open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלכסנדר יסנין-וולפין

**אלכסנדר סרגייביץ' יסנין-וולפין** (ברוסית: **Алекса́ндр Серге́евич Есе́нин-Во́льпин**; 12 במאי 1924 - 16 במרץ 2016) היה משורר ומתמטיקאי יהודי-רוסי. מתנגד, אסיר פוליטי ומנהיג בתנועה לזכויות האדם בברית המועצות. הוא בילה בסך הכל ארבע עשרה שנים כאסיר בבתי כלא, בתי חולים פסיכיאטריים ומחנות הגליה.

## קורות חייו
אלכסנדר יסנין-וולפין נולד ב-12 במאי 1924 בברית המועצות. אמו, נדז'דה וולפין, הייתה משוררת יהודייה, ומתרגמת מצרפתית ואנגלית לרוסית. אביו היה סרגיי יסנין, שלא הכיר את בנו. אמו התחתנה עם מיכאיל וולקנשטיין שגידל את אלכסנדר הצעיר. כאשר הם התגרשו, אלכסנדר ואמו עברו מלנינגרד למוסקבה בשנת 1933.

בשנת 1949 נכלא יסנין-וולפין בבית חולים פסיכיאטרי בגלל שפרסם שירה אנטי-סובייטית. בשנת 1959 נכלא שוב על פרסום סאמיזדאט ושוב נכלא בשנת 1968.

יסנין-וולפין הוא בוגר במתמטיקה של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה. בסיום לימודיו נשלח ללמד מתמטיקה באוניברסיטה של צ'רנוביץ. פחות מחודש לאחר הגעתו לצ'רנוביץ הוא נעצר, הושב במטוס למוסקבה, ונכלא בכלא לוביאנקה. הוא הואשם "בניהול שיטתי של תעמולה אנטי-סובייטית, כתיבת שירה אנטי-סובייטית והקראת השירים למכריו."

יסנין-וולפין ביים ניסיון התאבדות והועבר להערכה פסיכיאטרית. באוקטובר 1949 הוא הועבר לבית חולים פסיכיאטרי בלנינגרד. שנה מאוחר יותר הוא שוחרר מבית החולים, ונידון לחמש שנות גלות בקרגנדה, הוא מצא שם עבודה בתור מורה של שיעורי ערב וקורסים בהתכתבות במתמטיקה.

בשנת 1953, לאחר מותו של יוסיף סטלין, שוחרר יסנין-וולפין בחנינה כללית. תוך זמן קצר הוא היה למתמטיקאי נודע בתחומים של סופיות ואינטואיציוניזם. יסנין-וולפין נכלא שוב בבית חולים פסיכיאטרי בשנת 1959.

### הפגנת ה"גלסנוסט"
בשנת 1965, יסנין-וולפין ארגן הפגנה, שלימים נודעה כ"פגישת הגלסנוסט", מול ככר פושקין במרכז מוסקבה בדרישה למשפט הוגן לסופרים אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל. בהפגנה השתתפו כ-200 איש, רבים מהם סוכני קג"ב. יסנין-וולפין נעצר ונשלח לאשפוז פסיכיאטרי.

בשנים הבאות, יסנין-וולפין הפך לדובר חשוב של תנועת זכויות האדם בברית המועצות. הוא היה אחד הראשונים לנקוט בגישה הלגליסטית, שדרשה שהשלטנות יפעלו על פי החוקה של ברית המועצות. יסנין-וולפין אושפז שוב בפברואר 1968, בעקבות הפגנה נגד המשפט של אלכסנדר גינזבורג ויורי גלנסקוב.

בעקבות כליאתו הפסיכיאטרית ב, 99 מתמטיקאים סובייטיים שלחו מכתב לרשויות הסובייטיות בדרישה לשחררו. המכתב שודר בקול אמריקה והוא שוחרר כמעט מיד לאחר מכן. בשנת 1970 פרסם במערב מכתב המעורר נגד כליאתו של הגנרל פיוטר גריגורנקו.

ולדימיר בוקובסקי אמר שיסנין-וולפין אובחן כלוקה ב"כנות פתולוגית".

### הגירה
במרץ 1972, לאחר שהורשה לעזוב את ברית המועצות, פרסם עם עוד ארבעה שקבלו היתרי יציאה מכתב שביקר את שלטונות ברית המועצות על יחסם למתנגדי משטר אחרים.

במאי 1972, עזב את ברית המועצות והגיע לרומא. בהמשך היגר לארצות הברית, והעיד בפני ועדה של הקונגרס על הכליאה הפסיכיאטרית בברית המועצות. הוא עבד באוניברסיטת בוסטון. ב-1973 הוא היה אחד מחותמי המניפסט ההומניסטי השני.

בשנת 1977 הוא איים לתבוע את שלטונות ברית המועצות על הפצת שמועות שהוא חולה נפש.

בשנת 2005, יסנין-וולפין השתתף בסרט תיעודי על ההיסטוריה של הדיסידנטים בברית המועצות.

הוא מת ב-16 במרץ 2016, בגיל 91.

## קישורים חיצוניים
* ; 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:מתנגדי משטר בברית המועצות
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:אסירים פוליטיים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1924
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2016
דיוויזיית האס אס ה-38

**דיוויזיית אס אס ה-38 "ניבלונגן"** (בגרמנית: **38. SS-Grenadier-Division „Nibelungen“**) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. זו הדיוויזיה האחרונה אשר הוקמה בידי האס אס. 

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-27 במרץ 1945 וכמפקדה הראשון מונה הנס קמפין. חרף העובדה שנקראה דיוויזיה, בפועל בשיא גודלה היא כללה רק 6,000 חיילים, כגודלה של חטיבה מוגברת. מרבית חיילי הדיוויזיה היו צוערים או אנשי צוות של בית הספר "Junkerschule" של האס אס בבאד טלץ, ובשל כך תוכנן בתחילה לקרוא לדיוויזיה על שם בית הספר. עם זאת, בסופו של דבר נבחר הכינוי "ניבלונגן". הניבלונגים הם עם מהמיתולוגיה הגרמאנית, אשר התפרסם בעיקר בשל האפוס "שירת הניבלונגים"; בעקבות המיתוס נוצר הביטוי "ניבלונגנטרויה", המציין נאמנות מוחלטת וללא תנאי, גם במחיר של מוות ודאי, ערך אותו אימץ האס אס כערך מרכזי. כמו כן, ריכרד וגנר - המלחין האהוב על היטלר, חיבר על בסיס האפוס את מחזור האופרות "טבעת הניבלונג".

הדיוויזיה קיבלה תגבור באמצעות גדודים שנלקחו מדיוויזיות אחרות ומההיטלריוגנד. ב-24 באפריל הדיוויזיה נכללה במסגרת קורפוס האס אס ה-13, ונשלחה לחזית המערבית. הדיוויזיה השתתפה בקרבות כנגד הכוחות של צבא ארצות הברית על הדנובה, אולם החזית שבה נפרשה הייתה רחבה מדי עבור גדולה המצומצם. ב-29 באפריל נסוגה הדיוויזיה אל מעבר לנהר האיסר, והתמקמה מדרום ללנדשוט. ב-1 במאי היא נסוגה 20 ק"מ נוספים לכיוון ויסבורג אם אין, תוך שהיא סופגת מכות קשות מדיווזיית השריון ה-20 האמריקנית. ב-4 במאי התלכדה הדיוויזיה מחדש, והמשיכה להילחם בעקשנות עד סיום המלחמה כעבור ארבעה ימים.

## מפקדים
* שטנדרטפיהרר הנס קמפין (27 במרץ - 6 באפריל)
* אובר-שטורמבנפיהרר ריכרד שולצה-קוסנס (6 באפריל - 9 באפריל)
* בריגדפיהרר היינץ לאמרדינג (9 באפריל - 15 באפריל)
* בריגדפיהרר קרל פון אוברקאמפ (תקופה לא ברורה במהלך אפריל)
* שטנדרטפיהרר מרטין פרידריך שטאנג (עד סיום המלחמה)

## קישורים חיצוניים

* דיוויזיית אס אס ה-38 באתר lexikon-der-wehrmacht 
* דיוויזיית אס אס ה-38 באתר Axis History 

## הערות שוליים

16
הפרלמנט של נאורו

**הפרלמנט בנאורו** הוא פרלמנט מסוג בית מחוקקים חד-ביתי האחראי על הניהול השוטף הפוליטיקה בנאורו. משכן הפרלמנט שוכן ביארן, העיר המרכזית בנאורו.

חברי הפרלמנט נבחרים לפי מחוז בחירה, בין שניים לשלושה חברים מכל אחד ממחוזות נאורו. לאחר הבחירות לנשיאות נאורו בשנת 2013, מספר החברים בפרלמנט הוגדל ל-19. בנאורו נערכות בחירות לפרלמנט ולנשיאות נאורו פעם בשלוש שנים.

## יושב ראש הפרלמנט
יושב ראש הפרלמנט הוא חבר בפרלמנט שנבחר לתפקיד זה בבחירות חשאיות שבהן מצביעים חברי הפרלמנט.

ליושב הראש אין זכות הצבעה בהצבעת אי-אמון. החל מאוגוסט 2019 יושב ראש הפרלמנט הוא נשיא נאורו לשעבר, מרקוס סטיבן.

## ראו גם
* פוליטיקה של נאורו
* בתי מחוקקים לפי מדינה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

נאורו
קטגוריה:נאורו: פוליטיקה
פרנסואה אנטואן

גנרל של דיוויזיה **פרנסואה פול אנטואן** (בצרפתית: **François Paul Anthoine**; 28 בפברואר 1860 – 25 בדצמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### תחילת דרכו
אנטואן נולד ב-28 בפברואר 1860 בלה מאן שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התגייס לצבא צרפת ב-1880, וב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885–1887 הוצב בטונקין, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן. ב-11 ביולי 1896 הוענקה לו דרגת אביר בלגיון הכבוד, וב-1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-24 בספטמבר 1911 מונה לחבר בוועדה הטכנית של הצבא, וב-28 בדצמבר 1913 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה לראש מטה הארמייה השנייה בפיקוד נואל דה קסטלנו, והשתתף עמה במערכה על הגבולות ובכלל זה בקרב לורן. ב-8 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-20, וב-9 באוקטובר הוענקה לו דרגה זמנית של גנרל של דיוויזיה. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרבות כנגד הגרמנים באזור אראס. ב-30 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-10 בספטמבר 1915 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10, וב-25 בנובמבר של אותה שנה הפכה הדרגה שלו לקבועה. הוא פיקד על הקורפוס במהלך קרב שמפאן השני והקרב על הסום, וב-1 בספטמבר 1916 ניתנה לו דרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-23 במרץ 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הרביעית ופיקד עליה במהלך מתקפת ניוול והקרב השני על האן. ב-15 ביוני 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה ופיקד עליה במהלך קרב פשנדל.

ב-21 בדצמבר של אותה שנה, הוא מונה בידי הרמטכ"ל פיליפ פטן למפקד העליון של הכוחות בחזית המערב. אולם בעקבות הצלחות הגרמנים מבצע מיכאל ומתקפת האביב הוא הפך לשעיר לעזאזל, וב-5 ביולי 1918 סולק מהתפקיד, וב-31 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקח הכללי של עבודת השטח הצבאית.

### אחריתו
ב-20 במרץ 1919 מונה למפקח על שבויי המלחמה, וב-16 ביוני 1920 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. עוד באותה שנה הועבר למילואים, וב-1921 פרש מהצבא. ב-11 ביולי 1934 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הוא נפטר ב-25 בדצמבר 1944 בפריז, זמן קצר לאחר שחרורה מגרמניה הנאצית, בגיל 84.

## קישורים חיצוניים

* פרנסואה אנטואן באתר המלחמה הגדולה 

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1860
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
פרידריך גונדולף

200px|ממוזער|שמאל|תמונת קברו בהיידלברג
200px|ממוזער|שמאל|רחוב על שמו בשכונת נוינהיים בהיידלברג
**פרידריך לֵאוֹפּוֹלד גוּנדוֹלף** (בגרמנית: **Friedrich Leopold Gundelfinger**; 20 ביוני 1880 – 12 ביולי 1931) היה משורר וחוקר ספרות גרמני. חיבורו על גתה (1916) הקנה לו פרסום נרחב גם מעבר לתחום עיסוקו. היה אחד הגרמניסטים הנקראים ביותר ברפובליקת ויימאר.

## חייו ופועלו
גונדולף נולד בדרמשטאדט בשם פרידריך לאופולד גוּנדלפינגר כבנו של המתמטיקאי היהודי זיגמונד גוּנדלפינגר, שכהן כפרופסור בבית-הספר הגבוה הטכני בדרמשטדט. הוא למד שׂפה וספרות גרמנית ותולדות האמנות באוניברסיטת מינכן, בברלין ובאוניברסיטת היידלברג. זכה לתואר הדוקטור ב-1903, וכתב את ההביליטציה שלו בשנת 1911 על "שייקספיר והרוח הגרמנית". כרבים מבני-דורו התגייס לצבא ושירת במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916, לאחר שבריאותו הדרדרה בעקבות שירות בחזית הצרפתית במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצליח אחד מחבריו להתערב אצל ולטר רתנאו, ולהביא לזימונו לעבודה במשׂרד המלחמה בברלין. זמן קצר לאחר מכן החל ללמד שׂפה וספרות גרמנית בהיידלברג, ובשנת 1920 הפך שם לפרופסור מן המניין.

מאז 1899 נמנה גונדולף על חוגו של שטפן גאורגה, היכרות שראשיתה בתרגום הגרמנית שהוציא לסונאטות של שייקספיר. עם הזמן הפכו השניים לחברים קרובים. בעקבות כך פרסם חיבורים ספרותיים רבים בכתב העת שערך גאורג, "דפים לאמנות" (Blättern für die Kunst). בין השנים 1910–1912 השתתף בהוצאה לאור של ה"שנתון לתנועת הרוח" (Jahrbuch für die geistige Bewegung), שהפיץ את הרעיונות ואת תפיסת העולם של חוג גאורגה בתחומי התרבות והפוליטיקה.

עם תום המלחמה יצר גונדולף קשר רומנטי עם הכלכלנית ד"ר אליזבת סלומון ("אֵלי", 1893-1958). קשר זה הביא למשבר חמור ביחסיו עם שטפן גאורגה. בשנת 1923 נִתק סופית הקשר בין שני החברים. בשנת 1926 נִשׂאו גונדולף וסלומון.

בחיבוריו הרבים בתחום בקורת הספרות הוביל גונדולף קו חדש, ששׂם דגש על ההקשר ההיסטורי והתרבותי של היצירות הספרותיות. הוא ראה בדמויות היוצרים הגדולים בהם עסק — שייקספיר, גתה או היינריך פון קלייסט — כסמלים מייצגים של התקופות בהן חיו. גונדולף שׂם לו למטרה בפרשנותו לתאר את היוצר ואת ההשפעה ההדדית של יצירתו והזמן בו נכתבה. בתקופת רפובליקת ויימאר נמנה גונדולף עם המלומדים הבכירים והמפורסמים בגרמניה. ספריו זכו לתפוצה רחבה ביותר, ונקראו על ידי רבים. בשנת 1930 היה הראשון שזכה בפרס על-שם לסינג בהמבורג.

בשנת 1920 למד אצל גונדולף יוזף גבלס, שבאותה עת עדיין לא נודע כאנטישמי. גבלס רצה לכתוב דוקטורט תחת הדרכתו של גונדולף, אך התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל.

בשנת 1927 חלה גונדולף בסרטן, ונפטר בהיידלברג בשנת 1931. גונדולף הובא למנוחות בבית הקברות בֵּרגפְרידהוֹף בהיידלברג. על שמו נקרא רחוב בשכונת נוֹינהיים בעיר והחל ב-1964 מחלקת האקדמיה הגרמנית לשפות וספרות  את פרס פרידריך גונדולף  על שמו, עבור הפצת התרבות הגרמנית במדינות זרות.

כתביו נאסרו על ידי הנאצים ב-1933.

## קישורים חיצוניים

* ארכיון גונדולף באוניברסיטת לונדון
* 
* 

קטגוריה:משוררים גרמנים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1931
DisplayPort

250px|ממוזער|לוגו  DisplayPort
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|DisplayPort
שמאל|ממוזער| מחבר Mini DisplayPort
**DisplayPort** או **DP** הוא ממשק תצוגה דיגיטלית שפותח על ידי  VESA (ראשי תיבות של **V**ideo **E**lectronics **S**tandards **A**ssociation). הממשק משמש בעיקר לחיבור מקור וידאו לאמצעי תצוגה כגון צג המחשב, אבל יכול לשמש גם כדי להעביר אודיו, USB, ופורמטים אחרים של נתונים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תקני וידאו
יוסף מלול

הרב **יוסף מלול** (1873–1968) היה מקובל, ראש ישיבה, ורב העיר אֵייט עטַּאב שבמרוקו.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1873 (ה'תרל"ג) לערך באייט עטאב שבמרוקו לרב דוד ולפרחה מלול, בן למשפחה שמוצאה בספרד. למד והתחנך בילדותו אצל הרב רפאל אוחיון במשך שנתיים, משם המשיך ללמוד אצל הרב ימין הכהן, וכשהתבגר החל ללמוד בישיבתם של הרבנים הרב דוד שלוש והרב אלעזר הלוי מח"ס עבודת הלוי במרקש. בישיבה שימש גם כמורה לתלמידים, אותם הכין לשיעורי ראשי הישיבה, במשך חמש שנים.

בהמלצת רבותיו, נשלח בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) לערך לבית הדין הרבני במרקש, שם קיבל סמיכה לרבנות ודיינות, וחזר לעיר מולדתו, אייט עטאב. ביום חזרתו הגיע לעיר מישראל השד"ר הרב נחמן אנג'יל, שם ישב ודן עמו בלימוד תורה ונושאים נוספים. השד"ר ביקש ממנו לחזור עמו לישראל, אך לבסוף ויתר על הבקשה, באמרו לרב מלול: "אם אקחך מכאן, תחרב כל הסביבה".

כבר מגיל צעיר עסק בקבלה מעשית, בהשבעות מלאכים ובצירופי שמות קדושים. ועל ידי כך ביטל גזרות ומגפות במרוקו והסביבה.

עם שובו לאייט עטאב, ייסד בה ישיבה בבית הכנסת הגדול בעיר. תלמידיה הורכבו מתושבי העיר, ושאר כפרי הסביבה. בתקופה זו נישא לגידא בת הרב מימון מלכה, והתפרנס למשך תקופה מסחורה שרכש במרקש ומכר בעירו.

תקופה קצרה לאחר שייסד את הישיבה, מונה לשמש כרב העיר, והוסמך לשחיטה על ידי הרב ישראל אבוחצירא. בעקבות סירובו לקבל שכר על תפקידו, עסק במסחר צאן ובקר כשותף עם מוסלמים מקומיים, ובהמשך סחר בבדי פשתן ובתבואה בערי וכפרי הסביבה.

במשך שנות שהותו במרוקו למד כחברותא עם הרב אהרון הכהן אזוג. בשנת 1950 (ה'תש"י) סייע בהוראת תלמידים לבנו, בעיר תַּאלְסִינְתְּ. בחודש פברואר 1958 (אדר ה'תשי"ח) עלה לישראל בהפלגה והתיישב בעיר נתיבות, שם הוצעה לו משרת דיינות, אך סירב.

בשנים האחרונות לחייו התעוור, ונכדיו היו מקריאים בפניו ספרי קודש שבחר ללמוד. הלך לעולמו ב-4 במרץ 1968 (ד' באדר ה'תשכ"ח), בגיל 95 ונקבר בבית העלמין המקומי בנתיבות. יש נוהגים להתפלל על קברו.

שמו הונצח על ידי קריאת רחוב על שמו בעיר נתיבות. בניו היו הרב דוד מלול, רבה של ירוחם והרב מנשה מלול, רבה של אור עקיבא.

## לקריאה נוספת
* אברהם סולובייצ׳יק, **בנתיבות ירוחם** - תולדות חייהם של הרב יוסף והרב דוד מלול, ה'תשע"ב (עמ' 12 - 77)
*אביאל חיים חורי, **בן הבית והעלייה** - הרב דוד מלול מספר על אביו הרב יוסף מלול, תור הזהב 80, ל' אדר א' תשע"ט.
* **ספר צפונות יוסף** : אור במערב : עם ספר נתיבות יוסף : תיעוד מקיף של מעל מאה שנות היסטוריה, ביוגרפיה וזכרונות / מורשת, מולדת, מנהגים צפונותיו, קהילותיו ואמריו של רבי ויסף מלול ; כתב, חקר וערך נכדו שמעון אליהו מלול. ©2022.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:מרקש: רבנים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשי ישיבה מרוקאים
קטגוריה:נתיבות: רבנים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בנתיבות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1873
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
סגי איתן

**סגי איתן** (נולדה ב-21 בינואר 1954) היא מנכ"לית ישראלית ורואת חשבון, שכיהנה בתפקידי הנהלה בכירים בענף הנדל"ן בישראל.

## ביוגרפיה
איתן היא רואת חשבון, בוגרת אוניברסיטת בר-אילן בכלכלה וחשבונאות. את דרכה המקצועית החלה בתחום ראיית החשבון במשרד KPMG, ובהמשך השתלבה בתפקידי ניהול בעולם העסקים, הפיננסים והנדל"ן.

כיהנה כמשנה-למנכ"ל "אזורים" ואחר-כך כמנכ"לית קבוצת "נכסים ובניין",  מקבוצת IDB, ושימשה גם כסגנית יושב ראש גב־ים. בשנת 2019 סיימה את כהונתה כמנכ"לית החברה.

בשנת 2022 מונתה איתן למנכ"לית חברת "פרץ בוני הנגב", הפועלת בתחום המגורים, המסחר וההתחדשות העירונית בישראל. בפברואר 2026 פרשה ממשרתה זו, ובהמשך מונתה למכ"לית חברת שפיר נדל"ן, חברה בת של שפיר הנדסה ותעשייה.

משנת 2017 כיהנה כחברת מועצה בבנק ישראל במשך שמונה שנים, עד שנת 2026.

לאורך השנים שימשה יו"ר דירקטוריון מת"ם ו"ישפרו".

איתן היא אם לשלושה.

## קישורים חיצוניים
*
*
*זיו ביילין 
*
*
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"ליות ישראליות
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:רואות חשבון ישראליות
קטגוריה:רואי חשבון ישראלים
קטגוריה:נשות עסקים ישראליות
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרות בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1954
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
יהודה ליב אאך

רבי **יהודה ליב אאך** (בגרמנית: **Jehuda Löb Aach**; ~ה'תק"י, 1750 - י' באב ה'תק"ף, 21 ביולי 1820) היה רב וראש ישיבה אשכנזי, רבה של הכינגן ונסיכות הוהנצולרן-הכינגן שהייתה בשעתו חלק מהקונפדרציה הגרמנית.

## ביוגרפיה
נולד בטריר שבעמק נהר המוזל, למד בפראג אצל רבי יחזקאל לנדא והיה לידידו ותומכו של בנו, הרב שמואל לנדא.

בתחילת דרכו שימש כמורה פרטי בביתה של חיה'לה קאולה סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה. במקביל לתפקידו בבית קאולה, שימש מוהל. הוא גם נהג להמליץ לצעירי הקהילה לנסוע ללמוד בישיבה בפראג.

ב-1784 אחרי סאגה ממושכת ורוויית אינטריגות, נבחר בפקודת יוזף פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן-הכינגן  כרבה של הכינגן ובהמשך כרב מדינת נסיכות הוהנצולרן-הכינגן כולה.

בהשפעתו הוקמה ב-1803 ישיבה בהכינגן בידי חיה'לה קאולה ואחיה יעקב רפאל. ישיבה-בית מדרש זה התקיימו עוד עשרות שנים, והרב אאך עמד בראשה עד פטירתו.

הספד שנשא בגרמנית לאחר מותה של קאולה ב-1809, אירוע חריג באותם ימים, זכה לתשומת לב רבה.

רבי יהודה ליב אאך נפטר י' באב ה'תק"ף, 21 ביולי 1820.

חיבורו "מנחת יהודה" הוהדר בידי מרדכי ברויאר.

## לקריאה נוספת
* מרדכי ברויאר, תשובותיו של רב בגרמניה על השאלות שנפוליאון הציג ל"סנהדרין" שהקים, בתוך: **לא יסור שבט מיהודה**; הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל. מחקרים מוגשים לפרופ’ שמעון שוורצפוקס. עורכים: יוסף הקר, ירון הראל. ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1820
אנטואן בושרון דה בואסוד

גנרל של דיוויזיה **אנטואן פיליפ תומאס ז'וזף בושרון דה בואסוד** (בצרפתית: **Antoine Philippe Thomas Joseph Baucheron de Boissoudy**; 12 באוקטובר 1864 – 17 במרץ 1926) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### תחילת דרכו
בושרון נולד ב-28 בפברואר 1860, בשרבור אשר השתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא היה בנו של האדמירל פיליפ בושרון דה בואסוד. ב-27 באוקטובר 1883 התגייס לצבא צרפת, ונכנס ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר, אותה סיים בשנת 1885 בדרגת לוטננט משנה. ב-29 במרץ 1889 הוא הועלה לדרגת לוטננט, ושרת במטה הכללי. ב-19 במאי 1895 הועלה לדרגת קפטן. ב-30 בדצמבר 1908 הוא הפך לאביר בלגיון הכבוד. ב-10 בפברואר 1909 הוא מונה לראש המטה הכללי של הדיוויזיה ה-39, ב-23 בדצמבר 1912 הועבר לדיוויזיה ה-68 והועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-13 בינואר 1914 מונה לראש מטה הקורפוס ה-21.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה בושרון ראש מטה הקורפוס ה-21. הוא לחם עם הקורפוס במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב לורן. לאחר מכן השתתף בקרב הראשון על המארן, קרב ויטרי וקרב אראס. ב-1 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת קולונל. ב-3 במרץ 1915 מונה לראש המטה של פלגת הארמייה ווז' אשר הגנה על אזור לורן. ב-4 באפריל של אותה שנה הפכה הפלגה להיות הארמייה השביעית. ב-28 באוקטובר 1915 הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד, וב-25 בנובמבר הוענקה לו דרגה זמנית של גנרל של בריגדה. ב-3 בדצמבר מונה למפקד הדיוויזיה ה-43, ופיקד עליה במהלך קרב ורדן והקרב על הסום. ב-16 בספטמבר 1916 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, וחודש לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-5, ופיקד עליו במהלך הקרב השני על האן. ב-4 באפריל 1917 הוא מונה למפקד הארמייה השביעית. ב-15 באוקטובר 1918 מונה למפקד הצבא הצרפתי בבלגיה, ופיקד עליו במהלך מתקפת מאה הימים עד סיום המלחמה. ב-7 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד.

### אחריתו
ב-27 בנובמבר 1918 הוא מונה למפקד הארמייה השנייה, עד 11 בפברואר 1919. ב-10 במרץ של אותה שנה מונה למפקד האזור הצבאי ה-10 עד 5 במרץ 1920. במקביל פיקד על הקורפוס ה-10 מ-10 בספטמבר 1919 עד 30 באוקטובר 1920. ב-9 ביולי 1921 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. ב-7 בפברואר 1924 הוא מונה למפקח על בתי הספר הצבאיים עד 5 בדצמבר של אותה שנה. הוא נפטר בפריז ב-25 בדצמבר 1944 בגיל 61. הוא נקבר בבית הקברות בהאינווליד. בנו היה הגנרל גי בושרון דה בואסוד, אשר לחם בצבא צרפת במהלך מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* תמונות של דה בואסוד http://museedesetoiles.fr/portfolio_tag/general-baucheron-de-boissoudy/ http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/btv1b530943083
* משפחת בושרון דה בואסוד 

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1864
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1926
ההחלטה

**ההחלטה** היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר אנשים היוצאים למסע בן 48 שעות על מנת לקבל החלטה שעתידה לשנות את חייהם. את התוכנית מנחים מירי נבו ואלי אילדיס. התוכנית שודרה החל מ-15 בפברואר 2017 עד 29 בספטמבר 2018 בערוץ עשר במשך שתי עונות.

## פורמט
בכל פרק, מירי נבו ואלי אילדיס מלווים אדם שצריך לקבל החלטה, ויוצאים איתו למסע בן 48 שעות על מנת שיקבל החלטה שעתידה לשנות את חייו. במהלך המסע, מקבל ההחלטה יעבור במספר תחנות המותאמות לדילמה האישית שלו ויפגש עם אנשים הקשורים אליה. בעונה השנייה נוספה תחנת סיכום בה מקבל ההחלטה ייפגש עם מומחה בקבלת החלטות שייתן לו את הכלים הנדרשים כדי לבצע את ההחלטה. בסוף המסע, מקבל ההחלטה נפגש עם משפחתו וחושף בפניהם מהי החלטתו.

## סקירת הסדרה

## פרקים
### עונה ראשונה (2017)

### עונה שנייה (2018)

## הפקה
הפורמט נוצר על ידי ערוץ עשר וחברת ההפקה סטודיו גלאם. הפורמט נמכר לבלגיה והתוכנית זכתה להצלחה. בינואר 2018, היוצרת אילת פלר הגישה תביעה נגד סטודיו גלאם, בטענה שהפורמט נלקח ממנה ללא תגמול וללא קרדיט.

באפריל 2017 התוכנית חודשה לעונה שנייה.

## ביקורת
### עונה 1
אריאנה מלמד מ"הארץ" העניקה לתוכנית ביקורת שלילית וכתבה: .

מאיה פז מאתר "TimeOut" נתנה לתוכנית ביקורת צוננת: .

### עונה 2
גיא פרחי מאתר "TimeOut" כתב: .

## קישורים חיצוניים
*  
* 

## הערות שוליים

;ביאורים

קטגוריה:תוכניות מציאות תיעודיות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2017
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
DKW Schnellaster

**DKW Schnellaster** היא מכונית מסחרית קטנה (בתצורת ואן ובתצורת טנדר) אשר יוצרה על ידי חברת DKW הגרמנית בין השנים 1949–1962. 
ה-**DKW Schnellaster** יוצר ברישיון, בארגנטינה בין השנים 1960–1969. בספרד יוצר משנת 1954 ובפינלנד משנת 1956. מנוע ה-700 סמ"ק נלקח מדגם DKW F8,.

ממוזער|310px|דגם DKW Schnellaster

## גרסאות DKW Schnellaster

* 2 דלתות ואן
* 2 דלתות טנדר

## תמונות

קובץ:DKW Schnellaster (7873638886).jpg| דה.קה.וו DKW Schnellaster
קובץ:1955 DKW F 89 L Flatbed.jpg| דה.קה.וו DKW Schnellaster, גרסת טנדר, שנת 1955
קובץ:Oldtimer show Eelde 2013 - DKW Transporter.jpg| דה.קה.וו DKW Schnellaster
קובץ:DKW Schnell-Laster 3=6 (F800-3).jpg| דה.קה.וו DKW Schnellaster
קובץ:Fire Engine of Buchberg am Kamp.jpg| דה.קה.וו DKW Schnellaster


## ראו גם

* F1 DKW
* F4 DKW
* F7 DKW
* DKW מונזה
* F89 DKW
* F11 DKW / DKW F12
* DKW ג'וניור
* F102 DKW
* אאודי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1949
Schnellaster
קטגוריה:טנדרים
קטגוריה:מכוניות מסחריות
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בספרד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בארגנטינה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בפינלנד
נאוטילוס (ז'ול ורן)

**נאוטילוס** (בצרפתית: **Nautilus**) היא הצוללת שעליה פיקד קפטן נמו ברומנים של ז'ול ורן "עשרים אלף מיל מתחת למים" (1870) ו"אי התעלומות" (1874). ז'ול ורן קרא לצוללת 'נאוטילוס' על שם הצוללת האמיתית של רוברט פולטון, שגם שמה היה "'נאוטילוס'". את העיצוב של ה'נאוטילוס' הבדיונית קיבל ורן מהדגם של הצוללת 'פלונז'ר'  של הצי הצרפתי שהוא ראה בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, שלוש שנים לפני שכתב את הרומן שלו.

## תיאור
'נאוטילוס' מתוארת על ידי ורן כ"יצירת מופת המכילה יצירות מופת". היא תוכננה על ידי קפטן נמו שהוא גם מפקדה. לצוללת גוף גלילי באורך 70 מטר וברוחב שמונה מטרים, וכוללת מדחף בעל ארבעה להבים, שקוטרו שישה מטרים.

החשמל מסופק על ידי סוללות נתרן (כאשר הנתרן מסופק על ידי אלקטרופורזה של מי הים) שהם מקור הכוח העיקרי של כלי השיט עבור ההנעה של הצוללת ופעילויות נוספות.

## קישורים חיצוניים

* Jules Verne's Nautilus באתר vernianera
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צוללות
קטגוריה:ז'ול ורן
דיאנה האג'ייבה

[ממוזער|250px|האג'ייבה, [קייב, 2017]]
**דיאנה האג'ייבה** (באזרית: **Diana Hacıyeva**; נולדה ב-13 ביוני 1989) היא זמרת ומפיקה מוזיקלית אזרית, הידועה גם בשם הבמה DiHaj, וכחברה בלהקה בשם זה. ייצגה את אזרבייג'ן באירוויזיון 2017 עם השיר "Skeletons" (באנגלית: "שלדים").

## חייו
האג'ייבה נולדה בבאקו. בתום לימודיה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה בבאקו החלה לפעול בשם DiHaj, שהפך בהובלתה להרכב מוזיקה אלקטרונית בן שלושה חברים.

בשנת 2011 השתתפה האג'ייבה בתחרות לבחירת השיר שייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון של אותה שנה, אך הודחה בשלב הראשון.

בדצמבר 2016 הודיעה רשות השידור האזרית כי האג'ייבה תייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון לשנת 2017. ב-11 במרץ נחשף השיר "Skeletons". השיר הצליח להעפיל לגמר התחרות ושם סיים במקום ה-14.

האג'ייבה נישאה בשנת 2009 והיא אם לילד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות אזריות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2017
קטגוריה:באקו: אישים
קטגוריה:נציגי אזרבייג'ן באירוויזיון
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה של באקו
קטגוריה:אזריות שנולדו ב-1989
UGG

250px|ממוזער|שמאל|מגפיים מדגם קלאסי של החברה
**UGG** (לשעבר **UGG Australia**, נהגה אַג) היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור מוצרי הנעלה מפרווה וצמר כבשים.

החברה הוקמה ב-1978 בקליפורניה על ידי בריאן סמית', גולש אוסטרלי שהיגר לארצות הברית. סמית' מכר את החברה ב-1995 לחברת Deckers Outdoor. בשנת 2000 זכתה החברה לפרסום כשאופרה וינפרי העניקה את מגפי החברה ל-350 הנוכחים בקהל תוכניתה ובשנים לאחר מכן בחרה במוצרי החברה לרשימת המוצרים האהובים עליה, תמיכתה של וינפרי הביאה לגידול ניכר בביקוש למוצרי החברה. ב-2006 פתחה החברה בסוהו שבניו יורק את החנות הקמעונאית הראשונה שלה, ובאותה שנה פתחה את החנות הראשונה גם מחוץ לארצות הברית, במרכז טוקיו שביפן.

בשנת 2011 חתמה החברה על חוזה חסות עם כוכב הפוטבול טום בריידי. עם בריידי כפרזנטור פתחה החברה בקמפיין שיווקי על מנת לפנות גם לקהל הגברי, וב-2012 השיקה לראשונה חנות ייעודית לגברים בשדרה החמישית בניו יורק. במהלך השנים התרחב המותג גם לתיקי יד ואביזרי אופנה נוספים.

היקף המכירות של החברה בשנת 2018 הסתכם בכ-1.53 מיליארד דולר אמריקני, מתוכם 888 מיליון דולר מכירה סיטונאית ו-645 מיליון דולר מכירה ישירה ללקוחות סופיים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אופנה אמריקאיות
קטגוריה:מותגי הנעלה
באלאז'ו

**באלאז'ו** (בצרפתית: **Le Balajo**) הוא בר ידוע לריקודים והחל משנות ה-1980 דיסקוטק בסביבת הבסטיליה, ברחוב "רו דה לאפ" מספר 9 ברובע האחד עשר של פריז, בירת צרפת. בימינו "באלאז'ו" מארגן בעיקר ערבי ריקודים לטינים - סלסה פורטוריקניים וריקודים קובניים, אך גם מופעי בורלסקה "גלאם" ו"שיק", ולעיתים גם ערבי "רטרו" עם ריקודים לצלילי אקורדיון כמו בשנות הקמתו.
## היסטוריה
המקום נפתח בשנת 1935 במקום ה"באל ורנה", על ידי ז'ורז' פראנס, המכונה "ז'ו". משמו נגזר השם "באלאז'ו", כלומר "באל של ז'ו". פראנס ניהל קודם לכן באותו רחוב במספר 32 באר בשם "באסטוש". הוא קנה את המקום של באלאז'ו" מבעליו המבוגרים של המלון "ורנה" ששכן בקומה מעל, אחרי שנמצאה במלון גופה של זונה שנרצחה. הצייר ממוצא ברטוני אנרי מאהה, לימים המעצב של מולן רוז', נדרש לעצב את פנים הבר. בהמשך פראנס קנה בית חרושת לרהיטים הצמוד לבית והרחיב את המקום. ב-18 ביוני 1936 "באלאז'ו" המורחב נחנך עם מופע של הזמרת מיסטנגט וזכה בשנים הבאות להצלחה רבה. הבאר, שצויד עם אולם בעל 400 מקומות, הצטיין בערבי הריקודים לצלילי האקורדיון ומשך רבים מהבוהמה וגם מאנשי העולם התחתון שבסביבה. עם הסלבריטאים שפקדו את המקום נמנו הזמרות ארלטי, מרלן דיטריך, הסופרים פרנסיס קרקו, ז'וזף קסל, לואי פרדינאן סלין, מרסל אמה, הבמאי אבל גאנס, העיתונאי פייר לזרף ואחרים.

בימי מלחמת העולם השנייה נסגר הבר. הוא נפתח שוב ב-24 בדצמבר 1944 והפך שוב למקום מבוקש לבילויים וריקודים. חזרה לכאן מיסטנגט, באו גם מוריס שבלייה,ז'אן גאסן, ג'נגו ריינהארדט, פיליפ קלה, מרסל סרדאן, גרגורי פק, רוברט מיצ'ם, סופיה לורן ואחרים. בוצע כאן ריקוד שהולחן על ידי המלחין ג'ו פריווא לכבוד הגעתה של ריטה הייוורת. ב"באלאז'ו" התקיימה חתונתה של אדית פיאף עם ז'אק פילס. מולוג'י שר את השיר "רו דה לאפ" של פרנסיס למארק, יליד הרחוב. בריז'יט ברדו הייתה מגיעה לכאן "אינקוגניטו".

בשנת 1982 עברה הבעלות על הבר לידי רובר לז'א (Lajeat) ובנו, האלוף בגראפלינג ז'אק, המכונה "ג'י קורן". בהזדמנות זאת הוסב המקום לדיסקוטק והותאמו לו התקליטים, התאורה והסאונד. לעומת זאת דאגו לשמר את עיצוב הפנים המקורי של אנרי מאהה משנות ה-1930
בשנת 1994 ז'אק לז'א, בעזרת המתאבקים לשעבר רמי בל ודניאל שמיד צלחו לשמור על הרייטינג של המקום.
באותה תקופה הזמר אלבר דה פנאם (אלבר גרינטוש) ארגן ב"באלז'ו" בכל יום שני את הערבים המכונים "Soirée phare de Tout Paris" -("ערב המגדלור של כל פריז" של כל ה"מקושרים" וה"people") ואחר כך הוסיף ערבים דומים גם בימי חמישי.

בשנת 2007 עבר הדיסקוטק שיפוץ נוסף, שוב תוך שימור העיצוב המקורי. בשנת 2011, שנת ה-75 של המקום, התקיים בו השלב הסופי של תחרות ה די ג'יי של צרפת.
איש טלוויזיה פול ורמוס והערוץ הצרפתי פראנס 3 ארגנו כאן את תוכניות הטלוויזיה "ורמוס כובש את בסטיליה".
ב-2015 הופיעה ב"באלאז'ו" הזמרת הוותיקה רז'ין עם המופע שלה " La Guinguette de Régine".
בכל שנה מתארגן בדיסקותק "שבוע האופנה" עם הפרזנטציות של מעצב האופנה כריסטוף גיארמה וכמו כן הקורסים לזמרה לילידים של ארמנד אלטאי.

## קישורים חיצוניים

*
*כתבה ב"לה פריזיין" במלאת 75 שנה ל"באלאז'ו"
*באתר התיירות "גראן אוטל פראנסה" 

קטגוריה:מועדוני לילה
קטגוריה:הרובע האחד-עשר של פריז
קטגוריה:ברים ופאבים
הדרך לשעבוד

**הדרך לשעבוד** (אנגלית: The Road to Serfdom) הוא ספר פילוסופי-כלכלי מאת הכלכלן וחתן פרס נובל לכלכלה פרידריך האייק, שפורסם בשנת 1944. הספר נחשב לאחד מספרי ההגות המדינית החשובים של המאה העשרים. הוא היה אחד הביטויים הראשונים והמשמעותיים ביותר של ביקורת שיטתית ומקיפה על תפיסת הריכוזיות הכלכלית והפוליטית.

## הרקע לכתיבת הספר
האייק החל להבחין במגמה לכלכלה מתוכננת בשלהי שנות השלושים, וב-1938 היה מיוזמי "רב-שיח וולטר ליפמן", שמשתתפיו הביעו חרדה מהתחזקות הגישות הטוטליטריות והקולקטיביסטיות, שבהן הם ראו התקפה על הליברליזם הקלאסי.

בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, הפכה הכלכלה הבריטית לכלכלת מלחמה ריכוזית, דבר שהניע את האייק להזהיר מפני הפעלת שיטה דומה בזמני שלום, ובמהלך השנים 1940–1943 עסק האייק בכתיבת הספר.

## על הספר
הספר הופיע במהלכה של מלחמת העולם השנייה, והוא מהווה מתקפה על שתי אידאולוגיות שהתנגשו במלחמה: פשיזם וקומוניזם. הטיעון העיקרי של הספר הוא כי שתי האידאולוגיות שייכות לגישה כללית אחת: קולקטיביזם, שלטענתו היא הדרך לחיסול החירות וזכויות הפרט. בספר נטען כי מאחר שסוציאליזם מתבסס על שליטה ממשלתית בחיים הכלכליים, קיימת סכנה חריפה כי שליטה זו תוביל לשלטון טוטליטרי בכלל. הסוציאליסטים הבריטיים שמנסים לקדם מדיניות של שליטה ממשלתית בחיי האנשים, מטיפים למדיניות הדומה מאוד לזו שהטיפו לה בשנות העשרים בגרמניה. ולא אחת משטרים טוטליטריים נוצרים כתוצאה מהידרדרות איטית שנשענה לא פעם על כוונותיהם הטובות של אלו שניסו להגשים את הסוציאליזם הלכה למעשה. 

הספר יצא לאור במקור עבור הקהל הבריטי בהוצאת Routledge במרץ 1944 בבריטניה ולאחר מכן על ידי אוניברסיטת שיקגו בספטמבר 1944. ההדפסה הראשונה של 2,000 עותקים אזלה במהירות, ו-30,000 עותקים נמכרו תוך חצי שנה. מאז שהספר יצא לאור הוא נמכר במיליוני עותקים ותורגם לעשרות שפות. 

לספר הייתה השפעה משמעותית על השיח הכלכלי-פוליטי השמרני של המאה ה-20. במיוחד השפיע על עיצוב התפיסות הכלכליות והפוליטיות של הנאו-ליברליזם שנחשב בסיס למדיניות רונלד רייגן בארצות-הברית ומרגרט תאצ'ר בבריטניה, ועל תהליך המעבר של מדינות מזרח אירופה מן השיטה הכלכלית הקומוניסטית אל השוק החופשי.

## ראו גם
* האסכולה האוסטרית
* לסה פר
* מילטון פרידמן
* קפיטליזם וחירות

## קישורים חיצוניים
* על הספר באתר הוצאת שלם
* הדרך לשעבוד באתר כותר
* מילטון פרידמן לא לבד על האייק ופרידמן וההיסטוריה של המחשבה הכלכלית, באתר הסתדרות המורים
* על הספר באנציקלופדיה של הרעיונות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי הוצאת שלם
שמעון שוורצפוקס

**שמעון ריימונד שוורצפוקס** (בצרפתית: **Simon Raymond Schwarzfuchs**; נולד בכ"ג בתשרי ה'תרפ"ח, 19 באוקטובר 1927 בבישהיים, ריין תחתון) הוא היסטוריון יהודי-צרפתי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.

## ביוגרפיה
נולד לז'ורז' ומרתה מאייר שוורצפוקס, אביו היה חזן. לשמעון אח המבוגר ממנו בשנה ואחות הצעירה ממנו בשנה. לאחר סיפוח אלזס-לורן לגרמניה הנאצית בנובמבר 1940 ופינוי תושבי שטרסבורג, מצאה המשפחה מסתור בלימוז'.

שוורצפוקס היה חבר תנועת הצופים היהודים בצרפת ותנועת הנוער הציוני (MJS) שבה היה פעיל בשנים 1942–1944. זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה הצטרף לשורות תנועת ההתנגדות היהודית הצרפתית .  ונטל חלק בקרבות לשחרור צרפת במחוז טאן.

ב-1948 הוסמך לרבנות וכיהן זמן מה כרב בית כנסת. למרות הכשרתו הרבנית, לא שירת שוורצפוקס בתפקידים רבניים למעט תקופה קצרה כחבר בית הדין של פריז.

ב-1951 יצא ללימודי מלגה בדרופסי קולג' בפילדלפיה שבפנסילבניה, ארצות הברית, וב-1953 השלים את עבודת הדוקטורט שלו על רבי מרדכי בן הלל ("המרדכי").

ב-1964 עלה לישראל עם משפחתו והחל ללמד היסטוריה יהודית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, הוא עמד בראש מחלקות שונות באוניברסיטה וכיהן תקופה כדקאן הפקולטה למדעי הרוח. במקביל, הרצה באוניברסיטאות באירופה: באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז, ובבריסל.

שמעון שוורצפוקס הוא אביר לגיון הכבוד הצרפתי משנת 2000.

בשנת 2020 קיבל את אות המציל היהודי על פועלו בתנועת ההתנגדות.

בנו, פרופסור דן שוורצפוקס, הוא סגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ומנהל המיון הפנימי והאמבולטורי.

## ספריו
* **היהודים והשלטון הצרפתי באלג'יריה : 1830-1855**, ירושלים : מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשמ"א.
* **יהודי צרפת בימי הביניים**, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
* **הרבנות בצרפת בדורות האחרונים**, רמת גן:  הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ס 2000.

## לקריאה נוספת
* יוסף הקר וירון הראל (עורכים), **לא יסור שבט מיהודה**; הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל. מחקרים מוגשים לפרופ’ שמעון שוורצפוקס. ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א

## קישורים חיצוניים

* 20px|קישור=הספרייה הלאומית 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:חוקרי יהדות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תולדות ישראל
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים היהודים בצרפת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
חיה'לה קאולה

**חיה'לה־קרולינה קאולה** (בגרמנית: **Karoline Kaulla**; בכתיב העברי דאז: **קוילע**; ה'תצ"ט, 1739 – א' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809) הייתה נדבנית יהודייה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה.

## ביוגרפיה
חיה'לה, ובשמה הגרמני: קרולינה, הייתה הגדולה בין ששת ילדיהם של יצחק רפאל, מנהיג הקהילה היהודית המקומית בכפר בוכאו (Buchau am Federsee), ואשתו רבקה מרגנסבורג. אביה עבד בשירות בית הוהנצולרן-הכינגן. חיה'לה-קרולינה ואחיה למדו יחד כמקובל בקרב המשפחות המתקדמות של המעמד העליון היהודי במאה ה-18, מפי מורה הבית שלהם.

בגיל 18 נישאה לעקיבא אורבך מהכינגן, שהקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה ועיון בתלמוד, והניח את האחריות הכלכלית למשפחתם הגדלה במהירות בידי אשתו.

סדרת יוזמות כלכליות שלה, קידמה מאוד את דוכסי וירטמברג מבית וירטמברג שבשירותם עבדה והם גמלו לה על כך במעמד ובממון.

משנת 1790 החלה לשמש ספקית בקנה מידה גדול לצבא המקומי ובשנים ספורות רכשה הון רב, היא קיבלה פטור ממס למגורים בשטוטגרט ולודוויגסבורג.

קאולה נודעה ביופייה ובנדבנותה, היא חילקה כספי צדקה לעניים בלי הבדל דת, ותמכה בקהילה היהודית הקטנה בהכינגן.

## פטירתה
חיה'לה נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809, ונקברה בבית הקברות היהודי בהכינגן.
ממוזער|קברה המרשים של חיה'לה קאולה בבית הקברות היהודי בהכינגן
על מצבת קברה נחרת:

## קישורים חיצוניים

* 
* מדריך למסמכי משפחת קאולה 1836–1996, 
* הרחוב על שמה בשטוטגרט

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודי החצר
קטגוריה:יהודיות גרמניות
קטגוריה:נדבניות יהודיות
קטגוריה:ילידות 1739
קטגוריה:נפטרות ב-1809
נחל עזריה

**נַחַל עזריה** הוא נחל אכזב בשפלה, שאורכו כ-3 ק"מ. אחד מיובלי נחל איילון.

ראשיתו של נחל עזריה במבואות הדרום-מערביים של קיבוץ גזר, למרגלות תל גזר. הנחל עובר דרך בית חשמונאי, ממשיך מזרחית למושב עזריה, מתחבר אל נחל גזר וזורם לכיון צפון. הנחל משמש כתעלת ניקוז מרכזית למושב עזריה וליישוב בית חשמונאי. הנחל עלה על גדותיו בחורף 1991 ושוב בחורף של שנת 2014 בסופת אלכסה, בשל כמות משקעים גדולה.

בתקופת המנדט נקרא הנחל "וואדי אלברייה", על שם הכפר הערבי שננטש מיושביו עם קום המדינה ביולי 1948.

## קישורים חיצוניים
*נחל עזריה באתר Geo View
*מפת נחל עזריה בגוגל מפות
*נחל עזריה באתר Cartographic.info

עזריה
עזריה
סודו של וילהלם סטוריץ

**סודו של וילהלם סטוריץ** (בצרפתית: **Le Secret de Wilhelm Storitz** בעברית תורגם **סודו של מדען גרמני**) הוא ספר פנטזיה מאת ז'ול ורן. הספר עוסק בגרמני אשר יורש מאביו האלכימאי סוד המאפשר לו להפוך לרואה ואינו נראה.

## עלילה
אנרי וידאל, רווק צרפתי בן 33, מקבל מכתב מאחיו מרק וידאל בן ה-28 העובד כצייר בהונגריה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). מרק השתדך עם מריה רודריך היפהפייה, בתו של ד"ר רודריך ההונגרי, והוא מזמין את אחיו להשתתף בחתונתו. מסעו של אנרי להונגריה כולל תיאור אזורים וערים שהוא רואה בדרכו, וכאשר הוא מגיע להונגריה הוא זוכה לקבלת פנים חמה אצל משפחת רודריך, ומתוודע לאחיה של מריה, האראלאן. גרמני צעיר בשם וילהלם סטוריץ, אשר בזמנו חיזר אחר מריה, מגיע שוב כד לבקש את ידה, ומשנענה בסירוב מאיים על המשפחה. סטוריץ הוא בנו של האלכימאי אוטו סטוריץ אשר סופרו בו נפלאות. על פי מסורת עתיקה בעיר, הולכים מרק ומריה אל המושל כדי לבקש את אישורו לנישואים. הטקס משובש בידי קול מסתורי אשר שר שיר שנאה בגרמנית. חוזה הנישואים נמצא קרוע לגזרים, וזר פרחים מתרומם באוויר וגורם לבהלה בקרב המוזמנים. מפקד המשטרה היינריך סטיפארק חושד בסטוריץ, אולם חיפוש שנערך בביתו לא מעלה ממצאים חשודים פרט לנוזל צהוב מסתורי. כמה ימים לאחר מכן, לאחר שקיבלו את אישור המושל, מוכנים מרק ומריה להינשא, אולם גם הפעם הורס את הטקס הקול המסתורי. מריה מתעלפת ומוחזרת לביתה. ההמון הזועם בעיר מצית את ביתו של סטוריץ, חרף מאמצי המשטרה למנוע את המעשה. סטוריץ עצמו נעלם. מאוחר יותר, במהלך טיול, שומעים אנרי וסטיפארק שיחה בין סטוריץ למשרתו הרמן. מהשיחה הם מבינים שסטוריץ ירש מאביו סוד להכנת נוזל ההופך אותו לרואה ואינו נראה, ובאמצעות נוזל זה הרס סטוריץ את החתונה. הם מנסים לתפוס את סטוריץ, אך הוא נעלם. 

כאשר הם חוזרים לבית משפחת רודריך, הם מגלים שמריה נעלמה. על בסיס מידע שנאסף מהשיחה ששמעו, הולכים אנרי וחבריו אל ביתו של סטוריץ, ואחיה של מריה הארלאן מנהל דו-קרב נגד סטוריץ הבלתי נראה. אנרי מנסה למנוע ממנו להרוג את סטוריץ כדי שיוכלו לשמוע ממנו היכן מריה, אולם נכשל בכך. סטוריץ נהרג, וגופתו הופכת שוב לנראית. כאשר הם חוזרים הביתה, הם מגלים שמריה כלל לא נחטפה. היא הושארה במיטתה אולם סטוריץ הפך אותה לבלתי נראית. מריה ומרק משלימים עם המצב, ונישאים חרף העובדה שמריה אינה נראית. אנרי חוזר לצרפת, ושם עולה בו המחשבה שאולי דם הוא התרופה להיעלמות, ולכן גופתו של סטוריץ חזרה להיות נראית לאחר שאיבדה הרבה דם. כאשר הוא שומע שמריה בהריון ועומדת ללדת, הוא דואג שבלידה יצא יותר דם מהרגיל, וכך מריה חוזרת להיות נראית.

## קישורים חיצוניים

* סודו של וילהלם סטוריץ 
* סודו של וילהלם סטוריץ באתר סימניה

קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרי ז'ול ורן
קטגוריה:ספרי 1910
קטגוריה:ספרי פנטזיה
הארמייה השלישית (איטליה)

**הארמייה השלישית של [[הצבא המלכותי האיטלקי]]** (באיטלקית: **Armata 3**) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.

## היסטוריה
### מלחמת העולם הראשונה
הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. כמפקדה מונה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-6 ה-7 וה-11, וקיבלה את הגזרה הדרומית של חזית האיזונצו. היא השתתפה בעשרה מתוך שנים עשר קרבות האיזונצו, וזכתה לניצחונות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917, לאחר הצטרפות הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, הובסו האיטלקים בקרב קפורטו. הארמייה השלישית הובסה גם כן, אולם נסוגה בצורה מוצלחת יחסית. הארמייה השתתפה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ופורקה בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה. הישגיה המרשימים של הארמייה במהלך המלחמה זיכו אותה בכינוי "**הארמייה הבלתי מנוצחת**" ("La Armata Invitta").

בפאדובה פועל כיום "מוזיאון הארמייה השלישית", המנציח את פעילות הארמייה במהלך המלחמה.

### מלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה פעם נוספת ב-6 ביוני 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, וכמפקדה מונה קרלו גיזולו. הארמייה הגנה על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה לפני שפורקה ב-20 בדצמבר של אותה שנה.

## קישורים חיצוניים
* הארמייה השלישית באתר Axis History 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמיות איטלקיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטליה: היסטוריה צבאית
3
הארמייה הרביעית (איטליה)

**הארמייה הרביעית של [[הצבא המלכותי האיטלקי]]** (באיטלקית: **Armata 4**) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.

## היסטוריה
### מלחמת העולם הראשונה
הארמייה הרביעית הוקמה במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדה הראשון מונה לואיג'י נאבה. הארמייה הוצבה ברמת אסיאגו, והשתתפה בקרבות כנגד צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917 הצטרפה הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, והכוחות האיטלקים הובסו בקרב קפורטו. לאחר התבוסה נסוגה הארמייה הרביעית למונטה גראפה, ושם ניצחה את הגרמנים בקרב מונטה גראפה. ביוני 1918 השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובין אוקטובר-נובמבר של אותה שנה השתתפה בקרב ויטוריו ונטו. עם סיום המלחמה בנובמבר, פורקה הארמייה.

### מלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה מחדש ביוני 1938, וכמפקדה מונה קמילו גרוסי. ביוני 1940, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית. הארמייה הרביעית הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הראשונה והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת. היא חצתה את הרי האלפים במעבר סן ברנהרד הקטן, אולם התקדמה מעט מאוד ונעצרה מול ביצורי הגבול הצרפתיים. לאחר כניעת צרפת מפקדת הארמייה עברה למנטון, והיא ניהלה את אזור הכיבוש האיטלקי בצרפת. 

ב-11 בנובמבר 1942 הארמייה לחמה לצד הגרמנים במבצע אנטון - כיבוש צרפת של וישי. דו"ח גרמני ממרץ 1943 מתאר את הארמייה הרביעית כיחידה במצב ירוד מאוד. לא הייתה לה הגנה ימית, ארטילריה כבדה ומטוסים. כמו כן שרר בה מחסור חמור באמצעים כמו מלט וברזל שנדרשו להקמת ביצורי חוף. הארמייה פעלה למנוע את גירושם של יהודי צרפת אשר חיו בשטח הכיבוש האיטלקי אל זה הגרמני. כך, כאשר האיטלקים הודיעו כי הם מחפשים יהודים לשלוח לעבודה באיטליה, יהודים רבים התגייסו מרצון והועברו לאיטליה עצמה. לאחר שב-8 בספטמבר 1943, חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, פתחה הארמייה בנסיגה מצרפת לתוך ליגוריה. חייליה פורקו מנשקם בידי הגרמנים.

## מפקדים
### מלחמת העולם הראשונה
* לואיג'י נאבה (מאי 1915 - ספטמבר 1915)
* מריו ניקוליס די רודילנט (ספטמבר 1915 - פברואר 1918)
* גאטאנו גיארדינו (יוני 1917 - אוקטובר 1917)

### מלחמת העולם השנייה
* קמילו גרוסי (יוני 1938–1940)
* מריו ורצילינו (1940)
* אלפרדו גוצוני (1940)
* מריו קאראקיולו (1940-1941)
* מריו ורצילינו (1941-1943)

## קישורים חיצוניים
* הארמייה הרביעית באתר Axis History 
## הערות שוליים

קטגוריה:ארמיות איטלקיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטליה: היסטוריה צבאית
4
פימבולווינטר

במיתולוגיה הנורדית, **פימְבּוּלְווִינְטֵר** (בנורדית עתיקה: **fimbulvinter** או **Fimbulvetr**) הוא מונח המתייחס לחורף הארוך שיבשר את בוא הראגנארוק.

במיתולוגיה הנורדית, הראגנארוק הוא אירוע המבשר את דמדומי האלים וחורבן העולם, והיווצרות עולם חדש. הפימבולווינטר יהיה האירוע הראשון בשלשלת אירועים זו. זהו חורף ארוך שיימשך כמו שלושה חורפים רגילים, בעוד השלג והקור מצליפים מכל כיוון, המוסר יעלם ומלחמות ומאבקים יפשטו בכל רחבי הארץ, בקרעם אחים, משפחות וחברים. יכחדו מרבית החיים בתשעת העולמות, פרט לשני בני האדם לִיף וליפְתְרַסיר אשר יתחבאו עמוק בתוך יגדראסיל.

יש המקשרים את הסיפור על פימבולווינטר לאירועי מזג האוויר הקיצוניים בין השנים 535-536, אשר הביאו לירידה ניכרת בטמפרטורות ברחבי צפון אירופה. יש אף תאוריות המרחיקות את היווצרות המיתוס לסוף תקופת הברונזה הנורדית בסביבות שנת 650 לפנה"ס. בדנמרק, נורווגיה ושוודיה, המונח "פימבולווינטר" משמש עד היום להגדרת חורף קשה וארוך מהרגיל.

## הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה נורדית
אנרגיית קשר כרומודינמית

**אנרגיית קשר כרומודינמית** (**chromodynamic binding energy** או **quantum chromodynamics binding energy**) היא אנרגיית הקשר המחברת קווארקים ליצירת האדרונים. זו אנרגיית השדה של הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים.

## מקור המסה
מרבית המסה של האדרונים היא למעשה אנרגיית קשר כרומודינמית. זאת, דרך שקילות המסה והאנרגיה. במקרה של נוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – אנרגיית הקשר הכרומודינמית מהווה כ-99% ממסת החלקיק. בהקשר זה, אנרגיית הקשר הכרומודינמית כוללת מספר מרכיבים: ראשית, אנרגיית גלואון (gluon energy), האנרגיה הנישאת על ידי הגלואונים עצמם; שנית, אנרגיה קינטית של הקווארקים בתוך ההאדרון, הנעים קרוב למהירות האור; שלישית, מסה-אנרגיה של זוגות קווארקים-אנטיקווארקים וירטואליים המתקיימים בתוך ההאדרון. עבור פרוטונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות (valence quarks), שני קווארקי למעלה וקווארק למטה, הוא כ-9.4 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-938.3 MeV. עבור נייטרונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות, שני קווארקי למטה וקווארק למעלה, הוא כ-11.9 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-939.6 MeV. לאור העובדה שכמעט כל מסת האטום מרוכזת בנוקליאונים, כ-99% מהמסה של החומר הרגיל (חומר באריוני) היא בעצם אנרגיית קשר כרומודינמית.

תופעה זו, של מסה האדרונית הגדולה במידה ניכרת ממסת קווארקי הערכיות של ההאדרון, קשורה לשבירת סימטריה כיראלית (chiral symmetry breaking).

## ראו גם
*אנרגיית קשר
*גלואון
*קווארק
*האדרון
*הכוח החזק
*כרומודינמיקה קוונטית
*כליאה (פיזיקה)
*מסה
*מסת מנוחה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנרגיית קשר
קטגוריה:הכוח החזק
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
רשימה של פולימרים סינתטיים

להלן רשימה של **[[פולימר|פולימרים]] סינתטיים** שמשמשים בתעשיית הפלסטיק העולמית:

## קישורים חיצוניים
* פולימרים סינתטיים university science books

## הערות שוליים

*
2017 02
קטגוריה:הנדסה כימית
קטגוריה:כימיה אורגנית
פולימרים סינתטיים
סאלוטה טופו השלישית

**סאלוטה טופו השלישית** (13 במרץ 1900 – 16 בדצמבר 1965) הייתה המלכה הראשונה והשליטה השלישית של טונגה. היא מלכה על טונגה משנת 1918 עד למותה בשנת 1965. היא כיהנה כשליטת טונגה כ-48 שנים, יותר מכל שליט אחר ששלט על טונגה.

## ביוגרפיה
היא נולדה ב-1900 כבתו הבכורה של מלך טונגה, ג'ורג' טופו השני ואשתו השנייה, לויאניה ואינגו. ב-25 באפריל 1902, כאשר טופו הייתה בת שנתיים, מתה אמה ממחלת השחפת.

בגיל תשע נשלחה טופו לאוקלנד שבניו זילנד כדי להתחנך שם. היא חזרה לטונגה בשנת 1914, בגיל 14, לאחר שהכירו בה כיורשת העצר מכיוון שלמרות ניסיונות חוזרים ונשנים אביה, המלך ג'ורג' טופו השני, לא הצליח להביא לעולם בן זכר. היא ירשה את המלוכה ב-5 באפריל 1918, לאחר מות אביה. ב-11 באוקטובר באותה שנה נערך טקס ההכתרה.

ב-19 בספטמבר 1917, טופו נישאה לויליאמי טונגי מאילפיהי, לימים ראש ממשלת טונגה. בשנת 1918 ילדה סאלוטה את טאופאאהאו טופוו הרביעי, השליט הרביעי של טונגה. לאחר מכן ילדה עוד שני ילדים, והפילה שלוש פעמים. בשנת 1941 נפטר בעלה ויליאמי טונגי מאילפיהי. טופו לא התחתנה בשנית.

היא נפטרה ב-16 בדצמבר 1965 בבית החולים בעיר אוקלנד שבניו זילנד. לאחר מותה, גופתה הוטסה בחזרה לטונגה ונקברה בבית העלמין המלכותי של טונגה. היא הייתה ידועה בגובהה, 1.91 מטר בשיאו.

## קישורים חיצוניים

* 
* Queens Regnant: Sālote Tupou III – The First Queen of Tonga 
* Queen Salote Tupou (1900-1965) 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי טונגה
קטגוריה:מלכות
קטגוריה:ילידות 1900
קטגוריה:נפטרות ב-1965
ג'רמי צ'יילד

**סר קולס ג'ון ג'רמי צ'יילד, הברונט השלישי** (באנגלית: **Sir Coles John Jeremy Child, 3rd Baronet**; 20 בספטמבר 1944 – 7 במרץ 2022) היה שחקן אנגלי.

## ביוגרפיה
קולס ג'ון ג'רמי צ'יילד נולד ב-20 בספטמבר 1944 בווקינג שמחוז סארי. הוא התחנך בוולסלי האוס סקול בעיר החוף ברודסטיירס שבמחוז קנט ובאיטון קולג'. אחר כך למד משחק בבית הספר של תיאטרון אולד ויק בבריסטול.

;קריירה
אחר שהופיע בתיאטרון רפרטוארי לוהק צ'יילד לתפקיד חשוב בסרט "Privilege" משנת 1967. מאז שיחק ביותר מתשעים תפקידים בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה. בין השאר הופיע בתפקיד קטן בסרט הפולחן "קוואדרופוניה"; בדמות פירס לי במיני-סדרה "אדוארד וגברת סימפסון"; בתפקיד פוליטיקאי טורי, צ'ארלס גארני סיימור בעיבוד הטלוויזיוני לספרו של ג'פרי ארצ'ר "ראשון בין שווים", ובתפקיד קמע בסרט "דג ושמו וונדה". בין השנים 1977 ל-1978 הופיע בעונה השנייה של הסדרה "Backs to the Land".

ב-2004 הופיע צ'יילד בסרט "וימבלדון - אהבה בלבן" ובסדרת הדרמה "השופט ג'ון דיד". עוד השתתף בפרק בסדרה "רופאים" ובאופרת הסבון "איסטאנדרס" גילם דמות בשם דייוויד וולש. צ'יילד גילם את דמותו של שר החוץ הבריטי שלוש פעמים במהלך הקריירה שלו.

ב-1993 הופיע צ'יילד בתשדירי בחירות של מפלגת הלייבור בהם כיכבו גם יו לורי וסטיבן פריי.

### חיים אישיים
צ'יילד התחתן שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה השחקנית דבורה גרנט, איתה התחתן ב-1976 והתגרש ממנה באותה השנה. לבני הזוג נולדה בת אחת. אשתו השנייה הייתה ג'אן טוד, לה היה נשוי מ-1978 עד 1987. לבני הזוג נולדו בן ובת. לצ'יילד נולדו בת ובן מנישואיו השלישיים לאליזבת' מורגן. הוא התגורר בבנסון שבמחוז אוקספורדשייר.

נפטר ב-7 במרץ 2022.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1944
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2022
סופיה ריגטי

**סופיה ריגטי** (באנגלית: **Sofia Righetti**, נולדה ב-1988) היא גולשת סקי אלפיני לנכים איטלקייה. אלופת איטליה בסקי אלפיני לנכים לשנת 2014.

## ביוגרפיה
ריגטי גדלה בנגרר , ורונה איטליה. היא נולדה עם מום לב מולד ובגיל חמישה חודשים עברה ניתוח. במהלך הניתוח, הרופאים לא שמו לב כי הדם שלה הפסיק לזרום לעמוד השדרה. הפסקת הדם הובילה לאיסכמיה מותנית שגרמה לשיתוק רגליה. הוריה תבעו את הרופאים בבית המשפט וזכו בתביעה. לדבריה, הנכות שלה מעולם לא נחוותה מבחינתה כבעיה.

בגיל 14 אימצה ריגטי אורח חיים צמחוני ובגיל 24 (שנת 2012), אימצה אורח חיים טבעוני. בבגרותה, החלה לעסוק בפעילות לזכויות בעלי חיים. התזה שלה, אותה כתבה במסגרת לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בולוניה, עסקה בטיעונים נגד ניסויים בבעלי חיים. מקורות ההשראה שלה הם אנשים המצדדים במתן כבוד לחייהם של בעלי החיים דוגמת השחקן חואקין פיניקס, הזמרים אליסה וייט גלוז  ומוריסי וההוגים טום רייגן וגארי פרנציון.

ריגטי מנגנת בגיטרה חשמלית בלהקות פאנק ומטאל. כמו כן, היא מנהלת בלוג ביוטיוב בו היא עוסקת באורח חיים טבעוני וספורטיבי.

בשנת 2015, נשאה נאום בוועידת TED בוורונה בו טענה כי נכות היא פוטנציאל ולא מגבלה.

## ספורט
ריגטי החלה לגלוש בשנת 2012, בגיל 23. בשנת 2013, השתתפה באליפות איטלקייה לסקי אלפיני לנכים מטעם FISIP וזכתה במדליית ארד במסלול סלאלום. בשנת 2014, השתתפה שנית באליפות זו שנערכה בפרטו נבוסו . במסלול הסלאלום, היא נפלה בדרכה למטה, אך למרות הנפילה שעיכבה אותה במספר שניות, היא הגיעה למקום השני וזכתה במדליית כסף. למחרת היום, במסלול הסלאלום הענק היא הגיעה למקום הראשון וזכתה במדליית זהב. בנוסף לסקי, ריגטי עוסקת באופן חובבני גם ברכיבה על אופני יד, אימוני כושר וקרוספיט.

## הוקרה
*בשנת 2013, זכתה בפרס L'Amico Atletico.
*בשנת 2015, זכתה בפרס יוליה (Premio Giulietta).

## קישורים חיצוניים

* 

*  ערוץ היוטיוב של סופיה ריגטי 
*  סופיה ריגטי - בוועדת טד, 2015 
* ראיון עם סופיה ריגטו - ערוץ היוטיוב של Veggie Channel 
* THE FIT AND THE FURIOUS: SOFIA RIGHETTI, MAY 20, 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:גולשי סקי אלפיני
קטגוריה:גולשות סקי איטלקיות
קטגוריה:ספורטאיות טבעוניות
קטגוריה:ספורטאיות ספורט נכים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בולוניה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1988
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1988