ניתוב לשוני פיזיולוגי

**ניתוב לשוני פיזיולוגי**, בקצרה: **נל"פ**, או **אן.אל.פי**; באנגלית: **Neuro-Linguistic Programming**, בקיצור **NLP**; בתרגום חופשי: **תכנות לשוני [[נוירולוגיה|נוירולוגי]]**. זו שיטה פסאודו-מדעית, המציעה מגוון טכניקות ומיומנויות שמטרתן יצירת השפעה ושינוי המחשבות, הרגשות וההתנהגויות אצל אדם, בדרך שניתן יהיה ליצור אצלו שינוי הרגלים, דפוסים ואוטומטים (Programming) תוך השגת תוצאות רצויות. השיטה שואפת לשינוי ושיפור הן של התקשורת הבין-אישית והן התוך-אישית. השיטה פותחה בארצות הברית בשנות ה-70 וכיום נעשה בה שימוש טיפולי, שימוש עסקי וכן הדרכה באמצעות סדנאות וספרים לצורך אימון אישי ושיפור עצמי. השיטה מבוססת על השערות שלא הוכחו מחקרית ולכן היא פסאודו-מדע.

לשיטת ה-NLP הגדרות רבות והיא כוללת תהליכים מגוונים הנעזרים בתחום המוחי-הנוירולוגי, בתחום המוחי-הלשוני (לינגוויסטי) ובתחום "התכנות" במוח (האופן בו מאורגן המידע במוח).
***(N) - (neuro), [[עצבים|עצבי]] ([[פיזיולוגיה|פיזיולוגי]])**: תהליכים נוירולוגיים במוח שתפקידם לקלוט שדרים מכלל החושים (ראייה, שמיעה, מישוש, ריח וטעם), לעבדם ולתרגמם לחוויות. בנוסף הכוונה ב-Neuro היא למחשבות, רגשות והתנהגויות הבאים לידי ביטוי במערכת הנוירולוגית של האדם.
***(L) - (linguistic), לשוני**: בעזרת ניתוח של דגמים לשוניים המבוטאים בתקשורת מילולית (וגם לא מילולית), ניתן לזהות את הפעילות המוחית (N). לדוגמה, בעוד אנשים מסוימים יאמרו: "אני רואה שזה לא ילך", אחרים יאמרו: "אני מרגיש שזה לא ילך". הבדלים מסוג זה מצביעים על סגנון שונה של עיבוד נתונים נוירולוגי, ומרמזים גם על תהליכי חשיבה אינדיבידואליים. בנוסף, הכוונה כאן היא לדרכי התקשורת השונות, הדרכים המילוליות והלא-מילוליות.
***(P) - (programming), תכנות (ניתוב)**: ניתן לארגן את תוצאות הניתוח של הפעילות המוחית (N) והלשונית (L) ולבנות לפיהן תוכנית טיפולית (P). התוכנית תורכב משלבים, תכלול הגדרת מטרות וכן את תכנון הדרכים להשגתן. בנוסף הכוונה כאן גם לדפוסי התנהגות, הרגלים ואוטומטים של האדם.
הגדרות נוספות:
*חקר מבנה החוויה ה'''סובייקטיבית'''
*חקר המצוינות
*חקירת הדרך בה התקשורת (L) משפיעה על מחשבות, רגשות והתנהגויות (N), ובדרך זו כיצד ניתן לשנות אוטומטים, הרגלים ודפוסים (P) אצל אדם.

## היסטוריה
מתודת ה-NLP פותחה בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי ריצ'רד בנדלר (Richard Bandler) וג'ון גרינדר (John Grinder) שניסו לבחון מדוע מטפלים הנחשבים מומחים במקצועם, או "אשפי" תקשורת מסוימים, מצטיינים במיוחד בתחומם. ההנחה הייתה שאם יצליחו לבודד את מרכיבי התקשורת של אותם מצטיינים, יימצא "המפתח" לשיפור התקשורת גם אצל אנשים אחרים. נדגמו תחילה ארבעה אישים אמריקאים בולטים בתקופה זו: ד"ר מילטון אריקסון (אבי ההיפנותרפיה המודרנית), ד"ר וירג'יניה סאטיר (עובדת סוציאלית, מייסדת תחום הטיפול המשפחתי), פריץ פרלס (אבי תרפיית הגשטלט), וגריגורי בייטסון אנתרופולוג נודע.

תחילה הם תיעדו את אופן פעולתם, תוך שצילמו וראיינו את הארבעה ואת מטופליהם. בתום איסוף הנתונים הראשוניים, החלו לחפש דפוסים החוזרים על עצמם; בשלב זה הם ניסחו את הנחות היסוד הראשונות של ה-NLP ופרסמו את ספרם "The Structure of Magic (I)".

בהמשך, גרינדר ובנדלר יצרו תהליכים טיפוליים קצרי מועד. תוך זמן קצר בשורת שיטתם הלכה ונפוצה, קודם ברחבי ארצות הברית ואחר כך בעולם כולו. כארבעים שנה אחרי פיתוח המודל התפתחה השיטה לתעשייה שלמה, ועקרונותיה מועברים בעזרת עשרות סדנאות, כנסים, ספרים וקלטות. במהלך השנים פותחו שיטות שונות של שימוש בעקרונות ה-NLP האמורות לסייע בתחומים רבים, בהם: עולם העסקים, הספורט, אומנות הפיתוי, המכירות וכישורי המשא ומתן.

## ביקורת על השיטה
ב-2019 ביצעה קבוצת מחקר בריטית בחינה מקיפה של השיטה, במסגרתה נסקרו גם 40 מאמרים שונים. תוצאות המחקר הראו שהבסיס המדעי עליו נבנתה השיטה רעוע, ולכן מסקנתם הייתה כי מי שחשוב לו הביסוס המדעי לאמון הפסיכולוגי - עדיף לו להימנע משיטת ה-NLP. 

סקירה שיטתית נוספת של 10 מחקרים אחרים פורסמה ב-2012 על ידי קבוצת מחקר בריטית שנייה, שהגיעה אף היא למסקנה כי הממצאים המדעיים התומכים בשיטה דלים, ופסקה ביחס לתקצוב טיפולי NLP בבריטניה כי: "אין די ראיות התומכות בהקצאת משאבים של שירות הבריאות הלאומי (באנגלית: National Health Service) לטיפול באמצעות שיטת ה-NLP, מעבר למטרות של מחקר גרידא בנושא."

אחת הביקורות כנגד שימוש ב-NLP על ידי מי שלא הוכשר כרופא, כפסיכולוג, כעובד סוציאלי או כאיש-טיפול בשדה קרוב (כגון קרימינולוגיה או טיפול באמנות), גורסת שהעוסקים בטיפול כנ"ל עשויים להיחשב כמפירים את הוראת החוק המגבילה עיסוק במקצועות אלה למורשים בלבד. טענה נוספת היא כי שימוש בכלים פסיכולוגיים רבי-עוצמה בידי מי שאינו בעל ידע מדעי והכשרה פסיכולוגית מקיפה, עשוי לגרום לתוצאות קשות. לפיכך - נאסר על מי שאינו רופא, פסיכולוג, עובד סוציאלי או מטפל מוסמך מתחום קרוב, בעל רקע אקדמי הולם (למשל טיפול באמנות או קרימינולוגיה), שהוסמך כדין על ידי רשויות הבריאות במדינתו, להשתמש ביישום טכניקות לטיפול פסיכולוגי.

הביקורת על ה-NLP מגיעה בעיקר מצד מדענים מתחום הפסיכולוגיה, ומספקנים העוסקים במנטליזם, אשר להם בדרך כלל הכשרה בפסיכולוגיה או בתחום קרוב, כמו נוירוביולוגיה או רפואה. בקרב הקהילה המדעית, השיטה נתפסת כפסאודו-מדע. בין היתר הועלו הטענות הבאות:

רודריק-דייוויס טוען כי המונח מוליך שולל, שכן אף שתחילת ראשי התיבות שלו היא "Neuro", השיטה לא טורחת להסביר, ולו בזעיר אנפין, מהו נוירון לסוגיו השונים ומה אופן פעילותו, ואינה מבהירה שאין לה כל קשר לנוירוביולוגיה (מדעי המוח). בהמשך לדברים, תומאש ויטקוסקי טען שגם למדעי הלשון, או לתחום התכנות (Programming), אין לתורה זו כל קשר. עוד הוסיף כי השיטה מכילה מונחים הנשמעים "מרשימים", אך ראויים לפקפוק (כביכול בשל היותם אבסטרקטיים ביחס למטרתם ולא-אופרציונליים), כגון "פראגמאגראפיה", "מבנה שטחי", "מבנה עמוק", "רמזי פעולה", "תנועה משוללת פעולה", וכדומה.

הפסיכולוג הניסויי קורבאליס (1999), בחיבורו "מיתוסים של הנפש", גורס שהמונח NLP מטעה באופן שייטה אנשים לחשוב שהוא זוכה להכרה מדעית.

הפסיכולוג בארי ביירסטיין  גינה גם את השימוש של אנשי תחום ה-NLP במונחים ערטילאיים כמו "רמזי-פעולה מן העין", "מידול-על" (Metamodelling), "תכנות-על" (Metaprogramming), "רמות נוירולוגיות", "מערכות ייצוג", ו"תתי-אפינות" (Submodalities), בטענה שהן עלולות להציג את התורה כדיסציפלינה מדעית, וכעומדת בקריטריונים מדעיים. ביירסטיין טען:

באותו חיבור, הוא מוסיף מדעתו שה-NLP עזרה לתחזק מיתוסים אודות המוח והנוירולוגיה, למשל, בהקשר אפוריזם, תפיסה פסאודו מדעית, המזוהה עם זרם "העידן החדש" הגורסת ש"האדם יוצר את מציאותו", ועל ידי זאת, לזכות בחסינות מביקורת מדעית.

הפסיכולוג הקליני גרנט-דווילי, מזהה את ה NLP כאחת מהצורות המוקדמות של "תרפיות הכוח" , הקשורות במונחים פסאודו-מדעיים כגון הצבה של מטרות תחת שכנוע עצמי ל"הצלחה אבסולוטית", "מלכודות רציונליות", "ייצור יכולות", "שכנוע בתוצרת-עצמית", "תחושות חיות" (Vivid appeals), ותקיפת המבקרים תוך כדי שימוש כוזב במונחיהם.

ריצ'רד וייזמן, פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת הרטפורדשייר, מצא שהשיטה המבוססת NLP לגילוי האם אדם משקר לפי תנועות עיניו היא בלתי-יעילה.

במאמר משותף, החוקרים דן, הלונן, וסמית', שטחו משנתם כי NLP היא אחת הדוגמאות למדוע ראוי להטמיע בסטודנטים סקפטיות וחשיבה ביקורתית כלפי תורות פארא-פסיכולוגיות.

## ראו גם
*דמיון מודרך
*טיפול קוגניטיבי התנהגותי

## קישורים חיצוניים

*ורדה צדיק, התמודדות עם מחלות מנקודת המבט של ה-NLP, נובמבר 2011, באתר פסיכולוגיה עברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:העידן החדש
קטגוריה:פסיכותרפיה פסאודו-מדעית