אני השר

"**אני השר**" הוא שיר עברי מאת המשורר היהודי־ספרדי שלמה אבן גבירול. השיר נמנה עם **שירי ההתפארות** בשירת ספרד – סוגה שבה המשורר מדגיש את כוחו של השיר ואת מעלתו של המשורר. בשיר מציג הדובר את עצמו כמי ששירתו משמשת כלי בידו ומעטרת מלכים ושרים, תוך הדגשת עליונות הרוח והיצירה על הגוף.

נוסח השיר השתמר בדיואנים של אבן גבירול ונדפס בין היתר באנתולוגיה "ילקוט שירים לאבן גבירול וליהודה הלוי", בעריכת והסברת יהודה רצהבי (עם עובד, 1974). נוסח נוסף מופיע באתר פרויקט בן-יהודה.

## תוכן ומשמעות
השיר הוא הצהרת התפארות של המשורר בכוחו ובכוחה של שירתו. כבר בשורה הראשונה מוצג יחס של שליטה: „השיר לי לעבד”, כלומר השירה נתונה למרותו של המשורר. בכך מודגשת תפיסה של המשורר כיוצר השולט במלאכתו.

בהמשך מתוארת השירה כקישוט למלכים ולשרים: היא „עטרה למלכים” ו„מגבעות בראשי הסגנים”. דימויים אלו מציגים את השירה כסמל של כבוד ומעמד, ומבטאים את מקומה המרכזי של השירה בתרבות החצר של ימי הביניים.

בחלקו השני של השיר מופיעה הנגדה בין הגוף לרוח: „גווי יהלך על האדמה / ורוחי תעלה על העננים”. הנגדה זו מדגישה את עליונותה של הרוח היוצרת ואת יכולתה להתעלות מעל מגבלות הגוף והמציאות הארצית.

## המשורר הצעיר
ייחודו של השיר גם בהצהרה הביוגרפית שבסיומו: הדובר מציין כי הוא בן שש־עשרה בלבד, אך ליבו חכם ומנוסה „כלב בן השמונים”. הצהרה זו מדגישה את תפיסת המשורר כמי שניחן בחכמה ובכישרון יוצאי דופן כבר בגיל צעיר. מוטיב זה משתלב במסורת שירי ההתפארות של שירת ספרד, שבהם המשורר מדגיש את עליונותו הרוחנית ואת כוחו כיוצר.

## סוגה ספרותית
השיר משתייך לסוגת **שירי ההתפארות** בשירת ספרד. בשירים מסוג זה המשורר מביע גאווה בכישרונו ובמעמדה של השירה, ולעיתים מציג את שירתו כמקור לכבוד ולהשראה עבור שליטים וחצרותיהם.

## הלחנות וביצועים
*השיר הולחן על ידי ברכה צפירה ובוצע על ידיה לכל המאוחר בשנת 1964. הביצוע נכלל בתקליט *„ברכה צפירה 1939–1964”*. 

* לחן ציונה לירון בביצוע ליאור ייני 
* לחן שלמה יידוב בביצועו,  ובביצוע אסתר עופרים 

## אמצעים אומנותיים
השיר משופע באמצעים אומנותיים, בדומה לשיריו האחרים של שלמה אבן גבירול ולשירה העברית בתור הזהב בספרד בכלל.
* **מבנה הדלת והסוגר** – כל שורה בנויה משתי צלעות (דלת וסוגר). לעיתים הסוגר משלים את הרעיון המובע בדלת, וכך נוצרת התפתחות רעיונית בתוך השורה.
* **תקבולות ניגודיות** – תקבולות ניגודיות בין שתי הצלעות, כגון: "אֲנִי הַשָּׁר / וְהַשִּׁיר לִי לְעָבֶד”, או "וְגֵוִי יַהֲלֹךְ עַל הָאֲדָמָה / וְרוּחִי תַעֲלֶה עַל הָעֲנָנִים”.
* **חריזה** – הסוגר בכל שורה שניה מסתיים בחרוז אחיד: "וְנֹגְנִים”, "הַסְּגָנִים”, "הָעֲנָנִים”, "הַשְּׁמוֹנִים”.  
* רמיזות – לשון המקרא. כך למשל הביטוי "וְשִׁירִי הוּא עֲטָרָה לַמְּלָכִים” עשוי להדהד את הפסוק "צְאֶנָה וּרְאֶינָה בְּנוֹת צִיּוֹן, בַּמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה--בָּעֲטָרָה, שֶׁעִטְּרָה-לּוֹ אִמּוֹ בְּיוֹם חֲתֻנָּתוֹ...” (שיה"ש ג, יא). הדימוי של השיר כ„עטרה למלכים” משתלב גם באופיו של השיר כשיר התפארות, שבו המשורר מדגיש את כוח שירתו ואף מציג עצמו כמי שמכתיר כביכול עצמו באמצעות שירתו, או ששירתו מפארת מלכים וסגנים.
* רמיזה תלמודית אפשרית- סיום השיר מתאר צעיר בעל לב של זקן („בשש עשרה שנותי… כלב בן השמונים”), מזכיר מסורות יהודיות על חכמה שאינה תלויה בגיל, כגון דברי רבי אלעזר בן עזריה „הרי אני כבן שבעים שנה”. 
* מבנה השיר מציג מדרג של התפארות: המשורר מציג תחילה את שליטתו בשירה, אחר כך את מעמדה של שירתו בקרב מלכים ושרים, ובהמשך את עליונות הרוח על הגוף ולבסוף את חכמתו למרות גילו הצעיר. מבנה הדרגתי כזה אופייני לשירי ההתפארות בשירת ספרד, שנוצרו בהשפעת מסורת הפַחְ'ר של השירה הערבית. 

## לקריאה נוספת
* שלמה אבן גבירול, "ילקוט שירים לאבן גבירול וליהודה הלוי", ערך ופירש יהודה רצהבי, עם עובד, 1974.
* ישראל לוין, **שלמה אבן גבירול: שירים**, שיר א' עמ' 5, אוניברסיטת תל אביב, 2007.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שלמה אבן גבירול
קטגוריה:יהדות ספרד
קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים