open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
WebM

ממוזער|שמאל|הלוגו של WebM
**WebM** הוא פורמט מכל המשמש בעיקר להעברת וידאו באינטרנט. WebM הוא גרסה מנוונת של פורמט המכל מטרוסקה. הקול יכול להיות רק בקידוד וורביס והווידאו יכול להיות רק בקידוד VP8 או VP9. השם Webm משמש הן לפורמט והן למימוש הסטנדרטי שלו, שהוא תוכנה חופשית (המופצת ברישיון BSD).

הפורמט פותח על ידי חברת גוגל שנזקקה לחלופה חינמית לMPEG-4. מקודד הקול וורביס ופורמט המכל מטרוסקה היו כבר קיימים. גוגל קנתה את חברת ON2 אשר פיתחה מספר מקודדי וידאו (לדוגמה: VP2 שממנו התחיל פיתוח מקודד הווידאו תאורה) ושחררה את מקודד הווידאו VP8.

מבין הדפדפנים הנפוצים כרומיום/גוגל כרום, פיירפוקס ואופרה יודעים להציג סרטי WebM ואילו אינטרנט אקספלורר וספארי דורשים תוסף חיצוני להצגת הסרטים.

## מפרט
לפי המפרט קובץ WebM הוא סוג של קובץ מטרוסקה. כמו קובץ מטרוסקה גם הוא מתחיל בכותרת EMBL עם ארבעה בתים שמכילים [1A][45][DF][A3]. להבדיל מקובץ מטרוסקה רגיל, ערכו של שדה ב־DocType בכותרת הוא "WebM" במקום "matroska".

מקודד הווידאו חייב להיות VP8 ומקודד הקול חייב להיות וורביס. תמיכה בכותרות לא הייתה במפרט המקורי, אולם בהמשך נוספה תמיכה בכותרות בפורמט WebVTT. יש לציין שהדרישה לשימוש במקודדים VP8 ווורביס מופיעה במפרט כ־"SHOULD" ולא כ־"MUST". בהמשך המסמך יש התייחסות מפורשת לכך שיש להתייחס ל־SHOULD בהמשך המסמך כאל MUST. יש גם דרישה לכך שכמה חלקים של המסמך שמוגדרים כאופציונליים במפרט של מטרוסקה יהיו תמיד בקובץ WebM. לדוגמה: האלמנט Cues, שמכיל מידע על נקודות שונות בסרט ומאפשר גישה ישירה מהירה יותר אליהם ללא הורדת כל הסרט עד לשם. השינויים הללו מבטיחים ניגון יעיל יותר של קובץ שמורד מהאינטרנט (לדוגמה: מיוטיוב).

## היסטוריה
חברת On2 פיתחה מספר מקודדי וידאו. המקודד VP8 פורסם על ידה בספטמבר 2008. בפברואר 2010 רכשה גוגל את חברת On2.

ב־19 במאי 2010 (במהלך כנס Google I/O)הודיעה גוגל על תקן WebM ועל שחרור המקודד VP8. גוגל העניקה גם רישיון שימוש לא מוגבל למספר פטנטים שברשותה אשר נדרשים למימוש VP8. לאחר חודש היא תיקנה את הרישיון למימוש של libvpx, המימוש של VP8, כדי להסיר בעיה טכנית שגרמה למימוש לא להיות חופשי.

למרות הבטחתה של גוגל עלו טענות ש־WebM (בעיקר VP8. שני חלקיו האחרים היו כבר יותר ותיקים ומוכרים) מפר פטנטים. MPEG LA (מלכ"ר המאגד חברות בעלות פטנטים בתחום המולטימדיה) הודיע שהוא מתכוון להקים מאגר פטנטים שיהיו נדרשים למימוש VP8. ב־7 במרץ 2012 הכריזו גוגל ו־MPEG LA על הסכם רישוי פטנטים שמעניק לגוגל את הזכות להרשות שימוש בפטנטים של מספר חברות MPEG LA הנדרשים לשימוש במקודד VP8. MPEG LA לא פרסמה עדיין אף מספר פטנט אשר דרוש למימוש VP8 ושאינו בבעלות גוגל.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פורמטים דיגיטליים
קטגוריה:גוגל
דליה גל אלגל

**דליה גל אֵלגל** (נולדה ב-7 במרץ 1940) היא משוררת עברייה ישראלית.

## ביוגרפיה

דליה אלגל נולדה ברחובות, על גבעת-הקיבוצים, וגדלה בקיבוץ רמת השופט. היא בת בכורה למרדכי כהן וחסיה (שטרן), שעלו מליטא. אביה התנדב והתגייס לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.

אלגל למדה בבית הספר האזורי "המוסד החינוכי הרי-אפרים". במשך 3 שנים למדה ב"סמינר למורים - אורנים", בקרית-טבעון (כיום מכללת אורנים). היא סיימה כמורה בכירה לאמנות, ומורה מוסמכת לחינוך מיוחד.

אלגל הייתה ספורטאית ב"הפועל", אלופת-הארץ לנערות, בזריקת דיסקוס, 3 שנים. והיא בעלת מדליית זהב במקצוע זה, מהמכביה החמישית לנוער שנערכה בשנת 1957.
זכתה בתחרות ציור של העיתון משמר לילדים על הפלמ"ח.

בתקופת שירותה בצה"ל הייתה המדריכה הפיקודית לידיעת הארץ של הגדנ"ע.

עבדה במשרד החינוך, ובכפר תקוה כמורה לאריגה.

במלחמת יום הכיפורים נהרג אחיה, , בחזית המצרית, כמפקד טנק.

בשנת 1980 החלה גל אלגל לפרסם בעיתון במחנה של צה"ל, תחת שם העט (אב"מ), אמא על-תקן של אבא, מוצב-ערכים אי-שם.
אלגל היא חברה באגודת הסופרים העבריים בישראל ובאקו"ם.

הוציאה לאור 7 ספרים. עם הוצאת ספרה הראשון, החלה לחלק חינם דפים עם שיריה, שהפכו בעריכתה לעמוד העת לשירה "עלעול".

התחתנה עם בנימין גל. נולדו להם בת ובן. הם עזבו את הקיבוץ בקיץ 1961, לחיפה. כיום היא תושבת חיפה, גרושה.

## ספריה
* **שירים, גם מתחת לחגורה**: תל אביב, הוצאת סער, תשמ"ה 1985. (הוצאה 2: חיפה, ד.גל אלגל, 2006).
* **להיות קבוץ** : תל אביב, סער, תשמ"ז 1987. (הוצאה 2, יחד עם "אהבת אלגל", **להיות אלגל** : חיפה, ד.גל אלגל, תשס"ו 2006).
* **אהבת אלגל** : תל אביב, סער, תשנ"ב 1992.
* **רק לא טנק** : תל אביב, ד. גל אלגל, תשנ"ח 1998.
* **פרפר התמיד** : תל אביב, ד. גל אלגל, תשס"ב 2002.
* **שירת ראי** : עורך עמוס לויתן, תל אביב, הוצאת גוונים, תשס"ז 2007. (התוכן: א. "רוח ירוקה". ב. "זבולי חיזבוללה", יומן-שירי על מלחמת לבנון השנייה, מנקודת מבטה של המשוררת, בחיפה).
* **היונה "206"** : עורכת דליה גל אלגל, תל אביב, גוונים, 2015. (דליה גל אלגל הוציאה לאור את 4 הסיפורים של אביה : מרדכי כהן - יחד עם סיפורים שלה).
*"בשם/השואה", עורכת : דליה גל אלגל, תל אביב, גוונים, 16 בספטמבר 2018, תשע"ח.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:רמת השופט: אישים
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי הרי אפרים
קטגוריה:בוגרות אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
המושל הכללי של סנט וינסנט והגרנדינים

**[[מושל כללי|המושל הכללי]] של [[סנט וינסנט והגרנדינים]]** (באנגלית: The **governor-general of Saint Vincent and the Grenadines**) משמש כראש המדינה דה פקטו ומייצג את צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. משרת המושל הכללי נוצרה בשנת 1979, עם קבלת העצמאות של סנט וינסנט והגרנדינים.

האחריות הכללית של המושל:

לבצע את כל החובות כאמור בחוקה של סנט וינסנט והגרנדינים.

מינוי ראש הממשלה וחברי הפרלמנט.

מינוי אנשים לתפקידים ציבוריים שנקבעו.

מינוי מועצות שונות.

להבטיח ביטוי יעיל של ממשל חוקתי ודמוקרטי.

השתתפות במצעדים טקסיים ואירועים אחרים כנדרש בחוקה של סנט וינסנט והגרנדינים.

קבלת כתבי אמון של שגרירים ומכובדים זרים אחרים.

## המושלים הכלליים
להלן רשימה של אישים שכיהנו כמושל הכללי של סנט וינסנט והגרנדינים מאז העצמאות ב-1979:
### מקרא
*  מת בתפקיד 
* 

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סנט וינסנט והגרנדינים: פוליטיקה
סנט וינסנט והגרנדינים
רוברטו בלרמינו

**רוברטו פרנצ'סקו רומולו בלרמינו** (באיטלקית: **Roberto Francesco Romolo Bellarmino**;  4 באוקטובר 1542 - 17 בספטמבר 1621) היה קרדינל בתקופתם של האפיפיורים אורבנוס השביעי, גרגוריוס הארבעה עשר, אינוקנטיוס התשיעי, קלמנס השמיני, לאו האחד עשר, פאולוס החמישי וגרגוריוס החמישה עשר, אך מעולם לא נבחר בעצמו למשרה. אחת הדמויות המרכזיות בקונטרה-רפורמציה. הוכתר כקדוש ב-1930.

## תולדות חייו
נולד במונטפולצ'אנו למשפחת אצולה. אמו הייתה אחותו של האפיפיור מרקלוס השני. השכלתו הייתה רחבה וכללה תרבות רומית עתיקה ויוונית קלאסית, בנוסף להשכלה כנסייתית, אותה רכש אצל הישועים ובאוניברסיטת פדובה, שם התמחה בתאולוגיה. ב-1569 נשלח להשלים את השכלתו באוניברסיטת לוון, בה כיהן לאחר מכן כפרופסור ולימד את כתבי תומאס אקווינס. ב-1576 שב לרומא.

לאחר רצח אנרי השלישי, מלך צרפת שלח אותו האפיפיור סיקסטוס החמישי לפריז כתאולוג המשלחת האפיפיורית. ב-1599 מינה אותו אורבנוס השביעי לקרדינל, לרקטור הקולגיום רומאנום (האוניברסיטה הישועית) ולאינקוויזיטור. בתפקידו זה היה אחד מהשופטים ששפטו את ג'ורדנו ברונו לשריפה על המוקד בעוון כפירה.

ב-1616 הורה לו האפיפיור פאולוס החמישי לזמן לחקירה את גלילאו גליליי ולהודיע לו שעליו לחזור בו מלימוד, מחקר והוראה של התאוריה ההליוצנטרית. בלרמינו הראה לגליליאו שעל פי רשימת הספרים האסורים, תורתו של קופרניקוס נאסרה לעיסוק או להוראה ודרש ממנו לחזור בו מתפיסותיו. במעמד זה, שהיה, לאחר שריפתו של ברונו, איום ממשי, הסכים גליליאו לחזור בו.

בלרמינו כתב מספר חיבורים תאולוגיים חשובים בהם "אמנות המוות הנכון" (*[[ארס מוריינדי|Ars moriendi]]*), ספר בסוגה של ספרים הדנים בחיי האדם וסיומם ובדרכים והטקסים הדרושים לקראת המוות ואחריו ו"שבע המילים האחרונות של ישוע על הצלב".

כמו כן פיתח בלרמינו את התפיסה התאולוגית לפיה מבחינת החוק האלוהי אין סמכות קנויה לאדם אחד על פני משנהו, ומכיוון שכך - הסמכות החילונית ניתנת לשליט מכח הסכמת העם. מן הבחינה הזאת נחשב בלרמינו למבשר של רעיון האמנה החברתית.

## לאחר מותו
ב-1923 פתח האפיפיור פיוס האחד עשר במהלכים להקדיש את בלרמינו כקדוש. ב-13 במאי הכתיר אותו למבורך וב-29 ביוני 1930 הכתיר אותו כקדוש. בלוח השנה הנוצרי, יומו הוא ה-17 בספטמבר.

אוניברסיטת בלרמיין בלואיוויל, קנטקי, נקראת על שמו, כמו גם מוסדות לימוד קתוליים נוספים ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה הקתולית
* תפקידים כנסייתיים
* באתר "פרויקט גלילאו"
* מאמר מתוך הספר "חיי הקדושים"
* ערך באנציקלופדיית ביוגרפיות
* הקדוש רוברטו בלרמינו
* טקסט מלא של הספר "אמנות המוות נכון"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:ישועים
קטגוריה:אצולה איטלקית
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:גלילאו גליליי
קטגוריה:ילידי 1542
קטגוריה:נפטרים ב-1621
בר שיווק והפצה

**קבוצת בר** היא קבוצת חברות ישראלית המספקות שירותי לוגיסטיקה והפצה. החברה שולטת בתחום הפצת העיתונים בישראל.

## היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1990 על ידי עידו ברגמן ובועז דקל. דקל עבד קודם כמנהל ההפצה של העיתון "חדשות". הלקוח הראשון של החברה היה העיתון "גלובס" שאת העותקים למנויים שלו הפיצו השניים בתחילה בעצמם. החברה גדלה במהירות ובנוסף להפצת עיתונים וכתבי עת לבית הלקוח החלה להפיץ אותם עבור לקוחותיה לכ-5,000 נקודות מכירה ברחבי המדינה. ברגמן הוא גיסו של איש העסקים נוחי דנקנר והחזיק גם במניות חברת גנדן השקעות של דנקנר, שפשטה את הרגל. בשנת 1994, רכשה חברת ידיעות תקשורת, המוציאה לאור את העיתונים היומיים "ידיעות אחרונות" ו"כלכליסט" 25% ממניות החברה.

בשנת 1997, הוקמה חברת הבת חברת "P.M.I סחר וייזום" העוסקת בייצור, שיווק והפצה של מוצרי איסוף ופנאי ממותגים לילדים ובני נוער. המוצר הראשון שהחברה שיווקה היה מוצרי איסוף על פי סדרת הטלוויזיה הפופולרית פאוור ריינג'רס. אחר כך קיבלה זיכיון להפצה בישראל של אלבומי האיסוף של חברת וולט דיסני, של המותג "סופרגול" - אלבום שחקני הכדורגל, ואת הזיכיון לשיווק והפצת  מוצרים הקשורים לסדרת סרטי הארי פוטר. באפריל 2001 מונתה יעל ארד כמנכ"ל חברת P.M.I.

בסוף 2001, החברה הפעילה שירותי משלוחים עבור רשת מקדונלד'ס ישראל, במשך כחצי שנה.

בשנת 2002, הקימה בשותפות עם חברת השליחויות אביב-שיגור ודפוס בארי את חברת "מסר", במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה).

בנובמבר 2004, החלה החברה להפעיל בזיכיון את חנויות הספרים והעיתונים בנמל התעופה בן-גוריון, תחת השם "בר בוקס אנד פרס" (Bar Books & Press), כחצי שנה אחר כך נחקרה החברה בפרשת הסוס הטרויאני, בחשד שהזמינה ריגול עסקי נגד רשת סטימצקי במהלך המכרז על הזיכיון. החברה גם זכתה במכרז להקמת נקודות מכירה לעיתונים בתחנות הראשיות של רכבת ישראל. בדצמבר 2007 ויתרה על הזיכיון להפעלת חנויות הספרים בנתב"ג, עקב חוסר כדאיות כלכלית.

בשנת 2009, רכש בועז דקל את מלוא הבעלות על חברת הבת P.M.I שבמקביל מכר לעידו ברגמן את החזקותיו בבר הפצה. בדצמבר 2016 הגדילה ידיעות תקשורת את חלקה בחברה ל-50%.

במאי 2013 נסגרה חברת ההפצה של העיתון "מעריב", "גל-מעיתון", והוא עבור להיות מופץ על ידי "בר הפצה". בנובמבר 2014, סגרה ידיעות תקשורת את מערך ההפצה שלה לחלוקת עיתונים לבתי עסק ולרשתות השיווק והעבירה אותו ל"בר הפצה". באפריל 2017, קבוצת הארץ סגרה את מערך ההפצה שלה והעבירה אותו ל"בר הפצה". בנוסף הקימה במשותף עם "בר הפצה", בחלקים שווים, חברה העוסקת בשילוח מוצרים עבור גופים מסחריים – "בר הום דליברי". בינואר 2018 החלה להפיץ גם את העיתון "ישראל היום" למנויים.

## פעילות
קבוצת בר מספקת את השירותים הבאים:
* משלוח מוצרים במסירה אישית
* הפצת עיתונים וכתבי עת לבית הלקוח בפריסה ארצית
* הפצת עיתונים, כתבי עת ומוצרי צריכה לרשתות שווק ונקודות מכירה
* חלוקת דואר כמותי לבתי לקוחות עבור לקוחות מסחריים
* אחסון, ניהול מלאי, ליקוט ואספקה ללקוחות קצה
* פתרונות לוגיסטיקה והפצה ייחודיים בתחום קידום מכירות
* סדרנות סחורה ברשתות ובקרת סדרנות ומדף ברשתות

החברה מאמצת את עוצבת הגולן במסגרת פרויקט של האגודה למען החייל אמץ לוחם.

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שיווק
קטגוריה:חברות לוגיסטיקה ישראליות
מורן רבינוביץ'

**מורן רבינוביץ'-בוסקו** (נולדה ב-19 בינואר 1981) היא שחיינית עבר ומאמנת שחייה ישראלית. היא אלופת ישראל בשחייה. הייתה שותפה לשיא ישראל במשחי השליחות. בעלת שתי מדליות, כסף וארד מהמכביה.

## ביוגרפיה
רבינוביץ' נולדה וגדלה בירושלים. למורן אחות תאומה, שני. היא החלה לשחות בגיל 9 בהפועל ירושלים בהדרכתם של ליאוניד שייחט וימית אבידור. היא קבעה שיאי גילאים במשחה ל-50 מטר פרפר ובמשחה ל-50 מטר גב.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בשנת 1996 זכתה רבינוביץ' בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב.

בתחרויות השחייה של המכביה החמש-עשרה שנערכו בווינגייט בשנת 1997 זכתה רבינוביץ' בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב.

לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה רבינוביץ' את לימודיה במכון וינגייט, שם קיבלה תואר ראשון ותואר שני. בתום לימודיה החלה לאמן באקדמיה למצוינות בווינגייט בשנים 2012-2006. נוסף לכך, היא אימנה את נבחרת הקדטים של ישראל בשנים 2009-2008 ואת נבחרת הנוער של ישראל 2013-2011. היא מרצה במכללת זינמן במכון וינגייט, רכזת ומרצה בקורסי מדריכים ומאמנים בשחייה.

רבינוביץ' ריכזה את פרויקט אתנה בשחייה, לקידום נשים בספורט בשנים 2011-2007.

## חיים אישיים
רבינוביץ' מתגוררת עם משפחתה בכפר סבא. היא נשואה לניר בוסקו, ולהם שלושה ילדים. כיום, היא עובדת כרכזת תחום שחייה במכללת וינגייט, מורה לשחייה ומחנכת מורה לחינוך גופני בתיכון ע"ש ישראל גלילי שבכפר סבא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תאומים ישראלים
קטגוריה:שחייניות גב ישראליות
קטגוריה:שחייניות פרפר ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:מאמני שחייה ישראלים
קטגוריה:מאמנות שחייה
קטגוריה:מאמנות ספורט ישראליות
קטגוריה:מאמני ספורט ישראלים
קטגוריה:ישראל: ספורט נשים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
מיכה כגן

**מיכה כגן** (נולד בשנת 1962) הוא טריאתלט ישראלי, אלוף ישראל בטריאתלון בשנים 1987–1991.

## ביוגרפיה
כגן נולד בקיבוץ שמיר. הוא השתתף בתחרויות הטריאתלון הראשונות בארץ וניצח ברובן. זכה באליפות ישראל בכל חמש אליפויות ישראל הראשונות שהתקיימו באילת בין השנים 1987–1991, כשהגיע במקום הראשון בין הטריאלתטים הישראלים.

בשנת 1989 ייצג כגן את ישראל באליפות העולם הראשונה בטריאתלון למרחק שהפך מאוחר יותר לאולימפי באביניון, צרפת וסיים במקום ה-73 מבין 113 משתתפים בתוצאה של 2:13:46 שעות.

בשנת 1990 השתתף כגן במרתון תל אביב וסיים במקום הראשון בין הישראלים בתוצאה של 2:46:16 שעות.

בשנת 2002 חזר כגן להשתתף בטריאתלון אילת בתחרות לקבוצות גיל, וזכה במקום הראשון לגילאי 45-40.

## הישגים עיקריים
* חמש פעמים אלוף ישראל בטריאתלון ברצף.
* במשך שבע שנים ניצח בין הישראלים בכל התחרויות בהן השתתף.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טריאתלטים ישראלים
קטגוריה:רצי מרתון ישראלים
קטגוריה:שמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
מונווי

**מונווי** (באנגלית: **Monowi**) הוא כפר קטן בנברסקה שבארצות הברית. הכפר זכה לפרסום תקשורתי נרחב, עקב העובדה שאוכלוסייתו מונה אדם אחד בלבד.

## היסטוריה
מאז ייסודו היה מונווי יישוב מבודד, כאשר שיא האוכלוסין שבו היה 150 תושבים בתחילת המאה ה-20.

בשנת 2000 חיו בו רק שני אנשים – אלזי איילר ובעלה, רודי, שנפטר ב-2004.

אלזי החליטה להמשיך ולהתגורר במונווי, ואף הקימה שם מסעדה וספרייה.

כיום אלזי איילר היא תושבת הכפר היחידה, והיא משמשת אפוא גם ראש המועצה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נברסקה: יישובים
קטגוריה:ארצות הברית: כפרים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-20
אזרבייג'ן איירליינס

ברית חברות תעופה: סקייטיים[ממוזער|250px|[בואינג 787 של החברה בנמל התעופה לונדון הית'רו]]
[250px|ממוזער|שמאל|[בואינג 767-300ER של החברה באיסטנבול-אטאטורק]]
[250px|ממוזער|שמאל|[בואינג 757-200 בצבעי החברה הישנים]]
**אזרבייג'ן איירליינס** (באזרית: **Azərbaycan Hava Yolları**, באנגלית: **Azerbaijan Airlines**) ידועה בשם: **AZAL**, היא חברת התעופה הלאומית של אזרבייג'ן.

החברה שהוקמה ב-7 באפריל 1992, מבצעת טיסות מבסיס האם שלה שבבאקו לכשלושים יעדים באסיה ואירופה. כמו כן מפעילה החברה טיסות עבור הממשלה האזרית, באמצעות מטוסים ייעודיים.

## הסכמי שותפות קוד
לאזרבייג'ן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

## פעילות החברה בישראל
אזרבייג'ן איירליינס מפעילה שלוש טיסות שבועיות מבסיסה שבבאקו לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות באמצעות במטוסי איירבוס A320, בואינג 757-200, בואינג 767-300ER ובואינג 787-8.

החל מחודש ינואר 2025 החברה מפעילה 2 טיסות יומיות.

## אסונות תעופה
ב-25 בדצמבר 2024 התרסק מטוס נוסעים בטיסה J2-8243 שהמריא מנמל התעופה הבינלאומי היידר אלייב בבאקו והיה בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי גרוזני בצ'צ'ניה שבפדרציה הרוסית.

בעקבות טעות של מערכת ההגנה הרוסי, רוסיה ניסתה להפיל מל"טים אוקראינים - וזיהו את המטוס ככטב"ם שצריך להפיל. הטייסים ביקשו לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי שבמחצ'קלה, אך לבסוף המטוס הוסת לבצע נחיתה בנמל התעופה הבינלאומי באקאטו שבקזחסטן. המטוס תועד באוויר במשך דקות ארוכות כאשר הוא טס באופן בלתי רגיל. לבסוף המטוס התרסק על מסלול הטיסה בעת הנחיתה. במטוס היו 62 נוסעים ו-5 אנשי צוות. 44 נהרגו, ו־23 ניצלו. 37 מנוסעי המטוס הם אזרחי אזרבייג'ן, 16 מרוסיה, 6 מקזחסטן ו-3 מקירגיזסטן.

## ראו גם
*טיסה 56 של אזרבייג'ן איירליינס
*טיסה 217 של אזרבייג'ן איירליינס
*טיסה 8243 של אזרבייג'ן איירליינס

## קישורים חיצוניים

* 

*  מדיה וקבצים בנושא אזרבייג'ן איירליינס באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה אזרבייג'ן
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
דוד בן-שאול

**דוד (דדי) בן-שאול** (1932 - 30 ביולי 2018) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי.

## ביוגרפיה
דוד (דדי) בן-שאול נולד בירושלים, אחיהם של המשורר משה בן-שאול, הביולוג יהודה בן-שאול והכימאי אבינועם בן-שאול. בין השנים 1949-1947 התגורר בכפר גלעדי ואחר כך עין גב, כאשר שירת כחובש בחטיבת כרמלי במהלך מלחמת השחרור.  אחר המלחמה עבר לתל אביב. עבד ולמד בסמינר הקיבוצים, אך ב-1951 חזר לירושלים והחל לעסוק בציור ללא הכשרה פורמלית.

בין השנים 1962-1959 שהה באירופה, בעיקר בלימודים בצרפת ואיטליה, אך גם בהולנד, אנגליה וספרד.

בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, לאחר לימודי אמנות בפריז, היה שותף לפעילות אמנותית אוונגרדית, כמו זו של קבוצת "עשר פלוס". במקביל לפעילותו האוונגרדית יצר בן שאול כלי יין ופסלי שוורים קרמיים, שסגנונם מושפע מן האמנות ה"הכנענית". בשנות השבעים היה בן-שאול שותף לפעילות קבוצת "משקוף", שביקשה לקדם שילוב אמנויות. לאחר שהפעיל סדנת ליתוגרפיה בביתו, שימש בין השנים 1974–1975 כדפס ליתוגרפיה בסדנת ההדפס ירושלים. בשנות השמונים עבר לציור מסורתי יותר, בסגנון אקספרסיבי ופוסט-אימפרסיוניסטי, שכלל בעיקר דיוקנאות, תאורי טבע דומם וציורי נוף.

## השכלה
*1951-1945 - קרמיקה ופיסול אצל הדוויג גרוסמן להמן ורודי להמן, ירושלים
*1951-1949 - סמינר הקיבוצים, תל אביב-יפו
*1952-1950 - פיסול אצל טרודה חיים, תל אביב-יפו
*1956-1954 - חיתוך עץ אצל יעקב פינס ואיזידור אשהיים, ירושלים
*1959 - השתלמות בציור והדפס אבן, האקדמיה לאמנויות יפות, פירנצה, איטליה
*1962-1959 - ציור והדפס אבן, הבוז-אר (École des Beaux Arts), אקדמיה לאמנויות יפות, פריז, צרפת.

## הוראה
*1998-1972 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
*1979-1977 - ראש המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
*1998-1988 - ראש הקתדרה לחקר טכנולוגיות וחומרים בציור, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.

## פרסים
*1994 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום

## תערוכות יחיד

## ראו גם
*ללא כותרת (דוד בן-שאול)
*דיוקן עצמי (דוד בן-שאול)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דוד בן-שאול באתר סדנת ההדפס ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:אמני הדפס ישראלים
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:סגל סדנת ההדפס ירושלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:קבוצת אקלים
קטגוריה:אילניה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
יורי ניקולין

**יורי ניקולין** (ברוסית: **Юрий Никулин**; 18 בדצמבר 1921 – 21 באוגוסט 1997 מוסקבה) היה ליצן קרקס ושחקן קולנוע סובייטי ורוסי.
הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1973), גיבור העמל הסוציאליסטי (1990), עוטר בשני עיטורי לנין (1980, 1990).

## ביוגרפיה
יורי ניקולין נולד בעיירה במחוז סמולנסק למשפחת שחקני תיאטרון מקומי. בשנת 1925 המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1939 ניקולין גויס לצבא האדום. הוא שירת ביחידת נ"מ. ניקולין השתתף במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה בקרבות בחזית לנינגרד. בשנת 1943 הוא נפצע ולאחר החלמה חזר לחזית. ניקולין השתחרר מהצבא בשנת 1946 בדרגת .

לאחר סיום השרות הצבאי ניקולין ניסה להתקבל ל-VGIK אך ללא הצלחה. בסופו של דבר הוא התחיל ללמוד בבית הספר לליצנים ליד קרקס מוסקבה. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד ליד קרנדאש. במהלך עבודתו ניקולין הכיר שחקן-ליצן מיכאיל שויידין. בשנת 1950 דרכיהם של ניקולין וקרנדאש נפרדו והוא המשיך להופיע כליצן ביחד עם מיכאיל שוידין. ניקולין הופיע בקרקס עד לשנת 1981. כאשר הוא הפסיק להופיע הוא התמנה למנהל הקרקס של מוסקבה וכיהן בתפקיד זה עד מותו.

במקביל להופעות בקרקס כליצן, החל משנת 1957 ניקולין הצטלם בסרטי קולנוע. על תפקידים בקולנוע הוא זכה לפופולריות רבה.

בשנות ה-90 ניקולין החל להיות מנחה בתוכניות טלוויזיה, בעיקר תוכניות בידור.

ניקולין נפטר בשנת 1997 במהלך ניתוח לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## שחקן קולנוע
בגיל 36 ניקולין הצטלם בפעם הראשונה. בשנים הראשונות ניקולין שיחק תפקידים קומיים תוך ניצול יכולות שלמד בקרקס. בשנות ה-60 הוא הצטלם בסרטים של לאוניד גאידאי שזכו לפופולריות עצומה ברחבי ברית המועצות:

* מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק (Операция «Ы» и другие приключения Шурика)  (1965)
* "השבויה מקווקז או ההרפתקאות החדשות של שוריק" (Кавказская пленница, или Новые приключения Шурика)  (1967)
* יד היהלום (Бриллиантовая рука)  (1968)
* "12 כיסאות" (12 стульев)  (1971)

בנוסף לכך ניקולין הצטלם בסרטים בהם גילם תפקיד דרמטי:

* "כאשר עצים היו גדולים" של לב קולידז'נוב
* "אנדריי רובליוב" של אנדריי טרקובסקי
* "הם לחמו עבור המולדת" של סרגיי בונדרצ'וק
* "20 ימים ללא מלחמה"

בסך הכול ניקולין השתתף בכ-40 סרטים.

## הנצחה
* על שמו נקרא אסטרואיד (4434) ניקולין 
* מ-1996 הקרקס המוסקבאי על שדרת טצבטנוי נושא את שמו של יורי ניקולין
* יורי ניקולין היה אוהד של דינמו מוסקבה כל חייו ועל שמו נקרא רחוב יורי ניקולין  בקרבת אצטדיון דינמו

## גלריה

קובץ:Grab Juri Nikulin.jpg|קברו של יורי ניקולין בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה
קובץ:Russia-2001-stamp-Yuri Nikulin.jpg|בול דואר רוסי לכבוד ניקולין
קובץ:Yuri Nikulin 2021 stamp of Kyrgyzstan.jpg|בול דואר לכבוד ניקולין בקירגיזסטן


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:ליצנים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רוסיה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי קירגיזסטן
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1921
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1997
קמהאמהה החמישי

** קמהאמהה החמישי** (**Kamehameha V**, 11 בדצמבר 1830 - 11 בדצמבר 1872) היה המלך החמישי של ממלכת הוואי והיורש של אחיו קמהאמהה הרביעי.

הוא התנגד לחוקה שהועברה על ידי קמהאמהה השלישי ב-1852 והעביר חוקה חדשה ב-1864, כשנה לאחר תחילת כהונתו כמלך הוואי. ב-1866 שהה הסופר האמריקאי מארק טוויין בהוואי למשך ארבעה חודשים. במכתביו תיאר את המלך:

בתקופת כהונתו, פיתח ויזם מיזמי בנייה רבים שגרמו למחסור קשה במשאבים בממלכה והגדילו את החוב הלאומי. הוא היה לאחרון בשושלת בית קמהאמהה ולא הותיר אחריו יורש.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מושלי הוואי
קטגוריה:מלכי הוואי
קטגוריה:מונרכים שהיו חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:נפטרים ב-1872
בן הלפגוט

**סר בנג'מין "בן" הלפגוט** (באנגלית: **Sir Benjamin "Ben" Helfgott**; 22 בנובמבר 1929 – 16 ביוני 2023) היה מרים משקולות יהודי בריטי, 3 פעמים ברציפות אלוף המכביה (1950, 1953 ו-1957), 4 פעמים אלוף בריטניה וזוכה מדליית ארד במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים (קארדיף 1958).

## קורות חיים
הלפגוט נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין, המקום בו, לאחר כיבושו במלחמת העולם השנייה הקימו הגרמנים את הגטו הראשון על אדמת פולין. הוא נשלח לבוכנוולד, אך שרד את השואה. הוא שוחרר ב-1945, אך היה חלש מאוד. בשואה איבד את הוריו ואחת משתי אחיותיו. לאחר השואה נכלל בן בקבוצת יהודים, שקיבלו מקלט בבריטניה, שם התחיל ללמוד כלכלה. ב-1948 התחיל לעסוק בהרמת משקלות ובמהרה היה לאלוף אנגליה.

### קריירה ספורטיבית
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכה במדליית זהב בשיא מכביה חדש של 272.5 ק"ג (90, 75, 107.5), לפני עזרא ששון מישראל (257.5 ק"ג - 80, 75, 102.5) ודוידסון מבלגיה (175 ק"ג - (פסילה, 75, 100).

במכביה הרביעית שנערכה ב-1953 זכה במדליית זהב בתוצאה של 305 ק"ג (100, 92.5, 112.5), לפני הרמרן כהן מארצות הברית (287.5 ק"ג - 90, 90, 107.5) וג'ו ברן מפינלנד (237.5 ק"ג - 72.5, 70, 95).

באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1954 זכה במדליית זהב לראשונה בקריירה שלו.

באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים במקום 13 בתוצאה של 340 ק"ג.

במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 זכה במדליית זהב בשיא מכביה חדש של 320 ק"ג.

במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקארדיף 1958 זכה במדליית ארד בתוצאה של 340 ק"ג, אחרי טאן האווה ליאנג (358 ק"ג) והארי וובר מדרום אפריקה (340 ק"ג).

באולימפיאדת רומא (1960) סיים במקום 18 בתוצאה של 337.5 ק"ג.

נפטר ביוני 2023.

סיפור חייו הוצג בסרט הבריטי ילדי וינדרמיר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרימי משקולות יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בריטים
קטגוריה:אלופי המכביה: מרימי משקולות
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2023
טייגראייר

**טייגראייר** (באנגלית: **TigerAir**) הייתה חברת תעופה זולה סינגפורית. החברה הפעילה טיסות מבסיסה בנמל התעופה סינגפור צ'נגי, לדרום-מזרח אסיה, סין, הודו, ואוסטרליה. ביולי 2017 אוחדה עם חברת התעופה Scoot.

טייגראייר הוקמה בדצמבר 2003, והחלה בפעילות ב-25 במרץ 2005. 

עד למיזוג החברה עם חברת התעופה Scoot,  חברת ההחזקות קבוצת טייגר תעופה "(Tiger Aviation Group)" החזיקה ב-100% ממניות החברה.

## תולדות החברה
בפברואר 2007 הקימה טייגר איירווייז את חברת התעופה הזולה טייגר איירווייז אוסטרליה. במאי 2011 רכשה טייגר איירווייז 33% ממניות חברת התעופה האינדונזית מנדלה איירליינס. בפברואר 2011 רכשה 40% ממניות חברת התעופה הפיליפינית סאות' איסט אסיה איירליינס. באוקטובר 2014 הפכה לחברת בת של סינגפור איירליינס לאחר שזו רכשה 56% ממניות החברה. ביולי 2017 מוזגה פעילות טייגר איירווייז לחברת Scoot, חברת הלואו-קוסט של סינגפור איירליינס.

## צי המטוסים

## קישורים חיצוניים

* 

*  מדיה וקבצים בנושא טייגר איירווייז באתר Airliners.net

קטגוריה:חברות תעופה סינגפוריות
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
קטגוריה:טיגריס בתרבות
מודל ראשון

**מודל ראשון: סיפורי מדע בדיוני** הוא קובץ של תשעה סיפורי מדע בדיוני מאת סופרים שונים, שאסף ותרגם עודד פלד בשנת 1981.

## רשימת הסיפורים
* אני רובוט (I, Robot) – מאת איאנדו בידנר
* זירה (Arena) – מאת פרדריק בראון
* טיסתו המוזרה של ריצ'רד קלייטון (The Strange Flight of Richard Clayton) – מאת רוברט בלוך
* שיעור בהיסטוריה (History Lesson) – מאת ארתור סי. קלארק
* הולך רגל (The Pedestrian) – מאת ריי ברדבורי
* ארוחת בוקר עם דמדומים (Breakfast at Twilight) – מאת פיליפ ק. דיק
* מודל ראשון (Early Model) – מאת רוברט שקלי
* שחקן ראשי (Leading Man) – מאת לויד ביגל
* ידיד - מאת ג'ון ברונר

## קישורים חיצוניים
*
* 

קטגוריה:ספרי מדע בדיוני
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
ניקולאי ז'וקובסקי

**ניקולאי ז'וקובסקי** (ברוסית: **Николай Егорович Жуковский**; 5 בינואר (17 בינואר) 1847 - 17 במרץ 1921) היה פיזיקאי ומתמטיקאי רוסי ממייסדי ניתוח דינאמיקה של אוויר, נחשב לאבי התעופה ברוסיה.

## חייו
ניקולאי ז'וקובסקי נולד בכפר במחוז ולדימיר למשפחת מהנדס שעבד במערכת מסילות רכבת הרוסית. בשנת 1858 הוא התחיל את לימודיו בגימנסיה במוסקבה. ז'וקובסקי רצה כאביו להיות מהנדס רכבות, אך לאור כך שעלות הלימודים באוניברסיטת מוסקבה הייתה נמוכה בהרבה הוא התקבל לאוניברסיטה. בשנת 1868, לאחר סיום האוניברסיטה, הוא ניסה בפעם נוספת להתקבל למכון ללימודי רכבת אך ללא הצלחה.

בשנת 1870 ז'וקובסקי התחיל לעבוד כמורה לפיזיקה בבית הספר לבנות. בשנת 1871 הוא סיים לימודי תואר שני והתחיל ללמד באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1882 ז'וקובסקי סיים את עבודת הדוקטורט והתחיל ללמד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1886 הוא קודם לדרגת פרופסור.

מתחילת שנות ה-90 ז'וקובסקי החל במחקרים בתחום התעופה. בשנת 1891 הוא פרסם עבודה על מעוף הציפורים. בהמשך הוא חקר את זווית ההתקפה. בשנים 1897-1898 ז'וקובסקי חקר תקלות במערכת אספקת המים של מוסקבה ופיתח נוסחאות של הלם מים.

בשנת 1904 ז'וקובסקי פיתח נוסחאות לחישוב כוח עילוי שנמצאות בשימוש עד היום.

בשנת 1905 ז'וקובסקי נבחר ליושב ראש של החברה המתמטיקאית המוסקבאית.

בשנת 1908 ז'וקובסקי יסד באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה חוג תעופה בו למדו חלוצי תעופה רוסית כולל אנדריי טופולב. 

בשנת 1918 בהתאם להמלצותיו הוקם המכון האווירוהידרודינמי המרכזי במוסקבה שהפך למכון מחקר תעופה ואווירודינמיקה המשמעותי בברית המועצות, המכון פעיל גם היום ונקרא על שמו של ז'וקובסקי. בשנת 1920 ולדימיר לנין חתם על צו לפי החלה חלוקת "פרס ז'וקובסקי" עבור עבודות מחקר בתחום התעופה.

ז'וקובסקי נפטר בשנת 1921 ונטמן בשטח מנזר דונסקוי במוסקבה.

בשנת 1950 צולם סרט על חייו ובמקום הולדתו פועל מוזיאון לזכרו.


File:Museum of Moscow Aviation Institute 2016-02-02 009 (cropped).JPG
File:Nikolay Zhukovsky.jpg
File:Zhukovskij marka SSSR 1963.jpg
File:Airfoil geometry.svg


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:פיזיקאים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1847
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1921
דונבאסאירו

**דונבאסאירו** (באוקראינית: **Донбасаеро**, באנגלית: **Donbassaero**) הייתה חברת תעופה אוקראינית שבסיסה היא ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק. החברה הפעילה טיסות לכ-15 יעדים באירופה ובמזרח התיכון וכן לנתב"ג.

מרבית מניות החברה הוחזקו על ידי פריבט-בנק, שבשליטת איש העסקים היהודי איגור קולומויסקי.

ב-14 בינואר 2013 פשטה החברה את הרגל.

## צי המטוסים

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא דונבאסאירו באתר Airliners.net

קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
קטגוריה:חברות תעופה אוקראיניות
קטגוריה:דונצק
KOffice

**KOffice** היא חבילת יישומים משרדיים הזמינה למערכות ההפעלה FreeBSD, לינוקס, OS X, וחלונות. היא מכילה מעבד תמלילים, גיליון אלקטרוני, תוכנה לעריכת תמונה בגרפיקה וקטורית, ותוכנת מצגות.

לאחר שחבילת היישומים המשרדיים Calligra התפצלה מ-KOffice בשנת 2010 המיזם החל לשקוע, ועד שנת 2012 לא יצאה כל הכרזה ממנו על חידוש כלשהו.

## פיתוח ראשון
תחילת העבודה על פיתוח KOffice החלה ב-1997 על ידי רגינלד שטדיבאואר עם KPresenter, ולאחר מכן ב-1998 עם KWord.

ב-1999 צוטטה עדות koffice במשפט על הפרת הגבלים עסקיים "ארצות הברית נגד מיקרוסופט", על ידי מי שהיה אז מנכ"ל מיקרוסופט פול מריץ כעדות להיות תחרות בתחום מערכות ההפעלה וחבילות התוכנות המשרדיות.

ההפצה הרשמית של koffice הייתה ב-23 באוקטובר 2000, כשיצאה כחלק רשמי מסדרת גרסאות ה-KDE אשר נקראו "K Desktop Environment 2.0". גרסה 1.1 יצאה בהמשך בשנת 2001, 1.2 ב-2002, 1.3 ב-2004, 1.4 ב-2005, ו-1.5 ו-1.6 יצאו בשנת 2006. החל משנת 2005 בחבילה כלולה תוכנת צביעה Krita.

## פיתוח שני
KOffice עברה שינוי משמעותי בשנים האחרונות בהיותה חלק מסט התוכנות המופצת כיום יחד עם KDE הנקרא "SC4". במקביל לפיתוח הכללי של SC4 עבדה קבוצת KOffice על פיתוח גרסה חדשה ומשמעותית, אשר נקראה KOffice 2.0, והייתה חלק מספריות פלטפורמת KDE 4. אף על פי שגרסה 2.0 יצאה באופן רשמי בשנת 2009, היא תוייגה בהתחלה כ"הפצת תוכנה המיועד לפלטפורמות", והומלצה רק לבודקים ומפתחים, ולא לשימוש צרכנים רגילים. מאז הפצת KOffice 2.0 היו חסרים תכונות ויישומים מרכזיים מסדרת הגרסה היציבה הקודמת, כגון Kexi,  Kivio, ו-Kugar אשר לא נכללו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנות עסקיות
קטגוריה:מעבדי תמלילים
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2000
אוניית הפילוסופים

**אוניית הפילוסופים** (ברוסית: **Философский пароход**) הוא כינוי לשתי ספינות שבהן גורשו אנשי רוח, רופאים וסופרים מרוסיה הסובייטית, שהשלטון הסובייטי הגדירם כמתנגדי משטר . הגירוש בוצע לפי הנחיית ולדימיר לנין במהלך סוף שנת 1922.  בשתי הספינות הגרמניות הוגלו יותר מ-160 אינטלקטואלים ובני משפחותיהם במהלך ספטמבר ונובמבר 1922. הם הועברו מפטרוגרד אל שצ'צ'ין (שהייתה אז בשטח גרמניה). אינטלקטואלים נוספים הוגלו במהלך 1922 ברכבת לריגה, ובספינה מאודסה לאיסטנבול.  
שמאל|ממוזער|אוניית הפילוסופים בדרכה לגרמניה

## כרונולוגיה של הגירוש
* מרץ-אוקטובר 1922 - במוסקבה נערכות ועידות של מספר איגודים מקצועיים (אגרונומים, רופאים, גאולוגים וכו') שבהן נשמעת ביקורת על מדיניות הממשל הסובייטי.
* מאי 1922 - ולדימיר לנין הציע להחליף הוצאות להורג של מתנגדי המשטר בגירושם אל מחוץ לגבולות המדינה. לב טרוצקי ציין ש"מגורשים הוצאו מחוץ לגבולות המדינה כי לא היו סיבות להוציא אותם להורג אך לא היה ניתן להמשיך ולסבול אותם".
* יוני - גירוש ראשי הוועדה הציבורית למאבק ברעב שפוזרה על ידי הממשל באוגוסט 1921.
* 27-28 ביוני - מעצרים של משתתפי ועדת הרופאים.
* 16 ביולי - ולדימיר לנין הציע לעצור ולגרש כמה מאות אנשי רוח ללא מתן סיבות למגורשים.
* 10 באוגוסט - אישור צו מנהלי על אפשרות גירוש מחוץ לגבולות המדינה או לאזורים מרוחקים של מתנגדי המשטר. תקופת גירוש מוגבלת ל-3 שנים.
* קיץ 1922 - הג.פ.או מכין רשימות מגורשים (67 אנשים ממוסקבה, 51 אנשים מפטרוגרד ו-77 מאוקראינה).
* 16-17 באוגוסט - מעצר אנשים הכלולים ברשימות.
* 31 באוגוסט - בעיתון "פראבדה" פורסם מאמר על הגירוש הצפוי של מתנגדי המשטר. 
* 31 באוגוסט - בישיבת ועדה בראשות פליקס דזרז'ינסקי הוחלט לבטל את הגירוש בהקשר ל-9 אנשים הכלולים ברשימה הפטרוגרדית ו-19 אנשים ברשימה המוסקבאית.
* 1 בספטמבר - מעצר מיועדים לגירוש בקרב הסטודנטים.
* 19 בספטמבר - באונייה היוצאת מאודסה וקונסטנטינופול נמצאים מגורשים מהרשימה האוקראינית. בהמשך הם הגיעו לפראג.
* 23 בספטמבר - ברכבות מוסקבה-ריגה ומוסקבה-ברלין גורשו אנשי רוח מהרשימה המוסקבאית.
* 23 בספטמבר - מפטרוגרד יצאה אונייה לכיוון שצ'צ'ין (אז בשטח גרמניה) ועל סיפונה מגורשים ממוסקבה, מקאזאן ומפטרוגרד. 
* 16 בנובמבר - מפטרוגרד יצאה אונייה לכיוון שצ'צ'ין ועל סיפונה מגורשים ממוסקבה, מקאזאן ומפטרוגרד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:1922 ברוסיה
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קרחונים בארץ החמסינים

**קרחונים בארץ החמסינים: הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים** הוא ספר עיון מאת פבלו אוטין שראה אור בהוצאת רסלינג בשנת 2008. בספר כלולות שיחות עם במאי קולנוע ישראלים צעירים על אודות סרטיהם שנוצרו בשנים 2004–2007 ושזכו להצלחה בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל וכן בבתי הקולנוע.

## הרקע לספר
ראשיתו של הספר בכתב העת "סינמטק", שבו אוטין החל לכתוב. עורכי כתב העת, דן ועדנה פיינרו, פנו לאוטין כדי שיערוך ראיונות עם יוצרי קולנוע ישראלים. אוטין הבחין בכך שקיים פער בין הצלחתם של חלק מסרטי הקולנוע הישראליים בפסטיבלים החשובים ביותר, בהם קאן, ונציה, ברלין וטרייבקה, לבין הדיון המועט יחסית של אנשי האקדמיה והמבקרים באיכויות האסתטיות של הסרטים.

עד ספרו של אוטין, רוב הכתיבה על הקולנוע הישראלי התמקדה בחייהם של היוצרים ובסרטים כמשקפים אג'נדה פוליטית וחברתית של הבמאים או מערך כוחות בחברה, בעיקר יחסי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, יחסי יהודים-ערבים, יחסי מזרחים-אשכנזים, גברים-נשים, צבר-יהודי גלותי, גבריות וצבא.

גישתו של אוטין ב"קרחונים בארץ החמסינים" הייתה להתייחס אל קולנוע בראש ובראשונה כאמנות ולא רק כטקסט תרבותי. הוא שאל את הבמאים ממה נובעות בחירותיהם בהפקת ובבימוי הסרטים: עיצוב הסאונד, זוויות הצילום, גון הצבעים, עיצוב הדמויות, תנועות המצלמה ועוד. בעקבות הדיון בבחירות האסתטיות התקדמו השיחות גם לדיון במשמעויות שלהן (חברתיות, תרבותיות, אתיות, פילוסופיות, פוליטיות).

ספרים דומים שעניינם שיחות עם במאים יצאו במערב מאז שנות השישים. הידוע שבהם הוא הספר "היצ'קוק/טריפו", שבו ראיין הבמאי פרנסואה טריפו את הבמאי אלפרד היצ'קוק.

## התאוריות
אוטין כתב מבוא לפרק הראשון של הספר ובו ניסה לשרטט מגמה בולטת בכמה מהסרטים הישראליים החדשים, שעליה הוא סיפר גם בריאיון למרט פרחומובסקי.

1. **הקרחון** - המגמה העיקרית שזיהה אוטין, וממנה לקוח שמו של הספר:

2. **ההתנתקות**:

3. **המגדלור**:

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דן לחמן, קרחונים בארץ החמסינים - שיחות עם במאים / פבלו אוטין, באתר אימגו, 20 בפברואר 2009
* מתן אהרוני, קרחונים בארץ החמסינים – פבלו אוטין, באתר https://web.archive.org/web/20121130191951/http://www.tv-il.com/
* עמוד הפייסבוק של הספר
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרי 2008
קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:ספרי הוצאת רסלינג
זאב כספי

**זאב כספי** (1931 – 6 ביוני 2021) היה כדורגלן ואתלט ישראלי. כספי היה שוער במכבי נתניה, אלוף ישראל ואלוף המכביה בהטלת כידון (השלישית 1950) ובקרב עשר (הרביעית 1953).

## ביוגרפיה
זאב כספי נולד בטבריה למשפחת רבנים מצפת, אך המשפחה עברה לנתניה כשהיה בן שנה. בגיל 9 התחיל לעסוק באתלטיקה קלה ובמהרה התגלו כישוריו וכישורי אחיו הגדול, יצחק כספי, על ידי המורה ולטר פרנקל.

### אתלט
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה כספי ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 51.23 מטר, לפני אברהם גרין מישראל (50.07 מטר) ומ. מרקוס מדרום אפריקה (40.27 מטר). מדליות כסף בקפיצה לגובה ביחד עם מ. פאר ישראל בתוצאה של 1.75 מטר, אחרי יעקב קובלנץ מישראל (1.75 מטר) ובקרב עשר בתוצאה של 4818 נקודות, אחרי מרטין קוריק מארצות הברית 5281 נקודות ולפני אחיו יצחק כספי (4406 נקודות).

בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה כספי בשתי מדליות, 1 זהב ו-1 כסף. מדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 4297 נקודות, לפני דב זעירא מישראל (4171 נקודות) וסיד קיוויט מארצות הברית (3900 נקודות). מדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.82 מטר, אחרי אריה קלינשטוב-נוה מישראל (1.82 מטר) ולפני פישר מדרום אפריקה (1.79 מטר).

### כדורגלן
כספי שיחק במחלקת הנוער של מכבי נתניה כחלוץ, אך בקבוצת הנערים שונה תפקידו והוא החל לשחק כשוער, תפקיד אותו מילא במכבי נתניה עד שנת 1970. לאחר מכן שיחק עונה אחת בבית"ר נתניה ואז פרש ממשחק פעיל.

בשנות ה-70 וה-80 שימש כחבר הנהלה במכבי נתניה.

ביוני 2021 הלך כספי לעולמו, והובא למנוחות בבית העלמין בשכונת שיכון ותיקים בנתניה .

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* נתניה: 11 הגדולים של כל הזמנים, באתר נתניה NOW, 18 באפריל 2008
* "אני שתלתי את הדשא של הקופסה", באתר נתניה NOW, 11 במאי 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בהטלת כידון
קטגוריה:שיאני ישראל באתלטיקה
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר נתניה
קטגוריה:אלופי המכביה: אתלטים
קטגוריה:מתחרים ישראלים בקרב עשר
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:נתניה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:אישים הקבורים בנתניה
הבחירות לפרלמנט האיטלקי (2013)

**ה[[בחירות]] הכלליות ב[[איטליה]]** הן מערכת הבחירות לפרלמנט האיטלקי, בן 630 הצירים, שהתקיימו ב-24–25 בפברואר 2013. אלה הבחירות למושב הפרלמנט ה-17 של איטליה, לבית הנבחרים ולסנאט האיטלקי.

בבחירות זכתה המפלגה הדמוקרטית (איטליה) בהובלתו של פייר לואיג'י ברסאני ב-297 מושבים, מפלגת החירות לעם בהנהגתו של סילביו ברלוסקוני ב-98 מושבים, תנועת חמשת הכוכבים בהנהגתו של בפה גרילו זכתה ב-109 מושבים ומפלגת הבחירה האזרחית בהנהגתו של מריו מונטי ב-37 מושבים.

לאחר שברסאני נכשל בהקמת קואליציה הוטלה מלאכת הרכבתה על סגנו אנריקו לטה שהצליח במשימה ונבחר לראשות הממשלה.

## רקע
עקב משבר החוב האירופי, ראש הממשלה האיטלקי סילביו ברלוסקוני התפטר מתפקידו בנובמבר 2011, בנוסף הוא התמודד מול הרשעות פליליות לרבות חשדות לקיום יחסי מין עם זונות. הוא הוחלף על ידי סנאטור טכנוקרט ושר האוצר בעבר, מריו מונטי.

בדצמבר 2012 ברלוסקוני הכריז על רצונו להתמודד לתפקיד ראש הממשלה בפעם הרביעית. מיד לאחר מכן, מפלגתו הכריזה כי מסירה תמיכתה בקבינט של מונטי והלה הכריז על התפטרותו.

בתקופת מונטי איטליה התמודדה מול העלאות מיסים וקיצוצים נרחבים בתקציב המדינה ורפורמות שנועדו לייעל את הכלכלה האיטלקית. כמו כן, האבטלה עלתה ב-2%. מונטי זכה לתמיכה מנהיגים אירופאיים כמו אנגלה מרקל וניקולא סרקוזי שהעריכו מאוד את תפקודו כרה"מ.

## מועמדים
* פייר לואיג'י ברסאני - המפלגה הדמוקרטית של איטליה
* מריו מונטי - הבחירה האזרחית
* סילביו ברלוסקוני - החירות לעם
* בפה גרילו - תנועת חמשת הכוכבים
* אנטוניו אינגרויה - המהפכה האזרחית
* אוסקר גלאנינו - תנועת "עצרו את השפל"

## קישורים חיצוניים

* הבחירות הכלליות באיטליה, 2013 באתר משרד הפנים האיטלקי
* 

קטגוריה:בחירות 2013
2013
קטגוריה:2013 באיטליה
תכונה (אישיות)

**תכונה** היא מאפיין אישיותי של האדם. תכונות אישיותיות משפיעות על ההתנהגות.

קיימים הבדלים בין-אישיים בתכונות המאפיינות אנשים שונים. הבדלים אלו נובעים מההשפעה המשותפת של תורשה וסביבה. אחד הביטויים להבדלים בין אישיים בתכונות בא לידי ביטוי ברצף מופנמות - מוחצנות או במידת הרגישות של האדם.

## ראו גם
* פסיכולוגיית התכונות
* חמש התכונות הגדולות

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תכונות אישיות
מסרק שולמית

**מַסְרֵק שׁוּלַמִּית** (שם מדעי: *Scandix pecten-veneris*), שם בערבית **מושט אלראעי**. השם הלועזי הוא "מסרק ונוס", ובעברית נקרא על שמה של השולמית במגילת שיר השירים. הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. הצמח גדל באזורי בתה ושדות, תפוצתו בעולם היא באזורים האירו-סיבירי, הים-תיכוני והאירנו-טורני. בארץ ישראל הצמח צומח בכל הארץ למעט מרכז ודרום הנגב. הוא צומח בעיקר ברום שמעל 600 מטר.

גובהו של הצמח כ-30 ס"מ, וגבעוליו מסתעפים. לצמח פרחים לבנים דמויי סוכך בעלי 5 עלי כותרת, הפורחים בעיקר בחודשים מרץ-אפריל. הפירות מגיעים לאורך של 6-4 ס"מ, ומראם מזכיר חרב. בעולם הסוג מונה 20 מינים, רובם באזור הים התיכון. בארץ גדלים 5 מינים מהסוג מסרק, קרוב אליו מאוד המין מסרק מזרחי, ההבדלים בינו ובין מסרק השולמית קטנים מאוד. הוא צומח בגבהים נמוכים יותר.

## קישורים חיצוניים

150px|ממוזער|ימין|פרי מסרק שולמית

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סוככיים
קטגוריה:ארץ ישראל: סוככיים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ההפסקה הגדולה

**ההפסקה הגדולה** היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים ובני נוער, ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 2004–2005, ונועדה לנתח מצבי אלימות בין ילדים בבית הספר ולפתור אותם בדרכים לא אלימות.

הסדרה בוימה על ידי אריה בן ציון ונערכה על ידי תמי דבס. את התסריט כתבה אילנה לופט. לסדרה צולמו 9 פרקים, כל אחד בן 25 דקות. שחקני הסדרה היו תלמידי מגמת המשחק בבית הספר תלמה ילין.

## עלילה
בכל פרק בסדרה מובא קטע דרמטי המתרחש בבין בני כיתה אחת בבית ספר, ועוסק באלימות בקרב ילדים. בחלק השני של כל פרק מתקיים דיון באולפן, בהנחיית נתן רביץ.

## הדמויות והשחקנים

* **ליאור** (צליל אלוני)
* **שרון** (יסמין עיון)
* **אלעד** (אלדר ברנטמן)
* **נדב** (ידין גולדמן)
* **גל** (רועי ויינברג)
* **טל תורתי** (יעל גת)
* **אבי כץ** (בן יוסיפוביץ')
* **יסעור בן חנן** (רוי סער)
* **גדי** (דוד לוריא)
* **יובל** (עילי לוין)
* **שלומי** (טל מנדל)
* **ענת קוסוביצקי** (רותם צדוק)
* **גאיה איציק**  (רוני עינב)
* **יגאל שמש** (שגיא שחר)
* **נטע** (אביטל שיפטן)
* **חיים** (גל מילוא)
* **שיר** (גלית מור)

## פרקים

# אלימות פיזית
# ונדליזם
# התור
# הסחיטה
# הטרדה מינית
# אלימות מילולית
# גניבות
# חרם
# רכילות וירטואלית

## קישורים חיצוניים
* 
* ההפסקה הגדולה, כולל קישורים לפרקי התוכנית, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות לימודיות-חינוכיות
קטגוריה:סדרות נעורים ישראליות
קטגוריה:תלמה ילין (בית ספר)
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
ועידת ג'נובה

**ועידת ג'נובה** - ועידה בינלאומית בנושאים כלכליים ופיננסיים שהתקיימה בעיר ג'נובה ב-10 באפריל-19 במאי 1922 בהשתתפות 29 מדינות ו-5 דומיניונים בריטים.
שמאל|ממוזער|200px|משתתפי ועידת ג'נובה
לוועידה הייתה חשיבות מיוחדת מצד רוסיה הסובייטית שהשתתפה בוועידה למרות שלא קיבלה הכרה דיפלומטית מיתר משתתפיה. ארצות הברית לא השתתפה בוועידה אך הוצגה על ידי משקיף - שגריר ארצות הברית באיטליה.

הנושא המרכזי של הוועידה היה הסדרת יחסים כלכליים עם השלטון הסובייטי. בכנס מומחים שפעל לפני התכנסות הוועידה סוכם לדרוש מרוסיה הכרה בכל החובות והתחייבויות של האימפריה הרוסית ולקחת אחריות על הפסדים שנגרמו כתוצאה מפעולות הממשל המרכזי או המקומי. המשלחת הרוסית הסכימה לדון בנושא, אך בתנאי שהמדינה החדשה תקבל הכרה בינלאומית ותקבל הלוואות.

האמיגרציה הרוסית מחתה על שיתוף המשלחת הסובייטית בוועידה.

במהלך הוועדה נחתם הסכם רפאלו ביו רוסיה הסובייטית לבין גרמניה.

בנוסף לכך, בוועידה הועלתה לדיון הצעה בנושא חזרה לתקן הזהב. לאחר דיונים סוכם על הפעלת התקן בצורה חלקית בלבד.

## קישורים חיצוניים

* ספר על הוועידה ותוצאותיה
* 

קטגוריה:1922 ברוסיה
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ברית המועצות: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:ועידות
ועידת ג'נובה
בלתי הפיך (סדרת טלוויזיה)

**בלתי הפיך** היא קומדיית מצבים ישראלית, אשר עלתה לשידור בינואר 2013 בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת. את הסדרה יצרו ותסרטו סיגל אבין ורענן שקד. בסדרה מככבים עדי אשכנזי ומולי שולמן. באוגוסט 2013 פורסם כי זכויות הסדרה נמכרו לחו"ל ורשת ABC תפיק גרסה אמריקאית לסדרה.

עונתה השנייה של הסדרה הייתה אמורה להצטלם בשנת 2014 ולעלות לשידור ב-2015, אולם הפקתה נדחתה בשל ההפסדים של הזכיינית "רשת" עקב מבצע צוק איתן. עונה זו עלתה לבסוף לשידור ב-28 בפברואר 2016. העונה הסתיימה ב-29 במאי 2016.

## עלילת הסדרה
הסדרה מתארת את חייהם החדשים של רונה (עדי אשכנזי) ואודי (מולי שולמן) לאחר שנולדה אסתר, בתם הראשונה. בעקבות הולדת בתם הבכורה, הזוג מתמודד עם קשיי ההורות הראשונה אשר משפיעה גם על זוגיותם. הזוג מנסה לגוון את חיי הזוגיות שלהם, ונעזרים במשחק תפקידים, נסיעה לצימר ומגוון רעיונות שישפרו את חיי הנישואים שלהם.

## דמויות
### דמויות הראשיות
* **רונה (מצגר) קליין** (עדי אשכנזי) – אשתו של אודי, בתה של דליה ואחותה של עינת. מגישה את התוכנית "קול בוקר" בטלוויזיה. אמה של אסתר. בסוף העונה הראשונה מגלה רונה שהיא בהיריון שני אך בתחילת העונה השנייה מתגלה כי אין הריון.
* **אודי (אהוד) קליין** (מולי שולמן) – בעלה של רונה, בנם של ריבה ויוסי. חברו הטוב של חזי. סופר, כתב שני ספרים הראשון הצליח והשני פחות. אביה של אסתר.
* **אסתר קליין** – בתם של רונה ואודי.

### דמויות משנה
* **עינת מצגר** (איריס בר) – אחותה הגדולה של רונה. רווקה. עובדת במכון לניקוי ושטיפת כלבים. במהלך העונה הראשונה ניהלה רומן עם חזי, ונכנסה ממנו להיריון עם תאומים. בתחילת העונה השנייה הכירה את חוויאר דל מרקו הוא הציע לה נישואים אך הם נפרדים מכיוון שהיא לא סיפרה לו שהיא בהריון עם תאומים. ילדה בעונה השנייה.
* **חזי** (שמואל וילוז'ני) – מנהל בית קפה. גרוש ואב לילדה בת 11. מנהל זוגיות עם אנה. לאחר שנפרד מאנה הוא התחיל לנהל רומן עם עינת, ולאחר מכן שוב חזר לאנה. בסוף העונה הראשונה מגלה חזי שבעקבות הרומן שניהל עם עינת היא נכנסה להיריון.
* **דליה מצגר** (גליה ישי) – אימן של רונה ועינת. אוהבת לעשן ומנסה כמה שפחות לשמור על אסתר.
* **ריבה קליין** (יעל עמית) – אמו של אודי. נשואה ליוסי.
* **יוסי קליין** (דורון נשר) – אביו של אודי. נשוי לריבה. אוהב לצלם במצלמת וידאו.
* **אנה** (גאלה קוגן) – חברתו של חזי. חברה שלו בתחילת הסדרה אחרי זה נפרדו והיא חזרה אליו.
* **זוהר** (נועה הדיה) – בתו של חזי מנישואיו הקודמים.
* **רעות צורן** (נועה קולר) – שכנתם של אודי ורונה. נשואה לרועי ואם לשלושה ילדים.
* **רועי צורן** (יונתן עוזיאל) – שכנם של אודי ורונה. נשוי לרעות ולהם שלושה ילדים.

## שידור הסדרה
הסדרה משודרת בזכיינית "רשת" בערוץ 2. פרק הבכורה של הסדרה הושק ב-26 בינואר 2013 והציב נתון מרשים והגבוה ביותר מכל העונה, 34% רייטינג. הסדרה שודרה במוצאי שבת, לאחר מהדורת החדשות, ואחר כך הועברה לימי חמישי באותה השעה. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-2 במאי 2013, והשיג 26.9 אחוזי רייטינג. ממוצע הצפייה של העונה הראשונה הוא 27.8%.

## קישורים חיצוניים

**מידע וכתבות:**
* 
**ביקורות:**
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2013
קטגוריה:קומדיות משפחתיות ישראליות
קטגוריה:קומדיות מצבים ישראליות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
The Future (אלבום)

**The Future** (בעברית: **העתיד**) הוא אלבום רוק של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן, משנת 1992.
האלבום זכה להצלחה גדולה רבה בבריטניה ובקנדה. בקנדה הוא אף הגיע למעמד של אלבום פלטינה וכהן זכה בפרס ג'ונו לקול הגברי הטוב ביותר על אלבום זה בשנת 1993.
קליפ הווידאו לשיר "Closing Time" זכה גם הוא בפרס ג'ונו על קליפ המוזיקה הטוב ביותר.
האלבום כולל גרסאות כיסוי של כהן לשיר "Always" של אירווינג ברלין ו"Be For Real" של פרדריק נייט.
The Future הוא גם אלבום הסטודיו היחיד של כהן שכולל שיר אינסטרומנטלי ("Tacoma Trailer").

שלושה שירים מהאלבום ("Waiting for the Miracle", "Anthem" ו - "The Future" ) הופיעו בסרטו של אוליבר סטון רוצחים מלידה משנת 1994.

## רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

* מילות שירי האלבום ודגימות מהם

קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
ליכטנשטיין במשחקים הפאראלימפיים

**[[ליכטנשטיין]]** השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), והשתתפה במשחקים גם בשני הטורנירים הבאים, ופעם נוספת ב. במשחקי החורף לקחה המדינה חלק ב וב ואחריהם חזרה רק ב

ליכטנשטיין זכתה במדליה פאראלימפית אחת בהיסטוריה, כשהגולש יוזף גמיינר קטף ב-1994 את מדליה ארד בתחרות הסלאלום בסקי האלפיני (קטגוריה B1-2) כשסיים את התחרות בזמן של 2:04.28 דקות.

## ראו גם
* ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים
* ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים
* ליכטנשטיין באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ליכטנשטיין: ספורט
ליבריה במשחקים הפאראלימפיים

**[[ליבריה]]** השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה ליבריה חלק מעולם.

הספורטאי אותו שלחה ליבריה למשחקי 2012, ג'יימס סאיפה, התחרה בהרמת כוח (קטגוריה 82.50 ק"ג) וסיים במקום השביעי לאחר שהרים 190 ק"ג.

ליבריה נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) וחזרה להתחרות ב.

## ראו גם
* ליבריה במשחקים האולימפיים
* ליבריה במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ליבריה: ספורט
מחפשים את שוגרמן

**מחפשים את שוגרמן** (באנגלית: **Searching for Sugar Man**) הוא סרט תעודה שוודי-בריטי משנת 2012, בבימויו של מאליק בנג'לול, זוכה פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר. הסרט מציג את מאמציהם של שני דרום אפריקאים מקייפטאון, סטיבן "שוגר" סיגרמן וקרייג ברת'ולומיו סטרידום, להתחקות בשנות ה-90 אחר עקבותיו של המוזיקאי האמריקני סיקסטו רודריגז שפרסם שני אלבומים בשנים 1971-1970 ואחר כך נעלם. האלבומים זכו להצלחה רבה בדרום אפריקה, אך מעט מאוד היה ידוע אודות האמן עצמו. פסקול הסרט מורכב משיריו של רודריגז.

## קבלה ופרסים
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקרן. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון משוקלל של 96%. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מה"שיקגו סאן-טיימס" העניק לו ארבעה כוכבים וכתב כי "אני מקווה שתוכלו לצפות בסרט". מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס, מנולה דרגיס, כתבה כי הסרט "הוא דוקומנטרי מעניין אודות מעריצים, אמונה ומוזיקאי אניגמטי, שקרנו עלתה וזרחה בטרם נעלם", ודירגה אותו כאחד מעשרת הסרטים הטובים של 2012.

הסרט היה לסרט הפותח בפסטיבל סאנדנס, שם זכה בפרס השופטים ובפרס חביב הקהל בקטגוריות הסרטים התיעודים. כמו כן זכה הסרט בפרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר, בפרס איגוד המפיקים האמריקני ובפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* הבלוג של נועם עוזיאל - סיפור הרוקנרול הכי מדהים ששמעתם! פברואר 2013
* 

קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים שוודיים
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:זוכי פרס סאנדנס
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט התיעודי הטוב
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סיקסטו רודריגז