מכוון אופטי

שמאל|ממוזער|259x259 פיקסלים|מכוון תותח M7 1944
**מכוון אופטי** או **מכוון בקרת אש (ב[[אנגלית]]: Director** או **Fire Control Director)**, הוא אחד המרכיבים ששימשו בעבר במערכת לבקרת אש תותחים. המכוון כלל משקפות והופעל על ידי מפעילים בכדי לצפות ולזהות מטרות, לעקוב ולמדוד את הזויות בצידוד והגבהה לכיוון המטרות ולאמוד גם טווח אל המטרות. נתונים אלו הועברו למחשב בקרת אש ואיפשרו הכוונת תותחים.

בספינות המלחמה, מוקמו מגדלי בקרת האש של הסוללה הראשית גבוה על גבי המבנה העלי, שם יש להם את התצפית הטובה ביותר.

בתחילת המאה ה-20, כלל המכוון גם את אמצעי חישוב המיקום העתידי של המטרה וזוויות הכוונת התותחים. בהמשך, בעקבות התפתחות אמצעי החישוב למחשבים אלקטרומכניים אנלוגיים  שהנפח והמשקל שלהם הפך להיות גדול משמעותית, הועברו המחשבים לחדרי תכנון מוגנים, עמוק בתוך האונייה, מתחת לסיפון המשוריין בספינות המלחמה. בחדרים מוגנים אלו, שכונו גם חדר שידור, חושבו זוויות ההכוונה לתותחים על סמך נתוני המדידה מהמכוון ושודרו אל התותחים.

השם בעברית שהיה בשימוש בחיל הים הישראלי הוא מכוון אופטי, מלשון הכוונה (באנגלית direct), בתרגום מילולי מאנגלית של המינוח Fire control director, נקרא המכוון, **מנהל בקרת אש**. שם זה יכול להצביע על תפקידו של המכוון כמנהל בקרת האש, בתחילת המאה ה-20 כאשר כלל גם את אמצעי החישוב, העביר את זוויות ההכוונה ישירות אל התותחים ובנוסף אף שלט על פקודת הירי לאחר שהתותחים הוכוונו לכיוון הנדרש. שמות נוספים שהיו בשימוש הם **מגדל בקרת האש** (Director Control Tower - DCT, מינוח שהיה בשימוש בצי המלכותי הבריטי, לציון מיקומו הגבוה של המכוון בספינה) וגם **מנבא עזר (**באנגלית**: Auxillary predictor)**,

## מכוונים בספינות מלחמה
עבור ספינות מלחמה של המאה ה-20, המכוון הוא חלק ממערכת בקרת האש; בדרך כלל, בעמדת המכוון מודדים את זוויות הכיוון בצידוד וההגבהה ואת הטווח אל המטרה. מדידות אלו מועברות למחשב (שולחן בקרת אש במונחים של הצי המלכותי ) המשתמש במדידות המדווחות מהמכוון לחישוב ערכי קצב השינוי ומנבא לאחר מכן את פתרון הירי הנכון, תוך התחשבות בפרמטרים אחרים, כגון כיוון הרוח, טמפרטורת האוויר וגורמים בליסטיים עבור התותחים. הצי המלכותי הבריטי פרס באופן נרחב את שולחן דרייר  במהלך מלחמת העולם הראשונה ואת שולחן בקרת האש של האדמירלות לקראת מלחמת העולם השנייה, בעוד שבצי האמריקאי במלחמת העולם השנייה היה בשימוש נרחב מחשב בקרת האש האלקטרו-מכני, פורד Mark I.

בספינה בריטית טיפוסית למלחמת העולם השנייה מערכת בקרת האש חיברה את צריחי התותחים הבודדים למגדל המכוון (שם היו מכשירי הראייה) והמחשב האנלוגי בלב הספינה. במגדל המכוון, מפעילים צודדו את הטלסקופים שלהם לעבר הכיוון של המטרה; טלסקופ אחד מדד גובה והשני כיוון. טלסקופים של מודדי טווח על מתקן נפרד מדדו את המרחק למטרה. מדידות אלה הומרו על ידי שולחן בקרת האש לכיוון והגבהה עבור ירי של התותחים על המטרה. בצריחים, התאימו צוותי מפעילי התותחים את ההגבהה של התותחים שלהם כך שתתאים למחוון להגבהה המשודרת משולחן בקרת האש יחד עם הכוונה דומה עבור הכיוון בצידוד. כאשר התקבל אישור שהתותחים מכוונים על פי נתוני המטרה, הופעלה פקודת הירי.

### מכוון אופטי בחיל הים הישראלי
מכוון היה מותקן בקורבטות, פריגטות ומשחתות חיל הים לשימוש לתותחנות כבר בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20. עם הפיתוח של טיל לוז ובהמשך לו טיל גבריאל נועד למכוון האופטי בספינות הטילים מדגם סער תפקיד משמעותי נוסף, להנחות את הטיל אל עבר המטרה. לאחר קשיים וכישלון הקונספט הראשוני של הנחיית הטיל בצידוד ובהגבהה על ידי המכוון לכל אורך המעוף, פוצלה ההנחיה להנחיה בגובה מבוססת מד גובה והנחיה בצידוד על פי המכוון. לאחר שילוב מכ"ם בקרת אש בהנחיה, נותר למכוון תפקיד של כינוס הטיל בשלב המעוף הראשוני לתוך אלומת המכ"ם. בנוסף שימש המכוון לצורכי תותחנות. בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות הסרת טילי גבריאל מהדורות הראשונים, שילוב מטע"דים ששימשו להכוונת תותחים באמצעים אופטיים ושימוש במכ"מי בקרת האש הוחלף המכוון האופטי והוסר מהספינות.
קובץ:FletcherMk37GunDirector.png|300x300 פיקסלים|מכוון לתותחים דו-תכליתיים בקוטר 5 אינץ'/38 מתקופת מלחמת העולם השנייה, מעל גשר המשחתת USS קאסין יאנג, מצויד באנטנת מכ"ם AN/SPG-25 שהותקנה לאחר המלחמה.
קובץ:Mk51_Director.jpg|300x300|טקסט=A U.S. Navy Mark 51 director for Bofors 40 mm guns, circa 1958.| מכוון מארק 51 של הצי האמריקאי עבור תותחי בופורס 40 מ"מ (בסביבות שנת 1958).
קובץ:USS_Hornet_director_front.jpg|300x300|טקסט=A Cold War era U.S. Navy MK-56 director on board USS Hornet.| מכוון מארק 56 של הצי האמריקאי על סיפון USS הורנט בתקופת המלחמה הקרה.
קובץ:Sea_Sparrow_Mark115_Fire_Control_Director.JPEG|300x300|טקסט=A late Cold War era U.S. Navy Mark 115 Sea Sparrow fire control system director on board a Nimitz-class aircraft carrier.| מכוון מערכת בקרת האש של סי ספארו 115 של הצי האמריקאי על נושאת המטוסים נימיץ מסוף תקופת המלחמה הקרה.
קובץ:Cardiff_gunnery.JPG|300x300|טקסט=A modern Royal Navy director on board a Type 42 destroyer.| מכוון מודרני של הצי המלכותי על סיפון משחתת מסוג 42 .


## מכוונים בארטילריית שדה

כוונות כוונת הוכנסו לתותחי השדה בתחילת המאה ה-20 כדי לכוון את תותחי סוללת הארטילריה לקו האפס שלהן (או "מרכז הקשת"). כוונות כוונת היו מרכיב חיוני בהכנסת אש ארטילרית עקיפה. בשירות האמריקאי כוונות כוונת אלו נקראו "מעגלי כיוון". כוונות כוונת יכלו לשמש גם במקום תאודוליטים למדידת נתונים ארטילריים למרחקים קצרים יותר. הכוונות הראשונות השתמשו בכוונת פתוחה המסתובבת בקנה מידה זוויתי (למשל מעלות ודקות, גראדים או מילים מסוג זה או אחר), אך עד מלחמת העולם הראשונה רוב הכוונות היו מכשירים אופטיים. הכנסת כוונות ארטילריה דיגיטליות בשנות ה-90 ביטלה את הצורך בכוונות כוונת.

המכוונים הורכבו על חצובת שדה ואופסו ביחס לכיוון צפון. כשהיה חוסר בזמן התארגנות, נעשה כוונון זה בדרך כלל באמצעות מצפן אינטגרלי, אך עודכן על ידי חישוב (אזימוט לפי זווית שעה או אזימוט לפי פולריס) או "נישא" על ידי טכניקות מדידה מנקודת בקרת מדידה. בשנות ה-60 הוצג כוונון גירוסקופי.

## מכוונים במערכות בקרת אש נגד מְטוֹסִים

[שמאל|ממוזער|207x207 פיקסלים|מערכת חיזוי ויקרס מס' 1 Mk III עבור [תותח נגד מטוסים "3.7|תותח הנ"מ הבריטי QF בקוטר 3.7 אינץ']]
מכווני בקרת אש לשימוש נגד מטוסים, משמשים בדרך כלל בשילוב עם ציוד בקרת אש אחר, כגון מדי גובה או מכ"מי בקרת אש .  בצבאות מסוימים נקראו מכווני בקרת אש אלה Predictors - אמצעי חיזוי. מכוון האש Mark 51 שימש את הצי האמריקאי עבור תותחי בופורס 40 מ"מ ומאוחר יותר עבור תותחי קליבר 3 אינץ'/50 . מערכת החיזוי קריסון תוכננה גם היא לשימוש עם תותח בופורס 40 מ"מ.

### דוּגמָא לשימוש במכוון (M5) נגד מטוסים של צבא ארצות הברית
תותח הבופורס 40 מ"מ (הנקרא יחידת אש) המשמש בתפקידו כנגד מטוסים, כולל את מכוון ה-M5 כמערכת בקרת האש שלו. המכוון מופעל על ידי איש צוות במקטע מדידת הטווח המדווח לראש המחלקה, אשר בתורו מדווח למפקד המחלקה. מפקד מקטע מדידת הטווח נקרא גם קובע הטווח; הוא מדריך את הכנת המכוון והגנרטור לירי, מאמת את ההכוונה והסנכרון של התותח והמכוון, ומפקח על בקרת האש באמצעות מכוון ה-M5 (או באמצעות הקרון כאשר היה שימוש ב־M7 Weissight ). מקטע מדידת הטווח המשתמש במכוון ה-M5 מורכב מקובע הטווח, עוקב הגובה, עוקב האזימוט, מפעיל תחנת הכוח ומרכזן הטלפון.

מכוון ה-M5 משמש לקביעה או להערכת ההגבהה או הטווח הישיר אל המטרה האווירית. שני צופים עוקבים אחר המטוס דרך זוג טלסקופים משני צידיו המנוגדים של המכוון. העוקבים מסובבים גלגלי יד כדי לשמור על כוונת הטלסקופ שלהם על המטוס. סיבוב גלגלי היד מספק למכוון נתונים על שינוי הגובה של המטוס ושינוי האזימוט ביחס למכוון. כאשר המנגנונים בתוך המכוון מגיבים לסיבוב גלגלי היד, מחושב פתרון ירי על ידי מחשב מכני ומתעדכן באופן רציף כל עוד המטרה נמצאת במעקב על ידי המכוון. בעיקרון, המכוון מנבא מיקום עתידי על סמך מיקומו הנוכחי של המטוס ואופן תנועתו.

לאחר הצגתם, שילבו המכוונים במהרה גורמי תיקון שיכלו לפצות על תנאים בליסטיים כגון צפיפות אוויר, מהירות רוח וכיוון רוח . אם המכוון לא היה ממוקם ליד מוצב התותח, ניתן היה להזין גם תיקון לשגיאת פרלקסה כדי לאפשר חישובי כיוון ירי מדויקים עוד יותר.

המכוונים מעבירים פתרונות ירי מחושבים לשלושה מרכיבים חשובים לצוות ירי תותחי הנ"מ: אזימוט הירי וההגבהה הנכונים המחושבים כדי לקבוע בדיוק לאן לכוון את התותח, ובנוסף עבור תותחים המשתמשים בתחמושת עם מרעומים מתוזמנים, סיפק המכוון גם את זמן המעוף של הפגז כך שניתן יהיה לכוון את המרעום להתפוצץ בקרבת המטרה.

סוללות ארטילריה מוקדמות נגד מטוסים הציבו את המכוונים במרכז העמדה, כאשר התותחים מוקמו בפינות העמדה. לפני שילובם של מכ"מים, בוצע שימוש בזרקורים יחד עם המכוונים כדי לאפשר פגיעה במטרות בלילה.

### מכווני נ"מ של צבא ארצות הברית
שמאל|ממוזער|מכוון M2 בעמדה מתנייעת T6
שמאל|ממוזער|מכוון M2 לתותחנות (1932) 
* מכוון T1 (וילסון)
* מכוון תותח T4 בשימוש עם תותח M1918 בגודל 3 אינץ'
* מכוון M2 (שנת 1930).
* מכוון M3 (שנת 1934)
* M4 (שנת 1939)
* מכוון M5 כולל מערכת חיזוי קריסון, לשימוש עם תותח 37 מ"מ M1 ותותח בופורס 40 מ"מ
* מכוון M7 (שנת 1941), דומה ל-M4 אך הוסיף שידור זוויות לתותחים. לשימוש עם תותח 90 מ"מ
* מכוון M9 חשמלי (שנת 1944) מתוצרת מעבדות בל לשימוש עם תותח 90 מ"מ
* מכוון M10 חשמלי לשימוש עם תותח 120 מ"מ

## ראו גם
* מערכת בקרת אש
* מערכת בקרת אש ימית
* שולחן בקרת אש
* ירי עקיף

## קריאה נוספת
* 
* מאירה גונט, **גבריאל זה לא מלאך**, אוריון הוצאת ספרים, 2025.

## קישורים חיצוניים
* מכוון התותחים מארק 51
* מדריך ירי למכוונים מפרויקט דרדנוט (שנת 1917)
* ספר כיס לתותחנים ימיים, באתר maritime.org, שנת 1945
* דייוויד מינדל, בקרת אש נ"מ והתפתחות מערכות משולבות בספרי 1920-1945, התפרסם ב-IEEE Control Systems, אפריל 1995
* תותחנות נ"מ, במגזין Popular mechanics, כרך 60, דצמבר 1933
* הוראות הפעלה למערכת בקרת אש מארק 37 לתותחים, באתר ibiblio.org, אפריל 1949
* מכוון מארק 37 במסגרת תיאור מחשב בקרת אש Mark 1 Mod 1, אתר NavSource
* ''כתב העת לתותחני החוף'', מאי/יוני 1935

## הערות שוליים

קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו

קטגוריה:אמצעי לחימה ימיים
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים
קטגוריה:חיל הים הישראלי: אמצעי לחימה