ארווד

**אַרְוָד** (בפיניקית: **𐤀𐤓𐤅𐤃**, **ארוד**; משם לאכדית **Ar-ua-di**, למצרית קדומה **jrtw** או **jrṯw**, ליוונית **Αραδος**), כיום **אַרְוָאד** (מפיניקית לערבית **أرواد**), היא עיירה סורית אשר שוכנת על האי רואד שבים התיכון, על חורבות עיר נמל חשובה מהעת העתיקה בשם זה. העיירה ממלאת את כל שטח האי, שאורכו הוא 710 מטר ורוחבו 515 מטר. ארווד מרוחקת 3 ק"מ מטרטוס, הנמל השני בגודלו בסוריה.

נכון ל־2021 ארווד היא עיירה המתבססת בעיקר על דיג. קיימים בעיירה ממצאים היסטוריים של שרידי העיר הפיניקית במקום, כמו מקדש לאל דגון.

## שם
מקור שם העיר הוא מהשם הפיניקי 𐤀𐤓𐤅𐤃 (ארוד), המופיע גם בתנ"ך. משם התגלגל השם לאכדית בגרסאות שונות כ־Ar-ua-da, כ־A-ru-a-di, כ־Ar-ma-da כ־A-ru-da, וכ־A-ru-ad-da, למצרית עתיקה כ־ỉrtw או ỉrṯw, וליוונית כ־Άραδος (אַרַדוֹס). בנוסף, כונתה ביוונית גם "אנטיוכיה שבפייריה " (Αντιόχεια της Πιερίας).

גלגולים מאוחרים יותר של השם הם לטורקית כארווד (Arvad), וכארפד (Arpad), ולערבית כארואד (أرواد).

## היסטוריה
### העת העתיקה
סטראבון מספר שהעיר נוסדה על־ידי פליטים מצידון.

העיר מוזכרת במכתבי אל־עמרנה כעיר בעלת צי אוניות גדול. מלך גבל מתלונן בפני פרעה, על הסכנה הצפויה לעיר מספינות אנשי ארוד. במכתב של אבימלך  מלך צור מספר שזמרי־הדה  מלך צידון המורד כרת ברית עם אנשי ארוד, והם כינסו את אוניותיהם, מרכבותיהם ואנשי צבאם כדי לכבוש את צור.

המלך האשורי תגלת פלאסר הראשון כבש את האזור, וקיבל מנחה מגבל, צידון וארוד; הוא הפליג על אוניות אנשי ארוד למרחק של "שלוש שעות כפולות" מהעיר ארוד האי לעיר צומור אשר בארץ אמורו.

אשורנצירפל השני כתב שהוא עשה את דרכו למרגלות הר הלבנון והלך לים הגדול של ארץ אמורו, הטביל בו את נשקיו והקריב קרבן לאלים. הוא קיבל מנחות ממלכי חוף הים: צור, צידון, גבל, מחֿלתו, מַאיזוּ, כַאיזוּ, אמורו, וארוד שבים, ופירט את המנחות עצמן.

בימי אשורנצירפל השני שמלך במאה ה־9 לפנה"ס, הוטל על העיר מס, הוא מציין שהיא שוכנת בלב ים.

בשנת 853 לפנה"ס השתתף מתן־בעל מלך ארווד בקרב קרקר עם כח של 200 רגלים במלחמה נגד שלמנאסר השלישי.

אדד־ניררי השלישי ציין שהוא הזקיף את צלם מלכותו ב"ארוד השוכנת בלב ים".

בשנת 734 לפנה"ס, נכנע מלך ארוד מתן־בעל לתגלת פלאסר השלישי, הפך לווסאל שלו והוזכר בין מגישי המנחה אליו.

גם בתקופתו של סנחריב (704–680 לפנה"ס) העיר שילמה מס לאשור, תחת מלך העיר עבדי־לִיאְתִי.

בימי אסרחדון (681–669 לפנה"ס), בנו של סנחריב, מוזכרת העיר ומלכהּ מתן־בעל בין המלכים המתכנסים מארץ חֿתִי, עבר הנהר  וידננה, עליהם הטיל אסרחדון לשלוח חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה. על פי הכתובות האשוריות היא הייתה מוגדרת כעיר פניקית, שמה ברשימות נכתב אַרֻאַדִ, אַרֻדַ ועוד.

במהלך מסעו הראשון של אשורבניפל (668–627 לפנה"ס) נגד מצרים, עשרים ושניים מלכי הלבנט וקפריסין באו אליו להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, וביניהם ויכין־לוּ מלך ארוד, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואוניותיהם את חייליו בים וביבשה. במסעו השלישי, מיד לאחר שהביס את בעל מלך צור המורד, אשובניפל סיפר שיכין־לוּ מלך ארוד "היושב בלב הים" ומלכי תובל וקיליקיה "שלא נכנעו לאבותיו" לדבריו, נכנעו לעולו, והביאו לו את בנותיהם (בתיאור דומה לתיאור על בעל מלך צור). לאחר מותו או היעלמותו של יכין־לו, בניו עזיבעל, אביבעל, אדוניבעל, שפטבעל, בדבעל, בעל־ישופו, בעלחנן, בעלמלך, אבימלך ואחימלך הגרים "בלב הים" באו אליו עם מתנות ונישקו את רגליו. אשורבניפל הסתכל בתענוג על עזיבעל והמליך אותו על ארוד, ואת אחיו הלביש בבדים מעוטר בצבעים ובצמידי זהב והעמידם לפניו.

בתקופת נבוכדנצר מלך בבל העיר מוזכרת כמעלת מס לבבל, שמה ברשימות ארמד.

[ממוזער|מטבע כנעני מאַרְוָד, עליו כתוב '''מאי''' ב[אלפבית פיניקי|אלפבית הפיניקי, עם סמל אונייה. האוניות, כמו גם סמלים ימיים אחרים, על מטבעות העיר ושאר ערי פיניקיה ציינו את חשיבותו המיוחדת של הים בכלכלה הפיניקית.|ימין]]

ההיסטוריון הרודוטוס מציין שאחד מראשי הצי של חשיארש היה מארדוס (היא אַרְוַד). בשנת 333 לפנה"ס, לאחר קרב איסוס, הגיע אלכסנדר מוקדון לפיניקיה, ונפגש עם סטרטון, בנו של גרעשתרת (גראוסטרטוס ביוונית) מלך ארוד וסביבתה, בזמן שהמלך עצמו שרת בצי של  הפרסי בדומה לשאר מלכי פיניקיה וקפריסין; סטרטון הבטיח שארוד, מרת , , סיגון וכל המקומות שבשליטתו ובשליטת אביו ייכנעו לאלכסנדר. ואכן, בזמן המצור על צור, הצטרף גרעשתרת מלך ארוד לאלכסנדר. בתקופה ההלניסטית, מוזכרת העיר בכתובים כעיר נמל משגשגת. סטראבו מציין בכתביו שהעיר הייתה בנויה על אי, מלא בבתי מגורים רבי קומות; הוא מספר שמקורות המים שלה היו בורות באי, או שנהגו להביא מים מהיבשה. שטחה החקלאי של האי היה ביבשה מצומור ועד נהר ארנת, משם קבלה את אספקת הדגן, שמן ויין. עדויות אפיגרפיות מעידות על סוחרים אַרְוָדִים ביוון מהתקופה ההלניסטית.

לארווד היו מספר ערי־בת כפופות לה על היבשה, ביניהן טרטוס ("אנטי־ארדוס", מול־ארוד ביוונית), קרן, מרת , אנידרה, בלנאיה ופלטוס; ביניהן, קרן הייתה הנמל היבשתי של ארווד.[180px|ממוזער|שמאל|שבר [מצבה מהמאה ה־4 לפנה"ס, נמצאה בארווד. הלובר.]]

בתקופה הרומאית חלה נסיגה בחשיבותה של העיר והיא חרבה בתקופה הביזנטית.

### ימי הביניים
ממוזער|מבצר עות'מאני ששימש בית כלא בזמן השלטון הצרפתיבמאה ה־13, העיר שמשה כראש גשר לצלבנים. זה היה המקום האחרון שהם החזיקו לפני תבוסתם הסופית במאבק עם המוסלמים על השליטה בארץ ישראל. האי נכבש בשנת 1302 על ידי הממלוכים.

### העת החדשה

## במקרא
אנשי העיר מוזכרים בספר בראשית בתולדות בני נח, בתיאור השושלת של כנען נכתב . תיאור זהה מופיע ב.

העיר מוזכרת בספר יחזקאל כאשר יחזקאל נושא קינה על העיר צור ומספר כי ארוד הייתה בין הערים שקיימו קשרים עם צור: ; בני ארוד אף היו חלק מאנשי המשמר של צור: 
## לקריאה נוספת
* "אַרְוָד", בתוך: **[[אנציקלופדיה מקראית]]: אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו**, כרך א', עמ' 531–532

## קישורים חיצוניים

* "ארוד" באתר דעת

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: יישובים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:סוריה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:איים בים התיכון
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:ישויות פוליטיות בתנ"ך