open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קוסייר (סוריה)

**קוסייר** (בערבית: **القصير**; בתעתיק מדויק: אלקציר) היא עיר במערב סוריה הנמצאת במחוז חומס. העיר שוכנת כ-35 ק"מ מדרום לחומס באזור הררי, בגובה 540 מטר מעל פני הים, המשקיף על גבול סוריה-לבנון. מיקומה של העיר, על הדרך שבין הבירה דמשק לחוף הים התיכון ובסמוך לגבול סוריה-לבנון, מקנה לה חשיבות אסטרטגית.

## היסטוריה
קוסייר היא העיר הקרובה ביותר לחומות העיר העתיקה קדש, הידועה בזכות קרב קדש שנערך בסמוך לה בשנת 1274 לפנה"ס. הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי ביקר בעיר בתחילת המאה ה-13, בתקופת שלטון השושלת האיובית, וציין כי בעיר קיים חאן גדול המוקף בגנים. 

בשנת 1832, בתקופת כיבוש מוחמד עלי, מפקד הכוחות אבראהים פאשא התארח בעיר. לאחר נסיגת הכוחות המצרים נותרו מספר משפחות מצריות בעיר אשר מצאו בה מזג אוויר נוח ואפשרות לפיתוח חקלאי.

## העיר בעת מלחמת האזרחים בסוריה
חלק מתושבי העיר השתתפו במלחמת האזרחים בסוריה והתקוממו נגד משטרו של בשאר אל-אסד. אל העיר נמלטו אף עריקים מצבא סוריה. בתקופה שבין פרוץ מלחמת האזרחים, באפריל 2011, לבין 13 בפברואר 2012, נהרגו בעיר למעלה מ-70 תושבים. מאז נובמבר 2011 נתונה העיר למצור של צבא סוריה. ב-13 בפברואר 2012 השתלטו כ-400 חיילים ואנשי מליציות התומכות בשלטון על בית החולים המרכזי בעיר ובניין העירייה. בניין העירייה הפך למטה כוחות הצבא בעיר. מאותה עת החלו צלפים יורים ברחובות וחיי העיר שותקו למעשה. ב-9 ביולי 2012 השתלטו כוחות צבא סוריה החופשית על בניין העירייה והרסו אותו במטרה למנוע בו שימוש עתידי למטרות צבאיות. החל מחודש יולי הייתה העיר בשליטה של כוחות צבא סוריה החופשית למעט בית החולים ומספר עמדות שליטה סביב העיר. ב-4 באפריל 2013 פתח צבא סוריה במתקפה בקוסייר במטרה להשתלט על העיר ועל הכפרים הסמוכים לה. הקרבות בעיר ובסביבותיה, שבהם השתתפו גם לוחמי חזבאללה, נמשכו למעלה מחודשיים, ובסופם השתלט צבא סוריה על העיר. ב-8 בדצמבר 2024 הכריזו המורדים הסורים על כיבוש העיר קוסייר.

## נתונים דמוגרפיים
בשנת 1970 חיו בקוסייר 9,240 תושבים. בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה בשנת 2004 היו בעיר 29,818 תושבים. בשנת 2011 העריך ה-BBC כי בעיר חיים כ-40 אלף תושבים. נכון לחודש מאי 2013 חיו בעיר כ-25,000 אזרחים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: ערים
מארק מידלר

**מארק מידלר** (ברוסית: **Марк Мидлер**; 24 בספטמבר 1931 – 31 במאי 2012) היה סייף יהודי-סובייטי. אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב וכן אלוף עולם במסגרת קבוצתית בעל 5 מדליות זהב. בנוסף לכך הוא ככה במדליות ארד וכסף אישית באליפויות העולם. כמן כן מידלר זכה באליפות ברית המועצות מספר פעמים.

בשנת 1983 מארק מידלר נכלל באולם התהילה של הספורט היהודי.

## ביוגרפיה
מארק מידלר נולד במוסקבה. תחילה הוא רצה להיות כדורגלן כמו אביו ששיחק בקבוצת דימנו מוסקבה. למרות זאת הוא ביחד עם חברו החל את אימוני סיף בשנת 1943. בשנת 1953 הוא סיים את לימודיו במכון לספורט במוסקבה והוסמך למאמן. לאחר סיום ההופעות מידלר היה מאמן סיף וחניכיו זכו במדליות זהב באולימפיאדות ובאליפויות האולם.

## אולימפיאדות
מידלר היה חבר נבחרת הסיף של ברית המועצות בשנים 1951–1967. בתקופה זו הנבחרת אלמונית של הסייפים הסובייטים הפכה למובילה בתחום.

באולמפיאדת 1952 הנבחרת הסובייטית לא הצליחה לעבור את השלב המוקדמות אך רכשה ניסיון חשוב.

מארק מידלר נכלל גם בנבחרת האולימפית של ברית המועצות שהשתתפה במשחקי מלבורן. בחצי גמר הנבחרת הפסידה לנבחרת הונגריה ולכן חזרה ללא מדליות.

בשנת 1959 התגבשה נבחרת ברית המועצות בה בנוסף למידלר היו ויקטור ז'דנוביץ', יורי סיסיקין, הרמן סבשניקוב ויורי רודוב. נבחרת זו זכתה באותה שנה אליפות העולם (זכתה עוד מספר פעמים עד לשנת 1966). בשנת 1960 היא הגיעה לאולימפיאדת רומא וזכתה בתחרות הקבוצתית.

גם באולימפיאדת טוקיו הנבחרת בהרכב דומה זכתה בתחרות קבוצתית.

באולימפיאדות שנערכו בשנים 1980, 1992, 1996 ו-2000 מארק מידלר היה מאמן ראשי של הנבחרת.

נפטר ב-31 במאי 2012.

## קישורים חיצוניים

* דף אישי באולם התהילה של הספורט היהודי
* 

קטגוריה:סייפים יהודים סובייטים
קטגוריה:מאמני סיף
קטגוריה:מאמני ספורט סובייטים
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: סיף
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1931
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2012
אריק גרסטי

**אריק מייקל גרסטי** (באנגלית: **Eric Michael Garcetti**; נולד ב-4 בפברואר 1971) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, אשר כיהן כשגריר ארצות הברית בהודו מ-11 במאי 2023 עד 20 בינואר 2025. בשנים 2013–2022 כיהן כראש עיריית לוס אנג'לס מטעם המפלגה הדמוקרטית. גרסטי הוא היהודי-אמריקאי הראשון שכיהן בתפקיד זה, והצעיר ביותר מאז 1915.

## ביוגרפיה

גרסטי נולד לאם יהודייה ממוצא רוסי ולאב ממוצא אירי-איטלקי-מקסיקני בלוס אנג'לס, וגדל כיהודי. אביו גיל גרסטי  היה התובע המחוזי של לוס אנג'לס. ב-1992 סיים תואר ראשון במדעי המדינה ובתכנון עירוני באוניברסיטת קולומביה וב-1993 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה. הוא זכה למלגת רודז ולמד באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. כמו כן למד בבית הספר לכלכלה של לונדון. הוא שירת במילואים כקצין מודיעין בצי ארצות הברית.

ב-2001 נבחר לראשונה למועצת העיר לוס אנג'לס. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2005 וב-2009. ב-2013 נבחר לראש עיריית לוס אנג'לס לאחר שזכה לכ-54% מקולות הבוחרים לעומת 46% ליריבתו ונדי גרואל. הוא החליף בתפקיד את אנטוניו ויאראיגוסה. ב-2017 נבחר לכהונה שנייה.

ב-2020, עם בחירותו של ג'ו ביידן לנשיא ארצות הברית, הוצע לגרסטי את תפקיד מזכיר התחבורה אך הוא נאלץ לסרב עקב לחץ ומחאות מצד התושבים בלוס אנג'לס. עקב הגבלת כהונה, לא יכול היה להתמודד פעם נוספת לתפקיד ראש העירייה והוא הוחלף על ידי קארן בס.

ב-2021 הודיע הנשיא ביידן על כוונתו למנות את גרסטי לשגריר ארצות הברית בהודו. מינויו אושר בוועדת החוץ של הסנאט בינואר 2022. ב-10 במרץ 2022 עיכב הסנאטור צ'אק גראסלי את מינויו של גרסטי לתפקיד השגריר בנימוק טענות שגרסטי ידע על התנהגות מינית בלתי הולמת מצד יועצו הבכיר ריק ג'ייקובס, ולא נקט בפעולה ראויה. ב-23 במרץ הודיעה הסנאטורית ג'וני ארנסט שגם היא מצטרפת למהלך השהייתו של מינוי גרסטי בשעה שהחלו בדיקות לגבי תצהירים שהוכיחו כי גרסטי אכן ידע על התנהלותו הפושעת של ג'ייקובס. ב-22 במאי דווח כי מנהיג הרוב בסנאט צ'אק שומר הודה שאין לו תמיכה דיה לאשר את המינוי במליאת הסנאט. ב-3 בינואר 2023, לאחר התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, פג המינוי ונשלח חזרה אל הבית הלבן.

באותו היום בו פג מינויו של גרסטי הכריז ביידן מחדש על מועמדותו של האחרון לתפקיד השגריר. ב-24 בפברואר 2023 היה זה הסנאטור מרקו רוביו שקידם את השהיית את המינוי בשל פרשת ריק ג'ייקובס. ב-8 במרץ 2023 אישרה ועדת החוץ של הסנאט את גרסטי ברוב של 13–8 קולות, כאשר הסנאטורים הרפובליקנים טוד יאנג וביל הגרטי חברו לעמיתיהם הדמוקרטים. ב-15 במרץ התכנס הסנאט לאשר את המינוי ברוב של 52 תומכים מול 45 מתנגדים. ב-11 במאי אותה שנה הציג גרסטי את כתב האמנתו לנשיא הודו דרופדי מורמו, והחל את שליחותו בניו דלהי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר עיריית לוס אנג'לס
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:לוס אנג'לס: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בהודו
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:נשיאות ג'ו ביידן: אישים
קטגוריה:ראשי עיריית לוס אנג'לס
קטגוריה:יהודים ראשי עיריות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:זוכי מלגת רודס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל מכללת אוקסידנטל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
רות הילמן

**רות הילמן** (פרידמן-לבוב) (3 בנובמבר 1917 – יוני 2010) הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע.

## ביוגרפיה
רות פרידמן-לבוב נולדה בנובמבר 1917 במוסקבה שלאחר מהפכת אוקטובר, בתם של שרה ואריה פרידמן-לבוב, זמר אופרה ושירי עם יהודיים. בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. בשנת 1924 התיישבה המשפחה בחיפה, וב-1927 נשא אביה בשנית את צפורה בן-גוריון (אחותו הצעירה של דוד בן-גוריון), אחות, אלמנה ואם לשני נערים בני גילה, אריה בן-גוריון (יליד 1916; לימים ממייסדי קיבוץ בית השיטה, פעיל חינוך ותרבות, מקים ארכיון החגים הבין-קיבוצי) ועמנואל בן-גוריון (יליד 1919; לימים כתב לענייני מדע בעיתוני הארץ ומחבר ספרים פופולריים בנושא תעופה). אביה היה זמר, מורה לזמרה בבתי ספר, מנצח מקהלות נוער ופועלים בעיר, מנחה שירה בציבור, ממייסדי המכון למוזיקה בחיפה וסגן המנהלת שלו וכיהן כיו"ר אגודת האמנים והמורים למוזיקה בחיפה, ובית המשפחה שברחוב ארלוזורוב 26 בשכונת הדר הכרמל בחיפה היה מוקד של פעילות מוזיקלית ובית ועד לחוג שוחרי המוזיקה בעיר.
אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי. בנעוריה למדה במכון למוזיקה שניהל אביה. מיד עם סיום לימודיה התיכוניים נסעה ללמוד נגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בווינה, ולאחר שסיימה שבה ב-1938 ארצה ולימדה בשנים 1938–1941 נגינה בפסנתר ותאוריה במכון למוזיקה בחיפה.
שירתה ב"הגנה".

בחודש ספטמבר 1940 נישאה לישראל הילמן (יליד 1915), תעשיין ומנהל (בנו של התעשיין הלל הילמן). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין.

מ-1941 לימדה במשך עשרים שנה במקביל בנתניה וברמת גן. באוגוסט 1961 הגיעה לבאר שבע בעקבות בעלה שנתמנה למזכיר חברת מפעלי ים המלח, ייסדה וניהלה את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, במשך עשרות שנים. נסים אלשיך, שהיה שותף לייסוד הקונסרבטוריון וכיהן כשנים רבות כסגן המנהלת, החליף אותה כמנהלו.

הייתה חברת המועדון הישראלי למוזיקה קאמרית.
כיהנה כראש מחלקת התרבות בויצו רמת גן. בהמשך כיהנה כסגנית-נשיאת מועדון הסורופטימיסט בבאר שבע.

בבאר שבע התגוררה ברחוב סוקולוב 8. בשנים האחרונות לחייה התגוררה בגני עומר שבעומר. נפטרה בקיץ 2010 בגיל 92, והובאה למנוחות בבית העלמין בעומר.

## תארים והישגים
* בשנת 1983 זכתה הילמן בפרס "תמר הזהב".
* בשנת 1988 בתואר יקירת העיר באר שבע.

## הנצחה
אולם הקונצרטים המרכזי של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע נקרא על שמה.

בבאר שבע נקרא רחוב על שמה.

## לקריאה נוספת
* רות הילמן, 'צלילים במדבר: סיפור הקונסרבטוריון וחיי המוזיקה בבאר-שבע', **[[אופוס המגזין למוזיקה קלאסית|אופוס]]** 2 (1989), 27–29.
* 'רות הילמן – חזון ומנהיגות', **אופוס** 2 (1989), 30.


* 'Hillman, Ruth,' in: *Who's Who in World Jewry*, 1972, p. 399.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:משפחת בן-גוריון
קטגוריה:יקירות באר שבע
קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:עומר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בעומר
אנדרטת השלום (ירושלים)

"**אנדרטת השלום**" או "**אנדרטה לשלום**" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין הניצב בירושלים.

## היסטוריה
"אנדרטת השלום" נוצרה על ידי תומרקין בשנת 1966, יחד עם המהנדס שמעון ירון, ביוזמת פעיל השלום אייבי נתן. באותה עת שכן האתר בצמוד לקו הגבול בין ירושלים המזרחית והמערבית ואייבי נתן ביקש לקדם באמצעותה את מאמצי השלום. עלות הקמתה הייתה 27 אלף ל"י, 16 אלף ל"י נתרמו בערב הופעות מיוחד, שהוקדש למטרה זו בהיכל התרבות בתל אביב, ואת יתרת הסכום תרם אייבי נתן. האנדרטה נחנכה ב-28 באוקטובר 1966, לאחר "צעדת שלום" שיצאה מהכפר אבו גוש ובה השתתפו כמה עשרות. את טקס הנחה השחקן אורי זוהר וכן נשאו בו דברים חברי הכנסת שולמית אלוני וויקטור שם-טוב.

בשנת 1986 הוקם בסמוך לאנדרטה גשר להולכי רגל, המוביל לסינמטק ירושלים מעל דרך חברון. הגשר הוקם לאחר תלונות של באי הסינמטק על הסכנה בחציית הכביש הסואן במקום זה.

## תיאור
הפסל בנוי מאבן שנחצבה באזור שבטה ועוצבה כמעין אובליסק או עמוד ניצחון. האבן ניצבת על בסיס עשוי ברזל. על האבן חקוקה הכתובת "וכתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות. לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה", הלקוחה מחזון אחרית הימים בספר ישעיהו, בשפה העברית והערבית. בנוסף, תומרקין בחר להדגיש מוטיב זה באמצעות שיבוץ חלקי נשק וחלקי כלי עבודה חקלאית המשובצים משני עברי הבסיס.

ההיסטוריונית של האמנות רונית שטיינברג טענה כי העובדה כי האבן עצמה נעדרת דימויים, מדגישה את הסמליות שבעבודה ואת העובדה כי אין היא מסמלת "מנצחים ומנוצחים אלא כמיהה לדו-קיום ולהימנעות ממלחמה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יגאל תומרקין: אנדרטאות
קטגוריה:ירושלים: פסלים
קטגוריה:דרך חברון
קטגוריה:יצירות משנת 1966
יואניס אוקאס

**יאניס אוקאס** (ביוונית: **Γιάννης Οκκάς**; נולד ב-11 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת החלוץ וכיום מאמן.

## קריריה
אוקאס, יליד לרנקה, שיחק במהלך הקריירה שלו בנאה סלמיס פמגוסטה, אנורתוסיס פמגוסטה (2 קדנציות), פאוק סלוניקי, א.א.ק. אתונה, אולימפיאקוס, סלטה ויגו ואומוניה ניקוסיה. אוקאס זכה 3 פעמים באליפות קפריסין עם אנורתוסיס בשנים 1998, 1999 ו-2000, וב-3 אליפות יוון עם אולימפיאקוס בשנים 2005, 2006 ו-2007.

אוקאס מדורג במקום ה-2 בטבלת מלך השערים של נבחרת קפריסין עם 27 שערים אחרי מיכאליס קונסטנטינו והוא שיאן ההופעות במדי הנבחרת עם 106 הופעות. ב-2 באפריל 1997 כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998 נגד . ב-11 באוקטובר 2011 כבש את שערו האחרון בנבחרת בהפסד 3-1 ל במסגרת מוקדמות יורו 2012.

לאחר הפרישה מונה לעוזר מאמן קבוצתו האחרונה, ארמיס ארדיפו. במרץ 2015 מונה למאמן הקבוצה אך פוטר חודשיים לאחר מכן. לאחר מכן אימן בנבחרת הנוער ונבחרת הצעירה של קפריסין בהתאמה, שימש כעוזר מאמן בנבחרת הובגרת ושימש כמאמן ראשי באולימפיאקוס ב'. כיום מאמן את אנורתוסיס פמגוסטה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים קפריסאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל קפריסאים
קטגוריה:לרנקה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נאה סלמיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורגלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורגלני סלטה ויגו
קטגוריה:כדורגלני אומוניה ניקוסיה
קטגוריה:כדורגלני ארמיס ארדיפו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קפריסין
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים בספרד
קטגוריה:מאמני כדורגל קפריסאים
קטגוריה:מאמני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:ילידי 1977
קטגוריה:קפריסאים שנולדו במאה ה-20
מירון אוריאל

**מירון אוּריאל** (אוקסנברג) (15 ביוני 1935 – 13 במאי 2006) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ועורך ישראלי. עיקר כתיבתו היה עשרות פרסומים של ספרות קלה, תחת שמות עט רבים. כמו כן פרסם מספר ספרי עיון בשמו.

## ביוגרפיה
מירון אוריאל נולד באביב 1935, בן יחיד לשחקן התיאטרון יוסף אוקסנברג ולרעייתו השחקנית עזובה אפשטיין.
שירת בצה"ל כצפן בחיל הקשר ובתפקיד זה השתתף במלחמת סיני.

פרסם ספרים בשמות עט:
* ספרי גנגסטרים ומערבונים (ובהם הסדרות "בוק ג'ונס", "מרשל שיפינג" ו"אף בי איי") בשם העט "ארצ'י ברמן" (או "ארצ'יבלד ג' ברמן"), וסדרת "תום מיקס" בשם העט "קלייד מורטון".
* סדרת "גיבורי ישראל" ובה סיפורים לילדים על גיבורי התנ"ך וההיסטוריה היהודית בשם העט "ליאור עשת".
* חוברות "טרזן" בהוצאת "הפיל", שגיבורן נלקח מספרי "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז.
* סדרות על נערות ישראליות: "סמדר", "רחל" ו"שולמית".
* סדרת ספרי "סטאלג" בשמות העט "ויקטור בולדר", "קים רוקמן", "מדלין רושמון", "קולונל מרטין רוזנברג" ועוד.

תרגם ספרים מאנגלית לעברית, רבים מהם בהוצאת מ. מזרחי, מאת איאן פלמינג, אליסטר מקלין, אגתה כריסטי, ארל סטנלי גרדנר, ג'יימס הדלי צ'ייס, פיטר צ'ייני, סומרסט מוהם, הרולד רובינס ואחרים.  כמו כן תרגם מצרפתית ספרים מאת אונורה דה בלזק, גי דה מופסן ורומן גארי.

בסוף שנות ה-60 הצטרף למערכת השבועון "לאשה", ובמשך שנים רבות היה סגן עורך שם.

אוריאל נפטר ב-2006, סמוך למלאת לו 71. נקבר בבית העלמין ירקון.
הותיר את אשתו, מרים אוריאל (מדריכה לילדים במצפה הכוכבים בגבעתיים), ושני ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* אלי אשד, מירון אוריאל – מלך הספרות הקלה

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:סגל לאשה
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית לעברית
קטגוריה:סופרים ישראלים הידועים בשם עט
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קוסייר

**קוסייר** או **אל–קוסייר** הוא התעתיק העברי לשם **القصير** בערבית (תעתיק מדויק: **אלקציר**) שפירושו "הקצר" ומשמש כשמם של מספר מקומות בעולם הערבי.
באטראנג

**באטראנג** (באנגלית: **Batarang**) הוא נשק-הטלה הנמצא בשימוש גיבור-העל **[[באטמן]]**. השם נגזר משילוב המילים האנגליות Bat (עטלף) ו-Boomerang (בומרנג).

למרות מטרתו ההתחלתית, כיום רוב וריאציות הבאטראנג דומות יותר לשוריקן מאשר לבומרנג, והנשק כאמור, אינו חוזר לנקודת הטלתו. עם זאת, ישנן גרסאות בהן לבאטמן יש באטראנגים הן דמויי בומרנג והן דמויי שוריקן. בזכות יכולותיו ארוכות הטווח המאפשרות ניטרול אויבים חמושים ללא הריגתם, הפך הבאטראנג לתחליף של באטמן לאקדחים (מהם הוא סולד בעקבות אופן רציחת הוריו), וכך הפך לאחד מכלי הנשק היותר מזוהים עמו, והופיע בכל עיבוד טלוויזיוני וקולנועי של באטמן.

ההופעה הראשונה של הנשק הייתה בגיליון השלושים ואחת של סדרת הקומיקס *[[קומיקס בלשים|Detective Comics]]*, שם תואר כבומרנג מתכתי הנזרק על אויביו של באטמן ומיד חוזר לידיו. עם השנים עבר הבאטראנג שינויים רבים, כגון: גרסה המותאמת לחגורת האביזרים (Utility belt) שבאטמן נוהג לחגור, גרסה המאפשרת חימוש בחומרי נפץ, כזאת המחשמלת בעת מגע, וכו'... 
בנוסף לתקיפה ישירה, באטמן השתמש בבאטראנג לשם תנועה יעילה, כאשר קשר אותו לחבל על מנת שיוכל להיתפס בחומרים שונים ולאפשר התנדנדות. עם הזמן, הוחלף פטנט זה ברובה חבלים היורה חבלים לשם אותה מטרה, שלימים הפך לתחליף מקובל לבאטראנג עם חבל בעיבודים השונים.

בעקבות הצלחתו, היווה הבאטראנג מודל לכלי נשק רבים של דמויות אחרות: מספר רובינים השתמשו בוראיציות של הבאטראנג, כאשר הבולט שבהם הוא טים דרייק, הרובין השלישי, שיצר שוריקן בצורת האות "R", בנוסף גם קאטוומן יצרה גרסת באטראנג משלה.

בסדרה "באטווילס" לרכבים בסדרה יש באטרנגים משלהם. 

## קישורים חיצוניים
* מידע על הבאטראנג

* סרטון המתאר יצירת רפליקה של באטראנג

קטגוריה:באטמן
קטגוריה:נשק הטלה
פדרו הספרדי

**פדרו הספרדי** או **פדרו מספרד** (בלטינית: **Petrus Hispanus**) היה מחברו של ספר הלימוד המרכזי בלוגיקה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטאות ימי הביניים בכלל עד המאה ה-17, ה-*Summulae logicales magistri Petri Hispani* (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-*Tractatus* ("הדיון", מילולית: משא ומתן).

## זיהויו
הוראת המילה Hispanus כפולה ויכולה להתייחס הן לספרד המדינה והן לחצי האי האיברי כולו (הכולל גם את פורטוגל). לפיכך, הדעה הרווחת היא שיש לזהות את "פדרו הספרדי" האלמוני, שהיה סמכות נכבדה בדורו, עם פדרו ז'ולינו מליסבון, שהיה לאפיפיור יוחנן העשרים ואחד. המתנגדים למסורת זו הם הספרדים הטוענים שמדובר במלומד חבר המסדר הדומיניקני מקסטיליה. חוקרים מודרניים נוטים לתמוך בדעה שאכן פדרו היה חבר המסדר הדומיניקני ולכן אינו יוחנן העשרים ואחד.

## חיבוריו
בנוסף לספר הלימוד הבסיסי ללוגיקה באוניברסיטאות בכל ימי הביניים, ה-*Tractatus* (אותו חיבר בין 1235 ל-1245) חיבר גם את המשכו, ה-*Syncategoreumata*. כן חיבר סקירות פילוסופיות-מדעיות על ספרו של אריסטו, De anima ("על החי") בשם *Scientia libri de anima* (הידע של "על החי"), *De morte et vita* ("על המוות והחיים") ו-*De sensu et sensato* ("על החושים והשכל").

כן מיוחסים לו 15 ספרי רפואה, הידוע שבהם *Thesaurus pauperum* ("אוצר עני"), שייתכן שנכתבו על ידי יוחנן העשרים ואחד (אם יש הבדל בין השניים), שלמד רפואה.

## בתרבות
בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו איג מסן-ויקטור, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.

## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה הקתולית
* פדרו הספרדי באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה

## הערות שוליים

קטגוריה:לוגיקנים
קטגוריה:פילוסופים של ימי הביניים
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:אישים שזהותם אינה ידועה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-13
קוסייר (מצרים)

**קוסייר** (בערבית: **القصير**; תעתיק מדויק: אלקציר) היא עיר במצרים, לחוף ים סוף, שנוסדה לפני כ-5,000 שנים.

קוסייר שוכנת 138 ק"מ מדרום להורגאדה, 139 ק"מ מצפון למרסא עלם ו-73 ק"מ מצפון לנמל התעופה הבינלאומי מרסא עלם. בעיר כ-50,000 תושבים.

## היסטוריה

בקוסייר נמצאה בתקופה התלמיית העיר מיוס הורמוס. המקום הוא בסמוך לעיר הנמל המצרית הקדמונית סאואו (Sewew) שממנה יצאו המשלחות לארץ פונת האגדית. בעונת החפירות של שנת 2000 נמצאו חוזים מסחריים עם השם מיוס הורמוס המאמתים את שם המקום. לפי הממצאים תקופת הפריחה של העיר הייתה במאה השנייה לפנה"ס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: ערים
קטגוריה:מצרים: ערי חוף
קטגוריה:הים האדום (מחוז)
קטגוריה:ים סוף: ערי נמל
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
להקת המחול קמע

**להקת המחול קמע** (**ק**בוצת **מ**חול **ע**כשווי - קמ"ע בראשי תיבות), היא להקת מחול ישראלית מבאר שבע.

## אודות הלהקה
להקת המחול הוקמה בספטמבר 2002 על ידי דניאלה שפירא מנכ"לית בת-דור באר שבע על שם לארי וליליאן גודמן ותמיר גינץ, המנהל האמנותי וכוריאוגרף הבית שלה. הרקדנים של הלהקה היו בוגרי בית הספר בת דור.

הופעת הבכורה של הלהקה נערכה ב-22 במאי 2003 ושם המופע היה *גן נעול*. המופע זכה להצלחה רבה ולביקורות מעולות. בלהקה רוקדים 14 רקדנים. הלהקה חרתה על דגלה לקדם רקדנים מבאר שבע ומסביבתה. הרקדנים שהצטרפו ללהקה מרחבי הארץ ומרחבי העולם מחויבים לגור בעיר.

הלהקה הופיעה ברחבי הארץ וברחבי העולם וזכתה להכרה ולהצלחה רבה.

בספטמבר 2007 הוזמנה הלהקה להופיע ב"פסטיבל קיפריה" שבקפריסין. היא העלתה במופע בכורה מיוחד את "כרמינה בוראנה" עם התזמורת הלאומית של הונגריה ומקהלות מקפריסין וייצגה את ישראל עם מופע זה, באירועי התרבות של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).

נוסף לכך, מקיימת הלהקה מיזמים חינוכיים ברחבי הארץ. היא מקיימת סדנאות אמן, סדנאות רפרטואר הוראה והסברה בבתי ספר ובאולפנות מחול.

הלהקה מופיעה בדרך קבע במשכן לאמנויות הבמה באר שבע.

## יצירות הלהקה
* **גן נעול** – מאת תמיר גינץ (22 במאי 2003)
* **כובד משקל או משקל קל** – מאת ליאור לב (22 במאי 2003)
* **על הרציף** – מאת תמיר גינץ (31 במרץ 2004)
* **סינדרום התאומים** – מאת סוניה ד'אורליאנס ז'וסט (27 ביולי 2004)
* **שניים קצת אחד הרבה** – מאת שלי גונן סגל (27 ביולי 2004)
* **הנסיכה והצפרדע – קמע לילדים** – מאת אור אבוהב (26 במרץ 2005)
* **אורות הבמה** – מאת תמיר גינץ (24 במאי 2005)
* **פרפרים שחורים** – מאת רונית זיו (31 ביולי 2006)
* **ארבע רגליים** – מאת אורי איבגי (31 ביולי 2006)
* **בת הים הקטנה – קמע לילדים** – מאת אור אבוהב (5 באפריל 2007)
* **האמת הערומה** – מאת תמיר גינץ (2 באוגוסט 2007)
* **כרמינה בורנה** – מאת תמיר גינץ (28 בספטמבר 2007)
* **שחק אותה צ'אפלין** – מאת תמיר גינץ (2 באפריל 2008)
* **פליציה/Piano and more** – מאת ליאור לב (21 במאי 2008)
* **טרה נוליס** – מאת איתן סיבק (23 בדצמבר 2008)
* **שרול** – מאת תמיר גינץ (17 בינואר 2010)
* **הברווזון המכוער – קמע לילדים** – מאת אור אבואב (24 במאי 2010)
* **Step...Count** – מאת ליאור לב (5 באפריל 2011)
* **נוצות שחורות** – מאתצ איל נחום (5 באפריל 2011)
* **סטטוס** – מאת תמיר גינץ (20 בפברואר 2012)
* **חלום של צעצוע – קמע לילדים** – מאת אור אבוהב (20 ביוני 2012)
* **Mozart10** – מאת תמיר גינץ (23 במאי 2013)
* **במדבר דברים** – מאת תמיר גינץ (אפריל 2014)
* **משחקים פיראטים – קמע לילדים** מאת אור אבואב (יוני 2014)
* **GALILI & GINZ** – מאת איציק גלילי ותמיר גינץ (2015)
* **גליץ** – מאת תמיר גינץ (יולי 2015)
* **לא נודע** – מאת תמיר גינץ (מרץ 2016)
* **אהבה דרומית** – מאת איל גנון, עוז מולאי ולירן מיכאלי (יוני 2016)
* **TWO** – מאת נאצ'ו דואטו ותמיר גינץ (מרץ 2017)
* **הפסיון של מתאוס 2727** – מאת תמיר גינץ (יולי 2017)
* **מנמוזין** – מאת תמיר גינץ (מרץ 2018)
* **זעם** – מאת תמיר גינץ (2021)
* **קומזיץ** – מאת תמיר גינץ (מאי 2021)
* **בהקיץ** – מאת תמיר גינץ (מרץ 2023)
* **פנים לבנות** – מאת תמיר גינץ (מרץ 2024)
* **GNAWA** – מאת נאצ'ו דואטו (מרץ 2024)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע: תרבות
קטגוריה:להקות מחול ישראליות
קטגוריה:מחול מודרני
אורואל

**אורואל** (בספרדית: **Peña Oroel**) הוא הר ברכס הפירנאים אשר בספרד. ההר, אשר נמצא בצפון הקהילה האוטונומית אראגון, מתנשא לגובה 1,769 מטר מעל פני הים.
הוא אינו גבוה באופן מיוחד, אך מפורסם מאוד באראגון עקב צורתו המיוחדת ועקב העובדה שהוא בולט לעין מכל נקודה בעיר חאקה אשר עליה הוא משקיף.

העלייה להר פשוטה מאחר שניתן להגיע לבסיסו הצפוני (1200 מטר) בעזרת רכב, ובעזרת רכב 4x4 לבסיסו הדרומי.

אגדות רבות קיימות סביב ההר, בהן אגדה המספרת כי כיבושה הנוצרי המחודש של ספרד, הרקונקיסטה, החל על ידי הדלקת מדורות על פסגת ההר. אגדה אחרת מספרת כי בבסיסו של ההר קיים אוצר, ומכאן שמו של ההר (Oro - "זהב" בספרדית).

## קישורים חיצוניים

* מסלול עליה להר, (בספרדית)

קטגוריה:הרי הפירנאים
קטגוריה:אראגון: גאוגרפיה
קטגוריה:ספרד: הרים
אימונוטוקסין

**אימונוטוקסין** הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין). האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה. 

## אופן הפעולה
ממוזער|שמאל|מהלך האימונוטוקסין בתא
הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים. תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן. הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר). כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית). שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שאחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים. אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן. התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה.

## חדירת התצמיד לתא

לאחר היצמדות התצמיד לאפיטופ, האימונוטוקסין חודר לתא בתהליך שנקרא תהליך האנדוציטוזה. בתהליך זה התצמיד מוחדר בשלמותו אל האנדוזם שבתא ומשם הוא יכול לעבור דרך שלוש אפשרויות:
*לצאת מהתא לאחר שהאנדוזום הרחיק אותו אל חוץ קרום התא.
*לעבור לליזוזום ששם הוא יפורק ויאבד את הפעילות הציטוטוקסית שלו. 
*לעבור למנגנון הגולג'י בתא ששם הנוגדן והטוקסין מופרדים והטוקסין פועל לעיכוב תהליכי ביוסינתזה של חלבוני התא.

## ראו גם
* ביוטכנולוגיה
* תא סרטני
* מערכת גולג'י

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נוגדנים
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
מריה מנדל

**מריה מנדל** (בגרמנית: **Maria Mandl**; 10 בינואר 1912 – 24 בינואר 1948) הייתה פושעת מלחמה נאצית ילידת אוסטריה, ששירתה כקצינה בדרגת אונטר-שטורמפיהרר (סגן משנה) באס אס. תפקידה הידוע ביותר הוא פיקוד על מחנה ריכוז לנשים באושוויץ.

מנדל הייתה האישה הבכירה ביותר במחנה ההשמדה אושוויץ, ולפי הערכות, הייתה אחראית למותן של למעלה מ-500,000 נשים יהודיות ולא-יהודיות.

## קורות חייה
מנדל נולדה בעיירה מינצקירכן שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוסטריה). אביה היה סנדלר ואמה עקרת בית.

אחרי האנשלוס עברה מנדל למינכן, ובאוקטובר 1938 הצטרפה למפלגה הנאצית ולאס אס, והחלה לכהן כשומרת במחנות שונים. באוקטובר 1942 החליפה את יוהנה לנגפלד באושוויץ תחת פיקודו של רודולף פרנץ הס כדי לשרת כשומרת במחנה הנשים.

מנדל תוארה כבעלת שליטה מדהימה באסירות וכקצינה בעלת עתיד מובטח. היא לא מונתה באופן רשמי למפקדת מחנה הנשים, אך הייתה המפקדת בפועל.

מנדל הייתה מיוזמות תזמורת הנשים באושוויץ.

צבא ארצות הברית עצר אותה ב-10 באוגוסט 1945. היא הועברה לידי צבא פולין, והועמדה לדין במשפט אושוויץ הראשון שנערך בקרקוב 1947.

נגזר עליה עונש מוות, והיא הוצאה להורג בכלא מונטלופיך ב-24 בינואר 1948.

## קישורים חיצוניים

## לקריאה נוספת
*אלי מידווד, **הכנרת מאושוויץ**, מטר - הוצאה לאור, 2024.

קטגוריה:פושעות מלחמה נאציות שהוצאו להורג
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:סגל מחנות אושוויץ
קטגוריה:נשות סגל מחנות ריכוז והשמדה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בפולין
קטגוריה:ילידות 1912
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1912
קטגוריה:נפטרות ב-1948
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1948
איגור סרגייב

**איגור דמטרייביץ' סרגייב** (ברוסית: **Игорь Дмитриевич Сергеев**; 20 באפריל 1938 – 10 בנובמבר 2006) מראשי הצבא הסובייטי, והצבא הרוסי. הראשון והיחיד שהוענקה לו דרגת מרשל הפדרציה הרוסית.

## חייו
איגור סרגייב נולד למשפחת כורה פחם בקרבת העיר לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר, בשנת 1955 הוא גויס לצבא והחל ללמוד בבית הספר לקציני הצי בסבסטופול. בשנת 1960 הוא הוסמך כמהנדס טילים והחל את השרות הצבאי בחיל הטילים. סרגייב התקדם בסולם הדרגות והתקדם בתפקידים שונים בחיל. בסוף שנות ה-70 הוא הוצב כמפקד אוגדת טילים.

בשנת 1983 סרגייב הועבר למטה חיל הטילים הסובייטי ובשנים 1989–1992 היה הסגן הראשון של ראש מטה החיל. ב-26 באוגוסט 1992 איגור סרגייב מונה למפקד של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.

בשנים 1997-2001 סרגייב כיהן כשר ההגנה. לאחר סיום תפקידו הוא היה יועץ מיוחד של הנשיא ולדימיר פוטין לענייני יציבות אסטרטגית. בשנת 2004 סרגייב סיים את פעילותו בתפקיד עקב מחלתו.

איגור סרגייב קיבל תואר דוקטור על עבודתו בתחום מערכות בקרת נשק. הוא פרסם מעל ל-90 מאמרים בתחום יציבות אסטרטגית, בקרת הנשק ועוד.

במהלך הקריירה הצבאית סרגייב לא השתתף באף קרב. תואר גיבור הפדרציה הרוסית הוענק לו בהיותו שר ההגנה.

## שר ההגנה
ב-22 במאי 1997 בעקבות התפטרות של שר ההגנה הקודם, מונה איגור סרגייב לתפקיד שר ההגנה.

איגור סרגייב כיהן בתפקיד זה במשך 4 שנים תחת ראשי ממשלה שונים: ויקטור צ'רנומירדין, סרגיי קיריינקו, יבגני פרימקוב, סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב.

במהלך כהונתו ביצע סרגייב כמה רפורמות בצבא:
* חיל הטילים האסטרטגיים חוזק ושולבו בו יחידות נוספות
* החייל נגד מטוסים אוחד עם חיל האוויר
* בוצעו רפורמות בארגון של חיל היבשה
* הוחל בהקמת יחידות קומפקטיות בעלות כוננות גבוהה
* סרגייב קידם את השקפתו האסטרטגית שנתן להשיג איזון עם ארצות הברית באמצעות פיתוח חיל הטילים. בנושא זה סרגייב נכנס לוויכוח עם ראש המטה הכללי הרוסי שטען שניתן לצמצם את החיל.

במהלך כהונתו כשר ההגנה עד מרץ 2001 ניהלה רוסיה את מלחמת צ'צ'ניה השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מעוטרי גיבור הפדרציה הרוסית
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:שרי ההגנה של רוסיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2006
מיכאיל טאניץ'

**מיכאיל טאניץ**' (ברוסית: **Михаил Исаевич Танич**; 15 בספטמבר 1923, טגנרוג - 17 באפריל 2008, מוסקבה) היה משורר רוסי וסובייטי-יהודי, זוכה תואר אמן העם (2003).

## חייו
מיכאיל טאניץ' (טנחילביץ') נולד בטגנרוג. בהתאם לעדויות של טניץ' סבו מצד אביו היה יהודי דתי אדוק. אביו של המשורר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בחזית ולאחר שחרור מהצבא נקלט בצ'קה. לאחר מספר שנים הוא התמנה למפקד ניהולי במנגנון העירוני. במהלך הטיהורים הגדולים הוא הוצא להורג ב-6 באוקטובר 1938. גם אימו של המשורר נעצרה והוא התגורר אצל סבו מצד אימו ברוסטוב על דון.

ביולי 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, טאניץ' גויס לצבא האדום ונשלח לבית הספר לתותחנים. לאחר סיום ההכשרה הוא נשלח לחזית ולחם כמפקד צוות תותח. את המלחמה סיים את הלחימה בשטח גרמניה. על אומץ ליבו בלחימה עוטר בעיטור כוכב האדום ועיטור התהילה מדרגה השלישית על גבורה בקרב.

לאחר שחרור מהצבא הוא חזר לרוסטוב על דון והחל לימודי הנדסה. בשנת 1947 הוא נעצר באשמת "תעמולה אנטיסובייטית" - בשיחת חברים הוא סיפר על כך שכבישים ומקלטי רדיו בגרמניה טובים יותר מאלו מתוצרת ברית המועצות. בעקבות האישום הוא נשלח למחנות גולג לתקופה של 6 שנים.

לאחר השחרור טאניץ' התמקם בסחלין ועבד בחברת בנייה המקומית. באותן השנים הוא החל לפרסם שירים בעיתונות המקומית תחת שם עט "טאניץ'" והתגרש מאשתו הראשונה.

בשנת 1954 הוא התחתן בפעם השנייה. בשנת 1956 טאניץ' זוכה מכל אשמה והזוג הצעיר עבר למוסקבה. בשנת 1959 יצא לאור ספר שירים הראשון של המשורר.

## פעילות אמנותית
[שמאל|ממוזער|250px|קברו של מיכאיל טאניץ' ב[בית העלמין וגנקובסקויה שבמוסקבה.]]
בתחילת שנות ה-60 אחד משירי טאניץ' ("עיירת הטקסטיל") הולחן על ידי יאן פרנקל וזכה לפופולריות רבה. מפגש זה של המשורר עם המלחין היה פריצת דרך בקריירה של טאניץ'. לאור ההצלחה מלחינים נוספים (ניקיטה בוגוסלובסקי, אוסקר פלצמן, ולדימיר שאינסקי החלו להלחין שירים לפי מילים של טאניץ'.

בשנת 1963 הולחן שירו "החתול השחור" שזכה להצלחה רבה, אף על פי שהשמעתו בטלוויזיה נאסרה תוך זמן קצר.

בשנות ה-80 טאניץ' שיתף פעולה עם ריימונד פאולס ודוד טוכמנוב ושיריו בוצעו על ידי אדיתה פייכה, ולנטינה טולקונובה ולריסה דולינה. אחד השירים המפורסמים היה שיר "קומרובו" בביצוע איגור סקלייאר.

בשנת 1990 טאניץ' הקים את להקת "לסופופל". במהלך השנים הלהקה הוציאה מעל 20 תקליטים בהם ביצעה מעל ל-300 שירים של טאניץ'.

הזמר והמלחין הרוסי איגור ניקולייב, יליד סחלין, התיידד עם טאניץ' כאשר הגיע למוסקבה, ומילים של המשורר היו בסיס לשירים ראשונים של הזמר.

מאז תחילת תחרות שירים טלוויזיונית "שיר השנה" בשנות ה-70, פזמונים עם מילים של טאניץ' זכו בתחרות כל שנה.

במהלך כל התקופה טאניץ' המשיך להוציא לאור ספרים עם שיריו ובסך הכול פרסם כ-20 ספרים. בשנת 2000 הוא פרסם ספר זכרונות.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר להקת לסופובל
* 
* 

קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור התהילה
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1923
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2008
אסתר נרקיס

**אסתר נרקיס** (נולדה ב-6 בנובמבר 1930) היא מורה ישראלית לפסנתר.

## ביוגרפיה

נרקיס נולדה בחיפה. אביה, דוד הכהן, היה ממנהיגי היישוב בתקופת טרום המדינה, חבר הכנסת, מדינאי ודיפלומט. נרקיס למדה בבית הספר הריאלי.

באפריל 1948 התגייסה לפלמ"ח במסגרת הכשרת הצופים. נרקיס שרתה בגדוד השביעי של חטיבת הנגב. היא סיימה קורס קשרים והייתה קשרית של מפקד הגדוד ולאחר מכן מזכירה גדודית. היא נטלה חלק בכיבוש באר שבע, במבצע חורב ובמבצע עובדה. בתקופה זו הכירה גם את בעלה, עוזי נרקיס.

לאחר תום שירותה הצבאי ב-1949 החלה ללמוד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ולאחר מכן בפריז. בשנים 1996-1979 ניהלה את הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה בירושלים.

נרקיס לימדה תלמידים רבים במשך שישים שנה. בין תלמידיה: אסנת נצר, זוהר שרון, בנג'מין הוכמן וליאור קרצר.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* פורום דוסטרובסקי, ארגון ון ליר

## הערות שוליים

קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:משפחת הלל כגן-הכהן
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרות האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:לוחמות הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
אסתר נרקיס
קטגוריה:עוזי נרקיס
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
חכם על קטנים

**חכם על קטנים** הוא אלבומו השלישי של דני סנדרסון, שיצא ביוני 1987.

אלבום זה התאפיין במוזיקה אלקטרונית שתוכנתה על ידי סנדרסון בשיתוף יואב גרא וראובן מנצ'רוב.

## רקע
האלבום מתאפיין במפנה סגנוני של סנדרסון, ברוח התקופה, למוזיקה אלקטרונית. לקראת הכנת האלבום בנה סנדרסון אולפן חצי-מקצועי, המשלב בין מחשב ומכונת הקלטה של 16 ערוצים. הוא התנסה בעבודה עם סמפלרים, סינטיסייזרים, מכונות תופים ותוכנות מחשב. בעזרתו של הטכנאי יואב גרא, סנדרסון ניגן ותכנת את כל התפקידים.

אחד הלהיטים שיצאו מאלבום זה הוא "אצל הדודה והדוד", ששילב אלמנטים מהמוזיקה האלקטרונית. לשיר זה הופק קליפ בבימויו של מוטי קירשנבאום ובהשתתפות ירון לונדון וצחי בוקששתר. הקליפ זכה בתואר "קליפ השנה". ב-2017 הקליטו אגם בוחבוט ונועה קירל גרסת כיסוי של השיר (שהייתה למעשה פרסום לבזק) שזכתה גם היא להצלחה.

האלבום זכה להצלחה רבה ומכר למעלה מ-30,000 עותקים. יצאו מתוכו הלהיטים "אצל הדודה והדוד" (שזכה במקום ה-6 במצעד השנתי של רשת ג' בשנת תשמ"ז) ו"חתונה" (שזכה במקום ה-34 באותו מצעד). בעקבותיו עלה המופע המצליח "חכם על קטנים", שרץ במשך שנתיים ברחבי הארץ.

למרות הצלחתו של האלבום, באלבומו הבא בחר סנדרסון לחזור לשיטת ההקלטה המסורתית.

בשנת 2008 יצא האלבום בהוצאה מחודשת לראשונה על גבי קומפקט דיסק בהוצאת הד ארצי, יחד עם אלבומיו הקודמים של סנדרסון: "גודל טבעי" ו"חף מפשע".

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון.

## משתתפים

* דני סנדרסון – מילים, לחנים, שירה, תכנות ונגינת כל התפקידים
* יואב גרא, ראובן מנצ'רוב – סיוע בתכנות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דני סנדרסון
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
Medal of Honor

**Medal of Honor** הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי DreamWorks Interactive והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות הפלייסטיישן וה-PlayStation Network. הוא יצא בתאריכים 31 באוקטובר 1999 (ל-צפון אמריקה), ב-1999 (ל-אירופה) וב-2 ביוני 2009 לפלטפורמת ה-PlayStation Network.

## משחקיות
ב-Medal of Honor, השחקן לוקח את התפקיד של הסגן הבדיוני "ג'ימי פטרסון", טייס לשעבר במטוס Douglas C-47 Skytrain בפיקוד התובלה האווירית שגויס מאוחר יותר ל-OSS. המשחק מתרחש בסמוך לסיום מלחמת העולם השנייה (באמצע 1944 ובאמצע 1945), המטרה של השחקן היא להשלים את היעדים, כמו הרס עמדות אויב, ולהרוג את הכוחות הגרמניים בתהליכים.

## מוזיקה
המוזיקה למשחק הולחנה על ידי מלחין הסרטים מיכאל גיסחינו.

## ציונים
Medal of Honor זכה בציונים מרשימים מאוד, הוא קיבל ציון של 87.31% מהאתר GameRankings, וציון של 92/100 מהאתר Metacritic.

בנוסף לכך, בגיליון האחרון של מגזין הפלייסטישן הרשמי של בריטניה, המשחק נבחר במקום 8 בפרס של 10 המשחקים הטובים ביותר של אותה השנה, וב-IGN המשחק היה במקום 21 בפרס "25 המשחקים הטובים ביותר של השנה לקונסולות".

## ראו גם
*Call of Duty
*Day of Defeat

## קישורים חיצוניים
*המשחק ב-MobyGames 
*המשחק ב-Internet Movie Database 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1999
קטגוריה:משחקי יריות ממוחשבים (גוף ראשון)
קטגוריה:משחקי רשת
קטגוריה:Medal of Honor
קטגוריה:משחקי וידאו מבוססי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
סטארפייר

**סטארפייר** (באנגלית: **Starfire**, "אש הכוכב") היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *DC Comics Presents #26* מאוקטובר 1980 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ורג' פרז.

סטארפייר היא האלטר אגו של קוריאנד'ר, היא נסיכת כוכב הלכת הבדיוני טמאראן במערכת הכוכבים וגה, והיא הייתה הבאה בתור לשלוט בעולמה כמלכה. קומנד'ר, אחותה הבכורה, נמצאת ביריבות מרה עימה בשל מחלה נדירה אותה קיבלה בינקות ואשר גזלה ממנה את היכולת לשאוב אנרגיה סולארית, לעוף, ובשל כך גם את זכותה מלידה לרשת את כס המלכות. יריבות זו התגברה כאשר השתיים נשלחו להתאמן בלחימה אל שרי המלחמה של אוקארה. תרגיל קרב בין השתיים הסתיים בחטף כאשר קומנד'ר ניסתה להרוג את אחותה. בשל כך, היא גורשה מכוכב הלכת ונשבעה לנקום בה. נקמה זו הגיעה לכדי ביטוי כאשר קומנד'ר סיפקה מידע חיוני על ההגנות של כוכב הבית לאויביהם, שכבשו את טמאראן בקלות ושיעבדו את קוריאנד'ר כחלק מתנאי הכניעה. היא לא הורשתה לחזור לעולם בית, היות שמעשה זה יפר את ההסכמים וישמיד את טמאראן. לחרדתה של קוריאנד'ר, היא גילתה שקומנד'ר הפכה לאדוניתה.

בהמשך, קוריאנד'ר הצליחה להימלט לכדור הארץ ופגשה את רובין הראשון ואת חבריו. היא הצטרפה לקבוצת הטיטאנים הצעירים והייתה חברה בה למשך שנים רבות.

## ראו גם
* כוכב אש - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה

## קישורים חיצוניים

* 
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* [דף הדמות](http://dc.wikia.com/wiki/Koriand%27r_(New_Earth)) בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

קטגוריה:גיבורי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:חוצנים בקומיקס
קטגוריה:דוגמניות בדיוניות
כוכב אש

**כוכב אש** (באנגלית: **Firestar**) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית שמופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הוצגה לראשונה בסדרת ההנפשה "ספיידרמן וחבריו המדהימים" מספטמבר 1981, ולאחר מכן הופיעה בהמשכיות יקום מארוול בחוברת *Uncanny X-Men #193* ממאי 1985. הדמות נוצרה על ידי הכותבים דניס מרקס וכריסטי מרקס והמאיירים ג'ון רומיטה הבן ודן שפיגל. 

כוכב אש היא האלטר אגו של אנג'ליקה ג'ונס, ילדה בודדה שגדלה בידי אביה וסבתה. היא גילתה שהיא מוטאנטית, ולאחר מות סבתה היא נשלחה לאקדמיית מסצ'וסטס. אמה פרוסט, המלכה הלבנה המקורית של מועדון הלפייר, החלה לאמן את אנג'ליקה בשימוש בכוחותיה וצירפה אותה לקבוצת המוטאנטים הצעירים ההליונס. אולם, היא מעולם לא נשלחה למשימות שטח בשל חוסר שליטתה בכוחה הקטלני ובשל רצונה של המלכה הלבנה להטביע באישיותה סממני אכזריות וחוסר רגישות. המלכה הלבנה הפעילה עליה מניפולציות כדי לגרום לה להיראות כדמות אם אוהבת לאנג'ליקה, וזו האחרונה כלל לא חשדה שפרוסט מתכוונת להשתמש בה כמתנקשת וכשומרת ראש. אולם, חרף ניסיונותיה של פרוסט למנוע מאנג'ליקה חיי חברה, הצעירה פגשה בקבוצת המוטנטים החדשים והתאהבה בקאנונבול.

אנג'ליקה למדה אודות כוונותיה האמיתיות של פרוסט והביסה אותה בקרב. היא חזרה לחיות עם אביה משום שהייתה עדיין קטינה, אך שמרה על תלבושתה וזהותה הסודית. היא הייתה לאחת מחברי ההליונס היחידים ששרדו את מתקפתו של הנבל טרבור פיצרוי, ומאוחר יותר הפכה לחברה מייסדת של "הלוחמים החדשים". בנקודה מסוימת היא חברה לקבוצת האוונג'רס, ובעקבות אירועי "בית אם" - בהם מספרם של המוטאנטים צנח באופן דרמטי - הייתה בין הבודדים ששמרו על כוחותיהם המוטאנטים. כאשר חוק רישום העל-אנושיים הצית מלחמת אזרחים בקרב גיבורי-העל, אנג'ליקה בחרה לפרוש מחייה כגיבורת-על.

לאחרונה, אנג'ליקה שבה לפעילותה כגיבורת-על כחלק מקבוצות "הדיוות של מארוול" (הגרסה של חברת מארוול לסקס והעיר הגדולה) ו"בני הברית הצעירים". היא הצטרפה לקבוצת האקס-מן של וולברין בחיפושם אחר נייטקרולר.

## ראו גם
* סטארפייר - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:האוונג'רס
קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:מורים בדיוניים
הלל הילמן

**הלל הילמן** (28 באוגוסט 1892, דובלה, לטביה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) – 17 ביולי 1968, רמת גן) היה תעשיין ישראלי. המייסד והמנהל של מפעל "פלאלום" לכלי מטבח מאלומיניום ברמת גן.

## קורות חייו
למד בבית ספר תיכון בעיר ריגה, ואחר-כך נסע ללמוד במחלקה למטלורגיה בבית הספר הגבוה להנדסת מכרות בעיירה לאובֶּן שבאוסטריה , וכששב לרוסיה עבר את הבחינות במכון הממלכתי לכרייה בסנקט פטרבורג וקיבל שם את התואר מהנדס מטלורגי.
נשא את גיטה לבית בנימינוביץ' מריגה, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, ישראל הילמן ופליה ברר.

בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והשתקע בשדרות רוטשילד בתל אביב. בשנת 1933 יסד ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum; השם הוא הלחם של 'פלשׂתינה' ו'אלומיניום') לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום עם שני שותפים, בעלי מפעל לייצור מוצרי אלומיניום בריגה, וניהל אותו במשך עשרות שנים.
בסוף שנות ה-30 הצטרף אליו בהנהלת המפעל בנו ישראל הילמן.

הילמן היה מעסקני התאחדות התעשיינים, וכן היה מיוזמי ומייסדי המועדון המסחרי והתעשייתי וכיהן כנשיאו הראשון.
בבחירות לכנסת השנייה (1951) נכלל ברשימת הציונים הכלליים.

בשנת 1946 התאלמן מאשתו גיטה.
כעבור שנים ספורות נשא את יוליה שיינברג.

בשנת 1957 נקלע מפעל פלאלום לחובות, ועבר הליך של פירוק וכינוס נכסים. מפעל פלאלום נמכר לבסוף לשלמה הלטרף שהיה מנהל העבודה של מפעל, והוא המשיך לפעול ברחוב שפירא ברמת גן. לאחר שהמפעל נסגר סופית, נמכר המגרש בשנת 2000 תמורת כ-17 מיליון דולר, ונבנה עליו פרויקט מגורי היוקרה "אלוני בורוכוב"

נפטר בבית החולים תל השומר ביולי 1968, בסמוך למלאת לו 76.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר את אשתו יוליה, את שני ילדיו ונכדיו.

בנו ישראל הילמן נשא את רות פרידמן-לבוב, פסנתרנית ומורה למוזיקה, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע (בתו של אריה פרידמן-לבוב, זמר, מורה לזמרה ומנצח מקהלות).

אחד מאחיה של אשתו, המהנדס זאב בנימינוביץ', יסד בשנות ה-30 את המפעל הראשון בארץ למדחסים.
אחותה אסתר שרה (טינה) נישאה לליאופולד שן (Schen; 1891–1968), ממנהיגי הקהילה היהודית בבריטניה ומראשי קק"ל שם, ולאחר עלייתו לישראל נשיא ומנכ"ל חברת "קֶרֶת" לשיכון ולמשכנתאות, שבנתה שכונה ליוצאי ארצות אנגלו-סקסיות בקריית טבעון.

## לקריאה נוספת

* 'Hillman, Hillel,' in: *Who's Who, Israel*, 1952, p. 341.


## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מטלורגים יהודים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
ישראל הילמן

**ישראל הילמן** (30 ביולי 1915 – 2 ביוני 1973) היה תעשיין ומנהל ישראלי.

## ביוגרפיה
הילמן נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה, בנם של גיטה לבית בנימינוביץ' והמהנדס הלל הילמן, שניהם ילידי לטביה.
למד בבית ספר תיכון רפורמי בנירנברג שבגרמניה. בעל תואר בוגר בכלכלה מלונדון.

בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל. ב-1933 ייסד אביו ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum) לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום והיה מנהלו ומהשותפים בבעלות עליו.
בשנת 1937 הצטרף להנהלת "פלאלום" לצד אביו.
בשנים 1940–1943 כיהן כמנהל מפעל השימורים "פְּרימן". אחר-כך כיהן כמנהל "פלאלום" עד סגירתו ב-1957, ובשנים 1957–1958 כמנהל "חירם".
אחר כך כיהן כמזכ"ל חברת מפעלי ים המלח.

בחודש ספטמבר 1940 נשא את רות לבית פרידמן-לבוב (1917–2010), פסנתרנית ומורה למוזיקה (בתו של אריה פרידמן-לבוב, זמר, מורה לזמרה ומנצח מקהלות, ואחייניתו של דוד בן-גוריון). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין (נולדה ב-1945).

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עברה המשפחה לבאר שבע, שם ייסדה אשתו רות הילמן את הקונסרבטוריון העירוני וניהלה אותו במשך שנים.

הילמן כיהן כחבר הנהלת איגוד תעשיות מתכת בהתאחדות התעשיינים.
בבאר שבע היה חבר לשכת התעשייה והמסחר בעיר.

נקבר בבית הקברות הישן בבאר שבע.

## לקריאה נוספת

* 'Hillman, Israel,' in: *Who's Who Israel*, vol. 6, 1956, p. 219.
* 'Hillman, Israel,' in: *Who's Who in Israel*, 1961, p. 317.


## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
ויאצ'סלב איוואנוב (ספורטאי)

**ויאצ'סלב איוואנוב** (ברוסית: **Вячеслав Иванов**; ) היה חותר סובייטי. 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (מלבורן 1956, רומא 1960 וטוקיו 1964) ואלוף עולם (1962).

## ביוגרפיה
ויאצ'סלב איוואנוב נולד במוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה עם אימו לברנאול. אביו והאח הבכור נהרגו במלחמה. בשנת 1943 הוא חזר למוסקבה. בהיותו ילד איוואנוב התאמן בענפי ספורט שונים ובשנת 1952 הגיע לחתירה.

בשנת 1955 זכה באליפות ברית המועצות ונכלל בנבחרת שנסעה לאולימפיאדה. סגנונו של איוואנוב התאפיין בהתחלה איטית וסיומת מהירה במיוחד.

בשנת 1959 היה איוואנוב החותר הראשון שהצליח לרדת מ-7 דקות בחתירה ל-2,000 מטר.

בשנת 1962 נערכה לראשונה אליפות העולם ואיוואנוב זכה במדליית זהב.

הוא לא נכלל במשלחת שנסעה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ובעקבות כך, הוא עזב את הספורט ולא חזר להתחרות.

## השתתפות באולימפיאדות
בגיל 18 איוואנוב נסע לאולימפיאדה ובאופן מפתיע זכה במדליית זהב. בתחרות הגמר הוא עבר את המתחרה שהוביל מתחילת המרוץ, רק במטרים אחרונים. במהלך הענקת המדליה איוואנוב החליק והמדליה נפלה לאגם. למרות המאמצים היא לא נמצאה והוועד האולימפי סיפק לו מדליה חלופית.

בשנת 1960 הגיע למשחקים האולימפיים בפעם השנייה וזכה במדליית זהב נוספת תוך שהוא מקדים את המקום השני ב-8 שניות.

בשנת 1964 זכה במדליית זהב שלישית והפך לשחקן הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות בענף.

איוואנוב ציפה שהוא יהיה חלק בנבחרת של משחקי 1968 במקסיקו. אומנם לאור ירידה בתוצאות (מקום שישי בלבד באליפות העולם בשנת 1966 ומקום שני באליפות אירופה בשנת 1967) פעילי המנגנון החליטו לשלוח למשחקים חותר חדש שלא הצליח להתברג לתחרות הגמר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלופים אולימפיים מברית המועצות
קטגוריה:אלופים אולימפיים: חתירה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2024
תורת הצבע

[ממוזער|גלגל הצבעים של [יוהאן וולפגנג פון גתה מתוך ספרו משנת 1810 "תורת הצבע"]]

**תורת הצבע** הוא תחום מחקר העוסק באופן בו הצבעים נתפסים על ידי העין האנושית ובאופן בו ניתן לשלב צבעים על מנת ליצור קומפוזיציות יותר מושכות מבחינה חזותית. תורת הצבע משמשת גם כבסיס להבנת השפעותיהם של הצבעים על רגשות. 

כבר בעת העתיקה יש התייחסות לתורת הצבע בתיאוריה של אריסטו- "",תלמי (אסטרונום) בתיאוריה ", וב  של  ההודי. השפעת האור על הצבע נחקרה על ידי אל-כנדי, אבן אל-היית'ם, אבן סינא, נסיר א-דין א-טוסי ורוברט גרוסטסט שגילו שבניגוד לאריסטו ישנם מספר נתיבי צבע להגעה משחור ללבן. גישות מודרניות יותר התגלו בכתביו של לאון בטיסטה אלברטי ולאונרדו דה וינצ'י. 

על פי מחקריו המאוחרים של סר אייזק ניוטון במאה ה-17 ניתן לבסס את התיאוריה כפי שהיא מוצגת כיום. באמצעות הניסויים שהוא ביצע במנסרות, ניוטון גילה שניתן לפצל אור לבן לספקטרום של צבעים, אותם הוא סידר בתרשים מעגלי אשר נודע לימים כגלגל הצבעים. על בסיס גלגל הצבעים של ניוטון נוצר בהמשך גלגל הצבעים המודרני, אשר מסווג את כל הצבעים לצבעים ראשוניים (אדום, כחול וצהוב), צבעים שניוניים (כתום, ירוק וסגול)  אשר נוצרו באמצעות ערבוב של שני צבעי יסוד, צבעים שלישוניים (שנוצרו על ידי שילובים של צבעים ראשוניים ומשניים כמו אדום-כתום או כחול-ירוק) וערבוב עם לבן או שחור ליצירת גוונים, וצבעים משלימים - אשר ממוקמים זה מול זה בגלגל הצבעים.

היבט מרכזי בתורת הצבע הוא הקונספט של ההרמוניה בין הצבעים, ובפרט בחירת שילובי צבעים אשר נראים טוב יותר לעין מבחינה אסתטית ומספקים תחושה יותר מאוזנת בקומפוזיציה.

תורת הצבע נמצאת בשימוש נרחב בתחומים רבים: פיזיקה, אמנות, עיצוב גרפי, פסיכולוגיה, עיצוב פנים, אופנה, מיתוג ושיווק.

## ראו גם
* גלגל הצבעים – ייצוג מופשט של גוני הצבע השונים הניתנים לתפיסה על ידי עין אנושית, על פני מעגל.
* הספקטרום הנראה – חלק מן הספקטרום האלקטרומגנטי הנראה בעין האנושית.
* תאוריית הצבעים של גתה – תאוריה המוצגת בספרו של יוהאן וולפגנג פון גתה "תאוריות הצבע" משנת 1810.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טווח צבע
קטגוריה:צבעים
קטגוריה:ציור
קטגוריה:ראייה