open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חום כמוס

**חום כמוס** (באנגלית: Latent heat) מתאר את כמות האנרגיה בצורה של חום הדרושה לחומר מסוים כדי לעבור מצב צבירה. בדרך כלל מתארים שני סוגי חום כמוס: זה הנחוץ לשם התכה וזה הדרוש לשם אידוי.

החום הכמוס נחוץ לשם שינוי מצב הצבירה בסדר הבא:
:מוצק ← נוזל ← גז. (קיימת אפשרות למעבר ישיר בין מוצק לגז - נקרא: המראה).

השינוי באנרגיה הוא אנדותרמי (דורש השקעת אנרגיה) במעבר ממוצק לנוזל ולגז, אבל אקסותרמי (משחרר אנרגיה) בכיוון ההפוך.

למשל, מולקולת מים מגוף מים כלשהו מתאדה באטמוספירה, והופכת לאדי מים כאשר מועבר חום מהסביבה אל גוף המים. וכיוון שנדרשת אנרגיה כדי להפוך מים לאדי מים, לכן פליטת מים ("הזעה") היא דרך שבה יכול גוף לשחרר מתוכו אנרגיה, כי המים מתאדים וצורכים אנרגיית חום מהגוף ומהאוויר שבקרבתו. אם אדי המים מתעבים בחזרה לנוזל או קופאים לקרח (מוצק), אז האנרגיה האצורה משתחררת כחום מוחשי למשטח שבו מתרחש העיבוי (או הקפיאה).

## ביטוי לחום הכמוס
הביטוי לחום הכמוס L מתאר את כמות האנרגיה בצורת חום (Q) הנדרשת בכדי לגרום למעבר פאזה ליחידת מסה (m):

:L = \frac {Q}{m}

## ראו גם
*קיבול חום סגולי

## קישורים חיצוניים
*חום כמוס להתכת מוצקים נפוצים
*חום כמוס לרתיחת נוזלים נפוצים
* 
* 
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
רשף חן

**רשף ארי חן** (נולד בחיפה ב-28 במאי 1968) הוא איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-16 מטעם סיעת "שינוי" ולאחר מכן מטעם סיעת "חץ". לאחר מכן כיהן כיועץ המשפטי של עיריית חיפה.

## ביוגרפיה
חן הוא בוגר בית הספר הריאלי. לאחר לימודי משפטים באנגליה קיבל רישיון לעריכת דין בישראל בשנת 1994, ועסק מספר שנים בעריכת דין בחיפה. חן הוא בעל תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.

במקביל עסק בפעילות ציבורית במסגרת מפלגת שינוי בחיפה ושימש כיו"ר הסניף המקומי. כאשר נבחרה יהודית נאות לכנסת ה-15 החליף אותה כחבר במועצת העיר חיפה ושימש יו"ר ועדת הביקורת העירונית.

בבחירות לכנסת ה-16 נבחר חן לכנסת, והיה יושב ראש סיעת "שינוי" בכנסת. בנוסף שימש כחבר בוועדות הכנסת: ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הכנסת, והוועדה לקידום מעמד האישה.

כח"כ פעל חן בקידום והשלמת חקיקת חוק תובענות ייצוגיות, תשס"ו-2006. חן הגיש את הצעת החוק הפרטית שלימים התגלגלה לחוק (תוך שימוש נרחב בטיוטת הצ"ח ממשלתית) ובהמשך שימש כיו"ר ועדת המשנה של ועדת חוק חוקה ומשפט, אשר השלימה את חקיקת החוק בשלהי הכנסת ה-16.

מספר חודשים לפני הבחירות לכנסת ה-17, ובטרם הפילוג שחל ב"שינוי", הודיע חן על כי לא יתמודד לכנסת הבאה, וזאת מרצון להקדיש זמן רב יותר למשפחתו.

לאחר הפילוג בסיעת "שינוי" הודיע על תמיכתו בחץ והוצב במקום ה-60 ברשימה לאות כבוד.

עו"ד חן שימש כיועץ המשפטי של עיריית חיפה מנובמבר 2007 עד דצמבר 2016, אז התפטר.

לאחר סיום תפקידו בעירייה נבחר עו"ד חן ב-2017 לשמש כנציג עיריית חיפה ויו"ר איגוד ערים מפרץ חיפה להגנת הסביבה, תפקיד אותו מילא כשנה וחצי.

כיום עו"ד רשף חן הוא הבעלים והמנהל של משרד עורכי דין העוסק בעיקר בדיני רשויות מקומיות ותכנון ובניה.

## חיים אישיים
חן הוא תושב חיפה ומתגורר בכרמל מערבי, נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שינוי
קטגוריה:חברי מועצת העיר חיפה
קטגוריה:יועצים משפטיים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפלגת חץ
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:חיפה: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
חסידות סטרופקוב

**חסידות סטרופקוב** היא חצר חסידית משושלת צאנז, שמקורה בעיירה סטרופקוב שבסלובקיה.

## שושלת החסידות
האדמו"ר הראשון בסטרופקוב היה רבי אברהם שלום הלברשטאם, בנו השלישי של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, בנו בכורו של רבי חיים מצאנז. נולד בשנת תרט"ז. כיהן כאדמו"ר בחיי אביו. בשנת תרנ"ח (1898) עבר לסטרופקוב החל להנהיג את קהילתו, בשנת תרע"ט עבר לאונגוואר ולאחר מכן חזר לסטרופקוב. בסוף ימיו התגורר בעיר קאשוי (קושיצה). דברי תורתו של רבי אברהם שלום, נאספו בספר "דברי שלום".

לאחר פטירתו של רבי אברהם שלום בו' בסיוון ת"ש, התמנה לאדמו"ר בנו רבי מנחם מנדל הלברשטאם, מחבר ספר "דברי מנחם". רבי מנחם בשנות השואה שהה בבונקר בפרשבורג ולאחר מכן נמלט לשווייץ. כל ילדיו נספו בשואה. בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית, בה התגורר עד פטירתו בו' באייר תשי"ד. ארונו הועלה לישראל. בן נוסף שכיהן באדמו"רות בקאשוי בעודו בחור היה רבי יוסף יום טוב, שכבר בילדותו קיבל קוויטלאך. נרצח בשנת תש"ב.

רבי מנחם מנדל לא השאיר צאצאים, חוץ מנכדה אחת בת בתו ששהתה איתו לאורך כל המלחמה. לאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר אחיינו (בן גיסו רבי ישכר דוב ליפשיץ מאונגוואר מגזע וישניצא) רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, מחבר ספר "דברי יחזקאל שרגא", שביסס את החסידות בארץ ישראל וקבע את בית מדרשו במאה שערים שבירושלים. נפטר בו' בכסלו תשנ"ה.

לאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר בנו יחידו רבי אברהם שלום ישכר דב ליפשיץ הלברשטאם המתגורר בירושלים. חתנו של רבי מנחם מנדל שנייבאלג ממנצ'סטר.

[ממוזער|260px|צובאים על חלונות בית המדרש של חסידות סטרופקוב ב[רחוב מאה שערים, סתיו 2009]]
לחסידות יש בתי מדרש בבני ברק, בוויליאמסבורג, ושני בתי מדרש בירושלים. בעבר פעל בית כנסת של החסידות ברמלה, שכיום משמש כבית כנסת של חסידות חב"ד.

## הערות שוליים

סטרופקוב
קטגוריה:חסידות צאנז
קטגוריה:יהדות סלובקיה
קטגוריה:קהילת יהודי סטרופקוב
חסידות צאנז-ז'מיגראד

**חסידות צאנז זמיגראד** היא חצר חסידית מגליציה שבפולין, ענף מחסידות צאנז.

## תולדות החסידות
האדמו"ר הראשון היה רבי סיני הלברשטאם (נולד ב-1869), שהיה רב ואדמו"ר בעיר ז'מיגרד. רבי סיני היה בנו של האדמו"ר ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826-1906), שהיה בנו של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם. רבי סיני הלברשטאם נמלט לרוסיה ונפטר באומסק ב-25 ביולי 1941. היה חתנו של רבי נפתלי ממעליץ.

### בני רבי סיני
בנו של רבי סיני, האדמו"ר השני, רבי אריה לייבוש הלברשטאם, שהה בשנות מלחמת העולם השנייה באומסק. כאזרח פולני התאפשרה יציאתו מרוסיה עם גל הפליטים של אחרי המלחמה וכך התאפשר לו לעלות לארץ ישראל. הוא הקים את בית מדרשו בפתח תקווה, לאחר מכן ביפו ולאחר מכן בבני ברק בו כיהן כאדמו"ר עד לפטירתו בי"ח בטבת ה'תשס"ז (7 בינואר 2007). היה חתנו של רבי יהודה צבי ברנדויין מסטרטין בזיווג ראשון ולאחר פטירת אשתו הראשונה בדמי ימיה נשא לאישה את בתו של רבי מנחם מנדל בורנשטיין, בן אחיו ובתו של האבני נזר מסוכטשוב.

בניו האחרים היו:
* רבי יעקב, אבי חסידות טשאקאווא.
* רבי ברוך מזאקליקוב. חתנו של רבי דב בריש וידנפלד מטשבין. נרצח בשואה.
* רבי ישראל, אדמו"ר מז'מיגראד בניו יורק. חתנו של הרב אפרים שלמה טולקצ'וב, חתן הרב שמשון אהרן פולונסקי.
* הרב חיים יהודה רבה של אושפיצין חתן הרב יהושע פנחס בומבך רב באושפיצין. נרצח בשואה.
* הרב אברהם אביש (ה'תרנ"ד–ה'תש"א), רב בסאטמר. חתן רבי העניך פריינד, רב באינטדם (בן הרב אברהם יהושע פריינד).
* הרב דוד (ה'תרנ"ה–ה'תש"ב), דיין בסוסנוביץ. חתן רבי יחזקאל מרדומסק.
* הרב אהרן רב באשיק. חתן הרב חיים ברוך רובין. נרצח בשואה בכ"ב בתמוז ה'תש"ב.
* הרב יחזקאל שרגא מרידיק. חתן הרב פנחס נתן סאפרין מקומרנה.
* חתנו רבי יעקב משאץ.
* חתנו הרב ברוך הלברשטאם מגריבוב.

### החסידות כיום
כיום מכהנים כל בניו של רבי אריה לייבוש כאדמו"רים:
*בנו הבכור רבי סיני הלברשטאם (השני) מכהן כאדמו"ר מצאנז-ז'מיגרד בבורו פארק.
*רבי יעקב יהושע הלברשטאם בעל הנמוקי יעקב מכהן כאדמו"ר צאנז-זּמיגרד באנטוורפן שבבלגיה.
*רבי חיים נפתלי אהרן הלברשטאם כיהן כאדמו"ר בבני ברק. נפטר בכ"א בכסלו ה'תשע"ז (21 בדצמבר 2016). ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לאחר פטירתו הוכתר בנו הרב סיני הלברשטאם לאדמו"ר בעודו רווק, הוא התארס והתחתן בתשפ"ג וכיום הוא נשוי ואב לבת.
*רבי אברהם יחזקאל שרגא הלברשטאם מכהן כרב קהילת בית שלמה בויליאמסבורג.

בבורו פארק מכהן גם כן כאדמו"ר מז'מיגרד רבי סיני הלברשטאם, בנו של רבי ישראל (אדמו"ר מז'מיגראד ניו יורק). וכמו כן הוא מכהן כנשיא ישיבת "מתיבתא דברי חיים" בביתר עילית. ובראשות הישיבה מכהן בנו ר' ישראל הלברשטאם.

## הערות שוליים

צאנז-ז'מיגראד
קטגוריה:חסידות צאנז
חסידות טשאקאווא

**חסידות טשאקאווא** (נהגה: צָ'קָבָה) היא חצר חסידית שמוצאה בעיר טשאקאווא בגליציה. החסידות היא ענף של חסידות צאנז.

## הדור הראשון
האדמו"ר הראשון מטשאקאווא היה **רבי יעקב הלברשטאם**, בנו של רבי סיני הלברשטאם מז'מיגראד, שהיה בנו של רבי ברוך הלברשטאם, בנו של מייסד שושלת צאנז, רבי חיים הלברשטאם. רבי יעקב היה חתנו של רבי שלום מוסקוביץ' משאץ-לונדון. הוא החל לכהן בגיל 21 כרב בעיר טשאקאווא. בשנת תרצ"ה עלה לישראל והתגורר בירושלים, שם הקים את בית הכנסת וישיבת "דברי חיים צאנז-טשאקאווא" בשכונת גאולה. שהה תקופה בארצות הברית. נפטר ד' בחשוון תשכ"ח בארצות הברית ונטמן בבית הקברות של באבוב בניו ג'רזי.

## הדור השני
לרבי יעקב היו ארבעה בנים וארבע בנות. בהם:
* **רבי [[נפתלי הלברשטאם (ירושלים)|נפתלי הלברשטאם]]** - ממלא מקום אביו כאדמו"ר מטשאקאווא, ויו"ר ועד הכשרות של העדה החרדית
* **רבי מאיר הלברשטאם** (תרפ"ז, 1927 - י"ט בכסלו תשע"ב, 2011) - כיהן כאדמו"ר מטשאקאווא - בני ברק. עלה עם אביו לארץ ישראל. לפני גיל הבר מצווה שהה אביו בארצות הברית והוא נסע לסבו רבי סיני הלברשטאם ששהה בז'מיגראד. במהלך מלחמת העולם השנייה נפטר סבו והוא נשאר לבדו. תקופה מסוימת שהה בבית יתומים בהודו. בשנת תש"ה (1945) העלהו סבו רבי שלום מוסקוביץ' לארץ ישראל. למד בישיבת בית אברהם בירושלים. נישא לבתו של הרב אהרן יוסף לוריא, חסיד סלונים, מחבר הספר "עבודת פנים". התגורר בטבריה ובקריית צאנז שבנתניה. בשנת תשמ"ו (1986) עבר לבני ברק. בנו הבכור חיים ברוך הוא חסיד חב"ד מראשי ועד בית חיינו 770. בנו שמואל הוא חסיד צאנז ומנכ"ל מפעל הש"ס.בנו ר' חנניה סיני דוד הלברשטאם ז"ל, (המכונה בשם חס"ד הלברשטאם) היה משמשו של הרבי מליובאוויטש זצ"ל במשך כ-18 שנה, ונפטר בגיל 74.
175px|ממוזער|הרב משה הלברשטאם
* **רבי [[משה הלברשטאם]]** - חבר הבד"צ של העדה החרדית בירושלים וממלא מקום אביו כראש ישיבת דברי חיים צאנז-טשאקאווא
* **רבי חכם צבי הלברשטאם** - נהרג עם בנו בתאונת דרכים בדרכם לאפיית מצות. בנים אחרים שלו הם רבי סיני הלברשטאם - רב שיכון ג' בבני ברק, והאדמו"ר מלייפניק רבי נפתלי אלימלך הלברשטאם.
חתניו: רבי יהושע מלוביצקי מלעכוביץ רבי יהושע מרדכי אלעזר ווגשל מלנצהוט-ניו יורק ורבי משה סגל דייטש, אדמו"ר משאץ בלונדון ובקטמון ורבי שלום אייזיקוביץ.

## הדור השלישי
אחר פטירת רבי נפתלי בשנת תשפ"ב הוכתר חתנו רבי שלמה גשטטנר (בן הרב נתן גשטטנר) לאדמו"ר מטשאקאווא בבית מדרשו בירושלים. נכדו של רבי נפתלי, רבי יוסף מאיר כהנא הוכתר לאדמו"ר מטשאקאווא בית שמש, ובית מדרשו בשכונת רמת אברהם.

## הערות שוליים

קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:חסידות צאנז
קטגוריה:חסידות במערב גליציה
ארץ כינרות

[שמאל|ממוזער|250px|[יבנאל וסביבתה]]
**אֶרֶץ כִּנְרוֹת** (מכונה גם: **בקעת כינרות**) היא חלק מבקעת הירדן, הכוללת את הכנרת ואת העמקים הסובבים אותה.
גבולותיה נתחמים בדרום על ידי שפכי הירמוך ונחל תבור, בצפון על ידי רמת כורזים (רמת הבזלת שמדרום לעמק החולה), במזרח על ידי מורדות הגולן ובמערב על ידי הגליל המזרחי.

ארץ כינרות כוללת את בקעת גינוסר, בקעת יבנאל, בקעת בית צידה ואת נגב כינרות, שמדרום לכנרת והיא מגיעה עד דרומית לצומת כוכב הירדן. הבקעה היא חלק מהשבר הסורי אפריקאי. בקעות פוריות וחקלאיות אלו ריכזו סביבן יישובים עוד משחר ההיסטוריה.

כיסוי בשכבה דקה של בזלת מייחד את העמקים הסובבים את הכנרת. אל הבקעות מגיעים נחלים מההרים שמסביב. נחלים אלו חתרו בשכבת הבזלת הדקה וחשפו סלעי משקע שנוצרו בתקופות גאולוגיות קדומות יותר ולכן נמצא בשטח תערובת של סלעי משקע עם סלעי בזלת. הנחלים מביאים סחף רב מההרים שיוצר שכבת קרקע והופך את הבקעות לאזורים חקלאיים פוריים.

מאפיין ייחודי נוסף לאזור זה הם מעיינות חמים, עשירים במינרלים, הנובעים לאורך קווי השבירה של הבקע כגון מעיינות חמי טבריה וחמת גדר. מעיינות אלו משכו מתרחצים ומחפשי מזור למחלותיהם לאורך ההיסטוריה ותרמו לפריחת הערים גדר, חמת וטבריה.

ארץ כינרות שימשה כמו שאר חלקי הבקע ציר מעבר חשוב. דרך האורך החשובה עברה לאורך החוף המערבי של הכנרת וחצתה את העיר טבריה. דרכי הרוחב עקפו את האגם מדרום ומצפון. אפיק הירדן, המתחתר בקניון צר ועמוק מצפון לכנרת. והביצות שיצרו נחלי הגולן באזור הבטיחה לא אפשרו מעבר לאורך החוף הצפוני של הימה. בשל כך הדרך הראשית חצתה בעבר את הירדן רק צפונית יותר, באזור גשר בנות יעקב. נתיב תחבורה נוסף עובר בסמוך לחוף הצפוני, המקשר את מערב הכנרת עם רמת הגולן. מדרום לכנרת נצמד המעבר הראשי בחלקו לאפיק נהר הירמוך, שם גם עברה מסילת הרכבת החיג'אזית שנבנתה על ידי האימפריה העות'מאנית והגיעה לדמשק ואל-מדינה. כפי הנראה, המעבר בתקופות הקדומות בין היישובים שהיו על שפת הכנרת התבצע באמצעות סירות.

כלכלת תושבי עמק כינרות התבססה לאורך הדורות במידה רבה על הכנרת. תושבי האזור משתמשים במי הכנרת להשקיה, לדיג ולפיתוח ענף התיירות באגם ובסביבתו.

## לקריאה נוספת
* ש' ייבין וח"ז הירשברג (עורכים), **ארץ כנרות**, ספרית קו לקו, ירושלים, תשי"א.
**הספר 

## קישורים חיצוניים

* 
* שקיעתה של בקעת כנרות - על הגאולוגיה של הבקעה, מתוך כתב העת "מדע", באתר סנונית.
* ירדנה אתגר, טחנות קמח בפיתול הירדן: תיעוד וסקר ראשוני, פרוגרמה ראשונית לשימור, אתר רשות העתיקות – מינהל שימור, אפריל- יוני 2005.
* 

קטגוריה:הגליל
קטגוריה:ארץ ישראל: אזורים
קטגוריה:בקעת הירדן
קטגוריה:הכנרת
קטגוריה:ישראל: חופים
קטגוריה:שביל ישראל
וסטי

**וסטי** (ברוסית: **Вести**) היה עיתון יומי, ובהמשך שבועון ישראלי, בשפה הרוסית, מקבוצת "ידיעות אחרונות", אשר נסגר בסוף דצמבר 2018. שם העיתון הוא תרגום המילה "בשורות" לשפה הרוסית.

בהשוואה לעיתונים יומיים, "וסטי" הרבה בטקסט והמעיט בתמונות, אפילו בעמוד השער, בהתאם למנטליות המוצהרת של הקורא בשפה הרוסית. נציגויות העיתון היו בכל רחבי הארץ: ירושלים, חיפה, אשדוד ובאר-שבע ובשיאו עבדו בגוף התקשורת כמאה עובדים. היום וסטי הוא אתר חדשות ברוסית.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|190px|לוגו וסטי בעברית כפי שנראה על גבי בניין מערכת העיתון
בסתיו 1990 יצא רוברט מקסוול, הבעלים של "מעריב", ביוזמה להפיק עיתון בשפה הרוסית. פרי מאמציו היה העיתון "ורמיה". לאחר מותו של מקסוול עברו בעקבות סכסוך מתוקשר היטב מיטב העיתונאים, כולל העורך אדוארד קוזניצוב, לקבוצת "ידיעות אחרונות" והקימו, בשנת 1992, עיתון רוסי בשם "וסטי", כשהם מחליפים עיתון קודם של הקבוצה ברוסית בשם "ידיעות ישראל". השם החדש נקבע כמשחק מילים: שיחת היום ברחוב הרוסי באותו זמן הייתה על מלחמה תקשורתית בין "ורמיה", המהדורה המרכזית של חדשות הערב בערוצי הטלוויזיה הסובייטית, שגם נתנה את השם לעיתון הקודם, לבין "וסטי", חדשות השעה של הטלוויזיה הרוסית החופשית. העיתון צבר מוניטין בקרב עולי חבר העמים ונחשב כעיתון העיקרי של קהילת דוברי רוסית בישראל.

כחלק מקבוצת "ידיעות אחרונות", העיתון היה מקבל מאמרים מעיתוני הקבוצה. "וסטי" הוא בין העיתונים הבודדים הניזונים מדיווחי עיתונאים בשטח ולא מהאינטרנט או מסוכנות ידיעות. מאמרים מגיעים מכל העולם לרבות ארצות הברית, רוסיה, אוקראינה, ליטא, מולדובה ועוד. העיתון מציג מגוון דעות מכל מחנה פוליטי, אם כי הוא נודע בנטייה הברורה שלו לימין המפה הפוליטית, במתן במה לפוליטיקאים ימניים, כמו אביגדור ליברמן ויורי שטרן ממפלגת "ישראל ביתנו". העיתון ידוע גם בקו ההטרונורמטיבי והשמרני שהוא מציג ובביטויים גזעניים גלויים יותר או פחות.

בדומה לעיתונים אחרים בשפה הרוסית בישראל, "וסטי" נמצא במגע רצוף עם עיתונים חשובים ברוסיה, כגון העיתון "ניזביסימיה גזטה".

ב-1999 פוטר אדוארד קוזניצוב מעריכת העיתון. בשנת 2002 מונה לב בלצן לעורך העיתון ולאחר סכסוך עם ההנהלה אודות התפתחות העיתון, פוטר בפברואר 2005, ולעורך בפועל מונה סרגיי פודרז'נסקי, שהיה עורך מוסף "וסטי-2". בשנת 2006 מונתה אנה סדגורסקי לעורכת העיתון ובשנת 2014 היא הוחלפה על ידי דני ספקטור. מנכ"ל העיתון הוא דוד מאיר. העורכת האחראית של העיתון (מאי 2016) היא יעל אדמוני, שאינה מבינה רוסית.

מבנה העיתון השתנה בינואר 2017. העיתון היומי נסגר והפך לשבועון וחלק גדול מהמערכת עבר לאתר חדש בשפה הרוסית, וסטי, שמהווה חלק מ-ynet. בסוף דצמבר 2018 נסגר השבועון ונותר אתר האינטרנט בלבד.

### מבנה העיתון היומי
* "חדשות"
* "וסטי-2" – פרשנות, דעות על סוגיות פוליטיות
* "מגזין" – תקצירי חדשות, כתבות, פרשניות מעיתונות רוסיה
* "ספורט" –מוסף הספורט של "וסטי"
* "קזנצ'יי" (Kaznatchei – גזבר) – מוסף כלכלי של "וסטי", עם עצות בנושאי צרכנות
* "אוקנה" (Okna – חלונות) – מוסף פובליציסטי-ספרותי
* "בסדר" – מוסף בידור עם בדיחות, כתבות סאטירה (חלק מ"אוקנה")

## קישורים חיצוניים
* 

* ; על העיתונים ברוסית בארץ, ועל וסטי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיתונים ברוסית
קטגוריה:מוצרי קבוצת ידיעות אחרונות
יוזף שלייך

**יוזף שלייך** (גרמנית: Josef Schleich; 1902 - 7 בפברואר 1949) היה אוסטרי אשר הבריח ככל הנראה אלפי יהודים מן המדינה, בעיקר לכיוון יוגוסלביה, בין השנים 1938 ו-1941.

## חייו
שלייך התגורר בעיר גראץ, הסמוכה לגבול דאז עם יוגוסלביה וניהל חוות תרנגולות. הוא היה בעל עבר פלילי, בתחום ההברחות, והיו לו עד 1938 16 הרשעות. ב-1938 החל לחלק לאנשי הקהילה היהודית בעיר תעודות המעידות על כך שעברו הכשרה חקלאית (תחילה אכן העביר הכשרות כאלו בחוותו, ולאחר מכן חילק תעודות ללא הכשרה), על מנת שאלו יסייעו בידם להגר. מאוחר יותר פתח משרד נסיעות בווינה אשר סייע ליהודים להימלט מאוסטריה. שלייך קיבל כסף מהקהילה היהודית בעבור פעילותו זו. בהתבסס על מסמכים בארכיון העיר גראץ, מוערך כי שלייך הצליח להבריח כ-20,000 איש. 

פעילותו משכה את תשומת לב הגסטאפו ושלייך נעצר כ-13 פעמים על ידי הגסטאפו במהלך שנתיים אלו. יש המסיקים מעובדה זו כי שלייך שיתף פעולה עם הגסטאפו ומקטרגיו טוענים כי גם את הברחת היהודים והצלתם עשה בשל בצע כסף. עם זאת, שלייך לא היה חבר המפלגה הנאצית או מי מגופי השלטון.

ב-1941 נעצר שלייך על ידי הגסטאפו והועמד למשפט. ב-1944 התכוונו הנאצים להעמיד אותו למשפט ראווה, אך שלייך שמע על התוכנית מבעוד מועד וברח ליוגוסלביה, שם שהה עד סוף המלחמה. ב-1945 שב לאוסטריה. 

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, האשימו אותו שניים מהאנשים שהציל, כי נטל מכספם וכי לא העביר אליהם את חפציהם. שלייך הועמד למשפט ב-1947. בדצמבר 1948 קבע השופט החוקר, שהיה יהודי, כי לא קיימות ראיות המצדיקות הרשעה. חודשיים לאחר מכן, בפברואר 1949, נפטר משחמת הכבד.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אוסטרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מצילים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1949
חסידות גורליץ

**חסידות גורליץ** (ביידיש: **הויף גארליץ**) היא חסידות גליציאנית, ענף של חסידות צאנז. מחסידות גורליץ יצאו חסידות ברדיוב, חסידות רודניק, חסידות ז'מיגראד, חסידות טשאקאווא וחסידות קלויזנבורג.

## תולדות החסידות
### רבי ברוך הלברשטאם
מייסד החסידות היה רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826–1906), בנו החמישי של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם. רבי ברוך נפטר בתרס"ו. כל בניו שימשו באדמו"רות וברבנות.

### רבי אלישע הלברשטאם
בנו הרביעי, רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ (1860–1941) כיהן אחריו כרב בגורליץ. רבי אלישע סירב לנהוג באופן רשמי כאדמו"ר, והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות". נישא לבת דודו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. במלחמת העולם השנייה הוגלה רבי אלישע לסיביר, בה נפטר בט"ו בניסן תש"א.

ילדיו היו:
* רבי צבי מנחם מנדל (–תשכ"ז) האדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ.
* הרב נפתלי חיים מגורליץ. רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה. חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב, נפטר בעיר יקוצק ונטמן בה, לאחרונה שופצה מצבתו בביה"ח בעיר יקוצק על ידי אגודת 'אהלי צדיקים'.
* רבי דוד משה (תר"נ–תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית. חתנו של רבי יוסף מדינוב. חיבר את הספר "הנותן אמרי שפר". נפטר ללא ילדים.
* רבי אהרן (תרנ"ה–?) האדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית. חתנו של רבי שמואל שמעלקה פרנקל-תאומים, רבה של קלוסני-וויליטשק.
* רבי יחזקאל שרגא האדמו"ר מגורליץ בארצות הברית. חתנו של הרב שמואל שפירא מראדום.
* הרב מרדכי דוב (–כ' בתשרי תשל"ט). התגורר בירושלים ונפטר בניו יורק.
* רבי ברוך הלברשטאם (–ט"ו באב תשמ"ב). חתנו של הרב ישכר שלמה טייכטל.
* חתנו רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ – בורו פארק, בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט.
* חתנו הרב ברוך משה פרנס.
* חתנו הרב זלמן הלברשטאם מארצות הברית.
* בתו נחמה.

### החסידות אחרי השואה
בנו של רבי אלישע, רבי ברוך, נישא לגיטל, בתו של הרב יששכר שלמה טייכטל, עלה לישראל ובהתחלה סירב לכהן באדמו"רות, אך חסידי גורליץ בנו בית כנסת ומינוהו בראשם ולימים החל להתנהג באדמו"רות. כיום שני בניו של רבי ברוך, רבי אלישע הלברשטאם (חתנו של הרב יהודה אריה דייטש) ורבי חיים מנחם הלברשטאם (חתנו של הרב מנחם מנדל מנדלזון רבה של קוממיות), מכהנים כאדמו"רי גורליץ. בן נוסף הוא רבי ישכר שלמה הלברשטאם המשמש כאדמו"ר מקאלשיץ.

בארצות הברית מכהן חתנו של רבי ברוך, רבי יצחק דב יונגרייז (נכדו של רבי אשר אנשיל יונגרייז מטשנגר. חתנים נוספים הם הרב יחיאל מאיר פנט, חסיד בעלז, ר"מ בישיבת נדבורנה בבני ברק, הרב אליהו זלמנוביץ (בנו של הרב ישראל אריה זלמנוביץ רבה של עכו, ששימש כראש הכולל בבית הכנסת גורליץ), והרב יעקב שמשון יעקובוביץ - רעייתו הרבנית פעסיל יעקובוביץ - נפטרה כ"ט כסלו תשפ"ו.

## קישורים חיצוניים
*[על צאצאי ר' ברוך מגורליץ ב[פורום (אינטרנט)|פורום] היידי "אידישע וועלט"]
*[בית הכנסת בעיירה גורליץ]

## הערות שוליים

גורליץ
קטגוריה:חסידות צאנז
קטגוריה:חסידות במערב גליציה
יוהנס וילהלם ינסן

**יוהנס וילהלם ינסן** (בדנית: **Johannes Vilhelm Jensen**; 20 בינואר 1873, פרסו, צפון יוטלנד – 25 בנובמבר 1950, אוסטרבו) היה סופר ומשורר דני, זוכה פרס נובל לספרות (1944).

ינסן נולד לוטרינר וגדל באזור כפרי. הוא למד רפואה באוניברסיטת קופנהגן ועבד כעיתונאי כדי לממן את לימודיו. אחרי שלוש שנות לימודים, פרש מהם כדי להקדיש את עצמו לקריירה ספרותית. גם אחת מאחיותיו, **[[תיט ינסן]]**, הייתה סופרת ידועה, דוברת בולטת ושנויה במחלוקת של התנועה הפמיניסטית.

## מספריו

* Aandens spor
* 1896 Danskere (רומן)
* 1898 Einar Elkjær (רומן)
* 1898 Himmerlandshistorier
* Intermezzo 1899 (נובלה)
* Johannes Larsen
* Jordens Kreds
* Kongens Fald 1901 ("נפילת המלך", רומן היסטורי)
* Nye Himmerlandshistorier 1904
* Madame D’Ora 1904 ("מאדאם ד'אורה", רומן על החיים באמריקה)
* Hjulet 1905 ("הגלגל", רומן על החיים באמריקה)
* Digte 1906 (אסופת שירים)
* Myter og Jagter 1907
* 1908 Bræen
* Himmerlandshistorier. Tredje Samling 1910
* Myter. Ny Samling 1910
* Nye Myter 1910
* Mørkets Frodighed
* Norne-gæst
* Skibet 1912
* Myter. Fjerde Samling 1912
* Eksotiske Noveller 1915 (נובלה)
* I Det indiske Ocean 1916
* Skovene
* Swift og Oehlenschlæger
* Tilblivelsen
* Ungt er endnu Ordet
* Norne-Gæst 1919
* Det tabte Land 1919 ("ארץ אבודה")
* Christofer Columbus 1921
* Cimbrernes Tog 1923
* Aarets Højtider 1925
* Verdens Lys 1926
* Ved Livets Bred 1928
* Den jyske Blæst 1931
* Pisangen 1932
* Kornmarken 1932
* Sælernes Ø 1933
* Dr. Renaults Fristelser 1935 (רומן)
* Gudrun 1936 רומן
* Paaskebadet 1937
* Mariehønen 1940
* Møllen 1944


### ספריו בתרגום עברי
* **הר הקרח: (סִפורי מדע מימים קדמונים)**; תרגם י"ח ברנר, יפו: לעם (דפוס א' אתין), תרע"ד
* **ספורים**; תרגום: מ' טמקין, יפו: ספריה חקלאית ('ספריה בכפר'), תרע"ט

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קצרמר משוררים
קטגוריה:סופרים דנים
קטגוריה:משוררים דנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל דנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1873
קטגוריה:נפטרים ב-1950
איצ'י דה קילר

**איצ'י דה קילר** (ביפנית: **殺し屋１**, מילולית: איצ'י הרוצח) הוא סרט אימה פשע של הבמאי היפני טקאשי מיאיקה (אודישן), הידוע בסרטיו החתרניים והאלימים במיוחד.

הסרט נחשב לאלים בסרטי מיאיקה. האלימות בו מאוד מוקצנת ומגוחכת, אך עם זאת יש בה מסר נוקב ואינה אלימות לשם אלימות בלבד.

הסרט הוא עיבוד קולנועי לסדרת המאנגה (קומיקס יפני) של הידאו יאמאמוטו שזכתה גם לעיבוד אנימה מז'אנר ההאנטיי בשם "Ichi The Killer: The Animation Ep. 0".

## תקציר העלילה
שוטר לשעבר משסה את בכירי היאקוזה אלה באלה באמצעות נער מזוכיסט ומעורער נפשית, שמתגלה כרוצח שכיר מטורף וסאדיסטי, שמותיר אחריו נהרות של דם.
הסרט רווי דם וטירוף וכולל כמה סצנות זוועתיות במיוחד, בהן ריטוש איברים, אכזריות חסרת מעצורים ומיניות פרוורטית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי מתח יפניים
קטגוריה:סרטי פשע
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
קטגוריה:סרטים יפניים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי לייב אקשן המבוססים על סדרות מאנגה
יוזף קריפס

שמאל|ממוזער|250px|יוזף קריפס מנצח על הופעה בשנת 1957
**יוזף אלוֹיס קריפס** (בגרמנית: **Josef Krips**; 8 באפריל 1902 – 13 באוקטובר 1974) היה מנצח וכנר אוסטרי.

## ביוגרפיה

קריפס נולד בווינה והיה תלמידם של **אויזביוס מנדיצ'בסקי** ופליקס ויינגרטנר. בשנת 1921 נעשה לעוזרו של ויינגרטנר בפולקסאופר של וינה. אחר כך היה מנצחן של כמה תזמורות שונות. בשנת 1933 חזר לנצח בווינה. כמו כן היה לפרופסור באקדמיה של וינה.

אחרי האנשלוס בשנת 1938 אולץ קריפס לעזוב את אוסטריה. הוא עבר לבלגרד שם עבד זמן מה עם התזמורת הסימפונית המקומית, עד שיוגוסלביה עצמה נכנסה למעורבות במלחמת העולם השנייה. במשך שאר המלחמה עבד במפעל מזון.

לאחר תום המלחמה היה קריפס המנצח האוסטרי היחיד שהורשה לעבוד, כיוון שלא עבד בכפיפות למשטר הנאצי. הוא היה המנצח הראשון שניהל את הפילהרמונית של וינה ואת פסטיבל זלצבורג. משנת 1950 עד 1954 היה קריפס המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. אחר כך ניהל את התזמורת הפילהרמונית של באפלו ואת התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. ב-1970 מונה למנצח הדויטשה אופר ברלין. בין 1970 ל-1973 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של וינה.

קריפס מת בשנת 1974 בז'נבה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקאים שעזבו את גרמניה הנאצית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1974
שלום שכנא מלובלין

ממוזער|מצבתו של ר' שלום שכנא בבית הקברות היהודי בלובליןהרב **שלום שכנא מלובלין** (סביב ה'רנ"ה, 1495 (השערה) – א' בכסלו ה'שי"ט, 1558) היה תלמידו של רבי יעקב פולק יוצר שיטת הפלפול, והחליפו כראש ישיבה בלובלין. ממפתחי שיטת לימוד המכונה "חילוקים" ששימשה כשיטת לימוד מועדפת במשך שנים אחריו.

היה רבם של רבים מגדולי הדור שאחריו ובהם רבי חיים בן בצלאל (אחיו של המהר"ל מפראג) והרמ"א (שהיה גם חתנו בזיווג ראשון). מלבד שתי תשובות שלו שנדפסו בחייו, לא ידוע על חיבורים הלכתיים שהשאיר אחריו.

## ביוגרפיה
נולד לגולדה (נפטרה ב-1532) וליוסף, מוכס במקצועו, שקיבל היתר מזיגמונד הראשון מלך פולין, לגור בין חומות העיר לובלין ולנהל בה את עסקיו.

בערך בשנת 1520 התמנה רבי שלום שכנא לרבה של לובלין וגלילותיה, ועמד בראש ישיבה שמנתה תלמידים רבים. שמו התפרסם על ידי תלמידיו במזרח אירופה, והיו שכינו אותו "מאור הגולה". רבי שלום שכנא לא השאיר אחריו חיבורים, הוא נימק זאת בין השאר בכך ש"אין רצוני שיסמכו העולם על הוראותי". על עותק התלמוד הבבלי שלו כתב הגהות, וכשהדפיסו בלובלין מהדורה חדשה של הש"ס, הדפיסו על פי הגהותיו. בנו רבי ישראל כיהן אחריו בראשות הישיבה בלובלין.

על פי צו מלכותי שחייב את הקהילות באישור הממשל לכל מינוי של רב ורושם נישואין, הוא מונה בשנת 1542 כאחד משני "רב כולל וזקן היהודים" ליהודי פולין, ונשאר בתפקיד הרב הראשי ללובלין גם כאשר בוטל הצו, עד שהחליפו בתפקיד הרב יהודה בן אהרן.

למרות פרסומו סירב ר' שלום שכנא לפרסם את כתביו ופסקיו בספר עבור הדורות הבאים, כאשר מעיד בנו ר' ישראל: . בדרך זו אחז בשיטת רבו רבי יעקב פולק.

ממוזער|שמאל|מקום קברו ומצבתו בבית הקברות היהודי בלובלין
נפטר בא' בכסלו שנת ה'שי"ט. מצבת קברו ניצבת בבית הקברות היהודי בלובלין, והיא אחת היחידות שהשתמרו מתקופה זו.

## משפחתו
*בנו - רבי ישראל.
*חתנו - רבי משה איסרליש (ה**רמ"א**).

## ראו גם
* הרובע היהודי בלובלין

## לקריאה נוספת
* טוביה פרשל, **רבי שלום שכנא מלובלין**, סיני, ק [ב], תשמז, עמ' תרפב ואילך (נדפס שוב: מאמרי טוביה, א, עמ' קמב ואילך)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הרב ד"ר אשר זיו, רבנו שלום שכנא מלובלין, הדרום, גיליון נז, תשמ"ח. עמ' 103 והלאה
* שלום בן יוסף שכנא, מתוך פורטל השטעטל הווירטואלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:לובלין: רבנים

קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:נפטרים ב-1558
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי הישן בלובלין
קטגוריה:יהודי פולין במאה ה-16
טנגלווד

**טנגלווד** (אנגלית: Tanglewood) הוא אחוזה המשמשת מקום מפגש מוזיקלי בלנוקס וסטוקברידג', מסצ'וסטס. האתר הוא נווה קיץ לתזמורת הסימפונית של בוסטון מאז 1937. נוסף לאירוח תוכניות בעלות שם עולמי של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה קלה, נותן טנגלווד הכשרה מוזיקלית, באמצעות "מכון טנגלווד" שליד אוניברסיטת בוסטון (BUTI), לתלמידי תיכון, ו"מרכז המוזיקה טנגלווד" למוזיקאים מקצועיים.

השם טנגלווד ניתן למקום לזכר הסופר האמריקאי נתניאל הותורן. בעצת המו"ל שלו, ויליאם טיקנור, שכר הותורן במרץ 1850 קוטג' קטן מאיל רכבות, בברקשייר (לנוקס, מסצ'וסטס), מקום מקלט לעשירי אמריקה של תור הזהב. בתקופת שהותו שם כתב הותורן את **סיפורי טנגלווד**, עיבוד לנוער של אגדות יוון. לזכר הספר, שינה בעליו של הקוטג' את שמו ל"טנגלווד" ומאוחר יותר אימצה לה אחוזה קרובה אותו שם והחלה לקיים קונצרטים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים בארצות הברית
גילה חסיד

**גילה חסיד** (נולדה ב-23 בפברואר 1959) היא זמרת, פסנתרנית, מלחינה ומנצחת חבורות זמר.

## ביוגרפיה
חסיד נולדה בישראל, למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב, שירתה בתיאטרון צה"ל. למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. ניהלה מוזיקלית את תוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן", עם ירון לונדון ורבקה מיכאלי. 

חסיד הופיעה בין היתר בפסטיבל קלאסי-קאמרי 2005, במופע משותף עם התזמורת הקאמרית הישראלית, במופע יווני בפסטיבל ישראל 2004, ושרה כסולנית במופעי הפסטי-לאדינו בליווי התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.

כיום היא מופיעה במופעי יחיד, וכן במסגרת הרכבי ג'אז שונים ובמופעים משותפים עם אלי גורנשטיין, משה בקר, רבקה גור, דודו זר, גדעון שמר, חני ליבנה, מרגלית טובי, נתן סלור ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בלאדינו
קטגוריה:מלחינות ישראליות
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מנצחות ישראליות
קטגוריה:מנצחות מקהלות ישראליות
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות תיאטרון צה"ל
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
סייג'י אוזאווה

**סייג'י אוזאווה** (יפנית: **小澤 征爾**; 1 בספטמבר 1935 – 6 בפברואר 2024) היה מנצח יפני. בלט במיוחד בפרשנותו ליצירות רחבות יריעה משלהי התקופה הרומנטית.

## ביוגרפיה
אוזאווה נולד ב**הוטן** (שניאנג), מנצ'וריה. למד בבית הספר למוזיקה **טוהו** בטוקיו ולאחר סיום לימודיו בשנת 1959 יצא לאירופה להמשיך שם בהשתלמות. שארל מינש לקח את אוזאווה לארצות הברית לשיעורים במרכז המוזיקה בברקשייר (כיום טנגלווד). הוא זכה במלגת לימודים אצל הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין, ובשנת 1961 מינה אותו ליאונרד ברנשטיין לעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו יורק.

בין השנים 1965 ו-1970 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו, משנת 1969 עד שנת 1976 של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומ-1973 עד 2002 של בתזמורת הסימפונית של בוסטון. 

אוזאווה היה גם מליץ יושר למוזיקה של המאה העשרים וניצח על השמעות בכורה של כמה וכמה יצירות, ביניהן **סימפוניית סן פרנסיסקו** של גיאורגי ליגטי בשנת 1975 והאופרה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי של אוליבייה מסייאן ב-1983.

בין השנים 2002–2010 אוזאווה כיהן כמנהל המוזיקלי של האופרה של וינה. ב-1 בפברואר 2006 הודיעה האופרה כי אוזאווה ביטל את כל התחייבויותיו כמנצח לשנת 2006 עקב מחלה, שפגעה כנראה גם בראייתו. הוא חזר לדוכן המנצחים בטנגלווד ב-7 באוגוסט 2006.

ב-6 בפברואר 2024 סייג'י אוזאווה הלך לעולמו.

## ביבליוגרפיה

* "Seiji: An Intimate Portrait of Seiji Ozawa" (Hardcover) by Lincoln Russell (Illustrator), Caroline Smedvig (Editor) 


## קישורים חיצוניים

* 

* ביוגרפיה של אוזאווה באתר של חברת נאקסוס (באנגלית)
* 

קטגוריה:מנצחים יפנים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1935
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה למוזיקה
ICANN

**ICANN** (ראשי תיבות של **I**nternet **C**orporation for **A**ssigned **N**ames and **N**umbers; מבוטא כמו I can - "אני יכול") היא חברה ללא כוונת רווח שנוסדה ב-18 בספטמבר 1998 ואחראית על ניהול משימות שונות הקשורות לרשת האינטרנט, בהן ניהול שמות המתחם באינטרנט. תפקידה הוא להקצות לכל מדינה קבוצת שמות מתחם (לדוגמה: il עבור ישראל, uk לבריטניה ו-cn בסין), אותם היא תהא רשאית לחלק ולמכור או למנות סוחרים שיעסקו בכך. פול טומיי הוא נשיא החברה מאז 27 במרץ 2003. החל מה-7 בנובמבר 2007 יושב ראש חבר הנאמנים הוא פטר ת'רוש, שהחליף את וינט סרף.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* * המתאר את פעולת ותפקיד אנשי ICANN

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:היסטוריה של האינטרנט
פרנק ודקינד

שמאל|ממוזער|150px|
**בנימין פרנקלין ודקינד** (בגרמנית: **Benjamin Franklin Wedekind**; 24 ביולי 1864 - 9 במרץ 1918) היה מחזאי גרמני, אשר נמנה עם אבות האקספרסיוניזם.

## ביוגרפיה
ודקינד נולד בהנובר ועבד במספר משרות בטרם החל לעבוד בקברט ולהפוך למחזאי.

המחזה החשוב הראשון פרי עטו, "Frühlings Erwachen", משנת 1891 (תורגם לעברית כ"האביב מתעורר"), העוסק במיניות ובהתבגרות מינית, חולל שערורייה.

שני המחזות "רוח האדמה" (1895) ו"תיבת פנדורה" (1904), המוכרים גם כ"מחזות לולו", הם, כפי הנראה, שני מחזותיו הידועים ביותר. שניהם שימשו מאוחר יותר כבסיס עלילתי לאופרה "לולו" מאת אלבן ברג.

"תיבת פנדורה" שימש אף כבסיס לסרט אילם הנושא שם זה מאת ג.וו. פאבסט (1929). יצירתו של ודקינד, אשר תדיר מבקרת את ההתנהגות וההליכות בחברה הבורגנית, ובעיקר בכל הנוגע ליחס למין, נחשבת אקספרסיוניסטית.

בנו פרידריך סטרינדברג קיבל תואר חסיד אומות העולם.

בתו, פמלה, נישאה לשחקן שארל רנייה. נכדו הוא המוזיקאי והסופר אנטול רנייה, שהיה בעלה של הזמרת נחמה הנדל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לוזאן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1918
בנדיקטוס האחד עשר

**בנדיקטוס האחד עשר** (בלטינית: **Benedictus XI**; 1240 - 7 ביולי 1304), אפיפיור מ-22 באוקטובר 1303 עד מותו.

ניקולס בוקאזיני נולד למשפחה ענייה בטרוויזו הסמוכה לוונציה. כשהיה בן 14 בלבד נכנס למסדר הדומיניקנים. אחרי שלמד 14 שנה שימש ככומר וכמורה מחוזי בחבל לומברדיה שבצפון איטליה. ב-1296 הפך לראש מסדר הדומיניקנים. ב-1298 נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני, ושימש כשליחו לצרפת. ביוני 1303 הגן על האפיפיור ושחרר אותו משביו בידיו של גיום דה נוגרה , שהיה שליחו של פיליפ הרביעי מלך צרפת באיטליה. אחרי מות בוניפקיוס השמיני באוקטובר 1303, נבחר ניקולס בוקאזיני לאפיפיור בשם בנדיקטוס האחד עשר.

בנדיקטוס האחד עשר ניסה להגיע לפשרה עם פיליפ הרביעי (היפה), מלך צרפת, על ידי כך שביטל את הצווים של בוניפקיוס השמיני שפגעו בסמכותו של המלך. אולם ב-7 ביוני 1304 נידה מן הכנסייה את גיום דה נוגרה ואת אלה שחטפו, שמו במעצר וגרמו למותו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני. ב-22 ביוני 1304 נתקף בנדיקטוס האחד עשר בדיזנטריה, יש אומרים כתוצאה מהרעלה על ידי אויביו, ונפטר כעבור שבועיים בפרוג'ה. במקומו נבחר לאפיפיור קלמנס החמישי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:נפטרים מדיזנטריה
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1240
קטגוריה:נפטרים ב-1304
אלבארו סבוריו

**אלבארו אלברטו סבוריו צ'אקון** (בספרדית: **Álvaro Alberto Saborío Chacón**; נולד ב-25 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר מקוסטה ריקה.
## קריירה
סבוריו היה מלך השערים של הליגה הקוסטה-ריקנית בעונת  עם 25 כיבושים, 5 יותר מוויין וילסון. הוא אחד השחקנים החשובים בנבחרת קוסטה ריקה. סבוריו השתתף בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 23, שהשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), ותרם רבות לעליית קוסטה ריקה למונדיאל 2006.

עם דפורטיבו סאפריסה, זכה סבוריו בגביע CONCACAF לאלופות בשנת 2005, והיה חלק מהקבוצה שהשתתפה באליפות העולם לקבוצות 2005. בטורניר זה סיימה סאפריסה במקום השלישי וסבוריו סיים כמלך השערים של הטורניר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים קוסטה ריקאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל קוסטה ריקאים
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו סאפריסה
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. סיון
קטגוריה:כדורגלני בריסטול סיטי
קטגוריה:כדורגלני ריאל סולט לייק
קטגוריה:כדורגלני אלחואלנסה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קוסטה ריקה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2007
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2009
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2011
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2013
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2015
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2019
קטגוריה:קוסטה ריקאים שנולדו ב-1982
סימנים (הלכה)

שמאל|ממוזער|250px|ארנק ייחודי, מהווה סימן
**סימנים** בהלכה הם אמצעי בירור במקום ספק. ניתן לסמוך לא רק על עדים, אלא גם על סימנים המוכיחים דבר מסוים.

במשנה שבמסכת בבא מציעא, נפסק כי ניתן להשיב אבידה לבעליה על פי סימנים. אם אדם בא ונותן סימנים המוכיחים שהחפץ שלו, מכיוון שלא יכול היה לדעת שהחפץ שלו לולי היה החפץ ברשותו לפני כן, ניתן להחזיר לו את האבדה.

## מהתורה או מדברי חכמים
חכמי הגמרא הסתפקו אם מדובר בדין מהתורה או מדין חכמים. השאלה היא בעצם האם ניתן לסמוך על כך גם באיסורים, כמו בהשבת גט לאישה על פי סימנים ובכך להתירה לנישואין, או שמא מדובר בדין התקף רק בהלכות אבידה ומציאה. האפשרות השנייה נסמכת על הסברא שכל אדם מסכים שכאשר תאבד לו אבדה, יחזירו אותה למי שייתן סימנים. שהרי לולי כן, לעולם לא יוכל הוא עצמו לתבוע את האבדה ממוצאה. מסקנת הגמרא היא אמרת רבא, שסימנים הם מהתורה ונדרשים מהפסוק , כלומר דרוש אם הוא אכן האובד או לא.

במסכת חולין ישנה מחלוקת האם פרד, בעל חיים הנוצר מכלאיים של חמור וסוס, מתייחס אחר אמו או גם אחר אביו הביולוגי. לפי הדעה כי הוא מתייחס רק אחר אמו, משתמע שאסור להנהיגו יחד עם מינו של אביו, מדין לא תחרוש בשור וחמור יחדיו. ביד חכמים מקובלים סימנים כדי לבדוק האם אביו הביולוגי הוא חמור או סוס. בגופו: אם אוזניו ארוכות וזנבו קצר, סימן הוא כי אמו אתון; בקולו: אם קולו עבה סימן כי אמו אתון, ואם קולו צלול סימן כי אמו סוסה. האמורא רבי אבא היה נוהג לסמוך על הסימנים כאשר היה לוקח פרד כדי להנהיג את עגלתו, והיה אומר לשמשו שיבדוק ששני הפרדים יהיו ממין אחד. גם מכאן מסיקה הגמרא כי סימנים הם מהתורה.

## סימנים בדיני ממון
סימנים אינם מועילים כדי להוציא ממון מחזקתו, אלא רק במקרים שבהם אין הפרה של חזקת ממון. לדוגמה: השבת אבדה או כאשר ידוע שאדם הפקיד אצל חבירו דבר מסוים, אלא שלא ידוע מה הוא, והוא בא ונותן את סימניו, או בשודא דדייני כדי שהדיין יפסוק כמו מי שהביא סימנים.

בהלכות השבת אבדה ישנם שלושה סוגי סימנים: סימנים גרועים, המזהים את החפץ באופן כללי כמו גדול או קטן או צבע מסוים; סימנים בינוניים, שרק מי שהכיר את החפץ מקרוב מכיר אותם; סימנים מובהקים, המעידים על הכרה מדוקדקת של החפץ. בעוד שהבינוני והמובהק מועילים להשבת אבדה, סימן גרוע לא מאפשר להשיב את האבדה אפילו אם הטוען לבעלות מביא מספר סימנים גרועים.

## סימנים בחיוב מיתה
בניגוד לטביעת עין, אין להרוג אדם על סמך סימנים. למשל, אם באו שני עדים והעידו שפלוני העיד על פי סימנים בגופו, אין הוא מחויב מיתה על סמך עדות כזו.

במסכת בבא מציעא נפסק כי ניתן להתיר אישה לנישואין כאשר מוצאים גט ברחוב והיא נותנת את סימניו. עם זאת, בעלי התוספות מבהירים כי אם תזנה האישה עם גבר זה לאחר שנישאה לגבר שני, בעוד שהבעל הראשון כבר מת, לא ניתן להרוג אותה ואת הבועל על סמך סימני הגט, שכן אין סימנים בירור גמור עד שניתן להרוג על פיו אדם.

## קישורים חיצוניים
* 
*  (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
* מאמר על סוגי הסימנים בהלכות השבת אבידה, הרב ישועה רטבי

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני ראיות
קטגוריה:השבת אבדה
קטגוריה:גיטין: סוגיות תלמודיות
קטגוריה:בבא מציעא: סוגיות תלמודיות
רומניזציה

**רומניזציה** היא המדיניות של הממשל הרומני עם איחוד הרגאט ("רומניה הישנה") והפרובינציה.

## הסיבות לרומניזציה
עם סיפוח השטחים הנ"ל בין שתי מלחמות העולם, נוצרה בעיית מיעוטים. אמנם בעקבות לחץ בין-לאומי המיעוטים קבלו שוויון אזרחי ודתי, אך בכל זאת הייתה התנכרות כלפיהם, במיוחד כלפי היהודים. ריבוי המיעוטים חיזק ברומניה את הרגשות הלאומניים,  ואלה לא פסחו גם על קובעי המדיניות ברומניה, אשר יישמו חוקים כנגד הזרים והמיעוטים מתוך ניסיון ליצור אחידות.

אחרי מלחמת העולם הראשונה קיבלה פולין עצמאות, והתחילה להצר את צעדי האוכלוסייה היהודית. כתוצאה מכך החל גל הגירה גדול של יהודים: חלקם יצאו אל אמריקה; חלקם אל ארץ ישראל; וחלקם פנו אל המדינות השכנות, ובמיוחד אל רומניה - שאת גבולה היה קל לעבור, והבירוקרטיה שלה הייתה נוחה לשיחוד. היהודים שהגיעו לרומניה מפולין לא ידעו רומנית, דיברו יידיש, התלבשו בצורה שונה מהאוכלוסייה המקומית,  ומנהגיהם היו שונים ממנהגיה. חריגותם הבולטת יצרה תחושה מדומה, כאילו מדובר בגל הגירה גדול בהרבה, המהווה איום על הרומנים.

## עיקרי הרומניזציה
# הלאמת הרכוש במדינה.
# העמקת חינוך ותרבות הרומנית: טיפוח גיבורים לאומיים וכו'.
# שלילת אזרחות רומנית מרבבות יהודים ורצון לטיהור המדינה מיהודיה.
# דחיקת יהודים מעמדות כלכליות ושלילת רישיונות עבודה מבעלי מקצועות חופשיים.

בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הפעילו הלגיונרים לחצים אלימים מאוד על בעלי רכוש יהודים, כדי להעביר את רכושם לתנועה הלגיונרית או ליד אישים שנבחרו על ידם. בתקופה זו נהגו הלגיונרים להחתים יהודים על חוזים בלבן, שתוכנם נכתב לאחר החתימה.

## מהצעדים שננקטו נגד היהודים
*משרד ההגנה הלאומית של רומניה סילק מהצבא הרומני את כל הקצינים, הנגדים והמומחים היהודים ששירתו בו בצבא קבע.
*אותו משרד הגנה החרים 126 אוניות וכלי שיט שונים שהיו רכוש של יהודים או של חברות יהודיות.
*כל המורים והתלמידים היהודים סולקו מבתי הספר הרומניים.
*התיאטראות הולאמו כדי לעלות בהם רק תרבות רומנית.
*הרופאים היהודים סולקו מאגודת הרופאים והותר להם לטפל רק בחולים יהודים וגם נאסר על יהודים לחכור בתי מרקחת.
*נכסי דלא ניידי של היהודים בכפרים ובערי השדה הועברו לבעלות המדינה.
*כל המפעלים המסחריים והתעשייתיים של היהודים הועמדו תחת פיקוח המדינה.
*נאסר על היהודים להקים מפעלים חדשים או להרחיב מפעלים קיימים.
*סולקו העיתונאים היהודים מהעיתונות הרומנית ונסגרו העיתונים היהודים.
*נאסרה השתתפותם של אנשי רוח יהודים בחיי התרבות הרומניים כולל ספרות, חינוך, הוצאה לאור, קולנוע, עריכה, תיאטרון וספורט.
*לפי הוראה של שר התעמולה, מיכאי אנטונסקו, הושמדו כל תבניות היציקה של התקליטים בהם מוקלטות יצירות של מלחינים ו/או נגנים יהודים.

## קישורים חיצוניים
* 
* ליאה בנימין, "המצב המשפטי של היהודים וההשפעות היום-יומיות של החקיקה האנטי-יהודית 1940–1944 
* תהליך הדרת היהודים מהחברה הרומנית בתקופת ממשלות יון אנטונסקו עם ובלי הלגיונרים 

קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה: חוק ומשפט
סלנט

**סלנט** (בליטאית: **Salantai** ; ביידיש: **סאַלאַנט**) היא עיירה באזור ז'מוט שבצפון מערב ליטא. הקרויה על שם נהר סלנטס העובר דרכה.

## יהודי סלנט
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,106 יהודים. מן העיירה יצאו שני רבנים ידועים: רבי ישראל מסלנט (רבו הרב '''צבי הירש ברוידא'''  היה רב, אב בית דין וראש ישיבה בעיר) ורבי יוסף זונדל מסלנט.

במהלך המאה ה-19 פעל בסלנט כולל-בית מדרש חשוב, שבו הונהגו חבורות לימוד ותורת המוסר. הרב צבי הירש ברוידא, רב העיר, אב בית דין וראש ישיבה, היה מורהו הראשון של רבי ישראל ליפקין, שנודע בכינוי "רבי ישראל מסלנט" על שם המקום שבו התחנך והחל לפתח את תנועת המוסר. לצד זאת פעל בעיר גם רבי יוסף זונדל מסלנט, מורה רוחני ומנהיג קהילתי, שתמך בלימודי התורה והמסורת. תנועת המוסר, שהחלה להתגבש בסלנט, השפיעה רבות על ישיבות ליטא ועמדה ביסוד התחדשות רוחנית שהפכה לסמל יהדות ליטא במאה ה-19.

לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-500 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב, וכן תנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.

ב-23 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומיד החלו הליטאים המקומיים בשוד רכוש יהודיה, ושרפו עם הגרמנים ספרי תורה במרכז העיירה.

ב-1 ביולי 1941 ריכזו שוטרים ליטאים את כל יהודי העיירה במבנה בית הכנסת המקומי, ועד 10 ביולי 1941 רצחו את כל הגברים היהודים במקום. ב-20 ביולי הוצאו מהמבנה הנשים המבוגרות והילדים, ואלו נרצחו ליד הכפר שטיק (Sateikiai). יתר הנשים, שנלקחו בינתיים לעבודות כפייה, נרצחו ב-12 בספטמבר 1941.

מקהילת סלנט שרדה את השואה יהודייה אחת במסתור.

## קישורים חיצוניים

* הקהילה היהודית בעיר
* מאמר על סלנט באנגלית
* 
* סלנט באתר JewishGen

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז קלייפדה
יגאל יאסינוב

**יגאל יאסינוב** (נולד ב-27 באפריל 1966 בחרקוב שבאוקראינה) הוא חבר הכנסת לשעבר, מטעם סיעת שינוי.

## ביוגרפיה
עם התרופפות המשטר הקומוניסטי בתחילת שנות התשעים, הפך יאסינוב לחסיד חב"ד והיה דובר "עמותת מבוגרים בעד ברית מילה". יאסינוב עזב את הדת כשנתיים לאחר שחזר בתשובה ועלה לישראל, בשנת 1993.

יאסינוב הצטרף למפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת ה-15, היה פעיל בסניף ירושלים, היה עוזר פרלמנטרי של ויקטור בריילובסקי. בשנת 2003 נבחר מטעם המפלגה לכנסת ה-16, כשהוא מוקם ברשימתה במקום ה-15.

במהלך כהונתו כחבר הכנסת הוא הותקף באלימות פעמיים. הוא נדקר על ידי אלמוני בפתח ביתו ונפגע בעקבות קטטה בכיכר רבין.

יאסינוב פעל בכנסת לפתרון בעיית פסולי החיתון. לאחר התפצלות שינוי סמוך לבחירות לכנסת ה-17 לא עבר עם פורז אל מפלגת חץ בניגוד לרוב חברי הכנסת המכהנים מטעם שינוי. אולם, לבסוף עזב את שינוי, הקים את סיעת העולים שהתחברה לישראל ביתנו והתמודד לכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו. המקום ה-14 ברשימה, בו מוקם, הותיר אותו מחוץ לכנסת.

לאחר כהונתו בכנסת, כיהן יאסינוב כסגן יושב-ראש דירקטוריון קק"ל, ולאחר מכן כמנכ"ל קק"ל אירו-אסיה.

## חיים אישיים
יאסינוב נשוי ואב לשתי בנות, תושב ירושלים. אביו של יאסינוב היה מסורב עלייה.

## קישורים חיצוניים
* 
* גולשי תפוז מראיינים את יגאל יאסינוב

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שינוי
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:פעילי ישראל ביתנו
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שיצאו בשאלה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
אברהם יחזקאל

**אברהם (אבי) יחזקאל** (נולד ב-10 ביוני 1958), הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. מכהן כיום כסגן יו"ר ההסתדרות ויו"ר אגף ארגון ומרחבים בהסתדרות.

## ביוגרפיה
יחזקאל נולד בתל אביב. הוא שימש מזכ"ל המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה וטרם כניסתו לכנסת כיהן כחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר אגף כח אדם בהסתדרות.

יחזקאל נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1992, וכיהן כחבר הכנסת עד תום כהונת הכנסת החמש עשרה. כיהן כיו"ר ועדת הספורט בכנסת השלוש עשרה, כיו"ר ועדת הכלכלה בכנסת הארבע עשרה וכיו"ר הוועדה לפניות הציבור וועדת המשנה לתקציב הביטחון בכנסת החמש עשרה.

בשנת 1997 הועמד לדין וזוכה מאשמה כי ניצל את משאבי ההסתדרות על מנת לסייע לו במערכת הבחירות הפנימית של מפלגת העבודה של שנת 1992. בחקירתו במשטרה ניצל את זכות השתיקה והשופט שהחליט לזכותו אמר כי "לא נפל כל פגם בהחלטתו של יחזקאל לנצל את זכות השתיקה במשטרה, מתוך נימוק שמדובר בחקירה מגמתית שנועדה להביא להרשעה".

ב-1997 הציג שאילתה למשרד המדע בשאלה האם יש לממשלה קשר עם חייזרים או שהמדינה חוקרת בתחום. בממשלת שרון הראשונה מונה לסגן שר התחבורה, אך התפטר מהתפקיד ב-29 באפריל 2002 תוך שהוא מכנה את הממשלה "ממשלת כישלון", תוקף את התוכנית הכלכלית שאושרה באותו יום בממשלה כ"בדיחה, גסות רוח וכניסה לכיסי האזרחים" וקורא לחבריו למפלגת העבודה לפרוש גם הם מהממשלה.

יחזקאל הגיש בשנת 2002 מספר הצעות חוק אשר הגיעו לידי מימוש. בין השאר הוא הציע לאסור עיסוק נוסף על רבנים ראשיים, רבני ערים וחברי מועצות דתיות, להעניק נקודות זיכוי ממס הכנסה למקבלי תואר אקדמי, לחיוב הבנקים לעבוד עם כל חברות כרטיסי האשראי ולחייב כל רוכב אופניים בחבישת קסדת מגן.

בשלהי ימי הכנסת ה-16, בעקבות ריבוי ההתפטרויות מהכנסת לצורך מעבר למפלגות אחרות, נכנס יחזקאל לכנסת ב-17 בינואר 2006 במקומה של דליה איציק, אך התפטר מתפקידו ב-28 בינואר, עוד קודם שהצהיר אמונים, ובמקומו נכנס לכנסת דני קורן.

מאז פברואר 2007 מכהן יחזקאל כחבר הנהגה וכיו"ר אגף ארגון ומרחבים בהסתדרות החדשה. ביולי 2021 מונה לתפקיד סגן יו"ר ההסתדרות.

## חיים אישיים והשכלה
יחזקאל בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. הוא מתגורר בראשון לציון, נשוי ואב לארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ישראל אחת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם עבודה-מימד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:אנשי ציבור ישראלים שניצלו את זכות השתיקה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכלכלה
קטגוריה:יושבי ראש הוועדה לפניות הציבור
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
אילנה כהן

**אילנה כהן** (נולדה ב-16 בנובמבר 1943) היא אחות ופעילה פוליטית ישראלית, לשעבר יושבת ראש הסתדרות האחים והאחיות בישראל. כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-16 מטעם מפלגת עם אחד.

## ביוגרפיה
נולדה בעיראק בשם סוהם, ועלתה לישראל ב-1949. אביה הוצא להורג בעיראק כשהייתה בת שבועיים. למדה בבית ספר 'אונים' ובמוסדות בן שמן והדסים.

בשנת 1965 כהן הוסמכה כאחות בבית הספר לאחיות בבית החולים אסף הרופא, והחלה את דרכה המקצועית כאחות אחראית במחלקה הפנימית בבית החולים.

## פעילות ציבורית
ממוזער|אילנה כהן בתקופה בה כהנה כחברת כנסת.
כהן, הייתה מהדמויות הבולטות במאבק האחיות בשנת 1978. כבר במאבק זה, עלתה הדרישה לקיצור שבוע העבודה ל-36 שעות שבועיות.

באוקטובר 1986, הייתה מראשי מאבק אחיות שהחליט על נטישת מחלקות האשפוז ל-24 שעות.

ולאחר מכן בשביתה של שנת 1988 אשר הובילה לראשונה לקביעת תקינה לכוח האדם הסיעודי בבתי החולים ולקידום ולשיפור תנאי השכר והתעסוקה במקצוע. במסגרת מאבק זה אף שבתה רעב משך 15 יום. מאז תחילת שנות ה-90 שימשה כיושבת-ראש הסתדרות האחים והאחיות בישראל, בין מנהיגי ההסתדרות החדשה. ב-2003 נבחרה לכהן בכנסת מטעם סיעת עם אחד. בעבודתה הפרלמנטרית התמקדה בסוגיות הנוגעות בבריאות, זכויות עובדים ומעמד האחיות בפרט. בתקופה זו שימשה כחברה בפרלמנט הבריאות שיזמו יו"ר מכון גרטנר לחקר אפידימיולוגיה ומדיניות בריאות פרופ' מרדכי שני ומנכ"ל משרד הבריאות ד"ר בעז לב ובמועצת הבריאות. במקביל לכהונתה כחברת כנסת, הוסיפה לכהן כיושבת ראש הסתדרות האחיות עד לתיקון החוק שאסר זאת בשנת 2005.

גם לאחר כהונתה בכנסת ב-2006 נבחרה לראשות הסתדרות האחיות. כהן כיהנה בתפקיד עד דצמבר 2024, אז נבחר שאול סקיף, יו"ר חטיבת בתי החולים בהסתדרות האחיות ויו"ר ועד עובדי בית החולים שמיר, להחליפה בתפקיד.

בפברואר 2024 קיבלה תעודת 'תואר ד"ר לשם כבוד בהסכמי שכר וביחסי עבודה' בהמלצת נציגי 17 בתי ספר אקדמאיים לאחיות, בהוקרה על תרומתה לקידום מעמדם של האחים והאחיות בישראל. כהן מרצה בבתי הספר לסיעוד בנושא שכר והסכמי עבודה.

## חיים אישיים
כהן נשואה ליוסי כהן, בעברו עובד התעשייה האווירית שאף כיהן בה כחבר ועד. תושבת ראשון לציון, נשואה ואם לשלושה ילדים. בנה הבכור יובל, נפטר בגיל 53 ממחלת ה-ALS.

## קישורים חיצוניים

* 
* . , , 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם עם אחד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד
קטגוריה:אחיות ישראליות
קטגוריה:אחים ישראלים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:ראשי ועד עובדים בישראל
קטגוריה:חברות הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:ישראליות ילידות עיראק
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ראשון לציון: חברי הכנסת
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943