open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ורטיגו (להקה)

**וֶרְטִיגוֹ** היא להקת מחול מודרני ישראלית שנוסדה על ידי נעה ורטהיים ועדי שעל בירושלים ב-1992.
## היסטוריה
נעה ורטהיים נולדה בשנת 1965 בארצות הברית. בשנת 1990 סיימה נעה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים, שם הופיעה בלהקת המחול הירושלמית תמר ופגשה בעדי שעל, לימים בן זוגה. צעדיו הראשונים של שעל במחול היו בעמק הירדן, הוא רקד עם אנסמבל בת שבע והופיע עם להקת המחול תמר.

היצירה הראשונה של הלהקה הייתה דואט בין שני מקימי הלהקה שנקרא "ורטיגו". הלהקה הופיעה בפסטיבלים בארץ ובעולם, זכתה להכרה ולביקורות טובות ואף בפרסים מאנשי מקצוע והקהל הרחב.

מאז 2007 הלהקה עובדת בשני בסיסים: האחד בירושלים, והשני בקיבוץ נתיב הל"ה, בכפר אומנות אקולוגי שהקימה הלהקה. בכפר מקפידים על ערכים ירוקים, מיחזור, אוכל אורגני והפחתה בצריכה. הכפר מפעיל סדנאות מחול ותנועה בשילוב עבודה חקלאית חווייתית.

בשנת 2013 זכתה הלהקה בפרס משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול.

## על הלהקה
הלהקה מציגה בעיקר עבודות של נעה ורטהיים, המנהלת האמנותית של הלהקה, אך גם עם עבודות של כוריאוגרפים חיצוניים.

להקת ורטיגו מאופיינת במחול עכשווי המהווה מקום מפגש פיזי אנושי לאמנים ולקהל ומתבססת בעיקר על טכניקת ריליס, על קונטקט אימפרוביזציה ועל טכניקת בלט קלאסי.

נעה ורטהיים ועדי שעל, הם מנהלים משותפים.

הלהקה היא עמותה עצמאית "עמותת ורטיגו למחול" הנתמכת ומתוקצבת על ידי המחלקה למחול במנהל התרבות ועיריית ירושלים.

### רקדנים ויוצרים בלהקה
ענבל אלוני, רינה ורטהיים- קורן, אלון קרניאל, רות ולנסי, זאק ולדימיר, דורי אבן, תומר נבות, גיל קרר, אייל ויזנר, יובל לב, יעל ציבולסקי, ריקי ורון, ענת יפה, אלכס שמורק, רון כהן, סנדרה בראון, מריה סלאבק, שון אולס, אמי וילונסקי, מיכה עמוס, איתי פרי, איביצה באגו, דורית טלפז, ניצן משה, רעות שייבה.

## יצירות הלהקה

## קישורים חיצוניים

* אתר הלהקה
*ורטיגו - כוריאוגרפיה של אנשים וחלומות, ספר המסכם 25 שנות יצירה של הלהקה, הוצאת חד קרן, 2017
* טל גורדון, ריאיון - נעה ורטהיים רושמת אור, באתר הבמה, 13 בפברואר 2014

* 
* 

* 
* נעה ורטהיים, רינה ורטהיים-קורן. *[https://www.hayotmahol.com/%D7%A0%D7%A2%D7%94%D7%95%D7%A8%D7%98%D7%94%D7%99%D7%99%D7%9D%D7%A0%D7%95%D7%A4%D7%9C%D7%AA%D7%90%D7%9C%D7%94%D7%A1%D7%A4%D7%99%D7%99%D7%A1 נופלת אל הספייס].* פודקאסט ׳חיות מחול׳, על מחול עכשווי בישראל. עורכות: ד"ר יעל (ילי) נתיב ואיריס לנה. 2022.

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות מחול ישראליות
קטגוריה:מחול מודרני
קטגוריה:זוכי פרס היצירה בתחום הציונות
קטגוריה:נתיב הל"ה
נערה עם עגיל פנינה (ספר)

**נערה עם עגיל פנינה** (באנגלית: **Girl with a Pearl Earring**) הוא רומן היסטורי מאת טרייסי שבלייה אשר יצא לאור בשנת 1999. הרומן, המתאר את חייה של נערה ששמה גריט, עוסק ברובו ביצירה "נערה עם עגיל פנינה" של הצייר יאן ורמיר.

הספר תורגם מאנגלית לעברית בשנת 2002 בידי ליטל ידין ויצא לאור בהוצאת כנרת. בשנת 2003 יצא הסרט "נערה עם עגיל פנינה" אשר מבוסס על הספר, בכיכובם של סקרלט ג'והנסון וקולין פירת'.

הספר מספר על נערה ושמה גריט שחיה בעיר דלפט של המאה ה-17. בעקבות מצוקות כלכליות במשפחתה היא עוברת לעבוד אצל הצייר הנודע ורמיר. בביתו של הצייר היא מכבסת, מבשלת, מטפלת בילדים ועוזרת בעבודות הבית. לאחר מכן היא מקבלת תפקיד חשוב - לנקות את הסטודיו של ורמיר - שדורש הקפדה רבה. היחסים בינה ובין הצייר מתפתחים, מה שמביא אותה, בסופו של הסיפור, להתייצב מול החלטות הרות גורל.

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי 1999
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
השריר פושט שורש היד החישורי הארוך

**השריר פושט שורש היד החישורי הארוך** (TA: Musculus extensor carpi radialis longus. מוכר גם בראשי התיבות **ECRL**) הוא אחד מהשרירים השטחיים בחלקה האחורי של האמה.  כיווץ השריר מביא לתנועת פשיטה של שורש כף היד ולהטיה שלה לכיוון חישורי. בזמן כיפוף של אצבעות כף היד, פועל פושט היד החישורי הארוך יחד עם השריר פושט שורש היד החישורי הקצר לייצוב של שורש כף היד.

## תיאור
תחילתו של השריר פושט שורש היד החישורי הארוך בקו הרום-עלי הצידי (Crista supraepicondylaris lateralis; Crista supracondylaris lateralis) של עצם הזרוע שבמרפק, מעט מעל לעילית העלי. חלק מסיביו של השריר משולבים בסיביו של שריר הזרוע והחישור המתחיל בקרבה רבה לפושט שורש היד החישורי הארוך. חלקו המרוחק של השריר נאחז בבסיס עצם המסרק השנייה שבכף היד.

## עצבוב
השריר פושט שורש היד החישורי הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6,C7) דרך עצב החישור.

## קישורים חיצוניים

שורש היד חישורי ארוך, פושט
מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723)

**מלחמת רוסיה–פרס (1722-&lrm;1723)** הייתה מלחמה בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית שהסתיימה בניצחון של הרוסים והעברת שטחים לשליטתם.

## רקע
לאחר סיום מלחמת הצפון הגדולה פיוטר הגדול החליט על פלישה לחוף המערבי של הים הכספי במטרה להשתלט על נתיב סחר חשוב. שליטת האימפריה הרוסית על נתיב העברת סחורות מהודו לאירופה הייתה צריכה להעביר כספים רבים לאוצר הרוסי.

הסיבה הפורמלית לתחילת הלחימה היו טענות הרוסים שמורדים מקומיים מפריעים למעבר סחורות תקין של הסוחרים הרוסים באזור ואף פולשים לתחומי רוסיה. פיוטר הגדול הודיע לפרסים שהוא מעביר כוחות להרגעת הרוחות במטרה לעזור להם בדיכוי המורדים. 

התוכנית הייתה לצאת מאזור אסטרחן ולהתקדם לאורך החוף. במטרה לכבוש את דרבנט ובאקו, להקים מבצרים באזור, לפנות לטביליסי ולעזור לגאורגיה במאבק נגד האימפריה העות'מאנית. מאזור טביליסי הכוחות היו מתוכננים לחזור לתחומי רוסיה. ערי קאזאן ואסטרחן היו מרכזי התארגנות הכוחות. ב-15 ביוני 1722 פיוטר הגדול הגיע לאסטרחן. הוחלט על העברת כ-22 אלף חיילים דרך הים וכ-7 אלף פרשים דרך היבשה.

## מהלך הלחימה
ב-18 ביולי 1722 הצי בפיקודו של פיודור אפרקסין יצא מאסטרחן. ב-27 ביולי הכוחות נחתו על חוף הים ותוך מספר ימים הגיעו למקום כוחות הפרשים שהתקדמו דרך היבשה. ב-19 באוגוסט הרוסים ניצחו בקרב ליד דרבנט וב-23 באוגוסט העיר נכבשה. עקב סערה גדולה שהייתה בים רוב אוניות אספקה טבעו. פיוטר הגדול החליט להפסיק את ההתקדמות דרומה, השאיר בעיר דרבנט חייל מצב וחזר עם הכוח העיקרי לאסטרחן.

בנובמבר 1722 הרוסים הצליחו לנחות בחוף הדרומי של הים הכספי ולכבוש את העיר רשת. 

בשנת 1723 הכוח הרוסי שיצאה ללחימה היה קטן באופן משמעותי וללא השתתפותו של פיוטר הגדול עצמו. לקראת 6 ביולי 1723 הצי, באמצעות שייטת הים הכספי שאך נוסדה וכוחות יבשה אחרים הגיעו לקרבת אזור באקו. לאחר קרבות בקרבת העיר וירי מהים נכנסו הרוסים ב-26 ביולי 1723  לעיר.

## סיום הלחימה
לאור הצלחותיהם של הרוסים בחוף המערבי של הים הכספי, האימפריה העות'מאנית החליטה לפלוש לקווקז מכיוון מזרח. לאור המצב, החלו שיחות שלום וב-12 בספטמבר 1723 בסנקט פטרבורג נחתם הסכם שלום. בהתאם להסכם זה הערים דרבנט, באקו, רשט וסביבתם עברו לרוסים. 

ב-1724 נחתם הסכם עם האימפריה העות'מאנית לפיו הטורקים הכירו בשינויי גבול של הרוסים והרוסים הכירו באינטרסים הטורקים במערב קווקז.

בהתאם להסכמים שנחתמו בשנים 1732 ו-1735 הרוסים החזירו לפרסים את כל השטחים. זאת במטרה להבטיח גבול שקט לקראת המלחמות הגדולות עם האימפריה העות'מאנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחמות האימפריה הרוסית
קטגוריה:מלחמות איראן
קטגוריה:אזרבייג'ן: היסטוריה
קנת קיטינג

**קנת קיטינג** (באנגלית: **Kenneth Barnard Keating**; 18 במאי 1900 - 5 במאי 1975) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את מחוז הבחירה ה-40 של ניו יורק ובהמשך היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. בשלהי הקריירה שלו שימש כשופט בבית המשפט לערעורים של ניו יורק וכן כדיפלומט בתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל ובהודו.

## תולדות חייו
קיטינג סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1919 ולימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1923. מיד לאחר שהוסמך כעורך דין, הוא החל עובד בעיר רוצ'סטר במדינת ניו יורק. בעת מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כסמל בצבא ארצות הברית ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כקצין וטיפס בסולם הדרגות עד שהתמנה לבריגדיר גנרל בשנת 1948. עם שובו לארצות הברית המשיך לעבוד כעורך דין.

הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית החל מ-3 בינואר 1947 ועד ל-3 בינואר 1959. בשנת 1958 זכה במושב בסנאט האמריקאי והחל בתפקידו כסנטור החל ב-3 בינואר 1959, משרה בה החזיק עד ל-3 בינואר 1965. בבחירות שנערכו לסנאט בשנת 1964 הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית רוברט קנדי.

בשנת 1965 קיטינג נבחר לשופט בבית המשפט לערעורים של מדינת ניו יורק, אולם התפטר מתפקידו בשנת 1969, כדי להתמנות לשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1972. בשנה זו התפטר כדי לקדם את בחירתו מחדש של הנשיא ריצ'רד ניקסון . בחודש אוגוסט 1973 מונה קיטינג על ידי ניקסון לשגריר ארצות הברית בישראל, תפקיד בו שימש עד לפטירתו בשנת 1975. קיטינג היה שגריר ארצות הברית בישראל בעת מלחמת יום כיפור, תקופה מכרעת ביחסי ארצות הברית–ישראל, אולם עקב מצבו הבריאותי הוא מילא תפקיד משני ביחסים אלה, ובעיקר הנטל נשאו סגנו ושאר בכירי שגרירות ארצות הברית בישראל.

## קישורים חיצוניים

* קיטינג באתר ההיסטוריה של מחלקת המדינה האמריקאית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בהודו
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת רוצ'סטר
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
שגם ומגרעת

שמאל|ממוזער|250px|צורה בסיסית של שגם ומגרעת 
**שגם ומגרעת** היא שיטת חיבור של חלקי מבנים אשר נמצאת בשימוש מזה אלפי שנים.
יתרונה הבולט של השיטה הוא הפשטות התפעולית והחוזק המבני שהיא יוצרת. עדויות ארכאולוגיות לקיום השיטה לצורך חיבור בין רכיבים נמצאו ברחבי העולם ובאתרים של תרבויות שונות ומרוחקות זו מזו.

ראשית השימוש בשיטת החיבור בין רכיבים שונים באמצעות שגם ומגרעת בוצעה על ידי אומני העץ והאבן לצורך בניית מכשירים וכלי עבודה, ובמשך הזמן החלו לעשות בה שימוש גם בבניית השלדים של מבני מגורים תוך ניצול יתרונות החוזק והפשטות שלה.

שם נוסף לשיטה זו: סין וגרז.

## השיטה

בצורתה הפשוטה ביותר, החיבור בין שני חלקים מתבצע באמצעות יצירת מגרעת כגון חור או חריץ בחלק אחד, ויצירת שגם כגון בליטה בחלק השני וחיבורם זה לזה.
שמאל|ממוזער|250px|נעילת חיבור באמצעות מסמרות
לאחר יצירת החיבור ניתן לבצע "נעילה" שלו באמצעות החדרת רכיב נוסף, אנכי, למרכז השגם אשר ימנע את תנועה בכיוון ההפוך, כגון בורג או מסמר.
דרך נוספת "לייצר" נעילה של הרכיבים המחוברים היא באמצעות יצירת לחץ של השגם על הדפנות הפנימיים של המגרעת באמצעות טריזים משולשים הננעצים בראשו בשלב החיבור במקרה של מגרעת הסגורה בחלקה האחורי או לאחר החיבור כאשר המגרעת היא פתוחה בחלקה האחורי.שמאל|ממוזער|250px|נעילה באמצעות טריזים נעוצים במגרעת פתוחה בחלקה האחורי

## שימוש מודרני

גם כיום בבנייה המודרנית בבטון ופלדה, נעשה שימוש בעקרון השגם והמגרעת לצורך חיבור בין רכיבים טרומיים של מבנים. כך למשל בבניית גשר, הקורות האופקיות מיוצרות במפעל ומובאות לאתר הבנייה מוכנות להרכבה וחיבור מיידי על העמודים, כאשר המגרעות והשגמים מותאמים כבר בשלב התכנון מראש. במקרים רבים גם רכיבי הנעילה בין שני החלקים נוצקים מראש לתוכם בצורת "קוצים" וכל שנותר לבצע באתר הבנייה הוא לתאם ולבקר את החיבור.

שימוש בשיטת שגם ומגרעת נעשה גם לצורכי תמסורת של תנועה סיבובית. כך למשל ציר ההינע המחובר לגלגלי רכב או לתיבת ההילוכים בנוי בצורה זו. באופן רחב יותר, כל צורת התמסורת באמצעות גלגלי שיניים היא למעשה פיתוח של עיקרון זה.

## לקריאה נוספת
* (בגרמנית) Theodor Krauth, Franz Sales Meyer (Hrsg.): Bau- und Kunstzimmerei. 2. Auflage. Seemann, Leipzig 1895, IV. Die Holzverbindungen, für sich betrachtet
* (בגרמנית) Das Zimmermannsbuch 1895. Th. Schäfer, Hannover 1981, 

## קישורים חיצוניים

* http://www.xinhuanet.com/english/2018-07/02/c_137296144.htm
* https://www.woodworkdetails.com/knowledge/joints/frame/mortise-and-tenon

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אביזרי חיבור
סקסטוס יוליוס פרונטינוס

ממוזער|250px|שרידי אמת המים "קלודיה"|שמאל
**סקסטוס יוליוס פרונטינוס** (לטינית: **Sextus Iulius Frontinus**; 40 לספירה לערך – 104 לספירה) היה איש צבא, מדינאי, מהנדס אזרחי וסופר רומי.

## חייו
הוא נולד בגאליה נרבוננסיס ופעל בשירות המדינה תחת חמישה קיסרים רומים: אספסיאנוס (79-69), טיטוס (81-79), דומיטיאנוס (96-81), נרווה (98-96) וטריינוס (117-98). פרונטינוס החל את פעילותו בצבא. בשנת 70 נבחר לפרייטור אורבנוס, ובתפקיד זה פתח את ישיבת הסנט הראשונה (כי הקונסולים של אותה שנה לא היו ברומא באחד בינואר). נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-73, ובאותה השנה הוטל עליו לנהל ניהול צבאי ואזרחי את הפרובינקיה של בריטניה. שימש קונסול גם בשנים 98 ו-100 יחד עם הקיסר טריינוס.

בשנים 77-73 לספירה היה נציב בריטניה ופיקד בה על ארבעה לגיונות וחיל עזר. בתפקיד זה הכניע את הסילורים בוויילס. ייתכן שליווה את הקיסר דומיטיאנוס בשנת 82-83 במסעותיו הצבאיים בגרמניה. הוא שימש פרוקונסול (פקיד גבוה של המנהל האזרחי בפרובינקיות) באסיה בשנת 86. בשנת 97 מונה פרונטינוס על ידי הקיסר נרווה להיות נציב המים (curator aquarum) של רומא. לכאורה ירידה בתפקיד (פיקוד על מאות אחדות של עובדים, לאחר פיקוד על עשרות אלפי חיילים בבריטניה), אך ודאי בהתאם להערכה הגדולה שהעריכו הרומאים את אספקת המים שלהם.

## חיבוריו
הוא כתב חיבור תאורטי על מדע הצבא, שאבד. חיבורו ששרד על עניינים צבאיים, ה"סטראטגמאטה", הוא אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לשימושם של גנרלים. הוא מתבסס על ניסיונו שלו כגנרל בגרמניה תחת דומיטיאנוס, אולם נקודות הדמיון בין האנקדוטות אותן הוא מספר לבין גרסאות מאת סופרים רומיים אחרים, כמו ולריוס מקסימוס וליוויוס, מצביעות על כך שהוא התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים.

הוא גם כתב בין היתר על תורת המדידה. חשיבות רבה ביותר יש לספרו "על אודות אמות המים של רומא"  (De aquis urbis Romae). הספר הוא מקור חשוב לידיעותינו על בנייה ותחזוקה של אמות מים בכלל ואמות המים של רומא (שנבנו עד ימיו) בפרט. יש בו פרטים על חוקי המים, על גנבת מים, ועל המינהל הרומי.

## לקריאה נוספת
* סקסטוס יוליוס פרונטינוס. "שני ספרים על אמות המים של רומא". תרגמה לעברית לאה דיסגני. בתוך: ד' עמית, יזהר הירשפלד ויוסף פטריך (עורכים), **אמות המים הקדומות בארץ-ישראל**. ירושלים, יד בן-צבי, 1989. עמ' 45-33. (תרגום חלקי. חסרים סעיפים: 22, 34-24, 63-37, 73-65, 86-78, 102).
* פרונטינוס. **[[תחבולות מלחמה (פרונטינוס)|תחבולות מלחמה]]**. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ד.

## קישורים חיצוניים

* פרונטינוס: האיש וחיבוריו 
* The Aqueducts of Rome
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:מחברים כותבי לטינית
קטגוריה:נציבים רומאים בבריטניה
קטגוריה:ילידי 30
קטגוריה:נפטרים ב-103
ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק

**ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק** (באנגלית: **James FitzJames, 1st Duke of Berwick**; 21 באוגוסט 1670 - 12 ביוני 1734) היה איש צבא צרפתי, בנם הלא חוקי של המלך ג'יימס השני וארבלה צ'רצ'יל, בתו של וינסטון צ'רצ'יל ואחותו הגדולה של הדוכס הראשון ממרלבורו.

## ביוגרפיה
פיץ ג'יימס (תרגום מילולי - ממזרו של ג'יימס) נולד בקומונת מולן שבצרפת לפני עליית אביו לשלטון, גדל כקתולי והתחנך במספר בתי ספר. הוא החל לשרת את קרל החמישי, דוכס לורן, ונטל חלק במצור על בודה. ב-1687 העניק לו אביו שלושה תארים: דוכס ברוויק, רוזן טינמות' וברון בוסוורת'. לאחר מכן חזר פיץ ג'יימס להונגריה והשתתף בקרב מוהאץ' השני.

ברוויק חזר לאנגליה ומונה למושל פורטסמות'. המלך ג'יימס העניק לו תואר אביר במסדר הבירית, אך בעקבות פלישת ויליאם מאוראנז' והמהפכה המהוללת הדבר לא בוצע באופן רשמי. בשנה שלאחר מכן הודח ג'יימס מכסאו וברוויק גלה עמו, ונטל חלק במלחמה הוויליאמית באירלנד, שהייתה חלק ממלחמת תשע השנים, כולל בקרב בוין. לאחר גלותו הסופית של אביו החל פיץ ג'יימס לשרת בצבא הצרפתי. הוא נלחם בקרב סטינקרק וקרב לאנדן, בו נלקח כשבוי ושוחרר תמורת דוכס אורמונד. לאור תמיכתו באביו ושירותו בצבא צרפת במאבקים מול אנגליה, הוחלט ב-1695 לנדותו ולבטל את כל תוארי האצולה הבריטיים שלו.

באותה שנה נישא לאונורה דה ברג (או דה בורגו), בתו של ויליאם ברק, הרוזן השביעי מקלאנריקייד ואלמנתו של הרוזן הראשון מלוקאן שמת ב-1693. מנישואין אלה נולד בן יחיד. ב-1700 נישא לאן באלקלי, אשתו השנייה. מנישואין אלה נולדו חמישה בנים וחמש בנות.

כחייל, זכה ברוויק להערכה על האומץ, היכולות והיושר שלו. הוא שירת בהצטיינות במלחמת הירושה הספרדית, וכהוקרה הפך לנתין צרפתי וקיבל דרגת מרשל של צרפת לאחר המערכה נגד ניס ב-1706. ב-25 באפריל 1707 הוא זכה בניצחון מוחלט באלמנסה. לאחר אלמנסה העניק לו לואי ה-14 את תואר דוכס פיץ-ג'יימס, ופליפה החמישי מספרד העניק לו את תואר דוכס ליריה וקסריקס ולוטננט של אראגון. האירוע המשמעותי האחרון של ברוויק במלחמה היה הפסקת המצור וההסתערות על ברצלונה ב-11 בספטמבר 1714.

זמן קצר לאחר מכן מונה ברוויק למושל הצבאי של פרובינציית גיין (Guienne, כיום אקיטן), ובתקופה ששהה שם התיידד עם מונטסקייה. ב-1718 נכנס לספרד פעם נוספת עם צבא, הפעם כדי להילחם נגד פליפה החמישי במלחמת הברית המרובעת. לאחר המערכת הזו היו שנים אחדות של שלום, וזימונו הבא של ברוויק לשירות צבאי היה ב-1733. באותה שנה הוא נבחר להוביל את צבא הריין במלחמת הירושה הפולנית, הטיל על העיר קהל מצור בהצלחה, אך נהרג במהלך המצור על פיליפסבורג שבגרמניה לאחר שכדור תותח ערף את ראשו.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר Wild Geese Heritage Museum and Library
* הודעה בלונדון גאזט על הענקת התארים לברוויק
* 

קטגוריה:דוכסים בריטים
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות עמיתים
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1670
קטגוריה:נפטרים ב-1734
מחנה נחשונים

**מחנה נחשונים** הוא בסיס צבאי של צה"ל המשמש כבסיס האם של מפקדת עוצבת הבזק, וכן יחידת מחסני החירום של יחידות האוגדה השונות. כמו כן, שוכנת בבסיס עוצבת קלע דוד. המחנה נמצא סמוך לערים אלעד וראש העין ולקיבוץ נחשונים.

המחנה הוקם במימון אמריקאי בעקבות הסכם ואי שנחתם בשנת 1998. בנייתו החלה בשנת 2001 והוא נחנך בשנת 2005. בניית הבסיס הייתה מיזם בינוי בהיקף נרחב. שטח הבסיס כ-1,700 דונם והוא כולל מעל 220 מבנים. במסגרת בנייתו נסללו כ-27 ק"מ של דרכים חדשות. הבסיס כולל מתקנים לרווחת החיילים כגון חדר כושר ובית כנסת.

המחנה שימש את עוצבת עידן עד סגירתה ב־2020 והקמת עוצבת הבזק על מקומה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מרכז|ממוזער|800px|מבט אל הבסיס, במרכז נראה מכלול הבסיס, המפקדה, וסביב נראים מחסני החרום

נחשונים
צמח מטפס

[שמאל|ממוזער|200px|קנוקנת נכרכת סביב [גבעול]]
**צמח מטפס** הוא צמח שנאחז או נכרך על עצם אחר. קיימות כמה התאמות מבניות מורפולוגיות שמקנות לצמח את יכולת הטיפוס, כדוגמת קנוקנת שמתלפפת סביב העצם עליו הצמח מטפס (scrambling), או שורשי אחיזה שנצמדים לעצם אחר (Climber (self-clinging climbers)) כדוגמת הקיסוס. דוגמה לצמח מטפס הוא שיח הגפן.

[שמאל|ממוזער|180px|צמח מטפס על אחד מקירותיו של [מרכז סוזן דלל]]

## מינים של צמח מטפס
להלן רשימת המינים של צמחים מטפסים בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קטגוריה:צורות חיים של צמחים
מותו של יקינתון

**מותו של יקינתון** (בצרפתית: **La Mort de Hyacinthe**) הוא שמו של ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אן ברוק. הציור, המתאר את גסיסתו של יקינתון בזרועות מאהבו, האל היווני אפולו, הוא הציור המפורסם ביותר של ז'אן ברוק.

הציור מתאר את הסיפור המיתולוגי היווני על מותו של יקינתון. לפי אגדה זו, יקינתון ואפולו שיחקו בזריקת דיסקוס, וכדי להרשים את יקינתון, אפולו זרק בכל כוחו את הדיסקוס, שפגע בטעות ביקינתון. יקינתון נפצע קשה, ובסופו של דבר מת. על פי גרסה אחרת, זפירוס, אל הרוח המערבית, שהיה מאוהב ביקינתון וקינא בשל כך באפולו, יצר משב רוח שהטה את הדיסקוס ממסלולו וגרם לו לפגוע ביקינתון ולהרגו. ניתן לראות בציור את הדיסקוס מונח על האדמה, בעוד יקינתון גוסס בזרועות אפולו.

הציור הוצג בתערוכה הסלון הפריזאי בשנת 1801. הציור נמכר לברון אוראס דמרסה, ובשנת 1899 נתרם על ידי אלמנתו למוזיאון של פואטייה שבחבל הארץ פואטו-שראנט שבצרפת. מאז, הציור הוצג במספר תערוכות בעולם:
*1974, בתערוכה "מדוויד לדלקרואה, ציור צרפתי מ-1774 ועד 1830", פריז, דטרויט וניו יורק.
*1975, בתערוכה "החיפוש אחר תמימות", גלריית האמנות באוניברסיטת מרילנד.
*1989, בתערוכה "מותו של ברה", אביניון, מוזיאון קאלבה.
*1997, בתערוכה "להתראות לברלין", במוזיאון הגייז בברלין.
*2002, בתערוכה "הולדת הרגש, יסודות הרומנטיקה", פריז, ב-Cité de la musique ("קריית המוזיקה").
*2006, בתערוכה "אמנים אמריקאים בלובר", פריז, מוזיאון הלובר.

## ראו גם
*פדרסטיה
*הומוסקסואליות ביוון העתיקה
*מיתולוגיה יוונית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
מסרשמיט Bf 110

**מסרשמיט BF 110** (כונה לעיתים גם **מי 110**) היה מטוס קרב דו-מנועי כבד (Zerstörer, "צרשטרר", בגרמנית: "משמיד") שהיה בשירות הלופטוואפה בזמן מלחמת העולם השנייה. הרמן גרינג שהיה תומכו של המסרשמיט, נתן לו את הכינוי "כנפי ברזל".

פיתוחו של ה-Me 210, שהיה אמור להחליף את המסרשמיט, החל לפני תחילת המלחמה, אך עקב בעיות בייצורו שירת ה-Bf 110 לצד מחליפיו, ה-Me 210 וה-Me 240, במגוון רחב של תפקידים עד לסופה.
## היסטוריה
המטוס הוכתר כהצלחה במבצעים הראשונים של המלחמה, פלישת גרמניה לפולין, המערכה בנורווגיה ובקרב על צרפת. חולשתו העיקרית של המסרשמיט הייתה חוסר זריזותו ויכולות תמרון נמוכות. חיסרון זה של המטוס ניכר בקרב על בריטניה, כאשר טייסות שלמות של מסרשמיט נסוגו מהקו עקב אבדות כבדות והוצבו מחדש כמטוסי קרב במתקפות לילה, תפקיד שהתאים לו. המטוס נהנה מתקופה מוצלחת לאחר הקרב על בריטניה כמטוס קרב למשימות עליונות אווירית. במהלך המערכה בבלקנים, המערכה בצפון אפריקה ובחזית המזרחית הוא שימש כמטוס קרב-הפצצה ותרומתו לצבא הגרמני, הוורמאכט, הייתה רבה. מאוחר יותר במלחמה היה תפקידו העיקרי כמטוס קרב בגיחות ליליות, והוא הפך למטוס הקרב הלילי העיקרי של הלופטוואפה. רוב טייסי הלופטוואפה הטיסו בשלב זה או אחר של המלחמה מטוס זה, ואלוף ההפלות שהטיס מטוס זה היה מיור היינץ וולפגנג שנאופר, שטען ל-121 הפלות ב-164 משימות.

[ימין|ממוזער|250px|מבט מה[תא הטייס|קוקפיט של המטוס]]

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסים גרמניים במלחמת העולם השנייה
Bf 110
דני נוסי

**דני נוסי** (באנגלית: **Danny Nucci**; נולד ב-15 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי. מוכר בין היתר בתפקידו בסרטי הקולנוע "טיטניק", "הפריצה לאלקטרז", "כוננות מיידית" ו"לחיות".

## ביוגרפיה
נוסי נולד בקלגנפורט, אוסטריה לאם יהודייה ממרוקו, ולאב מאיטליה. כשהיה נוסי בן 7, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, בתחילה בשכונת קווינס שבניו יורק ולאחר מכן בעמק סן פרננדו שבקליפורניה שם סיים את לימודיו ב"תיכון גרנט".
נוסי נשוי לשחקנית הקולנוע פאולה מארשל אותה הכיר על סט הסרט "חתן, כלה וההורים שלה", לנוסי ולמארשל שתי בנות.

במהלך שנות ה-90 שיחק נוסי בסרט "אירייזר" בתפקיד סגן מונרו; "הפריצה לאלקטרז" של מייקל ביי שם גילם את סגן משנה שאפרד, חייל ביחידת "אריות הים" תחת פיקודו של אנדרסון (מייקל ביי) שנכנס אל תוך כלא אלקטרז במטרה להציל קבוצת מטיילים שנחטפת במקום.
כמו כן הופיע נוסי בתפקיד משני בדרמה "לחיות" המבוססת על האירועים שעברו על 45 נוסעי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
בנוסף שיחק נוסי במותחן האקשן של טוני סקוט, "כוננות מיידית", שם הופיע בתור סמל ראשון דני ריבטי.

בשנת 1997 השתתף נוסי בדרמה ההיסטורית "טיטניק". בסרטו של ג'יימס קמרון גילם נוסי את דמותו של פבריציו דה רוסי, בחור איטלקי צעיר המתלווה אל גיבור הסרט ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) שזוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר. 

ב-1999 שיחק בסדרה הדרמה קצרת הימם של ABC "מרחרחים" לצד ג'ינה גרשון, בתפקיד מאני לוט. 

בשנת 2001 גילם את פרנקי זיטו בסיטקום "כמה מחבריי הטובים ביותר" של רשת CBS, לצדו של ג'ייסון בייטמן. 

משנת 2018 משחק בסדרת הטלוויזיה "הטירון" ברשת ABC. 

בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "מוקד 911".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
הרמס (מעבורת חלל)

**הרמס** (בצרפתית: **Hermès**) הייתה מעבורת חלל מתוכננת של סוכנות החלל האירופית (ESA).

## תולדות המיזם
פיתוחה של מעבורת חלל אירופית החל בשנת 1975 על ידי סוכנות החלל הצרפתית (CNES), ולאחר מכן על ידי סוכנות החלל האירופית. היה דמיון בינה לבין דגם הבואינג X-20 דיינה-סור האמריקאי. בשנת 1985 הציעה צרפת להמשיך את פיתוחה של המעבורת תחת חסותה של סוכנות החלל האירופית. הרמס הייתה אמורה להיות משוגרת על ידי המשגר הכבד אריאן 5 ולקחת חלק בתוכנית חלל מאוישת. 

התוכנית אושרה בנובמבר 1987. על פיה אמור היה להתקיים פיתוח מוקדם של המעבורת בשנים 1988–1990, והאור הירוק לפיתוח מתקדם של התוכנית אמור היה להינתן בהתבסס על תוצאות הפיתוח המוקדם. עם זאת, התוכנית סבלה מעיכובים רבים ומבעיות תקציב, ובוטלה לבסוף בשנת 1992. לפני ביטול המיזם נשקלה הסבת המעבורת לתצורה בלתי מאוישת.

## נתונים טכניים
*אורך: 19 מטר
*משקל: 21,000 ק"ג
*צוות: שלושה
*זמן שהייה בחלל (כשהמעבורת מעוגנת לתחנת החלל הבינלאומית (ISS)): 90 יום

## קישורים חיצוניים

*הרמס, באתר Astronautix.com
*הרמס, באתר Aerospaceguide.net

קטגוריה:מעבורות חלל
קטגוריה:משגרי לוויינים וחלליות
קטגוריה:חלליות אירופאיות
קטגוריה:תוכנית החלל הצרפתית
נחל אבטח

**נַחַל אֶבְטַח** הוא נחל אכזב שראשיתו ליד המושב השיתופי בית שקמה, מזרחית לאשקלון. הנחל זורם צפונה, חוצה את המושבים ברכיה וניר ישראל, עובר מדרום לקיבוץ ניצנים וממשיך מערבה מתחת לכביש 4. הנחל נשפך לים התיכון מדרום לחוף ניצנים, בתחום שמורה ימית אבטח. הנחל מהווה את הגבול הטבעי הדרומי של חולות ניצנים.

אפיק נחל אבטח חולי ורדוד ועובר בתוך צמחייה עשירה ומגוונת של עצים, שיחים וקנה וסוף. הצמחייה סבוכה וקשה לחציה.

בחורף (לאחר מספר ימי גשם) קיימת זרימה באפיק אל הים. באפיק קיימת פעילות של בעלי חיים אופייניים לאזור. בקיץ שפך הנחל חסום, ומי הנחל נאגרים סמוך לחולות החוף ויוצרים שלולית גדולה שסביבה צמחיית מים.

אבטח
אבטח
אבטח
בית החולים בת'לם

שמאל|ממוזער|250px|בית החולים בת'לם
**בית החולים בת'לם** (אנגלית: Bethlem Royal Hospital) הוא בית חולים פסיכיאטרי השוכן בבקנהאם ברובע ברומלי של העיר לונדון.
## היסטוריה
אף על פי שמיקומו ומבניו אינם המקוריים, הוא מוכר כמוסד הראשון בעולם המתמחה בטיפול במחלות נפש. המוסד הוקם כמרפאה בשנת 1247, והפך לבית חולים בשנת 1330. לבית החולים שמות רבים, בהם: רחוב מרי בת'לם, בית החולים בת'לם ובדלאם.

שמו של בית החולים נקבע ממניעים דתיים על שם העיר בית לחם, מקום הולדתו של ישו. המילה האנגלית *bedlam*, שמשמעותה היא בלבול, נגזרת משמו של בית החולים. אף על פי שכעת בית החולים נמצא בחוד החנית של הטיפולים הפסיכיאטריים השונים, במשך רוב ההיסטוריה שלו הוא היה ידוע לשמצה בגין טיפולים אכזריים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אתר בית החולים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי חולים פסיכיאטריים
קטגוריה:לונדון: מבנים
קטגוריה:לונדון: בתי חולים
דוב (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בבעלי חיים
שיווי משקל וודרופ

**שיווי משקל וודרופ** (Wardrop) הוא כינוי לשני עקרונות, 'עקרון וודרופ הראשון' ו'עקרון וודרופ השני', העוסקים באופן כללי בשיווי משקל וזרימה אופטימלית ברשתות תנועה. העקרונות פותחו על ידי ג'ון גלן וודרופ, מנתח תנועה אנגלי, וקרובים במידה כלשהי לרעיון שיווי המשקל של נאש מתורת המשחקים. מכל מקום, בעוד 'שיווי המשקל של נאש' משמש לניתוח מערכת עם מספר קטן של שחקנים, זה של וודרופ מאפשר אנליזה מורכבת יותר, של רשתות תנועה רבות משתתפים. 

את העקרונות חשף וודרופ ב-1952. העקרונות מגדירים מצבי שיווי-משקל ברשתות תנועה (מושג שהוצע לראשונה ב-1924, על ידי פרנק נייט) ומציגים שתי הנחות  התנהגות אלטרנטיביות למזעור העלות הכוללת של התנועה ברשת. 

**העיקרון הראשון של וודרופ** עוסק בבחירת נתיב תנועה. עיקרון זה זהה להגדרה של נייט מתורת המשחקים והתקבל כעקרון התנהגותי ברור ופשוט, המתאר את פיזור נתיבי הנסיעה על פני נתיבים חלופיים כתוצר של צפיפות. העיקרון קובע כי זמן הנסיעה בכל אחד מן המסלולים הנמצאים בשימוש יהא שווה או קטן מן הזמן שיידרש לרכב יחיד לנסוע בכל מסלול שאינו נמצא בשימוש. עיקרון זה מסתמך על ההנחה שכל משתמש, באופן עצמאי (לא-שיתופי), מבקש למזער את עלות הנסיעה שלו. זרימות תנועה שמאפשרות איזון אופטימלי מסוג זה מכונות בדרך כלל זרימות "שיווי משקל משתמש", שכן הן תוצאה של מצב בו כל משתמש בוחר את הדרך הטובה ביותר עבורו. באופן ספציפי, "שיווי-משקל משתמש" אופטימלי מושג כאשר אין בנמצא משתמש אשר יכול להפחית את עלות הנסיעה שלו על ידי פעולה חד-צדדית.

**העיקרון השני של וודרופ** קובע כי בשיווי משקל מערכתי, זמן הנסיעה הממוצע הוא מינימלי. מכך משתמע כי בבחירת מסלול הנסיעה כל משתמש משתף פעולה עם יתר המשתמשים, כדי להבטיח כי השימוש הכולל במערכת יהא היעיל ביותר. זרימות התנועה המקיימות את העיקרון השני של וודרופ נחשבות בדרך-כלל ל"אופטימליות עבור המערכת". כלכלנים טוענים כי ניתן להשיג זרימה אופטימלית שכזו על ידי תמחור הכביש לפי עלות שולית.
המודל המתמטי עבור שיווי-משקל רשתי נוסח לראשונה על ידי בקמן, מקגווייר ווינסטן ב-1956.

## הגדרה פורמלית

אומרים כי מצב 'y הוא שיווי משקל וודרופ כאשר כל האסטרטגיות הנבחרות מניבות עבור כל משתמש אותה עלות שולית, וכאשר העלות השולית המתקבלת עבור כל אסטרטגיה אחרת (שאינה בשימוש) היא נמוכה יותר.
יהי S'\subseteq S קבוצת כל האסטרטגיות הנבחרות בחלוקת האסטרטגיות 'y, אזי שיווי משקל וודרופ מאופיין על ידי היחס הבא:

\ F_i(y') = F_j(y')    \forall i,j \in S' 

 \ F_i(y') >= F_j(y') \forall i \in S' and  j \in S

## לקריאה נוספת
* Wardrop, J. G.; Whitehead, J. I. (1952). "Correspondence. Some Theoretical Aspects of Road Traffic Research". ICE Proceedings: Engineering Divisions  Volume 1, Issue 5, 1952

קטגוריה:תורת המשחקים
קטגוריה:מיקרו-כלכלה
מבצע נפילה

**מבצע נפילה** (באנגלית: **Operation Downfall**) היה מבצע מתוכנן של בעלות הברית לפלישה ליפן, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. המבצע בוטל בעקבות כניעת האימפריה היפנית לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ולאחר שברית המועצות הכריזה מלחמה על יפן.

המבצע הורכב משני תת-מבצעים: מבצע אולימפיק ומבצע קורנט. מבצע אולימפיק היה אמור להתחיל באוקטובר 1945, ומטרתו הייתה כיבוש שלישו הדרומי של קיושו, האי היפני הדרומי, תוך שימוש באיי אוקינאווה, שנכבשו מעט לפני כן. מבצע קורנט אמור היה להתחיל באפריל 1946, בפלישה של בעלות הברית סמוך לטוקיו הבירה שעל האי הונשו. סיוע אווירי היה מתוכנן להגיע מבסיסי טיסה שאמורים היו להכבש במבצע אולימפיק. אילו מבצע נפילה היה יוצא לפועל, היה זה המבצע האמפיבי הגדול בהיסטוריה.

הגאוגרפיה של יפן גרמה לכך שגם היפנים ידעו מה תהיה תוכנית הפלישה של בעלות הברית למדינה. הם חזו בדיוק רב את תוכנית הפלישה וכך התאימו לה את תוכנית ההגנה שלהם, "מבצע קטסוגו". היפנים תכננו להשקיע את רוב משאביהם בהגנה על קיושו, ולהשאיר חלק מכוחות המילואים שלהם לתוכניות הגנה אחרות.

כל ההערכות למבצע חזו אבדות כבדות לשני הצדדים, בכפוף למידת ההתנגדות האזרחית היפנית לפלישה. ראשי המטות המשולבים העריכו תחילה כי המבצע לכיבוש קיושו יעלה ב-100,000 חיילים הרוגים, וכי המבצע לכיבוש הונשו יעלה ב-250,000. ההערכות הגיעו אף לכמיליוני נפגעים בצד בעלות הברית ולעשרות מיליונים בצד היפני, אזרחים וחיילים כאחד.
[ימין|ממוזער|250px|מבצע קורנט תוכנן לכיבוש [טוקיו]]
[שמאל|ממוזער|250px|מבצע אולימפיק תוכנן לתקיפת דרום [יפן]]

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן במלחמת העולם השנייה
נפילה
קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1945
קטגוריה:1945 ביפן
אברהם שלוש (יפו)

הרב **אברהם שְלוּש** (1812–1858) היה סוחר ומנהיג העדה היהודית ביפו. אבי משפחת שלוש, ממייסדי נווה צדק ואחוזת בית.

## ביוגרפיה
אברהם שלוש נולד בפאס שבמרוקו בשנת 1812 (ה'תקע"ב), בן למשפחה ממגורשי ספרד. בהמשך נמנה עם רבני אוראן שבאלג'יריה.

הוא האמין כי יש לשוב לארץ ישראל ולחיות בה מיגיע כפיים, וכך לקרב את הגאולה. בהיותו בן 26, בשנת 1840 לערך ארגן קבוצה בת 150 איש לעלות ארצה. בדרכם לעכו פקדה אותם סערה, אונייתם טולטלה קשות ומצבם הכלכלי הורע. בהגיעם לחיפה שככה מעט הסערה ואף על פי שהים סער החליטו לרדת לחוף בסירות; אחת הסירות התהפכה וכל 18 נוסעיה טבעו בים, בהם שני בניו של שלוש, אליהו בן ה-9 ויוסף בן ה-7. שלוש הגיע לחוף עם אשתו שמחה, בנו אהרן ושתי בנותיו ריקה וחנה.

לאחר כשנה בחיפה, שהייתה אז כפר ללא אפשרויות רבות של פרנסה, עבר עם בני משפחתו לשכם, שנחשבה לעיר מסחר. בעת ששהה בשכם, פשטה הכולרה בקרב העיר, ובהוראת השלטונות בני משפחתו הונחו לא לצאת משכם. לאחר חצי שנה נבלמה התפשטות המחלה, והוא עבר לירושלים, מאחר שלא הייתה בשכם קהילה יהודית. לאחר שגם בירושלים לא מצא תנאי קיום נוחים, עבר עם משפחתו ליפו. האחרונה מצאה חן בעיניו והוא החליט להתיישב בה סופית. יחד עם בני משפחתו הניחו את היסוד להרחבת היישוב היהודי בעיר.

בביתו ביפו ייסד ישיבה, ולצידה בית כנסת. כשצאצאיו, עברו לדירות אחרות, העבירו איתם את בית הכנסת והישיבה. בישיבה זו למדו במהלך השנים בין היתר הרב יעקב שמחון, הרב שלמה בחבוט (אביו של הרב שבתי בחבוט), כלב מירקאדו מאיר (אביו של הרב יעקב מאיר), הרב דוד בן שמעון והרב שלמה חזן (אלכסנדריה) מחבר הספר "המעלות לשלמה"

הידיעות אודות הצלחתו ביפו עודדו יהודים נוספים לעלות לארץ ישראל ולהתנתק מכספי החלוקה בארבע ערי הקודש, לרדת ליפו ולעבוד בה. מספר שנים לאחר הגיעו, כבר נחשב כמנהיג העדה היהודית ביפו.

בתו חנה נישאה לאלתר לוריא, ממוצא אשכנזי ומצאצאי האר"י, בתקופה שבה נישואים בין ספרדים ואשכנזים טרם היו שכיחים. מאז המשיכו רבים מבני משפחת שלוש במסורת של מיזוג עדות.

הלך לעולמו ב-21 במאי 1858 (ח' בסיוון ה'תרי"ח).

היה נשוי לשמחה, ובנו היה הרב אהרן שלוש.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
אברהם שלוש
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי ביפו
קטגוריה:יהודים מרוקאים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1812
קטגוריה:נפטרים ב-1858
סמואל לואיס

**סמואל לואיס** (כונה גם בשם **סם לואיס**, באנגלית: **Samuel Winfield Lewis**; 1 באוקטובר 1930 – 10 במרץ 2014) היה דיפלומט עבר אמריקאי. במהלך קריירה רבת שנים במחלקת המדינה של ארצות הברית שירת לואיס כעוזר מזכיר המדינה ליחסי ארגונים בינלאומיים (1975–1977), כשגריר ארצות הברית בישראל (1977–1985), וכמנהל האגף לתכנון מדיניות (1993–1994). לואיס אף עמד בראש המוסד לשלום של ארצות הברית (באנגלית: United States Institute of Peace) בין השנים 1987–1993.

## ביוגרפיה
לואיס נולד ביוסטון, טקסס. הוא התקבל ללימודי הנדסה באוניברסיטת ייל, אולם עד מהרה עבר ללימודי פסיכולוגיה ולבסוף סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, בשנת 1952. את שירותו כדיפלומט החל בשנת 1953 בתפקיד סגן קונסול לענייני אשרות בנאפולי, משם הועבר לפירנצה ולוושינגטון, שם מונה לתיק איטליה במחלקת המדינה. בשבע שנותיו הראשונות במחלקת המדינה עסק רק ביחסי החוץ של ארצות הברית עם איטליה. בשנת 1961 שימש במשך תקופה קצרה כעוזר תת-מזכיר המדינה צ'סטר בואלס (Chester Bowles). בשנת 1963 שימש כעמית מחקר בבית הספר למדיניות חוץ באוניברסיטת פרינסטון. תפקידו הבא היה במשלחת הסיוע האמריקאית לברזיל, בריו דה ז'ניירו, ואחר כך בשגרירות ארצות הברית בברזיל. הוא שהה בברזיל שלוש שנים, ומשם הוא שב לוושינגטון בשנת 1967 ושימש כממונה על תיק ברזיל במחלקת המדינה. בשנת 1968 מונה ליועץ לענייני אמריקה הלטינית במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. בשנת 1969 החל מכהן כעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה בוושינגטון. בתחילת שנות ה-70 מונה לסגן שגריר ארצות הברית באפגניסטן. בתחילת שנת 1974 שב לוושינגטון ומונה שוב לעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה, תפקיד בו שימש עד לשנת 1975; בתקופה זו היה מעורב במסעות הדילוגים של מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר במזרח התיכון. בדצמבר 1975 מונה לעוזר מזכיר המדינה ליחסים עם ארגונים בינלאומיים, תפקיד בו הרבה לעסוק בניסיון לסיכול יוזמות נגד ישראל בארגונים בינלאומיים שונים, בהם האומות המאוחדות, אונסקו, וארגון העבודה הבינלאומי.

בשנת 1977, עם כניסתו של ממשל ג'ימי קרטר, מינה אותו מזכיר המדינה החדש סיירוס ואנס לשגריר ארצות הברית בישראל. בחודש מאי 1977 הוא החליף בתפקיד את מלקולם טון, אשר שירת בישראל רק 18 חודשים והתמנה לשגריר ארצות הברית בברית המועצות.

בשנת 1985 פרש לואיס מעבודתו כשגריר והחל עוסק באקדמיה. הוא חקר והרצה במסגרות שונות, בהן מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, מכון ברוקינגס, המכון למדיניות חוץ של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית. במהלך השנים הוענקו ללואיס שישה תוארי דוקטור לשם כבוד ועיטורים רבים אחרים. הוא רואיין לעיתים קרובות בנושאי המזרח התיכון בתחנות רדיו וטלוויזיה אמריקאיות. בשנת 2009 נטל חלק מרכזי בסרט דוקומנטרי "ערוצים לא-רשמיים: מחיר השלום" (באנגלית: Back Door Channels: The Price of Peace) המספר על היחס שבין ערוצי הידברות ממשלתיים רשמיים, לבין אנשים פרטיים אשר פעלו מאחורי הקלעים, כדי לקדם את הסכם השלום בין ישראל למצרים.

ב-10 במרץ 2014 נפטר בוושינגטון די. סי. בגיל 83.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

* [Interview with Samuel W. Lewis](http://memory.loc.gov/cgi-bin/query/r?ammem/mfdip:@field(DOCID+mfdip2004lew03)), The Association for Diplomatic Studies and Training Foreign Affairs Oral History Project.
* Honorable Samuel W. Lewis


## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
נשים מתוך קטלוג

"**נשים מתוך קטלוג**" הוא ספר מאת הסופרת סביון ליברכט, הכולל שלוש נובלות: "הגבר של בריגיטה", "הילד של דיאנה" ו"אמא של ולנטינה".

הספר יצא לאור בשנת 2000.
## עלילה
### הגבר של בריגיטה
הנובלה הראשונה, "הגבר של בריגיטה", מציגה את הדרמה הנוצרת במשפחה כאשר הבת תלמה, עורכת הדין, מחליטה להשיג להוריה מטפלת פיליפינית. אותה מטפלת, בריגיטה שמה, נבחרה אקראית מתוך רשימה של מטפלות זרות אפשריות ומביאה לשינוי בחיי הוריה של תלמה.

בשל ניתוח שעבר אבי המשפחה, הוא הפך מרותק לכיסא גלגלים, ובריגיטה הצעירה סועדת אותו, מנקה ומטפחת את הבית ובכך פולשת לטריטוריה המקודשת של האם. בנוסף, בריגיטה, גורמת לאב לחוש ממרום שנותיו התאהבות מחודשת בילדה–אישה. על אף הכאב והטלטלה שעוברים בני המשפחה כולה בעקבות כניסתה לתא המשפחתי המצומצם, כניסה זו, בדרכה שלה, מיטיבה עימם בסופו של דבר. היא מובילה אותם להתפשר, לסלוח, לקבל זה את זה. הבת, תלמה, שהיא המספרת של הסיפור, מעידה בגוף ראשון כי הסיטואציה שנוצרה במשפחה הפכה מורכבת מדי לשיפוט.

### הילד של דיאנה

הנובלה השנייה, "הילד של דיאנה", הוא כרוניקה ידועה מראש של מות הבן. באופן מפתיע, המוות הזה שבו חשה האם מרגע לידתו של בנה, מצליח להצמיח ולגלגל חיים חדשים בדמותו של תינוק שנולד לבן המת ולחברתו האירית, דיאנה.

### אמא של ולנטינה
הנובלה השלישית, "אמא של ולנטינה", עוסקת בכניסה של עוזרת צעירה, פולנייה, לתוך חייה של ניצולת שואה. בין השתיים נרקמת מערכת יחסים ממשית של אם ובת, אך מערכת יחסים זו מבוססת על תפיסה מעוותת של ניצולת השואה את המציאות החוזרת אליה מן העבר. זו מובילה את השתיים אל עבר סיום טרגי. אריק לובצקי ומתי הררי עיבדו את הנובלה לסרט בשם "אמא של ולנטינה".

## קישורים חיצוניים
* הספר באתר ההוצאה
* אתר הסרט אמא של ולנטינה

קטגוריה:ספרי 2000
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:נובלות עבריות
קטגוריה:סביון ליברכט
קטגוריה:סיפורת פמיניסטית
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
סטודיו (כתב עת)

שמאל|ממוזער|250px|שער גיליון מספר 152, מאי-יוני 2004

**סטודיו** היה כתב עת ישראלי לאמנות שיצא לאור בשנים 1989–2008 בהוצאת קרן חבצלת – מוסדות תרבות וחינוך של השומר הצעיר.

## תולדות כתב העת
"סטודיו" הוקם ב-1989 ביוזמת אילנה באומן, טולי באומן וחיים מאור, במרכז לאמנויות של סמינר גבעת חביבה, והוא יצא בתחילה כמוסף של על המשמר, בעריכתו של מאור.

ב-1993 החליפה את מאור שרה ברייטברג-סמל, וב-2003 התמנתה יעל ברגשטיין כעורכת במקום ברייטברג-סמל. זמן קצר לאחר פרישתה של ברגשטיין בשנת 2008 נסגר כתב העת על ידי קרן חבצלת, ובספטמבר אותה שנה רכשה אותו קבוצת "טיים אאוט", שבבעלות איש העסקים יובל סיגלר. סיגלר נסוג בסופו של דבר מרכישת כתב העת מסיבות כלכליות והזכויות עליו נותרו בידי קרן חבצלת.

ניתן למצוא העתק אלקטרוני של כל הגיליונות ב'''אתר ארכיון יד - יערי'''

## מקורות
* '''סטודיו -''' כתב עת לאמנות, 1989 – 2008 - אתר ארכיון יד יערי
* 
* 
* ארכיון מקוון של כמה מגליונות כתב העת, באתר "מכונת קריאה"
* ארכיון חלקי של אתר כתב העת בארכיון האינטרנט
* http://magazines.documenta12.de/frontend/index.php?IdMagazine=135
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת לאמנות
פרננדה מונטנגרו

שמאל|220px|ממוזער|פרננדה מונטנגרו
**פרננדה מונטנגרו** (בפורטוגזית: **Fernanda Montenegro**; נולדה ב-16 באוקטובר 1929) היא שחקנית קולנוע, במה וטלוויזיה ברזילאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1998 על תפקידה בסרט "תחנה מרכזית ברזיל".

## ביוגרפיה
מונטנגרו נולדה בשם ארלט פינהיירו אסטבס דה סילבה בריו דה ז'ניירו למשפחה ממוצא פורטוגזי ואיטלקי.
את שם הבמה שלה "פרננדה" בחרה בזכות הצליליות שבו ואת השם "מונטנגרו" בחרה משום שזהו שם משפחתו של רופא משפחתה.
מונטנגרו הייתה נשואה לשחקן הקולנוע פרננדו טורס משנת 1954 עד לפטירתו בשנת 2008, למונטנגרו נולדו שני ילדים, שחקנית הקולנוע זוכת "פסטיבל קאן" פרננדה טורס ובמאי הקולנוע קלאודיו טורס.

לקראת סוף שנות ה-40 מונטנגרו החלה לעסוק בתחום הרדיו והתיאטרון המקומי עם חברה באותה העת ובעלה לעתיד פרננדו טורס.
בשנת 1951 הפכה מונטנגרו לאחת מפורצי הדרך בתחום הטלוויזיה הברזילאית ועבדה עבור תחנת הטלוויזיה הברזילאית הלאומית "TV Tupi", השנייה בגודלה בכל רחבי דרום אמריקה, היא הופיעה בסדרות טלוויזיה מקומיות במשך כ-40 שנה וקיבלה מספר פרסים מקומיים על הופעותייה.
לאחר שעברה לסאו פאולו התמקדה מונטנגרו בתחום התיאטרון ובעיקר באופירות הסבון. על הופעתה במחזה "מדיאה" זכתה מונטנגרו לביקורות נלהבות.

ב-1997 שיחקה מונטנגרו לצד בתה פרננדה טורס במותחן הפעולה "ארבעה ימים ספטמבר". בשנת 1998 לאחר למעלה מ-50 שנה בתחום המשחק זכתה מונטנגרו להכרה עולמית בזכות תפקידה הראשי בדרמה הברזילאית "תחנה מרכזית ברזיל". בסרט הופיעה מונטנגרו בתור דורה, מורה בגמלאות המתפרנסת מכתיבת מכתבים עבור פשוטי העם בתחנה המרכזית של ריו דה ז'ניירו. דורה היא אישה בודדה ומרירה המרמה את אלה הנותנים בה אמון, כשהיא נאלצת לטפל בילד שאמו נדרסת למוות על יד התחנה הם יוצאים למסע חיפושים אחרי אביו של הילד, אותו הוא מעולם לא ראה ובין השניים נוצר קשר אמיתי ומיוחד. על משחקה בסרט הייתה מונטנגרו מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב, מונטנגרו היא השחקנית הברזילאית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס על ידי "האקדמיה האמריקאית לקולנוע".
כמו כן זכתה מונטנגרו על הופעתה ב"פרס דב הכסף" מטעם "פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין".

ב-2005 הופיעה מונטנגרו בפעם השנייה לצד בתה בדרמה "בית החולות".
את ההופעה ההוליוודית הראשונה שלה ערכה מונטנגרו בשנת 2007 בגיל 78 כשהשתתפה בדרמה המבוססת על רומן מאת גבריאל גארסיה מארקס "אהבה בימי כולרה", בסרט גילמה מונטנגרו את דמותה הספרותית של טראנסיטו אריזה אמו של גיבור העלילה פלורנטינו (חאווייר ברדם).

בשנת 2013 זכתה בפרס אמי הבין-לאומי לשחקנית הטובה ביותר על כיכובה בסרט הטלוויזיה "אמא מתוקה" של רשת הטלוויזיה הברזילאית Rede Globo.

בשנים 2017–2018 גילמה את אחת הדמויות הראשיות בטלנובלה הברזילאית "גן עדן אחר" בתור מרסדס.

בשנת 2019 ביצעה הופעת אורח בטלנובלה הברזילאית "מלכת הקצפת" בכיכובה של נטליה דיל.

בשנת 2024 כיכבה בדרמה הפוליטית-ביוגרפית "אני עדיין כאן" של הבמאי וולטר סאלס (אנ') (מהבמאי של "דרום אמריקה באופנוע", "מים אפלים" ו"בדרכים") בתור עורכת הדין יוניס פאיבה (אנ') בשנותיה האחרונות. 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: שחקנית
קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: שחקן
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ברזילאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ברזילאיות
קטגוריה:ברזילאים ממוצא פורטוגזי
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: אישים
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:ברזילאיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1929
מוסריות לגליסטית

**מוסריות לגליסטית** הוא מונח המתייחס לעמדה הטוענת שיש לעשות שימוש בחקיקה על מנת להטמיע ערכים מוסריים.

חקיקה מטבעה שואפת להתאים בין חוקים לערכים המוסריים המקובלים בחברה, ולכן השימוש במונח מוסריות לגליסטית מתייחס לחקיקה שאוסרת פעילות שלא עוברת על עקרון הנזק, כלומר פעילות שנעשית בין אדם לעצמו, או בין אדם לחברו בהסכמה. חוקים האוסרים על הומוסקסואליות, או על פעילויות מיניות מסוימות אשר נעשות בהסכמה, נחשבים כמוסריות לגליסטית. דוגמה נוספת היא צנזורה על תכנים פורנוגרפיים או אלימים במיוחד. העיקרון המנחה את הצנזורים בנושאים אלו הוא לרוב עקרון מוסרי (ולא עקרון ביטחוני כמו בצנזורה צבאית): התנהגות אלימה או פרונוגרפיה היא לא ראויה לצפייה, עד גיל מסוים, או בכלל.

במדינות המערב, הוויכוח בנוגע לחוקים שנחשבים כנגועים במוסריות לגליסטית מתרכז בשאלת הנזק שמביאה הפעילות האסורה. המצדדים בלגליזציה של מריחואנה יטענו כי שימוש במריחואנה לא גורם נזק למשתמש או לזולתו, וכי עצם האיסור נובע מעיקרון מוסרי האוסר שימוש בסמים לצורכי הנאה. לעומתם, מצדדי החוק יטענו כי השימוש מביא נזק למשתמש ומשפיע לרעה על זולתו ולכן הוא מוצדק.

מוסריות לגליסטית נבדלת מסוגים שונים של חקיקה פטרנליסטית, בכך שחקיקת החוק נובעת מעקרון מוסרי כלשהו, ולא מתוך סיבות תועלתניות אחרות.

## הערות שוליים

קטגוריה:חקיקה
קטגוריה:פילוסופיה
בוריס שרמטייב

**בוריס שרמטייב** (ברוסית: **Борис Петрович Шереметев**; 25 באפריל 1652 – 17 בפברואר 1719) היה אציל רוסי, בין המדינאים והמפקדים הבולטים של רוסיה בתקופת פיוטר הגדול.

## תחילת הקריירה
בוריס שרמטייב נולד במשפחה בויארית ותיקה וידועה. בשנת 1681 התמנה לוויווד בעיר טמבוב ולחם נגד הכוחות של חאנות קרים. בשנת 1682 קיבל תואר בויארין. בשנת 1686 השתתף במשא ומתן עם האיחוד הפולני-ליטאי לקראת חתימת הסכם שלום ולאחר החתימה נשלח בראש המשלחת לוורשה. עם חזרתו לרוסיה הצארית התמנה למפקד הצבא באזור בלגורוד והיה אחראי על שמירת הגבולות הדרומיים של המדינה. בהיותו רחוק מהבירה לא היה צריך לבחור צד במאבקי הכוח בין פיוטר הגדול לבין נסיכת סופיה.

## תקופת פיוטר הגדול
בשנת 1695 תמך במאמץ של מערכות אזוב אך בחזית המשנית - באזור הדנייפר. בשנים 1697–1699 נסע לאירופה (פולין, אוסטריה, איטליה ומלטה) תוך ביצוע שליחות מדינית. חזר למוסקבה בבגדים מערביים ועל זה קיבל קבלת פנים מיוחדת מהצאר.

במלחמת הצפון הגדולה היה מפקד העליון של הצבא. לאחר כישלון בקרב נארווה נשלח לאסטוניה. לאחר מספר קרבות מוצלחים הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש והוא קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. במהלך שנים 1702–1704 היו לו מספר ניצחונות בקרבות וגם כבש מבצרים וערים.

בשנת 1706 קיבל תואר רוזן. בקרב פולטבה תפקידו היה משני אך לא מבוטל. בשנת 1710 פיקד על מצור על ריגה. לאחר כיבושה נשלח להשתתף במלחמת רוסיה-טורקיה (1710-1711) הלא מוצלחת.

בשנת 1712 הודיע לפיוטר הגדול על רצונו להתנזר. במקום זה התחתן עם בחורה צעירה. בשנת 1715 נשלח להיות בראש כוח רוסי בגרמניה שתמך בצבא הפרוסי בלחימה נגד השוודים.

בשנת 1717 חזר למוסקבה ונפטר לאחר מחלה קשה. ביקש להיות מוטמן בלאוורת קייב-פצ'רסק אך בהתאם להחלטת פיוטר הגדול גופתו הועברה למנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:אבירי מסדר מלטה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1652
קטגוריה:נפטרים ב-1719
FNP

בתורת הסיבוכיות, מחלקת הסיבוכיות **FNP** היא ההרחבה לבעיית הפונקציה של מחלקת בעיות ההכרעה NP. בעיות רבות ב-NP, ובהן גם מספר רב של בעיות NP-שלמות, שואלות מתי חפץ מסוים קיים, כמו השמה מספקת, צביעת גרף, או מציאת קליקה בגודל מסוים. גרסות ה-FNP עבור בעיות אלה, שואלות לא רק האם קיים פתרון אלא גם מהו אותו פתרון. 

הגדרה פורמלית:

יחס בינארי \ P(x,y), שבו |y| לכל היותר גדול פולינומית מ-|x|, הוא ב-FNP אם ורק אם יש אלגוריתם דטרמיניסטי עם זמן ריצה פולינומי באורך הקלט שיכול להכריע האם \ P(x,y) מתקיים בהינתן x ו-y.

ההגדרה אינה כוללת אי-דטרמיניזם והיא אנלוגית להגדרת המוודא של NP. קיימת שפה ב-NP המתאימה לכל יחס ב-FNP באופן ישיר, שלעיתים נקראת בעיית הכרעת FNP. זו השפה הנוצרת על ידי לקיחת כל ה-xים עבורם \ P(x,y) מתקיים עבור y מסוים. למרות זאת, יכול להיות יותר מיחס FNP אחד עבור בעיית הכרעה כלשהי ב-NP.

דוגמה ליחס ב-FNP הוא היחס P(x,y) שמתקיים כאשר y הוא פירוק לגורמים  של x (אליו מתייחסים כמספר שלם). לבעיה זו לא ידוע אלגוריתם פולינומי וקושי החישוב המשוער שלה הוא הבסיס למספר שיטות הצפנה א-סימטרית.

כל בעיה NP-שלמה ניתנת לרדוקציה עצמית (למשל דרך הרדוקציה העצמית של בעיית ההשמה המספקת) ולכן גרסת ה-FNP שלה לא יותר קשה מבעיית ההכרעה. לעומת זאת, מיהיר בלר ושפי גולדווסר הראו ב-1991, על סמך מספר הנחות סטנדרטיות, שקיימות שפות ב-NP כך שכל גרסות ה-FNP שלהן אינן ניתנות לרדוקציה עצמית, עובדה הרומזת על כך שבעיית ההכרעה קלה יותר מכל בעיות החיפוש המתאימות לה.

## מקורות
* Elaine Rich, *Automata, computability and complexity: theory and applications*, Prentice Hall, 2008, , section 28.10 "The problem classes FP and FNP", pp. 689-694
* M. Bellare and S. Goldwasser. The complexity of decision versus search. SIAM Journal on Computing, Vol. 23, No. 1, February 1994.

## ראו גם
* FP מחלקת הפונקציות אותן ניתן לחשב בזמן פולינומי. FNP=FP אם ורק אם P=NP.
* TFNP תת-מחלקה של FNP בה מובטח כי קיים פתרון.

קטגוריה:מחלקות סיבוכיות
מגרש פדקס

**מגרש פדקס** (באנגלית: **FedEx Field**) הוא אצטדיון פוטבול בלנדובר, מרילנד, ארצות הברית, המשמש את קבוצת הפוטבול וושינגטון קומנדרס מאז פתיחתו ב-1997. האצטדיון היה הגדול ביותר ב-NFL בין 2004 ל-2010, אז הכיל 91,704 מקומות. כיום תכולתו היא כ-74,000 מושבים.

## היסטוריה
האצטדיון הוקם ב-1997 ונקרא אצטדיון ג'ק קנת קוק לזכרו של בעל הקבוצה, קוק, שנפטר ביום פתיחת האצטדיון. אתר האצטדיון נקרא "ראלג'ון" (באנגלית: Raljon) איחוד שמות בניו של קוק, ראלף וג'ון. לפני פטירתו קוק רשם חוקית את האתר בשם ראלג'ון ברשות הדואר האמריקנית.
בכביש המהיר הסמוך לאצטדיון נבנתה יציאה מיוחדת לכיוון האצטדיון. היציאה נפתחת רק בימים שיש אירועים באצטדיון.

בשנת 1999 הועברה הבעלות על אצטדיון והקבוצה לדניאל סניידר הבעלים החדש באותה עת של הוושינגטון רדסקינס. סניידר מכר את הזכויות לשם האצטדיון לפדקס ששינתה את שמו למגרש פדקס תמורת כ-7.6 מיליון דולר בשנה .

למרות היותו האצטדיון הגדול ביותר ב-NFL, רשימת ההמתנה למנוי עונתי משתרעת על פני יותר מעשר שנים. עד כה מעולם לא נמכרו כל המושבים באצטדיון, השיא עומד על 91,665 במשחק המכללות בין קבוצות הפוטבול של וירג'יניה טק ואוניברסיטת דרום קליפורניה. שיא האוהדים במשחק של הרדסקינס הוא 90,910 אוהדים במשחק נגד הדאלאס קאובויס והוא גם שיא הקהל הגדול ביותר (במקומות ישיבה) במשחק NFL.

## אירועים מיוחדים
[ימין|ממוזער|200px|אוהדי [וושינגטון רדסקינס במגרש פדקס]]
מלבד משחקיה של וושינגטון רדסקינס במגרש פדקס מתקיימים אירועים מיוחדים. מגרש פדקס אירח כמה משחקי פוטבול מכללות. המוכרים שבהם: ניצחון אוניברסיטת נוטרדאם על האקדמיה הימית של ארצות הברית ואוניברסיטת דרום קליפורניה נגד וירג'יניה טק, משחק ששבר את שיא הקהל באצטדיון. 

מגרש פדקס הוא אחד משמונת האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 1999 שאירחה ארצות הברית. באצטדיון שוחקו כמה משחקים בשלב הבתים ושני משחקי רבע גמר.
אף על פי שדי.סי. יונייטד משחקת באצטדיון RFK שבוושינגטון הבירה, מגרש פדקס אירח שני משחקי ידידות של הקבוצה נגד הקבוצות האירופאיות צ'לסי וריאל מדריד.

שמאל|ממוזער|200px|ורג'ינה טק נגד אוניברסיטת דרום קליפורניה
אירועים נוספים:

* 1 ביולי 1999 : רבע גמר גביע העולם בכדורגל נשים 1999 נבחרת ארצות הברית נגד נבחרת גרמניה
*1 ביולי 1999: רבע גמר גביע העולם בכדורגל נשים 1999 נבחרת ברזיל נגד נבחרת ניגריה
*13 בספטמבר 2003 הופעה של ברוס ספרינגסטין במסגרת מסע ההופעות של הדיסק The Rising
* 1 באוגוסט 2009 הופעה של פול מקרטני במסגרת מסע ההופעות Summer Live '09
*2 באוקטובר 2010 וירג'יניה טק נגד אוניברסיטת בויסי סטייט
*20 בנובמבר 2010 אוניברסיטת אינדיאנה נגד אוניברסיטת מדינת פנסילבניה

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר קבוצת וושינגטון רדסקינס
* דף הבית של פדקס

פדקס
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בארצות הברית
קטגוריה:מרילנד: מבנים
קטגוריה:מרילנד: ספורט
קטגוריה:וושינגטון קומנדרס
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים 1999
חמרייה חלודת-זנב

**חִמְרִיָּה חֲלוּדַת-זָנָב** (שם מדעי: *Cercotrichas galactotes*), ציפור ממשפחת החטפיתיים המצויה באזור הים התיכון ומזרחה עד פקיסטן. כמו כן מצויות החמריות חלודות הזנב מדרום לסהרה, מסאהל ומזרחה עד סומליה, אולם לעיתים רואים בהן כמין נפרד *C. minor*. בישראל חולפת מצויה, מקייצת ומקננת מצויה, בעיקר בצפון ובמרכז הארץ.
 
החמריה ניזונה מחרקים כמו זחלים, פרפרים, חיפושיות וכדומה.

חומרי הדברה שרוססו באזורי חקלאות בשנות ה-50 וה-60 הביאו להשמדת חרקים ולפגיעה באוכלוסיית החמריות, אשר ניזונה מאותם חרקים. מאוחר יותר אולצו החקלאים לעבור לשימוש בחומרי הדברה שלא פוגעים בחמריות, וכך אוכלוסייתן התאוששה.

## דגירה
הזכר בוחר מקום מתאים לבניית הקן וקובע את שטח הנחלה שלו ושל בת זוגו. הנקבה נושאת בעיקר העמל של בניית הקן בו היא תדגור. כאשר היא בונה את הקן הזכר מגן עליה ועף משיח לשיח.

הנקבה בונה את הקן במקום מסתור נמוך, בהתפצלות של גזע, בין ענפי שיח, וגם בעשב צפוף וגבוה. חומרי הבניה העיקריים של הקן הם קש, עשבים, עלים, זרדים דקים, פיסות בד ועוד. בשלבי הבניה האחרונים של הקן, יוצאת החמריה ומחפשת נשל של נחשים ומשלבת את הנשל בדופן הקן. זו היא תופעה כמעט בלעדית בקרב הציפורים.

הנקבה מטילה עד כחמש ביצים (ראו תטולה), ורק היא דוגרת עליהן. בעת הדגירה הזכר מאכיל אותה בחרקים. לרוב הגוזלים בוקעים תוך כשבועיים של דגירה. עם בקיעתם הגוזלים ערומים ועיוורים. הנקבה והזכר מאכילים אותם בחרקים, ובגיל שבועיים עד שלושה שבועות הם פורחים מהקן ונעשים עצמאיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
קטגוריה:חטפיתיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק