גונסאלו פיסארו

שמאל|ממוזער|250px|גונסאלו פיסארו מפליג בים פרו. יצירה מ-1554 
**גּוֹנְסָאלוֹ פִּיסָארוֹ אִי אַלוֹנְסוֹ** (בספרדית: **Gonzalo Pizarro y Alonso**; ) היה קונקיסטאדור ספרדי. הוא היה אחיו למחצה (מצד אביו) הצעיר של פרנסיסקו פיסארו, שהוביל את הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה. פיסארו היה בנו הלא חוקי של גונסאלו פיסארו אי רודריגס דה אגילאר (1446–1522), אשר כמצביא של חיל רגלים, שירת תחת  במהלך המלחמות האיטלקיות. הוא היה גם אחיו למחצה הצעיר מצד אביו של ארננדו פיסארו אי דה ורגאס ואחיו הגדול של חואן פיסארו אי אלונסו.

## קריירה צבאית
### כיבוש אימפריית האינקה
גונסאלו פיסארו, יליד  בספרד, התלווה לאחיו הבכור, פרנסיסקו פיסארו, במשלחתו השלישית לכיבוש פרו בשנת 1530. גונסאלו היה גם אחיהם של ארננדו פיסארו וחואן פיסארו. כסגנו של אחיו פרנסיסקו במהלך הכיבוש, גונסאלו פיסארו היה אחד הקונקיסטאדורים המושחתים, האכזריים וחסרי הרחמים ביותר ב, והיה מרוסן הרבה פחות כלפי הילידים והאינקה מאשר אחיו הבוגרים.

לאחר שקיסר האינקה אטוואלפה נשבה בקרב קחאמרקה ומאוחר יותר הוצא להורג, האחים פיסארו ותומכיהם צעדו לעבר בירת האינקה קוסקו כדי להשלים את הכיבוש. הם כבשו את העיר ב-15 בנובמבר 1533, לאחר קרב קצר עם כוחות האינקה תחת פיקודו של  שהחזיקו בה לאחר שהביסו קודם לכן את הממשל המרכזי וטבחו באצולת קוסקו. גונסאלו, ואחיו חואן, מונו לחברי מועצת העיר () ב-24 במרץ 1534.

קוסקו פוצלה לסיעות שתמכו בפרנסיסקו פיסארו ובדייגו דה אלמגרו, אך השניים חתמו על הסכם חדש ב-12 ביוני 1535. לאחר מכן עזב אלמגרו את קוסקו, לאחר שקיבל מקרלוס הראשון, מלך ספרד, את הכבוד לחקור את חלקה הדרומי של פרו (צ'ילה של ימינו).

גונסאלו וחואן פיסארו פיקחו שניהם על היישובים בקוסקו, בעוד אחיהם הבכור פרנסיסקו חקר את החוף המערבי של צפון פרו וייסד את העיר לימה ב-1535. גונסאלו, חואן ואחיו הצעיר ארננדו שלטו בקוסקו כדיקטטורה שהתאפיינה בחמדנות, שחיתות ואכזריות; הם עינו והוציאו להורג את אלו שסירבו לקבל את השלטון הספרדי. חמורה במיוחד הייתה התנהגותם של חואן וגונסאלו פיסארו כלפי שליט האינקה, מאנקו אינקה יופאנקי. מאנקו זעם על התנהגותם של הספרדים כלפי נשות האינקה, במיוחד לאחר שגונסאלו אנס את מלכתו ואחותו-אשתו, . על פי פרננדס דה אוביידו, ארננדו פיסארו, חואן פיסארו וגונסאלו פיסארו "לא הותירו אף אישה או אחות שלו [של מאנקו] מבלי שחיללו אותה", ולקחו את נסיכות האינקה לפילגשים. שלטונם המושחת של הספרדים ויחסם המזלזל כלפי מאנקו אינקה יופאנקי הובילו למרד רחב היקף.

האינקה נלחמו בספרדים במספר מצורים וקרבות על השליטה בארץ, וב-6 במאי 1536 כבשו זמנית את קוסקו. האינקה הובסו מאוחר יותר על ידי החיילים הספרדים החמושים היטב בפיקודם של גונסאלו וחואן. מחלת האבעבועות שחורות התפשטה גם היא בקרב הילידים ורבים נספו.

כאשר אלמגרו חזר מצ'ילה מאוכזב מכך שלא מצא זהב, הוא שבה וכלא את גונסאלו וארננדו ב-8 באפריל 1537. גונסאלו הצליח להימלט ולחבור מחדש לפרנסיסקו פיסארו, בעוד אלמגרו היה בדרכו ללימה כדי לשאת ולתת עם פרנסיסקו על השליטה בקוסקו. משא ומתן זה הוביל לשחרורו של ארננדו. לאחר מכן הובילו ארננדו וגונסאלו צבא נגד אלמגרו, והביסו אותו ב. אלמגרו נשבה, הורשע בבגידה, והוצא להורג בקוסקו ב-8 ביולי 1538.

### משלחות עם פרנסיסקו דה אוריאנה
בנובמבר 1539, מינה פרנסיסקו פיסארו את גונסאלו לסגן מושל קיטו, שנכבשה ב-1534 על ידי . על גונסאלו הוטל לחקור ממזרח לקיטו כדי לבדוק את השמועות על ממלכת ילידים עשירה במזרח, שנקראה אל דוראדו, ועל מה שכונה "ארץ הקינמון" - "País de la Canela". גונסאלו החל לארגן משלחת בקוסקו; בין אלו שגייס היה פרנסיסקו דה אורייאנה, מוותיקי כיבוש אימפריית האינקה ותומך נאמן של האחים פיסארו. עם 170 ספרדים ו-3,000 ילידים אמריקאים, גונסאלו צעד לקיטו בדצמבר 1540 וגייס 220 ספרדים נוספים ו-4,000 ילידים. אורייאנה, סגנו וקרוב משפחתו של גונסאלו, נשלח לגואיאקיל כדי לאסוף חיילים וסוסים נוספים. גונסאלו פיסארו ותומכיו עזבו את קיטו בפברואר 1541, חודש לפני אורייאנה, שהצליח להביא 23 אנשים ומספר סוסים.

השניים נפגשו במרץ 1541 בעמק סומאקו והחלו בצעידתם דרך האנדים. לאחר שעקבו אחר מסלולי הנהרות  ונאפו, החלה המשלחת לסבול ממחסור באספקה. כ-140 מתוך 340 הספרדים ו-3,000 מתוך 4,000 הילידים מתו. בפברואר 1542, החליטו המנהיגים שאורייאנה ייקח 50 אנשים וימשיך להפליג במורד נהר הנאפו בחיפוש אחר מזון, ולאחר מכן יחזור לפיסארו. עם זאת, הדרך חזרה התבררה כבלתי אפשרית בשל זרמים נגדיים ורצונו של אורייאנה עצמו להמשיך בתגליות.

לאחר תקופה קצרה, הגיע גונסאלו למסקנה שהמשלחת הייתה כישלון מוחלט והחליט לבחור במסלול צפוני חזרה לקיטו עם 80 מהאנשים שנותרו, כשהוא מוותר מבלי דעת על ההצלחה לטובת אורייאנה, שבסופו של דבר גילה וחקר את נהר האמזונאס לכל אורכו.

עם שובו לקיטו, נודע לגונסאלו כי האלמגריסטאס (כפי שנקראו תומכיו של אלמגרו) התנקשו בחיי אחיו פרנסיסקו פיסארו ב-26 ביוני 1541 כנקמה על הוצאתו להורג של אלמגרו. עד אז הגיע לפרו נציג הכתר, , בתוך המהומה שנוצרה לאחר מותו של פיסארו. גונסאלו הציע לעזור ללכוד את האחראים למות אחיו, אך נדחה. האלמגריסטאס הובסו לבסוף ב ב-16 בספטמבר 1542, ומנהיגם, , הוצא להורג.

### מרד נגד החוקים החדשים
הקיסר קרל החמישי מינה לאחר מכן את  למשנה למלך הראשון של פרו בשנת 1544. נונייס הציג את , שנוסחו על ידי ברטולומה דה לאס קסאס במטרה להגן על הילידים. רבים מהקונקיסטאדורים שחיו בפרו התנגדו לחוקים אלו מכיוון שלא יכלו עוד לנצל את הילידים. הדבר הניע את גונסאלו פיסארו ואת  לארגן צבא תומכים מתוך כוונה לבטל את החוקים החדשים. קונקיסטאדורים רבים יצאו נגד המשנה למלך והצטרפו לצדו של גונסאלו, שכן שם משפחתו היווה סמל מאחד רב-עוצמה. צבא המורדים הביס את נונייס בשנת 1546 ב סמוך לקיטו. אף על פי שכמה מהם, כמו קרווחאל, יעצו לגונסאלו להכריז על עצמו כמלך פרו ולהתכחש לכל תביעה נוספת של מלך ספרד על הארץ, גונסאלו סירב.

### הוצאה להורג על ידי הצבא הספרדי
עם זאת, במהלך החודשים הבאים פחתה התמיכה בגונסאלו כאשר הגיע נציגו החדש של המלך, , מתוך כוונה להציע חנינה ולבטל את החוקים החדשים. רוב צבאו של גונסאלו נטש אותו ממש לפני  המכריע ליד קוסקו, שנועד לקבוע את גורל הכיבוש. ללא תמיכת צבא נגד נציגו החדש של המלך, נכנע גונסאלו פיסארו וראשו נערף על ידי כוחות המלוכה בשדה הקרב. בכך היה לאחרון מבין האחים פיסארו שמת מוות אלים (ארננדו היה היחיד שמת מזקנה, כשלושה עשורים מאוחר יותר בספרד).

## בתרבות הפופולרית
דמותו של גונסאלו פיסארו הוצגה במספר יצירות שונות לאורך השנים. בשנת 1972, כתב וביים ורנר הרצוג את הסרט "אגירה, זעם האל", בכיכובו של קלאוס קינסקי ובהשתתפות אלחנדרו רפוייס כגונסאלו. הסרט מדמיין מחדש שתי משלחות שהוביל גונסאלו פיסארו, האחת ב-1541, שהובילה לגילוי האירופי של נהר האמזונאס על ידי פרנסיסקו דה אורייאנה, ואחרת שבה יצאו פיסארו ואנשיו בחיפוש אחר אל דוראדו. "אגירה, זעם האל" זכה לשבחי הביקורת והופיע ברשימת "100 הסרטים הטובים ביותר של כל הזמנים" של מגזין "טיים".

## לקריאה נוספת

* Andrew Dalby, "Christopher Columbus, Gonzalo Pizarro, and the search for cinnamon" in *Gastronomica* (Spring 2001).
* F.A. Kirkpatrick, "The Spanish Conquistadores" Third Reprinting 1968.
* Rafael Varón Gabai, "Francisco Pizarro and his brothers: the illusion of power in sixteenth-century Peru" London 1997.
* Fray Gaspar Carvajal, "Relación del nuevo descubrimiento del famoso río Grande de las Amazonas" (ed. intro. y notas de Jorge Hernández Millares) Mexico 1955.


## קישורים חיצוניים

* 

* [Pizarro](https://en.wikisource.org/wiki/The_American_Cyclopædia_(1879)/Pizarro), The American Cyclopædia (1879)


## הערות שוליים

קטגוריה:קונקיסטאדורים
קטגוריה:אנשי צבא ספרדים
קטגוריה:פרו: היסטוריה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידי 1510
קטגוריה:נפטרים ב-1548