open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פייסל בן חוסיין

הנסיך **פייסל בִּן חוסיין** (בערבית: **فيصل بن حسين**; נולד ב-11 באוקטובר 1963) הוא בנו של המלך חוסיין מאשתו מונא אל-חוסיין. פייסל הוא אחיו הצעיר של מלך ירדן הנוכחי, עבדאללה השני.

## ביוגרפיה והשכלה
הנסיך פייסל נולד בעמאן בירת ירדן, כבנו הצעיר של חוסיין, מלך ירדן, ונינו של עבדאללה הראשון, מלכהּ הראשון של הממלכה הירדנית. אמו הייתה אנגלייה בשם טוני גארדינר, בתו של קצין בריטי ששירת בירדן, ועם נישואיה בשנת 1961 למלך חוסיין, התאסלמה ושינתה את שמה "מונא אל-חוסיין". בהתאם למקובל בקרב משפחת המלוכה הירדנית, הנסיך פייסל נשלח לבריטניה בשנת 1970, בגיל 7, על מנת ללמוד בבית הספר הפרטי היוקרתי St Edmund's School, הנמצא במחוז סארי. בהמשך עבר הנסיך לארצות הברית, והמשיך את לימודיו בבית הספר הפרטי Bement School. במהלך שנת 1978, בגיל 15, החל הנסיך פייסל את לימודיו התיכוניים בבית הספר St. Albans School, אשר ממוקם באזור וושינגטון, ולאחר סיום לימודיו בגיל 18 החל לימודי תואר באוניברסיטת בראון, אותם סיים בשנת 1985 עם תואר ראשון בהנדסת חשמל. במהלך לימודיו האקדמיים, הנסיך פייסל גם השתתף בשיעורי טיסה פרטיים, וזכה לקבלת רישיון טיסה אישי.

## קריירה צבאית
במהלך לימודיו באוניברסיטת בראון, הנסיך פייסל השתתף במספר אימונים צבאיים במסגרת חיל האוויר המלכותי הירדני, במהלכם זכה לאימוני טיסה על מסוק. בהמשך הוא קודם לתפקיד קצונה בחיל האוויר הירדני, והמשיך בקריירה צבאית במסגרת הצבא הירדני.

בשנת 2004 קודם הנסיך לדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר המלכותי הירדני.

## תפקידים פוליטיים ואחרים
החל משנת 2003, הנסיך פייסל מכהן כנשיא הוועדה האולימפית הירדנית. כמו כן, הנסיך פייסל הוא המייסד והנשיא של ארגון "Generations For Peace", ארגון שלום שלא למטרת רווח אשר הוקם בשנת 2007. בהמשך, ובעקבות פועלו המתמשך לקידום אידיאל השלום באמצעות ספורט, הנסיך פייסל נבחר בשנת 2010 כחבר בוועדה האולימפית הבינלאומית.

## חיים אישיים
הנסיך פייסל נישא לעאליה טאבה במהלך אוגוסט 1987. עאליה היא בתו של סעיד טוופיק א-טאבה, מייסדו של חיל האוויר המלכותי הירדני. לבני הזוג נולדו 4 ילדים:

* הנסיכה עאליה (נולדה בשנת 1990)
* הנסיך עומאר (נולד בשנת 1993)
* הנסיכות התאומות סארא ואיישה (נולדו בשנת 1997)

במהלך שנת 2008, בני הזוג התגרשו. בהמשך, ובמהלך שנת 2010, נישא הנסיך מחדש לסארא באסם.

במהלך שנת 2013, הוכרז בעמוד הפייסבוק של הנסיך כי בני הזוג התגרשו, לאחר שלוש שנים מיום נישואיהם. לבני הזוג לא היו צאצאים.

## קישורים חיצוניים

* דף מידע אודות השושלת ההאשמית בירדן 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:המשפחה ההאשמית
קטגוריה:אנשי צבא ירדנים
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי הירדני
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של לונדון
קטגוריה:ירדן: אישים בספורט
קטגוריה:בוגרי מכללת חיל האוויר המלכותי קרנוול
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1963
ישעיהו רפאלוביץ

הרב ד"ר **ישעיהו רפאלוביץ** (1870 – 1956) היה מראשוני הצלמים היהודים בארץ ישראל, ומהראשונים שהנציחו את נופי הארץ מנקודת ראות עברית-ציונית. בעיקר הגדיל לעשות בצילום המושבות הראשונות של העלייה הראשונה ואף פרסם אלבום בשם זה "ארץ-ישראל והמושבות". היה המייסד והנשיא הראשון של אגודת אחוה העולמית, הרב הראשי לברזיל ורב הצבא הבריטי בארץ ישראל.

## קורות חיים
[ממוזער|מודעת פרסום של רפאלוביץ, בכתב העת [חבצלת (כתב עת)|חבצלת של חותנו, המודיעה על מעברו למשכנו החדש מול "גן הבלדיה" (עיריית ירושלים). יולי 1896]]
[ממוזער|צילום של ישעיהו רפאלוביץ: חתונה ב[מוצא, 1895]]

נולד בעיירה בוהופול, פלך פודוליה, של האימפריה הרוסית, בכ"ה בניסן תר"ל (1870), לאביו משה, סוחר, תלמיד-חכם ומשכיל, דור שביעי לרבי זלמן מירלס רבן של קהילות אה"ו ולרבי חיים רייצס שנשרף על קידוש השם בלבוב בשנת תפ"ח (1728), ודור תשיעי לרבי דוד הלוי סגל (בעל "טורי זהב").

בשנת תרמ"ב עלה ארצה עם הוריו ואחיו שמואל רפאלי והתיישבו בירושלים.
רפאלוביץ למד בישיבת עץ חיים ונשא לאישה את שרה (בתו של ישראל דוב פרומקין). בעודו אברך צעיר שאף להכניס רוח חדשה ביישוב הישן בירושלים ולהרחיב את היישוב העברי בארץ. לשם כך שהה בשנת תר"ן עשרה חדשים בסלט שבירדן וניסה לרכוש שם קרקעות לצורכי התיישבות עברית.

בתרנ"ד 1894 החל ללמוד את מלאכת הצילום.

בתרנ"ה השתתף ביסוד אגודת 'אחוה', כדי לשפר את החיים הציבוריים והכלליים ביישוב הירושלמי וליצור איחוד בין העדות השונות, והיה נשיאה הראשון במשך שלוש שנים. אחר כך יסד את חברת "ישוב ארץ הקודש" במטרה להעביר צעירים מירושלים לעבודה חקלאית ולעזור להתנחלותם על הקרקע. ב-1898 יצא ללימודים בחו"ל, בלונדון השתלם בצילום וכאשר חזר לירושלים נענה ליוזמתו של משה אליהו זקס שטען בפניו כי כדי שלא יאמרו שהציונות החדשה מבית מדרשו של הרצל התחילה את בניין ארץ ישראל יש לצלם את כל המושבות שנוסדו ולהפיץ התמונות באלבום מפואר, רפאלוביץ בעזרת צלם נוסף נדדו בארץ ישראל והפיקו אלבום מפואר על ארץ ישראל העתיקה והחדשה בלוית טקסטים בעברית, אנגלית וגרמנית.

למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובאוניברסיטה בלונדון והוסמך לרבנות ולדוקטור לפילוסופיה. מ-1904 עד 1924 נתמנה לרב בליברפול והיה חבר בוועד העיר, חבר ועד אגודת הרבנים באנגליה וחבר מועצת החברה האנגלית לספרות ופילוסופיה. ב-1924 נבחר לרב הראשי בברזיל והיה גם נציג יק"א בברזיל.

נפטר בתל אביב, ב-י"ט בסיוון תשט"ז (29 במאי 1956).
### פעילותו כרבה הראשי של יהדות ברזיל

היה פעיל בציונות מראשיתה, השתתף כציר בקונגרסים ציוניים בבזל, בלונדון, בווינה, בקרלסבד ובציריך. חזר לארץ ישראל ב-1935 והשתקע בתל אביב. בשנת 1940 מונה לרב הצבא הבריטי בארץ ישראל.

### פרסומיו וחיבוריו

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים
*
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי אגודת אחוה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:יהדות ברזיל
קטגוריה:פעילים ציונים בברזיל
קטגוריה:משפחת פרומקין
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
סקורפיון (בליסטרה)

ממוזער|250px|שחזור מודרני של סקורפיון

**סקורפיון** או **סקורפיו** (בלטינית: **Scorpio**, מילולית: "עקרב") הוא כלי ירייה ארטילרי "קר" (כלומר, שאינו מופעל באמצעות אבק שרפה) שהיה בשימוש הצבא הרומי בעת העתיקה. הסקורפיון שימש ככלי ירייה לטווח רחוק, מעין "נשק צלפים" קדום, המופעל על ידי אדם אחד, ודמה במראהו לרובה קשת גדול המותקן על חצובה. הסקורפיון הצטיין בכוח אש ובדיוק רב. הסקורפיון תואר בפירוט רב על ידי ויטרוביוס. מאוחר יותר פותח דגם משופר של הסקורפיון הנקרא כיירובליסטרה. דגם נוסף שפותח הוא הפוליבולוס המהווה שכלול של הבליסטרה והסקורפיון.

## הנדסה ומבנה

הסקורפיון היה בליסטרה קטנה יחסית, ששימשה יותר כנשק צלפים מאשר ככלי מצור. היא הופעלה על ידי לוחם אחד, אך נישאה על ידי מספר חיילים. במבנה שלה דמתה לרובה קשת קדום, וירתה חצים גדולים. הסקורפיון פותח כנראה על ידי היוונים ואומץ על ידי לגיונות הצבא הרומי. הסקורפיון יורה את חיציו הגדולים באמצעות מיתר הנמתח על ידי קפיץ פיתול. כאשר המיתר נמתח קפיץ הפיתול, העשוי מגידים מלופפים, מתפתל סביב עצמו, וכאשר המיתר משוחרר הקפיץ משתחרר ומושך את המיתר בעוצמה קדימה: פעולה המשגרת את החץ בעוצמה רבה. 

טווח הירי בכינון ישיר היה כ-100 מטרים. טווח הירי בכינון עקיף (ירי במסלול בליסטי) היה כ-400 מטרים. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה.

הסקורפיון היה כלי מורכב, מסובך ומתוחכם. החלק הרגיש ביותר בו היה קפיץ הפיתול (שלו קראו הרומאים *tormenta*), דבר שהפך את הסקורפיון לרגיש לשינויי טמפרטורה ולחות. רגישות זו הגבילה את השימוש בו.

## שימוש
הסקורפיון שימש לשתי מטרות עיקריות: נשק צלפים לטווחים בינוניים וארוכים, וכלי מצור. כנשק צלפים יכול היה הסקורפיון לפגוע בכל מטרה במרחק של 100 מטר. בירי ב, הטווח של הסקורפיון הגיע עד ל-400 מטר. ככלי ארטילריה הוצבו סקורפיונים במקומות גבוהים כגון גבעה שלטת או עמדה מבוצרת. 

בזמן הרפובליקה הרומית והתקופה הקיסרית המוקדמת של רומא העתיקה, היה כל לגיון מצויד ב-60 סקורפיונים, או בסקורפיון אחד לכל קנטוריה (centuria). קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה, אך כאשר נדרש ירי מדויק קצב הירי ירד. לגיון יכל לירות לפיכך כ-240 חצים בדקה בעוצמה שיכלה לחדור שריון גוף ומגינים ולפגוע באוחזים בהם.

## גלריה


Image:Balliste fireing.jpg|שחזור מודרני
Image:047 Conrad Cichorius, Die Reliefs der Traianssäule, Tafel XLVII (Ausschnitt 02).jpg|סקורפיון בעמדה מבוצרת
Image:047 Conrad Cichorius, Die Reliefs der Traianssäule, Tafel XLVII (Ausschnitt 01).jpg|סקורפיון מותקנת על חומה
Image:048 Conrad Cichorius, Die Reliefs der Traianssäule, Tafel XLVIII (Ausschnitt 01).jpg|סקורפיון של הדאקים


## ראו גם
* כלי נשק בצבא הרומי
* בליסטרה
* חץ וקשת

## קישורים חיצוניים
* Scorpio
* שחזור של הסקורפיון של ויטרוביוס

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי ירייה
קטגוריה:כלי מצור
קטגוריה:הצבא הרומי
קטגוריה:נשק קר
ישראל פרלוב

**ישראל פרלוב** הוא איש מערכת הביטחון הישראלית, אשר שירת כראש חטיבת שבויים ונעדרים (שו"ן) במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. 

## ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחיל. במלחמת יום הכיפורים לחם פרלוב כמפקד גדוד טנקים בחטיבה 679 ברמת הגולן בקרבות בלימה קשים עד שנפצע. בשירותו במוסד לקח חלק בפעולות חשאיות מורכבות ובתפקידו האחרון שימש כרח"ט שו"ן. באותה עת יזם, תכנן ופיקד על מבצע "**ימי שלכת**", במהלכו גויס מקור מודיעיני בכיר אשר פגש פעמיים את רון ארד לאחר נפילתו בשבי. בעקבות זאת נקבעה ההנחה כי ארד מוחזק בידי איראן. בעקבות המבצע הוענק לפרלוב צל"ש מיוחד מטעם ראש הממשלה יצחק רבין. פרלוב פרש מן המוסד בשנת 1997. 

## לקריאה נוספת
* ישראל פרלוב, *רון ארד: מבצעי המוסד לאיתורו*', הוצאת ידיעות ספרים, 2024.
* רונן ברגמן, "**[[נקודת האל-חזור (ספר)|נקודת האל חזור]]**", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007.

## קישורים חיצוניים
* .
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:מקבלי עיטורים ישראליים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
אחמד כפתארו

ממוזער|אחמד כפתארו
השייח' **אחמד בן א-שייח' מוחמד אמין כפתארו** (, דצמבר 1915 - 1 בספטמבר 2004) היה איש דת מוסלמי סוני, אשר כיהן בתפקיד המופתי הגדול של סוריה, התפקיד הדתי הסוני העליון בחשיבותו בסוריה.

## ביוגרפיה
כפתארו נולד בשנת 1915 ברובע אבו נור בדמשק, כבנו של התאולוג המוסלמי-כורדי מוחמד אמין כפתארו (בערבית: **محمد أمين كفتارو**), אשר כיהן כראש מסדר הנקשבנדיה בסוריה.

לאחר השתלמות ביסודותיה של דת האסלאם, כפתארו מונה למופתי של דמשק בשנה 1946, ובהמשך כ"מופתי הגדול" של דמשק בשנת 1958, וכמופתי הגדול של סוריה בשנת 1964.

במהלך חייו, כפתארו נחשב, בסוריה ומחוצה לה, כמומחה בכיר בתחום הדיאלוג הפנים דתי. מסיבה זו, לאורך השנים קיים כפתארו מסעות רבים ברחבי העולם, במסגרתם קיים הרצאות בנושא הדיאלוג הפנים דתי במסגרת האסלאם, וזאת כ"נציג בלתי רשמי" של האסלאם הסוני. בין היתר, בשנת 1985, כפתארו הגיע לביקור באיטליה, במהלכו נפגש עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני ברומא. כמו כן, בשנת 1990 נפגש כפתארו עם המנהיג הדתי הקוריאני סון מיונג מון, והעניק לו במתנה עותק חתום של הקוראן. במהלך שנת 1996 הגיע כפתארו לביקור בארצות הברית, במהלכו קיים סדרת הרצאות אודות דיאלוג פנים דתי.

כפתארו הוא אחד מהעולמאא, אנשי הדת הבכירים בעולם האסלאם, אשר חתמו בשנת 2004 על הצהרת עמאן, שקראה לאיחודם של הזרמים השונים בעולם המוסלמי, ולסובלנות כלפי כלל הזרמים השונים במסגרת ההלכה המוסלמית.

זמן קצר לאחר חתימתו על ההצהרה, בחודש ספטמבר 2004, נפטר כפתארו מהתקף לב בדמשק, ונקבר ברובע אבו נור, מקום הולדתו.

לכפתארו נולדו במהלך חייו 12 צאצאים, כולם מאישה אחת.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת מוסלמים סונים
קטגוריה:כורדים סורים
קטגוריה:ילידי 1915
קטגוריה:סורים שנפטרו ב-2004
עומר אבראהים ע'לאונג'י

**עומר אבראהים ע'לאונג'י** (בערבית: **عمر إبراهيم غلاونجي**, נולד בשנת 1954) הוא פוליטיקאי סורי, אשר כיהן בין החודשים יוני לאוגוסט 2012 כראש ממשלת סוריה בפועל, בעקבות עריקתו של ראש הממשלה הקודם, ריאד פריד חיג'אב, לירדן במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.

## תחילת חייו והשכלתו
ע'לאונג'י נולד בשנת 1954 במחוז טרטוס בסוריה, למשפחה מוסלמית עלווית. הוא למד באוניברסיטת לטקיה בסוריה (בערבית: **جامعة تشرين**), וקיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1978.

## קריירה פוליטית
בין השנים 1978 ו-2000, ע'לאונג'י כיהן כמנכ"ל של מספר שיכונים צבאיים אשר הוקמו באזורים שונים בסוריה. כמו כן, כיהן כסגן יו"ר מועצת העיר לטקיה בין השנים 1997 ו-2000, וכמנכ"ל של מספר חברות ציבוריות, אשר הוקמו על ידי ממשלת סוריה.

בתאריך 6 באוגוסט 2012, ובעקבות עריקתו לירדן של ראש ממשלת סוריה, ריאד פריד חיג'אב, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה, מונה ע'לאונג'י כממלא מקום ראש הממשלה לתקופה זמנית, זאת עד לבחירתו של ראש ממשלה חדש על ידי השלטון הסורי. תקופת כהונתו הסתיימה ב-9 באוגוסט 2012, בעקבות מינויי של ואיל אל-חלקי כראש ממשלת סוריה החדש.

## חייו הפרטיים
ע'לאונג'י נשוי, ולו שלוש בנות ובן.

## קישורים חיצוניים
* קורות חייו של עומר אבראהים ע'לאונג'י

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת סוריה
קטגוריה:פוליטיקאים סורים
קטגוריה:מוסלמים סונים
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: אישים
קטגוריה:עלווים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לטקיה
קטגוריה:ילידי 1954
מודל האברד

**מודל האברד** הוא מודל מקורב המשמש לתיאור מעבר פאזה ממצב של מערכת מבודדת למצב של מערכת מוליכה. המודל נקרא על שם ג'ון האברד. המודל מתאר חלקיקים עם אינטראקציה בסריג, כאשר ההמילטוניאן של המערכת מכיל רק שני איברים: איבר קינטי המאפשר מנהור של חלקיקים בין מקומות שונים בסריג ואיבר פוטנציאל המכיל אינטראקציה מקומית (הנובעת בדרך כלל מאינטראקציה עם היונים בסריג). החלקיקים במודל יכולים להיות פרמיונים, כמו בעבודה המקורית של האברד, או בוזונים. במקרה הבוזוני נהוג לקרוא למודל "מודל בוזה-האברד" או "מודל האברד הבוזוני".

מודל האברד הוא קירוב טוב עבור חלקיקים בפוטנציאל מחזורי בטמפרטורות נמוכות מספיק, כך שכל החלקיקים נמצאים בפס בלוך הנמוך ביותר וניתן להתעלם מאינטראקציות ארוכות טווח בין החלקיקים. אם האינטראקציות בין החלקיקים בנקודות שונות בסריג נכללות במודל, נהוג לקרוא למודל "מודל האברד המורחב".

המודל הוצע לראשונה בשנת 1963 על מנת לתאר אלקטרונים בחומר מוצק, מאוחר יותר החלו להשתמש בו גם לתיאור של על מוליכות בטמפרטורות גבוהות. מודל בוזה-האברד שימש לתיאור התנהגותם של אטומים קרים הלכודים בסריג אופטי. 

עבור אלקטרונים במוצק, מודל האברד הוא שיפור של מודל הקשירה ההדוקה (tight binding model), המכיל רק איבר קינטי. עבור אינטראקציות חזקות, אנו מקבלים במודל זה תוצאות שונות איכותית מהתוצאות של מודל הקשירה ההדוקה, החוזות נכונה את קיומם של מבודדי מוט (Mott insulators), שאינם הופכים למוליכים בשל דחייה חזקה בין החלקיקים.

## תאוריה
מודל האברד מבוסס על קירוב הקשירה ההדוקה בפיזיקת המצב המוצק. בקירוב הקשירה ההדוקה מניחים שהאלקטרונים מאכלסים את האורביטלים הסטנדרטיים של האטומים שאליהם הם שייכים, כאשר האלקטרונים יכולים "לקפוץ" מאטום לאטום. באופן מתמטי, תיאור זה מיוצג על ידי האיבר הקינטי t, המייצג המנהור, שניתן לראותו כעיקרון הפיזיקלי שיוצר את מבנה הפסים בחומרים בעלי מבנה גבישי, בשל החפיפה בין אורביטלים אטומיים. רוחב הפס תלוי במשרעת החפיפה. בנוסף קיימת במודל אינטראקציה U בין שני חלקיקים בעלי ספינים הפוכים הנמצאים באותה נקודה על הסריג.

המודל מתואר על ידי ההמילטוניאן:

: H = -t \sum_{\langle i,j \rangle,\sigma}( c^{\dagger}_{i,\sigma} c^{}_{j,\sigma}+ h.c.) + U \sum_{i=1}^{N} n_{i\uparrow} n_{i\downarrow}, 

כאשר הסכימה  היא סכימה על שכנים קרובים (נקודות סריג סמוכות) ו c,c^{\dagger} הם אופרטורי יצירה והריסה, בהתאמה.

## דוגמה: שרשרת חד־ממדית של אטומי מימן
לאטום המימן יש רק אלקטרון אחד, היכול להימצא במצב עם ספין \uparrow או במצב עם ספין  \downarrow. האורביטל s שבו נמצא האלקטרון יכול להכיל לכל היותר שני אלקטרונים בעלי ספינים הפוכים (בשל עקרון האיסור של פאולי). נניח שרשרת חד־ממדית של אטומי מימן. בתיאורית הפסים נצפה שייווצר פס הולכה רציף שיהיה חצי מלא (כלומר: חצי מהמצבים הקוונטיים האפשריים יהיו מאוכלסים). לכן, נצפה שהשרשרת שלנו תהיה מוליכה על פי תאוריית הפסים הרגילה. אולם, אם נגדיל בהדרגה את המרחק בין האטומים בשרשרת בנקודה מסוימת השרשרת תהפוך למבודדת, בניגוד לתחזית מודל הפסים. כאשר נוסיף למבנה הפסים איבר פוטנציאל המייצג אינטראקציה, נקבל את מודל האברד, ומעבר פאזה ממוליך למבודד כפונקציה של המרחק בין האטומים בסריג המתאר נכונה את המערכת.

## לקריאה נוספת
*Gerald D. Mahan, Condensed matter in a nutshell,2011, Princeton university press

קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
סרט ארבע-ממד

שמאל|ממוזער|250px|תרשים המתאר קולנוע לסרטי ארבע ממדים.
**סרט ארבע-ממד** (באנגלית: **4D film**) הוא מונח שיווקי המתאר סרט תלת-ממד שמוצג יחד עם אפקטים הנתפסים במערכות חישה נוספות מלבד שמיעה וראייה, המתואמים יחד עם הסרט. יש לציין כי סרטי ארבעה ממדים אינם כוללים ממד רביעי כלשהו במובן הגאומטרי של המילה. בשל העלויות של האפקטים הללו, סרטי ארבעה ממדים מוצגים לרוב בבתי קולנוע ייעודיים, שמצויים פעמים רבות בפארקי שעשועים; אולם, ישנם גם אולמות קולנוע בבתי קולנוע רגילים שמתוכננים כך שניתן יהיה להקרין בהם גרסאות ארבעה ממדים לסרטי תלת-ממד פופולריים.

סרטי ארבעה ממדים משווקים לעיתים תחת הכותרת "סרט חמישה ממדים", "סרט שישה ממדים" או "סרט שבעה ממדים", כדי להדגיש את מגוון האפקטים ואת הייחודיות שלהם. אולם, אין סטנדרט אחיד הידוע בין יוצרי הסרטים בנוגע למהות תיוגים אלו.

האפקטים שמשולבים בסרטי ארבעה ממדים כוללים גשם, רוח, הבזקי אורות ורטט. הכיסאות באולם הקולנוע יכולים לרטוט או לזוז כמה סנטימטרים במהלך הסרט. אפקטים נוספים שמשולבים בכיסא באולם הקולנוע, הם פרצי אוויר הנושפים על עורף הצופה, השפרצות מים והתקנים היוצרים תחושת דגדוג ברגליים ובגב. אפקטים שנוצרים ברמת האולם כוללים עשן, גשם, ברקים, בועות סבון וריחות מיוחדים. דוגמאות לריחות כאלו הם ריחות של זיקוקי דינור בסרט "חוויית הלונדון איי" (*London Eye's Experience*, 2009, הוצג בלונדון איי) וריחות מסריחים שהופיעו כאשר חרקי תריסיתיים, המכונים "פשפשים מסריחים", כביכול-מפרישים אותם בסרט קשה להיות חרק! (*It's Tough to Be a Bug*, 1998, הוצג בפארקים של דיסני).

סרט הארבע-ממד הראשון שנוצר הוא *The Sensorium* שהוצג ב-1984 בפארק של "סיקס פלאגס" בבולטימור, מרילנד.

פורמטים נפוצים להוספת "ממד רביעי" לסרטים כוללים את Sensurround, Smell-O Vision ו-4DX.

## קישורים חיצוניים

**
רחוב הפטריארכיה הלטינית

שמאל|ממוזער|150px|מפת הרובע הנוצרי
**רחוב פטריארכיה הלטינית** הוא רחוב מרכזי ברובע הנוצרי של העיר העתיקה בירושלים. 

הוא הדרך הקצרה משער יפו וכיכר עומר אבן אל ח'טאב, אל רחוב סנט פיטר שבו (כמו ברחוב הבורסקאים) נמצא מבנה הפטריארכיה הלטינית בירושלים, ובו יושב הפטריארך הממונה מטעם האפיפיור על הקהילה הנוצרית-הקתולית בארץ ישראל וסביבתה (הלבנט) וקפריסין.

מבני הרחוב הוקמו על גבי חורבות קדומים מהעת העתיקה. מפלס החיים ברחוב גבוה בכ-5-2 מטר ממפלס איליה קפיטולינה.

ברחוב נמצאות חנויות טקסטיל, אמנות עממית ומזכרות לתיירים ומסעדה.

פטריארכיה הלטינית
ווסחוד 1

**ווסחוד 1** (ברוסית: **Восход-1**) הייתה החללית המאוישת השביעית ששוגרה לחלל על ידי ברית המועצות. לראשונה על סיפון החללית היה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר קומרוב (ראש הצוות), קונסטנטין פאוקטיסטוב (מהנדס-חוקר), בוריס יגורוב (רופא). האמריקאים שיגרו חללית עם צמד אסטרונאוטים רק בשנת 1965.  

## צוות
* ולדימיר קומרוב, ראש צוות
* קונסטנטין פאוקטיסטוב, מהנדס-חוקר
* בוריס יגורוב, רופא

### צוות גיבוי
צוות גיבוי כלל 4 אנשים, 2 מהם בוריס וולינוב ווסילי לאזארב בהמשך טסו לחלל.

## חללית
החללית "ווסחוד" התבססה על חללית "ווסטוק" תוך ביצוע מספר התאמות. בחללית החדשה התווספה מערכת נחיתה וכבר לא היה צורך להשתמש בכיסא מפלט במהלך הנחיתה. כתוצאה מכך, בתא השתחרר מקום והיה ניתן למקם שלושה כיסאות בתנאי שהקוסמונאוטים לא ישתמשו בחליפות חלל מיוחדות. העדר כיסא מפלט משמעותו חוסר יכולת להציל את הצוות במקרה ומתרחשת תקלה בדקות הראשונות של הטיסה. מכיוון שמערכת התמיכה בחיי הצוות נותרה ללא שינוי, היה ניתן לשלוח צוות של שלושה טייסים ליומיים בלבד. מעשית תוכנית הטיסה הוכנה ליממה אחד בלבד. אחרי כל השיפורים משקל החללית גדל ב-20% והיה צורך בפיתוח משגר חדש ווסחוד. לפני הטיסה המאוישת בוצע שיגור של חללית ללא צוות - לוויין "קוסמוס 47".

למרות שטיסה נמשכה יממה אחד בלבד, הטייסים שוגרו כאשר ניקיטה חרושצ'וב היה בראש המדינה וחזרו כאשר הוא הוחלף בליאוניד ברז'נייב.

## תיאור טיסה
השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם משגר.

לראשונה שוגרו לחלל אזרחים ולא טייסי חיל האוויר הסובייטי: קונסטנטין פאוקטיסטוב היה בין מתכנני החללית ובוריס יגורוב היה רופא. במהלך הטיסה הוא ערך מספר מחקרים בתחום הרפואה. כמו כן נערכו צילומים רבים שהועברו למעבדות סובייטיות עם חזרת החללית.

לראשונה קוסמונאוטים ביצוע נחיתה בחללית עצמה (ולא במצנחים). הם עזבו את הקפסולה באופן עצמאי והמתינו לצוות חילוץ.

## קישורים חיצוניים

* נתוני הטיסה
* מידע על המשימה
* תיאור הטיסה 
* תיאור הטיסה

קטגוריה:חלליות סובייטיות ורוסיות
קטגוריה:1964 בברית המועצות
אראטו קזאקו-מרקוליס

**אראטו קזאקו-מרקוליס**, במקור - **מרקולי**. (ביוונית: **Ερατώ Κοζάκου-Μαρκουλλή**; נולדה ב-1949) היא פוליטיקאית קפריסאית אשר כיהנה כשרת החוץ של קפריסין מה-5 באוגוסט 2011 עד ה-27 בפברואר 2013.

## ביוגרפיה
מרקוליס נולדה בלימסול בשנת 1949. היא למדה משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת אתונה, וסיימה לימודיה ב-1972 וב-1974 (בהתאמה). בהמשך קבלה מרקוליס תואר דוקטורט בסוציולוגיה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת הלסינקי ב-1979. מרקוליס נשואה לג'ורג' ולהם בן.

### קריירה פוליטית
במהלך הקריירה הדיפלומטית שלה (בין 1980 ל-2007) היא כיהנה כשגרירה בשוודיה, בהסמכה במקביל לפינלנד, נורווגיה, דנמרק, איסלנד, אסטוניה, לטביה וליטא, כשגרירה בארצות הברית, עם הסמכה במקביל לקנדה, גיאנה, ג'מייקה וברזיל וכשגרירה בלבנון ובירדן. בתקופת כהונתו של נשיא קפריסין ה-5, טסוס פפדופולוס, כיהנה כשרת החוץ מיולי 2007 עד מרץ 2008. הפכה לשרת התקשורת והעבודה ב-2 במרץ 2010 וכהונתה נמשכה עד אוגוסט 2011 כשהיא מונתה בשנית לתפקיד שר החוץ. ב-28 בפברואר 2013 הוחלפה על ידי שר החוץ הנוכחי, יואניס קסולידס, בתחילת כהונתו של הנשיא דימיטריס כריסטופיאס.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה, אתר אינטרנט של נשיאות קפריסין במועצת האיחוד האירופי

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הלסינקי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת הלסינקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:שרי החוץ של קפריסין
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:נשים קפריסאיות
קטגוריה:ילידות 1949
קטגוריה:קפריסאים שנולדו במאה ה-20
תלמי הארבעה עשר

**תלמי הארבעה עשר תאוס פילופטור** (ביוונית: ** Πτολεμαῖος Θεός Φιλοπάτωρ**; נולד ב-59/60 לפנה"ס - בין אפריל לאוגוסט 44 לפנה"ס) היה מלך מצרים מבית תלמי, שמלך משנת 47 לפנה"ס ועד שנת 44 לפנה"ס, במשותף עם אחותו הבוגרת קלאופטרה השביעית. בפועל השלטון היה בידיה של קלאופטרה והתואר מלך הוסף לו רק פורמלית, על פי הנוהג שהיה קיים בבית תלמי שדרש שלטון של בן תלמי ביחד עם אישה שלטת.

## קורות חיים
תלמי הארבעה עשר היה בנו הצעיר של תלמי השנים עשר מאם לא ידועה. היו לו שלוש או ארבע אחיות בוגרות ממנו: ברניקי הרביעית, קלאופטרה השביעית וארסינואי הרביעית ואולי אחות נוספת שקיומה לא ודאי, קלאופטרה השישית, וכן אח בוגר ממנו, תלמי השלושה עשר. אביו מת בשנת 51 לפנה"ס ועל פי צוואתו ירשו אותו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ותלמי השלושה עשר בן ה-10, שנישא לאחותו והיה שליט שותף.

בשנת 48 לפנה"ס, בזמן המאבק בין יוליוס קיסר וקלאופטרה כנגד המרד של אנשי אלכסנדריה בראשותם של אריסונאי הרביעית ואחר כך תלמי השלושה עשר, שהה תלמי הארבעה עשר בתוך הארמון הנצור תחת שליטתו של קיסר. לאחר מותו של תלמי השלושה עשר בקרב בו ניצחו קיסר וצבאו את צבא אנשי אלכסנדריה, דאג קיסר להשיא את תלמי הארבעה עשר לקלאופטרה והוא מלך איתה במשותף. הוא היה אז בן 13-12 שנים ואחותו בגיל 23-22. הם קיבלו את הכינוי המשותף "תאוס פילופטור" שמשמעותו "אלים אוהבי אביהם". למרות נישואיה, המשיכה קלאופטרה את הקשר שלה עם קיסר וביוני 47 ילדה קלאופטרה את בנו, קיסריון.

בשנת 46 לפנה"ס נסעה קלאופטרה לרומא כדי להיות בחברתו של קיסר וצרפה לפמליה גם את תלמי הארבעה עשר. מטרתה הייתה לזכות בחוזה ברית בכתב עם רומא. בתקופת שהייתה ברומא חיה בביתו של קיסר מעבר לטיבר. קלאופטרה ותלמי הצליחו לקבל את התואר "בני ברית וידידים של העם הרומי".

כחודש לאחר הירצחו של קיסר במרץ 44 לפנה"ס, נמלטה קלאופטרה עם פמלייתה וחזרה למצרים. לאחר חזרתה דאגה לרצוח את אחיה, כנראה בהרעלה, והכריזה על בנה קיסריון כעל שותפה לכס. על פי המקורות נרצח כנראה בין חודש יוני לתחילת ספטמבר 44 לפנה"ס.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

*Cleopatra VI, Ptolemy XII, Ptolemy XIII, Ptolemy XIV (51-30 B.C.), The House of Ptolemy, Edwyn R. Bevan
*Ptolemy XIV Theos Philopator II  בספר historical sourcebook של Mahlon H. Smith
* 

## הערות שוליים

14
קטגוריה:קלאופטרה השביעית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
פקודת המלט

**פקודת המלט, 1944** היא פקודה משנת 1944 שהסדירה את ייצור המלט ומכירתו בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי, וממשיכה להסדיר זאת במדינת ישראל. הפקודה מטילה הגבלות חמורות ולא שגרתיות על ייצור מלט ושיווקו.

סעיף 3(1) לפקודה קובע: "אסור לשום אדם לייצר, או לנסות לייצר, מלט על ידי תהליך שהוא בכל מקום שהוא בארץ, אלא אם כן קיבל מאת שר המסחר והתעשייה או שר האוצר רישיון המתיר לו לעשות את הדבר הזה". רישיון כזה נתון כעת רק לחברת נשר מפעלי מלט ישראליים, המהווה מונופול בתחום זה. סעיף 3(3) מחמיר הגבלה זו בקובעו: "אסור לשום אדם להחזיק ברשותו מלט שיוצר בארץ שלא בהתאם לרישיון הניתן לפי סעיף זה".

סעיף 6(1) מגביל באופן דומה את יבוא המלט: "אסור לשום אדם לייבא מלט לארץ אלא אם כן קיבל מרשות המכס רישיון ליבואו".

סעיף 4 מגביל גם את שיווק המלט, ובכך מחזק את ההגבלות שצוינו לעיל. הסעיף קובע: "אסור לשום קמעונאי של מלט להחזיק ברשותו כל מלט, זולת מלט שנוצר בארץ או שיובא לארץ על ידי בעל רישיון על פי פקודה זו".

למדינה נתונה סמכות להחרים מלט שאינו עומד בהגבלות דלעיל, וכן להחרים את האמצעים ששימשו להובלתו. 

על המלט המיוצר בארץ מוטל בלו, ועל המלט המיובא מוטל מכס. 

על המפר את המגבלות שבחוק מוטלים עונשים, שהמדינה רשאית להמירם בכופר. 

במשפט שבו עולה לדיון השאלה האם שולם המס החל על המלט או האם ייצורו או החזקתו של המלט היו כדין, חובת ההוכחה חלה על הנתבע.

בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, עם זאת, ניכר כי מטרת התיקון היא לשמור על ריכוזיות בענף המלט בארץ להקשות על תחרות.

## ראו גם
* מלט בישראל

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

מלט
קטגוריה:מלט
חרב יפנית

ממוזער|שמאל|חרבות מסורתיות השייכות לסמוראי
**חרב יפנית** (ביפנית: **日本刀**, הגייה: **ניהונטו**) או **קטאנה** (ביפנית: **[[刀]]**; **かたな**) היא מכלול החרבות המסורתיות אשר יוצרו ביפן. ישנם סוגים רבים של חרבות יפניות השונות אחת מהשנייה בגודל, צורה ושיטת הייצור. השם "קטאנה" ביפנית מתייחס לכל חרב שהיא אך בשימוש הנפוץ הכוונה היא לאוצ'יגטאנה - שהיא הקטאנה המפורסמת של הסמוראים.

## תיאור
בתקופה המודרנית, אחד הסוגים הכי מוכרים של חרב יפנית היא הקטאנה - או ליתר דיוק, אוצ'יגטאנה (אוצ'י-קטאנה) - חרב המעוקלת בעלת להב יחיד, אשר שימשה את הסמוראים החל מהמאה ה-15. סוגים אחרים של חרבות יפניות כוללים את הצוגורי, חרב בעלת שני להבים; טאצ'י - חרב סמוראים ארוכה שקדמה לאוצ'יגטאנה; אודאצ'י, אשר היא סגנון ישן יותר של חרב ארוכה במיוחד בעלת להב אחד; ואקיזאשי, חרב קצרה בעלת להב אחד וטאנטו פגיון בעל להב אחד.

חרבות יפניות עדיין נפוצות כיום. חרבות עתיקות וחדשות עדיין ניתנות לקנייה בקלות יחסית. הנפחים היפנים עדיין מחשלים חרבות, אך תחת מגבלה מסוימת ההופכת אותן לנדירות ויקרות. חרב קטאנה מודרנית שחושלה בימינו נקראת שינקן ומשמשת בעיקר לאימוני לחימה בחרב ואימוני חיתוך, זו חרב חדה ומסוכנת. לצידה נפוצות חרבות אימון קהות (לא חדות) כמו הבוקן מעץ והאיאייטו מסגסוגת מתכת.

## סוגי החרבות
ממוזער|מבחר להבי חרבות יפניות

### אורך
הדבר אשר לרוב מפריד בין החרבות השונות הוא האורך שלהן, אשר נמדד ביחידת המידה שאקו. החל משנת 1891, יחידת המידה שאקו שווה כמעט לרגל (11.93 אינצ'ים); וכאשר מחושבת ביחס לשיטה המטרית, 33 שאקו שווים ל-10 מטרים (30.30 ס"מ). למרות זאת, השאקו ההיסטורי היה מעט ארוך יותר (בערך 13.96 אינצ'ים או 53.45 ס"מ). מכך, לעיתים תהיינה אי הבנות או בלבולים בקשר לאורך הלהב, בהתבסס על איזה אורך נותנים לשאקו כאשר ממירים את אורכו לשיטת מדידה אחרת.

המחלקות העיקריות לאורכי הלהב הן:
# טאנטו - שאקו או פחות (סכין או פגיון).
# שוטו - בין שאקו אחד לשניים (ואקיזאשי).
# דאיטו - בין שני שאקו לשלושה (אוצ'יקטאנה).
# אודאצ'י - מעל שלושה שאקו; להבים גדולים במיוחד אלו אשר אורכם עולה על שלושה שאקו ונקראו לרוב אודאצ'י, מילה אשר משמעותה "להב גדול".

### רשימת סוגים

* אוצ'יגטאנה – חרב ארוכה ומעוקלת, אולי החרב היפנית הידועה והמפורסמת ביותר
* ואקיזאשי – חרב קצרה, חגירתה ביחד עם הקטאנה נקראת דאישו והיוותה סמל מעמד של הסמוראים
* טאצ'י – חרב ארוכה ומעוקלת שקדמה לקטאנה
* קודאצ'י – טאצ'י מוקטנת, ובדומה לה הייתה בשימוש לפני הכנסת הקטאנה לשימוש. מחוץ ליפן, רבים מתבלבלים בינה לבין הואקיזאשי עקב אורכן הדומה ושיטת האחיזה הזהה.
* נודאצ'י – טאצ'י דו-ידנית גדולה במיוחד
* טאנטו – פגיון
* בוקן – חרב אימונים מעץ, מזכירה בצורתה את הקטאנה
* איאייטו – חרב אימונים ממתכת, בעלת להב קהה, מזכירה בצורתה את הקטאנה
* שינקן – חרב קטאנה מודרנית בעלת להב חד, משמשת בעיקר לאימונים מתקדמים

## קישורים חיצוניים

* חרב ושריון יפניים, באתר האגודה לידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן
* 
* 

*
יפנית
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים מסורתיים
קטגוריה:יפן: תרבות
צפע גדול (סוג)

**צפע גדול** (שם מדעי: *Macrovipera*) הוא סוג של נחשים ארסיים בתת-משפחת הצפעונים. הוא נפוץ באזורים חצי-מדבריים, בערבות של צפון אפריקה, במזרח התיכון, מזרח הרחוק ובאיי מלוס בים האגאי. נחשים בסוג הזה אחראים למס' הכשות לא קטן באפריקה ובמערב אסיה. יצא להם שם של נחשים חמי מזג, המסוגלים להזריק כמות גדולה של ארס, שזה אחת הסיבות שהם מאוד מסוכנים.

## תיאור
נחשים אלו מגיעים עד לאורך של 2.3 מטר. 

הראש עבה, שטוח וניכר מן הצוואר.

## מרחב גאוגרפי
המינים בסוג הזה מצויים ב: מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה בצפון אפריקה, פקיסטן, קשמיר והודו במזרח, איי מלוס ביוון, ארמניה ודאגסטן בצפון, בדרום ישנו תיעוד ישן על פרט מתימן, אך מאז לא נמצאו שום פרטים שם.
## אזור מחיה ורבייה
הצפע הגדול חי באזורים צחיחים ויבשים. 

כל המינים מטילי ביצים. 

## מיון
סוג זה כולל, נכון למאי 2025, 2 מינים. 
* תת-משפחה צפעונים (Viperinae)
** סוג **[[צפע מדברי]]** (*Macrovipera*)
*** מין צפע מזרחי (*Macrovipera lebetinus*)
*** מין *Macrovipera razii*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צפעונים
משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת)

**משרד ההגנה** (באנגלית: **Ministry of Defence** או בראשי תיבות: **MOD**) הוא המשרד בממשלת בריטניה האחראי על הכוחות המזוינים של בריטניה ועל יישום המדיניות הביטחונית של הממלכה המאוחדת. בראש המשרד עומד מזכיר ההגנה (רשמית "מזכיר המדינה להגנה" ולעיתים "שר ההגנה"), מאז יולי 2024 זהו ג'ון הילי ממפלגת הלייבור. ראש מטה ההגנה, שהוא מפקד הכוחות המזוינים, משמש כיועץ במשרד ההגנה ובתור החוליה המקשרת בין פיקוד הצבא והמשרד העומד מעליו.

## הקמה
ראשיתו של משרד ההגנה היה כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל הקים את המסגרת של משרד ההגנה במטרה לאגד את משרדי הממשלה העוסקים בכוחות המזוינים ובביטחון המדינה. משרדים אלו כללו את משרד המלחמה (אשר ניהל את הצבא הבריטי), האדמירליות (אשר ניהלה את הצי המלכותי) ומשרד האוויר (אשר ניהל את חיל האוויר המלכותי).

משרד ההגנה המודרני הוקם בשנת 1964 על ידי איחוד מספר רשויות ומשרדים ממשלתיים אשר עסקו במרכיבים השונים של הכוחות המזוינים הבריטים. משרדים אלו היו משרד הביטחון (בגרסתו הישנה יותר), משרד המלחמה, האדמירליות, משרד האוויר ומשרד התעופה (שניהל את התעופה האזרחית והצבאית). איחוד זה ביטל את כל המשרדים הקודמים והשאיר במקומם רק את משרד ההגנה בגרסתו המודרנית.

החל מ-1996 עם הקמת המטה המשותף הקבוע (PJHQ), הוגדרה הפרדה ברורה בין גיבוש מדיניות אסטרטגית, שנותר בתחום האחריות של משרד ההגנה (MOD Main Building), לבין ניהול וביצוע המבצעים, שתחת אחריות PJHQ. זרועות השדה (Front Line Commands) תומכות בפועל ומספקות את היכולות הצבאיות הנדרשות.

## מבנה המשרד
* **הדרג המדיני**
**  מזכיר ההגנה
*** שר לענייני הכוחות המזוינים 
*** שר לענייני רכש 
*** שר לענייני הגנה 
*** תת-מזכיר לענייני אנשי כוחות ההגנה, חיילים משוחררים ומשפחותיהם 
[ממוזער|250x250 פיקסלים|הכניסה לבניין משרד ההגנה הראשי, [וייטהול, לונדון.]]

* **הדרג הצבאי**

*  ראש מטה ההגנה
** סגן ראש המטה הכללי של ההגנה (VCDS)
** הלורד הראשון של הים וראש המטה הימי
** ראש המטה הכללי של הצבא הבריטי
** ראש מטה חיל האוויר
** מפקד פיקוד הסייבר והמבצעים המיוחדים

* **הפיקוד המרכזי** (Central Command)
** הפיקוד האסטרטגי (Strategic Command)
** פיקוד האוויר (RAF Command)
** מפקדת הצבא (Army Headquarters)
** המשרד הראשי ושירותים (Head Office and Corporate Services)
* **ארגוני תמיכה וסיוע** (Support organisations)
** שירותי עסקים ביטחוניים (DBS)
** ציוד וסיוע ביטחוני (DE&S)
** ארגון תשתיות ביטחוניות (DIO)
* **סוכנויות ביצוע** (Executive agencies)
** מעבדות מדע וטכנולוגיה ביטחוניים (Dstl)
** קבוצת הסיוע הביטחוני (DSG)
** המשרד ההידרוגרפי (UKHO)

## בעלי תפקידים
השרים במשרד ההגנה הבריטי הם כדלקמן:

## גלריה

קובץ:MOD Main Building MOD 45151977.jpg
קובץ:MoD Main Building with Statue of Maj Gen Gordon MOD 45150957.jpg
קובץ:Woody Johnson and Sec Williamson at UK Defense HQ.jpg
קובץ:MOD Civil Servants Sit Alongside Military Staff at a Meeting MOD 45153002.jpg
קובץ:Blues and Royals Honour Guard MOD 45162439.jpg
קובץ:Tri-Service and MOD Civilian Personal Imagery. MOD 45162295.jpg


## ראו גם
* הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת

## קישורים חיצוניים

* 

*
הממלכה המאוחדת
קטגוריה:משרדי ממשלת בריטניה
נרווים

**נרווים** היו שבט בלגי חזק והתגוררו בצפונה של גאליה, בשטח התואם למרכזה של בלגיה המודרנית מבריסל ועד החלקים הצפוניים של צרפת. הנרווים גבלו במנפים לאורך נהר הסכלדה במערב ובאבורונים במזרח. ריחוקם ממרכזי התרבות הים תיכונית מנע קשרי מסחר פוריים עם רומא ויוון וכתוצאה מכך שמרו במידה רבה על ייחודם, בדומה לשבטים בלגים אחרים. שלטו על מספר שבטים קטנים נוספים.

כתוצאה ממיקומם הגאוגרפי, בסמוך לנהר הריין, הושפעו מאוד מהתרבות הגרמאנית. שפתם מזכירה מאפיינים גרמאנים רבים. יוליוס קיסר, בספרו מלחמת גאליה מתאר את הנרווים כעם לוחמני ואמיץ. בעת מלחמת גאליה היו אויביו המרים של יוליוס קיסר. השתתפו בקואליציה הבלגית שלקחה חלק בקרב סאביס בשנת 57 לפנה"ס. בקרב זה בלטו באומץ לבם. בהמשך, השתתפו במרד האבורונים תחת הנהגתו של אמביוריקס בשנת 53 והטילו מצור על מחנהו של קיקרו. 

לאחר השלמת הכיבוש הרומאים בנו את העיר באגאקום (Bagacum; באווה Bavay המודרנית). נודעו כיצרני דגן חשובים. במחצית הראשונה של המאה ה-5 נכבשו על ידי הפרנקים.

הנרווים והמנפים מופיעים בספרי הקומיקס של אסטריקס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחמת גאליה
קטגוריה:בלגים (עם עתיק)
אוי-טה-רנגיאורה

200px|ממוזער|שמאל|כלי חרס מתרבות לאפיטה
200px|ממוזער|שמאל|
**אוּי-טֶה-רַנְגיאוֹרָה** (במאורית: **Ui-te-Rangiora**) היה, על פי הסברה, ספן מאורי בן המאה השביעית, מן האי רארוטונגה. אגדה מאורית מספרת, שאוי-טה-רנגיאורה הפליג דרומה ונתקל במצופי קרח ובהרי קרח צפים באוקיינוס האנטארקטי. הוא קרא לאזור הזה של האוקיינוס הדרומי טאי-אוּקָה-א-פִּיָה (ים מקציף כמו מרנטת הקנה), משום שמצופי הקרח היו דומים לאבקת מרנטת הקנה.  

## אותנטיות
אמיתות הגעתו של אוי-טה-רנגיאורה אל מימי אנטארקטיקה הייתה מוטלת בספק, עד שבשנת 1886 התגלו שברי חרס לאפיטה באיי האנטיפודה, קו רוחב , ראיה לכך שהפולינזים אכן הרחיקו עד כדי כך דרומה.

## גילוי אפשרי של אנטארקטיקה
מעט מאוד ידוע על אוי-טה-רנגיאורה, או בכלל על פולינזיה הקדומה, אבל באגדות מאוריות מסופר, שבסביבות שנת 650, הוביל אוי-טה-רנגיאורה צי של סירות ואקה (קאנו) דרומה באוקיינוס הדרומי, עד שהגיעו אל "סלעים שגדלו מתוך הים, במרחב שמעבר לראפה" (כלומר, מעבר לאי רפה איטי). זה עשוי להיות תיאור של קרח ים והרי קרח צפים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מגלי ארצות
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:קצה הדרום
קטגוריה:פולינזיה
קטגוריה:מאורים
אנטאו זמבוני

**אנטאו זמבוני** (**Anteo Zamboni**; 11 באפריל 1911 – 31 באוקטובר 1926) היה נער בן 15, אנרכיסט, אשר ניסה להתנקש בחיי ראש ממשלת איטליה בניטו מוסוליני ונהרג על ידי המון זועם מיד לאחר מכן.

## ביוגרפיה

### ניסיון ההתנקשות במוסוליני
ניסיון ההתנקשות התרחש במהלך מצעד פשיסטי שהתקיים בעיר בולוניה בהשתתפות מוסוליני ב-31 באוקטובר 1926, לציון המצעד על רומא, שהתקיים ארבע שנים לפני כן. זמבוני ירה ירייה אחת לעבר מוסוליני, אשר החטיאה. הוא נעצר ומיד לאחר מכן הותקף על ידי פעילים פשיסטים שהשתתפו במצעד והרגו אותו.

מאוחר יותר דן בית משפט צבאי את אביו של זמבוני ואת דודתו ל-30 שנות מאסר כל אחד באשמה שהשפיעו על זמבוני לבצע את ההתנקשות.

ממשלת מוסוליני ניצלה את האירוע כמנוף תעמולתי כדי להרחיב את דיכוי חירויות האזרח ומפלגות האופוזיציה באיטליה.

היה זה ניסיון ההתנקשות השני נגד מוסוליני בתוך חודשיים: ב-11 בספטמבר 1926 השליך האנרכיסט ג'ינו לוסטי (Gino Lucetti) פצצה לעבר מכוניתו של מוסוליני ברומא, אך הוא לא נפגע.

שלט זיכרון לזמבוני נקבע במקום מותו בבולוניה ורחוב בה נקרא על שמו. בשנת 1978 הופק באיטליה סרט אודות ניסיון ההתנקשות שעשה.

## קישורים חיצוניים

* תמונת שלט הזיכרון לזמבוני בבולוניה
* ידיעה בעיתון אוסטרלי על משפט בני משפחת זמבוני

## הערות שוליים

קטגוריה:מתנקשים פוליטיים
קטגוריה:אנרכיסטים איטלקים
קטגוריה:קורבנות לינץ'
קטגוריה:אישים באיטליה בתקופת הפשיזם
קטגוריה:ילדים שנרצחו
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1911
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1926
צופן שחלוף

בקריפטוגרפיה **צופן שִׁחְלוּף** (באנגלית: **Transposition cipher**) הוא שיטת הצפנה בה תווי הטקסט מעורבבים בהתאם לכללים מוסכמים כלשהם. מבחינה פורמלית הטקסט המוצפן הוא תמורה מתמטית של התווים המקוריים. התמורה ההופכית משמשת לפענוח.

## צופן שחלוף כפול
במלחמת העולם הראשונה נהגו הגרמנים להשתמש בגרסה כפולת שורות של הצופן אך שיטה זו פוצחה בקלות על ידי הצרפתים ודבר הפיצוח התפרסם באופן פומבי. במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בגרסה שונה של צופן שחלוף כפול על ידי המחתרת ההולנדית, המאקי הצרפתית, מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית, המשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקאי כמו גם הכוחות הנאצים. גרסה זו נחשבה לגרסת ההצפנה הבטוחה ביותר שניתן להצפין ידנית בתנאי שדה עד פיתוחה של VIC cipher.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:הצפנה
קארנוטים

שמאל|ממוזער|250px|השבטים בגאליה
**קארנוטים** (בלטינית: **Carnutes**) היו שבט גאלי גדול ממרכזה של גאליה, בעמק הלואר בין נהרות הלואר וסן. עירם המרכזית הייתה קנבום (Cenabum; כיום אורליאן). ארצם של הקארנוטים הייתה מרכז חשוב של הדת הקלטית. האספה הדרואידית השנתית של הגאלים נערכה בשטחו של שבט זה.

מגעיהם עם הרומאים הם עתיקים. לפי המסורת שמוסר טיטוס ליוויוס קארנוטים השתתפו בפלישה לחצי האי האפניני בזמן שלטונו של לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס. 

בזמן מלחמת גאליה היו שבט חסות של הרמים. בשנת 57 לפנה"ס התערב יוליוס קיסר בענייניהם והמליך עליהם שליט בובה בשם טסגטיוס. לאחר שלוש שנים התנקשו הקארנוטים בחייו של שליט הבובה ובשנת 52 לפנה"ס טבחו בסוחרים הרומאים שהתיישבו בקנבום והצטרפו למרד של ורקינגטוריקס. קיסר הגיב באלימות בלתי מרוסנת, שרף את קנבום עד עפר וטבח בקארנוטים. הגברים נהרגו, נשים וילדים נמכרו לעבדות. הריסות עירם החרבה נותרו חשופים במשך שנים רבות כאזהרה למורדים פוטנציאליים.

הקארנוטים לא מיהרו להתמזג באימפריה הרומית ושמרו על מידה רבה של אוטונומיה. מיזוגם במרחב האימפריאלי הושלם רק במאה ה-3.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שבטים גאלים
קטגוריה:מלחמת גאליה
מיסים כגנבה

ממוזער|מחאה בנושא סמים כגנבה מהאזרחים
בפילוסופיה פוליטית, **מיסים כגנבה** הוא מושג המבטא תפיסה הנפוצה בכמה פילוסופיות פוליטיות, ולפיה הממשל מפר את זכות הקניין (גנבה) של הפרטים בכפייה לתשלום מסים. אנרכו קפיטליסטים, אובייקטיביסטים ואף מינארכיסטים מסוימים רואים את המיסוי כעבירה של הממשל על עקרון האי-תוקפנות.

מארי רות'בארד טען בספרו "האתיקה של החירות" שמיסוי הוא גנבה וכי לכן התנגדות למיסים היא לגיטימית: "בדיוק כמו שאף אדם אינו נדרש מוסרית לענות באמת לגנב כאשר הוא שואל האם יש דברי ערך בביתו של האדם, כך אף אחד לא יכול להידרש מוסרית לענות באמת לשאלות זהות הנשאלות בידי המדינה, למשל, כאשר מגיעה הוצאה לפועל".

התומכים במיסים לרוב טוענים ששום עבירה שכזאת לא מתרחשת. אחד הטיעונים להצדקת המיסים הוא כי המיסים הם חלק מהאמנה החברתית. הצדקה נוספת לקיום המיסים היא כי המיסים נדרשים למימון משאבים בסיסיים שמגדילים את הצמיחה הכלכלית (כגון: אכיפת חוקים, תשלום על רשתות תעבורה ובניית קווי טלפון).

## ראו גם
* זכות הקניין
* סרבנות מיסים

קטגוריה:מחשבה מדינית
קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:פשעים
קטגוריה:מיסים
קטגוריה:ליברטריאניזם
סוף סוף רומן

הרומן **סוף סוף רומן** הוא ספרה השלישי של הסופרת יעל ישראל. הוא נכתב בין שנת 1991 ל-1997, וראה אור בהוצאת חרגול בשנת 2000. ב-2002 היה מועמד לפרס גפן לספרות מדע בדיונית ופנטזיה. בשנת 2006 היה מן הרומנים הראשונים שעלו לרשת בקובץ דיגיטלי, להורדה בחינם לגולשים.

## עלילה

תל אביב הולכת ומתרוקנת מתושביה. הניצולים המעטים אינם מורשים לקרוא או לכתוב. פקחי הנייר עוברים מבית לבית, ומחרימים ספרים, יומנים, לוחות שנה, אפילו מכתבי אהבה ישנים – כל דבר שעשוי מנייר. בשוק השחור סוחרים לא רק בתחליפי חלב וביצים ובספרים משומשים, אלא גם בזיכרונות אסורים ובבקבוקוני ריח.

הסיבה להחרמת כל סוג של נייר, כולל את כל הספרים הקיימים, היא שאת הגופות קוברים בארונות בשל חשש מהדבקה, ולשם כך יש לייצר אינספור ארונות מקרטון עבה. את המתים בארונותיהם קוברים בתל אביב בכיכר מלכי ישראל.

בעיר הרפאים הזאת, בבדידות איומה, חיה מאיה, אלמנה צעירה שאיבדה את כל משפחתה במגפות. היא לא מוותרת, ויוצאת למסע ארוך בעקבות הכתיבה, התקווה, החיים והאהבה. המסע מוביל אותה תחילה אל קולט, ניצולת שואה שמבקשת להחזיר אליה את מכתבי האהבה הישנים שכתב לה אהובה בשנות המלחמה, ואחר כך אל רומן, פקח נייר חתרני, הזומם להפיל את המשטר הבירוקרטי האפל. יחד זוממים השניים להקים רשת מחתרתית בת שני אנשים: מחתרת שתיאבק על הזכות לאהוב, להתחתן, ואפילו להביא לעולם חיים חדשים.

## הפרשנות

ברומן דיסטופי זה נבחנת מדינת ישראל בתקופה פוסט אפוקליפטית דמיונית, אחרי ששלל מגפות מוזרות פקדו את הארץ. בתל אביב הכמעט מרוקנת מתושבים חיים מעט ניצולים, הניזונים מתחליפי מזון המחולקים להם על ידי הרשויות. אבל נדמה שבעוד שהתושבים הולכים ונעלמים, הבירוקרטיה רק הולכת ומסתעפת והבירוקרטים רק הולכים ומתרבים.

בעולם בירוקרטי זה אסור להחזיק בספרים ובניירת, אך דווקא בשל כך מנסה הדוברת לתעד בכתיבה את חייה ואת חייהם של הניצולים המעטים שנותרו בסביבה, בהן קולט ניצולת השואה, שסיפורה האפוקליפטי כמו משיק לחייה של הדוברת הצעירה, שאיבדה את כל משפחתה בחורבן הישראלי הפוסט אפוקליפטי. כך הופך התיעוד האישי של הדוברת למעין תיעוד לאומי של צומתי דרך בהיסטוריה הישראלית של המאה ה-20, מהשואה דרך מלחמות ישראל.

המציאות ברומן פנטסטי זה אינה נבחנת על ידי פרמטרים ריאליסטיים, אלא דרך פריזמה מעוותת משהו, שמתייחסת לכל דבר במציאות הישראלית כאל אתוס גרוטסקי משהו. כך למשל, הדוברת שמתעדת את חייה של קולט הזקנה, מוציאה מתחת לקולמוסה כמה גרסאות כיסוי של חיי קולט בתקופת השואה, כל אחת מעוותת ולא מספקת יותר מקודמתה. אחר כך היא עושה את אותו הדבר לביוגרפיה האמיתית (או הבדיונית) של פקח הנייר רומן, ששירת באחת ממלחמות ישראל, שלא במקרה מזכירה במשהו את מלחמת יום כיפור.

מסקנת הרומן היא שכל ניסיון כתיבה על האתוסים הציוניים הגדולים, הנשחקים עד דק בספרות הישראלית, נידונים לכישלון מראש, משום שאין שום דרך מקיפה ואותנטית לכתוב עליהם. התיעוד הספרותי של האתוסים הציוניים נשאר בגדר אילוסטרציה בלבד.

ברובד הארס פואטי של הרומן נבחנת מלאכת הכתיבה עצמה. מאיה, הגיבורה והדוברת, מחליטה שכדי לא לאבד את קיומה השברירי בעולם ההולך ונעלם, עליה לתעד את חייה וחיי שכניה המעטים באמצעות הכתיבה. תחילה, היא עוזרת לשכנתה הזקנה קולט לנסח מכתב תביעה לרשות הנייר לצורך החזרת מכתבי האהבה מתקופת השואה, אבל אז הכתיבה הופכת מתיעוד לפרוזה: גרסאות שונות של חיי האנשים שהיא כותבת עליהם. היא מתחילה כמתעדת, והופכת לסופרת.

## קישורים חיצוניים
* הרומן לקריאה חופשית, באתר פרויקט בן יהודה
* "סוף סוף רומן" בהוצאת חרגול 
* ביקורת על "סוף סוף רומן", מאת יורם מלצר, באתר nrg

קטגוריה:ספרי 2000
קטגוריה:ספרי הוצאת חרגול
גיל עומר

**גיל עומר** (נולד ב-25 ביוני 1963) הוא איש תקשורת ישראלי, המכהן כמנכ"ל מוזיאון ארץ ישראל. כיהן כיו"ר תאגיד השידור הישראלי וכמנכ"ל מוזיאון הילדים הישראלי.

## ביוגרפיה
גיל עומר נולד בוויניפג שבקנדה, בנם של הסופרת דבורה עומר ושמואל עומר, לימים מנכ"ל תיאטרון הבימה, בעת שהיו שם בשליחות מטעם הסוכנות היהודית.

בשנים 1985-1988 סיים בהצטיינות יתרה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיו הוענקו לו מלגת הצטיינות מטעם קרן וולף והצטיינות בהישגים אקדמיים מטעם יושב ראש הכנסת. 

בשנת 1988 החלה הקריירה של עומר בתחום התקשורת – תחילה הבין-לאומית ואחר כך הישראלית. בשנים 1988-1993 היה עורך וראש הדסק ברויטרס טלוויזיה בישראל ומאוחר יותר עבר להיות עורך בדסק הבין-לאומי – בסניף הראשי של רויטרס טלוויזיה בלונדון. בתפקידו זה היה אחראי על סינון, קליטה ועריכת חומרים מרחבי העולם. 

בשנים 1994-1999 שימש בתפקידי מפתח בגלי צה"ל: עורך תוכנית הרדיו "נכון לעכשיו" (במקביל שימש כסגן מנהל מחלקת אקטואליה ב"שידורי קשת"), ראש מחלקת האקטואליה בגלי צה"ל, ממלא מקום מפקד גלי צה"ל, סגן מפקד התחנה והעורך הראשי שלה. בתפקידו זה עיצב לוח שידורים חדש, חנך כתבים, עורכים ומפיקים, יצר פורמטים חדשים (כגון "המילה האחרונה") ויזם את שידור מהדורות החדשות בשעות העגולות באופן עצמאי וסיים בכך את העברת מהדורות קול ישראל בגלי צה"ל והוביל פרויקטים בתחומי אקטואליה, חברה ותרבות. לעומר אף הוצע לכהן כמפקד גלי צה"ל אך הוא סירב לתפקיד.

בשנת 2000 כיהן כראש מערכת החדשות ב"ידיעות אחרונות" ובשנת 2002 כיהן כסמנכ"ל תוכן בחברת "חדשות ישראל" שזכתה במכרז להקמת ערוץ החדשות הייעודי והפיקה את מהדורות החדשות לערוץ 10 והייתה למעשה הבסיס לחברת החדשות של ערוץ 10. 

בשנת 2003 מונה למנכ"ל מוזיאון הילדים בחולון. בין יוזמותיו הבולטות שהפכו להצלחה גדולה ניתן למנות את: תערוכת "דיאלוג בחשכה", "הזמנה לשקט" ו"דיאלוג עם הזמן".

בנוסף לתפקידו במוזיאון הילדים משמש כדירקטור בבית התפוצות.

בשנת 2016 הוענק לו פרס ירושלים כהוגה התוכנית "המילה האחרונה" בשל תרומתה לקידום השיח, הפיוס וההידברות בין המגזרים בחברה.

כיו"ר תאגיד השידור הישראלי (2016–2024) השלים שתי קדנציות המותרות על פי חוק. במהלך כהונתו עמד בחזית המאבק על עצמאותו של תאגיד השידור והוביל את הפקת שידורי האירוויזיון בישראל. התאגיד בהובלת עומר זכה, על פי סקרים שפורסמו, באמון נרחב של הציבור הישראלי על כלל גווניו.

ביולי 2025 אושר מינויו למנכ"ל מוזיאון ארץ ישראל.

## קישורים חיצוניים

* לי-אור אברבך, , באתר nrg מעריב, 8 באוגוסט 2007
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:אנשי רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:משפחת מוסינזון
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - הנהלה ודיגיטל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה 
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:כפר מעש: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
העורק התת-בריחי

**העורק התת-בריחי** (TA: Arteria subclavia) הוא עורק זוגי שנמצא בחלקו העליון של בית החזה. שמו נובע ממיקומו האנטומי מתחת לעצם הבריח.

העורקים התת-בריחיים מסתעפים מקשת אבי העורקים ומספקים דם לגפיים ולראש, כאשר בצד שמאל העורק התת-בריחי יוצא ישירות מאבי העורקים ומצד ימין העורק התת-בריחי יוצא מגזע הזרוע והראש. העורק התת-בריחי השמאלי מספק דם ליד שמאל, ואילו העורק התת-בריחי הימני מספק דם ליד ימין ולמבנים מסוימים בראש ובבית החזה.

## מהלך
העורק התת-בריחי יוצא ממקורו, השונה בכל צד, הצדה ועובר דרך שרירי המעלות. ממקורו, העורק עובר בין שרירי הסולם הקדמי והאמצעי - שריר הסולם הקדמית (scalenus anterior) מקדימה ושריר הסולם האמצעית (scalenus medius) מאחורה. זאת בניגוד לווריד התת-בריחיי, הנוסע מקדימה לשריר הסולם. הוא מתקדם עד הגבול הצדי של הצלע הראשונה, ושם הופך לעורק בית השחי. כמו עורקים רבים בגוף, מהלך הווריד המלווה את העורק דומה לו אך לא זהה: הווריד התת-בריחי נע קדמית לשרירי המעלות.

## ענפים

## התפתחות בעובר
*העורק התת-בריחי השמאלי: יוצא מתוך העורק התוך-מקטעי השביעי השמאלי
*העורק התת-בריחי הימני יוצא מתוך:
:: קשת אבי העורקים
:: אבי העורקים האחורי
:: העורק התוך-מקטעי השביעי הימני

## תמונות נוספות

 Image:Gray513.png|.עורק התרדמה הפנימי והעורק החולייתי. צד ימין
 Image:Gray793.png| מהלך והתפצלות עצבי הגולגולת 9,10,11
 Image:Gray808.png|מקלעת הזרוע הימנית, מבט קדמי
 Image:Gray1178.png|בלוטת התימוס בעובר המפותח
 Image:Gray1210.png|צד הצוואר
 Image:mra1.jpg|אנגיוגרפיה מגנטית
 File:Slide8a.JPG|עורק תת-בריחי
 File:Slide8d.JPG|עורק תת-בריחי - מבט ימני
 File:Slide8dj.JPG|עורק תת-בריחי
 File:Slide16d.JPG|עורק תת-בריחי
 File:PLEXUS BRACHIALIS.jpg|מקלעת הזרוע ויחסה לעורק התת-בריחי
 File:Slide13e.JPG|עורק תת-בריחי
 File:Slide10f.JPG|עורק תת-בריחי
 File:Slide5ccc.JPG|עורק תת-בריחי


## מקורות
* Gray's anatomy for students, 2nd edition

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עורקי הראש והצוואר
קטגוריה:עורקי בית החזה
אלכס חולה אהבה

[ממוזער|250px|איפור השחקנית [שרון הכהן-בר|שרון הכהן, בתפקיד לולה]]
[ממוזער|250px|צילום סצנה בסרט. משמאל: הבמאי [בועז דוידזון]]
**אלכס חולה אהבה** הוא סרט קולנוע ישראלי שביים בועז דוידזון על פי תסריט של אלי תבור. הסרט יצא לאקרנים ביולי 1986, והפך עם השנים לסרט פולחן.
## הפקה והפצה
הפקת הסרט החלה בקיץ 1985 ביוזמת בועז דוידזון, לאחר שחזר לישראל מהוליווד (שם עבד שש שנים בחברת הסרטים "קנון גרופ" של יורם גלובוס ומנחם גולן). דוידזון ביקש ליצור סרט נוסטלגי בהשראת ימי ילדותו בתל אביב. לאחר ניסיונות ליהוק של מספר שבועות, בחר לתפקיד הראשי את שרון הכהן למרות גילה הצעיר וחוסר הניסיון שלה (היא הייתה אז תלמידה למשחק בת עשרים וזה היה סרטה הראשון). איתן אנשל נבחר לתפקיד מתוך 20 נערים שנבחנו, לאחר שגילה כשרון משחק טבעי ולא מאולץ. מפיקי הסרט היו יצחק (איז'ו) שני ויוסף דיאמנט, והוא הופק בעלות של 750 אלף דולר. צילומי הסרט נערכו במהלך אוגוסט-ספטמבר 1985. הקרנת טרום-בכורה בהשתתפות השחקנים נערכה ב-20 ביוני 1986, והסרט יצא לאקרנים שבועיים אחר כך. הוא זכה להצלחה מסחרית, ולאחר כחודש בבתי הקולנוע כבר צפו בו כ-185 אלף איש.

## תקציר העלילה
סיפור התבגרות קומי-נוסטלגי על רקע תקופת הצנע בישראל של שנות ה-50. גיבור הסרט הוא אלכס (איתן אנשל) בן ה-13 שעומד לפני בר-המצווה שלו. לאלכס אמא פולנייה (חנה רוט) טיפוסית ואבא שסובל בשקט (אברהם מור). בשל המצב הכלכלי הקשה הם נאלצים לחלוק את דירתם עם דייר משנה בשם פארוק (יוסף שילוח), שמנהל מלחמת חורמה בקרחת שלו באמצעות מרקחות מגוונות. אלכס מתאהב בבת כיתתו החדשה והיפהפייה מימי (יעל וסרמן), עד אשר לתמונה נכנסת לולה בת הדודה שלו מחו"ל (שרון הכהן-בר), שהגיעה לישראל לחפש את טאדק אהובה, שנלקח על ידי הנאצים בשואה ועקבותיו נעלמו, ואלכס מתאהב בה.

הסרט משחזר את האווירה ששררה בישראל בשנות ה-50, ובפרט בעיר תל אביב, שבה מתרחשת העלילה. הסרט מציג את הצנע, השוק השחור, שידורי המדור לחיפוש קרובים ברדיו, הלבוש, וצורות בילוי של התקופה, ומלווה במוזיקה של אותה התקופה. הוא מציג את אורח החיים של תל אביב הקטנה באופן נוסטלגי, ומודגשים בו אתרים נוסטלגיים ובהם קולנוע עדן, תחנת הרכבת הישנה בלוד, וחוף תל אביב של אז.

## שחקנים

## גרסה בימתית
* בשנת 2025 פורסם שתיאטרון חיפה עתיד ליצור גרסה בימתית לסרט בבימויות של משה קפטן.

## אזכורים בתרבות

* דמותו של פארוק שאותו גילם יוסף שילוח בסרט "אלכס חולה אהבה" מבוסס על דמותו של הרס"ר שמש מסרטי "אסקימו לימון" שגם אותו גילם יוסף שילוח.
* בתוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן" יוסף שילוח גילם את דמותו של פארוק במערכון מתוך התכנית.
* בסדרת הטלוויזיה "צחוק מעבודה" עשו מערכון פארודי על דמותם של שחקני הסרט "אלכס חולה אהבה" מה קרה איתם מאז סיום הסרט ואיפה הם נמצאים היום.
* בסדרת הטלוויזיה "היהודים באים" הייתה סצנה פארודית על דמותם של אלכס, לולה, פישנזון, ופארוק על עבודת צילומי הסרט "אלכס חולה אהבה" במערכון השתתפו מוני מושונוב, עידו מוסרי, יעל שרוני, יוסי מרשק ויניב ביטון.

## קישורים חיצוניים

* ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945–2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 131-132.

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטי בועז דוידזון
קטגוריה:סרטי דרמה קומית ישראליים
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית ישראליים
קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1986
קטגוריה:סרטי פולחן ישראליים