open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ספרות בבליות

[ממוזער|לוח YBC 7289  ופענוח הספרות בו. הלוח מציג בקירוב חישוב של [השורש הריבועי של 2|שורש 2, האלכסון של ריבוע היחידה: ]]
**הסְּפָרוֹת הבבליות** עמדו בבסיס שיטת הספירה של הבבלים. הן נכתבו בכתב יתדות על גבי לוחות חרסית רכים (אשר חוממו והתקשחו, וכך השתמרו עד ימינו ושימרו את כתבי היתדות).

היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.

השימוש בערכי מיקום היה התפתחות חשובה מאוד מבחינה מתמטית, שכן שיטות שאינן משתמשות בערכי מיקום זקוקות לרוב לסימנים רבים כדי לייצג מספרים בגודל בינוני ומעלה (כך למשל, בשיטת הספרות העבריות יש 22 סימנים, ואילו בשיטת הספרות הרומיות גם מספרים בינוניים יחסית עלולים להיכתב על ידי סדרה ארוכה של סימנים). הבבלים התגברו על הצורך להשתמש בסימן שונה לכל אחת מ-60 הספרות הדרושות לשיטה על ידי כך שהשתמשו במערכת ספירה משנית, המבוססת על קיבוץ: היה להם סימן אחד עבור 1 וסימן אחד עבור 10, וכל אחד מהמספרים בין 1 ו-59 יוצג על ידי כתיבת המספר המתאים של הסימנים (ראו בתמונה למטה).

אף ששיטת ספירה המבוססת על ערכי מיקום זקוקה לסימן מיוחד שייצג את 0, סימן כזה הוכנס לשימוש בספרות הבבליות רק בשלב מאוחר. עד אז הושאר רווח באמצע המספר כדי לציין אפס, וכאשר האפסים היו בתחילת המספר לרוב ניתן היה להבין זאת מההקשר.

מספר תאוריות שונות הועלו באשר לשאלה מדוע נבחר דווקא בסיס 60. תאוריה אחת מדברת על כך שהבבלים חילקו את השנה ל-360 ימים (60 כפול 6 הוא 360). עם זאת, כלל לא ברור שהבבלים לא ידעו כי יש בשנה יותר מאשר 360 ימים. יתר על כן, גם שיטת הספירה של המאיה ייחסה חשיבות למספר 360, והמאיה ידעו שבשנה יותר מ-360 יום. תאוריה אחרת מצביעה על תכונות ההתחלקות היפות של המספר 60: הוא מתחלק ב-1,2,3,4,5 וב-6, כלומר בכל ששת המספרים הטבעיים הראשונים (ולכן גם ב-10,12,15,20 וב-30). להשערה זו מצטרפת השערה נוספת לפיה שיטת הספירה הבבלית היא תוצאת איחוד שתי שיטות ספירה שונות, שאחת מהן השתמשה בבסיס 10 והשנייה בבסיס 6.

לשיטת הספירה של הבבלים יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות.

## הספרות
קובץ:Babylonian numerals.svg

## ראו גם
* פלימפטון 322

## קישורים חיצוניים

* מחשבון ספרות בבליות, המרת מספרים דצימליים לספרות בבליות
* 

בבליות
קטגוריה:בבל
אנסמבל זמרי מורן

**אנסמבל זמרי מורן** הוקם בשנת 1998. האנסמבל צמח ממקהלת מורן, שהוקמה בשנת 1986 וממשיכה לפעול עד היום. למקהלה מתקבל כל ילד הרוצה לשיר, מגיל 4 ומעלה, והילדים מתקדמים משלב לשלב, ממקהלת הילדים למקהלת הנוער, עד שהמצטיינים ביניהם מגיעים לשיר באנסמבל הבוגרים. גיל הזמרים באנסמבל הוא בין תשע-עשרה לשלושים, ובהם חיילים מוזיקאים מצטיינים וסטודנטים באקדמיות למוזיקה.

מטרת האנסמבל היא לקדם זמרים צעירים לשירה אמנותית ומצוינות מוזיקלית ולפתח את הזמרה הסולנית. למעשה, כל משתתפי האנסמבל הם זמרים סולנים, ובקונצרטים השונים ניתנת ליחידים מן האנסמבל הזדמנות להופיע בתפקידי סולו. האנסמבל, כמו גם מקהלת הילדים והנוער, מופיע בכל סוגי המוזיקה - מוזיקה עתיקה, בארוק, מוזיקה קלאסית, מוזיקה רומנטית ומוזיקה מודרנית, כמו גם שירים ישראלים ואחרים.

האנסמבל מבצע בין השאר יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים, ביניהם גיל אלדמע, גיל שוחט, מנחם ויזנברג, חיים פרמונט, יחזקאל בראון ושלמה גרוניך.

בשנת 2002 זכה האנסמבל בפרס ראשון בתחרות בינלאומית ביפן ובשנת 1998 זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "שירת הימים" בישראל. הוא הופיע בפסטיבל באך באורגון, ארצות הברית, בפסטיבל ליטורגיה בגרמניה וייצג את ישראל ב"אקספו 2000" בהנובר, גרמניה. בעונת הקונצרטים 2002-2003 השתתף באופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל ובמיסה ברוויס של מוצרט. כן השתתף בעונת 2003-2004 בסדרות קונצרטים של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הקאמרית הישראלית.

בקיץ 2005 הוזמן האנסמבל לקחת חלק בפסטיבל באך בטורונטו, קנדה בשירת קנטטות בניצוח הלמוט רילינג.

במאי 2008 הופיעה האנסמבל ביצירת "בלדה על שלושה נביאים" של אלה מילך-שריף ונאווה סמל. בקונצרט, שהתקיים בשצ'צ'ין שבפולין לכבוד יום העצמאות ה-60 של ישראל, השתתפו עוד שתי מקהלות זרות.

נעמי פארן היא המנצחת והמנהלת של מקהלות מורן. לצדה פועלות שרית שטקלר, מנצחת "צעירי מורן" ו"קטנטני מורן", כרמל עמית-אנטוקולסקי כמנצחת-משנה מאז 2009, הדס פארן-אסיה כמורה לקול במקהלות מורן, וכן אייל באט, פסנתרן מקהלות מורן ואולג יקירביץ', שהיה פסנתרן אנסמבל זמרי מורן בשנים 2006-2004 ומאז 2010 הוא פסנתרן מקהלת מורן.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* [יוטיוב, האופרה [ברונדיבר] מאת הנס קראסה בביצוע מקהלת הילדים מורן] 2016
* רותי ברמן, "שירת נעמי" 22 בפברואר 2017

## הערות שוליים

מורן
קטגוריה:מקהלות ילדים ונערים
נעמי פארן

**נעמי פארן** (נולדה ב-18 ביולי 1952) היא מייסדת מקהלת מורן, וכן המנצחת והמנהלת המוזיקלית שלה מאז הקמתה בשנת 1986. בשנת 2022 זכתה בפרס אמ"י למפעל חיים.

## ביוגרפיה
פארן היא בוגרת המגמה לניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב. השתלמה בניצוח מקהלות בקונסרבטוריון בקופנהגן ובבית הספר הגבוה למוזיקה במאלמה שבשוודיה. היא מוזמנת תדיר להנחות כיתות אמן למנצחים וסדנאות בסימפוזיונים ברחבי העולם וכן לשפוט בתחרויות בינלאומיות, כשם שעשתה בסלובניה, בדנמרק, בהונג קונג, בסין, בקוריאה הדרומית, באיטליה, בספרד, בארגנטינה ובפסטיבל "אירופה קנטאט"  בהולנד.

בשנים 1992–2002 הובילה מטעם משרד החינוך והתרבות פרויקט מיוחד לקידום ופיתוח מקהלות ילדים ונוער בישראל. במסגרת תפקידה זה יזמה סדנאות למידה למורים ולמנצחים, הנחתה מקהלות בכל רחבי הארץ והעמיקה את הקשר בין מלחינים לבין מקהלות הילדים והנוער.

בשנת 1996 זכתה בתואר Outstanding Conductor בתחרות מקהלות בינלאומית.

בשנת 2002 הוקם ביוזמתה המרכז הישראלי למוזיקה ווקאלית מיסודה של מקהלת מורן. במרכז נערכות סדנאות לזמרים צעירים, למנצחים, למורים ולמקהלות. פרק מיוחד בפעילות המרכז מוקדש לקירוב וקידום של אוכלוסיות טעונות טיפוח באמצעות עשייה משותפת של ילדי מקהלת מורן עם ילדים חולי סרטן, ילדים בסיכון וילדים ובני נוער בעלי צרכים מיוחדים. "עלינו להטמיע את תרבות השירה בתוכנו כדי שנוכל להיות אנשים טובים יותר, רגישים יותר ותורמים יותר לסביבה," הסבירה פארן. "לנצח פירושו לאזן בין מודעות לזרימה בזמן אמיתי. לשיר זה פשוט להיות אתה".

## קישורים חיצוניים

* 
* סתיו שפיר, קול שמחבר: "לכו על חלומות. אל תוותרו", נעמי פארן מספרת איך היא עשתה את זה, Xnet, 21 במרץ 2011
* רותי ברמן, "שירת נעמי"

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחות ישראליות
קטגוריה:מנצחות מקהלות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס אריק איינשטיין: מוזיקה אמנותית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
זינזאנה

**זינזאנה** היא סדרת דרמת פשע טלוויזיונית בבימויו של חיים בוזגלו, ששודרה במשך שלוש עונות בין השנים 2000–2005 בערוץ 2, במסגרת שידורי זכיינית השידור טלעד.

## הפקה
העונה הראשונה שודרה בימי שלישי, בין 22:30 ו-23:30, וכללה אחד-עשר פרקים. הראשון הוקרן ב-1 בפברואר 2000 והאחרון ב-18 באפריל. הסדרה זכתה למדרוג גבוה ביותר, 21.1% בממוצע, והעלתה בכ-20% את המדרוג ברצועה בה שודרה, שהייתה מאוחרת יחסית ומחוץ לשעות השיא. הקהל הקבוע מבין יהודים בני 4 ומעלה הוערך ב-463,000 איש. מספר הצופים בפרק הבכורה של העונה הוערך ב-531,000 איש.

העונה השנייה כללה ארבעה-עשר פרקים והחלה ב-1 בינואר 2001, וירדה באפריל, עם רייטינג מעט נמוך יותר מבעונה הקודמת.

העונה השלישית, שצילומיה הסתיימו כבר ב-1999, עלתה לשידור רק ב-2005, ערב סגירת טלעד, כשהחברה החליטה לשדר את כל החומרים במחסניה שטרם הוקרנו. הפרק הראשון שודר ב-9 באוגוסט והאחרון ב-25 באוקטובר.

הסדרה מציגה את חיי הכלא ועוקבת אחרי דמויות מהכלא ומחוצה לו. בתי הכלא המוצגים הם איילון (בית-סוהר לגברים) ונווה-תרצה (בית-סוהר לנשים).

הסדרה מבוססת על סיפור חייו של גונדר בדימוס שלמה טוויזר (אותו מגלם בסדרה אלברט אילוז), אשר ניהל את כלא באר שבע ואיבד שני אחים, האחד נרצח בחיסול חשבונות והשני מת ממנת יתר של סמים. טוויזר עצמו מופיע בסדרה כמבקר בבית הקברות שם נערכה תפילת אשכבה ליד קברי אחיו. מלבד סיפור חייו של טוויזר, מובאת הסתכלות לחיים בשכונות המצוקה בישראל, על רקע עליות מארצות שונות. דרך ראייתו של שלמה טוויזר הובאו גם סיפורים לא שגרתיים מתוך אגפי בתי הכלא.

הסדרה הציגה את תחלואי האוכלוסייה הקשה בישראל, וייצגה את הבעיה במדיה הישראלית.

הסדרה ידועה באופן הבימוי המיוחד שלה. חלק מהקטטות שצולמו בסדרה היו אמיתיות ולשחקנים ניתן חופש רב מאוד לאלתר במסגרת הסצנות.

מקור שמה של הסדרה הוא ברכב להובלת עצורים הקרוי "זינזאנה".

## שחקנים

## פרסים
*פסטיבל הקולנוע ירושלים
*מסך הזהב לשנת 2001

## קישורים חיצוניים

*  - ביקורת על העונה הראשונה
*  - ביקורת על העונה השנייה
## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות דרמת פשע ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זוכי פרס מסך הזהב: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות בית סוהר
קצינת פניות הציבור

250px|ממוזער|מוקד קצינת פניות הציבור במלחמת חרבות ברזל
**קצינת פניות הציבור** (בראשי תיבות: **קפ"ץ**) הוא גוף בירור באגף כוח אדם (אכ"א) בצה"ל וכפוף ישירות לראש אכ"א שמטרתו לתת מענה לפניות חיילים, בני משפחותיהם והציבור בכל תחום ונושא הקשור לצה"ל. הגוף פועל משנת 1976, ובראשו עומדת קצינה בדרגת סגן-אלוף. שולה ליגום הקימה את המשרד בשנת 1977, ועמדה בראשו במשך קרוב ל-20 שנה.
כיום עומדת בראש קצינת פניות הציבור סא"ל גל כהנר.

משרד קצינת פניות הציבור מורכב משני תחומים עיקריים:
* **תחום החובה** - עוסק בפניות חיילי החובה ובני משפחותיהם הנוגעות בשירותו הצבאי של החייל.
* **תחום האוכלוסיות** - עוסק בפניות אזרחים, משרתי הקבע, חיילי מילואים וגופים חוץ צבאיים שונים אל צה"ל.

אל קצינת פניות הציבור רשאי לפנות כל אדם, בכל עניין שימצא לנכון וקשור בצה"ל. כל פנייה זכאית לקבלת התייחסות. קצינת פניות הציבור עוסקת גם בבקשות סיוע בפתרון בעיות המצריכות טיפול מיידי ובפניות על רקע מצוקה נפשית. לצורך כך קיים מוקד פניות מיוחד הפעיל 24 שעות ביממה.

כמו כן, אפשר לפנות למוסד קצינת פניות הציבור באמצעות מכתב, פקס, טלפון, והאינטרנט.

## קצינות פניות הציבור

## ראו גם

* נציבות קבילות החיילים

## קישורים חיצוניים
* 
* תלונות חיילים: מצא הבדלים - נציב קבילות החיילים - קצינת פניות הציבור, באתר "הקשב!"
* 

קטגוריה:אגף כוח האדם
רובר דלונה

ממוזער|200 פיקסלים|"חלונות סימולטניים בעיר", 1912
ממוזער|200 פיקסלים|"נוף בדיסק", 1906
**רובר-ויקטור-פליקס דלונה** (בצרפתית: **Robert Delaunay**; 12 באפריל 1885, פריז – מונפלייה, 25 באוקטובר 1941) היה צייר צרפתי, אשר בעבודותיו בישר את הזרם האורפיסטי.

אחד מסימני ההיכר של עבודותיו הוא שימוש בצבעים עזים, הנותנים ביטוי לתחושותיו.

## חייו
דלונה נולד ב-1885 בפריז כבנם של ז'ורז' דלונה, איש עסקים  ואשתו, הרוזנת ברט-פליס דה רוז.  אחרי גירושי הוריו ב-1889 גודל רובר על ידי דודתו, האחות הגדולה של אמו,  מארי ובן הזוג שלה, שארל דאמור, באחוזתם בכפר לה רונשר, על ידי בורז' וראה את הוריו לעיתים רחוקות. כשנכשל בבחינה הסופית ואמר לדודו שרוצה להיות צייר, ב-1902 נשלח ללמוד אמנויות הקישוט, בעיקר עיצוב תפאורות,  בסטודיו של רונסן בשכונת בלוויל של פריז.  
ב-1904 החל לצייר באזור ברטאן והחל להתעניין בקבוצת פונט-אוון וב"סלון העצמאים" (Société des Artistes Indépendants). הוא עסק בניתוח הצבע של אז'ן-מישל שוורל של הנאו-אימפרסיוניזם ובעבודתו של סזאן, שהובילה אותו בסופו של דבר להתעניינות בקוביזם. ב-1906 הכיר את ז'אן מצינגר ואת אנרי רוסו וב-1909 החל לפעול בקבוצה של ציירים קוביסטיים שכללה גם את ז'ורז' בראק ופבלו פיקאסו.

ב-1908, לאחר שירותו הצבאי (כספרן גדודי), דלונה פגש את סוניה דלונה שעמה התחתן מאוחר יותר (אף היא הייתה ציירת נודעת) ומאוחר יותר נולד להם בן. בשנת 1909 החל דלונה לצייר סדרת של ציורים של העיר פריז ובעיקר של מגדל אייפל, לאחר שהתמקם בסטודיו בפריז.

בשנת 1911 הצטרף דלונה לקבוצת "הפרש הכחול", קבוצת ציירים שעסקו במוחשי והפיכתו למופשט, שהתרכזה במינכן. לאחר הצטרפותו לקבוצה זו השתנו ציוריו לחלוטין והוא יצר אומנות מופשטת תוך נטייה לקוביזם. ביצירותיו אלו שילב את הקוביזם עם הפוביזם תוך זיקה לתנועת האור שבאימפרסיוניזם ויצר סגנון ייחודי, לו קרא גיום אפולינר ב-1912 בשם אורפיזם.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה דלונה שהה עם אשתו בספרד ואחר כך גם בפורטוגל. באותה תקופה עיצבו השניים תפאורה ותלבושות לבית האופרה של מדריד, וסוניה טרק הפכה למעצבת אופנה. לאחר חזרתו לצרפת ב-1921 השתתף דלונה בעיצוב פסי הרכבת בתערוכה העולמית של פריז (1937).

בתקופת מלחמת העולם השנייה, סבל דלונה מסרטן ובריאתו החלה להדרדר, הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1941 במונפלייה.

## קישורים חיצוניים

* תמונתו - חלון בעיר, מס' 4
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים קוביסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1885
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1941
אורבנוס החמישי

**אורבנוס החמישי** (בלטינית: **Urbanus V**; סביב 1310 - 19 בדצמבר 1370), היה אפיפיור מ-28 בספטמבר 1362 עד מותו.
## ביוגרפיה
גיום גרימור נולד למשפחת אצולה בטירת גריזאק שבחבל לאנגדוק בדרום צרפת. כשהיה בן שתים עשרה בלבד עזב את הטירה המשפחתית כדי ללמוד במונפלייה ובטולוז. עם סיום לימודיו קיבל תואר דוקטור לחוק הכנסייתי. לימד במונפלייה ובאביניון, נכנס למסדר הבנדיקטיני ושימש אב מנזר סנט ז'רמין בעיר אוסר שבצפון חבל בורגונדיה. ב-1361 שימש אב מנזר סנט ויקטור במרסיי. נשלח לנאפולי על ידי האפיפיור, אך ב-1362 נפטר האפיפיור אינוקנטיוס השישי, וגיום גרימור נבחר לאפיפיור, ובחר בשם אורבנוס החמישי.

אורבנוס החמישי המשיך ברפורמה של קודמו. לחם בשחיתות, במותרות ובבזבוז בחצרו באביניון. התנגד בכל תוקף למינוי קרובי משפחה למשרות בכנסייה. גייס לעזרתו אנשים משכילים, ייסד קולג' חדש במונפלייה ותמך במלומדים. הציב לעצמו כמטרה את החזרת מקום מושב האפיפיור מאביניון לרומא. אנשי חצרו הצרפתים התנגדו לכך, וביקשו ממנו שלא להיעתר לבקשותיהם של המשורר פטרארקה ושל הקדושה קאתרינה מסיינה לעשות כן. הוא חשש כי האנגלים, שכבשו את דרום צרפת, יכבשו גם את אביניון ויענישו אותו על היותו נתון למרותו של שארל החמישי מלך צרפת.

ב-30 באפריל 1367 הפליג האפיפיור ממרסיי, וב-16 באוקטובר נכנס לרומא לקול תשואות ההמון. המשורר פטרארקה הביע את תודתו לאפיפיור שהעז לחיות ברומא. אך העיר הייתה מוזנחת וארמון האפיפיור נחרב בשריפה. אורבנוס החמישי ציווה לבנותו מחדש, ובינתיים עבר להתגורר מחוץ לעיר. ב-1368 הכתיר ברומא את קרל הרביעי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אך ב-5 בספטמבר 1370 נכנע לדרישתם של הקרדינלים הצרפתיים, ואמר שעליו לחזור לאביניון כדי להשכין שלום בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים.

ב-24 בספטמבר 1370 הגיע אורבנוס החמישי לאביניון, ונפטר שם בדצמבר של אותה שנה. הוא נקבר בכנסיית נוטרדאם באביניון, אך ב-1372, על פי צוואתו, הועבר מקום קבורתו למנזר סנט ויקטור במרסיי. במקומו נבחר לאפיפיור גרגוריוס האחד עשר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים צרפתים
קטגוריה:אבות מנזרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-14
קטגוריה:נפטרים ב-1370
אבנר ברזני

**אבנר ברזני** (1949 – 10 בדצמבר 2009) היה תת-אלוף בצה"ל, מנכ"ל המשרד לביטחון פנים ונציב קבילות החיילים.

## חייו
ברזני גדל בטירת כרמל. ברזני התגייס לצה"ל בשנת 1967 לחיל ההנדסה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש ראש חטיבת הסגל אשר באגף כוח אדם (אכ"א). לאחר 34 שנים השתחרר מהצבא בדרגת תא"ל, ומונה למנכ"ל המשרד לביטחון פנים (2001–2002). כשסיים את תפקידו מונה לנציב קבילות החיילים, והוא החמישי שממלא תפקיד זה. ב-23 בנובמבר 2008 סיים את תפקידו בנציבות הקבילות, והודיע על התמודדותו ברשימת קדימה לכנסת. הוא דורג במקום ה-31 ולא נכנס לכנסת ה-18.

הוא נפטר ב-10 בדצמבר 2009, לפני שהגיע תורו להיכנס לכנסת במקום חברי כנסת של "קדימה" שסיימו את כהונתם.

על שמו בית ספר יסודי בטירת כרמל.

## תוכנית עתידים
בשנת 1999 יזמו הרמטכ"ל דאז שאול מופז, תא"ל ברזני ואיתן ורטהיימר את תוכנית עתידים - מערכת משולבת של תוכניות המסייעות לצעירים מן הפריפריה של מדינת ישראל לרכוש השכלה אקדמית, הפועלת בניהול משותף של הצבא ושל עמותה אזרחית.

## קישורים חיצוניים

* ריאיון ב"במחנה"
* 
* 

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לביטחון הפנים
קטגוריה:נציבי קבילות החיילים
קטגוריה:פעילי מפלגת קדימה
אבנר ברזני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג'

**בוסתאן אל-מרג**' (בערבית: **بستان المرج**) היא מועצה אזורית בעמק יזרעאל, הכוללת ארבעה כפרים ערביים: סולם, כפר מצר, נין ודחי אשר אוכלוסייתם משתייכת ברובה לחמולת זועבי. בין יישוביה של בוסתאן אלמרג' אין רצף טריטוריאלי. מפרידים ביניהם שטח עיריית עפולה, המועצה האזורית עמק יזרעאל, והמועצה האזורית הגלבוע.

## היסטוריה
בשנת 1993 הוקמה מועצה אזורית נוף הגליל, בעקבות החלטת ממשלת רבין השנייה על פיתוח המגזר הערבי בישראל. המועצה כללה את הכפרים השייכים למועצות האזוריות בוסתאן אל-מרג', אל-בטוף והכפר אום אל-גנם. זה הייתה המועצה האזורית הראשונה שהוקמה בישראל באופן בלעדי ליישובים ערבים.

בשנת 1999 מינה שר הפנים, נתן שרנסקי, ועדת גבולות, בראשות הגאוגרף יוסי בן-ארצי מאוניברסיטת חיפה, לבדיקת תחומי השיפוט של המועצה, עקב רצונם של היישובים הבדואים לקבוע מחדש את גבולות המועצה. הצורך בהקמת ועדת הגבולות התעורר לפני הבחירות המוניציפליות למועצות האזוריות במאי 1999, כאשר שלושה מהיישובים בדוויים: רומנה, עוזייר רומת אל-הייב, ביקשו שלא להיכלל בתחום המועצה האזורית נוף הגליל, ולהקים לעצמם מועצה עצמאית משלהם. היישובים פנו לבג"ץ, וביקשו ממנו שלא להשתתף בבחירות ולהקים מועצה נפרדת. בג"ץ המליץ על הקמת ועדה שתחליט לאן ישתייכו היישובים מבחינה מוניציפלית.

בינואר 2001, אימץ שר הפנים חיים רמון, את המלצת ועדת בן-ארצי לפצל את המועצה, כאשר לבוסתן אל מרג' צורפו הכפרים שהיו בחלק הדרומי של המועצה האזורית נוף הגליל, פרט לאום אל-גנם שצורף למועצה המקומית שבלי.

המועצה נוהלה תחילה בידי מועצה שמינה שר הפנים. ב-2002 נערכו בבוסתאן אל-מרג' הבחירות הראשונות, ולראש המועצה נבחר אחמד זועבי. בשנת 2009 מונתה למועצה ועדה ממונה לאור ליקויים רבים שנמצאו בתפקוד המועצה וגירעון שוטף בגובה של כ-35% מהכנסות המועצה. ב-2013 נכנס לתפקידו יעקב זוהר, הממונה החמישי מטעם משרד הפנים. זועבי נבחר מחדש ב–2014, בהיעדר חוק או נהלים שאוסרים על ראש מועצה מודח להתמודד שוב.

בבחירות 2018 נבחר עבד אלכרים זועבי שניצח בסיבוב שני עם 53.34% מהקולות את אסמאעיל זועבי.

## אוכלוסייה

## יישובי המועצה
ממוזער|אוטובוס צהוב של המועצה האזורית

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המועצה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:משפחת זועבי
מועצה אזורית חוף השרון

** חוֹף הַשָּׁרוֹן ** היא מועצה אזורית בשרון. שמה של המועצה נובע ממיקומם של חלק נכבד מיישובי המועצה על חופי מישור החוף באזור השרון.

## גאוגרפיה
המועצה גובלת בדרום ברעננה, הרצליה וכפר שמריהו, במערב בים התיכון, בצפון בנתניה, אבן יהודה ואילנות ובמזרח במועצה אזורית לב השרון, אבן יהודה, מועצה אזורית דרום השרון וקדימה. כמו כן נכלל במועצה קיבוץ גליל ים, הנמצא בין הרצליה ורמת השרון ולכן אינו נכלל ברצף הטריטוריאלי של המועצה.

משרדי המועצה נמצאים בשטח קיבוץ שפיים. רוב תלמידי המועצה לומדים בבית החינוך המשותף חוף השרון, אשר גם הוא נמצא בקיבוץ שפיים.

## יישובי המועצה

## ראשי המועצה
* מאיר בן-שפר מרשפון (1950–1954)
* יצחק גבירץ משפיים (1954–1955)
* דוד אמן משפיים (1955–1980)
* יוסף שגיא משפיים (1980–1998)
* אהרון בז'רנו מכפר נטר (1998–2009)
* אלי ברכה מבית יהושע (2009–הווה)

## ראו גם
* חוף השרון
* בית החינוך המשותף חוף השרון	
* פנימיית וינגייט

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:השרון: מועצות מקומיות ואזוריות
מועצה אזורית עמק הירדן

**מועצה אזורית עמק הירדן** היא מועצה אזורית בעמק הירדן. היא הוקמה בשנת 1949, לאחר שגוש היישובים באזור התקיים משנות ה־30, והיוותה דגם למועצות אזוריות שהוקמו לאחריה.

בתחומי המועצה ישנם 22 יישובים, מתוכם 17 קיבוצים, 4 יישובים קהילתיים ומושב אחד. כמו כן נמצאת בתחומה המכללה האקדמית כנרת.

ב־2021 המועצה פתחה בתהליך לשינוי שמה למען מיתוג מחודש, בדומה לשכנתה נוף הגליל ולמועצות שדות דן, עמק המעיינות.

## גאוגרפיה
שטח המועצה סובב את הכנרת.

גבולות המועצה הן:
*צפון – מועצות מבואות החרמון והגליל העליון
*מזרח – מועצה אזורית גולן
*דרום – מועצה אזורית עמק המעיינות
*מערב – יבנאל, מועצה אזורית גליל תחתון ומועצה אזורית עמק יזרעאל

בתוך שטח המועצה נמצאות העיר טבריה והמועצה המקומית מגדל.

## דמוגרפיה

## יישובי המועצה

## ראשי מועצה
בדצמבר 2015 התפטר יוסי ורדי, ששימש ראש המועצה במשך 13 שנים, זאת בהתאם לסיכום עם פרקליטות המדינה בעקבות פרשת תשלומי שכר עודפים למספר עובדי המועצה שהתרחשה בשנת 2007. במקומו מונה באופן זמני עוזי קרן מעין-גב, עד לבחירות שהתקיימו בתחילת פברואר 2016. בסבב הראשון לא התקבל הרוב הנדרש, בסבב השני שהתקיים בסוף פברואר 2016 נבחר עידן גרינבאום.

*אברהם האפט - ממייסדי דגניה ב', ראש ועד מתיישבי הגוש הראשון (1939-1949) וראש המועצה הממונה הראשון (1949) וראש המועצה הנבחר הראשון 1950–1957
*מנחם רולל ממסדה (1976-1957)
*יונה רוזן (רוזנפלד) ממעגן (1984-1976)
*זאב שור מעין גב (2002-1984)
*יוסי ורדי מדגניה א' (2015-2002)
*עוזי קרן מעין גב - ממלא מקום זמני בין התפטרות יוסי ורדי לבחירת עידן גרינבאום
*עידן גרינבאום מאשדות יעקב מאוחד (2016 ואילך)

## ראו גם
*עמק הירדן

## קישורים חיצוניים

*

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מועצות אזוריות במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
הפרש הכחול

[ממוזער|שמאל|200px|שער [אלמנך הפרש הכחול, וסילי קנדינסקי, 1912]]
קבוצת **"הפרש הכחול"** (בגרמנית: **Der Blaue Reiter**) היא קבוצה של ציירים אקספרסיוניסטים אשר נוסדה ב-1911 וירשה את מקומה של קבוצת "הגשר", שהתפרקה בשנת 1913. קבוצה זו כללה את פרנץ מארק (1880–1916), וסילי קנדינסקי (1866–1944) אוגוסט מאקה (1887–1914), גבריאלה מינטר (1877–1962), אלכסיי פון יבלנסקי (1864–1941), אלפרד קובין (1879–1940) ואחרים. אמן נוסף המזוהה עם הקבוצה הוא פאול קלה (1879–1940).

הקבוצה החלה את פעילותה ב-1912 בעיר מינכן, ולאחר מכן עקרה והחלה לפעול בכפר הציורי  בהרי האלפים שבדרום בוואריה.

הקבוצה קיבלה את שמה מתוך יצירת ילדים שנקראה "הפרש הכחול", אגדה על אביר היוצא לתקן את עוולות העולם. כמוהו הרגישו חברי הקבוצה שעליהם ליצור זרם חדש ולתקן את העולם מכבלי האמנות המסורתית.

הקבוצה היללה את אמנות הילדים ואת האמנות הפרימיטיבית, אבל לא היו לה יעדים אמנותיים ברורים. מבין השלושה קנדינסקי הוא המפורסם ביותר, ואף נודע כאחד מאבות הציור המופשט, אולם לא כל ציירי הקבוצה היו שותפים להתלהבותו מן הציור המופשט.

הקבוצה הוציאה את "אלמנך הפרש הכחול" ובו הציגה יצירות פרימיטיביות, צילומים של אמנות עממית וציורי ילדים (בהשפעתו של פאול קלה). בתערוכות שארגנה הקבוצה הוצגו, לצד עבודותיהם, גם ציירים מודרניסטים אחרים כגון פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק ורובר דלונה.

תפיסת עולמה של התנועה היא כי "הרוח היצירתית חבויה בתוך החומר" (קנדינסקי), והצורות והצבעים הם הביטוי החיצוני של אותה רוח.

## לקריאה נוספת

* Düchting, Hajo, **Der Blaue Reiter**, Taschen Deutschland GmbH+, 2017. 
* Price, Dorothy, **German Expressionism: Der Blaue Reiter and its legacies**, Manchester University Press, 2020. 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אקספרסיוניזם
קטגוריה:קבוצות אמנים
קטגוריה:ציור
מגן (הרלדיקה)

בהרלדיקה, המגן הוא ההתקן העיקרי של השלט ההרלדי.
דמויות ושבלונות מיוצגות על פני המגן במגוון רחב של סידורים.

מגיניהם של גברים נושאי שלט אצולה עוצבו לרוב בצורת טיפוסית למגינים אשר שימשו את האבירים בימי הביניים לקרב. מאחר שצורה זו נתפסה כצורה "לוחמנית" המתאימה לגברים בלבד, הנשים השתמשו במגינים בצורת מעוין ואנשי הכמורה נשאו מגינים סגלגלים.

## נקודות על המגן
הנקודות הבאות הן הנקודות אשר על פי הבלאזון יש לצייר מטענים.

ממוזער|ימין|250px|מגוון צורות מגנים:  
1.צרפת המלוכנית 2.צרפת המודרנית 3. אובלי 4. מעוין 5. מרובע 6.איטליה 7.שווייץ 8.אנגליה 9.גרמניה 10.פולין 11.ספרד

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:התקנים הרלדיים
קטגוריה:מגנים
שדה (הרלדיקה)

המונח **שדה** בהרלדיקה מתייחס לרקעו של המגן. השדה מורכב לרוב מטינקטורה (צבע או מתכת) או פרווה.

## תיאורי נוף
במקרים נדירים ביותר מתואר בשדה נוף כלשהו, על פי סופר ההרלדיקה ארתור צ'ארלס פוקס-דויס בספרו "אומנות ההרלדיקה", מציין כי על אף העובדה כי קיימים שלטים הרלדיים בריטיים רבים אשר רקעם מתאר נוף, ישנו שלט אחד, סמלה של לופז (Lopes) אשר השדה עצמו מתואר כ"בשדה נוף, מעיין, ממנו המניב עץ דקל, כולם הולמים". ישנם מספר דוגמאות לשימוש בתיאור נוף בשדה כגון שלטי האצולה של רוברט דינווידי מסקוטלנד ובית הספר הדרום אפריקאי "הורסקול בראנווג". תיאור נוף נחשב בידי כרוזים רבים כ"לא הרלדי" כיוון שאינו ניתן לשחזור אחיד.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וקסילולוגיה
קטגוריה:התקנים הרלדיים
בלאזון

**בלאזון** (בלועזית: **Blason** או **Blazon**) הוא תיאור רשמי ומפורט אשר נועד לאפשר שחזור מדויק, לרוב של שלט הרלדי או דגל. מכאן שסמלים אלו אינם נקבעים לפי תמונתם, אלא לפי נוסח ה**בלאזון**. בלאזון עשוי לשמש גם לתיאור רשמי של סיכה, כרזה או חותם.

## חוקי ה[[דקדוק]]
כדי להבטיח דיוק יחסי ומראה זהה של התמונות שיצוירו, נקבעו מספר חוקים לבלאזון:
* בתחילתו, מתאר הבלאזון את ה"טינקטורה" (הצבע) של ה"שדה" (הרקע). במקרים נדירים של "הרלדיקת נופים", בחלקו של השדה, או בכולו, מצויר תיאור נוף. במקרה אחד לפחות קיים ייצוג של ים בשדה.
* בהמשך מתאר הבלאזון את המיקום והטינקטורות של המטענים (פריטים) על המגן. מיקום המטענים על המגן מפורט מלמעלה למטה ומימין לשמאל מנקודת מבטו של הנושא את המגן (מנקודת מבטו של המתבונן – משמאל לימין, ראו גם ימין ושמאל בהרלדיקה).
* החוקים מאפשרים ציור שלט הרלדי יחיד בדרכים שונות אשר כולן נחשבות לשקולות (ניתן לדמות זאת לאות מסוימת בגופן או בפונט שונה).

## דוגמאות

אורכו ומורכבותו של הבלאזון משתנים ממגן למגן.
* "ארמין" - סמלה של ברטאן.
* "כחול, קשר זהב" - מתאר שדה כחול עם מטען הנקרא "קשר" (ומתאר פס-חוצה אלכסוני בעובי מסוים) בצבע זהב.
* "צובל, שתי חרבות מוצלבות במאונך כסף, בין ארבע שושני זהב, הכול תחום בסגול".
* קיימות דוגמאות ארוכות ביותר הנמשכות על פני שורות אחדות ומתארות סמלים רבים - חיות, צורות וצבעים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרלדיקה
פיליפס רקורדס

**פיליפס רקורדס** (**Philips Records**) הוא מותג הקלטות השייך לענק האלקטרוניקה ההולנדי פיליפס. החברה החלה את דרכה בתור **Philips Phonografische Industries** או **PPI** בשנת 1950, והפיצה במהלך שנות ה-50 בבריטניה הקלטות תחת המותג Columbia Records. ב-1962, שיתוף בין פיליפס לדויטשה גרמופון יצר את קבוצת **DGG/PPI**.

המותג **Philips Classics Records** (פיליפס קלאסיק רקורדס) החל לשמש את חברת פיליפס בשנות השמונים להפצת הקלטות של מוזיקה קלאסית. 

כיום פיליפס רקורדס היא חלק מקבוצת יוניברסל מיוזיק גרופ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חברות תקליטים
סיכה (הרלדיקה)

[שמאל|ממוזער|170px|"[נוצות נסיך ויילס" – סיכת הנסיך מוויילס]]
**סיכה הרלדית** (או **תג הרלדי**) הייתה נפוצה בימי הביניים בעיקר באנגליה. סיכות אלו היו עשויות בדרך כלל ממתכת פשוטה, בד או חומרים אחרים. 

התגיות שימשו להפגנת נאמנות לאדון מסוים ובדרך כלל שולב בהן יסוד כלשהו מהשלט ההרלדי של האדון. הן נענדו על בגדי החסידים ביציאה לקרב או לכל אירוע בו נדרשו להפגין את נאמנותם.

אחרי ימי הביניים צומצם עד מאוד השימוש בסיכות עד אשר הוחזר על ידי המכללה לשלטים הרלדיים  בלונדון בשנת 1906. מאז ניתנות סיכות בטקסי הענקה רבים כתוספת לשלט ההרלדי (האציל המקבל בוחר אם ברצונו בסיכה, וגם משלם עבורה בהתאם). במעמד ההענקה, באופן טיפוסי, מתנוססת הסיכה המאוירת על דגל ונזכרת גם ב"הכרזת המענק" (מכתב רשמי הניתן כאסמכתא) בנוסף לשלט ההרלדי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרלדיקה
קרלו ג'זואלדו

** דון קרלו ג'זואלדו** (באיטלקית: Carlo Gesualdo; 8 במרץ 1566 - 8 בספטמבר 1613) היה מלחין איטלקי שפעל בתקופת הרנסאנס.

## תולדות חייו
קרלו ג'זואלדו היה אציל ונסיך ונוסה שבאיטליה, אם כי רוב ימיו התגורר בנאפולי. בתחילת דרכו כמלחין כתב בעילום שם, ורק בשנת 1590, לאחר שרצח את אשתו הראשונה עם מאהבה, החל לכתוב בשמו האמיתי. תואר האצולה שלו גונן עליו ממשפט, אך לא מנקמה, על כן נמלט אל ארמונו שבעיר ג'זואלדו, שם היה מוגן. 

ב-1594 נישא ללאונורה ד'אסטה, אחייניתו של דוכס פרארה. בעקבות הנישואים עבר לפרארה, מרכז משגשג מבחינה מוזיקלית, ופרסם שם את ארבעת ספרי המדריגלים הראשונים שלו בין השנים 1593–1596. בשנת 1597 חזר ג'זואלדו לנאפולי והקדיש את זמנו לקידום הקריירה המוזיקלית שלו. בשנת 1600 מת אלפונסו, בנם היחיד של בני הזוג ג'זואלדו. בעקבות האירוע הטרגי הזמין ג'זואלדו את עיטור המזבח המפורסם של כנסיית הקפוצ'ינים בעיר ג'זואלדו, שם נראית, לצד ההורים השכולים ודודו החשמן של ג'וזאלדו, גם נשמת ילד.

## יצירתו
קרלו ג'זואלדו פרסם שישה ספרי מדריגלים בחמישה קולות. בספרי המדריגלים החמישי והשישי מופיעים כמה מאפיינים ייחודיים: המדריגלים הם כרומטיים וקיצוניים בייחודם. ייתכן, שהכרומטיות הפרועה שבהם משקפת את מצבו הנפשי המעורער של ג'זואלדו, ששיטות ההלחנה שלו הקדימו בהרבה את זמנן. חשוב להדגיש, כי הטיפול בדיסוננטים במדריגלים אלה היה שמרני למדי, אבל הכרומטיקה יצרה צירופי צלילים, שהמרחק הטונאלי ביניהם היה גדול. אלה יצרו מעברים המזכירים מודולציות כרומטיות או אנהרמוניות פתאומיות בין סולמות רחוקים, שהופיעו שוב רק בסוף המאה ה-19 ביצירות ריכרד וגנר, מקס רגר, ריכרד שטראוס או אנטון ברוקנר. לעיתים היה רק צליל אחד משותף בין שני אקורדים וחלק מהקולות עלו או ירדו בחצאי טונים. מאפיין נוסף של המדריגלים שלו מהספר החמישי והשישי הוא שינויי מרקם וטמפו פתאומיים, שיצרו ניגודיות דרמטית ואשר נבעו מהטקסטים שעסקו רבות בנושא האהבה ונעו בין שמחה ואושר לבין אכזבה, ייאוש ומוות. יש לציין, שהמדריגלים שלו השפיעו על המלחינים שבאו אחריו והשפעתם באה לביטוי במוזיקה לכלי מקלדת, כמו ביצירות מאת ג'ירולאמו פרסקובלדי וקודמיו הנפוליטניים, או יוהאן יאקוב פרוברגר ויוהאן קספר קרל. 

פרט לששת ספרי המדריגלים בחמישה קולות כתב ג'זואלדו עוד מוזיקה קולית חילונית וכן מוזיקה דתית, ומעט יצירות כליות.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:רוצחים
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:פרארה: אישים
קטגוריה:ילידי 1566
קטגוריה:נפטרים ב-1613
אסוציאציה

**אַסוֹצִיאַצְיָה** (בעברית: **תַּסְמִיךְ, סִמּוּךְ**, לפי מילון אבן שושן: **זִכְרָה**) היא כל קשר הנלמד בין שני עצמים כלשהם.

האסוציאציה מקשרת בין עצמים שיכולים להיות מסוגים שונים - עובדות, רעיונות, פעולות, דימויים, גירויים ותגובות, זיכרונות וכדומה.
בתאוריות הלמידה אסוציאציה מוגדרת כקשר בין גירויים לתגובות, ולא בהכרח בין שני זיכרונות שניתנים לשליפה לתודעה. רוב תאוריות אלה הושפעו מהאסכולה הביהביוריסטית בפסיכולוגיה, אסכולה אשר עוסקת בחקר ההתנהגות הגלויה של בעלי חיים ובני-אדם.

## אטיולוגיה
ישנם הסברים אפשריים רבים לגבי אופן היווצרותו של קשר אסוציאטיבי, כגון היווצרות סינפסות חדשות במוח, דפוסים של פעילות עצבית או רשתות של רעיונות מופשטים הקיימות במוחנו.

זיכרון פעיל יכול להביא לשליפת זיכרונות שיש לו אתם קשר של סמיכות, על ידי הפעלתם באמצעות חיווט סינפטי. החיווט נוצר בתהליך של למידה שמקשרת אותו אל זיכרונות שנשלפו בסמיכות אליו בטווח של עד שעות. החיווט מתחזק ככל שהתבנית חוזרת על עצמה מכיוון שהדבר עשוי להעיד על קשר אפשרי של סיבה ותולדה או קשר ביוגרפי.

שליפת רצף אסוציאציות של אירוע או תרחיש הכוללים פרטים רבים, מתבצע על ידי חיווט סינפטי טורי הקיים בין זיכרונות שונים שמייצגים את פרטי האירוע ומאפשרים את שליפתם בזה אחר זה ובהתאם לסדר ההתרחשות ואף בסדר ההפוך. השליפה הטורית משמשת גם להתמצאות במרחב החיוני לצורך ניווט, כאשר זיכרון אחד שמייצג קטע דרך נשלף ושולף את הזיכרון הבא שמנבא את קטע הדרך הבא על ידי רצף טורי של נוירוני מיקום.

אסוציאציה של דמיון מופיעה כאשר שני תאי עצב ויותר חולקים ביניהם את אותם חיבורים סינפטיים, כך שעירור באחד מהם עשוי לעורר את השני ולהציג את תוכנו לצד התוכן של קודמו. החיבורים הסינפטיים הם אבני הבניין של התוכן המאוחסן בתאי עצב, כך שחיבורים המשותפים לשני תאים מייצג את המשותף להם, לצד חיבורים שייחודיים להם שמייצג את השוני ביניהם.

## פסיכותרפיה ולמידה
הפסיכואנליזה וגישות טיפוליות אחרות מתמקדות בחוויה הפסיכולוגית המתעוררת באמצעות גירוי או אירוע, כך שאסוציאציות הופכות לכלי בעל חשיבות רבה במהלך הטיפול. לדוגמה המילה "זבוב" עשויה להעלות אצל המטופל באסוציאציה את המילה "כנפיים", מילה זו עשויה להעלות באסוציאציה את המילה "מטוס" וכן הלאה.
שרשרת אסוציאציות זו יכולה לשמש בידי המטפל כדי לאבחן ולאתר קונפליקטים והגנות פסיכולוגיות אצל המטופל.

טכניקה זו משמשת גם במחקרי למידה מילוליים ובמחקרים פסיכובלשניים הבודקים כיצד נוצרת משמעות למילה כלשהי. כאן קיימת הבחנה בין אסוציאציות סינטגמטיות (מילה עוקבת מבחינה תחבירית, כגון כיסא-גדול) לאסוציאציות פרדיגמטיות, (מילה קשורה מבחינת המשמעות, כגון כיסא-שולחן). ילדים נוטים להעלות אסוציאציות סינטגמטיות, ומבוגרים נוטים להעלות אסוציאציות פרדיגמטיות. על פי ההנחה יש במוח "אזורי אסוציאציה", כגון האונה המצחית והקודקודית, שבהם מתרכזת הפעילות השכלית של למידה, חשיבה והסקה.

משום שהמידע בזיכרון לטווח ארוך מקודד על בסיס משמעות תוך קישוריות לידע קודם, האסוציאציה היא אחת הדרכים לשפר את יכולת השליפה מהזיכרון.
שימוש באסוציאציות נעשה גם בחיבור הגדרות לתשבצים ובמיוחד לתשבצי היגיון.

## ראו גם
* למידה
* התניה קלאסית
* התניה אופרנטית
* פסיכואנליזה
* אסוציאציות חופשיות
* קונוטציה

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ביהביוריזם
קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:זיכרון
סביון

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
המטומה

ממוזער|המטומה על זרוע
**הֵמָטוֹמָה** (לפי האקדמיה ללשון העברית: **צְרוֹר דָּם**) היא צבר ממוקם של דם בתוך הרקמות או בתוך חללי הגוף. עיקר הרכבה הוא דם קרוש בשלבי התארגנות שונים כתלות בזמן שחלף מאז אירוע הדמם. 

הסיבה השכיחה להיווצרות המטומות היא חבלה, אך גם דליפה מכלי דם עקב תהליך פתולוגי כגון מצבי תת-קרישתיות, חדירת גידול סרטני לאזור המכיל כלי דם, ניתוח או פריצת כלי דם על ידי מורסות. פגיעה בכלי הדם מסוג ווסקוליטיס המתקיימת במחלות אוטואימוניות רבות או הפרעות בקרישת הדם יכולות להוביל גם לדימומים עוריים זעירים כפטכיות או חבורות.

תוצרי פירוק קריש הדם עשויים להתארגן במקומם ולנוע מעט סביב אזור הצטברות הדם הראשוני. כאשר הפיגמנטים נעים במרווחים הבין-תאיים ייתכן ותיראה במקרים של המטומה עורית מעין התפשטות של אזור שינוי הצבע. המטומות עלולות לגרור סיבוכים מאוחרים הקשורים הן לחבלה הראשונית והן להתארגנות הדמם, כגון פגיעה ביכולת התנועה של מפרק (בחולי אנמיה חרמשית, למשל), הסתיידויות או היווצרות מוקד זיהומי. המטומה שבתהליך התארגנותה נפתחת מעין דופן סביבה וחלה התנזלות במרכזה נקראת **המטומה ציסטית**. בתיאור ההמטומה מוצמד בדרך כלל מינוח המגדיר את אזור התרחשותה בגוף או ברקמות.

## ראו גם
* חבורה (רפואה)
* נשיכת אהבה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פציעות
קטגוריה:דם
עקיבא (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
אומת חמשת האחוזים

**אומת חמשת האחוזים** או **אומת האלים והאנשים** היא תנועה חברתית-דתית מוסלמית אמריקאית - אפריקאית.
ממוזער|סמל הארגון
התנועה נוסדה בהארלם בסוף שנות ה-60 על ידי קלרנס 13X , שחברי התנועה מכנים אללה האב (Allah the father). מנהיגים דתיים ופוליטיים ראו את הקבוצה כענף רדיקלי שצמח מאומת האסלאם. לדברי התנועה מטרתה היא להביא שלום, צדק, ושוויון מאי הצדק הכלכלי, הפוליטי והדתי בארצות הברית ובעולם כולו.

על פי תפיסת חברי הקבוצה, עשרה אחוזים מהאנשים בעולם הם אליטות וסוכניהן, היודעים את אמיתות הקיום ובוחרים להשאיר שמונים וחמישה אחוזים מהעולם בבורות. חמשת האחוזים הנותרים הם אלו שיודעים את האמת ונחושים להאיר את שמונים וחמישה האחוזים הנותרים.

אומת האלים והאנשים מטיפה לאמונה שבני האדם השחורים הם בני האדם המקוריים של כדור הארץ ולכן הם האבות והאימהות של הציוויליזציה.

האומה מלמדת ערכים שנקראים "המתמטיקה העליונה" ו"האלפבית העליון" ( Supreme Mathematics ו-Supreme Alphabet) שחוברו על ידי אללה האב, והם המפתח להבנת הקשר בין האנושות ליקום.

כמו כן, הארגון מטיף לכך שהאדם השחור הוא בעצמו אלוהים, כך שהגזע השחור הוא בעצם גזע של אלים.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של התנועה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תנועות אסלאמיות
קטגוריה:אומת האסלאם
קטגוריה:ארצות הברית: אסלאם
גיל המעבר

**גיל המעבר** או **גיל העמידה** הם מונחים המתייחסים לשלב בחיי האדם, שבו הפוריות נפסקת או פוחתת משמעותית.
מוחמד נגיב

**מוחמד נגיב** (בערבית: **محمد نجيب**; תעתיק מדויק: **מחמד נגיב**; 19 בפברואר 1901 – 29 באוגוסט 1984) היה נשיא מצרים הראשון. כיהן כנשיא מיום הכרזת הרפובליקה ב-28 ביוני 1953 עד 14 בנובמבר 1954.

## חייו
מוחמד נגיב נולד בסודאן בשנת 1901. שירת בצבא המצרי והתקדם עד לדרגת מייג'ור גנרל. במלחמת העצמאות פיקד על החטיבה השנייה של חיל המשלוח המצרי. נגיב עמד בראש קבוצה שמנתה תשעה קצינים, ובהם: גמאל עבד אל נאצר, אנואר סאדאת, ועבד אל-חכים עאמר. הקבוצה הכריזה על עצמה כוועד המנהל של "תנועת הקצינים החופשיים" ועמדה מאחורי ארגון ההפיכה הצבאית ביום 23 ביולי 1952 נגד המלך פארוק, שהיה משושלת אלבנית שעלתה לשלטון בתקופת העות'מאנים. לאחר ההפיכה הכריזה קבוצת הקצינים על עצמה כ"מועצה המנהלת המהפכנית". המועצה הכתיבה לקבינט האזרחי את אופן ניהול המדינה, והפקיעה ממנו את השליטה על האדמיניסטרציה ומשרות השלטון.

נגיב נבחר לעמוד בראש המדינה וכמפקד העליון עקב הפופולריות שלו בקרב הצבא ועובדת היותו גיבור מלחמת 1948 - מפקד הבריגדה הגדולה בחיל המשלוח המצרי. גם גילו המתקדם וניסיונו, יחסית לקצינים הצעירים האחרים שבקבוצה, היוו שיקול בבחירתו. לראשונה מאז תקופת אלכסנדר הגדול, זכתה מצרים לשליט מצרי.

לאחר הדחת המלך דחף נגיב לרפורמה אגררית שתגביל את שטח האדמה שיוכל אדם להחזיק ובעקבות זאת נוצרה מתיחות בינו לבין ראש הממשלה עלי מאהר שהתנגד לרפורמה.

נגיב כיהן, בין השאר, גם כנשיא איגוד נכי המלחמה המצרים ממלחמת העצמאות. מקס בינט, שריגל עבור ישראל במצרים, יצר איתו קשרים הדוקים הודות לעובדה שבינט היה נציג מכירות של חברת פון לאופברג - חברה לייצור פרוטזות שהייתה ממוקמת בזיגבורג, גרמניה. נגיב שמח על האפשרות לשקם את נכי המלחמה על ידי יבוא הפרוטזות ובהמשך הקמת מפעל בת במצרים.

לאחר הכרזת מצרים כרפובליקה ביוני 1953, מונה נגיב כנשיאה הראשון.

לאחר מינויו הוא ביקר בבית הכנסת הקראי בעבאסיה, והבטיח ליהודים כי לא יאונה להם כל רע בדבריו "הדת היא לאלוהים, ומִצְרַיִם לכל המִצְרִים".

עד מהרה התגלעו מחלוקות בין הנשיא לבין סגנו, עבד אל נאצר. נגיב רצה להמשיך את המסגרת הפרלמנטרית הרב-מפלגתית של מצרים ולאפשר פעילות פוליטית, ולעומתו נאצר רצה לחסל את המפלגתיות וליצור ממשל אוטוקרטי חזק. לאחר שנאצר כפה את הוצאת ארגון האחים המוסלמים אל מחוץ לחוק, למורת רוחו של נגיב, התפטר הנשיא מכל תפקידיו ב-24 בפברואר 1954. נגיב התבקש לחזור לתפקידיו חודש מאוחר יותר, בסיוע קואליציה פוליטית מקרב מעמד הביניים. אולם צעד זה התפרש כאגרסיבי מצד הקצינים המהפכנים, שהתגבשו סביב נאצר וכפו את מינויו לראשות הממשלה באפריל 1954 במקומו של נגיב, שנותר בתפקיד הנשיאות בלבד. לאחר ניסיון התנקשות בנאצר בידי האחים המוסלמים באוקטובר 1954 הואשם נגיב בבגידה ובקשירת קשר. הוא הודח מתפקידו ב-14 בנובמבר 1954. אף שנאצר שלט עתה ביד רמה במצרים, תפקיד הנשיא נותר בלתי מאויש עד ליוני 1956, אז הוא נבחר כמועמד יחיד לתפקיד.

לאחר הדחתו הושם נגיב במעצר בית, ממנו שוחרר רק בנובמבר 1971, אחרי מותו של נאצר. הוא מת בשנת 1984 בקהיר. ב-2013 הוענק לו עיטור מסדר הנילוס מידי נשיא מצרים הזמני עדלי מנסור.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי מצרים המודרנית
קטגוריה:גנרלים מצרים
קטגוריה:מנהיגים מצרים שהודחו במהפכה
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1901
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1984
צו מעצר

**צו מעצר** הוא הוראה כתובה וחתומה בידי שופט, שמורה למשטרה לעצור אדם שלדעת מבקש הצו, יש חשד סביר או ראיות לכאורה לכך שהוא ביצע עבירה פלילית.

## צו מעצר בישראל
את צו המעצר, מבקשת התביעה בהליך פלילי (תובע מטעם משטרת ישראל או תובע מטעם פרקליטות המדינה), כצעד מינהלי.

יש מקרים בהם הצו מוצא על ידי השופט עצמו (ללא בקשת התביעה), כדי שמשטרת ישראל תביא בפניו אדם (עד מפתח במשפט או נאשם) שלא הגיע לדיונים קודמים, למרות שקיבל הזמנה כדין.

צו המעצר מבוצע על ידי המשטרה הקרובה למקום מגוריו של החשוד.

ברוב המקרים, ניתן צו המעצר לתביעה רק מהסיבות הבאות:
* נכשלו צעדים קודמים לעצור את החשוד;
* החשוד קיבל הזמנה להגיע אל בית המשפט במועד מסוים, אבל לא התייצב למשפטו באותו יום;
* מתוך חשש של התביעה כי החשוד ינסה לשבש הליכי חקירה;
* עלול לסכן את ביטחון המדינה או ביטחון הציבור.

הכנסת קבעה בחוק "חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים), התשנ"ו–1996" – מעצר אדם יהיה בצו של שופט (להלן – צו מעצר), אלא אם כן הוענקה בחוק סמכות לעצור בלא צו.

## צו מעצר בין-לאומי

מדינה חברה באיחוד האירופי יכולה לפעול להוצאת צו מעצר אירופי שיהיה בתקוף בכל מדינות האיחוד.

## הכרה הדדית שיפוטית באירופה

בשנת 2002 יושם העיקרון לראשונה על צווי מעצר ארופאים (EAW) והליכי הסגרה. על פי עיקרון זה, ההמלצה היא שההליכים הפורמליים בנוגע להסגרה החלים במדינות החברות יבוטלו ובמקומם יחילו מנגנון פשוט להעברת פושעים בין מדינות. מכיוון שמנגנונים אלה עשויים להיות בעלי השלכות מרחיקות לכת בכל הנוגע לזכויות אדם, הם מהווים אבן פינה לכל עקרון ההכרה ההדדית שיפוטית בנושאים פליליים. אחת הבעיות היא שאין מנגנון אירופאי לפיקוח כי אכן המדינות החברות מקיימות את העקרונות של חירות, דמוקרטיה, הגנה על זכויות אדם ועקרון החוקיות. יתרה מזו, דוח משנת 2002 הדגיש כישלונות של מדינות חברות בתחום הגנה על זכויות יסוד ובכל זאת עקרון ההכרה ההדדית לא התערער.

העיקרון תפס תנופה בעקבות אירועי 11 בספטמבר 2001 והצורך של האיחוד להוכיח את יכולתו להילחם בעבירות בין-לאומיות. עם זאת, הפרלמנט האירופי ציין כי אירועים אלה לא היוו בסיס לבקשת הליכים דחופים כיוון שההצעה כללה מספר עבירות פליליות ולא רק אלה הנוגעות למניעת טרור.

הצעת הנציבות לצו מעצר אירופי נתקבלה בפחות משלושה חודשים ואומצה על ידי המועצה ביוני 2002. ההחלטה מחייבת ביחס לתוצאה אך האופן שבו יגיעו לתוצאה נתון לשיקול דעת רשויות כל מדינה עצמה. ההחלטה אינה דורשת אשרור בפועל ומרגע שאושר על ידי המועצה, פרלמנטים לאומיים מחויבים לאשר שינויים נדרשים בחוקים הלאומיים לצורך יישום ההחלטה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדר דין פלילי
קטגוריה:מעצר
מעצר
XD-Picture Card

שמאל|ממוזער|250px|השוואה בין כרטיסי Flash שונים
זיכרון **xD-Picture** (קיצור של **Extreme Digital Picture**), המכונה גם **xD**, הוא כרטיס זיכרון מסוג Flash. הכרטיס פותח במאמץ משותף של חברת אולימפוס ופוג'י שהשיקו אותו לראשונה ביולי 2002, לאחר שיוצר על ידי חברות טושיבה וסמסונג. כיום, הכרטיס לא נמצא בשימוש על ידי אף מצלמה דיגיטלית נוכחית.

## סקירה
כרטיסי xD היה בשימוש בעיקר במצלמות דיגיטליות של חברות המפתחים וחברת קודאק. הנפחים הקיימים בשוק היו בין 16 מגהבייט לבין 4 גיגהבייט.
גודלם של כרטיסי ה-xD הוא 20 מ"מ על 25 מ"מ על 1.78 מ"מ והם שוקלים 2.8 גרם.

כרטיסי ה-16MB וה-32MB כותבים במהירות של 1.3MB לשנייה וקוראים במהירות של 5MB לשנייה. לעומתם, הכרטיסים בנפח 64MB, 128MB, 256MB ו-512MB כותבים במהירות של 3MB לשנייה וקוראים במהירות של 5MB לשנייה. כרטיס ה-1GB מסוגל לכתוב במהירות של 2.5MB לשנייה ולקרוא במהירות של 4MB לשנייה.

כאשר רוצים להוריד את התוכן מכרטיס הזיכרון, ניתן להשתמש במצלמה דיגיטלית ולחברה בחיבור באמצעות חיבור USB, או לחבר את הכרטיס למכשיר המסוגל לקרוא כרטיסי זיכרון מסוג זה. בכל מקרה - הכרטיס יופיע כאמצעי לאחסון מידע, אלא אם כן קושחת המצלמה או קושחת קורא הכרטיסים שינתה הגדרה זו.

## יתרונות וחסרונות לעומת סוגי כרטיסי זיכרון אחרים
כרטיס ה-xD מהיר יותר בהשוואה לכרטיסי זיכרון אחרים כגון Smartmedia, MMC, Secure Digital ו-MemoryStick. כמו כן, הוא קטן יותר בהשוואה לרוב הכרטיסים האחרים, יחסית ליכולת הביצועית שלו. כך נראה שכרטיסי ה-xD פותחו כדי להתחרות בכרטיסים כמו Secure Digital, CF, ו-Memory Sticks של חברת סוני.

### יתרונות
* כרטיסי xD מהירים יותר בהשוואה לאחיהם הישנים.
* כרטיסי xD קטנים יותר בהשוואה לאחיהם הישנים.

### חסרונות
* לכרטיסי xD יש כיום (פברואר 2006) קיבולת נמוכה יותר משאר הכרטיסים.
* כרטיסי xD יקרים יותר בהשוואה לכרטיסים אחרים בשוק.
* יש כיום מעט מצלמות וקוראי זיכרון אשר תומכים בסוג זה של כרטיסי זיכרון.
* כרטיסי ה-xD מפותחים כמעט בבלעדיות עבור מצלמות של חברות פוג'י ואולימפוס, דבר היוצר משאבים מעטים הזמינים לכרטיסי זיכרון אלו, לעומת כרטיסים פתוחים כמו Secure Digital.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:התקני זיכרון אלקטרוניים
מזור

**מָזוֹר** הוא מושב בשפלה הצפונית סמוך   לאלעד ושדה התעופה. המושב משתייך לתנועת המושבים וחלק מהמועצה האזורית חבל מודיעין. ממזרח למזור נמצא כביש 6, ממערבו הקיבוץ בארות יצחק וכביש 40, לצפונו המושב נחלים וכביש 471 ולדרומו המושב גבעת כח.

## היסטוריה
נוסד ביוני 1949 בידי עולים מצ'כיה, הונגריה, וניצולי השואה ממקומות אחרים, שהתיישבו בבתי הכפר הערבי הנטוש, אל-מוזירע או עומזרה, שהיה ממוקם במקום בו שוכנת כיום הכניסה לעיר אלעד. היישוב נקרא בתחילה "אום זרע" ו"מזרע הר", שנגזר משמו של הכפר הערבי הנטוש. ביוני 1949 עלה למקום כח חלוץ של גברים להכין את הבתים למגורים.

ב-1951, שם המושב הוחלף בעקבות הקמת משתלה ומפעל של צמחי מרפא ביישוב על ידי מרדכי קליין. המפעל לא צלח אך השאיר למקום את שמו (מזור מלשון מרפא).

באוגוסט 1950 תואר היישוב: "יפה היא אום זרע ... בתים מסודרים השרוים בגינות נוי. ... הונח צינור מים ממרחקים הנותן מים בשפע לכל בני הכפר." במאי 1951 התגוררו במושב 85 משפחות.
בסוף 1952 עדיין התגוררו התושבים בבתים של הכפר הערבי. המקום תואר אז: "אין רחובות. השבילים לא סוקלו עדין מאבנים. ... חשמל מאן דכר שמיה, מים ניתנים במשורה. רתוקים הם לצינור קפריזי השופע מימיו בהתאם למצב רוח. עתים זורמים המים בשפע ויקרה תכופות שהוא יבש לחלוטין." בהמשך עברו התושבים ליישוב הקבע, כשלושה קילומטרים מערבה.

שטחו של המושב כ-2,300 דונם. במרכז המושב הוותיק רחובות שלצידם בתי התושבים שבצמוד להם חלקות א', בצידו המזרחי של המושב נמצאות חלקות ב' ו-ג'. בשדות המושב מצטלבים כביש 6, המסילה המזרחית שבנויה בחלקה על תוואי ישן ושביל ישראל. במרכז המושב מוצבת מצבת זיכרון לנופלים בני המושב במערכות ישראל.

במושב **מזור** 81 נחלות ועוד כ-150 מגרשים בהרחבה, כשמרבית התושבים חילונים.

גרשון אריך שטיינר, שנמנה עם מקימי המושב, חיבר את הספר "כפר בספר" ובו תיעוד סיפורי של הקמת מושב מזור.

במושב נמצאת חוות מזור.

במושב זורם נחל מזור, שהוא נחל אכזב.

במושב פועלת תנועת הנוער של האיחוד החקלאי שעורכת מדי שבוע פעילויות לילדי המושב וכן עוזרת בטקסי המושב ואירועים שונים במושב.

## תגליות ארכאולוגיות באזור המושב

דרומית-מזרחית למושב נמצא מאוזוליאום רומי מן המאה ה-3. מבנה זה הוא אחד המבנים היחידים ששרדו בשלמותם עד לקומה השנייה בארץ ישראל שממערב לירדן מאז התקופה הרומית. המבנה שרד כנראה משום ששימש תקופה ארוכה כמקום תפילה מוסלמי שכונה "מקאם א-נבי יחיא".
בקרבת מקום נמצאו שרידי בניין ורצפת פסיפס מן התקופה הביזנטית. על פי המסורת הנוצרית קבור במקום יוחנן המטביל. המקום הוא עכשיו גן לאומי המשתרע על 25 דונם


sdot-mazor.JPG|שדות המושב במבט למזרח (ברקע בתי העיר אלעד)


## קישורים חיצוניים

* 
* מזור, באתר מועצה אזורית חבל מודיעין
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
קטגוריה:מושבים במחוז המרכז
לכיש (מושב)

[250px|ממוזער|[תל לכיש (מושב לכיש בצד שמאל של התמונה)]]
שמאל|ממוזער|250px|מראה הכניסה ליישוב
[250px|ממוזער|כרם ענבי מאכל מזן תומפסון בסמוך ל[לכיש (מושב)|מושב לכיש בחבל לכיש]]

**לָכִיש** הוא מושב בחבל לכיש השייך למועצה אזורית לכיש. חלק גדול מפרנסת חברי המושב באה מגידול ושיווק ענבי מאכל, אותם ניתן למצוא בשפע בשדות המושב, שהוא אחד מבין שלושת המקומות בעלי מספר הכרמים הגדול בארץ, יחד עם זכרון יעקב ובנימינה.

## לכיש העתיקה

לכיש הוא יישוב היסטורי עתיק. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על יישוב כבר מהתקופה הנאוליתית (7500 עד 4000 לפנה"ס), בתקופת הברונזה (3150 לפנה"ס ועד 1200 לפנה"ס) לכיש היא עיר חסות מצרית והיא מוזכרת לראשונה "במכתבי אל עמרנה" שבמצרים העתיקה (המאה ה-14 לפנה"ס).

בתקופת מלכות יהודה לכיש היא עיר מבצר אחת הערים המבוצרות ביותר ביהודה. לכיש זכתה לפרסום העולמי בזכות תבליט ענק שנחשף בטרקלין האירוח בארמון המלך סנחריב שבנינווה. מעדויות היסטוריות וארכאולוגיות עולה כי אבותיהם הקדומים של מתיישבי לכיש עסקו בגידול ענבים לפרנסתם. במובן זה, אפשר לומר שתושבי לכיש של היום ממשיכים את דרכם.

## הקמת היישוב
עד למלחמת העצמאות, ההתיישבות העברית באזור זה, החופף את חבל לכיש כיום, הייתה מעטה: נגבה במערב וגת, גלאון, קדמה וכפר מנחם מצפון מערב. המושב הוקם תחילה כהיאחזות נח"ל בשנת 1955, על אדמות , הכפר הערבי אל-קוביבה, שנכבש במלחמת העצמאות על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, ורק מאוחר יותר הפך למושב. הגרעין המייסד של המושב היה של בני מושבים וקיבוצים באזור ספר ויישובו היה בסדר הקדימויות הראשוני באתגר ההתיישבות הציוני של אותם ימים.

## חקלאות
בלכיש 66 משקים חקלאיים, כולם פעילים, ובנוסף עוד כ-70 משפחות של בנים ממשיכים או תושבים, המתגוררים ברובם בשכונת הבנים ובחלקם הגדול עובדים במשק ההורים.

האגודה מספקת שירותי ארגון ושיווק ללא מימון או התערבות בפעילות הכלכלית של החבר. הענף המשותף היחיד הוא גידולי בעל (פלחה) שפרושים על שטח של יותר מ-13,000 דונם של חיטה, חימצה, אבטיח, חמניות וכו'. כמו כן מופעל עדר בקר (פרטי) על שטחי המרעה שבאזור. בנוסף מרכזת האגודה את נושא המים, ניהול המשאבים (קרקעות), הדרכה, שיווק וארגון כללי.

בסך הכל נטועים בלכיש כ-5,000 דונם מטעים, ברובם המכריע כרמים. בנוסף, נטועים בשטח המושב כ-800 דונם פרחי שדה, בעיקר "פרח שעווה" לייצוא וכן חלקות נוספות של חממות, בתי רשת וכדומה. במשק מספר לולים, רפת חלב, משק דבש, משק בקר ועוד ענפים חקלאיים שונים.

## חיי הקהילה
בלכיש פועלת אגודה קהילתית שאחראית על פיתוח וארגון חיי הקהילה ובכלל זה: חינוך, תרבות, תשתיות ופיתוח ועוד.
במושב פועלת תנועת הנוער התנועה החדשה.
בנוסף, במושב ישנו מועדון המיועד לותיקי המושב בשם ״ותיכאן״.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1955
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם יישוב קדום
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
ארץ המלכה מוד

**ארץ המלכה מוד** (בנורווגית: **Dronning Maud Land**) היא השם לחלק של אנטארקטיקה שממלכת נורווגיה טוענת לשליטה עליו. 

שטח ארץ המלכה מוד הוא 2,500,000 קילומטרים רבועים, והיא ממוקמת בין 20° מערב ל-44° מזרח, 60° דרום לבערך 85° דרום.

## כרונולוגיה היסטורית
* 14 בדצמבר 1911 - רואלד אמונדסן הגיע אל הקוטב הדרומי באנטארקטיקה וקרא לרמה שדרכה הוא עבר על-שם המלכה מוד, רעייתו של הוקון השביעי, מלך נורווגיה ובתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
* 14 בינואר 1939 - ארץ המלכה מוד באנטארקטיקה הופכת לתביעה רשמית של ממלכת נורווגיה.
* 19 בינואר 1939 - גרמניה הנאצית תובעת שטח הכולל, בין השאר, 60% משטח ארץ המלכה מוד, וקוראת לו שוואביה החדשה, דבר שלא הוכר בידי שום מדינה.
* 7 במאי 1945 בשעה 02:41 - גרמניה הנאצית נכנעת לבעלות הברית, ותביעתה על שוואביה החדשה בוטלה.
* 1985 - נורווגיה מקימה את תחנת-המחקר "תּור".
* 2005 - נורווגיה מקימה את תחנת-המחקר "טרול".
* 2009 - נוסד המרכז הבלגי לחקר אנטארקטיקה על שם אליזבת, נסיכת בלגיה.
* ספטמבר 2015 נורווגיה מצהירה כי בכוונתה להרחיב את תחום טביעת הבעלות שלה בארץ המלכה מוד כך שתכלול את השטח מהחוף ועד מרכז הקוטב (כמו כל שאר הטריטוריות באנטארקטיקה.

## קישורים חיצוניים

* תמונות ומפות של ארץ המלכה מוד 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנטארקטיקה: אזורים
קטגוריה:נורווגיה: טריטוריות
נורווגיה
קטגוריה:מזרח אנטארקטיקה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1939
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה

**האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה** או **האיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה** (באנגלית: **American Psychiatric Association**, בר"ת: **APA**) היא ארגון מקצועי אמריקני שחבריו הם רופאים מומחים ומתמחים בפסיכיאטריה. בשנת 2006 מנתה האגודה יותר מ-35,000 חברים שרובם הגדול פועל בצפון אמריקה. אין להתבלבל בין ארגון זה לבין "האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה", שגם ראשי התיבות שלה הם APA.

באתר האינטרנט של האגודה מוצג תאורה והחזון שלה:
:"האגודה היא ארגון של פסיכיאטרים הפועלים יחדיו על מנת להבטיח טיפול הומני ויעיל באנשים בעלי הפרעות נפשיות, כולל הסובלים מפיגור שכלי, או מהפרעות הקשורות להתמכרות לחומרים ממכרים. האגודה היא הקול והמצפון של הפסיכיאטריה המודרנית. החזון שלה הוא חברה שבה יש אבחון וטיפול פסיכיאטרי זמינים ונגישים."

האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה מפרסמת מספר כתבי עת, עלונים שונים וכן את המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות, המוכר גם בכינוי **[[DSM]]** (ר"ת: "Diagnostic and Statistical Manual of mental disorders"). המדריך הסטטיסטי לאבחון הפרעות נפשיות הוא ספר מקובל ורווח ברוב העולם המערבי, ופסיכולוגים ופסיכיאטרים רבים נעזרים בו.

## קישורים חיצוניים

* 
*  DSM-5-TR – המהדורה החמישית המתוקנת המלאה, שנת 2022, באתר MrEdsCircleofTrust.com

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פסיכיאטריה, אמריקאית
פסיכיאטריה
קטגוריה:פסיכיאטריה