open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חסידות טשחויב

ממוזער|שמאל|250px|האדמו"ר רבי אברהם אביש הלוי קנר
ממוזער|שמאל|250px|האדמו"ר רבי חיים יוסף משה הלוי קנר
**חסידות טשכויב** היא חסידות גאליצינית, ענף מחסידות צאנז, שנוסדה בראשית המאה ה-20. החסידות נקראת על שם העיירה צ'כוב שבגליציה. אבי החסידות היה רבי יעקב שמשון קנר חתן נכדו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.

חצר נוספת פעלה לפני כן בצ'כוב, בהנהגת רבי ישעיה הלברשטאם, בנו הצעיר של רבי חיים מצאנז.

## תולדות השושלת
רבי יעקב שמשון קנר בן הרב משה, חתנו של רבי משה הלברשטאם משינאווא כיהן כאדמו"ר בצ'כוב לאחר פטירת חותנו. במלחמת העולם הראשונה עבר לעיירה קלויזנבורג ובה נפטר בז' בסיוון תש"ב (1942). חתניו היו רבי חיים מנחם מנדל מדעש (חמיו של האדמו"ר מוויז'ניץ), רבי יעקב אלימלך מדעש, רבי אלעזר מסמבור ורבי יעקב יוסף שלמה הלפרין מווסלוי.

בנו השני של רבי יעקב שמשון, רבי ברוך (תרנ"ה - תשי"ג), מילא את מקום אביו ברבנות. היה חתנו של רבי שלום בן רבי אהרן מצאנז. בשנת תרפ"ה החל לשמש ברבנות בצ'כוב. לאחר פטירת חמיו מילא את מקומו כראב"ד בצאנז. במלחמת העולם השנייה שהה בבוכרה. בשנת תשי"ג היגר לארצות הברית ונפטר שם לאחר מספר שבועות.

### רבי אברהם אביש קנר
בנו של רבי יעקב שמשון, רבי אברהם אביש קנר (תרנ"ד - תשמ"ד), חתנו של רבי משה יוסף מסוליצא, הוכתר כאדמו"ר בשנת תרפ"ט (1929) בבוטושאן, משם עבר לגור בעיר יאשי שברומניה, שם הקים את חצרו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצל בנס מפרעות יאשי, שבהן נהרגו כ-14,000 יהודים.

לאחר המלחמה עלה לישראל באוניית המעפילים "מדינת היהודים" שנתפסה על ידי הבריטים, ונוסעיה הוגלו למחנה המעצר בקפריסין. הבריטים רצו להפרידו משאר הנוסעים ולהשאירו בארץ ישראל, אך האדמו"ר סירב לכך, כדי שלא לעזוב את היהודים השבורים שראו בו מנהיג. בקפריסין ארגן חיים דתיים ליושבי מחנה המעצר. לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בשכונת חליסה בחיפה ובה הקים את בית מדרשו. שימש כאדמו"ר במשך קרוב ל-40 שנה.

נפטר בכ"ט בחשוון תשמ"ד ונקבר בחלקת האדמו"רים בבית העלמין הישן בטבריה. בתו הרבנית מרים שיינדל ע"ה נישאה לר' יצחק יעקב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.

דברי תורתו נדפסו בספרו "אהל קדושים". בשם הספר הנציח ברמז את שם בתו לאה פיגא (אהל אותיות לאה) שנהרגה באונית המעפילים מפקורה, אשר הוטבעה במימי הים השחור על ידי הנאצים בדרכה לארץ ישראל.

#### החסידות כיום
מרכז החסידות כיום הוא בשכונת רמת שלמה בירושלים, ובראשותה עמד בנו של רבי אברהם אביש, האדמו"ר רבי חיים יוסף משה קנר, עד לפטירתו בניסן תשפ"ג. בבית המדרש קיים כולל לאברכים. רבי חיים יוסף ניהל במשך כארבעים שנה את בית הספר החרדי בחיפה תלמוד תורה "תורת אמת". עם פטירתו של רבי חיים יוסף משה, מונה בנו הרב יששכר יואל למלא את מקומו כאדמו"ר. בנו השני הרב מיכאל מונה לרב הקהילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידות צאנז
קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:חסידות במערב גליציה
אוסטינטו

**אוסטינטו** (**Ostinato**) הוא מונח במוזיקה המתאר חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי או מלודי לאורך זמן. הכוונה היא לחזרה מדויקת על המוטיב, אולם ההגדרה נכונה גם במקרים בהם חלים בו שינויים קלים, ובלבד שנשמרת תחושת החזרה. מקור הביטוי באיטלקית: "ostinato" משמעו "עיקש". 

דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה קלאסית:
* המוטיב הריתמי המלווה את הבולרו מאת מוריס ראוול
* מוטיב הבס ב"מחול האש" מאת מנואל דה פאיה
* מוטיב הסקרצו בפיציקטו אוסטינטו בסימפוניה הרביעית בפה מינור אופוס 36 מאת צ'ייקובסקי

דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה פופולרית:
* הליווי הקצבי-מלודי של נעימת "הפיל המרקד" מאת הנרי מנציני
* מוטיב הליווי הקולי בשיר "Take a Chance on Me" של להקת אבבא

דוגמאות לאוסטינטו במוזיקת ג'אז:
* הליווי בקטע "Take Five" מאת פול דזמונד 
* ליווי הגיטרה הטיפוסי לשירי בלוז

## ראו גם
* הוק (מוזיקה)
* ריף (מוזיקה)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
קטגוריה:מונחים מוזיקליים
מכ"ם דופלר

שמאל|300px
**מכ"ם דופלר** (באנגלית: **Doppler Radar**) הוא מכ"ם המבוסס על אפקט דופלר (הסטת תדר כתלות במהירות היחסית בין המכ"ם לעצם הנבדק). באמצעות מכ"ם זה ניתן לגלות את מהירות האובייקט שאחריו עוקבים.

אות המיקרוגל המשודר על ידי אנטנת מכ"ם כיוונית לעבר עצם כלשהו מוחזרת עם הסטת תדר ביחס לתדר המשודר ומאפשרת לפענח בדיוק רב את מהירות העצם. גופי אכיפה בעולם, כגון משטרת התנועה, עושים שימוש נרחב במכ"ם זה, כמו גם גופי צבא וביטחון, בקרת תנועה אווירית, לוויינים, וכן בתחומי רדיולוגיה ומטאורולוגיה.

## אפקט דופלר
אפקט דופלר קרוי על שם הפיזיקאי האוסטרי כריסטיאן אנדראס דופלר, אשר תיאר לראשונה ב-1842 כיצד תדרי אור וגלי קול מושפעים מהתנועה היחסית בין מקור הגלים לגלאי. האפקט מוכר מאוד, משינוי בצליל של גלי הקול שמשמיעים רכבות למשל. צליל שריקת הרכבת נשמע גבוה יותר כשהרכבת מתקרבת ונמוך יותר כאשר היא מתרחקת.

## עקרון פעולה
מכ"ם דופלר הוא מכ"ם (מגלה כיוון מרחק) המספק מדידת מהירות כפלט. מכ"ם דופלר מסווג כמשדר: פולס קוהרנטי, גל רציף או מאופנן תדר. מכ"ם דופלר על גל רציף (CW) מספק רק תוצאת מהירות. המכ"מים הראשונים היו מסוג רציף, אך במהרה התפתחו למכ"מים מאופנני תדר (FM-CW) אשר סורקים את תדרי המשדר כדי לפענח ולקבוע מרחק.

## ראו גם
* אפקט דופלר

## לקריאה נוספת


* David G. C. Luck, **Frequency Modulated Radar**, published by McGraw-Hill, New York, 1949, 466 pages.


## קישורים חיצוניים

* עקרון דופלר 

קטגוריה:מכ"ם
קטגוריה:אפקט דופלר
מונרו (ניו יורק)

**מונרו** (באנגלית: **Monroe**) היא עיירה במחוז אורנג' במדינת ניו יורק שבארצות הברית. העיירה נקראת על-שמו של נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.

בעיירה מונרו היו עד 2019 שלושה יישובים, מונרו, קריית יואל ומרבית היישוב הרימן (Harriman), אשר חלקו השני שייך לעיירה וודברי (Woodbury). בנובמבר 2017 נערך משאל עם לפיצול קריית יואל ממונרו, והקמת עירייה עצמאית לקריית יואל, ואכן הצעה זו זכתה ברוב מוחץ, ובאישור מושל ניו יורק אנדרו קואומו החל מה-1 בינואר 2019 הפכה קריית יואל יחד עם דונמים נוספים באזור, לעיירה עצמאית שקיבלה את השם פאלם טרי (Palm Tree), שמשמעותו בתרגום לעברית הוא עץ תמר, וביידיש טייטלבוים, כשמו של מייסד המושבה האדמו"ר מסאטמר הרב יואל טייטלבוים.

## היסטוריה
שטח העיירה הוא חלק מאזור שנקרא צ'יזקוק (Cheesecock, בלשון האינדיאנית המקומית: מקום גבוה). העיירה הוקמה בשנת 1799 וקיבלה את השם צ'יזקוק. ב-1801 שונה השם לסאות'פילדס (Southfields, באנגלית: שדות דרומיים). ב-1808 שונה השם למונרו (Munroe) וב-1818 למונרו (Monroe) לכבוד ג'יימס מונרו שכיהן אז כנשיא ארצות הברית.

## נתונים סטטיסטים
שטחה של העיירה הוא כ-55 קמ"ר והאוכלוסייה של העיירה לפני היפרדותה של קריית יואל ממנה, היה 31,407 (לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000), מתוכם: 93.91% לבנים, 1.22% אפרו אמריקאים, 1.36% אסייתים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדינת ניו יורק: עיירות
קטגוריה:ג'יימס מונרו
קטגוריה:יישובים, מחוזות ומדינות הנקראים על שם נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1799
נותר

בהלכות קרבנות, **נותר** הוא קרבן שלא נאכל בזמן שנקבע בתורה לאכילתו, או לא הוקרב על המזבח בזמן שקבעה התורה להקרבתו. יש מצווה להקריב את הקורבן ולאוכלו בזמנו עד תומו, כך שלא יוותר ממנו לאחר הזמן שנקבע לאכילתו. אם עבר הזמן וטרם הספיקו לבצע בקורבן את המצווה הדרושה בו - אסור לאכול אותו או להקריב ממנו, ומצווה לשרוף אותו. האוכל נותר במזיד נענש בכרת, ואם עשה בפני עדים והתראה, בית דין גוזר עליו מלקות. אם היה זה בשוגג, חייב חטאת.

## האיסור להותיר מן הקורבן
בתורה מוזכר כמה פעמים איסור להשאיר את בשר הקורבן מעבר לזמנו:
* לגבי קורבן הפסח: "ולא תותירו ממנו" ().
* לגבי קורבן חגיגת ארבעה עשר: "ולא ילין מן הבשר אשר תזבח בערב" ().
* לגבי קורבן פסח שני: "לא ישאירו ממנו עד בקר" ().
* לגבי קורבן תודה: "בַּיּוֹם הַהוּא יֵאָכֵל, לֹא-תוֹתִירוּ מִמֶּנּוּ עַד בֹּקֶר:  אֲנִי, ה'." ().
* לגבי קורבן שלמים: "וּבְשַׂר זֶבַח תּוֹדַת שְׁלָמָיו בְּיוֹם קָרְבָּנוֹ יֵאָכֵל, לֹא יַנִּיחַ מִמֶּנּוּ עַד בֹּקֶר." ().

פסוקים אלה עוסקים בחלקי הקורבן הראויים לאכילה. איסור דומה נאמר גם על החלקים הטעונים הקרבה: "וְלֹא יָלִין חֵלֶב חַגִּי עַד בֹּקֶר" ().  

מן הפסוקים על קורבן תודה נלמד האיסור גם ביחס לקורבנות שעליהם לא נאמר הדבר במפורש.

על איסור הותרת הקרבן אין לוקים, מפני שהשארת הקורבן איננה מעשה אקטיבי, ואין מלקות על לאו שאין בו מעשה. נימוק נוסף: מכיוון שלאחר השארת הקורבן חלה מצוות עשה לשרוף את השאריות ובכך לתקן את התקלה שנוצרה - ההשארה היא לאו הניתק לעשה ().

## הזמן הקצוב להקרבת הקורבנות ואכילתם
הזמן המוקצב משתנה בין סוגי הקרבנות השונים. לדוגמה: קרבן שלמים נאכל ביום הקרבתו, בלילה שלאחר מכן ועוד יום נוסף (עד הלילה). ובלשון המשנה : לשני ימים ולילה אחד. לאחר זמן זה אם לא אכלו את הקרבן הוא נהפך לנותר.

## איסור האכילה ומצוות השריפה
איסור האכילה נלמד מהפסוק "לא יאכל כי קדש הוא" (). העונש על אכילת הנותר הוא כרת: "וְאֹכְלָיו עֲו‍ֹנוֹ יִשָּׂא, כִּי-אֶת-קֹדֶשׁ ה' חִלֵּל; וְנִכְרְתָה הַנֶּפֶשׁ הַהִוא, מֵעַמֶּיהָ." ().

### מצוות שריפת הנותר
ישנה מצוות עשה לשרוף את הנותר באש, כיוון שנאמר: .

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:קורבנות ביהדות
קטגוריה:פרשת צו
קטגוריה:חייבי כרת
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:חייבי חטאת
פרובינציות איראן

איראן מחולקת ל-31 פרובינציות (בפרסית:  אֹסְתאן, ברבים  אֹסְתַנְהא) ששלטונם נמצא בדרך כלל בעיר הגדולה בפרובינציה, המכונה עיר הבירה (, מַרְכַז) של הפרובינציה. ראש הפרובינציה הוא המושל (, אֹסְתאנְדאר), הממונה על ידי שר הפנים האיראני, וכפוף לאישור של המג'לס.

עד 1950, איראן הייתה מחולקת ל-12 פרובינציות בלבד, באותה שנה נוצרו מחוזות שהוכפפו לפרובינציות הקיימות. בין השנים 1960–1981 כל המחוזות קודמו בהדרגה למעמד של פרובינציות. בשנות קיומה של הרפובליקה האסלאמית באיראן, נוספו עוד תשע פרובינציות, האחרונה היא  פרובינציית אלבורז, שבירתה היא העיר כָּרָג'.

כל פרובינציה מחולקת למחוזות המכונים שַהְרֶסְתאן ().

בהתאם לנתונים הסטטיסטיים משנת 2025, באיראן מתקיימים:
*31 פרובינציות (אֹסְתאן)
*483 מחוזות (שַהְרֶסְתאן)

## פוליטיקה מקומית באיראן
מועצות הערים והכפרים נבחרות על ידי הציבור בכל הפרובינציות של איראן, והן האחראיות על מנהל אזור בחירתן. חברי מועצות הכפרים והערים נבחרים בבחירה ישירה לכהונה של עד ארבע שנים.

בהתאם לסעיף 7 בחוקת איראן, מועצות מקומיות אלו, יחד עם המג'לס, הן "הגופים המקבלים את ההחלטות והמנהלים את המדינה". עם זאת, סעיף זה של החוקה לא יושם עד הבחירות המקומיות הראשונות שנערכו 20 שנה לאחר המהפכה האסלאמית, ב-1999. המועצות אחראיות לבחירת ראשי הערים (בעבר הייתה סמכות זו בידי הנשיא), ואלה חייבים לציית להחלטות המועצות. המועצות גם מפקחות על פעילות העיריות. מועצות אלו אחראיות לתכנון ותיאום השתתפות אזור הבחירה שלהם בתוכניות כלל לאומיות של רווחה, חינוך, תרבות וכלכלה.

## הפרובינציות

300px|מחוזות איראן

## קישורים חיצוניים

* הפרקים בחוקת איראן הנוגעים למועצות המקומיות מוויקיציטוט באנגלית

## הערות שוליים

*
קטגוריה:איראן: חלוקה מנהלית
איראן
דאגי פוינטר

**דאגי לי פוינטר** (באנגלית: Dougie Lee Poynter; נולד ב-30 בנובמבר 1987) הוא הבסיסט וזמר הרקע בלהקת הפופ רוק הבריטית מקפליי.

## ביוגרפיה
פוינטר נולד וגדל בקורינגהם, אסקס, אנגליה. 
הוא התגורר עם אימו סאם ואחותו הקטנה ג'זמין. אביו עזב את המשפחה מעט לפני הצטרפותו של פוינטר ללהקה מקפליי. 
בילדותו, נהג פוינטר לגדל לטאות ולעזור להן להמליט, וכך זכה בכינוי "מלך הלטאות" בבית הספר.

פוינטר היה חבר בלהקת פאנק בשם "ATAIZ" ולאחר מכן עבר ללונדון ובגיל 15 הצטרף ללהקה מקפליי.
בלהקה הוא מנגן בס, ועושה קולות רקע ולעיתים גם כותב שירים ושר.

הוא כתב את השיר "Silence Is A Scary Sound" שיצא בשנת 2005 (וגם שר אותו יחד עם דני וטום), וגם הסינגל של מקפליי, "Transylvania", אשר יצא במאי 2007.
דאגי שר את השיר "Ignorance" והשיר "Mr.Brightside" ואת גרסאותיו לשירים "Baby's Coming Back" ו-"I'll Be OK". דאגי משחק תפקיד ראשי בקליפ "That's The Truth" של מקפליי, שצולם בלונדון ב-14.1.2011.

ב-2006 זכה פוינטר בפרס "Virgin Media" בקטגוריית "הגבר הנערץ של השנה", ועם מקפליי בפרס "להקת השנה". ב-2007, זכה פוינטר שוב בקטגוריית "הגבר הנערץ של השנה", ועם להקתו זכה ב"הופעת השנה".

## קישורים חיצוניים

* 

* McFly האתר הרשמי של מקפליי

קטגוריה:בסיסטים בריטים
קטגוריה:מקפליי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1987
סוכנות הידיעות הצרפתית

**סוכנות הידיעות הצרפתית** (**אי-אף-פי** או **סי"צ**, בצרפתית: **Agence France-Presse**, **AFP**) היא סוכנות הידיעות הראשונה שקמה בעולם. היא הוקמה (במקור בשם Agence Havas) בשנת 1835 על ידי שרל לואי הבס, שהיה יהודי ממוצא פורטוגזי. כיום היא שייכת לממשלת צרפת, בדומה לעתי"ם בישראל.

בסיסה בפריז, ויש לה נציגויות במאה ועשר מדינות, בהן גם בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.

## היסטוריה
הסוכנות הוקמה בשנת 1835 בשם Agence Havas. היא הקימה את שירות הטלגרף הראשון בצרפת בשנת 1845.

בשנת 1940, כאשר צרפת נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, השלטונות הנאציים השתלטו על הסוכנות. שמה שונה ל"משרד המידע הצרפתי". עיתונאים שברחו מצרפת הקימו סוכנות חדשה בלונדון בשם "הסוכנות הצרפתית החופשית". באוגוסט 1944, עם כיבוש המדינה על ידי בעלות הברית, עיתונאים מן תנועת ההתנגדות הצרפתית השתלטו על משרדי הסוכנות וחידשו אותה כסוכנות עצמאית. בספטמבר 1944 התמזגה עם "הסוכנות הצרפתית החופשית" וסוכנות עצמאית נוספת שפעלה בשנות המלחמה בשם "צרפת-אפריקה" והחלה לפעול תחת השם "סוכנות הידיעות הצרפתית". הסוכנות הקימה נציגות בירושלים בשנות ה-40 של המאה ה-20.

בשנים שלאחר המלחמה, ה-AFP פיתחה רשת כתבים בין-לאומיים, ואחד מהם הוא העיתונאי המערבי הראשון שדיווח על מותו של שליט ברית המועצות יוסיף סטלין במרץ 1953. בשנת 1957 הועבר חוק בקונגרס הצרפתי שמבצר את עצמאות הסוכנות.

בשנת 1959 חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות עתי"ם הישראלית.

בשנת 1975 נהרג העורך הראשי של הסוכנות בהתפוצצות.

בשנת 1982 החליטה הסוכנות לבזר חלק מסמכויותיה בין מחלקות אוטונומיות ברחבי העולם.

בשנת 2005 תבעה סוכנות הידיעות הצרפתית את חברת גוגל על סך 17 מיליון דולר, בטענת הפרה מתמשכת של זכויות יוצרים, תוך שימוש לכאורה בתמונות ובתכנים במסגרת "Google News", אתר החדשות של גוגל. התביעה הסתיימה באפריל 2007 בפשרה, מחוץ לכותלי בית המשפט, שבה התחייבה גוגל לשלם סכום גדול שלא פורסם וכן דמי מנוי קבועים, מבלי להודות בהפרת זכויות יוצרים.

## עיתונאים
בין העיתונאים שעבדו עבור הסוכנות נמנים:
* ספטון דלמר – עיתונאי בריטי שהפעיל בימי מלחמת העולם השנייה שידורי "תעמולה שחורה" לגרמניה הנאצית.
* נתן גורדוס – עיתונאי וכתב חוץ ישראלי שהיה מנהל נציגות הסוכנות בישראל שנים רבות.
* אוליביה זמור – עיתונאית ופעילה חברתית צרפתייה, ממוצא יהודי טורקי-אלג'יראי.
* ג'יימס פולי – צלם עיתונות אמריקאי שעסק בסיקור מלחמת האזרחים בסוריה. פולי נחטף וב-19 באוגוסט 2014 נערף ראשו על ידי פעיל בארגון הטרור "המדינה האסלאמית", וסרטון המתעד זאת הופץ על ידי הארגון לכלל העולם.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוכנויות ידיעות
קטגוריה:צרפת: תקשורת
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
טק'לאפי

**טק'לאפּי** (בגאורגית: **ტყლაპი**) הוא ממתק מהמטבח הגיאורגי העשוי מרסק של שזיף דובדבני (טקמאלי) מיובש בשמש. דומה ל"שטיחים" הנמכרים לילדים בישראל (ללא ציפוי הסוכר) או ללדר משמש.

להכנתו משתמשים בשזיפים דובדניים בשלים, החצויים לשניים. השזיפים מבושלים במים ולאחר מכן נטחנים למחית. לאחר הטחינה מתייבשת התערובת במשך 24 שעות. בגרסאות אחרות של המאכל משתמשים במשמש ובאפרסק.

## ראו גם
* המטבח הגאורגי
* לדר

## קישורים חיצוניים
* דרה גולדשטיין, הסעודה הגאורגית:התרבות מלאת החיים והאוכל הטעים של הרפובליקה של גאורגיה עמ' 188, באנגלית, 

קטגוריה:המטבח הגאורגי
קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:מאכלי שזיפים
קטגוריה:פירות יבשים
קפיצת הדרך

בספרות האגדה היהודית, **קפיצת הדרך** היא מעבר מהיר ביותר ממקום למקום, בדרך נס.

## משמעות הביטוי
לפי הבנה פשטנית של המושג, פירוש המילה "קפיצה" בביטוי זה היא "ניתור", דהיינו שהמהלך בדרך "קופץ" פתאום. עם זאת, לפי מילון אבן-שושן, משמעות המילה בהקשר זה, כפי השימוש הנפוץ בתלמוד, היא "סגירה, קימוץ, הידוק". לפי פירוש זה לא העובר בדרך מנתר, אלא דרכו עוברת שינוי טופולוגי המקרב את שני קצותיה זה לזה.

## במקורות היהדות
קפיצת הדרך מופיעה בברייתא בתלמוד הבבלי (), האומרת כי "שלושה קפצה להם הארץ: אליעזר עבד אברהם, ויעקב אבינו ואבישי בן צרויה". לפי הגמרא שם, קפיצת הדרך סייעה לעבד אברהם להגיע מארץ ישראל לארם נהריים בראש שיירה של עשרה גמלים בתוך יום אחד.

גם בתלמוד הירושלמי () מופיע סיפור על רועה מארץ ישראל שרץ אחר שורו ומצא עצמו בבבל.

רב האי גאון דן ארוכות בהפרכתן של אמונות כי אנשים שאינם נביאים יכולים לגרום למעשי ניסים על ידי שימוש ב"שמות הקדושים". בתשובתו לחכמי קירואן, התייחס למסורתם של יהודי ספרד כי "מר רב נטרונאי גאון זצ"ל בקפיצת הדרך בא אליהם מבבל", וכותב "שמא אדם רמאי נזדמן להם ואמר אני נטרונאי".

בסיפורי חסידים קפיצת הדרך משמשת כמוטיב נפוץ, ובפרט מספרים על הבעל שם טוב שזכה לקפיצת הדרך. כך, למשל, מספר ש"י עגנון, בספרו "ימים נוראים": "פעם אחת במוצאי יום כיפור נסע הבעש"ט ז"ל כדרכו בקודש על ידי שם של קפיצת הדרך. פרחו הסוסים וטסו עם העגלה כחץ מקשת."

## בספרות העברית החדשה
קפיצת הדרך היא מוטיב מרכזי בסיפורו של יהודה לייב גורדון, הנקרא בשם זה.

סיפורו הקצר של ש"י עגנון, "מעשה העז" (פורסם בשנת 1921), הוא עיבוד למעשייה עממית העוסקת בעז שמצאה מערה המאפשרת קפיצת הדרך מפולין לארץ ישראל, כך שהמסע נמשך "שעה או שתים, ואולי יום או יומים". גם בסיפור "בלבב ימים" (פורסם בשנת 1934) מספר חנניה: "פעם אחת רצה אותו גזלן בעל התפילין להוליכני דרך מחילה אחת לארץ ישראל".

בנוסף למשמעות הנסית שבביטוי "קפיצת הדרך", הוא משמש גם כדי לתאר פעולה שנעשתה במהירות רבה כדרך הטבע. כך, למשל, כתב ביאליק, בסיפורו "יום שישי": "הדרך הייתה טובה וחלקה והסוסה זריזה, ממש קפיצת הדרך".

## בספרות העולם
הרעיון של תנועה פלאית כזו חביב על סופרי מדע בדיוני ולעיתים הם מוסיפים לה נופך מדעי כגון שימוש בחור תולעת. בספר "חולית" מאת פרנק הרברט, Kwisatz Haderach ("קפיצת הדרך" בתרגום לעברית של עמנואל לוטם) היא דמות המסוגלת לבצע מעשים על-טבעיים ולראות את מסלולי העתיד הפרוסים בפניו.

"קפיצת הדרך" מבוטאת גם בסונטה 44 של שייקספיר העוסקת בכוחה של מחשבה לנוע חיש קל לכל מקום שאליו תחפוץ להגיע ולהניע עמה את חושב המחשבה.

## ראו גם
*טלפורטציה

## קישורים חיצוניים

* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיסטיקה יהודית
קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:נסים ביהדות
דרך
פרס יהודה עמיחי

**פרס יהודה עמיחי לשירה עברית** הוא פרס ספרותי שנוסד בשנת 2002 במטרה להנציח את פועלו של המשורר יהודה עמיחי ולקדם את היצירה השירית העברית בת זמננו. מאז הקמתו מהווה הפרס אחד מהפרסים החשובים בתחום השירה בישראל, ומוענק מדי שנה למשורר בולט על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים במשותף.

## תולדות הפרס
יושב ראש ועד הנאמנים הראשון של הפרס היה פרופ׳ דן לאור, אשר כיהן בתפקיד בין השנים 2002-2022. משנת 2023 מכהן בו פרופ׳ גדעון טיקוצקי. ועדת השיפוט מתחלפת מדי שנה ומורכבת מאנשי ספרות ושירה, ותפקידיה כוללים בחינת יצירות שפורסמו באותה שנה לצד הערכת תרומתם המצטברת של יוצרים ותיקים. הפרס מוענק ליוצרים וליוצרות אשר הפגינו מצוינות אמנותית ותרומה משמעותית להתפתחות השירה העברית. הוא ניתן הן עבור ספר שירה מצטיין שראה אור בשנים האחרונות והן עבור מפעל חיים בשירה, כהכרה בעשייה עקבית ורבת־שנים. 

טקס הענקת הפרס מתקיים באולם מרכז התרבות של משכנות שאננים, סמוך לביתו של יהודה עמיחי בימין משה. סכום הפרס עומד על 60 אלף ש"ח.

## רשימת זוכים

## קישורים חיצוניים
* תקנון פרס עמיחי באתר משרד התרבות והספורט
* פרס עמיחי ליצחק לאור ולישראל נטע אתר הבמה
* 

*
עמיחי
קטגוריה:יהודה עמיחי
שביט לאבג'וי

**שביט לאבג'וי**, לשעבר C/2007 E2, הוא שביט בעל מחזור ארוך עם זמן הקפה של 53,851.67 שנים. השביט התגלה על ידי טרי לאבג'וי מקווינסלנד, אוסטרליה ב-15 במרץ 2007 בעזרת מצלמה דיגיטלית לצרכנים Canon 350D. בעת הגילוי היה השביט בעל בהירות נראית של 9.5+.

השביט נצפה בחצי הכדור הדרומי בעזרת טלסקופ קטן. בחצי הכדור הצפוני נראה השביט במיטבו ב-20 באפריל 2007 - 26 באפריל 2007. ב-25 באפריל 2007 עבר השביט במרחק של כ-0.44 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ, והגיע לבהירות של 7+. בתקופה זו ניתן היה לצפות בו בעזרת משקפת שדה או טלסקופ ביתי באזור קבוצת הכוכבים נשר.

## קישורים חיצוניים

* דף השביט בקרונקס
* [השביט באתר [נאס"א]]

לאבג'וי
פול ריקר

**פּוֹל רִיקֶר** (בצרפתית: **Jean Paul Gustave Ricœur**; 27 בפברואר 1913 – 20 במאי 2005, צרפת) היה פילוסוף צרפתי שנודע בעיקר בשילוב שערך בין מספר תחומים: תיאור פנומנולוגי, פרשנות הרמנויטית ופסיכואנליזה. ככזה, הוא קשור בשני הרמנויטים-פנומנולוגיים מרכזיים אחרים, מרטין היידגר והנס גאורג גדמר, וכן בהגותו של זיגמונד פרויד.

## גישתו ההרמנויטית
### פרויד ופילוסופיה
את גישתו ההרמנויטית החל ריקר לפתח בעקבות הקריאה בהנס גאורג גדמר, והיא זכתה לביטוי משמעותי ראשון בספרו "פרויד ופילוסופיה". בפרקים הראשונים של ספר זה ריקר הציג את המתודה הפרשנית אותה פיתח ובהמשך הספר ניתח באמצעותה את התאוריה הפרשנית-פילוסופית של זיגמונד פרויד.

בעמודיו הראשונים של הספר, מבקש ריקר לטעון שלמילים ולמשפטים ישנה יותר ממשמעות אחת וזה מתוך המקום של ריבוי המשמעויות שהמהלך ההרמנויטי נדרש. ריקר מציב במרכז הניתוח שלו את המשפט, וטענתו המרכזית הראשונה נוגעת בקשר שבין המילה למשפט: המשפט מצמצם משמעויות מסוימות שהמילה יכולה להחזיק, אולם גם פותח את עולם המשמעות לשדה נרחב יותר. יש כאן כיווץ באלמנטים מסוימים ופתיחה של אחרים. חלק מהמשמעויות הן על פני השטח אולם חלקן גם מתחתיו (זה הבסיס שעליו נבנית התזה על הרמנויטיקה של חשד והרמנויטיקה של אמונה). מבחינת ריקר, הטקסט קורא לנו לחקור אותו, וזאת על בסיס תפיסה מסוימת של השלם. כדי להבין את השלם, עלינו להיכנס מעט לגישה הפנומנולוגית של ריקר: הפנומנולוג מחפש את המהות בתופעות ובחוויות השונות. המהות הזו מתגבשת מתוך ההבנה שלנו את החוויה, והיא מתגבשת אצל הפנומנולוג בכלים של אינטואיציה. ההרמנויטיקן נוסח ריקר מגלה בעזרת האינטואיציה איזושהי מהות אותה הוא מנסה לפענח שלב אחר שלב באמצעות שני כלים הרמנויטיים: ההרמנויטיקה של החשד וההרמנויטיקה של האמונה. שני הכלים ההרמנויטיים הללו, אותם מיד נציג, מתבססים על קריאה מדוקדקת ועל ניתוח פרשני מסוג ה-exegesis (מה שבשיח התלמודי זכה לשם "סוד"). שני סוגי ההרמנויטיקות הללו, מודה ריקר, לא מסוגלים להבין את הטקסט במלואו: הם משנים במידה מסוימת את המהות אותה אנו מבינות ומבינים. לכן, הרעיון הוא להשתמש בשני הכלים גם יחד, כדי שיאזנו האחד את השני וימנעו מאיתנו להיחשף להטיות קיצוניות.

בהרמנויטיקה של חשד, ששמה המדויק יותר הוא "הרמנויטיקה של דה-מיסטיפיקציה" (ואותה ריקר עזב כעשר שנים מאוחר יותר, ראו בהמשך), הרעיון הוא לחתור מתחת למשמעויות שעל פני השטח בתופעה הנראית מתוך מטרה לחשוף את המשמעויות החבויות. בהרמנויטיקה של אמונה, הרעיון הוא להאמין לטקסט המנותח ועל בסיס זה לשאול לאן טיעוניו מכוונים, לאן רעיונותיו מאפשרים להגיע. עם ההרמנויטיקה מהסוג הראשון מזהה ריקר שלושה אדונים (מרקס, ניטשה ופרויד), אולם מהר מאוד הוא מוסיף שגם שלושתם מבצעים הרמנויטיקה משני הסוגים. הבחירה בהם כאדונים של חשד מבוססת על הכלים החדשים שהם בחרו לפתח ולהציע, ולא על סך פרשנויותיהם.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* Bernard Dauenhauer, פול ריקר באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
* Kim Atkins, פול ריקר, באתר האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פנומנולוגיה
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:צרפתים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:זוכי פרס קיוטו
קטגוריה:הרמנויטיקה
קטגוריה:זוכי פרס הגל
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1913
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2005
דודי בלסר

**דודי בלסר** (נולד ב-22 ביולי 1977 בירושלים) הוא איש עסקים ועורך דין, ובעברו דוגמן ושחקן כדוריד בהפועל ראשון לציון ובנבחרת ישראל.

## ביוגרפיה
דודי (דוד) בלסר נולד וגדל בראשון לציון.

בלסר היה שחקן כדוריד בהפועל ראשון לציון בשנים שבהן הייתה הקבוצה המובילה בכדוריד. ב-1995 התגייס לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין ושירת בחיל ההנדסה.

בלסר היה שחקן בולט בנבחרת ישראל והגיע עמה להישגים משמעותיים במחצית השנייה של שנות התשעים.

בלסר החל לדגמן בשנת 1998, עבור רשת האופנה "פוקס". שנתיים מאוחר יותר נבחר להיות דוגמן הבית הראשון של רשת האופנה לגברים "קסטרו". הוא הופיע בשורה ארוכה של קמפיינים ופרסומות, כגון: "מי עדן", "קוקה-קולה", "נקה 7", "המשביר לצרכן", "קרוקר" ועוד. בנוסף, זכה להצלחה גם ברחבי העולם, כשהוא צועד על מסלולי התצוגות של קלווין קליין, ולנטינו, ג'אן פרנקו פרה, קנזו ופול סמית. כמו כן כיכב בקמפיינים עולמיים, בהם קמפיינים לוורסצ'ה, נינה ריצ'י, ז'אן פול גוטייה וארמני ג'ינס. בלסר היה דוגמן הבית של רשת משקפי השמש אירוקה במשך שתי עונות, ואחרי כן היה לדוגמן הבית של בגיר. בקיץ 2007 דגמן ל"מגה ספורט".

במקביל לקריירת הדוגמנות שלו המשיך בלסר גם בקריירה הספורטיבית כשחקן כדוריד. זכה באליפות העולם לתיכונים עם תיכון העמית בגרמניה 1994. כשחקן הפועל ראשון לציון זכה באליפויות רבות כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה היה העפלה לרבע גמר גביע אירופה לאלופות (2000). בשנת 2002 העפילה נבחרת ישראל לאליפות אירופה בשוודיה בפעם הראשונה בתולדותיה. בלסר הבקיע 10 שערים מול נבחרת דנמרק במסגרת הבתים. ב-18 בספטמבר 2014 בלסר חזר לשחק כדוריד והצטרף להפועל תל אביב.

כשחקן הופיע ב-2003 במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם".

במקביל לקריירת הדוגמנות, למד בלסר באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון במשפטים וכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאינסיאד (פונטנבלו) והוסמך כעורך דין בדצמבר 2005 כשאת התמחותו ביצע במשרד גורניצקי ושות'. הוא בחר שלא לעסוק בעריכת דין והמשיך לככב בקמפיינים, ובד בבד התקבל להתמחות במטה האו"ם בניו יורק והמשיך לאחר מכן להתנדב לפרויקטים חברתיים מטעם ארגון המזון העולמי בקונגו.

ב-2009 עבר להתגורר ולעבוד בלונדון, כמנהל פיתוח עסקי של ערוץ הטלוויזיה לפעוטות Baby TV. בהמשך, מונה למנהל פיתוח עסקי בחברת Endemol ושימש כיועץ בחברת Perform Media הבריטית. ב-2012 חזר לישראל והקים בשותפות עם בר רפאלי חברת מסחר אלקטרוני בשם "under.me" (או Undeez) למכירת הלבשה תחתונה מעוצבת. עד נובמבר 2011 החברה הספיקה לגייס מיליון דולר מקרנות הון סיכון.

נכון ל-2015, ניהל וייסד חברת סטארטאפ בעולמות התוכן והמדיה הדיגיטלית.

ב-2018 השתתף בפרסומות של מקדונלד'ס ישראל.

ביוני 2019 מונה בלסר לראש חממת טכנולוגיות המים של חברת "מקורות". מטרתה של החממה היא לפתח יוזמות חדשניות לניהול משק המים.

בלסר משמש כדירקטור בעמותת מגרש ביתי, שעוזרת לחסרי בית לחזור למעגל החברתי.

בלסר מתגורר בתל אביב. הוא נשוי לטלי גרנות, ולהם שלושה בנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* דודי בלסר ואופנת הגברים החדשה בישראל - מאמר אקדמי
* 
* אודי גלזר, מודל עסקי, באתר "עלונדון", 2 בספטמבר 2010
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:פעילי יש עתיד
קטגוריה:ראשון לציון: אישים
קטגוריה:ירושלים: ספורטאים
קטגוריה:שחקני כדוריד ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי תיכון עמית עמל (ראשון לציון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
ג'ובאני פרציוזי

**ג'ובאני פרציוזי** (איטלקית: **Giovanni Preziosi**; 1881 - 26 באפריל 1945), עיתונאי ואיש ציבור איטלקי בתקופת השלטון הפשיסטי. נודע בהיותו אנטישמי, ובתפקידו כ"מפקח על הגזע" בתקופת הרפובליקה של סאלו, אשר סייעה בהשמדת יהדות איטליה.

פרציוזי נולד בטורלה (Torella) שבמחוז לומברדיה בשנת 1881. בצעירותו  היה קתולי אדוק, אך בגיל שלושים נטש את הדת. בשנת 1912 הוא ייסד ביטאון בשם "לה ויטה איטליאנה" (“La vita italiana”; "החיים האיטלקיים"), שהמשיך להופיע עד לנפילת הרפובליקה של סאלו בשנת 1945. הוא היה עיתונאי וניהל שני עיתונים: "מצוג'ורנו" (Mezzogiorno) ו"רומא" (“Roma”).

## הפרוטוקולים של זקני ציון
פרציוזי הוא שתרגם לאיטלקית והפיץ את הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא הוקיע את מה שהוא כינה "המימון היהודי הבינלאומי" (finanza internazionale ebraica) השולט על העולם. הוא האשים את ה"ארגון" בכך שאיטליה הסכימה לתנאים נחותים בהסכם השלום האיטלקי בתום מלחמת העולם הראשונה. הוא "חשף" את הקשר בין היהודים לבין הבונים החופשיים, שמטרתו, כביכול, הוא לגרום נזק לבני הגזע הארי.

ב-15 ביולי 1938 היה פרציוזי בין ה"מדענים" החתומים על "ההצהרה בדבר הגזע" (Manifesto della razza) שהיווה את הבסיס "המדעי" לחתימת חוקי הגזע באיטליה שהיו השלב הראשון בדרך שהובילה את יהודי איטליה לרדיפות והשמדה.

## המפקח על הגזע
לאחר נפילת משטרו של מוסוליני בחודש יולי  1943 נסע פרציוזי לגרמניה. בגרמניה פגש את שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס, את הנאצי האנטישמי הקנאי, עורך העיתון דר שטירמר, יוליוס שטרייכר, את המומחה לענייני ה"גזע" אלפרד רוזנברג ואפילו את היטלר. כולם הוקירו את גישתו האנטישמית. מברלין שידר לאיטליה שידורים אנטישמיים בהם האשים את היהודים בכל הצרות שהתרחשו במדינה. לפני הצלתו של מוסוליני על ידי אוטו סקורצני שקל רוזנברג למנותו כראש הממשלה האיטלקי מטעם הנאצים. אחרי הקמת ממשלת הבובות מטעם הנאצים בצפון איטליה, המכונה "הרפובליקה של סאלו", שב פרציוזי לאיטליה וב-15 במרץ 1944 הקים, בהנחיית מוסוליני את המשרד לענייני הגזע. הוא מונה ל"מפקח על הגזע" (*Ispettore Generale per la razza*). בין השאר הכין הצעת חוק האומרת " אזרחים שחשופים להשפעת "הבונים החופשיים" ושאר הקרובים להם". יהיו תחת "פיקוח מטעמי גזע  של המשטרה" אשר יהיו לה גם סמכויות משפטיות כלפיהם. רדיפת היהודים ברפובליקה של סאלו, הביאה להסגרת רבים מהם לידי הגרמנים, ולהשמדת כחמישית מיהודי איטליה, כ-8,000 נפשות. לפרציוזי היה חלק פעיל ברדיפה זו, שהתבצעה כאשר היה כבר ידוע לרבים באיטליה, שחייליה שירתו בחזית המזרח והיו עדים ליחס ליהודים, כי המשלוח למזרח פירושו השמדה.

עם התמוטטות משטר סאלו, באפריל 1945, במסגרת פעולות ההתנגדות הפרטיזניות של העם האיטלקי נגד משטר "סאלו", היה פרציוזי באזור אגם גארדה בו שכנו משרדי הממשלה של רפובליקת סאלו. ב-26 באפריל 1945 התאבד פרציוזי במילאנו יחד עם אשתו.

## קישורים חיצוניים

* אתר באיטלקית
* בקורת אקדמאית על השקפתו של פרציוזי ודנה בהופעתה ועלייתה  של האנטישמיות באיטליה (באיטלקית)
* על הקשר ההדדי בים התנועה הפשיסטית לבין יהדות איטליה משנת 1919 - מעט חיובי עד לשנת 1944 - יסוד המשרה של "פרציוזי"

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים באיטליה בתקופת הפשיזם
קטגוריה:שואת יהודי איטליה
קטגוריה:מתאבדים: פוליטיקאים
קטגוריה:הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית: אישים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1881
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1945
מיכאיל כורכיה

**מיכאיל כּוֹרכּיה** (בגאורגית: **მიხეილ ქორქია**, 10 בספטמבר 1948 – 7 בפברואר 2004) היה כדורסלן סובייטי שזכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל הסובייטית שהשתתפה באולימפיאדת מינכן (1972). כמו כן זכה גם במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול (1976). שיחק במועדון דינמו טביליסי.

כורכיה נולד בכותאיסי שהייתה באותה עת חלק מגאורגיה הסובייטית. הוא נפטר בטביליסי, בירת גאורגיה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר גאורגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורסל
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1948
קטגוריה:נפטרים ב-2004
נשיאות הסובייט העליון

**נשיאות הסובייט העליון** (פרזידיום) היה הגוף המתמיד של הסובייט העליון שבאופן פורמלי היה השליט של ברית המועצות.

## מבנה ותפקיד
הנשיאות נבחרה על ידי ישיבה משותפת של שני בתי הסובייט העליון כדי למלא את תפקידי הסובייט העליון כאשר הוא בפגרה. הנשיאות הייתה מורכבת מיו"ר, 15 סגנים (אחד מכל אחת מהרפובליקות של האיחוד), מזכיר ועשרים חברים.

הנשיאות שכנה במבנה בקרמלין שכונה .

## יושב ראש
יושב הראש של הנשיאות נחשב לנשיא ברית המועצות. תפקידיו היו טקסיים בעיקרם, שכן השלטון בפועל היה בידי המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. למרות זאת נחשב יושב ראש הנשיאות לתפקיד חשוב וחלק מהמזכירים הכלליים, ברז'נייב, אנדרופוב וצ'רניינקו, נבחרו גם לתפקיד יו"ר הנשיאות. מזכירים כלליים אחרים, סטלין וחרושצ'וב, בחרו בנוסף לתפקיד המזכיר הכללי לשמש כראשי ממשלה (יושב ראש מועצת השרים).

### יושבי ראש של הסובייט העליון
* מיכאיל קלינין – 1938–1946
* ניקולאי שברניק – 1946–1953
* קלימנט וורושילוב – 1953–1960
* ליאוניד ברז'נייב – 1960–1964
* אנסטס מיקויאן – 1964–1965
* ניקולאי פודגורני – 1965–1977
* ליאוניד ברז'נייב – 1977–1982
* יורי אנדרופוב – 1982–1984
* קונסטנטין צ'רניינקו – 1984–1985
* אנדריי גרומיקו – 1985–1988
* מיכאיל גורבצ'וב – 1988–1989

קטגוריה:ברית המועצות: חוק ומשפט
קטגוריה:ברית המועצות: פוליטיקה
האנציקלופדיה של תורת המידות

**האנציקלופדיה של תורת המידות** (**Encyclopedia of Ethics**) היא אנציקלופדיה אקדמית בתחום התאוריה של האתיקה; רואה אור בהוצאה לאור ראוטלדג'.

היא כוללת "מאמרים ביוגרפיים, ערכים על תחומים ונושאים הקשורים לתורת המידות, טיפול במסורות עיקריות של האתיקה הדתית, כיסוי נושאים בעלי חשיבות תאורטית באתיקה יישומית, סקירות על ההיסטוריה של תורת המידות, ומידע רב על מצבו הנוכחי של המחקר הפילוסופי בתחום תורת המידות בכל רחבי העולם."

העורכים הראשיים של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה, ובה שלושה כרכים, הם לורנס ק' בקר ושרלוט ב' בקר. ראוטלדג' הוצאה לאור מצהירה שהמהדורה השנייה נכתבה על ידי 325 אקדמאים מובחרים. היא כוללת קרוב ל-600 מאמרים חתומים שעברו תהליך של ביקורת עמיתים.

## קישורים חיצוניים
* ההקדמה לאנציקלופדיה 
* מידע על האנציקלופדיה
* רשימת העורכים והתורמים

קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה האנגלית
קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:אנציקלופדיות לפילוסופיה
מפקח (חינוך)

במערכת החינוך, **מפקח** הוא עובד חינוך שתפקידו: להציב מורים או גננות במוסדות החינוך, להעריך רמת מורים או גננות במוסדות החינוך שבפיקוחו, לשפר את איכות ההוראה שלהם או לגרום לפרישתם מן המערכת.

להבדיל ממנהל בית הספר, העוסק בניהול שוטף של בית הספר והוא חלק מצוות המוסד החינוכי, המפקח אינו חלק מצוות בית הספר אך הוא מגיע תדירות לביקורים מקצועיים. זוהי אחת מחובותיו הבסיסיות.

באחת משתי דרכים בוחר המפקח לעבוד:

*בגישה ההיררכית, המסורתית והמקובלת עדיין על הרוב, המפקח הוא מומחה הפועל מעמדתו הסמכותית כלפי המורה.
*בגישת האימון הקוגניטיבי המפקח והמורה פועלים ביחד על מנת להעצים את יכולותיו של המורה. בישראל גישת המנהיג-המדריך הזו, ננקטת רק על ידי חלק מהמפקחים בשיתוף מנהלי ומוסדות החינוך, ביוזמתם או ביוזמת הממונים הישירים עליהם.

## בישראל
בישראל, בהתאם לחוק חינוך ממלכתי, משרד החינוך הוא מעבידם הישיר של המפקחים, הוא המנווט והמדריך אותם בעבודתם. ובהתאם, מינוי מפקחים חינוכיים וקביעת סדרי הפיקוח הם בסמכותו של משרד החינוך, בשיתוף נציבות שירות המדינה.

לגילאי גן חובה יסודי וחט"ב, המפקח בלבד מאשר ומציב מורים חדשים; בחטיבות העליונות או תיכונים ארבע-שנתיים המפקח מאשר מקצועית את קליטתם או פרישתם.

במוסדות החינוך בכל רמות החינוך, למפקח הסמכות המקצועית הבלעדית לאשר את שיבוץ המורים למשרה קבועה במערכת. המפקח הוא המוסמך המקצועי הבלעדי להמליץ על פיטורי מורה שכשל במלאכת ההוראה או החינוך.

ארגון עבודת המפקחים החינוכיים הוא חלק אורגני מן התבנית הארגונית הכללית של משרד החינוך, תבנית שתי וערב. ובהתאם, כולל מנגנון הפיקוח מפקחים המנותבים לעיסוק ממוקד באחד מן הנתיבים הבאים או במשולב:
*הנתיב המקצועי: מפמ"רים (מפקחים ראשיים) לתחומי לימוד מוגדרים. כגון: מתמטיקה, תנ"ך, ערבית, עברית, אזרחות, זהירות בדרכים ועוד
*נתיב אגפי גיל: גן ילדים, בית ספר יסודי, על יסודי - חטיבת ביניים (ז'-ט'), חטיבה עליונה (י'-י"ב), תיכוניים 4 שנתיים (ט'-י"ב).
*נתיב המגמה: חינוך ממלכתי, חינוך ממלכתי-דתי, חינוך מוכר שאינו רשמי. בתוך החינוך הממלכתי מתקיימת לרוב חלוקת עבודה גם לפי עדה: יהודי, ערבי, דרוזי, צ'רקסי.

מטה משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית ואגפי הגיל המקצועיים מטעמה, הם האחראים להדרכתם המקצועית של המפקחים. דרגת המנווטים במטה היא גם כן דרגת פיקוח ובעברם, רובם היו מפקחים "מן השורה" במוסדות החינוך.

בעבודתם היומיומית מרבית המפקחים מופעלים באמצעות מנהלי מחוזות ומפקחי מחוז האחראים לטריטוריה מוגדרת. במסגרתה, לכל מפקח סמכות פעולה מוגדרת ברשויות חינוך מסוימות (אשר בדרך כלל חופפות לרשויות מוניציפליות) בלבד.

אחת לכמה שנים (3- 5 שנים) מוחלף "אזור הפיקוח" של כל מפקח אשר אחראי בפועל להצבה להדרכה ולהערכה הפדגוגית או לפרישה השוטפת של מורים או גננות ב"שדה החינוך" גופו.

חוק זכויות התלמיד, כפי שתוקן בשנת 2009, מקנה למפקח סמכות לאשר למנהל בית הספר הרחקה לאלתר של תלמיד מבית הספר.

## ראו גם
* קצין ביקור סדיר

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מקצועות החינוך וההדרכה
דנוטה לאטו

**דנוטה לאטו** (בפולנית: **Danuta Lato**; נולדה ב-25 בנובמבר 1963) היא דוגמנית, שחקנית וזמרת פולנייה.

## ביוגרפיה
דנוטה לאטו נולדה בפולין בשנת 1963. בשנות השמונים עברה לגרמניה במטרה להפוך לדוגמנית ובסופו של דבר, התפרסמה כדוגמנית עירום. החלה בקריירת קולנוע קצרה. צילומים שלה הוצגו מספר פעמים בכתבי עת ובמגזינים; כמה מהם ארוטיים.

משנות השמונים המאוחרות ועד שנות התשעים פיתחה קריירה מוזיקלית. כזמרת, זכתה להצלחה מסוימת באירופה עם הסינגל שלה, "Touch My Heart". שיריה האחרים יצאו בסינדיקציה בדיסקים אירופיים של אוסף שירי דיסקו איטלקי בשנים אלה. היא הופיעה בדיסק-אוסף עם שתי דוגמניות עירום אחרות שהפכו לזמרות: סמנתה פוקס וסברינה.

לאטו התפרסמה בישראל (בשמה הפרטי, דנוטה) עקב הופעתה בשני סרטי מתיחות של יהודה ברקן, חלק מסדרת סרטים מסוגה זו שיצר וזכו להצלחה רבה.
שיחקה גם בסרט "נשיקה במצ"ח".

## סרטים שבהם השתתפה

## קישורים חיצוניים

* 
* <span dir="ltr">80's pinups: Danuta Lato - "Research and Development" - Issue 17 of the newsletter</span>
* חלק מהופעות הטלוויזיה של דנוטה לאטו
* Danuta, discogs.com

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה פולניות
קטגוריה:דוגמניות פולניות
קטגוריה:זמרות פולניות
קטגוריה:מתיחות
קטגוריה:פולניות שנולדו ב-1963
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1963
היינריך אוטו וילנד

**היינריך אוטו וילנד** (בגרמנית: **Heinrich Otto Wieland**; 4 ביוני 1877 - 5 באוגוסט 1957) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1927, "על מחקריו בתחום חומצת המרה וחומרים קרובים".

## ביוגרפיה
וילנד נולד בפפורצהיים, באדן, שבגרמניה, במשפחת אנשי עסקים ליברלים. אביו היה כימאי שעבר בתחום הרוקחות ורכש אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1871-1870 מפעל לטיהור מתכות יקרות. הוא למד באוניברסיטאות מינכן, ברלין ושטוטגרט, וב-1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן, תחת הדרכתו  של יוהאן טילה. 
בשנת 1905 עבר בחינת "הביליטציה" עם תזה על תחמוצות חנקן. בהמשך במקביל לעבודתו כמרצה במינכן, עבד וילנד למשך שנים רבות כיועץ ומתן חוות דעת מומחה. היה לו קשר ארוך שנים שם המפעל הכימי-הפרמצבטי "בהרינגר אינגלהיים" שבאינגלהיים אם ריין.
ב-1917 ירש את אדולף פון באייר כפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן.

### פעילותו המחקרית
במשך כל הקריירה שלו חקר תרכובות אורגניות הכוללות חנקן, ביניהן מורפיום וסטריכנין. פרסומיו בתחום חומצות המרה, שהחלו ב-1912, הגיעו לשיאם ב-1932, כאשר הצליח לזהות את מבנה השלד הפחמני של סטרואידים. הוא פעל גם בתחום הרדיקלים, ותהליכי חמצון בתאים חיים, שסייעו לו לזהות את האוניברסליות של תהליכי דהידרוגנציה בטבע.

ב-1941 הצליח וילנד לבודד את הרעלן אלפא אמניטין, החומר הפעיל העיקרי בפטרייה הרעילה ביותר בעולם, אמנית המוות *Amanita phalloides*.

וילנד פעל רבות להגנה על סטודנטים, במיוחד יהודים, שסבלו מאפליה גזעית בעקבות חוקי נירנברג. סטודנטים שסולקו יכלו להישאר בקבוצתו של וילנד ככימאים, או כ-"Gäste des Geheimrats" (אורחים של חבר המועצה). אחד מתלמידיו, הנס קונרד לייפלט, הוצא להורג לאחר שאסף כסף למען אלמנתו של קורט הובר, חבר קבוצת הוורד הלבן.

וילנד נישא ליוזפין בארטמן ב-1908, ונולדו לזוג שלושה בנים ובת: וולפגנג, פרופסור לרוקחות; תאודור, פרופסור לכימיה; אוטו, פרופסור לרפואה; ואווה, שנישאה לפרופסור פאודור לינן, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מינכן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1964.

## פרס היינריך וילנד
מאז שנת 1964 מוענק מדי שנה פרס על שם היינריך וילנד לקידום המחקר בתחומי הכימיה, ביוכימיה, פיזיולוגיה, ורפואה של ליפידים וחומרים קרובים. הפרס המוענק ממומן על ידי חברת התרופות בהרינגר אינגלהיים, בה עבד וילנד מספר שנים כיועץ, והיה גם דודנה של אשת מקים החברה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1877
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1957
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
עוגיית מדלן

ממוזער|150px|שמאל|תבנית מדלן
**עוגיית מדלן** (בצרפתית: **madeleine** או **petite madeleine** - "מדלן הקטנה") היא עוגייה מסורתית שמקורה בחבל המז בצפון מזרח צרפת.

לעוגיות המדלן צורה מסורתית של קונכייה, שמקורה בתבנית בעלת הצורה בה הם נאפות. לעוגייה מרקם של עוגת ספוג וטעמי חמאה ולימון מורגשים. ניתן להכין וריאציות של עוגיית המדלן המסורתית בטעמי וניל, תפוז ושוקולד.

מרכיבי העוגייה כוללים קמח, ביצים, חמאה וסוכר.

## העוגיות בתרבות
עוגיות המדלן זכו לפרסום בכל רחבי העולם בשל ספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד" - **À la recherche du temps perdu**. בספר זה מספר פרוסט על עוגיות המדלן שצורתן כצורת קונכייה. המחבר מספר כי טבל את העוגייה בתה, ושילוב הטעמים העלה בו אושר גדול וזיכרונות ילדות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:המטבח הצרפתי: מאפים
מדלן
נישואי הזוג ארנולפיני

**נישואי הזוג ארנולפיני** (בהולנדית: **Portret van Giovanni Arnolfini en zijn vrouw**) הוא ציור של יאן ואן אייק שנעשה בשנת 1434. זהו ציור שמן על עץ אלון שגודלו 69X82 ס"מ. הציור מציג דיוקן של זוג ממשפחת ארנולפיני שנישא לאחרונה. הציור מוצג כיום בגלריה הלאומית בלונדון.

בתמונה נראה הבעל ג'ובאני, סוחר עשיר שחי בעיר ברוז', עומד בצד שמאל. הוא מחזיק בידה של ג'ואנה אשתו, שצדה השמאלי פונה אל המתבונן, ומרים את ידו השנייה לשבועה. הזוג מוצג כשהוא עומד בחדר השינה המפואר שלהם.

סגנון התמונה הוא ריאליסטי ונטורליסטי. תיאור הדמויות והפריטים יורד לפרטי פרטים, תוך דייקנות בהדגשת המרקמים השונים של העצמים.

## הפרטים בציור
ג'ובאני, הבעל, נראה לבוש בגלימה חומה ויוקרתית שבשוליה פרווה, וחובש כובע צילינדר דבר המדגיש את מעמדו הגבוה. אשתו ג'ובאנה עטופה בבגד ירוק עשיר, עשוי קטיפה ומעוטר בפרווה. היא מרימה את שמלתה כך שנראה כאילו היא בהיריון. כלב עומד בין ג'ואנה לג'ובאני. באותה תקופה כלב היה סימן ההיכר של בני המעמד הגבוה. כלב הוא גם סימן לנאמנות ושלום בית, כמו זו המתבקשת בנישואים.

הנברשת היא מתכתית ומגיע אליה ברק מן האור הבוקע מהחלון שמשמאל. בנברשת דולק רק נר אחד, וייתכן כי זהו סמל לכך שהמשפחה רק הוקמה, ובעתיד יהיו יותר נרות ויותר חום. על הקיר מאחורי הזוג ישנה מראה ועליה ציורים של 12 הקדושים הנוצרים. למעשה, במראה מצוירת ההשתקפות של כל הציור, כלומר, ניתן לראות את הציור גם מאחור. דרך המראה ניתן לראות גם את יאן ואן אייק בעצמו.

נעליים מופיעות פעמיים ביצירה. ישנו זוג אחד משמאלו של ג'ובאני ואחד ליד הכורסה מאחורי הזוג. נעלי הבית מסמלות ביתיות, נוחיות וחמימות. נעלי הבית האדומות מסמלות זאת במיוחד משום שהצבע האדום מסמל גם את מעמד האצולה וגם חמימות. לצד החלון ועל השידה מונחים פירות שמסמלים פוריות ושפע.

שמאל|ממוזער|200px|חתימתו של האמן בתמונה
מעל המראה נמצאת חתימתו של האמן. הוא מנציח את עצמו ורושם "אני ואן אייק, הייתי נוכח כאן בשנת 1434".

## אמצעים אמנותיים
ימין|ממוזער|250px|המראה
המראה מאפשרת לצופה לראות את החלקים שלא ניתן לראות בתיאור פרספקטיבי רגיל. היא יוצרת עומק ומראה את החלל הכולל של החדר. הפריטים ביצירה צוירו בדיוק כפי שנראו בעין האמן ולכן נוצר עומק ללא תכנון. לדוגמה, פרט אחד צויר קטן יותר מהאחר כי כך הוא באמת נראה, ולכן נראה כי הוא רחוק יותר (כפי שקרה במציאות). על הרצפה קווים המתנקזים אל נקודת מגוז, מה שיוצר בציור עומק.

מקור האור המרכזי מגיע מן החלון בשמאל התמונה. האור מעוצב בדייקנות והוא חודרני. הוא תורם לאווירה השקטה והרוגעת שבתמונה. בנוסף ישנו עוד מקור אור, חלוש יותר, מהנר בנברשת. טכניקת צבעי השמן ושליטתו של האמן בה אפשרה תיאור נאמן של החומרים השונים, כגון רצפת העץ והבדים. ישנו מיזוג מושלם של הגוונים. משיכות המכחול אטומות, שקופות למחצה או שקופות. משיכות עדינות ומלוטשות שלא ניתן להבחין בהן. נוצרת תחושה של תיעוד אמיתי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:אוספי הגלריה הלאומית (לונדון)
כיס האשכים

אצל זכרים של בני אדם ויונקים אחרים, **כיס האשכים** או **שק האשכים** הוא קפל עור השוכן מתחת לפין, אשר מכיל את האשכים.

דפנות כיס האשכים עשויות מכמה שכבות; אלו מוקפות במעטה של עור מקומט בעל פיגמנטציה חזקה יחסית. בין השכבות נמנות: החיתולית השטחית, שכבה של רקמת חיבור המכילה סיבי שריר, ושלוש שכבות של חיתולית שמקורן בשכבות שריר של דופן חלל הבטן.

סיבי שריר בחבל הזרע תורמים בוויסות הטמפרטורה בכיס האשכים על ידי כיווצו של הכיס לעבר הגוף כשקר והרחקתו מהגוף כשחם וזאת על מנת לעזור לאשכים לייצר כמה שיותר תאי זרע, כיוון שהם מייצרים אותם בצורה מהירה בטמפרטורה של 3–5 מעלות צלזיוס מתחת לטמפרטורת הגוף; דהיינו, 32-34 מעלות.

בתוך חלל האשכים קיימים הגלימה הנרתיקית, שהיא שק קטן המכיל מעט נוזל, המפחית את החיכוך ומגן על האשכים בעת תנועתם; ועילית האשך, שהוא חבל מוארך ומכווץ שאורכו כ-6 מטרים, אשר אוגר את תאי הזרע עד הגיעם לבשלות.

## תרשים מערכת הרבייה הזכרית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אשך
פורמייקה

שמאל|ממוזער|250px|משטח מטבח העשוי פורמייקה
**פוֹרְמַייקָה** (מאנגלית: formica) היא מוצר תעשייתי ושם מסחרי של חומר הנקרא - High Pressure Laminate **HPL** (בעברית: למינציה בלחץ גבוה), המיועד בעיקר לציפוי משטחים ולוחות. פורמייקה עשויה מנייר קראפט (נייר אריזה) ספוּג במלמין נוזלי, וכבוש בטמפרטורה גבוהה. הפורמייקה עשויה לרוב שתי שכבות, כאשר שכבת הבסיס היא בצבע חום כהה והשכבה העליונה צבעונית עם מרקם פני שטח מסוגים שונים.

שמאל|ממוזער|250px|דוגמאות שונות של פורמייקה

## היסטוריה
פורמייקה הומצאה בארצות הברית בשנת 1912 כמבודד חשמלי שיהווה תחליף למיקה ("for mica"). הבקשה לפטנט הוגשה ב-1912 ואושרה ב-1918. פורמייקה היא שם גנרי, שמקורו בשם המסחרי Formica.

## שימושי הפורמייקה
* ציפוי רהיטים על פלטות חתוכות מראש (פנימי וחיצוני) - הפורמייקה משמשת כחיפוי של מגוון רהיטים ביניהם: משטחי עבודה למטבח, שולחנות, שידות, דלתות וארונות.
* ציפוי פלטות בתהליך הייצור (Post Forming) - תהליך זה כולל חימום של הפלטה בטמפרטורות גבוהות (בדרך כלל 160°C מעלות צלזיוס או יותר), על מנת שיהיה אפשר להפוך את שכבת הפורמייקה לגמישה, מה שנותן יתרון בחיפוי פלטות בעלות קצוות מעוגלות.
* חיפוי קירות - הפורמייקה משמשת כתחליף לאריחים לחיפוי קירות, עקב עלויותיו הזולות ועמידותו בפני שריטות וחום.
* ציפוי ריהוט בחדרים רטובים - הפורמייקה עמידה בפני לחות ורטיבות סטנדרטיים, ובין היתר משמשת כחיפוי ארונות ומדפים בחדרי אמבטיה ומקלחונים.

## סוגי הפורמייקה
* פורמייקה רב שכבתית – לאלמנטים דקורטיביים.
* HPL – פורמייקה מעובה הכבושה בלחץ גבוה (High Pressure Laminate) המשמשת כחומר גלם ללא צורך במצע, משמשת לייצור מחיצות, רהיטים, ציפוי מבנים ועוד. עמידה במים ובוונדליזם. עובי הלוחות 3 עד 30 מילימטר ואף יותר.
* פורמייקה לציפוי חיצוני – כל סוגי גימור פני השטח. עובי 0.8 - 1.2 מילימטרים.
* פורמייקה לציפוי פנימי – מבריק, עובי 0.5 מילימטרים.
* פורמייקה עמידה בכימיקלים – לרוב פורמייקה מעובה (1 עד 3 מילימטרים) ומיועדת למעבדות ועוד.

## ראו גם
* למינציה
* פלסטיק

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:עיצוב פנים
בן פקועה

בהלכה היהודית, **בן פקועה** הוא עובר שהוצא מבטן הבהמה לאחר שחיטתה. בתורה נאמר: "וכל בהמה המפרסת פרסה ושסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה בבהמה אותה תאכלו". מהמילה 'בבהמה', דרשו חז"ל, שהעובר הנמצא בתוך הבהמה השחוטה, מותר באכילה אף ללא שחיטתו, שכן רואים בו חלק מגופה של אימו, שנשחטה כהלכה. 

הביטוי "בן פקועה", משמעו שהעובר יצא לאחר שהתפקעה בטנה של אימו.

על פי המדרש, הדיבה שהוציא יוסף על אחיו היה בין השאר, שסיפר לאביו שראה אותם אוכלים "אבר מן החי", כשלאמיתו של דבר היה זה בן פקועה.

## תנאי ההיתר
אם העובר שנמצא בשחיטה הוא בן שמונה חדשים, כלומר - עדיין לא נשלמה התפתחותו, הותר בוודאי, ואפילו אם נמצא חי. אמנם, במקרה שנמצא בבטן האם עובר חי בן תשעה חדשים, נחלקו התנאים האם הותר או לא. לדעת רבי מאיר, עובר זה הוא כבהמה בפני עצמה ואין שחיטת אמו מתירתו. לדעת חכמים, אף עובר זה מותר. למחלוקת זו משמעות נוספת, לגבי חֶלבו של העובר, וגיד הנשה שלו. שכן הדין הוא, שעובר שהותר על ידי שחיטת אמו, לא רק בשרו מותר אלא גם חלבו וגידו (ראה להלן: דינים נוספים). מכיוון שכך, לדעת חכמים המתירים עובר חי בן תשעה חדשים, יהיו חלבו וגידו מותרים גם כן. ואילו לדעת רבי מאיר המצריך שחיטה בעובר כזה, יהיה דינם של חלבו וגידו ככל הבהמות ולא יותרו באכילה.

גם לדעת חכמים המתירים עובר חי שנשלמה התפתחותו, ייושם ההיתר בפועל רק במקרה שהעובר לא הספיק לעמוד על רגליו על גבי הקרקע, לפני שהומת. אבל אם העובר עמד על רגליו לאחר שהוציאו אותו מבטן אמו, ישנה חובה לשוחטו, משום מראית עין - שלא יטעה הרואה ויאמר, שבהמה מותרת לאכילה בלא שחיטה. דין זה הוא תקנת חכמים, ואינו חיוב שחיטה מן התורה.

## דינים נוספים
כאמור לעיל, כאשר מותר העובר על ידי שחיטת אמו, מותרים אף חלבו וגידו של העובר, וזאת למרות ששחיטה רגילה אינה מתירה איסורים אלו. המקור לכך הוא, משום שבתורה נאמר: "כל...בבהמה תאכלו", כלומר שכל מה שנמצא במעי הבהמה מותר, ובכלל זה אף החלב והגיד. איסור נוסף הקיים בגוף הבהמה, שאינו ניתר בשחיטה, הוא איסור דם. איסור זה נוהג אף בעובר, כמו בבהמה רגילה. אמנם, האמוראים נחלקו האם איסורו של דם זה חמור ככל דם, ויהיה עליו עונש כרת; זו דעת רבי יוחנן. או שאיסורו קל יותר, ולא יהיה בו עונש זה; זו דעת ריש לקיש. מחלוקת זו נאמרה לפי שיטת חכמים, המתירים גם עובר שהתפתחותו הושלמה ונמצא חי. לשיטת רבי מאיר האוסר עובר זה, אין כל הבדל בין דמו לבין דם שאר הבהמות.

בגמרא נשנו עוד דינים רבים הנוגעים למצבו יוצא הדופן של העובר, וכמה מחלוקות יסודיות נאמרו בעניינים אלו. הנושאים המדוברים כוללים, בין היתר, דין החֵלֶב של העובר אם נתלש ממנו כשהיה במעי אמו; דינו של עובר זה לגבי פדיון פטר חמור (האם הוא נחשב שה שניתן לפדות בו); ועוד נידונים רבים נוספים.

## ראו גם
* אבר היוצא

## קישורים חיצוניים
* 
* 

* בן פקועה באתר דעת.

## הערות שוליים

קטגוריה:שחיטה ביהדות
קטגוריה:אבר מן החי
קטגוריה:מסכת חולין
בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת

**בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת** (**הקולג' הרבני הרקונסטרוקציוניסטי**; מאנגלית: **Reconstructionist Rabbinical College**, בר"ת: **RRC**) הוא סמינר לרבנים המשתייך לתנועה ליהדות הרקונסטרוקציוניסטית. הסמינר נוסד בשנת 1968 על ידי עירא אייזנשטיין. הסמינר שוכן בעיירה וינקוט (Wyncote) שבפנסילבניה, כ-16 ק"מ מצפון למרכז העיר פילדלפיה, בארצות הברית.

הסמינר פתוח לגברים ולנשים כאחד ולומדים בו גם תלמידים הומוסקסואליים מוצהרים. בעבר עמד בראש המוסד ארתור גרין.

## ראו גם
*מרדכי קפלן

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:סמינרים להכשרת רבנים
קטגוריה:יהדות רקונסטרוקציוניסטית
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: חינוך
רונית ידעיה

**רונית ידעיה** (נולדה ב-13 באוקטובר היא סופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה בשם רונית שפר. למדה בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק ושבה לישראל. בשנת 2005 הקימה יחד עם בעלה, הסופר והצלם עודד ידעיה, את בית ספר מנשר לאמנות בו היא משמשת ראש המחלקה ללימודי כתיבה.

ספרה "עור", עובד לתסריט על ידי הסופרת שהם סמיט וצולם לטלוויזיה בבימויו של רם לוי.

מתגוררת בתל אביב עם בעלה, ולהם שתי בנות: אלה, פעילה חברתית פוליטית, וקרן, במאית ותסריטאית.

## ספרים ופרסומים
### ספרים
***ואקום** (הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר 1995) עורכת: ניצה בן-ארי.
***קטלוג** (כנרת זמורה-ביתן דביר, 1997) עורכת: ניצה בן-ארי.
***עור** (הוצאת כתר 2001) עורך יגאל שוורץ.
***שוש** (כתר 2005) עורך שמעון אדף.
***שכן טוב** (כתר 2011) עורך דרור משעני.
***מלכת הממולאים** (הוצאת אפיק 2016) עורכת מיכל חירותי.
***מינימי** (הוצאת אפיק 2019) עורכת: תמי לבנת מלכה.
* **#חמלה** (הוצאת אפיק 2021) עורכת: מאיה פלדמן.
* **ואני אעלה באש** (הוצאת קתרזיס 2023) עורכת: מאיה פלדמן.
* **אלילות** (הוצאת יצירה עברית 2025) עורכת: מאיה פלדמן.

### סיפורים קצרים
* סיפור קצר: **מות הקרפד,** בגיליון מס' 3 של כתב העת מסמרים.
* סיפור קצר: **הבורסה**, בגיליון מס' 12 של כתב העת המעורר.
* הסיפורים **אני זאת את** ו**נטלי**, על נטלי פורטמן ב"הארץ".
* סיפור קצר: **תמונה קבוצתית**, הוצאת כרמל, 2017.
* סיפור קצר: **גן יפני קטן**, באסופת "תן" 3 בהוצאת אינדיבוק, 2018.
* סיפור קצר: **האני באנץ**', באסופת +מופרעים" בהוצאת אינדיבוק, 2018.
* סיפור קצר: **עציץ**, באסופת "סיפור שמתחיל בפרידה" של האתר ״עברית״ ו-ynet, 2019.
* סיפור קצר: "קרם בורלה", מעבורת, פרויקט הסיפור הקצר 2019.
* סיפור קצר: "תוכי"  2019.
*שני סיפורים קצרים: https://eunoiareview.wordpress.com/tag/yaron-regev/
* סיפור קצר: 
* סיפור קצר: "וידוא הריגה" 13/6/2021 מאזניים, דו-ירחון לספרות
* סיפור קצר: "סתם אישה", מגזין חפוז, 1 באוגוסט 2022.
* סיפור קצר "תמונה" הוצאת פחם: דבר הדומה לצלצול פעמון.ינואר 2023 .2023http://pehamagazine.com/2023/01/20/tsiltsul/
* סיפור קצר מתוך "אלילות", גיליון עמדה 53, אוגוסט 2024.

### פרקים מספרים
* פרק ראשון מ"עור", באתר iwoman, 28 בנובמבר 2001
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* ערוץ 11 2005 רם לוי ביים ושהם סמיט כתבה את התסריט לדרמה טלוויזיונית בשם "עור", לפי ספרה "עור" של רונית ידעיה.
* .
* .
*  https://www.yediot.co.il/articles/0,7340,L-5668001,00.html?
* ווינט, יוני לבנה על #חסד אוקטובר 2021 https://www.ynet.co.il/entertainment/article/bys8dqelk
* גלובס, רן יגיל על "ואני אעלה באש" יוני 2023 https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1001449388&responsive=true
* מעריב, ירון פריד ממליץ גם על "ואני אעלה באש" יוני 2023 https://www.maariv.co.il/culture/literature/Article-1015393?
* עברית, רן בן_נון על "אלילות" דצמבר 2025 https://www.e-vrit.co.il/EditorBookReviewItem/369?

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952