כפייה אנטי-דתית בישראל

**כפייה אנטי-דתית** היא הטלה כפויה של נורמה אנטי-דתית הנוגדת מצווה או נוהג דתי, על הציבור או על חלק ממנו, תוך פגיעה בחופש הדת או במצפון של אותם אנשים. בישראל הכוונה בעיקר לפגיעה ביהדות האורתודוקסית, באמצעות חקיקה או באמצעים אחרים.

## רקע

במגילת העצמאות נאמר: "מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין" וכן "מדינת ישראל תבטיח חופש דת". עקרונות אלה מומשו בכל חוקי המדינה השוללים אפליה, ונכלל בהם גם איסור על אפליה מטעמי דת. ההבטחה לחופש דת, כמו גם האיסור על אפליה מטעמי דת, נועדו למנוע, בין היתר, כפייה חילונית. לא תמיד הצליח מימוש עקרונות אלה. בנוסף, קיים ניגוד בין העדפותיהם של דתיים ובין העדפותיהם של חילונים במרחב הציבורי המשותף. מנקודת מבט חילונית, הכרעה מסוימת באספקטים שונים של קונפליקט זה עשויה להתפרש ככפייה דתית, ואילו מנקודת המבט הדתית הכרעה שונה עשויה להתקבל ככפייה אנטי-דתית.

בנייר עמדה שפרסם פרופסור ידידיה שטרן בנושאי דת ומדינה נאמר כי לעיתים קיימת סתירה בין "חופש מדת" ל"חופש הדת", המתבטאת למשל ב"פרסומי תועבה" ברשות הרבים, שהתרתם היא כפייה אנטי דתית ואיסורם הוא כפייה דתית.

## קליטת עולים חדשים בימי קום המדינה
בראשית ימי המדינה התקיימה כפייה חילונית, כחלק ממימוש רעיון "כור ההיתוך" שרווח באותה עת, ונועד למזג את העולים הרבים שהגיעו בשנותיה הראשונות של המדינה, מאירופה, מצפון אפריקה ומאסיה בכור היתוך אחד, שלא יבדיל בין תושביה הוותיקים של המדינה ובין העולים מהגלויות השונות. הכוונה הייתה לאחד את העולים עם הישראלים הוותיקים ליצירת תרבות ישראלית חילונית אחידה, על מנת לבנות עם חדש בארץ. כדי לממש את הרעיון, הופעל לחץ על העולים לאמץ את התרבות הישראלית החדשה. דוגמאות בולטות:
*תהליך קליטתם של עולים דתיים בעלייה ההמונית הביא לטענות על כפייה חילונית במסגרת החינוך האחיד. עם זאת, באותה עת הונהגה שיטת הזרמים בחינוך, שכללה את הזרם המזרחי וזרם אגודת ישראל. בינואר 1950 הוקמה ועדת חקירה בענייני החינוך במחנות העולים (ועדת פרומקין), לנוכח טענות על כפייה חילונית במחנות העולים. הוועדה מצאה כי יש ממש בטענות שנשמעו, ולאחר שמסרה את מסקנותיה, במאי 1950, התעוררה סערה. בעקבות פרסום מסקנות הוועדה, לא שב שר החינוך, זלמן שזר, לתפקיד זה בממשלה שהוקמה זמן קצר לאחר מכן.
*20 משפחות של עולים מתימן שנשלחו למושב עמקה גורשו ממנו בסופו של דבר במאי 1950, מכיוון שסירבו לשלוח את ילדיהם לבית ספר חילוני. בית הספר הדתי שהוקם ביישוב נסגר בכוח והמורים נגררו מבית המדרש. קודם לכן, הורים ששלחו את ילדיהם לבית הספר נענשו במניעת היכולת לקנות מוצרי מכולת, מניעת היכולת לעבוד לפרנסתם ומניעת טיפול רפואי.

בתהליך הדרגתי הפכה החברה הישראלית לפלורליסטית יותר, והפעלת מדיניות מכוונת של "כור היתוך" פחתה עם השנים. כבר ב-1953 המדינה מיסדה את החינוך הדתי (זרם המזרחי) במסגרת החינוך הממלכתי-דתי . עם זאת, עדיין קיימת מדיניות דומה, למשל בהגדרת צה"ל כצבא העם וחובת השירות בו המעוגנת בחוק.

## טענות על כפייה במרחב הציבורי
[שמאל|ממוזער|200px|[שלט חוצות אדיר ממדים של מותג האופנה "קסטרו" במחלף ההלכה, המציג בפומבי את רגליה החשופות של הדוגמנית.]]
בניגוד לעמדה הרווחת שהמרחב הציבורי שייך לכולם, ובפרט גם נשים חילוניות חופשיות להיראות בו בלבוש חילוני נורמטיבי, גורמים קיצונים בחברה החרדית רואים בהצגת שלטי חוצות עם נשים בלבוש חשוף כפייה חילונית, ומתנגדים אפילו לתמונות המציגות את פניהן של נשים במרחב הציבורי. גורמים אלה תובעים מנשים לנקוט בסטנדרטים מחמירים של לבוש וכיסוי הגוף או החרשת הקול הנשי. דרישות אלה משקפות את התפיסה לפיה למראה גופן של נשים, נערות וילדות, לקולן ולנוכחותן מלווה תמיד קונוטציה מינית מחטיאה, מזיקה ומטמאת.

דוברים שונים מקרב הציבור הדתי טוענים כי העובדה שאין מדובר בכפייה ישירה ואישית לעבור על מצוות גורמת לעולם החילוני שלא לחוש שהצורה בה הוא מעצב את המרחב הציבורי כופה למעשה על האדם הדתי "לחיות חיים זרים למה שהוא מאמין שצריך להיות". לדבריהם, הגישה הגורסת "חיה ותן לחיות" מתעלמת מן העובדה שמי שמנהל את חייו כראות עיניו, בלא לברר אם דרכו אינה פוגעת ברגישותם של אחרים, כופה למעשה את דרכו עליהם. מנגד, ידוע שציבור יהודי דתי מקיים את חייו במדינות אחרות מבלי לדרוש לעצב את המרחב הציבורי באופן שונה מהעולם החילוני. במסגרת העתירה בנושא ״קווי מהדרין״ המוזכרת להלן, אמר שופט בית המשפט העליון, יורם דנציגר, כי ״דורות רבים של יהודים חיו בתוך חברות בהן הפרדה כגון זו שיש שמבקשים לכפות כעת לא הייתה נהוגה. האם היו הם אדוקים פחות באמונתם מאלו המבקשים לכפות הפרדה כאמור כעת? האם התיימרו הם לכפות הפרדה במרחב הציבורי בו עשו שימוש יחד עם כל אותם אנשים שלא היו מעוניינים בהפרדה כאמור?״.

### קווי מהדרין
בעבר היו חברות אוטובוסים שבקווי אוטובוס המשרתים בעיקר חרדים הפעילו "קווי מהדרין", בהם נהגה הפרדה מגדרית ונשים עלו לאוטובוס מהדלת האחורית וישבו בחלקו האחורי בלבד, בעוד גברים ישבו בחלקו הקדמי בלבד. בשנת 2010 משרד התחבורה החליט לפסול את ההפרדה המגדרית כשיקול בהקצאת מקומות הישיבה ודלתות הכניסה לנוסעים, אך להתיר העלאת נוסעים מהדלת האחורית לצורך קיום הפרדה מרצון. קבוצת עותרים עתרו לבג"ץ בדרישה לאסור גם הסדר זה. בשנת 2011 בג"ץ דחה את בקשתם, אך חייב את חברת אגד לפרסם את ביטול ההסדר בעיתונות הכללית ובעיתונות של המגזר החרדי ולהציב שילוט בעניין בכלל הקווים ששימשו במתכונת קווי מהדרין. סוגיית קווי מהדרין עוררה פולמוס ובביטולם היו שראו כפייה חילונית.

בשנת 2025 פעל המרכז הרפורמי לדת ומדינה להפסקת מקרים של הדרת נשים בתחבורה הציבורית ובטיסות: בינואר אותה שנה פורסמה קריאה לפעולה, כולל סיוע משפטי חינם לפונות, נגד מצבים בהם נשים מופנות לאחור באוטובוסים או נדחקות ממקומן כאשר לבשו בגדים קצרים. במקביל, במקרים פרטניים, המרכז הגיש תביעות ובקשות שגרמו פסקי דין לפיצוי, החלת איסור על חברות תעופה ורכבת להעביר נשים ממקומן בזכאות חוקית בגין מגדר. המרכז קורא להטמעה יסודית של תחקור ומעקב, כולל הסברה לעובדים, דיווח על אירועים והוקעתם, כדי למנוע הצטברות של מקרים כאלה – כמנוף להיאבק בדרישה חברתית להתייחס בתחבורה הציבורית לזכויות נשים ללא פשרות.

## כפייה לעומת חופש דת בכלכלה
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אוסר הפליה באספקת שירותים, בין השאר לפי דת או נטייה מינית. ב-2012 חייבה שופטת בית משפט השלום בירושלים, דורית פיינשטיין, את בית ההארחה במושב יד השמונה, שבעליו הם יהודים משיחיים, בשישים אלף ש"ח ובהוצאות משפט. זאת לאחר שבית ההארחה סירב לבקשה טלפונית של זוג לסביות לערוך במקום מסיבת חתונה, בנימוק שלפי הנחיות ההנהלה לא ניתן לערוך במקום אירוע מסוג זה. השופטת פסקה שזו עוולה לפי חוק איסור הפליה ולפי החוק למניעת הטרדה מינית, תוך שהיא דוחה את טענת הבעלים שהעסק שלהם הוא בעל צביון דתי, ושיש לאפשר לו ליהנות מחופש הדת ולכבד את אמונתו הדתית שחתונה מעין זו היא תועבה. השופטת ציינה כי מטרת הקנס אינה רק פיצוי אלא גם חינוך של הציבור הרחב לערך השוויון וכבוד האדם. בעקבות פסק הדין פנו לאולם השמחות עשרות זוגות חד-מיניים בבקשה להתחתן שם, והוא נסגר. בית ההארחה ערער על פסק הדין לבית המשפט המחוזי, וערעורו נדחה תוך חיובו בהוצאות.

### ביטול ניסיונות לכפייה של הפעלת עסקים בשבת
במכרז לפתיחת חנויות במתחם נתב"ג 2000 נקבע כי החנויות יפעלו במשך כל ימות השנה, כולל ימי שבת ויום טוב, אבל לא ביום כיפור; מאבקם של בעלי חנויות דתיים שרצו לגשת למכרז ללא שיוצרכו לפתוח את עסקיהם בשבת הוביל לביטולו של הסעיף.

במקרה אחר החליטה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בתל אביב להעניק זכויות בנייה נוספות לבניין משרדים של חברת אפריקה ישראל, בתנאי ש-50% ממקומות החניה בחניון יהיו פתוחים שבעה ימים בשבוע לטובת הציבור. כדי לפתור את בעיית השבת הציעה הוועדה כי החניון יופעל בשבת על ידי החברה העירונית. הוועדה המחוזית אליה פנה לבייב הכריעה כי אין זה בסמכותה של העירייה להורות לחברה על פתיחת החניון בשבת.

## בחינוך החרדי
הציבור החרדי במדינת ישראל רואה ערך עליון בשמירת עצמאותה של מערכת החינוך החרדי תחת הנהגתם הבלעדית של רבנים וללא התערבות של מוסדות המדינה רוב מוסדות החינוך החרדיים נחשבים על פי חוק חינוך ממלכתי ל'מוסדות פטור' או למוסדות 'מוכר שאינו רשמי', שאינם כפופים לתוכניות הלימודים של משרד החינוך וזוכים לתקצוב נמוך יותר.

יש הרואים בהימנעות מלימוד תוכנית הליבה בבתי הספר החרדים פגיעה ממשית בעתיד התלמידים ובחוסנה של מדינת ישראל, והם מתנגדים למתן תקציבים ללא לימודים אלו. בעקבות עתירה לבג"ץ למניעת תקצוב ממשלתי למוסדות חינוך במגזר החרדי הנמנעים מליישם את תוכנית הליבה, אושר בכנסת, ב-23 ביולי 2008, לפני מתן פסק הדין, חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, המאפשר לשר החינוך להכיר בבתי ספר שאינם מקיימים את תוכנית הליבה כ"מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים" ולתקצבם בשיעור של 60% מהתקצוב הממשלתי של בתי ספר ממלכתיים. בעתירה לבג"ץ כנגד החוק השיבה המדינה כי כפיית לימודי הליבה ללא הסכמה פוגעת בזכויות הציבור החרדי.

ביוני 2025 הובילה המדינה העברת תקציבים נרחבת למוסדות חינוך חרדיים שמוגדרים כ"פטורים" - כ־245 מוסדות עם כ־62,000 תלמידים שלא עומדים בדרישת מינימום 55% שעות לימודי ליבה, ללא פיקוח ראוי, על אף שתוקפן של התקנות הקיימות פקע עוד ב־2019. בעקבות זאת, המרכז הרפורמי לדת ומדינה הגיש ב־29 ביוני 2025 עתירה לבג״ץ באמצעות עורכת הדין ריקי שפירא-רוזנברג, שבה דרש לבטל את התקצוב, לשלול את התמיכה מהמוסדות שלא עומדים בדרישות החוק, ולהעביר התקציבים באופן כפוף למעקב על תוכנית לימודי ליבה, הכשרת מורים ויישום פיקוח ממשלתי על השימוש בכספים. ביוני 2025, בעקבות העתירה, משרד החינוך שלח לראשונה מכתבי אזהרה למוסדות חרדיים פטורים שלא מלמדים ליבה והורה לתקן את הליקויים עד 1 באוגוסט 2025, תוך אזהרה מפני פסילת רישיונם.

בבג"ץ בית הספר בעמנואל עלתה מחלוקת בין הנהלת בית הספר היסודי לבנות "בית יעקב" בעמנואל לקבוצת הורים לבנות בבית הספר. בג"ץ קיבל טענה בדבר אפליה על בסיס עדתי בין תלמידות מזרחיות לבין תלמידות אשכנזיות והורה לבטל אפליה זו. סירוב ההורים לקיים את הוראת בג"ץ לשלוח את בנותיהם לבית הספר בעמנואל, וזאת בהוראת רבותיהם, הוביל לכך שהוטלו עליהם בהדרגה קנסות ומאסר בפועל. המאסר עורר את זעמו של הציבור החרדי, שראה בפסיקת בית המשפט התערבות של גורמים זרים בדרכי החינוך הייחודיות להם, וכפייה חילונית, וערך עקב כך הפגנות ענק בבני ברק ובירושלים.

## טענות על כפייה בצה"ל
השירות בצה"ל הוא חובה (עם פטור למספר קבוצות אוכלוסייה, בהן בנות יהודיות המצהירות על שמירת מצוות וכן פטור בסופו של תהליך שאורכו מספר שנים לאברכים החרדים). הוראות הצבא שואפות לאפשר לחיילים דתיים שירות נאות תוך שמירה על כללי ההלכה והוא מספק שירותי דת באמצעות גוף ייעודי - הרבנות הצבאית. הוראות הצבא אוסרות הכנסת חמץ בפסח לבסיסי צה"ל, ומקיימות מערכת השגחה על כשרות. חרף זאת, חלק משומרי המצוות נתקלים בבעיות דתיות במהלך שירותם הצבאי, ועל כן ישנם דתיים ובעיקר חרדים המנסים להימנע משירות בצבא, או לשרת במסגרת יחידות דתיות בלבד. בין הבעיות:
*על פי ההלכה אסור לגבר יהודי לשמוע שירת נשים. אולם על פי הוראות הצבא, חייבים גם חיילים דתיים להשתתף בטקסים שבהן חיילות שרות. בשנת 2000 עזב קצין חינוך ראשי, אלעזר שטרן, מופע של להקת הגדנ"ע, בנימוק שחיילות שרו במופע שיר שלווה בתנועות המדמות יחסי מין. שטרן הסביר: "בעת הופעה מול חיילי צה"ל הבאים מכל קצוות החברה הישראלית, הנעשית ב'כפייה', שהרי אין שואלים חייל אם הוא רוצה לצפות במופע, יש להקפיד על הופעה צנועה ומכובדת". שטרן שלח למפקדי הגדנ"ע מכתב בעניין. בעקבות מקרים שבהם צוערים בקורס קצינים נכלאו או הודחו מהקורס לאחר שיצאו מאירוע בעת שזמרת שרה, הוקמה ועדה בראשות ראש אגף כוח אדם האלופה אורנה ברביבאי, לבחינת סוגיית שירת הנשים בצה"ל. המלצות הוועדה, שאושרו בידי הרמטכ"ל בשנת 2012, הן שחיילות ימשיכו לשיר בכל אירועי צה"ל ושלחיילים לא יותר לצאת מאירועים רשמיים. באירועים אחרים, יותר למפקדים להחליט לפטור מהשתתפות חיילים שיבקשו זאת.
*אי שמירה על פקודות הכשרות בחלק מן המטבחים בצה"ל. חלק מהחיילים החרדים והדתיים אינם סומכים על הכשרות בבסיסם, או על הכשרויות של מוצרי המזון המסופקים לצה"ל.
*על פי ההלכה, מותר לחלל שבת רק לצורכי פיקוח נפש, אך היו מקרים שחיילים נדרשו לחלל שבת גם לצורך פינוי מאחזים. בשנת 2002, במסגרת פינוי של חוות גלעד, אמרו קצינים לחייליהם שהפעילות בשבת אושרה על ידי הרבנות הצבאית. בעקבות האירוע הקים הרמטכ"ל משה יעלון ועדת חקירה והגדיר את האירוע כתקלה מערכתית חמורה, אך לא הסיק מסקנות אישיות נגד המפקדים. בהמשך בוצעו פינויים נוספים בשבת וביום כיפור.
* על אף שחיילים רשאים לבקש פטור מגילוח מטעמי דת, הדבר כפוף לשיקול דעתם של המפקדים, והיו חיילים שנכלאו לאחר שמפקדם סירב לאשר זאת.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* בג"ץ מצפה כרמים - בג"ץ 1514/01 יעקב גור אריה ואח' נ' הרשות השנייה 
* הרב יובל שרלו, האם יש כפייה חילונית בארץ?, באתר ישיבת אורות שאול
* ד"ר שאולי שארף, אנטי-הדתה או אנטישמיות? הדתה או חילון במרחב הציבורי, באתר JOKOPOST.COM

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חברה
קטגוריה:ישראל: יחסי דת ומדינה