open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הקרב על נאנסי

**הקרב על נאנסי** התרחש ב-5 בינואר 1477 והיה לקרב האחרון במסגרת המלחמות הבורגונדיות. הוא התרחש ליד בירת דוכסות לורן, העיר נאנסי, בין צבאות הקונפדרציה השווייצרית הישנה ודוכסות לורן בתמיכת צרפת לבין דוכסות בורגונדיה, בפיקוד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שניסה לכבוש את לורן במטרה לאחד אותם עם שטחיו בארצות השפלה ובלוקסמבורג וליצור ממלכה עצמאית בשטחים אלו. בסוף הקרב ניצחו השווייצרים, שארל הראשון נהרג ולמעשה חוסלה דוכסות בורגונדיה העצמאית.

## מהלך הקרב
ב-22 באוקטובר 1476 הטיל שארל הראשון מצור על בירת לורן, שהייתה מ-6 באוקטובר תחת שלטונו של רנה השני, דוכס לורן. העיר הייתה כבר מוכנה להיכנע כשהגיעו הצבאות השווייצרים והלורנים תחת פיקודו של הדוכס רנה. הכוחות השווייצרים היו כפולים במספרם מהבורגונדים אם כי לבורגונדים היו ארטילריה וכלי נשק משוכללים יותר.

שארל הראשון תפס עמדה נוחה להגנה שהייתה מוגנת על ידי נחל ושיחים, והניח שיש בכוחה של הארטילריה שלו לעצור את המתקפה, ואז להבריח את אויביו בעזרת חיל הפרשים שלו, אך השווייצרים נעזרו בשלג שהחל לרדת והסתיר את תנועתם, הטעו את הבורגונדים ושלחו את רוב כוחותיהם לאגפם.

קו התקיפה של הבורגונדים נהרס. באמצע בלמו האבירים הבורגונדים את הכוחות הלורנים אך הכוחות השווייצרים עצרו את תנועתם והחצים שהומטרו על הבורגונדים הרסו כמעט לגמרי את צבאם. כמעט כל הצבא הבורגונדי נשבה או נהרג. שארל הראשון נהרג ובקושי ניתן היה לזהות את גופתו.

## השפעות הקרב
לקרב על נאנסי הייתה השפעה פוליטית רחבה, היא סיימה את הסכסוך בין המלכים הצרפתים לדוכסים הבורגונדים והעניקה למלך צרפת שליטה בכל צרפת. שטחי בורגונדי חולקו בין צרפת לבית הבסבורג כשהשטחים בצפון צרפת צורפו לצרפת וארצות השפלה והשטחים במערב גרמניה צורפו לבית הבסבורג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בורגונדיה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קינואה היטומי

**קינואה היטומי** (ביפנית: **人見 絹枝**; 1 בינואר 1907 – 2 באוגוסט 1931) הייתה אתלטית יפנית, שיאנית עולם בריצת 100 מטר, בקפיצה לרוחק במשך 12 שנים ובקפיצה משולשת במשך 13 שנים.

היטומי הייתה האישה היפנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.

## ביוגרפיה
היטומי נולדה באוקיאמה. בשנת 1923, כשהייתה בת 16 בלבד, קבעה הטומי שיא יפן בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.67 מטר, ובשנת 1925 קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.35 מטר.

במהלך תחרות בחודש מאי 1926 שיפרה את שיאה היפני בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.06 מטר, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.39 מטר ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 15.4 שניות. באוגוסט אותה השנה נערכו משחקי העולם לנשים בגטבורג, שוודיה. היטומי, אשר הייתה הנציגה היחידה ששלחה יפן, זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא עולם חדש של 5.50 מטר, במדליית זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 2.49 מטר, במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.61 מטר ובמדליית ארד בריצת 100 יארד בתוצאה של 12.0 שניות, במקום חמישי בריצת 60 מטר ובמקום שישי בריצת 250 מטר. בתחרות שנערכה בחרבין באוקטובר אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.62 מטר, שהחזיק מעמד 13 שנים.

בתחרות שנערכה בטוקיו במאי 1927 קבעה היטומי בקפיצה לרוחק מהמקום שיא עולם חדש של 2.61 מטר ובאוקטובר אותה שנה השוותה את שיא העולם בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.4 שניות. במאי 1928 היא קבעה בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 12.2 שניות ושיפרה בשנית את שיא העולם בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.98 מטר, שהחזיק מעמד 11 שנים.

היטומי נבחרה להיות האישה הספורטאית היחידה במשלחת היפנית לאולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם לאחר שהודחה בחצי גמר ריצת ה-100 מטר, החליטה היטומי לקחת חלק בתחרות ריצת 800 מטר בה לא התחרתה מעולם. היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:17.6 דקות, אחרי לינה רדקה מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 2:16.8 דקות ולפני אינגה ינצל משוודיה (2:17.8 דקות) ובכך הייתה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית.

במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר 1930 זכתה היטומי ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.90 מטר, מדליית כסף בטריאתלון (100, גובה, כידון) בתוצאה של 194 נקודות ומדליות ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.8 שניות ובהטלת כידון בתוצאה של 37.01 מטר.

בחודש מרץ 1931 אושפזה היטומי עקב דלקת ריאות בבית החולים באוסקה, ובאוגוסט אותה השנה נפטרה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אצניות
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים יפנים
קטגוריה:קופצות לגובה
קטגוריה:קופצות לרוחק
קטגוריה:זורקות דיסקוס
קטגוריה:מטילות כידון
קטגוריה:אתלטיות יפניות
קטגוריה:קופצים לרוחק יפנים
קטגוריה:קופצי משולשת יפנים
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופות המשחקים העולמיים לנשים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:שיאני עולם יפנים
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מיפן
קטגוריה:רצות 800 מטר
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1907
קטגוריה:נפטרות ב-1931
קטגוריה:נפטרים ב-1931
בית ראשונים

ביישובים שונים בישראל הוקמו מוזיאונים המנציחים את תולדות היישוב, ונקראו **בית ראשונים**, **בית הראשונים** או **מוזיאון הראשונים**.
מעבר פורדוי

ממוזער|250px
ממוזער|250px|מעבר פורדוי - מבט מן הפסגה
ממוזער|250px|פסגת פורדוי והרכבל
[ממוזער|צילום מרכז המבקרים, הרכבל התחתון ומוזיאון [מלחמת העולם הראשונה במעבר. במרכז התמונה ניתן להבחין בשחזור של חייל בעמדה מהמלחמה]]
**מעבר פורדוי** (באיטלקית: **Passo Pordoi**) הוא מעבר הרים ברכס הדולומיטים המזרח-אלפיני, המשתרע בגובה ממוצע של כ-2,239 מטרים. מעבר פורדוי הוא השני בגובהו ברכס הדולומיטים. המעבר מקשר בין העיירות קאנאצי ואראבה, על כביש הדולומיטים, מספר 48.

## היסטוריה

מעבר פורדוי שוכן על דרך המסחר ההיסטורית בין חבל ונטו וחבל טרנטינו. סלילת מעבר פורדוי כחלק מכביש הדולומיטים בוצעה בשנים 1901-1905. אבן הפינה הראשונה לשירותי תיירות במעבר הונחה בשנת 1902 עם הקמת מלון דרכים קטן במקום.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש האזור שממזרח למעבר כאתר קרבות. בכפר ארבה עבר קו החזית שבין אוסטריה ואיטליה, ובחודש אפריל 1916 התרחשו בקרבתו קרבות שליטה עזים שהסתיימו ללא הכרעה ברורה לטובת מי מהצדדים. 847 מהרוגי הצבא האוסטרי והגרמני, מבין 8582 הרוגיו בקרבות שסביב המעבר, קבורים בבית הקברות שבמקום.

בשנות ה-50 לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל המעבר דחיפה משמעותית של התפתחות בתחום התיירות. נבנו מתקני תיירות ומסחר, נסללו שבילי טיול, טיפוס והחלקה חדשים בסביבתו. בשנת 1962 נחנך במעבר רכבל לעבר פסגת פורדוי, אחד מן הראשונים שהוקמו בהרי הדולומיטים אשר יחודו בהיעדרם של עמודים לתמיכת ביניים בין התחנות.

## כיום
מעבר פורדוי ביחד עם מעבר סלה, ואל גרדנה, ומעבר קמפולונגו מהווה חלק ממסלול סובב סלה המהווה אטרקציה תיירותית בהרי הדולומיטים. האזור משופע במסלולי טיול מסומנים לתיירות ברגל וברכב לחודשי הקיץ, ומסלולי החלקת סקי לחודשי החורף. הרכבל המשודרג לפסגת פורדוי מדלג על הפרש הגבהים של 700 מטרים תוך 4 דקות בלבד. רכיבה במעבר פורדוי מהווה אתגר לרוכבי האופניים ובאופן מסורתי מהווה חלק חשוב בתחרויות הג'ירו ד'איטליה.

## פסגת פורדוי
פסגת פורדוי (Sass Pordoi) היא גוש סלע משוטח הממוקם בסמוך למעבר על צוק בגובה 2,950 מטרים.
אל הפסגה מוליך רכבל אשר נבנה בשנת 1962 ושודרג בשנת 1994. בסמוך לתחנת הרכבל העליונה קיימת מסעדה הקרויה על שם היזמית הראשונה של תחום התיירות במעבר, ובנה שהיה יוזם הקמת הרכבל.

מפסגת פורדוי יוצאים שבילי הליכה וטיפוס מאתגרים במיוחד, אשר אחד מהם, העובר מתחת למסלול הרכבל מגיע לשיפוע תלול בן 45 מעלות. בחורף מנצלים רק גולשי סקי מיומנים במיוחד את המדרונות התלולים בקרבתו.

## קישורים חיצוניים

פורדוי
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
מסדר המג'ידיה

**מסדר המג'ידיה** (**מֶדְזִ'ידֵיֶה**) (בטורקית: **Kılıçlı Mecidi Nişanı**, ובשפה העממית: **mecidiye nişanı**, תרגום מילולי: מסדר ועיטור החרב של אבדילמג'יט) הוא מסדר הצטיינות במערכה צבאית של האימפריה העות'מאנית, אשר הוענק בשנים: 1852–1922. האות והמסדר נוסדו על ידי הסולטאן אבדילמג'יט הראשון בשנת 1851. על המדליה רשומות בטורקית המילים: "להט, כבוד, נאמנות".

## דרגות
מסדר המג'ידיה הוענק לארגונים ולאנשי צבא שבאו לעזרתה של האימפריה על שירות מצטיין; בדרך כלל לקצינים, ובמקרים מיוחדים גם לחיילים. רוב העיטורים חולקו לנתיני האימפריה העות'מאנית; אולם גם לאנשי הצי המלכותי הבריטי והצבא הצרפתי על עזרתם במהלך מלחמת קרים נגד רוסיה; במלחמת העולם הראשונה הוא הוענק גם לקצינים גרמנים ואוסטרים.

אות המסדר הוענק על פי חמש רמות:
* מסדר הרמה הראשונה מזהב - הוענק לחמישים איש.
* מסדר הרמה השנייה מזהב - הוענק למאה וחמישים איש.
* מסדר הרמה השלישית מזהב - הוענק לכשמונה מאות איש.
* מסדר הרמה הרביעית מזהב - הוענק לכשלושת אלפים איש.
* מסדר הרמה החמישית מכסף - הוענק לכששת אלפים איש.

המנהיג הציוני וחוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל, החזיק בשני אותות המסדר. האחד שהוענק לו על ידי יועצי הסולטאן ביוני 1896, מהדרגה השלישית; והשני שהוענק לו במאי 1901, לאחר ריאיון עם הסולטאן, מהדרגה הראשונה.

## ראו גם
* מדליית קרים הטורקית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: עיטורים
קטגוריה:מסדרים
מובי דיק (וידאו)

**מובי דיק** הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמן גיא בן-נר בשנת 2000.
## היצירה
בן-נר יצר פרודיה על סיפורי הרפתקאות, כדוגמת מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט. 

במובי דיק המבוסס על הרומן של הרמן מלוויל, בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ביתם, כשבן-נר מגלם את מרבית הדמויות, ובעזרת אביזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה החלל הביתי הופך לסיפורו של מובי דיק בלב ים. כיור המטבח והארונות הופכים לאוניה "פקווד". וממש בדומה למשחק ילדים, שינויים קטנים אחרים משנים את המרחב הביתי בו סנפירו של הלוויתן הוא קלקר חצוי ומגולף, הנע על גבי הרצפה, עולה ויורד, מדמה בתנועתו את תנועתו של הלוויתן במים. 

במובי דיק, בן-נר מציג את המאבק בין רב החובל "אחאב" ללווייתן הגדול, בפשטות ובאירוניה, על ידי פעלולי מצלמה הקיימים מתקופת ראשית הקולנוע, והופכים את הסצנות לחלק מסלפסטיק מכוון המתאים לסרט אילם הנועד להגביר את ערנות הצופים לכל הבעת פנים ותנועת גוף. 

עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כ"מתח שבין הגבר, האב, האמן, לבין יוצאי-חלציו, שיצר-הקיום שלהם בא לתפוס ולמלא את מקומו בעולם אחרי שיפיקו ממנו את כל הדרוש להם.". 

היצירה הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים, ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.

## קישורים חיצוניים
* "מובי דיק" בתערוכת "בין אדם למקום"
* יותם גדרון, מובי דיק בתוך משחקים בקובייה הלבנה, באתר הפנקס 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי וידאו ארט ישראלים
קטגוריה:אוסף מוזיאון ישראל
קטגוריה:יצירות משנת 2000
העיניים של המדינה (מיצב)

"**העיניים של המדינה**" הוא מיצב שנוצר על ידי האמנית והציירת הישראלית מיכל נאמן בשנת 1974. העבודה נחשבת לאחת מיצירות האמנות המושגיות המרכזיות באמנות הישראלית במהלך שנות השבעים של המאה ה-20. עותק של התצלום התיעודי נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 נוסף עותק אחר, בהשאלה לטווח ארוך, לאוסף מוזיאון ישראל.

"העיניים של המדינה" נוצר בנובמבר 1974 על חוף הים של תל אביב. המיצב כלל הצבת שני שלטים עליהם נכתב בצבע טורקיז הביטוי "העיניים של המדינה", שהתפרסם בהקשר לקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים. הביטוי הופיע בדבריו של בני מסס, לוחם מחטיבת גולני, שאמר זאת בריאיון לצוות טלוויזיה מהערוץ הראשון.

ביולי 1975 הודפס תצלום תיעודי של העבודה בגיליון השלישי של כתב העת "מושג", בעריכת אדם ברוך. לתצלום נוסף טקסט ובו תיארה נאמן את פעולתה במיצב:

בשנת 1978 הוצגה העבודה בתערוכה "אמן - חברה - אמן" שנערכה במוזיאון תל אביב. התערוכה עסקה בקשר שבין מעשה האמנות לבין החברה הישראלית. בקטלוג התערוכה הסבירה נאמן את העניין שלה בגבולות ובקטגוריות כחלק מביקורת חברתית ופוליטית שלה על החברה הישראלית בעידן שלאחר מלחמת יום הכיפורים:

במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 הוצגה העבודה בשתי תערוכות שעסקו בהיבטים פוליטיים ואסתטיים באמנות המושגית בישראל. בשנת 1994 הוצג תצלום העבודה בתערוכה "90-70-90" שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. רונה סלע, אוצרת התערוכה, ראתה בתצלום ביטוי לאופי שבו נעשה שימוש בצילום כבמוצר לוואי לפעולה האמנותית במהלך שנות השבעים. בנוסף, הצביע סלע על היחס אל הנוף כאל מצע חומרי.

בשנת 1998 נעשה שימוש בעבודה ככותרת לתערוכה "'העיניים של המדינה', אמנות חזותית במדינה ללא גבולות", שאצרה אלן גינתון במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה ביקשה להציג היבטים פוליטיים באמנות האוונגרדית של שנות השבעים באמנות הישראלית.

ביולי 2006 נפתחה ב"בית גבריאל" התערוכה "ניסים על הים" באוצרותו של גדעון עפרת. על ההזמנה לתערוכה הופיעה עבודה חדשה של נאמן, ובה תצלום של שלט שהוצב על גדת הכנרת ועליו הופיעה הכתובת "העין של המדינה". תערוכה זו הוצגה גם גלריה גורדון תחת השם "העין של המדינה" השימוש בכנרת כאתר העבודה הצביע על העיסוק בימה כחלק מן הדיון הציבורי בנושא הסכם שלום עם סוריה, בנוסף על היבטים ביוגרפיים וארס פואטיים, אותם תיארה נאמן בגיליון של כתב העת "סטודיו":

## גלריה

File:Michal Naáman, Sunrise with a Vampire.jpg|"העין של המדינה", 2005מיצבהכנרת
|The Eyes of the State, 2010שמן על בדמראה הצבה בגלריה גורדון


## הערות שוליים

קטגוריה:מיכל נאמן
קטגוריה:מיצבים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:מוזיאון ישראל: תצלומים
קטגוריה:תצלומים בישראל
גארט הדלונד

[שמאל|220px|ממוזער|גארט הדלונד, [קומיק-קון, סן דייגו|קומיק-קון 2015]]
**גארט ג'ון הדלונד** (באנגלית:** Garrett John Hedlund**; נולד ב-3 בספטמבר 1984) הוא שחקן, זמר ודוגמן אמריקאי. ידוע בשל תפקידיו בסרטים "ארבעה אחים", "אראגון", "טרון: המורשת", "בדרכים", "בתוך לואין דיוויס", "לא נשבר" ו"פרחים בבוץ".

## ביוגרפיה
הדלונד נולד בעיר רוזהאו שבמינסוטה לקתרין אן ולרוברט מרטין הדלנד. גדל לצד אח ואחות בחווה, ביישוב הלא מוכרז וונאסקה שמדרום לרוזהאו. כנער עבר להתגורר עם אמו בעיר סקוטסדייל שבאריזונה, שם למד משחק באופן פרטי והתגלה על ידי סוכנות כישרונות. לאחר שסיים את לימודיו נסע בגיל 19 להתגורר בלוס אנג'לס, כדי לפתח קריירת משחק.

### קריירה
כחודש בלבד אחרי שהגיע ללוס אנג'לס קיבל הדלונד את תפקיד הפריצה שלו בדרמת המלחמה התקופתית "טרויה", פאטרוקלוס, בן דודו של גיבור המלחמה היווני אכילס (בראד פיט).

שיחק בנוסף בדרמת הספורט "אורות ליל שישי" בתור הפולבאק דון בילינגסלי.
ב-2005 שיחק בסרט הפשע "ארבעה אחים" בתור ג'ק מרסר, היוצא ביחד עם שלושת אחיו למצוא את רוצח אמו המאמצת.
ב-2006 הופיע הדלונד בפנטזיית ההרפתקאות "אראגון" בתפקיד מרטאג, אחיו למחצה של הנער אראגון.

ב-2007 שיחק בתפקיד ראשי במותחן הפעולה של במאי סרטי "המסור" ג'יימס ואן, "גזר דין מוות" ובדרמה הקומית "החוק על פי ג'ורג'יה".

בסוף 2010 התפרסם בזכות תפקידו הראשי במותחן הפעולה העתידני "טרון: המורשת", בו שיחק בתור סם בנו של גאון המחשבים קווין פלין (ג'ף ברידג'ס).

בשנת 2011 הופיע בדרמה המוזיקלית "בכוח הקאנטרי" לצידה של זוכת האוסקר גווינת' פלטרו. בפסקול הרשמי של הסרט מבצע הדלונד את השיר "Chances Are" ובמהדורה נפרדת שישה שירים נוספים.

בשנת 2012 השתתף בסרט "בדרכים", לצידה של קירסטן דנסט. בעקבות הסרט, השנים החלו לצאת.

בשנת 2013 שיחק בסרט "בתוך לואין דיוויס" לצידו של אוסקר אייזק, והשתתף בקליפ של להקת קינגס אוף ליאון לשיר "Beautiful War".

ב-2014 שיחק בסרטים "שיר ערש" ו"לא נשבר" בבימויה של אנג'לינה ג'ולי. בשנת 2015, הופיע בסרטים "מוג'ייב" ו"פן". בשנת 2017 שיחק בדרמה התקופתית "פרחים בבוץ". בשנת 2019 שיחק במותחן של נטפליקס, "משולש הגבולות" לצידו של בן אפלק.

בשנת 2023 לוהק לתפקיד מרכזי בתור גארט מונטגומרי בסדרה "באס ריבס" העוקבת אחר אופיו וחייו של באס ריבס, הסוכן השחור הראשון בשירות המרשלים של ארצות הברית. הסדרה היא פריקוול רביעי לסדרת הדרמה והמערבון "ילוסטון" מבית רשת פרמאונט והיא תעלה במהלך סוף השנה.

### חיים אישיים
בשנת 2012 החל לצאת עם השחקנית קירסטן דנסט, איתה שיחק בסרט "בדרכים". השניים התארסו אך נפרדו זמן קצר לאחר מכן ב-2016.

החל ממרץ 2019 הוא בזוגיות עם השחקנית אמה רוברטס, וב-27 בדצמבר 2020 נולד בנם הראשון, רודס רוברט. סנדקו של הילד הוא זמר הקאנטרי טים מקגרו. בינואר 2022 הודיעו השניים על פרידתם.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא שוודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא נורווגי
קטגוריה:זוכי פרס גות'הם: שחקנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1984
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן

**מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ו'אן** (בסינית: **酒泉卫星发射中心**, אנגלית: **Jiuquan Satellite Launch Center** – בקיצור **JSLC**) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הסינית בשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם במדבר גובי שבמונגוליה הפנימית, כ-1,600 ק"מ מבייג'ינג.

## היסטוריה
המרכז נוסד ב-1958 ובכך היה למרכז השיגור הראשון של הרפובליקה העממית של סין ולפעיל ביותר מביניהם. המרכז מרוחק ממקומות יישוב, ובאופן כללי הכניסה אליו אסורה לזרים. המרכז קרוי על שם היישוב הקרוב אליו ביותר, .

מרכז ג'יוצ'ו'אן הוא חלק מ**עיר החלל דונגפנג** (东风航天城), הידועה גם בכינוי "בסיס 10" (十号基地) ו"בסיס דונגפנג" (东风基地), הכולל גם את מתקני הניסויים של חיל האוויר הסיני ואת מוזיאון החלל הסיני.

JSLC משמש בעיקר לשיגורים למסלולים נמוכים ובינוניים עם נטיית מסלול גבוהה, וכמתקן ניסויים לטילים ארוכי טווח. במרכז מצויים מרכז טכני, כני שיגור, מרכז בקרת שיגור, מרכז הבקרה והשליטה של המשימות המשוגרות, ומתקנים לוגיסטיים נוספים.

המרכז מכסה שטח של כ-2,800 קמ"ר ויכול להכיל בתוכו עד ל-20,000 אנשים. המתקנים והציוד במרכז נבנו עם סיוע הנדסי ומדעי של ברית המועצות.

מרכז ג'יוצ'ו'אן מהווה נקודה חשובה מאוד בתוכנית החלל הסינית. מהמרכז שוגר הלוויין הסיני הראשון – דונג פנג הונג 1 ב-1970, וגם משימתה המאוישת הראשונה של סין – שנג'ואו 5, ב-15 באוקטובר 2003.

שנג'ואו 6 שוגרה אף היא מהמרכז ב-12 באוקטובר 2005 על גבי משגר צ'אנגג'נג וגם שנג'ואו 7 ב-25 בספטמבר 2008.

## מתחמי שיגור
מתחם שיגור דרומי כלל מספר כני שיגור. השימוש במתחם הופסק בשנת 1996. מאזור זה בוצעו שיגורים ראשונים של סין עם משגרים מדגם פנג באו 1 וצ'אנגג'נג 1.

מתחם שיגור צפוני כולל כני שיגור SLS-1 ו-SLS-2 שמותאמים לשיגורי משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.

בנוסף לכך קיים מתחם לשיגורים מסחריים שכולל מספר כני שיגור:

LS-95 מתאים לשיגורים של צ'אנגג'נג 11, קואיג'ואו, Jielong, היפרבולה וקרס 1. השיגור הראשון בוצע בשנת 2013.

LS-96 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה לנדספייס.

LS-120 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה ספייס פיוניר.

LS-130 פותח לשיגורים של משגרים מדגם קינטיקה 1.

## ראו גם
*סוכנות החלל הסינית
*תוכנית החלל הסינית

## קישורים חיצוניים

*על מרכז החלל ג'יוצ'ו'אן 
* תיאור האתר

## הערות שוליים

קטגוריה:נמלי חלל סיניים
קטגוריה:תוכנית החלל הסינית
אטיין בונו דה קונדיאק

**אטיין בונו דה קונדיאק** (בצרפתית: **Étienne Bonnot de Condillac**; 30 בספטמבר 1715 – 3 באוגוסט 1780) היה פילוסוף ואפיסטמולוג צרפתי שחקר את תחום הפסיכולוגיה והפילוסופיה של הנפש. בחלק מחייו קונדיאק היה אב של המנזר מירו (Mureau).

## רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו
קונדיאק נולד בגרנובל במשפחה של משפטנים.
היה ילד חלש מבחינה פיזית ובעל ראייה לקויה, ולכן התפתחותו האינטלקטואלית הייתה איטית מאוד, עד כדי כך שמספרים כי בגיל 12 עדיין לא ידע לקרוא. ואכן המשפחה החשיבה אותו לבעל פיגור שכלי. חינוכו התחיל רק בשנות העשרה תחת השגחתו של כומר מקומי. אחר כך, בעקבות מות אביו, עבר לגור וללמוד בבית אחיו ז'אן בונו, שנודע כאדון או ה"אבאטה" (אב מנזר) דה מאבלי, בעיר ליון. הצליח במשך הזמן להשלים את החסר ונשלח בהמשך, בדומה לאחיו הגדול ז'אן, ללמוד לימודי כמורה בפריז. למד בסמינר של המנזר סן סולפיס (1733-1740 ובסורבון.
הוסמך ככומר בשנת 1740. למרות שלבש גלימת כומר כל חייו, ואף נהפך ל"אבאטה" (ראש מנזר) של מירו (Mureau), התחייבויותיו הכנסייתיות של קונדיאק היו במידה רבה רשמיות בלבד.

## חייו הבוגרים
קונדיאק בילה כמה שנים בפריז כאיש ספרות, תקופה שבה פקד את החוג של דני דידרו. בפריז קישר קונדיאק יחסי ידידות ארוכת ימים גם עם רוסו שעבד זמן מה כמורה במשפחת אחיו הבכור של קונדיאק בליון. הודות לזהירותו הטבעית ולאיפוקו, יחסיו עם פילוסופים שלא הלכו בתלם, לא פגעו בשמו בפני הממסד.

פרסומיו באותן השנים  הביאו בשנת 1749 לבחירתו לחבר באקדמיה הפרוסית למדעים. בשנת 1758  שלחה אותו החצר המלכותית  לפארמה על מנת לחנך את הדוכס היתום, אז בן 7, נכדו של המלך לואי החמישה-העשר
עבד בתפקיד זה במשך עשור, בשנים 1768-1758.
בשובו מאיטליה לפריז בשנת 1768, נבחר לאקדמיה הצרפתית. בניגוד לדעה הרווחת שהשתתף רק בישיבה אחת של המוסד, פקד אותו באופן פעיל ותדיר עד שנתיים לפני מותו.
אמנם ב-1753 הפסיק לגור בפריז והתיישב באחוזה קטנה הקרויה פלוקס, אותה קנה בסביבות בוז'אנסי. את רוב הזמן הקדיש לחשיבה וכתיבה פילוסופית.

קונדיאק נפטר באחוזתו בשנת 1780.

## ספרים
**Essai sur l'origine des connaissances humaines*-  1746  (*מסה על מקור הידיעות של האדם*) 
*1749 *Traité des systèmes*  (*מסה על השיטות*)
*1754 - *Traité des sensations* - (*מסה על התחושות*)
*1755 -Traité des animaux - (*מסה על בעלי חיים*)
*1767 - 1773 *Cours d'études* - (קורס לימודים)  - ב13 כרכים (נועד לדוכס הצעיר של פארמה)
*1776 - *Le Commerce et le gouvernement considérés relativement l'un a l'autre* (המסחר והממשל, מבחינת היחס ביניהם)
*1781 - *Logique* - (*לוגיקה*) 
*1798 - *Langue des calculs* (*שפת החישובים*) (חיבור לא גמור)

## קישורים חיצוניים

* באנציקלופדיה הקתולית, 1913
* באנציקלופדיה סטנפורד לפילוסופיה
* 

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1714
קטגוריה:נפטרים ב-1780
נמרוד בר-עם

**נמרוד בר-עם** (נולד ב-23 בספטמבר 1970 ברמת חן שברמת גן) הוא פילוסוף ישראלי המכהן כדיקאן רשות המחקר ב , וכפרופסור חבר לפילוסופיה של מדעי החברה בחוג לתקשורת שם. תחומי עיסוקו העיקריים הם הפילוסופיה של הלוגיקה, המדע והתקשורת.

## ביוגרפיה
נולד לארנה בר-עם, ציירת ופסלת ולמיכה בר-עם, צלם, במשפחה בת שלושה בנים. למד באוניברסיטת תל אביב וסיים בה את התואר הראשון בפילוסופיה ובבלשנות בהצטיינות (1993), את התואר השני בהצטיינות יתרה (1996) ואת התואר השלישי בהצטיינות יתרה (2000). עבודת הדוקטור שלו עוסקת בתולדות הלוגיקה הפורמלית והיא נכתבה בהנחייתו של הפרופסור יוסף אגסי. הוא כיהן כאקדמאי אורח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק (1999–2000) וכמילגאי דיבנר (2003–2004) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבקיימברידג' מסצ'וסטס.

בר-עם נשוי לד"ר גלי דרוקר בר-עם, חוקרת ספרות יידיש.

## מחקריו
עבודתו של בר-עם עוסקת במגבלותיהן של מערכות פורמליות ככלים להסבר (ורדוקציה) המציאות, ובחקר האסטרטגיות האפשריות להגמשתן.

ספרו **אקסטנסיונאליזם: המהפכה בהגיון** יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת שפרינגר, ועוקב אחרי יחסיהם ההיסטוריים של הלוגיקה, המתודולוגיה המדעית והמטאפיזיקה. בר-עם מתאר רגעי מפתח בתולדות הלוגיקה מראשיתה ועד לראשית המאה העשרים. בר-עם טוען כי הלוגיקה המודרנית התפתחה כביקורת האיחוד המסורתי, האריסטוטלי והסכולסטי, בין לוגיקה לאפיסטמולוגיה, ומתוך משא ומתן על תנאי פרידה זו.

ספרו **חיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת** יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת שפרינגר ובשנת 2017 בהוצאת ספרי עליית הגג מבית ידיעות ספרים. הספר עוסק בקשיים המתודולוגיים והפדגוגיים שבפניהם ניצבים לימודי התקשורת בפרט ומדעי החברה בכלל, וכן בפתרונות להם, הן במסגרת המחקר והן במסגרת חדר הכיתה.

בר-עם ערך עם היסטוריון המדע סטפאנו גטאי את קובץ המאמרים **פתיחות מעודדת** בהוצאת שפרינגר 2017 לרגל יום הולדתו התשעים של יוסף אגסי, פרסם את ספר השירה **נבל השומר** בהוצאת קשב לשירה בשנת 2011, ותרגום מוער לספר **מיתוס ומשמעות** של קלוד לוי-שטראוס בהוצאת בבל 2010.

בשנת 2025 פרסם בר-עם, תחת שם העט ״ציפור בן-יום״, את הממואר הפילוסופי **חמישים: מכאן ואילך דרקונים וחרציות** בהוצאת עמדה. הספר שוזר זכרונות ילדות מוקדמים בביקורת נוקבת של העולם האקדמי.

## ספריו
* **Extensionalism: the Revolution in Logic**, Springer 2008
* **מיתוס ומשמעות**, הוצאת בבל, 2010
* **נבל השומר**, הוצאת קשב לשירה, 2011
* **In Search of a Simple Introduction to Communication**, Springer 2016
* **בחיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת**, ספרי עליית הגג, 2017
* **Encouraging Openness: Essays for Joseph Agassi on the Occasion of His 90th Birthday**, Springer 2017
* **חמישים: מכאן ואילך דרקונים וחרציות**, עמדה ,2025
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ראיון עם נמרוד בר-עם לרגל הוצאת ספרו "בחיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת" בתוכנית "פרלמנט שישי" ברדיו תל אביב

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אייפוד שאפל

**iPod Shuffle** (**אייפוד שאפל**) הוא נגן מוזיקה שנוצר ועוצב על ידי אפל. האייפוד שאפל הוא מודל האייפוד הקטן ביותר של חברת אפל והראשון המבוסס על זיכרון פלאש. הדור הראשון של האייפוד שאפל הוצג לראשונה בכנס MacWorld ב-11 בינואר 2005. דגמי הדור הרביעי והאחרון הוכרזו ב-1 בספטמבר 2011. התמיכה באייפוד שאפל הופסקה על ידי חברת אפל ב-27 ביולי 2017.

## דורות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אייפוד
קטגוריה:אייטונס
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2005
שלמה בן נתן

**רבי שלמה ב"ר נתן** (**רשב"ן** בראשי תיבות ומכונה גם **אלג'יבלי**) הוא חכם תימני מהמאה ה-12 שחי במצרים. חיבר ספר הלכה גדול על סידור התפילה המבוסס בעיקרו על התלמוד וחיבורי הגאונים. כתבי יד ממנו נמצאו בספריית אוקספורד ובספריית הוותיקן.

## מוצאו וכינויו של רבי שלמה
רבי שלמה אלג'יבלי היה חכם ידוע במצרים בדורו של הרמב"ם. מוצאו מהעיר "דו אלג'יבלה" שהייתה בירת תימן בשעתו. לצד חכמתו היה ידוע כמי שאינו נושא פנים גם לגדולי מלכות ועשירים. בהיותו בקהיר שבמצרים הוא חלק על דרשתו של אחד מגדולי התורה שם בצורה חריפה, דבר שהביא לתלונה נגדו אצל הרמב"ם שאמנם הצדיק את המתלונן, אך עם זאת ייעץ למתלונן כי עדיף שיסיר את תלונתו במילים הבאות "ואולם מאחר שהוא ידוע ביראת שמים ובחכמה, אינו ראוי לומר עליו דבר, עד אשר ישמעו דבריו, הואיל והתורה הקדושה חייבה להדר תלמידי חכמים ולהכריעם לכף זכות, על כן מוטב להעלים עין מכל השאלה הזאת". 

רבי שלמה אלג'יבלי התפרסם בחיבורו שהוא סידור הגדוש בהלכות רבות המבוססות על התלמוד ותורת הגאונים. רבי שלמה כיהן כדיין. כפי הנראה הוא רבי שלמה בר נתן שהיה חבר בית דינו של רבי סעיד בן מרחב אב"ד עדן בשנת 1156.

לדברי פרופסור גויטיין בנו הוא רבי אברהם אלימני ממצרים שלימים עלה לירושלים וייסד בה בית כנסת הנקרא על שמו "כניסה בן אלימני". הוא כיהן בירושלים כדיין.

## הערות שוליים

קטגוריה:אבות בתי דין

קטגוריה:ראשוני תימן
קטגוריה:יהודים במאה ה-12
כד יתבין ישראל

**כד יתבין ישראל** הוא שיר נפוץ בעולם היהודי, שנהוג לשיר בעיקר בשמחת תורה ובשבועות. מילות השיר הן בארמית. השיר מתאר את שבחם של עם ישראל מפי הקדוש ברוך הוא, השמחים בלימוד התורה, גם כאשר הם שרויים בצער.

## מקור השיר
מקור מילות השיר אינו ידוע. למרות שהאמרה נראית על פי סגנונה כלקוחה מספר הזוהר, היא איננה נמצאת בזוהר ובשאר הספרים מסוגו.  

בספר "באר אברהם" (וילנא תרמ"ז) מאת רבי אברהם בן הגר"א, מובא שהגאון מווילנה אמר אמרה זו בשמחת בית השואבה, אם כי בסגנון שונה מעט: "ראו בנים חביבים שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקין בדידי, מיד מתמלא רחמין על ישראל". בנוסח קצת אחר מובא במעשה רב מאת רבי סעדיה תלמיד הגר"א: "אשריכם ישראל כשאתם עוסקין בשמחת בית השואבה כונס הקב"ה לכל פמליא דיליה ואומר ראו בנים החביבין שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקי בדידי".

אברהם וואלט (נולד במינסק, תרל"ב) מצטט שיר דומה ששרו בילדותו בשעת ההקפות:

:בשעה שישראל שמחים בשמחת התורה
:קודשא בריך הוא אומר לפמליא של מעלה שלו:
:חזו בני חביבי, חזו בני חביבי
:שהם משתכחים בצרותא דלהון
:ועוסקים ועוסקים בשמחה דלי.

על שיר זה הוא כותב (ביידיש): .

### לחנים

* הלחן המפורסם ביותר על המילים מיוחס לרבי מאיר שפירא מלובלין. לחן זה הוקלט לראשונה על ידי דוד, מרדכי ומנדי ורדיגר באלבום "קול רינה" שיצא לאור בשנת 1969. את השיר גם ביצעו לאורך השנים בין השאר: אברהם פריד, יצחק מאיר, מרדכי בת עין, תלמידי ישיבת גבעת אולגה, ועוד.
* בשנת 2009 פורסם לחן חדש לשיר של משולם גרינברגר, אותו ביצע בני פרידמן. את השיר בלחן זה ביצעו לאורך השנים בין השאר: רפאל מלול ועוד.
* לחן נוסף של חיים ישראל, אותו ביצע בעצמו באלבומו "סיפור חיי" בשנת 2013. לחן זה בוצע גם על ידי שמילי אונגר ובעקבותיו נכנס הלחן גם למגזר החסידי.
* לחן נוסף של ברוך לוין ושלמה יהודה רכניץ הופיע בביצוע אברהם פריד באלבום "שיר 2" של רכניץ. 
* לחן נוסף של פנחס בן נאים בביצוע אבי מן ולהקת פרחי שיר ושבח בעיבודו של משה לאופר.
* לחן נוסף של מרדכי ישכר בער לייפר (האדמו"ר מפיטסבורג) התפרסם בביצוע לוי פולקוביץ ומקהלת נרננה.

## קישורים חיצוניים

* אשכול על מקור השיר והלחן בפורום אוצר החכמה.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בארמית
קטגוריה:יצירות יהודיות בארמית
קטגוריה:מוזיקה יהודית
קטגוריה:שבועות
קטגוריה:שירים חסידיים
רביעיית אאוליאן

**רביעיית אאוליאן** (באנגלית: **Aeolian Quartet**) היא רביעיית מיתרים בריטית ידועת שם, שבסיסה היה בלונדון. הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים רבים ברחבי העולם, הוציאה תקליטים רבים והייתה בעלת פרופיל גבוה בשידורי רדיו. רביעיית אאוליאן הייתה ממשיכתה של רביעיית סטראטון, שקמה ופעלה לפני מלחמת העולם השנייה. היא אימצה את שמה החדש בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 והתפרקה בשנת 1981.

## הרכב הנגנים

לפני 1953, רשום אלפרד' קייב כמנהיג הרביעייה.

במהלך שנות ה-50' היה הרכב הרביעייה כדלקמן:

* סידני האמפריס (כינור) 1952 - 1970) כנר ראשון
* טרבור ויליאמס, (כינור)
* ווטסון פורבס ויולה
* ג'ון מור (צ'לו) (לפני 1956)

ב-1970 החליף עמנואל הורביץ את הכנר הראשון. יתר הנגנים נשארו ברביעייה.

* עמנואל הורביץ (כינור) (מ-1970)
* ריימונד קינליסייד (כינור) (לפני 1965)
* מרגרט מייג'ור (ויולה) (מ-1965)
* דרך סימפסון (צ'לו) (מ-1956)

## מקורות הרביעייה

רביעיית סטראטון עלתה כפורחת בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20. ג'ורג' סטראטון, הכנר הראשון, התקשה יותר ויותר לעמוד הן בראש התזמורת הסימפונית של לונדון והן בראש הרביעייה, ועובדה זו היא שהביאה להולדת רביעיית אאוליאן.

רביעיית סטראטון הרבתה להופיע בשמה זה בגלריה הלאומית בתקופת המלחמה. בשנת 1946, בערך בזמן שאימצה לה את שמה החדש, השתתפה הרביעייה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בפראג. הן ווטסון פורבס והן ג'ון מור, הוויולן והצ'לן, היו חברים ברביעיית סטראטון. בהקלטות שנעשו לפני 1953 ליצירתו של פיטר וורלוק, "החרטומן", עם לאון גוסנס והטנור רנה סומס, ול"פנטזיות" של הנרי פרסל השתתף חבר הרביעייה לעתיד עמנואל הורביץ. בראש הרביעייה עמד אז אלפרד קייב. עם זאת, האיש שמנהיגותו גיבשה את ההרכב בשנות ה-50' היה סידני האמפריס, כנר קנדי, שלמד בוונקובר ובטורונטו והשתלם באירופה אצל פרדריק גרינק וג'ורג'ה אנסקו. האמפריס עמד בראש רביעיית אאוליאן משנת 1952 עד 1970. הוא היה כנר בעל שם הן ככנר ראשי בתזמורת והן בהרכבים קאמריים, בייחוד בשלישיית סנטה צ'צ'יליה בשנים 1954 - 1965 וככנר ראשון ברביעיית פרסל בשנים 1979 - 1980.

## קישורים חיצוניים

* סידני האמפריס באנציקלופדיה קנדית

## הערות שוליים

אאוליאן
FaceTime

**FaceTime** היא תוכנת שיחות וידאו שפותחה על ידי אפל עבור מכשירי ה-iOS ומחשבי המקינטוש מתוצרתה.
FaceTime תומכת בכל מכשיר iOS עם מצלמה קדמית (כלומר, בכל מכשירי אייפון, אייפד ואייפוד-טאץ' שיצאו לשוק החל מהאייפון 4) ובכל מחשב מקינטוש המצויד במצלמת FaceTime (מערכות הפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה).

תוכנת FaceTime הוכרזה בכנס ה-WWDC שהתקיים ב-7 ביוני 2010 על ידי מנכ"ל אפל דאז סטיב ג'ובס בנאומו המרכזי במקביל להשקת האייפון 4. באירוע המוזיקה של אפל שהתקיים ב-8 בספטמבר 2010 הושק אייפוד טאץ' 4G עם זוג מצלמות - קדמית ואחורית והוכרזה תמיכתו בתוכנת שיחות הווידאו בנוסף למכשירי האייפון 4. FaceTime עבור Mac OS X הוכרז ב-20 באוקטובר 2010 באירוע מדיה שהתקיים בקמפוס של אפל. במרץ 2011 הושק האייפד 2, גם הוא עם מצלמה קדמית ואחורית, והתווסף לרשימת מכשירי iOS שתומכים בתוכנה.

השם "FaceTime" נרכש על ידי אפל מ-FaceTime Communications, אשר שינו את שמם ל-Actiance Inc.

## שימוש
תוכנת FaceTime עובדת על כל מכשיר אייפון 4 ומעלה, אייפוד-טאץ' דור רביעי ומעלה, אייפד 2 ומעלה ומחשב עם מערכת ההפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה. התוכנה אינה זמינה במכשירים שאינם של חברת אפל, (למעט קישורים שיכולים להישלח על ידי משתמשים במכשירי אפל שיכולים להיפתח על ידי מערכות הפעלה אחרות דרך אתר שמאפשר להצטרף לשיחה) ואינה זמינה באמצעות שירותי וידאו אחרים. התוכנה מאפשרת שיחות באיכות תמונה HD באופן אוטומטי, כאשר לשני המכשירים מצלמה תומכת.

התוכנה אינה תומכת בשיחות ועידה והיא נועדה לשימוש אחד על אחד בין שני משתמשים. אם במהלך השיחה, מחייג משתמש נוסף, ניתן לקבל את השיחה אך שיחת הווידאו עם המשתמש הראשון תופסק.

לפני גרסה iOS 6 תוכנת FaceTime פעלה רק כאשר המכשיר היה מחובר לרשת אלחוטית. החל מ-iOS 6 ואילך, השימוש ב-FaceTime אפשרי מכל מכשיר המחובר לרשת אלחוטית או לרשת 3G/4G בתנאי שספק הסלולר מאפשר זאת.

במהלך דקה של שיחת וידאו אחת, מעוברים כ-3 מגהבייט של מידע. כאשר משתמשים ב-FaceTime אין ניצול של דקות שיחה.

ניתן לחייג ממכשיר תומך לכל מכשיר תומך אחר, תוך שימוש במספר הטלפון או בכתובת דואר אלקטרוני. אם יש למספר מכשירים את אותה כתובת דואר, כולם יצלצלו בו-זמנית.

## פרוטוקול
פרוטוקול FaceTime מבוסס על תקנים פתוחים רבים הקיימים בשוק, אך הוא אינו יכול להתממשק עם מערכות שיחות וידאו אחרות.

התקנים בהם נעשה שימוש:
* H.264 ו-AAC-ELD - מקודדי וידאו ואודיו.
* SIP - פרוטוקול איתות ל-VoIP אשר נקבע על ידי ה-IETF.
* STUN, TURN ו- - טכנולוגיות של ה-IETF, המאפשרות מעבר מידע דרך חומות אש ו-NAT.
* RTP ו-SRTP - תקנים של ה-IETF, המאפשרים הזרמת מדיה מוצפנת בזמן אמת, לטובת שירותי VoIP.

## הגבלת השירות
החל מאוקטובר 2010, תוכנת FaceTime אינה זמינה במכשירי אפל המשווקים במדינות: איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן, החסימה היא ברמת החומרה של המכשיר.

בישראל נמכרו מכשירי אייפון באמצעות משווקים עצמאיים, אשר יובאו ככל הנראה ממדינות ערב והיו חסומים לתוכנה.

## אבטחה
קרן החזית האלקטרונית, העניקה בנובמבר 2014 ניקוד של 5 מתוך 7 לתוכנת FaceTime. הסיבה להורדת הניקוד היא שהמשתמשים אינם יכולים לאמת את זהות אנשי הקשר המתקשרים, וכן מכיוון שקוד התוכנה אינו פתוח לסקירה עצמאית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אפליקציות בסיסיות במכשירי חברת אפל
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2010
קטגוריה:תוכנות VoIP
פורים סרגוסה

**פורים סרגוסה** הוא יום הודאה המצוין בי"ז וי"ח בשבט, כדי לציין נס שאירע בינואר 1420 לאחת מהקהילות היהודיות באיטליה או בספרד. חלק מהמקורות משייכים את הנס ליהודי סירקוזה בסיציליה שבאיטליה, ואילו מקורות אחרים טוענים כי הנס התרחש לקהילה היהודית בסרגוסה שבספרד.

כימי הודאה אחרים דומים הנחגגים בקהילות שונות, גם אירוע זה נקרא בשם פורים שני. אירועי הנס בסרגוסה נכתבו במגילה מיוחדת הנקראת באופן חגיגי ביום החג.

## אירועי הנס
האירוע התרחש בשנת ה'ק"ף, בימי אלפונסו החמישי. מסופר כי כאשר היה המלך, שבלשון המגלה נקרא בשם **סארגוסאנוס**, מגיע אל העיר, היו יהודי העיר יוצאים לברכו ובידיהם ספרי התורה משנים עשר בתי הכנסיות שבעיר. בשלב מסוים, החליטו רבני הקהילה כי כדי לשמור על קדושת הספרים, קבלת הפנים תהיה רק עם תיקי הספרים כשהם ריקים ועטופים במעילי רקמה, וספרי התורה עצמם יישארו בבתי הכנסת. מומר בשם **מרקוס** שמע על העניין והלשין על כך למלך. המלך זעם על כך, אך החליט שלא להעניש את היהודים לפני שבירר אם האשמה נכונה. הוא יצא לכיוון סרגוסה, כשמרקוס מלווה אותו, והחליט כי כשיצאו היהודים לקבלו, יצווה לפתוח את נרתיקי הספרים במפתיע ולראות אם יש אמת בדבר.

מסופר, כי בלילה שלפני ביקור המלך, הופיע אליהו הנביא בחלומם של כל שנים עשר גבאי בתי הכנסת השונים, והורה להם להחזיר את ספרי התורה לתיקיהם. למחרת, כאשר ציווה המלך במפתיע לפתוח את נרתיקי הספרים, נמצאו הספרים בתוכם. המלך ציווה לתלות את מרקוס, והקהילה היהודית ניצלה.

## מנהגים
סיפור הנס נכתב במגילה מיוחדת, הנקראת בבתי כנסת של יוצאי סרגוסה, בחלקם בי"ז בשבט ובחלקם בי"ח בו. כפי שנהוג לעשות בקריאת מגלת אסתר, בכל פעם שנקרא שמו של מרקוס המומר נהוג להשמיע רעש רב באמצעות רעשנים וצעקות. בבית הכנסת הספרדי של נחלת שבעה שבמרכז העיר ירושלים נהוג לפתוח את ההיכל לקראת סוף תפילת ערבית של ליל שבת ולהראות בספר התורה את מקום תחילת הקריאה של אותה שבת. מנהג ייחודי זה שורשו בנס סרגוסה.

מתילדה כהן-סראנו כתבה כיצד נחגג החג באיסטנבול:באיסטנבול הייתה משפחת בכר, שקראו להם ה"בכרים של סרגוסה" מפני שטענו שהם באים מסרגוסה שבספרד. במשך שנים, דודתי, הגברת שרה בכר, נהגה להזמין אנשים בפורים, אחרי הצום, והייתה מחלקת להם סוכריות. האדון יצחק בכר היה הולך למנחה בפורים לפנות ערב, והיה קורא לכל היהודים, ואחרי התפילה בבית הכנסת של צ'ורפצ'יחאן [באזור אמינונו, אסתאנבול] בטחקלה [שכונה ברובע זה] היה מחלק סוכריות של חאג'י בכיר [יצרן ממתקים מפורסם]. יצחק בכר היה קורא לרבנו נסים מסיסטראנו שהיה מביא את המגילה [מגילת סרגוסה] והיה קורא אותה בעברית, ואחר כך היה מסביר אותה בספניולית, כדי שיבינו כולם.

## לקריאה נוספת
* יום טוב לוינסקי, **ספר המועדים**, כרך ו: פורים, תל אביב: הוצאת אגודת עונג שבת (אהל שם) על יד דביר, תשי"ט-1959, עמ' 314.
* ירון בן-נאה, **טורקיה**, ירושלים: הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח; משרד החינוך, 2010, קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים, עמ' 119–120

## קישורים חיצוניים
* פורים סרגוסה בספר ספורים נפלאים מאת הרב יוסף הלל קעניג, באתר Hebrew Books.
* על עוד חגי פורים מיוחדים, ב-Jewish Encyclopdia.

## הערות שוליים

קטגוריה:חגי ישראל ומועדיו
הכבוד של מרציאנו

**הכבוד של מרציאנו** היא סדרת דרמת פשע ישראלית בהפקת יונייטד קינג ובבימויו של חיים בוזגלו, המבוססת על סרט הקולנוע "כבוד" שיצא לאקרנים בשנת 2009. הסדרה שודרה לראשונה באוקטובר 2011 בערוץ 10.

## תקציר

הסדרה מגוללת את סיפורם של שתי משפחות פשע מאורגן יריבות, משפחת מרציאנו ומשפחת ברדוגו וביניהן עומד בתווך המפלג לפשיעה מאורגנת של "היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה" (היאחב"ל).

## דמויות
* **ליאון מרציאנו** (זאב רווח) – ראש משפחת מרציאנו.
* **דניז מרציאנו** (ריטה שוקרון) – אשתו של ליאון מרציאנו.
* **דניאל מרציאנו** (חיים זנאתי) – בנו הבכור של ליאון מרציאנו.
* **פרלה מרציאנו** (ריימונד אמסלם) – אשתו של דניאל מרציאנו.
* **מירו מרציאנו** (לירון לבו) – בנו של ליאון מרציאנו. קצין בצה"ל.
* **ססי מרציאנו** (רפי אמזלג) – בנו הסורר של ליאון מרציאנו.
* **רונית מרציאנו** (מורן אטיאס) – בתו של ליאון מרציאנו. מנהלת גלריה.
* **שירלי מרציאנו** (מיטל פארן) – בת הזקונים של ליאון מרציאנו.
* **יעקב (ג'קו) מרציאנו** (אלברט אילוז) – האח של ליאון מרציאנו.
* **מישל** (ג'יל בן דוד) – רואה החשבון של משפחת מרציאנו.
* **פחימה** (איצ'ו אביטל) – חייל של ססי מרציאנו.
* **אלון** (אלון דהן) – שומר ראש של ליאון מרציאנו.
* **הרצל ברדוגו** (שמיל בן-ארי) – בעבר ראש משפחת ברדוגו, יושב בכלא (בפרקים הראשונים).
* **עמוס ברדוגו** (עמוס לביא) – ראש משפחת ברדוגו, אחיו של הרצל ברדוגו.
* **ריימונד ברדוגו** (אוולין הגואל) – אשתו השנייה של עמוס ברדוגו.
* **מיכאל ברדוגו** (אייל רוזלס) – בנו הבכור של עמוס ברדוגו.
* **גילה ברדוגו** (סמדר קילצ'ינסקי) – אשתו של מיכאל ברדוגו.
* **רפאל ברדוגו** (סמי הורי) – בנו של עמוס ברדוגו.
* **דני ברדוגו** (שירז טל) – אשתו של רפאל ברדוגו.
* **גבי ברדוגו** (נטלי עטיה) – בתו של עמוס ברדוגו. עורכת-דין.
* **איתי ברדוגו** (איתי בוזגלו) – בן הזקונים של עמוס ברדוגו.
* **מוטי ברדוגו** (ירון לוי סבג) – בנו של הרצל ברדוגו.
* **ורוניקה** (מרינה שויף) – המאהבת של עמוס ברדוגו.
* **רב-פקד שטרודל** (אורי אברהמי) – קצין בכיר במפלג לפשיעה מאורגנת ביאחב"ל.
* **לולו** (אריק משעלי) – אחיין של הרצל ועמוס ברדוגו. החבר של רונית מרציאנו.
* **פארס** (ג'וני ערביד) – בכיר ממשפחת פשע ערבית בלוד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:סדרות דרמת פשע ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2011
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
קטגוריה:המאפיה בתרבות ובאמנות
אשר ניסן לויטן

הרב **אשר ניסן לויטן** (כ"א בתמוז תרל"ט, 1879 - ט"ו בסיוון תשט"ז, 1956) היה רב וראש ישיבה בשאוול, ולאחר מכן רב ואב"ד ברובע הברונקס, מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית.

## תולדותיו
נולד בפומפיאן שבליטא לרב ישראל מאיר לויטן. אחיו הבכור הוא הרב בן ציון לויטן, רבה של שידלובה, ואחותו בת שבע שך היא אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך.

למד בישיבת סלובודקה. נישא ליוכבד הינדה בת הרב יעקב דוב רפופורט רבה של זיימל ולימים של רבה כפר סבא, שהיה חתנו של הרב יוסף זכריה שטרן רבה של שאוול. לאחר נישואיו כיהן כרב בשאוול על מקום סב אשתו. כמו כן שימש כר"מ בישיבה המקומית שהוקמה בשנת תרס"ט (1909) ובראשה עמד הרב יהודה שפירא, חתנו של הרב מאיר אטלס, רבה של שאוול. לאחר מלחמת העולם הראשונה עמד בראשות הישיבה במשך כעשר שנים. לאחר פטירתו של רב העיר רבי מאיר אטלס, בי"ב בשבט ה'תרפ"ו, שימש רבי אשר ניסן כממלא מקום הרב.

בשנת תרפ"ח (1928) היגר לארצות הברית ושימש רב ואב"ד בברונקס, ניו יורק, במשך עשרים ושמונה שנים. היה מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית. פרסם מאמרי השקפה וחידושי תורה בכתבי עת תורניים, ובהם "הפרדס" ו"שערי ציון". לאורך השנים ניהל חליפת מכתבים עם אחיינו הרב שך, ובביקוריו בישראל ביקר בביתו.

נפטר בערב שבת, בלכתו לבית הכנסת. במאמר הערכה עליו ב"הפרדס" נכתב בין השאר: "אחד מיחידי סגולה שבדור, אחד משיורי הרבנים שבדור הקודם, שבתורתם ובחוכמתם הטביעו חותם על מהלך החיים התורניים". הספרים שבעזבונו הובאו ארצה וחולקו בין שני אחייניו, הרב שך והרב משה טיקוצ'ינסקי. כתביו התורניים הועברו לידי אחיינו הרב שך שהורישם בצוואתו לחתנו הרב מאיר צבי ברגמן.

לרב אשר ניסן לויטן היה אח תאום, עזריאל משה, ששימש כרב בקייב. אחותו טויבע נישאה בזיוו"ש להרב יוסף שר, אביו של רבי יצחק אייזיק שר, ראש ישיבת סלבודקה, וחותנו של רבי משה עקיבא טיקוצינסקי משגיח ישיבת סלבודקה בבני ברק.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:משפחת לויטן
קטגוריה:משפחת יפה
קטגוריה:נפטרים ב-1956
תיאטרון האמזונאס

שמאל|ממוזער|250px|תיאטרון האמזונאס
**תיאטרון האמזונאס** (בפורטוגזית: **Teatro Amazonas**) הוא בית האופרה של העיר מנאוס, השוכנת לגדות נהר האמזונאס בצפון ברזיל.
## היסטוריה
בסוף המאה ה-19 נהנה אזור האמזונאס משגשוג כלכלי, כתוצאה מהתפתחות תעשיית הגומי. ערים כמנאוס, בלם ופורטו וליו שבברזיל, וכן איקיטוס שבפרו גדלו והתפתחו במהירות. פרנסי העיר מנאוס שאפו להקים בעירם בית אופרה מפואר, כמו בערים החשובות בעולם. ב-1882 אישר מושל מחוז אמזונאס תקציב להקמת בית האופרה, וב-1883 נבחר משרד אדריכלים פורטוגלי מליסבון לשם תכנונו. היסודות הונחו ב-1884, והבנייה נמשכה לסירוגין עד 1896. ב-7 בינואר 1897 נחנך תיאטרון האמזונאס באופן רשמי, כשעל בימתו הועלתה האופרה לה ג'וקונדה מאת אמילקארה פונקיילי.

בית האופרה נבנה בפאר רב, בהשראת אדריכלות הרנסאנס, ורבים מחומרי הגלם ששימשו לבנייתו והאלמנטים המקשטים אותו הובאו במיוחד מאירופה. הרעפים הובאו מאלזאס, הריהוט עוצב בפריז בהשראת רהיטיו של המלך לואי החמישה עשר, וגרמי המדרגות, העמודים והפסלים הפזורים ברחבי התיאטרון נוצקו משיש איטלקי מקרארה. התאורה הפנימית בבית האופרה כללה 198 נברשות, 32 מהן מזכוכית מוראנו. את התיאטרון מעטרים פסלים רבים בדמויותיהם של מלחינים ומחזאים בעלי שם, הן מהעולם (כגון ג'וזפה ורדי, וולפגנג אמדאוס מוצרט או מולייר) והן מברזיל (כגון הייטור וילה לובוס וקרלוס גומס).

חלק מהקישוטים עוצבו בהשראת האזור. כך, למשל, המסך שעל הבמה מעוטר באיור "מפגש הנהרות", המתאר את מפגש הנהרות ריו נגרו וסולימואס, שבסמוך לעיר. מפגש זה, שבו ניכרים הבדלי הגוונים בצבעי המים, היווה השראה גם לרצפת העץ בקומה השנייה של התיאטרון, העשויה שתי וערב של לוחות עץ בגוונים כהים ובהירים. בנוסף, 26 אלף אריחי קרמיקה בצבעי דגל ברזיל מכסים את כיפת התיאטרון.

אף שהוקם כבניין אופרה, נערכו בתיאטרון האמזונאס בעיקר מופעי תיאטרון ומוזיקה, והוא אף מארח פסטיבל קולנוע שנתי. למעשה, בין 1911 ל-2001 לא הוצגה בו אף לא אופרה אחת. באותה שנה החליט מושל מדינת אמזונאס להגדיל את ההשקעה בתקציב התרבות. מופעי האופרה חזרו, ומאז 2004 נערך בתיאטרון פסטיבל אופרה שנתי. בנוסף, הוקמו מקהלה, להקת בלט ותזמורת שתיאטרון האמזונאס הוא אולם הבית שלהם (אם כי התזמורת מתבססת בעיקר על נגנים ממזרח אירופה ולא על נגנים מקומיים).

לאורך השנים שופץ הבניין מספר פעמים, האחרונה שבהן בין 1988 ל-1990. הוא מכיל כיום 701 מקומות ישיבה, חלקם באולם עצמו וחלקם בשלוש קומות של יציעים פרטיים, המרכזי שבהם שמור למושל מדינת אמזונאס. ב-1966 הוכרז התיאטרון כאתר מורשת לאומית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: בתי אופרה
קטגוריה:ברזיל: תרבות
קטגוריה:מנאוס
קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
אמנדה הסר

ממוזער|ימין|אמנדה הסר
**אמנדה הסר** (באנגלית: **Amanda Hesser**; נולדה ב-
8 בספטמבר 1971) היא עיתונאית, עורכת ומחברת ספרי בישול אמריקאית. היא הייתה עורכת מדור האוכל של The New York Times Magazine והעורכת של T Living, רבעון שיוצא במסגרת הניו יורק טיימס.

## חיים וקריירה
הסר נולדה בדוליסטאון, פנסילבניה. אחרי שקיבלה תואר בכלכלה ובמימון מבנטלי קולג' ב-1993, היא למדה בישול באירופה. בעזרת מלגה מ-Les Dames d'Escoffier, היא עבדה במאפיות ומסעדות, בגרמניה, שווייץ, איטליה וצרפת.

היא שהתה שנתיים בצרפת, שם עבדה אצל אן וילאן, המייסדת של בית הספר "אקול דה קוואזין לה וארן". במהלך תקופה זו החלה הסר לפרסם בעיתונים ובכתבי עת, בכללם הוושינגטון פוסט.

אחרי שסיימה את ספרה הראשון, ב-1997, נשכרה הסר ככתבת אוכל על ידי הניו יורק טיימס. היא כתבה על השפעתה של רשת קוסטקו על תעשיית היין. היא חשפה את הפוליטיקה שעומדת מאחורי הגרין מרקט בעיר ניו יורק. היא הייתה הכתבת הראשונה שכתבה עבור כלי תקשורת מרכזי אודות פראן אדריה ומסעדת "אל בולי" בספרד.

בראשית הקריירה שלה בעיתון, היא כתבה סיפור שנוי במחלוקת שבו היא בחנה את הדעיכה בפופולריות של השף אמריל לגאסי.

הסר עבדה בעיתון The New York Times Magazine עד לרכישת העיתון במרץ 2008. בשנת 2004 שימשה למשך תקופה קצרה כמבקרת המסעדות של העיתון. הטור שלה "Recipe Redux" הופיע בניו יורק טיימס עד ל-27 בפברואר 2011.

בספרה של ג'ולי פאוול, "ג'ולי וג'וליה", יש פרק על הסר והיא מופיעה בתפקיד עצמה בעיבוד לסרט.

הסר מתגוררת בברוקלין הייטס, ביחד עם בעלה, טאד פרנד, עיתונאי בניו יורקר ושני ילדיהם.

## ביבליוגרפיה
### ספרים

**The Cook and the Gardener* (W. W. Norton & Company, 1999)
**Cooking for Mr. Latte: A Food Lover's Courtship, with Recipes* (W. W. Norton & Company, 2004) [Collected *Food Diary* columns she wrote from 2000-2002] 
**Eat, Memory: Great Writers at the Table, a Collection of Essays from the New York Times* (W. W. Norton & Company, 2009) [Edited 26 previously published essays] 
**The Essential New York Times Cookbook: Classic Recipes for a New Century* (W. W. Norton & Company, 2010)


### [[אנתולוגיה|אנתולוגיות]]

**Women Who Eat* (2003)
**Best Food Writing* (2002, 2004)
**The Art of Eating* (2004)
**Alone in the Kitchen with an Eggplant* (2007)


## פרסים
הסר זכתה בפרסים מטעם האיגוד הבינלאומי למקצועות הקולינריה, על כתיבה ספרותית בענייני אוכל, עבור שניים מספריה: The Cook and the Gardener ו-Cooking for Mr. Latte: A Food Lover's Courtship, with Recipes.

## קישורים חיצוניים

* 
* "אמנדה הסר מחוץ ל'טיימס'", ניו יורק מגזין, 4 בינואר 2008
* "אמנדה הסר מספרת לנו את העובדות על תוכניותיה לגבי העתיד", ניו יורק מגזין, 4 ביולי 2008

קטגוריה:מחברות ספרי בישול אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בנטלי
קטגוריה:עיתונאיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
פיוס השישי

שמאל|ממוזער|150px|סמלו
**פיוס השישי**, בשמו האמיתי הרוזן **ג'ובאני אנג'לו בראסקי** (באיטלקית: **Giovanni Angelo Braschi**; 27 בדצמבר 1717, צ'זנה, אמיליה-רומאניה – 29 באוגוסט 1799) היה אפיפיור ברומא בין השנים 1775–1799.

## ראשית ימיו ובחירתו
נולד בצ'זנה למשפחת אצולה. למד בקולג' ישועי ובאוניברסיטת פרארה. מונה לקרדינל ב-1773.

הקונקלווה שהתכנסה מיד עם מות קודמו, קלמנס הארבעה עשר באוקטובר 1774, נמשכה כחמישה חודשים (134 ימים, בהם נערכו 256 הצבעות) במהלכם לא יכלו הקרדינלים למצוא מועמד מוסכם. הקרדינלים נחלקו ביו סיעה בהנהגת האצולה הרומאית הוותיקה, שתמכה בקרדינל ממשפחת קולונה ובישועים (ה-*Zelanti*) כנגד סיעה שהתנגדה לישועים ברוח שהנהיג האפיפיור הקודם, שנחלקה בעצמה בין נציגי מלכי אירופה השונים. כך תמכה אוסטריה בקרדינל ויסקונטי, נונציו לשעבר בווינה וספרד, פורטוגל וצרפת תמכו בקרדינלים אחרים. רק בסוף 1774 הועלה שמו של בראסקי כמועמד אפשרי מוסכם, אך הוא זכה לרוב הדרוש רק ב-15 בפברואר 1775.

## כהונתו
בשנת 1781 פעל בנחישות נגד האבסולוטיזם הנאור של הקיסר יוזף השני (היוזפיניזם). בשנת 1782 אף ביקר בווינה מתוך ניסיון כושל להניא את הקיסר ממדיניותו החדשה. לפי האנקדוטה, הקיסר לא נישק את ידו אלא לחץ אותה.

ב-1796 פלשו הצרפתים בפיקודו של נפוליאון לאיטליה, ובחורף 1797 חתם פיוס השישי על שלום טולנטינו, בו ויתר על השטחים בדרום צרפת, העביר את פרארה, בולוניה ורומאניה לרפובליקה הציסאלפינית שתחת חסותה של צרפת והתחייב לשלם פיצויי מלחמה. ב-1798 כבש הגנרל הצרפתי ברתיה (Berthier) בשליחות נפוליאון את רומא וצרף את השטחים שנותרו בשליטת מדינת האפיפיור לרפובליקה הרומית. האפיפיור פיוס השישי, שלא הסכים לוותר על ריבונותו על שטחים אלה, נלקח כאסיר לוואלנס בצרפת ומת שם ב-29 באוגוסט 1799.

בשנת 1797 כונן את היחסים בין הכס הקדוש לבין ארצות הברית.

בקונקלווה שהתכנסה כעבור שנה, בשנת 1800, נבחר במקומו הרוזן לואיג'י ברנאבה קיאראמונטי, שנודע כאפיפיור פיוס השביעי.

## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* "כתר משולש", על האפיפיור פיוס השישי
* תפקידיו של פיוס השישי 
* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות: אישים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1717
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1799
בן ציון לויטן

הרב **בן ציון יעקב לויטן** (? - כ"ב בכסלו תרצ"ט, דצמבר 1938) היה רבה של שידלובה שבליטא.

## תולדותיו
נולד בפומפיאן שבליטא לרב ישראל מאיר לויטן.

בעת כהונתו כרבה של שידלובה הפיצו בעלי האטליזים, שנפגעו מפסקיו המחמירים, שמועות המטילות בו דופי, במטרה לאלצו לפרוש מן הרבנות. רבה של העיירה ציטוביאן הסמוכה, הרב יעקב קמינצקי, סיכל את מזימתם בטענה מחוכמת: אם יש חשד לאמינותו של הרב הרי יש לחשוש גם לכשרות המקווה שבעיירה העומד תחת פיקוחו, ואם כן יש לחשוש לכשרותם של ילידי שידלובה, וכרבה של ציטוביאן עליו לאסור לבני עירו להינשא עם בני שידלובה.

## חיים אישיים
ילדיו:
* הרב **שלמה יהודה לייב לויטן** - תלמיד ישיבת ראדין והתלמוד תורה בקלם. ממקורבי הרב יצחק יעקב רבינוביץ' מפוניבז'. נשלח על ידי הרב רבינוביץ לכהן כר"מ בבריסק, יחד עם הרב אלחנן וסרמן, ולאחר מכן כיהן כר"מ בשאוול, יחד עם דודו הרב אשר ניסן לויטן. כיהן כאב"ד בטווער שבליטא. היגר לארצות הברית וכיהן כ"הרב הכולל" של שלוש הערים רוק איילנד, מאלין ודווינפורט שבאילינוי. חיבר את הספר "יריעות שלמה". נפטר בארצות הברית בט"ז באלול תשכ"ו, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
* הרב **ישראל מאיר לויטן** - כיהן כרב עדת "אהבת אחים" בשיקגו. מחבר הספר "אמרי ישראל".
* הרב **אליעזר יצחק לויטן** - נהרג בשואה.
* בתו - אשת הרב **[[שמואל קושלביץ]]** - מראשי ישיבת תורה ודעת. מחבר הספר "נתיבות שמואל".
אחיו: התאומים הרב אשר ניסן - מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית, והרב עזריאל משה - רב בקייב, הרב ירחמיאל נתן נטע - רבה של וינקובה שבליטא, בת שבע שך - אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך, וטויבע - נישאה בזיווג שני לרב יוסף חיים שר (אביו של הרב יצחק אייזיק שר) בתם חיה עלקא רבקה, נישאה לרב משה טיקוצ'ינסקי.

## ספרו
* **אהלי יעקב** – "ספר מאסף לכל המחנות, כהונה לויה וישראל, שכולם יחד נקראים מחנה שכינה" (ציטוט משער הספר)

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:משפחת לויטן
קטגוריה:נפטרים ב-1938
יהודה לייב פורר

ממוזער|250px|שמאל|רבי יהודה לייב פורר
הרב **יהודה לייב פוֹרֶר** (ביידיש: **פאָרער**; באנגלית: **Judah (Yehuda) Leib Forer**; ~1879? – י"ג באלול תש"ח, 1948) היה רבה של וואבאלניק שבליטא ורב בהוליאוק שבמסצ'וסטס. אחד מרבותיו של הרב אלעזר מנחם מן שך, יליד וואבוילניק.

## תולדותיו
יהודה לייב פורר נולד בעיירה פרוז'ני שבליטא, ועל שמה כונה "ר' לייבסק'ה פרוזינר". בצעירותו למד בישיבת טלז אצל הרב שמעון שקופ. לאחר מכן עבר ללמוד בבריסק אצל הרב חיים סולובייצ'יק, והיה בחבורת תלמידיו הקרובים שכללה את הרב לייב גאוויה והרב שלמה פוליצ'ק, "העילוי ממייצ'יט".

התמנה לרבה של וואבוילניק. בתקופת לימודיו של בן העיירה, הרב אלעזר מנחם מן שך, בישיבת סלובודקה, הוא זכה לביקוריו של הרב פורר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה קיבץ בבית המדרש בוואבוילניק קבוצה של שישה עשר תלמידי ישיבה, ובהם הרב שך, ומסר להם שיעורים יומיים. במשך שלושים ושתיים שנה שימש כדיין בפוניבז'.

בשנות ה-20 היגר לארצות הברית ושימש כרב בהוליאוק  שבמסצ'וסטס במשך עשרים וחמש שנה. מסר שיעורים בישיבת רבנו יצחק אלחנן ושימש כ"מסמיך" בישיבת רבנו חיים ברלין.

בשנת 1944 התאלמן מאשתו מנוחה מושא. הוא עצמו נפטר בי"ג באלול תש"ח. הרב שך לא ידע על פטירתו, ומספר שבועות לאחר מכן הוא שלח אליו במתנה את ספרו "אבי עזרי" שיצא אז. במכתב המצורף לספר הוא מכנהו: "מורי ורבי הגאון הגדול שר התורה ואוצר היראה". 

לאחר פטירתו הוסב על שמו של הרב פורר שם הרחוב שבו שוכן בית הכנסת של קהילתו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:תלמידי רבי שמעון שקופ