open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מחוז הגליל

**מחוז הגליל** (באנגלית: **Galilee-Acre District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל חמש נפות:
* נפת צפת
* נפת עכו
* נפת טבריה
* נפת נצרת
* נפת ביסאן

## גאוגרפיה
המחוז כלל את יחידות הנוף עמק החולה ואצבע הגליל, הגליל העליון המערבי והמזרחי, הגליל התחתון, בקעת בית הכרם ובקעת בית נטופה, בקעת כנרות, בקעת יבנאל ועמק הירדן, עמק בית שאן, עמק חרוד, שולי עמק יזרעאל הצפוניים, מישור עכו ומישור הנעמן שבמישור החוף הצפוני.

לפי סקר הכפרים (1945), שטח המחוז היה 2,801,383 דונמים (טורקיים). התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
* שטח בבעלות ערבית: 1,815,536 דונמים
* שטח בבעלות יהודית: 576,028 דונמים
* שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 398,633 דונמים
* שטח בבעלות אחרת (בעיקר דרוזית): 11,186 דונמים

בתוכנית החלוקה לחלוקת שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה ב-29 בנובמבר 1947 שטחי הנפות צפת, טבריה וביסאן (בית שאן) היו רובם בשטח המדינה היהודית. שטחי נפות עכו ונצרת היו רובם בשטח המדינה הערבית כולל הערים נצרת ועכו וכן המועצה המקומית נהריה.

## היסטוריה
מחוז הגליל נוצר בשנת 1921 עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: כנען, הגליל, שומרון, יפו, ירושלים, באר שבע ועזה. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו, תוך שנפת בית שאן הועברה למחוז שומרון. ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון.

מחוז הגליל הוקם מחדש בשנת 1937 עת פוצל מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.

## מושלים
* לואיס אנדרוס, יולי–ספטמבר 1937
* אלק קירקברייד, אוקטובר 1937–מרץ 1939
* מר צ'מפיון, מרץ 1939–אפריל 1942
* ג'יימס פולוק, אפריל 1942–אוקטובר 1944
*מר בלנקינסופ, דצמבר 1944–פברואר 1945
*צ'ארלס איוונס, 1945–1948

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

גליל
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז שומרון

**מחוז שומרון** (באנגלית: **Samaria District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל שלוש נפות:

*נפת ג'נין
*נפת טולכרם
*נפת שכם

## גאוגרפיה
המחוז השתרע במזרח מצפון בקעת הירדן ובמערב עד לים התיכון באזור השרון דרומית לחדרה עד צפונית להרצליה. כולל בצפון את דרומו של עמק יזרעאל, דרומה להרי השומרון הכוללים את הגלבוע וההר המרכזי באזור שכם עד לגבול הרי בית אל, החלק הצפוני של יהודה (לא כולל את הרי בית אל).

## מושלים
*ג'יימס פולוק, יולי 1939. 
* ר. צ'ורץ', 1939-1943
*מק-גיליברי, 1944-1945
* מר פולר, 1945-1947
*ר. ריבס, 1947-1948

## הערות שוליים

שומרון
קטגוריה:השומרון
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז חיפה (המנדט)

**מחוז חיפה** (באנגלית: **Haifa District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר חיפה. המחוז כלל נפה אחת בלבד: נפת חיפה.

## היסטוריה
מחוז חיפה נוצר בשנת 1921 תחת השם מחוז כנען, עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו. 

מחוז חיפה הוקם מחדש ביולי 1937 עת הופרד מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.

## מושלים
מחוז הצפון:
* סטיוארט סיימס, 1925
*אברמסון, 1925–1927
* ארנסט מדריק קולביל, 1927–1931
* מר מקלרן (ממלא מקום) 1931
* אדוארד קית'-רוץ' 1932–1937

מחוז חיפה:
* מוריס ביילי, 1938–1939
*ג'יימס פולוק, 1939–1942. באפריל 1942 עבר לכהן כמושל מחוז הגליל.
*אלפרד לאו, 1942–1948

## הערות שוליים

חיפה
קטגוריה:חיפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
הופמן לה רוש

**הופמן לה רוש תעשיות פרמצבטיות** (באנגלית: ****) היא חברת תרופות שווייצרית. בשנת 2017 דורגה כחברת התרופות בעלת ההכנסה השנייה בגדולה בעולם.

## פעילות
החברה נוסדה בשנת 1896 בבזל, שווייץ ומונה 85,000 עובדים ב-150 מדינות (2014). היא עוסקת במחקר, פיתוח, ייצור ושיווק של תרופות.

כחברה ביו-טכנולוגית מהגדולות בעולם, הביאה רוש לפריצות דרך רפואיות משמעותיות והיא מובילה בתחום האונקולוגיה, המטולוגיה, ראומטולוגיה, השתלות, אנמיה ומחלות וירליות. אסטרטגיית שירותי בריאות מותאמים-אישית (*Personalized healthcare strategy*) של חברת רוש מיועדת לספק תרופות וכלי אבחון אשר יאפשרו שיפור משמעותי בבריאות החולים, בהישרדותם ובאיכות חייהם. עשרים וארבע תרופות שפותחו על ידי חברת רוש כלולות ברשימות של ארגון הבריאות העולמי כתרופות חיוניות, ביניהן אנטיביוטיקה מצילת חיים, תרופות נגד מלריה וכימותרפיה.

רוש השקיעה 8.9 מיליארד פרנקים שווייצריים בהסכמי מחקר ופיתוח [R&D] ודיווחה על היקף מכירות של כ-47.5 מיליארד פרנקים שווייצריים. חברת ג'ננטק, בארצות הברית, נרכשה במלואה על ידי חברת רוש ומהווה חלק מהקבוצה. חברת רוש מחזיקה ברוב המניות של חברת שוגאי פרמצבטיקה, ביפן.

מדעני החברה זכו בשני פרסי נובל, ולחברה הסכמי מחקר ופיתוח ובריתות אסטרטגיות עם שותפים רבים, כולל בעלות על חברת ג'ננטק ורוב בבעלות של חברת שוגאי.

בשנת 2001 רכשה חברת התרופות השישית בגדולה בעולם נוברטיס, הממוקמת אף היא בעיר בזל, 20% מהופמן לה רוש. בשנת 2018 חברת רוש רכשה את החברה Foundation Medicine המתמחה בבדיקות דם מיוחדות.

במרץ 2020 קיבלה חטיבת האבחון של החברה אישור FDA למערכת לבדיקת SARS-CoV-2 המסוגלת לאבחן בין 1,400 ל-8,800 דגימות בתוך 24 שעות.

בספטמבר 2025 החברה רכזה חברה אמריקאית-ישראלית 89ביו.

## פעילות בישראל
בישראל הוקמה נציגות של החברה בשם רוש פרמצבטיקה בע"מ בשנת 1999 והיא מעסיקה כ-100 עובדים. כמו כן השקיעה בקרן "פונטיפקס", קרן הון סיכון הגדולה בישראל לתחום מדעי החיים.

בשנת 2010, רכשה את חברת מדינגו הישראלית, שפיתחה משאבת אינסולין ממוזערת לחולי סוכרת, תמורת 170 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני תרופות שווייצריים
קטגוריה:חברות שווייצריות
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
ואלנסיין (כדורגל)

**מועדון הכדורגל ואלנסיין** (בצרפתית: **Valenciennes Football Club**) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר ואלנסיין.
המועדון, אשר נוסד בשנת 1913, משחק את משחקיו הביתיים בסטאד דה אנו, המכיל כ-25,000 מקומות ישיבה. המועדון מפעיל גם קבוצת נשים.

נשיא המועדון הוא ז'אן-לואי ברולו ומאמן הקבוצה הוא רג'ינלד ריי.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1913 ועד עונת 1934/1935 שיחק בליגה הצרפתית השנייה. בעונת 1934/1935 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת פ.צ. רואן. בסוף העונה עלה בפעם הראשונה לליגת העל הצרפתית. בעונת 1935/1936 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת סושו. בסוף העונה ירד מליגת העל הצרפתית לליגה השנייה.

המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1936/1937 ועד עונת 1937/1938 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 18 שנה ברציפות בליגה השנייה מעונת 1938/1939 ועד עונת 1955/1956. בעונות 1946/1947, 1948/1949 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצות לה הבר ואראס בהתאמה. בעונת 1950/1951 הגיע בפעם היחידה לגמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת שטרסבורג. בעונת 1951/1952 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ניס. בסוף עונת 1955/1956 עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.

המועדון שיחק 5 שנים בליגה הראשונה מעונת 1956/1957 ועד עונת 1960/1961 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1961/1962 ועד עונת 1974/1975. בעונת 1963/1964 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק ליון. בעונת 1964/1965 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין. בעונת 1969/1970 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בעונת 1974/1975 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת מץ. בסוף העונה עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.

המועדון שיחק בליגה הראשונה 7 שנים ברציפות מעונת 1975/1976 ועד עונת 1981/1982. בעונות 1975/1976, 1977/1978 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנסי. בעונת 1979/1980 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סושו. בעונת 1981/1982 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת בסטיה. בסוף העונה ירד לליגה השנייה.

המועדון שיחק בליגה השנייה 10 שנים ברציפות מעונת 1982/1983 ועד עונת 1991/1992. בעונות 1989/1990, 1991/1992 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות סנט אטיין ואולימפיק מרסיי בהתאמה. בסוף עונת 1991/1992 עלה לליגה הראשונה ואחרי עונה אחת ירד לליגה השנייה. בעונת 1993/1994 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בסוף העונה ירד לליגה השלישית.

המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית מעונת 1994/1995 ועד עונת 2004/2005 שבסופה עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. המועדון משחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 2006/2007. בעונת 2006/2007 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת פריז סן-ז'רמן. בעונות 2007/2008, 2010/2011 הגיע לרבע גמר גביע הליגה הצרפתית והפסיד לקבוצת פריז סן-ז'רמן. בעונת 2011/2012 הגיע לרבע גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת סטאד רן. בסיום עונת 2013/2014 ירד המועדון לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיים במקום ה-19.

בתום עונת 2023/2024 בליגה הצרפתית השנייה ירדה לליגה השלישית.

## תארים
* אלופת הליגה השנייה (2): 1971/1972, 2005/2006
* אלופת הליגה השלישית (1): 2004/2005
* אגף 4 האלופות (1): 1997/1998
* סגנות הגביע הצרפתי (1): 1950/1951

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל צרפתיות
קטגוריה:נור-פה דה קאלה: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1913
קטגוריה:1913 בצרפת
נחל רוקד

**נַחַל רַקָּד** או **נחל רוֹקַד** (בערבית: **نهر الرقاد** - **נַהְר אלרֻקַאד** או **وادي الرقاد** - **ואדי אלרקאד**, הידוע גם בשם **נחל אֶ-רַקַד**) הוא נחל המסמן את גבולה המזרחי של רמת הגולן. נחל רוקד הוא הנחל הארוך ביותר מבין נחלי רמת הגולן, 74 ק"מ אורכו והוא מהווה את הגבול הטבעי שלה.
## גאוגרפיה
הנחל מתחיל את מהלכו במורדות הדרומיים של הר חרמון, צפון מזרחית לכפר הסורי ג'וּבַּתַּא אלְ-חָשַבּ שסמוך לקוניטרה. ערוץ הנחל מקביל לגבול מדינת ישראל עם סוריה. מקוניטרה ממשיך הנחל במגמה דרומה באפיק רדוד שליו ורגוע, מכאן מקור ההשראה לשמו, נהר אל-רקאד (رقاد) - הנחל "המְּנוּמְנָם". לאורך מקטע זה של ערוצו נבנו כמה סכרים, היוצרים מאגרי מים. לאחר שהנחל חוצה את כביש רָפִיד-שֵׁיח' מַסְכִּין, חותר הנחל בכיסוי הבזלת ובקירטון הרך שמתחתיו. חתירה זו נראית בבירור ליד הכפר הסורי עין דַ´כַּר (عين ذكر) שם הוא יורד במפל אל תוך גיא עמוק וצר שמצוקי בזלת נראים בראש גדותיו ומתלולי קירטון עזים יורדים מהם אל הערוץ. בשלב זה גם יובליו עם גאיות צרים ומפלים ככל שהם מתקרבים אליו ויורדים אליו ב"עמקים תלויים". במקום שבו נפסקת שורת הרי הגעש, משנה נחל רקד את כיוונו לכיוון דרום-מערב, כיוון השיפוע הכללי של הגולן, ומתחתר בקניון בזלת שאורכו כ-20 ק"מ. בחלקו הדרומי של האפיק ולאורך כ-6 קילומטר הדרומיים ביותר של האפיק זורם הרוקד בתוך שטח מדינת ישראל ונשפך לירמוך בנקודת המפגש של הגבולות בין שלוש המדינות, ירדן, ישראל וסוריה. כיוון שמסוכן לטייל באזור הנחל יש צורך באישור ביטחוני מיוחד כדי להיכנס לערוצו.

## ראו גם
* מושב מיצר

## לקריאה נוספת
מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידעת הארץ, חרמון, גולן, כרך א. יצחקי גל.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יובלי הירדן
קטגוריה:רמת הגולן: נחלים
קטגוריה:סוריה: נהרות
וילה סארגו

ממוזער|250px
**וילה סארגו** (**Villa Sarego**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (בסנטה סופיה במחוז ורונה).

הווילה השוכנת קילומטרים אחדים מצפון-מערב לוורונה, הוזמנה על ידי האדון מרק-אנטוניו סארגו, שהיה בעל מחצבה לאבני גיר. זו ודאי הסיבה שרוב הבנייה שלה עשויה באבן גיר מסותתת (בעוד שמרבית הווילות הפלאדיאניות האחרות בנויות לבנים ומטויחות, וגם פרטי הבנייה, כגון עמודים, כותרות, כרכובים וכדומה, מכוירים בטיח). הווילה נבנתה בשנות השישים של המאה השש-עשרה. וילה סארגו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מהשוואה עם התוכנית של פלאדיו שהתפרסמה בספרו עולה שרק כמחצית מן הבניין הוקמה, אך יש המשערים שלא התכוונו לבנות מעבר לכך. 

תוכנית הבניין שונה מכל מה שמקובל בווילות האחרות של פלאדיו. חלקו העיקרי של הבניין היא חצר רבועה גדולה. במקור הייתה מתוכננת להיות מוקפת עמודים, אך רק שלושה מתוך ארבעת הצדדים הוקמו. החצר מוקפת בעמודים קולוסאליים (עמודים שגובהם כגובה שתי קומות, ולא כמקובל – כדי קומה אחת בלבד). לעמודים בסיסים אטיים וכותרות בסדר האיוני התומכים בארכיטרב מדורג ובאפריז המעוטר בזמורות מתפתלות. העמודים בנויים מחוליות, וקצותיהן מסותתות למשעי לשם התאמתן זו לזו, אך פניהן נותרו מחוספסים בסגנון המכונה רוסטיקלי (rustica - "כפרי"). פלאדיו עשה כבר קודם שימוש בסיתות אבן מחוספס (למשל בחזית האחורית של וילה פיזאני בבניולו), אך החזות כאן מיוחדת ומפתיעה.

לבניין שתי קומות. בקומה השנייה שני אולמות גדולים, הניצבים זה מול זה. חצר קדמית עם סטיו עמודים, ואכסדרה חצי עגולה בירכתי המבנה, המופיעים בתוכנית המבנה, לא בוצעו.

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 161-160.

*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 239-241.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
אורי שטיפט

**אורי שטיפט** (נולד בשנת 1974) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה. אלוף ושיאן המכביה (1993) במשחה ל-100 מטר חזה. השתתף ב-3 אליפויות אירופה בשחייה (1995, 1997 ו-2000).

## ביוגרפיה
שטיפט נולד וגדל בקיבוץ אילון. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי נהריה בהדרכתו של משה הירש.

### 1993
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה שטיפט במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.65 דקות, אחרי ואדים אלכסייב מהפועל ירושלים (1:04.80 דקות) ולפני יגאל שטייפמן מהפועל עמק יזרעאל (1:06.83 דקות).
#### אלוף ושיאן המכביה
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי 1993 זכה שטיפט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 1:04.45 דקות, לפני ואדים אלכסייב (1:04.85 דקות) ואלכסנדר קלפר מבריטניה (1:05.14 דקות). ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, יואב מאירי ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה.

### 1994
#### אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1994 זכה שטיפט במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.86 דקות, לפני ואדים אלכסייב (1:05.39 דקות) ויגאל שטייפמן (1:06.06 דקות).

### 1995
בתחרות גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה בפברואר 1995 קבע שטיפט במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי של 28.83 שניות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של ודים אלכסייב (28.59 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי נוסף של 1:01.93 דקות, אחרי אלכסייב שקבע באותה תחרות שיא ישראלי חדש של 1:00.57 דקות.

בתחרות גרנד פרי בשחייה שנערכה במונקו ביוני אותה שנה קבע שטיפט במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי בתוצאה של 29.38 שניות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של אלכסייב (28.90 שניות). http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=891&gender=1&styleId=12

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט אותה שנה סיים שטיפט במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.97 דקות, בשלב המוקדמות קבע שיא אישי של 1:03.96 דקות. http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=2452521&clubId=228

### 1996
בתחרות גרנד פרי בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באפריל 1996 קבע שטיפט במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי בתוצאה של 1:03.50 דקות, התוצאה השנייה בטיבה אחרי השיא הישראלי של אלכסייב (1:02.52 דקות).

### 1997
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 סיים שטיפט במקום 16 במשחה ל-50 מטר חזה תוצאה של 29.78 שניות, במקום ה-16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.03 דקות, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 1:03.90 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:24.37 דקות.

### 2000
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים שטיפט במקום ה-24 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.89 שניות ובמקום ה-33 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.07 דקות, (טל שטריקר קבע תוצאה של 1:03.88 דקות, והבטיח את מקומו באולימפיאדת סידני במקום שטיפט). http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=10828566&clubId=228

## חייו האישיים
שטיפט נשוי, אב לארבעה ומתגורר בקיבוץ מצובה. הוא שימש כתב ועורך ראשי של אתר איגוד השחייה הישראלי באינטרנט (isa.one) מראשיתו בשנת 2001 ועד שנת 2010.

## קישורים חיצוניים

* אורי שטיפט, באתר *Swimrankings* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייני חזה ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:אלופי המכביה: שחיינים
קטגוריה:אילון: אישים
קטגוריה:מצובה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
חצי המרתון של באת'

**חצי המרתון של באת**' (אנגלית: **Bath Half Marathon**) היא תחרות חצי מרתון שנתית הנערכת בעיר באת' שבאנגליה. התחרות נערכה לראשונה ב-1981, ומאז היא נערכת בדרך כלל ביום ראשון השני או השלישי של חודש מרץ. התחרות נוסדה שנה אחת לאחר ייסוד מרתון לונדון, והיא נחשבת כאחת מתחרויות ההכנה הפופולריות עבורה.

חצי המרתון נערך על מסלול שטוח, משני צדדיו של נהר אייבון, והוא מתחיל ומסתיים ברחוב גרייט פולטני. המיל הראשון הוא ירידה מתונה מדרך פולטני לגשר צ'רצ'יל, לאחר מכן שתי הקפות זהות סביב גשר צ'רצ'יל, עלייה מעבר לתחנת גרין פארק, מסביב לכיכר המלכה, ירידה ברחוב שארלוט ופנייה מערבה ממרכז העיר לאורך כביש A4 לכיוון ניוברידג'. מנקודה זו פונה המסלול בחזרה לכיוון מזרח על כביש A36 ולעבר מרכז העיר, לאורך דרך לואר בריסטול, ולאחר מכן הוא חוצה פעם נוספת את גשר צ'רצ'יל ואת גרין פארק בתחילת הסיבוב השני. בסיום הסיבוב השני הרצים חוצים את גשר צ'רצ'יל לאורכו, ולבסוף עולים בדרך פולטני ומסיימים ברחוב גרייט פולטני. מסלול המירוץ  לא השתנה מאז 2006, והוא דומה מאוד למסלול שהיה נהוג בימיו הראשונים של המירוץ. אתר ההתכנסות לקראת המירוץ הוא אזור הפנאי של באת'.

בחצי המרתון שנערך בשנת 2008 גויסו 1.2 מיליון לירות שטרלינג, ובכך הייתה התחרות לאחד מאירועי הצדקה הבולטים בדרום-מערב אנגליה. המירוץ זוכה לכ-15,000 משתתפים ו-30,000 צופים, והוא דורג במקום השלישי ברשימת אירועי הריצה הטובים ביותר של הדיילי טלגרף.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באת'
קטגוריה:תחרויות אתלטיקה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחרויות אתלטיקה
אופוס רטיקולאטום

[שמאל|ממוזער|250px|אופוס רטיקולטום ב[רומא העתיקה]]
[שמאל|ממוזער|250px|אופוס רטיקולטום בארמון החורף של [הורדוס ביריחו]]
**אופוס רטיקולאטום** (לטינית: **opus reticulatum**, מעשה רשת) היא שיטה לבניית קירות שפותחה באדריכלות הרומית הקדומה. בשיטה זו פני הקיר, משני הצדדים בנויים מאבנים רבועות בעלות חתך פירמידלי, התקועות עם חודן לתוך המלט היוצר את ליבת הקיר. האבנים סדורות בפני הקיר בדגם רשת עם משקים העולים באלכסון בזווית של 45 מעלות (ולא כמקובל בבנייה שבה יש נדבכים אופקיים). מקור המונח בשפה הלטינית:  אופוס = מעשה; רטינה = רשת; מעשה (דמוי) רשת. ליבת הקיר עשויה בטון (אופוס קמנטיקיום).

השיטה הייתה בשימוש למן המאה הראשונה לפני הספירה. האדריכל הרומי ויטרוביוס מתאר אותה בספרו "על אודות האדריכלות".

בתקופה הרומית בארץ ישראל נמצאה השיטה הזו בשימוש מצומצם מאוד, וידועה רק מארבעה מבנים: בשיטה זו נבנה בית המרחץ בארמון ההירודיאני השלישי שבארמונות החורף ואחוזת המלך ביריחו (על הגדה הצפונית של ואדי קלט); בירושלים נבנה כך מונומנט עגול שנועד לציין קבר מפואר מצפון לשער שכם (ליד רחוב הנביאים, מכוסה כיום); מבנה (מקדש?) סמוך למעיין של בניאס, ובקיסריה. דומה שמבנים אלה נבנו בידי בנאים ואומנים רומיים שהובאו לשם כך במיוחד מרומא. פרופ' אהוד נצר העריך כי טכניקה זו הובאה ארצה בידי אגריפה חברו של הורדוס בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 15 לפנה"ס.

## לקריאה נוספת
* ויטרוביוס, **[[על אודות האדריכלות]]**, תרגם לעברית: רוני רייך, הוצאת דביר, תל אביב, 1997, ספר שני, פרק ח', 2-1.

## קישורים חיצוניים

* 
* שרידי אופוס רטיקולטום בקיסריה https://tiulim.education.gov.il/ale/articles-stock/kiryat-hashelton/

קטגוריה:אדריכלות רומית
אופוס קמנטיקיום

**אופוס קמנטיקיום** (בלטינית: **opus caementicium**) היא שיטה לבניית קירות שהייתה נהוגה באדריכלות הרומית העתיקה למן שלהי תקופת הרפובליקה הרומית ולאורך כל תקופת הקיסרות. השיטה עושה שימוש בבטון שהוא תערובת של חומר מלכד המתקשה במים (סיד, גבס, חומר פוצולני) שלתוכה הושלכו שברי אבני גוויל, חצץ וכדומה המשמשים כחומר מייצב; בלטינית - caementa. התערובת הצמיגה נוצקה בתוך תבנית, כגון לוחות עץ, או בין פני קיר שנבנו מאבנים בשיטת אופוס רטיקולאטום (opus reticulatum) או אופוס קוודראטום (opus quadratum).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות קלאסית
קטגוריה:המצאות אבודות
פרס רכטר

**פרס רכטר** הוא פרס על תכנון אדריכלי המוענק מדי שנתיים לזכרם של זאב רכטר ובנו יעקב רכטר בחסות משרד התרבות והספורט.

בחלוקת הפרס הוחל בשנת 1962, כאשר משרד השיכון, חברת עמידר ומשפחתו של זאב רכטר הקימו קרן לחלוקת פרס דו שנתי בסך 3,000 לירות, המוענק על ידי אגודת האדריכלים בישראל. לאחר מותו של יעקב רכטר בשנת 2001 הפרס נקרא גם על שמו, עבר לאחריות משרד התרבות והספורט וכולל שני פרסים: פרס עידוד לאדריכל צעיר בסך 10,000 ש"ח ופרס עבור הישג אדריכלי על מבנה או קבוצת מבנים משולבת, בגובה של 25,000 ש"ח. הפרס ניתן למבנה עד 10 שנים משנת הקמתו.

## מקבלי הפרס

## קישורים חיצוניים
*  פרס ע"ש זאב ויעקב רכטר לאדריכלות - תקנון, יולי 2012, באתר משרד התרבות והספורט
* פרס רכטר, באתר עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: אדריכלות
רכטר
רכטר
רכטר
תערוכת האימפריה הבריטית

שמאל|ממוזער|250px|בולי הדואר שהונפקו לרגל התערוכה
שמאל|ממוזער|250px|ארמון התעשייה המשמש כיום כמחסן
**תערוכת האימפריה הבריטית** (באנגלית: **British Empire Exhibition**) היא תערוכה קולוניאלית שנערכה בוומבלי שבמידלסקס ב-1924 וב-1925.

התערוכה נפתחה על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-23 באפריל, יום חגו של סנט ג'ורג'. האימפריה הבריטית הורכבה מ-58 מדינות באותה תקופה, ורק גמביה וגיברלטר לא נטלו חלק בתערוכה. עלות התערוכה הייתה כ-12 מיליון לירות שטרלינג, והיא הייתה התערוכה הגדולה ביותר שנערכה במקום כלשהו ברחבי העולם עם 26 מיליון מבקרים.

מטרתה הרשמית של התערוכה הייתה "לעורר את הסחר, לחזק קשרים בין מדינת האם לאחיותיה ובנותיה, להביא למגע קרוב יותר של איש עם רעהו, לאפשר לכל אלו שנאמנים לדגל הבריטי להיפגש על בסיס משותף וללמוד להכיר איש את רעהו". מתכנן הפרויקט היה האדריכל מקסוול איירטון. שלושת הבניינים העיקריים שבהם נערכה התערוכה היו ארמונות התעשייה, ההנדסה והאמנויות. ארמון ההנדסה היה מבנה הבטון המזוין הגדול ביותר בעולם. לצורך התערוכה נבנו שלוחה מיוחדת של מסילת רכבת ותחנת רכבת, על מנת לחבר את האתר לתחנת לונדון מרילבון. המבנים השונים של האתר חוברו באמצעות רשת מסילות רכבת קלה.

רוב האולמות שבהם נערכה התערוכה היו אמורים להיות זמניים ולהיהרס לאחר סיומה, אך ארמון ההנדסה וביתן ממשלת בריטניה שרדו עד שנות ה-70, בין השאר בגלל העלות הגבוהה של הריסת מבני בטון. בריכת האימפריה הפכה לארנה של ומבלי, ולפי הצעת יושב ראש ועדת התערוכה, סר ג'יימס סטיבנסון, הוחלט לשמור גם את אצטדיון האימפריה; מבנה זה הפך לאצטדיון ומבלי הישן, שהיה מגרש הבית של נבחרת אנגליה בכדורגל עד 2000, אז הוא נסגר והוחלף על ידי אצטדיון ומבלי החדש שנפתח ב-2007.

התערוכה הייתה גם האירוע הראשון שעבורו הנפיק שירות הדואר הבריטי בול זיכרון. הבולים הונפקו ב-23 באפריל 1924, והדפסה שנייה הונפקה ב-9 במאי 1925. בנוסף לבולים הונפקו גם מזכרות רבות אחרות כגון מעטפות וגלויות. ב-21 ביולי 1924 נערכה תהלוכת האימפריה באצטדיון האימפריה, שעבורה חיבר סר אדוארד אלגר את "מארש האימפריה" ואת הלחן עבור סדרת שירים שנכתבו על ידי אלפרד נויס.

הנהלת התערוכה ביקשה מוועדת המחקרים האימפריאלית של המכון הקולוניאלי המלכותי לסייע לה בהיבטים החינוכיים של התערוכה, וכתוצאה מכך יצא לאור בלונדון ב-1924 הספר בן 12 הכרכים The British Empire: A survey.

## ראו גם
* תערוכה עולמית

## קישורים חיצוניים

* סרט על התערוכה באתר British Pathe
* בולי התערוכה באתר מוזיאון וארכיון הדואר הבריטי
*

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: תערוכות עולמיות
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:1924
קטגוריה:1925
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית

**המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית** (בבולגרית: **Българска социалистическа партия**, בראשי תיבות: **БСП**) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בבולגריה, וממשיכתה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית שהייתה מפלגת השלטון בבולגריה בין 1946 ל-1990. המפלגה היא בין הגדולות והחשובות בבולגריה, ובתקופה שלאחר נפילת הקומוניזם הרכיבה את הממשלה מספר פעמים. נשיא בולגריה הרביעי גאורגי פרבאנוב, הוא אחד ממנהיגי המפלגה בעבר. כיום מנהיג את המפלגה סרגיי סטאנישב. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הגג של הסוציאליסטים באיחוד האירופי מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

## היסטוריה

המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית נוסדה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בבולגריה ב-1989 כאשר המפלגה הקומוניסטית החליטה לנטוש את דרך המרקסיזם-לניניזם. באפריל 1990 קיבלה המפלגה את שמה החדש, וביוני 1990 זכתה בבחירות החופשיות הראשונות שהתקיימו במדינה מאז שנת 1931, והרכיבה את הממשלה בהנהגתו של אנדריי לוקאנוב. כהונתו של לוקאנוב לוותה בקשיים כלכליים, שהביאו לתסיסה אזרחית, ולנפילת הממשלה בדצמבר של אותה שנה. המפלגה שהתה באופוזיציה במשך כחמש שנים, ובשנת 1995 שבה וזכתה בבחירות בהנהגת ז'אן וידנוב. בסוף שנת 1996 נפלה ממשלת וידנוב, בשל כישלון כלכלי שהביא להיפר-אינפלציה, ולאחר שהפגנות ענק בערים ושביתה כללית דרשו את התפטרות הממשלה.

בשנת 2005 זכתה המפלגה בבחירות (עם 31% תמיכה מהציבור), והקימה קואליציה עם מפלגת המרכז התנועה הלאומית סמיון השני. בראשות הממשלה שימש ראש המפלגה סרגיי סטאנישב. בבחירות של שנת 2009 איבדה המפלגה את רוב כוחה (18% בלבד, לעומת 37% בבחירות הקודמות), ונותרה באופוזיציה. נכון לאותה השנה, 50 אלף איש חברים במפלגה, לעומת חצי מיליון חברי מפלגות בכל המדינה.

בבחירות שנערכו בשנת 2013, המפלגה קיבלה 26.6% מהקולות, והייתה המפלגה השנייה בגודלה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאליסטית
בולגריה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990
ארגון יוצאי קרקוב

**ארגון יוצאי קרקוב בישראל** הוא איגוד יוצאיה של העיר קרקוב שבפולין בישראל. הוא נוסד בשנת 1936, ופועל ברצף מאז ועד היום.

## פעילות
בשנים הראשונות להקמתו, טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתו המרכזית לשמש מעין "מרכז קהילתי" לצעירים הציוניים שעזבו את ביתם ועלו לארץ ישראל. עם פרוץ המלחמה, ולאחריה, השתנו מטרותיו העיקריות של הארגון, ומשימותיו העיקריות הפכו להנצחת זכרה של הקהילה היהודית בקרקוב, עברה המפואר והטרגדיה אשר פקדה אותה, ובנוסף פעילות חברתית-ציבורית וסיוע לניצולי השואה בני העיר.

נכון ל-2009, חברים בארגון למעלה מ-1,500 איש – כמחציתם בני ה"דור הראשון" והאחרים בני דורות ההמשך – ואלה משתתפים בפעילויות החברתיות ובאזכרה השנתית, המתקיימת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף עם תלמידי בית הספר המאמץ של הקהילה, תיכון עירוני ה' בתל אביב. במהלך השנה מקיים הארגון מספר התכנסויות, ובהן אירוע בחודש דצמבר לציון פעולת המרד "ציגנריה" של תנועות הנוער היהודי הלוחם בתקופת הגטו בעיר, הרצאות על מורשת יהודי העיר ומפגשים עם אורחים מקרקוב הפעילים בשימור מורשת יהדות קרקוב.

אחת לשנה מצטרפת קבוצה מחברי הארגון למצעד זיכרון המתקיים מדי שנה בקרקוב, ביום ראשון הסמוך לתאריך חיסול הגטו (13–14 במרץ 1942), וביחד עם מאות אנשים מפולין ומחוצה לה צועדים כולם מככר גיבורי הגטו שברובע פודגוז'ה אל האנדרטה שהוקמה במקום בו פעל מחנה הריכוז פלשוב.

הזרוע המבצעת של הארגון היא הוועד, שבו חמישה חברים, הנבחרים אחת לשנה באספה הכללית של הארגון, וכן ועדות אד הוק לביצוע החלטות הוועד.

ארגון יוצאי קרקוב בישראל יוזם גם תערוכות ואירועים כלל ארציים, החורגים מהפעילות השוטפת; כך למשל התקיימו אירועים במסגרת אלף שנות יהדות פולין שבע מאות שנות יהדות קרקוב, שכללו הרצאות וסימפוזיונים. אירוע הסיכום התקיים בנוכחותם של שני חתני פרס נובל על במה אחת: שמעון פרס וויסלבה שימבורסקה. הוצגה תערוכה על תרומתם של החיילים היהודיים בצבאות פולין ותערוכת צילומים על חייהם של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם, בשיתוף עם המרכז הבינלאומי לתרבות בקרקוב.

כמו כן הושלם תיעוד בית הקברות היהודי ברחוב מיודובה בקרקוב, אשר בוצע יחד עם משלחות של תלמידי בתי ספר. בסיומו של פרויקט התיעוד הוצא לאור ספר – בעברית, אנגלית ופולנית – המתעד שמות שנמצאו על גבי למעלה מ-7,500 מצבות בבית הקברות.

## קישורים חיצוניים
* 
* בלוג העמותה
* 

קטגוריה:בעקבות השואה
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:יהדות פולין
קטגוריה:יהדות קרקוב
יזדגרד השלישי

**יזדגרד השלישי** (יזדגרד, בפרסית: **یزدگرد سوم** – "בן האלוהים") היה המלך העשרים ותשעה והאחרון של האימפריה הסאסאנית, נכדו של השליט הסאסאני כוסרו פרוויז (כוסרו השני). הוא עלה לכס המלוכה של אימפריה מפוררת ומוכה, ביום 16 ביוני 632, לאחר שמאבק פנימי במשפחת המלוכה הותיר אותו כיורש עצר.

## קורות חייו
עם עלותו לכס המלוכה ובטרם היה בידיו זמן לתפוס את מושכות השלטון הובס הצבא הפרסי על ידי הצבא המוסלמי בקרב אל-קאדסיה שהתרחש בין 634 ל-640, ולפי רוב הדעות ב-636. פרטים רבים לגבי הקרב אינם ידועים, כמו סדרי הגודל של הכוחות הלוחמים והמיקומים של אירועים שונים במהלך הקרב, אך עם סופו נשבר כוחה של האימפריה הסאסנית ועיר הבירה קטסיפון נפלה לידי הלוחמים המוסלמים. יזדגרד נאלץ לפתוח במנוסה מפני הכובשים הערבים מזרחה לכוון מדי, כאשר המוסלמים כבשו את מדי הוא ברח עד לטורקמניסטן ונלחם בעזרת הטורקים בצבא המוסלמי בנהר אוקסוס, אך הפסיד. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (פרסית **مرو**) שהייתה עיר ונווה מדבר באזור הידוע כטורקמניסטן. שרידי האימפריה היו הבסיס לאימפריה הסמאנית – הישות המדינית הפרסית הראשונה לאחר הכיבוש המוסלמי.

לוח השנה של הדת הזורואסטרית הפרסית, שגרסה שלו עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן, משתמשת בשנת ההכתרה של יזדגרד השלישי, שנת 632, כתאריך תחילת הספירה. גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית.

## ביהדות
על פי אחת המסורות היהודיות, כשראה הח'ליף עלי בן אבי טאלב שבוסתנאי בן חנינאי (618–670), שהיה ראש הגולה בבבל, עדיין לא התחתן, נתן לו את בתו של יזדגרד השלישי ששמה היה דארא או איזדדואר. נולדו לו שני ילדים מנשים יהודיות ושלושה בנים מהנסיכה הנוכרית, שהייתה לשפחה.

משמת בוסתנאי התפרסם הסכסוך על הירושה ועל מעמד הילדים בני הנוכרית. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שוים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור, ואף בא מיוצאי חלציהם ראש גולה. זאת משום שהגאונים הניחו שאדם כבוסתנאי לא היה בא על שפחה מבלי לשחררה קודם לכן, ולשאת אותה בהיתר. מקרה זה הפך לתקדים הלכתי שנעשה בו שימוש בדיון על הכלל: "אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות", ולמסקנות יש חשיבות הלכתית עד ימינו בעניין משמעותם של נישואים אזרחיים.

## בדת הבהאית
על פי הדת הבהאית, מוצאו של בהאא אללה (1817–1892), נביא האמונה הבהאית וכותבם של חלק מכתביה הקדושים, הוא משושלת המתייחסת (בין היתר) ליזדגרד השלישי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה הסאסאנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:משפחת הונא בר נתן
קטגוריה:ילידי 624
קטגוריה:נפטרים ב-652
התנועה לסוציאל-דמוקרטיה

**התנועה לסוציאל-דמוקרטיה** (ביוונית - **Κινήμα Σοσιαλδημοκρατών ΕΔΕΚ**) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית קפריסאית. המפלגה נוסדה בשנת 1969 על ידי ד"ר וואסוס ליסארידיס, ובתחילה נשאה את השם "האיחוד הדמוקרטי המאוחד של המרכז", שאף הוא נשא את ראשי התיבות היווניים ΕΔΕΚ, בהם מוכרת המפלגה. במהלך הזמן התפתחה המפלגה למפלגה סוציאל-דמוקרטית. התנועה מונהגת כיום על ידי יאנאקיס אומירו. התנועה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. נכון לשנת 2021, המפלגה היא החמישית בכוחה בפרלמנט, עם 4 מושבים (מתוך 56).

## קישורים חיצוניים
* 
* מפלגות בקפריסין
* מרכז מידע לגבי הבחירות

## הערות שוליים

קטגוריה:מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
סוציאל-דמוקרטיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1969
ריפבליק איירווייז

[שמאל|ממוזער|250px|[אמבראר E-Jets|אמבראר E-170 של החברה בצבעי דלתא קונקשן]]
[שמאל|ממוזער|250px|[אמבראר E-Jets|אמבראר E-170 של החברה בצבעי יונייטד אקספרס]]
**ריפבליק איירווייז** (באנגלית: **Republic Airways**) הוא שמה של חברת תעופה אזורית אמריקאית, שמרכזה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה. החברה מפעילה קווי תעופה מקומיים בעבור חברות התעופה יונייטד איירליינס, אמריקן איירליינס ודלתא איירליינס. כמו כן החברה מפעילה טיסות שכר פרטיות. בסך הכל מוצע שירות נוסעים מתוזמן עם יותר מ-1,000 טיסות יומיות למאה ערים ב-40 מדינות ארצות הברית, קנדה, הקריביים ומרכז אמריקה.

בשנים 1979 עד 1986 פעלה חברה קודמת באותו שם, שגם מרכזה היה באינדיאנופוליס. חברה זו נוצרה מאיחוד של חברות התעופה האזוריות North Central Airlines,ו-Southern Airways. בהמשך רכשה גם את Hughes Airwest. בתקופת קיומה הייתה חברת התעופה הששית בגודלה בארצות הברית. בשנת 1986 נרכשה על ידי Northwest Orient Airlines שביטלה את המותג ושילבה את פעילות שתי החברות תחת השם Northwest Airlines.

בשנת 2016 נכנסה החברה להליך של הקפאת הליכים וכחלק מתהליך ההבראה אוחדה החברה עם חברת האחות שאטל אמריקה.

## בסיסי החברה
* בשם אמריקן איגל - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל
* בשם דלתא קונקשן - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה לה גוארדיה
* בשם יונייטד אקספרס - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה הבין-יבשתי ג'ורג' בוש, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות
שאטל אמריקה

**שאטל אמריקה** (**Shuttle America**) הייתה חברת תעופה אמריקאית שביצעה טיסות פנים. בינואר 2017 מוזגה החברה עם חברת האם – רפבליק איירווייז.

חברת התעופה הצליחה בהתחלה עם מחירים מיוחדים של 29 דולר לטיסות הראשונות. תעריפים אלה סיפקו פרסום טוב, ואפשרו להם להרחיב ולהוסיף מטוסים חדשים. מרכז מרכזי בטרנטון, ניו ג'רזי הוקם והופעלו טיסות ברחבי צפון מזרח. היעדים באותה עת נמתחו מגרינסבורו, צפון קרוליינה לבאפלו.

בשנת 1999 החליטה חברת התעופה להיכנס לשוק הטיסות לבוסטון. עם זאת, במקום לשרת את נמל התעופה הבינלאומי הגדול יותר של בוסטון לוגן, שאטל אמריקה בחרה לטוס לשדה האנסקום בבדפורד, מסצ'וסטס, והוסיפה טיסות לבופאלו, טרנטון ולגוארדיה. שדה התעופה העניק לנוסעי שאטל אמריקה הטבות רבות. לשדה התעופה הייתה גישה נוחה לכביש המהיר 95, חניה חינם ופחות עומס מלוגן.

מטעמי יעילות התפעול, צי המטוסים שלה כלל אך ורק מטוסים של חברת אמבראר הברזילאית, מדגמי E-170 ו-E-175.

נכון לחודש ספטמבר שנת 2016, בבעלות החברה היו 38 מטוסים, אלה כלי טיס יחסית חדישים וחסכוניים בדלק, המצוידים במערכות אוויוניקה מבוססות טוס-על-חוט. מטה החברה היה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה.

## צי המטוסים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות שנסגרו
אזול נתיבי אוויר ברזילאיים

**אָזוּל נתיבי אוויר ברזילאיים** (**Azul Linhas Aéreas Brasileiras S/A** או **Azul Brazilian Airlines**) היא חברת תעופה ברזילאית לטיסות פנים מוזלות. החברה הוקמה ב-5 במאי 2008 בידי איש העסקים האמריקאי יליד ברזיל דייוויד נילמן, שהקים בעבר גם את חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית. שם החברה "Azul" ("כחול" בפורטוגזית) נבחר בשנת 2008 במסגרת תחרות בה נתבקש הציבור לבחור שם לחברה. החברה החלה את פעילותה ב-15 בדצמבר 2008. ביצועיה בשנת 2009 הפכו אותה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהטיסה יותר משני מיליון לקוחות בשנה הראשונה לפעילות. 

בשנת 2014 החלה החברה בביצוע טיסות בינלאומיות, יעד הטיסה הראשון היה פורט לודרדייל שבפלורידה, ארצות הברית.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תעופה ברזילאיות
דייוויד נילמן

**דייוויד ג'י נילמן** (**David G. Neeleman**; נולד ב-16 באוקטובר 1959 בסאו פאולו) הוא המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית וכן היוזם והמקים של חברת אזול נתיבי אוויר ברזילאיים. נילמן הוא אמריקאי ממוצא הולנדי, יליד העיר סאו פאולו שבברזיל. נוסף על אנגלית, הוא דובר באופן שוטף גם פורטוגזית, ומחזיק באזרחות אמריקאית וברזילאית. הוא למד באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית, עד שנשר מלימודיו לאחר 3 שנים.

נילמן מורמוני בדתו ואב ל-10 ילדים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים ברזילאים
קטגוריה:מורמונים
קטגוריה:מהגרים מברזיל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית

**המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית** (בצ'כית: **Česká strana sociálně demokratická**) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בצ'כיה. המפלגה נתפסת כממשיכתן ההיסטורית של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות צ'כיות שפעלו במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית, וצ'כוסלובקיה בתקופה שלפני הקומוניזם, ובשלוש השנים שבין נפילת המשטר הקומוניסטי ופירוקה של צ'כוסלובקיה. המפלגה שימשה כמפלגת השלטון בצ'כיה בין 2002 ל-2009, ובתקופה זו כיהנו מטעמה ארבעה ראשי ממשלה – מילוש זמאן, ולדימיר שפידלה, סטניסלב גרוס ויז'י פארובק, המשמש כיושב ראש הנוכחי (2010) של המפלגה. בשנים 2009–2013 המפלגה הייתה באופוזיציה.

המפלגה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

כיום, המפלגה היא המפלגה הגדולה בפרלמנט, עם רבע מהמושבים והיא מובילה את הממשלה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאל-דמוקרטית
צ'כיה
דב גור

**דב גור** (1918– 18 באוקטובר 1966) היה איש צבא וראש המועצה המקומית הראשון של אשדוד ים, אשר מונה לתפקיד על ידי משרד הפנים.
250px|ממוזער|שמאל|דב גור עומד שלישי מימין בקרב מפקדי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
## תחילת דרכו
נולד בווינה בשנת 1918 כ**רוברט גרוסמן**. בנערותו עסק בספורט והיה חבר בתנועת הנוער מכבי צעיר 
ב-1935 עלה לארץ עם הוריו, שהשתקעו בחיפה. לאחר זמן קצר התגייס למשטרה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, לגדוד הראשון של הבאפס (פלוגה 18, "מכבי"), שהצטרף אחר כך לבריגדה היהודית, בה לחם באיטליה, הגיע לדרגת קפטן. על פעילותו בחזית איטליה זכה במהלך השירות בציון לשבח (MID).
עם תום הקרבות נשאר באירופה לטובת פעילות תנועת הבריחה והרכש הביטחוני של היישוב. בין היתר נטל חלק בפרשת לה ספציה.

עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לחטיבת אלכסנדרוני בה פיקד על גדוד 33 והשתתף בין היתר בקרב על מצודת יואב. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא קבע בצה"ל. בפיקוד הצפון שימש כסגנו של דב ירמיה, הגיע לדרגת סגן אלוף ופיקד על שלושה גדודי חי"ר בחטיבה 3.

לאחר שחרורו הצטרף לקיבוץ דן ולאחר מכן עבר לגינוסר. עם החלטת הקיבוץ המאוחד על הקמת משק באילת בשנת 1955, מונה למרכז הקבוצה שיצאה להקים את קיבוץ אילות. 
בתחילת שנת 1959 עבר לבאר שבע בה החל לעבוד כסגן הממונה על מחוז הדרום במשרד הפנים.

## ראש המועצה המקומית אשדוד ים
ביולי 1959 מונה גור על ידי משרד הפנים לשמש כראש המועצה המקומית הממונה של אשדוד, שהייתה שייכת עד אז למועצה אזורית חבל יבנה ונקראה עדיין אשדוד-ים. במקביל שימש גור כממונה על מחוז הדרום.

תחת גור מונו יתר חברי המועצה המקומית, לפי מפתח בהתאם לתוצאות הבחירות לכנסת באשדוד (שמנתה אז כ-4,600 תושבים). המועצה הממונה מנתה תשעה חברים (כולל גור): שלושה נציגי סיעת מפא"י, שני נציגי סיעת מפד"ל, נציג סיעת תנועת החירות, נציג סיעת אחדות העבודה, נציג משרד הפנים (דב גור) וגם נציג "חברת אשדוד" (חברת קבלן פרטית), החברה שחתמה הסכם עם משרד הבינוי והשיכון לפתח את אשדוד. ב-17 ביוני 1960, נבחר ברוב של 6 מתוך 11 חברי המועצה המקומית, בישיבה הראשונה של המועצה.

חצי שנה לאחר מינויו לראש המועצה, ב-23 בדצמבר 1960, הגיש גור את התפטרותו למשרד הפנים, לרגל קבלת תפקיד אחר, והודיע על עזיבת העיר. למשך כמספר חודשים מילא את מקומו סגנו, אפרים לנגסנר, מסיעת המפד"ל, שהוחלף לאחר מכן במאי 1961 בבחירות של נציגי הסיעות במועצה, על ידי רוברט חיים (נציג סיעת מפא"י).

## אחרית חייו
[ממוזער|250x250 פיקסלים|שוק [רובע ו' (אשדוד)|רובע ו' ברחוב הקרוי על שמו, 2024]]
לאחר כהונתו באשדוד, עבד גור גם במפעל הפוספטים באורון ובשלושת שנותיו האחריות מילא תפקיד בכיר בחברה האמריקנית "קייזר" אשר בנתה את הסכרים בים המלח. במקביל היה חבר במזכירות סניף אחדות העבודה בבאר שבע.

גור נפטר בבאר שבע ב-18 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה, והובא למנוחות בבית העלמין הישן בעיר . הותיר אחריו אישה ושלוש בנות.

על שמו של גור נקרא רחוב ברובע ו' באשדוד, בו שוכן המרכז המסחרי והשוק של הרובע.

## קישורים חיצוניים

* 
* פרטים ותמונות, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:ראשי מועצת אשדוד
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:חיילי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
רוז'ה ואדים

**רוז'ה ואדים** (בצרפתית: **Roger Vadim**; 26 בינואר 1928 – 11 בפברואר 2000) היה שחקן, תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע צרפתי. ידוע בין השאר על כך שהשיק את הקריירה של בריז'יט בארדו בסרטו "ואלוהים ברא את האישה".

## ביוגרפיה
ואדים נולד כרוז'ה ולדימיר פלמיאניקוב (Roger Vladimir Plemiannikov) בפריז. אביו, איגור פלמיאניקוב, היה ממוצא ביילרוסי, היגר לצרפת דרך אוקראינה, נעשה אזרח צרפתי ושירת כסגן הקונסול של צרפת במצרים. ואדים שיחק בתיאטרון מגיל 16.

## קריירה
ואדים החל את דרכו כתסריטאי משנה לצד במאי הסרטים מרק אלגרה (Marc Allégret) בשנת 1947. סרטיו של ואדים נתפסו, בדרך כלל, כקולנוע קליל, אוורירי, עם דגש יתר על סגנון וקישוטיות. ואדים היה הראשון שגילה ועיבד לקולנוע את הרומן המזהיר "יחסים מסוכנים" של שארלו דה-לאקלו, ובסרטו "בארבארלה" (1968) עיצב למעשה מגמה של פופ בקולנוע העולמי. מבין סרטיו המאוחרים רק "סוף המשחק" (על פי נובלה של אמיל זולא) השאיר רושם כלשהו.

ואדים נודע ברומנים שלו עם שחקניות ידועות. ואדים חי עם בריגיט ברדו, עם קתרין דנב, (נולד להם ילד, כריסטיאן ואדים). לאחר מכן נישא לג'ין פונדה, וקיים קשר במהלך חייו עם נשים נוספות. 

בתקופה האמריקאית שלו בלטו שני סרטים : "ברבארלה" (אחד הראשונים לשילוב אמנות הפופ והקומיקס) ו"נערות יפות כולן בשורה" (עם רוק הדסון). לאחר מכן התדרדרה הקריירה שלו במהירות. הוא כתב על כך ספר שיצא לאור ב-1986, "Bardot, Deneuve & Fonda".

קנדי דרלינג, אשת חברה שהייתה קרובה לאנדי וורהול, כתבה על רומן לכאורה שהיה לה עם ואדים ביומנה My Face for the World to See. בנוסף לקריירת התיאטרון והקולנוע של ואדים, הוא גם כתב מספר ספרים, בכללם האוטוביוגרפיה "D'une étoile à l'autre" (מכוכב אחד למשנהו).

## נישואיו
* בריז'יט בארדו, 20 בדצמבר 1952 – 6 בדצמבר 1957 (התגרשו)
* אנט סטרויברג (Annette Strøyberg), 1958–1960 (התגרשו), נולדה להם ילדה אחת (נטלי)
* ג'ין פונדה, 14 באוגוסט 1965 – 16 בינואר 1973 (התגרשו), נולדה להם ילדה אחת (ואנסה)
* קתרין שניידר, 1975–1977 (התגרשו), נולד להם ילד אחד (ואניה)
* מארי-כריסטין בארו, 1990 עד למותו.

## מותו
ואדים נפטר מלימפומה בגיל 72, והוא קבור בבית הקברות של סן טרופז, צרפת.

## פילמוגרפיה

* יחסים מסוכנים (1959)

## ספרו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון צרפתים
קטגוריה:מפיקי קולנוע צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:משפחת פונדה
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2000
הסוציאל-דמוקרטים (דנמרק)

**מפלגת ה[[סוציאל-דמוקרטיה|סוציאל-דמוקרטים]]** הדנית (בדנית: **Socialdemokraterne** או ** Socialdemokratiet**) נוסדה משילוב של כמה גופים הקשורים באיגודי העובדים הדנים ב-1878, ועלתה לראשונה לשלטון בראשות תורוואלד סטאונינג ב-1924. לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה המפלגה כמפלגת השלטון כמעט באופן רציף בין 1945 ל-1982. בתקופה זו ביססה המפלגה בדנמרק מדינת רווחה. המפלגה שבה לשלטון בראשות פול נירופ ראסמוסן ב-1992, אך שבה ואיבדה את השלטון ב-2001 ומאז ועד 2019 היא היוותה את מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר. בשנת 2019 המפלגה הובילה את גוש המרכז-שמאל לניצחון בבחירות. מנהיגת המפלגה מאז 2015 היא מדה פרדריקסן. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הסוציאליסטים האירופאים, ארגון הגג של הסוציאליסטים באירופה.

מראשיתה היו למפלגה קשרים חזקים עם איגודי העובדים, אך בעשורים האחרונים מערכת היחסים הזו נחלשה. כיום מדגישים הסוציאל-דמוקרטים את חשיבות השמירה על יסודות הליבה של מדינת הרווחה שהמפלגה סייעה לבנות, ואת תפקידה החשוב של המדינה בהשגת צמיחה.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של המפלגה 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:דנמרק: מפלגות סוציאליסטיות
דנמרק
וילה תיאנה

**וילה תיאנה** (איטלקית: **Villa Thiene**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בקווינטו (Quinto), המצויה בפאתיה המזרחים של העיר ויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים מרק-אנטוניו ואדריאני תיאנה, להם בנה פלאדיו גם ארמון בתוך ויצ'נזה עצמה. הבנייה התבצעה בשנות חמישים של המאה השש-עשרה. 

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא שונה מאוד מן הבניין ששרד. מן התוכנית שבספר עולה שפלאדיו תכנן וילה כפולה, שבה שני בתים עם מבנים נספחים המסודרים זה מול זה משני צדדיה של חצר גדולה. כל אחד מן האגפים האלה מקושר עם חצרות נוספות באמצעות סטווי עמודים ומבני משק, וכך מצביעה התוכנית על מכלול רחב ידיים. דומה שסידור כפול זה תוכנן עבור שני האחים תיאנה, שכל אחד היה אמור לתפוס מחצית ממנו. קיימת תוכנית נוספת של וילה תיאנה, השמורה באוקספורד, שבה מופיע רק בניין בודד עם נספחיו. נראה שהשינוי נעשה לאחר שאחד האחים עזב לצרפת.

התאמת הבניין הקיים היום בשטח עם קטע מסוים בתוכניות אלה שנויה במחלוקת, משום שהבניין עבר שינויים מהותיים במאה התשע-עשרה. הוא משתייך, ככל הנראה, לאחד המבנים המשניים של הווילה. הבניין חשוף מן הטיח המקורי ומעבודות הכיור.  

וילה תיאנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. המקום משמש כיום כבניין משרדים לרשות המקומית.

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 158.

*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 80-83.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
אחמד אל-בלאד'רי

**אחמד אל-בלאד'רי** (ערבית: **أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري**; 820-892) היה היסטוריון מוסלמי ממוצא פרסי, שפעל במאה התשיעית בחצרו של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון שבבגדאד.

עבודותיו משמשות כבסיס למחקר היסטורי בתולדות האימפריה המוסלמית. נפטר בשנת 892 כתוצאה מאכילת צמח הבלדור ומכאן שמו.

דבר לא ידוע על ילדותו וחייו של אל-בלאד'רי. פרסומו בא לו מספר ההיסטוריה שכתב, יצירה מונומנטלית בשם ספר  (فتوح البلدان, פתוח אלבלדאן), שבו מתוארת התפשטות האסלאם ובניית האימפריה המוסלמית. בספר מתוארים ההסכמים שנכרתו עם תושבי השטחים שנכבשו. בתקופתו השתרעה האימפריה המוסלמית ממצרים, צפון אפריקה וספרד במערב, עד לעיראק, איראן וסינד במזרח.

אל-בלאד'רי כתב ספר נוסף לפני מותו,  (أنساب الأشراف - אנסאב אל-אשראף), והוא מכיל 40 כרכים בהם מתוארות משפחותיהם של מוחמד, בית עבאס ובית אומיה. עבודות אלו שימשו בסיס לכתבים מאוחרים יותר של היסטוריונים מוסלמיים, כגון אבן ח'לדון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:ילידי 820
קטגוריה:נפטרים ב-892
אל-ואקדי

**אל-ואקדי** (בערבית: **الواقدي**; בעברית נקרא גם: **אל-ואקידי**), או בשמו המלא **אבו עבדאללה מוחמד בן עומר בן ואקד אל-אסלאמי** (**أبو عبد الله محمد بن عمر بن واقد**; 747 – 823), היה היסטוריון ערבי מוסלמי שפעל בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית.

מעט ידוע על חייו של אל-ואקדי. הוא נולד והתחנך באל-מדינה ועלה לגדולה כאשר שימש כמורה דרך לח'ליף הארון א-רשיד - הח'ליף העבאסי החמישי. הוא ליווה את הח'ליף בחזרה לחצרו בבגדאד, ושם חי ועבד כקאדי עד מותו.

אל-ואקדי היה אספן בלתי נלאה של סיפורים, סיפורי עם, אגדות ומיתוסים אסלאמיים. מעבודתו הענפה נותר ספרו **ספר ההיסטוריה והמלחמה** – אוסף של מסורות וסיפורים המתייחסים לימים המוקדמים של האימפריה האסלאמית. היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר התייחסו בביטול אל עבודתו בתור גיבוב של אגדות עם ושקרים, אך דבר זה לא מנע מהם מלהסתמך על כתביו בכתיבת ההיסטוריה של האסלאם.

אל-ואקדי היה אחד הביוגרפים הקדומים ביותר של הנביא מוחמד. ספרים של אל-ואקידי היו מקור לספרי היסטוריה שנכתבו על ידי אחמד אבן אעת'ם.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:ילידי 747
קטגוריה:נפטרים ב-823
קרב נאהוונד

**קרב נָאהָוונד** (ערבית: **معركة نهاوند**, תעתיק מדויק: נהאונד) היה קרב במסגרת כיבוש האימפריה הסאסאנית על ידי הצבא של האימפריה המוסלמית שנערך בשנת 642, בסמוך לעיר נהאוונד שבמחוז המדאן באיראן של ימינו. למרות יתרון מספרי של הצבא הפרסי הסתיים הקרב בניצחון מוחלט של המוסלמים וחורבן האימפריה הסאסאנית. בהיסטוריוגרפיה המוסלמית ידוע הקרב בשם "הניצחון של כל הניצחונות".
שמאל|300px|ממוזער|מצודת נאהוונד באיור מן המאה ה-19
למרות חשיבות הקרב, מעט מאוד ידוע על מהלכו והמקורות המוסלמים הנותנים את עיקר התיאורים נוטים להגזמה ולתיאור חד צדדי של האירוע. על פי ההיסטוריון המוסלמי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري) שעבודתו **ההיסטוריה של נביאים ומלכים** (تاريخ الرسل والملوك) מתארת את ההיסטוריה מתחילת ימי העולם על פי הקוראן ועד לשנת 915, מנה הצבא הפרסי כ-50,000, לוחמים תחת פיקודו של אציל בשם **פיירוז**, והצבא המוסלמי מנה כ-20,000 לוחמים בפיקודו של נועיימן בן מוקרין (النعمان بن مقرن) מקבוצת הצחאבה.

על-פי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית, המהלך המכריע בקרב אירע כאשר חיל הפרשים הפרסי פותה לרדוף אחר פרשים בדואים קלים אל תוך מארב מתוכנן מראש. לכודים בעמק הררי צר ומוקפים מכל עבר, הושמדו היחידות הפרסיות ומעטים הצליחו להימלט משדה הקטל.

השליט האחרון לשושלת הסאסאנית, יזדגרד השלישי איבד את מעט השליטה שהייתה נתונה בידיו ואת יכולתו לגייס צבא לקרב בלימה נוסף. הוא ברח עם אצילי החצר המעטים שנותרו לצידו ועם צבא קטן לכוון מזרח, אזור שבעבר היה חלק מהאימפריה הפרתית ועוין את השלטון הסאסאני המרכזי. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (מרב העתיקה) בטורקמניסטן. מותו סימן את סופה של האימפריה הסאסנית ואת שלטונה בעיראק ואיראן.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: היסטוריה
נאהוונד
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
המופע של לולו

**המופע של לולו** (באנגלית: **The Little Lulu Show**) היא סדרת טלוויזיה מצוירת אמריקאית-קנדית לילדים. הסדרה מתארת את קורותיה של הילדה לולו מופט, משפחתה וסביבתה הקרובה.

זוהי סדרת ההנפשה השנייה המבוססת על קומיקס זה, חברת ניפון אולפני אנימציה הפיקה סדרת אנימה בשם "ילדה ושמה שמש" ששודרה בערוץ הראשון.

בשנת 1998 שודרה הסדרה לראשונה בערוץ הילדים, כאשר את לולו דיבבה בעונה הראשונה ענבל לורי ובעונה השנייה רעות יהב.

## תקופת השידור המקורית
הסדרה שודרה בארצות הברית בין ה-30 ביוני 1995 -21 בפברואר 1999 תחת השם: "The Little Lulu Show". בשנת 1998 יצא סרט הקולנוע הראשון של המופע של לולו, המתאר את תקופת ההתבגרות של לולו. מאוחר יותר היא שודרה בעברית.

## עלילה
התוכנית מספרת על ילדה קטנה, מצחיקה, משעשעת ושובבה בשם לולו מופט. לולו בעלת שיער ארוך, שחור ומתולתל שלרוב אסוף בקוקו גבוה, עיניים שחורות ותמיד לובשת שמלה אדומה.

במהלך הסדרה סובבים את לולו אנשים ומכרים כמו אימה הדאגנית, אביה העצלן, חברתה הטובה אנני, חברה הטוב טובי (המכונה "טובי השמן"), הילד העשיר ווילבר, אויבתה המושבעת והיפה גלוריה ואהובה של גלוריה (ואויבה של לולו), ניקולס. 

התוכנית מחולקת לשלושה סיפורים לכל תוכנית, זמן התוכנית הוא כחצי שעה וכל סיפור הוא כרבע שעה. בכל תחילת וסיום קטע לולו מציגה מופע סטנדאפ שבו היא מתבדחת על חשבון חבריה ועל המקרה שקרה או יקרה באותו הפרק. בנוסף ישנם סרטוני-ביניים קצרים ללא דיבור.

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות לילדים
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות