open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יהודה שירליאון

**רבי יהודה בן רבי יצחק**, המכונה גם **רבי יהודה שירליאון** או **רבי יהודה מ[[פריז]]** (נולד בשנת ד'תתקכ"ו, 1166, נפטר בשנת ד'תתקפ"ד, 1224) היה תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים, מחשובי בעלי התוספות. כונה גם **גור אריה** או **רבינו האריה**. חיבר תוספות על מספר מסכתות בתלמוד, המכונים 'תוספות ר' יהודה מפאריש'.

בשנת ד'תתקס"ב הגיע לפריז, פתח בה מחדש את ישיבת "מדרש הגדול דפריש" שנסגר בשנת ד'תתקמ"ב (1182) עם גירוש היהודים מן העיר, ושימש כראש הישיבה.

## משפחתו
רבי יהודה שירליאון היה בנו של רבי יצחק (תלמיד ר"ת), בן רבי יהודה בן רבי יום טוב מפלייזא. סבו רבי יהודה בן יום טוב היה מבעלי התוספות. אבי סבו רבי יום טוב מפלייזא היה בנם של ריב"ן (רבי יהודה בן נתן) ושל מרים בתו של רש"י.

דודתו של רבי יהודה שירליאון, אחות אביו רבי יצחק, הייתה נשואה לר"י הזקן (רבי יצחק בן שמואל מדנפירא - כיום דמפייר), גדול חכמי צרפת בדורו.

חותנו היה רבי אברהם בן רבי יוסף בכור שור, מבעלי התוספות ומפרשני המקרא הבולטים בתקופתו.

## רבותיו ותלמידיו
רבינו יהודה שירליאון היה תלמידו המובהק של דודו ר"י הזקן. יחד עמו למדו אצל ר"י חכמים רבים כמו רבי ברוך בן יצחק בעל התרומה, רבי שמשון בן אברהם משאנץ, רבי שמשון מקוצי, רבי אלחנן בנו של ר"י, ועוד; רבים מהם הקימו מרכזי תורה גדולים בצרפת לאחר פטירת ר"י רבם, וביניהם היה רבי יהודה שירליאון שייסד ישיבה חשובה בפריז.

תלמידיו היו מגדולי בעלי התוספות בתקופתם, ביניהם רבי יחיאל מפריז שלימים היה ליורשו בראשות ישיבת פריז, רבי משה מקוצי מחבר ספר מצוות גדול, ורבי יצחק בן משה מווינה מחבר הספר "אור זרוע".

## חיבוריו
רבי יהודה שירליאון כתב קובצי תוספות רבים שהיו מבוססים על תוספותיו של רבו ר"י הזקן. הוא מזכיר בפירוש 12 מסכתות, וכתב תוספות לפחות ל-20 מסכתות. תוספותיו עובדו על ידי תלמידיו, ומתורתו נשתייר הרבה בקובצי התוספות שלפנינו. מחיבוריו המקוריים מצויים כיום תוספותיו למסכת מגילה שנדפסו בדפוסי התלמוד שלפנינו, וכן תוספותיו למסכת ברכות שנדפסו לראשונה על שם רבי יהודה החסיד, אך הוברר שאינם לו אלא לרבי יהודה שירליאון, חלק מתוספותיו למסכת שבת, חלק מתוספותיו למסכת עבודה זרה ו"תוספות ישנים" למסכת יומא, שנקראים על שמו ונכתבו על ידי תלמידו הסמ"ג.

מלבד התוספות נשמרו תשובות ופסקים שלו בכתבי תלמידיו.

## משפחת רש"י

## קישורים חיצוניים
* 
* אוצר הגדולים חלק ד' - רבינו יהודה מפאריש.
* 
* תוספות רבינו יהודה שירליאון על מסכת ברכות (על שם רבי יהודה החסיד), נדפס ב״ברכה משולשת״, באתר היברובוקס
* תוספות רבנו יהודה שירליאון על מסכת ברכות, חלק ראשון, י"ל מכת"י אוקספורד עם הערות באורים ומקורות, מאת הרב ניסן זק"ש, ירושלים תשכ"ט, באתר אוצר החכמה
* תוספות רבנו יהודה שירליאון על מסכת ברכות, חלק שני, י"ל מכת"י אוקספורד עם הערות באורים ומקורות, מאת הרב ניסן זק"ש, ירושלים תשל"ב, באתר אוצר החכמה
* תוספות רבינו יהודה שיר לאון על מסכת פסחים, בשנת תשל"ט לפ"ק, ניו יורק, יוצא לאור בפעם הראשונה על פי כתבי יד עם הערות ומראה מקומות, מאת משה יהודה הכהן בלוי, באתר אוצר החכמה
## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת רש"י
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:תלמידי ר"י הזקן
קטגוריה:פריז: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:ילידי 1166
קטגוריה:נפטרים ב-1224
קטגוריה:יהודי צרפת במאה ה-12
קטגוריה:יהודי צרפת במאה ה-13
אתל קתרווד

**אתל מרי קתרווד** (באנגלית: **Ethel Mary Catherwood**; 28 באפריל 1908 – 26 בספטמבר 1987) הייתה אתלטית קנדית, האלופה האולימפית הראשונה (אמסטרדם 1928) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

## ביוגרפיה
קתרווד נולדה באנה, שבדקוטה הצפונית וגדלה בססקאטון שבססקצ'ואן. היא הצטיינה בענפי ספורט שונים ביניהם בייסבול, כדורסל ואתלטיקה.

### שיאנית עולם
באליפות ססקצ'ואן באתלטיקה שנערכה בשנת 1926 השוותה קתרווד בקפיצה לגובה את השיא הקנדי, בתוצאה של 1.51 מטר ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברג'יינה ב-6 בספטמבר, במסגרת יום העבודה אותה שנה היא שברה את השיא העולמי בקפיצה לגובה והעמידה אותו על 1.58 מטר, שיפור לשיא של פיליס גרין מבריטניה (1.552 מטר).

באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה קתרווד במדליות זהב בקפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה שוב באליפות קנדה בקפיצה לגובה ובהטלת כידון והגנה על תואריה.

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. קתרווד זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.595 מטר, לפני חביבת הצופים ושיאנית העולם לין כיסולף מהולנד (1.56 מטר) ומילדרד ויילי מארצות הברית (1.56 מטר). לצערה לא נערכה תחרות בהטלת כידון במשחקים אלו.

באליפות קנדה שנערכה בשנת 1930 זכתה קתרווד בשתי מדליות זהב קפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון ובמדליית ארד בקפיצה לגובה. עקב פציעות רבות היא פרשה מספורט תחרותי.

### חייה האישיים
לאחר המשחקים האולימפיים ב-1929 נישאה קתרווד בחשאי לג'יימס מק'לארן. נישואים אלו נמשכו זמן קצר עד לגירושיהם ברינו ביולי 1932. מספר חודשים לאחר מכן, היא עברה עם אחותה לסן פרנסיסקו, קליפורניה ושם נישאה בשנית לביירון מיטשל ממנו התגרשה בשנת 1960.

בשנת 1987 נפטרה קתרווד בגראס ואלי שבקליפורניה.

## תארים והישגים
* בשנת 1955 נכללה קתרווד בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. http://www.sportshall.ca/honoured-members/27686/ethel-catherwood/

## שיאים אישיים
* קפיצה לגובה: 1.60 מטר (1928)
* הטלת כידון: 36.17 מטר (1927)

## ראו גם
*התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית)

## קישורים חיצוניים

* אתל קתרווד, באתר historica-dominion 

קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:אלופות אולימפיות מקנדה
קטגוריה:אתלטיות אולימפיות קנדיות
קטגוריה:שיאני עולם קנדים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם קנדיות
קטגוריה:ילידות 1908
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1908
קטגוריה:נפטרות ב-1987
קטגוריה:נפטרים ב-1987
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קמרון במשחקים הפאראלימפיים

**[[קמרון]]** השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה קמרון חלק מעולם.

הספורטאי הראשון אותו שלחה קמרון למשחקים בלונדון, קונרט פרדיריק אטנגנה, התחרה בהרמת כוח (עד 56 ק"ג) וסיים במקום התשיעי עם תוצאה של 155 ק"ג.

## ראו גם
* קמרון  במשחקים האולימפיים
* קמרון במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:קמרון: ספורט
אנטיגואה וברבודה במשחקים הפאראלימפיים

**[[אנטיגואה וברבודה]]** השתתפה פעם אחת בלבד ב בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה אנטיגואה וברבודה חלק מעולם.

האתלט היחידי אותו שלחה המדינה למשחקים שנערכו בלונדון בשנת 2012 היה האצן ג'מול פילגרים. פילגרים היה ספורטאי בעל שאיפות אולימפיות אולם תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 2009 שאילצה לקטוע את רגלו הימנית מעל הברך גדעה את החלום. ב-15 במרץ 2012 הקימה המדינה ועד פאראלימפי במטרה אחת בלבד - לשלוח את פילגרים להתחרות במשחקים הפאראלימפיים.

## ראו גם
* אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים
* אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:אנטיגואה וברבודה: ספורט
כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים

**כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים** (בגרמנית: **St. Michael**) היא כנסייה בעיר הילדסהיים שבגרמניה. הכנסייה נבנתה בשנים 1001–1031 בסגנון רומנסקי מוקדם והוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים.

## היסטוריה
הכנסייה נבנתה בניהולו של הבישוף ברנווארד מהילדסהיים על מנת שתשמש כקפלה של המנזר הבנדיקטי שהוא עמד בראשו. ברנווארד קרא לכנסייה על שם המלאך מיכאל, אך נפטר ב-1022 בטרם הושלמה הבנייה. יורשו, הבישוף גוטהרד קידש את הכנסייה ב-1033 וקבר בקריפטה שבה את עצמותיו של ברנווארד.
ב-1542, הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית להילדסהיים והכנסייה עברה לידי הכנסייה הלותרנית, אך המנזר עצמו נשאר בנדיקטי (וממילא קתולי) והנזירים ממשיכים להשתמש בכנסייה לתפילותיהם עד היום. הכנסייה חרבה בהפצצות בנות הברית על הילדסהיים ב-22 במרץ 1945, אך היא שוקמה ונבנתה מחדש בין 1950 ל-1957.

## ארכיטקטורה
כנסיית מיכאל הקדוש בנויה בסגנון רומנסקי אוטוניאני והיא אחת הדוגמאות הטובות לסגנון זה. יש בה בית מקהלה כפול ושני טרנספט, ומעל כל הצטלבות בנוי צריח מרובע. בית המקהלה המערבי מסתיים באמבולטוריום ובקריפטה. אורכה של הכנסייה הוא 74.75 מטרים, רוחבה 22.75 מטרים וגובהה 16.7 מטרים. התקרה עשויה עץ ועליה ציור מ-1230 המתאר את שושלת היוחסין של ישו.

## דלתות הברונזה
דלתות ברנווארד (גרמנית: Bernwardstür) נוצקו מברונזה בערך ב-1015. הדלתות מראות מחזורי סיפורים: אירועים מספר בראשית על הדלת השמאלית ואירועים מחיי ישו על הדלת הימנית. הן נחשבות ליצירת מופת של אמנות אוטוניאנית, למייצג העתיק ביותר של מחזורי תמונות בפיסול גרמני ולמחזור התמונות היצוק העתיק ביותר בגרמניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על הכנסייה
* 

קטגוריה:גרמניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:גרמניה: קתדרלות
קטגוריה:הילדסהיים
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: מבנים
אוניברסיטת הוואי

**רשת האוניברסיטאות של הוואי** (באנגלית: **University of Hawaiʻi**, מוכרת בראשי התיבות: **HU**) היא רשת אוניברסיטאות ציבוריות של מדינת הוואי. 

תוכניות הלימודים באוניברסיטה כוללות לימודים טרום-אקדמאים, לימודים לתואר ראשון ותארים מתקדמים לרבות לימודים לדוקטורט. 

שלושה קמפוסים, שבעה קולג'ים קהילתיים, חמישה מרכזי מחקר, שלושה מרכזים אוניברסיטאיים וארבעה מרכזים חינוכיים בשישה איים במדינת הוואי. 

מרכזה של האוניברסיטה ממוקם בהונולולו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

הוואי
קטגוריה:הוואי: חינוך
חיים סלבין

**חיים סלָבִין** (20  בפברואר 1902 – 6 ביולי 1980) היה תעשיין ישראלי, ממקימי תעשיית הנשק בארץ ישראל, מנהל התעשייה הצבאית בתקופת "ההגנה" ולאחר הקמת מדינת ישראל.

## חייו
סלבין נולד בפרופויסק שבאימפריה הרוסית, בנם של אריה ופניה. למד בתיכון בהומל והנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. היה פעיל ציוני ונאסר על ידי הצ'קה מספר פעמים. ביולי 1924 גורש מרוסיה ובחר לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו נישא למניה (מרים) לייקין, שלמדה איתו הנדסת חשמל. הזוג היו הורים לבן.

בארץ השתלב בצוות עובדי תחנת הכוח בטבריה שזה עתה הוקמה, ולאחר פגישה עם פנחס רוטנברג מונה למנהל חברת החשמל בחיפה. סלבין שימש עוזרו הבכיר של רוטנברג ונשלח על ידו לעסוק במדידות ובהכנות לבניית תחנת הכוח בנהריים. עבד בהקמה ובניהול תחנת הכוח והתגורר בתל אור. במקביל היה פעיל בארגון "ההגנה" מ-1929 ועסק בתעשיית הנשק הבלתי-לגאלית ביישוב.

ב-1934 עבר לתל אביב ועבד בתחנת הכוח המקומית כמהנדס ראשי של חברת החשמל. החל מ-1937 עסק בהקמת תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב והיה חבר בהנהלתה. בתקופה זו עמד בראש תעשיית הנשק של ההגנה שהוקמה בשטחי תחנת הכוח, ובשנים 1940-1944 עמד בראש התעשייה הצבאית והעביר אותה לפסים של ארגון תעשייתי מסודר. לאחר מכן נסע לארצות הברית והקים יחד עם אליהו סחרוב רשת של רכש העברה והברחת ציוד, מכונות ליצור נשק וחומרי נפץ לארץ ישראל. הוא שב לישראל ב-1946, עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה שוב לעמוד בראש התעשייה הצבאית וניצח על הקמת מפעלים חדשים בהם התבצע ייצור סדרתי של תת-מקלע סטן, מקלע דרור, מחסניות, תחמושת קליעית, רימוני-יד, פגזים ואמצעי לחימה נוספים. בשנים 1947-1952 ביחד עם איסר סנפירי הוא ניהל "מפעל S".
 
בתחילת שנות החמישים הקים מפעל לבנייה טרומית, לאחר מכן עסק בהקמת מפעל העץ "ספן" בעמק הירדן ובאמצע שנות החמישים הקים את מפעל ייצור הסוכר בעפולה. ב-1958 העניק הטכניון לסלבין תואר דוקטור לשם כבוד.

היה נשוי ואב לבן. אשתו, מרים סלבין, עבדה החל ב-1928 ובמשך עשרות שנים כמהנדסת תחנה בחברת החשמל.

על שמו של סלבין נקרא "מפעל סלבין" של תע"ש, העוסק בתחום הרק"ם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
אליאס סבאדה

**אליאס סבאדה** (באנגלית: **Elias Savada**; נולד ב-1950) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי.
## חייו
הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג *Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910* שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין *Film Threat* וכן באתר *[[Rotten Tomatoes]]*. 

בשנת 1995 יצא לאור הספר *Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre* ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר *Dark Carnival* היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי *Journal of Popular Film & Television* כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (*Houston Chronicle*) כתב כי "הספר *Dark Carnival* מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:חוקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
מלצוב

**מלצוב** (בסלובקית: **Malcov**) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה.

רשומות היסטוריות מזכירות את העיר החל משנת 1338 כאשר האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה. מלכיה הונגריה העבירה את השליטה בכפר לאצילים שונים. מסוף המאה ה-15 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-16 הכפר היה בשליטת ברדיוב.

הרשות המקומית ממוקמת בגובה של 410 מטרים, ומשתרעת על שטח של 18.876 קמ"ר. האוכלוסייה המשוערת היא כ-1460 נפשות.

## קישורים חיצוניים

* 
*נתונים סטיסטיים מהרשות לסטיסטיקה הסלובקית

קטגוריה:סלובקיה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
אולגה סחרוף

**אולגה ניקולבנה סחרוף** (**Olga Sacharoff**; 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית – 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם.

## ביוגרפיה ועבודתה
סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי. אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי , היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני. שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ.

בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז. היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי. היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף.

מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה. היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי. בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן.

סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה. כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים. היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה.

סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציירים גאורגים
קטגוריה:ציירות ספרדיות
קטגוריה:ילידות 1889
קטגוריה:ילידי 1889
קטגוריה:נפטרות ב-1967
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1967
רשות נחיתה

**רשות נחיתה** הוא סרט קצר של ריקי שלח משנת 1977. זהו סרט המדע הבדיוני העברי הראשון ואחד מסרטי המדע הבדיוני הבודדים שנעשו בישראל בכלל. צולם ב-16 מ"מ ומלווה במוזיקה של להקת קינג קרימזון. 

## תקציר העלילה
מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון מקבל תקשורת מוצפנת מכלי טיס בלתי מזוהה. פענוח ההצפנה מראה שמרחף באזור, אמנם עדיין מחוץ לאטמוספירה, כלי טיס בלתי ידוע המבקש רשות נחיתה. כל הניסיונות לזהותו על הרדאר עולים בתוהו, כלי הטיס מתקרב מאוד, מוכרז מצב חירום בשדה התעופה וברדיוס גדול סביבו. כל נתיבי התחבורה סביב לשדה התעופה נסגרים וגדוד חיילים מוכנס לכוננות בשערי נמל התעופה.

לבסוף נוחתת החללית לתוך שלולית בקצהו של אחד המסלולים. בכל תהליך ההנחתה לא הביא איש בחשבון את גודלה של החללית.

## אודות הסרט
הסרט נבחר לנעול את פסטיבל סרטי המדע הבדיוני בטריאסטה 1978 שהיה אז מן החשובים בפסטיבלי המדע הבדיוני בעולם, בספר הפסטיבל כתוב "...גם סטיבן ספילברג עושה עכשיו משהו דומה...", כוונת הכותבים הייתה לסרטו "מפגשים מהסוג השלישי" שהיה אז בתהליכי הפקה.
הסרט כולו נעשה כמעט ללא תקציב והוא צולם באתרים שונים בארץ כשהמרכזיים ביניהם הם מגדלי הפיקוח בבן-גוריון ובעטרות. 

מן הסרט:

## שחקנים
*יוסי גרבר
*רפי תבור
*איציק אלוני
*משה טימור
*שלום קינן
*שיש קולר
*ג'רי גלנץ
*יהודה סתיו
*ישראל לוי
*אהוד גרף
*גבי ינון
*שחר אורן

## קישורים חיצוניים
*הסרט באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
*

קטגוריה:סרטי מדע בדיוני ופנטזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1977
קטגוריה:סרטי ריקי שלח
מסדר הודו הבריטית

**מסדר הודו הבריטית** (באנגלית: **Order of British India**, מוכר גם בר"ת: **OBI**) הוא מסדר הצטיינות ועיטור צבאי אשר היה ניתן למשרתים בצבא הודו הבריטית. העיטור ניתן עבור שירות ארוך, נאמן ומכובד של משרתים מתת-היבשת ההודית בשירות האימפריה הבריטית. העיטור היה פעיל משנת 1837 עד שנת 1947, אז קיבלה הודו את עצמאותה מידי הבריטים.

לרוב ניתן העיטור עבור השתתפות ראויה לציון במהלך מערכה או מלחמה, לעיתים נדירות ניתן העיטור לקצינים עבור שירות ארוך של בין 20 ל-30 שנים. העיטור ניתן בשתי דרגות; דרגה שנייה שהעניקה למעוטר את התואר 'בהאדור' (גיבור), ודרגה ראשונה שהעניקה למעוטר את התואר 'סרדר בהאדור' (מפקד גיבור). תוארו המלא לדוגמה של מייג'ור סינג אטוואל מצבא הודו הבריטית שקיבל את העיטור עבור לחימתו במלחמת העולם השנייה היה: מייג'ור *סרדר בהאדור* סינג אטוואל, OBI (דרגה ראשונה).

## ההיסטוריה של המסדר
מסדר הודו הבריטית התחיל בתור עיטור אשר הוענק על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתקופה הראשונה של השלטון הבריטי בהודו, הייתה הפרדה ברורה בין יחידות בריטיות לבין יחידות הודיות אשר שירתו את האימפריה הבריטית כחלק מצבא הודו הבריטית. החיילים הבריטים נכללו בשיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך לפחות במהלך המאה ה-18 וה-19, לחיילים ההודים בשירות האימפריה הוענקו עיטורים ותארים שונים (בעלי חשיבות מופחתת מעט).

מסדרי האבירות הבריטיים שהוענקו לחיילים וקצינים בריטים לא הוענקו, אם כן, לחיילים ההודים, גם כאשר אלו הפגינו גבורה ונאמנות שוות ערך לבריטים. לכן, עיטור מסדר הודו הבריטית היה חלק מהעיטורים שהגיעו לחיילים ההודים בשירות האימפריה.

המסדר נוסד אם כן בשנת 1837, בתקופה של התייצבות שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית וביסוס מקומה בתור הישות השלטונית העיקרית והחזקה בתת-היבשת ההודית. 20 שנים לאחר מכן פרץ המרד ההודי הגדול, בו התקוממו החיילים ההודים כנגד מפקדיהם והשלטון הבריטי. בין היתר סימן המרד את קיצו של שלטון חברת הודו המזרחית ומעבר השליטה בהודו לידי הפרלמנט הבריטי, כמו גם מעבר צבא הודו לידי צבא האימפריה הבריטית. לכן, משנת 1859 עבר המסדר יחד עם כל העיטורים ההודים להיות חלק משיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך תנאי זכאותו של העיטור לא השתנו והוא נותר עיטור לחיילים הודים בלבד.

בשנת 1947 כאמור, בוטל העיטור והמסדר כאשר הודו ופקיסטן קיבלו את עצמאותם ושלטון הראג' הבריטי הסתיים.


קובץ:OBI 1837-8.jpg|סרט העיטור 1837–1838
קובץ:OBI 1838-1939.jpg|סרט העיטור 1838–1939
קובץ:OBI 1939-1947 2.jpg|דרגה שנייה (1939–1947)
קובץ:OBI 1939-1947 1.jpg|דרגה ראשונה (1939–1947)


## קישורים חיצוניים

* תיאור המסדר באתר המוזיאון הלאומי של הצבא.

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיטורים
הודו הבריטית
פלוג'ה (עיראק)

**פלוג'ה** (בערבית: **الفلوجة**, תעתיק מדויק: **אלפלוג'ה**) היא עיר במחוז אל-אנבאר שבמרכז עיראק השוכנת על גדתו המזרחית של נהר הפרת ומרוחקת כ-69 ק"מ מערבית לבירה בגדאד. פלוג'ה המודרנית שוכנת על חורבות העיר העתיקה פומבדיתא, שקמה בימי בבל וששימשה מרכז לחיים יהודיים בתקופת התלמוד ובה פעלה ישיבת פומבדיתא. בפלוג'ה התגוררו יהודים ואף היה בה רובע יהודי עד עליית יהודי עיראק. בשנת 1947 פלוג'ה הייתה עיירה קטנה, אך לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 מתגוררים בעיר 250,884 בני אדם. העיר נודעת בתואר "עיר המסגדים" בשל למעלה מ-200 מסגדים בעיר ובסביבותיה.

מינואר 2014 ועד יוני 2016, נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית.

## היסטוריה
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים. העיר העתיקה באזור, פומבדיתא, הייתה מרכז יהודי (ביחד עם סורא) מאז שנת 259 (כאשר נחרבה נהרדעא בידי פפא בר נצר), למשך תקופת האמוראים וחלק ניכר מתקופת הגאונים. בתקופה זו פעלה בעיר ישיבת פומבדיתא, עד שעברה לבגדאד בראשית המאה העשירית. הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר בשנת 1164 וטען כי מתגוררים בה כ-3,000 יהודים.

בתקופת האימפריה העות'מאנית, העיר היוותה תחנה בכביש בדרך לעיר בגדאד. בזמן המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941 הובס הצבא העיראקי בקרב ליד העיר.

עד אמצע המאה ה-20 הייתה פלוג'ה עיירה קטנה ובה כ-10,000 תושבים. עם עצמאות עיראק ושלטונו של סדאם חוסיין גדלה חשיבות העיר, כאחד מקודקודיו של המשולש הסוני והאוכלוסייה בה גדלה עד למעלה מ-300,000. זאת בזכות מאגר נפט אדיר במדינה וקירוב העיר לכביש לבגדאד.

בזמן מלחמת המפרץ העיר סבלה מפגיעה נרחבת באזרחיה.

במהלך מלחמת עיראק נכבשה העיר על ידי הכוחות האמריקאים. זאת לאחר שהצבא העיראקי נטש את עמדותיו תוך השארת הציוד הצבאי מאחור. במהלך הפלישה הראשונית לעיר, פרצה אנרכיה בעיר והתרחשו בזיזות רבות. בתאריך 17 באפריל 2003 התרחשו , לאחר הפגנה שהתקיימה ליד בית ספר תיכון בעיר ששימש כמפקדה צבאית. מטרת ההפגנה הייתה למחות כנגד השימוש הצבאי בבית הספר, והשתתפו בו כ-200 אזרחים. על גג בית הספר היו מוצבים חיילי הדיוויזיה המוטסת ה-82. מסיבה שנויה במחלוקת, החיילים האמריקאים ירו לתוך הקהל וגרמו למותם של כ-17 אזרחים ולפציעתם של למעלה מ-70. האמריקאים ענו כי הם הגיבו לירי מתוך הקהל, והעיראקים הכחישו גרסה זו. בשנת 2004 הייתה העיר שדה קרב בין האמריקאים ובין כוחות מקומיים שהתנגדו לכיבוש האמריקאי לרבות בריגדת מהפיכת 1920. בקרבות הקשים שהתחוללו בעיר נחרב חלק ניכר מהשטח הבנוי. כתוצאה משני הקרבות המרכזיים נהרגו כ-122 חיילים אמריקאים, 8 חיילים עיראקיים ו-4 חיילים מן הצבא הבריטי, זאת בנוסף ללמעלה מ-1,500 מחבלים ומספר לא ידוע של אזרחים.

בחודש דצמבר 2006 השליטה בעיר עברה מארצות הברית לכוחות המזוינים של עיראק.

מינואר 2014 ועד יוני 2016 נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית. באפריל 2016, תקפו הכוחות המזוינים של עיראק באמצעות מטוסי קרב אירו L-159 בעיר ולפחות 15 בני אדם נהרגו. ביוני 2016, לאחר תום קרב ארוך וממושך, הכריז ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי על שחרורה של פלוג'ה מידי המדינה האסלאמית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: ערים
קטגוריה:יישובים בעיראק שנכבשו על ידי המדינה האסלאמית
תראפוזה

**תראפוזה** או **עכביש גוליית** (שם מדעי: *Theraphosa*) היא סוג של טרנטולה מדרום אמריקה.
סוג זה כולל שלושה מינים, שלושתם מהגדולים שבעכבישי העולם.

עד לשנת 2010 היו ידועים שני מיני תראפוזה, אם כי רבים חשדו כי חלק מהפריטים שנחשבו בטעות כ-*Theraphosa blondi* שייכים בעצם למין אחר, שלישי. בשנת 2010 תואר לראשונה המין *Theraphosa stirmi*.

שלושת מיני התראפוזה דומים זה לזה, ונדרשת רמה מסוימת של בקיאות על מנת להבחין ביניהם.

## מינים
**[[Theraphosa apophysis]]* טינטר, 1991 — ונצואלה
**[[Theraphosa blondi]]* להטרייל, 1804 — גינאה הצרפתית, סורינאם, גויאנה?, ברזיל?,
**[[Theraphosa stirmi]]* רודולף וויינמן, 2010 — גויאנה

## תיאור
שמאל|ממוזער|250px|העכביש לצד סרגל ושטר של דולר לצורך קנה מידה

מוטת רגליהם של מיני התראפוזה מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלם מגיע עד ל-170 גרם. הזכרים חסרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעם של מיני התראפוזה נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לתראפוזה שערות על גופם, בטנם ורגליהם.

## מחזור חיים
בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.

## תזונה
כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים.

לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.

בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.

## ארס
כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1870
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טמרלן טורל
קטגוריה:פרווניתיים
The Crown Jewels EP

***The Crown Jewels EP*** הוא אלבום המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה אנד דה דיימונדס. הוא יצא באופן דיגיטלי ב-1 ביוני 2009 ובאופן פיזי ב-22 ביוני 2009.
תמונת הנושא של האלבום עוצבה על ידי כריסטיאנה קווצ'רו. התמונה בצד שמאל היא תמונת הנושא של המהדורה הדיגיטלית, המהדורה הפיזית כללה תמונה דומה אך מעט שונה. "I Am Not a Robot" כלול גם באלבום הבכורה של מרינה אנד דה דיימונדס, *[[The Family Jewels]].*

## רשימת רצועות
### מהדורה פיזית

### מהדורה דיגיטלית

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של מרינה אנד דה דיימונדס

## הערות שוליים

קטגוריה:מיני-אלבומים מ-2009
קטגוריה:אלבומי מרינה דיאמנדיס
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
סלאלום (סרט)

**סלאלום** (איטלקית: Slalom) הוא סרט קומדיה איטלקי, שיצא בשנת 1965. נכתב על ידי פרנקו קסטלנו וג'וזפה מוקיה, בוים על ידי לוצ'אנו סלצ'ה ומככב בו ויטוריו גסמן. המוזיקה בסרט נכתבה על ידי אניו מוריקונה.

אורך הסרט הוא 108 דקות.

## תקציר העלילה
לוצ'יו ועוזרו ריקרדו מסתבכים עם כנופיית זייפנים בינלאומית. הזייפנים מתכננים לפגוע בכלכלה האמריקנית, על ידי הדפסת שטרות מזויפים. העלילה מסתבכת, ומובילה אל מצרים.

## [[ליהוק]]
***ויטוריו גסמן** בתור לוצ'יו רידולפי
***[[אדולפו צ'לי]]** בתור ריקרדו
***[[דניאלה ביאנקי]]** בתור נדיה
***[[בבה לונצ'אר]]** בתור אלן
***[[לובנה עבדל עזיז]]** בתור פארה
***[[אמה דניאלי]]** בתור הילדה, אשתו של לוצ'יו
***[[קורדו אולמי]]** בתור פקיד בשגרירות האיטלקית
***[[בוב אוליבר]]** בתור ג'ורג'
***[[נג'ווה פואד]]** בתור נבילה
***[[איזבלה ביאג'יני]]** בתור סימונטה, ריקרדו
***[[פיארו וידה]]** בתור הרוצח

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי 1965
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת אניו מוריקונה
טירת פרונטנאק

250px|שמאל|ממוזער|מבט פנורמי על טירת פרונטנאק בשעת ערב
ימין|ממוזער|300px|טירת פרונטנאק- במבט מהרחוב.
**טירת פרונטנאק** (בצרפתית: **Château Frontenac**) היא בית מלון בעיר קוויבק סיטי שבקנדה ואחד המבנים הידועים ביותר בה.

המלון הוקם בשלהי המאה ה-19 באתר שעליו ניצבה בעבר טירת הלדימאנד (Château Haldimand), שפעלו בה משרדים אדמיניסטרטיביים של בית המחוקקים התחתון של קנדה. הוא נקרא על שמו של לואי דה בואד (Louis de Buade), דוכס פרונטנאק, שהיה מושל המושבה צרפת החדשה בשנים 1672–1682 ו-1689–1698. הוא נבנה בשכנות למצודת קוויבק, שפרונטנאק החל את בנייתה בסוף המאה ה-16. למרות שהמלון איננו המבנה הגבוה בעיר, מיקומו על גבעה הצופה על נהר סנט לורנס מעניק לו בולטות רבה.
המלון תוכנן על ידי האדריכל האמריקני ברוס פרייס עבור חברת קנדיאן פסיפיק ריילוויי (Canadian Pacific Railway), ונפתח ב-1893. חלקיו החדשים יותר של המבנה, לרבות המגדל המרכזי, תוכננו על ידי האדריכל הקנדי ויליאם סאת'רלנד מקסוול (William Sutherland Maxwell).

שתי ועידות מלחמה - ב-1943 וב-1944 - נערכו במלון (ובמצודה הסמוכה) בין מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וקנדה על מנת לתאם את מהלכיהן במלחמת העולם השנייה.

בשנת 1953 צולמו במלון סצנות מסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה".

ב-1980 הוכרז המלון כאתר היסטורי לאומי של קנדה.

בשנת 2001, בעקבות שינוי שם החברה שהמלון מצוי בבעלותה שונה גם שמו. הוא נקרא כעת Fairmont Le Château Frontenac.

## קישורים חיצוניים

* 
* טירת פרונטנאק באתר האתרים ההיסטוריים של קנדה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר מבנים
קטגוריה:קנדה: בתי מלון
קטגוריה:קוויבק סיטי: מבנים
פרונטנאק
שיר השירים רבה

מדרש **שיר השירים רבה** (ידוע גם בשם: **מדרש חזיתָ** על שם הפסוק הפותח: 'חזיתָ איש מהיר במלאכתו') הוא מדרש ארץ ישראלי קדום על מגילת שיר השירים, ומשתייך לקבוצת מדרשי האגדה המכונים גם מדרשי אמוראים. המדרש דורש את כל פסוקי המגילה על פי סדרם.

## זמנו ומקומו
שיר השירים רבה הוא מהמאוחרים שבמדרשי האגדה הארץ-ישראליים הקלאסיים הכוללים גם את בראשית רבה, ויקרא רבה ופסיקתא דרב כהנא, וזמן עריכתו המשוער הוא במאה השישית או השביעית לספירה. בראש המדרש מובאות חמש פתיחתות, אשר לדעת קדרי שייכות לרובד מאוחר יותר של החיבור.

## מקורותיו של החיבור וסגנונו

עורך שיר השירים רבה עשה שימוש נרחב במדרשים שקדמו לו, ובעיקר במדרש פסיקתא דרב כהנא, ויקרא רבה ובראשית רבה. כמו כן הוא הביא מהירושלמי ומהתוספתא, אבל ככל הנראה לא הכיר את התלמוד הבבלי. העורך שילב את המדרשים על שיר השירים על פי הסדר של פסוקי המגילה במקומם המתאים. לצד חומרים אלה יש מדרשים רבים בתוך החיבור שאין להם מקבילות בספרות התלמודית.

השיטה הרווחת בפרשנות המגילה היא השיטה האלגורית-היסטורית. דרשות רבות דורשות את תיאורי האהבה שבמגילה כאהבה שבין האל ובין כנסת ישראל. הדוד (המכונה גם דודי, רעי) הוא האל, והרעיה (המכונה גם כלתי, יונתי, תמתי, אחותי) היא ישראל. הדרשות סובבות בדרך כלל סביב אירוע היסטורי מסוים, כגון: הגאולה ממצרים, קריעת ים סוף, נדודי בני ישראל במדבר, מתן תורה, המשכן, בית המקדש, קיום המצוות, שעבוד הגלויות ואחרית הימים. לדעת שאול ליברמן כבר בתקופה התנאית היו קיימות ארבע שיטות עקביות לפרשנות אלגורית של המגילה: ים סוף, סיני, אוהל מועד ובית העולמים (מקדש שלמה). כל שיטה דרשה את כל פסוקי המגילה בעקביות בנושא אחד. במדרש שיר השירים רבה לא ניתן למצוא שיטתיות ברורה. על כל פסוק ופסוק מובאות דרשות אלגוריות מגוונות ושונות בזה אחר זה. יש גם שחלק אחד של פסוק נדרש בשיטה אלגורית אחת והחלק השני נדרש על פי שיטה אלגורית אחרת.

## מהדורות החיבור
מהדורות הדפוס השונות של מדרש זה נובעות כולן ממהדורת הדפוס הראשונה, קושטא רע"ד. קיימת גם מהדורה אלקטרונית של האקדמיה ללשון העברית "מאגרים" המבוססת על כתב יד וטיקן 76. חלק מקטעי הגניזה פורסמו בבמות מדעיות שונות.

סיכום עדכני על מחקר המדרש מצוי בעבודת הדוקטורט של תמר קדרי. קדרי עוסקת בשנים האחרונות בהתקנת מהדורה מדעית של המדרש, בתמיכתה של הקרן הלאומית למדע (מס' 09 / 1152). במסגרת זו הוכן סינופסיס של מדרש שיר השירים רבה ובו כל עדי הנוסח של החיבור. ניתן לצפות בו בעמוד של מפעל המדרש באתר של מכון שכטר למדעי היהדות.

## קישורים חיצוניים

* 
* מהדורה סינופטית של שיר השירים רבה באתר מכון שכטר למדעי היהדות
* שיר השירים רבה במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, על פי כתב יד וטיקן 76 ובתוספת ניתוח לשוני של המילים העבריות
* מהדורה מעוצבת מאת זהבה גרליץ, מבוססת על הנוסח המצוי בדפוס
* 
* 

## הערות שוליים

 

קטגוריה:מדרש רבה
קטגוריה:ספרי מדרשים ארץ-ישראליים
קטגוריה:שיר השירים
פ.י.ב.י. אחזקות

**פ.י.ב.י אחזקות בע"מ** היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה היא חברת החזקות, שאחזקתה העיקרית היא השליטה בבנק הבינלאומי הראשון באמצעות 53.53% בזכויות ההצבעה ובהון. בנוסף להחזקותיה בבנק, היו לחברה החזקות במספר חברות נוספות בתחום ההשקעות הריאליות (שאינן בנקאיות "טהורות"), שמרביתן מומשו. שם החברה נגזר מראשי התיבות של השם באנגלית של אחזקתה העיקרית First International Bank of Israel.

חברה בת נוספת של החברה הייתה פ.י.ב.י. בית השקעות, שעסקה בפיתוח ההשקעות הריאליות (הלא בנקאיות) של הקבוצה.

## היסטוריה
החברה התאגדה ונרשמה בישראל כחברה בע"מ ביום 11 במאי 1972, במקביל להקמת הבנק הבינלאומי הראשון. עם מקימי החברה נמנו ממשלת ישראל ומספר משקיעים מחוץ לישראל, בהם בנק פירסט פנסילבניה (First Pennsylvania International Capital Corp), וחברת ההשקעות לישראל (Israel Investors Corporation).

במועד התאגדותה הנפיקה החברה לממשלת ישראל מניית יסוד בת 100 שקל ערך נקוב, וניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה החל מחודש יולי 1978.

במאי 1978 הסכימה ממשלת ישראל לביטול זכויותיה המיוחדות מכוח מניית היסוד ולפיכך החליטה האספה הכללית לפצל את מניית היסוד ל-1,000 מניות רגילות.

בדצמבר 1978 מכרה חברת פירסט פנסילבניה, שהייתה בעלת המניות הגדולה ביותר, את כל מניות החברה בהן החזיקה, לחברה אחרת, שהעבירה אותן לחברות שבשליטת איש העסקים שאול אייזנברג.

באפריל 1980 רכשה חברת ההשקעות "דנות" את השליטה בחברה מחברות שונות בשליטת אייזנברג. בסוף 1982 התקיים משא ומתן למכירת השליטה ב"פ.י.ב.י. אחזקות" לבנק המזרחי המאוחד, אך עסקה זו לא הבשילה. כתוצאה מהליכי פירוק אליהם נכנסה דנות, רכש בסוף שנת 1986 איש העסקים ז'אק נאסר את השליטה בחברה. מניותיו של נאסר הוחזקו בידי חברה זרה בשם פלימון (PALIMON B.V) הרשומה בהולנד שהייתה בבעלות מלאה אך עקיפה של נאסר. הבעלות בפלימון הוחזקה על ידי פלימקס (PALIMEX) - חברה זרה הרשומה בפנמה. עם רכישת חבילת המניות הפך נאסר לבעל השליטה בחברה ובבנק.

בנובמבר 1990, רכשו האחים ג'וזף ומואיז ספרא מברזיל, בחלקים שווים ביניהם, את כל מניות פלימקס מנאסר. בעקבות רכישות נוספות של מניות החברה, עלו החזקותיה של פלימון לכ־51.89% בהון וכ־70.59% בזכויות ההצבעה.

בספטמבר 2003 עברה השליטה בחברה לצדיק בינו ומשפחת ליברמן האוסטרלית, תמורת 90 מיליון דולר.

באפריל 2005, במסגרת שתי הצעות רכש לרכישת מניות החברה, נרכשו על ידי פיבי השקעות כ-14.55% מהון המניות של החברה, תמורת כ־240 מיליון ש"ח. בנוסף, רכשה פיבי השקעות במהלך שנת 2005 מניות נוספות של החברה בהיקף כולל של כ-225 מיליון ש"ח.

באוגוסט 2016, מכרה משפחת ליברמן חלק מהחזקתה ונותרה עם כ-12% מהמניות.

## קישורים חיצוניים
* הדוח הכספי של החברה לשנת 2011, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב

* "בנק המזרחי" - הבעלים מס' 3 של חברת האחזקות "פי.בי.", מעריב, 19 בדצמבר 1982

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
עמי דרך

**עמי דרך** (4 בנובמבר 1963 – 5 בספטמבר 2012) היה מעצב ישראלי. כיהן כפרופסור וראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.

## קורות חיים
נולד בחיפה, אביו היה יצרן פרותזות ואמו עקרת בית ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר קובי דרך. התנדב לקורס חובלים ב-1982 ושירת כקצין מכונה בסטי"ל. בהמשך עבר להדריך בקורס חובלים במגמת מכונה. בשירות המילואים שירת כמדריך חובלים בשלב ימ"פ בסדרת ימאות בעכו.

בוגר בצלאל (1992) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בסטודיו של פרופ' יעקב קאופמן, ובחברת "ארן מחקר ופיתוח". לאחר מכן הקים יחד עם דב גנשרוא את סטודיו עמידב, שפעל בשנים 1996–2012; השניים פעלו בו בתחומים מגוונים של עיצוב, החל מעיצוב ציוד רפואי, ציוד להצלת חיים, ריהוט, תערוכות, צעצועים, תאורה ומוצרים.

בשנת 1994 החל ללמד בבצלאל. ב-2004 התמנה לראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2008. בנוסף לימד בתוכנית התואר השני של האקדמיה, כיהן כחבר סנאט בצלאל, וכחבר ועדת ההוראה של המחלקה לעיצוב תעשייתי. הוא הרצה וקיים סדנאות במספר בתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם. 

עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובעולם, בין השאר במסגרת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006) ועוד.

דרך זכה בפרס משרד המדע התרבות והספורט לשנת 2003, ופרסים נוספים ברחבי העולם.

ב-5 בספטמבר 2012 נפטר לאחר שלקה בדום לב. נקבר בבית הקברות שבקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו אישה ושלוש בנות.

## קישורים חיצוניים

* אתר הסטודיו של עמי ודוב
* עמי דרך, באתר designboom
* 
* 
* 

קטגוריה:מעצבים תעשייתיים ישראלים
קטגוריה:מעצבי רהיטים
קטגוריה:מעצבי תאורה
קטגוריה:מעצבי צעצועים
קטגוריה:ימאי חיל הים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
צומת פוריידיס

**צומת פוריידיס** הוא צומת דרכים במישור החוף הצפוני, כ-20 קילומטרים מדרום לחיפה. הוא שוכן במבוא המערבי של ואדי מילק, במפגש בין כביש 4 לבין כביש 67.

מצפון-מזרח לצומת נמצאת המועצה המקומית פוריידיס, שעל שמה הוא נקרא. על הגבעה שמדרום-מזרח לצומת שוכנת המועצה המקומית זכרון יעקב.

כשני קילומטרים ממערב לצומת, בהמשכו של כביש 67, נמצא מחלף זכרון יעקב שעל כביש החוף.

מרכז|800px
מראה צומת פוריידיס (משמאל) והיישוב פוריידיס מזכרון יעקב

## הערות שוליים

פוריידיס
קטגוריה:מישור החוף הצפוני
קטגוריה:זכרון יעקב: תחבורה
קטגוריה:כביש 4: מחלפים
קטגוריה:פוריידיס
דן לחמן

**דן (דני) לַחמָן** (22 באפריל 1941 – 6 בספטמבר 2012) היה פעיל חברתי בתחום ההגנה על זכויות הפרט, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי. אחד האנשים שהשפיעו ועיצבו את התרבות הגאה בישראל. יזם את הקמת "הקו הלבן" כקו סיוע לפונים במצוקה ואת המרכז לסיוע לנפגעי תקיפה מינית. השתתף בכתיבה ובעריכה בעיתוני הקהילה הגאה מראשיתם. 
## ביוגרפיה
לחמן נולד בתל אביב. בנעוריו היה פעיל בבנק"י, תנועת הנוער הקומוניסטי.
בצעירותו הכיר את העיתונאי ומבקר התרבות מיכאל אוהד, הוא אף התלווה אליו בשנת 1961 להצגת הבכורה החגיגית למחזה החדש של ניסים אלוני "בגדי המלך". השניים חיו בזוגיות במשך עשרים ושתיים שנה.
בשנת 1975 היה בין המצטרפים הראשונים לאגודה לשמירת זכויות הפרט. משנת 1976 היה שותף לעריכת "ריש גלי", כתב העת ההומו-לסבי הראשון בישראל, ולעריכת יורשו "נתיב נוסף". ב-1977 ייסד את "הקו הלבן" – קו תמיכה להומואים, לסביות והוריהם במצוקה, ניהל אותו במשך מספר שנים ושימש כמדריך מתנדבים חדשים לקו הלבן. 

בשנת 1990, לאחר שנים רבות של התנדבות בער"ן, יזם את הקמת המרכז לסיוע לנפגעי תקיפה מינית.

פעל במקביל כתסריטאי בישראל ובארצות הברית. יחד עם עמוס גוטמן חיבר את התסריט לסרטים "מקום בטוח", "נגוע" ו"צל אחר". הוא הופיע על המסך בסרטים "נגוע" הקצר, "עמוס גוטמן - במאי קולנוע", "מקום בטוח" ו"ילדים טובים".

כמבקר תרבות פרסם כתבות ומאמרים ב"דבר" (במסגרת המדור "הומוגני" שנכלל במוסף השבועי של העיתון), בכתבי העת של הקהילה הגאה "מגעים", "הזמן הוורוד" והפורטל GoGay ופרסם רשימות בנושאי תרבות, ספרות, קולנוע ותיאטרון באתר אימגו.

ביוני 2005 זכה בפרס יקיר הקהילה הלהט"בית על מפעל חיים.

נפטר בספטמבר 2012, בגיל 71. לחמן היה אב לבן. לבקשתו, נשרפה גופתו.

בשנת 2019 יצא סרט הקולנוע התיעודי "הדווקאים", שכולל בתוכו ראיונות עם לחמן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* דף כותב באתר אימגו
* הספד באתר אימגו
* בלוג באתר בננות
* ארי אמיר, תל אביב העליזה של פעם, GoGay, 24 ביוני 2002
* תחנות התרבות של דן לחמן, GoGay, 25 בספטמבר 2009
* דוד מרחב, דור המדבר: לזכרו של דן לחמן, GoGay, 9 בספטמבר 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי תקשורת להט"בים ישראלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
קטגוריה:יו"ר אגודת הלהט"ב
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:מבקרים ישראלים
קטגוריה:יזמים חברתיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
ברוס רוברטסון

**ברוס ריצ'רד רוברטסון** (באנגלית: **Bruce Richard Robertson**; נולד ב-27 באפריל 1953) הוא שחיין קנדי בעבר. הוא אלוף עולם ובעל מדליית כסף אולימפית במשחה ל-100 מטר פרפר.

## ביוגרפיה
רוברטסון נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית.

### מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, אחרי כוכב האולימפיאדה מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות ולפני ג'רי היידנרייך (55.74 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.26 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:48.16 דקות ומזרח גרמניה (3:52.26 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.76 שניות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.02 דקות, במקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.31 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.20 דקות, ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.61 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות.

### אלוף עולם
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות). 

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי. 

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופי עולם בשחייה
קטגוריה:שחייני פרפר
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:שחיינים אולימפיים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1953
סטן ברגמן

**סטן ברגמן** (שוודית: **Sten Bergman**, 20 באוקטובר 1895 – 19 בפברואר 1975) היה זואולוג, צלם, ומרצה שוודי אשר ערך סיורי מחקר מקיפים בקוריאה (1935–1936), קמצ'טקה (1920–1923), פפואה גינאה החדשה (1948–1950) ובמקומות רבים אחרים.

## ביוגרפיה
סטן ברגמן נולד בכפר רנסטר שבשוודיה ליוהאן, מתרגם ופרופ' לשירה קלאסית וקרסטין הנריקסון, מורה. כשהיה סטן בן 13 עברה המשפחה לרונינגה, פרבר של סטוקהולם. בשנת 1914 נרשם ברגמן ללימודי זואולוגיה, בוטניקה והוראה באוניברסיטת סטוקהולם. הוא נישא לדגני (לינדה) ברגמן ב-1920 ויחד הם יצאו למסעות החקר במזרח הרחוק. ברגמן סיים את לימודי הדוקטורט כשנתיים לאחר שובו ממסעו הראשון בקמצ'טקה בשנת 1925.

## מסעות חקר
ברגמן החל את קריירת המסעות שלו במסע לקמצ'טקה (1920–1923) שברוסיה. חלק ניכר מהציוד שאסף לקראת מסע זה, אבד עוד בתחילת המסע כאשר ספינתו טבעה. במסע זה אפיין ברגמן את הדוב המסתורי שנקרא מאוחר יותר על שמו.
בין השנים 1925 ל-1929 ערך מספר מסעות חקר בשוודיה בהם אסף ציפורים עבור מוזיאון הטבע הלאומי של שוודיה.
במסעותיו הבאים הגיע לאיים הקוריליים בצפון מזרח רוסיה (1929–1930).
בין 1936 ל-1937 הוא ביקר בקוריאה וחקר שם את חיי הטבע עבור מוזיאונים שונים בשוודיה. קורותיו בסיור בקוריאה מתועדים בספר שכתב ב-1938.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ לקטוע את סיוריו וניצל את הזמן לכתיבת ספרים ומתן הרצאות.
עם תום המלחמה, ברגמן חזר למסעותיו במזרח הרחוק. הוא ערך שלושה מסעות ארוכים לפפואה גינאה החדשה (1948–1950, 1952–1953 ו-1956–1959). במסעות אלו, מלבד החשיפה לעושר בעלי החיים בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה, נחשף ברגמן למנהגי בני המקום ובספרו הוא תיאר אף את הקניבליזם שהיה נהוג שם ולא רק לצורכי פולחן.
בעקבות תאונת דרכים ב-1964 הוא ירד בכושרו וחדל ממסעותיו.

## דוב ברגמן

ב-1920 הבחין ברגמן באזור קמצ'טקה בעורו של דוב בעל פרווה שחורה, וציין כי דוב זה שונה משאר דובי הסביבה בגודלו הניכר ובשערו הקצר . כמו כן הוא זיהה עקבות דוב גדולות מהאופייני לשאר דובי האזור – 36 ס"מ רוחבם ו-25 ס"מ אורכם. הדוב כונה על ידי ברגמן Ursus Arctos Piscator אולם הוא ידוע כיום כדוב ברגמן. הדוב לא נצפה באופן ישיר על יד איש מלבד ברגמן ומאז המחצית השנייה של המאה ה-20 נחשב לזן נכחד. בזמן המלחמה הקרה אזור קמצ'טקה היה ברובו שטח צבאי סגור ולכן לא התאפשרה כניסת אזרחים לבחון את אמיתות קיומו של דוב ברגמן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זואולוגים שוודים
קטגוריה:מגלי ארצות שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1895
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1975
חוזה ארמנדו סאיובו

**חוזה ארמנדו סאיובו** (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית. הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.

## ביוגרפיה
ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים ב, והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית. במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות. בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות. במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות.

במרוץ ל-400 מטרים קבע סאיובו שיא עולם שלישי במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 50.03 שניות. במקצה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את התוצאה, אך זכה במדליית זהב שלישית במשחקים כשניצח במירוץ בזמן של 51.10 שניות.

ב שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים. אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו. במירוץ ל-100 מטרים סיים את התחרות עם תוצאה של 11.35 שניות, שני לפראדו שקבע שיא עולם של 11.03 שניות, במירוץ ל-200 מטרים סיים עם 22.70 שניות ונכנע לשיא עולם נוסף של פראדו שזכה במדליית הזהב עם 22.48 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 50.44 שניות, וראה את פראדו קוטף מדליית זהב שלישית כשחצה את קו הסיום בזמן של 50.27 שניות.

ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות.

ב זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאי ספורט נכים
קטגוריה:אלופים פאראלימפיים
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ספורטאים אנגולים
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:ספורטאים לקויי ראייה
קטגוריה:ילידי 1973
רמאדי

**רמאדי** (בערבית: **الرمادي**, תעתיק מדויק: אלרמאדי, מילולית: "האפור") היא עיר הבירה של מחוז אל-אנבאר במרכז עיראק. העיר משתרעת לאורך כ-60 קילומטרים וממוקמת במישור פורה ומושקה היטב על גדות נהר הפרת כ-100 ק"מ מערבית לבירה בגדאד.

העיר נחשבת למקום אסטרטגי מאוד, מכיוון שהיא שוכנת על נהר הפרת ועל הכביש המוביל לירדן וסוריה. לכן, העיר עברה מלחמות רבות, שכללו את המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, המלחמה האנגלו-עיראקית, שבה שימשה בסיס חשוב לכוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני, ומלחמת עיראק בין השנים 2003 ל-2006, כאשר היוותה מרכז חשוב להתנגדות לכיבוש האמריקאי ולאנשי אל-קאעידה. העיר נפגעה רבות במלחמת עיראק ובמלחמת האזרחים השנייה בעיראק. לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בשנת 2011, העיר נקלעה למחלוקת אלימה בין השלטון העיראקי לבין ארגון הטרור הקיצוני דאעש. רמאדי נפלה לידי שלטון המדינה האסלאמית במאי 2015 וחזרה לשלטון עיראק כשבעה חודשים לאחר מכן, ב-28 בדצמבר 2015.

## היסטוריה
התיישבות אנושית הייתה קיימת באזור מימי קדם, אולם העיר נוסדה ב-1869 על ידי מידהט פאשה, המושל העות'מאני של בגדאד, כחלק ממדיניות שתכליתה ליישב את הבדואים הנוודים בעיראק ביישובי קבע. זאת מתוך אמונה שקירוב הבדואים ואיגודם למרכז האימפריה יאפשר יותר שליטה.

בתחילת המאה ה-20 העיר יושבה בעיקר בידי בני שבט דוליים שעדיין לא אימצו לעצמם אורח חיים עירוני, וקיימו כלכלה חקלאית.

העיר הייתה לזירת קרבות במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. ביולי 1917 ניסה הצבא הבריטי, ללא הצלחה, לכבוש את העיר במהלך קרב רמאדי הראשון ורק בספטמבר 1917 נכבשה העיר במהלך קרב רמאדי השני.

גם בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה יעד לעימותים רבים ולאחר המלחמה האנגלו-עיראקית שהתרחשה במאי 1941 נכבשה העיר שוב על ידי הבריטים.

לאחר שבשנת 1987 הוקמה בעיר אוניברסיטה ומעמדה המסחרי של רמאדי השתפר, חדרה לעיר תרבות קוסמופוליטית, ליברלית וחילונית, יותר מערים אחרות במשולש הסוני. האליטות העירוניות היו בעלות קשר לשלטון הארצי. בנוסף על כך, העיר שימשה מרכז של אנשי צבא רבים.

בשנת 1995 התקיימו הפגנות רחבות כנגד נשיא עיראק סדאם חוסיין, והן דוכאו לאחר אלימות רבה.

מנובמבר 2014 ובמשך חדשים ארוכים נוהל קרב על כיבוש העיר מצד המדינה האסלאמית, עם התנגדות מצד הכוחות העיראקיים וליווי אווירי בהובלת ארצות הברית. בעת ניהול הקרב כבר היה רובו של מחוז אל-אנבר בשליטת ארגון הטרור. במאי 2015 נסוג הצבא העיראקי ואפשר לדאע"ש להשתלט על העיר, אך בדצמבר באותה שנה שבו העיראקים לעיר וכבשו אותה במלואה.

## דמוגרפיה
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 223,525 בני אדם, כ-90% ממנה ערבים סונים, אך מספר זה ככל הנראה השתנה בעקבות מלחמת האזרחים. האוכלוסייה מאוד הומוגנית. העיר היא בין הערים המרכזיות באזור המכונה המשולש הסוני. האוכלוסייה שבה צמחה במהירות במחצית השנייה של המאה ה-20- בשנת 1956 גרו בעיר כ-12 אלף תושבים, ובשנת 1987 גרו בה כ-192 אלף איש.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: ערים
קטגוריה:יישובים בעיראק שנכבשו על ידי המדינה האסלאמית
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1869
שישן מסורטט

**שֵׁישָׁן מְסֻרְטָט** (שם מדעי: *Lithognathus mormyrus*), המוכר בשמו העממי **מרמיר** הוא דג-ים ממשפחת הספרוסיים החי במים הסובטרופיים, כמו גם לחופי הים התיכון של ישראל.

## תיאור
גופו מאורך וסגלגל וחוטמו מחודד, העיניים קטנות וממוקמות גבוה, בכל לסת 3 שיניים קדמיות. צבעו כסוף מבריק ולגופו 10–20 קווים חומים שחורים אנכיים, בטנו כסופה. אורכו המקסימלי של הדג 55 ס"מ אולם האורך השכיח הוא 20–30 ס"מ. הסנפירים שקופים עד צהובים.

## סביבת מחיה ותזונה
השישן מסורטט נמצא סמוך לקרקעית בסביבה חולית או בוצית ובסמוך למדפי סלעים, כמו גם בסביבת צמחייה ימית ובקרבת שפכי נהרות. מעדיף מים רדודים של עד 20 מטר ונפוץ בקרבת החוף, אולם נמצא גם בעומק מקסימלי של 150 מטר. לעיתים הדג נע בלהקות גדולות של פרטים צעירים אולם ככל שהדג מתבגר נוטה להתבודד. ניזון מתולעי-ים, חסרי חוליות וסרטנאים קטנים תוך כדי גישוש ונבירה בקרקע החולית.

## רבייה
ימין|ממוזער|300px|להקת שישן מסורטט
דגיגוני השישן מסורטט יתחילו את חייהם כזכרים ויש להם את היכולת לשנות את מינם לאחר הבגרות המינית לנקבות, בתהליך הנקרא דיכוגמיה. מגיעים לבגרות באורך של 17 ס"מ בערך. עונת הרבייה מתרחשת באביב ובקיץ. דווח כי השישן מסורטט עשוי לחיות עד 12 שנה.

## דיג
כדג מאכל בשרו ערב, אולם ערכו המסחרי אינו גבוה. בישראל נפוץ לאורך החופים וחביב על דייגי-חוף חובבים אשר דגים אותו באמצעות פיתיון בשרי שיותקן בקרסי החכה כגון תולעי-ים, חסילונים או דיונונים הנמכרים בחנויות הדיג כפיתיונות. השם העממי הנפוץ לדג בפי הדייגים; **מרמיר**, אינו כל כך עממי מאחר שהוא נגזר מהגיית שמו המדעי של המין; מורמירוס - *mormyrus*.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:ספרוסיים
קטגוריה:דגי הים התיכון
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
הערת עסק חי

**הערת עסק חי** היא הערה שמוסיף רואה חשבון לדוחות כספיים של חברה, ומשמעותה היא שיש ספק בהמשך קיומה של החברה לטווח של יותר משנה. רואה החשבון בוחן את ההתחייבויות הכספיות של החברה לטווח קצר מול יתרת המזומנים של החברה ומול צפי הכנסות, ומעריך שהחברה לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה. הערת עסק חי מיועדת לגורמים שהלוו כסף לחברה, כגון בנקים ומחזיקי איגרות חוב, ולבעלי מניות.

הערת עסק חי מקשה על ההתנהלות העסקית השוטפת של חברה, משום שהיא מהווה תמרור אזהרה לגורמים אחרים. גורמים אחרים עשויים שלא לתת לחברה אשראי, לדרוש ממנה תשלומים במזומן ולא להתקשר איתה בהתקשרויות עסקיות ארוכות טווח.

לא תמיד הערת עסק חי פירושה סוף דרכה העסקית של החברה. בחלק מהמקרים מדובר בקושי לטווח קצר, שניתן לפתור אותו באמצעים כגון:
# הכנסת גורם מממן - למשל באמצעות מכירת מניות החברה למשקיע.
# הזרמת כספים ממקורות עצמיים של בעלי החברה.
# הגדלת הרווחים מעבר לרווחים הצפויים.
# במקרה של קבוצת חברות, עשויות להיות בה חברות שמצבן הכלכלי תקין. במקרה זה ניתן למכור חברות אלה לגורם אחר. כך למשל בספטמבר 2012 פורסמה הערת עסק חי על IDB. בתוך קבוצת IDB ישנן חברות כמו שופרסל וסלקום שמצבן הכלכלי תקין.

## ראו גם
* מאזן
* דוח על תזרימי המזומנים

## קישורים חיצוניים
* 
* עמי גינזבורג, מושגים כללים: הערת עסק חי, מדריך שוק ההון
* שלומי שוב, עצור, תמרור אזהרה לפניך: מהי בעצם הערת עסק חי?, באתר YouTube

קטגוריה:דוחות פיננסיים