open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ולדימיר פורישקביץ'

**ולדימיר פורישקביץ**' (ברוסית: **Владимир Митрофанович Пуришкевич**; 24 באוגוסט 1870 – 1 בפברואר 1920) היה פוליטיקאי ימני בתחילת המאה ה-20 באימפריה רוסית, מייסד ברית העם הרוסי.

## ביוגרפיה
ולדימיר פורישקביץ' נולד בבסרביה למשפחת כומר. הוא למד בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אודסה. לאחר סיום האוניברסיטה פורישקביץ' עבד בממשל המקומי. בשנת 1904 הוא הועבר לסנקט פטרבורג ועבד בלשכת שר הפנים ויאצ'סלב פלבה.

פורישקביץ' היה בעל דעות מונרכיסטיות והיה חבר של ארגון מונרכיסטי ראשון באימפריה "האספה הרוסית". הוא היה בין מייסדי ומנהיגי של ברית העם הרוסי ולאחר פירוק הארגון הקים "ברית מלאך מיכאל".

פורישקביץ' היה חבר בדומה הרוסית. בדיוני הדומה היה ידוע כבעל התנהגות פרובוקטיבית ובעקבות כך הוצא הרבה פעמים מהישיבות. כחבר דומה תמך במתן לה סמכויות רחבות ולא רק להיות גוף מייעץ לצאר. פורשקביץ' היה בין הפוליטיקאים הבולטים בדומה וסגנונו היה דומה לסגנון של ולדימיר ז'ירינובסקי ברוסיה בת זמנינו.

בשנת 1912 הוא קודם בשרות הממשלתי לדרגת "יועץ מדינה בפועל". הענקת דרגה זו הבטיחה לכל צאצאיו תואר אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה פורישקביץ התפטר מהדומה, ארגן רכבת רפואית והיה מנהלו.

פורישקביץ' היה בין מבצעי רצח גריגורי רספוטין. לאחר מהפכת פברואר הוא היה בין הבודדים במחנה המונרכיסטי שתמכו בה. לאחר מהפכת אוקטובר פעל לסילוק הבולשביקים מהשלטון. ב-18 בנובמבר 1917 הוא נעצר, הואשם בפעילות נגד השלטון ונשפט ל-4 שנות עבודת כפייה. כבר ב-17 באפריל 1918 שוחרר (באופן פורמלי בעקבות מחלת הבן) וקיבל חנינה. בעקבות השחרור הוא נסע לדרום רוסיה שהייתה בשליטת תנועות מתנגדי השלטון הסובייטי. פורישקביץ' דגל בכינון מחדש של מונרכיה ולכן לא הייתה לו תמיכה מרוב הפלגים של מתנגדי הבולשביקים. בתקופה זו הוא היה עורך עיתון מונרכיסטי ברוסטוב על דון. בהופעות פומביות פירט בהרחבה את השתתפות היהודים בשלטון הבולשביקי החדש.

פורישקביץ' נפטר ממחלת הטיפוס הבהרות בהיותו בנובורוסיסק בשנת 1920.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1920
רפיק שאמי

**רפיק שאמי** (בערבית: **رفيق شامي**, נולד ב־23 ביוני 1946) הוא סופר גרמני ממוצא סורי, הכותב את יצירותיו בגרמנית. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהן עברית.

רפיק שאמי הוא שם העט של **סוהיל פאדל**, אשר נולד ב-1946 בדמשק למשפחה נוצרית אשורית. אביו היה אופה ואחר כך בעל רשת מאפיות אשר הגיע אל דמשק מהכפר מעלולה. המשפחה התגוררה ברובע הנוצרי בדמשק ואת תעודת הבגרות שלו השיג הסופר בדמשק בבית ספר התיכון אשר היה שייך לכנסייה הקתולית.

בגיל צעיר התוודע שאמי לקומוניזם והצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הסורית. הוא הושפע מיוצרים ערביים כמו אמיל חביבי ואנטון שמאס ומסופרים מערביים כמו בלזאק, סרוונטס, צ'כוב. בהיותו אזרח סורי התמקד שאמי בלימודי כימיה באוניברסיטת דמשק וב-1970 אפשר לו השלטון הסורי לצאת מהמדינה כדי להשלים את לימודיו האקדמיים. הוא שאף להגיע לפריז, אך בעקבות מרד הסטודנטים והיחס העוין אל סטודנטים זרים הוא נאלץ ללמוד כימיה בגרמניה. ב-1979 קיבל שאמי תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת היידלברג הגרמנית.

זמן קצר לאחר מכן החליט הסופר לזנוח את מקצוע הכימאי ולהקדיש את חייו לספרות. הוא בחר בשם העט רפיק שאמי והחל לכתוב את יצירותיו בשפה הגרמנית. אף על פי שספריו מתעדים לרוב את החיים במולדתו סוריה, שאמי מוכר בעיקר במערב ולא במדינות ערב. הוא פרסם רומנים וקובצי סיפורים שזכו להצלחה רבה בקרב הקהל הרחב ובקרב מבקרי הספרות. ספרו "חופן של כוכבים" תורגם לארבע עשרה שפות וזכה בשמונה פרסים ספרותיים חשובים.

## ספריו שתורגמו לעברית
***חופן של כוכבים**. מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת שוקן, 1996
***הצד האפל של האהבה**. מגרמנית: גלעד גנבר, הוצאת שוקן, 2010
***המיית הסנונית**. מגרמנית: ארנו בר, הוצאת שוקן, 2004
***מסע בין לילה לבוקר**. מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת לוני כהן, 2000
***מספר הלילה**, מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת שוקן, 1998

## פרסים
* 1993 - פרס אדלברט פון שאמיסו
* 2007 - פרס נלי זק"ש

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:אישים ממוצא אשורי
קטגוריה:זוכי פרס נלי זק"ש
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1946
לב ארצימוביץ'

**לב אנדריביץ ארצימוביץ**' (ברוסית: **Лев Андреевич Арцимович**; 25 בפברואר 1909 – 1 במרץ 1973) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי. מומחה בפיזיקה גרעינית שהיה שותף, בין היתר, פרויקט פצצת הגרעין הסובייטית.

## חייו
לב ארצימוביץ' נולד במוסקבה למשפחה יהודית, אביו עבד במשרדי מסילת הרכבת. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, סבלה המשפחה באופן קשה ממחסור ועברה לבלארוס. מצב המשפחה לא השתפר לאחר המעבר וההורים נאלצו לתת את הילד לבית יתומים. בתחילת שנות ה-20 מצב הכלכלי השתפר, אביו החל לעבוד באוניברסיטה במינסק ולב חזר הביתה. בשנים 1924-1928 הוא למד באוניברסיטה במינסק.

בשנת 1930 עבר ארצימוביץ' ללנינגרד והחל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה שבראשו עמד אברם יופה. תחילה עסק בחקר קרינת רנטגן אך כבר בשנת 1933 עבר לתחום חקר גרעין. במחצית השנייה של שנות ה-30 ערך מספר מחקרים בתחום ביחד עם איגור קורצ'טוב. 

במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בנושאים שקשורים עם תחום ביטחוני ובמיוחד בתחום מכשירי ראייה.

בשנת 1950 עבר לעסוק בתחום היתוך גרעיני. עבור העבודות בתחום זה בשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין ובשנת 1958 פרס לנין. ארצימוביץ' היה בין מפתחי מערכת "טוקמק" לביצוע היתוך גרעיני מבוקר ועל עבודות בתחום זה בשנת 1971 הוענק לו פרס ברית המועצות בפעם השנייה.

בנוסף לעבודת מחקר ענפה הוא עסק בתחום החינוך. החל משנת 1932 הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, עם מעברו למוסקבה, לימד באוניברסיטה טכנית למדעי הגרעין ובאוניברסיטת מוסקבה בה הקים בשנת 1953 קתדרה לפיזיקה גרעינית.

בשנת 1946 ארצימוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1956 נבחר לחבר מלא. הוא היה חבר באקדמיות מדעיות רבות, בשנת 1969 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.

בשנת 1955 חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו, ובשנת 1966 הוא חתם על "מכתב 25" בגנות ניסיונות לטיהור שמו של יוסיף סטלין.

ארצימוביץ' נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:רוסים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הממלכתית של בלארוס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1973
פרארי 360

**פרארי 360** (באיטלקית: **Ferrari 360**) היא מכונית ספורט, בעלת 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 1999–2005 על ידי החברה האיטלקית פרארי. הדגם החליף את הפרארי F355 והוחלף בהמשך על ידי פרארי F430. שלדת הרכב נבנתה מאלומיניום והייתה חזקה ב-40%, בהשוואה ל-F355 שהייתה עשויה מפלדה. משקל הרכב ירד ב-28%, למרות שממדי הרכב גדלו ב-10%.

הדגם הראשון זכה לכינוי 360 מודנה, ע"ש עיר הולדתו של מייסד החברה, אנצו פרארי, אחריו יצא דגם ה-360 ספיידר הפתוח ולבסוף נוסף דגם "Challenge Stradale" – גרסת ביצועים קיצונית, המתאימה גם לנסיעה בכבישים. בכל הדגמים הותקן מנוע 3.6 ליטר הכולל גל ארכובה במישור שטוח וטלטלים עשויים מטיטניום, שסייעו למנוע להפיק 400 כוח סוס. למרות שעל הנייר הנתונים צנועים יחסית, הרכב הציג ביצועים גבוהים בהשוואה ל-F355 בשל השילוב של ירידה במשקל הרכב ועלייה בכוח המנוע.

## דגמי הכביש
### 360 מודנה
### 360 ספיידר
שנתיים לאחר יציאת המודנה הוציאה פרארי את דגם הקבריולה 360 ספיידר, שהיה לדגם הקבריולה ה-20 שמוציאה החברה. למעט המשקל, שאר הנתונים של הספיידר היו זהים למודנה.

### Challenge Stradale
בינואר 2003 הציגה פרארי את גרסת "Challenge Stradale", שמה של המכונית נגזר מליגת מרוצי פרארי (Ferrari Challenge) והמילה "כביש" באיטלקית (Stradale).

## ביצועים
*מהירות מרבית: 189 מייל לשעה (304 קמ"ש).
*תאוצות:
**0–30 מייל לשעה (48 קמ"ש): 1.8 שניות.
**0–40 מייל לשעה (64 קמ"ש): 2.3 שניות.
**0–50 מייל לשעה (80 קמ"ש): 3.1 שניות.
**0–60 מייל לשעה (97 קמ"ש): 4.2 שניות.
**0–70 מייל לשעה (110 קמ"ש): 5.9 שניות.
**0–80 מייל לשעה (130 קמ"ש): 7.0 שניות.
**0–90 מייל לשעה (140 קמ"ש): 8.6 שניות.
**0–100 מייל לשעה (160 קמ"ש): 9.8 שניות.
*בלימה מ-60 ל-0 מייל לשעה: 117 רגל (36 מטר).

## קישורים חיצוניים

* פרארי 360 באתר חברת פרארי

## הערות שוליים

360
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1999
קטגוריה:מכוניות קבריולה
קטגוריה:מכוניות על
קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
החוב (סרט, 2011)

**החוב** (באנגלית: **The Debt**) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן. הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.
## הפקה
הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסרט הישראלי נרכשו לאחר שהמפיק איתן אבן ניסה למצוא מפיצים בארצות הברית לגרסה הישראלית המקורית. מנהל בסוכנות אמנים אמריקאית, פיל רסקין, שראה את הסרט, הציע לא להפיץ את הסרט המקורי אלא לעשות לו רימייק. הם הציעו את הרעיון לחברת הסרטים מירמקס שהחליטה להשקיעה בהפקתו. העלילה המקורית נותרה על כנה ברובה, אך התסריט נכתב מחדש על ידי כותבים אמריקאים שהכניסו בו כמה שינויים. 

צילומי הסרט החלו בתחילת 2009 בישראל, במלון דן אכדיה בהרצליה ובאתרים נוספים באזור תל אביב והמרכז, בלונדון ובהונגריה. השחקנית הישראלית רומי אבולעפיה שיחקה בסרט בתפקיד משנה.

הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף 9.7 מיליון דולרים בסוף השבוע הראשון להקרנתו
הוא הוקרן בפסטיבל הסרטים חיפה 2011, בנוכחות הבמאי ג'ון מאדן.

## עלילת הסרט
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1965 כאשר שלושה סוכני מוסד צעירים, רייצ'ל זינגר (מגולמת על ידי ג'סיקה צ'סטיין), דייוויד פרץ (מגולם על ידי סם וורת'ינגטון) וסטפן גולד (מרטון צ'וקאש), נשלחים לברלין המזרחית כדי ללכוד את פושע המלחמה הנאצי האכזרי דיטר פוגל (מגולם על ידי יספר כריסטנסן), המכונה "המנתח מבירקנאו", שערך אלפי ניסויים קטלניים ביהודים שבמחנות הריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג. הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל. פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו. הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.

בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות. בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.

בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו. בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.

## צוות השחקנים הראשי
* הלן מירן – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1997), סוכנת מוסד לשעבר.
* ג'סיקה צ'סטיין – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1965, 1970)
* קירן היינדס – בתפקיד דייוויד פרץ (1997), סוכן מוסד לשעבר.
* סם וורת'ינגטון – בתפקיד דייוויד פרץ (1965, 1970)
* טום וילקינסון – בתפקיד סטיבן גולד (1997), סוכן מוסד ובעלה לשעבר של רייצ'ל
* מרטון צ'וקאש – בתפקיד סטיבן גולד (1965, 1970)
* יספר כריסטנסן – בתפקיד דיטר פוגל (1965, 1997)
* רומי אבולעפיה – בתפקיד שרה גולד, בתם של סטיבן ורייצ'ל.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטים וסדרות טלוויזיה בין-לאומיים שצולמו בישראל
קטגוריה:קייב בקולנוע
קטגוריה:המוסד בתרבות ובאמנות
סילבסטרו לגה

ממוזער|סילבסטרו לגה
**סילבסטרו לגה** (באיטלקית: **Silvestro Lega**; 8 בדצמבר 1826 – 21 בספטמבר 1895) היה צייר איטלקי מן האסכולה הריאליסטית. הוא נחשב לאחד מהאמנים המובילים בקבוצת המאקיאיולי והיה מקורב לתנועה הלאומית האיטלקית בראשות ג'וזפה מציני.

## ביוגרפיה
לגה נולד בעיירה מודיליאנה, שליד פורלי שבצפון איטליה, למשפחת מבוססת. בין השנים 1843 ל-1847 למד באקדמיה לאמנות של פירנצה, תחת הדרכתם של אנריקו פולאסטריני (Enrico Pollastrini), לואיג'י מוסיני (Luigi Mussini) וג'וזפה בצואולי (Giuseppe Bezzuoli). הוא השתתף כמתנדב בצבא של ג'וזפה גריבלדי במערכה למען איחוד ועצמאות איטליה בין השנים 1848 ל-1849. אחר כך המשיך את לימודיו תחת הצייר אנטוניו צ'יזרי.

בשנת 1852 הציג את הציור "דוד מנחם את שאול" בתצוגה חגיגית של האקדמיה. משנת 1860 הוא נהנה מחסותה הכלכלית של משפחת בטלי (Batelli), אז החל להיות מזוהה עם קבוצת המאקיאיולי.

## קישורים חיצוניים

* אוסף מיצירותיו

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1826
קטגוריה:נפטרים ב-1895
לאונרדו ברוני

שמאל|ממוזער|250px|לאונרדו ברוני, מאת תאודור דה בריי
**לאונרדו ברוני** (באיטלקית: **Leonardo Bruni**; כונה גם **לאונרדו ארטיני**; 1370 בקירוב - 9 במרץ 1444) היה הומניסט, היסטוריון ומדינאי איטלקי, אשר נחשב להיסטוריון המודרני הראשון.

## חייו
ברוני נולד בארצו, טוסקנה בסביבות שנת 1370. הוא היה תלמידו של הפוליטיקאי והמנהיג התרבותי קולוצ'יו סלוטטי, ממנו ירש את התפקיד קנצלר פירנצה. שנותיו בתפקיד - ראשית ב-1410 למשך כמה חודשים (עד שהתפטר) וב-1427 עד מותו ב-1444 - הסתמנו בלחימה תכופה. על אף שכיהן באחת מהמשרות הפוליטיות הרמות ביותר, עדיין היה חסר כוח ממשי יחסית למשפחת אלביצי ויריבתה, משפחת מדיצ'י. ברוני גם כיהן כמזכיר של ארבעה אפיפיורים בשנים 1405 - 1415.

## פועלו
עבודתו החשובה ביותר היא "היסטוריה של אנשי פירנצה" ("Historiarum Florentinarum"), אשר נחשבת להיסטוריוגרפיה המודרנית הראשונה. ראשית, מכיוון שיש בה שימוש חלוצי בחלוקת ההיסטוריה לשתי תקופות: העת העתיקה, ימי הביניים. היסוד לרעיון זה הוא בכתבי פטרארקה, אשר הבדיל בין התקופה הקלאסית לבין הדעיכה התרבותית שאחריה. ברוני סבר כי ישנה בפירנצה תחייה תרבותית שהיא תחילתו של עידן חדש. סיבה נוספת היא הגישה החילונית שבה כתב, אשר התמקדה באדם ולא התיימרה להוסיף פרשנות תאולוגית לאירועים.

ברוני כתב בלטינית על חייהם של קיקרו ואריסטו, ובאיטלקית כתב על דנטה ופטרארקה. הוא תרגם מיוונית ללטינית כתבים היסטוריים ופילוסופיים רבים, בין השאר את עבודותיהם של אריסטו ופרוקופיוס.

קברו של ברוני נבנה על ידי ברנרדו רוסלינו ונמצא בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.

## ראו גם

* מידות טובות

## קישורים חיצוניים

* 

### כתביו בלטינית
* De interpretatione recta
* Historiarum Florentinarum libri XII : quibus accesserunt quorundam suo tempore in Italia gestorum & de rebus Græcis commentarii

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים איטלקים
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:הומניסטים איטלקים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1370
קטגוריה:נפטרים ב-1444
מאקיאיולי

ה**מאקיאיולי** (מאיטלקית: **Macchiaioli**) הייתה קבוצה של ציירים איטלקים אשר פעלו באזור פירנצה במחצית השנייה של המאה ה-19. הם התאפיינו בכך ששברו את המוסכמות המקובלות באקדמיות לציור באיטליה. הם הדגישו את הרעננות שבטבע וניסו לתפוס את הצל, האור והצבעים הטבעיים, בעיקר בעזרת פרקטיקה של ציור ב"כתמים" של צבע. רבות מהפרקטיקות שלהם נהיו מקובלות אחר כך באמנות כחלק מזרם אימפרסיוניזם. בין החברים המפורסים בקבוצה היו הציירים סילבסטרו לגה, סרפינו דה טיבולי, סטפנו אוסי, ג'ובאני פאטורי וטלמאקו סיניוריני.

## אודות
הקבוצה הורכבה מציירים צעירים, אשר רבים מהם השתתפו במלחמות למען עצמאות איטליה בשנת 1848. בסוף שנות החמישים היו נפגשים באופן קבוע בבית הקפה מיכאלאנג'ולו (Caffè Michelangiolo) שבפירנצה.

השם 'מאקיאיולי' הוענק לקבוצה בשנת 1862, ככינוי גנאי תחילה אולם אחר כך אומץ על ידם, ופירושו "המכתימים" (משמעות "מאקיה" (macchia) באיטלקית הוא כתם). הקבוצה הושפעה מאסכולת ברביזון. הם קיבלו תמיכה מדייגו מרטלי (Diego Martelli), אספן ומבקר אמנות בן זמנם. הקבוצה לא זכתה להרבה הצלחה בתקופתה, אולם כיום רבים רואים בהם תנועה אומנותית חשובה, וממבשרי האימפרסיוניזם.

## קישורים חיצוניים

* The Macchiaioli as "Proto-Impressionists", Norma F. Broude
* 

קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
אתנארך

**אתנארך** (מיוונית: ἐθνάρχης **אתנארכס**, מבטאים /ˈɛθnɑːrk/) הוא מנהיג פוליטי של ממלכה או עם. מקור המילה ביוונית **אתנוס** (ἔθνος - שבט, אומה) ו**ארכון** (ἄρχων - מנהיג/שליט).

תחילתו של השימוש בתואר "אתנארך" אצל שליטי ממלכות וסאליות במזרח התיכון ההלניסטי אשר לא זכו לתואר מלך והוא שימש גם לאחר השתלטות הרומאים ועד זמן קצר לאחר תחילת תקופת האימפריה הרומית. ייתכן שהשימוש הראשון בתואר נעשה ביהודה, על ידי הורקנוס השני, שהיה גם כהן גדול.

בנו של הורדוס, ארכלאוס היה האתנארך של טטרארכיית יהודה (בין שנת 4 לפנה"ס ועד לשנת 6 לספירה) ושלט בשטחי יהודה, שומרון ואדום. אחיו, פיליפוס היה **טטרארך** ("שליט של רבע" - דרג שלטוני נמוך מהאתנארך) בצפון-מזרחה של הטטררכיה ביהודה והוא שלט בשטחי הבשן, הגולן, הטרכון (חבל ארגוב) ואזור פניאס (בניאס). הורדוס אנטיפס שימש באותה תקופה כטטרארך של הגליל והפראיה (עבר הירדן).

הביזנטים השתמשו בביטוי באופן גנרי, בתחילה כשם כינוי לאלילים של עמים פגניים, מנהיגי שבטים ברבריים ושליטי ממלכות שמחוץ לגבולות האימפריה. בתקופות מאוחרות יותר באימפריה, שימש השם *אתנארך* כתואר למפקדי יחידות הזרים שכירי-החרב בצבא הביזנטי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משרות פוליטיות
קטגוריה:יוון העתיקה: משטר
קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
קטגוריה:קצרמר מדע המדינה
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: צבא וביטחון
קטגוריה:אוליגרכיה
גד הרן

**גד הרן** (נולד ב-28 באוגוסט 1954) הוא פעיל חברתי וסופר ישראלי, ממקימי תנועת עמ"י והקואליציה החברתית. כיהן כיו"ר מפלגת "צדק חברתי".

## קורות חייו
גד הרן נולד בירושלים. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני כחייל וכקצין. במלחמת יום הכיפורים הוא לחם בקרב על החרמון והשתתף גם במבצע שלום הגליל. לאחר שירותו הצבאי סיים לימודי הנדסה ותואר שני במינהל עסקים בטכניון. במשך שנים רבות עבד בתעשייה הישראלית ובחברות הנדסה, בתפקידי ניהול בכירים. הוא התמחה באנרגיה, התפלת מים, ופרויקטים גדולים בישראל ובחו"ל, כגון הקמת מתקני התפלה באשקלון ובקפריסין והקמת תחנות כוח בקזחסטן ופפואה גינאה החדשה. בין השנים 2005–2010 שימש כמנכ"ל חברת ההנדסה בייטמן פרויקטים בע"מ.

הרן נמנה עם מקימי תנועת עמ"י (2009) - תנועה חברתית למען איכות החברה והממשל בישראל. התנועה עסקה במאבקים ציבוריים נגד חקיקה אנטי-חברתית, ותמכה בפעילויות הכשרה ועידוד מנהיגות צעירה. בין מאבקיה: ביטול מס הבצורת, התנגדות להעלאת תעריפי המים, התנגדות להפרטת הקרקעות, ומאבק לדיור בר השגה.

בשנים 2006–2010 כיהן בהתנדבות כיו"ר עמותת ידיד, העוסקת בהנגשת זכויות והעצמת קהילות. בשנת 2009 זכתה העמותה באות הנשיא למתנדב.

בשנת 2012 ריכז התארגנות שנקראה "הקואליציה החברתית", אשר פעילותה הבולטת בתחום מאבק למען דיור ציבורי ודיור בר-השגה התבטאה בכנסים, הפגנות והקמת מיזם "חומה ומגדל" באזור יקום. באותה שנה, לקראת הבחירות לכנסת ה-19, נבחר ליו"ר מפלגת צדק חברתי ורץ מטעמה לכנסת. המפלגה קיבלה 2,877 קולות ולא נבחרה לכנסת.

הרן נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר עם משפחתו בחיפה.

## ספריו
* **סולם הערכים**
* **אבק גיבורים**, הוצאת ספריית פועלים (פרקים ממנו פורסמו בעיתון על המשמר)
* **אנשי הפלסטיק**, הוצאת ספרית הפועלים
* **חיוכו של חייל** (פרקיו פורסמו בהמשכים ב"ידיעות אחרונות" בליווי איוריו של איתן קדמי)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* אתר של גד הרן - ניהול פרויקטים בתחום האנרגיה והמים - https://www.gadharan.com/
* אתר פייסבוק של תנועת עמ"י https://www.facebook.com/תנועת-עמי-103695296343619/
* אתר פייסבוק של הקואליציה החברתית https://www.facebook.com/coalitziahevratit/

קטגוריה:פעילי מפלגת צדק חברתי
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:חיילי חטיבת גולני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אליפות האמריקות בכדורסל 2011

**[[אליפות האמריקות בכדורסל]] 2011** היא תחרות כדורסל שהתקיימה במאר דל פלאטה, ארגנטינה בחסות פיב"א. הייתה זו התחרות ה-15 של טורנירי אליפות האמריקות בכדורסל. בטורניר זכתה נבחרת ארגנטינה המארחת לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 75-80 על .

המשחקים נערכו במאר דל פלאטה באולם Polideportivo Islas Malvinas שמכיל 7,666 מקומות.

## הנבחרות שהעפילו

## ההגרלה
עשר הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו לחמישה דרגים, בני שתי נבחרות כל אחד, על פי דירוג פיב"א. מכל אחד מהדרגים הוגרלה נבחרת אחת לבית א' ואחת לבית ב'. 

;הערה:
* ל.ד - לא דורגה

## מבנה הטורניר
עשר הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו בשלב הראשון לשני בנים בני חמש נבחרות כל אחד. ארבע הנבחרות הטובות ביותר בכל בית העפילו לסיבוב השני בו שיחקה כל נבחרת מול ארבע הנבחרות שהעפילו מהבית המקביל. הניקוד מהסיבוב הראשון נצבר גם לסיבוב השני, מלבד תוצאות המשחק מול הקבוצה שהודחה בסיבוב הראשון. ארבע הנבחרות שדורגו ראשונות בסיבוב השני העפילו לחצי גמר הטורניר. 

שתי הקבוצות ששיחקו במשחק הגמר העפילו אוטומטית למשחקי אולימפיאדת לונדון (2012), ואילו שלוש הקבוצות שדורגו אחריהם בטורניר, שיחקו בטורניר המוקדמות של המשחקים האולימפיים, בו משתתפות 12 נבחרות מרחבי העולם, כששלוש מהן מעפילות אף הן אל המשחקים האולימפיים.

## סיבוב ראשון
### בית א'

### בית ב'

## סיבוב שני

## שלב הנוק אאוט

### גמר

## שחקנים מצטיינים
* השחקן המצטיין - לואיס סקולה ()
* מלך הסלים -  לואיס סקולה () - 21.4 נקודות למשחק
* מלך הריבאונדים - ג'ק מייקל מרטינז () - 12.1 ריבאונדים למשחק
* מלך האסיסטים - גרוויס וסקז () - 5.8 אסיסטים למשחק

### נבחרת האליפות
* מרסלו הוארטס ()
* קרלוס ארויו ()
* מאנו ג'ינובילי ()
* לואיס סקולה ()
* אל הורפורד ()

## דירוג סופי

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר פיב"א
* נתונים מאתר todor66
* תיאור האליפות

קטגוריה:2011 בספורט
2011
קטגוריה:תחרויות כדורסל בארגנטינה
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: ספורט
קטגוריה:2011 באמריקה הדרומית
קטגוריה:2011 באמריקה הצפונית
ההסתדרות המצומצמת

**ההסתדרות המצומצמת** או **ההסתדרות המצומצמת של בוגרי הגימנסיה** הייתה תנועת נוער לומד ארץ-ישראלי שהתארגנה בפוליטיקה של היישוב העברי בארץ-ישראל בתקופת העלייה השנייה למען קידום מטרות הציונות.

המילה 'מצומצמת' בשם ההסתדרות נובעת מכך שרק מעטים מתלמידי המחזור הצטרפו לארגון זה, בהשוואה להסתדרות הדור הצעיר (הסתדרות חניכי הגימנסיה) שנועדה לאגד את כל בוגרי הגימנסיה ואת כל התלמידים בני 16 ומעלה לפעילות תרבותית ולמשימות ציוניות-לאומיות.

## היסטוריה
לקראת סיום לימודיו של המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה", הקימה קבוצה בראשות אליהו גולומב ארגון בשם 'ההסתדרות המצומצמת', אשר במסגרתו חבריו התחייבו להקדיש את עצמם לטובת הכלל. חברי ההסתדרות הציבו לעצמם מטרות לעסוק בתעמולה בקהילות בגולה לרעיון התחייה הלאומית, עבודת האדמה והגנה על הזכויות המדיניות של היישוב העברי. פעולתם הראשונה הייתה מעורבות במלחמת השפות כששיתפו בנושא זה פעולה עם תלמידי בית המדרש למורים בירושלים. (גם במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויסו קבוצות מעורבות של תלמידי הגימנסיה ותלמידי הסמינר למורים יחד, כך שעברו הכשרה צבאית ומסלול מיוחד לקצונה עם אפשרות השמה לתפקיד מתורגמנים בשל השכלתם, אם יימצאו מתאימים לכך. בתפקיד זה נדרשו לשלוט היטב בטורקית וגרמנית או גם שפות אחרות).

מייסדי התנועה היו: יעקב כבשנה-עצמון, אליהו גולומב, יצחק כהן-קדמי, דב הוז, משה שרת, דוד בית לחמי (קומרוב), עקיבא גינזבורג ונעמן ברמן. אחרי כמה חודשים צירפו אליהם מספר תלמידים צעירים יותר, בהם צבי שוורץ ורחל קלימקר, שניהם ממחזור ג' של הגימנסיה שבתום לימודיהם הלכו להגשמה במרחביה ונישאו, ציפורה מאירוב ואחיה שאול אביגור שלא היה חבר רשמי אבל יצא מטעם ההסתדרות לקבוצת כנרת, שמואל סבוראי (גולדזייגר) שהצטרף לגדוד העבודה וייסד את מוזיאון בית שטורמן, יצחק אולשן, אליעזר גולומב, רבקה שרתוק וברוך בן יהודה.

הארגון הושפע מרעיונותיו של "הקולקטיב" שהוקם בסג'רה על ידי אנשי "פועלי ציון" ו"השומר". במסגרת הארגון נשלחו בית לחמי וכבשנה-עצמון לעבוד בחקלאות בבן שמן, הוז, גולומב ומשה כרמי שהסתפח לקבוצה עברו לדגניה לעבוד את האדמה ואילו אחרים נשלחו להמשך לימודים; למשל משה שרת נסע ללמוד משפטים באיסטנבול. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייסו רובם לצבא העות'מאני.

## קשרי גומלין עם ארגונים אחרים
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפו רוב חברי ההסתדרות המצומצמת לקבוצה היפואית ומאז הייתה חפיפה מסוימת בין ההסתדרות המצומצמת לבין הקבוצה היפואית והם הקימו את גרעין ההכשרה החלוצי הראשון של הנוער העובד בארץ.

המרכז שנבחר לנהל את "הסתדרות חניכי הגמנסיה הרצליה" (הסתדרות הדור הצעיר) היה בן 5 חברים, מתוכם שלושה היו חברי ההסתדרות המצומצמת (משה שרת (יו"ר) רבקה שרתוק ודוד קומרוב.

## לקריאה נוספת
* רחל אלבוים-דרור, **החינוך העברי בארץ ישראל**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1986, עמ' 309 - 350

## הערות שוליים

קטגוריה:היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:תנועות נוער ביישוב
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: ארגונים
ז'ול אוליצקי

**ז'ול אוליצקי** (באנגלית: **Jules Olitski**; ברוסית: **Джулс Олицки**; 27 במרץ 1922 – 4 בפברואר 2007) היה פסל וצייר אבסטרקטי יהודי-אמריקאי.

## קורות חיים
אוליצקי נולד כ**יבל דמיקובסקי**, למשפחה יהודית בעיירה סנובסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה הסובייטית. כמה חודשים לפני שנולד, אביו, אשר שימש כקומיסר, הוצא להורג על ידי הממשלה הסובייטית. בשנת 1923 עזב את אוקראינה לארצות הברית יחד עם אמו וסבתו, והמשפחה התיישבה בברוקלין. בשנת 1926 אמו התחתנה עם היימן אוליצקי, אשר נתן את שם משפחתו לז'ול.

אוליצקי גילה עניין בציור ובשנת 1935 החל ללמוד אמנות במנהטן. הוא זכה בפרס על יצירותיו עוד בתיכון. הוא קיבל מלגה ללמוד במכון פראט ואחר כך התקבל לאקדמיה הלאומית לעיצוב (National Academy of Design ) בניו יורק. אחר כך המשיך ללמוד ב-Beaux Arts Institute בניו יורק בין השנים 1940 ל-1942.

אוליצקי התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם השנייה ובשנת 1945 שוחרר. הוא נישא ונסע לפריז, שם למד בבית הספר של אוסיפ זאדקין וב-Academia de la Grande Chaumiere.

בשנת 1951 חזר לניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון (52) ושני (54) מחינוך אומנותי מאוניברסיטת ניו יורק.

בשנת 1959 הציג לראשונה תערוכת יחיד ב-French & Company.

בשנת 1966 ייצג את ארצות הברית בביאנלה של ונציה.

בשנת 2007 נפטר מסרטן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ציירים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
משה דגן

**משה דגן** (**פיבוש**) (25 בינואר 1909 – 12 באוקטובר 1973) היה עיתונאי ועורך ישראלי.

## חייו
דגן נולד בשם **משה פיבוש** בינואר 1909 בעיר יאשי שברומניה. למד משפטים באוניברסיטת בוקרשט.
היה חבר "השומר הצעיר", ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם קבוצה שעשתה הכשרתה בשער העמקים. היה חבר קיבוץ השומר הצעיר במגדיאל ועבד בחקלאות.

כעבור שנתיים, ב-1935, עם היווסדו של עיתון "הבוקר", עבר לעסוק בעיתונות. הוא עבד בעיתון שנים רבות, תחילה ככתב ואחר-כך כעורך חדשות. משנת 1943 היה עורך חדשות החוץ של "על המשמר", ומשנת 1952 היה עורך חדשות ב"הארץ" עד לפטירתו.

היה חבר הנהלת אגודת העיתונאים, וחבר הנהלת מועצת העיתונות בישראל מ-1966.

דגן היה נשוי לאסתר לבית צוקרמן, ילידת אונגני, חברת השומר הצעיר בבוקרשט שעלתה ארצה ב-1933, עד מותה ב-1957, והיה אב לשלושה: עודד, נורית ושלומית.
בהמשך נישא לציירת ואמנית האמייל רות אַריון (1912–1988), ממייסדי כפר האמנים עין הוד, והיה נשוי לה עד מותו.

באביב 1973 חלה במחלת לב, ולאחר אשפוז ממושך, נפטר כעבור כחצי שנה בביתו שבעין הוד.
נקבר בבית עלמין הדרום בחולון.

## לקריאה נוספת
* 'משה דגן', בתוך: **[[ספר השנה של העיתונאים]]**, 1974, עמ' 357. (הספד)

* 'Dagan, Moshe,' in: *Who's who in Israel and in the work for Israel abroad*, 1972, p. 83.


## קישורים חיצוניים
*  (נקרולוג)

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עורכי עיתונים בשפה העברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:סגל הבקר
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:עין הוד: אישים
קטגוריה:חברי מועצת העיתונות בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
גבריאלה (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|"גבריאלה"
**גבריאלה** הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה" בשנת 1945.

## תולדותיה
גבריאלה הייתה אוניית עץ בעלת תורן אחד; הונעה על ידי דיזל ומפרשים; מסוגלת למהירות 6 קשר, הפליגה תחת דגל יוון. באחד מגלגוליה השתתפה בשוד ימי.

נרכשה בפיראוס שביוון, על ידי איש הפלי"ם לוי שבט (שוורץ), באמצעות מתווך יווני בשם חרילוס הורטיס (Harillos Hortis), שכינויו היה "הנספח". שניהם בלווית יצחק אלשיך (אבוזי) עובד נמל חיפה. הם הכינו את האונייה להפלגת העפלה. האונייה צוידה בסירת הצלה אחת לשמונה נפשות, וסודרו בה 40 מקומות שינה, מטבח קטן ושירותים.

המעפילים, כארבעים נפשות, היו ניצולי השואה, חלקם מיוון והשאר מארצות אחדות באירופה; השתייכו בחלקם לתנועות נוער ומפלגות: 26 – הקיבוץ המאוחד, 9 – השומר הצעיר, 5 - בודדים. גילם הממוצע של המעפילים היה 25.
העלאת מעפילים התבצעה במפרץ קטן ליד פיראוס. השלטונות לא ידעו על ההפלגה שנעשתה בחשאי. הם נאספו בקרבת מקום ההפלגה, בו הוקם מחנה הכשרה במסווה של עריכת פיקניק. ורוכזו בו בעזרת אונרר"א. אל האונייה הגיעו מפולין דרך הונגריה ויוגוסלביה, ומיוון ברכבת.

האונייה יצאה מנמל פיראוס ב-2 בספטמבר 1945 אל הים האגאי, ומשם לקפריסין וקיסריה.
ב–9 בספטמבר הגיעה אל מול ראש הכרמל, שם אמורה הייתה לפגוש סירה ובעזרתה להוריד את המעפילים.
בנוסף לכך, נקבע שתובער מדורה על החוף 2.5 קילומטרים צפונית לגבעת אולגה. סימן הזיהוי היה מכנסיים על תורן הספינה, כדי להבדילה מסירות דיג של ערבים מקומיים. ארבעה בני אדם – דב מגן (ברצ'יק), יואש צידון (צ'אטו), משה רבינוביץ' ומכונאי משדות ים יצאו בסירה בערב ראש השנה להפגש עם "גבריאלה", אולם הפגישה לא התקיימה, משום שהאונייה לא נמצאה.

לבסוף, "גבריאלה" הגיעה בכוחות עצמה לחוף קיסריה, והמעפילים ירדו ממנה. לאחר ההורדה נשלחו אליה חביות דלק כדי שתוכל לחזור ליוון.

בהמשך השתתפה האונייה במספר הפלגות כאוניית עזר לאוניות מעפילים אחרות.

## קישורים חיצוניים
* "גבריאלה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* סיפור הפלגת 'גבריאלה', באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1945
מדינת ישראל (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|"מדינת ישראל"
ממוזער|250 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "מדינת ישראל"
**מדינת ישראל** הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". מאחרונות אוניות המעפילים, היא הפליגה במאי 1948.

## תולדותיה
שמה הקודם היה "אורכידיאה" ("Orchidea"); עשויה עץ, שני תרנים, אורך: 33 מ'; רוחב: 7 מ'; עומק ירכתיים 3.5 מ'. צבע אפור לבן; תפוסה של 240 טון; מנוע דיזל אנסלדו; מהירות 6–7 קשר. שם הצופן שנקבע לה: הנרקיס.

רב החובל היה איטלקי והצוות שלצידו כלל שישה ימאים ורופא. מפקד האונייה היה עמי עמיר (זינגר) פלי"ם ולצידו ספי דיכטר ששירת כנהג בבריגדה היהודית והגדעוני עובד שדה.

צוות ההכנה של האונייה כלל את אנשי המוסד לעלייה ב' ופועלים איטלקים. הוכנו דרגשים לעולים וסירת הצלה ל-12 איש. בחרטום היו צריפים ששימשו לאחסון. הספינה צוידה ב-7.5 טון דלק; שמונה טון מים; מזון ל-16 ימי הפלגה. הבריטים כבר הודיעו על יציאתם מן הארץ, ולא היה חשש מפניהם. קבוצת מעפילים אומנה למקרה ניסיון פגיעה מצד אוניות של מדינות ערביות. בספינה היה נשק למקרה של עימות עם הבריטים: שני ברנים ארבעה רובים, תמ"ק ואקדח. כן נבנה סליק למלווים בחרטום מתחת לטנק המים. למקרה עימות היה על המלווים להיכנס לסליק, אולם בפועל לא קרה הדבר.

בהפלגה השתתפו 243 מעפילים; רובם ככולם יוצאי רומניה, בני גילים וחברי תנועות שונות. הם נאספו במחנה שהוקם להם ליד גאאטה שבדרום איטליה מצפון לנפולי. המעפילים חולקו לקבוצות וקיבלו תפקידי סדר, ניקיון וחלוקת מזון.
"מדינת ישראל" הפליגה מנמל פורמיה באיטליה ב-8 במאי 1948. נתיב ההפלגה היה מצר מסינה, צפונה לכרתים, מערבית לקפריסין וחוף תל אביב.

התוכנית הייתה להיפגש עם אוניית המעפילים "לניצחון" ולקבל את מעפיליה. אולם עקב הודעת הבריטים על עזיבתם והכרזת המדינה, כבר לא היה צורך בכך. אם כי שתי הספינות נפגשו בדרך כדי להעביר רופא לספינה, במטרה ליילד תינוקת.
כוחות בריטים גילו את האונייה בליל 15 במאי 1948. במרחק 20 מיל מחופי הארץ התקרבה משחתת והאירה את האונייה, אך לא נוצר מגע או קשר. הספינה הגיעה לחוף תל אביב ב-16 במאי 1948. תל אביב הותקפה על ידי מטוסי ספיטפייר מצריים, ולכן נדרשה הספינה לצאת לים הפתוח ולחזור לקראת ערב. אז הורדו המעפילים.
המעפילים ירדו לחוף תל אביב של מדינת ישראל הריבונית.
לאחר מכן נערכו 4 הפלגות נוספות עם עולים בשם 'נרקיס'.

לאחר ההפלגה הזאת הופעלה הספינה כדי להבריח צעירים שיכלו להתגייס לצה"ל  ממחנות המעצר בקפריסין ולהעלותם ארצה (הבריטים לא התירו להם לעלות).  בנובמבר 1948, בעת סערה, נסחפה האוניה  אל חוף סוריה וחולצה על ידי אח"י מעוז. 

## קישורים חיצוניים
*   "מדינת ישראל", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* אתר הפלי"ם וההעפלה

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1948
גבריאל (פירושונים)

**גבריאל** הוא שם פרטי שמקורו עברי, הניתן לרוב לבנים, אבל גם לבנות בשתי גרסאות קיימות: "גבּריאל" (השפעה לשונית צרפתית) ו"גבריאלה" (הטיה נקבית של "גבריאל"). משמש גם כשם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
הליכוד - ישראל ביתנו

**הליכוד - ישראל ביתנו** (מכונה: **הליכוד ביתנו**) הייתה רשימה משותפת של המפלגות "הליכוד" ו"ישראל ביתנו" שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-19 וזכתה ב-31 מנדטים. חברי הכנסת שנבחרו מטעמה פעלו כסיעה אחת בכנסת עד לפיצולה של הסיעה למרכיביה, ביולי 2014.

## היסטוריה
ב-25 באוקטובר 2012, מספר ימים לאחר ההחלטה על פיזור הכנסת ה-18 והליכה לבחירות כלליות, כינסו בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן מסיבת עיתונאים משותפת והכריזו על היוזמה להקמת רשימה משותפת של הליכוד וישראל ביתנו לקראת הבחירות לכנסת ה-19. כעבור ארבעה ימים אישרה ועידת הליכוד את ההחלטה.

לדברי ליברמן, ההחלטה על ההליכה המשותפת התקבלה כחודשיים טרם פרסומה.

בתחילה נתקל המהלך בהתנגדות של מספר אישים בליכוד ובראשם מיכאל איתן שקרא לו "חיסול הליכוד", אך לאחר אישור המהלך בוועידת הליכוד אמר איתן כי הוא מקבל את דין הוועידה.

בבחירות לכנסת ה-19, קיבלה רשימת "הליכוד - ישראל ביתנו" 31 מנדטים, ירידה של 11 מנדטים ממספר המנדטים המשותף שלהן בכנסת ה-18, שעמד על 42 מנדטים (27 לליכוד ו-15 לישראל ביתנו).

ב-7 ביולי 2014 הודיע אביגדור ליברמן, יו"ר מפלגת ישראל ביתנו ושר החוץ, על פירוקה של הסיעה המשותפת. ההודעה הגיעה לאחר חודש בו התקיימה מתיחות בין ליברמן לנתניהו במספר נושאים: הבחירות לנשיאות המדינה בהן נתניהו הודיע על תמיכתו בראובן ריבלין, תמיכה שאותה גינה ליברמן. לאחר רצח שלושת הנערים וירי הרקטות מרצועת עזה, ליברמן התנגד לתגובה "הרגועה" של נתניהו וטען שהתגובה צריכה להיות חריפה יותר.

ב-9 ביולי 2014 אישרה ועדת הכנסת את פיצול הסיעה למרכיביה.

## נציגי הרשימה בכנסת

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* הליכוד ישראל ביתנו, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הליכוד
קטגוריה:ישראל ביתנו
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ציונות רוויזיוניסטית
קטגוריה:2012 בישראל
+
פרס הרצל (הסתדרות ציוני אמריקה)

**פרס הרצל** של הסתדרות ציוני אמריקה הוא מדליית זהב שהוענקה לראשונה ב-1959 לאישיות שהצטיינה במעשים למען הציונות. רבים רואים בפרס זה את "פרס נובל של הציונות". 

הזוכה הראשון בפרס, ביוני 1959, היה נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי.

בין הזוכים נמנו:
*הלורד בלפור (המדליה נמסרה לאחיינו לאחר מותו) (1959)
*אבא הלל סילבר (1960), 
*עמנואל ניומן (1961) ושוב בשנת 1973
*לואי ליפסקי (1962)
*וינסטון צ'רצ'יל (1964), 
*הארי טרומן (1965), 
*זלמן שזר (1967), 
*נחום גולדמן (1968), 
*לסטר פירסון (1969)
*אבא אבן (1971)
*האנס הייב
*דוד בן-גוריון (1972)
*אל שווימר (1976)
*גולדה מאיר (1977)
*ג'ורג' מיני, מנהיג תנועת העבודה האמריקנית על תמיכתו רבת השנים בישראל (1978)
*מנחם בגין (1980)

*שלדון אדלסון (2009).

## הערות שוליים

*
הרצל
קטגוריה:הנצחת בנימין זאב הרצל
Turn! Turn! Turn!

**""** הוא שיר שנכתב במהלך שנות ה-50 על ידי זמר הפולק האמריקני פיט סיגר על בסיס טקסט מפרק ג' במגילת קהלת שבתנ"ך. השיר הוקלט לראשונה על ידי סיגר במהלך 1962 ונכלל באלבומו "The Bitter and the Sweet" שפורסם על ידי חברת התקליטים קולומביה. השיר הפך ללהיט בינלאומי בסוף שנת 1965 כאשר הוא בוצע על ידי להקת הפולק רוק האמריקנית הבירדס - ביצוע אשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני.

## הטקסט
מילות השיר לקוחות כמעט לחלוטין מפרק ג' במגילת קהלת שבתנ"ך, בגרסת תרגום המלך ג'יימס (1611), אם כי רצף המילים שונה, כאשר בנוסף לכך סיגר הוסיף לשורה הראשונה את המשפט  פעמיים, ואת השורה האחרונה – "עת לשלום, אני נשבע שזה לא מאוחר מדי!" ("a time for peace, I swear it's not too late").

סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר עבור הוועד הישראלי נגד הריסת בתים כי לשיטתו מן הראוי שהתמלוגים על הטקסט התנכ"י יגיעו לארץ. סיגר שמר לעצמו 50% עבור הלחן ועוד 5% עבור המילים שהוסיף. לדבריו, החליט לתרום לוועד "בגלל שהם, בניגוד לכל היגיון, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".

## גרסאות כיסוי
לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו דולי פרטון, נינה סימון, כריס דה בורג, להקת המשחרים, מרלן דיטריך, ג'ודי קולינס וברוס ספרינגסטין.

דן אלמגור כתב את הגרסה בעברית והיא בוצעה על ידי סוזן ופרן וצמד הדודאים.

## אזכורים בתרבות
* השיר בביצוע של הבירדס נכלל בפסקול של הסרט "פורסט גאמפ" משנת 1994.
* השיר בביצוע של הבירדס נכלל גם בפרק הראשון של הסדרה "שנות הקסם".

## קישורים חיצוניים

* עמוד השיר באתר songfacts.com 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי פיט סיגר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פולק רוק
קטגוריה:שירים המבוססים על התנ"ך
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירים נגד מלחמה
קטגוריה:מגילת קהלת
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
ראול אלברטו לסטירי

**ראול אלברטו לסטירי** (בספרדית: **Raúl Alberto Lastiri**; 11 בספטמבר 1915 – 11 בדצמבר 1978) היה פוליטיקאי ארגנטינאי ששימש לתקופה קצרה בשנת 1973 נשיא ארגנטינה.

## ביוגרפיה
נולד בבואנוס איירס, בצעירותו היה מנהל בחברות ממשלתיות שונות ומאז התקרב לחואן פרון שהיה מנהיג תנועה גדולה בארגנטינה, הוא שימש בתפקידים שונים בשירות החוץ של ארגנטינה והיה בארצות הברית ובמדינות דרום אמריקה השכנות.

בשנת 1955 לאחר ההפיכה הצבאית שבוצעה במדינה נעצר לסטירי ושהה במעצר בית כחודש. בשנת 1958 בבחירות הדמוקרטיות שנערכו במדינה היה מראשי מפלגה המקורבת לחואן פרון ולאחר הבחירות מונה לנשיא של בית הנבחרים.

ביולי 1973 הוא מונה לנשיאות באופן זמני בעקבות התפטרותו של הנשיא הקטור חוסה קמפורה, הוא שימש גם כנשיא בית הנבחרים, לאחר שלושה חודשים מתחילת כהונתו נערכו בחירות במדינה בהם זכה חואן פרון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1978
חוסן (מדעי המחשב)

במדעי המחשב, **חוסן** או **חסינות** (באנגלית: **robustness**) היא היכולת של מערכת מחשוב להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, או היכולת של אלגוריתם להמשיך לפעול למרות בעיות בקלט, בחישובים, וכו'. ככל שקשה יותר לגרום לתקלה מסוג כלשהו, שהמחשב לא מצליח להתאושש ממנה או להתמודד איתה בצורה בטוחה, כך התוכנה חסינה יותר.

טכניקות פורמליות כדוגמת fuzz testing משמשות לבדיקת חסינות, מאחר שסוג כזה של בדיקות תוכנה כולל קלטים חריגים או בלתי צפויים. כמו כן, טכניקה בשם fault injection משמשת לבדיקות חסינות. קיימים מוצרים מסחריים שונים המבצעים בדיקות חסינות של מערכות תוכנה. חסינות מהווה שיקול באנליזת הערכת כשלים (failure assessment).

## קישורים חיצוניים
Examples for Robustness Requirements 

קטגוריה:תכנות
הנרי פרנקפורט

**הנרי 'האנס' פרנקפורט** (בהולנדית: **Henri 'Hans' Frankfort**; 24 בפברואר 1897 – 16 ביולי 1954) היה אגיפטולוג, ארכאולוג ומזרחן יהודי הולנדי.

## קורות חיים
250px|ממוזער|שמאל|צילום משנות ה-1930
פרנקפורט נולד באמסטרדם למשפחה "יהודית ליברלית". למד היסטוריה באוניברסיטת אמסטרדם ולאחר מכן עבר ללונדון, שם בשנת 1924, למד לתואר שני תחת סר פלינדרס פיטרי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 1927 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ליידן. נשא לאישה את הנרייט גרוונווגן  ומאוחר יותר את אנריקטה האריס .

בין שנת 1925–1929, פרנקפורט היה מנהל החפירה של החברה לחקר מצרים של לונדון באל עמארנה, אבידוס וארמנט . בשנת 1929 הוא הוזמן על ידי ג'יימס הנרי ברסטד להיות למנהל משלחת לעיראק מטעם המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירות התקיימו במשך שש עונות חפירה, בין השנים 1930–1937 והתרכזו באזור עמק נהר דיאלא באזור בו שכנה ממלכת אשנונה. בנוסף השתתפה המשלחת בחפירה קצרה בדור שרוכין.

בשנת 1937 פרנקפורט ואמיל קרלינג  זיהו אישה בתבליט בורניי  כלילית של המיתולוגיה היהודית, אם כי זיהוי זה נדחה באופן כללי.

בשנת 1939 הוא פרסם את העבודה שנחשבת להישגו המשפיע ביותר, ספר העוסק בחותמות גליל: "Cylinder Seals: A Documentary Essay on Ihe Art and Religion of the Ancient Near East". בעבודה משותפת עם אשתו, עם ג'ון א' וילסון  ועם ת'ורקילד ג'ייקובסן  הוא פרסם את "The Intellectual Adventure of Ancient Man" בשנת 1946, בעבודה משפיעה על האופי של מיתוס ומציאות. בשנת 1948 הוא מונה למנהל מכון ורבורג בלונדון. יחד עם ארנסט ווליס באדג', הציע טענה מהפכנית לזמנו כי התרבות המצרית, מבחינה תרבותית, דתית, ואתנית נבעה מאפריקה ולא מאסיה. הוא כתב 15 ספרים ומאמרים וכ־73 מאמרים לכתבי עת על מצרים העתיקה, בנושאי ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה תרבותית, ובמיוחד על מערכות דתיות של המזרח הקרוב הקדום.

פרנקפורט מת בלונדון בגיל 57.
## מספריו

**The Mural Painting of el-Amarna* (1929)
**The Cenotaph of Seti I at Abydos* (together with A. de Buck and B. Gunn, 1933)
**The City of Akhenaten volume II* (together with John Pendlebury, 1933)
***' (1939)
*''The Intellectual Adventure of Ancient Man'' (1946) (Later called 'Before Philosophy').
*''Ancient Egyptian Religion: an Interpretation'' (1948)
*''Kingship and the Gods'' (1948)
*''The Art and Architecture of the Ancient Orient'' (1954)
</div>**מתורגמים לעברית**
* **לפני היות הפילוסופיה: הרפתקת הרוח של האדם הקדמון – מחקרים במחשבה הספקולטיבית במזרח הקדמון** (1946), תרגם [[אהרן אמיר]], הוצאת "יחדיו", 1967.
* **לידתה של הציוויליזציה במזרח הקרוב''' (1951), תרגם אברהם יבין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגים יהודים
קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:בוגרי יוניברסיטי קולג' לונדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:מדענים יהודים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1897
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1954
ארץ הפלאות של אליס

ממוזער|thumbtime=2|upright=1.5|ארץ הפלאות של אליס
**ארץ הפלאות של אליס** (באנגלית: **Alice's Wonderland**) הוא סרט אנימציה אמריקאי קצר, הראשון שהופק על ידי היוצר וולט דיסני. הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי "קומדיות אליס", סרטי לייב אקשן המתארים את הרפתקאותיהם של ילדה בשם אליס והחתול שלה ג'וליוס.

הסרט, באורך 12 דקות ו-29 שניות, הופק כסרט אילם בשחור-לבן. הוא הופק בקנזס סיטי שבמדינת מיזורי בארצות הברית. הסרט מעולם לא הוקרן באופן מסחרי, אלא הוצג על ידי דיסני למפיצי סרטים שונים במטרה לגייס כסף למימון יצירתו.

## עלילה
**אליס** (וירג'יניה דייוויס) מבקרת באולפני אנימציה, בהם מציגים לה האנימטורים (ובהם וולט דיסני עצמו) איורים של סצנות מגוונות שמהם הם יוצרים אנימציה. בין הסצנות מוצג חתול רוקד לצד להקת חתולים שמנגנת; עכבר שמציק לחתול עד שהוא זז ממקומו; ותחרות אגרוף בין חתול לכלב, שבה קהל האנימטורים מעודד את הנצים.

באותו לילה חולמת אליס שהיא נוסעת ברכבת אל ארץ האנימציה, שם היא מתקבלת על השטיח האדום בתהלוכת מקבלי פנים, והופכת לדמות לייב אקשן. היא רוכבת על פיל ורוקדת עם דמויות האנימציה. במקביל בורחים האריות מגן החיות ורודפים אחריה, עד לעץ חלול ובהמשך לתוך מערה ומאורת ארנבים. לבסוף היא קופצת ממצוק - ואז מתעוררת מחלומה. אליס מספרת על החלום המוזר שלה לאמה, שהעירה אותה.

## קישורים חיצוניים

*ארץ הפלאות של אליס - הסרט באורך מלא, בארכיון האינטרנט
* ארץ הפלאות של אליס, באנציקלופדיה של סרטי דיסני

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1923
קטגוריה:דיסני: סרטי הנפשה
קטגוריה:לואיס קרול
קטגוריה:הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
גולדרייך

**גולדרייך** או **גולדרָיְך** (גרמנית: **Goldreich**) הוא שם משפחה גרמני וכן שם משפחה יהודי אשכנזי נפוץ.
משמעותו מגרמנית היא "**[[עשיר]] ב[[זהב]]**" וכנראה שרוב המשפחות שבחרו את שם משפחה זה היו אמידות מאוד ובעלות זהב או מכרות זהב רבים.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
עמירם שוחט (אוניית מעפילים)

שמאל|250 פיקסלים|ממוזער|"עמירם שוחט"
שמאל|250 פיקסלים|ממוזער|מסלול ההפלגה של "עמירם שוחט"
**עמירם שוחט** (**"Ill dé la rose"** בשמה המקורי) הייתה אוניית מעפילים, שארגן המוסד לעלייה ב', שהצליחה לפרוץ את הסגר הבריטי הימי על ארץ ישראל. האונייה נקראה על שמו של עמירם שוחט, מראשוני הימאים העבריים, שהיה אחד מכ"ג יורדי הסירה.

## קורותיה
האונייה הייתה במקורה אוניית משא קטנה שנבנתה בפמפול שבצרפת בשנת 1913. היא נרכשה על ידי יהודה ברגינסקי בלה רושל. פיקד עליה איש הפלי"ם דוד בן חורין.

האונייה יצאה לכיוון ארץ ישראל ב-6 באוגוסט 1946 מנמל באקולי (מחנה המעפילים בוקה די מגרה) סמוך לנאפולי באיטליה, מקום ממנו הפליגו כמה ימים לפני כן אוניות המעפילים כתריאל יפה וכ"ג יורדי הסירה. על סיפונה היו 183 מעפילים, רובם ככולם ניצולי שואה, והיא הפליגה תחת דגל צרפתי. במהלך ההפלגה טבע נער סיפון מטאנג'יר, שהצטרף לצוות הצרפתי בדרכה למרסיי.

האונייה יצאה לדרכה בעיצומו של מבצע איגלו, מבצע הגירוש הראשון של מעפילים לקפריסין, בו תוגברו כוחות הצי המלכותי הבריטי בחופי ארץ ישראל. על מנת להטעות את הבריטים, על הנוסעים הוטלה משמעת חמורה והם חויבו לשהות במחסני האונייה המחניקים, ונאסר עליהם לעלות לסיפון במהלך היום. כמו כן, בהגיעה לחופיו המזרחיים של הים התיכון, פורקו והושלכו לים כל המבנים העילאיים שהיו על הסיפון: מטבח, בתי שימוש, ומקלחות. ב-15 באוגוסט התגלתה על ידי מטוס סיור והוזנקה לעברה המשחתת הבריטית אה"מ "סאומרז" , אך זו לא חשדה בה ולא הפריעה לתנועתה.

אור ל-16 באוגוסט, הגיעה האונייה לחופי קיסריה. היא עגנה בזריזות בסיוע אנשי הפלי"ם שהיו ערוכים על החוף, וכל נוסעיה הורדו ממנה תוך שעה אחת. הצי הבריטי השתלט על האונייה רק לאחר שעלתה על שרטון לאחר הורדת המעפילים.

על אף ממדיה הקטנים, הייתה הצלחה זו יוצאת דופן: בשבוע שלפני הגעתה, נתפסו ארבע אוניות מעפילים אחרות, ולמעלה מ-2,300 הנוסעים שהיו עליהן נשלחו למחנות המעצר בקפריסין. זו הייתה אוניית המעפילים הראשונה לפרוץ את הסגר הבריטי מזה שמונה חודשים, לאחר הצלחתה הקודמת של הספינה חנה סנש בדצמבר 1945, והיחידה לעשות זאת עד סוף אותה שנה.

## לקריאה נוספת
* נחום בוגנר, **ספינות המרי: ההעפלה 1948-1945**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המרכז לתולדות כוח המגן ע"ש ישראל גלילי, תשנ"ג-1993, עמ' 290–295: עמירם שוחט.

## קישורים חיצוניים

* סיפור הפלגת 'עמירם שוחט' באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
* עמירם שוחט, באתר Wertheimer.info (Haapalah / Aliyah Bet) 
* 
* אריק קרמן, פריצה או גירוש – אוניית המעפילים עמירם שוחט, באתר משמר המורשת הימית, אוגוסט 2020.

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1946
קטגוריה:אוניות מעפילים שנקראו על שם חללי מערכות ישראל
קטגוריה:הנצחת כ"ג יורדי הסירה
מקפה

שמאל|ממוזער|300px|מקפה ממתכת
**מְקַפָּה** (אנגלית: **skimmer**) היא כלי בישול הדומה לתרווד מחורר ומשמשת להסרת קרום, שומן או קצף הנמצא על פני התבשיל. הרעיון מאחורי אופן הפעולה של הכלי הוא שהקרום או הקצף בעלי צמיגות גדולה יותר מאשר הנוזל שבתבשיל ולכן כאשר גורפים את הקצף עם המקפה, נוזל התבשיל דולף דרך החורים בחזרה לתוך הסיר ומשאיר בתוך המקפה רק את הקרום.

בעברית השם מגיע מהפועל קיפה שנהוג בלשון חז"ל: "שמן של תרומה שנפל על גבי היין *יקפה* אותו והיין מותר" – כלומר יין שהתערבב בשמן פסול, אך מכיוון שהשמן צף על פני היין, אם נקפה את השמן (נסירו מפני היין) יהיה שוב מותר. 

המונח מקפה ככלי בישול הוא מחידושיו של ביאליק, ונקבע במונחי כלים ותבשילים שפרסם ועד הלשון בשנת תרצ"ג (1933).

השם "*skimmer*" באנגלית נובע מפעולת ה-skimming שהיא הסרת קרום החלב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי עבודה במטבח
אולפנת זבולון

**אולפנת זבולון** שוכנת בראש העין. האולפנה נקראת על שם השר זבולון המר.

האולפנה הוקמה ב-ה'תשס"א, כדי לתת מענה חינוכי, דתי ולימודי לציבור הדתי-לאומי בראש-העין ובישובי הסביבה.

בשנת הלימודים תשס"ח קיבלה האולפנה את "פרס החינוך הדתי" על כל פועלה החינוכי, הדתי, הערכי והלימודי.
## קישורים חיצוניים
* אתר האולפנה

זבולון
ג'רלד הולטום

**ג'רלד הרברט הולטום** (באנגלית: **Gerald Herbert Holtom**; 20 בינואר 1914 – 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום.
## קריירה
הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות והיה סרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. ב-1958 עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל).

הולטום הביא את העיצוב, מבלי שהתבקש ליושב ראש המקומי של קבוצתו המתנגדת לגרעין בטוויקנהאם (Twickenham). הראו גרסאות חלופיות בטקס הפתיחה של "התנועה לפירוק הנשק הגרעיני" בלונדון. "הסימון הראשון על נייר, על פי מר הולטום, היה עיגול לבן בתוך ריבוע שחור ואחריו היו גרסאות שונות של צלב נוצרי בתוך העיגול. אבל לצלב, על פי אנשים אלה, היו יותר מדי אסוציאציות שליליות – עם מסעי הצלב, סעודות צבאיות, עם ברכה פומבית של כומר אמריקאי למטוס שטס להירושימה ובסופו של דבר הם אפשרו לזרועות של הצלב להישמט ובכך יצרו סמפור של האותיות N ו- D ובאותה עת מחווה של ייאוש אנושי על רקע כדור עגול. אריק אוסטין (Eric Austen) שהתאים את הסמל לצורה של סוכריות על מקל על דש הבגד אמר שהוא גילה שמוטיב 'מחוות הייאוש' היה קשור מזה זמן רב עם 'מותו של האדם' והעיגול עם 'הילד שעוד לא נולד'".

לא היו זכויות יוצרים ללוגו ומאוחר יותר הוא התפרסם בעולם כסמל השלום. העיצוב היווה שילוב של האותיות N (שתי זרועות מתוחות המצביעות למטה בזווית של 45 מעלות) ו- D (זרוע אחת מורמת מעל הראש) של איתות באלפבית הספמור בדגלים המייצג פירוק נשק גרעיני.

להולטום היו חמישה ילדים.

Peace symbol (fixed width).svg|סמל השלום שהתפתח במהלך המאה ה-20.
Semaphore November.svg|סמפור האות N
Semaphore Delta.svg|סמפור האות D


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

שלום
קטגוריה:אי-אלימות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1985
יוני גנוט

300px|ממוזער
**יוני** **גנוט** (נולד בי"ב באדר א' תשל"ג, 14 בפברואר 1973) הוא זמר ישראלי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית וסולן בהרכבים **[[בין השמשות (להקה)|בין השמשות]]** ו**נושאי הכלים**. נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב תרום.

## קורות חייו
נולד בבני ברק לאב איש עסקים ולאם מורה. גדל בכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. לאחר שירותו הצבאי במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון, קיבל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג ולאחר מכן תואר ראשון במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. למד בבית מורשה בירושלים וכן למד מוזיקה בבית הספר רימון. במקביל שימש הסולן של להקת "בין השמשות", שהייתה להקת הרוק הראשונה במגזר הדתי-לאומי. בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנשא את שמה של הלהקה – **בין השמשות**; ובשנת 2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, **שתיקת האדמה** – שניהם בהוצאת חברת התקליטים "התו השמיני". בהופעות רבות שיתף פעולה עם טל שגב.

בשנת 2010 הוציא אלבום עם להקת **נושאי הכלים** שהוא הסולן שלה.

היה ממייסדי ה"פאבמדרש" – ערבי לימוד פתוחים באווירה קלילה, המתאימים גם לציבור שאינו דתי.

### אות לאות
ב-2012 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו – **אות לאות**. באלבום הוא משתף פעולה עם אמנים מוכרים מסצנת הרוק הישראלית: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אריק סיני, שי גבסו ודניאל סלומון. מאלבום זה חדר לפלייליסט השיר "ברון יחד", המבוצע יחד עם אהוד בנאי. בישיבת הר עציון, בה למד גנוט, נוהגים לשיר פיוט זה במנגינה זו בסוף "משמֶר" (לילות לימוד המתקיימים בדרך כלל בלילה שבין חמישי לשישי).

### דבר אלי באדמית
ב-2017 יצא לאור אלבום הסולו השני, "דבר אלי באדמית", האלבום מומן באמצעות אתר מימון ההמונים "הדסטארט". גם באלבום זה שיתופי פעולה עם אמנים רבים ביניהם דניאל זמיר ואהרון רזאל. אחד משירי האלבום הוא השיר ישמח לבי, שירו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק למוצאי שבת – שלאחר מכן ביצע אותו גנוט בגרסה מורחבת יחד עם אילן דמרי וישיבת ירושלים לצעירים בביצוע שזכה להצלחה ברשת וברדיו.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* יוני גנוט, באתר ערוץ 7
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* ריאיון עם יוני גנוט בתוכנית ניגון של הלב בערוץ מאיר בטלוויזיה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הרצוג
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:מלחיני מוזיקה חסידית
קטגוריה:בוגרי בית מורשה בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:תרום: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973