open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אילנה קראוזמן בן-עמוס

**אילנה קראוזמן בן-עמוס** (נולדה ב- 1949) היא פרופסור אמריטה במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עוסקת בהיסטוריה חברתית ותרבותית של אנגליה בעת החדשה המוקדמת. 

את התואר הראשון והשני עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג להיסטוריה. את עבודת הדוקטורט שלה כתבה באוניברסיטת סטנפורד. תחומי התעניינותה כוללים משפחה וחברה, קהילה ורשתות חברתיות, עוני ורווחה, חילופי מתנות, יחסים בינאישיים והיסטוריה של הרגשות.

## ספרים שכתבה

* *Adolescence and Youth in Early Modern England* (New Haven and London: Yale University Press, 1994).


* *The Culture of Giving: Informal Support and Gift-Exchange in Early Modern England* (Cambridge: Cambridge University Press, 2008, paperback edition, 2010).

## קישורים חיצוניים
* אילנה קראוזמן בן-עמוס, באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* The Culture of Giving: Informal Support and Gift-Exchange in Early Modern England

קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: היסטוריה כללית
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
הלי זמורה

**הלי זמורה** (נולד ב-28 במאי 1964) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## פעילותו
זמורה למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1986–1989) וסיים בהצטיינות. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קיימברידג' (1990–1994) בהנחייתו של בוב סקריבנר. נושא הדיסרטציה היה מאבקים אלימים באצולה הגרמנית במאות ה-15 וה-16. בשנת 1994 נבחר לעמית מחקר לשלוש שנים בקולג' סנט קת'רינ'ס, בקיימברידג'. בשנת 1997 זכה במלגת אלון והצטרף לאוניברסיטת בן-גוריון כמרצה. בשנת 1997 זכה גם במלגת פוסט-דוקטורט לחקר ההיסטוריה האירופית מטעם יד הנדיב (1997–1999). בשנת הלימודים 2005–2006 היה עמית מחקר בקולג' סנט ג'ונס, בקיימברידג', ומאז הוא חבר בקולג'.

## תחומי מחקרו
תחומי המחקר של זמורה כוללים את גרמניה בעת החדשה המוקדמת, התפתחות המדינה באירופה, האצולה האירופית, וניקולו מקיאוולי.

## פרסומים
### ספרים שכתב
* **עולמו של מקיאוולי** (ירושלים: מאגנס, 2021)

* *State and Nobility in Early Modern Germany: The Knightly Feud in Franconia, 1440-1567* (Cambridge: Cambridge University Press, 1998; repr. 2003).
* *Monarchy, Aristocracy, and the State in Europe, 1300-1800* (London: Routledge, 2001).
* *The Feud in Early Modern Germany * (Cambridge University Press, 2011).


### ספרים שערך
* ניקולו מקיאוולי, **הנסיך** (תל אביב וירושלים: הוצאת דביר והוצאת שלם, 2003).
* ניקולו מקיאוולי, **דיונים בעשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס** (ירושלים: הוצאת שלם, 2010).

## קישורים חיצוניים
* אישי באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב

*

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: היסטוריה כללית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
ליגת המשנה הסובייטית

ליגת המשנה הסובייטית לכדורגל, אשר נודעה בשם **הליגה הסובייטית הראשונה** (ברוסית: **Первая лига СССР по футболу**), הייתה הליגה השנייה בחשיבותה אחרי הליגה הבכירה.

בעונת 1979 סטפן יורצ'ישין הבקיע 42 שערים לעונה במדי קרפטי לבוב והוא מלך השערים בכל הזמנים של ליגת המשנה הסובייטית.
## היסטוריה
הליגה הוקמה ב-1936 ופורקה ב-1991 כשמחליפה אותה הליגה הרוסית הראשונה. שמותיה הקודמים היה "קלאס ב'", "ליגה ב'". השם הרשמי "הליגה הסובייטית הראשונה" נקלט רק ב-1971.
## פורמט
אלופת הליגה העפילה לליגה הבכירה. סטטיסטית, קבוצת הכדורגל שזכתה בהכי הרבה אליפויות הליגה היא זניט קויבישב שזכתה 5 פעמים. שיטת מעבר לליגה הבכירה ומספר קבוצות שעברו ביב שונה במשך השנים. לפעמים זה היו הקבוצות שזכו במקומות הראשונות בליגה ולפעמים היה טורניר מעבר בין הקבוצות הראשונות בליגת המשנה לבין הקבוצות האחרונות בליגה העליונה.

## מנצחות הליגה ([[1936]]–[[1991]])

קטגוריה:תחרויות כדורגל בברית המועצות
קטגוריה:תחרויות כדורגל לא פעילות
יהודה לייב אמציסלבסקי

**יהודה לייב** (**ליאון**) **אמציסלבסקי** (תר"י, 1850 - י"ז בטבת תרצ"א, 5 בינואר 1931) היה עסקן ופעיל בתנועה הציונית, איש העלייה הראשונה, בעל אדמות בראשון לציון ומנכבדי העיר. אחיו של ד"ר יצחק ד'ארבלה.

## ביוגרפיה
נולד בפולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) ליעקב ולציפה לאה, משפחה חרדית מחסידות חב"ד, שהעניקה לילדיה חינוך תורני והשכלה כללית.
אמציסלבסקי סיים את לימודיו כמהנדס רכבות, גשרים ודרכים בפוליטכניקום במינכן. בתום לימודיו שב לרוסיה ועבד כמנהל טכני של שירות הרכבות בתחנות מרכזיות בחרקוב ובערים נוספות. בשנת 1881 נשא לאישה את מלכה (מריה) בת חיים סלובוצקי מהעיר יליזבטגרד.

קשריו הראשונים עם ארץ ישראל התחילו על ידי אחיו, ד"ר יצחק ד'ארבלה. בהמשך נוספו לו קשרים עם ידידים ומכרים שעלו לארץ מדרום רוסיה וייסדו את המושבה ראשון לציון. בשנת 1887 עלה ארצה והשתקע בראשון לציון. הוא רכש בעיר כשלוש מאות דונם אדמה ונטע בה כרמים, ואת ניהולם הפקיד בידי דודנו חיים יעקב קרישבסקי.

בשנת 1892 שב לרוסיה, שם היה פעיל בתנועת חיבת ציון, ואחר כך היה פעיל מרכזי בתנועה הציונית מראשיתה. בקונגרס הציוני הראשון שהתקיים בבזל באוגוסט 1897 השתתף כציר מיליזבטגרד.

במהלך השנים ביקר פעמים אחדות בארץ. בשנת 1911 שב ארצה לצמיתות, היה מאזרחיה הנכבדים של ראשון לציון ופעיל בחייה הציבוריים והחברתיים. מפעם לפעם פרסם מאמרים בעיתונות, שבהם הביע את השקפתו הציונית. תרם חלקת אדמה לבניין בית הכנסת של חסידות חב"ד בראשון לציון.

בי' באלול תרע"ו (1916), בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נפטרה אשתו בירושלים. בתחילת הכיבוש הבריטי קשר קשרי ידידות עם הגנרל אלנבי ואנשי מטהו. בתקופת המנדט הבריטי רכש ידידים בריטים רבים וקשר אותם למפעל הציוני.

נפטר בראשון לציון. ארבע בנותיו הן: שרה ראשוני מראשון לציון, אלכסנדריה, ויקטוריה ואנה שהתגוררו בחו"ל.

## קישורים חיצוניים
* דיוקנו, באוסף הארכיון הציוני באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד
* 

קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:חובבי ציון
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1850
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1931
כיכר קטלוניה

שמאל|ממוזער|200px|פינת כיכר קטלוניה עם פאסז' דה גארסיה
שמאל|ממוזער|200px|האנדרטה שבלב הכיכר
**כיכר קטלוניה** או **פלאסה דה קטלוניה** (בקטלנית: **Plaça de Catalunya**; ספרדית **Plaza de Cataluña**) היא כיכר גדולה במרכז ברצלונה. הכיכר נחשבת גם למרכז העיר וגם למקום בו העיר העתיקה (אל ראבאל והרובע הגותי בסיוטט וליה) נפגשת עם בנייה מהמאה ה-19 של האישמפלה.

חלק מן הרחובות הראשיים של העיר עוברים בכיכר קטלוניה: לה ראמבלה, פסץ' דה גראסיה, ראמבלה דה קטלוניה ועוד. גודל הכיכר הוא כ-50 דונם. הכיכר ידועה בעיקר בשל המזרקות והפסלים שבה, קרבתה לאתרים הפופולריים בעיר, ולהקות היונים המתרכזות במרכזה.

סביב הכיכר חנויות רבות, מסעדות, בתי קפה, מלונות ובנקים. בכיכר יש תחנה של הרכבת התחתית של ברצלונה והיא משמשת כמרכז תיירותי חשוב של העיר ברצלונה, כולל תחנות מידע לתיירים ותחנת יציאה לסיורים ואטרקציות תיירות שונות.

## היסטוריה
לאחר שחומות העיר מימי הביניים נהרסו במאה ה-19, פותחו תוכניות שאפתניות לשטחים הציבוריים בעיר תחת השגחתם של מתכנני ערים ידועים. כיכר קטלוניה תוכננה בשנת 1859, אך לא ניתן אישור רשמי מהממשל עד לתערוכה העולמית של ברצלונה (1888).

הכיכר נפתחה לראשונה בשנת 1902, ועברה שינויים נוספים בשנת 1929 לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שכללו גם בניית תחנת רכבת תחתית במקום. האדריכל פרנסיסקו נבוט היה אחראי לשינויים שנערכו בשנת 1929.

## ראו גם
* תכנון עירוני של ברצלונה

## קישורים חיצוניים

* מבט תלת־ממדי על הכיכר
* מידע על כיכר קטלוניה בעברית

קטגוריה:ברצלונה: כיכרות ורחובות ראשיים
קטגוריה:התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)
התאחדות הכדורסל הרוסית

ממוזער|סמל ההתאחדות בשנים 1991–2016 
**התאחדות הכדורסל הרוסית** (ברוסית: РФБ, Российская федерация баскетбола) היא ארגון הספורט הבכיר ברוסיה האחראי לניהול הכדורסל הרוסי ונבחרת רוסיה בכדורסל. ההתאחדות הוקמה ב-12 בנובמבר 1991.

## היסטוריה
הכדורסל הרוסי יצא לדרך בתחילת המאה ה-20, עם הגעתו של העשיר האמריקני ג'יימס סטוקס, ששניים מבניו נהרגו בקווקז. הוא הקים לזכרם אגודת ספורט לנוער בסנקט פטרבורג, שנקראה בשם **מאיאק**. אגודת הספורט מאיאק התחילה לשחק כדורסל ב-1902. בשנת 1906 אגודת הספורט מאיאק ארגנה לראשונה קבוצת כדורסל והייתה זו קבוצת הכדורסל התקנית הראשונה באימפריה הרוסית. ב-1909 כבר התקיימו שישה מועדוני כדורסל ברוסיה שהתמודדו יחדיו בגביע אגודת "מאיאק" שהיה טורניר הכדורסל הראשון ברוסיה. קבוצת "לילוביך" תחת הנהגת סטפן ואסילייב מאגודת "מאיאק" היא שזכתה בגביע מאיאק. ב-1910 מאיאק הפכה לאגודת "בוגאטיר" - אגודת הספורט הגדולה ביותר ברוסיה שעסקה בזמנו גם בחקר המדע. בשנים 1913–1916 הכדורסל ברוסיה התחיל להתמקצע ולהפוך למקצועני יותר ואולם האליפות המקצוענית הראשונה נערכה לאחר פרוץ המהפכה.

וכך, אליפות ברית המועצות בכדורסל יצאה לדרך ב-1934 והייתה למעשה האליפות המקצוענית הראשונה בכדורסל בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר. ב-1991 ירשה את האליפות הסובייטית "אליפות חבר העמים" וב-1992 הוקמה ליגת העל הרוסית בכדורסל אשר פורקה בשנת 2010 לאחר שבמאי אותה שנה פרצה שערוריית שחיתות רצינית בדרגים הגבוהים של ההתאחדות שכונתה בשם "בסקטגייט", כשבמסגרתה התגלו אי-סדרים בשיפוט המשחקים. כתוצאה מגילוי הפרשה מועדונים גדולים דרשו לפרק את הליגה העליונה. ב-15 ביוני 2010, תשע ממשתתפות ליגת העל הרוסית התאספו והחליטו לפרק את הליגה ולהקים ליגה אחרת במקומה: **[[ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה]]**, שכעבור זמן פורקה אף היא ואת מקומה כליגה בכירה תפסה ליגת VTB.

עקב כישלון נבחרת רוסיה בכדורסל נשים, ביורובאסקט 2013, הגיש יו"ר ההתאחדות את התפטרותו ובמקומו מונתה יוליה אניקייבה לממלאת מקום והיא הובילה מהלך לפיטורי בכירים רבים שמונו על ידי היו"ר הקודם, קרסננקוב.

ביולי 2015, פיב"א החליטה להשעות את האיגוד הרוסי מכל פעילות בעקבות אי סדרים וחשד לשחיתות ובעקבות כך ירדה למעשה נבחרת הקדטים הרוסית לדרג השני ביבשת מבלי בכלל להשתתף באליפות אירופה. בסופו של דבר פיב"א התרצתה אחרי שמשלחת רוסית הגיעה לשיחות עם הארגון העולמי והשיבה את הנבחרות לפעילות.

באוגוסט 2015 נערכו בחירות פנימיות לבחירת יו"ר חדש לאיגוד ואנדריי קירילנקו נבחר ליו"ר הפדרציה הרוסית בכדורסל והוביל מהלך מיתוג מחדש של ההתאחדות לרבות עיצוב סמל חדש ותמיכה בקבוצות הנוער וקידום טורנירי כדורסל רחוב. בקיץ 2017 קירילנקו הצהיר כי ההתאחדות הצליחה לצאת מהגרעון התקציבי שהייתה נתונה בו מאז 2015.

## ראשי ההתאחדות

## ראו גם
*התאחדות כדורסל המכללות (רוסיה)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: ארגוני ספורט
קטגוריה:רוסיה: כדורסל
קטגוריה:התאחדויות כדורסל
חבורת p

בתורת החבורות, **חבורת-p** היא חבורה שהסדר של כל איבר בה הוא חזקה של p. קיימת מחלקה כזו של חבורות לכל מספר ראשוני p, והן נקראות, בהתאמה, חבורות-2, חבורות-3, חבורות-5, וכן הלאה. לפי משפט קושי, חבורה סופית היא חבורת-p אם ורק אם הסדר שלה הוא חזקה של p. 

התאוריה של חבורות-p היא מרכיב חשוב בתורת החבורות הסופיות, משום שכל חבורה סופית מכילה תת-חבורות-p (כל תת-חבורת-p מקסימלית של חבורה סופית היא מאינדקס זר ל-p: משפטי סילו). מאידך, המיון השלם של חבורות-p קשה, ומספרן גדל בקצב על-אקספוננציאלי.

## מבנה

שוויון המחלקות מראה שהמרכז של חבורת-p הוא לא-טריוויאלי. מכאן נובע (באינדוקציה על סדר החבורה) שהמנרמל של כל תת-חבורה אמיתית של חבורת-p, מכיל אותה ממש.

כל מכפלה ישרה של חבורות-p סופיות (גם לערכים שונים של p) היא חבורה נילפוטנטית, וגם ההפך נכון: כל חבורה נילפוטנטית סופית מתפרקת למכפלה ישרה של חבורות-סילו שלה.

חבורת-p נקראת **חזקה** (powerful) אם תת-החבורה הנוצרת על-ידי החזקות x^p (או x^4 אם p=2) מכילה את תת-חבורת הקומוטטורים.

## מספרן של חבורות-p

עבור מספרים מאותו סדר גודל, מספר החבורות (עד כדי איזומורפיזם) מסדר n הוא הגדול ביותר כאשר n הוא חזקה של ראשוני. לדוגמה, יש 15 חבורות לא איזומורפיות מסדר 16 (לעומת 28 מכל הסדרים עד 15 גם יחד), 2328 חבורות מסדר 128 ו-56092 מסדר 256. 
Graham Higman (1960) ו-Sims (1965) הוכיחו שמספר החבורות מסדר p^n גדל כמו p^{2n^3/27}. 

יש חבורה יחידה מכל סדר p; 
2 חבורות מסדר p^2;
5 חבורות מסדר p^3; ו-15 חבורות מסדר p^4. 
מספר החבורות מסדר p^5 הוא 2p ועוד גורם בגודל חסום התלוי ב-p; 
מספר החבורות מסדר p^6 הוא 3p^2 ועוד גורם ליניארי התלוי ב-p; 
מספר החבורות מסדר p^7 הוא 3p^5 ועוד גורם ממעלה רביעית התלוי ב-p. חישובים אלה, שנערכו בדייקנות, הביאו את Higman לשער השערה שנודעה בשם "The PORC conjecture" (על-שם ראשי התיבות Polynomials On Residue Classes), שלפיה לכל n יש N גדול מספיק כך שמספר החבורות מסדר p^n (עבור p גדול מספיק) הוא פולינום מסוים של p, התלוי ב-p\pmod{N} בלבד.

החבורות מכל סדר p^n, עבור n \leq 7 (וכאשר p=2, עבור n\leq 9) מויינו באופן מלא. יש 49478365422 חבורות מסדר 2^{10}. 

## אוטומורפיזמים

משערים שאם P חבורת-p מסדר שאינו p או p^2, אז הסדר של חבורת האוטומורפיזמים |\operatorname{Aut}(P)| מתחלק בזה של P. חבורת האוטומורפיזמים החיצונית של חבורת-p לא אבלית תמיד כוללת איבר מסדר p (Gashutz, 1966). השאלה האם תמיד קיים אוטומורפיזם חיצוני (כלומר אוטומורפיזם שאינו פנימי) מסדר p עודנה פתוחה.

## חבורת פרטיני והצגות לפי יוצרים ויחסים

חבורת פרטיני \Phi(P) של חבורת-p P היא תת-החבורה הנוצרת על ידי תת-חבורת הקומוטטורים וכל חזקות-p של אברי החבורה. לכן P/\Phi(P) היא מהצורה (\mathbb{Z}/p\mathbb{Z})^d עבור d מתאים. במקרה זה, אפשר ליצור את החבורה על ידי d איברים, אבל לא פחות. המנה P/\Phi(P) איזומורפית לחבורת ההומולוגיה הראשונה: H_1(P,\mathbb{Z}/p\mathbb{Z}) \cong P/\Phi(P). את מספר היחסים בהצגה לפי יוצרים ויחסים אפשר לקרוא מחבורת ההומולוגיה השנייה H_2(P,\mathbb{Z}/p\mathbb{Z}): גם זו חבורת-p אבלית אלמנטרית, שהדרגה שלה היא מספר היחסים המינימלי r בהצגה של החבורה (מקור: Serre, Galois Cohomology, סעיף I.4.3).

משפט גולוד-שפרביץ' קובע שבחבורת-p סופית, r>d^2/4. 

## אלגברת החבורה

**בעיית האיזומורפיזם המודולרי** (האם אלגברת החבורה \ \mathbb{F}_p[P], כאשר P היא חבורת-p, קובעת את P עד-כדי איזומורפיזם) נפתרה לשלילה: ראו אלגברת חבורה.

## ראו גם
* משפטי סילו
* חבורה פרו-p

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת החבורות
אמנון הורביץ

**אמנון הורביץ** (26 ביולי 1887 – 2 ביולי 1966) היה בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי, בעיקר בתחום החקלאות והאגרונומיה. חוקר דברי ימי ביל"ו וגדרה.

## ביוגרפיה
נולד לצבי הורביץ, מראשוני הבילויים בגדרה, וללאה, בתו של יהושע דב בנינסון. מאחר שבגדרה עוד לא היו בתי מגורים, הוא נולד במושבה ראשון לציון הסמוכה. למד ב"חדר" של המושבה אצל ותיקי המחנכים, ובהם יוסף ויתקין ויוסף מנחם אשבל. למד בבית הספר למלאכה של חברת כי"ח בירושלים והיה מבאי ביתו של המורה מרדכי אזרחי-קרישבסקי, שלימים היה לחותנו. לאחר מכן למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.

בשנת 1909 התנחל הורביץ על שטח בן מאה דונם מאדמת "גאולה", שהיה השטח הראשון שנוסף על אדמת גדרה. באותה תקופה התמחה בחקלאות ובאגרונומיה. השתתף במסעות במטעי השקדים בארץ לחקירת גורמי נגע הקפנודיס (*Capnodis*) שתקף את עצי השקדים, ויחד עם האגרונום עמרם חזנוב גילה את החיפושיות שהיו מקור הנגע.

בין השנים 1912–1927 התגורר במצרים, שם חכר אחוזה גדולה והתמחה בענפי החקלאות המצריים: כותנה, קני סוכר ועצי תמר. כמו כן עסק בניסיונות גידול בננות ובזיבולים שונים מטעם החברה הממלכתית לחקלאות במצרים.

ב-1927 עזב הורביץ את מצרים לצמיתות והתקבל לעבודה בשירות מחלקת ההדרכה שליד תחנת הניסיונות של ההנהלה הציונית כמדריך נודד בהתיישבות החדשה שבעמק יזרעאל. ב-1928 התקבל למנהל המשרד היפואי של חברת "ניטראם" מיסודו של סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט). בתפקידו זה כתב את הספרות השימושית והמדעית על החומרים הכימיים החקלאיים, שפורסמה בחוברות שהוציאה החברה, וכן במאמרים בכתבי עת שונים, כמו "בוסתנאי" ו"הדר", ואף בעיתונים ערביים. בשנת תר"ץ (1930) הופיע ספרו על "גידול הבננים בארץ ישראל".

פרסם בעיתונות העברית והישראלית ("הפועל הצעיר", "הבוקר", "דבר", "הארץ" ועוד) רשימות וסיפורים מחיי גדרה ומתקופת שהותו במצרים.

לאחר קום המדינה ועד מותו התמסר הורביץ לחקירת דברי ימי ביל"ו וגדרה, וכתב את "ספר גדרה" המכיל מספר כרכים.

אמנון הורביץ נפטר בקיץ 1966, בן 79 במותו. נטמן בבית העלמין בגדרה.

## משפחתו
בתקופת מגוריו במצרים היה הורביץ שב מדי פעם לביקורים קצרים בארץ ישראל. באחד מביקוריו בארץ, באפריל 1921, נשא לאישה את רבקה, בתו של מרדכי אזרחי-קרישבסקי. הוא שב איתה למצרים, שם שהו כחמש שנים.  .

ילדיו: יעקב-אורי הורביץ, והפסנתרנית תמירה אריה מתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 
* , 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בית ספר אליאנס (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:תנועת ביל"ו
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:משפחת בנינסון
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:אישים הקבורים בגדרה
גיטה דוניה-ויצמן

**גיטה דוּניֶה-ויצמן** (18 ביולי 1887 – 26 במאי 1975) הייתה מוזיקאית, פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית. אחותו של חיים ויצמן.

## ביוגרפיה
נולדה בעיירה מוטול שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לעוזר ולרחל לאה (בת מיכאל צ'מרינסקי) ויצמן. כמו אחד עשר אחיה ואחיותיה, קיבלה חינוך מסורתי וכללי. כשהייתה בת 7 החלה ללמוד בעצמה פסנתר בעידודה של אמה, בבית הכומר המקומי, שהחזיק בפסנתר היחיד בכל העיירה. אחר כך עברה המשפחה לפינסק שם המשיכה בלימודיה באופן מסודר. ובהמשך רכשה השכלה מוזיקלית בוורשה ובקייב.

[ימין|ממוזער|250px|המנהלת גיטה דוניה-ויצמן (ראשונה מימין) ולצדה סגנהּ [אריה פרידמן-לבוב בשעת מבחן לתלמידות במכון למוזיקה בחיפה]]
בשנת 1907 עלתה לראשונה לארץ ישראל וגרה בחיפה במשך שנתיים, אחר כך נסעה ללמוד בברלין. את בעלה לעתיד, טוביה דוניה, פגשה בעת קונצרט בבזל, כעבור שנה (1918) נישאו, ועברו לגור במושבה הגרמנית בחיפה. ב-1922 היו ממייסדי שכונת הדר הכרמל.

בדצמבר 1924 ייסדה בחיפה, יחד עם הזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, המורה לפסנתר רחל קרוגליאקוב והמורֶה לכינור א' קליין את בית הספר למוזיקה (שהפך בשנת 1934 ל"מכון למוזיקה").

ויצמן חינכה דור שלם של מוזיקאים ופסנתרנים. בין תלמידיה: הכנרים צבי צייטלין ועברי גיטליס, והפסנתרנים דוד בר-אילן, יהלי וגמן ועמי אלוני.

מלבד בבית הספר בחיפה, ויצמן לימדה גם בקונסרבטוריון שולמית בתל אביב.

## הנצחתה
[שמאל|ממוזער|180px|קברה של גיטה דוניה-ויצמן ב[מתחם בתי הקברות בחיפה#בית הקברות היהודי חוף הכרמל|בית העלמין היהודי חוף הכרמל]]
עוד לפני מותה נקרא בית הספר למוזיקה בחיפה על שמה "קונסרבטוריון דוניה ויצמן".

## חיים אישיים
בשנת 1912 נישאה ויצמן למהנדס טוביה דוניה והם חיו יחדיו עד מותו של דוניה במהלך המרד הערבי הגדול בשנת 1938. לזוג נולדו שתי בנות:

* רינה אלרד.
* מיכל ברנר, אשתו של מילה ברנר ואמו של השחיין ואיש העסקים דן ברנר.

לויצמן היו אחד עשר אחים, ביניהם חיים ויצמן, לימים נשיא המדינה הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
גיטה
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
פלאסה ד'אספניה

[שמאל|ממוזער|250px|פלאסה דה אספניה כפי שניתן לראות אותה בלילה מ[פלאו נסיונל]]
שמאל|ממוזער|250px|הפסל שבמרכז פלאסה דה אספניה
**הפלאסה דה אספניה** או **פלאסה ד'אספניה** (בספרדית **Plaza de España**; בקטלאנית: **Plaça d'Espanya**) היא אחת הכיכרות החשובות ביותר בברצלונה שבספרד. הכיכר נבנתה לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שנערכה לרגלי המונז'ואיק ברובע הסנטס-מונז'ואיק.

הכיכר היא אחת הכיכרות הגדולות של העיר, ומהווה צומת לשני רחובות ראשיים: גראן ויה דה לס קורטס קטלאנס ושדרת פארה-לל, ומספר רחובות קטנים. המזרקה בלב הכיכר, ליד הפסל, תוכננה על ידי ג'וזף מאריה חוחול, שעבד יחד עם אנטוני גאודי. הכיכר מובילה לפלאו נסיונל, שמשמש כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית ועוברת דרך מזרקת הקסם.
מסביב לכיכר ישנם:
* 2 מגדלים ונציאניים - המגדלים מתנשאים לגובה של 47 מטר ומובילים את הדרך לפלאו נסיונל דרך אבנגודה דה לה ריינה מריה כריסטינה, שדרה שמשמשת בעיקר לאירוח ירידים.
* פארק ז'ואן מירו - הנקרא על שמו של הצייר ז'ואן מירו, שאת פסלו "דונה אי אוסל" (Dona i Ocell), ופירושה אישה וציפור, המתנשא לגובה 22 מטר ניתן לראות מאחת הפינות בכיכר.
* ארנאס דה ברצלונה (שנקראה בעבר פלאסה דה טורוס) - זירת מלחמות שוורים שנבנתה בשנת 1900 בסגנון אדריכלי מורי. בעקבות הוצאת מלחמות השוורים אל מחוץ לחוק במחוז קטלוניה, מופע מלחמות השוורים האחרון שנערך בה היה ב-25 בספטמבר 2011. מאז הפכה הזירה למרכז קניות מפואר. על גג הארנאס ניתן לתצפת על העיר.

הכיכר משמשת כתחנה ראשית לאוטובוסים, למטרו של ברצלונה ולרכבת ה-RENFE, כמו כן מן הכיכר יוצאת הרכבת להר המונסרט.

## ראו גם
* תכנון עירוני של ברצלונה

## קישורים חיצוניים
* Arenas De Barcelona
* Plaça d'Espanya

קטגוריה:ברצלונה: כיכרות ורחובות ראשיים
קטגוריה:התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)
רולנדס פקסס

שמאל|ממוזער|250px|רולנדס פקסס
**רולנדס פקסס** (בליטאית: **Rolandas Paksas**; נולד ב-10 ביוני 1956) היה נשיא ליטא בשנים 2003–2004.

## ביוגרפיה
פקסס נולד ב-10 ביוני 1956 בטלז לפליקסס ואלנה. פקסס קיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1979. בשנת 1984, הוא סיים את האקדמיה לתעופה אזרחית בלנינגרד. במהלך תקופה זו, הוא התחרה בתחרויות אווירובטיקה, השתתף הן בקבוצות סובייטיות והן בקבוצות ליטאיות וזכה במספר אליפויות. לאחר קריסת ברית המועצות, פקסס הקים חברת בנייה, רסטקו. בשנת 1997, הוא נבחר למועצת העיר וילנה עבור איגוד המולדת המרכז-ימין והפך לראש העיר. במאי 1999 מונה פקסס לראש הממשלה, אך התפטר חמישה חודשים לאחר מכן לאחר מחלוקת בנוגע להפרטה. פקסס הצטרף לאיחוד הליברלי של ליטא (LLS) בשנת 2000. ה-LLS זכה בבחירות 2000, ופקסס הפך שוב לראש הממשלה, אך הוא עזב תוך שבעה חודשים לאחר מחלוקת נוספת על רפורמות כלכליות. בשנת 2002, פקסס הקים את המפלגה הליברלית דמוקרטית, והתמודד על הנשיאות. הוא ניצח בריצה מול ולדאס אדמקוס המכהן בינואר 2003 והושבע כנשיא ליטא. בשנת 2004 התברר כי הוא העניק אזרחות לתורם קמפיין גדול, מה שהוביל להדחתו מתפקידו באפריל 2004. הוא היה ראש המדינה האירופי הראשון שהודח. פקסס נבחר ל ב-2009, בעודו מוביל את מפלגתו, שנקראה כעת סדר וצדק (TT). ההדחה שלו מהפרלמנט לכל החיים נקבע כצעד לא פרופורציונלי על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2011. בשנת 2018 הוגש התיקון שאפשר לפקסס להתמודד על מושב בפרלמנט, אולם הוא לא מורשה להתמודד לנשיאות או להיות יושב ראש הפרלמנט. הוא נחשב לנשיא ליטא הגרוע ביותר בהיסטוריה המודרנית.

לפקסס אישה ושני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

* Homepage of Order and Justice


קטגוריה:נשיאי ליטא
קטגוריה:ראשי ממשלת ליטא
קטגוריה:טלז: אישים
קטגוריה:חברי הסיימאס
קטגוריה:טייסים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1956
התנגשות הטיטאנים (סרט, 2010)

**התנגשות הטיטאנים** (באנגלית: **Clash of the Titans**) הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לואי לטריה ובכיכובם של סאם וורת'ינגטון וג'מה ארטרטון. הסרט מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1981. במהלך הפקת הסרט הוחלט להמיר את סוג הסרט לגרסת "3D". לסרט יצא סרט המשך בשם "זעם הטיטאנים" באביב 2012.

## עלילה
עלילת הסרט מתבססת באופן חופשי על המיתולוגיה היוונית ומציגה דמויות מיתולוגיות, בהן האלים זאוס והאדס, הגיבור פרסאוס ויצורי פלא כמו פגאסוס ומדוזה.

בסצנת הפתיחה נראה דייג בשם ספירוס המוצא ארון קבורה שבו טמונים ילד חי, פרסאוס, ואישה מתה, דאנאה. הוא מחליט לגדל את הילד. בבגרותו פרסאוס ומשפחתו עדים להריסת פסלו של זאוס על ידי חיילים מארגוס הקוראים מלחמה נגד האלים. האל האדס מופיע ומשמיד את כל הנוכחים מלבד פרסאוס שנלקח מאוחר יותר לארגוס. שם מתנהל דיון בין המלכה לבתה על המלחמה כנגד האלים שבעיצומה המלכה מתחצפת כלפי האלים. האדס מופיע שנית ומודיע שעקב התחצפותה של המלכה, הוא יהרוס את העיר אם לא תוקרב בתה תוך עשרה ימים לקראקן. בנוסף הוא חושף שפרסאוס הוא בן אלים. בעקבות זאת פרסאוס נשלח עם קבוצת חיילים למכשפות הסטייג'ין כדי שהן תוכלנה לגלות לו איך להביס את הקראקן. בדרך זאוס מציע לבנו מקלט על ידי הפיכתו לאל, אך הוא מסרב. כשהוא מגיע למכשפות הן אומרות לו שכדי להרוג את הקראקן צריך לערוף את ראשה של מדוזה. כמו כן הן אומרות לו שבמהלך המלחמה הוא ייהרג. כשהאדס שחרר את הקראקן הוא חשף את מזימתו להפלת זאוס שבעבר כלא אותו בשאול. לבסוף פרסאוס מנצח את הקראקן ומגלה את האדס בחזרה לשאול.

## שחקנים
* סאם וורת'ינגטון - פרסאוס
* ליאם ניסן - זאוס
* רייף פיינס - האדס
* ג'מה ארטרטון - איו
* אלכסה דבאלוס - אנדרומדה
* מאדס מיקלסן - דראקו
* ג'ייסון פלמינג - אקרסיאס
* ניקולס הואלט - יוסיביוס
* האנס מאתסון - איקסס
* ליאם קנינגהם - סולון
* דני יוסטון - פוסידון
* וינסנט רייגן - קאפוס
* איזבלה מיקו - אתנה
* טאמר האסון - ארס
* לוק אוונס - אפולו
* קאיה סקודלריו - פשט
* נטלי קוקס - ארטמיס
* נינה יאנג - הרה
* אג'ינס דיין - אפרודיטה
* פול קינמן - הפיסטוס
* אלכסנדר סידינג - הרמס
* שרלוט קורמר - דמטר
* אוטו פארנט - פרסאוס הצעיר
* ג'יין מארץ' - הסטיה
* נטליה וודיאנובה- מדוזה
* רורי מק'קאן - בלו

## הפקה
ממוזער|הפארק הלאומי טיידה
הסרט צולם בכמה מיקומים, כולל בפארק הלאומי טיידה בספרד.
## הכנסות
בשבוע הראשון הסרט הכניס כ-61 מיליון דולר תוך כדי עקיפת הסרט "הדרקון הראשון שלי". בנוסף הסרט שמר על מקומו עוד שבוע נוסף ואף הביס את הסרט "דייט לילי". נכון ל-30 במרץ 2015 הסרט הכניס בארצות הברית כ-163,214,888 דולר וכ-330,000,105 דולר מחוץ לארצות הברית. נכון ל-ספטמבר 2010, הסרט היה השביעי המכניס ביותר ב-2010.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי תלת-ממד
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית בקולנוע
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי לואי לטריה
מרחביה (ירושלים)

**שכונת מרחביה** היא שכונת מגורים קטנה במרכז ירושלים החדשה, שנוסדה בידי מספר אישים יהודים בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20. השכונה גובלת בשכונות קריית שמואל, טלביה וקטמון הישנה, והיא בנויה סביב הרחובות איתמר בן אב"י, הנשיא, הפלמ"ח, הגדוד העברי, מבוא יורם ומבוא הרכבי.

הקרקע שעליה נבנתה השכונה נרכשה בעסקה סיבובית מאת המסדר הנוצרי הישועי בירושלים. כמתווכים בין בעלי הקרקע הנוצרים לבין הרוכשים היהודים שימשו הסוחרים הערבים ג'וזף פסקל אלבינה וחאטשה קאנקאשיאן. בין הרוכשים היהודים בלט בעיקר הסוחר הירושלמי ראובן זילברשטיין, שלאחר רכישת הקרקע חילק את השטח למגרשים ומכר אותם לאישים ולמשפחות שונות. בין בוני הבתים הראשונים בשכונה נמנו עמינדב קרלין, זאב זילברשטיין וולטר כץ, ומעט מאוחר יותר גם בנה את ביתו בשכונה גם ראובן זילברשטיין עצמו, ברח' הפלמ"ח של ימינו.

במהלך מלחמת העצמאות נקלעה שכונת מרחביה לקו האש, ומשך תקופה ארוכה הומטרה על בתי השכונה אש מכיוון העמדות הערביות בשכונת קטמון, סביב מנזר סן סימון.

לאחר מלחמת העצמאות הפכה מרחביה לחלק מגוש השכונות היהודיות המרכיבות את לִבה של ירושלים המערבית, בהן רחביה, טלביה, קטמון וקריית שמואל. בתוך כך הלכה ואיבדה מרחביה את אופייה הייחודי, ועל פי רוב היא נחשבת כיום לחלק אינטגרלי משכונת קריית שמואל.

## ראו גם
* קריית שמואל (ירושלים)

## לקריאה נוספת
* ראובן גפני, **בין הפילבוקס לבית הנשיא: סיפורן של קריית שמואל ושכונת מרחביה**, ירושלים: תש"ע.

## הערות שוליים

מרחביה
Journal d'Analyse Mathématique

**Journal d'Analyse Mathématique** (מצרפתית: כתב העת לאנליזה מתמטית) הוא כתב עת מדעי מתמטי בהוצאת האוניברסיטה העברית העוסק בתחומי האנליזה מתמטית. זהו כתב העת המתמטי הוותיק בישראל, והוא הוקם על ידי פרופסור בנימין אמירה בשנת 1951. נכון לשנת 2010 יצאו כ-110 גליונות של כתב העת.

עורך כתב העת הוא פרופסור יונתן ברויאר. מרבית המאמרים בכתב העת נכתבים באנגלית אולם חלקם כתובים בשפה הצרפתית.

## קישורים חיצוניים
* 
* גישה און ליין לכתב העת
* 
* 

קטגוריה:כתבי עת מתמטיים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: כתבי עת
ביל ברייסון

**ויליאם מקגווייר "ביל" ברייסון** (אנגלית: **William McGuire "Bill" Bryson**; נולד ב-8 בדצמבר 1951) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי, שחי את רוב חייו בבריטניה. מחברם של ספרים רבי-מכר בנושאים מגוונים כמו השפה האנגלית, טיולים, שייקספיר, מדע פופולרי וההיסטוריה של העולם והאנושות. ספריו זכו להצלחה רבה והם מתובלים בהומור ובאנקדוטות.

## ביוגרפיה
ברייסון נולד בדה מוין באיווה, בנם של אגנס מרי וביל האב, עיתונאי ספורט. הוא למד באוניברסיטת דרייק (Drake University) באיווה אולם הפסיק את לימודיו בשנת 1972 והחליט לצאת לטיול תרמילאים באירופה. בשנת 1973 הגיע לבריטניה, שם מצא עבודה בבית חולים פסיכיאטרי. הוא פגש שם את אשתו לעתיד, אחות בשם סינתיה. בשנת 1975 חזרו לארצות הברית כדי שברייסון יסיים את לימודיו. בשנת 1977 התיישב הזוג בצפון יורקשייר שבאנגליה, שם פעל ברייסון עד לשנת 1995, שבה עבר לעיר הנובר שבניו המפשייר. 

ברייסון אב לארבעה ילדים.

## ספריו

* **רשימות מארץ גדולה**, 2001
* **רשימות מאי קטן**, 2005
* **שייקספיר - העולם כבמה**, 2008
* **ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכול**, 2017
* **הגוף**, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021

## ראו גם
* ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי איווה
קטגוריה:דה מוין: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרייק
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לסטר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
צבי ציגלר

**צבי ציגלר** (נולד ב-1939) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון, נשיא לשעבר, בשנים 1988–1990, של האיגוד הישראלי למתמטיקה, ומאז 2005 משמש יו"ר הוועדה הבין-סנאטית של האוניברסיטאות. תחום מחקרו העיקרי הוא תורת הקירובים.

## קורות חיים
ציגלר נולד בלבוב, פולין, חצי שנה לפני פלישת הגרמנים לפולין ותחילת מלחמת העולם השנייה. את תקופת המלחמה עבר יחד עם הוריו בגטו ובמרתפים אצל אכרים מקומיים. אחרי המלחמה למד שנה בעיר קראקוב וב 1946 עלה ארצה עם הוריו והתגורר בירושלים שם למד שנתיים בגימנסיה סוקולוב ועבר בירושלים את המצור במלחמת העצמאות. בשנת 1948 עברה המשפחה לחיפה, וצבי למד בבית הספר היסודי גאולה בחיפה, ולאחר מכן בבית הספר הריאלי אותו סיים בשנת 1956. הוא למד לתואר ראשון במתמטיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. במהלך הלימודים למד תכנות בקיץ במחשב הראשון בארץ, הויצק במכון ויצמן, בהנחייתו של פרופ' שניאור ליפסון. בשנת 1960, עם סיום לימודי התואר הראשון, התגייס לצבא, והיה בין ראשוני ממר"ם, היחידה שהביאה ארצה את המחשב הראשון של צה"ל ,פילקו 2000. ציגלר היה בין ראשוני יחידה 180 - יחידת חיל האוויר למחשבים, בפיקודו של יחיאל אלון. במהלך השירות הצבאי השלים תואר שני במתמטיקה בטכניון. לאחר השירות הצבאי נסע ללימודי דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד, בהנחיית פרופ' שמואל קרלין, אותם סיים בשנת 1965. חזר לטכניון כחבר סגל ב 1965 בתחילה כמרצה, ומאז 1977 פרופסור מן המנין. ציגלר שירת בטכניון במגוון תפקידים בהם דיקן הפקולטה למתמטיקה, בשנים 1978 עד 1981, ודיקן בית הספר ללימודי מוסמכים בשנים 1986 עד 1992. 

בשנים 1974–1981 היה יועץ בחקר ביצועים טקטי ופיתוח אמל"ח בחיל האוויר. בשנים 1970–1972 וכן בשנים 1986–1992 היה יועץ בחקר ביצועים ברפא"ל. 

בשנים 1970–1973 היה חבר בוועד הארצי של התנועה לשינוי שיטת הבחירות, בראשות פרופ' יגאל ידין, והיה חבר ההנהלה של התנועה לבחירות אישיות ואזוריות, בראשות חיים הרצוג, בשנים 1975–1978.

היה חבר במועצת המנהלים של בית הספר הריאלי ב 1984–1995. היה יו"ר ההנהלה הציבורית של המועצה לישראל יפה, מחוז חיפה והצפון, בשנים 1988–1990.

בשנת 1995 פסק בית המשפט העליון בהרכב בן חמישה שופטים לטובת ציגלר בתביעה אזרחית כנגדו מבנק מזרחי טפחות. ציגלר שימש כערב להלוואה אולם בית המשפט קבע כי הבנק הסתיר מידע מציגלר ולא פעל לפי "חובת גילוי נאות" אל מול הלקוח ולכן העסקה מבוטלת. פסיקה תקדימית זאת מכונה "פרשת ציגלר".

הוא נשוי לד"ר אילנה ציגלר, דמוגרפית, לשעבר מנהלת האגודה לתכנון המשפחה בישראל. הוא אב לארבעה ילדים. בתו, תמר ציגלר היא פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטה העברית; בנו ראובן (רובי) ציגלר הוא פרופסור חבר לדיני פליטים בינלאומיים באוניברסיטת רדינג, בריטניה. אחותו של ציגלר, עדנה שכטמן, הייתה פרופסורית לסטטיסטיקה באוניברסיטת בן-גוריון, ונפטרה ב-2022.

## מספריו

***Approximation theory and applications**. Academic Press, 1981 (editor)


## קישורים חיצוניים

* דף אישי באתר הטכניון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בית ספר גאולה (חיפה)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל הטכניון: מתמטיקה
קטגוריה:נשיאי האיגוד הישראלי למתמטיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
דיבשה אמירה

**דִיבשה אמירה** (1895 – 9 באפריל 1966) הייתה מתמטיקאית ישראלית, מראשוני המורים למתמטיקה בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
נולדה ברוסיה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1906 עם הוריה רבקה ואהרן איתין, ממייסדי אחוזת בית ובעל בית הדפוס העברי הראשון ביפו. בשנת 1912 סיימה את לימודיה התיכוניים במחזור השני של הגימנסיה העברית "הרצליה". למדה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה ובשנת 1924 סיימה את הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ בהנחיית פרופסור הרמן מינץ  מאוניברסיטת גטינגן. לאחר מכן לימדה שנים אחדות באוניברסיטת ז'נבה.

המתמטיקאי הגרמני אדמונד לנדאו, שפעל באוניברסיטה העברית בירושלים בראשית ימיה, תיאר את אמירה "הגאומטריקנית היחידה בארץ ישראל", ובהמלצתו לימדה קורסים אחדים בגאומטריה באוניברסיטה העברית.

את ספרה "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה" כתבה בצרפתית בשנת 1933, בעת ששהתה באוניברסיטת ז'נבה, אך מלחמת העולם השנייה מנעה את הוצאתו לאור בפריז, ובסופו של דבר הספר יצא לאור בעברית בשנת 1962.

לימדה בסמינר למורים על שם לוינסקי ובתיכון בית הכרם בירושלים מיום היווסדו. אחד מתלמידיה, המתמטיקאי ארנסט שטראוס (Ernst G. Straus) כתב הקדמה לספרה של אמירה, "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה", ובה ציין: "היה זה מזלי הטוב להיות אחד מאלפי התלמידים שטעמו את טעמם הראשון במתמטיקה רצינית מפי ד"ר אמירה בבית הספר התיכון. למרות כל ההרצאות ששמעתי מאז מפי מתמטיקאים מעולים, לא פגשתי אדם העולה עליה הן כמורה והן כנותן השראה לתלמידיו".

הייתה אשתו הראשונה של המתמטיקאי פרופ' בנימין אמירה שלמד עמה בגימנסיה הרצליה. נפטרה ב-9 באפריל 1966 והובאה לקבורה בהר המנוחות. הותירה את שתי בנותיה, עזגד בנדל וישראלה פיירמן.

## מספריה
* **גאומטריה : ספר למוד לבתי-ספר תיכונים ולמשתלמים**, הוצאת אמנות, תרצ"ח-תש"ז.
* **ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה**, עם עובד ודביר, 1962
* La Synthese Projective De La Geometrie Euclidienne, 1925

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד
קטגוריה:משפחת איתין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מתמטיקאיות ישראליות
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
דורון גלעזר

**דורון גלעזר** (נולד ב-17 ביולי 1952) הוא עיתונאי, עורך "מעריב" לשעבר, שימש כעורך תוכנית התחקירים "עובדה" וכיו"ר ועדת העורכים.

## ביוגרפיה
גלעזר נולד בשכונת אפקה בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אלחריזי" בתל ברוך, בתיכון 'אליאנס' ברמת אביב ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך השלים תואר ראשון בהיסטוריה. כבר ב-1973, כשהיה בן 21, מונה גלעזר לדוברה של תנועת השמאל 'מוקד'. בהמשך היה בין מקימי מחנה של"י ודוברה בבחירות 1977. גלעזר פרש מפעילות פוליטית בעקבות עליית הליכוד לשלטון ב-1977.

החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי 'כל העיר'. החל מ-1989 היה עורכו הראשי במשך שש שנים.

באמצע שנות התשעים מונה גלעזר לעורך הראשי של מקומוני 'רשת שוקן' מקבוצת 'הארץ'. בסוף שנת 1996 מונה לערוך את שבועון סוף השבוע של 'ידיעות אחרונות'. לאחר כהונה בת ארבע שנים ב-7 ימים, מונה גלעזר לסגן העורך הראשי של 'ידיעות אחרונות' והאחראי על כלל המגזינים בעיתון.

בתחילת שנות האלפיים פרש גלעזר מידיעות אחרונות, פנה לקריירה טלוויזיונית. במשך שבע שנים היה העורך הראשי של תוכנית התחקירים 'עובדה עם אילנה דיין'. גלעזר שינה את מתכונת התוכנית לשלוש כתבות שבועיות.

בסוף 2007 מונה גלעזר, עם רות יובל, לעורכים ראשיים משותפים של העיתון 'מעריב' במקום אמנון דנקנר. גלעזר עצמו גם מונה ליו"ר ועדת העורכים של העיתונים היומיים, הגוף המייצג של העיתונות העברית. גלעזר ויובל שפירו את מצב העיתון מגרעון של חמישה מיליון שקל לחודש לגרעון של מיליון שקל אחד בלבד ובלמו את הירידה בתפוצה. כמו כן, הם שינו את הקו המערכתי בעיתון, לטובת מלחמה בשחיתות השלטונית ועבירות צווארון לבן, תמיכה במאבק למען עצמאות בית המשפט העליון ושמירה על זכויות הפרט. גלעזר ויובל התפטרו לאחר קרוב לשנתיים, בגלל סירובם להיענות לדרישות המו"ל עופר נמרודי לפטר כמאה עובדים נוספים, כדי לאזן את תקציבו של העיתון.

בעשור האחרון היה גלעזר חבר מועצת העיתונות, חבר הנהלת פסטיבל "דוקאביב", יועץ לגופי תקשורת ומרצה לעיתונות חוקרת במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת נתניה. היה שותף, עם דוד דרעי ורות יובל, ליצירת הסרט והסדרה "סאלח, פה זה ארץ ישראל", יצירה שחשפה כיצד יושבו בשנות החמישים והששים עולי צפון אפריקה בעיירות הפיתוח בפריפריה. גלעזר ויובל היו עורכי התוכן של הסרט והסדרה והאחראים על התחקיר ופיתוח הנרטיב ההיסטורי שלה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2017 בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים, ובפרס הבימוי והתחקיר בפסטיבל דוקאביב 2017.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים
* "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב - רועי כ"ץ מארח את דורון גלעזר, באתר רדיו תל אביב, 13 בנובמבר 2015 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* נאום של דורון גלעזר בכנס העיתונאים הצעירים, 18 יולי 2008
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי מעריב
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עורכי כל העיר
קטגוריה:עובדה (תוכנית טלוויזיה)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר אלחריזי (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
ולדימיר וייסברג

**ולדימיר וייסברג** (ברוסית: **Владимир Григорьевич Вейсберг**; 7 ביוני 1924 – 1 בינואר 1985) היה אמן, צייר ותאורטיקן יהודי-רוסי.

## ביוגרפיה
נולד בשביעי ליוני במוסקבה. להוריו ולאווירה המשפחתית בה גדל נודעה השפעה רבה על התפתחותו ועל חייו. אביו גריגורי וייסברג, השתייך למשפחה יהודית בורגנית. לסבו היה בית מרקחת. אביו של וייסברג רכש השכלה בהיסטוריה, בלימודים קלאסיים ובפסיכולוגיה, היה איש בעל תרבות רחבה, ואף למד אצל פרויד בווינה והיה הפסיכואנליטיקן הרוסי הראשון. אביו מת ב-1942 בעת הפינוי ממוסקבה. ולדימיר היה בן 18 ומותו של אביו השפיע עליו קשה. אמו של וייסברג, אנה יקובלבנה, באה ממשפחה רוסית עניה בסיביר ולאחר שעברה בשנות העשרים למוסקבה עבדה כספרנית בספריה ההיסטורית של מוסקבה. 

"אין שני החוטים מתמזגים אצלי לאחד. אני חש בדיוק היכן מסתיימת יהדותי ומתחילה הרוסיות שבי".

בן 14 החל ללמוד אצל הצייר איליה מאשקוב איתו היה לו קשר קרוב. שנות ההתבגרות היו קשות לויסברג: מחלת נפש, מלחמה, פינוי ומות האב. עם שובו למוסקבה החל ללמוד אצל סרגיי מוסאטוב. 
הוא למד כסטודנט שלא מן המניין ב-Surikov Art Institute במוסקבה שם למד תחת אלכסנדר אוסמרקין. הוא שימש כמורה לציור במכללה לארכיטקטורה במוסקבה. בשנות החמישים נישא לאשתו גלינה מיכאילובנה ויסברג, שהייתה דמות משמעותית בחייו. אשתו ואימו סוככו עליו ודאגו לו כל חייו. ב-1961 הצטרף וייסברג לאגודת האמנים של מוסקבה והציג בתערוכות קבוצתיות לצד הציירים פ. ניקונוב, נ. אנדרונוב, מ. איוונוב וק. מורדובין. 

נפטר במוסקבה בראשון בינואר 1985.

ב-1973 עלה לארץ תלמידו הקרוב של וייסברג (1965 - 1973), הצייר יאן ראוכוורגר.

**תערוכות יחיד מוזיאליות:** 
* 1975 - "ולדימיר וייסברג, שנים עשר ציורים מאוסף יאן ראוכוורגר", מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר יונה פישר. 
* 1979 - "ולדימיר וייסברג", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרים מארק שפס ונחמה גורלניק. 
* 1994 - "ולדימיר וייסברג מאוסף המוזיאון", גלריה לאומית ע"ש טרטיאקוב, מוסקבה. 
* 2006 - "ולדימיר וייסברג", המוזיאון הלאומי לאומנות ע"ש אלכסנדר ס. פושקין, מוסקבה. אוצרת אנה צ'ודצקיה.

## קישורים חיצוניים
* מיצירותיו
* תערוכה של וייסברג

קטגוריה:אמנים סובייטים
קטגוריה:ציירים יהודים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1924
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1985
גראמער

**גראמער** הוא כינוי לאדם החורז חרוזים ("גראמען" ביידיש). ה"גראמער" בדרך כלל עוסק בשירה בחתונות או אירועים אחרים, אך ישנם העוסקים בתחום זה גם בהוצאת תקליטים.

את החרוזים מכין בדרך כלל הגראמער בעצמו, ולעיתים, כאשר הוא אינו מוכשר לכך, הוא יבקש מחברו או מאדם העוסק בכך להכין לו חרוזים, לפעמים תמורת תשלום.

מקצוע זה מכונה גם "בדחנות", על שם שבעבר, מקצוע הגראמער היה חלק ממקצוע הבדחן שהיה נוהג לומר את דבריו בחרוזים.

## בדחנות בחתונות
בחלק רחב מהציבור החסידי מקובל כי לפני החופה יש מסיבת קבלת פנים בה מעוררים את החתן לתשובה על כל עוונותיו, באמצעות ניגון שירי התעוררות ורגש. באותו מעמד מזמינים גראמער החורז חרוזים לפני החתן ובהם הוא משלב דברי התעוררות לתשובה, באמצעות משלים, סיפורי חסידים ודברי חכמים.

לאחר החתונה, במעמד המצווה טאנץ, מקובל כי אבי החתן ואבי הכלה אוחזים בגַרְטְל שבו אוחזת הכלה ורוקדים - כל אחד בנפרד, וכן סב החתן והכלה ובני משפחותיהם. לפני כל ריקוד כזה הגראמער אומר דברי בדחנות, ויש הנוהגים שבהם הוא מדבר גם על שבחיו של העומד לרקוד, אם זה אבי החתן או הכלה העומד לרקוד, ועל שבחי החתן והכלה. לפעמים הוא ישלב גם דברי התעוררות, ודברי הספד על אחד מקרובי המשפחה שנפטר בשנה האחרונה.

בקהילות רבות, כמו בחסידות באבוב, נהוג עוד כי בפורים עומד הגראמער על שולחן האדמו"ר וחורז את חרוזיו.

## תקליטים
ישנם גם תקליטים רבים של "גראמען", בכולם או בחלקם. המפורסמים שבהם הם סדרת ניגוניו וחרוזיו של יום-טוב עהרליך, סדרת "לחיים אידן" של יוסף משה כהנא, סדרת קלטות מאת יונתן שוורץ. בנוסף בולטים בתחום אייזיק האניג, מיכאל שניצלר, ישראל אדלר וליפא שמלצר, העוסק במקצועו כגראמער, ומשלב את חרוזיו באלבומים שהוא מוציא לאור ובאלבומים של זמרים אחרים הקונים ממנו את חרוזיו.

בדרך כלל תקליטים אלו אינם מחדשים שירים, אלא משתמשים בשירים מפורסמים, אך לעיתים גם מלחינים שירים חדשים לצורך תקליטים אלו.

## ראו גם
* בדחן
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:דמויות בפולקלור היהודי
קטגוריה:יהדות חרדית
קטגוריה:נישואים ביהדות
קטגוריה:חסידות
קטגוריה:מוזיקה חסידית
צ'ארלי רוז

**צ'ארלס פיט "צ'ארלי" רוז, הבן** (באנגלית: **Charles Peete "Charlie" Rose, Jr**; נולד ב-5 בינואר 1942) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. משנת 1991 ועד 2017 הנחה את תוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז" ברשת PBS, בתוכנית הוא ראיין שחקנים, אנשי ציבור, מעצבי דעות ורבים ממנהיגי העולם. הוא היה כתב בתוכנית 60 דקות II מאז תחילתה בשנת 1999 ועד לשנת 2005, לאחר מכן מגיש בתוכנית 60 דקות ומגיש את תוכנית הבוקר "CBS This Morning". בנובמבר 2017 פוטר מ-CBS ותוכניתו ב-PBS בוטלה, לאחר חשיפה בוושינגטון פוסט שהטריד מינית לאורך השנים 8 נשים.

## ראשית חייו
רוז נולד בהנדרסון, קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. בן יחיד למרגרט פרייזר וצ'ארלס פיט רוז, בעלי חוות טבק וחנות מכולת. בתיכון היה שחקן כדורסל והתקבל לאוניברסיטת דיוק במטרה ללמוד לתואר קדם רפואה. הוא התקבל למשרת מתמחה אצל הסנטור הדמוקרטי בנג'מין אווט ג'ורדן וכך החל להתעניין בנושאים פוליטיים. הוא סיים את הלימודים בשנת 1964 עם תואר בהיסטוריה. בשנת 1968 סיים באוניברסיטת דיוק תואר במשפטים. כמו כן הוא למד בבית הספר לעסקים באוניברסיטת ניו יורק. את אשתו מרי פגש כשלמד בדויק.

## קריירה
אשתו החלה לעבוד ב-BBC ורוז החל לקבל עבודות ברשת כפרילנס. בשנת 1972 הוא קיבל עבודה כמגיש במהדורה השבועית של רשת WPIX-TV.

בשנת 1974 הוא קיבל עבודה כמפיק של התוכנית של ביל מויירס ברשת PBS. הוא החל לשמש גם כמראיין בתוכנית של מויירס והוא זכה להצלחה. הוא קיבל תפקיד ברשת KXAS-TV בטקסס כמנהל תוכניות, וגם קיבל רצועה ראיונות יומית בלילה, אשר הייתה הבסיס לתוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז".

רוז עבד בין השנים 1984 ל-1990 כמגיש ברשת החדשות של CBS בתוכנית News Nightwatch, תוכנית החדשות הלילית הראשונה של הרשת. בשנת 1990 פרש מ-CBS כדי להגיש תוכנית ברשת פוקס, אולם כעבור שישה שבועות עזב את התוכנית מכוון שלא היה מרוצה מסגנונה. בשנת 1991 הוא החל להגיש בתוכנית ברשת PBS בינואר 1993 החלה להיות משודרת בסינדיקציה ארצית. בשנת 1994 עבר לרשת Bloomberg.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:סגל CBS
קטגוריה:זוכי פרס וינסנט סקאלי
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת דיוק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
ירושלים גאה להציג

**ירושלים גאה להציג** הוא סרט דוקומנטרי ישראלי שביים ניצן גלעדי ומתאר את המחלוקת והמאבק לקראת אירועי הגאווה העולמיים (WorldPride) כחלק ממחאה של זכויות להט"ב בישראל, אשר תוכננו להתרחש ב-6 עד ה-12 באוגוסט 2006 בירושלים. הסרט מציג אירועים אלו מנקודת מבטם של להט"בים אל מול יהודים אורתודוקסים, נוצרים אוונגליסטים ומוסלמים שמרנים, שלטענתם, מחללים את העיר הקדושה. הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בפסטיבל הסרטים היהודי של סן פרנסיסקו ב-29 ביולי 2008.

הסרט השתתף במעל ל-40 פסטיבלים ברחבי העולם וזכה בשישה פרסים בינלאומיים. מבין מועמדויות והשתתפויות אלו, זכה הסרט בין היתר בפרס הבאנף בקטגוריית הסרטים החברתיים-הומוניטריים בקנדה ובמקום הראשון בפסטיבל הקולנוע הגאה OUTFest בלוס אנג'לס.

## רקע
בשנת 2005, במהלך האספה השנתית של ארגון אינטרפרייד שנערכה בקנדה בהשתתפות נציגים ממדינות העולם השונות, התקבלה הצעתו של ארגון הבית הפתוח לארח את אירועי הגאווה העולמיים בירושלים, זאת לאחר דחייתם בעקבות אירועי תוכנית ההתנתקות שאירעה שנה קודם לכן. אירועים אלה, תוכננו להתרחש ב-10 באוגוסט 2006 במטרה להביע מחאה בינלאומית לזכויות הלהט"ב.

## מהלך הסרט
בתחילת הסרט מסוקרים ההכנות לקראת אירועי הגאווה הלאומיים בירושלים, לצד ועדה של נציגי שלוש הדתות המונותאיסטיות (יהדות, נצרות ואסלאם) נגד המפגן שתכננו הלהט"ב. הרב יהודה לוין שנבחר לנציג איגוד הרבנים של אמריקה פועל במשך תקופת ההכנות לביטול נחרץ של מצעד הגאווה: .

מנגד, מבהירה יושבת ראש ארגון הבית הפתוח, נועה סתת, שקהילת הלהט"ב הבינלאומית תתכנס בירושלים כדי להעלות על נס את זהותם ולהציג חזון דתי שונה ממה שהם מקדמים. במהלך הסרט מתואר המשך המאבק בעיקר מצד הדתיים לבטל אירועים אלו הכוללים כרזות והפגנות שנאה. לקראת מסיבת עיתונאים לפתיחת אירועי הגאווה הלאומיים, פרצה מלחמת לבנון השנייה אשר גרמה בלית ברירה לדחות את מועד המצעד עד לתום המלחמה. ארגון הבית הפתוח קיים מאמצים כשבוע לאחר תום המלחמה לקבוע תאריך מחודש לקיום אירועי הגאווה שלבסוף אושר על ידי משטרת ישראל. במהלך השבוע שלפני קיום המצעד המחודש התרחשו פוגרומי מחאה והתראות על פיגועים מצד הקהילה הדתית בירושלים אשר גרמו להחלטה משותפת בין הבית הפתוח למשטרה לביטול המצעד וקיום אירוע חלופי באצטדיון סגור בשכונת גבעת רם.

## משתתפים
* **[[סער נתנאל]]** - חבר מועצת עיריית ירושלים המנסה לקדם את חופש הביטוי של ההומוסקסואליות בירושלים בפני ראש העיר, אורי לופוליאנסקי ללא הצלחה.
* **[[נועה סתת]]** - פעילה חברתית יושבת ראש ארגון הבית הפתוח הפועלת למען קיום אירועי הגאווה.
* **אדם דוד רוסו** - הומוסקסואל אשר נדקר במצעד הגאווה בירושלים ב-2005.
* **מינה פנטון** - חברת מועצת ירושלים הפעילה לביטול קיום אירועי הגאווה וההומוסקסואליות בפרט.
* **יהודה לוין** - נציג איגוד הרבנים של אמריקה הפועל לביטול אירועי הגאווה בירושלים ובישראל בכלל.
* **בודי** - דראג קווין הומוסקסואל ערבי תושב רמאללה. נאלץ לעזוב את שטחי ישראל מאחר שהחמאס איים להפכו לשהיד עקב נטיותיו המיניות.
* **[[חגי אלעד]]** - מנכ"ל הבית הפתוח.
* **גיל נוה** (בתור מלכת הדראג **גלינה פור דה ברה**) - אמן דראג המופיע במועדון "השושן 4" ומנחה את עצרת הגאווה המתקיימת בסופו של הסרט.

## קישורים חיצוניים

* "ירושלים גאה להציג" לצפייה מלאה באתר mako .

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי יהדות
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים הומוסקסואליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2008
ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה

ממוזער|לוגו הליגה עד עונת 2013
**הליגה הרוסית השלישית** או **ליגת הכדורגל החובבנית** (ברוסית: **Любительская футбольная лига**) היא הליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה. זוהי הליגה של מועדוני הכדורגל הלא מקצועניים ברוסיה, אשר הצלחה בה מבטיחה את התקדמות הקבוצה החובבנית הרוסית למעמד של קבוצה מקצוענית.

## פורמט
הליגה מחולקת ל-10 אזורים: המזרח הרחוק, סיביר, אוראל ומערב סיביר, צפון מערב, מרכז/מוסקבה, מרכז/מחוז מוסקבה, טבעת הזהב, צ'רנוזמיה, וולגה, דרום. אלופת כל אזור יכולה להעפיל לליגה השנייה שהיא ליגה מקצוענית. 

נוסף לטורנירי האליפויות והליגה נערכים גם טורנירי גביע לקבוצות חובבניות וגביעים אזוריים בהן יכולות להשתתף קבוצות אזוריות וקבוצות הליגה החובבנית (בשנת 2017 השלב הסופי של גביע רוסיה לקבוצות חובבניות מוזג עם טורניר הגביע הרוסי בכדורגל). במוסקבה ובפרבריה ובמחוז סיביר הקבוצות הבכירות השתתפו בטורנירי הגביע לקבוצות חובבניות.

בעונת 2019 אליפות הליגה בעיר מוסקבה כונתה אליפות מוסקבה לקבוצות חובבניות, במקום טורנירי אליפות מוסקבה שבמסגרת ליגת הכדורגל האזורית.

מעונת 2021 ישנם דיונים לרפורמה בליגה במהלכה, הליגה תעבור לערוך משחקים במתכונת "אביב סתיו" כפי שנהוג בליגות הגבוהות יותר. בכך, הליגה תחדל להתקיים במתכונת שנה קלנדרית אחת.

## אלופות הליגה

בין מנצחי האזורים נערכת תחרות נוספת לקביעת אלופת העונה.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר מידע 

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגות כדורגל ברוסיה
קטגוריה:ליגות כדורגל משניות באירופה
יצחק קרונזון

**יצחק קְרוֹנְזוֹן** (**Itzhak Kronzon**); (14 בספטמבר 1939, חיפה – 18 במאי 2021, ניו יורק) היה רופא אמריקאי ישראלי, פרופסור קליני מן המניין לקרדיולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU), מנהל מעבדת הקרדיולוגיה הלא-פולשנית הלב במרכז הרפואי של האוניברסיטה ומומחה לתחום ההדמיה הלא-פולשנית. בנוסף, כתב סיפורים קצרים וטורים לעיתונים.

## קורות חיים
נולד בחיפה בשנת 1939 לליזה ולזלמן קרונזון, שעלו לארץ ישראל מליטא כחמש שנים קודם לכן והשתקעו בעיר. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. לאחר מכן למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בשנת 1966. את הסטאז' עשה בבתי חולים בתל אביב. הוא התגייס לצה"ל ושירת כרופא מוטס בצנחנים. במהלך שירותו הצבאי השתלם ברפואה פנימית ובקרדיולוגיה בהדסה.

בשנת 1971 עבר קרונזון לארצות הברית, ושם עבד בבית החולים אלברט איינשטיין ברובע הברונקס, שבו התמחה בצנתור של העורקים הכליליים אצל ד"ר אפרים גלסמן. אחר כך עבר לבית החולים של אוניברסיטת ניו יורק, שם הוא טיפל, לימד וחקר.

באמצע שנות ה-70 פתח קרונזון את מעבדת הצנתורים בבית החולים איכילוב. הוא החדיר את תחום האקוקרדיוגרפיה לבתי החולים בישראל ולימד באוניברסיטת תל אביב.

בשנות השמונים עזר בהקמת המרכז רפואי לניתוחי לב בניו דלהי שבהודו והיה לחבר מועצת המנהלים של המרכז.

קרונזון פרסם כ-500 מאמרים מקצועיים ושישה ספרי הדרכה ולימוד עם רופאים אחרים. ביוני 2010 קיבל פרס מפעל חיים מטעם האגודה האמריקאית לאקו-קרדיוגרפיה.

במשך השנים עסק קרונזון בכתיבה לצד הרפואה. הוא כתב מדור ב"דבר השבוע", שנקרא 'זיכרונותיו של רופא' וכן ב"דבר" ובמוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות. ספרו "אמא, שמש ומולדת" הוא אסופת סיפורים משעשעים העוסקים בילדותו בשכונת הדר הכרמל בחיפה בשנות החמישים והשישים.

בשנת 2024 עלה בתיאטרון באר שבע, מחזה המבוסס על הספר "אמא, שמש ומולדת" בעל אותו שם.

## חיים אישיים
קרונזון היה נשוי לזיווה (נולדה ב-1939), ציירת, ואב לשלושה. כשביקר בישראל התגורר בתל אביב ובקיסריה. נפטר במאי 2021

## מספריו
* **אמא, שמש ומולדת**: סיפורים / יצחק קרונזון, רישומים: דני קרמן, תל אביב: שבא, 1985.
* **מי מקבל את בלגיה?**: סיפורים / יצחק קרונזון, תל אביב: עם עובד, תשנ"א-1991.
* **צנתור הלב**, פרולוג, 1996.
* **מסע ארוך אל תוך הלב** / יצחק קרונזון, תל אביב: עם עובד, תשס"ז-2007.
* **כי מנגד תראה**: מבחר סיפורים / יצחק קרונזון; אחרית דבר מאת דן מירון, תל אביב: עם עובד, תשע"א-2010.

* Itzhak Kronzon and Paul A. Tunick, *Challenging Cases in Echocardiography*, Philadelphia, PA: Lippincott Williams & Wilkins, 2005.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* יצחק קרונזון, In Kalvarija Father Died  (מעברית: איריס קָרֵב (קרונזון)), *Bellevue Literary Review* (כתב עת ספרותי שמוציא ה-NYU Langone Medical Center), עמ' 70–75
* 
* דף אישי באתר אוניברסיטת ניו יורק
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:קרדיולוגים ישראלים
קטגוריה:קרדיולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:קיסריה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021