נחמיה רבין

**נחמיה רבין** (**רביצ'וב**; 3 בפברואר 1886 – 5 בדצמבר 1971) היה פעיל ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, מועצת פועלי תל אביב, ופעיל מרכזי ב"הגנה". אביו של ראש ממשלת ישראל החמישי יצחק רבין.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
רבין נולד בסידורוביצ'י  ב (כיום באוקראינה) בשנת 1886, אחד מתריסר ילדיהם של מנחם ולאה רביצ'וב. משפחתו הייתה מסורתית, וכשהיה בן 4 (או 5) החל נחמיה ללמוד בתלמוד תורה, שם למד במשך חמש שנים. בגיל עשר התייתם מאביו ואולץ לעזוב את ביתו, בשל מצוקה קיומית. אימו שלחה אותו לבית קרובי משפחתו, ומגיל צעיר עבד במאפייה ובטחנת קמח.

בנעוריו עסק בפעילות חתרנית נגד המשטר הצארי והיה פעיל ב. בשנת 1904, בגיל 18, הפליג מאודסה לארצות הברית. הסיבה לכך אינה ברורה דיו, אך ייתכן שהדבר התרחש עקב פרעות קישינב או חששו של נחמיה מגיוס לצבא האימפריה הרוסית. מאז עזיבתו את רוסיה ניתק קשר ממשפחתו עד למותו.

הוא התגורר תחילה בניו יורק במשך שש שנים, ולפי הידוע, במשך רוב הזמן עסק באפיית עוגות למחייתו. אחר כך עבר לסנט לואיס, שהייתה אז מרכז יהודי תוסס. הוא ניסה את מזלו כחייט (מקצוע שבו עבדו רוב יהודי העיר). במקביל לעבודתו כחייט החל בפעילות ציבורית ענפה. ב-1912 עבר לשיקגו (אף היא הייתה אז מרכז יהודי תוסס), והמשיך לעבוד כחייט. במקביל גילה את רעיון הציונות והצטרף לסניף תנועת פועלי ציון בעיר. כן היה חבר במועדון "פאריין יידיש קולטור" בעיר. ב-1915, במהלך אספה של הסניף בעיר, נפגש עם פנחס רוטנברג. הוא החליט לאמץ את השקפותיו של רוטנברג.

הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת שיקגו ולמד לימודי ערב כסטודנט שלא מן המניין ועבד כמחלק עיתונים. במסגרת לימודי הערב לקח קורסים בספרות ובהיסטוריה.

### שירותו הצבאי
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1917, התגייס לגדוד העברי, שהוקם בארצות הברית על ידי יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון, והפליג עם הגדוד לקנטרה במצרים. בן-גוריון טען בפני בנו, יצחק, שהוא זה שגייס אותו לגדוד. אולם כששאל את אביו על כך הוא סירב להכחיש או לאשר את הטענה. על אף שבתחילה נדחתה בקשתו של נחמיה להתגייס לגדוד, עקב בעיית פלטפוס. הוא התעקש בכל זאת להתגייס ופנה ללשכת גיוס אחרת. כדי שלא יזוהה שינה את שם משפחתו מרוביצ'וב לרבין. המהלך צלח והוא גויס לגדוד.

רבין מיעט לספר על תקופת שירותו בגדוד. יומניו של בן-גוריון אודות שירותו שלו בגדוד תקפים לכלל חייליו, בהם רבין: הוא עבר סדרת בדיקות רפואיות וחוסן נגד טיפוס ואבעבועות. על אף שכלל המתגייסים לגדוד היו מתנדבים, הם קיבלו משכורת דו-שבועית של 7.5 דולר. שם הגדוד בו שירת רבין היה גדוד 39 של קלעי המלך. תחילה נשלחו חיילי הגדוד למחנה קליטה בווינדזור, קנדה. ב-21 ביולי 1918 הגיעו לאנגליה והמשיכו באימונים צבאיים. משם הפליגו לפורט סעיד ונותרו שם. רק מחצית מהגדוד השתתף בלחימה נגד צבא האימפריה העות'מאנית. המחצית האחרת, עימה נמנה רבין, לא השתתפה בלחימה בפועל. בעודם שוהים במצרים נתוודעו על ניצחון הצבא הבריטי במלחמה. הוא הגיע עם הגדודים לארץ ישראל.

### בארץ ישראל
עם סיום המלחמה הוצבו רבין וכמה מחיילי הגדוד הוצבו ברפיח. הותר להם לסייר בארץ ישראל ורבין השתתף בוועידה ה-13 של פועלי ציון, שנערכה במלון ספקטור בתל אביב. במסגרת הוועידה נבחר לוועידת היסוד של אחדות העבודה, אך נעדר מהוועידה לאחר שמפקדיו סירבו להעניק לו חופשה לשם כך. לאחר פירוק הגדודים העבריים, בסוף 1919, התעקשו הוא וחבריו שהבריטים יאפשרו להם להישאר בארץ ישראל, ולבסוף הסירו הבריטים את התנגדותם לכך. בשלהי ינואר 1920 התקבל רבין יחד עם כ-60 ממשוחררי גדודו שנותרו בארץ ישראל, לעבודה בדואר ובטלגרף בירושלים. במסגרת עבודתם התגוררו בבית בשכונת הבוכרים בעיר.

בעקבות מאורעות תל חי, התארגן ועד הגנה בירושלים בראשות זאב ז'בוטינסקי, בין חברי הוועד נמנו נציגי השומר רחל ינאית, וצבי נדב, נציג ארגון מכבי אביעזר ילין ושני נציגים של החיילים המשוחררים מהגדודים, נחמיה רבין ויהושע צ'צ'יק. בניגוד לז'בוטינסקי שסבר שיש להקים ארגון הגנה מוכר רשמית באישור ובסמכות הבריטים ושניתן לסמוך על הבריטים בהגנת היהודים מפני הערבים, סברו נחמיה רבין ורחל ינאית שצריך להקים את הארגון בחשאי ושלא ניתן לסמוך על הבריטים. רבין מונה כאחראי על מחסן הנשק וההדרכה.

כלי הנשק של הארגון הוטמנו בביתו של ז'בוטינסקי, מאחר שהיה זה המקום הבטוח ביותר עבורם. השניים היו בקשר מדי יום ונרקמו ביניהם יחסי אמון. ערב פרוץ פרעות תר"פ בירושלים שימש רבין מקשר בין ז'בוטינסקי לפנחס רוטנברג, שסירבו להיפגש זה עם זה. לדברי בנו של רבין, יצחק, ז'בוטינסקי הוא האדם שלימד את אביו עברית. עם זאת, בהמשך נתגלעו ביניהם חילוקי דעות בנושאים ארגוניים שונים. לדברי נדב, הוא ורבין היו היחידם בוועד שנהגו להתווכח עם ז'בוטינסקי.

ועד ההגנה בירושלים החל בגיוס אנשים מכל החוגים, בעיקר מקרב אלה ששירתו קודם לכן בגדודים העבריים. הוועד הקים שירות עזרה ראשונה ושירות איתות בדגלים. בינתיים אימונים גלויים של יחידות ההגנה נערכו בחצרות בתי הספר "למל" ו"אליאנס". הם עסקו בעיקר בתרגילי ספורט ובקרב מקלות פנים אל פנים.

כחודש לאחר מאורעות תל חי התרחשו פרעות תר"פ, במהלכן הסתנן רבין ל יחד עם חברו צבי נדב, לבושים בחלוקים לבנים בתוך אמבולנס. הם ניסו לארגן את התושבים היהודים למשמרות והנחו אותם להכין אבנים ומים רותחים על הגגות, כדי להרתיע את הפורעים, ואחר כך סייעו לכמה מהם לצאת מהעיר העתיקה. בשער יפו פגש לראשונה את רוזה כהן, לימים אשתו, אשר אף היא סיכנה עצמה ונכנסה לעיר העתיקה מחופשת לאחות, על מנת לסייע לפצועים. במהלך הפרעות סייע לחלץ את היהודים שהיו נצורים בחצר החבצלת ברובע המוסלמי, דרך שער שכם לכיוון השכונות היהודיות שמחוץ לחומות. אחר כך חזר לרובע היהודי ושהה שם עוד שבועיים, וסייע בהגנה על התושבים.

רבין נתפס על ידי הבריטים ושהה במעצר יחד עם זאב ז'בוטינסקי מספר ימים. ב"ספר העלייה השלישית" (הוצאת "עם עובד"), כרך ב', בעמודים 763–765 פרסם מזכרונותיו: "ההגנה בעיר העתיקה בירושלים בפסח תר"פ" (אפריל 1920). במסגרת עבודתו כמפקח הטלפוניה באזור הצפון עבר רבין לחיפה, שם נפגש שוב עם רוזה שהייתה ממייסדות ארגון ההגנה בעיר. ב-1922 נולד להם בנם הראשון יצחק. ב-1926 עברו במסגרת עבודתו בחברת החשמל, לתל אביב, רבין היה למעשה בין עובדי חברת החשמל הראשונים. באותן שנים התמנה גם לחבר מועצת ההסתדרות. בתל אביב המשיך להיות מעורב בפעילויות ציבוריות שונות, ובפעילויות ביטחוניות שונות בגינן אף נעצר מספר פעמים. ב נעצר יחד עם בנו יצחק ושוחרר לאחר שלושה שבועות. ב-1937 נפטרה אשתו רוזה.

בשנים 1923–1955 היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות ובוועד הארצי של פועלי המתכת. שנים רבות היה גם חבר מועצת פועלי ת"א־יפו. תפקידים שמילא בהתנדבות, כאשר במקביל המשיך לעבוד במשרה מלאה בחברת החשמל.

כחבר ב, הוצב במקום ה-74 ברשימת מפ"ם בבחירות לאספה המכוננת, ולא נבחר.

בשנותיו האחרונות התגורר אצל בתו רחל בקיבוץ מנרה, וכשנפטר ב-1971 נקבר שם. בריכת השחייה במנרה, שהקמתה מומנה בחלקה מתרומות של עובדי חברת החשמל לזכרו, קרויה על שמו.

## משפחתו
[ממוזער|נחמיה רבין עם אשתו [רוזה כהן וילדיו יצחק ורחל, 1927]]
לרבין ורעייתו נולדו יצחק רבין לימים ראש ממשלת ישראל ורחל רבין יעקב ממייסדי קיבוץ מנרה שבגליל העליון ומראשי מרכז הנוער העובד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
נחמיה
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אבות של ראשי ממשלות ישראל
קטגוריה:מאורעות תר"פ
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:משפחת הלל כגן-הכהן
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:מנרה: אישים
קטגוריה:עצורי השבת השחורה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1886
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971