מאיר קומרוב

**מאיר קומרוב** (כ"א בטבת תרמ"ח, 1888 – 1987) היה איש ציבור ישראלי, מראשוני המושבה נס ציונה (ואדי חנין) וכיהן כראש ועד המושבה. קומרוב היה חקלאי שתרם לפיתוח ענף הפרדסנות בארץ ישראל. הדליק פעמיים משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. חבר אספת הנבחרים הראשונה.
## ביוגרפיה
מאיר קומרוב נולד בשנת 1888 בעיר סורוקי שבבסרביה (כיום במולדובה), לאמו יענטע (בת ר' מרדכי הוכברג) ולאביו אפרים יהודה. משפחתו הייתה בעלת מסורת חקלאית וציונית ענפה; סבו, מאיר קומרוב (שעל שמו נקרא), היה סוחר שהשתתף בהקמת המושבה החקלאית היהודית דומברובן ברוסיה. קומרוב הוא נצר לצבי הירש שהיה מזכירו האישי של הבעל שם טוב.

בשנת 1897 (תרנ"ז) עלה ארצה עם הוריו ואחיו אברהם, והם התיישבו בשכונת הפועלים בוואדי חנין (לימים חלק מנס ציונה). בהיותו ילד, היה מבין הילדים שפגשו בבנימין זאב הרצל במסעו בארץ ישראל.

בבית קומורוב נוסדה, ב-1900, הסתדרות הפועלים הראשונה בארץ ישראל, ואפרים אבי המשפחה היה נשיאה.

קומרוב למד בבית הספר של המושבה אצל דודו, המורה צבי הוכברג. בגיל 13 סיים את לימודיו הסדירים ויצא לעבוד לצד אביו כפועל יומי בכרמי ראשון לציון ונס ציונה.

## פעילות ציבורית
מגיל 18 החל קומרוב להיות מעורב בעשייה הציבורית בנס ציונה. הוא התנדב במזכירות אגודת הפועלים וכן עסק בגידול טבק במשק העזר של הוריו בשכונת הפועלים "תל אביב", בשיתוף פעולה עם אישים כמיכאל הלפרין ושמואל יבנאלי.

בין השנים 1920–1922 כיהן כראש ועד המושבה, ושימש כחבר ועד והנהלה שנים רבות, בהן פעל למען פיתוח מוסדותיה והרחבת גבולותיה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שימש כחבר בוועד הראשון יחד עם ירמיהו בוקסר, שמואל סלוביס, זאב זייצב וזאב כהנוב. באותה תקופה עקב מחסור חמור בנפט והחרמתו על ידי השלטון העות'מאני, עמדו פרדסי המושבה בפני סכנת התייבשות. קומרוב הפעיל את קשריו בהנהלת בנק אפ"ק והשיג, בסיועו של יהודה גרזובסקי, הלוואות לפרדסנים. הלוואות אלו אפשרו להמיר את מנועי משאבות המים לעבודה על פחמי-עץ. השתתף ביסוד הבנק המקומי "הלוואה וחיסכון חקלאי בע"מ" וכמה שנים עמד בהנהלתו.

בשנת 1920 נבחר בבחירות לאספת הנבחרים הראשונה מטעם רשימת התאחדות האיכרים שזכתה ב-16 נציגים.

ברמה הארצית, ייצג קומרוב את המושבה ב"התאחדות מושבות יהודה" ובהמשך נבחר לחבר מרכז ב"התאחדות האיכרים". כמו כן, הוא וירמיהו בוקסר הובילו מאבק ממושך מול פיק"א והסוכנות היהודית להקצאת אדמות לצעירי נס ציונה, מאמץ שהוביל בסופו של דבר להקמת מושב העובדים בית עובד.

## פרדסנות וגאולת קרקעות
קומרוב נמנה עם חלוצי גידול שתילי ההדרים בנס ציונה והיה מראשוני החברים באגודת הפרדסנים הקואופרטיבית "פרדס", בה כיהן כ-20 שנה כיו"ר ועדת הביקורת וכשמונה שנים כמנהל בפועל. קומרוב נבחר לחבר כבוד הן באגודת פרדס והן באגודת פרדס סינדיקט לכל ימי חייו.

מומחיותו בקרקעות ובפרדסנות הביאה לכך שרבים נעזרו בו ברכישת קרקעות. ב-1934 יחד עם ירמיהו בוקסר גאלו אלפיים דונם אדמה מהכפר אשדוד בקרבת גן-יבנה לטובת פרדסים.

תהליך הרכישה לווה לא אחת בעוינות ואף באלימות מצד חלק מהמקומיים, אך הקרקעות נרכשו וניטעו בהן פרדסים. חלקתו האישית של קומרוב, בת 375 דונמים, סבלה מהתנכלויות ועקירת אלפי עצים במהלך מאורעות 1936 ומאורעות 1939.

בנוסף לפעילותו בדרום, לקח חלק בחברת "מפרץ עכו-חיפה" שגאלה כ-5,000 דונמים מאדמות שפרעם. במסגרת עבודתו בחברת "פרדס", שימש גם כאחד מעשרת הנאמנים הראשונים להקמת נמל תל אביב והיה חבר במועצת ההנהלה של חברת "פריקה", שהכינה את הציוד והצוותים לפריקה ולטעינה בנמל. לאורך השנים פרסם גם מאמרים בנושאי שיווק פרי הדר בעיתונות תחת שם העט "בן-אכרים".

## הוקרה
בשנת 1968, שנת ה-20 למדינת ישראל, הדליק את המשואה כנציג מורשת ההתיישבות ושילוב הדורות בחקלאות בארץ לציון 90 שנות התיישבות חקלאית.. בשנת 1980, הדליק שוב משואה בטקס המשואות, בתור נציג ענף ההדרים בתעשייה הישראלית.

## חיים אישיים
לאחר פטירת אשתו הראשונה, רבקה בת פרץ הוכברג, נשא לאישה את רבקה בת יוסף וילנצ'יק. מנישואיו הראשונים נולדו פרץ, בתיה צבי ואפרים ומנישואיו השניים נולדו ורדה, פרץ, שי ועוזי. במהלך חייו נישא קומרוב ארבע פעמים, והיו לו שמונה ילדים בסך הכל. נפטר בשנת 1987.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת נס ציונה
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הראשונה
קטגוריה:נס ציונה: אישים
קטגוריה:ילידי 1887
קטגוריה:נפטרים ב-1987