open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רחל שור

**רחל שוֹר בן צוּר** (ה' באייר תש"ה, 18 באפריל 1945 – ח' באב תשע"ד, 4 באוגוסט 2014) הייתה שחקנית, מורה למשחק, משוררת וסופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
ילידת תל אביב. מילדותה שיחקה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. בוגרת המחזור הראשון של סטודיו למשחק ניסן נתיב. נמנתה על הצוות המקורי של תיאטרון החאן בהנהלתם של מייקל אלפרדס ואילן רונן. מאוחר יותר הייתה מורה למשחק ולטכניקת אלכסנדר (הנחיית כיוונים) בסטודיו למשחק ניסן נתיב. הופיעה בתוכנית הטלוויזיה *[[ניקוי ראש]]*. עבדה כהומיאופתית מ-2002.

ב-1989 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "הצטמצמות" לפי סיפור של רות אלמוג.

הייתה נשואה לגדעון גנני מייסד קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה. לשניים בן ובת משותפים. בנם הוא השחקן אילן גנני.

הלכה לעולמה ב-2014 לאחר מאבק של כשנה במחלת הסרטן. נטמנה בבית העלמין קריית שאול.

## תפקידים בולטים
* פיטר פן (1957)
* טיטניה (חלום ליל קיץ, 1961)
* ג'ני (אופרה בגרוש, 1966)
* קלייר (המשרתות, 1966-67)
* אלמיר (טרטיף, ת. חיפה, 1969-70)
* אסתר/ושתי (ת. החאן, 1972)
* אשת פוטיפר (קאקויאניס 1973, סרט קולנוע ודרמה לטלוויזיה האמריקאית)
* איזבלה (דון קרלוס, ת. הקאמרי, 1976)
* שרה אהרנסון (גיבורת ניל"י, תיאטרון אורנה פורת, 1976-7)
* אמה צונץ (בורחס במוזיאון תל אביב, 1978)
* יילנה אנדרייבנה (צ'כוב – הדוד וניה, ת. הקאמרי, 1978)
* הלן (ז'אן קלוד גרומברג - בית מלאכה, ת. הבימה, 1981-2)
* רומן זעיר (סרט קולנוע בבימויו של דן וולמן, 1983)
* בר 51 (בבימויו של עמוס גוטמן 1986)
* מריה (וויצק במנזר רטיסבון, פסטיבל ישראל, 1989)
* החתול (פרודו, 1990-1991)
* אביגיל (הצטמצמות - רות אלמוג, 1989, דרמה לטלוויזיה הישראלית)
* וויני (בקט - אח, הימים היפים, 1998)
* ד"ר קרפלר (ברכה רוזן, פסטיבל עכו 1999)
* דוכסית יורק (ריצ'רד השלישי, 2008)

## שירה ומחזות
* חיים על העצים (הוצאת עקד, 1970)
* קיץ אינדיאני ועוד שירים (סימן קריאה, 1979)
* עמק המצלבה (רבעון פרוזה, 1981)
* חיי חתול (מוזיאון תל אביב, 1985)
* אני המפלצת (תיאטרונטו, 1992)
* סיפורי תשוקה ודיכאון (קברט הכפפה, בית ציוני אמריקה, 1997)
* ברכה רוזן (פסטיבל עכו, 1999)

## ספרה
* **חיים על העצים**: שירים, תל אביב: עקד, תש"ל.

## קישורים חיצוניים
* רחל שור - תיאטרון חי וריפוי דינאמי
* 
* 
* רחל שור באתר "הספרייה"
* 
* רחל שור באתר סטודיו למשחק ניסן נתיב
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:מורות למשחק בישראל
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:סגל הסטודיו למשחק ניסן נתיב
טפיוקה

ממוזער|200px|טפיוקה מעובדת
[ממוזער|200px|[פודינג טפיוקה]]
ממוזער|200px|פרסומת צרפתית לטפיוקה (1895)
ממוזער|200px|פרסומת אמריקאית לאינסטנט פודינג טפיוקה (וג'לטין) (1919)
[ממוזער|200px|מפעל טפיוקה ב[באנדונג, אינדונזיה בסביבות 1920]]
**טפיוקה** (**Tapioca**) הוא חומר גלם עמילני דל טעם המשמש להכנת מזון והמיוצר משורש שיח המניהוט. מקורו בברזיל, ומשם הופץ לארצות טרופיות נוספות ונפוץ היום במיוחד בדרום-מזרח אסיה.

מקור השם טפיוקה מהמילה *tipioca* בשפת טוּפּי, שפירושה "לחם הבית", ביטוי המתאר את אופן הכנתה משורש המניהוט. בברזיל משמש השם טפיוקה ככינוי למאכלים נוספים המיוצרים ממניהוט, ואילו בכמה מארצות דרום-מזרח אסיה הוא ניתן למאכלים המיוצרים בתהליך דומה מצמחים אחרים, כגון דקל הסאגו.

גרגרי הטפיוקה הם כדורונים לבנים דמויי פנינים, שקוטרם, בדרך כלל, כשני מילימטרים. קיימת גם טפיוקה במרקם של קמח דק, דומה לקורנפלור, המשמש להכנת דייסות, ובברזיל נפוצה גם טפיוקה במרקם של קמח גס יותר, המשמש להכנת חביתיות. בישראל משווק טפיוקה בעיקר בחנויות של מוצרי מזון ממזרח אסיה. בתאילנד נקרא העץ טון ספלנג (ton sapalang) והוא נפוץ ביותר כגידול חקלאי. השורש ממנו מפיקים את הטפיוקה נקרא מן ספלנג (man sapalang)

## כשרות
הטפיוקה אינה מחמשת מיני דגן ואינו קטנית, אלא מיוצרת מירק שורש, ולכן היא כשרה לפסח גם לנמנעים מקטניות. לכן, מוצרים רבים המיועדים לחג הפסח עושים שימוש בטפיוקה.

## מאכלי טפיוקה
* חביתיות טפיוקה, בעלות מרקם צמיגי יותר מאשר חביתיות מקמח חיטה.
* פודינג דומה לפודינג אורז: כדורי הטפיוקה מבושלים במים, מתרככים והופכים שקופים למחצה. לאחר מכן מוסיפים להם סוכר וחלב או נוזל אגוזי קוקוס, ומגישים קר בתוספת פרי.
* קמח טחון דק ביותר (דומה במרקמו לעמילן), איתו מכינים את הלחם הברזילאי - רוסקה.
* קמח טחון גס (דומה במרקמו לקמח מצה) אותו ניתן להוסיף לאוכל מטוגן ואף כרוטב לשורש הטפיוקה עצמו.
* כדורי טפיוקה / פניני טפיוקה שחורים - תוסף למשקאות תה פנינים/בועות (Bubble tea) אשר מקורם בטיוואן. הכדורים שוקעים לתחתית הכוסות ועולים בלגימה בקשית עבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* מרק רימונים וטפיוקה באתר בצק אלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חומרי גלם (מזון)
מפגש רכבות

שמאל|ממוזער|250px|מפגש רכבות על הגשר בין נתב"ג ולוד: הרכבת מימין (מנתב"ג ללוד) ממתינה שהרכבת משמאל (מלוד לנתב"ג) תפנה את המסילה היחידה בין נתב"ג ובין לוד על מנת שתוכל להמשיך בדרכה
**מפגש רכבות** הוא מצב בו שתי רכבות צריכות להשתמש במסילה יחידה. מפגש כזה קורה בדרך כלל כאשר הרכבות נעות בכיוונים מנוגדים, אך לפעמים גם כאשר רכבת מהירה צריכה לחלוף על פני רכבת איטית.

## מיקום המפגש
**מפגש רכבות** יתבצע בדרך כלל בתחנת רכבת תפעולית שבה קיים עקלתון מקביל למסילה הראשית ומחובר אליו במסוטים, כך שהרכבות שנוסעות על המסילה הראשית יכולות לעבור אליו, להמתין בו ולחזור למסילה הראשית על מנת להמשיך בדרכן. עם זאת, ניתן לבצע מפגשי רכבות גם במקום בו מסילה כפולה מסתיימת והופכת למסילה יחידה.

## תנועה דו־כיוונית על מסילה בודדת
כאשר קטע מסילה שבו מסילה יחידה צריך לשרת תנועת רכבות בשני הכיוונים, יש לתאם את זמני נסיעת הרכבות כך שיפגשו במקומות בהם יש מסילה נוספת (בדרך כלל תחנת רכבת תפעולית), על מנת שיוכלו לעבור זו על פני זו. הרכבת הראשונה שמגיעה לנקודת המפגש עוברת למסילה הנוספת וממתינה שם עד שהרכבת הבאה ממול תחלוף על פניה במסילה הראשית. לאחר מכן הרכבת הממתינה יכולה להמשיך בדרכה על קטע המסילה שהתפנה. תאומים אלו מטילים מגבלות קשות על הפעלת הרכבות במסילה בודדת וגורמים לכך שמסילה בודדת יכולה לשמש רק כשביעית ממספר הרכבות שיכולה לשמש מסילה כפולה. בנוסף, כל איחור של רכבת אחת, גורר איחורים נוספים מצד הרכבות שנעות מולה בגלל הצורך להמתין לה בנקודות המפגש, דבר שגורר איחורים נוספים ברכבות נוספות. ככלל, ככל שיש יותר תחנות תפעוליות לאורך המסילה היחידה, הגמישות התפעולית גדלה ואיתה קיבולת הרכבות בקו והיכולת להתמודד עם איחורים.

## עקיפה על מסילה בודדת
אם רכבת איטית (למשל רכבת משא) נוסעת על מסילה בודדת לפני רכבת מהירה (למשל רכבת נוסעים ישירה) היא מעכבת אותה. אם רוצים להפעיל על אותה מסילה רכבות איטיות ומהירות באותו זמן, צריך לאפשר לרכבות המהירות לעקוף את האיטיות. דבר זה נעשה בתחנות התפעוליות, שם הרכבת האיטית עוברת מהמסילה הראשית לעקלתון וממתינה שהרכבת המהירה תעבור אותה ותפנה את קטע המסילה הבא, רק אז יכולה הרכבת האיטית להמשיך בדרכה.

קטגוריה:תפעול רכבות
סאסארי (נפה)

**נפת סאסארי** (באיטלקית: **Provincia di Sassari**; בסרדו: **Provìntzia de Tàtari**; בסאסארזה: **Prubìnzia di Sàssari**; בקטלאנית: **Província de Sàsser**) היא נפה בצפון-מערב מחוז סרדיניה באיטליה, ובירתה בעיר סאסארי. שטחה של הנפה הוא 4,281 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 333,785 תושבים בשנת 2007, היינו כחמישית מתושבי האי. בנפה 66 מועצות מקומיות והגדולה שבהן היא הבירה סאסרי בה התגוררו 129,072 איש בשנת 2007. ערים חשובות נוספות הן אלגרו, פורטו טורס, סורסו ואוציירי. 

הנפה הוקמה בשנת 1859 במסגרת הארגון מחדש של ממלכת סרדיניה. יחד עמה הוקמה נפה שנייה באי - נפת קליארי. שתיהן היו, לפי שטחן, הנפות הגדולות של איטליה: סאסארי - 13,415 קמ"ר וקליארי - 10,674 קמ"ר.

באזור יש שני גנים בוטניים: האחד, בעיר סאסארי באוניברסיטה המקומית והשני, בנפה, "שמורת יער ים תיכונית של הר לימבארה" (Arboreto Mediterraneo del Limbara) ובו אוסף של מינים מקומיים לאזור אגן הים התיכון. בכפר סיליגו פועלת עד היום כנסייה מהתקופה הביזנטית.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:סרדיניה: נפות
שלימזל

**שְלִימַזֶל** הוא כינוי ביידיש לאדם חסר מזל. מקבילו הארמי הוא הביטוי **"ביש-גדא"** (בארמית: רע-מזל).

## [[אטימולוגיה]]
המילה "שלימזל" היא מילת הלחם, אך יש גרסאות אחדות באשר לאופן יצירתה:
* הגרסה המקובלת, המובאת במילון ובסטר ובמילון אבן שושן, גורסת כי מדובר בהלחם בין המילה הגרמאנית עילית-תיכונה "schlim", שפירושה עקום, והמילה מזל בעברית; ביחד: "עקום־מזל". מילון אבן שושן מקפיד על הכתיב "שלים-מזל". 
* פירוש אחר להלחם שלים-מזל מתבסס על כך שפירוש המילה "שלים" בארמית הוא שלם – כלומר, "שלים-מזל" הוא "אדם שמזלו שלם" (לשון סגי נהור).
* לפי גרסה אחרת, מדובר בהלחם של המילים העבריות "שלא-עם-מזל", אשר בהגיה היידישאית נשמעות כ"שלוימזל", ומכאן להגייה שהשתרשה, שלימזל.

## שימוש רב לשוני
[שמאל|ממוזער|250px|כריכת הספר '''"דער מזל און דער שלימזל" ("Mazel and Shlimazel")''' מאת [יצחק בשביס-זינגר]]
המילה "שלימזל" היא דוגמה מובהקת לשאילת מילים מיידיש: היא נמצאת בשימוש אצל דוברי שפות שונות, וגם בקרב לא יהודים – בתצורה Shlimazl או Shlimazel באנגלית (שבה היא נחשבת כמילה ביינגליש); Slemázli בהונגרית; Schlamassel בגרמנית ועוד. 

הטיימס של לונדון הכתיר בשנת 2004 את הביטוי כשני מבין עשר המילים הנבחרות (שאינן מקור אנגלי) הקשות ביותר לתרגום ("Top ten non-English words voted hardest to translate") זאת בעקבות סקר בעל אופי מחקרי שנערך על ידי המכון הבריטי "Today Translations" (תרגומי היום), בקרב אלף בלשנים ומתורגמנים.

דוגמה מעניינת לקושי בתרגום המילה ניתן למצוא בספרו של חתן פרס נובל הסופר יצחק בשביס-זינגר, "דער מזל און דער שלימזל" (יידיש: "המזל והשלימזל"), אשר תורגם בשנת 1967 לאנגלית תחת השם "Mazel and Shlimazel". בגרסה העברית, תורגם השם באמצעות שימוש במקבילה הארמית של הביטוי: "גדא וביש-גדא".

## הביטוי בשימוש בספרות ובשפה
גם בספרות התורנית מצא הביטוי מקום. ר' נחמן מברסלב מביא בספרו ליקוטי מוהר"ן את המשפט הבא: . הביטוי מופיע גם בספרים נוספים של ר' נחמן.

בדיחה עממית ממחישה את משמעות המונח:

או בגרסה מעט שונה: 
בנוסף נמצא הביטוי ביש-גדא בשירו של נתן אלתרמן - אליפלט, "כאשר עוד היה הוא רק ילד, כבר היה הוא **ביש גדא** גדול". לפי ההקשר גם שם התכוון אלתרמן ל**שלימזל**.

## קישורים חיצוניים

*  בוויקימילון הפולני

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
קטגוריה:תרבות יהודית
קטגוריה:סלנג
דוכס ולינגטון

**הדוכס מוולינגטון** (**Duke of Wellington**) על שם ולינגטון שבסאמרסט, הוא תואר אצולה עובר בירושה בבריטניה. הראשון שנשא בתואר היה ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המצביא והמדינאי הבריטי יליד אירלנד, שנודע יחד עם בליכר בזכות הניצחון על נפוליון בקרב ווטרלו. משפחת ולסלי היא במקור שושלת אריסטוקרטית אנגלו-אירית.

## היסטוריה
[180px|ממוזער|ימין|[ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון|הדוכס הראשון מוולינגטון.]]
התארים "דוכס ולינגטון" ו"מרקיז דורו" הוענקו לארתור ולסלי ב-11 במאי 1814. התארים המשניים לתואר דוכס ולינגטון הם: "מרקיז ולינגטון" (1812), "מרקיז דורו" (1814), "רוזן מורנינגטון" (1760, הועבר בירושה לדוכסי ולינגטון בשנת 1863), "רוזן ולינגטון" (1812), ""ויקאונט ולסלי" (1760, הועבר בירושה בשנת 1863), "ויקאונט ולינגטון" (1809), "ברון מורנינגטון" (1746, הועבר בירושה בשנת 1863) ו"ברון דורו" (1809). הווקאונטיות של ולסלי והברונות והרוזנות של מורנינגטון הן במסגרת האצולה האירית, והשאר הן באצולה של הממלכה המאוחדת.

דוכסי ולינגטון אוחזים גם בתארים הזרים "נסיך וטרלו" (של שושלת אורנז' של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, על שם מקום הקרב, אשר הפך אחר כך לשטח בלגי, 1815), "דוכס סיודאד רודריגו" (ספרד, 1812), "דוכס הניצחון" (פורטוגל, 1812), "מרקיז טורס ודרס" (פורטוגל, 1812) ו"רוזן וימיירו" (פורטוגל, 1811). אלו הוענקו לדוכס הראשון כתוארי ניצחון על שירותו היוצא-דופן כגנרל במלחמת חצי האי (בספרד ופורטוגל) ובקרב ווטרלו.

מושב המשפחה הוא ב-Stratfield Saye, ליד בייסינגסטוק שבהמפשייר. בית אפסלי (Apsley, בית מגוריו של הדוכס הראשון בלונדון, שנודע גם ככתובת Number One, London) נמצא כיום בבעלות גוף השימור הבריטי English Heritage, אך המשפחה עדיין מחזיקה בבעלותה דירה בבניין.

## רשימת הדוכסים מוולינגטון
[220px|ממוזער|דוכס ולינגטון השמיני וברקע אחוזת הדוכסות (מאז 1817) [בית סטרטפילד סי.]]
* ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1769 - 1852), בנו השלישי של גארט וסלי, הרוזן הראשון של מורנינגטון
* ארתור ריצ'רד ולסלי, הדוכס השני מוולינגטון (1807 - 1884)
* הנרי ולסלי, הדוכס השלישי מוולינגטון (1846 - 1900)
* ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס הרביעי מוולינגטון (1849 - 1934)
* ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס החמישי מוולינגטון (1876 - 1941)
* הנרי ולריאן ג'ורג' ולסלי, הדוכס השישי מוולינגטון (1912 - 1943)
* ג'רלד ולסלי, הדוכס השביעי מוולינגטון (1885 - 1972)
* ארתור ולריאן ולסלי, הדוכס השמיני מוולינגטון (1915- 2014)
* ארתור צ'ארלס ולריאן ולסלי, הדוכס התשיעי מוולינגטון (נולד ב-19 באוגוסט 1945).

## קישורים חיצוניים

*הרגימנט של הדוכס מוולינגטון

ולינגטון
Foundations of Physics

**Foundations of Physics** (**יסודות הפיזיקה**) הוא כתב עת בפיזיקה העוסק בבעיות יסוד העומדות בפני הפיזיקה המודרנית. הוא מכיל רק קומץ מאמרים מדי חודש, בניגוד לכתב עת כמו Physical Review של ה-American Physical Society (החברה האמריקאית לפיזיקה), המכיל מאמרים רבים (לעיתים עשרות) בכל גיליון.

בין עורכיו בעבר ובהווה ניתן למנות כמה חתני פרס נובל ומדענים מובילים, בכללם: לואי דה ברויי, רוברט ה. דיק (Robert H. Dicke), מארי גל-מאן,  עבדוס סלאם (Abdus Salam), איליה פריגוז'ין ונתן רוזן. 

בינואר 2007, החליף חתן פרס נובל Gerardus 't Hooft (ז'רארד ט' הופט) את פרופסור אלוין ואן דר מרב כעורך הראשי, ו-Foundations of Physics Letters שולב בתוך המגזין.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר כתב העת
* 

קטגוריה:כתבי עת לפיזיקה
אברהם סולודר

**אברהם סולודָר** (תר"ן, 1890 – כ"ט בחשוון תרצ"ז, 14 בנובמבר 1936) היה משורר, מחנך ומתרגם.

## קורות חיים
סולודר נולד וגדל בכפר סטאניסלאבצ'יק שליד ז'מֶרינקה, בחבל פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בהמשך עבר לנמירוב ומשם לאודסה. באודסה עסק בהוראה, ושם פגש את ביאליק, שעודד אותו בתחילת דרכו הספרותית. אז עבר סולודר לווילנה והחל לעבוד במערכת "העולם", שם פרסם את שיריו הראשונים.

עלה לארץ ישראל בשנת 1911 ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עבר לתל אביב, והתיידד עם יוסף חיים ברנר. עסק בהוראה במושבה יסוד המעלה, שם נישא בינואר 1914 לרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, בתם של קלרה (אחותו של הלל יפה) והסופר מרדכי בן-עמי (רבינוביץ') ואחותו של ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) (מראשוני הרנטגנולוגים בארץ). בני הזוג היו הורים לשני בנים.

בשנת 1926 היגר לארצות הברית. עסק שם בהוראה בבית המדרש לתורה (ישיבת סקוקי)  ובמכללה למדעי היהדות (College of Jewish Studies). קיבל תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, עסק בתרגום שירתו של וולט ויטמן לעברית וערך את הירחון המצויר העברי "דורנו" (תרצ"ד–תרצ"ז).
סולודר נפטר מהתקף לב ב-1936 בשיקגו, בגיל 46. אלמנתו ושני בניו נותרו בארץ.

לאורך חייו פרסם שירה בכתבי עת. הוא תרגם מיצירות וולט ויטמן, מיכאיל לרמונטוב, יו לופטינג ווילהלם בּוּש, וחיבר כמה ספרי לימוד. עסק בספרות ילדים וערך את עיתוני הילדים: "אלומות" ו-"עולם הילדים". תרגם את "דוליטל הרופא", שיצא לאור בתרפ"ט.

אלמנתו שרה נפטרה ב-1957, בשנה ה-74 לחייה.
סולודר היה אב לשניים. בנו רזיאל (רזי) סולודר (1916–1996) היה מוזיקאי ומורה למוזיקה, ממייסדי קיבוץ גשר; נישא לעדנה סולודר, חברת הכנסת (בתו של יצחק כהן, מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל).
בנו דוד סולודר (1918–1991) היה ממייסדי קיבוץ מעוז חיים.

## כתביו
* **בטבע: תאורים ושיחות (ספר ללמודי הטבע)**; מלֻקט וערוך בידי א’ סולודר, 2 כרכים, ירושלים: אלֻמות, תרפ"ה. (התוכן: חלק א: בימי הגשמים; חלק ב: בימי החמה) (הופיע במהדורות נוספות)

לאחר מותו:
* אברהם סולודאר, **שירים**; בצירוף תולדותיו ודברי הערכה עליו; בעריכת מנחם ריבולוב, שיקגו; ניו יורק: ההסתדרות העברית בשיקגו, תרצ"ט 1939.

### תרגום ועיבוד
* ה’ לופטינג, **[[דוקטור דוליטל|דוליטל הרופא ומאורעותיו]]**; תֻרגם ... על ידי א’ סולודר, ירושלים: עולם הילדים (דפוס ווייס), תרפ"ט.
* א"י ברור, **ארץ מולדתנו: ספר למוד לבתי ספר תיכונים (כתה ג–ד) ולעממיים (כתה ז–ח)**; מעֻבד על ידי א’ סולודר, תל אביב: דביר, תרפ"ט.

## קישורים חיצוניים

* 
*  (נקרולוג)


* Abraham Solodar: Jewish Poet and Scholar Stricken in Chicago at 44, *[[הניו יורק טיימס]]*, November 15, 1936,

* אברהם סולודר 1890–1936: תולדות חייו (נכתבו בידי בנו דוד), מתוך "שירים" (1939)

מפרי עטו:
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים רוסים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים ביישוב
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים ביישוב
קטגוריה:עורכי עיתונים בשפה העברית
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער בתקופת התחייה
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ביישוב
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:משפחת יפה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1936
תחנת הרכבת סג'ד

**תחנת הרכבת סג'ד** (בערבית: **سجد**) היא תחנת רכבת היסטורית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מיקומה של התחנה בקטע המסילה בין נען לבית שמש בסמוך לנחל שורק, כשניים וחצי ק"מ ממזרח לתחנת הרכבת נחל שורק, בסמוך לכפר סג'ד שהיה במקום עד למלחמת העצמאות.

## היסטוריה
התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 במיזם מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מי מעיינות שנבעו בסמוך לתחנה נשאבו למכל אגירה גדול ושימשו כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה, ובתקופות שהמעיינות התייבשו הובאו למקום מים ממעיינות בתיר ברכבות היורדות מירושלים ליפו. מלבד מתקן השאיבה ומכל המים, נבנה במקום מבנה תחנה דו-קומתי בדומה למבני התחנה של תחנת הרכבת בית שמש ותחנת הרכבת בתיר שנבנו באותה תקופה, למרות שבניגוד לתחנות האחרות לאורך הקו, לא היו במקום יישובים של ממש. על פי דברי הקונסול האנגלי ג'ון דיקסון, הסיבה להקמת תחנת הנוסעים הייתה אחוזה של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני ששכנה במקום.

ב-1915, במסגרת הקמת המסילה מעפולה לחצי האי סיני כחלק מהמאמץ המלחמתי הטורקי במלחמת העולם הראשונה הוקמה תחנה חדשה בנקודה בה נפרדו המסילות, שנקראה תחנת ואדי צראר, במרחק של 2.5 ק"מ ממערב ל**תחנת סג'ד**. כתוצאה מכך נסגרה התחנה ועם הזמן מבני התחנה, הרציף ומגדל מים, התפוררו ונהרסו.

בשנות התשעים של המאה ה-19 הוקם בסמוך לתחנה הכפר סג'ד שהתפתח שם בזכות מיקומו ליד המסילה לירושלים.

## כיום
בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת לירושלים, נהרסו לחלוטין השרידים האחרונים של התחנה וכיום לא נשאר לה זכר.

## לקריאה נוספת
* יעקב ורמן, רון שפיר ודרור ורמן, ה'תָּעֲכֵּבָה' שנעלמה: תחנת סג'ד כצוהר לתולדות מסילת הברזל מיפו לירושלים לפני מלחמת העולם הראשונה , **[[קתדרה (כתב עת)|קתדרה]]** 125, תשרי תשס"ח עמ' 31–52
* רון שפיר, איתורה של תחנת סג'ד על קו הרכבת יפו-ירושלים, **אתרים** 3, ספטמבר 2013, עמ' 101–110

## קישורים חיצוניים
*הכפר סג'ד באתר palestineremembered

## הערות שוליים

סג'ד
קטגוריה:נחל שורק
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
אגרת רב שרירא גאון

**אגרת רב שרירא גאון** היא איגרת שכתב רב שרירא גאון (רש"ג) סביב שנת ד'תשמ"ז (987) אל רבי יעקב בן נסים, ראש חכמי קירואן, כתשובה לשאלתו על השתלשלות התורה שבעל-פה מימי התנאים, האמוראים, הסבוראים והגאונים עד ימיו.

## חשיבות האגרת
איגרת זו מהווה מקור מידע מרכזי, ובפרטים רבים בלעדי, על התקופות בהן היא עוסקת ותיארוכן. האיגרת סוקרת את סדרי הזמנים ודרך העריכה של המשנה, הברייתות והתלמוד, וכן סוקרת את תקופת הגאונים. האיגרת מסדרת את לוח הזמנים בו פעלו התנאים, האמוראים, הסבוראים ודורות הגאונים עד זמנו של רב שרירא.

איגרת זו היא יוצאת דופן מבין החומר הכתוב שהגיע לידינו, בהיותה תיעוד היסטורי מדוקדק בירידתו לפרטים הכרונולוגיים בספרות הרבנית הקדומה. מסתבר שהאיגרת מייצגת מסורת כרונולוגית שעברה בתוך ישיבות הגאונים עוד מתקופת התלמוד, שכן התאריכים המצוינים בה מובאים כנתונים ברורים ולא משוערים.

## נוסח האיגרת
לאיגרת נוצרו שני נוסחים. הנוסח המופיע במהדורה המודפסת הראשונה של "ספר יוחסין" (שנת שכ"ו) לאברהם זכות, המכונה גם "הנוסח הספרדי". נוסח מאוחר יותר יצא לאור בידי בֶּר גולדברג לפי כתב יד של מעתיק, המכונה "הנוסח הצרפתי". שינוי בולט בין הנוסחים הוא שבנוסח שבספר יוחסין כתוב שרבי כתב את המשנה, ואילו לפי הנוסח השני אין זה ברור שרבי כתב את המשנה, ואפשר להבין שרק ערך אותה, אך היא נשארה כמסורת בע"פ עד תקופה מאוחרת יותר.
לגבי הסיבות להבדל בין הניסוחים ישנן הצעות שונות במחקר.

בעבר היה מקובל להניח כי הנוסח הספרדי מדויק יותר, וכך מחזיקים עד היום במקומות מסורתיים, אך יעקב נחום אפשטיין טען כי על פי רוב הנוסח הצרפתי הוא הנכון, וכך מקובל היום בקרב החוקרים.

## לקריאה נוספת
* **[https://www.hebrewbooks.org/1374 אגרת רב שרירא גאון]**: ... נוסח ספרד ונוסח צרפת, עם חלופי הגרסאות מכל כתבי־היד וקטעי ה"גניזה" שבעולם ... על־ידי ד"ר בנימין מנשה לֶוין, חיפה–פפד"מ–ברלין: החברה לספרות היהדות, תרפ"א
** 
** בנימין מנשה לוין, "אגרת רש"ג הספרדית והצרפתית", עמ' XLVII–LXXI
* בנימין מנשה לוין, אגרת רב שרירא, ב"העברי", 9 בספטמבר 1921.
* '''אגרת רב שרירא גאון''' [נוסח צרפת]: יו"ל במהדורה תורנית מדעית בפעם ראשונה עם תרגום מדויק ללשון הקודש בצירוף מבוא, שינויי נוסחאות, ביאורים והערות מאת הרב נתן דוד רבינוביץ, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשפ"ג
* משה בר, "עיונים באגרת רב שרירא גאון", בתוך: **חכמי המשנה והתלמוד: הגותם פועלם ומנהיגותם**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת־גן, תשע"א 2011, עמ' 172–187.

## קישורים חיצוניים

*איגרת רב שרירא גאון, באתר "דעת"  (סדר החכמים וקורות העתים, אוקספורד תרח"מ 1888)
* 
*אגרת רב שרירא גאון - מהדורה חדשה, קריית אתא, תשס"ט.
* 
## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריוגרפיה של התורה שבעל פה
קטגוריה:ספרות הגאונים
גשר ארבעת הראשים

**גשר ארבעת הראשים** (באיטלקית: **Ponte Quattro Capi** - "פונטה קווטרו קאפי") המכונה גם **גשר פבריקיוס** (בלטינית: **Pons Fabricius**, ובאטלקית **Ponte Fabricio** - "**פונטה פבריצ'יו**" - **גשר פבריצ'יו**) הוא הגשר העתיק ביותר ברומא הנמצא עדיין בשימוש.

## היסטוריה
הגשר נבנה בשנת 62 לפנה"ס ומקשר בין שדה מרס מצפון (הגדה הימנית של נהר הטיבר) לבין אי הטיבר שבמרכז הנהר. גשר קסטיוס מקשר את האי לגדתו השנייה של נהר הטיבר (הגדה השמאלית - טרסטוורה).

מקור שמו של הגשר - "ארבעת הראשים" מתייחס לפסלי האל יאנוס לו שני הראשים, אשר מצוי משני צידי הגשר (ראו צילום בפרק "גלריה" להלן). הפסלים הובאו אל הגשר במאה ה-14 מכנסיית גרגוריוס הקדוש במונטה סבלו.

על פי דיו קסיוס הגשר נבנה שנה לאחר שקיקרו נבחר לקונסול והחליף גשר עץ קדום יותר שעמד במקום. הגשר הוקם על ידי לוציוס פבריציוס  ונקרא על שמו. הגשר שוקם בשנת 21 לפנה"ס ביוזמתם של הקונסולים מרקוס לוליוס וקווינטוס אמיליוס לפידוס.

הגשר הוא עדות יוצאת דופן לתושייה ולחוסן של ההנדסה הרומית. הגשר, שנבנה בשנת 62 לפנה"ס, עומד במצבו המקורי. מבנה עתיק זה משתרע על פני נהר הטיבר, ומחבר את הגדה המזרחית לאי הטיבר, מקום בעל חשיבות היסטורית, מפני ששכן בו מקדש אסקלפיוס, אל הרפואה הרומי. פונטה פבריציו אינו רק שריד מהעבר; הוא היה עורק חיוני בהתפתחות העירונית של רומא, ואפשר תנועת אנשים וסחורות במשך למעלה מאלפיים שנה.

אורך הגשר 62 מטרים, רוחבו 5.5 מטרים והוא מורכב משתי קשתות, כאשר במרכז הנהר עמוד מרכזי תומך בשתי הקשתות.

הגשר בנוי אבן טופה געשית, ומצופה אבן טרוורטין וכתובת הקדשה מנציחה את בונה הגשר:

תרגום לעברית

"לוציוס פבריציוס, בנו של גאיוס, מפקח הדרכים, דאג ואישר את בנייתו". הכתובת חוזרת על עצמה ארבע פעמים, פעם אחת מכל צד של כל קשת. כתובת מאוחרת יותר, באותיות קטנות יותר, מתעדת שהגשר שוחזר תחת האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר, כנראה בשנת 1679.

בימי הביניים נקרא הגשר בשם "גשר היהודים" (בלטינית: pons Iudaeorum) בשל סמיכותו לגטו רומא.

הגשר שופץ על ידי האפיפיור אינוקנטיוס ה-11 בשנת 1679.
## המפל הסמוך לגשר - בקרת זרימה
מדרום לגשר קיים מפל קטן (ראו צילום בפרק גלריה). המפל אינו טבעי אלא מעשה ידי אדם. מדובר בסכר נמוך שנבנה לתוך הנהר. מטרת הסכר היא בקרת זרימת המים.

נהר הטיבר ברומא עבר שינויים רבים מאז ימי קדם: הרומאים הקדמונים כבר בנו סוללות ומבנים הידראוליים. קירות וסוללות מודרניים (דפנות האבן הגבוהות) נוספו במאה ה-19. מספר סכרים ומבני בקרת זרימה קיימים לאורך הנהר. לאחר השיטפונות הגדולים ב-1870, רומא עיצבה מחדש את מערכת הנהרות.  נהר הטיבר מתפצל סביב האי הטיבר לשני ענפים: לכל ענף יש מבנים לבקרת זרימה. במקורות האיטלקיים, מבנים כאלה נקראים בדרך כלל: "soglia sul Tevere" (סף/סכר טיבר) או "traversa fluviale" (סכר חוצה נהר) והם חלק ממערכת ויסות הנהרות של רומא. 

* תיאור הקמת הגשר
* סמיואל בול פלאטנר, '''הטופוגרפיה של רומא העתיקה'''
* תיאור הגשר באתר Structurae
* אתר רשמי של אי הטיבר 
## גלריה

File:גשר פבריציו מבט מהגטו.jpg|הגשר במבט מהגטו.
File:Ponte fabricio03.jpg|הכתובת על אחת הקשתות.
File:ארבעת הראשים בגשר פבריציוס.jpg|פסל 4 הראשים.
File:ארבעת הראשים מבט מקרוב.jpg|הפסל במבט מקרוב.
File:Fall at the Tiber River.jpg|המפל בסמוך לגשר.
File:הענף המזרחי של הטיבר מבט מצפון מגשר פלאטינו.jpg|הגשר במבט מדרום מגשר פלאטינו.


## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ארבעת הראשים

קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:גשרים רומיים
גשר קסטיוס

שמאל|ממוזער|250px|הגשר כיום
**גשר קסטיוס** (בלטינית: **Pons Cestius** - "פונס קסטיוס", באיטלקית: **Ponte Cestio** - "פונטה צ'סטיו" - גשרו של קסטיוס) הוא גשר אבן המקשר בין אי הטיבר מצפון (בגדתו המזרחית/ הימנית של עיקול הטיבר) עם אזור טרסטוורה מדרום (בגדתו השמאלית /מערבית של עיקול הטיבר), בעיר רומא.

## היסטוריה
הגשר נבנה במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ככל הנראה בין השנים 62 ו-27 לפנה"ס, לאחר בניית גשר ארבעת הראשים המקשר את האי לגדתו הצפונית של נהר הטיבר.

גשר זה ניזוק במהלך המאה ה-19 ורק חלקים מועטים מהמבנה המקורי נותרו על ימינו. בגשר המתוקן משתמשים גם כיום.

הגשר היה הגשר הראשון ברומא העתיקה שקישר את הגדה המזרחית למערבית של הטיבר.

הקיסר ולנטיניאנוס הראשון שיפץ את הגשר במאה הרביעית. אחריו שיפצו אותו ואלנס וגרטיאנוס, השיפוץ הסתיים בשנת 369 והגשר נחנך מחדש בשנת 370 בשם "גשר גראטיאני" (**pons Gratiani**). במהלך השיפוץ צופה הגשר באבן טרוורטין שנלקחה מתיאטרון מרקלוס שבגדתו הצפונית של הנהר. אורכו של הגשר היה 42 מטרים, רוחבו כ-8.2 מטרים, והוא כלל קשת מרכזית גדולה שקוטרה 23.65 מטרים, ושתי קשתות קטנות משני צדדיה (שקוטרן 5.8 מטרים).

בין המאה ה-12 ושנת 1834 שופץ הגשר מספר פעמים.

במהלך השנים 1888 ו-1892, עת נבנו רציפי גדות הטיבר, נהרס הגשר ונבנה מחדש לצורך הרחבת הנהר מ-48 מטרים ל-76 מטרים. הגשר הקדום היה קצר מדי, ולכן נבנה גשר חדש בן שלוש קשתות, שהמרכזית בהן נבנתה מאבני הקשתות המקוריות.

## קישורים חיצוניים

*סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה'''
* תיאור הגשר באתר structurae
*אתר אי הטיבר 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קסטיוס
קטגוריה:טרסטוורה
קטגוריה:גשרים רומיים
בוחן מסלול

שמאל|ממוזער|250px|חיילת במעבר מקבילים במהלך אליפות צה"ל בכושר קרבי, 2010
**בוחן מסלול** או בעגה צהלית **בחמ"ס**, הוא בוחן כושר גופני בהכשרות שונות בצה"ל.

הבוחן כולל ריצת 1,500 מטרים בלבוש צבאי מלא, עם אפוד ועם נשק, המחולקת לשלושה חלקים:
* ריצת 400 מטר.
* מסלול מכשולים באורך 500 מטר.
* ריצת 600 מטר.

מסלול המכשולים כולל מעבר קיר, חבל טיפוס בגובה 3 מטרים, זחילה, מקבילים, מדרגות ומכשולים נוספים. לעיתים הבוחן כולל בסופו ירי לאחר מאמץ (בוחן סמל).

כדי שהנבחן יעבור את הבוחן, המסלול צריך להיעשות בזמן מוקצב, המשתנה בהתאם לסוג ההכשרה הצבאית.

בקורס מ"כים נקרא בוחן זה הכולל ירי לאחר מאמץ "בוחן סמל", ומהווה תנאי הכרחי להסמכה כמפקד כיתה (מ"כ).

במהלך שנת 2017 בוטל בהדרגה בוחן המסלול בגדודים המעורבים. לאחר טענות על חוסר שוויון בין המינים בגובה קיר הטיפוס, מספר המחסניות ועוד, ביטל מפקד מערך האיסוף הקרבי תא"ל מרדכי כהנא את קיר הטיפוס, ולאחריו ביטל בהדרגה את הבוחן כולו בגדודים המעורבים.

## ראו גם
* בוחן בר-אור

## הערות שוליים

קטגוריה:כושר גופני בצה"ל
קטגוריה:צבא: הכשרה ואימונים
רכבת נוסעים

[שמאל|ממוזער|250px|'''רכבת נוסעים''' גרורת [קטר (רכבת)|קטר בתחנת הרכבת חיפה מרכז]]
ממוזער|רכבת נוסעים

**רכבת נוסעים** היא אמצעי תחבורה ציבורי המיועד להסיע מספר רב של נוסעים בין תחנות רכבת תוך שימוש ברשת מסילות. רכבות נוסעים פועלות בדרך כלל בין נקודות בהן יש תנועת נוסעים גדולה, אולם קיימים גם קווי רכבת נוסעים באזורים דלילי אוכלוסייה.

רכבת נוסעים יכולה להיות מורכבת ממערכי קרונועים או ממספר קרונות נוסעים הנגררים או נדחפים על ידי קטר. בנוסף לפעמים כוללת רכבת נוסעים קרון משא המיועד למטענם של הנוסעים, קרון כוח לאספקת חשמל לתאורה ולמיזוג האוויר ברכבת, וברכבות מסוג מו-דו גם קרון ניהוג המאפשר לשלוט בקטר כאשר הוא דוחף את הרכבת. אורכה הכולל של רכבת נוסעים מוגבל על ידי אורך הרציפים שבתחנות בהן היא עוצרת, ולכן בדרך כלל אינו עולה על 500 מטרים.

## סוגי רכבות
### רכבות למרחקים גדולים
רכבות אלו נעות בין ערים מרוחקות או בין מדינות וזמן הנסיעה עשוי להגיע לימים אחדים. ברכבות אלו יהיו בדרך כלל תאי שינה מצוידים במיטות וקרון מסעדה. רכבות מפורסמות למרחקים ארוכים הן הרכבת הטרנס-סיבירית וסאנסט לימיטד .

### רכבות מהירות
רכבות מהירות הן רכבות שנעות במהירות גבוהה, בדרך כלל מעל 160 קמ"ש. רוב הרכבות המהירות היום בעולם נעות במהירות שבין 230 ל-350 קמ"ש, אולם בניסויים הצליחו רכבות להגיע עד ל-581 קמ"ש. רכבות מהירות מונעות כמעט תמיד באמצעות חשמל, ובנויות כקרונועים.

### רכבות לילה
רכבות לילה הן רכבות הפועלת בשעות הלילה. על פי רוב מדובר ברכבות הנוסעות למרחק גדול, עם עצירות ביניים מועטות, בשעות השינה של הנוסעים, והן מציעות קרונות שינה.

### רכבות בין־עירוניות
[שמאל|ממוזער|250px|רכבות נוסעים על [מסילת איילון סמוך לתחנת הרכבת תל אביב השלום]]
רכבת בין־עירונית מסיעות נוסעים בין מטרופולינים מרוחקות יחסית זה מזה במהירות גבוהה. בדרך כלל הרכבות יעצרו בתחנות ספורות לאורך המסלול או שלא יעצרו כלל (רכבות ישירות), מה שמאפשר מהירות נסיעה ממוצעת גבוהה.

### רכבות פרווריות
רכבות פרווריות מסיעות נוסעים יוממים מקצות המטרופולין אל מרכזה ומהטבעת התיכונה של המטרופולין אל אזורי התעשייה שבשוליה. לרוב לרכבות אלו תדירות גבוהה (מעל ארבע רכבות בשעה), תחנות קרובות יחסית לרכבת בין־עירונית (3 עד 10 ק"מ), דלתות רחבות על מנת לאפשר לנוסעים לעלות ולרדת תוך זמן קצר מאוד, וזמני תאוצה ותאוטה קצרים. מכיוון שהרכבת מסיעה יוממים, תהיה בה צפיפות רבה בשעות העומס בבוקר ואחר הצהריים, ועליה להיות ערוכה לכך מבחינת תפוסת קרונות.

נוסעים
קטגוריה:אמצעי הסעה ממונעים
מערת נפטון

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה למערה
שמאל|ממוזער|250px|"נגן האורגן" - 'ציור קיר' טבעי המזכיר פני אדם
**מערת נפטון** (באיטלקית: **Grotta di Nettuno**) היא מערה השוכנת בבסיסו של קאפו קאצ'יה (Capo Caccia), מצוק העשוי מסלעי גיר ודולומיט, סמוך למפרץ פורטו קונטה בצפון-מערב סרדיניה.

עקב חדירת מי גשמים נוצרו בחלל המערה נטיפים וזקיפים. בניגוד למערות נטיפים אחרות, עקב סמיכותה של המערה אל הים נוצרו בה בריכות מים מלוחים אשר מפלסן זהה למפלס פני הים. קרני האור המגיעות אל המערה מהפתחים יוצרות שילוב של מראות צבעוניים באולמות המערה בהתאם לשעות היום. אורך מסלולי המערה מגיע ל-4 ק"מ אך רק 580 מטר מהם פתוחים לקהל.

הכניסה והיציאה מהמערה היא אחת ושוכנת בגובה של מטר בודד מעל פני הים. דרך כניסה זו מתאפשרת ההגעה אל המערה לבאים דרך הים ולאלה היורדים אליה דרך שביל בן 656 מדרגות לאורכו של המצוק, המכונה "אסקאלה דל קבירול" (Escala del Cabirol - "מדרגות העז"). בעת סערה אין אפשרות להגיע למערה כלל, לא דרך הים ולא דרך השביל היבשתי. 

המערה התגלתה במקרה על ידי דייג במאה ה-18, ובמקום התגלו שרידים קדומים של כלב ים נזירי מצוי. המדרגות היורדות מהמגדלור אל המערה נחצבו בשנת 1954.

## גלריה

תמונה:Stalactite and the salt lake a cave of neftune sardignia.jpg|נטיפים באגם המלוח
תמונה:שלל צבעים במערת נפטון.jpg|שלל צבעים
תמונה:Remember_Alberto_re.jpg|שלט לכבוד המלך על קיר מגולף
תמונה:On the way to Neptun's grotto.jpg| הירידה למערת נפטון
תמונה:Steps to Neptun's grotto.jpg|המדרגות בירידה לכניסת המנהרה
תמונה:Alghero Grotta di Nettuno Stairways.jpg|גרם המדרגות המוביל אל מערת נפטון בקאפו קאצ'ה
קובץ:Grotte de Neptune.jpg|מראה במערה


## קישורים חיצוניים
* 

* Neptune's Grotto Sardinia Review - מדריך לביקור במערה
* Grotta di Nettuno Alghero - תמונות מהדרך למערה ומתוך המערה - אפריל 2008

קטגוריה:אלגרו (עיר)
נפטון
נפטון
קטגוריה:נפת סאסארי
מצודת המוזיאונים של קליארי

שמאל|ממוזער|250px|הקיר המשוחזר
**מצודת המוזיאונים של קליארי** (באיטלקית: **Cittadella dei musei**) נמצאת בשיפוע הצפוני של הגבעה מעל העיר קליארי שבסרדיניה. במרכזה כיכר, הקרויה על שם הארסנל - מחסן הנשק והתחמושת שנבנה על ידי שליטי העיר. ליד הכניסה למוזיאונים שוחזרה חומה לצורתה המקורית.

## תולדות המקום

אזור המצודה היה בשימוש כבר בעת העתיקה. יש בו שני אזורים שבהם נמצאו שרידים מתקופות אלו. בימי שלטון הרפובליקה של פיזה היה אזור הממשל מחוץ למצודה וגשר קישר בינו לבין מרכזי השלטון. בימי שלטון בית אראגון מספרד הפך האתר למצודה מבוצרת. האדריכל שתכנן זאת בשנת 1522 היה רוקו קאפליני (Rocco Capellino) מקרמונה שבאיטליה.

במאה ה-18 מלך סרדיניה השתמש במצודה כמחסן נשק ותחמושת. באותה תקופה השער עוצב לפי הסגנון הנאו-קלאסי  על ידי קרל פילו בויל (Carl Pilo Boyl) שקיבל את ההשראה לכך מ"שער  העם" (Porta del Popolo) ברומא. משחדל מחסן החימוש לפעול הוא נותר בתור בסיס צבאי. בשנת 1943, בימי מלחמת העולם השנייה, הוא ניזוק מהפצצות בעלות הברית ומצבו התדרדר. בשנת 1965 החל תהליך שחזורו ועד שנת 1979 הוא הושב למראהו המקורי.

## קריית המוזיאונים

המצודה הנוכחית היא כניסה למבנים אשר מצויים מסביב לכיכר הארסנל, הכוללים אוספים היסטוריים ואמני העיר מציגים בו את יצירותיהם. 
במצודה יש ארבע תצוגות קבועות:

* המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי - Museo Archeologico Nazionale di Cagliari
* גלריה ליצירות אמנות - Pinacoteca Nazionale di Cagliari.
* מוזיאון לדגמים העשויים מחימר של איברים אנטומיים זכריים ונקביים - Museo delle cere anatomiche Clemente Susini
* מוזיאון לאמנות סיאמית - Museo civico d'arte siamese Stefano Cardu

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרדיניה
קטגוריה:איטליה: מוזיאונים
בלו צ'יר

**בלו צ'יר** (באנגלית: **Blue Cheer**) הייתה להקת רוק אמריקנית מסן פרנסיסקו. עיקר פרסומה היה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, אך היא המשיכה לפעול עד שנת 2009. שמה שם הלהקה מגיע מסם פסיכדלי שהיה נפוץ בתקופת הקמת הלהקה. ללהקה השפעה רבה על הבי מטאל, והיא השפיעה על להקות הבי מטאל חלוצות כמו בלאק סבאת', דיפ פרפל, לד זפלין ועוד.

## קורות
הלהקה החלה כאשר חברים בה שישה נגנים בשנת 1966, אבל כבר בשנת 1967 נותרו בה שלושה: ליי סטפנס (Leigh Stephens) על גיטרה, דיקי פטרסון (Dickie Peterson) בגיטרת בס ושירה, וכן פול ווליי (Paul Whaley) על התופים. הלהיט הראשון והגדול ביותר שלהם היה הסינגל "בלוז הקיץ" ("Summertime Blues"), שהוא גרסת כיסוי לשיר של אדי קוקרן, והגיע למקום הארבעה-עשר בבילבורד 100 החמים. שיר זה הוכנס לאלבומם הראשון Vincebus Eruptum. אלבום זה הוגדר כ"יצירת מופת כאוטית של כח גלם", והגיע למקום האחד עשר בטבלת הבילבורד 200. התקליט הזה מאופיין בצליל מטאלי בסיסי ורועש, השונה ממה שבא לפניו ואולי גם אחריו.

קשה לאפיין את צליל הלהקה בתקופה הראשונה שלהם (עד לשנת 1971) אך ברור שזהו צליל רועש, מכיל אלמנטים מהבלוז ומהרוק הפסיכדלי.

הלהקה עשתה שינויים בהרכב אחרי התקליט השני שלהם Outsideinside בשנת 1968: ליי סטפן הוחלף ברנדי הולדן (Randy Holden) מלהקת החצי השני. בשנת 1969 הולדן עזב, וברוס סטפנס (Bruce Stephens) ביחד עם רלף קלוג (Ralph Kellogg) החליפו אותו. שינוי זה גרם לעידון הצליל של הלהקה בתקליט השלישי שלהם, "New, Improved".
לאחר עוד מספר שינויים, ולאחר הוצאת התקליט Oh! Pleasant Hope בשנת 1971, החליטה הלהקה להיפרד.

בשנים 1988 - 1994 הלהקה הופיעה בעיקר באירופה, והוציאה תקליט הופעה חיה ראשון Blitzkrieg Over Nuremberg.

## דיסקוגרפיה
* *[[Vincebus Eruptum]]*, שנת 1968
* *[[Outsideinside]]*, שנת 1968
* New! Improved! Blue Cheer, שנת 1969
* Blue Cheer, שנת 1969
* The Original Human Being, שנת 1970
* Oh! Pleasant Hope, שנת 1971
* The Beast Is...Back, שנת 1984
* Blitzkrieg Over Nuremberg, שנת 1989
* Highlights & Low Lives, שנת 1990
* Dining With the Sharks, שנת 1991
* Live in Japan, שנת 2003
* , שנת 2005
* What Doesn't Kill You..., שנת 2007

## קישורים חיצוניים

* 

* על התקליטים של הלהקה

קטגוריה:סן פרנסיסקו: להקות
קטגוריה:מוזיקאי בלוז
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות רוק פסיכדלי
קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:להקות מטאל
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1966
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2009
מוריס פוקס

**מוריס פוקס** (באנגלית: **Maurice Fox**; 14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית – 25 ביוני 1988 קנדה) היה שחמטאי יהודי-קנדי. זכה שמונה פעמים באליפות קנדה בשחמט.

## קורות חיים

בסוף 1898 משפחת פוקס עברה ללונדון, אנגליה. לאחר שסיים את אוניברסיטת לונדון בשנת 1921 היגר פוקס לקנדה בשנת 1923. שנה לאחר מכן סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה לשחמט אחרי ג'ון מוריסון.
בשנת 1926 סיים שוב במקום השני. בשנים 1927, 1929, 1931, 1932, 1935, 1938, 1940 ו-1949 זכה באליפות קנדה. פוקס השתתף מספר פעמים גם באליפות הפתוחה של ארצות הברית.

בשנים 1928 ו-1929 ניצח פוקס באליפות מונטריאול. בשנת 1929 סיים במקום החמישי בתחרות בריידלי בארצות הברית (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1930 ניצח באליפות הקיץ במונטריאל. בשנת 1931 סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1933 סיים במקום התשיעי באליפות הפתוחה של ארצות הברית (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1935 ניצח בתחרות הבזק הראשונה שהתקיימה במונטריאול, את אליפות העיר ואת אליפות קנדה. בשנת 1936 סיים במקום השני בתחרות אליפות קנדה אחרי בוריס בלומין. באליפות הפתוחה של ארצות הברית סיים במקום השני בשלב המוקדם אחרי ארתור דייק ובגמר חלק מקום 8–10 (ניצח: ישראל הורוביץ).

בשנת 1937 סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה שהתקיימה בקוויבק (ניצח: בוריס בלומין). פוקס ניצח באליפות קנדה בשנים 1938 ו-1940. ניצחונו האחרון באליפות היה בשנת 1949, כשהקדים את דניאל ינופסקי ופדור בוגאטירצ'וק. בשנת 1945 פוקס ניצח את מוריסון בלוח הראשון בדו-קרב באמצעות הטלגרף בין טורונטו למונטריאול. בשנת 1954 השתתף פוקס בנבחרת האולימפית של קנדה, בלוח המילואים הראשון, באולימפיאדה שהתקיימה באמסטרדם. +5 -2 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). פוקס ניצח את בובי פישר באליפות קנדה הפתוחה שהתקיימה בשנת 1956 במונטריאול.

פוקס היה אמור לקבל תואר אמן בינלאומי על הישגיו הרבים, אך מעולם לא הועברה פניה בנושא לפיד"ה.

## תחרויות לדוגמה בה השתתף
* תחרות ניו יורק 1931

## קישורים חיצוניים

* משחקיו של מוריס פוקס, באתר צ'סגיימס 
* חוסה ראול קפבלנקה - מוריס פוקס 1919, משחק סימולטני, באתר צ'סגיימס 
* אלכסנדר אלכין - מוריס פוקס  1924, באתר צ'סגיימס 
* בובי פישר - מוריס פוקס, באתר צ'סגיימס 

קטגוריה:שחמטאים יהודים
קטגוריה:אלופי קנדה בשחמט
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:קנדים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לקנדה
קטגוריה:יהודים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1898
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-1988
פנחס קורח

הרב **פנחס קורח** (נולד בתש"א, 1941) הוא רב מיוצאי תימן בישראל ורב בית המדרש "שערי הלכה" בבני ברק. חיבר וההדיר כעשרים חיבורים.

## נעוריו ותחילת דרכו
נולד בעיר צנעא שבתימן לרב יוסף קורח, דור חמישי לרבי חיים קורח. בגיל 8 עלה לישראל בעליית מרבד הקסמים והתגורר עם אביו וסבו הרב שלום קורח בשכונת רמת עמידר שברמת גן. למד בבית הספר השכונתי יסודי התורה ולאחר מכן שלחו אביו ללמוד בישיבת השרון אצל הרב יעקב אדלשטיין ברמת השרון, ובישיבת פוניבז' בבני ברק. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בכולל אברכים של ישיבת פוניבז'.

## פעילותו התורנית
עוד בהיותו בחור בישיבת פוניבז' החל למסור שיעורים שבועיים בקריית אונו. בשנת תשמ"ו הקים את בית המדרש "שערי הלכה" בעיר בני ברק, שבו הוא מוסר שיעורים מדי יום. הוא מוסר שיעורים שבועיים מזה עשרות שנים בעיר בת ים. מוסר שיעורים שבועיים בכולל נרות זכריה שבנשיאותו בקרית ספר שבמודיעין עילית. בעבר שימש ראש ישיבה בישיבת "מקור חיים" לעדה התימנית בירושלים.

## מפרסומיו
*
*
*
*
*
*
*
*
*
***עין ולב** - ביאור לסידור "התכלאל המבואר" לימות השנה (נוסח בלדי), 2006
*"פירוש רבנו סעדיה בן דוד עדני" הלכות: תפילה וברכת כהנים, קריית שמע, וברכות. תרגם וערך
*אסופת מאמרים, אוסף ממאמריו במלאת לו שבעים שנה, בעריכת הרב צפניה שרעבי, קריית ספר תשע"א
* ההדיר את התרגומים הארמיים למגילת אסתר, במהדורת "תורת חיים" של מוסד הרב קוק. ההדרה כוללת הגהה, תרגום לעברית וציון מקורות מפורטים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת השרון
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בני ברק: רבנים
פנחס
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:פרשני התפילה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
Digg

**Digg.com** הוא אתר חדשות בנושאים שונים מבוסס תוכן גולשים. האתר לא מייצר תוכן, וגולשים לא מעלים תכנים לאתר אלא רק קישורים לתכנים חיצוניים. 

האתר מאפשר לגולשים לשלוח ידיעות ואייטמים מרחבי האינטרנט, ובמקביל חברים הרשומים באתר יכולים לדרג ולהגיב על הסיפורים שנשלחו. הדירוג באתר יכול להיות חיובי (digg) או שלילי (bury), וניתן לדרג סיפורים שאנשים הגישו, או את התגובות של הגולשים. האתר מממש אלגוריתם סודי המשקלל את סך כל ההצבעות החיוביות והשליליות, כמו גם את ההתפלגות הגאוגרפית של המצביעים ומקדם סיפורים בהתאם.

סיפורים שזוכים לדירוג רב מופיעים בעמוד הראשי, ובהתאם לכך זוכים בדרך כלל לכניסות רבות מקרב משתמשי האתר. כאשר מקבל סיפור כלשהו גל של כניסות בעקבות קידום ב-Digg או ברשת דומה נקרא האפקט הסטטיסטי בכניסות Spike. לעיתים, הפרסום גורם לקריסת האתר המקודם מחמת התנועה הרבה הזורמת בפרק זמן קצר לאתר. (Digg Effect).

האתר מנהל גם דירוג של המשתמשים המתבסס על פרמטרים שונים (כגון הדירוג שקיבלו אייטמים שהגישו לאתר). משתמשים רבים (refreshers) ממתינים לעדכון אתרים פופולריים על מנת שה-digg הראשון ייזקף לזכותם.

עם התחזקותם של Facebook ו-Twitter בזירת הרשתות החברתיות, ירד באופן משמעותי השימוש באתר, עד שביוני 2012 נרכש האתר במחיר של כחצי מיליון דולר

## ביקורת
ביקורת שמופנית כנגד האתר גורסת שהסיפורים הפופולריים ביותר זוכים לאותה הצלחה רק מפני ששולחיה גייסו חברים רבים או שילמו למשתמשים שיצביעו בעד הסיפור.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2004
סירקולטור

**סירקולטור** (באנגלית: **Circulator**) הוא רכיב ליניארי המשמש במערכות RF ובתקשורת אופטית, ונפוץ במערכות שבהן מנצלים אנטנה אחת ("הדק" אחד) הן לשידור והן לקליטה.

לסירקולטור יש בדרך כלל שלושה הדקים המסומנים "1", "2", "3". הסירקולטור הוא מהוד לגלים אלקטרומגנטיים, המתוכנן כך שאות המגיע למבוא הדק "1" יעבור אל מוצא הדק "2". אות המגיע ממבוא "2" יעבור אל מוצא "3" ואות מהדק "3" יעבור אל "1", אך לא יעברו חזרה.
ממוסגר

ביישומי RF, ויסות המהוד שבתוך הסירקולטור מתקיים בעזרת מגנט, בטכניקה של התאבכות בונה של גלים.

בסירקולטור משתמשים לעיתים גם בתור מבודד (Isolator) כאשר אחד מההדקים שלו מחובר עם נגד עומס לאדמה. כך, אות המגיע לכניסה "1" אכן עובר למוצא "2", אך אות הנכנס למוצא "2" אינו יכול (תאורטית) לעבור למוצא "1". בפועל, כמו כל רכיב RF, גם רכיב זה סובל מזליגות, לכן יכולת הבידוד המעשית היא מוגבלת.
השימוש בסירקולטור כמבודד נועד להגן על הרכיבים שלפניו בשרשרת מהספק חוזר הנובע מאי-תאום עכבות בקו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רכיבים חשמליים
קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:רכיבים אלקטרוניים
אטיין השני, רוזן בלואה

**אטיין השני, רוזן בלואה** (בצרפתית: **Étienne II de Blois**; 1045 - 19 במאי 1102) היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון.

## ביוגרפיה
אטיין השני היה בנם של תאובאלד השלישי, רוזן בלואה (שבעמק הלואר בצרפת) ושל גארסין דו מיין. בערך ב-1080 הוא נשא לאישה בעיר שארטר את אדלה מנורמנדי, בתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה.

עם קריאת האפיפיור אורבנוס השני לאצילי אירופה להתגייס למסע צלב נגד הסלג'וקים (27 בנובמבר 1095), הצטרף אטיין השני לכוחות שיצאו לדרך בסתיו של 1096. הוא פיקד על חלק מהכוח הצרפתי ביחד עם רובר השני, דוכס נורמנדיה, וחנה בחורף בדרום איטליה. ב-14 במאי 1097 הוא נפגש בקונסטנטינופול עם מנהיגי מסע הצלב האחרים.

איש לא היה בטוח איזה תפקיד ימלא אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במסע הצלב. הצלבנים ציפו כי ייקח לידיו את הפיקוד הראשי, אך הוא התחמק בטענה שעליו להישאר בעיר הבירה. הוא דרש מן הצלבנים שיישבעו לו שבועת אמונים פיאודלית, והבטחה בשבועה שיקבל לידיו כל שעל אדמה שייכבש מידי המוסלמים. אטיין השני, כמו מנהיגים אחרים של מסע הצלב, הסכים לתנאים אלה ונשבע אמונים לקיסר כווסאל, אך אחרים, ובהם גוטפריד מבויון, טנקרד, נסיך הגליל, ורמון הרביעי, רוזן טולוז, הערימו קשיים.

לבסוף, נשלחו הכוחות כל אחד בנפרד באוניות שחצו את מצר הבוספורוס, וביוני 1097 התרכזו מול ניקאה וכבשו אותה מידי הסלג'וקים. אטיין השני היווה חלק מכוח זה, בפיקודו של בוהמון (לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה), אשר כלל נורמנים מאיטליה ומצרפת ושעליו נמנה גם רובר מפלנדריה.

באביב 1098 נבחר אטיין השני למפקד הראשי של כוחות הצלבנים, אך בגלל קשיי המצור הממושך על אנטיוכיה, ואולי גם בשל מצב בריאותו הרופף, שב לצרפת כדי להימלט ממה שחשב למוות בטוח. לרוע מזלו הצלבנים הצליחו לכבוש את אנטיוכיה (2 ביוני 1098) ואת ירושלים (15 ביולי 1099) - מה שפגע במוניטין שלו.

אשתו אדלה, שנפגעה מהתנהגותו זו, שכנעה אותו לשוב לארץ הקודש. מאוחר יותר ב-1099 האפיפיור פסקליס השני איים לנדות את האצילים שלא מילאו את שבועתם לצאת למסע הצלב ואת אלה ששבו לארצותיהם מבלי להגיע לירושלים, ובהם אטיין השני.

באביב 1101 הוא יצא לארץ ישראל בחברת אצילים אחרים, וב-19 במאי 1102 נהרג בקרב רמלה. אף נפוצו שמועות כי נפל בידי המוסלמים, ואלה ערפו את ראשו. מכתביו מלאי ההתלהבות מארץ ישראל לאשתו אדלה מהווים מקור חשוב בדבר השתלשלות המאורעות של מסע הצלב הראשון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:ילידי 1045
קטגוריה:נפטרים ב-1102
Young Americans

**Young Americans** (בעברית: **אמריקאים צעירים**) הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי משנת 1975.

## הפקה
האלבום מצין את נטישתו של בואי את עולם הגלאם רוק בניסיון לחדור באופן ישיר אל שוק המוזיקה האמריקאי, באמצעות אימוץ סגנון מוזיקת הנשמה. לצורך כך אימץ, את הסגנון שאפיין את מוזיקת הנשמה בפילדלפיה המתהדר בצליל בגוון פאנק. לצורך גיבוש הסגנון, שיתף בואי פעולה עם זמר הסול לות'ר ונדרוס שכתב את השיר "Fascination", וכן הצטרף למסע ההופעות של בואי בו ביצע קולות רקע. אלבום זה, אף שהצליח מסחרית, נחשב לאחת מן האלבומים השנויים במחלוקת של בואי. חלק ראו בו אלבום לא חשוב ולא מעניין, וחלק ראו בו אלבום מוזיקת נשמה לבנה מן הטובים שנוצרו. כך למשל ג'יימס בראון, שטען כי "זוהי אחת מהמחוות החשובות ביותר לתרבות השחורה שהגיעה מאמן לבן", ויש הטוענים כי בעקבותיו הוזמן בואי להופיע בתוכנית soul train שיועדה בעיקר לקהל אפרו אמריקאני, והיה בין האמנים הלבנים הראשונים שהופיעו שם.

"Fame", הלהיט הראשון של בואי שהגיע לראש מצעד הפזמונים האמריקאי, הוקלט לאלבום זה, בשיתוף פעולה עם חבר להקת הביטלס לשעבר - ג'ון לנון (שגם ביצע בשיר קולות רקע) וכן בשיתוף פעולה עם הגיטריסט קרלוס אלומר.

## רשימת השירים

רצועות בונוס במהדורת האלבום משנת 1991:
#Who Can I Be Now?
#It's Gonna Be Me
#John, I'm Only Dancing Again

## משתתפי האלבום
*דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, פסנתר
*קרלוס אלומר - גיטרה
*מייק גרסון - פסנתר
*דייוויד סנבורן - סקסופון
*ווילי וויקס - בס
*אנדי ניומרק - תופים
*לארי וושינגטון - קונגה
*פבלו רוזריו - כלי הקשה
*אבה צ'רי, רובין קלארק, לות'ר ונדרוס - קולות רקע
*ג'ון לנון - קולות, גיטרה
*אמיר קזאן - בס
*דניס דייוויס - תופים
*ראלף מקדונלד - כלי הקשה
*ג'ין פיינברג, ג'ין מילינגטון - קולות רקע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טוני ויסקונטי
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני סיגמא סאונד
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
Vincebus Eruptum

**Vincebus Eruptum** הוא תקליט הבכורה של להקת הרוק בלו צ'יר. התקליט יצא לאור בינואר 1968. התקליט נחשב בדרך כלל לטוב ביותר של הלהקה, אם כי יש הגורסים שהתואר מגיע דווקא לתקליטם השני, Outsideinside. יש הטוענים שזהו תקליט ההבי מטאל הראשון שיצא. Vincebus Eruptum דורג במקום האחד עשר בטבלת הבילבורד.

## רשימת השירים

#Summertime Blues (Capehart/Cochran) – 3:47
#Rock Me Baby (Josea/King) – 4:22
#Doctor Please (Peterson) – 7:53
#Out of Focus (Peterson) – 3:58
#Parchman Farm (Allison) – 5:49
#Second Time Around (Peterson) – 6:17

## הרכב הלהקה
* דיקי פטרסון (Dickie Peterson), גיטרת בס ושירה
* פול וואליי (Paul Whaley), תופים
* ליי סטפנס (Leigh Stephens), גיטרה חשמלית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1968
נמל התעופה הבין-לאומי שארם א-שייח'

**נמל התעופה הבין-לאומי שארם א-שייח**' (ערבית **مطار شرم الشيخ الدولي**) הוא נמל התעופה של העיר שארם א-שייח' בדרום חצי האי סיני. הנמל ממוקם במקום בו היה בעבר שדה אופיר, שדה תעופה אזרחי באופירה בעת שהייתה בשליטת ישראל.

לאחר יישום הסכם השלום בין ישראל למצרים פונה נמל התעופה הישראלי ונמסר למצרים שמפעילה אותו כשדה תעופה אזרחי. הנמל מופעל על ידי ממשלת מצרים. בנמל שני בתי נתיבות והקמתו של טרמינל שלישי נמצאת בתכנון.

היקף תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2010 עמד על 8,693,990 נוסעים, ובשנת 2011 ירד ל-5,476,388 נוסעים בלבד. הנמל מדורג במקום השלישי במדינה מבחינת היקף תנועת הנוסעים, לאחר נמל התעופה הבין-לאומי של קהיר ונמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה.

ב-3 בינואר 2004 התרסקה טיסה 604 של פלאש איירליינס לתוך הים האדום מיד לאחר המראתה מהנמל. בתאונה נספו כל יושבי המטוס – 135 נוסעים ו-13 אנשי צוות.

## טיסות לישראל וממנה
ב-17 באפריל 2022 החלו טיסות ישירות לכיוון העיר שארם א-שייח', מנתב"ג על ידי ארקיע, ישראייר ואל על באמצעות מותג הטיסות הזולות שלה סאן דור. וגם על ידי החברה המצרית אייר קיירו, זאת בעקבות חימום הסכם השלום בין ישראל למצרים. זהו היעד השני בטיסות הישירות בין ישראל ומצרים וזמן הטיסה המוערך הוא כשעה.

## קישורים חיצוניים

* 
* נתוני הנמל

## הערות שוליים

שמאל|ממוזער|250px|אולם הנוסעים היוצאים

קטגוריה:שארם א-שייח'
שארם א-שייח'
קטגוריה:1968 במצרים
אינוורטאז

**אינוורטאז** (Invertase; שם סיסטמטי – beta – fructofuranosidase), הוא אנזים המזרז את ההידרוליזה של סוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז. הסוכרוז מורכב מגלוקוז ופרוקטוז ומצוי במרבית הצמחים. תפקיד האנזים בגוף הוא להפוך את הסוכרוז ל-D-Glucose ול-D-Fructose הנספגים בקלות במערכת הדם. בתעשייה הוא משמש בייצור ממתקים וסירופים.

הסוכרוז אינו סוכר מחזר כיוון ששני הפחמנים האנומרים של הסוכרים קשורים זה לזה. עובדה זו מגינה עליו מפני הידרוליזה או חמצון על ידי אנזימים צמחיים.

האנזים מופק בדרך כלל משמרים ובעיקר מ-*[[Saccharomyces cerevisiae]]*. מאחר שאינוורטאז קשור בחוזקה לדופן תא השמר, הוא צריך להיחשף קודם לאוטוליזיס, או שבירה אנזימטית של דופן התא לפני קבלת האנזים המסחרי. בצורתו המקובעת אינוורטאז משמש בעיקר לניסויים. מאחר שהאנזים המסיס מצוי במחיר זול, יש יתרון כלכלי מועט לשימוש חוזר באנזים זה.

מאפייני האנזים:

*pH אופטימלי – 4.5 
*טמפרטורה אופטימלית – 55 מעלות צלזיוס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנזימים