open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הרמן קהל

**הרמן קֶהל** (בגרמנית: **Hermann Köhl**; 15 באפריל 1888 – 7 באוקטובר 1938) היה חלוץ תעופה גרמני. הטיס את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שבוצעה ממזרח למערב.

## תולדות חייו
קֶהל נולד בעיר נוי-אולם, בוואריה. השני מבין שמונה אחים.
בגיל 19 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית במטרה ללכת בדרכו של אביו ולהפוך לקצין.
בראשית מלחמת העולם הראשונה שירת כסגן בגדוד ההנדסה ה-13 של וירטמברג. בהמשך, כאשר נפצע ברגליו, ונמנע ממנו להמשיך לשרת כקצין הנדסה, התנדב לשירות האוויר הגרמני. הוא הפך לטייס ובהמשך למפקד טייסת מפציצים. ב-1918 קיבל את עיטור פור לה מריט ("מקס הכחול").
בסוף המלחמה התרסק קֶהל עם מטוסו מעבר לקווי היריב, נתפס והוחזק בשבי בצרפת, אך הצליח לברוח ולחזור לגרמניה.
לאחר המלחמה שירת במשטרה הגרמנית וברייכסווהר. ב-1925 עבר לעסוק בתעופה אזרחית, ושנה לאחר מכן מונה לראש מחלקת טיסות הלילה של חברת התעופה הלאומית של רפובליקת ויימאר, דויטשה לופטהנזה.

## הטיסה הטרנס-אטלנטית
לאחר שצ'ארלס לינדברג חצה את האוקיינוס האטלנטי ממערב למזרח במאי 1927, רבים החלו להגות את הרעיון לבצע את הטיסה בכיוון הנגדי, שהייתה קשה יותר עקב רוחות שכיחות.
באותה שנה רכש חלוץ התעופה אהרנפריד גינטר פרייהר פון הינפלד שני מטוסים מדגם יונקרס W33, וביצע בהם יחד עם הרמן קֶהל מספר טיסות מבחן, תוך שבירת שיא מרחק הטיסה. לאחר מכן טסו שניהם עם אחד ממטוסי היונקרס, שקיבל את הכינוי "ברמן" (על שמה של ספינת הנוסעים הטרנס-אטלנטית SS Bremen), למנחת בלדונל הסמוך לדבלין, אירלנד, שם הם פגשו את ג'יימס פיצמוריס שהיה מפקד המנחת מטעם חיל האוויר האירי. ב-12 באפריל 1928 המריאו שלושתם מבלדונל על מטוס ה"ברמן", חצו את האוקיינוס האטלנטי ונחתו על האי גרינלי, סמוך לחופו הדרומי של חבל לברדור, קנדה. על אף שפיספסו את נקודת היעד המקורית שלהם, ניו יורק, הפכו לראשונים שהצליחו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בטיסה מאירופה לאמריקה. על הישג זה, הוענק לקֶהל עיטור "צלב התעופה המצוינת" על ידי נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג'.

בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, איבד קֶהל את עבודתו בדויטשה לופטהנזה. בהיותו קתולי אדוק ואיש דעתן, החליט לפרוש לחווה קטנה בדרום גרמניה, ולא לנסות לחפש טובות בקרב המשטר הנאצי.
את מקומו בדירתו ברובע טמפלהוף בברלין, תפס העיתונאי האמריקאי ויליאם שיירר.

קֶהל נפטר במינכן בשנת 1938, ונקבר בעיירה פפנהופן אן דר רוט, הסמוכה לעיר הולדתו, נוי-אולם.

## קישורים חיצוניים

ממוזער|שמאל|300px|מטוס היונקרס W33 "ברמן" לאחר הטיסה הטרנס-אטלנטית

קטגוריה:טייסים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי עיטור בית הוהנצולרן
קטגוריה:מעוטרי עיטור פרידריך
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:בורחים מכליאה
קטגוריה:טיסה טרנס-אטלנטית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1938
מפעל בטון

שמאל|ממוזער|300px|מפעל בטון מבוסס סרט נע בשלבי הקמה. בתמונה אפשר לראות את המבנה העיקרי של המפעל, משפך הזנה, סרט נע, ממגורות צמנט, מערבל וכו'
שמאל|ממוזער|300px|מפעל בטון נייד הוא ציוד בנייה מיוחד, שפותח לבנייה ולתיקון בשעת חירום של מסלולים של שדות תעופה, כבישים, גשרים ומיזמים אחרים הדורשים כמות גדולה של בטון. הרכבתו והפעלתו באתר הנבחר מהירים מאוד
**מפעל בטון** הוא ציוד המשלב מרכיבים שונים על מנת לייצר בטון. מרכיבים אלו כוללים חול, מים, אגרגטים (סלעים, חצץ וכו'), אפר פחם, צמנט ועוד. קיימים שני סוגים של מפעלי בטון: מפעלי "תערובת מוכנה" (*ready mix*) ומפעלי "תערובת מרכזית" (*central mix*). במפעל בטון יש מגוון סוגי ציוד וציוד משנה, ובהם: מערבל בטון ("מאוזנים" או "נוטים כלפי מעלה" או בחלק מהמקרים שניהם), מחלקי צמנט, מחלקי אגרגטים, סרטים נעים, ממגורות אגרגטים, ממגורות צמנט, תנורים, מצננים, פיקוד ובקרה וקולטי אבק (על מנת לצמצם את הזיהום הסביבתי).

לב מפעל הבטון הוא המערבל. קיימים שלושה סוגים של מערבלים: רוכן (Tilt), מטלטל (pan) ובעל ציר כפול (twin shaft). המערבל בעל הציר הכפול מפיק כמות גדולה יותר ותערובת הומוגנית של בטון, בעוד שהמערבל הרוכן מפיק תערובת עקבית כשהוא דורש פחות תחזוקה ולכן גם עלויות נמוכות יותר.

## סוגים
מפעל בטון של "תערובת מוכנה" משלב בין כל המרכיבים למעט מים. תערובת זו משונעת לתוך מערבל בטון נייד. לתערובת שבתוך המערבל מוסיפים מים והבטון עובר ערבול בדרכו לאתר הבנייה.

מפעל "תערובת מרכזית" משלב בין כל המרכיבים (כולל מים) באתר מרכזי. התוצר הסופי משונע אז לאתר הבנייה. מפעלי תערובת מרכזית שונים ממפעלי תערובת מוכנה בכך שהם מספקים למשתמש הקצה מוצר אחיד יותר, כיוון שערבוב כל המרכיבים נעשה באתר מרכזי ובסיוע מחשב על מנת להבטיח את אחידות המוצר. באתר בנייה גדול בונים לעיתים "מפעל בטון זמני".

בתחילת המאה ה-21 פותח מפעל בטון נייד. מפעל זה נועד לייצר את כל סוגי הבטון. הוא כולל מכלים אחדים שבהם משנעים את כל הרכיבים הנדרשים לייצור בטון, או כל תערובת אחרת, לאתר בנייה מסוים. בצורה זו יכול המפעיל לייצר בדיוק את מה שנדרש, היכן שנדרש ובכמות הנדרשת באמצעות השימוש במחשב שהוא חלק מהמפעל. מהרגע שהייצור מתחיל המרכיבים מוכנסים למערבל בכמויות הנדרשות והתוצר המוגמר יוצא בצורה רציפה כשהוא מוכן מיידית לשימוש הסופי. מפעל כזה מתאים גם לניצול של חומרים שנועדו למטמנה דוגמת הריסות בניין. את מפעל הבטון הנייד ניתן לשנע על משאית, על משאית עם ארגז מתרומם או על פלטפורמה מתנתקת.

## אוטומציה ובקרות
מפעלי בטון מודרניים (הן תערובת מוכנה והן תערובת מרכזית) משתמשים בבקרה ממוחשבת במטרה לסייע במדידה מהירה ומדויקת של החומרים, כמו גם לתאם בין כל סוגי הציוד במפעל להבטחת פעולה משולבת ובטוחה. כיוון שאיכות הבטון תלויה מאוד במדידה מדויקת של כמות המים משתמשות המערכות בחיישני לחות על מנת למדוד את ריכוז המים באגרגטים (חול וחצץ) בזמן שהם נשקלים ואז אוטומטית הן מפצות (מוסיפות או מחסירות) על כמות המים המיועדת בתערובת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בטון
קטגוריה:תעשייה לפי ענף
יהודה רובינשטיין (שחקן)

[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון ליהודה ובת-ציון רובינשטיין]]
**יהודה רובינשטיין** (16 בדצמבר 1890 – 7 במרץ 1968) היה מראשוני השחקנים בתיאטרון הבימה.

## קורות חיים
רובינשטיין נולד ברוסיה. ב-1912 החל לשחק ברוסית ויידיש. מ-1917 החל לשחק בעברית וביים באגודה הדרמטית בניקולייב ואודסה. עם תלמידיו נמנה מאיר תאומי.

בהשפעת שחקנית הבימה שושנה אביבית נסע למוסקבה וב-1920 התקבל לקולקטיב הבימה. הוא נישא לחברת הקולקטיב השחקנית בת-ציון רובינשטיין (1895–1982), שפרשה ממשחק ב-1933.

רובינשטיין נפטר ב-1968 ונקבר בבית העלמין הדרום.

## תפקידים
רובינשטיין שיחק בתפקידים קטנים, בהם אוסקר הרוקח ב"מעשה בנסיך", מוכר גזוז ב"שמו הולך לפניו" של אפרים קישון ומיקיטה, "הגוי הבוגדני", בפנדרי הגיבור. רובינשטיין אף היה מנהלם של פועלי הבמה של הבימה. הוא גם הופיע במספר סרטים, בהם סאלח שבתי וארבינקא, בתפקידים משניים.

בנם , נולד ב-1927 כשהיו במסע הבימה בארצות הברית. הוא נהרג במלחמת העצמאות בקרב חירבת אבו לאחם.

## הנצחה
במסגרת הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הונחה לוחית זיכרון על ביתם של יהודה ובת-ציון רובינשטיין ברחוב דב הוז 30.

## קישורים חיצוניים

* יהודה רובינשטיין, באתר הבימה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
בנימין וולף איגר

רבי **בנימין וולף איגר** (רוטרדם, ה'תקט"ז 1756 – לייפניק, ו' בתשרי תקנ"ו, 19 בספטמבר 1795) היה רב וראש ישיבה.

כיהן כראש הישיבה בברסלאו תחת הנהלת חמיו, רב העיר יצחק יוסף תאומים. כרבן של צילץ ולייפציג, וכרבה של לייפניק שבמוראביה, עד יום מותו. הוא דודו ורבו של רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים.

## ביוגרפיה
[ממוזער|רבי [עקיבא איגר, אחיינו ותלמידו של רבי בנימין וולף]]
ממוזער|בית הכנסת בלייפניק בשנת 2012
רבי בנימין וולף איגר נולד ברוטרדם בשנת 1756 ליטל ולרבי עקיבא איגר מפרשבורג מחבר "משנת דר' עקיבא". בהיותו בן עשרים ושבע התמנה לרבנות העיר צילץ. הוא נשא לאשה בזיווג שני את גיטל, בתו של הרב יצחק יוסף תאומים רבה של ברסלאו, ונתמנה כראש הישיבה בעירו של חמיו. בישיבה זו למדו אצלו תלמידים רבים, בהם בן אחותו רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים.

בנו הוא הרב עקיבא איגר (נפטר בכ"ט בתשרי תקפ"ד 1824), רב בהלברשטט. מכונה לעיתים רבי עקיבא איגר השלישי.

רבי בנימין וולף איגר היה מחותנו של רבי יחזקאל לנדא מחבר "נודע ביהודה". אחת מהתשובות בספר ממוענת אליו, ובה תולה ה"נודע ביהודה" את פסק ההלכה, ב.

רבים מחידושי תורתו משוקעים בספרי בני דורו, ובפרט בספרי השו"ת של בן אחותו רבי עקיבא איגר. מרבית כתביו לא נדפסו, חלקם קיימים בכתב-יד בבית הספרים הלאומי בירושלים. כרך מחידושיו לתלמוד בשם "יער הלבנון" נמצא בספריית הרמב"ם בתל אביב. מעת לעת נדפסים מאמרים פרי עטו בכתבי עת תורניים שונים.

על מצבתו של רבי בנימין וולף איגר נכתב:

ארבע שנים לאחר מותו, בשנת תק"ס, עלה על כס רבנותו בלייפניק, הרב ברוך תאומים-פרנקל מחבר הספר "ברוך טעם".

## קישורים חיצוניים
* 
* [כתבי יד של רבי בנימין וולף איגר](http://merhav.nli.org.il/primo_library/libweb/action/search.do?ct=facet&fctN=facet_creator&fctV=%D7%90%D7%99%D7%92%D7%A8+%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%9E%D7%99%D7%9F+%D7%95%D7%95%D7%9C%D7%A3+%D7%91%D7%9F+%D7%A2%D7%A7%D7%99%D7%91%D7%90+(%D7%94%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%9F)&rfnGrp=1&rfnGrpCounter=1&dscnt=2&tab=default_tab&dstmp=1394953026073&srt=rank&ct=search&mode=Basic&dum=true&indx=1&fromLogin=true&vl(freeText0)=%D7%95%D7%95%D7%9C%D7%A3%20%D7%90%D7%99%D7%92%D7%A8&fn=search&vid=NLI) בקטלוג הספרייה הלאומית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:צילץ: רבנים
קטגוריה:ברסלאו: רבנים
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:לייפניק: רבנים
קטגוריה:פרשני התלמוד
בנימין
קטגוריה:משפחת תאומים-פרנקל
קטגוריה:ילידי 1756
קטגוריה:נפטרים ב-1795
אות גיבור השואה הבריטי

**אות גיבור השואה הבריטי** הוא אות הוקרה לאומי שמוענק על ידי ממשלת בריטניה להכרה באזרחים בריטיים שסייעו לקורבנות השואה. ב-9 במרץ 2010 הוענק האות ל-25 אנשים לאחר מותם, ולשני אנשים בחייהם - סר ניקולס וינטון ודניס אווי. האות הוא מדליית כסף עליה חרוט "בשירות האנושות" (in the service of humanity) והיא מוענקת לציון "פעולות שנעשו תוך התמסרות" ו"הצילו חיים מול פני הרדיפה".

## פעילות מקדימה
בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה. את מסע הפרסום יזמה קרן הוראת השואה, ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה. בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול.

שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות. עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי. במרץ 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.

## ההכרזה על האות
ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה. ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ. בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."

אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים. במרץ 2010 הוענק האות ל-27 אנשים, מתוכם ל-25 אנשים שאינם בחיים, ובהם ברטה ברייסי, אייבי פורסטר ואחותה לואיזה גולד, ולשני אנשים חיים: סר ניקולס וינטון שקיבל את האות בהיותו בן מאה, ודניס אווי (Denis Avey), שקיבל את האות בגיל 91. האות הוענק בקבלת פנים בדאונינג 10, מעונו של ראש ממשלת בריטניה.

לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר. ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל. בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.

בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.

## ראו גם
* סטן וולס

## לקריאה נוספת

* Lyn, Smith. *Heroes of the Holocaus*t, 2013.

## קישורים חיצוניים
* על חסידי אומות העולם, מציליה הבריטיים של אסירת מחנות הריכוז חנה שרה ריגלר בתקופת השואה, באתר יד ושם
* עדותה של ריגלר בערוץ היוטיוב של יד ושם 

## הערות שוליים

קטגוריה:הנצחת ההצלה בשואה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אותות ועיטורים אזרחיים
*
ג'יין היינינג

**ג'יין היינינג** (באנגלית: **Jane Haining**, 6 ביוני 1897 – 17 ביולי 1944) הייתה מיסיונרית סקוטית שעבדה בבודפשט בתקופת השואה, חסידת אומות העולם ומעוטרת אות גיבור השואה הבריטי. היינינג נרצחה באושוויץ.

## קורות חיים
היינינג נולדה בחווה בסקוטלנד למשפחת איכרים כבת השלישית והילדה השישית שנולדו לתומאס ג'ון וג'יין מת'יסון היינג. כאשר ג'יין הייתה בת 5 אמה נפטרה במהלך לידה וג'יין קיבלה על עצמה את התפקיד של הטיפול במשפחה. היא חונכה ברוח דתית אוונגליסטית וזכתה במלגה ללימודים אקדמיים. לאחר מכן עבדה כמזכירה בבית חרושת לטקסטיל. בשנת 1932 התנדבה להיות מיסיונרית והייתה אם בית בבית נערות של המיסיון הסקוטי בבודפשט. המיסיון הסקוטי בבודפשט הוקם ב-1841, במטרה לנצר יהודים הונגרים. היינינג טיפלה ב-50 מתוך 400 תלמידות בית הנערות, רובן יהודיות, ורכשה שליטה בהונגרית.

## בתקופת מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה היינינג בחופשה בסקוטלנד, ושבה מיד לבודפשט. בשנת 1940 נצטוותה לשוב לסקוטלנד אך סירבה, עקב רצונה להישאר עם חניכותיה. גם לאחר הפלישה הגרמנית להונגריה, ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), סירבה לעזוב.

באפריל 1944 נעצרה היינינג ונחקרה על ידי הגסטפו, שהאשים אותה בעבודה עם היהודים, בפיטורי עוזרת הבית שלה, בהאזנה לשידורי החדשות של ה-BBC, בפעילות פוליטית, ובביקורים אצל שבויי מלחמה בריטים. היא הודתה בכל ההאשמות, חוץ מאשר בהאשמה שהיא פעילה פוליטית. היא נאסרה בכלא בבודפשט, משם הועברה למחנה קישטרצ'ה ומשם נשלחה לאושוויץ במאי 1944 שם קועקע על ידה מספר האסיר 79467. היא שלחה גלויה ב-15 ביולי 1944 ומתה במחנה ב-17 ביולי. נסיבות מותה לא ברורות. ייתכן שנפטרה עקב התנאים הקשים במחנה, וייתכן שנרצחה בתאי הגזים.

## הנצחתה
לזכרה של היינינג הוקמו שני לוחות זיכרון, בדאנסקור (Dunscore) שבסקוטלנד ובבודפשט. יד ושם הכיר בהיינינג כחסידת אומות העולם וממשלת בריטניה העניקה לה את אות גיבור השואה הבריטי לאחר מותה. רחוב בבודפשט נקרא על שמה. הזמרת והיוצרת הסקוטית קארין פולווארט (Karine Polwart) הקדישה לה שיר באלבומה "כתוב בגיר" (Scribbled in Chalk) שיצא בשנת 2006. המחזאי ריימונד רוס הזכיר את היינינג במחזהו "ארץ מובטחת" (A Promised Land). אזכרה חיה לג'יין היינינג הוא הקשר המתמשך עם סטודנטים מהונגריה. כל שנה מאז 1991 מגיעים שני תלמידים ומורה לסקוטלנד לבקר במקומות הקשורים לג'יין.

## קישורים חיצוניים

* ג'יין היינינג באתר יד ושם 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:בריטיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:נשים סקוטיות
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:מצילים בשואה: הונגריה
קטגוריה:מיסיונרים
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי
קטגוריה:אזרחים בריטים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטיות שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1944
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1944
מעבורת 2.01

שמאל|ממוזער|250px|מעבורת החלל באיקל
**מעבורת 2.01** (ידועה גם בשם **מעבורת החלל באיקל**) הוא השם הלא רשמי של מעבורת החלל הסובייטית השלישית מתוך חמש שנבנתה על ידי ברית המועצות. בנייתה הופסקה עם הפסקת המימון לתוכנית בוראן (30-50 אחוז מבנייתה הושלמו) ולכן נשארה כבלתי גמורה.

באיקל 2.01 היא המעבורת הראשונה של הסדרה השנייה של מעבורות בוראן. השינוי העיקרי בין הסדרה הראשונה והסדרה השנייה הוא בתא הטייס, ששודרג בהתאם למידע שהתקבל מטיסת הניסוי של מעבורת החלל בוראן והליך בניית מעבורת החלל פטיצ'קה ואף הותקנו בו לראשונה כיסאות מפלט.

בשנת 1994 תוכננה להתקיים טיסתה המאוישת הראשונה של המעבורת, והייתה אמורה להימשך כ-24 שעות. הצוות שנבחר לביצוע המשימה היה איגור וולק (מפקד) ואלכסנדר איבנצ'נקו (מהנדס טיסה).

משנת 2004 הושארה המעבורת בחניון במוסקבה, בקרבת Khimki Reservoir.

ב-22 ביוני 2011 הועברה המעבורת דרך נהר מוסקבה באמצעות כלי שיט לתערוכת הסלון האווירי במוסקבה שהתקיימה באותה שנה בין התאריכים 16 ל-21 באוגוסט. נכון לנובמבר 2013, נשארה המעבורת מאז בנמל התעופה Ramenskoye.

## קישורים חיצוניים

* 2.01 Space Shuttle
* 2.01 status incorrectly mentioning its relocation to Germany
* Images of 2.01 parked open air in Moscow in 2004 with a notice it's being moved to NPO Molniya
## הערות שוליים

קטגוריה:מעבורות חלל רוסיות
Caress of Steel

**Caress of Steel** הוא האלבום השלישי של להקת הרוק הקנדית, ראש. האלבום יצא לאור לראשונה בשנת 1975. אלבום זה מראה את מעברה של הלהקה מן ההארד רוק ה"בלוזי" אל רוק מתקדם.

## רקע
זמן קצר לאחר יציאת האלבום Fly by Night, החלה הלהקה לעבוד על אלבום חדש. באלבום זה, ראש פיתחה את רעיון היצירות הארוכות והקונספטואליות שהופיע באלבום הקודם ביצירה "By-Tor & the Snow Dog". לאחר עבודה רבה, התוצאה הפכה לשתי היצירות האפיות הראשונות של הלהקה, "The Necromancer" ו-"The Fountain of Lamenth", שתי יצירות אלו, עברו את מחסום 10 הדקות והן מוצגות כסיבה לכישלון המסחרי של האלבום.

הרעיון המקורי לעטיפת האלבום הוא שהעטיפה תהיה בצבע כסוף כתוצאה מהשם. אך טעות הדפסה מנעה זאת, והעטיפה יצאה לאור בצבע זהוב. העטיפה לא תוקנה מאז יצא האלבום.

האלבום לווה בסיבוב ההופעות בשם "Down the Tubes Tour".

האלבום גרר אחריו ביקורות שליליות שגרמו לחברת התקליטים של ראש ללחוץ על חברי הלהקה להוציא אלבום מסחרי יותר, הלהקה התעלמה מדרישות אלו.

## שירי האלבום
### Bastille Day
למרות פנייתה של ראש לרוק מתקדם, השפעות ההארד רוק עדיין ניכרות באלבום זה. משם השיר, ניתן להבין כי המילים שמתופף הלהקה ניל פירט, עוסקות בנפילת הבסטיליה במהפכה הצרפתית. שיר זה הופיע שוב בהופעת ה-R30 של הלהקה. שיר זה השפיע על חברי להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר, ליצירת שמה הראשון של הלהקה, "Majesty".

### I Think I'm Going Bald
שיר זה נכתב עבור המוזיקאי הקנדי קים מיטשל שבאותו זמן, היה מנהיגה של להקת מקס וובסטר. נאמר גם בספר *Contents Under Pressure*, ששיר זה נכתב כמחווה לשירה של להקת קיס, "Goin' Blind".

### Lakeside Park
בשיר מוזכר יום ויקטוריה חג קנדי שחל ב-24 במאי. לייקסייד פארק אשר עליו מדבר השיר נמצא באונטריו שם מתופף הלהקה ניל פירט גדל ועבד בקיץ כנער.

### The Necromancer
יצירה זו אורכת 12 דקות והיא האחרונה בצד הראשון בתקליט הויניל של האלבום. יצירה זו כמו השיר "Rivendall" מהאלבום הקודם, מושפע מספרו של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות. אולם "בעל האוב" (necromancer) אשר עליו מדובר בשיר הוא לא הדמות מהספר (סאורון). ביצירה זו מסופר על דמות מרושעת אשר הופכת את המטיילים באזורה לרוחות וכולאת אותם בצינוק. פירט בחר להשתמש בדמות ביי-טור אשר הופיע ביצירה מהאלבום הקודם, "By-Tor and the Snow Dog". אך הפעם בניגוד ליצירה זו ב-"The Necromancer" מתואר ביי-טור כגיבור. הוא משמיד את בעל האוב, והיצירה מסתיימת בסולו גיטרה של אלכס לייפסן כדי להדגיש את הניצחון.

### The Fountain of Lamenth
זוהי היצירה האחרונה באלבום. אורכה מגיע כמעט ל-20 דקות, והיא תופסת את כל הצד השני בתקליט הויניל של האלבום. היצירה מחולקת ל-6 חלקים. מסופר על אדם המנסה למצוא את "מזרקת למנת'".

## רשימת השירים
כל השירים הולחנו על ידי גדי לי ואלכס לייפסן פרט לאיפה שמצוין. כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט

## קרדיטים
*גדי לי - שירה וגיטרת בס 
*אלכס לייפסן - גיטרה חשמלית ואקוסטית
*ניל פירט - תופים, כלי הקשה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי להקת ראש
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת מרקורי רקורדס
דולפין מצוי קצר-חוטם

**דולפין מצוי קצר-חוטם** (שם מדעי: *Delphinus delphis*) הוא מין של דולפין מצוי. שמו מציין את כך שמשני המינים בסוגו, אורך חוטמו הוא הקצר ביותר.

## מאפיינים
חי בלהקות של עשרות ומאות, ואף אלפים באזורים מסוימים. האוכלוסיות העולמיות מבודדות זו מזו. נחשב למין שבדרך כלל לא מתקרב לחופים, אך לעיתים מתקרב לחוף, בעיקר באזורי מפרצים.

לדולפין זה כ-50 שיניים קטנות וחרוטיות בכל לסת.

גור הדולפין נולד באורך של כ-80 סנטימטרים, ואורך גופו של דולפין בוגר הוא כשני מטרים.

דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים בדרך כלל במים טרופיים חמימים, וידוע שהם חיים גם בחלק מהאוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט ודרום מזרח האוקיינוס ההודי. הדעה הרווחת בימינו טוענת כי תחום-התפוצה המקורי של הדולפין היה באזור הודו והאוקיינוס השקט, וכי במהלך תקופת הפלייסטוקן התרחב תחום התפוצה לאוקיינוס האטלנטי דרך האוקיינוס ההודי בשל תנודות אקלים. דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים כעת גם במצר קורינתוס שביוון. הם נמצאים בלהקות משולבות עם סטנלות מפוספסות; האוכלוסייה של הלהקות המשולבות קטנה מאוד, מה שמקטין את הסיכויים להישרדות. עקבות הכלאה נמצאו על הסטנלות, מה שמחזק את הטענה שהוזכרה לעיל, הטוענת לחוסר היכולת של הדולפינים להישרדות בקבוצות כאלה. מספר הדולפינים המצויים קצרי-החוטם ירד באזורים אחדים במערב יוון, במיוחד באזור האי קאלאמוס. דיג יתר מצמצם את אוכלוסיית הטרף הזמין עבור הדולפינים ליד האי.

לפי דו"ח של IUCN בנושא מינים בסכנת הכחדה משנת 2003, אוכלוסיית הדולפינים בים התיכון ירדה ב-50% בשלושת הדורות האחרונים, מנסיבות שייתכן שעדיין חלות, אינן מובנות וייתכן שאינן הפיכות.

## גלריה

La Palma - Tijarafe - Dolphin (Fancy II) 17 ies.jpg
Flickr - Official U.S. Navy Imagery - A porpoise swimgs along a Navy small boat..jpg
Short-beaked Common Dolphin (Delphinus delphis) 4.jpg
Common Dolphins in Gibraltar Bay.jpg
Anim0918 - Flickr - NOAA Photo Library.jpg
Leap For It (27359678360).jpg
Short-beaked Common Dolphin (Delphinus delphis) (14825276609).jpg
Dauphin commun Delphinus delphinus.jpg


## קישורים חיצוניים

* דולפין מצוי קצר-חוטם, באתר אוניברסיטת חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:דולפיניים
קטגוריה:יונקים בחופי ישראל
קטגוריה:בעלי חיים בים השחור
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
דני אנטונוצ'י

**דניאל אדוארד "דני" אנטונוצ'י** (באנגלית: **Daniel Edward "Danny" Antonucci**; נולד ב-27 בפברואר 1957, טורונטו, קנדה) הוא במאי, מפיק, תסריטאי, אנימטור ומדבב קנדי ממוצא איטלקי. אנטונוצ'י ידוע בעיקר בשל סדרת ההנפשה "אד, אדד ואדי" שאותה יצר, כתב, הפיק וביים; הסדרה היא המצליחה ביותר של Cartoon Network עד היום ובעלת חיי המסך הארוכים ביותר בערוץ.

## קורות חיים
דני אנטונוצ'י נולד ב-1957 לשני הורים איטלקיים אשר הגרו לקנדה. חוויותיו כילד להורים מהגרים השפיעו על יצירותיו. בצעירותו למד אנטונוצ'י במכללת שרידאן אך נשר ממנה כדי לעבוד כאנימטור בחברת האנה-ברברה. במסגרת עבודתו, עבד על סדרות רבות בהן משפחת קדמוני, הדרדסים, סקובי דו וסקראפי דו וריצ'י ריץ'. ב-1984 הוא תכנן לנסוע ללוס אנג'לס על מנת למצוא עבודה חדשה, אך לבסוף עבר לוונקובר שם החל לעבוד ב"מארב ניולנד". הוא עבד על הנפשת פרסומות לטלוויזיה וסרטי הנפשה קצרים.

ב-1987 יצא את סרטו הראשון, "Lupo the Butcher", לדבריו של אנטונוצ'י הוא יצר את הסרט בעקבות תסכול ביצירת סרטים לילדים בלבד. הסרט הקצר הצליח והוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים, הדבר גרם לפרסומו העיקרי של אנטונוצ'י. ההצלחה של "Lupo the Butcher" הביאה לאנטונוצ'י עבודות קבועות ב"לוי שטראוס ושות'" ו-"MTV".

ב-1 באפריל 1994 הקים אנטונוצ'י את חברת "a.k.a. Cartoon" והחל להפיק עם האולפנים את סדרת הטלוויזיה "האחים גרנאט" עבור ערוץ "MTV": ב-1995 סיימה הסדרה את שידוריה. לאחר ירידת "האחים גראנט", החל להפיק ב-1997 "Cartoon Sushi" גם עבור "MTV".

לאחר שהרגיש מוגבל בגלל חוסר בחופש יצירה החליט ליצור סדרה לילדים יחד עם אולפנו, "a.k.a. Cartoon", הוא הבטיח כי ההנפשה תהיה דומה להנפשות שבין שנות ה-40 לשנות ה-70. אנטונוצ'י בילה חודשים ביצירת הסדרה. תחילה ניסה למכור אותה לניקלודיאון אך הם רצו שליטה יצירתית ולכן סירב אנטונוצ'י. בהמשך ניסה למכור את התוכנית ל-Cartoon Network ושם החליטו לאחר ישיבת דירקטוריון לתת לאנטונוצ'י ללכת בכיוון שלו בכל הנוגע לסדרה. את הנפשת הסדרה יצר בטכניקת Squigglevision כמחווה לאנימציות של שנות ה-30. לדבריו של אנטונוצ'י דמויות הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים. דמויותם של אד, אדד ואדי מבוססות עליו. דמויות נוספות רבות מן הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים: האחיות קנקרס וילדי הרחוב מבוססים על אנשים שגדלו עמו, ג'וני מבוסס על חבר שלו מהעבר ורולף מבוסס על בן דודו. ב-2009 תמה הסדרה לאחר 10 שנות שידור אך המשיכה בשידורים חוזרים עד 1 ביולי 2011. ב-30 במרץ 2012 הסדרה החלה להיות משודרת בערוץ "Cartoon Planet".

לקראת סיום "אד, אדד ואדי" חתם אנטונוצ'י ב-WildBrain ליצירת סדרת טלוויזיה; אנטונוצ'י אמר כי "יש לי כבר שלושה רעיונות לפרויקט עבור WildBrain". ב-11 ביוני 2013 פורסם ראיון שבו אמר אנטונוצ'י כי החלה העבודה על סדרת הטלוויזיה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע קנדים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע קנדים
קטגוריה:מפיקי קולנוע קנדים
קטגוריה:במאי טלוויזיה קנדים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה קנדים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה קנדים
קטגוריה:הומוריסטנים קנדים
קטגוריה:אנימטורים
קטגוריה:קנדים ממוצא איטלקי
קטגוריה:בוגרי שרידן קולג'
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1957
The Time of Our Lives

***The Time of Our Lives*** (בעברית: "**הזמן של חיינו**") הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. האלבום יצא לאור ב-28 באוגוסט 2009 על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס.

במצעדים הגיע האלבום למקום השני במצעד הבילבורד 200 ולעשרת המובילים בספרד, ניו זילנד, יפן, אירלנד, יוון, גרמניה, קנדה ואוסטריה. במכירות נחל הצלחה גדולה וקיבל תואר פלטינה באירלנד וארצות הברית לאחר שמכר יותר מ-1,000,000 עותקים. באוסטריה, הממלכה המאוחדת, הונגריה, גרמניה ואוסטרליה הגיע לתואר אלבום זהב. קרוב ל-2 מיליון עותקים של האלבום נמכרו ברחבי העולם.

## סינגלים
"" – יצא כסינגל הראשון ממיני האלבום ב-11 באוגוסט 2009. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, מכר כ-7 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למקום הראשון במצעד שירי הפופ של ארצות הברית ולמקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.

"When I Look at You" – יצא כסינגל השני ממיני האלבום ב-26 במרץ 2010. גם הוא זכה להצלחה והגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100 ומכר כ-2 מיליון עותקים בארצות הברית והוכרז כמעמד פלטינה כפולה בארצות הברית. השיר יצא כדי לקדם את הסרט "השיר האחרון", בו סיירוס מככבת. סיירוס אמרה ששיר זה מתאים מאוד לרעיון של הסרט ולכן הוא נבחר לקדם אותו. לדברי סיירוס, כשהיא שרה את השיר, היא חושבת על משפחה ואהבה, ואמרה: "זה בדיוק הרעיון של הסרט כולו".

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

### מצעדי סוף שנה

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיני-אלבומי בכורה מ-2009
קטגוריה:אלבומי מיילי סיירוס
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ון פילדס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ון שנקס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי זהב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת הוליווד רקורדס
הנרי פלהם

**הנרי פלהם** (באנגלית: **Henry Pelham**; 25 בספטמבר 1694 – 6 במרץ 1754) היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית ששירת כראש ממשלת בריטניה מ-27 באוגוסט 1743 ועד למותו. הוא היה אחיו הצעיר של תומאס פלהם-הוליס, דוכס ניוקאסל, שכיהן אחריו כראש הממשלה.

## ראשית חייו
פלהם היה בנם הצעיר של הברון תומאס פלהם ושל אשתו גרייס, בתו של רוזן קלייר. הוא התחנך בבית ספר וסטמינסטר שבלונדון ובקולג' הארטפורד שבאוקספורד. הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה סיפורד (Seaford) שבסאסקס וייצג אותו עד 1722.
בהיותו בן למשפחה רבת השפעה ובהמלצתו של רוברט וולפול הוא מונה ב-1721 כלורד האוצר. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לגור במחוז הולדתו וב-1724 הוא התמנה כשר המלחמה. ב-1730 קיבל את התפקיד המכניס יותר של האחראי על תקציב הצבא. הוא בלט בתמיכתו ברוברט וולפול בדיון על הבלו. יחד עם אחיו ועם וולפול הם היו נפגשים בצוותא ודנים בענייני הממלכה.

## ראש ממשלה
כתוצאה מהקמתה של קואליציה של מפלגות שהוקמה ב-1742, התמנה פלהם שנה לאחר מכן כראש ממשלה, בנוסף לתפקידים של שר האוצר ויושב ראש בית הנבחרים. בשנה הראשונה לקיומה של הממשלה כיהן בה הלורד ג'ון קרטרט וכאשר הוא אולץ לעזוב אותה, הפך פלהם לדמות הדומיננטית בממשלה. אך כאן הפך אחיו של פלהם להיות הדמות המשפיעה ולמרות יחסי הקרבה ביניהם, היו ביניהם גם חיכוחים.

עקב היותו רודף שלום ניהל פלהם את חלקה של בריטניה במלחמת הירושה האוסטרית ביד רפה ובאדישות, אך המדינה, בהיותה עייפה מהמאבק האינסופי, השלימה עם מדיניות החוץ שלו. ב-1746 פנה המלך ג'ורג' השני ללורד באת' כדי שיקים ממשלה יחד עם קרטרט. אך אלה לא הצליחו לעשות כן ועוד קודם לכן התפטרו האחים פלהם מהממשלה. בסופו של דבר נכשלה יוזמתו של המלך והאחים פלהם שבו לכהן בתפקידיהם.

ב-1749 חוקק חוק שארגן מחדש את מבנהו של הצי המלכותי. ב-1751 אורגן מחדש לוח השנה הבריטי ושנה לאחר מכן קיבלה בריטניה את הלוח הגרגוריאני. בסוף תקופת כהונתו העביר פלהם שני חוקים חשובים: חוק שאפשר ליהודים להתאזרח בבריטניה, להיות בעלי רכוש ולשאת במשרות ללא צורך לשאת את השבועה הנוצרית, שחוקק ב-1753 וחוק הנישואין שחוקק באותה שנה שהגביל את הגיל המינימלי לנישואין. עם מותו של פלהם התמנה אחיו דוכס ניוקאסל.

## קישורים חיצוניים

* מידע על הנרי פלהם באתר משרד ראש ממשלת בריטניה
* [Biography of Henry Pelham, with links to online catalogues, on the website of Manuscripts and Special Collections, The University of Nottingham](http://www.nottingham.ac.uk/manuscriptsandspecialcollections/collectionsindepth/family/newcastle/biographies/biographyofhenrypelham(c1695-1754;primeminister).aspx)
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת בריטניה
קטגוריה:שרי האוצר של בריטניה
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:ילידי 1694
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1754
ויין נייט

**ויין אליוט נייט** (באנגלית: **Wayne Eliot Knight**; נולד ב-7 באוגוסט 1955) הוא שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי. ידוע בעיקר בתפקידיו כניומן בסיטקום "סיינפלד", כדון בסיטקום "מפגשים מהסוג האישי", כדניס נדרי ב"פארק היורה" וכהאסקל לוץ בסיטקום "דירת האקסים".

## ביוגרפיה
נייט נולד בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית.

## קריירה
הוא שיחק את דניס נדרי בסרט "פארק היורה", סטן פודולאק בסרט "ספייס ג'אם", וזאק מאלוצי בסרט "מיליונר מי שגומר ראשון", ואת ההחשמלאי ב"12 במחיר 1". דיבב את אל מקוויגן בסרט האנימציה של דיסני "צעצוע של סיפור 2", ומדבב את הפיל טנטור בסרט האנימציה של דיסני "טרזן", ומר בילק בסדרת האנימציה "חתולים שרוטים", ובסדרת האנימציה "נערי שאולין". 

הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו "ניומן" בסדרה סיינפלד.

בשנים 1996–2001 גילם נייט במשך שש עונות את הדמות החוזרת של השוטר דון בקומדיית המצבים הפופולרית "מפגשים מהסוג האישי" מבית רשת NBC.

בשנת 2015 נייט הופיע הופעה קצרה בסדרה של נטפליקס "נרקוס" כעורך דין של קרטל קאלי.

בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה "האמת על פרשת הארי קברט" בתפקיד בנג'מין רות', שביים ז'אן-ז'אק אנו. בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה "תקופת מבחן" של הבמאי המקסיקני קרלוס לופז אסטרדה.

בשנת 2020 שיחק בסרט האוסטרלי "האחד והיחיד מר דנדי" בכיכובו של פול הוגאן.

בשנת 2021 שיחק בסרט הספורט "12 יתומים חזקים", המבוסס באופן רופף על ספרו של ג'ים דנט.

בשנת 2024 הצטרף לקאסט העונה השנייה של סדרת האימה האנתולוגית של פריים וידאו "הם" (אנ') לצדה של פאם גריר.

## מועמדויות לפרסים
* **1994** - פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר - **מועמד**
* **1998** - פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית - **מועמד**
* **1998** - פרס Q לשחקן המשנה הטוב ביותר - **מועמד**
* **1999** - פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית - **מועמד**

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סיינפלד
קטגוריה:דיסני: אישים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
אלברט אבא סקולמן

**אלברט אבא סקולמן** (באנגלית: **Albert P. Schoolman**; 6 בספטמבר 1894 - 7 באפריל 1980) היה מחנך, מנהל והוגה דעות בתחום החינוך היהודי. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום החינוך היהודי בארצות הברית, בו היה מעורב לכל אורך חייו. עיקר פרסומו בא לו בזכות הקמתו וניהולו של מחנה הקיץ CEJWIN בשנת 1919.

## חייו ופועלו
אלברט אבא סקולמן נולד ללאון ופרידה ליבסון בסובאלק, פולין ב-6 בספטמבר 1894. הוא היגר עם משפחתו בגיל 13 לניו יורק. סקולמן למד הנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן החליט לפנות לתחום החינוך- הוא נרשם למכוני המורים של הסמינר התאולוגי היהודי ושל אוניברסיטת קולומביה, שם סיים תואר שני בחינוך ב-1922.  

בין 1916–1918 שימש סקולמן כמנהל המכינה לבית הספר לבנות של הלשכה לחינוך יהודי בניו-יורק (New York Bureau of Jewish Education). הוא היה מעורב בהקמת המרכז הקהילתי החינוכי היהודי Central Jewish Institute וניהל אותו בין השנים 1918–1945. המכון הוקם במנהטן ב-1916 על ידי שמואל היימן והציע פעילויות חינוך ותרבות שונות. בשיאה של פעילות המכון, היו בו כ-3,500 חברים רשומים.

בשנת 1919 הקים אלברט סקולמן את מחנה הקיץ CEJWIN. שמו של המחנה נוצר מקיצור של שם המכון שבראשו עמד סקולמן– CEntral JeWish INstitute. במחנות CEJWIN שהתקיימו בפורט ג'רוויס, ניו יורק, השתתפו בשיאם אלפי ילדים ובני נוער כאשר המחנה האחרון התקיים בשנת 1992.

בשנת 1922 נשא אלברט סקולמן לאישה את ברכה ברטה סינגר, אשת חינוך בעצמה.

אלברט סקולמן היה בין מייסדי הוועד הלאומי לחינוך יהודי (National Council for Jewish Education) בשנת 1926. ב-1939 הוא הקים יחד עם בן רוזן וישראל צ'יפקין את ה-American Association for Jewish Education, ששם לו למטרה לנטר ולפקח ברמה ארצית על איכות החינוך היהודי בארצות הברית. סקולמן שימש כסגן הנשיא בארגון זה.

לבקשתו של ד"ר יהודה מגנס נשיא האוניברסיטה העברית, סייע סקולמן בשנת 1934 להקים את מחלקת החינוך והכשרת המורים באוניברסיטה. הוא אף סייע להקמת התיכון ליד האוניברסיטה, שהוקם במטרה לאפשר לתלמידי מחלקת החינוך באוניברסיטה להתנסות בחינוך ובהוראה.

סקולמן היה חבר בקרן הרקונסטרוקטיבית ובחברה לקידום היהדות שנוסדה על ידי מרדכי קפלן- מורו וחברו. הוא היה רקונסטרוקטיבי בהשקפתו. כמו כן היה חבר בארגון ציוני אמריקה ונהג לבקר תכופות בארץ ישראל. 
## ראו גם
* יהדות רקונסטרוקטיבית

## קישורים חיצוניים
* מדריך לארכיון משפחת סקולמן, 1889-1994, הכולל ביוגרפיה של ברטה סקולמן ובעלה אלברט סקולמן 
 
* Albert Schoolman, Noted U.S. Jewish Educator, Honored on 70th Birthday. May 4, 1965


קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1894
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1980
אלבה לונגה

**אלבה לונגה** (לטינית: Alba Longa) הייתה עיר עתיקה בלאטיום שבמרכז איטליה. היא הייתה העיר החזקה בברית הלטינית ואולי אף ייסדה אותה ועמדה בראשה. היא נהרסה על ידי רומא העתיקה בערך במאה ה-7 לפנה"ס. על פי האגדה, מוצאם של מייסדי רומא, רמוס ורומולוס, הוא משושלת המלוכה של אלבה לונגה.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|150px| אסקניוס הצעיר מאת [תומאס קמפבל בגלריה הלאומית של סקוטלנד]]
על פי האגדה, אסקניוס  בנו של איניאס ייסד את העיר והיה מלכה הראשון. הוא בנה אותה לרגלי גבעת (או הר) אלבה (Alban Hills) ולכן קרא לה בשם זה שמשמעו הארכה או הרחבה של אלבה. דיוניסיוס מהליקרנסוס מספר גם הוא על ייסוד העיר בצורה זו, אך מיקם אותה בין ההר לאגם אלבה, מה שהחל מחלוקת ארוכה באשר למקומה המדויק של העיר. על פי דיוניסיוס, פירוש המילה אלבה הוא "לבן", כך שמשמעות השם היא "העיר הארוכה והלבנה". אתרים שונים באזור אגם אלבנו שנמצא כ-20 ק"מ דרומית לרומא, זוהו כאפשרות למיקומה של העיר, אך עדיין לא נמצאו ראיות ודאיות. העיירה קסטל גנדולפו מועדפת על רבים מהחוקרים כאפשרות לזיהוי העיר, משום שהיא נמצאת במרכז שרשרת כפרים מעידן הברזל. לרוב, קבוצות כפרים כאלו התרכזו סביב עיר גדולה יותר.

## המלחמה נגד רומא
במאה ה-7 לפנה"ס יצא טולוס הוסטיליוס, מלך רומא למלחמה נגד אלבה לונגה. העילה למלחמה הייתה שורה של אירועי שוד הדדיים בין איכרי רומא לאיכרי אלבה לונגה. ההיסטוריון טיטוס ליוויוס טוען שהעילה האמיתית למלחמה הייתה האופי הלוחמני של טולוס הוסטיליוס. בוצעו מספר ניסיונות תיווך דיפלומטיים שלא עלו יפה ואחריהם הוכרזה מלחמה. גאיוס קלואיליאן, מלך האלבנים, פלש עם צבאו לשטח רומא, הקים מחנה במרחק חמישה מילין מהעיר וחפר תעלת מגן סביבה. התעלה הייתה כה גדולה עד שזכתה לשם מיוחד שנזכר מאות שנים לאחר מכן. בהיותם במחנה מת גאיוס קלואיליאן ובמקומו מונה מטיוס פופטיוס. הוא הגיע להסכם עם טולוס שהקרב יוכרע בדו-קרב בין שלישיית אחים מכל צד, כדי להימנע משפיכות דמים המונית שתחליש את שתי הערים ותחזק את האויב המשותף - האטרוסקים. לאחר שהרומאים ניצחו את האלבנים, הפכה אלבה לונגה להיות כפופה לרומא.

לאחר ההפסד, ירד מעמדו של מטיוס ונטען שהוא הפקיר את גורל העיר בידי שלושה חיילים. כדי למחות את חרפת ההפסד, הוא יזם מהלך מתואם עם האטרוסקים. הערים ויי ופידנאה (Fidenae) תקפו את רומא וטולוס קרא למטיוס לעזרה. מטיוס הגיע בראש צבאו, אולם הפקיר את טולוס בשדה הקרב. הרומאים ניצחו את האטרוסקים בכל זאת, וטולוס הוציא להורג את מטיוס בגלל בגידתו. הוא נקשר לארבע מרכבות רתומות לצמדי סוסים והן הודהרו לכיוונים מנוגדים, כך שגופו נקרע לגזרים. לאחר מכן ציווה טולוס על חייליו להחריב את אלבה לונגה מלבד מקדשי האלים, ותושבי העיר הועברו לגור ברומא, דבר שהכפיל את כמות תושביה. טולוס צירף כמה ממשפחות הגולים למעמד הפטריקים, בהן משפחת היוליים ובנה מבנה חדש לצורך הסנאט המורחב, הקוריה הוסטיליה. הגולים התיישבו בגבעת קאיליוס ורבים מהם הצטרפו למעמד הפרשים וכך חיזקו את צבא רומא.

## קישורים חיצוניים

* מאמר על זיהוי מיקומה של העיר
* עתיקות באזור קסטל גנדולפו
* אלבה לונגה באנציקלופדיית פרינסטון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:מיתולוגיה רומית
תחנת הכוח הגרעינית מצאמור

שמאל|ממוזער|250px|תחנת הכוח הגרעינית מצאמור
**תחנת הכוח הגרעינית מצאמור** (בארמנית: **Մեծամորի ատոմային էլեկտրակայան**) היא תחנת כוח גרעינית היחידה שנבנתה בשטח ארמניה הסובייטית, 35 ק"מ מירוואן. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, מצאמור. תחנת הכוח הייתה מורכבת מזוג כורים גרעיניים בהספק של 400 מגאווט כ"א אך נכון לשנת 2014 פועל רק כור גרעיני בודד.

## היסטוריה
החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה באוגוסט 1967. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של המשרד לתכנון תחנות כוח גרעיניות שבגורקי. כבסיס לתכנון נלקח תכנון כור מס' 3 של תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז'. אחד הבעיות התכנוניות המרכזיות היה בהתאמת התכנון לאזור בעל רגישות סייסמית גבוהה. בסופו של דבר הוחלט שתכנון התחנה תבטיח את עמידתה ברעידת האדמה בעוצמה של 8 לפי סולם ריכטר.

הבנייה באתר התחילה בשנת 1970. הכור הראשון הופעל בדצמבר 1976 והשני בינואר 1980. ב-15 באוקטובר 1982 התרחשה שרפה גדולה שכובתה רק לאחר 7 שעות.

בשנת 1983 החלו עבודות בהקמת השלב השני של תחנת הכוח שהיה צריך לכלול כור מס' 3 וכור מס' 4 מאותו דגם כמו הכורים הקיימים. אומנם בעקבות אסון צ'רנוביל העבודות הוקפאו ולא חודשו. ב-7 בדצמבר 1988 בארמניה  התרחשה רעידת אדמה חזקה בחוזק של מעל 7 בסולם ריכטר. מתקני התחנה עמדו ברעידה, אך לאור החשש לרעידות משנה פעילות תחנת הכוח הופסקה באופן הדרגתי והיא עברה לעתודה. לאחר הפסקת פעילות תחנת הכוח במתקני הכור מס' 1 בוצעו קידוחים בקוטר של כמטר לבדיקת המצב הפנימי. בעקבות הקידוחים לא ניתן לחדש פעילות הכור ללא הכנסת ציוד להחלפת הציוד שנקדח.

ב-7 באפריל 1993 הממשל הארמני החליט על חידוש פעילות כור מס' 2. זאת לאור חוסר ביכולת ייצור אנרגיה חשמלית במדינה בעקבות המצב הגאו-פוליטי באזור. ב-5 בנובמבר 1995 פעילות כור מס' 2 חודשה. נכון לשנת 2014 התחנה מייצרת כ-20% מהאנרגיה חשמלית הנצרכת בארמניה.

החל משנת 2003 אחריות על פעילות תחנת הכוח הועברה לחברה רוסית המתמחה בתחום. בהתאם לחוות דעת מומחים תחנת הכוח יכולה לפעול עד לשנת 2016. הקהילה האירופית מעוניינת בסגירת התחנה ואף הייתה מוכנה להקצות לכך סכום משמעותי. במקביל לסגירת המתקן נדרש להקים תחנת כוח בהספק דומה לייצור החשמל לצורכי המשק הארמני. בשנת 2010 נחתם חוזה עם חברה רוסית להקמת תחנת הכוח הגרעינית החדשה. בשנת 2013, בעקבות תקלה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1, הפעולות להקמת תחנת הכוח החדשה הופסקו.

ביוני 2011 מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בדקו את מתקני תחנת הכוח והגיעו מסקנה שהיא עונה לדרישות בטיחות של הארגון וניתן להמשיך ולתפעל אותה עד לשנת 2017.

## קישורים חיצוניים

* 

מצאמור
קטגוריה:ארמניה: כלכלה
מצאמור
קטגוריה:ארמניה: מבנים
מנחם נחום עפשטיין

רבי מנחם **נחום עפשטיין** הידוע בכינויו **ר' נחום מקוברין** (תר"ו, 1846 – א' באב תרע"ח, 1918) היה המייסד והאדמו"ר של חסידות קוברין-ביאליסטוק. 

## יחוסו
האדמו"ר רבי מנחם נחום עפשטיין נולד בשנת תר"ו לרב יהודה לייב עפשטיין. אביו היה בנו של רבי מרדכי ישראל עפשטיין ששם משפחתו המקורי היה קצנלבוגן והוא עצמו אימץ את שם המשפחה של חמיו רבי אברהם הלוי אפשטיין נכדו של הגאון רבי אריה לייב הלוי אפשטיין בעל הפרדס. הרב מרדכי ישראל היה בן אחר בן לרב יחזקאל קצינאלפוגין בעל שו"ת כנסת יחזקאל. מצד חותנו של רבי יהודה לייב אבי האדמו"ר היה לאדמו"ר גם ייחוס חסידי. החותן היה רבי ישראל מבהפלי שהיה נכדו של רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל ודודו של רבי אהרן מצ'רנוביל. האדמו"ר ואביו היו חסידי קוצק, והאדמו"ר עצמו היה קרוי על שם בעל המאור עיניים, רבי מנחם נחום טברסקי.

## קורותיו
לאחר נישואיו לאשתו מרת ביילא רחל בתו של חמיו ר' משה אפלבוים ומרת חנה אסתר שהייתה נינתו של רבי נחמן מברסלב התגורר האדמו"ר בקוברין שם נהיה תלמידו של רבי אברהם מסלונים בעל ה'יסוד העבודה'. אחר פטירתו של ה'יסוד העבודה' בשנת תרמ"ד, היו חילוקי דעות בחסידות לגבי הממשיך, היו שצידדו בנכדו רבי שמואל מסלונים והיו שצידדו בחתנו ואחיינו רבי משה מרדכי מקוברין, בן אחיו רבי הלל. זמן רב לא הייתה החלטה ובינתיים תלמידו רבי מנחם נחום עפשטיין החל לנהל עדה בקוברין. בשנת תרנ"ו עבר לביאליסטוק (שם גם ניהל מאוחר יותר רבי אברהם השני מסלונים ה'בית אברהם' את חצרו). 

## צאצאיו
בנו היה רבי מרדכי יהודה עפשטיין חתן רבי יעקב ליינער מאיזביצא. חתניו היו: הרב שמחה מנדלבאום (שהגיע מארץ ישראל להשתדך איתו), רבי מאיר שלום שצדרוביצקי ממשיכו באדמו"רות, ורבי יצחק אהרן וינגרטן מיאנוב-קוברין. נפטר בא' באב תרע"ח.

חתנו רבי מאיר שלום שצדרוביצקי כיהן אחריו באדמו"רות. רבי מאיר שלום שימש כסגן הרב בביאליסטוק 30 שנה. לאחר פטירת חמיו החל לנהל את חצירו. נפטר בכ"ב באב ת"ש. 

בנו של רבי מאיר שלום, רבי שמואל אהרן מילא את מקומו. היה חתנו של רבי פנחס יששכר מסוסנוביץ מגזע ראדושיץ. רבי שמואל אהרן היה מגדול עסקני אגודת ישראל באירופה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב, שם כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. חתניו היו רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק. בניו האחרים של רבי מאיר שלום היו הרב משה זאב חתן רבי יהושע עוזיאל וינטרוב ממרקישוב בוורשה והרב יצחק צבי חתן רבי ישראל יצחק קאליש מסקרנביץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:משפחת אפשטיין
קטגוריה:קוברין: רבנים
קטגוריה:אדמו"רים
גרטי קורי

**גרטי תרזה קורי** (באנגלית: **Gerty Theresa Cori**; 15 באוגוסט 1896 – 26 באוקטובר 1957) הייתה ביוכימאית אמריקאית ממוצא צ'כי יהודי (שהמירה את דתה לנצרות קתולית). יחד עם בעלה פענחה את מעגל קורי ולכן זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947. קורי הייתה האישה השלישית שזכתה בפרס נובל בתחומי המדעים והאישה הראשונה שזכתה בפרס לפיזיולוגיה או לרפואה.

## קורות חייה
גרטי רדניץ נולדה בפראג, שהייתה אז חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית, למשפחה יהודית משכילה. אביה אוטו היה כימאי, אמה מרתה הייתה ידידה של פרנץ קפקא ודודה היה פרופסור לרפואה. היא למדה רפואה באוניברסיטה הגרמנית של פראג, וקיבלה תואר ד"ר לרפואה בשנת 1920. במהלך לימודיה הכירה את קרל קורי, והם נישאו עם גמר הלימודים לאחר שגרטי הוטבלה לנצרות קתולית. לזוג קורי היה בן יחיד.

הזוג עבר לווינה, שם עבדה קורי כרופאה בבית חולים לילדים, ובשנת 1922 הם היגרו לארצות הברית, במטרה לעסוק שם במחקר. עד שנת 1931 חיו בבאפלו ואז עברו לסנט לואיס. במשך כ-20 שנה עבדה קורי כעוזרת מחקר ורק ב-1943 קיבלה משרת מרצה בכיר. קודמה לדרגת פרופסור מן המניין ב-1947, חודשים ספורים לפני זכייתה בפרס נובל.

גרטי קורי נפטרה בסנט לואיס ב-1957.

## פעילותה המדעית
כבר בווינה, במהלך עבודתה כרופאה בבית החולים, עסקה גם במחקר ופרסמה מאמרים בהמטולוגיה. לאחר המעבר לארצות הברית הייתה מרבית פעילותה המחקרית בשיתוף עם בעלה קרל. מחקריהם עסקו בעיקר בתהליכי המטבוליזם של פחמימות בבעלי חיים. מחקרם הראשון פורסם ב-1923. בין השאר למדו את השפעתם של הורמונים שונים על התהליך. בהמשך התמקדו בחקר מחזור הסוכרים בגוף האדם. הם בודדו את האנזימים הפועלים בסינתזה של הגליקוגן ובפירוקו. ב-1929 פרסמו את המאמר על מעגל קורי, שלימים זיכה אותם בפרס נובל אותו חלקו עם הפיזיולוג הארגנטינאי ברנרדו אלברטו הוסיי.
בהמשך חקרו את מנגנון הפעולה של האינסולין.

## תפקידים וכיבודים
* הנשיא טרומן מינה אותה לחברת המועצה של הקרן הלאומית למדע, תפקיד אותו מלאה עד למותה.
* קורי נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים, האישה הרביעית שזכתה בכבוד זה.

## פרסים והנצחה
* פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947.
* בשנת 1948 זכתה במדליית גרוון-אולין, מדליה הניתנת לנשים המצטינות בכימיה.
* מכתשים בירח ונוגה נקראים על שמה.
* בשנת 2008 הוציא הדואר האמריקאי בול לכבודה.

## ראו גם
* אפקט מטילדה

## קישורים חיצוניים

* גרטי קורי, אנשי סגולה – יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* קורות חייה 
* [דברי זיכרון של [ברנרדו אלברטו הוסיי] שותפה לפרס נובל (באנגלית)]
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהגרות מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:זוכות פרס נובל יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:זוכות פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:ביוכימאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:זוכות מדליית גרוון-אולין
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1957
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1957
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
חוג עין ורד

[200px|ממוזער|שמאל|תודת היישוב [קדומים בשומרון על תרומת חברי החוג מעין חרוד איחוד, עין חרוד מאוחד ורם און להקמת בית הכנסת ביישובם]]

**חוג עין ורד** הייתה קבוצה של נאמני ארץ ישראל השלמה של תנועת העבודה, שנקראה על שם מושב עין ורד בו התקיים כינוס היסוד של הקבוצה. 

## היסטוריה
באפריל 1976 התקיים בעין ורד כינוס של אנשי ההתיישבות העובדת, בעיקר חברי מפלגת העבודה ואוהדיה, שקראה להתיישבות רחבה ביהודה ושומרון, על רקע דיבורים על פינוי קדומים. בין הדוברים בכינוס היו אריאל שרון, מאיר זורע, דן לנר ואריה נחמקין. בכינוס השתתפו גם חברי קיבוצים, הגם שראשי התנועות הקיבוציות הסתייגו מקיום הכינוס. משתתפים בכינוס המשיכו לאחריו בפעילות למען ההתנחלות, וזכו לכינוי "אנשי כנס עין ורד". 

בפברואר 1977 התקיים כנס שני בעין ורד ובאפריל, על רקע הבחירות המתקרבות, התקיים כנס של החוג בבאר טוביה בו נאם משה דיין. דני צדקוני כינה את החוג "תרגיל מוצלח של הימין הישראלי לחדור לתנועת העבודה הישראלית ולקעקע אותה בתוך בסיסה". 

אנשי עין ורד המשיכו להתכנס גם לאחר המהפך, ולקרוא להתנחלות ביהודה ושומרון. אנשי החוג פעלו במשותף עם התנועה למען ארץ ישראל השלמה וגוש אמונים, ובין השאר השתתפו בהוצאת ביטאון "זאת הארץ" של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בסוף 1978 יצאו אנשי החוג בקריאה נגד פינוי יישובי חבל ימית והשתתפו בברית נאמני ארץ ישראל. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים השתתפו אנשי עין ורד עם יובל נאמן בהקמת התחייה. 

עם אנשי החוג נמנו: יוסף טבנקין, משה טבנקין, אהוביה טבנקין, מאיר הר-ציון ואפרים בן חיים. 

במאי 1979 הקימו אנשי "שלום עכשיו" את "חוג פלמחים" כמשקל נגד לחוג עין ורד.

## לקריאה נוספת
יורם אלמכיאס, פעילות חוג עין ורד וחוג בן-גוריון ביישוב קריית ארבע חברון, **מחקרי חברון ויהודה** (15), תשפ"ה, עמ' 283-248,

## הערות שוליים

קטגוריה:עין ורד
קטגוריה:תנועת העבודה
קטגוריה:מפעל ההתנחלות
קטגוריה:גוש אמונים
אדית כהן-מינץ

**אדית כהן-מינץ** (29 בנובמבר 1913 – 16 ביולי 2003) הייתה טניסאית ישראלית, מחלוצות הטניס הישראלי לנשים בארץ. לפני עלייתה לישראל הייתה אלופת לטביה בטניס והשתתפה במכביה בשנות ה-30, ובארץ הייתה אלופת ישראל בטניס שלוש פעמים (1952, 1954 ו-1955) ושחקנית נבחרת ישראל בכדורת.

## ביוגרפיה
מינץ נולדה ב-28.11.1913 וגדלה בריגה שבלטביה, בתם הצעירה של הרייט פייטלברג ופרופ' פאול (שמואל פייבל) מינץ . אביה, נצר לרבי יהודה בן אליעזר הלוי מינץ (מהר"י ממינץ), היה משפטן ואיש ציבור, שכיהן כפרופסור לתורת המשפט הפלילי וכמבקר המדינה בלטביה. ב-1930 סיימה את הגימנסיה הגרמנית ע"ש לותר בריגה, ב-1930-31 למדה בפקולטה לכלכלת המשק באוניברסיטת לטביה ומ-1931-36 למדה שם משפטים וקיבלה תואר שני. 

אדית נישאה לאהרן (ארוסיה) כהן, נכדו של חיים כהן מבריסק. בשנת 1939 נולד לזוג בנם הבכור, תנחום. שנה לאחר מכן עלתה המשפחה הצעירה לארץ ישראל. בשנת 1942 נולד בנה השני, שאול, ובשנת 1946 נולדה בתה הצעירה, מרא. בשנת 1948 בגיל 35 ואם לשלושה ילדים צעירים, היא זכתה באליפות ישראל בטניס לזוגות מעורבים. ב-1950 השתתפה במכביה השלישית ובשנת 1952 היא זכתה לראשונה בקריירה שלה, בתואר אלופת ישראל בטניס לנשים, מתוך שלושה תארים.

לאחר פרישתה מטניס תחרותי, אדית לימדה בהתנדבות את משחק הטניס בבתי ספר ברחבי המדינה. עד כמה המחויבות והשליחות של אדית היו יוצאות דופן, תעיד העובדה כי נהגה לאסוף מחבטים וכדורים משומשים והביאה אותם לאותם בתי הספר שבהם התנדבה.

ברבות השנים זכה בנה תנחום באליפות ישראל לנוער בטניס ונודע כאחד מגדולי שחקני הכדורסל הישראליים בכל הזמנים ומרא קינסטון בתה, נודעה כשחקנית נבחרת הפדרציה של ישראל וכמאמנת טניס. נכדה, אורי כהן-מינץ (בנו של תנחום), היה אף הוא כדורסלן.

בשנת 1993 זכתה כהן-מינץ בעיטור מכבי ישראל במכביה ה-14.

משנת 2005 מעניקה משפחת כהן-מינץ מדי שנה מלגות על שם אדית ובתה מרא לשחקניות טניס מתחת לגיל 16, כדי לתמוך בתחילת דרכן המקצועית.

בעלה היה דודנו של משה אָטֵר (אטינגר), עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט", אביה של הפסיכולוגית וסופרת הילדים חגית בנזימן (שהיא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן ואמם של מאיירת ספרי הילדים והסופרת נעמה בנזימן וחוקר הפילוסופיה יותם בנזימן). בנה היה הכדורסלן ואיש הצבא תנחום כהן-מינץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות ישראל בטניס
קטגוריה:עולות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
העבר (סרט)

**העבר** (בצרפתית: **Le Passé**) הוא סרט דרמה צרפתי שכתב וביים אסגאר פרהאדי משנת 2013. בסרט מככבים ברניס בז'ו, עלי מוסאפה וטהאר רחים. בישראל הסרט יצא לאקרנים במרץ 2014.

## עלילה
הסרט עוסק באחמד, גבר איראני, שחוזר לצרפת לאחר 4 שנים על מנת להסדיר את גירושיו ולפגוש את בנותיה מנישואים קודמים של גרושתו לעתיד, מארי-אן. אחמד ביקש ממנה שתזמין לו חדר בבית מלון אך היא מתעקשת שישהה בביתה. שם הוא מגלה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם סמיר, שיש לו בן ואשתו נמצאת בקומה. הקשר בין מארי-אן לבתה הבכורה לוסי מתערער בעקבות סלידתה של לוסי מהקשר של אמה עם סמיר.

## דמויות ראשיות
*ברניס בז'ו – מארי-אן
*עלי מוסאפה – אחמד
*טהאר רחים – סמיר
*פולין בורלה – לוסי
*אלייס אגווי – פואד
*ז'אן ז'סטן – ליאה

## ביקורת והצלחה
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעולם, באתר Rotten Tomatoes זכה לממוצע של 96% ובאתר Metacritic לממוצע של 85%. בעיתונות הישראלית זכה הסרט גם כן לביקורות חיוביות, אך צוין שהסרט לא מצליח להתעלות על סרטו הקודם של פרהאדי, "פרידה". נטען גם שהסרט גדוש יתר על המידה בסמליות, לעיתים ברורה מדי. בז'ו זכתה לשבחים על משחקה בתור הדמות המורכבת מארי-אן. הסרט זכה לממוצע של 4 כוכבים ב"טבלת המבקרים" של הארץ.

### פרסים בולטים

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים בפרסית
משפחת ברטיאנו

**משפחת ברטיאנו** (ברומנית: **Familia Brătianu**) היא משפחת פוליטיקאים רומנים, ממייסדי ומנהיגי המפלגה הלאומית-ליברלית (ה-PNL) הרומנית קודם לתקופה הקומוניסטית.

בין בני המשפחה:
*דומיטרו ברטיאנו (1818 - 8 ביוני 1892), ממנהיגי מהפכת 1848, כיהן כראש ממשלת רומניה למשך תקופה קצרה בשנת 1881.
*יון ברטיאנו (2 ביוני 1821 - 16 במאי 1891), ראש ממשלת רומניה במשך שלש קדנציות.
*וינטילה ברטיאנו (16 בספטמבר 1867 - 23 בדצמבר 1930), יועץ כלכלי, שר וראש ממשלת רומניה. 
*יון (יונל) ברטיאנו (20 באוגוסט 1864 - 24 בנובמבר 1927), הנהיג את המפלגה בין השנים 1909-1927.


קובץ:Ion_C._Bratianu_01.png|יון ברטיאנו
קובץ:Dimitrie_Brătianu.png|דומיטרו ברטיאנו
קובץ:Ion I C Bratianu - Foto01.jpg|יון (יונל) ברטיאנו
קובץ:Vintila Bratianu - Foto01.jpg|וינטילה ברטיאנו


## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:פוליטיקאים רומנים