open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
איוואן דודיג

**איוואן דודיג** (בקרואטית: **Ivan Dodig**;  נולד ב-2 בינואר 1985) הוא טניסאי קרואטי. הוא זכה במקום ראשון בתחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים (3 פעמים) וזוגות מעורבים (4 פעמים).
## ביוגרפיה
איוואן דודיג נולד בבוסניה והרצגובינה שאז הייתה חלק של יוגוסלביה בשנת 1976. הוא נולד למשפחה ממוצא קרואטי.

דודיג החל לשחק טניס בגיל צעיר. בשנת 2004 הוא עבר לטנס מקצועי. עד לשנת 2008 הוא התחרה עבור בוסניה והרצגובינה ובשנה זו עבר לקרואטיה.

דודיג השתתף בתחרויות הגברים של גראנד סלאם אך ללא הצלחה יתרה.

בתחרויות זוגות גברים דודיג הגיע להצלחות גדולות. בתחרות אליפות וימבלדון 2013 הוא לראשונה הגיע לגמר ובאליפות צרפת הפתוחה 2015 זכה בתואר. הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2021 ואליפות צרפת הפתוחה 2023.

בתחרויות זוגות מעורבים דודיג הגע לגמר גראנד סלאם 6 פעמים תוך ניצחון 4 פעמים: אליפות צרפת הפתוחה 2018, אליפות צרפת הפתוחה 2019, אליפות וימבלדון 2019 ואליפות אוסטרליה הפתוחה 2022.

בתחרויות גמר ה-ATP דודיג הגיע למקום השני בשנת 2014.

דודיג חבר בנבחרת גביע דייוויס של קרואטיה. ביחד עם הנבחרת הוא זכה בגביע בשנת 2019.

דודיג שיחק ב-4 אולימפיאדות. באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא זכה במדליית כסף לצד מרין צ'יליץ'.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:טניסאים קרואטים
קטגוריה:טניסאים זוכי אליפות צרפת הפתוחה
קטגוריה:טניסאים זוכי אליפות אוסטרליה הפתוחה
קטגוריה:טניסאים זוכי אליפות וימבלדון
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1985
ליו ג'יאקון

**ליו ג'יאקון** (נולד ב-1956) הוא אדריכל סיני המתמקד במינימליזם, הומניזם ועיצוב קונטקסטואלי מקומי. ג'יאקון הוא הזוכה בפרס פריצקר לשנת 2025, והפך לאדריכל הסיני השני שזכה בפרס אחרי ואנג שו, והיליד הסיני השלישי בסך הכול, אחרי איי אם פיי.

## ביוגרפיה
ג'יאקון נולד בצ'נגדו, מחוז סצ'ואן בסין בשנת 1956. כבן 17 במהלך מהפכת התרבות בסין, נשלח לאזור הכפר כדי לשרת כפועל בעבודת כפיים. הוא נמשך לאדריכלות בשל הפן האומנתי והעיצובי. ג'יאקון סיים את לימודיו ב-1982 במכון צ'ונגצ'ינג לארכיטקטורה והנדסה, כיום אוניברסיטת צ'ונגצ'ינג, עם תואר ראשון בהנדסה באדריכלות.

לאחר סיום הלימודים, עבד ג'יאקון במכון לעיצוב ומחקר אדריכלי של צ'נגדו כעובד המדינה. מאוחר יותר בילה באזורים האוטונומיים של טיבט ושינג'יאנג של סין, ועסק בכתיבה וחקר אמנות וספרות. ג'יאקון שב לעסוק באדריכלות ב-1993.

בשנת 1999 הוא הקים את משרדו Jiakun Architects בצ'נגדו. מאז, המשרד השלים למעלה מ-30 פרויקטים ברחבי סין, כולל מבנים אקדמיים, מבני תרבות, מבנים אזרחיים ומסחריים לצד תכנון עירוני.

עבודתו של ג'יאקון מדגישה את השילוב של הקונטקסט המקומי, אמנות מסורתית ותכנון בר קיימא, תוך הימנעות מעיצוב נוצץ. בפרויקטים שלו הוא עושה שימוש בחומרים מקומיים ובאסתטיקה של חוסר השלמות. לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, מיחזר ג'יאקון את הריסות רעידת האדמה והפך אותם לחומרי בניין חדשים אותם כינה "לבני לידה מחדש". ג'יאקון עיצב גם את אנדרטה המנציחה ילדה בת 15 שנהרגה כשבית הספר שלה קרס במהלך רעידת האדמה. האנדרטה נבנתה כדי להידמות לאוהל ומציגה פריטים מחייה של הילדה כגון הצעיף והתרמיל שלה.

בשנת 2015 תכנן ג'יאקון פרויקט שעוורר הדים רבים, "ווסט וילג'" בצ'נגדו, פרויקט ציבורי לעירוב שימושים הכולל משרדים, מרחבי פנאי, אתלטיקה ותרבות. הוא נחשב לצנוע ומאופק מבחינה ויזואלית, בניגוד לרבי הקומות הסמוכים. במרכז הכפר שולבו שבילי הליכה, שטחים ירוקים ושבילי אופניים.

תכנוניו של ליו הוצגו ברחבי העולם, כולל בביאנלה לאדריכלות בוונציה ובתערוכת יחיד בגלריית אדס בברלין. בשנת 2018 הוא הוזמן לתכנן את ביתן הסרפנטיין בבייג'ינג.

## גלריה

קובץ:201805_A_Teahouse_Unit_on_the_Ground.jpg|טקסט=Teahouse at the Jinhua Architecture Park (2002)| בית תה בפארק האדריכלות ג'ינהואה (2002)
קובץ:Hu_Huishan_Memorial_Museum_on_May,_3_2020_02.jpg|טקסט=Hu Huishan Memorial Museum [zh] (2008)| האנדרטה לרעידת האדמה בסצ'ואן (2008)
קובץ:Museum_of_Contemporary_Art_Chengdu.jpg|טקסט=Museum of Contemporary Art, Chengdu (2011)| מוזיאון לאמנות עכשווית, צ'נגדו (2011)
קובץ:Anren-Jianchuan-Museum-Maozeit-28-012-gje.jpg|טקסט=Museum of Clocks, Jianchuan| מוזיאון השעונים, סצואן
קובץ:成都西村·贝森大院内庭.jpg|טקסט=West Village Basis Yard [zh] Chengdu (2015)| ווסט וילג', צ'נגדו (2015)


## קישורים חיצוניים

* 
* גלריית תמונות באתר Archdaily

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:אדריכלים סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1956
מילטון פאדוויי

**מילטון "מילט" פאדוויי** (באנגלית: **Milton "Milt" Padway**; 5 ביולי 1917 – 9 באפריל 1994) היה אתלט יהודי-אמריקאי, סגן אלוף ארצות הברית (1944) בקפיצה במוט.

## ביוגרפיה
פאדוויי נולד וגדל בוויסקונסין, בנם של פאני פאדוויי (1879–1952) ומנואל ניקול פאדוויי (1876–1947). הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין. הוא שירת בצבא בשנת 1942.

### 1937
בתחרות שנערכה באיווה סיטי ב-7 במאי 1937 קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.19 מטר ודורג במקום 18 בעולם בסוף השנה.

### 1938
בתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-27 ביוני 1938 קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.21 מטר ודורג במקום 12 בעולם בסוף השנה.

### 1939
#### מדליית ארד באליפות ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-1939 זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.11 מטר, אחרי ג'ורג' ורוף  (4.37 מטר) וקורנליוס וורמרדם  (4.34 מטר).

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-17 ביוני באותה שנה קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.31 מטר ודורג בסוף השנה במקום 10 בעולם.

### 1940
בתחרות שנערכה ב-1938 קבע בקפיצה במוט תוצאה של 4.26 מטר ודורג במקום 13 בעולם בסוף השנה.

### 1941
בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-8 במרץ 1941 קבע בקפיצה במוט תוצאה של 4.26 מטר

### 1944
בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-5 בפברואר 1944 קבע בקפיצה במוט תוצאה של 4.26 מטר
#### סגן אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק באותה שנה זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.96 מטר ביחד עם דל סמית' וג'ון שמידט, אחרי קורנליוס וורמרדם (4.57 מטר).

### 1945
בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-17 בפברואר 1945 קבע בקפיצה במוט תוצאה של 4.21 מטר.

בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-28 באפריל באותה שנה קבע בקפיצה במוט תוצאה של 4.19 מטר ודורג במקום שלישי בעולם בסוף השנה.

באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק באותה שנה זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 3.96 מטר בדיח עם ג'ון שמידט ואחרי ר'יצמונד מורקום ורוברט פלפס שקבעו תוצאה של 4.11 מטר.

## חיים אישיים
פאדוויי היה נשוי להלן מיי (נולדה ב-1927) ולהם נולד בן, ויליאם אלן פאדוויי (1957–1990). הוא נפטר ב-9 באפריל 1994, במילווקי ונקבר בבית הקברות ספרינג היל במילווקי.

## קישורים חיצוניים
* מילטון פאדוויי, באתר *Track and Field* 
* תמונת עיתונות משנת 1971, מילטון פאדוויי עם אשתו הלן, ליד קיר התהילה באתלטיקה, באתר *Historic Images* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:אתלטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קופצים במוט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין
קטגוריה:ויסקונסין: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
פריז, אני אוהב אותך

**פריז, אני אוהב אותך** (בצרפתית: **Paris, je t'aime** באנגלית: **Paris, I Love You**) הוא סרט אנתולוגיה משנת 2006, המורכב מ-18 סרטים קצרים, כל אחד מתרחש ברובע אחר של פריז. הסרט מציג מגוון סיפורים על אהבה, אובדן ומפגשים בלתי צפויים בעיר האורות. בין הבמאים המשתתפים ניתן למצוא את האחים כהן, אלפונסו קוארון, ווס קרייבן, גאס ואן סנט וגורינדר צ'אדה. הסרט כולל אנסמבל שחקנים בינלאומי, ביניהם נטלי פורטמן, סטיב בושמי, ג'ולייט בינוש, וילם דפו ומגי ג'ילנהול. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006.

## עלילה
הסרט מורכב מ-18 סיפורים קצרים, כל אחד מתרחש ברובע אחר של פריז, ומציג היבט שונה של אהבה ומערכות יחסים. הסיפורים נעים בין מפגשים רומנטיים, אהבה נכזבת, קשרים משפחתיים ומפגשים בלתי צפויים, המציעים פסיפס עשיר של החיים בעיר.

## צוות השחקנים
* **[[נטלי פורטמן]]** – פרנסין (סיפור: Faubourg Saint-Denis)
* **[[סטיב בושמי]]** – תייר (סיפור: Tuileries)
* **[[ג'ולייט בינוש]]** – סוזאן (סיפור: Place des Victoires)
* **[[וילם דפו]]** – הקאובוי (סיפור: Place des Victoires)
* **[[מגי ג'ילנהול]]** – ליז (סיפור: Quartier des Enfants Rouges)
* **[[פאני ארדן]]** – פאני פורסטייה (סיפור: Pigalle)
* **[[ג'רארד דפארדיה]]** – ברנרד (סיפור: Quartier Latin)
* **[[לודיווין סנייה]]** – פרנסין (סיפור: Quartier Latin)

## ביקורות
הסרט "פריז, אני אוהב אותך" קיבל ביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 87% המבוסס על 108 ביקורות, עם הקונצנזוס: "אוסף מגוון ומרתק של סיפורים קצרים, המציעים מבט ייחודי על אהבה בפריז." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 66 מתוך 100, המבוסס על 26 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטי להט"ב צרפתיים
קטגוריה:פריז בקולנוע
קטגוריה:סרטי גאס ואן סנט
קטגוריה:סרטי האחים כהן
קטגוריה:סרטי 2006
88 דקות

**88 דקות** (באנגלית: **88 Minutes**) הוא סרט מסוג מותחן אמריקאי משנת 2007, בבימויו של ג'ון אבנט, על פי תסריט מאת גארי סקוט תומפסון. בסרט מככב אל פצ'ינו בתפקיד הראשי, לצד אלישה ויט, איימי ברנמאן, לילי סובייסקי, בן מקנזי ודבורה קארה אונגר. הסרט עוקב אחר ג'ק גראם, פסיכולוג משפטי ומרצה באוניברסיטה, המקבל איום על חייו המודיע לו שנותרו לו 88 דקות לחיות, ומנסה לגלות מי עומד מאחורי האיום לפני שיהיה מאוחר מדי.

הסרט יצא לאקרנים ב-2 במרץ 2007, בישראל ובארצות הברית ב-18 באפריל 2008,והציג ביצועים נמוכים בקופות כאשר הכניס 32.6 מיליון דולר מול תקציב של 30 מיליון דולר.

## עלילה
ד"ר ג'ק גראם (אל פצ'ינו) הוא פסיכולוג משפטי ומרצה באוניברסיטת סיאטל, אשר עדותו בעבר סייעה בהרשעתו של הרוצח הסדרתי ג'ון פורסטר (ניל מקדונו), הנידון למוות. ביום הוצאתו להורג של פורסטר, גראם מקבל שיחת טלפון אנונימית המודיעה לו שנותרו לו 88 דקות לחיות. בעודו מנסה לגלות את מקור האיום, הוא מוצא עצמו במרוץ נגד הזמן, כשהוא נרדף על ידי כוחות לא ידועים, ומגלה שסובביו עלולים להיות מעורבים בקנוניה נגדו.

## צוות השחקנים
* **[[אל פצ'ינו]]** – ד"ר ג'ק גראם, פסיכולוג משפטי ומרצה.
* **[[אלישה ויט]]** – קים קאמפבל, סטודנטית ואסיסטנטית של גראם.
* **[[איימי ברנמאן]]** – שלי בארנס, סוכנת FBI וחברתו לשעבר של גראם.
* **[[לילי סובייסקי]]** – לורן דאגלס, סטודנטית של גראם.
* **[[בן מקנזי]]** – מייק סטמפ, סטודנט של גראם.
* **[[דבורה קארה אונגר]]** – קרול ג'ונסון, דיקאנית האוניברסיטה.

----

### ביקורות
הסרט "88 דקות" קיבל ביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 5% על סמך 115 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט מתח צפוי ומשוחק בצורה מאכזבת, שאינו מצליח לרתק את הצופים." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 17 מתוך 100, המבוסס על 27 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות באופן כללי".

באתר "עין הדג" נכתב: "אין מה לבזבז אנרגיה על הסרט הזה: הוא צפוי, משוחק רע, מלא חורים וסתמי." בעיתון "הארץ" תואר הסרט כ"סרט מתח סתמי שלא חורג מגבולות הז'אנר ובעיקר מעלה זכרונות מהניינטיז. חבל שאל פצ'ינו לקח על עצמו את התפקיד הראשי. אם חשקה נפשכם במתח מעט רפוי או בסיפור קצת סתמי, שנתפרו יחדיו בצורה מקצועית אך שגרתית, אני מאמין שהסרט הזה יספק לכם פתרון הולם"

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי טריסטאר
קטגוריה:סיאטל בקולנוע
קטגוריה:סרטי לסביות
קטגוריה:סרטי להט"ב גרמניים
קטגוריה:סרטי להט"ב קנדיים
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2007
אירופה: הקרב האחרון

**אירופה: הקרב האחרון** (באנגלית: **Europa: The Last Battle**) הוא סרט תעמולה נאו-נאצי משנת 2017 שהופק על ידי טוביאס בראט, פעיל ימין קיצוני שוודי הקשור לתנועת ההתנגדות הנורדית, תנועה נאו-נאצית אירופאית. הסרט בשפה האנגלית, אורכו 12 שעות והוא מחולק ל-10 פרקים. הסרט מתאר ברובו תיאוריות קשר אנטישמיות, בהן אגדת תקיעת הסכין בגב והכחשת השואה. הסרט מופץ ברשתות חברתיות על ידי תומכי לאומנות לבנה ומפיצי תאוריות קשר.

## תיאור הסרט
הסרט מתאר מספר תאוריות קשר אנטישמיות, בהן תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי, לפיה קארל מרקס שאף לקדם תוכנית בת מאות שנים שיזמו היהודים, ומטרתה היא להפיץ את הקומוניזם ולהשתלט על העולם. כמו כן נטען בו שהיהודים שולטים באספקת הכסף בעולם, ומתוארת בו תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה היהודים מתכננים להשמיד את האדם הלבן והגזע הארי באמצעות עידוד הגירה ונישואים בין-גזעיים. בסרט מובאים ציטוטים של מרקס ושל משה הס שהוצאו מהקשרם, וכביכול מוכיחים שהיהודים עומדים מאחורי כל הרוע בעולם. כמו כן נטען שנשותיו של סטלין היו כביכול יהודיות, כמעין הוכחה לטענה שהיהודים שלטו ברוסיה.

הסרט עוסק גם בשכתוב ההיסטוריה. נטען בו שהיהודים יזמו את מלחמת העולם הראשונה והשנייה כחלק ממזימה להקמת מדינת ישראל, וכי הנאצים פעלו מתוך הגנה עצמית לגיטימית. כמו כן מוצגת בו אגדת תקיעת הסכין בגב, לפיה היהודים גרמו לתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, ולכן מאבקו של אדולף היטלר נגד "מזימה יהודית עולמית" הוא כביכול מוצדק.

גרגורי דייוויס, חוקר בארגון הבריטי האנטי-גזעני "Hope not Hate", אמר כי הסרט "מכחיש את השואה ומספק הצדקות לאנטישמיות האלימה שהזינה אותה [...] יש בו שקרים בוטים ותיאור מסולף של אירועים היסטוריים, ומטרתו לבצע דמוניזציה ליהודים ולטייח את פשעי גרמניה הנאצית".

## הפצה
הסרט מופץ בעיקר ברשתות חברתיות מקוונות על ידי גורמי ימין רדיקלי באירופה, אנשי הימין האלטרנטיבי, תומכי עליונות לבנה ומפיצי תאוריות קשר אנטישמיות. בין השאר הוא הופץ במספר ערוצי טלגרם על ידי פעילי QAnon, וכן ברשתות חברתיות נוספות, בהן אינסטגרם, ראמבל וטיקטוק. ברשתות מופצים גם סרטונים רבים שמקדמים את הסרט, בהם כאלו עם מאות אלפי צפיות. רשתות יוטיוב ופייסבוק חסמו את האפשרות להעלות סרט זה.

## ראו גם
* אנטישמיות ברשתות החברתיות
* אנטישמיות באירופה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי תעמולה
קטגוריה:חיבורים אנטישמיים
קטגוריה:נאו-נאציזם
טרף (סרט, 2022)

**טרף** (באנגלית: **Beast**) הוא סרט מתח והישרדות אמריקאי משנת 2022, בבימויו של בלטסאר קומרקור, על פי תסריט מאת ריאן אנגל המבוסס על סיפור מאת ג'יימי פרימק סאליבן. בסרט מככבים אידריס אלבה, שרלטו קופלי, איאנה האלי וליאה סבה ג'פריס. הסרט עוקב אחר אב ושתי בנותיו המתבגרות המוצאים עצמם ניצודים על ידי אריה עצום ומסוכן במהלך ביקורם בשמורת טבע בדרום אפריקה.

"טרף" יצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוגוסט 2022 על ידי סרטי יוניברסל.הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי מצד המבקרים, והכניס מעט יותר מ-59 מיליון דולר בתקציב הפקה של 36 מיליון דולר.

## עלילה
ד"ר נייט סמואלס (אידריס אלבה), רופא שהתאלמן לאחרונה, מגיע עם שתי בנותיו המתבגרות, מרדית' (איאנה האלי) ונורה (ליאה סבה ג'פריס), לביקור בדרום אפריקה, במטרה להתחבר לשורשיהם ולבקר בשמורת טבע המנוהלת על ידי חברו הוותיק, מרטין באטלס (שרלטו קופלי). מה שמתחיל כטיול מרפא הופך במהרה למאבק הישרדות, כאשר אריה עצום, שנעשה תוקפני בעקבות פעולות ציד בלתי חוקיות, מתחיל לצוד אותם ברחבי הסוואנה. המשפחה חייבת להשתמש בכל משאביה כדי לשרוד מול הטורף הקטלני.

## צוות השחקנים
* **[[אידריס אלבה]]** – ד"ר נייט סמואלס, אב שהתאלמן לאחרונה.
* **[[איאנה האלי]]** – מרדית' סמואלס, בתו הבכורה של נייט.
* **[[ליאה סבה ג'פריס]]** – נורה סמואלס, בתו הצעירה של נייט.
* **[[שרלטו קופלי]]** – מרטין באטלס, ביולוג וחברו הוותיק של נייט.

## ביקורות
הסרט "טרף" קיבל ביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 68% על סמך 195 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מספק מתח והתרגשות, אך העלילה צפויה למדי." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 54 מתוך 100, המבוסס על 46 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".

הסרט זכה לביקורות חיוביות. באתר "כלכליסט" נכתב: "סרט הישרדות בג'ונגל עם אידריס אלבה בתפקיד הראשי כשהוא נלחם באריה זועם וקטלני... אפקטיבי כסרט אקשן, ומפתיע לטובה במתח." באתר "סינמסקופ" צוין: "סרט שמציג את אידריס אלבה במאבק הישרדותי מול אריה טורף, עם עלילה מותחת ואפקטים מרשימים."

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים על אריות
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי מותחן אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-2022
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2022
חטיפת הרכבת בבלוצ'יסטן (2025)

**חטיפת הרכבת בבלוצ'יסטן** התרחשה ב-11 במרץ 2025. החוטפים, מארגון ה-BLA (צבא שחרור בלוצ'יסטן), דרשו שחרור אסירים פוליטיים בתמורה לשחרור בני הערובה. בתגובה ממשלת פקיסטן החליטה לשלוח את הכוחות המזוינים של פקיסטן למבצע לשחרור החטופים, שבמהלכו נהרגו לפחות 64 בני אדם, בהם 18 חיילים, 33 מהחוטפים, והשאר אזרחים.

## החטיפה

ב-11 במרץ 2025 יצאה רכבת הנוסעים הפקיסטנית ג'אפר אקספרס מכוויתה לפשאוואר, כאשר על סיפונה שהו לפחות 380 נוסעים. במהלך הנסיעה נחטפה הרכבת על ידי צבא השחרור של בלוצ'יסטן (BLA), כאשר התוקפים פוצצו חומרי נפץ במנהרות ועל פסי הרכבת, ולאחר מכן פתחו באש על הרכבת, מה שהקשה על השלטונות להתערב בשטח הררי. הארגון הציב לממשלת פקיסטן אולטימטום בן 48 שעות, בו דרשו לשחרר אסירים פוליטיים בלוצ'יסטנים, ובאם הממשלה תסרב, הם יחלו להוציא להורג את בני הערובה (שאת חלקם הם שחררו).

בלילה שבין ה-11 ל-12 במרץ, הכוחות המזוינים של פקיסטן פתחו במבצע בשם הקוד "Operation Green Bolan", במהלכו פשטו על הרכבת החטופה מספר פעמים, בסופו של דבר שחררו 354 בני ערובה והרגו את 33 החוטפים מטעם BLA. לפי גורמים פקיסטניים, לפחות 64 בני אדם, בהם 18 חיילים ו-33 תוקפים, נהרגו בהתקפה, ו-38 נוספים נפצעו. ה-BLA התעקש כי הסכסוך נמשך וכי הם הוציאו להורג כ-50 בני ערובה, בניגוד להצהרות של פקידים פקיסטניים.

בתגובה לחטיפה, המפלגות הפוליטיות הפקיסטניות קיבלו פה אחד החלטה המגנה אותה במהלך ישיבת האספה הלאומית. שהבז שריף, ראש ממשלת פקיסטן, גינה את החטיפה וכינה אותה כ"מעשה פחדני", ושלח תנחומים למשפחות הקורבנות.

חטיפת הרכבת האזרחית על ידי BLA גונתה על ידי גורמים בינלאומיים, שהביעו את תמיכתם בפקיסטן ונגד הטרור. אפגניסטן והודו, לאחר שהואשמו באופן היסטורי בסיוע ל-BLA על ידי פקיסטן, הכחישו שתיהן טענות למעורבות בתקיפה, ודחקו בה להפסיק להאשים מדינות אחרות בבעיות הפנימיות שלה.

בעקבות התקיפה יישמה פקיסטן תוכנית להגברת כוחות הסיור במערכות הרכבת השונות במדינה ובידוק יסודי יותר של הנוסעים ורכבי ההובלה כדי למנוע התקפות דומות.

## הערות שוליים

קטגוריה:חטיפות
קטגוריה:פיגועי טרור בפקיסטן
קטגוריה:בלוצ'יסטן
קטגוריה:פעולות טרור ב-2025
קטגוריה:פקיסטן: תחבורה
קטגוריה:2025 באסיה
הדליה השחורה (סרט)

**הדליה השחורה** (באנגלית: **The Black Dahlia**) הוא סרט מותחן נאו-נואר אמריקאי משנת 2006, בבימויו של בריאן דה פלמה, המבוסס על ספרו של ג'יימס אלרוי מ-1987. הסרט מתאר את חקירת רציחתה האכזרית של אליזבת שורט, שחקנית צעירה בלוס אנג'לס של שנות ה-40, פרשה שהפכה לאחת מתעלומות הרצח המפורסמות ביותר בארצות הברית. בסרט מככבים ג'וש הארטנט בתפקיד בלש המשטרה דוויט "באקי" בלייכרט, אהרון אקהרט כשותפו לי בלאנשרד, סקרלט ג'והנסון כקיי לייק, חברתו של לי, והילרי סוונק כמדלן לינסקוט, אישה מסתורית הקשורה לחקירה.

הזכויות על הרומן נרכשו על ידי דה פלמה ב-1997, כאשר במקור דייוויד פינצ'ר היה אמור לביים את הסרט. דה פלמה נשכר בסופו של דבר לאחר שפינצ'ר פרש כדי לביים את "זודיאק" במקום. הצילומים העיקריים החלו בסופיה באפריל 2005, עם צילומים נוספים בלוס אנג'לס.

"הדליה השחורה" הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-63 בוונציה ב-30 באוגוסט 2006, שם היה מועמד לפרס אריה הזהב. הסרט יצא לאקרנים באופן תיאטרלי בארצות הברית ב-15 בספטמבר 2006, וזכה לביקורות שליליות ברובן מצד המבקרים, כאשר כמה מהם סברו שהעלילה מסובכת מדי, אם כי המשחק של קירשנר זכה לשבחים מיוחדים. הסרט גם כשל בקופות, והכניס 49.3 מיליון דולר לעומת תקציב של 50 מיליון דולר. כתוצאה מכך, דה פלמה נדחק למעשה ממערכת האולפנים ההוליוודית, וסרטי הקולנוע הבאים שלו מומנו על ידי אולפנים עצמאיים. בטקס פרסי אוסקר ה-79, וילמוש זיגמונד היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.

## עלילה
הסרט מתרחש בלוס אנג'לס של שנות ה-40, ועוקב אחר שני בלשי משטרה, דוויט "באקי" בלייכרט (ג'וש הארטנט) ולי בלאנשרד (אהרון אקהרט), שניהם מתאגרפים לשעבר. השניים נקראים לחקור את רציחתה האכזרית של אליזבת שורט (מיה קירשנר), שחקנית צעירה המכונה "הדליה השחורה". במהלך החקירה, באקי מוצא את עצמו נמשך למדלן לינסקוט (הילרי סוונק), אישה מסתורית ממשפחה עשירה, בעוד לי הופך אובססיבי לפתרון התיק, מה שמוביל למתחים במערכת היחסים שלו עם חברתו קיי לייק (סקרלט ג'והנסון). החקירה חושפת רשת סבוכה של שחיתות, תככים ותשוקות אפלות, המטלטלת את חייהם של כל המעורבים.

## צוות השחקנים
* **[[ג'וש הארטנט]]** – דוויט "באקי" בלייכרט, בלש משטרה ומתאגרף לשעבר.
* **[[ארון אקהרט]]** – לי בלאנשרד, שותפו של באקי ובלש משטרה.
* **[[סקרלט ג'והנסון]]** – קיי לייק, חברתו של לי.
* **[[הילרי סוונק]]** – מדלן לינסקוט, אישה מסתורית הקשורה לחקירה.
* **[[מיה קירשנר]]** – אליזבת שורט, השחקנית הצעירה שנרצחה.

## ביקורות
הסרט "הדליה השחורה" קיבל ביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 32% על סמך 169 ביקורות, עם הקונצנזוס: "למרות העיצוב האמנותי המרשים, הסרט סובל מעלילה מסובכת ומשחק לא אחיד." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 49 מתוך 100, המבוסס על 33 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".

בישראל, נחום מוכיח מאתר "הבמה" כתב: "הדליה השחורה מרהיב קולנועית בכל הפרמטרים של העשייה הטכנית, אבל כשהדברים מגיעים לעלילה, לוקח משהו כמו 40 דקות כדי לאבד את קצה החוט ולא להבין מי נגד מי."

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי לסביות
קטגוריה:סרטי להט"ב גרמניים
קטגוריה:סרטי להט"ב צרפתיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בלוס אנג'לס
קטגוריה:לוס אנג'לס בקולנוע
קטגוריה:סרטי בריאן דה פלמה
קטגוריה:סרטים המבוססים על ספרי מתח אמריקאים
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2006
המתחזה (סרט, 1914)

**המתחזה** (באנגלית: **The Masquerader**) הוא סרט קומדיה אילם קצר אמריקאי משנת 1914, בבימויו ובכיכובו של צ'ארלי צ'פלין. הסרט הופק על ידי אולפני Keystone, בהם צ'פלין עבד באותה תקופה, ונמשך כ-13 דקות.

## עלילה
הסרט מתרחש באולפן קולנוע, בו צ'פלין מגלם את עצמו כשחקן המתקשה לבצע את תפקידיו, מה שמוביל לפיטוריו. במטרה לחזור לעבודה, הוא מתחפש לאישה ומצליח להערים על המפיקים, אך במהלך הצילומים זהותו האמיתית נחשפת, מה שמוביל לסיטואציות קומיות.

## צוות השחקנים
* **צ'רלי צ'פלין** - שחקן קולנוע
* **רוסקו "פאטי" ארבאקל** - שחקן קולנוע
* **צ'סטר קונקלין** - שחקן קולנוע
* **צ'ארלס מאריי** - במאי קולנוע
* **ג'ס דנדי** - שחקן/נבל
* **מינטה דרפי** - שחקנית ראשית
* **ססיל ארנולד** - שחקנית
* **ויויאן אדוארדס** - שחקנית
* **הארי מקוי** - שחקן
* **צ'רלי צ'ייס** - שחקן
* **פרנק אופרמן** - שחקן

## ביקורות
מבקר מה-Bioscope כתב: "כאן אנו רואים את מר צ'פלין מתאמן להפקת סרט קולנוע, שבו הוא מציג חיקוי נשי ממש מדהים. האיפור לא פחות מוצלח מהדמות שהוא מגלם, וזהו הוכחה נוספת לרבגוניות הבלתי מעורערת של מר צ'פלין."

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1914
דוד זלצמן

**דוד אלחנדרו זלצמן גווארה** (בספרדית: **David Alejandro Zalzman Guevara**; נולד ב-4 במרץ 1996) הוא כדורגלן יהודי-ונצואלי המשחק בעמדת הקשר.

## קריירה
זלצמן התחיל את הקריירה שלו באקדמית כדורגל מקומית ובגיל 12 הצטרף לברצלונה בה שיחק 4 שנים אחריהם עבר לקורנייה. בגיל 17 חזר לוונצואלה והצטרף לקבוצת הנוער של דפורטיבו אנוזטגי. ב-10 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-2 לדפורטיבו לה גווארדיה.

בשנת  הצטרף לממפיס טיגרס מליגת המכללות בה שיחק 3 שנים. במקביל שיחק באוקלהומה סיטי אנרג'י, דס מוין מנאס וממפיס סיטי.

בשנת  חזר לוונצואלה וחתם בדפורטיבו טאצ'ירה במדיה שיחק 3 עונות. ב-3 בפברואר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הוונצואלית בניצחון של קבוצתו מטרופוליטנוס 2-4 נגד מונגאס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יהודים ונצואלים
קטגוריה:כדורגלנים ונצואלים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:קשרי כדורגל ונצואלים
קטגוריה:קשרי כדורגל יהודים
קטגוריה:ספורטאים זרים בארצות הברית
קטגוריה:ילידי 1996
יוסי שריד (רב)

הרב **עקיבא יוסף (יוסי) שריד** (2 במרץ 1939 – 4 בפברואר 2025) היה מייסד ישיבת "קול מבשר" וממקימי קריית החינוך במבשרת ציון וכולל מר"ץ. נחשב לאחד מאבות הגרעינים התורניים בישראל.

## ביוגרפיה
נולד בשם עקיבא יוסף שטרן בפורים ה'תרצ"ט (1939) בתל אביב להורים שעלו ארצה מפרשבורג ערב השואה באירופה. לפני שנולד עלתה משפחתו לתל אביב, לאחר מכן בתקופת מלחמת העולם השנייה עברה לירושלים ולאחר מכן חזרה לתל אביב. נקרא ע"ש דוד המשפחה הרב עקיבה יוסף שלזינגר.

בהיותו בן שלוש־עשרה הגיע הרב משה צבי נריה לסניף בני עקיבא בו היה בשבט הטירה, ושכנעו לעבור ללמוד בישיבת כפר הרא"ה. במהלך שהותו בישיבה שלחו הרב נריה למשימות שליחות שונות, כגון נסיעה לשבתות חיזוק לנוער.

לאחר מספר שנים בכפר הרא"ה נסע לישיבת כרם ביבנה והשתתף עם שבט איתנים וגרעין גחלת בהקמת הישיבה למרות שהיה צעיר מהם. לאחר שלוש וחצי שנים בהן למד בישיבה, התגייס לצה"ל, לאחר משא ומתן עם גרעיני הנח"ל במשרד הביטחון הגיע להסדר בו יוכל להתגייס בתוך מסגרת הישיבה (כך שבדומה למסלולי הנח"ל, בהם היו בונים יישוב בחלק מזמן השירות בצבא – הוא ילמד בישיבה במקום לבנות ישוב). מסלול זה היווה את הבסיס למסלולי ישיבות ההסדר כיום.

בגיל 20 התחתן עם הרבנית אסתר, שגדלה בכפר הרא"ה. במשך תקופה לאחר החתונה עבד כמדריך בישיבה.

בגיל 23 הקים עם מספר חברים את הישיבה התיכונית בכפר מימון, ועמד בראשות הישיבה. לאחר מספר שנים הוא מינה את הרב יעקב אריאל לעמוד בראשות הישיבה.

לאחר שבע שנים בכפר מימון המשיך עם מספר חברים למבשרת ציון להקים שם ישיבה תיכונית חדשה. הישיבה הוקמה בתמיכתם של השר אברהם עופר ושל הנדבן זאב וולפסון.

בכסלו ה'תשל"ג (1972), נערכה הנחת אבן הפינה לקריה החינוכית "קול מבשר". במהלך השנים נוספו  לקריה מוסדות חינוך כגני ילדים, בתי ספר, ישיבה תיכונית המיועד בין היתר גם לנוער בסיכון, כיתות עולים, כולל ועוד. בראש הקריה עמד הרב שבתי זליקוביץ.

בשנת ה'תשל"ד (1974), לצד הרב אורי כהן והרב זליקוביץ, ייסד בקריית "קול מבשר" את כולל מר"ץ, הנחשב כגרעין התורני הראשון, ואשר נועד בין השאר להכשרת מורים בפריפריה.

בקריה החינוכית הוכשרו מאות רבות של מורים, מחנכים ורבנים, הן בקבוצות והן כיחידים, מקריית שמונה בצפון ועד לאילת בדרום, בכך הייתה למעשה הבסיס הראשוני להקמת מפעל הגרעינים התורניים מקרב הציונות הדתית.

לימים מונה הרב שריד לשמש כנשיא מוסדות הקריה החינוכית.

שימש כבעל תפילה בחגים ובמועדים והיה ידוע בניגוניו המרגשים.

במשך תקופה הייתה לו פינה קבועה ברשת ב' ובערוץ 7. לאחר קישור אנקדוטלי שעשה השדרן רזי ברקאי בין השר לשעבר יוסי שריד ממפלגת מרצ לרב יוסי שריד נוצרה בין השניים ידידות רבת שנים למרות הרקע השונה והעמדות המנוגדות שלהם.

בו' שבט ה'תשפ"ה הלך לעולמו בגיל 86, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

## חיים אישיים
היה נשוי לאסתר, ונולדו להם תשעה ילדים, ביניהם הסופר הרב רן שריד מייסד רשת ההוצאה לאור "דברי שיר", ואלירז הנשואה לרב אריאל איגרא רב היישוב שלומית.  

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* '''סיפור מרטיט משואה לתקומה. המכתב שמקריאים במחנות! מכתב לסבתא של הרב יוסי שריד''' באתר יוטיוב.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:כפר מימון: אישים
קטגוריה:מבשרת ציון: אישים
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי ישיבות הסדר
אלעד אהרונסון

**אלעד אהרונסון** (נולד ב-11 ביולי 1973) הוא מנהל ישראלי, המכהן כנשיא ומנכ"ל ICL Group. קודם לכן שימש כנשיא חטיבת Growing Solutions בחברה. בעבר שימש בתפקידי ניהול בכירים בחברת אלביט מערכות והיה ממקימי מערך המל"טים המרכזי של צה"ל.

## ביוגרפיה
אהרונסון נולד וגדל בקיבוץ נען שבשפלה. את שירותו הצבאי החל בחיל התותחנים כקצין. בהמשך היה ממקימי מערך המל"טים המרכזי של צה"ל. בתפקידו האחרון במילואים שימש כסגן מפקד אגד 214, בדרגת סגן-אלוף.

אהרונסון הוא בעל תואר ראשון במשפטים (LL.B.) בהצטיינות ותואר ראשון במנהל עסקים (BBA) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 2004 הצטרף אהרונסון לחברת אלביט מערכות, שם מילא שורת תפקידים ניהוליים בכירים.

בין השנים 2009–2011 שימש כסמנכ"ל יחידת המערכות למל"טים.

בין 2011–2015, כיהן כסמנכ"ל בכיר ומנהל חטיבת המל"טים של החברה.

בשנים 2015–2021 ניהל את חטיבת ISTAR של אלביט מערכות ושימש כסמנכ"ל בכיר. במסגרת תפקידיו בחברה, היה אחראי על פיתוח והובלת פרויקטים בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים ומערכות איסוף מודיעין מתקדמות.

בשנת 2021 הצטרף אהרונסון ל-ICL Group, בה מונה לנשיא חטיבת Growing Solutions.

במרץ 2025 החליף את רביב צולר בתפקיד נשיא ומנכ"ל ICL Group.

אהרונסון נשוי למיקי אהרונסון, מומחית ליחסים בינלאומיים, שכיהנה כראש חטיבת מדיניות החוץ ב. לזוג שלוש בנות והם מתגוררים ברמת השרון.

## קישורים חיצוניים
* אלעד אהרונסון, ברשת החברתית LinkedIn

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
חנרל קאררה

**חנרל קאררה** (בספרדית: **General Carrera**) הוא שם בספרדית שמשמעותו היא "הגנרל קאררה".
רב אבא

**רב אבא** (נקרא גם: **רבא** או **ראבא**) היה חכם בבלי בשלהי המאה ה־8, בתקופת הגאונים, ותלמידו של רב יהודאי גאון. חיבר קובץ הלכתי הנקרא "הלכות פסוקות דר' אבא" או "הלכות דר' אבא".

פרקוי בן באבוי היה תלמידו. לפי דעה אחת, רב זה הוא .

## תורתו
חיבר חיבור הלכתי על סדר פרשת השבוע הדומה לשאילתות, ושרידים ממנו נמצאו בגניזה הקהירית. הוא נערך לדפוס לראשונה מכתב יד על-ידי שניאור זלמן שכטר, שקרא לחיבור "הלכות על סדר הפרשיות". קטעים נוספים הוכנו לדפוס בידי י"נ אפשטיין, והוא קרא להם "הלכות דרב אבא". שני קטעים אלה נדפסו שוב באסופה **תורתן של גאונים** (ירושלים, ה'תשנ"ב).

קטעים מהספר מובאים בספרי הפוסקים. מכך שמימרות רבות בספר באות בשמו, ניתן להסיק שחלק מהספר נכתב על ידי תלמידיו. מאמר ממנו מופיע בספר הלכות פסוקות, וגם ספר הלכות גדולות השתמש בו.

לחם נגד הקראים שהחלו בתקופתו, ובספרו מופיע רבות ההדגשה שכל דברי החכמים מהתורה מקורם.

מאיר חבצלת מייחס לרב זה את חיבור ספר שימושא רבא.

## לקריאה נוספת
* מרדכי מרגליות (עורך), "רבא (רב אבא) תלמידו של רב יהודאי גאון", **אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים**, ה'תשמ"ז, כרך ב, עמ' 768.מהדורת תשנ"ח - 1998: כרך ב', עמ' 308 - 309.
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוני פומבדיתא
קטגוריה:יהודי בבל במאה ה-8
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
רן קוריאל

**רן קוריאל** (נולד ב-19 בינואר 1949) הוא דיפלומט ישראלי.

## ביוגרפיה
קוריאל קיבל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון, אפריקה וארכאולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר השני מאוניברסיטת חיפה. בין 1990 ל-1992 למד קוריאל לימודי אירופה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.

בשנת 1975 הצטרף קוריאל למשרד החוץ ועבד בשגרירות ישראל בבואנוס איירס בין השנים 1976 ל-1981. בין השנים 1981-1985 עבד במחלקה לענייני מערב אירופה במשרד החוץ בירושלים. בין השנים 1985–1989 שימש כיועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 1996 מונה קוריאל לשגריר ישראל ביוון, תפקיד בו כיהן עד 2001. בין השנים 2007–2011 היה קוריאל סגן מנכ"ל משרד החוץ וראש מחלקת מערב אירופה. קוריאל שימש כשגריר ישראל לאיחוד האירופי ונאט"ו בין 2007 ל-2011.

רן הוא אביה של המעצבת נועה קוריאל, ושל הדיפלומט יפתח קוריאל שכיהן כשגריר ישראל בגואטמלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:שגרירי ישראל באיחוד האירופי
קטגוריה:שגרירי ישראל ביוון
קטגוריה:נאט"ו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
חום הצהריים

**חום הצהריים** (באנגלית: **Noonday Heat**) הוא ציור שמן על בד משנת 1902 מאת האמן הבריטי הוויקטוריאני הנרי סקוט טיוק. הציור מתאר שני נערים השוכבים על חוף חול מבודד תחת שמש הצהריים הקופחת. היצירה מתאפיינת במשחקי אור וצל, השתקפות השמיים והים, ותחושת החופש המאפיינת את ציוריו של טיוק. הצייר, שהתמקד בתיאור דמויות גבריות צעירות בסביבה טבעית, השתמש בטכניקה אימפרסיוניסטית המדגישה את השפעת האור והחום על הדמויות והנוף.

## תיאור היצירה
הציור מציג שני נערים השרועים על החול, ללא אינטראקציה פיזית ביניהם, דבר היוצר אווירה רגועה ואולי אף רומנטית. הניגוד בין גופם החיוני של הנערים לבין הסביבה הטבעית, כמו גם השימוש במשיכות מכחול חופשיות, משווים ליצירה מראה טבעי וחי. טיוק, שביקש לנתק את תיאורי הגוף הגברי העירום מהקשרים מיתולוגיים או דתיים מסורתיים, עורר לעיתים מחלוקת בשל גישתו החדשנית לאמנות ולתיאור דמויות גבריות צעירות.

## סגנון והשפעות
חום הצהריים משלב מאפיינים של האימפרסיוניזם עם נטייה לריאליזם. טיוק שם דגש על לכידת האור הטבעי ועל יצירת קומפוזיציה פתוחה המעניקה לציור תחושת חופש ותנועה. משיכות המכחול הגסות מדגישות את משחקי האור ואת הקשר בין הדמויות לנוף. היצירה נבדלת מסגנון הציור האקדמי הוויקטוריאני בכך שאינה מציגה את הדמויות במסגרת מיתולוגית או היסטורית, אלא כסצנה טבעית מחיי היומיום.

250px|ממוזער|שמאל|הציור "נער דייג המנגן בחליל" נוצר על ידי הצייר הבריטי ג'ון סוואן בשנת 1890.
[250px|ממוזער|ימין|[כחול של אוגוסט, ציור של טיוק משנת 1894]]
## השוואה ליצירות נוספות
חום הצהריים מהווה חלק מסדרה רחבה של ציורי נעורים של טיוק, ובהם "המתרחצים" (1889) ו-כחול של אוגוסט (1894). "המתרחצים" מציג שלושה נערים בעירום חלקי על סיפון סירה, רגע לפני טבילתם במים. היצירה זכתה לשבחים על השימוש באור וצל לתיאור גוף האדם. בניגוד לכך, חום הצהריים מתמקד בשלווה וברוגע של הדמויות.

הציור "כחול של אוגוסט" משנת 1894 מתאר ארבעה נערים יושבים על סיפון סירה, מוקפים במים כחולים. הציור נחשב לאחת מיצירותיו המרשימות ביותר של טיוק, וזכה לשבחים על שילוב הצבעים הרכים והאווירה הפסטורלית שהוא משדר. לצד יצירותיו של טיוק, אמנים נוספים בני תקופתו, כגון ויליאם סטוט, "Summer’s Day" עסק גם הם בתיאור דמויות בעירום בסביבה טבעית. דוגמה נוספת למגמה זו היא ציורו של ג'ון סוואן, "נער דייג המנגן בחליל", המציג נער נפוליטני עירום המנגן בחליל. עם זאת, טיוק התמקד בתיאור דמויות גבריות תוך ניתוקן מהקשרים מיתולוגיים והיסטוריים, דבר שהפך את יצירתו לייחודית ולשנויה במחלוקת בזמנו.

## קבלה והשפעה
ציוריו של טיוק התקבלו באופנים שונים בקרב בני זמנו. בעוד שמבקרים רבים שיבחו את יכולתו הטכנית ואת שליטתו במשחקי האור, אחרים ראו בעבודותיו חריגה מהנורמות האמנותיות של התקופה. החברה הוויקטוריאנית המאוחרת, שנרתעה מהצגת הגוף הגברי העירום מחוץ להקשרים דתיים או מיתולוגיים, הגיבה לעיתים בביקורתיות כלפי יצירתו. למרות הביקורת, חום הצהריים משמש דוגמה לגישתו החדשנית של טיוק לציור דמויות נעורים בסביבה טבעית. באמצעות טכניקה אימפרסיוניסטית ונטייה לריאליזם, הוא הצליח ליצור תמונה דינמית ורגשית המשדרת חום, חופש ותמימות. הציור ממשיך לעורר עניין בקרב חוקרי אמנות, ומהווה דוגמה בולטת לייצוגי הנעורים באמנות הוויקטוריאנית המאוחרת.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:הנרי סקוט טיוק: ציורים
חאפער

**חאפער** היא מילה ביידיש, אליה הגיעה מלשונות סלאביות ומשמעותה **חוטף**.

בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה הוטל על היהודים באימפריה הרוסית לספק ארבעה מגויסים לצבא הרוסי על כל אלף תושבים. ראשי הקהילה נמנעו מלגייס את בני משפחותיהם ואת מקורביהם, סוחרים עשירים ובעלי מקצועות נדרשים ותלמידים חכמים. המגויסים הגיעו מקרב דלת העם, מקרים סוציאליים, עברינים ופורקי עול. גם הם לא ששו להתגייס, לכן היה קושי לספק את מכסת המגויסים. ראשי הקהילות נהגו לעיתים לשכור בריונים, שיחטפו מועמדים לגיוס - בריונים אלה כונו "חאפערים".

במדינת ישראל מקובל הכינוי "חאפער" לנהג מונית, שאינו משתייך לתחנת מוניות מסוימת ו"חוטף" לקוחות פוטנציאליים של תחנות מוניות שונות.

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
קטגוריה:סלנג עברי
ג'וש קולי

**ג'וש קולי** (באנגלית: **Josh Cooley**; נולד ב-23 במאי 1979) הוא במאי קולנוע ואמן תסריטים חזותיים (Storyboard Artist) אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות בימוי סרטי האנימציה צעצוע של סיפור 4 (2019) ורובוטריקים: ההתחלה (2024), כאשר הראשון זכה בפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר. כמו כן, הוא שותף לכתיבת התסריט של הסרט הקול בראש (2015), שהיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.

## קריירה
קולי גויס לפיקסאר על ידי ג'ו רנפט. הוא החל את דרכו שם כמתמחה ועבד בעיקר כאמן תסריטים חזותיים על סרטים כגון משפחת סופר-על (2004), שני הסרטים הראשונים של זיכיון מכוניות (2006-2011), רטטוי (2007) ו-למעלה (2009). ב-2009 כתב וביים קולי סרט קצר בשם ג'ורג' ואיי. ג'יי. עבור פיקסאר וסרטי וולט דיסני.

ב-2015 עבד קולי כתסריטאי ומפקח על תסריטים חזותיים בסרט הקול בראש, שזכה לשבחי הביקורת. קולי קיבל מועמדות לתסריט המקורי הטוב ביותר על עבודתו בסרט, יחד עם פיט דוקטר (במאי הסרט), רוני דל כרמן (במאי משנה) ומג לפוב. באותה שנה, הוא כתב וביים סרט קצר נוסף בשם הדייט הראשון של ריילי?.

לאחר ההצלחה של הקול בראש, קולי נבחר על ידי ג'ון לאסטר והתסריטאי אנדרו סטנטון לביים במשותף את צעצוע של סיפור 4. לאסטר ויתר על תפקיד הבמאי ב-2016, והותיר את קולי כבמאי היחיד. צעצוע של סיפור 4 היה סרט הביכורים של קולי כבמאי. עם יציאתו, הסרט זכה לשבחים רבים, וקולי זכה בפרס אוסקר הראשון שלו לסרט האנימציה הטוב ביותר. קולי עזב את פיקסאר במרץ 2020.

ב-2024 ביים קולי את סרט האנימציה רובוטריקים בשם רובוטריקים: ההתחלה עבור סרטי פרמאונט הסרט מתרחש על כוכב הבית של הרובוטריקים, סייברטרון, ומתמקד במקורות של אופטימוס פריים ומגהטרון.

ב-10 ביולי 2020 הוכרז כי קולי יהיה התסריטאי והבמאי של הסרט מפלצות קטנות, בכיכובם של דמויות ממפלצות יוניברסל עבור סרטי יוניברסל.

ב-23 ביוני 2021 נקבע כי קולי יכתוב סרט המבוסס על האטרקציה של פארקי דיסני, מגדל האימה, בכיכובה ובהפקתה של סקרלט ג'והנסון, לאחר ששיתפו פעולה קודם לכן ברובוטריקים: ההתחלה.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס אנני
קטגוריה:אנשי פיקסאר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1979
משחק המושבעים (סרט)

**משחק המושבעים** (באנגלית: **Runaway Jury**) הוא מותחן משפטי משנת 2003 בבימויו של גארי פלדר, עם ג'ין הקמן, דסטין הופמן, רייצ'ל וייס וג'ון קיוזאק בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ג'ון גרישם משנת 1996. עיקר העלילה הוא משפט תביעה נגד חברה לייצור נשק ולחץ הסניגוריה להשפיע על המושבעים בהחלטתם באמצעים לא חוקיים. בספר הייתה התביעה נגד חברות הטבק.

הסרט זכה בפרס אדגר על התסריט הטוב ביותר.

## תקציר העלילה
בניו אורלינס עומד להיפתח משפט תביעה גדול נגד יצרנית הנשק הגדולה ויקסבורג. התובעת היא האלמנה סלסט ווד (ג'ואנה גוינג) שבעלה ג'יימס ווד עבד בחברת בורסה ונרצח על ידי סוחר מתוסכל יחד עם עוד עשרה אנשים בעזרת נשק אוטומטי תוצרת ויקסבורג. החברה מואשמת ברשלנות פושעת.

האלמנה שוכרת כתובע ראשי את עו"ד וונדל רור (דסטין הופמן) שמסתייע בעו"ד לורנס גרין (ג'רמי פיבן).

בראש ההגנה נמצא עו"ד קייבל (ברוס דייוויסון). השופט הוא הרקין (ברוס מקגיל) אבל הוא רק מנהל את המשפט. כל הכוח נמצא בידי חבר מושבעים וכאן מתחילה העלילה הראשית איך להשפיע בדרכים לא מקובלות על בחירת המושבעים ועל החלטתם הסופית. לפי המקובל כל מושבע חייב לקבל את הסכמת שני הצדדים.

קייבל מקבל הוראות מרנקין פיץ' (ג'ין הקמן) דרך אזנייה קטנה המוסתרת במשקפיו. פיץ' הקים חדר מבצעים ובו עוקבים עובדיו אחר כל המושבעים כדי להגיע למצב שיהיו "נייטרלים" לפני המשפט.

אחד המושבעים הוא ניק איסטר (ג'ון קיוזאק) שפיץ' חושד בו ושולח אליו את עוזרו הראשי דויל (ניק סירסי) שעורך חיפוש בדירתו. לניק יש חברה בשם מארלי (רייצ'ל וייס). שמה האמיתי הוא גבי ובעבר נהרגה אחותה על ידי יורה שרכש את הנשק מויקסברג. פיץ' עזר להגנה ותביעת משפחתה בוטלה. היא מתקשרת עם רור ופיץ' ומציעה את שירותיה תמורת הטיית המושבעים. רור מסרב אבל פיץ' שבוטח בה משלם לה לבקשתה 15 מיליון דולר שמועברים לחשבון באיי קיימן.

ניק מצליח להשפיע על המושבעים לקבל את התביעה והחברה נקנסת במאה ועשרה מיליון דולר למשפחת ווד. ניר ומארלי דורשים מפיץ' להתפטר אחרת יחשפו ששילם שוחד.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון למשחק המושבעים, באתר יוטיוב
*ויכוח בין דסטין הופמן לג'ין הקמן, באתר יוטיוב
*מאחורי הקלעים של משחק המושבעים, באתר יוטיוב

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
עדות אופי

**עדות אופי** היא עדות שנועדה לספק לבית המשפט מידע רחב ומעמיק יותר על אישיותו של הנאשם, מעבר לנתונים העובדתיים המופיעים בכתב האישום. 

עדויות אלו ניתנות לעיתים בשלב ההכרעה, במיוחד בכל הנוגע ליסודות העבירה ולמוטיבציות לביצועה. עם זאת, על פי רוב ניתנות עדויות אופי בשלב הטיעונים לעונש, לאחר הרשעת הנאשם. באמצעות עדות אופי, יכולים השופטים להעריך את הרקע האישי והחברתי של הנאשם, דבר שעשוי להשפיע על שיקוליהם בנוגע להיבטים כגון שיקום והרתעה בקביעת העונש.

עדי אופי מובאים על פי רוב על ידי ההגנה בהליך המשפטי, במטרה לתת עדות אופי חיובים המציגה את הנאשם באור חיובי ומדגישה את מעשיו הטובים ותרומתו לחברה, את הנסיבות האישיות המקילות לביצוע העבירה או את החרטה וחשבון הנפש שהוא מביע על המעשה. לעיתים עשויה התביעה להביא עדות אופי שלילית במטרה להצביע על מסוכנות הנאשם. עדי האופי עשויים להיות חברים או בני משפחה, מעסיקים, עמיתים לעבודה או דמויות מהקהילה של הנאשם. לעיתים, מובאים עדים מומחים כגון פסיכולוגים או קרימינולוגים על מנת לתת עדות אופי מקצועית. יש שעדות אופי ניתנת בעל פה בבית המשפט, ויש שהיא ניתנת באמצעות תצהיר כתוב.

## הערות שוליים

קטגוריה:דיני ראיות
קטגוריה:חוק העונשין
פרס וולף לאמנות

**פרס וולף באמנויות** (באנגלית: **Wolf Prize in Arts** ) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי קרן וולף, ארגון ללא כוונת רווח בישראל. זהו אחד מששת פרסי וולף שהקרן ייסדה, והוא מוענק מאז שנת 1981. שאר הפרסים מוענקים בתחומי חקלאות**,** כימיה**,** מתמטיקה**,** רפואה ופיזיקה, החל משנת 1978.

הפרס מוענק לסירוגין מדי שנה בתחומים ציור**,** מוזיקה**,** אדריכלות ופיסול.

## זוכי הפרס

מקור:

## זוכי הפרס לפי מדינה
להלן טבלה של כל זוכי הפרס לפי מדינה (מעודכנת ל-2025). חלק מהזוכים נספרים יותר מפעם אחת אם הם בעלי אזרחות כפולה.

## קישורים חיצוניים

* לקסיקון הכנסת, פרס וולף
* 
* 
* פרסי וולף 2015
* פרסי וולף 2016
* פרסי וולף 2018
* פרס וולף 2020
* פרס וולף 2025

## הערות שוליים

*
וולף
אמנות
וולף
וולף
אלון לבן

**אלון לבן** (באנגלית: **Quercus alba**), הוא זן של אלון במשפחת האלוניים. יש להם פרח קטן, העץ מתחיל להוציא פירות לאחר שנת החמישים, הבלוטים מבשילים תוך 6 חודשים וטעמם מתוק ומעט מריר, בחלק הפנימי של הבלוט יש שיער. העלים חסרים זיפים באונותיהם, שהם בדרך כלל מעוגלים.
ממוזער| אִיוּר
ממוזער|פרי האלון הלבן

## תפוצה
האלון גדל במזרח צפון אמריקה מקוויבק ועד מינסוטה ומפלורידה לטקסס. בגזע העץ משתמשים הנגרים לייצור רהיטים.

## תיאור
למרות שהעץ נקרא אלון לבן, נדיר מאוד למצוא עץ עם קליפה לבנה לחלוטין, וצבעו הוא אפרפר. הוא נחשב לאלון היקר והמלכותי ביותר בצפון אמריקה. ביערות הוא מגיע לגובה רב, ובשדות פתוחים הוא הופך לעץ רחב עם ענפים שבקצותיהם אשכולות של עלים ירוקים.

האלון הלבן מגיע לגובה של 25-30 מטר, והוא מגיע לרוחב רב כשענפיו מתפתחים לרוחב במקביל לקרקע. העץ הגבוה ביותר שנמצא, הגיע לגובה של 44 מטרים. ידוע על עצי אלון שחיו עד 500 שנה. לפרחים עלי גביע בצבע צהוב בהיר, ואבקנים אדמדמים.

[ממוזער|אלון לבן גדול בברונטה , אוקוויל , [אונטריו קנדה, משנת 1750.]]

## תפוצה ובית גידול
האלון הלבן גדל במגוון שטחי גידול, בעיקר באזורים נמוכים, יבשים או לחים, אם כי הוא נמצא עד 1,600 מטר מעל פני הים בהרי האפלצ'ים.

## שימושים
גזע האלון הוא קשה, חזק ועמיד, ולכן מתאים במיוחד לייצור רהיטים, חביות יין, בניית ספינות, ולאדנים במסילות רכבת. את פרי הבלוט ניתן לאכול.

## טקסונומיה
ה*אלון הלבן* בשמו המדעי *Quercus alba* תואר על ידי קארולוס לינאוס ופורסם ב-1753.

## ראו גם
*  עץ האלון העתיק שזוהה במחוז מינגו וירג'יניה המערבית בארצות הברית בשנת 1930.
* כריתת אלון המינגו 23 בספטמבר 1938.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:עץ (חומר גלם)
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:עצי אקלים ימי יציב
קטגוריה:ארצות הברית: עצים
קטגוריה:אלון
לידיה מוגאמבה

**לידיה מוגאמבה סאלי** (נולדה ב-24 במרץ 1975) היא עורכת דין אוגנדית המכהנת כמפקחת הכללית של הממשלה החל מ-18 בספטמבר 2020 ומשמשת כשופטת בבית הדין הפלילי של האו"ם. בעבר כיהנה כשופטת בבית המשפט העליון של אוגנדה בין השנים 2013 ל-2020.

במרץ 2025, מוגאמבה הורשעה ב"עבירות הגירה ועבדות מודרנית" בבריטניה.

## רקע וחינוך
מוגאמבה למדה משפטים באוניברסיטת Makerere, האוניברסיטה הציבורית הגדולה והוותיקה ביותר באוגנדה. לאחר מכן קיבלה תעודת עריכת דין על ידי המרכז לפיתוח משפטים, בקמפלה, עיר הבירה של אוגנדה. היא גם בעלת תואר שני במשפטים מאוניברסיטת פרטוריה בדרום אפריקה.

## קריירה
מוגאמבה הייתה שופטת בכיר במערכת המשפט של אוגנדה משנת 2000 עד 2005, ועבדה בתפקידים שונים בבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה משנת 2005.

היא מונתה לבית המשפט העליון של אוגנדה ב-15 במאי 2013 עד לספטמבר 2020, לאחר שמונתה לבית המשפט העליון על ידי הנשיא יוורי מוסווני.

בינואר 2017, פסקה מוגאמבה נגד בית החולים הלאומי מולאגו, שנתבע על ידי ג'ניפר מוסימנטה ובעלה מיכל מובנגאזי, בגין היעלמות תינוקם שזה עתה נולד. היא מצאה את בית החולים אשם ברשלנות ופסקה לבני הזוג פיצויים בסך 85 מיליון שילינג אוגנדי (כ-24,000 דולר). פסק הדין התקבל על ידי משקיפים משפטיים וארגונים ללא מטרות רווח באוגנדה כקו פרשת מים לקראת הכרה ב"זכויות של נשים עניות, פגיעות ושוליות". פסק הדין היה מועמד לפרס המרכז לבריאות, זכויות אדם ופיתוח (CEHURD), בשנת 2017.

מוגאמבה מונתה גם לשופטת של המנגנון השיורי הבינלאומי של האו"ם לבתי דין פליליים ("המנגנון" בקיצור) ב-26 במאי 2023, עם כהונה מ-1 ביולי 2024 עד 30 ביוני 2026, והייתה מעורבת במספר עניינים כשופטת יחידה.

היא עמיתה באוניברסיטת קולומביה במכון לחקר זכויות האדם של קולומביה והיא חברה ב־Oxford Human Rights Hub.

## הרשעה בעבדות מודרנית
מוגאמבה למדה לתואר שלישי במשפטים באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, בשנת 2024. ב-7 באוגוסט 2024 היא נחקרה על ידי משטרת בריטניה בקשר לחקירת עבדות מודרנית מתמשכת בנוגע לאישה אותה הביאה לבריטניה מאוגנדה, ואותה ניצלה ללא שכר כמשרתת שלה.

מוגאמבה טענה לחסינות דיפלומטית בשל מעמדה כשופטת בבית המשפט העליון באוגנדה ושופטת של האו"ם לפני שנעצרה אבל כל חסינות של האו"ם שהייתה לה בוטלה על ידי משרד מזכ"ל האו"ם.

בפברואר 2025 החל משפטה בבית המשפט של אוקספורד קראון. שם נחשף כי מוגאמבה השתתפה בסחר בבני אדם.

במרץ 2025, הורשעה מוגאמבה בסעיף אחד של קשירת קשר כדי להקל על ביצוע הפרה של חוקי ההגירה בבריטניה על ידי אזרח שאינו מבריטניה, סעיף אחד של דרישה מאדם לבצע עבודת כפייה או כפייה, סעיף אחד של קשירת קשר להפחדת עד.

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטות
קטגוריה:נשים אוגנדיות
קטגוריה:שופטי בתי דין בין-לאומיים
קטגוריה:מורשעים בדין בבריטניה
קטגוריה:עורכות דין
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פרטוריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרטוריה
קטגוריה:ילידות 1975
קטגוריה:ילידי 1975
יחסי אזרבייג'ן–ליטא

**יחסי אזרבייג'ן–ליטא** מתייחסים לקשרים הדיפלומטיים, הכלכליים והתרבותיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה של ליטא. היחסים מתאפיינים בשיתוף פעולה כלכלי הולך וגדל, עם מחזור מסחר שהגיע ל-34.8 מיליון אירו ב-2017, וכן בקשרים תרבותיים המתבטאים בפעילות קהילת האזרים בליטא ובאירועים משותפים. שתי המדינות מפעילות שגרירויות בבירותיהן ומשתפות פעולה במסגרות בינלאומיות כמו מועצת אירופה וארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).

## רקע היסטורי
שתי המדינות היו חלק מברית המועצות עד להתפרקותה ב-1991. אזרבייג'ן הכירה בעצמאות ליטא ב-10 בספטמבר 1991, וליטא הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-20 בדצמבר 1991, כחלק מתהליך ההתנתקות ממשטר הסובייטי. יחסים דיפלומטיים רשמיים נוסדו ב-27 בנובמבר 1995, עם פעילות משרד קונסולרי ליטאי בבאקו מאז 27 במרץ 1991. ב-2010 הוקמה ועדה בין-ממשלתית לשיתוף פעולה כלכלי, שקיימה חמש פגישות עד כה. משרדים ייצוגיים נפתחו: אזרבייג'ן בווילנה ב-6 בספטמבר 2007, וליטא בבאקו ב-3 באפריל 2007.

ביקורים ברמה גבוהה כללו:
* נשיא ליטא, ו. אדמקוס, ביקר באזרבייג'ן ב-2007.
* נשיא אזרבייג'ן, אילהם עלייב, ביקר בליטא ב-2007 ו-2013.
* שרי ההגנה של ליטא ביקרו באזרבייג'ן ב-2003 ו-2007.
* שר החוץ האזרי, אלמר ממדיארוב, ביקר בליטא ב-2011 ו-2017.

## יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים כוללים שגרירויות פעילות:
* שגרירות אזרבייג'ן בווילנה, בכתובת Gedimino pr. 35, LT-01109, עם שגריר חסן ד. ממדזדה.
* שגרירות ליטא בבאקו, בכתובת 90A Nizami str., Landmark III, קומה 15, AZ-1010, עם שגריר קסטוטיס ואשקלביצ'יוס אתר השגרירות.

נחתמו 38 מסמכים משפטיים בין המדינות, ושיתוף פעולה מתקיים במסגרות כמו מועצת אירופה וארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE). ליטא תמכה בעמדת אזרבייג'ן בנושא נגורנו-קרבאך, עם אימוץ מסמך על ידי הסיים הליטאי בפברואר 2020.

## קשרים כלכליים
המסחר הכלכלי צמח עם השנים, כאשר ב-2017 עמד מחזור המסחר על 34.8 מיליון אירו, עם יצוא לליטא של 32.6 מיליון אירו ויבוא מאזרבייג'ן של 2.2 מיליון אירו. אזרבייג'ן משקיעה בעיקר בתחום התיירות בליטא, עם השקעות של 1.86 מיליון אירו ב-2017 בתחומים כמו נדל"ן ושירותים מקצועיים. ב-2013, במהלך תערוכת "שבוע ירוק", נחתם מסמך לשיתוף פעולה בחקלאות. ב-2019, נפגשו נציגים מעסקים קטנים ובינוניים לדון במערכות דיגיטליות ואימון עובדים.

## שיתוף פעולה צבאי
שרי ההגנה ביקרו זה בזה, עם הסכם לשיתוף פעולה טכני-צבאי שנחתם ב-28 באוגוסט 2002 רשומות רשמיות.

## קשרים תרבותיים
קהילת האזרים בליטא פעילה, עם החברה "אודלר יורדו" שהוקמה ב-1988. ב-1991, התקיים טקס משותף של קתולים ומוסלמים בבזיליקת הקתדרלה בווילנה לזכר קורבנות ינואר 1990 בבאקו וינואר 1991 בווילנה. קיימו אירועים כמו מחנה קיץ צעירים בבאקו, אוגוסט 2012, וחגיגות 100 שנה לגארא גאראייב בווילנה, פברואר 2018.

## קהילה
קהילת האזרים בליטא כוללת כ-200 סטודנטים ליטאיים, עם כיתת ניזאמי גנג'אווי באוניברסיטת פדגוגיה בווילנה ומשרד "אזרבייג'ן" באוניברסיטת וילנה. קיימת גם קהילה ליטאית קטנה באזרבייג'ן, תומכת בקשרים תרבותיים.

## נתוני מסחר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
בר כהן מוראד

**בר כהן מוראד** (נולדה ב-28 במרץ 1995) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית. זוכת פרס השחקנית בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 2023.

## ביוגרפיה
בר כהן נולדה בכפר סבא, הבת הצעירה של טליה ועוזי כהן, ולה שני אחים. בוגרת מגמת המחול בתיכון "הרצוג" כפר סבא.

בצה"ל קיבלה מעמד של "רקדנית מצטיינת" ושירתה בחיל הים.

בשנת 2013 התחילה את הקריירה המקצועית שלה כרקדנית ב"להקת המחול הקיבוצית" ולאחר מכן, עברה לגור בקיבוץ געתון. בשנת 2015 עברה לתל אביב-יפו ורקדה בלהקת המחול "פרסקו" עד 2018.

בשנת 2017 למדה משחק במכינה של סטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנים 2018–2021 למדה משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

## קריירה
### טלוויזיה
בשנת 2018 גילמה את הדמות עדי בסדרה "דאנסטורי" בערוץ דיסני.

משנת 2020 גילמה במשך ארבע עונות את הדמות עדן בסדרה "מקיף מילאנו" בערוץ כאן חינוכית.

בשנת 2020 גילמה את הדמות רונה בסדרה "פול ספיד".

בשנת 2024 גילמה את הדמות צ'ארלי בסדרה "פטריק" ברשת 13.

### תיאטרון
משנת 2018 הופיעה בתיאטרון בהצגות רבות. הצגות שבהן מילאה תפקיד ראשי:
* 2018 "שיק-שוק" תיאטרון המדיטק.
* 2019 "היא רק רוצה לרקוד" תיאטרון ארצי לנוער.
* 2021 "אנחנו צריכים לדבר" פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
* 2022 "הנסיך הקטן" תיאטרון דימונה.
* 2022 "ליקוי ירח" תיאטרון הקיבוץ.
* 2022 "היפה והחיה" תיאטרון אורנה פורת.
* 2022 "על הגבעה" פסטיבל עכו.
* 2023 "אוזו ומוזו מכפר קקארוזו" תיאטרון השעה.
* 2023 "הילד עם הנקודות" (זכייה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל תיאטרון חיפה<) תיאטרון גושן בשיתוף תיאטרון ארצי לנוער.
* 2024 ״אני והבאג שלי״ תיאטרון השעה.

## חיים אישיים
בשנת 2023 נישאה להראל מוראד, שחקן תיאטרון הבימה, במאי ומורה למשחק בבית הספר לאמנויות המשחק בסמינר הקיבוצים.

## קישורים חיצוניים

* בר כהן מוראד באינדקס שחקני ישראל
* בר כהן מוראד בסוכנות ADD CA

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:רקדניות ישראליות
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי תיכון הרצוג (כפר סבא)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1995
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1995
יחסי ג'יבוטי – הרשות הפלסטינית

**יחסי ג'יבוטי – הרשות הפלסטינית** הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ג'יבוטי והרשות הפלסטינית.

לרשות הפלסטינית יש שגרירות בעיר ג'יבוטי, והשגריר הוא רואיד אבו אמשה. ג'יבוטי תומכת בסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות יישום פתרון שתי המדינות.

## היסטוריה
היחסים בין ג'יבוטי לרשות הפלסטינית נוסדו ב-13 ביוני 1978.

ג'יבוטי מתחה ביקורת על הנשיא דונלד טראמפ על הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל והודיעה על תמיכתה במזרח ירושלים כבירת מדינה פלסטינית עתידית.

ב-2020 אמר נשיא ג'יבוטי אסמאעיל עומאר גואלה שג'יבוטי לא תיצור קשרים מדיניים עם ישראל עד שהסכסוך הישראלי-פלסטיני ייפתר. שר החוץ של ג'יבוטי מחמוד עלי יוסוף  אישר זאת שוב במרץ 2023.

במהלך מלחמת חרבות ברזל, תמכה ג'יבוטי בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם. יפן השתמשה בבסיסה בג'יבוטי כדי לפנות אזרחים מאזור המלחמה. חמאס שיבח את ג'יבוטי על כך שהיא נוקטת עמדה לטובת פלסטין.

בישיבת החירום של הליגה הערבית והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שהתקיימה בריאד בנובמבר 2023, ג'יבוטי - יחד עם מצרים, ירדן, איחוד האמירויות הערביות, בחריין, סודן, מרוקו, מאוריטניה וסעודיה - הצביעו נגד פעילות חיל האוויר של ישראל, ובעד צמצום מכירות הנפט לארצות הברית בשל תמיכתה של וושינגטון בישראל. לג'יבוטי היו הסתייגויות מארצות הברית שהובילה את מבצע שומר השגשוג למניעת התקפות על ספינות הקשורות לישראל על ידי החות'ים.

## ראו גם
* יחסי החוץ של הרשות הפלסטינית
* הכרה במדינה פלסטינית

## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יחסי חוץ לפי מדינה
קטגוריה:ג'יבוטי: יחסי חוץ לפי מדינה