open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המחוז הפדרלי המרכזי

**המחוז הפדרלי המרכזי** (ברוסית: **Центральный федеральный округ**) הוא אחד מתשעת המחוזות הפדרליים של רוסיה המכיל את עיר הבירה, מוסקבה. למרות שהוא נקרא "מרכזי", הוא למעשה המערבי בין המחוזות הפדרליים. אוכלוסיית המחוז מונה כ-38,000,651 נפש (לפי מפקד 2002) ושטחו - 650 אלף קמ"ר.

משרדו של נציג הנשיא במחוז שוכן במוסקבה.

מבחינה גאוגרפית הוא נמצא באזור שנקרא מרכז רוסיה.

## מחוזות
left

## נציגי הנשיא במחוז
* גאורגי פולטאבצ'נקו (13 במאי 2000 – 6 בספטמבר 2011)
* אולג גובורין (ספטמבר 2011 – מאי 2012)
* אלכסנדר בגלוב (מאי 2012 – דצמבר 2017)
* אלכסיי גורדייב (דצמבר 2017 – יוני 2018)
* איגור שצ'גולב (החל מיוני 2018)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: מחוזות פדרליים
המחוז הפדרלי הצפון-מערבי

**המחוז הפדרלי הצפון-מערבי** (ברוסית: **Северо-Западный федеральный округ; tr.: Severo**-**zapadny federalny okrug**) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז כולל את החלק הצפוני של רוסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 14 מיליון נפש (לפי מפקד משנת 2002) ושטחו הוא 1,677,900 קילומטר רבוע.

נציג הנשיא במחוז הוא אלכסנדר גוצאן. משרד הנציגות הנשיאותית שוכן בסנקט פטרבורג.

## נציגי הנשיא במחוז
בראש המחוז הפדרלי עומד נציג נשיאותי מיוחד, להלן נציגי הנשיא מאז שנת 2000:
* ויקטור צ'רקסוב (18 במרץ 2000 - 11 במרץ 2003)
* ולנטינה מטוויינקו (11 במרץ - 1 בנובמבר 2003)
* איליה קלבאנוב (2003–2011)
* ניקולאי ויניצ'נקו (2011 - 2013)
* ולדימיר בולאווין (2013 - 2016)
* ניקולאי צוקאנוב (2016 - 2017)
* אלכסנדר בגלוב (2017 - 2018)
* אלכסנדר גוצאן (2018 - 2025)
* איגור רודניה (2025 -)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:רוסיה: מחוזות פדרליים
המחוז הפדרלי הדרומי

ממוזער|300px|
**המחוז הפדרלי הדרומי** (ברוסית: **Южный федеральный округ**) הוא אחד המחוזות הפדרליים של רוסיה. הוא כולל את החלק הדרום-מערבי של המדינה (בין אוקראינה לבין קזחסטן). אוכלוסיית המחוז מונה כ-13,973,000 איש (לפי מיפקד של 2002) ושטחו 418,500 קמ"ר.

משרד הנציגות הנשיאותית נמצא ברוסטוב על דון. העיר הגדולה ביותר קרסנודר.

בעקבות הסיפוח של דונצק, לוגנסק, ז'פורוז'יה וחרסון, צורפו מחוזות אלה כחלק מהמחוז הפדרלי הדרומי. סיפוח זה אינו מוכר על ידי רוב מדינות העולם.

## נציגי הנשיא
* ויקטור קאזאנצב (19 במאי 2000 – 9 במרץ 2004)
* ולדימיר יאקובלב (מרץ – 13 בספטמבר 2004)
* דמיטרי קוזאק (ספטמבר 2004 – 24 בספטמבר 2007)
* גריגורי ראפוטה (9 באוקטובר 2007 – 7 במאי 2008)
* ולדימיר אוסטינוב (14 במאי 2008 ואילך)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: מחוזות פדרליים
שישי חי

**שישי חי** הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בשידורי הזכיין קשת בראשית ימי ערוץ 2 המסחרי בין השנים 1993–1995.

התוכנית שודרה בימי שישי בשעה שש ושלושים לפנות ערב ועסקה בעיקר בבידור ובאורח חיים (בישול, אופנה וכו'). בכל תוכנית התארחו אורחים מוכרים, אחד מהם הכין במטבח את ארוחת השבת שכולם התיישבו לאכול בסופה. את התוכנית הגישו שלוש מנחות, הבולטת בהן הייתה מרב מיכאלי, ולצדה הנחו בתחילה עד 1994 נועה ירון ואורלי ברבי, וב-1995 אלונה פרידמן ומיכל גוטליב. התוכנית הייתה החשיפה הטלוויזיונית הראשונה של מרבית המגישות (למעט מיכאלי) וכן של הסטנדאפיסט גיל קופטש, שהגיש בה את "פינת הסרט הערבי".

למרות ששודרה בשעה שאינה נחשבת לפריים טיים, התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ע"פ מדידת הרייטינג של אותה תקופה ושמרה בדרך כלל על מקום בעשר התוכניות הנצפות של השבוע. שמה המלא של התוכנית היה "שישי חי - תוכנית מבית טוב" וזאת בשל העובדה שהתוכנית שודרה בשידור חי מבית צמוד קרקע במרכז הארץ. התוכנית נחשבת לתוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שבאופן קבוע לא צולמה בתוך אולפן, כמו שהיה מקובל בשנות ההגמוניה של הערוץ היחיד, והראשונה שצולמה גם ממצלמות כתף.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1993 
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
פסוקית

המונח **פְּסוּקִית** משמש בכמה דיסציפלינות שונות. הוראתו היסודית היא פסוק משנֶה (או משפט משנה), חלקו של פסוק (או של משפט), פסוק קטן (או משפט קטן). המילה 'פסוקית' היא תוצאת הקטנה על פי גזירה קווית של בסיס + סופית של הצורן הסופי ־ִית – 'פסוקית', פסוק קטן ומשני ביחס לפסוק הרגיל.

## פסוקית בתורת תחביר
בתורת התחביר (סינטקסיס) ה**פסוקית** (מכונה גם משפט משועבד) היא חלק ממשפט מורכב, ובאה במקום אחד החלקים התחביריים של האיבר העיקרי במשפט המורכב. לדוגמה: המשפט המורכב "ידוע ש-העישון מזיק לבריאות" מכיל משפט בתוך משפט: "העישון מזיק לבריאות". משפט משנה זה הוא פסוקית, ומאחר שהיא מחליפה את הנושא באיבר העיקרי של המשפט, "ידוע ש[דבר מה]", הריהי פסוקית נושא.

במשפט המורכב יכולות פסוקיות להחליף כל אחד מהחלקים התחביריים של האיבר העיקרי, ובהתאם נקראת הפסוקית כשם החלק שהיא באה במקומו: פסוקית נושא, פסוקית נשוא, פסוקית מושא, פסוקית לוואי ופסוקית תיאור. פסוקית תיאור עשויה להיות: פסוקית זמן, פסוקית מקום, פסוקית מידה, פסוקית סיבה, פסוקית תכלית, פסוקית תנאי, פסוקית ויתור, פסוקית מצב, פסוקית אופן וכיוצא בזה).

## פסוקית בפרוזה ושירה (ספרות)
בפרוזה, ה**פסוקית** מתארת חצי פסוק או צלע של פסוק, ומשמעות המונח היא פסוק קטן ומשני ביחס לפסוק הרגיל.

## ראו גם
* פסוק (לוגיקה)
* משפט משועבד

## לקריאה נוספת
* אפרים חזן, **פרקים בתולדות הלשון העברית**, אוניברסיטה הפתוחה, אוגוסט 2003, עמ' 63 (פסוקית בפרוזה).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בלשנות
הצהרת בלפור (1926)

**הצהרת בלפור** הוא שמו של נייר עמדה משנת 1926 הקרוי על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור. ההצהרה התבססה על מסקנות הוועידה הקיסרית של האימפריה הבריטית שהתכנסה באותה שנה בלונדון ואשר הלורד בלפור עמד בראשה.

ההצהרה קובעת כי כל אחד והאחד מהדומיניונים של האימפריה הבריטית הוא שווה במעמדו לממלכה המאוחדת וכי הממלכה המאוחדת אינה מעל הדומיניונים האחרים, אף שכל הדומיניונים מאוחדים בנאמנותם לכתר הבריטי. עוד קובעת ההצהרה שלכל דומיניון אוטונומיה מוחלטת בענייני הפנים והחוץ שלו, וכי הדומיניונים הם חברים מרצון בחבר העמים הבריטי. ועדה זו התכנסה ביוזמתם של ראש ממשלת דרום אפריקה ג'יימס ברי מוניק הרצוג וראש ממשלת קנדה באותה עת ויליאם ליון מקנזי קינג.

ההצהרה אושרה על ידי ראשי הממשלה של הדומיניונים ב-15 בנובמבר באותה שנה.

ההצהרה הייתה צעד נוסף ומשמעותי לעצמאות הדומיניונים מהאימפריה הבריטית ושלטון ממשלת הממלכה המאוחדת - עצמאות שהחלה והתרחבה מאז תרומת הדומיניונים לניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.

בעקבות ההצהרה מונו נציבים עליונים לדומיניונים - שלמעשה היו בעלי תפקיד המקביל לשגריר של הממלכה המאוחדת בדומיניון. הראשון שמונה היה הנציב העליון הבריטי לאוטווה בשנת 1928.

מסקנות הוועידה נוסחו מחדש בשנת 1930 והובילו לחוק וסטמינסטר, 1931.

## קישורים חיצוניים
*נוסח ההצהרה 

קטגוריה:האימפריה הבריטית
קטגוריה:חבר העמים הבריטי
קטגוריה:ממלכות חבר העמים הבריטי
קטגוריה:אירלנד: היסטוריה
קטגוריה:קנדה: היסטוריה
קטגוריה:1926 בממלכה המאוחדת
ישראל 50

**ישראל 50** הוא ספר בפורמט אלבומי שיצא לאור  בשנת 1997, לקראת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ובו מובאים בקצרה אירועים מרכזיים שאירעו במדינה או שהשפיעו עליה, מקום המדינה ועד שנת החמישים.
הספר יצא לאור בהוצאת מעריב על ידי 'אלפא תקשורת'. גרסה נוספת יצאה בהוצאת קוראים וכללה מפתח שמות. עורכיו הראשיים הם יהודה שיף ודני דור, עורכים נוספים הם בן כספית, אילן כפיר ושרה שריג. האחראי על עריכת הצילומים הוא משה מילנר.

## תוכן

תוכן הספר עוסק באירועים המרכזיים בחמישים שנותיה הראשונים של המדינה משנת 1948 ועד שנת 1998.

הספר ערוך כך שכל שנה מתפרסת על פני ארבעה עמודים, ובהם מתומצתים האירועים של אותה שנה לפי הסדר הכרונולוגי. האירועים החשובים בולטים יותר ומלווים בצילומים.

האירועים המופיעים בספר לקוחים מכל ההווי הישראלי: ביטחון, כלכלה, פוליטיקה ודומיהם. אף על פי שחלק מן האירועים אינו שייך למדינה, כדוגמת מות הנסיכה דיאנה, ונחיתת האדם על הירח נכללו גם הם בספר כיוון שהשפיעו על הלך הרוח בישראל באופן קיצוני.

בתחילת הספר מובאים כל ראשי הממשלות והנשיאים שכיהנו במדינה עד שנת החמישים שלה.

ספר בסגנון זה יצא גם בהוצאת ידיעות אחרונות ובעריכתו של ניסים משעל הנקרא "ואלה שנות 50 למדינת ישראל", וכן בשנת 2008 יצא ספר המשך הגולל עשר שנים נוספות הנקרא "ישראל 60".

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ישראל: היסטוריה
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
מרסלה (יין)

**יין מרסלה** (באיטלקית: **Marsala**) הוא שם לסוג של יין המופק באזור העיר מרסלה בסיציליה (איטליה). ליין מעמד של "Denominazione di origine controllata" (יין מפוקח) על ידי ממשלת איטליה.

למרות שבני העיר לעיתים שותים את המרסלה "נקי", הוא משווק בדרך כלל כיין מחוזק. באופן מסורתי, חיזקו את יין המרסלה עם אתנול, על מנת שישרוד נסיעות ארוכות בים.

הזר הראשון אשר מתאר מרסלה הוא ככל הנראה סוחר אנגלי בשם ג'ון וודהאוס. ב-1773 הגיע וודהאוס לעיר מרסלה ו"גילה" את היין המקומי, שיושן בחביות עץ והיה בעל טעם דומה לזה של יינות מחוזקים ספרדיים ופורטוגזיים שהיו נפוצים באותה תקופה באנגליה. יין מרסלה מחוזק מיוצר בתהליך שנקרא in perpetuum, הדומה למערכת הסולרה שבה משתמשים לייצור שרי בחרס דה לה פרונטרה שבספרד.

## סוגי היין ומאפייניו
יין מרסלה מיוצר ממספר זני ענבים, בהם בולטים זני גרילו, אינזוליה וקטרטו. ליין צבע ענבר אופייני וארומה מורכבת שבה רמזים לטעם אלכוהול חזק, זאת כנראה הודות לתכולת האלכוהול הגבוהה של היין, הנעה בין 16% ל-20%. סוגי יין המרסלה מסווגים בהתאם למאפייניהם ולזמן היישון של היין ביקב:
* דרגת Fine ליין שעבר יישון מינימלי, בדרך כלל פחות משנה
* דרגת Superiore ליין שיושן לפחות שנתיים
* דרגת Superiore Riserva ליין שיושן לפחות ארבע שנים
* דרגת Vergine e/o Soleras ליין שיושן לפחות חמש שנים
* דרגות Vergine e/o Soleras Stravecchio e Vergine e/o Soleras Riserva ליין שיושן לפחות עשר שנים

יין מרסלה הוגש באופן מסורתי כיין אפריטיף בין המנה הראשונה והשנייה בארוחה. במטבח המודרני היין מוגש מצונן לצד גבינת פרמזן, גורגונזולה, רוקפור, או גבינה אחרת בעלת טעם עז, יחד עם פירות או עוגיות. יש המגישים יין מרסלה בטמפרטורת חדר כיין קינוח.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יינות איטלקיים
קטגוריה:המטבח הסיציליאני
המחוז הפדרלי של הוולגה

**המחוז הפדרלי של ה[[וולגה]]** (ברוסית: **Приво́лжский федера́льный о́круг** – פְּרִיווֹלְסְקִי פידירַלְנִי אוֹקרוק; בראשי תיבות: ПФО – פֶּפוֹ) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז נמצא בחלק המזרחי של רוסיה האירופאית. אוכלוסיית המחוז, נכון למפקד שנערך ב-2010 עומדת על 29,899,699 נפש ושטחו עומד על כ-400 אלף קמ"ר. נציג הנשיא במחוז הוא גריגורי ראפוטה, שמשרדו בניז'ני נובגורוד. העיר הגדולה ביותר קאזאן. 

left

## נציגי הנשיא במחוז
* סרגיי קיריינקו (18 במאי 2000 - 14 בנובמבר 2005)
* אלכסנדר קונובאלוב (נובמבר 2005 - מאי 2008)
* גריגורי ראפוטה (14 במאי 2008 - דצמבר 2011)
* מיכאיל בביץ' (דצמבר 2011 - 7 בספטמבר 2018)
* איגור קומארוב (7 בספטמבר 2018 -)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: מחוזות פדרליים
המחוז הפדרלי של אורל

**המחוז הפדרלי של אורל** (ברוסית: **Уральский федеральный округ; tr.: Uralsky federalny okrug**) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז הוא המערבי מבין שלושת המחוזות הממוקמים באסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 12,080,523 נפש (לפי מפקד של 2012) ושטחו הוא 1,788,900 קילומטר רבוע. נציג הנשיא במחוז הוא ארטיום ז'וגה ומשרדו שוכן ביקטרינבורג.

במחוז נמצאות כ-67% מעתודות הנפט של רוסיה (כ-6% מעתודות הנפט בעולם) וכ-78% מעתודות הגז של רוסיה (26% מעתודות הגז בעולם).

## נציגי הנשיא במחוז הפדרלי של אוראל
* פיוטר לאטישב (18 במאי 2000 – 8 בדצמבר 2008)
* ניקולאי ויניצ'נקו (8 בדצמבר 2008 – 6 בספטמבר 2011)
* יבגני קוייבאשב (ספטמבר 2011 – מאי 2012)
* איגור חולמנסקיך (מאי 2012 – יוני 2018)
* ניקולאי צוקאנוב (יוני 2018 – נובמבר 2020)
* ולדימיר יאקושב (נובמבר 2020 – ספטמבר 2024)
* ארטיום ז'וגה (אוקטובר 2024 –)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:רוסיה: מחוזות פדרליים
חולדה ליברנומה

**חוּלְדה לִיבֶּרָנוֹמֶה** (באיטלקית: **Hulda Liberanome**; נולדה ב-10 במרץ 1930) היא עיתונאית יהודייה-איטלקית. שימשה ככתבת העיתון "הארץ" באיטליה במשך כ-50 שנה. עורכת כתב העת Toscana ebraica.

## ביוגרפיה
חולדה בְּרָוֶר נולדה ב-1930 בווינה, בעת ביקור המשפחה בעיר. היא בתו של הגאוגרף וההיסטוריון אברהם יעקב ברור ואחותו הצעירה של הגאוגרף משה בְּרָוֶר.

גדלה בירושלים, למדה בבית הספר "מעלה" ונסעה בשנת 1947 ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בו קיבלה תואר ראשון ושני. בשנת 1952 חזרה ארצה ושירתה כקצינה בצה"ל. בשנת 1955 נישאה לפרופ' מנפרדו ליברנומה, מומחה להיסטוריה רומית באוניברסיטת פירנצה. הם היו לחברים פעילים בקהילה היהודית בפירנצה. שנים רבות הייתה חברה בוועד הקהילה היהודית בפירנצה, והיא מנהלת את "טוסקנה אבראיקה",  מגזין דו-חודשי שבו היא מפרסמת באופן קבוע כבר 34 שנים.

ליברנומה כתבה בקביעות בעיתונים ובכתבי עת באיטליה ובארצות דוברות אנגלית. במקביל, עבדה במחלקת יחסי הציבור של משרד המסחר האיטלקי בעיר פירנצה.

## מפרסומיה
**מאמרים**:
* .
* .
* .

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:מהגרות ישראליות
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לאיטליה
קטגוריה:ישראליות ילידות אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:בוגרות בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:משפחת ברור
טיטניט

שמאל|ממוזער|250px|טיטניט

**טִיטָנִיט** או **סְפֶן** (Sphene) הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של סידן וטיטניום. נוסחת המבנה של הטיטניט היא CaTiSiO5. זיהומים קלים של ברזל ואלומיניום נוכחים תמיד במינרל. בנוסף נפוצים במינרל מתכות נדירות כדוגמת האיטריום והצריום.

## כינויים
מקור השם טיטניט ביסוד טיטניום המצוי בהרכבו. השם סְפֶן מקורו ביוונית "ספנוס" ופירושו **טריז** וניתן למינרל בשל צורת הגביש האופיינית. השימוש בכינוי ספן למינרל בוטל על ידי "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים (CNMMN) של האגודה הבינלאומית למינרלוגיה שאישרה לשימוש את השם טיטניט בלבד. עם זאת, השם ספן עדיין מצוי כיום בשימוש כשם בלתי רשמי לאבני חן מטיטניט.

## תכונות אופטיות
מקדם השבירה של הטיטניט הוא 1.990-1.885 עד 2.050-1.915 עם שבירה כפולה חזקה של 0.105 עד 0.135 (דו-צירי חיובי). דגימות שקופות מצטיינות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) עז, כששלושת הצבעים המופיעים תלויים בצבע הגוף. בשל אפקט דיכוי הקרינה הפלואורסצנטית של הברזל הטיטניט אינו מגיב בקרינה פלואורסצנטית בתגובה על הקרנה באור על-סגול.

## תפוצה ושימושים

הטיטניט מופיע בסלעים מותמרים כמו גנייס ושיסט וכגרגרים באבני גיר וגרניט. מקומות בהם מוצאים טיטניט כוללים את פקיסטן, איטליה, רוסיה, סין, ברזיל, שווייץ מדגסקר, טירול באוסטריה, קנדה (מחוז רנפרו באונטריו) וארצות הברית (קליפורניה).

בישראל מצויים גבישים של טיטניט בגרניט שבנחל רודד. בחצי האי סיני מצויים גבישי טיטניט בסלעי הדיוריט שבמסיב הפרקמברי.

הטיטניט הוא אחד המקורות לטיטניום דו-חמצני (TiO2) המשמש כפיגמנט לבן.

כאשר אין בו פגמים יכול הטיטניט לשמש כאבן חן המכונה ספן. הספן היא בדרך כלל אבן בגוון שארטרז (על שם הליקר, בין צהוב לירוק) ונחשקת בשל פיזור הצבעים הבלתי רגיל שלה שעולה אפילו על זה של היהלום. אך פריכות וקשיות נמוכה מונעים שימוש באבן לשיבוץ בטבעות. ספן מתאימה יותר לתליון וסיכות או אפילו כאבן בלתי משובצת לאספנים.

## קישורים חיצוניים

* טיטניט באתר Mineral Galleries
* טיטניט באתר Webmineral
* טיטניט באתר Mindat.org
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אבני חן
קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
אמילי בראונינג

**אמילי ג'יין בראונינג** (באנגלית: **Emily Jane Browning**; נולדה ב-7 בדצמבר 1988) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אוסטרלית. תפקיד הפריצה שלה היה בסרט האימה "ספינת רפאים" (2002), לאחר מכן שיחקה בסרטים "סדרה של צרות" (2004), "סאקר פאנץ'" (2011) ובסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתור לורה מון.

## ביוגרפיה
בראונינג נולדה במלבורן, אוסטרליה. היא אומרת שלמדה להגות מבטא אמריקאי מתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום ששודרה ברשת ABC האוסטרלית. לבראונינג שני אחים צעירים, ניקולס ומת'יו. היא לקחה הפסקה ממשחק עד נובמבר 2006 כדי לסיים את לימודיה.

הקריירה של בראונינג החלה כאשר אביה של ידיד הבחין בכישרונה בבית הספר למשחק והוא המליץ לה לעסוק במקצוע. כעבור זמן קצר זכתה בתפקיד יחד עם ג'ודי דייוויס בערוץ הולמרק בסרט "The Echo of Thunder". בסרט האיש שתבע את אלוהים גילמה את דמותה של בתו של בילי קונולי. בנוסף, היא גילמה את תפקיד היילי פילטון בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Blue Heelers" בין השנים 2000–2002. יתר על כן, שיחקה כקאטי הרווד בסרט "Horror Ghost Ship" מ-2002.

בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס.

בשנת 2011 שיחקה בראונינג את התפקיד הראשי של "**בייבידול**" בסרט "סאקר פאנץ'" בבימויו של זאק סניידר. כמו כן, שיחקה גם בתפקיד הראשי כלוסי בסרט "היפהפייה הנרדמת".

בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתפקיד ראשי של לאורה מון. הסדרה מבוססת על הספר באותו שם מאת ניל גיימן.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אוסטרליות
קטגוריה:שחקניות ילדות אוסטרליות
קטגוריה:זמרות אוסטרליות
קטגוריה:דוגמניות אוסטרליות
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1988
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1988
המנון תנועת האספרנטו

**המנון תנועת האספרנטו** הוא **La Espero** (לָה אֶסְפֶּרוֹ, באספרנטו: "התקווה"). השיר, שחובר על ידי ד"ר אליעזר זמנהוף, נקרא בפי דוברי אספרנטו גם בשם **La Himno** ("ההמנון").

קובץ:LaEspero.ogg

## מילות השיר

## הלחן
ממוזער|La Espero
מספר אספרנטיסטים הלחינו את השיר.
הלחן המקורי (1891) היה של הסופר והפוליטיקאי השוודי קלס אדולף אָדֶלשֶלד (Claes Adolf Adelsköld).
בכנס העולמי הראשון (1905) בוצע לצד הלחן המקורי גם הלחן של הברון הצרפתי פליסיאן מני דה מניל (Félicien Menu de Ménil). לחן זה הוא המקובל, ולפיו שרים את La Espero בכל אירוע אספרנטיסטי מרכזי.

## קישורים חיצוניים

*הלחן המקורי של קלס אדולף אָדֶלשֶלד להמנון מבוצע על ידי האספרנטיסט, הבלשן והמוזיקאי דורון מודן.

קטגוריה:אספרנטו
קטגוריה:המנונים
קטגוריה:שירים נגד מלחמה
יונגפראו

**יונגפראו** (בגרמנית: **Jungfrau** - עלמה או בתולה) הוא הר ברכס האלפים הברניים בהרי האלפים של שווייץ. גובה פסגת יונגפראו 4,158 מטר, והיא נמצאת על גבול הקנטונים ברן וואלה. שתי הפסגות הסמוכות אליו הן "אייגר" (Eiger 3,970 מטר) ו"מונך" (Mönch 4,107 מטר). יונגפראו הוכרז בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית ביחד עם קרחון אלטש והר ביטשהורן.

הטיפוס לפסגת היונגפראו דורש יכולות טיפוס שלג בסיסיות. הראשונים שהעפילו אליו, בשנת 1811, היו האחים מייר מהכפר השווייצרי אראו. כיום מהווה היונגפראו מוקד משיכה לתיירים רבים בזכות רכבת העולה אל ההר דרך מנהרה חצובה.

ממוזער|שמאל|250px|צידו הצפוני של היונגפראו
[שמאל|ממוזער|200px|מבנה מרכז המבקרים בו נמצאת [תחנת רכבת|תחנת הרכבת יונגפראויוך]]

## הרכבת אל ההר

תחנת הרכבת הסופית ששמה יונגפראויוך ממוקמת בגובה של 3,454 מטר ולכן היא נחשבת לתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה. הרכבת, שנפתחה כבר בשנת 1912, נבנתה במשך 16 שנים ודרשה כוח עבודה של כ-3,000 עובדים. עיקר העבודה היה בשלב השני של סלילת מסילת הרכבת, מתחנת הביניים בקליינה-שיידג (Kleine Scheidegg) ליונגפראויוך, מכיוון שהמסילה חצובה כולה בתוך פסגת האייגר. הרכבת עושה את דרכה אל ההר בשיפוע של עד 25%, ובדרכה היא עוברת דרך הצד הצפוני של פסגת אייגר, שם היא עוצרת במנהרה למספר דקות כדי לאפשר לנוסעים לגשת אל פירי חציבה שבקצותיהם ממוקמים חלונות רחבים לצפייה בנוף. הפירים נוצרו כחלק מתהליך החציבה של המנהרה. הנסיעה אל ההר מתחנת הרכבת המזרחית של אינטרלאקן אורכת כשעתיים המכילות בתוכן מעבר בין 3 רכבות שונות. הנסיעה מתחנת הביניים בקליינה-שיידג אורכת כ-50 דקות כולל עצירות, ובדרך למטה כ-35 דקות. אורכה של המנהרה כ-7 קילומטר. בסמוך לתחנת הרכבת של יונגפראויוך נמצא מרכז מבקרים, על פסגת ספינקס הסמוכה ליונגפראויוך. במקום יש מסעדות, מערת קרח, דרגנוע אנכי לציון בוני התחנה, מרפסת תצפית ותחנת מחקר. מן המרכז ניתן לצאת לסיור רגלי המוביל לקרחון אלטש ולהרים הסמוכים.

## קישורים חיצוניים

* רכבות היונגפראו  
* מצלמת רשת של היונגפראו 
* תמונות ממסלול הרכבת
* 
* 

*
קטגוריה:האלפים הברניים
אנדרטת גאטאמלאטה

ממוזער|שמאל|250px|פרט באנדרטה
"**אנדרטת גאטאמלאטה**" או "**אנדרטת ארסמו דה נרני**"  (1477-1453) היא אנדרטת ברונזה אשר הוקמה בכיכר אנטוניוס הקדוש בעיר פדובה מול בזיליקת סנט'אנטוניו בידי הפסל האיטלקי דונטלו. האנדרטה מציגה את דמותו של הקונדוטיירו (Condottiero) ארסמו דה נרני (Erasmo of Narni), אשר נודע בכינויו "גאטאמלאטה" (באיטלקית: Gattamelata - "חתול הדבש"). הפסל, בגובה של 340 ס"מ, מוצב על גבי בסיס שיש אשר מונח על גבי מבנה הבנוי מאבן גיר, בגובה של כשמונה מטרים.

בצוואתו ביקש דה נרני, אשר נפטר בשנת 1441, להיקבר בתוך מצבת אבן והקציב למטרה זו כספים מתוך ירושתו. נסיבות הזמנת הפסל מאת דונטלו אינן ידועות לחלוטין. מסמכים ששרדו, המוקדם מביניהם משנת 1447, מעידים על הזמנת הפסל, היציקה והכן בידי יורשיו של דה נרני, אולם גרסאות אחרות טוענות כי מזמין היצירה היה הסנאט הונציאני.

דה נרני מתואר כפרש ובגודל הגבוה מקומת אדם. הוא רוכב על הסוס, מחזיק את המושכות בידו האחת, ואילו בשנייה הוא מחזיק מקל של רומח או נס. פניו עוצבו בריאליזם חד ובתווי פנים ייחודיות. השריון אותו הוא לובש מעוטר בתבליטים המזכירים שריונות של פסלים רומים כגון זה שכפסל אוגוסטוס מפרימה פורטה. הסוס עליו רוכב גאטאמלאטה עוצב באופן ריאליסטי. רגלו הקדמית מונפת באוויר כבצעידה, אולם כדי לשמור על יציבות הפסל ועל חלוקת המשקל על ארבע רגליים במקום על שלוש, הציב דונטלו מתחת לרגלו של הסוס כדור.

בסיס האנדרטה עוטר בתבליטים שנושאם פוטי וכן בנושאים צבאיים. בחזית מצויה הכתובת "OPVS DONATELLI. FLO", ואילו ברוחבה של האנדרטה נקבע תבליטים בעיצוב של זוג דלתות גדולות, המעניקות לאנדרטה גם משמעות של מצבת קבורה. ייתכן כי עיצוב זה נבחר מאחר ששטחה של הכיכר, בה עומדת המצבה, שימש בעבר כשטח בית הקברות. ה"דלת" הקרובה אל הכנסייה פתוחה מעט, ודרכה תוכל הדמות להיכנס אל ה"תהילה" המצפה לה.

## לקריאה נוספת

* אליק מישורי ועדה טיבר, **אמנות הרנסנס באיטליה**, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7-8, עמ' 174-187.
* John Pope-Hennessy, **Italian Renaissance Sclpture**, Phaidon, London, 1971, pp. 262-263

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:דונטלו
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:איטליה: אנדרטאות
קטגוריה:פדובה: יצירות אמנות
קטגוריה:פיסול של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:פדובה: מבנים
ניסוי וטעייה

[ממוזער|במכשירי ה[רדיו הראשונים, חוגת הכוונון לא הייתה מכוילת בקילוהרץ או מגהרץ כמו במכשירים המודרניים, לכן איתור התחנות הצריך ניסוי וטעייה. בתמונה זו משנת 1922 האישה המאזינה לרדיו מאתרת תחנות ורושמת את המספר שעל החוגה כדי שתוכל לאתר אותן שנית.]]
[ממוזער|ניסוי וטעייה ב[ביצה מבושלת|בישול ביצים, על הקליפות רשומים משכי הזמן בהם בושלו הביצים בניסיון להשיג את התוצאה הרצויה.]]
**ניסוי וטעייה** הוא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
השיטה משמשת בני אדם ובעלי חיים באופן טבעי, לצורך בחירת התגובה המתאימה בסביבה מרובת גירויים.

יש הטועים ומכנים ביטוי זה בשם **ניסוי ותהייה** (כמו תוהה על קנקנו), או **ניסוי ותעייה** (כמו שיטוט מיותר בדרכים). האקדמיה ללשון העברית מעדיפה "נסייה וטעייה" אך הצירוף הרווח בציבור הוא "ניסוי וטעייה".

השיטה של ניסוי וטעייה עשויה לסייע ללמידה ויש מחקרים מדעיים בפסיכולוגיה (בעיקר בביהייביוריזם) על אודות ההתנהגות הטבעית של אנשים וחיות שנוהגים בה.
ככל שבעל החיים מפותח יותר הוא מסוגל להשתמש בניסוי וטעייה באופן יעיל ומהיר יותר במצבים חדשים.
בנוסף, יכולת ההכללה של האדם מאפשרת לו להעביר את הניסיון שנצבר במצב אחד למצב אחר בעל מאפיינים דומים.

מדענים, טכנאים ובעלי מקצועות טיפוליים כמו רפואה נאלצים גם הם להשתמש בשיטה זו מפעם לפעם במקום בדרכי חקירה מסודרות יותר. דרכי למידה אחרות הן חקירה מדעית, תצפית על ניסוי וטעייה שעושה מישהו אחר, ולמידה בחיקוי הפתרון המקובל.

החסרונות העיקריים של הניסוי והטעייה הם ההסתפקות בפתרון הראשון שנמצא במקום לאתר את הפתרון המיטבי ובזבוז משאבים או סיכון בהתעסקות עם ניסיונות פתרון כושלים. חיסרון נוסף של שיטה זו הוא שבניגוד לממצאי חקירה מדעית, ממצאי חקירה בניסוי וטעייה לרוב אינם מתועדים ואדם המתחבט באותה בעיה לה נמצא כבר פתרון בניסוי וטעייה צריך לחקור אותה שנית.

ישנם חוקרי התנהגות כגון טמפל גרנדין שטוענים שבטבע רוב הלמידה נעשית בתצפית וחיקוי ולא בניסוי וטעייה. הם טוענים שתאורטית, היכולת ללמוד בחיקוי או בתצפית מעמידה את הלומד בפחות סיכונים, שבטבע נצפים יותר מקרים של לימוד מתצפית וחיקוי ושחיות מעבדה שתצפתו על ניסוי וטעייה של חיות אחרות או שחיקו פתרונות קיימים למדו מהר יותר מאלו שעסקו בניסוי וטעייה בעצמן.

## ראו גם
* הסקת מסקנות
* למידת חקר
* היוריסטיקה

## קישורים חיצוניים

* Cognition: How Your Mind Can Amaze and Betray You – הסבר על הקוגניציה האנושית ויכולת פתרון בעיות דרך ניסוי וטעייה מתוך Crash Course Psychology 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות מחקר
קטגוריה:למידה
קטגוריה:ניסוי
קטגוריה:פתרון בעיות
מגרלית

**מֶגרֶלִית** (**მარგალური ნინა** - מארגאלוּרי נינה; גאורגית: **მეგრული ენა**' - מֶגרוּלי אֶנה) היא השפה המדוברת בצפון-מערב גאורגיה. במאה ה-20 נקראת שפה זו גם בשם השפה ה**איוורית** (ივერიული, איווֶרִיוּלִי). דוברי השפה הם מגרלים, שהם תת-קבוצה אתנית של הגאורגים.

## היסטוריה
מגרלית היא אחת מהשפות הדרום-קווקזיות או השפות הכרתווליות. היא מקורבת מאוד ללאזית, שאף היא מאותה משפחת שפות. השוני בין שתי השפות נוצר במהלך חמש מאות השנים האחרונות, לאחר שהאוכלוסייה הצפונית (מגרלים) והאוכלוסייה הדרומית (לאזים) נפרדו בעקבות הפלישה העות'מאנית. המגרלית קרובה פחות לגאורגית, שממנה נפרדה במיליניום הראשון לפני הספירה, ובעלת קרבה רחוקה יותר לסוואנית, שממנה נפרדה במיליניום השני לפני הספירה. מגרלית איננה ניתנת להבנה על ידי דוברי השפות האחרות מאותה משפחה, למרות שנאמר כי דובריה יכולים לזהות הרבה מילים לאזיות. 

ישנם בלשנים הסוברים כי המגרלית והלאזית הן ניבים של השפה הזאנית, ובתחילת העת החדשה התפצלה הזאנית לווריאציות של מגרלית ולאזית. אולם, סברה זו אינה עולה בקנה אחד עם העובדה כי השפה הזאנית המאוחדת המדוברת כיום אינה תואמת למגרלית וללאזית. 

הטקסט המוקדם ביותר ששרד בשפה המגרלית מתוארך למאה התשע עשרה, ובעיקרה היא ספרות אתנוגרפית. המחקרים הבלשניים המוקדמים של המגרלית כוללים ניתוח פונטי שנעשה על ידי אלכסנדרה צגרלי (1880), הדקדוק על ידי יוסב קיפשידזה (1914) ושלווה ברידזה (1920). משנת 1930 ועד לשנת 1938 פורסמו מספר עיתונים במגרלית, ביניהם: "קאזאחישי גזטי", "קומונה", "סאמרארגאלוש צ'אי", "נאראזניש צ'אי" ו"סאמארגאלוש טוטומי". לאחרונה ישנה תחייה מחודשת של השפה עם פרסומם של המילונים - מגרלית-גאורגית על ידי אותר קאג'איה ומגרלית-גרמנית על ידי אותר קאג'איה וה. פנריך. כמו כן פורסמו מספר סיפרי שירה במגרלית.

## הגיית השפה וניבים
השפה נכתבת באלפבית הגאורגי.

ניביה העיקריים הם:
*זוגדידי-סאמורזקנו או הניב הצפון-מערבי 
**ג'ווארי 
*סנקי או הניב הדרום-מזרחי 
**מרטווילי-בנדזה
**אבשה

## מקורות
[שמאל|ממוזער|250px|תפוצת המגרלית בשנים [1991-1992]]
*אלכסנדרה צגרלי (1880), "מחקרי מגרלית: ניתוח הפונטיקה של הפשה המגרלית" (רוסית) 
*יוסב קיפשידזה (1914), "הדקדוק של השפה המגרלית (איברית)", (רוסית) 
*שלווה ברידזה (1920), "השפה המגרלית (האיברית)", (גאורגית)
*לאורנס ברוארס (2004), "Containing the Nation, Building the State - Coping with Nationalism, Minorities, and Conflict in Post-Soviet Georgia"

## קישורים חיצוניים
 
*מגרלית באתר אתנולוג
*נאנאשי נינה - ספר הא"ב הראשון במגרלית 
*מגרלית באתר TITUS, (גרמנית) 
*מילון מגרלית-גאורגית, אותר קאג'איה 
*פרויקט המגרלית, פרויקט להצלת השפה המגרלית, אוניברסיטת לונד, שוודיה 
*השפות הכרתווליות, זוראב סארג'וולאדזה
* 

קטגוריה:גאורגיה: שפות
קטגוריה:שפות כרתווליות
קטגוריה:סמגרלו
פורטוס יוליוס

**פורטוס יוליוס** (לטינית **Portus Iulius**) היה נמל באיטליה ששימש את הצי הרומי, ושכן בקצהו המערבי של מפרץ נאפולי.

## היסטוריה
סקסטוס פומפיוס, לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על כוחותיו של אביו פומפיוס הגדול, השתלט על סיקיליה והיה מסוגל לבצר את מעמדו שם כתוצאה מהאירועים הסוערים ברומא שגרמו לחוסר יציבות. וכך, תחת הנהגתו, הפכה סיקיליה למעוז של שוד ימי שאיים על הספקת התבואה לרומא.

הניסיונות שנעשו להגיע לשלום בין פומפיוס לכוחות הטריומווירט השני נכשלו, והאיום שפומפיוס היווה על הספקת המזון לרומא הביא לפריצת מלחמה. ניסיונו של אוקטביוס להביסו נכשל מכיוון שהיה חסר ניסיון בלוחמה ימית, ולאחר תבוסתו הוא הטיל את מלאכת בניית הצי על מצביאו מרקוס ויפסניוס אגריפס.

הדבר הראשון שאגריפס עשה היה לבנות נמל מבטחים שממנו יוכל לאמן את מלחיו ולבנות אוניות, וכך בסופו של דבר לצאת למלחמה נגד כוחותיו של פומפיוס ולמגרו. אגריפס בחר לבנות את הנמל במפרץ קימה, שסיפק הגנה לספינות מתנאי מזג אוויר קשים והיה מושלם לבניית אוניות, אולם כדי להפוך אותו לנמל שממנו אפשר יהיה להפעיל צי מלחמה הוא חיבר את אגם אוורנוס, שעל יד פוטיאולי, עם הים, והקים במקום את נמל **פורטוס יוליוס**, שנקרא כך לכבוד חברו אוקטביוס.

לאחר ניצחונו של אגריפס על פומפיוס בשנת 36 לפנה"ס, פורטוס יוליוס ננטש כנמל, ומפקדת הצי הרומי הועברה למיסנום, שהתאים יותר כנמל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הים התיכון: נמלים
קטגוריה:אירופה: נמלים
קטגוריה:מפרץ נאפולי
קטגוריה:הצבא הרומי
אליפות אירופה בכדורסל 1937

**אליפות אירופה בכדורסל 1937**, המכונה גם **[[יורובאסקט]] 1937**, הייתה האליפות האזורית השנייה שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. שמונה נבחרות הוזמנו לשחק באליפות זו, שנערכה בריגה שבלטביה, וזכתה בה נבחרת . המשחקים נערכו באולם הספורט ששייך למסילות הברזל.

## תוצאות
### שלב מוקדם
שמונה הנבחרות חולקו לשני בתים של ארבע קבוצות. שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר, ושתי האחרונות הלכו למשחקי הדירוג.

### בית א'

*הערה:  ניצחה במקור את  31–28, אך בעקבות טעות של השופט הכריזה פיב"א על משחק חוזר. מצרים סירבה ולא הופיעה למשחק החוזר, ולכן ספגה הפסד טכני 0–2. לאחר מכן היא אף פרשה מהתחרות.

### בית ב'

### משחקי דירוג

### חצי גמר

### משחק הגמר

## כדורסלנים מצטיינים
* השחקן המצטיין -  פראנאס טלזונס
* מלך הסלים -  רודולף יורצינש - 12.5 נק' למשחק בממוצע

## דירוג סופי
#
#
#
#
#
#
#
#

## קישורים חיצוניים

* האליפות, באתר פיב"א
* אליפות באתר פיב"א אירופה
* תיאור משחק הגמר
* נתונים מאתר linguasport

קטגוריה:אליפויות אירופה בכדורסל
קטגוריה:1937 בספורט
קטגוריה:ריגה: ספורט
קטגוריה:לטביה: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט בלטביה
אליפות אירופה בכדורסל 1939

**אליפות אירופה בכדורסל 1939**, המכונה גם **[[יורובאסקט]] 1939**, הייתה האליפות האזורית השלישית שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. לתחרות הוזמנו שמונה נבחרות לאומיות.

האליפות נערכה על ידי האלופה המכהנת ליטא ונערכה בבירה קובנה בתאריכים 21–28 במאי 1939.

## תוצאות
התחרות נערכה בפורמט של בית אחד בן שמונה נבחרות, כשכל נבחרת שיחקה נגד כל שבע הנבחרות האחרות. ניצחון היה שווה שתי נקודות והפסד שווה נקודה אחת.

המשחק החשוב בתחרות, בדיעבד, היה המפגש בין  ל, בו ליטא ניצחה בהפרש נקודה. לו הייתה לטביה מנצחת, היא הייתה זוכה באליפות.

### הדירוג הסופי

## שחקנים מצטיינים
* השחקן המצטיין -  מיקולס רוזגיס
* מלך הסלים -  הינו וסקילה - 16.7 נק' בממוצע למשחק

## קישורים חיצוניים

* האליפות, באתר פיב"א
* אליפות באתר פיב"א אירופה
* תיאור האליפות
* נתונים מאתר linguasport

קטגוריה:אליפויות אירופה בכדורסל
קטגוריה:ליטא: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט בליטא
קטגוריה:1939 בספורט
קטגוריה:קובנה: ספורט
סון

ה**סוֹן** (בצרפתית: **Saône**) הוא נהר במזרח צרפת. מקור הנהר על יד העיירה ויומניל שברכס הרי הווז', באזור לורן. הנהר נשפך לנהר הרון בעיר ליון. היובל העיקרי של הסון הוא נהר הדו (בצרפתית: Doubs), שמתחיל בהרי היורה ונשפך לסון באזור ורדן-סור-לה-דו שבחבל בורגון-פרנש-קונטה. אורכם המשותף של הדו והסון הוא 480 קילומטרים, מה שהופך אותו לנהר הארוך ביותר בצרפת. 

השם סון נגזר משמה של אלת הנהרות הגאלית Souconna. ברם, שמו העתיק של הנהר בתעודות היה Arar.

שמאל|ממוזער|250px|מראה גדות הסון בליון, ובו נראים קתדרלת סן ז'אן-בטיסט, הבזיליקה נוטרדאם דה פורבייר והטור מטאליק דה פורבייר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:בורגון
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: נהרות
הופשטטר

**הופשטטר** הוא שם משפחה ממקור גרמני (תעתיקים נפוצים הם Hofstädter ו-
Hofstätter)

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
איוב ת'אבת

**איוב ת'אבת** (בערבית: **ايوب ثابت**; 1884 - פברואר 1947) היה פוליטיקאי לבנוני פרוטסטנטי.

## ביוגרפיה
ת'אבת נולד בביירות למשפחה מרונית ששורשיה בבחמדון, אך הוא עצמו המיר את דתו לפרוטסטנטיות. הוא למד באוניברסיטה הסורית פרוטסטנטית בביירות. בשנת 1905 הוא היגר לארצות הברית בה למד רפואה ועבד במשך מספר שנים. בשובו לביירות הוא היה לפעיל מרכזי בתנועת הרפורמה אל-גמיעה אל-איסלמיה ואף מונה למזכיר הארגון. בשנת 1913 הוא שהה בפריס ויצר קשרים עם שלטונות צרפת. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שהה בארצות הברית ופעל בהסברה למען צרפת בקרב יוצאי לבנון. ת'אבת היה מתומכי הפן ערביות ועל פעילותו נגד האימפריה העות'מאנית הוא נדון למוות בהיעדרו שלוש פעמים. ת'אבת הטיף לסילוק הטורקים והקמת אוטונומיה ערבית בחסות המעצמות. אחרי המלחמה נבחר ת'אבת לפרלמנט כנציג המיעוטים.

בשנת 1926 הוא כיהן בסנאט הלבנוני ופעל עם אמיל אדה להחליף את ראש הממשלה אוגוסטה אדיב פשה במוחמד אל-ג'יסר. בשנת 1928, בלחצו של הנציב העליון הצרפתי, אוגוסטה הנרי פונסוט, מונה ת'אבת לשר הפנים והבריאות. פונסוט ביקש בכך לפצות את ת'אבת על נאמנותו וגם קיווה שת'אבת יבצע רפורמות נדרשות בצמצום הבירוקרטיה. בתחילה, הממשלה אכן פעלה לצמצום הבירוקרטיה דרך פיטורי עובדים. אולם העובדים שפוטרו היו בעיקר מוסלמים או כאלו שהיו מזוהים עם יריבים פוליטיים, מה שהביא ביקורת רבה על הממשלה. בבחירות של 1929 הפסיד ת'אבת את מושב המיעוטים בפרלמנט לעבדאללה איסהק הארמני.

במפקד שהתקיים בלבנון בשנת 1932 נרשם ת'אבת כחסר דת. ת'אבת המשיך לכהן כשר, ובאוגוסט 1934 הוא היה אחד מארבעת המועמדים לנשיאות לבנון. הוא נחשב לפופולרי בקרב נוצרים ומוסלמים, אולם היותו פרוטסטנטי הציגה את סיכוייו כנמוכים. בנובמבר 1934, לאור התפטרותו של שארל דבאס היה אחד משני המועמדים להחליפו כיושב ראש הפרלמנט, אך הוא ויתר על המשרה שנמסרה לפייטרו טראד.

ב-30 בינואר 1936, מונה על ידי אמיל אדה למזכיר המדינה, וכיהן בתפקיד זה עד ל-5 בינואר 1937. במרץ 1943 מונה ת'אבת לנשיא לבנון הזמני ולראש ממשלה זמנית בת שלושה חברים לצורך קיום בחירות חדשות. ת'אבת ניסה לעכב את קיום הבחירות, אולם נאלץ לבסוף לקבוע מועד ביוני 1943 מועד לבחירות.

לקראת הבחירות, קבע ת'אבת שבפרלמנט יהיו 32 מושבים לנוצרים ו-22 למוסלמים, חלוקה שנתנה לנוצרים המרונים רוב בפרלמנט. קביעה זאת נעשתה על ידי הכללה של אזרחים לבנונים שהגרו ממנו, שהיו ברובם הגדול נוצרים, בתוך בעלי זכות הבחירה. קביעה זאת עוררה תרעומת רבה מצד המוסלמים, והגנרל הבריטי ספירס, שצידד במוסלמים הביא להחלפתו של ת'אבת, ביולי 1943. בבחירות התמודד במסגרת "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. הוא נבחר לפרלמנט במחוז ביירות והיה לאחד מראשי האופוזיציה. בתחילת 1944 בדיון על הסכם מכס עם סוריה, תמך בהסכם נגד עמדתם של עמיתיו הלאומיים, בטענו שההסכם השיג את מה שניתן. במרץ 1945, בעקבות הקמת הליגה הערבית, נפגש עם אמיל אדה ואלפרד נקאש לדון בדרכים לשמור על עצמאות לבנון.

ת'אבת נפטר בביירות בפברואר 1947 בעת שכיהן כציר בפרלמנט הלבנוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי לבנון
קטגוריה:ראשי ממשלת לבנון
קטגוריה:לבנון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ביירות: אישים
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-1951
ויקראם סאראבהאי

**ויקראם אמבאלאל סַארַאבְּהַאי** (בגוג'ראטית: **વિક્રમ અંબાલાલ સારાભાઇ** , 12 באוגוסט 1919 - 31 בדצמבר 1971) פיזיקאי ומהנדס הודי, אבי תוכנית החלל של הודו.

## סאראבהאי כמייסד מוסדות מחקר מדעיים
במהלך פעילותו המדעית והמינהלית, יזם סאראבהאי והקים 43 מוסדות מחקר, פיתוח ומדע ברחבי הודו. בתקופות מסוימות עמד במקביל בראש מספר ניכר של מוסדות מחקר אלה. כחלק מהשנה הגיאופיזית הבינלאומית (1958-1957) הקים סאראבהאי מכון לחקר הקרינה הקוסמית, בהרי קשמיר.

## סאראבהאי ותוכנית החלל ההודית
סאראבהאי נחשב לאבי תוכנית החלל של הודו. בכוח מנהיגותו והכריזמה שלו, הצליח לשכנע את הדרגים הפוליטיים בהודו לתמוך בהקמתה. סאראבהאי הקים את מרכז החלל הראשון בהודו, בו מצויים מתקני ייצור, שליטה, בקרה ושיגור.

סאראבהאי עמד על כך שהודו זקוקה לעצמאות בחלל, קרי פיתוח לוויינים מייצור עצמי, משגרים ומערכות שליטה ובקרה. ציטוט מדברים שאמר משמש כמוטו לסוכנות החלל ההודית עד היום, ומופיע במקורות רבים, כולל פרסומים של סוכנות החלל ההודית, תערוכות וכנסים בנושאי חלל:

## מרכז החלל ויקראם סאראבהאי
מרכז החלל הגדול והחשוב ביותר של הודו נקרא על שמו של סאראבהאי. במרכז זה מתבצעות רוב עבודות המחקר והפיתוח בתחום החלל בהודו, אך לא שיגורים לחלל.

## פרסים והוקרה
הנחתת על הירח, כחלק ממשימת צ'אנדריאן 2, נקראת ויקראם, על שמו.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של סאראבהאי, באתר הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:תוכנית החלל ההודית
קטגוריה:פיזיקאים הודים
קטגוריה:מהנדסים
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1919
קטגוריה:נפטרים ב-1971
סאות' גלמורגן

**סַאוּת' גְלֶמוֹרְגְן** (באנגלית: **South Glamorgan**, בוולשית: **De Morgannwg**) הוא מחוז שמור בוויילס.
## היסטוריה
הוא נוצר לראשונה בשנת 1974 תחת חוק הממשל המקומי 1972, בתור שטח מועצה מחוזית. הוא כלל את המועצה המקומית של קארדיף יחד עם חלקיו הדרומיים של המחוז המנהלי של גלמורגן, וכן את אזור סיינט מלונס ממונמות'שר.

שטחים אלה חולקו בין שני מחוזות-משנה: קארדיף ועמק גלמורגן (היה זה מספר נמוך ויוצא מגדר הרגיל של מחוזות-משנה שנוצרו בתוך מחוז על פי החוק: המחוז הנוסף היחיד עם מספר כזה היה האי וייט).

מועצת סאות' גלמורגן בוטלה ב-1 באפריל 1996, כאשר שני מחוזות-המשנה שלה הפכו ליחידות עצמאיות. ליחידות העצמאיות סופחו ארבע קהילות ממיד גלמורגן, כאשר ויק, סיינט בריידס מייג'ור ויוני הועברו למחוז עמק גלמורגן ואילו פנטירך וקרייגיאו הועברו למחוז קארדיף. סאות' גלמורגן מוסיף להתקיים כמחוז שמור לצרכים דוגמת מתן התואר לורד-לוטננט, וככזה כולל גם את ארבע קהילות אלה.

קטגוריה:ויילס: מחוזות
קטגוריה:גלמורגן
טאקט

**טאקט** פירושו התנהגות הולמת המבוססת על התחשבות מאוזנת במצב החברתי ובסביבה שבהן נמצא אדם ברגע נתון במודעות. מקור המילה במילה היוונית *τακτ*, שמשמעותה מגע או תחושה (בדומה למילה האנגלית touch).

לדוגמה, ביחסים בין-אישיים, טאקט פירושו התנהגות הנעשית תוך התחשבות ברגשות הזולת ובערכי המוסר שאותם הזולת מוקיר, על מנת ליצור אווירה נוחה ומערכת יחסים הרמונית, ולהפחית את הסיכון לעימותים ועלבון.

חוסר טאקט פירושו התנהגות בחוסר התחשבות בזולת.

טאקט הוא צורה של דיפלומטיה בין-אישית: היכולת להשפיע או להעביר מסר טעון מבלי לפגוע, וזאת באמצעות התחשבות, חמלה, נדיבות והיגיון, ולעומתו, חוסר-טאקט הוא התנהגות פוגענית, מעליבה וחסרת התחשבות מבלי שהאדם מודע לכך.

## בתרבות
### במקורות
בספר משלי משלים רבים המזהירים מפני תוצאותיהם ההרסניות של הלעג, הזלזול והביזוי, לפוגע עצמו, שכן בסופו של דבר, החברה מתרחקת ממנו.

דוגמה לאדם בעל חוסר רגישות למצב, נמצא בסיפור אלישע והאישה השונמית, לפי פירושים ממקורות נוצריים, כאשר גיחזי דוחף את האישה שבעבר סייעה לאלישע, ועתה מתחננת לרגליו. גיחזי לא שם לב לצערה או לילד המת שבזרועותיה. בהמשך הוא אינו מבין את ההשלכות שיש לבקשת תמורה מנעמן שר צבא ארם, ונענש על כך.

### בתרבות בת ימינו
הספר "הפיל שבחדר" מאת אביתר זרובבל, דן בתופעת ההשתקה וההכחשה, גם במקרים שרואים אלימות כלפי נשים וילדים בבתי השכנים, שנובעת מהרצון להיראות בעלי טאקט ורגישות חברתית ולא "לתחוב את האף לעניינים לא לנו".

בשנת 2001 שודר פרק בסדרת הטלוויזיה ויל וגרייס בשם "צעירים חסרי טאקט".

בנג'מין דיזראלי כתב: בהיעדר טאקט - אינך יכול ללמוד דבר.

ד"ר סוס (תאודור זאוס גייזל) חרז חרוזים סביב המילה באנגלית.

אייזק ניוטון הגדיר טאקט כ"אמנות הבעת דבר בלי ליצור אויבים".

וינסטון צ'רצ'יל צוטט אומר: טאקט הוא האמנות לומר לאדם "לך לעזאזל" באופן כזה שהוא יצפה וייחל כבר לצאת לדרך.

בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המופע של קתרין טיית'" הייתה דמות אישה חסרת טאקט בשם 'עלי', אותה שיחקה טיית'. היא פוגשת אדם חירש ומנסה לנחש מהי הפנטומימה, פורצת לתוך דברי אדם מגמגם וקוטעת אותם, ומדברת באופן מפורש על פגם מלידה ניכר במצחו של מישהו כאילו מדובר במשהו שיש לרחוץ אותו. טיית' סיפרה למראיינים באחד העיתונים שהדמות מבוססת עליה עצמה ומקצינה מצבים מביכים אליהם נקלעה היא בהזדמנויות שונות.

בסרטון קצר של ריזון טיוי - הסדרה דאלאס הוצגה כוולגרית, פוגענית וחסרת טאקט, אך כזו שגרמה להפלת משטר ניקולאה צ'אושסקו ברומניה, כשאזרחי ארץ זו צפו בכל מה שניתן לקבל תחת הקפיטליזם, ושנמנע מהם תחת הקומוניזם או הסוציאליזם הנשלט ביד קשה בידי שליט יחיד.

## ראו גם
* שקר לבן
* דיפלומטיה
* תקינות פוליטית
* Faux pas

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:התנהגות
אלכסנדר פופ

**אלכסנדר פופ** (באנגלית: **Alexander Pope**; 21 במאי 1688 - 30 במאי 1744), מגדולי המשוררים האנגלים של המאה ה-18. ידוע במיוחד בזכות מסותיו בחרוזים, תרגומיו ליצירותיו של הומרוס, והסאטירות שלו. שורות רבות משיריו נעשו מטבעות-לשון שגורות בשפה האנגלית. שירו הדידקטי "מסה על האדם", מה שנחשב במאה ה-18 ליצירת המופת שלו, הייתה נערצת בזמנו על ידי אישים רבים, ביניהם קאנט.

## קורות חיים
פופ נולד ב-1688 בלונדון להורים קתולים. חודשים מעטים לאחר לידתו אירעה המהפכה המהוללת שסילקה סופית את הקתולים מעמדות השפעה באנגליה. כקתולי נשללו מפופ הצעיר הזכות ללמוד באוניברסיטה והאפשרות לקבל חסות של פטרון. קשיים אלה עודדו אותו לבנות את עתידו ואת מעמדו במו ידיו: כנער הקדיש את זמנו לקריאה, כמתבגר יצר קשרי ידידות עם סופרים ומבקרים, וכגבר צעיר הבטיח לעצמו עצמאות כלכלית לכל חייו בזכות הצלחתם המסחרית של תרגומיו ליצירות הומרוס.

שירתו המקורית, שהקנתה לו את מעמדו כמשורר החשוב ביותר של התקופה, היא שירת שנינה סאטירית. הדבר הולם את תקופתו: שנות פעילותו של פופ הן שנות השיא והבשלות של הנאו קלאסיציזם האנגלי, שהשנינה, ההפתעה, האלגנטיות, ההישענות על דגמים יווניים-רומיים וההקפדה הז'אנרית הן מערכיו הבסיסיים. שנינה זו, wit, הייתה בסביבתו הפואטית של פופ מושג תאורטי מרכזי שמשמעיו רבים: שירה, יצירה, דמיון ספרותי, ברק, ברק-כזב, כישרון – ושנינה כפשוטה: מענה-לשון מפולפל, חד ומכתמי.

אלכסנדר פופ נפטר בשנת 1744, ככל הנראה, כתוצאה ממחלת השחפת בה חלה.

## יצירותיו החשובות
* מסה על הביקורת (1711)
* יער וינדזור (1713)
* חטיפת התלתל (1712 - 1714)
* תרגום האיליאדה (1715 - 1720)
* תרגום האודיסאה (1725 - 1726)
* דנסיאדה (1728)
* מסה על האדם (1733 - 1734)
* מסות מוסר (1731-1735)

## ראו גם

* ביקורת ספרות
* שיר תיאורי

## לקריאה נוספת
* אלכסנדר פופ – **מסה על השירה הפסטורלית** (מאנגלית: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
*אלכסנדר פופ – **מסה על הביקורת** (נוסח עברי: צור ארליך),** **דחק, סדרת דרש לכתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2019.
*אלכסנדר פופ – **מסה על האדם** (נוסח עברי: צור ארליך),** **דחק, 2024.
*אלכסנדר פופ – **כיצד לכתוב שיר אפּי** (מאנגלית: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יח', 2025.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:מתרגמים מיוונית
קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים
קטגוריה:אנגלים שנפטרו משחפת
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:ילידי 1688
קטגוריה:נפטרים ב-1744
המועצה הישראלית להתנדבות

שמאל|ממוזער|250px|סמליל המועצה עד 2022
**המועצה הישראלית להתנדבות** (שעד 2022 נקראה "**המועצה הלאומית להתנדבות בישראל**") היא עמותה שנוסדה ב-1972, על ידי ממשלת ישראל במטרה להפעיל מתנדבים, שיעסקו בפעילות התורמת לצמצום פערים בחברה הישראלית.

ייעודה של המועצה הוא הכפלת ההתנדבות בישראל ובין השנים 2009 ל-2014 עלתה ההתנדבות מ-15% ל-28% מהציבור. כן יעד ההתנדבות לצעירים הגעה ל-70% בתוך 5 שנים (עד 2020) ולכלל הציבור 50% התנדבות.

במהלך השנים, הן מפאת היותה של העמותה הגוף המנוסה והדינמי בנושא ההתנדבות, והן עקב התמיכה לה זכתה מממשלת ישראל, הפכה המועצה לארגון גג בנושא ההתנדבות.

המועצה מאגדת בתוכה ארגונים וולונטריים וציבוריים, המפעילים מתנדבים בשירותים החברתיים, ועוסקת בייעוץ והדרכה לארגוני מתנדבים.

## אותות ופרסים המוענקים על ידי העמותה
* המלצה על מקבלי "אות הנשיא למתנדב"
* אות קהילה מתנדבת מיסודה של המועצה להתנדבות מוענק לרשות מקומית המצטיינת בתחום ההתנדבות החל משנת תשע"א במפעל משותף עם משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, הכנסת והשלטון המקומי
*המלצה על מקבלי מגן ראש הממשלה למנהיגות מתנדבת
*קביעת מקבלי מגן השר לאיכות הסביבה, מגן שר הקליטה ומגן שר הבריאות
*הענקת פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים
*קביעת מקבלי אות המופת על תרומה לחברה
*הענקת תג ההתנדבות מלאכים ברשת יחד עם איגוד האינטרנט הישראלי

## פורטל ההתנדבות
המועצה מנהלת באתרה את פורטל התנדבות בישראל בשיתוף: ג'וינט ישראל, החברה למתנ"סים, יחידת ההתנדבות של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, עמותת רוח טובה, המרכז הישראלי להתנדבות נוער, יד שרה, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, המשרד להגנת הסביבה, מיקרוסופט ישראל, אינטל ישראל וחברות נוספות.

הפורטל נועד לרכז את כל נושא ההתנדבות באתר אחד.

## קישורים חיצוניים
* 
*פורטל ההתנדבות
*סיפורה של ההתנדבות בישראל - ארכיון שיתופי
* 

*פייסבוק קהילת מנהלי התנדבות- רמ"ה (רשת מנהלי התנדבות)

קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
קטגוריה:ישראל: ארגוני עזרה
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:התנדבות בישראל ובארץ ישראל
ארי בן שבתאי

**ארי בן שבתאי** (נולד ב-22 בינואר 1954, ירושלים) הוא מלחין ישראלי.

## לימודים

ארי בן שבתאי החל ללמוד הלחנה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון בשנת 1979. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים לימודי הלחנה לתואר ראשון אצל מרק קופיטמן. אחרי סיום התואר השני המשיך ללימודי התואר השלישי באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. מוריו שם היו ג'ורג' קראמב וריצ'רד ורניק.

ארי בן שבתאי הוא ראש החוג לתורת המוזיקה, הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה בירושלים. הוא כיהן כיו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל ובמסגרת תפקידו זה הפיק סדרת תקליטורים "אנתולוגיה של מוזיקה ישראלית לפסנתר".

הוא נמנה עם סגל ההוראה של Muzik, בית ספר גבוה למוזיקה, יצירה והפקה, שם הוא מלמד קורס במוזיקה אלקטרונית.

בן שבתאי משתמש בכתיבתו בטונאליות ובאטונאליות, במודאליות, ברבעי טונים ובשיטת שנים-עשר הטונים ועוד. בין השאר הוא משתמש בשיטת המקצבים של אוליבייה מסייאן.

יצירותיו של בן שבתאי מנוגנות בפסטיבלי מוזיקה בעולם. בחגיגות יובל 3000 לירושלים נוגנה יצירתו "מגרפה" בביצוע תזמורת פיטסבורג עם המנצח לורין מאזל.

## יצירות חשובות
* "מבוא ואלגרו" לחליל, אבוב, טרומבון, נבל, רביעיית מיתרים וקונטרבס (1979)
* שלושה קטעים לקלרינט סולו על פי "הנביא" מאת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (1979)
* "רפסודיה" לכינור סולו (1980)
* "מזמור", וריאציות על נושא יהודי-פרסי לשלישיית מיתרים וזמרת או קלרינט (1981)
* "אלגיה לאנה פרנק" לתזמורת סימפונית (1983)
* "רובעייאת", מחרוזת קטעי קריאה ושירים של עומר ח'יאם למצו-סופרן, קלרינט, בסון, כינור, ויולה, פסנתר וכלי הקשה (1983)
* "חזיונות של זמן" לחליל עם הגברת אלקטרונית וכלי הקשה עם השהייה אלקטרונית, (1984)
* קרנות ונבלים, חמישה שירי אהבה מצריים (מתורגמים מהירוגליפים) לסופרן, קרן אנגלית, קרן צרפתית, קונטרבס ונבל (1985)
* "שלוש רומנסות" לפסנתר סולו (1986)
* "יחזקאל", קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת (1988)

## פרסים ומלגות
* פרס קלרמונט
* מלגת הלחנה מטעם קרן שרת
* מלגת לימודים מטעם שגרירות ארצות הברית וחברת ITT
* פרס ראשון בתחרות הלחנה מטעם התזמורת הפילהרמונית הישראלית על "סינפוניה כרומטית".
* פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2005)
* פרס אקו"ם למוזיקה קונצרטית וספרות לשנת 2015, פרס ע"ש פאול בן-חיים על מפעל חיים. כלול יצירתו של פרופ' ארי בן שבתאי, מקיף כמעט כל ז'אנר אפשרי במוזיקה הקונצרטנטית, דבר המתאפשר בזכות שליטתו המרשימה במגוון אמצעי ביטוי מוזיקליים: מהתחביר הטונאלי והפוסט-טונאלי, ועד לתחביר הכולל בתוכו סאונד במובנים המופשטים ביותר שלו. ארי בן שבתאי הוא מלחין אשר מתחדש ומחדש באופן תדיר, תוך התכתבות רחבה ועמוקה עם עולמות מוזיקליים מגוונים: מן הבארוק דרך הרומנטיקה המאוחרת, פוסט-אימפרסיוניזם, מינימליזם והשפעות ממוזיקת ג'אז ורוק עכשווי. שליטתו במדיום האלקטרוני ובטכניקות התיקלוט (DJ) באה לידי ביטוי באחדות מיצירותיו. גובה הפרס 35,000 ₪

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחיני מוזיקה אלקטרונית ישראלים
קטגוריה:מלחיני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:מוזיקאים ירושלמים
קטגוריה:סגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:זוכי פרס אנגל
קטגוריה:זוכי פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אלימה

שמאל|ממוזער|250px|הדפס, 1990**אֲלִימָה** היה שמה המקצועי של **אלימה ריטה** (1932 – 18 ביוני 2013) שהייתה ציירת, מומחית להדפס ומורה לאמנות ישראלית.

## ביוגרפיה
אלימה בת אליעזר ורבקה ריטה, נולדה בנשר, ובגיל חמש עברה עם משפחתה להתגורר בקריית חיים. אלימה היא בת דודתו של פרופ' יוסף ויסמן. בשנת 1951 פנתה ללימודי אמנות בבית הספר בצלאל שבירושלים. לאחר שנת לימודים אחת, פרשה מהלימודים והתגייסה לשירות צבאי. בתום שירותה הצטרפה לתלמידי המדרשה למורים לציור בתל אביב מיסודם של הצייר אהרון אבני והמחנך אליהו בילס. עם תום לימודיה הפכה לאמנית פעילה והִרבתה להציג מעבודותיה ברחבי הארץ. בנוסף פנתה להוראת אמנות.

עבודותיה מתאפיינות בציורי והדפסי נוף מופשט, היונק ממראות נוף ילדותה בשדות החקלאיים שהקיפו את קריית חיים בה התגוררה. עם העלאת שאלת ארץ ישראל השלמה, הוסיפה לציורי הנוף - מסגרת, ובכך רמזה לדעתה בדבר הצבת גבול לנוף הישראלי.

אלימה היא זוכת פרס עידוד היצירה מטעם משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2007, זוכת פרס שרת התרבות והספורט לשנת 2010 וזוכת פרס הקרן ע"ש הציירת נתה דושניצקי-קפלן מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות.

בשנת 2009 נערכה תערוכה מקיפה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות באצירת יניב שפירא ובליווי קטלוג מקיף. ב-2012 חזר שפירא ואצר תערוכה נוספת של אלימה בגלריה הקיבוץ, בה הוצגו עבודות חדשות לצד עבודות של אמנים אחרים מאוסף האמנות הפרטי של האמנית.

אלימה נפטרה ב-2013. על שמה פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.

בשנת 2022 קבעה עיריית תל אביב לוחית זיכרון בכניסה לביתה ברחוב העבודה 9.

## יצירותיה באוספים

* עבודה מס 212 - 1967, אוסף בנק דיסקונט.וכן שישה ציורי שמן וציור גואש.

## ראו גם
* ללא כותרת (415)
* ללא כותרת (513)

## קישורים חיצוניים

* 
* הדפסים של אלימה באתר סדנת ההדפס ירושלים
* אלימה: בין מסגרת לחלון, הארץ, מרץ 2009 (כתבה על תערוכת הרטרוספקטיבה של אלימה במוזיאון תל אביב לאמנות)
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אמני הדפס ישראלים
קטגוריה:אמניות הדפס ישראליות
קטגוריה:מורות לאמנות בישראל
קטגוריה:מורים לאמנות בישראל
קטגוריה:זוכי פרס נתה דושניצקי-קפלן
קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
קטגוריה:זוכי פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
קטגוריה:זוכי פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית
קטגוריה:נשר: אישים
קטגוריה:קריית חיים: אישים
סיסי הנסיכה

**סיסי הנסיכה** (בצרפתית: **Princesse Sissi**) היא סדרה שהופקה בין השנים 1997–1998 המבוססת על קורות חיה של אליזבת, נסיכת בוואריה, שכונתה בילדותה "סיסי". בישראל, שודרה הסדרה לראשונה ב-1999-1998, בערוץ הילדים ובהמשך גם בערוץ ג'טיקס. בדצמבר 2010 הועלתה לשידור מחודש בישראל בערוץ דיסני.

הסדרה זכתה להצלחה גדולה יחסית בישראל, יצאה על גבי קלטות וידאו ואף הועלתה כמחזמר.

## עלילה
הסדרה מציגה את הרפתקאותיה של סיסי והתאהבותה בנסיך פראנז (במציאות היה זה בן דודה, הנסיך פרנץ יוזף), כמו גם את התמודדותה עם קשיי ההסתגלות לחיים בבית המלוכה, עם ההתנגדות לאירוסיה והשפעות המרד ההונגרי. בפרקים הראשונים מוצגת סיסי באחוזת בית פוסי ופוגשת את הנסיך. בניגוד למציאות, לסדרה סוף טוב.

## דמויות ראשיות
* **סיסי** (שירי ארצי): נסיכה והגיבורה הראשית.
* **פראנז** (דן שצברג): נסיך שמתאהב בסיסי.
* **הקיסרית סופיה**: אמו של פראנז.
* **טומי** (שגית שמיר): ילד יתום שמשפחתה של סיסי אימצה.
* **ארקאס** (רון דרויאן): מנסה להשתלט על אחוזת ביתה ולמנוע את חתונת סיסי עם הנסיך.
* **אניטה** (תמר גרוס): יתומה בבית היתומים אותה מצילה סיסי.
* **קארל** (אסף אבידן): אחיו של פרנץ.
* **הלנה** (תרזה אליה זיטמן): רוצה להינשא לנסיך, אביה הוא איש צבא בכיר.
* **אנדרסי**: הקצין ההונגרי, מנהיג המרד.
* **איידה**: מסייעת לאנדרסי במרד הונגרי.
* **זוטורניק**: יועץ הקיסרית.
* **מקס** (אמיר איבגי): אביה של סיסי.
* **מורגש**: משתף פעולה במרד ההונגרי.

## המחזמר
הסדרה עובדה ב-1998 למחזמר בישראל שנכתב בידי סמדר שיר, בוים על ידי גדי ענבר, ובו שיחקו:

קטגוריה:הצגות חנוכה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה צרפתיות
קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ג'טיקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:פוקס קידס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סבן אנטרטיינמנט: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:סדרות טלוויזיה צרפתיות שעלו לשידור בשנות ה-1990