open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלברט בן-חיים

**אלברט בן חיים** (נולד ב-1937) הוא צייר ישראלי, חבר באיגוד הציירים של ישראל וצרפת.

## קורות חיים
בן חיים נולד במקנס שבמרוקו. כבר בילדותו הוא הצטיין בציור דיוקנאות ונופים. בגיל 13 זכה במקום ראשון בתחרות ציור עבור חברת אייר פראנס. הפרס זיכה אותו בטיסה לפריז ופגישה ראשונה עם המרכז העולמי של האמנות. בנסיעה זו ביקר לראשונה במוזיאוניים ובלובר. ביקורים אלה השפיעו על דרך חייו. כאשר סיפר לאביו על רצונו להיות צייר אביו התנגד שכן לטענתו לא ניתן לחיות מציור ועדיף ללמוד מקצוע.

בן חיים השתייך לתנועת הצופים במרוקו בין השנים 1952-1950.

עם פתיחת הסניף הראשון של תנועת הנוער דרור בעיר מקנס, הצטרף לתנועה הציונית, והיה פעיל בתנועה.

בשנת 1955 נשלח ללמוד במכון למדריכי חו"ל בירושלים שם עבר הדרכה קדם צבאית שכללה שימוש בנשק ופעילות חשאית, וכן הכשרה בעבודת שדה בקיבוצים בארי וכברי.

כשמרוקו זכתה לעצמאות הוא נשלח למרוקו ופעל במחתרת היהודית במרוקו לארגון הנוער במסגרת תנועת דרור ועלייתם הבלתי לגלית לישראל .

בשנת 1958 עלה לישראל.

בין השנים 1965- 1984 למד ציור בבית הספר לאומנויות בעיר קאן בצרפת. לאחר מכן למד טכניקות ציור בצבע שמן באוניברסיטת חיפה והשתלם בין השנים 96–1995 במוזיאון תל אביב בלימודי אמנות פלסטיים ודקורציה. מאז 1997 בן חיים משתתף כל קיץ בסדנת ציור המתקיימת בפרובנס (דרום צרפת) יחד עם אמנים מהשורה הראשונה ברחבי העולם.

בן חיים מצייר על בד בטכניקה מעורבת בצבעי שמן ואקריליק. יצירותיו עוסקות לרוב בנושאים תנ"כיים והוא מוצא את השראתו בספר שיר השירים. יצירותיו מוצגות בגלריות בארצות הברית והוא נוטל חלק בתערוכות בצרפת ובארץ.

מתגורר באשדוד.

## פרסים
שמאל|ממוזער|250px|כמגדל דויד צווארך בנוי לתלפיות צויר על ידי אלברט בן חיים
*וישי: (צרפת) מדליית "פרס הציור" בשנת ,2000.
*ליאון: (צרפת) "שוחרי האמנות" בשנת ,2001.
*וילרבאן: מדליית תחרות "פרס היצירה" בשנת ,2001.
*קאן: מדליית זהב בתערוכה הבינלאומית קאן 2004 (צרפת).
*רומא: פרס **Medusa Aurea** הוענק לצייר על ידי האקדמיה לאומנות מודרנית בן לאומית ברומא. 2007 (רומא)

## תערוכות
*"סלון הסתיו" פריז, בשנים, 2003, 2001, 2000.
*"סלון חורף" ליאון (צרפת) 2003 ,2002, 2000.
*תערוכה בינלאומית בצרפת, קאן.
*בית האמנים אשדוד 2000.
*בית בלגיה אוניברסיטה העברית ירושלים 2003.
*המכללה האקדמית נתניה.
*המוזיאון הלאומי ברטיסלאבה-(סלובקיה).
*גלריה " טטרנסקה" בפופראד (סלובקיה).
*גלריה "לה ורניסאג" בעיר כרמל (קליפורניה).
*גלריה ארטא - ירושלים.

## קישורים חיצוניים

* אתר בעין הוד
* ידיעה על זכייתו במדליה זהב בקאן

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:ציירים יהודים מרוקאים
קטגוריה:אשדוד: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
טמילית

**טמילית** (בטמילית: ; באלפבית פונטי בין-לאומי: ) היא שפה דראווידית המדוברת על ידי האומה הטמילית.

הטמילית מדוברת בידי הטמילים, עם אסיאתי שמתרכז בדרום הודו (בעיקר במדינת טמיל נאדו) ובצפון מזרח סרי לנקה. הטמילית היא השפה הרשמית במדינת טמיל נאדו בהודו, שהיא המדינה היחידה שהטמילים הם הרוב באוכלוסייה. טמילית היא השפה הרשמית, יחד עם שפות נוספות, גם בסרי לנקה ובסינגפור. בדרום הודו מצויה גם ספרות עתיקה הכתובה בשפה הטמילית.

דקדוק השפה הטמילית נקרא טולקאפײאם (Tolkappiyyam), ומקורו במאה הראשונה לספירה.

## היסטוריה
על פי טענתו של בהרדרירג'ו קרישנמורטי, טמילית, כשפה דראווידית, מקורה כשפה אם פרוטו-דרווידיאנית. שחזור לשוני רומז על אפשרות ששפה פרוטו-דרווידיאנית דוברה בסביבות האלף ה-3 לפנה"ס, כנראה באזור נהר גודאבארי הנמוך, בחצי אי הודו.

## הגיית השפה וכתיבתה

## ספרים שתורגמו לעברית מטמילית
* סונדארה ראמאסוואמי, **סיפורו של עץ התמרהינדי**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מטמילית: רונית ריצ'י, אחרית דבר: דוד שולמן, 2000

## ראו גם
* המחאות בטאמיל נאדו כנגד שפת ההינדי

## קישורים חיצוניים

* לימוד טמילית ב"ויקיספר" באנגלית
* לימוד טמילית ברשת - מתוך אתר אוניברסיטת פנסילבניה
* על השפה והכתב הטמיליים - באתר www.omniglot.com
* 
* 

קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:סינגפור: תרבות
קטגוריה:סרי לנקה: תרבות
קטגוריה:שפות דראווידיות
קטגוריה:טמילים
ניק פארק

**ניקולס וולסטן פארק** (באנגלית: **Nicholas Wulstan Park**; נולד ב-6 בדצמבר 1958) הוא אנימטור, תסריטאי ובמאי סרטי הנפשה אנגלי, הידוע בעיקר כיוצר סרטי וולאס וגרומיט. היה מועמד לפרס אוסקר 9 פעמים, וזכה בפרס 4 פעמים.

## ביוגרפיה
פארק נולד בפרסטון שבלנקשייר, אנגליה. הוא למד בתיכון קאת'ברט מיין (Cuthbert Mayne). כבר בצעירותו נמשך משיכה נלהבת לציור סרטים מצוירים. הוא למד את אמנויות התקשורת בפוליטכניון של שפילד (כיום אוניברסיטת האלאם של שפילד - Sheffield Hallam University) ולאחר מכן למד בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה (National Film and Television School), שם החל לעבוד על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה".

בשנת 1985 הצטרף לצוות העובדים של חברת ארדמן אנימציות בבריסטול, שם עבד כאנימטור של תכנים מסחריים (בין היתר היה אנימטור בקליפ של שירו של פיטר גבריאל - "Sledgehammer"). לאחר שסיים את העבודה על "טיול לא מהעולם הזה", החל לעבוד על "Creature Comforts", כחלק מסדרת סרטים קצרים בשם "Lip Synch". ב-"Creature Comforts" הופיעו בעלי חיים מעוצבים בפלסטלינה בדיבוב בני אדם, שחיים בגן חיות ומרואיינים על אודות ביתם. לאחר מכן "Creature Comforts" הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה. "Creature Comforts" זיכה את פארק בפרס האוסקר הראשון שלו, ו"טיול לא מהעולם הזה" היה מועמד לאוסקר וזכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ולקולנוע (BAFTA) לסרט המונפש הטוב ביותר.

לאחר מכן יצר פארק שני סרטים קצרים נוספים בסדרת "וולאס וגרומיט": "המכנסיים הלא נכונים" (1993) ו"הרפתקה מצמררת" (1995). שני סרטים אלו זכו באוסקר. בשנת 2000 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, "מרד התרנגולים". ב-2003 הוא פיקח על הפקת סדרת סרטים חדשה של "Creature Comforts" עבור הטלוויזיה הבריטית.

ב-5 באוקטובר 2005 יצא לאקרנים סרטו השני באורך מלא, והסרט הראשון בתחום זה בסדרת וולאס וגרומיט - "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". הסרט זכה לתשבחות המבקרים וזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-78.

ב-10 באוקטובר 2005 פרצה שרפה בארכיוני "ארדמן אנימציות". השרפה גרמה לאובדן של מרבית יצירותיו של פארק, אולם חלק מהדגמים והסטים המקוריים של וולאס וגרומיט היו במקום אחר באותו זמן וניצלו.

ב-2018, במסגרת החלטת בעלי הסטודיו להעבירו לבעלות עובדיו, מונה פארק לחלק מהנהלת הסטודיו.

## לקריאה נוספת
* Staff (September 2006) "Nick Park 1958-" *Biography Today* 15(3): p. 84-101

## קישורים חיצוניים

* ארכיוני אנימציה עולים באש, כתבה באתר ה-BBC
* ריאיון באתר U.S. News & World Report
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנימטורים בריטים
קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע בריטים
קטגוריה:במאי סרטי אנימציה
קטגוריה:וולאס וגרומיט
קטגוריה:זוכי פרס אנני - בימוי
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט המונפש הקצר הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אנני - תסריט
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1958
חניבעל: מקור הרוע (סרט)

**חניבעל: מקור הרוע** (באנגלית: **Hannibal Rising**) הוא סרט אימה אשר יצא בשנת 2007, ובוים על ידי פטר ובר. הסרט נחשב כרביעי בסדרת הסרטים על ד"ר חניבעל לקטר וכמו קודמיו, גם הוא מבוסס על ספר בשם זה שכתב תומאס האריס (שתפקד גם כתסריטאי בסרט זה) בשנת 2006. הסרט מספר על ילדותו והתבגרותו של חניבעל לקטר מגיל 6 עד גיל 20 ומה היו הסיבות לכך שנהפך לרוצח קניבל. רוב הסרט צולם בBarrandov Studios בפראג.

## עלילה
הסרט מתחיל בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בליטא, בעונת החורף כאשר כל האזור מכוסה בשלג. חניבעל לקטר, ילד בן 6, רואה איך משפחתו נהרגת על ידי מטוסים גרמניים מהאוויר והוא נותר לבדו עם אחותו הקטנה, מישה. לפני שאביו נהרג, הבטיח חניבעל שישמור על אחותו הקטנה תמיד. הם מסתגרים במעון קייט זמן מה עד שפולשים לביתם בוזזים ששיתפו פעולה עם הנאצים ומוצאים אותם. עם הזמן, הבוזזים שרעבו למזון בחרו במישה, הרגו אותה, בישלו אותה ואכלו את בשרה.

בנקודה זו הסרט נעצר וממשיך לאחר 8 שנים כאשר חניבעל, הניצול היחיד ממשפחתו, לומד בבית יתומים רוסי בטירה שהייתה ביתו לשעבר והולאמה על ידי הממשלה. בצעד נועז מחליט חניבעל לעזוב אותו ונוסע לפריז, בירת צרפת בניסיון למצוא את דודו. שם הוא מגלה שדודו נהרג אך אלמנתו, מוראסקי שיקובו, ניצולת מלחמה מיפן שמשפחתה נהרגה בהירושימה, חיה ונושמת. חניבעל מחליט לחיות אצל מוראסקי והם נקשרים האחד אל השני בעיקר בזכות העובדה ששניהם נותרו לבדם בלי משפחה.

הסיוטים על הדרך הנוראה שבה נהרגה אחותו רודפים את חניבעל, כעת בן 15, כל לילה והרצון שלו לנקום באותם אנשים שעשו זאת גובר. הוא מנסה להיזכר בשמות של אותם החיילים אך אינו מצליח. לאחר שהוא גונב סם מעורר זיכרון מבית הכלא, הוא נזכר בשם אחד. משם, הוא יוצא לדרך קשה ומלאת קורבנות. חניבעל לומד להילחם בדרך הסמוראית ומוצא את כל האנשים שהשתתפו ברצח ובאכילת אחותו הקטנה. הוא רוצח כל אחד מהם בדרך קשה ואכזרית.

צמוד לסיפורו, מתנהלת חקירה משטרתית שמובילה בסופו של דבר להכרה ב"מפלצת האדם" שנוצרה מילד בן 6, שמול עיניו קרה רצח זוועתי. למרות כל ניסיונות השוטרים לתפוס את חניבעל, הוא מצליח להתחמק ולהמשיך לצוד אחר הרוצחים של אחותו, עד האחרון מביניהם.

חניבעל מתאהב אט אט במוראסקי שמנסה לשכנע אותו לעצור בזמן עם הרצח אך הוא לא נענה לה. לקראת סוף הסרט, חניבעל מגלה שגם הוא היה שותף באכילת אחותו הקטנה, מתוך חוסר הכרה. משנודע לו הדבר המעגל מושלם והחיה החבויה בו משתלטת על אישיותו לחלוטין.

## שחקנים ודמויות

## ראו גם
*חניבעל: מקור הרוע (ספר)
*שתיקת הכבשים
*תומאס האריס
*חניבעל לקטר
*קניבליזם

## קישורים חיצוניים
* 

* גלריה של תמונות מן הסרט
* האתר הרשמי של תומאס האריס

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי אימה מ-2007
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פריקוול
קטגוריה:חניבעל לקטר
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:סרטי אימה צרפתיים
קטגוריה:סרטים עם קניבליזם
חוסה סוסה

**חוסה ארנסטו סוסה** (בספרדית: **José Ernesto Sosa**; נולד ב-19 ביוני 1985 בעיירה בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא מכונה "**Principito**" - הנסיך הקטן בספרדית.

## ביוגרפיה

סוסה החל את הקריירה בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה משנת 2002 אך הפך לשחקן הרכב רק החל מאפרטורה 2003. הוא הגיע לשיאו במהלך אפרטורה 2006 כשעזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, הראשונה מאז 1983. סוסה כבש את שער השוויון במשחק האליפות מול בוקה ג'וניורס.

יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מועדונים מאירופה, הוא הומלץ ללאציו על ידי מאמנו באסטודיאנטס, דייגו סימאונה, אשר שיחק בקבוצה האיטלקית אך לבסוף הייתה זו באיירן מינכן שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום משוער של 10 מיליון אירו.

סוסה הרשים במשחקי ההכנה של הקבוצה בקיץ 2007 אך השתלבותו בהרכב קבוצה נפגעה בשל פציעות חוזרות. אולי הנס, מראשי הקבוצה, הישווה את סוסה לסבסטיאן דייסלר ותיאר אותו כשחקן מהיר וטכני המשחק בעיקר באגף הימני.

בשנת 2011 עבר סוסה למטאליסט חרקוב האוקראינית.

ב-1 בינואר 2014 הושאל השחקן לקבוצת אתלטיקו מדריד עד תום העונה. עונה לאחר מכן הושאל לבשיקטש. ב-15 באוקטובר חתם באופן קבוע בקבוצה.

ב-17 באוגוסט 2016 חתם סוסה במילאן האיטלקית. ב-8 בספטמבר 2017 הושאל לטרבזונספור הטורקית. ב-14 בינואר 2018 חתם באופן קבוע בטרבזונספור לשנתיים וחצי.

ב-21 באוגוסט 2020 חתם סוסה בפנרבחצ'ה לשנתיים.

בקיץ 2022 חזר לקבוצת נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה.

### נבחרת
סוסה זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המתכונן לקופה אמריקה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ב-9 במרץ 2005 במשחק הידידות מול מקסיקו וערך את הופעתו השנייה במשחק הידידות מול צ'ילה ב-18 באפריל 2007.
הוא היה גם בסגל הנבחרת הצעירה של ארגנטינה שסיימה רביעית במונדיאל הנוער ב-2003.

סוסה היה בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).

## תארים
;אסטודיאנטס לה פלאטה
* אליפות ארגנטינה - זכייה באפרטורה 

;באיירן מינכן
* אליפות גרמניה - 
* הגביע הגרמני - 
* גביע הליגה הגרמנית - 
* הסופר קאפ הגרמני - 

;אתלטיקו מדריד
* אליפות ספרד - 

;בשיקטש
* אליפות טורקיה - 

;מילאן
* הסופר קאפ האיטלקי - 

;טרבזונספור
* הגביע הטורקי - 

;נבחרת ארגנטינה
* מדליית זהב - אולימפיאדת בייג'ינג (2008)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני מטאליסט חרקיב
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מדריד
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני טרבזונספור
קטגוריה:כדורגלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1985
גאט"ט

**גאט"ט** (**GATT - General Agreement on Tariffs and Trade**), הוא הסכם בינלאומי המסדיר את הסחר הבינלאומי. ההסכם קובע את דרגות המכס וכללי ההתנהגות של ממשלות בתחום הסחר הבינלאומי. מטרתו הורדת חסמי סחר בין המדינות. המדינות אשר מהוות צד לאמנה מחזיקות בידיהן למעלה מ-80% מהסחר העולמי.
## היסטוריה
ההסכם הוא תוצאה של משא ומתן רב צדדי, שהתנהל בתום מלחמת העולם השנייה במטרה ליצור תשתית לקשרי מסחר בין מדינות, ומתוך אמונה כי קשרים אלו יקטינו את הסיכוי למלחמה נוספת בין הצדדים. נעשה ניסיון להקים ארגון סחר עולמי באותה עת, אולם ניסיון זה לא צלח. הסכם גאא"ט שנחתם בשנת 1947 שימש במה ליחסי מסחר בין מדינות, אך לא נחשב כארגון בינלאומי, אף שבמסגרתו פעלה מזכירות, שריכזה את הפעילות תחת ההסכם. בשנת 1995 הוקם ארגון הסחר העולמי, שניתק את הסכם גאט"ט מתפקידיו הארגוניים.

עקרונות ההסכם מתבססים על שני עקרונות מרכזיים, עקרון ה-standstill האוסר העלאת המכס מעבר למכס הקיים ועקרון ה-Rollback המצפה ממדינות להפחית את המכס. ירידת המכס נעשית באמצעות סבב שיחות בארגון הבינ"ל כאשר כל מדינה מציינת עד כמה היא מסכימה להפחית מכס. אמצעי נוסף הוא עקרון המדינה המועדפת ביותר המעוגן בסעיף 1 להסכם, לפיו יתרון מכס המוענק למדינה אחת יוענק אוטומטית לכלל המדינות החברות בהסכם. בנוסף הכלל מחייב הענקת היתרון לכל מוצר הדומה למוצר שמקבל העדפה ולא רק למוצר הספציפי. עיקרון זה אינו מתייחס רק למכס אלא לכל יתרון כלכלי אחר כמו מס פנימי, או העדפה המעניקה יתרון תחרותי.

הישגי ההסכם באים לידי ביטוי בהורדה משמעותית של מכסים בין המדינות המהוות צד להסכם, ובקביעת שערי מכס הולכים וקטנים במקרים בהם לא הצליחו להגיע להסדר של הסרת מכס לחלוטין.

מול המאמץ שמשקף גאט"ט, להקים מסגרת של תחרות הוגנת וחופשית לסחר בינלאומי, עדיין עומדות חלק מן המדינות על דעתן כי יש להגן על מוצרים מקומיים מסוימים במכסי מגן גבוהים, כמו למשל בתחום התוצרת החקלאית.

מדינת ישראל הייתה חברה בגאט"ט החל משנת 1962 וכן נמנית עם החברות המייסדות של ה-WTO (ארגון הסחר העולמי) שהחליף אותו ב-1995.

## ראו גם
* ארגון הסחר העולמי
* סיבוב אורוגוואי
* סיבוב קנדי

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סחר בין-לאומי
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:מכס
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
קטגוריה:1947
קטגוריה:ארגון הסחר העולמי
ארלון

**ארלון** (בצרפתית: **Arlon**, בהולנדית: **Aarlen**, בגרמנית ולוקסמבורגית: **Arel**) היא בירתו של מחוז לוקסמבורג באזור ולוניה שבבלגיה. 

בינואר 2006 מנתה העיר 26,367 תושבים. שטח העיר: 119.29 קמ"ר. ארלון היא מרכז מסחרי ומנהלי של האזור ויש בה פקולטה אוניברסיטאית ובתי ספר תיכוניים המשמשים את תושבי האזור.

## גאוגרפיה

העיר ממוקמת באזור התיירות של יער הארדנים, 185 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל, על ציר מסילת הברזל בריסל-לוקסמבורג-שטראסבורג. ארלון היא מקורו של נחל סמואה (אחד מיובליו של נהר המז).

## היסטוריה

ארלון היא אחת משלוש הערים העתיקות בבלגיה (יחד עם טורנה וטונגרן). לפני הכיבוש הרומי ישבו שם הטרברים (שבט קלטי-גרמאני). האוכלוסייה המקומית הסתגלה לתרבות הרומית בקלות יחסית. מספרם ואיכותם של הממצאים הארכאולוגיים מעידים על כך שאורלאונום (שמה הרומי של ארלון) הייתה כבר אז מרכז מסחרי ומנהלי של האזור. פלישות השבטים הגרמאנים במאה השלישית לספירה החריבו חלק ניכר של העיר וגרמו לנסיגה כלכלית. במשך רוב ימי הביניים רוב המבנים העתיקים שבעיר, כולל המרחצאות הרומיים, היו עדיין בשימוש. ב-1060, ואלראן הראשון מלימבורג, דוכס ארלון, הקים טירה מבוצרת על גבעה המשקיפה על העיר. ב-1226, עם מות ואלראן השלישי דוכס ארלון, הפכה העיר לחלק של דוכסות לוקסמבורג, שנקנתה ב-1443 על ידי פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה.

ב-1556, אחרי שקרל החמישי ירד מכסאו ופליפה השני הפך למלך ספרד, התחוללו בארצות השפלה מלחמות ממושכות בין ספרד לבין צרפת. ב-1558 המבצר וחלק גדול של העיר נהרסו על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של פרנסואה הדוכס מגיז. במאה ה-17 הוקם על חורבות המבצר מנזר של מסדר הקאפוצ'ינים, והצרפתים חיזקו את חומות העיר על פי תוכניתו של וובאן, המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר. ב-1785 פרצה דליקה שהחריבה שוב חלק של העיר. ב-9 ביוני 1793 צבא המהפכה של צרפת כבש את ארלון מידי האוסטרים. הנזירים הקאפוצ'ינים גורשו והמנזר הפך לבית חולים. אחרי קרב ווטרלו (1815) ההיסטוריה של ארלון הייתה זהה לזו של בלגיה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ארלון הייתה אחד הקורבנות הראשונים של הפלישה הגרמנית, וב-26 באוגוסט של אותה שנה הגרמנים הוציאו להורג 121 מתושביה. גם במלחמת העולם השנייה הייתה ארלון אחת המטרות הראשונות של ההתקפה הגרמנית.

## אתרי תיירות

*המוזיאון הארכאולוגי העשיר בממצאים גאלו-רומיים.
*מוזיאון גאספאר המתרכז בהיסטוריה של האמנות באזור.
*כנסיית סנט דונה שהוקמה על חורבות המבצר והמנזר.

## ערים תאומות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ולוניה: ערים
נמר ברברי

**נמר ברברי** או **נמר אטלסי** (שם מדעי: *Panthera pardus panthera*) הוא תת-המין במין נמר אשר תפוצתו היא בהרי האטלס שבצפון אפריקה. תת-המין הדומה לו ביותר הוא הנמר אפריקאי המאכלס את שאר אזורי יבשת אפריקה.

## מאפיינים
תת-מין זה נראה מוצק ביחס לשאר תת-המינים של הנמר. אזור תפוצתו השלגי והקר של הנמר הברברי אילצו אותו להתכסות בפרווה עבותה מאוד שמשמשת לו כמקור בידוד מפני השלג הקר בהרי האטלס. פרוותו העבותה של הנמר הברברי ביחס לתת המין האפריקאי של הנמר מבדילה אותו ממנו וכך ניתן להבדיל בין שני תת-המינים. בהסתמך על מספר מקורות, הנמר הברברי סיגל לעצמו את התכונה של הגמל ורבים מבין בעלי החיים המדבריים והיא יכולתו לא לשתות מים כמעט חודש. כמו נמרים אחרים הנמר הברברי מסוגל לצוד אנטילופה אשר משקלה גדול ממשקלו פי שניים. תזונתו של הנמר הברברי מגוונת מאוד, הנמר הברברי אוכל יונקים גדולים כמו אנטילופות שונות החיות באזור תפוצתו, מכרסמים, קופים ואף חרקים. הנמר הברברי ניזון בעיקר מקוף המקוק הברברי, והוא האויב היחיד כיום של אייל ברבארי.

## הכחדה
שאלת קיומו של הנמר הברברי בטבע היא אחת התעלומות בתחום הזואולוגיה בצפון אפריקה. בעוד שתת-המין לא הוכרז רשמית כנכחד לחלוטין, ההערכה הרווחת בקרב מומחי האיגוד הבינלאומי לשימור טבע היא שהוא על סף הכחדה מוחלטת, ואולי אף נעלם כבר מרוב אזורי תפוצתו ההיסטוריים. במרוקו, האוכלוסייה האחרונה שסומנה בוודאות חיה בהרי האטלס הגבוה, אך לא היו דיווחים מאושרים על תצפיות של פרטים חיים כבר עשורים רבים. התיעוד הרשמי האחרון של נמר שניצוד במרוקו היה בשנת 1984, ואומדנים מאותה תקופה העריכו כי נותרו בטבע רק 5–10 פרטים. מאז, למרות שמועות של מקומיים על "נמרים" שנראו באזורים נידחים, אין לכך הוכחות כמו צילומים או ממצאי DNA. באלג'יריה המצב דומה, אם כי בשנת 2005 נמצאו עדויות גללים שאומתו גנטית כשייכות לנמר באזור הרי אהגר בדרום המדינה. עם זאת, מדובר ככל הנראה בפרטים בודדים ונודדים ולא באוכלוסייה מבוססת. רוב המומחים סבורים כי אם נותרו נמרים ברברים, מדובר בפרטים בודדים ומבודדים ביותר באזורים הנידחים והבלתי נגישים ביותר של הרי האטלס או במדבר סהרה האלג'יראי, מה שהופך את הישרדות המין בטווח הארוך לכמעט בלתי אפשרית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1777
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:נמר
קטגוריה:מרוקו: יונקים
יעקב ברנדנבורג

**יעקב ברנדנבורג** (29 בספטמבר 1899 – 2 בדצמבר 1981) היה פסל ישראלי מהזרם האקספרסיוניסטי, זוכה פרס דיזנגוף לפיסול.

## ביוגרפיה
ברנדנבורג נולד בסטוויסקי שבפולין והתיתם בגיל צעיר. בשנת 1909 נשלח ללימודים בישיבת לומז'ה, שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות עד שנת 1917, אז הוא פרש מטעמי בריאות. בעידוד אחיו, יוסף ברנדנבורג אשר למד פיסול אצל הרמן שטרוק, החל אף הוא לעסוק בפיסול.

בשנת 1920 נסע אל אחיו בברלין. שם, פיסל באבן ובעץ ולמד בבית הספר הגבוה לאמנויות שרלוטנבורג בברלין אצל הרמן שטרוק והוגו לדרר. בלימודיו עבר לטכניקה של כיוּר בחרס. בשנת 1933 (לפי מקור אחר, בשנת 1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבד כסתת אבן וכשרטט אדריכלי ועסק גם בהוראת אמנות. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 יצר פסלים בטכניקות שונות והציג את יצירותיו בגלריות לאמנות. 

בשנת 1940 זכה ב"פרס דיזנגוף" המוענק על ידי עיריית תל אביב לאמנים מצטיינים. 

ברנדבורג הירבה לעבוד בשיטה החדשה של "ראיה מסביב", שממוקדת ביצירת תחושת מרחב סביב הדמות המפוסלת. ניכרה בפיסולו השפעתו של הפסל הגרמני האקספרסיוניסטי ארנסט ברלך.  הוא הרבה לפסל חיות ופסלו "אהבת אם", המציג קופה ובנה, נרכש על ידי עיריית תל אביב והוצג בגן החיות של תל אביב.  תחום נוסף בו התמחה הוא אמנות תנכ"ית, וב-1966 הוציא ברדנבורג ספר בתחום בשם "התנ"ך בפיסול ובציור" בהוצאת אחיעבר .

ברנדנבורג היה נשוי לתהילה, אחות במקצועה. לזוג לא היו ילדים. לאחר מותו נתרמו פסליו, על פי צוואתו, למגוון מוסדות ציבור בישראל, כגון מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, בית הספר החקלאי בעין כרם, גן החיות התנ"כי בירושלים (בו מוצג פסלו "כבשים"), בניין הסוכנות היהודית ועוד . 

מבקר האמנות חיים גמזו, כתב עליו בספרו "ציור ופיסול בישראל" (תשי"ז), כי "ראש ילדה" ו"התלהבות", הן המעולות ביצירותיו. 

מבקר האמנות גדעון עפרת כתב כי פסל האריה שפיסל ברנדבורג בשנת 1940, מאוסף אוניברסיטת חיפה, "*עומד בשורה אחת עם מיטב האריות שפוסלו בארץ. האריה שלו עונה לאריות ההרלדיים הצעירים שלחמו בעוז נגד האריה הבריטי הישיש...לעומת אלה, האריה של ברנדנבורג זקן ועייף. לשאגה הגדולה של [[האריה השואג|אריה האבן של מלניקוב מתל-חי]] עונה האריה הזקן של ברנדנבורג בראשו הגדול והכבד (הבולט מאוד לעומת גופו) והדומם. זהו אריה רוחני יותר, אנושי יותר, אך שמוט, נפול ועגום. זהו ארי יהודה המקונן על סבל אלפיים שנות גלות ושואה שבשיאן*".

ברנדנבורג נפטר ב-1981 ונקבר בהר המנוחות.

## גלריה

קובץ:Dancing Hasid.jpg| "התלהבות" (Ecstasy) 


## ספרו
* יעקב ברנדבורג, **התנ"ך בפיסול ובציור,** הוצאת אחיעבר, תשכ"ז 1966.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
ליבוביץ

**לֶיבּוֹביץ** (בווריאציות שונות: **ליבוביץ**', **לייבוביץ**', **לייבוביץ** ו**לבוביץ**) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש. זהו פטרונים שפירושו "בן לייב" (אריה).

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה
יונקרס Ju 287

יונקרס **Ju 287** היה מטוס ניסוי שנבנה על ידי יונקרס לצורך פיתוח הטכנולוגיה הנדרשת למפציץ סילוני רב-מנועי. הוא הונע על ידי ארבעה מנועי יומו 004, כלל כנפיים משוכות קדימה מהפכניות ונבנה תוך שימוש רב ברכיבי מטוסים אחרים. האב טיפוס שטס ואב טיפוס שני שבנייתו לא הושלמה נתפסו בידי הצבא האדום בשלהי מלחמת העולם השנייה והתכנון שוכלל בברית המועצות לאחר תום המלחמה.

ה-Ju 287 נועד לספק ללופטוואפה מפציץ שיוכל להימנע מיירוט בכך שיהיה מהיר יותר ממטוסי היירוט של האויב. תכנון הכנפיים המשוכות קדימה הוצע על ידי המתכנן הראשי של המיזם, ד"ר האנס ווק כדרך ליצירת עילוי נוסף במהירויות נמוכות - הכרחי עקב המגבלות של מנועי טורבו-סילון מוקדמים ברגעים הקריטיים של ההמראה והנחיתה. האב-טיפוס הראשון נועד להעריך את הקונספט, והורכב מגוף המטוס של ההיינקל He 177, הזנב של היונקרס Ju 388, כן נסע ראשי שנלקח מה-Ju 352, וגלגלי אף שנלקחו ממטוסי B-24 ליברייטור אמריקאיים שהתרסקו. שני מנועי היומו 004 ניתלו תחת הכנפיים, ושניים נוספים חוברו לצידי החלק הקדמי של גוף המטוס.

טיסות ניסוי החלו ב-16 באוגוסט 1944, ובהן הפגין המטוס תכונות שליטה טובות מאוד, אך גם חשפו חלק מהבעיות של כנף משוכה קדימה בתנאי טיסה מסוימים. תוצאות הניסויים לימדו כי מוטב יהיה לרכז יותר ממסת המנועים תחת הכנפיים, לקח שיושם באבות הטיפוס הבאים. אלו נועדו להיות מונעים על ידי מנועי HeS 11, אולם עקב בעיות פיתוח, נבחר מנוע ה-BMW 003 במקומו. אבות הטיפוס השני והשלישי נועדו להיות מונעים על ידי שישה מנועים כאלו, הראשון עם אשכול של שלושה מנועים תחת כל כנף, והאחרון עם שני מנועים תחת כל כנף ועוד שני מנועים מחוברים משני צדיו של גוף המטוס, בדומה לאב טיפוס הראשון. מטוסים אלו נועדו להיות מורכבים מגופי מטוס חדשים וייעודיים למטרתם, והאב טיפוס השלישי נועד לשאת גם חימוש ולשמש כמטוס פיתוח לגרסאות הייצור.

אולם, בטרם הושלם האב טיפוס השני, השתלט הצבא האדום על מפעל יונקרס. ווק ואנשיו, ביחד עם שני אבות הטיפוס, נלקחו לברית המועצות. שם, הושלם האב טיפוס השני והוטס ב-23 במאי 1947. נגזרת סופית ומוגדלת של המטוס שכונתה OKB-1 EF 140 נוסתה  ב-1949 אך ננטשה תוך זמן קצר.

## מאפיינים (Ju 287 V1)
### מאפיינים כלליים
***צוות:** 2 (טייס וטייס משנה)
***אורך:** 18.30 מטר (60 רגל)
***[[מוטת כנפיים]]:** 20.11 מטר (65 רגל 11 אינץ')
***גובה:** 4.70 מטר (15 רגל)
***שטח כנף:** 61 מטר2 (655 רגל2)
***משקל ריק:** 12,500 ק"ג (27,500 ליברות)
***משקל טעון:** 20,000 ק"ג (44,000 ליברות)
***הנעה:** 4 מנועי טורבו-סילון מדגם ג'מבו 004B-1, תוצרת יונקרס, בעלי דחף של 8,825 קילו-ניוטון (1,984 ליברות-כוח) כל אחד

### ביצועים
***מהירות מרבית:** 560 קמ"ש (348 מיל/שעה)
***טווח:** 1,570 ק"מ (980 מיל)
***סייג רום:** 9,400 מטר (30,000 רגל)
***קצב טיפוס:** 575 מטר/דקה (1,840 רגל/דקה)

קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת גרמניה
קטגוריה:יונקרס
מצר ג'והור

שמאל|ממוזער|250px|גשר סינגפור-גוהור, אחד משני הגשרים המחברים בין סינגפור ליבשה. מראה לעבר העיר ג'והור בהרו
שמאל|ממוזער|250px|הגשר השני בין מלזיה וסינגפור
**מצר ג'והור** הידוע גם כ**מצר טבראו** (במלאית **Selat Johor** או **Selat Tebrau**) הוא מצר ים המפריד בין האי סינגפור לבין מדינת ג'והור במלזיה השוכנת על חצי האי המלאי. רוחבו של המצר כקילומטר בודד במרכזו, ואורכו כ-55 ק"מ. בשני קצותיו מתחבר מצר ג'והור עם מצר סינגפור. בצידו המזרחי של המצר נשפך אליו נהר קואלה ג'והור, ובאזור זה שוכנים מספר איים שהחשובים שבהם, הם האי אובין (Pulau Ubin) והאי טקונג (Palau Tekong) השייכים לסינגפור.

לרוחבו של המצר נמתחים שני גשרים המחברים את סינגפור ליבשת אסיה:

גשר ג'והור-סינגפור (מלאית **Tambak Johor**) שאורכו 1,056 מטר, הושלם בשנת 1923 לאחר ארבע שנות בניה. בשנת 1942 נהרס חלק מהגשר באופן יזום כדי למנוע מהיפנים לפלוש אל סינגפור, אך הוא נבנה מחדש לאחר שהיפנים כבשו את האי. על הגשר עוברים כביש אגרה, מסילת רכבת, נתיב להולכי רגל וצינורות המספקים מים לסינגפור. על הגשר עוברים כ-60,000 כלי רכב ביום רגיל, ובסופי שבוע וחגים הוא סובל מעומסי תחבורה כבדים. בשל כך שהגשר ממוקם סמוך לפני הים, הוא אינו מאפשר מעבר כלי שיט מתחתיו. בשנת 2003 בקשה מלזיה להחליף את הגשר הקיים בגשר חדש וגבוה יותר אשר יאפשר תנועת כלי שיט מתחתיו ויקל על עומסי התנועה בתחומה. שתי המדינות לא הצליחו להגיע לעמק השווה בעניין זה, והדבר גרם למתיחות ביחסיהם. לבסוף, בשנת 2006 ירד נושא החלפת הגשר מהפרק.

בחלקו המערבי של המצר נבנה גשר נוסף המכונה "הגשר השני בין מלזיה וסינגפור" (מלאית **Laluan Kedua Malaysia-Singapura**). גשר זה נפתח לתנועה בשנת 1998 כדי להקל על עומסי התנועה בגשר ג'והור-סינגפור. אורכו של גשר זה הוא 1,920 מטר והוא כולל שלושה מעברים לכלי שיט שהגדול שבהם הוא ברוחב של 75 מטר ובגובה של 25 מטר.

## ראו גם
* מצר סינגפור

## קישורים חיצוניים

* 

ג'והור
ג'והור
ג'והור
ג'והור
ג'והור
מצר סינגפור

**מצר סינגפור** (באינדונזית ובמלאית: **Selat Singapura**) הוא מצר ים באורך של 105 ק"מ וברוחב של 16 ק"מ, המחבר בין מצר מלאקה ממערב לבין ים סין הדרומי ממזרח. מצפון למצר שוכן האי סינגפור וחופיו הדרומיים של חצי האי המלאי, ומדרום הוא גובל באיי ריאו השייכים לאינדונזיה. נמל סינגפור, ששוכן בחופו הצפוני של המצר, הוא מהנמלים הגדולים בעולם בהיקף הפעילות שלו, והמצר, המחבר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, הוא מנתיבי הספנות העמוסים והצפופים בעולם. לצפיפות תנועת כלי השיט במצר תורמים רוחבו הקטן והאיים הרבים הפזורים בתחומו.

## ראו גם
* מצר ג'והור

## קישורים חיצוניים

* 

סינגפור
סינגפור
קטגוריה:אינדונזיה: מצרי ים
סינגפור
סינגפור
T-84

**T-84** הוא טנק מערכה עיקרי מתוצרת אוקראינה. הוא פותח בחרקוב בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים, כפיתוח של טנק ה-T-80 הסובייטי, ובפיתוחו שולבו לקחים ממלחמת צ'צ'ניה הראשונה.

## מיגון
מיגונו של הטנק דומה לזה של ה-T-80 אם כי הצריח בנוי בצורה שונה (מכמה חלקים ולא יציקה אחת). בנוסף פלטות הבזוקה שונו כדי להגן על חלקים נוספים במזקו"ם. המיגון של ה-T-84 כולל גם מיגון ריאקטיבי מובנה KONTAKT-1 הרוסי. כמו כן מותקנת מערכת SHTORA הרוסית, היעילה במיוחד נגד טילי נ"ט מונחי לייזר.

בניגוד לרוב היצרנים בעולם השומרים בסוד את יכולות המיגון של הטנקים שלהם, מפעל חרקוב הציג את תוצאות הבדיקות בו הטנק התמודד מול מטענים חלולים ופגזים חודרי שריון. תוצאות הבדיקות (על פי דברי היצרן):
* שריון הצריח הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי יכולת חדירה של עד 1100 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי יכולת חדירה של עד 800 מ"מ שריון.
* שריון התובה (חלקו התחתון של הטנק) הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי חדירות שריון של עד 1000 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי חדירות של עד 740 מ"מ.

## חימוש
בטנק מותקן תותח\משגר טילים KAB-3, תותח זה הוא חיקוי אוקראיני לתותח ה-2A46 הרוסי. הטילים מדגם KOMBAT הם חיקוי של טילי ה-COBRA הרוסיים שה-T-80 מסוגל לשגר, אולם טווח הירי שלהם הוגדל עד 5,000 מטר. לטנק יש מערכות בקרת אש מתוצרת מערבית, אך מערכות התצפית והאמצעים לראיית לילה של הטנק הם חיקויים אוקראיניים של מערכות רוסיות.

בטנק מוטענת מערכת טעינה אוטומטית הדומה למערכות בטנקים מזרח-אירופיים אחרים. 28 פגזים מוכנים לטעינה במערכת, 5 פגזים נמצאים בחלקו האחורי של הצריח לטעינה ידנית במקרה שהמערכת מתקלקלת או נפגעת, ועוד 7 פגזים נמצאים מצידו השמאלי. הפגזים שאינם נמצאים בתוך המערכת חשופים לפגיעה במקרה שהטנק נחדר, דבר העלול להוביל להתפוצצות התחמושת והשמדת הטנק.

## מכירה וייצוא
רכיבים מפרויקט ה-T-84 הוכנסו לטנקי T-80UD שנמכרו על ידי אוקראינה לפקיסטן, בנוסף לרכיבים נוספים כגון המנוע ומערכת השיבוש של הטנק (מתוצרת עצמית) שנמכרו לפרויקט האל-חאליד
צבא טורקיה ערך ניסויים בגרסה של הטנק מוסבת לתותח\משגר טילים 120 מ"מ אך לא בחר בטנק.

## גרסאות
### טנק נושא גייסות
נבנה אב טיפוס עבור גרסה של טנק נושא גייסות הנושא את השם BTMP-84 ויכול לשאת בחלקו האחורי של הטנק 5 חיילי חי"ר הנכנסים דרך דלת אחורית.במצב כזה, ככל הנראה חטיבת הכוח עוברת לחלקו הקדמי של הטנק וישנה דלת כניסה אחורית לטנק. למעשה, המרכבה לדורותיו הוא הטנק היחיד מלבד ה-T-84 שלו יכולת לשאת חיילי רגלים בחלקו האחורי ובנוסף לשמש כטנק לוחם.

### טנק גישור
על בסיס ה-T-84 נבנה אב טיפוס לטנק גישור לא ברור אם מדובר בטנק גישור שיישא גשר צמד קצר או גשר מספריים (מתקפל לשניים) ארוך יותר המאפשר לעבור מכשולים רציניים יותר.

### טנק חילוץ
בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק חילוץ משוריין, בשל העובדה כי לו עבירות מעולה ומנוע חזק, דבר המאפשר לטנק לשאת ציוד רב גם בתנאי שטח קשים ומזג אוויר סוער במיוחד.

## T-84 Oplot-M

**M=Modernized) Oplot-M T-84)** הוא טנק מערכה מודרני מתוצרת אוקראינה המבוסס על ה-T-84. הטנק מצטיין בעבירות גבוהה ומנוע עוצמתי.

## קישורים חיצוניים

* מידע על הטנק, מתוך אתר globalsecurity.org 

## הערות שוליים

קטגוריה:טנקי מערכה
קטגוריה:אוקראינה: צבא וביטחון
קטגוריה:אוקראינה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1994
גן דניאל

**גן דניאל** או **גן העיר** הוא גן המצוי בחלקו המזרחי של מתחם קריית עיריית ירושלים, דרומית לכיכר ספרא שבירושלים. הגן, יחד עם מבואת הדקלים מפריד בין בנייני העירייה (למעט בניין עיריית ירושלים ההיסטורי) לבין רחוב יפו.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|הגן בתקופת המנדט הבריטי, בתכנונו של [קליפורד הולידיי]]
הגן הוקם בשנת 1891 על שטח שהיה בבעלות עיריית ירושלים באותה עת, ונחנך רשמית בשנת 1892. לאחר הקמתו שימש הגן כמגרש מסדרים, ונועד להיות כיכר עירונית בסגנון אירופאי. הגן כלל בריכת נוי וסככת עץ (גזיבו) בה נגנה תזמורת הצבא הטורקי המקומית מדי שבוע. באותה עת נקרא הגן "פארק ג'מאל פאשה". בעיתון החבצלת נכתב:

לאחר הכיבוש הבריטי של העיר, והקמת מועצת העיר המודרנית, החליטו השלטונות המוניציפליים הבריטיים להעביר את העירייה ממקום מושבה לאתר חדש, והחלו בהקמת בנייני השלטון בעיר בסמוך לגן וסביבו (בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי, בניין הדואר המרכזי). במסגרת בנייה מימסדית זו, שונה עיצוב הגן ונבנה מחדש בסגנון הבינלאומי ובסגנון אר דקו. הגן המחודש תוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי, שתכנן את בניין החברה התנ"כית בגבול הגן ובהמשך גם את בניין העירייה הסמוך. הוא עיצב את פנסי התאורה של הגן בסגנון אר דקו.

לאחר מלחמת העצמאות נותרו הגן ובניין העירייה שלידו בצידה המערבי (הישראלי) של ירושלים המחולקת, סמוך מאוד לקו העירוני. ראש עיריית ירושלים באותה עת היה דניאל אוסטר, ובהמשך שונה שם הגן מ"גן העיר" ל"גן דניאל" על שמו.

[שמאל|ממוזער|250px|"ראש מודרני" - פסלו של הפסל [רוי ליכטנשטיין]]
בשנת 1957 הוקם על אחד מקירות הגן פסיפס המתאר את מפת העיר ירושלים מעשה ידי האמנית נעמי הנריק. הפסיפס נקרא "ירושלים, הרים סביב לה". עם הקמת כיכר ספרא הוחלט "לפתוח" את הגן לעבר רחוב יפו. חומות הגן פורקו (והפסיפס הוסר), ורק פנסי האר דקו נותרו.

בשנת 1997 הוצב בגן דניאל הפסל 'ראש מודרני' מעשי ידי האמן האמריקני רוי ליכטנשטיין. הפסל, שגובהו כ-10 מטרים, עשוי נירוסטה ואלומיניום ומציג ראש ובלורית המורכבים מצורות גאומטריות. פסל זה הוא מעין יצירת המשך לפסל 'הראש' שהוצב על ידי ליכטנשטיין כמה שנים קודם לכן בברצלונה. לאחר הצבת הפסל ראו בו אנשים את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין "יפה הבלורית והתואר". האמן האמריקני ליכטנשטיין, שהכיר את רבין אישית, תרם את הפסל (אותו חיבב רבין במיוחד) לזכרו לאחר הרצח בנובמבר 95'. לצד הפסל מוטבע על לוח הכיתוב: "לזכרו של יצחק רבין".

## לקריאה נוספת
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* גן דניאל באתר גלריית התמונות של עיריית ירושלים
* מיקום גן דניאל באתר עיריית ירושלים

*
דניאל, גן
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:רחוב יפו
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן קליפורד הולידיי
בולוס פמפיגואיד

**בולוס פמפיגואיד** (Bullous pemphigoid) היא מחלה אוטואימונית (אוטואימונית) המופיעה כמחלת עור. המחלה מתבטאת בהופעת שלפוחיות ובועות על גבי העור. נמצאת ב עם מחלת פמפיגוס.
המחלה שכיחה יותר מפמפיגוס ולרוב מתבטאת במהלך של התלקחויות והחלמות ולבסוף עוברת תוך 10 שנים.

הנגעים מופיעים לרוב במפשעות, בתי שחי ואזורים פלקסוריים (מתכופפים) של הגפיים. לעיתים קרובות נראה רק הופעה של פריחה ללא הופעת שלפוחיות.

הפגיעה היא פעילות של נוגדנים עצמיים מסוג IgG ומערכת המשלים כנגד אנטיגן הנקרא **בולוס פמפיגואיד** המצוי בשכבה החלבונית המחברת בין תאי העור לשכבת הבסיס של העור (המידסמוזום). התגובה בין הנוגדן לאנטיגן גורמת לשפעול מערכת המשלים ולימפוציטים הגורמים להפרשת אנזימים פרוטאוליטיים (אנזימים הורסי חלבונים) ההורסים את הרקמה הבסלית (שכבת הבסיס).

## הבדלה מפמפיגוס

* מופיעה בגיל מתקדם יותר
* אין הופעת נגעים בפה
* השלפוחיות מוצקות יותר ומקובעות, אין הופעת סימן ניקולסקי (שפשוף העור גורם לקילופו וזאת בשל היפרדות שכבות העור)
* בבדיקה פתולוגית לאחר ביופסיה מוצאים שקיעה שונה של האנטיגנים - לאורך הצומת האפידרמלי-דרמלי (בין שכבות עור) בצורה ליניארית (בניגוד לצביעה בצורת רשת בפמפיגוס).

## טיפול
בדומה לפמפיגוס המחלה  מטופלת בתכשירים העובדים על דיכוי מערכת החיסון וסטרואידים אך במינון נמוך יותר.
לעיתים משלבים עם הטיפול המדכא את מערכת החיסון גם טיפול אנטי דלקתי כדי לייעל את הטיפול (יצירת סינרגיה).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הפרעות שלפוחתיות
קטגוריה:מחלות אוטואימוניות
SECAM

[400px|שמאל|ממוזער|שיטות שידור [PAL ,NTSC ו-**SECAM** ופריסתם על הגלובוס]]

**SECAM** (ראשי תיבות של **Systeme Electronique Couleur Avec Memoire**) היא שיטת שידור טלוויזיה המקובלת במדינות ברית המועצות לשעבר, צרפת ומספר מדינות באפריקה.

טכנולוגיית ה-SECAM פותחה בצרפת, והוכנסה רשמית לשימוש ב-1 באוקטובר 1967 על ידי הערוץ השני - Chaine 2 -  של שירות השידור הצרפתי ORTF מה שהפך ברבות השנים לערוץ המסחרי   France 2.

הרזולוציה בשיטת שידור זו היא 720x576, בדומה ל-PAL.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תקני וידאו
אדולף שטרן

ד"ר **אדולף (אבנר) שטרן** (**Adolphe Stern**; 6 בנובמבר 1848–1931), סופר, מתרגם, עורך דין מוציא לאור, תעשיין ופוליטיקאי יהודי רומני, המנהיג החילוני של יהדות בוקרשט והחבר היהודי הראשון בפרלמנט הרומני.

## קורות חיים
שטרן למד בבתי הספר התיכוניים על שם "גאורגה לאזאר" ועל שם "מאתיי באסאראב" והמשיך ללימודי משפטים בלייפציג, שם קיבל תואר דוקטור. הוא תרגם מגרמנית ומאנגלית לרומנית את שילר ואת המלט מאת שייקספיר. בשנת 1871 ייסד את העיתון הגרמני-רומני "רומנישה פוסט" (Rumänische Post). הוא תרגם לעיתון הגרמני "בוקרשטר סלון" טקסטים מיצירתו של וסילה אלכסנדרי וגם מיוצרים אחרים. כשנתיים לאחר מכן בשנת 1873 נבחר לשמש כמזכיר בחברת אחוות ציון בבוקרשט.

במאי 1885 ביקש וקיבל רישיון להקמת בית חרושת לגפרורים בגאלאץ.

ב-1909 התמנה לנשיא התאחדות יהודי רומניה והנהיג אותה עד 1919.

בפסח 1910 ערך שטרן מסע לארץ ישראל ובשובו לרומניה הירצה על רשמיו מהנסיעה וחלק מחמאות לציונות. להבדיל מהתנועה הציונית של יהדות רומניה, ובמעמדו זה הוביל ביהדות רומניה את הזרם שביקש נתיבות להשתלב, כמו שעשה יחד איתו וגם אחריו וילהלם פילדרמן.

## מספריו
* 1915 Din viaţa unui evreu-român "מחייו של יהודי רומני", זכרונות.
* 1921 Însemnâri din viaţa mea "רישומים במהלך חיי", זכרונות.
* 1929-1931 După şapte decenii "אחרי 7 עשורים", זכרונות.

## קישורים חיצוניים

* 
* פריטים ארכיוניים: מסמכים אישיים של אדולף שטרן, כגון התכתבויות וטיוטת מאמרו על בני ישראל הבריטים בארכיון הספרייה הלאומית. **(רישום באנגלית)**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:מתרגמים רומנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט הרומני

קטגוריה:ילידי 1849
קטגוריה:נפטרים ב-1931
נואוס

**נואוס** (נהגה לעיתים גם "נוס"; מיוונית: **νόος**) בפילוסופיה ובדת הוא שכל, תבונה, הכרה או אינטלקט.

### בפילוסופיה היוונית הקלאסית
נואוס הוא מושג מרכזי בפילוסופיה היוונית, במיוחד אצל אפלטון ואריסטו, ויש לו משמעויות שונות בהתאם להקשר. הפירוש הבסיסי הוא היכולת להבין, לחשוב ולהשיג ידע, כלומר השכל הגבוה או ההכרה הרוחנית, ה(אגו). בניגוד לחושים או לדמיון, הנואוס נתפס ככלי להשגת אמת עליונה, לעיתים גם על־חושית. 

#### אצל פילוסופים שונים
אצל אפלטון, הנואוס הוא חלק מהנפש שמסוגל לתפוס את עולם האידאות. אריסטו הבחין בין נואוס בתור פועל (אינטלקט אקטיבי, active intellect) לבין נואוס סביל (אינטלקט פסיבי, passive intellect), כשהאינטלקט הפועל הוא נצחי ואלוהי. הניאופלטוניסטים (למשל פלוטינוס) ראו בנואוס עיקרון קוסמי, תבונה אלוהית שממנה נובעים כל הדברים. 

### בפילוסופיה בעת החדשה
הפילוסוף אדמונד הוסרל השתמש בביטוי "נואטי" כדי להתייחס לפעולה מכוונת של התודעה, האמונה, הרצון, שנאה ואהבה.

## ראו גם
* התכוונות (פילוסופיה)

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
מנוחה נכונה (עמותה)

[ממוזער|250px|שלט הכניסה לבית העלמין "מנוחה נכונה" ב[כפר סבא]]
250px|ממוזער|שמאל
250px|ממוזער|שמאל
**מנוחה נכונה לכולם** היא עמותה לקבורה אזרחית בישראל - קבורה שאינה כפופה לכללי דת כלשהי. במקביל אליה פועלות בישראל עמותות אחדות לקידום קבורה אזרחית ביישובים שונים: "מנוחה נכונה - פתח תקווה", "מנוחה נכונה - נס ציונה" וכו'.

## היסטוריה
העמותה הוקמה ב-1986 על ידי בועז מואב במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו, ובסמוך למקום מגוריו. שם העמותה שאוב מתפילת האשכבה "אל מלא רחמים".

בעקבות מאמציה נחקק ב-1996 חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית. בשנת 1999 החלה העמותה להפעיל בבאר שבע את בית העלמין החילוני הראשון. ומאז שנת 2006 פועלת חלקה אלטרנטיבית של מנוחה נכונה גם בקריית טבעון. בחודש מאי 2009 התחיל לפעול בית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא, זהו בית העלמין האזרחי הציבורי הראשון ברשות מקומית במרכז הארץ. בשנת 2012 שינתה העמותה את שמה ל"מנוחה נכונה לכולם", יוזם שינוי השם היה מר שלום נוי, מקים בית העלמין האזרחי ויו"ר העמותה באותה עת, אשר פעל בכנסת ובערכאות משפטיות להקמת בתי עלמין אזרחיים בכל רחבי ישראל. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם עמותות מקומיות כעמותת גג לבתי עלמין אזרחיים בכל הארץ.
על בסיס שינוי השם ובמטרה לשנות את מדיניות העמותה, הוגשה עתירה על ידי עיריית כפר סבא וחברה קדישא המקומית נגד עמותת מנוחה נכונה לכולם. לאחר כשמונה שנים פסק בית המשפט בסוף שנת 2020 כי אין בכוונתו להתערב בנושא.

מנכ"לית העמותה היום היא ברכה לוי, ויו"ר העמותה הוא ערן גרינברג.

## חזון העמותה
העמותה פועלת על פי הקווים המנחים הבאים:
* אין לכפות אמונות ומנהגי קבורה על הנפטר ועל משפחתו.
* יש לנהוג בסובלנות כלפי כל זרם דתי וכל זרם חילוני באשר הוא.
* אלה המעוניינים בטקס חילוני או דתי, בנוסח כלשהו, ראויים לקיום טקס על פי רצונם.

פעילות העמותה כוללת:
* איתור שטחי קבורה, לתכנון בתי עלמין ולהפעלת שירותי קבורה אזרחית בכל הארץ.
* עריכת הלוויה בהתאם לרצון הנפטר וקרוביו.

העמותה אינה שוללת טקסי קבורה דתיים ומאפשרת למעוניינים בכך להיקבר בחלקה המיועדת ליהודים בלבד.

## מנוחה נכונה כפר סבא
"מנוחה נכונה כפר סבא" הוא בית עלמין אזרחי יהודי, המופעל על ידי העמותה. בית העלמין החל לפעול במאי 2009 במזרח העיר כפר סבא.

## ראו גם
* :קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
* :קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון

## קישורים חיצוניים

* סרט: מעמד פרידה מהשחקן אברהם מור וטקס ההלוויה בבית העלמין 'מנוחה נכונה' בכפר סבא.
* עמותות "מנוחה נכונה" באתר "גיידסטאר"

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני קבורה בישראל
המפלגה הרקסיסטית

**המפלגה הרקסיסטית** הייתה מפלגה פשיסטית שפעלה בבלגיה מ-1935 ועד 1945 בהנהגת הסופר לאון דֶגְרֶל. המפלגה דגלה באנטישמיות, קורפורטיזם, אנטי-קומוניזם, אנטי-ליברליזם ובערכים קתולים.

שורשי המפלגה נעוצים באידאולוגיה קתולית בשם כריסטוס רקס (המקבילה הלטינית של "מלך המשיח") שקראה לשילוב הדת הקתולית במדינה. כמו כן, המפלגה הושפעה מהאידאולוגיה הפשיסטית ושאלה ממנה רעיונות כגון קורפורטיזם והתנגדות לדמוקרטיה ולקומוניזם.

## היסטוריה
המפלגה הרקסיסטית נוסדה בולוניה שבבלגיה בשנת 1930 על ידי לאון דגרל, ציבור המצביעים שלה היה בעיקר וולוני אך המפלגה התמודדה גם בפלנדריה וגם בולוניה, אך כאמור מעולם לא השיגה הצלחה רבה מחוץ לולוניה ובריסל.

אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 החלה התקרבות אידאולוגית של הרקסיזם לנאציזם. בהשראת המפלגה הנאצית, החלו הרקסיסטים לשלב אנטישמיות בתעמולתם וקיבלו סיוע כספי מגרמניה הנאצית. כמו כן, ההתקרבות לנאציזם גרמה לדחיקת האלמנטים הקתולים עד היעלמותם המוחלטת.

בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-1936, זכתה המפלגה הרקסיסטית ב-12 מושבים בסנאט ו-21 מושבים בבית הנבחרים, אולם כוחה החל להיחלש, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה היו לה רק ארבעה נציגים בבית נבחרים ואף לא נציג אחד בסנאט.

עם הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1940 פרצו חילוקי דעות במפלגה בין הפלג הקתולי שהיה מעוניין להתנגד לגרמנים לבין הפלג הפרו-נאצי שהיה מעוניין בשיתוף פעולה איתם על בסיס הזדהותם האידאולוגית. מנהיג המפלגה דגרל נעצר בחשד לשיתוף פעולה. לאחר שהגרמנים כבשו לחלוטין את בלגיה וצרפת, דגרל חזר למולדתו ובנה מחדש את המפלגה הרקסיסטית כמפלגה נאצית-לאומנית-אנטישמית וחבריה היו משתפי פעולה עם שלטונות הכיבוש הנאצים. הוא אף הקים את הלגיון הוולוני שנלחם בחזית המזרחית במסגרת הוואפן אס אס.

עם כניעת גרמניה הנאצית ושחרורה של בלגיה בשנת 1945 חדלה המפלגה מלהתקיים.
ממוזער|דגל המפלגה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בלגיה: מפלגות שמרניות
רקסיסטית
קטגוריה:מפלגות אנטישמיות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1935
האוקאז של ואלוייב

**האוּקאז של ואלוייב** (באוקראינית: **Валуєвський указ**; ברוסית: **Валуевский указ**) היה אוקאז (צו) סודי מה־18 ביולי 1863 שנכתב בידי שר הפנים של האימפריה הרוסית, פיוטר ואלוייב, שעצר חלק גדול מהפרסומים בשפה האוקראינית.

באותה תקופה באימפריה הרוסית לא נחשבה האוקראינית לשפה בפני עצמה, אלא לניב של הרוסית שכונה "רוסית קטנה". בד בבד התקיימו באותם ימים גם השפות האחרות, שכונו "רוסית לבנה", היא הבלארוסית של ימינו, ו"רוסית גדולה", היא הרוסית של ימינו.

על פי הצו, הסיבה לתפוצתם הגוברת של ספרי לימוד באוקראינית ואודותיה היא הנטיות הבדלניות של האוקראינים, והדבר נעשה בהשפעת הפולנים, למען האינטרסים הפוליטיים שלהם. האוקאז קובע ש"שפה רוסית-קטנה נפרדת מעולם לא הייתה, איננה קיימת, ולא תוכל להיות", ושמדובר ברוסית שהתקלקלה בהשפעת הפולנית.

הצו אסר על פרסום ספרי לימוד וספרי קריאה למתחילים באוקראינית, אך התיר את המשך פרסומה של ספרות יפה בשפה זו. בשנת 1876 נאסרה כליל הדפסה של תכנים באוקראינית באוקאז אמס (אוקראינית: **Емський указ**).

## קישורים חיצוניים

* הטקסט המלא של האוקאז בוויקיטקסט ברוסית

קטגוריה:האימפריה הרוסית: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינית
קטגוריה:צווים
אנדרו בל

**אנדרו בל** (באנגלית: **Andrew Bell**; 1726 – 1809) היה חרט ומדפיס סקוטי, שייסד את האנציקלופדיה בריטניקה יחד עם קולין מקפרקוהר.

בל היה דמות ססגונית. הוא התנשא לגובה של 54 אינצ'ים (כ-1.35 מ') בלבד, היו לו רגליים עקומות ואף ענקי, ולעיתים, כאשר מישהו היה בוהה באפו, הוא היה מדגישו בעזרת מסכת-נייר. בל החל את הקריירה שלו כחרט סמלים ושמות על קולרי כלבים. בניגוד גמור לקומתו הנמוכה, הוא בחר במכוון לרכוב על הסוס הגבוה ביותר שניתן היה למצוא באדינבורו, ממנו היה נוהג לרדת בעזרת סולם, לקול תשואות העוברים והשבים.

בל הכין בעצמו כמעט את כל לוחות הנחושת המחורטים בעבור המהדורות הראשונה עד הרביעית של האנציקלופדיה בריטניקה: 160 בעבור הראשונה, 340 בעבור השנייה, 542 בעבור השלישית ו-531 בעבור הרביעית. בניגוד לכך, את 50 לוחות התוסף למהדורה השלישית הכין החרט D. Lizars. בעבור המהדורה הראשונה של האנציקלופדיה בריטניקה יצר אנדרו בל שלושה עמודי-תחריט מלאים ומדויקים אנטומית המתארים אגן נשי מבותר ועוברים ברחם, לאיור ערך המיילדות; איורים אלה זעזעו את ג'ורג' השלישי מלך בריטניה והוא ציווה על תלישתם מכל עותקי האנציקלופדיה.

לאחר מותו של מקפרקוהר בשנת 1793, רכש בל את שארית אחוזי השליטה בשותפות מיורשיו ונעשה לבעלים היחיד של הבריטניקה עד למותו בשנת 1809. בינו לבין בנו החורג, תומאס בונאר, נתגלעו חילוקי דעות קשים, ובל סירב להחליף עמו מילה בעשר השנים האחרונות לחייו.

## לקריאה נוספת


* Kogan, Herman (1958). **The Great EB: The Story of the Encyclopædia Britannica.** Chicago: The University of Chicago Press. Library of Congress catalog number 58-8379.


## קישורים חיצוניים

Andrew Bell  באתר אנציקלופדיה בריטניקה
* 

קטגוריה:אמנים בריטים
קטגוריה:מדפיסים
קטגוריה:אנציקלופדיה בריטניקה
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:הנאורות הסקוטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1726
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1809
מיכאיל קוגלניצ'אנו

**מיכאיל קוגלניצ'אנו** (ברומנית: **Mihail Kogălniceanu**; 6 בספטמבר 1817, יאשי - 1 ביולי 1891, פריז) היה מדינאי רומני, היסטוריון ופובליציסט.

קוגלניצ'אנו נבחר כראש ממשלת רומניה ב-11 באוקטובר 1863, לאחר איחוד הנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה.

לאחר כישלונו לבצע רפורמות בנושא הקרקעות, התפטר בשנת 1865 מתפקידו.

שדה התעופה הבינלאומי בקונסטנצה נקרא על שמו.

## לקריאה נוספת
* אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יאשי: אישים
קטגוריה:שרי החוץ של רומניה
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:שרי הפנים של רומניה
קטגוריה:רומנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878): אישים
קטגוריה:ילידי 1817
קטגוריה:נפטרים ב-1891
אלסנדרו סטראדלה

**אלסנדרו סטראדלה** (באיטלקית: Alessandro Stradella; 3 באפריל 1639 - 25 בפברואר 1682) היה מלחין איטלקי מאמצע הבארוק.

## חייו
לא הרבה ידוע על ראשית חייו, אבל מוצאו ממשפחה אריסטוקרטית, הוא למד בבולוניה וכבר עשה לו שם כמלחין בגיל 20, בהזמנת המלכה כריסטינה משוודיה. ב-1667 עבר לרומא, שם חיבר יצירות רבות, בעיקר מוזיקת קודש, והחל לחיות חיי הפקרות. יחד עם חבר ניסה למעול בכספי הכנסייה הקתולית, אבל זממו התגלה. הוא נמלט מהעיר וחזר רק לאחר זמן רב, כשחשב שאין נשקפת לו עוד סכנה. לרוע מזלו, פרשיות רבות שניהל בחוסר דיסקרטיות עם נשים החלו להקים לו אויבים בקרב בעלי הכוח וההשפעה בעיר, והוא נאלץ לעזוב את רומא לצמיתות.

ב-1677 נסע לוונציה, שם שכר אותו אציל רב-עוצמה כמורה למוזיקה לפילגשו. כצפוי, לא עבר זמן רב וסטראדלה הסתבך איתה ונאלץ להימלט כשקשר האהבהבים שלהם נחשף. אבל הפעם שכר האציל כנופיית בריונים לעקוב אחר ולהרגו, מעשה שהיה רחוק כחוט השערה מהוצאתו לפועל. סטראדלה פנה לג'נובה, שם כתב אופרות וקנטטות; הוא הסתבך שוב בקשר אהבהבים עם אישה בלתי מתאימה והפעם הצליח המתנקש השכיר לתפוס אותו בפיאצה באנקי ולדקור אותו למוות.

השפעתו של סטראדלה כמלחין הייתה עצומה בשעתה, אם כי במאה הבאה העיבו על תהילתו קורלי, ויולדי ואחרים. קרוב לוודאי, שחשיבותו הגדולה ביותר היא בהמצאת הקונצ'רטו גרוסו: אומנם קורלי, באופוס 6 שלו, היה הראשון לפרסם יצירות בשם זה, אבל סטראדלה השתמש בצורה זו בבירור במועד מוקדם יותר, באחת הסונאטות שלו לויולה דה גמבה. בהתחשב בכך, שהשניים הכירו איש את רעהו, סביר להניח שהייתה כאן השפעה ישירה.

סטראדלה כתב לפחות שש אופרות וכן מספר רב של קנטטות ואורטוריות. כמו כן כתב 27 יצירות אינסטרומנטליות נפרדות, רובן לכלי קשת ובסו קונטינואו, ובאופן טיפוסי, בצורת ה**סונאטה דה קייזה**.

חייו הססגוניים ומותו העקוב מדם יצרו ללא ספק סיפור עלילה, הראוי לאופרה בזכות עצמו. שלושה מלחינים יצרו אופרות המבוססות על חייו, והמפורסם בהם הוא פרידריך פון פלוטו ב"אלסנדרו סטראדלה" שלו (המבורג, 1844).

מבקר המוזיקה פיליפו פיליפי כתב עבודת מחקר על יצירות סטראדלה.

## מראי מקום וקריאה נוספת



* "Alessandro Stradella", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Carolyn Gianturco: "Alessandro Stradella", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed March 13, 2006), (subscription access)
*''Encyclopaedia Britannica'' 1911: "Alessandro Stradella"


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים מהאסכולה הנפוליטנית
קטגוריה:ילידי 1643
קטגוריה:נפטרים ב-1682
המרקיז דה לופיטל

**גיום פרנסואה אנטואן, ה[[מרקיז]] דה לוֹפּיטָל** (בצרפתית: **Guillaume François Antoine, Marquis de l'Hôpital**; 1661 – 2 בפברואר 1704) היה מתמטיקאי צרפתי. זכה לפרסום בזכות כלל לופיטל, כלל בחדו"א שעוסק בחישוב גבולות שצורתם אינה מוגדרת.

## ביוגרפיה
דה לופיטל נולד בפריז בירת צרפת. התחתן עם מארי שרלוט דה רומילי. בתחילת חייו הוא תכנן קריירה צבאית, אבל ראייה חלושה גרמה לו לשנות כיוון וללמוד מתמטיקה. הוא פתר את בעיית הברכיסטוכרון, במקביל ובאופן בלתי תלוי פתרו אותה מתמטיקאים נוספים כמו אייזק ניוטון ומורהו של דה לופיטל- יוהאן ברנולי. דה לופיטל מת בפריז והוא בן 43.

דה לופיטל היה גם הראשון שפרסם ספר לימוד על חשבון דיפרנציאלי. הספר, שפורסם בשנת 1696, כולל הרצאות מפי יוהאן ברנולי על הביטוי חסר המשמעות 0/0. הספר הוא למעשה פרסומו הראשון של כלל לופיטל, והסיבה שבגינה הוא נושא את שמו של המרקיז ולא את שמו של ממציאו.

בשנת 1694 לופיטל וברנולי עשו עסקה לפיה לופיטל ישלם לברנולי 300 פרנקים לשנה בתמורה לבלעדיות על תגליותיו של האחרון, אותן הוא פרסם בספר הלימוד שלו. ב-1704, לאחר מות דה לופיטל, פרסם ברנולי את דבר העסקה, וטען להכרה בכך שהוא גילה את כלל לופיטל. ב-1922 נמצאו מסמכים המאשרים את גרסת ברנולי. בכל מקרה, הסיפור לפיו דה לופיטל ניסה לבצע פלגיאט על תגליותיו של ברנולי איננו נכון: ספר הלימוד פורסם תחת מעטה אנונימיות, ובהקדמתו מוזכרת עזרת ברנולי, כמו כן, דה לופיטל מעולם לא טען לאחריות על הכלל.

Image:L%27Hospital_-_Analyse_des_infiniment_petits_pour_l%27intelligence_des_lignes_courbes,_1696.jpg|*Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes*, 1696
Image:L'Hospital - Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes, 1715 - 1425244.jpg|*Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes*, 1715
Image:L'Hospital - Traité analytique des sections coniques et de leur usage pour la resolution des equations dans les problemes tant déterminez qu'indéterminez, 1720 - BEIC 1358532.jpg|*Traité analytique*


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:מרקיזים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:ילידי 1661
קטגוריה:נפטרים ב-1704
ג'ובאני לגרנצי

**ג'ובאני לגרנצי** (באיטלקית: **Giovanni Legrenzi**; הוטבל ב-12 באוגוסט 1626 - 27 במאי 1690) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בתקופת הבארוק. לגרנצי היה אחד המלחינים החשובים ביותר בוונציה בסוף המאה ה-17, שהשפעתו על התפתחות ניבי הבארוק המאוחר באיטליה הצפונית הייתה רבה עד מאוד.

## חייו
לגרנצי נולד בקלוּזוֹנֶה, סמוך לברגאמו ואת הכשרתו המוקדמת קיבל כנראה בקלוזונה. הוא שימש נגן עוגב 
בכנסיית **סנטה מריה מג'ורה** בעיר זו משנת 1645 עד 1656. ב-1656 התמנה למשרת מאסטרו די קאפלה ב**אקדמיה דלו ספיריטו סנטו** בפרארה, שם נשאר עד 1665. בין השנים 1665 ו-1681 אין כמעט תיעוד לפעולותיו, אבל ייתכן שלימד ב**אוספדאלה דאי מנדיקאנטי** בוונציה בחלק מתקופה זו. בערים רבות, ביניהן וינה, מילאנו, פארמה, בולוניה וונציה דחו את פנייתו לקבלת משרה; הוא מצדו דחה הצעות עבודה במודנה ובברגאמו.

ב-1681 התקבל לכנסיית סאן מרקו בוונציה כעוזר למאסטרו די קאפלה, שאת מקומו תפס בשנת 1685. בין תלמידיו שם היו פרנצ'סקו גספאריני, אנטוניו לוטי, אנטוניו קלדרה וג'ובאני וריסקינו.

## מוזיקה
לגרנצי כתב ברוב הסוגות שהיו מקובלות בצפון איטליה בשלהי המאה ה-17, כולל אופרה, מוזיקת קודש ווקאלית ומוזיקה אינסטרומנטלית מסוגים שונים.

## לקריאה נוספת

* Eleanor Selfridge-Field, *Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi.* New York, Dover Publications, 1994. 
* Stephen Bonta: "Giovanni Legrenzi", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed June 27, 2005), (subscription access)


## קישורים חיצוניים

* מלחניו של לגרנצי, תווים וקטעי שמע
* 

קטגוריה:נגני עוגב איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:ילידי 1626
קטגוריה:נפטרים ב-1690
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17