שושנה אפרוים

**שושנה אפרוים** (1 בספטמבר 1927 - 9 בדצמבר 2015 ) הייתה ציירת אוסטרית של תקופת המודרניזם. אפרוים נסעה לעיתים קרובות והציגה את עבודותיה בעולם. במהלך מסעותיה ציירה אנשים מפורסמים רבים ואמנותה התפתחה לכיוונים שונים. יצירות האמנות של התקופה המוקדמת שלה היו בעיקר ריאליזם בטבע, והציגו נופים ודיוקנאות. מאוחר יותר התפתח סגנונה לאמנות מופשטת, שהושפעה מאוד מקליגרפיה אסייתית.

## חַיִים אישיים
### יַלדוּת
שושנה אפרוים נולדה כסוזן שולר בווינה, אוסטריה, למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אחיה הצעיר מקסימיליאן נולד שנתיים אחריה. אביה, פריץ שולר, היה הבעלים של מפעל חפתים ואמה, מרגרטה שולר, הייתה פסלת. שושנה למדה תחילה בבית הספר רודולף שטיינר, אך תוך זמן קצר עברה לבית-הספר של אויגניה שוורצוולד. היא התחילה לצייר בגיל צעיר מאוד. אמה תמכה ביצירתיות שלה ושמרה את עבודותיה.

### בריחה מווינה
בגיל אחת עשרה הייתה עדה לסיפוח אוסטריה. 

המשפחה החליטה לעזוב את אוסטריה. לפריץ שולר, שנולד בברנו, היה דרכון צ'כי והיה הראשון לעזוב את ווינה. מרגרטה, שושנה ומקסימיליאן ברחו לשווייץ, משם פריז, שם המתין להם פריץ ולבסוף בשנת 1939 הם הגיעו ללונדון, שם נשארו שנתיים. שושנה למדה במכללת נורת'ווד ובשנת 1940 במכללה לאמנות ועיצוב צ'לסי, שם לקחה שיעורי ציור ולמדה על עולם עיצוב האופנה. בעקבות הבליץ, משפחת שולר נאלצה להיות במקלטים כמעט כל לילה. החוויה הייתה מאוד מלחיצה עבור שושנה, והיא ביטאה את הלחץ והרגשות שלה באמצעות ציורים.

### הגירה לאמריקה
אביה ברח לספרד דרך טנג'יר, ולאחר מכן ניו יורק. בשנת 1941 הוא הצליח להשיג תצהיר למשפחתו והזמין שלושה כרטיסים ל- S.S. Madura, הספינה האזרחית האחרונה שתעזוב את אירופה. בשנת 1941 הגיעו שושנה, אמה ואחיה לאליס איילנד שבניו יורק. היא נרשמה לתיכון וושינגטון אירווינג והשתתפה בשיעורי ציור בהדרכתו של האמן בייס אפרוים, התובע העתידי-מערער אפרויים נ' רוסק.

### המסע באמריקה
[ממוזער| [אוטו קלמפרר, מנצח; שמן על בד, צויר על ידי שושנה אפרוים, 1945]]
בגיל 17 היא טיילה בניגוד לרצון הוריה עם בייס אפרוים בארצות הברית. כדי להתפרנס במהלך מסעות אלה השניים ציירו סופרים, מוזיקאים, מדינאים ומדענים כמו תומאס מאן, פרנץ ורפל, אוטו קלמפרר, ברונו ולטר, ליון פויכטוונגר, תאודור דרייזר והנס אייזלר.

כאשר ועידת האו"ם לארגון בינלאומי נפתחה במאי 1945 בסן פרנסיסקו, שושנה ובייס אפרוים ציירו נציגים ידועים, כגון סגן יו"ר ועדת התכנון הארצית של ברית המועצות ואסילי וסילביץ קוזנקוב.

ב־1945, נישאה לאפרוים, ב־1946 ונולד להם בנם היחיד בניו יורק, עמוס.

### קובה והתערוכה הגדולה הראשונה
[שמאל|ממוזער| מחוץ ל[הוואנה, שמן על בד, צויר על ידי אפרוים, 1947]]
עקב פעילותו של בעלה במסגרת המפלגה הקומוניסטית, הזוג עזב את ארצות הברית ובילה תשעה חודשים בקובה, שם נערכה תערוכתה הראשונה בשנת 1948 בסירקולו דה בלס ארטס, הוואנה. מאותה תקופה ואילך היא השתמשה בשם "שושנה", שם העט אותו העניק לה בעלה. לאחר שהות קצרה בארצות הברית הזוג עבר לאירופה ולבסוף לישראל.

המשפחה הייתה ענייה ואפרוים לא רצתה לחיות את חייה כעקרת בית. הזוג התגרש בשנת 1950 בהסכמה הדדית. היא חזרה עם בנה להתגורר בווינה בשנת 1951.

### וינה ופריז
#### חזרה לוינה
אפרוים חזרה לווינה עם בנה, אך בסופו של דבר נתנה לבעלה משמורת מלאה. בשנת 1951 נרשמה לאוניברסיטה לאמנויות יישומיות בווינה ובשנת 1952 לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם ציירה בהדרכתם של פרופ' סרגיוס פאוזר, אלברט פריס גיטרסלו ופרופ' הרברט בוקל. עקב אי שביעות רצון מעשיית האמנות האקדמית, היא עברה להתגורר בפריז בשנת 1952.

#### פריז
לאחר המעבר לפריז גרה ועבדה בסטודיו לשעבר של אנדרה דריין. בסופו של דבר היא עברה לסטודיו אחר בבית אפאסה רונסין ליד ברנקוזי. מאוחר יותר היא גרה בסטודיו שהיה בעבר בבעלות פול גוגן.

אפרוים נאבקה כלכלית, כאמנית במשרה מלאה בפריז. היא תיארה את זה כ"זמן מריר-מתוק". בתקופה זו היא התיידדה עם האומנים קופקה, אוגוסט הרבין, אוסיפ זאדקין, סזאר, פיניון, בזאין, מקס ארנסט, איב קליין, אלכסנדר קלדר, ויפרדו לאם, סם פרנסיס, ז'אן פול סארטר, אפנדי, ליין בנגל ומארק שאגאל. היא ראתה באלברטו ג'קומטי אחד מחבריה הטובים ביותר. בשנת 1953 פגשה את בעל הגלריה בציריך מקס ג. בולג, שהפך ליחצן העיקרי של עבודתה.

בפריז הציגה מספר תערוכות בגלריה אנדרה וייל ובסלון ד'אוטומן, בסלון דה ריליטס נובלה ובסלון דה מאי, שם פגשה לראשונה את פבלו פיקאסו. הוא הזמין אותה לבקר אותו בווילה שלו בוולאוריס וצייר דיוקן שלה בשנת 1954.

### מסע עולמי
[ממוזער| [קיוטו, דיו על נייר, צויר על ידי אפרוים, 1957]]
בשנת 1956 טיילה באסיה. היא ארגנה לעצמה הזמנה לתצוגה במשרד התרבות הסיני בבייג'ינג ובדרך לסין היא ביקרה בהודו, תאילנד, קמבודיה ויפן, שם התעניינה וקבלה השראה מהפילוסופיה ההודית, ההינדואיזם והבודהיזם. היא התרשמה מאמנות הקליגרפיה ולמדה טכניקות אמנות על נייר אורז מנזירים בודהיסטים בקיוטו ומציירים סיניים בהאנגג'ואו. אמנות הקליגרפיה נהייתה האומנות העיקרית שבו היא התעסקה. בשנת 1957 הגיעה לבייג'ינג, שם התקיימה תערוכתה בארמון הקיסר.

בשנת 1959 טיילה באפריקה, שם ציירה את אלברט שווייצר בלמברנה ובסופו של דבר חזרה לפריז.
[ממוזער| [פינו גליציו ואפרוים באלבה דל פימונטה, איטליה, 1960]]
באותה שנה היא הכירה את האמן האיטלקי פינו גליציו. השניים עבדו יחד בפריז ובאלבה דל פימונטה, איטליה.

דרך גליציו יצרה קשר עם תנועת קוברה, בין היתר עם קרל אפל ואסגר ג'ורן. אך מכיוון שהייתה אישה לא קיבלו אותה כחברה מלאה בקבוצת האמנות.
[ממוזער| אפרוים, אנדרה וורדית, [פבלו פיקאסו|פיקאסו ופיניון בפתיחת תערוכה בטירת גרימלדי באנטיב, צרפת, 1962]]
לאחר דחייתה החלה בשיתוף פעולה עם הגלריה או'האנה בלונדון, שם הציגה שלוש תערוכות בשנים 1959, 1960 ו 1963. בשנת 1962 הייתה לה תערוכה בשאטו גרימלדי באנטיב.

### מקסיקו
ממוזער| "לבד במקסיקו", שמן על בד, צויר על ידי שושנה, 1969
בשנת 1964 נסעה למקסיקו לתערוכות שונות, והתגוררה חודשים רבים בקוארנאווקה,שהייתה מקלט לאמנים ואנשי רוח רבים של שנות השישים. היא התיידדה עם אמנים מקסיקניים כמו רופינו טמאיו, סיקיירוס, חוסה לואיס קואבאס ומתיאס גוריץ. בשנת 1965 הכירה את אדולף גוטליב בפעם הראשונה ובהמשך בניו יורק, הם פיתחו ידידות עמוקה. בשנת 1966 התקיימה תערוכה מעבודותיה של שושנה בפלאסיו דה בלאס ארטס.

### מסע שני ברחבי העולם
במהלך טיולה השני בעולם בשנת 1968 ביקרה בים הדרומי, באיים הקריביים, בתאילנד, באלי, באוסטרליה, בהודו, בסיקים, בנפאל, באפגניסטן, באיראן ובישראל. בשנת 1969, צ'וגיאל ביקש ממנה לצייר דיוקנאות של המלך ומלכת סיקים ובאותה שנה הפכה לחברה באגודה התאוסופית.

בשנת 1972 עברה לירושלים, שם תכננה ארבע תערוכות בגלריה יפו העתיקה. אך כשפרצה מלחמת יום כיפור כולן בוטלו. היא עזבה את ישראל ועברה לניו יורק בשנת 1974.

### ניו יורק
בין השנים 1974 - 1985 היא גרה ועבדה בניו יורק. היא  עברה לגור בסטודיו שלה בקווינס, היא שהתה במלון צ'לסי במנהטן, שם הצליחה לשלם את שכר הדירה בעזרת מכירת ציורים. היא הכירה אנשים רבים מסצנת האמנות בניו יורק, כמו מארק רותקו, פרנצ'סקו קלמנטה, ג'וזף הירשהורן וחברה אדולף גוטליב. למרות שזכתה לתשומת לב בינלאומית על עבודתה והציגה תערוכות לעיתים קרובות, היא חשה לא מרוצה ממצב המחיה שלה ולא הרגישה נוחות בניו יורק. היא חזרה לווינה בשנת 1985.

### חזרה לוינה
[שמאל|ממוזער| ניו יורק [סנטרל פארק, גואש על נייר, צויר על ידי שושנה, 1975]]
עם חזרתה לווינה, היא המשיכה לנסוע עד שנאלצה להפסיק עקב בעיות בריאותיות בשנת 2005. לאחר מכן עברה לבית אבות והמשיכה לצייר. היא נפטרה ב־9 בדצמבר 2015. בנה, עמוס, שימש כמנהל שלה. בשנת 2008 הספרייה הלאומית האוסטרית הפכה את נכסיה היצירתיים הכוללים כתבי יד, תמונות, מכתבים, מסמכים ועוד לנכס ציבורי.

## פרסים
* פרס הצטיינות זהוב של מחוז ווינה (2009).
* צלב אוסטרי של מדע ואמנות (2010).
* דולפין כסף של ארגון פרסי המדיה והטלוויזיה של קאן (2014)

## ראו גם
* ריאליזם.
* אמנות מופשטת.

## לקריאה נוספת
* הספר Soshana The Diaries מאת עמוס שולר וקרוליין רייבלר (2017). (באנגלית)

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שושנה אפרוים. (באנגלית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:ציירות אוסטריות
קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1927
קטגוריה:נפטרים ב-2015