אליסון ויר

**אליסון וִיר** (באנגלית: **Alison Weir**; נולדה ב-8 ביוני 1951) היא סופרת והיסטוריונית ציבורית בריטית. היא כותבת בעיקר על ההיסטוריה של נשות ומשפחות המלוכה האנגלית, דרך ביוגרפיות שעוסקות בסביבה ההיסטורית שלהן. כמו כן חיברה רומנים היסטוריים.

חיבורה הראשון, "משפחות המלוכה של בריטניה" (1989), היה סקירה גנאלוגית של משפחת המלוכה הבריטית. לאחר מכן חיברה ויר ביוגרפיות של אלינור מאקוויטניה, איזבלה מצרפת, קתרין סווינפורד, אליזבת מיורק, והנסיכים שבמצודה. כמו כן עסקה בהנרי השמיני ומשפחתו ובמלכוֹת אנגליה בימי הביניים. ויר פרסמה ספרי היסטוריה פופולרית על מלחמות השושנים וחתונות מלכותיות, כמו גם רומנים היסטוריים, בדיוניים, על מלכוֹת אנגליות, כולל כל נשותיו של הנרי השמיני.

## ראשית דרכה
ויר נולדה ב־1951 וגדלה בווסטמינסטר, לונדון. היא נשואה לרנקין ויר מאז 1972, וכעת מתגוררת בסארי. היא תיארה את אמה כ"אדם טוב באמת עם המון יושרה, אופי חזק, הומור וחוכמה", ואמרה שאמה "התגברה על תלאות החיים באורך רוח יוצא דופן".

וויר זוכרת איך, בגיל ארבע עשרה, קראה את הרומן ההיסטורי "מלכת הזהב של הנרי" מאת לוזאניה פרול, רומן "ממש גרוע", לדבריה, על חייה של קתרין מאראגון. בעקבות הקריאה החלה להתעניין בתחום ההיסטוריה.

היא התחנכה בבית הספר לבנות של לונדון וב־North Western Polytechnic, והפכה למורה להיסטוריה. היא בחרה לנטוש את ההוראה כקריירה, לאחר שמאסה ב"שיטות הוראה אופנתיות", לדבריה, והחלה לעבוד בשירות הציבורי, ואחר כך הייתה עקרת בית. בין השנים 1991–1997 ניהלה בית ספר לילדים עם קשיי למידה.

## קריירה
### ספרי עיון

בשנות ה-70 של המאה ה-20 בילתה ויר ארבע שנים במחקר ובכתיבה של ביוגרפיה של שש נשותיו של הנרי השמיני. מו"לים שונים דחו אותו בטענה שהחיבור ארוך מדי. גרסה מתוקנת התפרסמה ב־1991 בתור ספרה השני, "שש נשות הנרי השמיני". ב־1981 חיברה ספר על ג'יין סימור, ששוב נדחה על ידי המו"לים, הפעם בטענה שהיה קצר מדי. בסופו של דבר הצליחה ויר להוציא לאור ב־1989 את הספר "משפחות המלוכה של בריטניה", אוסף של מידע גנאלוגי על משפחת המלוכה הבריטית. היא ערכה ותיקנה את החיבור שמונה פעמים על פני תקופה של עשרים ושתיים שנה, עד שהחליטה שהוא עשוי לעניין אחרים. לאחר שארגנה אותו לפי סדר כרונולוגי, הסכימה הוצאת The Bodley Head להוציא אותו לאור.

רק לקראת סוף שנות ה-90 החלה ויר לכתוב במשרה מלאה. בזמן שניהלה את בית הספר לילדים עם קשיי למידה, פרסמה את החיבורים העיוניים: "הנסיכים במצודה" (1992), "לנקסטר ויורק: מלחמות השושנים" (1995), ואת "ילדי אנגליה: יורשי המלך הנרי השמיני" (1996).

משעברה לכתוב במשרה מלאה, חיברה והוציאה לאור את "אליזבת המלכה" (1998); "אלינור מאקוויטניה: בזעם האל, מלכת אנגליה" (1999); "הנרי השמיני: המלך וחצרו" (2001); "מרי, מלכת הסקוטים ורצח הלורד דארנלי" (2003); "איזבלה: זאבה צרפתית, מלכת אנגליה" (2005); "קתרין סווינפורד: הסיפור של ג'ון מגונט ודוכסיתו השערורייתית" (2007); "הגבירה במצודה: מפלת אן בולין" (2009); "בוגדים במצודה" (2010); "הטבעת והכתר: היסטוריה של חתונות מלכותיות" (2011); "מרי בולין: פילגש מלכים" (2011), שהוא הביוגרפיה המלאה הראשונה של מרי בולין, אחותה של אן בולין; "אליזבת מיורק: מלכת טיודור ועולמה" (2013), ביוגרפיה על אמו של הנרי השמיני; "מלכוֹת כיבוש" (2017), ו"מלכות מסעי הצלב" (2020), שניהם על מלכוֹת אנגליה בימי הביניים.

רבים מספריה של ויר עוסקים בתקופת טיודור, שלדעתה היא "התקופה הדרמטית ביותר בהיסטוריה שלנו, שופעת דמויות בעלות אישיות חיה וחזקה [...] תקופת טיודור היא הראשונה שלגביה יש לנו תיעוד ויזואלי עשיר, עם צמיחת הדיוקנאוּת, ומקורות מפורטים על חייהם הפרטיים של מלכים ומלכות. זה היה עידן שבו אירעה צמיחה בדיפלומטיה והתפשטות המילה המודפסת."

### סיפורת
[שמאל|ממוזער|216x216 פיקסלים|אליסון וויר כתבה שני חיבורים על [אלינור, דוכסית אקוויטניה|אלינור מאקוויטניה (בתמונה) – ביוגרפיה עיונית ורומן בדיוני היסטורי.]]
ויר חיברה רומנים היסטוריים עוד כנערה, ובשנת 2006 ראה אור הרומן "בוגדת תמימה", המבוסס על חייה של ליידי ג'יין גריי. כאשר חקרה ויר את אלינור מאקוויטניה, הרהרה כי "יהיה מאוד משחרר לכתוב רומן, שבו אוכל לכתוב מה שאני רוצה בלי לסתור את העובדות". היא החליטה לעסוק בג'יין גריי כי "לא היו לה חיים ארוכים במיוחד ולא היה הרבה חומר". לדבריה, המעבר לסיפורת היה קל, והעירה, "כל ספר הוא עקומת למידה, וצריך לשמור על ראש פתוח. לפעמים מבקשים ממני לצמצם את העובדות ההיסטוריות ברומנים שלי, והיו חילוקי דעות בשאלה האם הן מכבידות על הסיפור, אבל אני כן מתעקשת על ההיסטוריה בכל הזדמנות שאני יכולה."

הרומן השני שלה הוא "ליידי אליזבת'", העוסק בחייה של המלכה אליזבת הראשונה לפני עלייתה לכס המלכות. הוא פורסם ב־2008 בבריטניה ובארצות הברית, והוא ספרה היחיד (נכון לשנת 2022) שתורגם לעברית, בשנת 2015, בידי בתיה זיסו פרלשטיין, בהוצאת אופוס. הרומן הבא שלה, "המלכה השבויה", ראה אור בשנת 2010, ועסק באלינור מאקוויטניה, שעליה חיברה ויר ביוגרפיה עיונית ב־1999.

"הבוגדים במצודה" היא נובלה שחיברה ויר בשנת 2010, כחלק מקפיין לעידוד קריאה. בשנת 2014 ראה אור הרומן "משחק הנישואין", על יחסי אליזבת הראשונה ורוברט דאדלי, רוזן לסטר.

ב־2016 ראה אור הרומן "קתרין מאראגון, המלכה האמיתית", הראשון מתוך סדרה בת שישה ספרים בנושא שש מלכות טיודור, כשכל ספר יעסוק באחת משש נשות הנרי השמיני. הרומן האחרון בסדרה, "קתרין פאר, הרעייה השישית", ראה אור בשנת 2021.

ספרי העיון של ויר שייכים לסוגת ההיסטוריה הפופולרית, תחום שסופג לעיתים ביקורת מהאקדמיה; למשל, ישנה טענה לפיה היסטוריה פופולרית "מבקשת ליידע ולשעשע את הקהל הרחב [...] ולעיתים קרובות גוברים סיפורים דרמטיים על ניתוח, סגנון על חומר, פשטות על מורכבות, והכללה גדולה על סיוּג קפדני." ויר גורסת ש"ההיסטוריה אינה נחלתם הבלעדית של אקדמאים, אף שיש לי כבוד רב לאותם היסטוריונים שמבצעים מחקר מקורי ותורמים משהו חדש לידע שלנו. ההיסטוריה שייכת לכולנו, וכולנו רשאים לגשת אליה. ואם כתיבה בצורה נגישה ומשעשעת, ועדיין מבוססת היטב על מחקר עיוני, היא כתיבה פופולרית, אז כן, אני היסטוריונית פופולרית, וגאה ושמחה להיות כזו". קתרין יוז כתבה בגרדיאן על תיוגה של ויר כהיסטוריונית פופולרית, "לתאר אותה כהיסטוריונית פופולרית זו אמת לאמיתה: מחקריה עבי־הכרס על העבר המודרני המוקדם של בריטניה נמכרים בכמויות שעליהן אחרים יכולים רק לחלום."

## חיים אישיים
ויר מתגוררת בסארי עם בעלה ושני בניהם. בראיון אמרה כי "גברת אלן", דמות בדיונית מהרומן שלה על ג'יין גריי, הכי דומה לאישיותה שלה, והעירה ש"בזמן שכתבתי את הספר, יצקתי את הצד האימהי שלי בדמות הזו".

## קישורים חיצוניים
* 

* דף על ויר, באתר הוצאת רנדום האוס 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריוניות בריטיות
קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:ביוגרפים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1951
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1951