המזוודה (מד מן)

**המזוודה** (באנגלית: **The Suitcase**) הוא הפרק השביעי בעונה הרביעית של סדרת הדרמה האמריקאית "מד מן", והפרק ה-46 בסדרה כולה. הוא שודר בערוץ "AMC בארצות הברית ב-5 בספטמבר 2010.

הפרק מתמקד בדמויותיהם של דון דרייפר (ג'ון האם) ופגי אולסון (אליזבת מוס), ובמערכת היחסים המורכבת ביניהם. עם שידורו זכה הפרק לשבחי הביקורות, ובשנים שלאחר מכן צוין לא אחת כפרק הטוב ביותר בסדרה. הפרק מציין את נקודת האמצע המדויקת של הסדרה כולה (46 מתוך 92 פרקים).

מועמדות ביצועיהם של ג'ון האם ואליזבת מוס בפרק הוגשה לשיקול הוועדה כמועמדות לפרסי אמי לשחקן ולשחקנית ראשיים בסדרת דרמה, בהתאמה, בטקס פרסי האמי בפריים טיים ה-63. באותו טקס קיבל מתיו ויינר מועמדות לפרס אמי על כתיבה מצטיינת בסדרת דרמה.

הפרק, הנחשב לאחד מפרקי הטלוויזיה הגדולים ביותר שהופקו אי-פעם, תואר כנקודת שיא של תור הזהב של הטלוויזיה.

## עלילה
דדליין דחוק מרחף מעל קמפיין פרסומי עבור יצרנית המזוודות "סמסונייט", ודון דוחה את כל הרעיונות שמציעה מחלקת הקריאייטיב. רוב אנשי הצוות – בהם ג'ואי ביירד, סטן ריזו ודני סיגל – מתכננים לצפות באותו ערב בקרב האגרוף בין קסיוס קליי לסוני ליסטון, שנערך ב-25 במאי 1965, למעט פגי, שתכננה ארוחת ערב רומנטית ליום הולדתה עם בן זוגה, מארק. דאק פיליפס מתקשר אליה ומציע לה תפקיד של מנהלת קריאייטיב במשרד פרסום חדש שהוא מתכוון להקים. פגי מגיבה בנימוס ובהערכה, אך דוחה את ההצעה לאחר שהיא מבינה כי דאק נאלץ לעזוב את עבודתו הקודמת בשל בעיות שתייה. במקביל, דון מקבל הודעה מסטפני, אחייניתה של אנה דרייפר, המבקשת ממנו להתקשר אליה בדחיפות. הוא דוחה את השיחה ומחליט לוותר על צפייה בקרב האגרוף כדי להמשיך לעבוד על הקמפיין.

דון מונע מפגי לצאת, ודורש לעבור שוב על רעיונותיה החדשים לקמפיין. הוא מבקר את כולם ודוחף להמשך עבודה, מה שמאלץ את פגי להתקשר למארק ולהודיע לו שתאחר. כאשר היא מנסה לבטל את ארוחת הערב, מארק מגלה כי הזמין כהפתעה גם את משפחתה ואת שותפתה לדירה. דון מאפשר לפגי לצאת, אך מסרב לחוש אשמה על כך שהכריח אותה לעבוד ביום הולדתה.

פגי מחליטה להישאר ומתקשרת שוב למארק כדי לבטל. אמה נוזפת בה בטלפון על התנהלותה כלפיו, ומארק, נסער אף הוא, נפרד מפגי – כשברקע בני משפחתה מאזינים לשיחה. פגי חוזרת למשרדו של דון, והשניים נקלעים לוויכוח חריף על כך שדון לא נתן לה קרדיט ראוי על רעיונה בקמפיין עטור הפרסים של "Glo-Coat", ועל חוסר ההערכה הכללי לעבודתה. פגי פורצת בבכי ובורחת לשירותי הנשים. מאוחר יותר דון מזמן אותה חזרה למשרדו ומשמיע לה הקלטה שמצא עבור זיכרונותיו של רוג'ר סטרלינג, ובה רוג'ר מספר על עברם של עצמו, ברט קופר ואידה בלנקנשיפ. השניים צוחקים מהגילויים המביכים על עמיתיהם ויוצאים לאכול יחד.

במהלך הארוחה, ובהמשך על משקאות, דון ופגי משוחחים בפתיחות אינטימית על חייהם. הם מגלים ששניהם היו עדים למות אביהם בילדותם, ודון מודה שמעולם לא הכיר את אמו. פגי מספרת לדון כי במשרד מאמינים ששכבה איתו כדי לקבל את תפקידה, ואף חושפת שאמה סבורה שהוא אביו של התינוק שילדה, בשל ביקורו של דון בבית החולים לאחר הלידה. דון שואל אם היא יודעת מי האב, ופגי משיבה "בוודאי", אך אינה מגלה שמדובר בפיט קמפבל או מה עלה בגורל התינוק. השניים מאזינים לדיווח על ניצחונו המהיר של קסיוס קליי בקרב האגרוף.

בשובם למשרד מופיע דאק פיליפס, לאחר שניסה להשיג את פגי בטלפון. הוא שיכור, וכאשר פגי מלווה אותו החוצה, דון מבחין בהם. דאק מספר לדון המזועזע כי הוא ופגי היו מאוהבים, אך בסופו של דבר היא "עוד זונה". מתוך שכרותו, דון מנסה להכות את דאק, אך מובס. פגי מסלקת את דאק ומודה בפני דון כי ניהלה עמו רומן. דון משיב שאינה חייבת לו הסבר ומבקש משקה נוסף.

דון מתכוון לבסוף להתקשר לסטפני, אך נרדם כשראשו מונח על ברכיה של פגי. הוא מתעורר באמצע הלילה ורואה חזיון של אנה מחייכת, אוחזת במזוודה. בהמשך הוא מתקשר לסטפני ומקבל את הבשורה שציפה לה: אנה נפטרה. דון פורץ בבכי מול פגי, ואומר שאנה הייתה האדם היחיד שהכיר אותו באמת. פגי משיבה לו: "זה לא נכון".

פגי נרדמת גם היא ומוערת בבוקר על ידי ג'ואי, סטן ודני. היא נכנסת למשרדו של דון ומגלה שפיתח רעיון לקמפיין המזוודות, בהשראת תמונת הנוקאאוט מקרב עלי–ליסטון. פגי מטילה ספק ברעיון, אך מיד לאחר מכן מרגיעה אותו ואומרת שהוא טוב. דון אוחז בידה לרגע, והשניים מחליפים מבטים לפני שהיא יוצאת. הפרק מסתיים לצלילי השיר "Bleecker Street" של סיימון וגרפונקל, בעוד משרד "סטרלינג קופר דרייפר פרייס" מתחיל את יומו.

## הפקה
### כתיבה
[190px|ממוזער|שמאל|את הפרק כתב יוצר הסדרה עצמה, [מתיו ויינר.]]
מתיו ויינר השווה את מעמדה של פגי אולסון במשרד "סטרלינג קופר דרייפר פרייס" למעמדו שלו עצמו בזמן שעבד תחת דייוויד צ'ייס בסדרה "הסופרנוס". ג'ון האם שיבח את התסריטאים על הכללת השיחה המתייחסת לילד שפגי מסרה לאימוץ, וציין כי מדובר ברגע "שובר לב" עבור פגי. ויינר אמר:  ויינר הרחיב גם על סלידתו של דון מדרק, וייחס אותה ל"חוסר הבנתו ביצירתיות" ול"האלכוהוליזם שלו", תוך שהוא מציין את מערכת היחסים המינית של דרק עם פגי – דמות שלדבריו יכולה, באותו רגע, לשמש עבור דון כמעין דמות בת.

בנוגע לחזיונו של דון את אנה דרייפר המנוחה, אמר ויינר: 
### צילומים
מתיו ויינר ייחס לצלם כריס מנלי ולבמאית ג'ניפר גטצינגר את הצלחת הפרק וטען כי יצירת 

האם הרחיב על הקושי בצילום הסצנות הרגשיות הכבדות עם אליזבת מוס, שבהן דמותו מתמוטטת לאחר שהוא לומד על מותה של אנה. לדבריו: 
### עריכה
במקור, במהלך שיאו הרגשי של הפרק, כאשר דון ופגי אוחזים ידיים, דון אמר לפגי: "תודה". שורה זו הוסרה בשלב הפוסט-פרודקשן, כדי שלא לפגוע בעוצמתה החזותית של הסצנה, שכן צוות ההפקה סבר שהרגע חזק יותר דווקא באמצעות הכרה א-מילולית.

## אזכורים תרבותיים
קרב האיגרוף עלי–ליסטון היה קרב חוזר לקרב שנערך בפברואר 1964 (כאשר מוחמד עלי עדיין נודע בשם **קסיוס קליי**). הקרב משנת 1965 זכור בעיקר בזכות מה שכונה "אגרוף הרפאים" של עלי, שהפיל את סוני ליסטון בנוקאאוט, וכן בזכות תצלום אייקוני שבו נראה עלי עומד מעל ליסטון המוטל על הזירה – אחד הצילומים המפורסמים ביותר בתולדות הספורט. בעת התרחשות הקרב נפוצו השערות שלפיהן ליסטון נפל בכוונה בהוראת המאפיה. אזכור ספורטיבי נוסף בפרק מופיע בהצעה המקורית של פגי לפרסומת של "סמסונייט", שבה מופיע שחקן הפוטבול . ניימת', שהיה אז שחקן צעיר בראשית דרכו, עתיד היה להפוך לאחד מפרזנטורים המבוקשים ביותר בעולם הפרסום.

נוסף לכך, הפרק פתר תעלומה שהועלתה בפרק קודם: אזכורו של רוג'ר סטרלינג לד"ר לייל אוונס. השם עורר ספקולציות רבות בקרב מבקרים והוביל לעלייה חדה בחיפושים בגוגל אחריו. בניגוד להשערות, לא היה מדובר באדם אמיתי, אלא ברופא שביצע בעבר כריתת אשך מיותרת בברט קופר.

הפרק מסתיים בשיר "Bleecker Street" מתוך אלבום הבכורה של סיימון וגרפונקל משנת 1964, "".

## ניתוח ופרשנויות
הפרק "המזוודה" נחשב לאחד הפרקים המכוננים בסדרה, המעתיק את המיקוד מהדרמה המשרדית הרחבה אל עבר ניתוח פסיכולוגי מעמיק של מערכת היחסים בין דון דרייפר לפגי אולסן. הפרק פועל גם כ"פרק מראה" לפרק סיום העונה הראשונה, "הגלגל", ומסמן את הבשלת הקשר המקצועי והאישי בין השניים.
### זהות, מגדר ורגש
חוקרים מצביעים על כך שבפרק זה, העבודה משמשת ככלי מרכזי לייצור זהות אישית עבור שתי הדמויות. בעוד דון נאבק לשמר את זהותו האמיתית (דיק ויטמן) אל מול האובדן של אנה דרייפר, פגי משתמשת בקריירה שלה כמנגנון לשחרור מהעבר המעמדי והמגדרי שלה. בניגוד למודל ה"נוסטלגי" של דון, פגי מייצגת בפרק זה מודל של "ציפייה" (Expectant), שבו היא דוחה תפקידים נשיים מסורתיים לטובת עתיד שבו היא מגדירה את עצמה באופן מקצועי בלבד.

הניתוח האקדמי רואה בפרק ביטוי ל, דרך השותפות המקצועית הייחודית שנרקמת בין השניים. הלילה הארוך שהם מבלים במשרד מייצר רגע נדיר של שוויון המבוסס על יחסי חניכה ולא על היררכיה מינית. עם זאת, הפרק חושף גם את ה"מחיר" שפגי משלמת: היא נדרשת לשמש כעוגן רגשי עבור דון, כשהיא הופכת לעדה היחידה להתפרקותו הרגשית, ובכך מבססת את מעמדה לא רק כקולגה אלא כעמוד השדרה הנפשי של המשרד.
### יחסי החניכה
בפרק "הגלגל", פגי קיבלה את קידומה הראשון כקופירייטרית – רגע שסימן את כניסתה לעולמו של דון, אך גם את תחילת ניתוקה מחייה האישיים. ב"המזוודה", יחסי החניכה ביניהם עובר טרנספורמציה: דון כבר אינו רק הבוס המרוחק, אלא אדם פגיע שזקוק לאישורה המקצועי והאישי של תלמידתו.

הדינמיקה ביניהם עוברת מחיקוי לשותפות גורל; שניהם הקריבו את חייהם האישיים לטובת הקריירה, ומבקרים טוענים כי הפרק מקבע את פגי כיורשתו הבלתי-רשמית של דון – לא רק בכישרון הקריאייטיבי, אלא גם בבידוד החברתי הנלווה אליו. הדיאלוג בפרק מהדהד את "נאום הקרוסלה" של דון: בעוד שב"הגלגל" דון השתמש במושג ה"בית" כמקום שבו "אנו יודעים שאנו אהובים" כדי למכור מוצר, ב"המזוודה" המשרד הופך למרחב היחיד שבו השניים מוצאים נחמה ושותפות אנושית אותנטית, המחליפה את הנוסטלגיה המזויפת.
### אסתטיקה ואובדן
מאט זולר זייץ מציין כי בפרק זה, "הכאב מפצע ישן" שדון תיאר בעבר, הופך לאובדן ממשי עם מותה של אנה דרייפר. הבחירה בפורמט של "", המתרחש כמעט כולו בחלל המשרד הסגור, מדגישה את העובדה שמחוץ למשרד ולדימויים שהם מייצרים, לשניהם אין בית רגשי יציב. השימוש בנדל"ן המשרדי כמרחב הישרדותי תומך בטענה כי עבור דון ופגי, הרכוש והמעמד המקצועי הם הכלים היחידים המגנים עליהם מפני הריקנות והניתוק.

## ביקורות

בשידורו המקורי בארצות הברית, ב-5 בספטמבר 2010 בערוץ "AMC", נצפה הפרק על ידי כ-2.17 מיליון צופים.

הפרק זכה לשבחים גורפים מצד מבקרי טלוויזיה, ורבים מחשיבים אותו לפרק הטוב ביותר בסדרה. מבקרת "The A.V. Club", אמילי סנט ג'יימס, כינתה אותו , וציינה כי הסצנה לקראת סופו של הפרק, בין פגי לדון הדומע, הייתה "מרגשת באופן עצום". קן טאקר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" תיאר את הפרק כ"מכת מחץ", והדגיש את "האינטימיות יוצאת-הדופן" שבסצנות בין דון לפגי. דייוויד זוראביק מ-"The Baltimore Sun" כתב כי לאחר התלבטות מסוימת הגיע למסקנה שמדובר ב"פרק נהדר", וציין כי הוא גרם לו לדאוג לגורלם של פגי ודון באופן שלא חש מזה זמן רב.

ג'ניפר סמית מ-"CNN" ציינה כי כמה מהסצנות בפרק נמנות עם "הרגעים העוצמתיים ביותר בכל הסדרה", ורמזה כי הופעותיהם של ג'ון האם ואליזבת מוס ראויות למועמדות לפרס אמי. ויליאם בראדלי, שכתב ביקורת עבור "The Huffington Post", התייחס אף הוא לפרסי האמי, וכינה את הופעתו של האם "פנטסטית", תוך הבעת דעה כי  את הופעתה של מוס הגדיר כ קארן ולבי מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כינתה את הפרק , והדגישה במיוחד את הופעותיהם של שני השחקנים הראשיים.

השחקנים אליזבת מוס ואהרון סטאטון בחרו ב"המזוודה" כפרק האהוב עליהם ביותר ב"מד מן", לעת שידור העונה הרביעית. מוס אמרה על הפרק:  ג'ון האם הוסיף: 

לרגל יום השנה ה-65 להיווסדו, בחר "TV Guide" בפרק כפרק השביעי בטיבו במאה ה-21. קרן גילדת התסריטאים (Writers Guild Foundation) כללה את התסריט ברשימת התסריטים הטובים ביותר של קולנוע וטלוויזיה בעשור השני של המאה ה-21, ותיארה את הפרק כ

## לקריאה לנוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מזוודה
קטגוריה:מד מן
קטגוריה:יצירות משנת 2010
קטגוריה:פרקי טלוויזיה: מד מן