תבנית דיפרנציאלית

במתמטיקה, **תבנית דיפרנציאלית** (באנגלית: **Differential form**) היא סוג מסוים של טנזור שבעזרתו מכלילים את המושגים של אינטגרל קווי ואינטגרל משטחי לממדים גבוהים. תבניות דיפרנציאליות הוגדרו בעבודות של ויטו וולטרה ואנרי קרטן ויש להן שימושים רבים בכל תחומי הגאומטריה ובפיזיקה.

## מבוא אינטואיטיבי
בתורת האלקטרומגנטיות של פאראדיי, השדה החשמלי והשדה המגנטי מתוארים לא על ידי שדות וקטוריים אלא כאוסף של עקומים מכוונים (קוי כוח, במינוח של פאראדיי) שהצפיפות שלהם ליד נקודה במרחב פרופורציונית לחוזק השדה.

בתיאור הזה, השטף של קוי הכוח דרך משטח מכוון הוא, אינטואיטיבית, מספר קוי הכוח שחותכים אותו בכוון התואם לכוון המשטח פחות מספר קוי הכוח שחותכים אותו בכוון הלא תואם. שטף זה הוא סוג מסוים של אינטגרל.

כדי להכליל את התמונה לממדים גבוהים, וולטרה שינה את נקודת המבט והתבונן בפונקציה ששולחת משטח S לשטף של קוי הכוח דרך S. פונקציה זו נקבעת לפי הערכים שלה על מקביליות אינפיניטסימליות במרחב. ליתר דיוק, אם x היא נקודה במרחב, v_1,v_2 הם ווקטורים, \Pi_{x,v_1,v_2} היא המקבילית עם קדקוד ב-x וצלעות v_1,v_2, ו-F(\Pi_{x,\epsilon v_1, \epsilon v_2}) הוא השטף של קוי הכוח דרך המקבילית \Pi_{x,v_1,v_2}, אז מידיעת הערכים A_x(v_1,v_2):=\lim_{\epsilon \rightarrow 0} \frac{F(\Pi_{x,\epsilon v_1, \epsilon v_2})}{\epsilon ^2} אפשר לחשב את השטף של קוי הכוח לכל משטח. וולטרה שם לב לכך שהפונקציה A מקיימת את התכונות הבאות:

# לכל x, הפונקציה (v_1,v_2) \mapsto A_x(v_1,v_2) היא ביליניארית ומתחלפת.
# לכל v_1,v_2 הפונקציה x \mapsto A_x(v_1,v_2) היא חלקה.

ההגדרה הכללית של תבנית דיפרנציאלית היא ההכללה של שתי תכונות אלה.

## הגדרה
עבור שני מספרים טבעיים k \le n, נגדיר תבנית k-דיפרנציאלית במרחב {\mathbb{R}}^{n}, שתחומה הוא \Omega\subset{\mathbb{R}}^{n}.

נאמר שפונקציה f:{({\mathbb{R}}^{n})}^{k}\rightarrow \mathbb{R} היא **חילופית**, אם לכל
 {v}_{1},\dots,{v}_{k}\in {\mathbb{R}}^{n} ולכל 1\le i  מתקיים
f({v}_{1},\dots,{v}_{i},\dots,{v}_{j},\dots,{v}_{k})=-f({v}_{1},\dots,{v}_{j},\dots,{v}_{i},\dots,{v}_{k}).

נאמר ש-f היא **פונקציה מולטילינארית**, אם לכל {v}_{1},\dots,{v}_{k},w \in {\mathbb{R}}^{n};a,b\in \mathbb{R} ולכל
1\le i\le k מתקיים
f({v}_{1},\dots,a{v}_{i} + bw, \dots, {v}_{k})=af({v}_{1},\dots,{v}_{i},\dots, {v}_{k}) + bf({v}_{1}, \dots, w, \dots, {v}_{k}).

נסמן את מרחב הפונקציות ה-k מולטילינאריות ומתחלפות ב-{\Lambda}^{k}({\mathbb{R}}^{n}). קבוצה זו היא מרחב וקטורי מעל הממשיים.

אם כן, **תבנית k-דיפרנציאלית ב-<math>\mathbb{R}^{n}</math>** בעלת התחום \Omega\subset{\mathbb{R}}^{n} היא פונקציה \omega :\Omega \rightarrow {\Lambda}^{ k}({\mathbb {R}}^{n}).

## מבנה כללי
ההגדרה לעיל נראית מסובכת ולא פרקטית. אך בפועל, לתבניות יש מבנה נוח למדי.

לצורך מציאת מבנה זה, נכליל את ההטלות ממשתנה אחד לכמה משתנים, באופן הבא: לכל אינדקסים
1\le i_1  נגדיר תבנית k :
\pi_{i_1, i_2,\dots,i_k}(v^1,\dots,v^k)=\det\begin{pmatrix} _{i_1} & \dots & _{i_1} \\ \dots & \dots & \dots \\ _{i_k} & \dots & _{i_k} \end{pmatrix}

(כאשר det היא הדטרמיננטה), שתקרא ההטלה לפי האינדקסים i_1, i_2,\dots, i_k ב-{\mathbb{R}}^{n}.
נהוג גם לסמן תבנית זו על ידי {dx}_{i_1}\wedge {dx}_{i_2}\wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}, כאשר \wedge מכונה "wedge product" (ראו "פעולות על תבניות" בהמשך).

ניתן להוכיח כי הקבוצה \{\pi_{i_1, i_2, \dots ,i_k} : 1\le i_1  היא בסיס ל \Lambda^k({\mathbb {R}}^{n}), ובפרט ממדו הוא המקדם הבינומי \tbinom nk .

אם כן, כל תבנית k ניתן לרשום מהצורה
\omega =\sum{\omega_{i_1, i_2, \dots, i_k} \pi_{i_1, i_2,\dots ,i_k} =\sum {\omega_{i_1, i_2,\dots,i_k}{dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}}}
כאשר הסכום הוא על כל האינדקסים הסדורים, ו-{\omega}_{i_1, i_2, \dots, i_k} פונקציות ממשיות שתחומן הוא \Omega.

## דוגמאות
* במקרה k=n=1, תבנית -1 כללית היא מהצורה fdx, כאשר f פונקציה ממשית.
* תבנית-1 כללית ב {\mathbb{R}}^{n} היא מהצורה f_1 d{x}_1+ \dots + f_n d{x}_n, כאשר f_1, \dots ,f_n פונקציות ממשיות.
* תבנית-2 כללית ב {\mathbb{R}}^{3} היא מהצורה p(x,y,z)dy\wedge dz + Q(x,y,z)dz\wedge dx + R(x,y,z)dx\wedge dy, כאשר P,Q,R פונקציות ממשיות.

## פעולות על תבניות
* **סכום** – אם \omega =\sum{\omega_{i_1, \dots, i_k}{dx}_{i_1}\wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}} ;\tau =\sum{\tau_{i_1, \dots ,i_k}{dx}_{i_1}\wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}}  שתי תבניות-k, אז החיבור ביניהן מוגדר באופן הטבעי – \omega +\tau =\sum{(\omega_{i_1, \dots, i_k} + \tau_{i_1, \dots, i_k}){dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge {dx}_{i_k} } .
***מכפלה** – אם \omega =\sum{\omega_{i_1, \dots ,i_k}{dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge{dx}_{i_k}}  תבנית-k ו-\tau =\sum{\tau_{j_1, \dots, j_l}{dx}_{j_1} \wedge \dots \wedge {dx}_{j_l}}  תבנית-l, אז מכפלת התבניות היא תבנית-k+l המוגדרת כך:
\omega \wedge \tau =\sum{\omega_{i_1, \dots, i_k} \tau_{j_1, \dots, j_l}{dx}_{i_1}\wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}} \wedge {dx}_{j_1}\wedge \dots \wedge {dx}_{j_l}

למשל, ב-{\mathbb{R}}^{3} מתקיים (xdy + zdx) \wedge dz=xdy \wedge dz + z dx \wedge dz.
* **דיפרנציאל** – פעולה זו מכלילה את הדיפרנציאל של פונקציה ממשית לתבניות דיפרנציאליות. נאמר שתבנית \omega =\sum{\omega_{i_1, \dots, i_k}{dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}}  היא תבנית דיפרנציאבילית אם הפונקציות \omega_{i_1, \dots, i_k} כולן דיפרנציאביליות. אם כך, מגדירים את הדיפרנציאל של התבנית להיות ה-k+1 תבנית הבאה:
d \omega = \sum {d{\omega}_{i_1, \dots, i_k}{dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}} =\sum{\sum_{t=1}^{n}{\frac{\partial{x}_{t}} {dx }_{t}\wedge {dx}_{i_1}\wedge \dots \wedge {dx}_{i_k}}} .

תבנית נקראת **מדויקת**, אם היא דיפרנציאל של תבנית אחרת. תבנית נקראת **סגורה**, אם הדיפרנציאל שלה שווה זהותית לאפס.
* **משיכה לאחור** – בהינתן תבנית דיפרנציאלית \omega =\sum{\omega_{i_1, \dots ,i_k}{dx}_{i_1} \wedge \dots \wedge{dx}_{i_k}}  על U ופונקציה דיפרנצאבילית ברציפות \varphi \colon U \to \mathbb{R}^m. מגדירים את המשיכה לאחור של \omega  על ידי \varphi להיות תבנית דיפרנציאלית חדשה \varphi^* \omega ={\displaystyle \sum {\omega _{i_{1},\dots ,i_{k}}\circ \varphi
 {d\varphi}_{i_{1}}\wedge \dots \wedge {d\varphi}_{i_{k}}}} כאשר d\varphi_i=\Sigma_{j=1} ^n \frac{\partial \varphi_i}{\partial x_j} dx_j.
* **אינטגרציה** – עבור תבנית דיפרנציאלית \omega מעל קבוצה פתוחה U_1 \subset \mathbb{R}^n, ופונקציה חלקה והפיכה \varphi \colon U \to U_1
 עבור U \subset \mathbb{R}^k, נגדיר \int_{\varphi(U)} \omega =\int_U \varphi ^*\omega, ועבור \eta=f dx_1 \wedge \cdots \wedge dx_k
 נגדיר \int_V \eta =\int_V f.

## תכונות
* חילופיות החיבור – \omega +\tau =\tau +\omega .
* אנטי סימטריות הכפל – { dx }_{ i }\wedge { dx }_{ j }=-{ dx }_{ j }\wedge { dx }_{ i }.
** לכן: { dx }_{ i }\wedge { dx }_{ i }=0.
* אם \omega תבנית-k ו-\tau תבנית-l, אז \omega \wedge \tau ={ (-1) }^{ kl }\tau \wedge \omega . בפרט, אם k=l מספר אי זוגי, מתקבל {\omega}^{2}=0 .
* אם \omega תבנית-k ו-\tau תבנית-l שתיהן דיפרנציאביליות, מתקיים כלל לייבניץ המוכלל לתבניות – d(\omega \wedge \tau )=\tau d\omega +{ (-1) }^{ k }\omega d\tau .
* אם \omega תבנית-k גזירה ברציפות פעמיים, מתקיים d(d(\omega ))=0.
* כל תבנית דיפרנציאבילית מדויקת היא סגורה. ההפך נכון בתחום כוכבי, לפי למת פואנקרה.

## ראו גם
*אנליזה וקטורית
*משפט סטוקס

## קישורים חיצוניים
* 

תבנית דיפרנציאלית