פתח אל-אינתיפאדה

**פתח אל-אינתיפאדה** (בערבית: **فتح الانتفاضة**) היא תנועה פלסטינית מיליטנטית שהוקמה על ידי סעיד מוראע'ה, הידוע בשם **אבו מוסא**. באופן רשמי היא מתייחסת לעצמה **כ**תנועת השחרור הלאומי הפלסטינית - "פת"ח" (בערבית: حركة التحرير الوطني الفلسطيني- فتح), שם זהה לזה של תנועת הפת"ח. פתח אל-אינתיפאדה אינה חלק מאש"ף.

## היסטוריה
### קרע עם אש"ף
פתח אל-אינתיפאדה, שהייתה במקור חלק מפת"ח, פרשה מהארגון ב-1983, במהלך השתתפותו של אש"ף במלחמת האזרחים בלבנון. הפילוג נבע מחילוקי דעות בין אבו מוסא ליאסר ערפאת במספר נושאים, כולל החלטות צבאיות וטענות על שחיתות. פת"ח אל-אינתיפאדה הוקמה בתמיכת סוריה ומשכה אליה במהירות פעילים פלסטינים שהתנגדו לתפקידו ומעמדו של ערפאת בפת"ח ובאש"ף. אחד הדמויות המובילות שהצטרפו לקבוצה מהפתח היה . סוריה סיפקה לתנועה גיבוי נרחב כאשר כוחותיו של אבו מוסא תקפו את נאמניו של ערפאת, בעוד כמה ארגוני אש"ף קיצוניים בחזית הסירוב נותרו בצד. פתח אל-אינתיפאדה השתתפה ב. הלחימה הובילה לאבדות כבדות לשני הצדדים, וסייעה לסוריה להרחיב את השפעתה לאזורים שבשליטת הפלסטינים בלבנון.

### מלחמת המחנות
בשנים 1985–1988 השתתפה פת"ח אל-אינתיפאדה במלחמת המחנות, ניסיון סורי לעקור את אש"ף ממעוזיו במחנות הפליטים שנתמכו על ידי מיליציית אמל השיעית וכמה פלגים פלסטיניים. לאחר מאמץ משותף של צבא סוריה ומספר קבוצות פלסטיניות ולבנוניות הנשלטות או נתמכות על ידי דמשק, כולל פתח אל-אינתיפאדה, החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, א-סאעקה, אמל, צבא השחרור הפלסטיני וחלקים מהחזית לשחרור פלסטין, אש"ף גורש בהדרגה מלבנון עד סוף שנות ה-80. באותה תקופה הצטמצמה האינתיפאדה של פתח לחלק קטן מרשת המיליציות הסוריות, עם עצמאות מועטה.

### ירידה
ב-1984 הוביל אבו מוסא את פת"ח אל-אינתיפאדה להצטרף ל בדמשק כנגד אש"ף, אך לא הצליח להשיג את רוב התמיכה הפלסטינית. התנועה הצטרפה ל ב-1985 והתנגדה להסכמי אוסלו ב-1993. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, פתח אל-אינתיפאדה התקרבה לזמן קצר לפת"ח של ערפאת, אך בשל התנגדותה להסכמי אוסלו, והיחסים העכורים באופן כללי בין אש"ף לממשלת סוריה, פתח אל-אינתיפאדה לא הצליחה להבטיח תפקיד בפוליטיקה הפלסטינית העכשווית. במקום זאת, היא נותרה כפלג קטן במחנות הפליטים הפלסטינים בסוריה ובלבנון, שם הצליחה להתארגן תחת חסותה של הנוכחות הצבאית הסורית, עד סיומה ב-2005.

ב-2006 פרשה קבוצת לוחמים והקימה ארגון בשם פתח אל-אסלאם, השלטונות הסוריים גיבוי אותו בתחילה, אך הגיבו בהמשך במעצרם של בכירי הפורשים ובמאבק בהם, כולל מאבק שניהל נגדם צבא לבנון. אם כי בהמשך נטען כי המודיעין הסורי הוא זה שהפעיל את הפורשים.

התנועה נותרה חלק מהמאמצים של סוריה להשפיע על הפוליטיקה הפלסטינית, היא תומכת באופן קבוע ביוזמות סוריות ומהווה חברה מרכזית בקואליציה של קבוצות פלסטיניות בהובלת סוריה שבסיסה בדמשק. במלחמת האזרחים בסוריה נלחמה פתח אל-אינתיפאדה לצד הממשלה נגד האופוזיציה הסורית, והשתתפה בכמה קרבות. עם זאת, ב-2018 היא החלה לפטר את לוחמיה בשל הירידה בעוצמתה של מלחמת האזרחים והיעדר מימון לפעילותה.

### מלחמת חרבות ברזל
דווח כי פתח אל-אינתיפאדה נמנה עם הפלגים הנלחמים במלחמת חרבות ברזל. לאחר נפילת משטר אסד בסוף 2024, ממשלת המעבר הסורית דרשה מכל הקבוצות הפלסטיניות החמושות בסוריה להתפרק מנשקן, לפרק את המערכים הצבאיים שלהן ולהתמקד בפעילות פוליטית וצדקה. נציגי הממשלה הסורית החדשה פשטו גם על משרדי פתח אל-אינתיפאדה, א-סאעקה והחזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית והחרימו מסמכים, ציוד וכלי נשק. בין ה-21 ל-24 בדצמבר, הכוחות המזוינים של לבנון כבשו בדרכי שלום כמה בסיסים של פתח אל-אינתיפאדה בלבנון, והחמושים המקומיים נסוגו ללא התנגדות.

בפברואר 2025 נקלעה תנועת האינתיפאדה של פתח למאבקים פנימיים: הוועד המרכזי של התנועה הדיח מתפקידו את המזכ"ל זיאד אל-סע'יר (המכונה "אבו חאזם") בשל "הפרות ארגוניות", ובמקביל הודיע על הקמת גוף חירום לניהול התנועה. זיאד הגיב בהשעיית פעילות הוועדה המרכזית והודיע על פיטוריהם של שניים מהבכירים שהסכימו להדחתו: רומיד אבו האני (ראש הסניף הלבנוני) ויאסר אלמצרי אבו עמר (ראש הסניף הסורי).

## אידאולוגיה
מטרות תנועת פתח אל-אינתיפאדה הן "שחרור פלסטין הן באמצעות מאבק והן באמצעות התנגדות חמושה, והקמת מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים האצילה". היה לתנועה גם ממד פוליטי: הארגון נקט בעמדה שמאלנית יותר מהפת"ח הא-פוליטית בדרך כלל, והשתמש ברטוריקה סוציאליסטית. אבו מוסא ידוע כמי שתמך בהשקפה שמלחמת האזרחים בלבנון לא הייתה סכסוך עדתי, אלא סוג של מלחמת מעמדות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציר ההתנגדות
קטגוריה:ארגוני טרור פלסטינים
קטגוריה:סוריה: ארגונים
קטגוריה:לבנון: מיליציות
קטגוריה:פלסטינים: היסטוריה