open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אבולצי

**אבולצי** (בבלארוסית: **Абольцы**; ברוסית: **Обольцы**, אובולצי; בפולנית: **Obolce**, אובולצה; במקורות יהודיים: **אבוליץ**) היא עיירה חקלאית במחוז משנה טולוצ'ין במחוז ויטבסק בבלארוס.

## גאוגרפיה
הכפר שוכן 22 ק"מ צפונית-מזרחית לטולוצ'ין ומחובר בכבישים מקומיים עם כבישים P15 ו-P25 המצטלבים בסמוך לכפר. כביש מהיר נוסף מוביל לקוחנובו. תחנת הרכבת הקרובה, למניצה, שוכנת 7 ק"מ צפונית-מזרחית (קו אורשה-לפל).

## היסטוריה
האזכור הראשון של אבולצי הוא משנת 1387. אז הקים בה ולדיסלב השני יגיילו כנסייה, מהראשונות בשטחה של בלארוס המודרנית. היישוב מוזכר בשם אובולצ'י (Оболчи) ברשימת הערים הרוסיות במאה ה-14. באבולצי העתיקה נבנתה טירה כק"מ אחד ממרכז היישוב בן זמננו.

בתחילת המאה ה-16 הייתה אבולצי מרכז מחוז ויטבסק. כמה פריבילגיות של הדוכס קזימיר נשמרו, בהן העברת הרכוש המקומי לבויארים. במחצית השנייה של המאה ה-15 עברה אבולצי בין מספר בעלים. זיגמונט הראשון, מלך פולין, העניק את האחוזה לאשתו בונה ספורצה.

באמצע המאה ה-16 איבדה אבולצי מחשיבותה. בשנת 1543 החליפה המלכה בונה ספורצה את אבולצי ביישוב סמוליאני, ואבולצי עברה לבעלות משפחת האצולה סנגושקו . ברפורמה המנהלית-טריטוריאלית ב באמצע המאה ה-16, הפך אבולצי לחלק ממחוז אורשה שבוויטבסק.

כתוצאה מהחלוקה השנייה של פולין (1793), הפך היישוב אבולצי לחלק מהאימפריה הרוסית, ושכן בנפת קופוסט שבפלך מוהילב. בשנת 1809 הוקמה בעיר כנסייה חדשה. בשנת 1885 היו בעיר 60 בתים. בתחילת המאה ה-20 היו בעיר 91 בתים ושתי כנסיות - קתולית ואורתודוקסית.

ב-25 במרץ 1918 הפכה אבולצי לחלק מהרפובליקה העממית של בלארוס. משנת 1919 עד 1924 היה היישוב חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית של ברית המועצות. במרץ 1924 עברה אבולצי ל.

במלחמת העולם השנייה, מיולי 1941 עד יולי 1944, היה היישוב תחת כיבוש גרמניה הנאצית.

בשנת 1969 היו ביישוב 225 תושבים, ובשנת 1992 - 337 תושבים.

## הקהילה היהודית
ממוזער|אנדרטה לזכר קורבנות אבולצי בשואה בבית הקברות היהודי באורשה
ב-1897 היו בעיירה 421 יהודים מתוך 630 - למעלה משני שלישים. בין 1901 ו-1912 כיהן בה הרב שלמה זלקינד לנדרס. ב-1923 נמנו בה 353 יהודים מתוך 382. ערב השואה מרבית היהודים עסקו בחקלאות והיו מאוגדים בקולחוז.

ב-14 באוגוסט 1941 או ב-26 באוגוסט, כחודש לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם בעיירה גטו בו רוכזו כ-150 יהודיה באותה תקופה. הוקם יודנרט, היהודים נדרשו לשאת מעין טלאי צהוב והושתו עליהם עבודות כפייה.

באביב 1942 נודע ליהודים על חיסול גטו סמוליאני וקבוצה של כ-60 יהודים בראשות סמיון יופיק, מנהיג הקולחוז לפני הכיבוש הגרמני, החליטה לברוח ליערות בעזרת שוטר ששיחדו וחיפה עליהם ובעזרת כלי נשק שהצליחו לשמור לפני נסיגת הסובייטים ב-1941. לאחר הבריחה רובם הצטרפו לפרטיזנים או הצליחו לעבור את קו החזית לתוך ברית המועצות וחלקם ניצלו. ב-4 ביוני 1942 כ-100 יהודים שנותרו בגטו נלקחו ונורו בבור הריגה מחוץ לאבולצי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אובולצי באנציקלופדיה ליהדות רוסיה 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז ויטבסק: יישובים
אז'ן רוז'ה

ממוזער|200px|שער ספרו של רוז'ה "ארץ הקודש" (מהדורה ראשונה, 1646)
ממוזער|200px|יהודי בארץ ישראל בציור מספרו של רוז'ה (1646)
**אזֶ'ן** (אבגניוס) **רוֹזֶ'ה** (**Eugène Roger**; ? – פריז, צרפת, 1646) היה נזיר פרנציסקני צרפתי שחי בארץ ישראל בשנים 1629–1634 וכתב על יישוביה ואנשיה ועל האירועים בה בתקופה זו.

## קורות חייו ופועלו
הידיעות המעטות על אודות רוז'ה שאובות מתוך ספרו היחיד – "ארץ הקודש, או, הארץ המובטחת" מ-1646. מקום הולדתו ושנת הולדתו אינם ידועים. רוז'ה היה רופא ורוקח בהכשרתו, ובתוך המסדר הפרנציסקני השתייך למחלק הריקולטים   שאנשיו התמסרו לשליחות מיסיונרית. בהקדמה לספרו כתב שביקר "במקומות רבים באפריקה, מצרים, ערב, סוריה, בחלקים של יוון, באיי הים התיכון".

ב-1629 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף בה לחבורת הנזירים הריקולטים במסגרת משמורת ארץ הקודש. שהייתו ארכה כחמש שנים, שמתוכן התגורר כשנה בבית לחם וכ-20 חודשים בנצרת.
רוז'ה היה רופאו של שליט דרום לבנון וצפון ארץ ישראל, הדרוזי פח'ר א-דין אל-מעני השני. כתוצאה ממפלתו של שליט זה ב-1634 נאלץ רוז'ה לעזוב את הלבנט וככל הנראה המשיך לפעול בשליחות מסדרו בארצות המגרב.

ספרו של רוז'ה, שהוקדש לארץ ישראל ולאירועים באזור בשנות ביקורו, ראה אור בפריז ב-1646. מהדורה נוספת פורסמה ב-1664. הספר ערוך לפי נושאים, ולא כספר מסע. הספר נחלק לשניים: החלק הראשון מתאר את הארץ ואתריה, את מחוזותיה ואת סדרי הממשל בה. רוב פרקיו יוחדו לנחלות שבטי ישראל המקראיים. הפרקים הראשונים בחלק השני עוסקים בתושבי הארץ המוסלמים וכן בדת האסלאם. פרקים לא מעטים מוקדשים לדרוזים, ובעיקר לקורות פח'ר א-דין השני, והם משמשים כאחד המקורות העיקריים לתולדות שלטונו. שאר פרקי הספר נסבו על היהודים, על העדות הנוצריות השונות וכן על המרונים בהר הלבנון. רוז'ה הקצה פרק לפרשת צאגא כרסטוס, הטוען לכתר קיסרות אתיופיה שהציג עצמו כבנו של הקיסר יעקב הראשון. רוז'ה פגש בו בנצרת, והדברים שסיפר על אודותיו משמשים בסיס למידע על אדם זה.

רוז'ה מביא בספרו ידיעות משמעותיות על ארץ ישראל, יישוביה ותושביה במחצית הראשונה של המאה ה-17 ועל האירועים הסוערים בעת שהותו באזורנו. החוקרים מרבים להסתמך עליהן. הוא לא העתיק מכִּתבי אחרים, אלא מסר מידע מתצפיותיו שלו, אם כי התייחס ל"גאוגרפיה הקדושה" ולא רק למציאות. רוז'ה לא הסתפק בתיאור מקומות מרכזיים ומוכרים, אלא חדר גם ליישובים נידחים, ביקר בכפרים ערביים ושהה בקרב היהודים. קטעים מספרו שעניינם היהודים בארץ ישראל תורגמו לעברית וניתנו במאמרו מ-1941 של יצחק בן צבי, " בארץ ישראל במאה הי"ז" וכן בספרו של מיכאל איש-שלום מ-1968, "מסעי נוצרים לארץ ישראל". יצחק בן צבי הדגיש שרוז'ה .

## לקריאה נוספת
* י' בן-צבי, " בארץ ישראל במאה הי"ז", **[[ציון (כתב עת)|ציון]]** ז', חוברת ג', 1941–1942, עמ' 156–171
* מיכאל איש-שלום, **מסעי נוצרים לארץ-ישראל**, עם עובד ודביר, תשכ"ח–1968 עמ' 28, 330–344
* נתן שור, **ספר העלייה לרגל לארץ ישראל**, אריאל 98–99, מארס 1994–אדר תשמ"ד, עמ' 136–137

* Bernard Heyberger, "Eugène Roger", in: François Pouillon (éd.), **Dictionnaire des orientalistes de langue française**, Paris: IlSMM Karthala, 2008, pp. 834–835 


## קישורים חיצוניים
 Eugène Roger, *[https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/btv1b8607032p/f8.planchecontact La Terre Saincte, ou, description topographique tres-particulier des saints lieux, & de la terre de promission]*, Paris: Antoine Bertier, 1646


## הערות שוליים

קטגוריה:פרנציסקנים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1646
ארז ברנבוים

**ארז ברנבוים** (נולד ב-1964) הוא רופא במקצועו, מומחה ברפואה פנימית ומִנהל מערכות בריאות. מנהל לשעבר של בית החולים אסותא באשדוד. החל מנובמבר 2025 משמש כמנהל הרפואי של המרכז הרפואי רבין.

## ביוגרפיה
ברנבוים הוא יליד חיפה, בן יחיד להוריו. אמו ניצולת שואה.

ב-1990 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית. בבית החולים מאיר השלים התמחות ברפואה פנימית, במחלקה פנימית ב' בראשות פרופ' יוסי מקורי. 

את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת הנח"ל ובבית הספר להנדסה צבאית כרופא גדודי וחטיבתי. לאחר מכן, עבר לחיל האוויר, שירת כרופא בגף הפינוי המוטס בבסיס חצרים, כמפקד גף רפואה בבסיס חצור וכמפקד הגף הקליני ביחידת רפואה אווירית. ב-2001 מונה למפקד יחידת הרפואה האווירית. הוא שימש סגן מפקד קצין הרפואה החילי ומשנת 2006 עד 2009 שימש בתפקיד קצין הרפואה של חיל האוויר. 

ב-2009 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בה השלים תואר שני במדעי החברה במסגרת אוניברסיטת חיפה. לאחר הלימודים, שימש מפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה ואחר כך, קצין הרפואה של חיל האוויר ומפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה. הוא סיים את שירותו בצה"ל בשנת 2015, לאחר שלא נבחר לתפקיד קצין רפואה ראשי. פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.

לאחר סיום שירותו הצבאי, שימש עוזר למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא ובתפקיד סגן ראש מינהל טכנולוגיות ותשתיות רפואיות במשרד הבריאות.

במסגרת קופת חולים כללית שימש כסגן מנהל בית חולים מאיר. ב-2019 מונה למנהל המרכז הגריאטרי בית רבקה בפתח תקווה.

מנובמבר 2019 עד אוקטובר 2025 שימש כמנהל בית חולים אסותא אשדוד מקבוצת קופת חולים מכבי.

בנובמבר 2025 נבחר לתפקיד המנכ"ל בבית החולים בילינסון. החליף את ד"ר איתן וירטהיים שמונה למנכ"ל כללית.

ברנבוים הוא בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון.

נשוי לסילבינה ולהם ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* מנהל חדש לבית החולים אסותא אשדוד: ד"ר ארז ברנבוים, כאן דרום, 3 בנובמבר 2019
* שני פייס, קצין ודוקטור, אתר חיל האוויר, אוגוסט 2009
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:חיילי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הרפואה
קטגוריה:סגל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד
קטגוריה:מנהלי בית חולים בילינסון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
מרקוס פרס חימנס

**מרקוס פרס חימנס** (בספרדית: **Marcos Pérez Jiménez**; 25 באפריל 1914 – 20 בספטמבר 2001) היה נשיא ונצואלה בשנים 1952–1958.

## ביוגרפיה
פרס חימנס נולד לאב חקלאי ואם מורה בעיר מיצ'לנה במדינת טאצ'ירה. הוא סיים לימודים באקדמיה הצבאית של ונצואלה בשנת 1934, כראשון בכיתתו והמשיך את לימודים באקדמיה צבאית בפרו.

בשנת 1945 השתתף פרס חימנס בהפיכה הצבאית שהביאה לעלייתו לשלטון של רומולו בטנקור. בנובמבר 1948 תמך פרס חימנס בהפיכה נוספת, שהעלתה לשלטון חונטה שכללה את קרלוס דלגדו צ'לבו שכיהן כנשיא, פרס חימנס שכיהן כשר ביטחון ולואיס יוברה פאס  שכיהן כשר החוץ. לאחר הרצחו של דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, הודיע פרס חימנס שהוא ויוברה פאס ימשיכו בשלטון על המדינה. בהמשך מונה חרמאן סוארס פלמריץ' לנשיא, ופרס חימנס נחשב לשליט האמיתי מאחורי הקלעים. נטען שפרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.

בסוף נובמבר 1952 התקיימו בחירות לאספה מכוננת של ונצואלה. אולם משנודעו לחונטה תוצאות ראשונות של הבחירות שהראו על ניצחון לאופוזיציה, הם ביטלו את הבחירות ומינו את פרס חימנס לנשיא.

בשנת 1957 קיים פרס חימנס משאל עם על המשך שלטונו בה הוא זכה, לטענתו, ברוב גדול. אולם מעמדו הציבורי של פרס חימנס התערער ובינואר 1958 לאחר התגברות המהומות נגדו והתפטרות ממשלתו הוא הודח על ידי הצבא. פרס חימנס נמלט לרפובליקה הדומיניקנית וממנה עבר לארצות הברית והתגורר בדרום פלורידה. בשנת 1963 הוא הוסגר לוונצואלה בהאשמה שהימלטותו לקח עימו 200 מיליון דולר מאוצר המדינה. פתיחת משפטו לקחה זמן רב בין השאר בגלל הקושי למצוא שופטים שיסכימו לדון בעניינו. לאחר שהורשע הוא שוחרר ממעצרו מכיוון שהעונש היה קצר ממשך מעצרו. לאחר שחרורו הוא גלה לספרד. בשנת 1968 הוא נבחר לסנאט של ונצואלה ובעקבות זאת חוקק חוק האוסר על אסירים לשעבר לכהן בסנאט ובכך נמנעה כהונתו בסנאט. פרס חימנס נפטר בספרד בשנת 2001.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי ונצואלה
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר השמש של פרו
קטגוריה:גנרלים
קטגוריה:ונצואלים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:ונצואלים שנפטרו ב-2001
אליפות הנשים של AEW

**אליפות הנשים של AEW** (באנגלית: **AEW Women's World Championship**) היא תואר אליפות, השייך לארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). האליפות הוכרזה ב-18 ביוני 2019. האלופה הנוכחית היא קריס סטטלנדר.

## היסטוריה

ב-18 ביוני 2019, הנשיא והמנכ"ל של AEW, טוני חאן, הכריז על תוכניותיו העתידיים ליצור אליפות נשים ואליפות זוגות נשים. מנהלת המותג הראשית, ברנדי רודס, הכריזה שאליפות הנשים של AEW תיחשף ב-31 באוגוסט במסגרת האירוע All Out, והזוכה הראשונה תוכתר ב-2 באוקטובר בתוכנית הבכורה של AEW ברשת TNT, בשם *Dynamite*. שתי המשתתפות בקרב על התואר הגיעו למעמד זה לאחר ניצחונותיהן בקרבות באירוע All Out. המשתתפת הראשונה שהעפילה הייתה ניילה רוז, שניצחה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים במסגרת המופע המקדים לאירוע, בעוד שמאוחר יותר, ריהו הפכה למתמודדת מולה לאחר ניצחונה על היקארו שידה. בפרק הבכורה של התוכנית השבועית *Dynamite*, ריהו ניצחה את רוז והפכה לאלופת הנשים הראשונה בתולדות הארגון.

## רשימת האלופות

## זכיות משולבות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אליפויות ה-AEW
קטגוריה:נשים בהיאבקות מקצועית
שילה גל

**שילה גל** (1948 – 28 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גוש עציון בשנים 1979–1999.

## ביוגרפיה
גל נולד לעקיבא ומרגלית, ניצולי השואה, שהשתייכו ל"קבוצת אברהם" שהקימה את קיבוץ כפר עציון. הוא נולד בירושלים לאחר שנשות וילדי הקיבוץ פונו ממנו בימים שלפני נפילת גוש עציון במלחמת העצמאות. שמו מורכב מראשי תיבות שמציינות את זיכרון הנופלים בקרבות על גוש עציון ב-1948: **ש** - לזכר שלושה מחברי כפר עציון שנפלו בקרב של שיירת העשרה. **י** - לזכר שיירת העשרה. **לה** - לזכר מחלקת הל"ה. אביו, , שנותר בקיבוץ, אישר את שמו במערכת הקשר. הוא נפל בקרב האחרון בכפר עציון בתאריך ד' באייר תש"ח, חודשיים לאחר הולדת בנו ולא זכה להכירו. בגיל 12 עבר גל עם אמו ואחיו לניר עציון שבכרמל, כפי שעשו משפחות אחרות מכפר־עציון.

בשנת 1967 היה גל בין אלה שחזרו והקימו מחדש את כפר עציון, והיה חבר בקיבוץ עד לשנת 1992 בה עבר ליישוב אלעזר שבגוש עציון. בשנת 1977 היה בין מקימי קיבוץ מגדל עוז. בשנת 1979 התמנה לעמוד בראשות המועצה האזורית גוש עציון. תפקיד אותו מילא במשך 20 שנה. גל היה ממייסדי מועצת יש"ע, יחד עם ראשי מועצות נוספים מיהודה ושומרון. בשנת 1995 רץ גל בפעם האחרונה לראשות מועצת גוש עציון. מולו התמודד יולי אדלשטיין – שכעבור שנה שובץ בצמרת "ישראל בעלייה" של נתן שרנסקי.

בשנת 1999 כיהן כיועץ לענייני התיישבות של אהוד ברק בעת שזה כיהן בתפקיד ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון. בשנת 2000, חצי שנה לאחר כניסתו לתפקיד, פרש גל מהחיים הפוליטיים, לאחר שלקה באירוע מוחי. לאחר פרישתו, הוציא גל שלושה ספרים אשר קשורים כולם לכפר־עציון של טרום הקמת המדינה, ומחוברים ישירות גם לסיפור חייו.

לאורך שנותיו, פעיל היה שילה במאבקים נגד פינוי מתיישבים. בפינוי ימית הלך לתמוך במפונים יחד עם משפחתו, והיה פעיל בעוד מספר מאבקים.

## חיים אישיים
נפטר ב-28 באוגוסט 2021.

לגל חמישה ילדים והוא התגורר ביישוב אלעזר.

סבתו מצד אביו היא צאצאית של הרב עקיבא איגר.

## ספריו
בשנת 2007 הוציא לאור את ספרו "האם הופקר גוש עציון בתש"ח" בהוצאת רימונים.

בשנת 2008 הוציא לאור את ספרו "גבורת הנצורים" בהוצאה עצמית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי המועצה האזורית גוש עציון
קטגוריה:מייסדי התנחלויות
קטגוריה:יתומי צה"ל
קטגוריה:כפר עציון: אישים
קטגוריה:ניר עציון: אישים
קטגוריה:מגדל עוז: אישים
קטגוריה:אלעזר (יישוב): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר עציון
אבן השאם

**אבו מוחמד עבד אל-מאליכ בן הישאם אבן איוב אל-חמירי אל-מעאפרי אל-בצרי** (בערבית أبو محمد عبدالملك بن هشام ابن أيوب الحميري المعافري البصري), מכונה **אִבְּן הִשַאם**, ערך את הביוגרפיה על הנביא האיסלאמי מוחמד שנכתבה בידי אבן אסחאק.

## חייו
אבן השאם גדל בבצרה ועבר לאחר מכן למצרים. בקהיר למד דקדוק, שפה והיסטוריה. מוצאה של משפחתו מהממלכה החמירית והיא השתייכה לשבט באנו מעפיר מתימן.

## ביוגרפיית הנביא מוחמד
אִבְּן הִשָׁאם פרסם את "אלסירה אלנבויה" () או "חיי הנביא" בשנת 213 להג’רה (833 לספירה). היצירה נכתבה על בסיס ביוגרפיה שאבדה ולא קיים עותק שלה כיום, שחיבר אבן אסחאק בשנת 150 להג’רה (768 לספירה). בספרו של אבן השאם, הוא עצמו מעיד על מקורות המידע שעמדו לפני אבן אסחאק:  רשימות שונות שהיו לפניו בכתב, חוזה שנחתם בין מוחמד ובין אנשי אלמדינה לפני ה"היג'רה", וכן קטעי שירה מתקופת מוחמד.
### תרגומים ומהדורות
הספר תורגם לעברית על ידי יוסף יואל ריבלין.

## עבודות אחרות
* **כתאב א-תיג'אן לִמערפת מלוכ א-זמאן פי אח'באר קחטאן**  ) "ספר הכתרים, על מלכי העבר בחשבונות הקחטן"; יצירה גנאלוגית עם סיפורים היסטוריים-אגדיים על העמים הערביים והמונומנטים שלהם בתקופה הטרום אסלאמית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נפטרים ב-833
רוב מרשל

**רוברט דויל "רוב" מרשל הבן** (באנגלית: **.Robert Doyle "Rob" Marshall Jr**; נולד ב-17 באוקטובר 1960) הוא מפיק, כוריאוגרף ובמאי קולנוע אמריקאי. בטקס פרסי אוסקר ה-75 היה מועמד לפרס לבמאי הטוב ביותר על סרטו "שיקגו", אשר היה מועמד ל-13 פרסים וזכה בשישה, בהם הפרס לסרט הטוב ביותר.

## קורות חייו
מרשל נולד במדיסון אשר בוויסקנסין, ובגיל 4 עברה משפחתו להתגורר בפיטסבורג, פנסילבניה. בשנת 1982 סיים תואר ראשון באמנות יפה מאוניברסיטת קרנגי מלון, ובשנים הבאות הופיע במחזות שונים בפיטסבורג. לאחר מכן עבר לניו יורק, והופיע בתיאטראות ברודוויי עד שסבל מפריצת דיסק בזמן ששיחק במחזמר "קאטס". בשל פציעתו נגדעה קריירת המשחק של מרשל, והוא החל להתמקצע ככוריאוגרף.

## קריירה כבמאי וככוריאוגרף
בין השנים 1995–1997 שימש ככוריאוגרף הראשי של סרטי הטלוויזיה "ויקטור/ויקטוריה", "גברת סנטה קלאוס" ו"סינדרלה", ובשנת 1999 ביים את סרט הטלוויזיה "אנני" בכיכובה של קתי בייטס.

בשנת 2002 ביים את סרט הקולנוע "שיקגו", המבוסס על מחזמר באותו שם משנת 1975. הסרט, בו מככבים רנה זלווגר, קתרין זיטה-ג'ונס וריצ'רד גיר, זכה לביקורות אוהדות וגרף מעל 300 מיליון דולר. בטקס פרסי אוסקר ה-75 היה הסרט מועמד ל-13 פרסים וזכה בשישה, בהם הפרס לסרט הטוב ביותר. מרשל עצמו היה מועמד בטקס לפרס לבמאי הטוב ביותר, אך לא זכה.

בשנת 2005 ביים את הסרט "זכרונותיה של גיישה", המבוסס על ספר באותו שם משנת 1997. הסרט קיבל שש מועמדויות לפרסים בטקס פרסי אוסקר ה-78, וזכה בשלושה פרסים.

בשנת 2009 ביים והפיק את הסרט המוזיקלי "Nine", בכיכובם של דניאל דיי-לואיס, מריון קוטיאר, פנלופה קרוז, ניקול קידמן, ג'ודי דנץ' וקייט הדסון. על אף האנסמבל המרשים והתקציב הגבוה (כ-80 מיליון דולר), אכזב הסרט בקופות (גרף כ-54 מיליון דולר) וזכה לביקורות צוננות. הסרט היה מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-82.

בשנת 2011 ביים את הסרט הרביעי של סדרת סרטי שודדי הקאריביים: "שודדי הקאריביים: זרמים זרים". באותה העת היה זה הסרט בעל התקציב הגבוה בכל הזמנים – כ-410 מיליון דולר – אך כבר לאחר כשבוע כיסו הכנסות הסרט את התקציב, ובסופו של דבר היה אחד הסרטים הרווחיים אי פעם, עם הכנסות של מעל מיליארד דולר.

בשנת 2014 ביים והפיק את הסרט "אל תוך היער", המבוסס על מחזמר באותו שם. הסרט, בכיכובם של אמילי בלאנט, מריל סטריפ וג'יימס קורדן, היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.

בשנת 2018 יצא סרטו "מרי פופינס חוזרת", המהווה סרט המשך לסרט "מרי פופינס" משנת 1964. הסרט היה מועמד לשלושה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-91.

בדצמבר 2018 פורסם כי מרשל עתיד לביים את הסרט "בת הים הקטנה", אשר יהיה עיבוד מחודש לסרט האנימציה משנת 1989 באותו שם.

## חייו האישיים
מאז שנת 2007 מתגורר מרשל בניו יורק עם בן זוגו, הכוריאוגרף ג'ון דלוקה.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:מדיסון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:כוריאוגרפים אמריקאים
קטגוריה:במאי תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: כוריאוגרפיה
קטגוריה:במאים להט"בים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
אבן סעד

**מחמד בן סעד אלבגדדי (בערבית محمد بن سعد البغدادي)** הידוע בכינויו **אבן סעד** (בערבית **ابن سعد**) מכונה גם "כותב הואקידי" (כתיב אל-וואקידי), היה ביוגרף ערבי. נולד בשנת 784 לספירה ונפטר בשנת 845 לספירה. נולד בבצרה, אך התגורר רוב חייו בבגדאד, ולכן נקרא אל-בצרי (האדם שמקורו בבצרה) וגם אל-בגדאדי (האדם שמקורו בבגדד). ככל הנראה נפטר בגיל 62 בבגדד ונקבר בבית העלמין הסורי במקום.

## ספר הכיתות הגדול
כתאב אלטבקאת אלכביר (בערבית كتاب الطبقات الكبير) (תרגום: ספר הכיתות הגדולות), הוא קורפוס מידע ביוגרפי על אישים אסלאמיים מפורסמים. יצירה בעלת שמונה כרכים המכילה את קורות חייהם של מוחמד, חבריו ועוזריו, כולל אלה שנלחמו בקרב בדר, ושל הדור הבא, העוקבים, ממשיכי האסלאם.
### תוכן
* בספרים 1 ו-2 יש ביוגרפיה (''סירה'') של מוחמד.
* בספרים 3 ו-4 מופיעות ביוגרפיות של בני לווייתו של מוחמד.
* בספרים 5, 6 ו-7 מופיעות ביוגרפיות של חוקרים אסלאמיים מאוחרים יותר.
* ספר 8 מכיל ביוגרפיות של נשים אסלאמיות.

קטגוריה:ילידי 784
קטגוריה:נפטרים ב-845
בקעת הורקניה

[ממוזער|250px|בקעת הורקניה והכיפה שעליה שרידי [הורקניה (מבצר)|המבצר]]

**בקעת הורקניה** היא בקעה ברמת המדבר בצפון מזרח מדבר יהודה. בקעה זו, שכיוונה צפון מזרח–דרום מערב, שוברת את רצף רכסי המדבר והגבעות שממערב לה לבין הגבעות שממזרח לה ומתנשאת מעל מצוק ההעתקים של ים המלח. הבקעה קרויה על שם מבצר הורקניה השוכן בקצה. לאורך בקעת הורקניה עוברת דרך דרום–צפון בין מצפה שלם, חוצה את ערוץ נחל קדרון בגבולה הדרומי של הבקעה ובסמוך לנבי-מוסא מתחברת לכביש ירושלים–יריחו.

רוב שטח הבקעה מוגדר שטח אש ומשמש את צה"ל לאימוני שריון.

לאורך שנות האלפיים הועלו יוזמות להקמת נמל תעופה בינלאומי בבקעת הורקניה. תוכנית כזו תוכננה על ידי אדריכלים ישראליים והגיעה עד לראש הממשלה. שדה תעופה זה מוצע גם בתוכנית האב לאזור מעלה אדומים שהוכנה על ידי משרד הבינוי והשיכון. בד בבד עם פרסום התכנית הישראלית, פורסמה בעיתונות הזרה תוכנית דומה על ידי הרשות הפלסטינית להקמת נמל תעופה פלסטיני באזור. הדמיון בין התוכניות העלה חשד להעתקה.

## ארכאולוגיה

בבקעת הורקניה נמצאו שלושה אתרים מהתקופה הישראלית מהמאה השביעית או השמינית לפני הספירה: כרם א סמרא, חרבת אל מכארי וחרבת אבו טבק, מה שמראה על היותה אזור חקלאי בתקופה זאת.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבר יהודה
הורקניה
קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס

**קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס** (בצרפתית: **classement par points**) היא קטגוריה במרוץ הטור דה פראנס שמתקיימת מאז 1953. הנקודות מחולקות בספרינט הביניים ובספרינט הסיום, בכמויות שונות. מוביל הקטגוריה לובש את **החולצה הירוקה** והיא נחשבת לקטגוריית המאיצים.

## היסטוריה
הניסיון הראשון להכניס את קטגוריית הנקודות הגיע ב-1905, אז שונו כללי הטור דה פראנס לגמרי, והמנצח לא נקבע לפי זמנו הטוב ביותר אלא לפי כמות הנקודות שצבר. אך לאחר הטור ב-1912, חזרו לחוקים הישנים.

ב-1953, לרגל חגיגות ה-50 למרוץ, קטגוריית הנקודות חזרה למרוץ והמוביל בה היה לובש את החולצה הירוקה, בגלל ספונסר המרוץ. בשנים הראשונות של התחרות, המנצח בקטגוריה היה דווקא הרוכב שצבר הכי פחות נקודות. אך ב-1959, שונה הדבר כך שהרוכב עם הכי הרבה נקודות, ניצח.

במהלך הקטעים השונים, על המסלול היו קטעים של חילוק נקודות שנקרא "ספרינט ביניים". ושם היו מחולקות נקודות בכמויות שונות לרוכבים שעברו ראשונים את ספרינט הביניים, גם בספרינט הסיום עצמו היו מחולקות נקודות בכמויות שונות. בגלל זה, כמעט כל הרוכבים שזכו בקטגוריה היו מאיצים. עם זאת, רוב הרוכבים שניצחו בקטגוריה היו מאיצים שמגוונים ביכולות שלהם, והיו מסוגלים להתחרות מחדש בכל ספרינט ביניים, וגם לעבור את מקטעי ההרים שבדרך.

דוגמה טובה לכך היא אדי מרקס, שניצח בקטגוריה שלוש פעמים (1969, 1971, 1972). באותן השנים ניצח מרקס גם בדירוג הכללי. גם ברנאר אינו, שניצח בקטגוריה בשנת 1979 וגם בדירוג הכללי.
עוד רוכב נוסף שהיה מגוון היה שון קלי, שניצח בקטגוריה בשנת 1989, כשבשנה קודם הוא ניצח בוואלטה אספנייה. בשנת 1995, ניצח לורן ז'אלאבר בקטגוריה. כשמאוחר יותר בעונה הוא ניצח גם בוואלטה אספנייה. בשנת 1968, צבע החולצה של המוביל בקטגוריה שונה לאדומה לשנה זאת בשל שינוי ספונסר, זו הייתה השנה היחידה בה צבע החולצה לא הייתה ירוקה.

משנת 1996 עד 2001, הקטגוריה הייתה בשליטת אריק צאבל. שניצח שש פעמים ברצף והפך לשיאן הניצחונות בקטגוריה, עד שהגיע פטר סאגאן, שניצח 7 פעמים ב (2012-2016, 2018-2019).

## מנצחים

### רוכבים שצברו כמות גבוהה של ניצחונות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טור דה פראנס
ויסל קובה

**ויסל קובה** (ביפנית: **>ヴ ィ ッ セ ル 神 戸**) הוא מועדון כדורגל יפני מהעיר קובה (מחוז היוגו).

המועדון הוקם בשנת 1966, בשנת 1997 העפיל לליגת J.

השם "ויסל" הוא שילוב של המילים באנגלית Victory ("ניצחון") ו-Vessel ("כלי שיט"). קובה היא עיר נמל גדולה.

המועדון נמצא בבעלות פלטפורמת הסחר המקוונת הגדולה ראקוטן, צבע הבורדו הוא צבע המותג וגם צבע מדי ויסל קובה.

## שחקנים מפורסמים
*  יושיטו אוקובו
*  אנדרס אינייסטה
*  מיכאל לאודרופ
*  קאזויושי מיורה
*  גוטוקו סאקאי
*  לוקאס פודולסקי
*  דויד וייה

## תארים והישגים
;ליגת העל היפנית
;זכייה (2): 2023, 2024 
;גביע יפן
* **זכייה (1):** 2019/2020
;ליגת האלופות האסייתית
* **חצי גמר (1):** 2020

## קישורים חיצוניים

*  

קטגוריה:קובה (יפן): ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל יפניות
ג'ו היידקר

**ג'ו יוליוס איסאק פיליפ היידקר** (בגרמנית: **Joe Julius Isaak Philipp Heydecker**; 13 בפברואר 1916, נירנברג – 17 במרץ 1997, וינה) היה צלם, עיתונאי וסופר גרמני. משנת 1960 היה גם מוציא לאור ומוכר ספרים בברזיל. הוא צילם בסתר בגטו ורשה והיה אחד הכתבים הגרמנים הבודדים במשפטי נירנברג.

## ביוגרפיה
### נעוריו
אביו של ג'ו היידקר, יוליוס היידקר, ואמו מריאן ראת (Rath) היו שחקנים ולימים אנשי עסקים בעלי השקפה בורגנית-ליברלית. היידקר למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן למד בבית ספר חקלאי במשך שנתיים. משנת 1931 עבר תקופת חניכה בתור צלם אצל סטפן רוזנבאואר  בפרנקפורט. בשנת 1933 יצא ספרו הראשון Coup - רומן בהוצאת ליפסיה (Lipsia) בלייפציג בשם ג'ו היידקר. ביולי 1933 נסע היידקר ללוצרן לחו"ל ועבד כעיתונאי בעיתון היומי "לוצרן". בסתיו 1933 עבר להוריו בפראג ועבד בחברה המשפחתית.

### בגרמניה הנאצית
בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé). לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין. במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת. בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן. באותה שנה קיבל קידום למש"ק. הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה. שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה. התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו. בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר. הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר"  בברלין וה"אבנדצייטונג"  במינכן. הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה. בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir). היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה . בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte). בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת.

### בברזיל
בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו. הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק"  ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה. בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון. בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros). הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות. בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון. אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה. בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו.

### בווינה
בשנת 1986 עבר ליישב בווינה עם בת זוגו מארה קראוס , ניצולת שואה. הוא עבד על כתיבת האוטוביוגרפיה שלו ובשנת 1997 נפטר מאי ספיקת לב. הוא קבור בבית הקברות של פויירהאלה צימרינג .

## אוספיו
אוסף תצלומיו נמצא ב. ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה.

## קישורים חיצוניים

* אתר על היידקר
* אתר המוזיאון ההיסטורי הגרמני ובו מידע על הקריירה של היידקר כצלם
* על היידקר באתר הארכיונים הפדרליים
* על אוספיו של היידקר באתר ארכיון התצלומים האוסטרי
* על היידקר באתר יד ושם

קטגוריה:עיתונאים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון
קטגוריה:מו"לים גרמנים
קטגוריה:גטו ורשה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1916
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1997
חרמאן סוארס פלמריץ'

**חרמאן סוארס פלמריץ**' (בספרדית: **Germán Suárez Flamerich**; 10 באפריל 1907 – 24 ביוני 1990) היה נשיא ונצואלה בשנים 1950–1952.

## ביוגרפיה
סוארס פלמריץ' למד באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. בשנת 1928 הוא השתתף בהפגנות נגד הדיקטטור חואן ויסנטה גומס  ובעקבות זאת נכלא מאוקטובר 1928 עד נובמבר 1929. בשנת 1931 הוא קיבל דוקטורט במדעי המדינה ומשפטים ובשנת 1936 החל ללמד משפט אזרחי באוניברסיטה. הוא התפטר בשנת 1937 במחאה על כניסת המשטרה לקמפוס. בשנים 1939–1940 הוא כיהן כנשיא מועצת עיריית קראקס. בשנת 1941 הוא שב למשרתו כמרצה למשפט אזרחי ובשנים 1945–1947 היה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה. בעקבות ההפיכה בסוף 1948 , הוא מונה ליועץ לחונטה ובין ספטמבר 1949 לפברואר 1950 כיהן כשר החוץ בעת ששר החוץ לואיס אמיליו גומס רואיס  היה בחופשת מחלה. בין יוני 1950 לנובמבר 1950 הוא כיהן כשגריר בפרו. בעקבות הרצחו של נשיא החונטה קרלוס דלגדו צ'לבו  בנובמבר 1950, צורף סוארס פלמריץ' לחונטה כנציג אזרחי ומונה לנשיא. נטען שמרקוס פרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים.

כתב העיתון חרות תיאר את התנהלות החונטה:
:"עד הבחירות של נובמבר 1952 הייתה השלישייה, החונטה, צמודה אחד לרעהו, הם לא נפרדו אפילו לרגע כתאומי סיאם ... בכל הופעה ציבורית, פתיחת וחניכת בית ספר חדש, או כביש חדש, התנהל הכל לפי אותו הסדר ... פלמריץ' באמצע והקולונלים לצדו."

בעיתונות נטען שהכוח השלטוני האמיתי היה בידי שר ההגנה מרקוס פרס חימנס. בעקבות הבחירות בנובמבר 1952, בהן היה נראה שהאופוזיציה תנצח, ביטלה החונטה את הבחירות ומינתה את חימנס לנשיא. סוארס פלמריץ' עזב את המדינה לאירופה עד תחילת 1954. משחזר לוונצואלה, עבד כעורך דין והתרחק מפעילות ציבורית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי ונצואלה
קטגוריה:עורכי דין ונצואלים
קטגוריה:שרי החוץ של ונצואלה
קטגוריה:שגרירי ונצואלה
קטגוריה:שגרירים בפרו
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה
קטגוריה:אישים ממוצא ספרדי
קטגוריה:ילידי 1907
קטגוריה:נפטרים ב-1990
רובין סטון

**רובין סטון** (באנגלית: **Robin Stone**; נולדה ב-27 באפריל 1962) היא זמרת-יוצרת אמריקאית השרה בסגנון מוזיקת ההאוס, וזכתה להצלחה בשנות ה-90 של המאה ה-20.

## ביוגרפיה
סטון נולדה ברובע קווינס בניו יורק. היא נודעה בשם הבמה **.Robin S**. בשנת 1993 הוחתמה בלייבל מוזיקת הדאנס והמוזיקה האלקטרונית Big Beat Records. סינגל הבכורה שלה Show Me Love ואלבום הבכורה שנקרא אף הוא בשם זה בשנה זו זכו להצלחה רבה. הסינגל דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Music/Club Play ובמצעד מכירות סינגלי הדאנס. כן דורג במקום השביעי במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs והגיע למקום החמישי במצעד בילבורד הוט 100. בעקבות הצלחתה הופיעה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית כמבצעת. הסינגלים שיצאו בהמשך Luv 4 Luv ו-What I Do Best הצליחו אף הם. מאלבום הבכורה של סטון נמכרו 303,000 עותקים בארצות הברית, נכון לשנת 2004.

באלבומה השני עבדה עם המפיקים אריק "אי סמוב" מילר וטוד טרי. האלבום יצא לאור בשנת 1997 בחברת "אטלנטיק רקורדס". האלבום From Now On כלל התרחבות של סגנונה המוזיקלי לעבר מוזיקת גוספל ובלדות רית'ם אנד בלוז בנוסף לסגנון ההי אנרג'י. הסינגל הראשון מתוך אלבום זה It Must Be Love היה ללהיט ועמד שבועיים בראש מצעד Hot Dance Club Play. במצעד "בילבורד הוט 100" דורג השיר במקום ה-91. הסינגל הבא Midnight דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Club Play. Robin .S ביצעה את הלהיט בתוכניתה של ריקי לייק. מן האלבום נמכרו כמאה אלף עותקים בארצות הברית.

בשנת 2009 הוציאה שיר חדש, את הסינגל At My Best עם קורי גיבונס.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות-יוצרות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1962
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
Horses (אלבום)

***Horses*** (באנגלית: **סוסים**) הוא אלבום הבכורה של זמרת הפאנק רוק (Punk rock) האמריקאית פטי סמית', משנת 1975. האלבום נחשב לאחת מאבני הדרך של זרם הפאנק רוק בארצות הברית. כמו כן, היווה השפעה על שלל מוזיקאים ולהקות רוק אלטרנטיבי.

## הפקת האלבום ותכניו
בתחילת שנות ה-70 היו סמית' ולהקתה אהודים בסצנת האנדרגראונד של ניו יורק ותשומת הלב שמשכו הביאה להחתמתם תחת חברת ההפקה החדשה אריסטה רקורדס. האלבום הופק על ידי ג'ון קייל, שהיה חבר בלהקת וולווט אנדרגראונד.

שירי האלבום משלבים בין מספר סגנונות בהם רוק אנד רול ופאנק. הוא כולל גם מרכיבים של ספוקן וורד (שירה מדוברת), המביאים לידי ביטוי את עברה של סמית' כמשוררת. האלבום נכתב כתגובת נגד של סמית נגד הסגנונות הרווחים במוזיקת הרוק של אותו זמן כגון גלאם רוק ורוק האצטדיונים. סמית' אף תיארה כי חשה שעליה ועל חבריה מוטלת החובה "להציל" את הרוק.

שיר הפתיחה של האלבום, , הוא גרסת כיסוי ועיבוד מחדש לשירו של ואן מוריסון. השיר המחודש ידוע במילות הפתיחה שלו: "ישו מת עבור חטאים של מישהו, אבל לא שלי", הלקוחות מפואמה שכתבה סמית'.

בין השירים האחרונים באלבום נכללות מחוות של סמית' למוזיקאים משפיעים משנות השישים. השיר "Break It Up" נכתב כמחווה לג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, והשיר "Elegie" הוא הספד לזמרים כגון ג'ימי הנדריקס וג'ניס ג'ופלין.

## עטיפת האלבום
עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם רוברט מייפלת'ורפ, שהיה באותה עת בן זוגה ושותפה לדירה. זהו צילום בשחור לבן שבו נראית סמית' לבושה חולצה מכופתרת לבנה ועל כתפה ז'קט שחור עליו נעוצה סיכה בצורת סוס. המראה האנדרוגיני של סמית' הצנומה הלבושה בגדים בסגנון גברי נחשב ליוצא דופן בנוף המוזיקלי הנשי של אותה תקופה, במראה לבושה ניתן לראות דמיון לזמרים גברים מהפאנק והרוק של שנות השישים מהם שאבה השראה.

## לאחר צאת האלבום
בעת צאתו הגיע האלבום למקום ה–47 בדירוג מצעד בילבורד האמריקני. עם זאת, למרות דירוגו הנמוך יחסית, זכה לביקורות אוהדות מצד מבקרים באותה עת. עם השנים נכלל האלבום בדירוגי אלבומי הפאנק הטובים בכל הזמנים.

לאלבום הייתה השפעה על יוצרים להקות רבות ברוק האלטרנטיבי של העשורים שלאחר צאתו, כגון הסמית'ס, .R.E.M, ופי ג'יי הארווי. כך למשל טוען מוריסי, סולן להקת הסמית'ס, כי לסמית' הייתה השפעה משמעותית עליו כמוזיקאי ובייחוד לאלבומה Horses. מוריסי אף כלל את האלבום ברשימת 13 האהובים עליו בכל הזמנים.

## רשימת שירים
; צד א'
# Gloria
# Redondo Beach
# Birdland
# Free Money

;צד ב'
# Kimberly
# Break It Up
# Land
# Elegie

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פאנק (Punk)
קטגוריה:אלבומי חברת אריסטה רקורדס
קרחון מורלי

**קרחון מורלי** (באנגלית: **Morley Glacier**) הוא קרחון יובלי תלול, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה.

הקרחון זורם לכיוון דרום בין רכס היקס והר טוקורואה.

הקרחון ממוקם 12.8 קילומטרים מזרחית להר סוזה.

גובהו של הקרחון 942 מטרים מעל פני הים.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.

### מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

הקרחון נקרא על שמו של קית' ט. מורלי (Keith T. Morley), שהיה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית, צופה מזג אוויר בתחנת אמריקה הקטנה V בשנת 1958.

## קישורים חיצוניים
* קרחון מורלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור קרחון מורלי

## הערות שוליים

מורלי
מורלי
מורלי
כריסטר סטנדל

**כריסטר סטנדל** (בשוודית: **Krister Stendahl**; 21 באפריל 1921 – 15 באפריל 2008) היה הוגה דתי שוודי ותאולוג משפיע, שעסק רבות ביחסים בין-דתיים ובדיאלוג נוצרי-יהודי.

## ביוגרפיה
סטנדל הוסמך לכמורה בכנסייה של שוודיה ב-1944. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור בלימודי הברית החדשה מאוניברסיטת אופסלה, ואת עבודת הדוקטורט כתב על "אסכולת מתי ושימושה בברית הישנה". לימד בבית הספר לכמורה של אוניברסיטת הרווארד , ובין השנים 1968–1979 כיהן כדיקן בית הספר. בשנת 1984 מונה לבישוף של סטוקהולם. בשנת 1989 שב לארצות הברית, ראשית להרווארד ומאוחר יותר לאוניברסיטת ברנדייס.

בשנת 1994 מונה למנהל-שותף של המרכז לסובלנות ולפלורליזם דתי במכון שלום הרטמן בירושלים.

## הגות
### פאולוס
במאמר פורץ דרך, הציע סטנדל שהגותו של פאולוס לא הופנתה לכל בני האדם, אלא דווקא לגויים. האתגר שעמד בפני פאולוס, לפי סטנדל, היה למצוא מקום למי שאינם חלק מעם ישראל בתוך סיפור הגאולה - והבשורה שלו אינה מופנה מלכתחילה אל היהודים.

### כללי הסובלנות הדתית
סטנדל ידוע כמחברם של שלושה כללים לסובלנות דתית, שהציג לראשונה ב-1985 בסטוקהולם בתגובה להתנגדות חריפה שנשמעה להקמת כנסייה מורמונית במקום.

1. כדי להבין דת אחרת לאשורה, יש לשאול את מאמיניה של אותה דת ולא את מבקריה.

2. לעולם אל תשוו את הטובים שבכם לרעים שבין בני אמונה אחרת.

3. השאירו מקום ל"קנאה קדושה", כך שתוכלו לזהות מרכיבים במסורת דתית אחרת שהייתם חפצים לאמץ ולראות באמונתכם שלכם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תאולוגים נוצרים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אנשי דת שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1921
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2008
הר טוקורואה

**הר טוקורואה** (באנגלית: **Mount Tokoroa**) הוא הר גדול מכוסה שלג, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה.

ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית - מזרחית מהר סוזה, במפגש בין קרחון מורלי וקרחון קארייר.

גובהו של ההר 1,433 מטרים מעל פני הים.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי משלחת טופו מערב של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1962–1963.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי חברי המשלחת.

ההר נקרא על שמה של העיירה טוקורואה שבאי הצפוני של ניו זילנד, אשר סייעה לאנשי תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* הר טוקורואה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר טוקורואה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* הר טוקורואה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור הר טוקורואה
* תרשים הנוף הנשקף מהר טוקורואה באתר peakvisor

## הערות שוליים

טוקורואה
טוקורואה
ארלדו מונצליו

**ארלדו מונצליו** (באיטלקית: **Eraldo Monzeglio**; 5 ביוני 1906 – 3 בנובמבר 1981) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הבלם. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934 ו-1938.

## ביוגרפיה
מונצליו נולד ב-5 ביוני 1906 בוויניאלה מונפרטו, שנמצא במחוז אלסנדריה, שבאיטליה.

במשך 19 שנות קריירה שיחק בעמדת הבלם, בקבוצות קזאלה, בולוניה ורומא. עם בולוניה זכה בליגה האיטלקית של עונת 1928/29, וגם בשני גביעי מיטרופה בשנים 1932 ו-1934.

בנבחרת איטליה ערך 35 הופעות, ושיחק במשך שמונה שנים בין 1930–1938. היה שותף לשתי הזכיות של איטליה במונדיאל בשנים 1934 ו-1938. במונדיאל 1934 נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. מונצליו הוא מבין שלושת השחקנים האיטלקיים היחידים שזכו במונדיאל פעמיים, כאשר חבריו לנבחרת באותו זמן, ג'וזפה מאצה וג'ובאני פרארי, עשו זאת גם כן. בנוסף לזכיות במונדיאל הוא גם זכה פעמיים בגביע מרכז אירופה.

למרות הקריירה המצליחה שעשה כשחקן, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, עורר מחלוקת בציבור עקב חברותו לדיקטטור הפשיסטי האיטלקי, בניטו מוסוליני. מונצליו היה למאמן, ואימן את הקבוצות האיטלקיות רומא, קומו, פרו ססטו, נאפולי, סמפדוריה, יובנטוס ואת קיאסו השווייצרית. זכה עם נאפולי בליגה השנייה באיטליה בעונת 1949/50.

הוא נפטר ב-3 בנובמבר 1981, בטורינו שבאיטליה, בגיל 75. בשנת 2013 הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי.

## תארים
### כשחקן
;בולוניה
* אליפות איטליה: 1928/29
* גביע מיטרופה (2): 1932, 1934
;נבחרת איטליה
* מונדיאל (2): 1934, 1938
* גביע מרכז אירופה (2): 1927-30, 1933-1935

### כמאמן
;נאפולי
* הליגה האיטלקית השנייה: 1949/50

### אישיים
* הנבחרת המצטיינת במונדיאל: 1934
* פרס סמינטורה: 1959/60
* היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי 2013

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגני כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:מאמני סמפדוריה
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:מאמני רומא
קטגוריה:מאמני נאפולי
קטגוריה:מאמני לקו
קטגוריה:מאמני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1934
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1938
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1906
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1981
מתאם חלקי

ממוזער | ימין | אילוסטרציה של מתאם חלקיבתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, **מתאם חלקי** מודד את דרגת הקשר בין שני משתנים אקראיים, כאשר ההשפעה של משתנים אקראיים אחרים הוסרה. כאשר מעוניינים לכמת באיזו מידה יש קשר מספרי בין שני משתנים, השימוש במקדם המתאם ביניהם יביא לתוצאות מטעות אם קיים משתנה אחר, מבלבל, הקשור לשני המשתנים. ניתן להימנע ממידע מטעה זה על ידי בקרת המשתנה המבלבל, באמצעות חישוב מקדם המתאם החלקי. מסיבה זו ישנה מוטיבציה לכלול משתנים אחרים בצד ימין ברגרסיה מרובה; אך בעוד רגרסיה מרובה נותנת תוצאות לא מוטות לגודל האפקט, היא לא נותנת ערך מספרי של מדד לחוזק הקשר בין שני המשתנים המעניינים.

לדוגמה, אם יש לנו נתונים כלכליים על הצריכה, ההכנסה והעושר של אנשים שונים ואנחנו רוצים לראות אם יש קשר בין הצריכה להכנסה, אי שליטה על משתנה העושר בעת חישוב מקדם המתאם בין צריכה להכנסה היה נותן תוצאה מטעה, מכיוון שההכנסה עשויה להיות קשורה מספרית למשתנה העושר שבתורו עשוי להיות קשור לצריכה; מתאם מדוד בין צריכה להכנסה עלול להיות מזוהם על ידי מתאם אחר זה. השימוש במתאם חלקי פוטר בעיה זו.

בדומה למקדם המתאם, מקדם המתאם החלקי מקבל ערך בטווח שבין -1 ל-1. הערך -1 מייצג בקרת מתאם שלילית מושלמת עבור כמה משתנים (כלומר, קשר ליניארי מדויק שבו ערכים גבוהים יותר של משתנה אחד קשורים לערכים נמוכים יותר של האחר); הערך 1 מייצג מערכת יחסים ליניארית חיובית מושלמת, והערך 0 משמעותו כי אין קשר ליניארי.

המתאם החלקי עולה בקנה אחד עם המתאם המותנה אם המשתנים האקראיים מתפלגים במשותף כהתפלגות רב-נורמלית, אליפטית, התפלגות היפרגאומטרית, רב-משתנית שלילית, היפר-גאומטרית, התפלגות מולטינומית או התפלגות דיריכלה, אך לא באופן כללי.

## הערות שוליים

קטגוריה:סטטיסטיקה
אבו סופיאן

**צח'ר בן חרב בן אומיה בן עבד שמס** (בערבית: **صخر بن حرب بن أمية بن عبد شمس**; הידוע בכינויו **אבו סופיאן** (בערבית: **أبو سفيان**), היה מנהיג וסוחר משבט קורייש במכה. בתחילת עסק בהובלת שיירות סחר לסוריה ובהמשך חייו היה בין המנהיגים העיקריים בהתנגדות של בני מכה למוחמד, ופיקד על חיילי מכה בקרבות אוחוד ואל-חנדק בשנים 625 ו-627. עם זאת, לאחר כיבוש מכה על ידי מוחמד בשנת 630, היה אבו סופיאן בין הראשונים שקיבלו עליהם את מנהיגותו.

בהמשך מילא אבו סופיאן תפקידים מנהיגותיים בצבא המוסלמי בקרב הירמוך נגד הביזנטים בסוריה. בניו יזיד ומאוחר יותר מועאוויה קיבלו תפקידי פיקודי באותה פרובינציה, ומועאוויה הקים את ח'ליפת אומיה בשנת 661.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת, התנגדות וקבלת מוחמד
שמו הפרטי של אבו סופיאן היה צח'ר והוא נולד בסביבות שנת 565 לאביו חרב בן אומייה, מנהיג שבט קורייש. המשפחה הייתה שייכת חמולת עבד שמס חמולה מקורבת לחמולתו של מוחמד האשמיה.

בתחילה היה אבו סופיאן בין מנהיגי האופוזיציה הקוריישית למוחמד בשנים שקדמו להיג'רה (עליית מוחמד וחסידיו ממכה למדינה בשנת 622). וכן היה בעל אדמות בסביבת דמשק.

### המשך חייו ומותו
אבו סופיאן מונה למושל נג'ראן, סמוך לתימן, ככל הנראה על ידי מוחמד או על ידי הח'ליף הראשון, אבו בכר (632–634).

לאחר שהורה אבו בכר לכבוש את הלבנט המוסלמי, ומינה את בנו של אבו סופיאן יזיד לתפקיד פיקודי מוביל בכיבוש. אבו סופיאן נכח בקרב הירמוך, שהביא לניצחון מוסלמי מכריע נגד הביזנטים בסוריה. בגלל גילו המתקדם לא סביר שהוא השתתף בפעילות בקרב בעצמו. על פי דיווח שציטט סייף בן עומר, הוא צפה בקרב לצד שייח'ים ערביים אחרים, והדברים שהובאו על ידי אל-טברי מציינים כי הוא עודד וזירז את הכוחות המוסלמים. בנו יזיד מילא תפקיד פיקודי מלא בקרב ומאוחר יותר מת במגפה בארץ ישראל בשנת 639. בנו מועאוויה, מונה למושל סוריה על ידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב וממשיך דרכו של עומר, עות'מאן בן עפאן כיבד גם הוא את אבו סופיאן.

אבו סופיאן נפטר בשנת 653 בגיל 88.

## משפחה
שמאל|ממוזער|350x350 פיקסלים| אילן יוחסין של משפחת השלטון מחליפות אומיה. הסופיאנים היו צאצאיו של אבו סופיאן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ילידי 565
קטגוריה:נפטרים ב-653
יחסי פנמה–שווייץ

**יחסי פנמה–שווייץ** הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין **[[פנמה|הרפובליקה של פנמה]]** לבין **[[שווייץ|הקונפדרציה השווייצרית]]**.

## היסטוריה
בין הרפובליקה של פנמה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים שבין הרפובליקה של פנמה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים, אך אינם מאוד אינטנסיביים והמדינה אינה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה שווייצרי בתחום האצת הפיתוח.

שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של פנמה מיד לאחר הקמת המדינה ב-1903, אך עם זאת, שתי המדינות לא כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים עד שנת 1941.

בשנת 1884 פתחה שווייץ קונסוליה רשמית בפנמה סיטי. הקונסוליה נסגרה בשנת 1891, נפתחה מחדש בשנת 1913 ושודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1959. היא נעשתה לשגרירות בשנת 1980. מאז 1995, השגרירות שבסן חוסה, בירת קוסטה ריקה הסמוכה, אחראית על הקשרים הדיפלומטיים שבין שווייץ לפנמה. והקונסוליה חזרה להיות קונסוליה כללית.

שווייץ תורמת לפנמה סיוע הומניטרי בסיסי מדי שנה.

## שווייצרים בפנמה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפנמה תשע מאות ועשרה אזרחים שווייצרים.

## נציגויות דיפלומטיות
* פנמה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות, פנמה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
* שווייץ אינה מיוצגת בפנמה בדרג השגרירות, שווייץ מיוצגת בפנמה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפנמה סיטי, בירת המדינה.

## קישורים חיצוניים

* Bilateral relations Switzerland–Panama, אתר משרד החוץ של שווייץ

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
נאחזת בקרח

**נאחזת בקרח** (באנגלית: **Spinning Out**) היא סדרת דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי סמנתה סטרטון ושודרה לראשונה בנטפליקס ב-1 בינואר 2020.

## עלילה
קאט בייקר, היא מחליקה על הקרח רווקה הנמצאת במסלול הבטוח להצלחה כלל עולמית, אך מחליטה לתלות את המחליקיים לאחר נפילה הרת אסון שהורידה אותה ממסלול התחרות. כאשר קאט מנצלת את ההזדמנות להמשיך בקריירה שלה כמחליקה זוגית עם בן זוג מוכשר, אך בעל אופי מרדני, היא מסתכנת בחשיפת סוד גדול. על משטח הקרח ומחוצה לו, קאט ובן זוגה החדש יתמודדו עם סיכונים מאיימים, פגיעה בגוף ובנפש, הקרבה כלכלית ואפילו בהתפרקות נפשית פוטנציאלית בדרכם להגשים את חלומם להשתתף באולימפיאדה.

## שחקנים ודמויות
### דמויות ראשיות
* קאיה סקודלריו - קאט בייקר מחליקת קרח תחרותית שנאבקת בחשאי בהפרעה דו קוטבית
* ווילו שילדס - סרינה בייקר, אחותה הצעירה של קאט 
* אוון רודריק - ג'סטין דייוויס, מחליק ממשפחה עשירה שמחפש בת זוג חדשה להחלקה לאחר שהקודמת נפלה ונפצעה, מוניטין של ילד רע שלא שומר על בנות הזוג שלו להחלקה
* דייוויד ג'יימס אליוט - ג'יימס דייוויס, אביו של ג'סטין 
* שרה רייט אולסן - מאדי דייוויס, אמו החורגת של ג'סטין ואשתו השנייה של ג'יימס
* סבטלנה יפרמובה - דאשה פיודורובה, המאמנת של ג'סטין וקאט
* אמנדה ג'ו - ג'ן, חברתה הטובה של קאט ומחליקה שותפה 
* מיטשל אדוארדס - מרקוס, חברתה של קאט
* קייטלין ליב - לאה מחלקיה מתחרה שהייתה אמורה להיות בת הזוג של ג'סטין להחלקות אך קאט החליפה אותה
* ויל קמפ - מיטש, המאמן של סרינה
* ג'נוארי ג'ונס - קרול בייקר, אמה של קאט וסרינה שגם היא סובלת מהפרעה דו קוטבית, הייתה מחליקה בעבר אך לטענתה נאלצה להפסיק מכיוון שנכנסה להריון עם קאט.
### דמויות משניות
* ג'וני וייר - גבריאל ריצ'רדסון
* צ'רלי הוסון - ד"ר פארקר
* איליי בראון - דייב

## הפקה
צילומי הסדרה נערכו באונטריו, קנדה במא 2019.
## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:החלקה על הקרח בקולנוע ובטלוויזיה

קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2020
מוזיאון הוליווד

**מוזיאון הוליווד** (באנגלית: **Hollywood Museum**) הוא מוזיאון בהוליווד, שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית.

המוזיאון מציג מוצגים הקשורים להיסטוריה של הקולנוע והטלוויזיה האמריקאית.

המוזיאון ממוקם בבניין מקס פקטור ההיסטורי, בשדרת היילנד שבלוס אנג'לס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי סיימון צ'ארלס לי, בסגנון אר דקו.

## מוצגים
אוסף המוזיאון כולל מעל 11,000 פריטים, ובהם תחפושות, תפאורות, דמויות מסרטי הנפשה, תצלומים, תסריטים, וחפצים אחרים.

מוצגי המוזיאון כוללים תחפושות ובהן שימלתה של מרילין מונרו, חלוק הרחצה של אלביס פרסלי, תחפושותיהם של סופרמן, דמויות סטארטרק, מייקל ג'קסון, כפפות האיגרוף של רוקי, דמויות הסופרנוס, וכן תפאורת חדר כלאו של חניבעל לקטר מהסרט שתיקת הכבשים.

בין המוצגים ארבעה חדרי איפור מקוריים שהיו בשימוש מקס פקטור - מחלוצי האיפור של הוליווד, שנחשב לחלוץ האיפור המודרני (חדר לכל צבע שער של שחקניות: ג'ינג'יות, בלונדיניות, שחורות שיער וברונטיות).

## קישורים חיצוניים

* 
** פירוט תערוכות זמניות עדכני

## הערות שוליים

הוליווד
קטגוריה:הוליווד
קטגוריה:דרום קליפורניה: קולנוע
חומר ניגוד רדיולוגי

ממוזער|192x192 פיקסלים|דימות כלי דם באמצעות חומר ניגוד רדיולוגי
**חומר ניגוד רדיולוגי** הוא חומר ניגוד המשמש להעצמת הנראות של מבנים פנימיים בטכניקות הדמיה מבוססי רנטגן כמו טומוגרפיה ממוחשבת (CT), צילומי רנטגן ושיקוף (פלואורוסקופיה). חומרי ניגוד רדיולוגיים הם בדרך כלל מבוססי יוד, או לעיתים רחוקות יותר בריום-סולפט. הם סופגים קרני רנטגן חיצוניות, וכתוצאה מכך ישנה חשיפה מופחתת בגלאי הרנטגן. בשונה מתרופות רדיואפטיות הפולטות קרינה אשר משמשות ברפואה גרעינית. דימות תהודה מגנטית (MRI) מתבססת על עקרונות שונים ולכן נעשה שימוש בחומרי ניגוד שונים המשנים את התכונות המגנטיות של גרעיני מימן סמוכים.

## סוגים ושימושים
חומרי ניגוד רדיולוגיים בבדיקות רנטגן מחולקים לקבוצות על פי השימוש שלהם.

### יוד (תוך-וסקולרי)
ממוזער|חומר ניגוד מבוסס יוד באנגיוגרפיה מוחית
ליוד יש יתרון כחומר ניגוד מכיוון שאנרגיית האלקטרונים הפנימית ביותר ("k-shell") שלו דומה לאנרגיה הממוצעת של קרני רנטגן המשמשות באבחנה רדיוגרפית. כאשר אנרגיית הרנטגן האקראית קרובה יותר לקצה ה- K של האטום שבו הוא נתקל, סביר להניח כי תתרחש קליטה פוטואלקטרית.

חומרי ניגוד מבוססי יוד קיימים בפורמולות יוניות ולא-יוניות, המסיסות במים. חומרי הניגוד היוניים פחות יקרים אך קשורים לשכיחות גבוהה יותר של תגובות לוואי לעומת חומרי ניגודיות לא-יוניים. כ-4-12% מהמטופלים המקבלים פורמולה יונית חווים תגובת רגישות תוך דקות או לאחר מספר שעות לעומת 1-3% אחוז מהמטופלים שקיבלו פורמולה לא יונית. תגובות הנובעות מרגישות יתר מתרחשות היום בתדירות נמוכה יותר מאשר לפני שנת 1990, כאשר בעבר היה שימוש נרחב בעיקר בחומרי ניגוד יוניים.

יוד הוא הסוג העיקרי מבין חומרי הניגוד המשמש למתן תוך-ורידי. השימושים שלו כוללים
*טומוגרפיה ממוחשבת (CT).
*אנגיוגרפיה (חקר עורקים).
*ונוגרפיה (חקר ורידים).
*VCUG (טכניקה להדמיית השופכה ושלפוחית השתן).
*HSG (צילום רחם).
*IVU (אורוגרפיה תוך ורידית).
מולקולות יוד אורגניות המשמשות לניגודיות כוללות יוהקסול, יודיקסנול ויוברול.

### בריום
ממוזער|חומר ניגוד מבוסס בריום במערכת העיכול
בריום גופרתי משמש בעיקר בהדמיה ושיפור הניגודיות של מערכת העיכול. החומר קיים כאבקה לבנה בלתי מסיסה, אשר מעורבב עם מים ליצירת תערובת דלילה המועברת ישירות לדרכי העיכול.

השימושים של הבריום כוללים:
*חוקן בריום (בדיקת מעי מוגדל) ו- DCBE (חוקן בריום במינון כפול).
*בליעת בריום (בדיקת ושט).
*בדיקת קיבה וארוחת בריום במינון כפול.
*מעקב בריא (חקר הקיבה והמעי הדק).
*דלקת ריאות CT / קולונוסקופיה וירטואלית.
כדי ליצור את חומר הניגוד, משתמשים בבריום הגופרתי כבסיס לתרכובת המכילה: מים, חומרי עיבוי, חומרי פירוק וחומרי טעם וריח. מכיוון שהבריום הגופרתי אינו מסיס, התערובת המתקבלת מסוג זה של חומר ניגוד היא לבנה ועכורה. הוא משמש רק בדרכי העיכול – לרוב נכנס לגוף בבליעה או באמצעות חוקן ולאחר הבדיקה הוא עוזב את הגוף דרך הצואה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דימות רפואי
גרשון ירצקי

**גרשון יָרֶצקי** (בגרמנית: **Gerschon Jarecki**; בשמו המקורי: גרהרד ירצקי (Gerhard Jarecki); 13 באוגוסט 1909, ברלין – 24 בספטמבר 1982, וינה) היה פסנתרן, מלווה מוזיקלי, מורה לנגינה ועורך יהודי גרמני. את ראשית דרכו עשה בעיר הולדתו ברלין בירת גרמניה, לאחר מכן עבר לארץ ישראל ולבסוף השתקע בווינה בירת אוסטריה, שם כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה.

## קורות חיים
נולד בשם גֶרהרד (גרשון) ירצקי (Gerhard Jarecki) בשנת 1909 בברלין בירת גרמניה. למד נגינה בפסנתר בעירו אצל סֶלמָה הוֹניגברגר (Selma Honigberger) וקונרד הַנסן . בשנת 1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עזב את גרמניה ועלה לארץ ישראל, ובה היה סולן של התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית והתזמורת של שירות השידור הארץ-ישראלי. הופיע ברסיטלים ובמוזיקה קאמרית.

מאוחר יותר עבר לווינה בירת אוסטריה, שם שימש פרופסור למוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בעיר עד פרישתו. נודע כפרשן מוכשר של יצירות לפסנתר, בעיקר משל בטהובן ושוברט. ערך ופרסם מיצירותיהם של גדולי המלחינים הקלאסיים, בפרט בטהובן והיידן.

ירצקי נפטר ב-1982 בגיל 73 בווינה, ובה נקבר.

## קישורים חיצוניים
מפרסומיו:


* Gerschon Jarecki, "Die Ausführung der Pedalvorschriften Beethovens auf dem modernen Klavier," *Österreichische Musikzeitschrift*, 20, 4 (1965), pp. 197–200


## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים יהודים גרמנים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פסנתרנים ביישוב
קטגוריה:נגנים יהודים גרמנים
קטגוריה:נגנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:נגנים ביישוב
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מוזיקאים ביישוב
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:מורים למוזיקה באוסטריה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לאוסטריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982