open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לתפוס את השמים

**"לתפוס את השמים"** היא סדרת דרמה ישראלית, העוסקת במשפחה חילונית מתל אביב. אבי המשפחה נמצא בתהליכי חזרה בתשובה. 
שתי עונות הסדרה שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2: הראשונה שודרה בשנת 2000 והשנייה שודרה בשנת 2005.

הסדרה מבוססת על הספר "**מאה תפוחים חדשים (כולל מ.ע.מ.)**" שנכתב על ידי הסופרת אורה מורג בהוצאת אלפא/זמורה ביתן.

הדיאלוג של הסדרה נכתב על ידי שלמה משיח והיא בוימה על ידי רוני ניניו.

שיר הפתיחה של הסדרה, "פעם בחיים" של עמיר לב, בוצע על ידי אפרת גוש ונכלל באלבום הבכורה שלה.

העונה הראשונה זכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של 20%. בדצמבר 2013 נמכרו הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה.

## עלילה

### עונה ראשונה (2000)
בפתח העונה הראשונה נורית (אורלי זילברשץ-בנאי), קלינאית תקשורת, מגלה את בעלה האהוב רוני (יורם חטב) מתפלל שחרית ונמצא בתהליכים מתקדמים של חזרה בתשובה. היא מנסה להסתגל לכך, טובלת עבורו במקווה ובים על מנת שיוכלו לקיים יחסי מין על פי ההלכה. רוני מרחיק לכת ולמורת רוחם של אשתו וילדיו, עודד (עופר סקר) ושירה (כרמל סידי, בעונה השנייה אלי קרן-אסף) הוא מסלק מהבית את ירמיהו, כלב המחמד של המשפחה. רוני מתחיל לעבוד ברדיו פיראטי חרדי בירושלים, והקרע בין רוני לנורית מחריף עד שנורית מבקשת מרוני שיעזוב את הבית. העונה מסתיימת כאשר השניים מתלבטים האם להתגרש או לא.

### עונה שנייה (2005)
בעונה השנייה נורית ורוני מנותקים אך לא גרושים. נורית מנהלת רומן עם רוקח (שמואל וילוז'ני) ומגדלת את שני ילדיה בתל אביב ורוני משדר ברדיו בירושלים וגר לבד. רוני ונורית נפגשים שוב בשל גיוסו לצבא של הבן עודד, חרף התנגדותה של נורית. היא מנסה לגייס את רוני לתמוך בעמדתה, אך רוני דווקא מצדד בגיוסו של עודד.

רוני עוזב את הרדיו בירושלים ומצטרף לרדיו פיראטי בהתנחלות. רוני רוקם יחסים עם הדס (שרה אדלר) ממפעילות הרדיו ותושבת ההתנחלות. המצב הזה מעלה נקודות ויכוח אקטואליות בשיח הציבורי, נקודות ויכוח שמיוצגות גם בסדרה. 

גם בסוף העונה השנייה לא ברור מה עלה בגורל הקשר בין רוני לנורית.

בעוד העונה הראשונה הציגה לראשונה את תופעת החזרה בתשובה שפשטה בתל אביב, הציגה העונה השנייה ויכוחים אידאולוגיים והעלתה על הפרק נושאים טעונים בחברה הישראלית מבחינה מדינית ותרבותית.

## פרסים
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים (שנת 2000) וכן בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה בשנה זו. בעונה השנייה זכתה אורלי זילברשץ-בנאי בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ועדו דולב זכה בקטגוריית העיצוב האמנותי בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה (2005).

## קישורים חיצוניים

**ביקורות**
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות דרמה משפחתיות ישראליות
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2000
קטגוריה:תנועת התשובה: ספרות ואמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו בטלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
דיסוננס

**דִּיסוֹנַנְס** (**צְרִימָה**, או **צְרִיר**) (Dissonance - בלטינית, dis: חוסר, sonus: קול) הוא שילוב של שני תווים או יותר, היוצר מצב של חוסר הרמוניה, וצורם לאוזן. הדיסוננס שואף "להיפתר" ל**קונסוננס**, משמע לעבור ממצב לא-הרמוני, מתוח, למצב הרמוני מאוזן, בו הצלילים משלימים זה את זה, מגבירים את התהודה אחד של השני ואינם צורמים לאוזן.

המרווחים הדיסוננטיים הם הסקונדה, הטריטון והספטימה. במוזיקת ימי הביניים נתפסו גם קונסוננטים בלתי-מושלמים (טרצה וסקסטה) כמרווחים צורמים ודיסוננטיים. ברנסאנס ובבארוק נחשבה הקוורטה אף היא לדיסוננטית, וזו נאלצה להיפתר לקונסוננס. במהלך ההיסטוריה, הגדרת הדיסוננס נעשתה יותר ויותר מצומצמת. המוזיקה הרומנטית של המאה ה-19 התבלטה בהרמוניה כרומטית, שטשטשה את הגבול בין הדיסוננס לקונסוננס.

במאה ה-20 נעשה שימוש רב בשפות מוזיקליות חדשות, שונות מההרמוניה הממוסדת; השיטה הסריאלית של ארנולד שנברג ראתה את המרווחים הדיסוננטיים כ"שווי ערך" לקונסוננטיים, ללא צורך בפתירתם. אתנומוזיקלוגים כבלה בארטוק וזולטאן קודאי השתמשו ביצירותיהם בסולמות עממיים מן הבלקן, שהיו בעלי בסיס הרמוני זר. אלה ואחרים תרמו ל"**אמנציפציית הדיסוננס**" (כפי שהגדיר זאת שנברג) – שחרור הדיסוננס מיחסי הגומלין עם הקונסוננס ויצירת השפה האטונאלית.

השימוש במרווחים הדיסוננטים נפוץ מאוד בג'אז.

## הדיסוננס כמרווח מלודי

הופעתם של הדיסוננטים הנזכרים לעיל בו-בזמן לא הייתה בהכרח תקפה גם במקרים בהם הופיעו הצלילים בזה אחר זה. קפיצות שנחשבו דיסוננטיות היו קפיצות של טריטון ושל ספטימות. קפיצות של טרצות בימי הביניים לא נחשבו לדיסוננטיות, וכמו כן קפיצות של קוורטות לא נחשבו לדיסוננטיות בתקופת הבארוק וברנסאנס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:הרמוניה
מרקוס דה ניסה

[ממוזער|200px|כיתוב משנת [1539 באזור פיניקס אריזונה]]
**מרקוס דה ניסה** (בספרדית **Marcos de Niza**) (1495 - 25 במרץ 1558), היה חוקר ארצות באמריקה הצפונית מטעם ספרד. נולד בניס, צרפת שהייתה באותה תקופה בשליטת בית סבויה.

כנזיר מטעם מסדר הפרנציסקנים, הוא שירת בפרו וגואטמלה החל משנת 1531. לאחר מכן עבר למקסיקו.

בקרב הספרדים התהלכה אז האגדה בדבר שבע ערי הזהב של סִיבּוֹלָה (Cíbola), על פיה מצפון לספרד החדשה (מקסיקו של ימינו) שוכנת ממלכה ובה שבע ערים עשירות מאוד. העובדה שרק החוף המזרחי של יבשת אמריקה הצפונית מופה בתקופה זו ולא היה ידוע דבר על פנים היבשת צפונית למקסיקו של ימינו העניקה לאגדה נופך של אמינות. על מנת לברר האם האגדה נכונה שלח פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, המושל של ממלכת נואבה גליסיה (גַלִיסְיָה החדשה, פרובינציה של ספרד החדשה ששכנה בצפון-מערב מקסיקו וכללה את מדינות מקסיקו חליסקו, סינלואה ונאיאריט של ימינו) ב-1539 את מרקוס דה ניסה ואת העבד המשוחרר אסטוואניקו (כינוי חיבה לאסטבן) בראש משלחת צפונה. שני אלו נבחרו משום שהכירו את תרבותם ומנהגיהם של האינדיאנים בגבול הצפוני של ספרד החדשה. דה ניסה פעל שנים רבות בקרב האינדיאנים בגבול הצפוני של ספרד החדשה ואֶסְטֶוַואנִיקוֹ היה אחד מארבעת הניצולים היחידים מתוך 400 ממשלחתו של פַּאנְפִילוֹ דֶה נַארְוַואֶס (Pánfilo de Narváez) שיצאה מפלורידה ב-1528 ונתגלו ב-1536 כשהם קרובים למות באזור הנהר סינלואה, כ-1,100 קילומטרים צפונית מערבית למקסיקו סיטי. ארבעת הניצולים עברו ברגל במשך שמונה שנים שני שלישים מיבשת אמריקה הצפונית. במשך זמן זה פגש אסטוואניקו אינדיאנים בני שבטים רבים.

המשלחת יצאה מקוליאקאן (כיום בירת מדינת סינלואה) ב-7 במרץ 1539, אבל רק הכומר דה ניסה חזר בחיים מהמסע. בספטמבר של אותה שנה דיווח דה ניסה לאנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך, שהוא הגיע לסיבולה והיא עיר עשירה ביותר, ושתושבי העיר, הילידים בני עם הזוני הרגו את אסטוואניקו. הוא אומנם סיפר שהוא לא נכנס לעיר סִיבּוֹלָה ורק ראה אותה מרחוק, אבל העיר שניצבה על גבעה רמה, נראתה עשירה וגדולה כמו טנוצ'טיטלאן בירתם של האצטקים (כיום מקסיקו סיטי). על בסיס הסיפורים של דה ניסה החליט דה מנדוסה למנות את קורונדו, שהיה ידידו, לפקד על משלחת שמטרתה למצוא ולספח לספרד החדשה את סיבולה ואת הערים העשירות סביבה. המשלחת יצאה בפברואר 1540 מקומפוסטלה (כיום במדינת נאיאריט בצפון מקסיקו), כשדה ניסה היה אחד ממנהיגיה. היא הגיעה ביולי 1540 למקום אותו תיאר דה ניסה, רק כדי לגלות כפר עני גדול של בני עם הזוני, ודה ניסה נשלח בבושת פנים בחזרה למקסיקו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מגלי ארצות ספרדים
קטגוריה:פרנציסקנים
קטגוריה:ילידי 1495
קטגוריה:נפטרים ב-1558
שאנשי

**שָׁאנשִׂי** (; בפין-יין:**Shānxī**; מילולית: "ממערב להרים") הוא מחוז בצפון-מרכז הרפובליקה העממית של סין. המחוז משתרע על פני 156,713 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-34.9 מיליון תושבים. בירתו היא העיר טָאייְוֵּ'אן.

בעבר היה המחוז עשיר ומשגשג והביטוי "סוחר משאנשי" היה שם נרדף להצלחה, אך כיום זהו מחוז עני יחסית. ביטוי לעברו המפואר של המחוז ניתן לראות בעיר פִּינְגְיָאו, שהייתה עיר משגשגת בתקופת שושלות מינג וצ'ינג ומשמרת היטב את האדריכלות והתרבות של בני ההאן מימים עברו, ואף מוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כיום חלק חשוב בכלכלה של המחוז מסתמך על כריית פחם ותעשיות נלוות, והוא מפיק שליש מתפוקת הפחם של סין כולה.

הנהר הצהוב מסמן את גבולו המערבי של המחוז עם שאאנשי וגבולו הדרומי עם חנאן, ורוב המחוז מתנקז אליו. שוכן על רמה שבמרכזה עמקים המתווים את זרימתו של נהר פֿן, יובל של הנהר הצהוב. האקלים של המחוז הוא מונסוני יבשתי, והוא צחיח למדי עם משקעים שנתיים בגובה 350–700 מ"מ.

במחוז נמצא הר ווּטָאי, הנחשב למקום משכנו של הבודהיסאטווה מנג'וסרי, ומהווה אתר עלייה לרגל בודהיסטי. **הר הֶנְגְשָׁאן** הוא אתר דאואיסטי חשוב.

## חלוקה מנהלית
מחוז שאנשי מחולק לאחת עשרה נציבויות עירוניות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
חדר מלחמה (סדרת טלוויזיה)

**חדר מלחמה** היא סדרת דרמת מתח ישראלית שנוצרה ונכתבה על ידי העיתונאי יאיר לפיד, העוסקת בגוף בדיוני שהוקם במשרד ראש הממשלה שדרכו עוברות כל ההחלטות הביטחוניות של מדינת ישראל. הסדרה כללה 9 פרקים ששודרו בין 1 בינואר ל-26 בפברואר 2005 בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית "רשת".

הפקת הסדרה הייתה יקרה מאוד ומורכבת לדרמה ישראלית זכתה ליחסי ציבור מרשימים ונתוני רייטינג נאים, אך אלה ירדו בהמשך והתייצבו. לפיד הסתייע בכתב הצבאי יעקב ארז שייעץ לו בנושאים ביטחוניים בעת כתיבת הסדרה.

## עלילה
הסדרה עוקבת אחר גוף מודיעיני מיוחד שהוקם במשרד ראש הממשלה, ומאחד תחתיו את האנשים הטובים ביותר מאמ"ן, שב"כ והמוסד.
הסדרה עוסקת בשלל נושאים הקשורים להוויה הישראלית, בעיקר במתח שבין המשפחתי והאישי לביטחוני. חלק מנושאי הסדרה קשורים לפרשיות ביטחוניות מוכרות, אך חלקם עלילתיים בלבד, ולגבי חלק מהנושאים התגלה קשר כלשהו למציאות הישראלית רק לאחר שידור הסדרה.

## סקירת הסדרה

### פרקים

## שחקנים ודמויות
שמאל|ממוזער|250px|אלי פיניש ואיילת זורר ב"חדר מלחמה"

## ביקורות ותגובות
מלבד ביקורת שקשורה לרמת התסריט והמשחק, חלק מתלונות העיתונות נגד הסדרה עסקו בסוג התפקידים שניתנו למזרחים מול אלה שניתנו לאשכנזים, ולשאלות אתיות לגבי שימוש בעיתונאי חדשות בדרמה בדיונית. עוד נטען כי הסדרה מחקה באופן לא מוצלח את סדרת הדרמה האמריקאית "הבית הלבן".

## קישורים חיצוניים

* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* אלי אשד, הכתובת שעל הקיר "חדר המלחמה" של יאיר לפיד, יקום תרבות,  16 בינואר 2015.

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות דרמת מתח ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2005
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:יאיר לפיד
Pictures at an Exhibition

**Pictures at an Exhibition** הוא אלבום רוק מתקדם של הלהקה אמרסון, לייק ופאלמר. זהו האלבום השלישי של הלהקה. העטיפה עוצבה על ידי ויליאם ניל, אותו צייר שעיצב את העטיפה של Tarkus, האלבום הקודם של הלהקה. 

האלבום הוא תיעוד של הופעה חיה ב־Newcastle City Hall משנת 1971. בהופעה הם הציגו את ביצועם ליצירתו של מודסט מוסורגסקי: "תמונות בתערוכה", יצירה הבנויה לפסנתר. אמרסון עיבד אותה כך שתתאים לשלושה נגנים, ולייק הוסיף מילים לכמה מן הקטעים של היצירה. 

בהופעה הלהקה הציגה ביצוע שלהם ליצירה מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי.

## נגנים
* קית' אמרסון - פסנתר, אורגן האמונד, סינתיסייזר מוג
* גרג לייק - שירה, גיטרה בס, גיטרה
* קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה

## רשימת רצועות




## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמרסון, לייק ופאלמר
קולונוסקופיה

270px|ממוזער|שמאל|ביצוע קולונוסקופיה במטופל
**קוֹלוֹנוֹסְקוֹפְּיָה** (**Colonoscopy**, על פי האקדמיה ללשון העברית: **שקיפת המעי הגס**) היא בדיקה רפואית פולשנית ממשפחת הבדיקות האנדוסקופיות, שבה נבדקת מערכת העיכול התחתונה (ובפרט המעי הגס) באמצעות צינור פלסטי גמיש המוחדר דרך פי הטבעת. צינור הבדיקה מכיל סיב אופטי לצורך תאורה ובקצהו מותקנת מצלמת וידאו זעירה. באמצעות בדיקה זו ניתן לראות את הדופן הפנימית של המעי הגס ולהגיע אף עד לתוספתן ולאיליאום הטרמינלי.

במהלך הבדיקה ניתן להחדיר, באמצעות הצינור, מכשירים שבעזרתם ניתן לקחת דגימת רקמה מדופן המעי לבדיקה פתולוגית (ביופסיה), ואף לכרות פוליפים. הציוד מאפשר גם לשאוב החוצה שאריות של צואה נוזלית (ככל שנשארו במעי). בדיקה זו עשויה להוות את הבדיקה האולטימטיבית בהכרעה בין מחלת קרוהן לבין קוליטיס כיבית, וכן משמשת כבירור לסרטן המעי הגס. כיום, בדיקה זו מומלצת מגיל 45 כבדיקה שגרתית מונעת, אחת לכמה שנים, לשם גילוי וזיהוי מוקדם של בעיות במעיים.

ההכנה לבדיקת קולונוסקופיה כרוכה בצום, בשתייה של ליטרים של חומר מרוקן ולעיתים גם בנטילת תרופה משלשלת או שימוש בחוקן מרוקן, לשם ניקוי המעי הגס משאריות. בדיקת קולונוסקופיה יכולה להיות מלאה, שבה נבדק המעי הגס לכל ארכו, או קצרה, שבה נבדק רק חלק מהמעי הגס הקרוי "**[[המעי הגס#הכרכשת|סיגמואיד]]**" (Sigmoid). הבדיקה הקצרה קרויה גם סיגמואידוסקופיה. הבדיקה נעשית בטשטוש, בדרך כלל באשפוז יום. בגלל הטישטוש יש להגיע לבדיקה יחד עם מלווה, וחל איסור על נהיגה מספר שעות לאחר תום הבדיקה.

החל מראשית העשור השני של המאה ה-21, מוצעת גם בדיקה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת (המכונה גם קולונוסקופיה וירטואלית), שההכנות לה זהות לאלה של קולונוסקופיה רגילה, אך היא אינה פולשנית. בנוסף ניתן לבדוק את המעי בעזרת מצלמה זעירה דמוית גלולה, פרי פיתוחה של חברת "גיוון אימג'ינג". הנבדק בולע את הקפסולה האנדוסקופית, וזו עוברת לאורך המעי ומשדרת את המראות לרופאים הבודקים, החסרון בבדיקת המעי באמצעים אלו שבמידה ונמצא פוליפ במעי יש לחזור ולבצע קולונוסקופיה כדי להסירו לבדיקה. כמו כן פותחו מערכות בינה המלאכותית המתממשקות עם מערכת קולונוסקופיה ומשפרות משמעותית את יכולת הזיהוי של פוליפים. 

## קישורים חיצוניים

* , כולל הצגה של תהליך הבדיקה, בערוץ של פורטל הרפואה "beOk.co.il"
*  **[https://www.youtube.com/watch?v=VKA7PS8NwZ0 הכנה לבדיקת קולונוסקופיה]** - סרטון הדרכה במסגרת ערוץ ה-YouTube של שירותי בריאות כללית
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בדיקות רפואיות
קטגוריה:גסטרואנטרולוגיה
קטגוריה:אנדוסקופיה
סיגמואידוסקופיה

[ממוזער|מעי של חולה ב[פוליפוזיס משפחתית בבדיקת סיגמואידוסקופיה]]
**סיגמואידוסקופיה** (מכונה לעיתים **רקטוסקופיה**) היא בדיקת קולונוסקופיה קצרה בה נבדק רק חלקו הסופי של המעי הגס, הסיגמואיד.

סיגמואידוסקופיה היא בדיקה המאפשרת הסתכלות ישירה אל הקטע הסופי של חלל המעי הגס. בדומה לבדיקות הפולשניות, גם במהלכה מוחדר אנדוסקופ – צינור דק וגמיש שמצלם את החלק הרלוונטי ומאפשר צפייה בו. הבדיקה מבוצעת, כאשר ישנן תלונות חוזרות ונשנות על כאבי בטן, דימום ממערכת העיכול, שלשולים, עצירות ועוד.

## הבדיקה והזמן שאחריה
ביום הבדיקה יש לעשות באופן עצמאי שני ניקויים של המעי הגס על ידי חוקן, שעתיים לפני הבדיקה.

משך הבדיקה הוא כ-10 דקות בלבד, במהלכה מוחדר הצינור דרך פי הטבעת, כשהנבדק שוכב על צידו השמאלי בברכיים מכופפות. במהלך הבדיקה, ייתכן והנבדק יחוש תחושת אי נוחות, עקב כניסת אוויר שמרחיבה את המעי הגס.

לאחר הבדיקה יש להישאר להשגחה של חצי שעה. בשלב זה ניתן לאכול ולשתות כרגיל, אך ללא הגזמה. תיתכן תחושת לחץ, עקב גזים.

סיבוכים אפשריים: אם נערך גם טיפול כמו כריתת גידול או נטילת ביופסיה, קרוב לוודאי שיהיה דימום קל שייעצר תוך זמן קצר. הסיבוכים נחשבים לנדירים ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בדיקות רפואיות
קטגוריה:גסטרואנטרולוגיה
קטגוריה:קולונוסקופיה
אנדוסקופיה

שמאל|ממוזער|250px|אנדוסקופ גמיש

**אֶנְדּוֹסְקוֹפְּיָה** (**Endoscopy**; בעברית: **שקיפת פְּנים** או **שקיפה**) 

היא טכניקה כירורגית לבדיקה רפואית (ולעיתים ביופסיה ואף ניתוח פנימי) של גוף האדם, המתבצעת באמצעות החדרת צינור המכיל סיב אופטי ומצלמה, דרך פתחים טבעיים בגוף, או דרך חתך עור.

האנדוסקופ (בעברית: **מַשְׁקֵף**) הוא למעשה צינור פלסטי גלילי, שבתוכו סיבים אופטיים המקרינים אור לעבר הגוף, ומעבירים תמונות באמצעות מצלמת וידאו זעירה המותקנת בקצהו, לצג הנשקף לעיני המנתח וצוות הרופאים. לאנדוסקופים מספר סוגים. כיום רווחים בשימוש הסוג הקשיח, שעוביו עשוי להגיע לעד 10 מ"מ, והסוג הגמיש, שעוביו כשני מילימטר בלבד.

אולטרסאונד אנדוסקופי (EUS) מאפשר, בנוסף למצלמה, להחדיר מכשיר אולטרה סאונד לבדיקת איבר פנימי ומחט לביצוע ביופסיה.

## שימוש
[ממוזער|ביצוע אנדוסקופיה ב[גולגולת]]
סריקת איברים פנימיים, למשל:
* ושט, קיבה ודרכי העיכול, (גסטרוסקופיה), קנה נשימה וסימפונות (ברונכוסקופיה), גרון ומיתרי הקול (לרינגוסקופיה) - דרך הפה
* מעי גס (קולונוסקופיה) דרך פי הטבעת
* חלל הבטן (צפק), מאפשר סקירת אברי הבטן והאגן, דרך חתך זעיר בדופן הבטן (לפרוסקופיה)
* שלפוחית השתן ודרכי השתן (ציסטוסקופיה), נרתיק וצוואר הרחם (קולפוסקופיה) דרך איברי המין
* חלל בית החזה - דרך הבינה (מדיאסטנוסקופיה)
* הלבלב ודרכי המרה (ERCP), חלל הבטן, כבד ואיברי המין הנשיים (לפרוסקופיה) - דרך הטבור
* חלל המפרקים בברך ובמרפק (ארטרוסקופיה) - דרך חתך בעור הסמוך למפרק והיסטרוסקופיה לבדיקת חלל הרחם.
* בלוטות הרוק
הבדיקה משמשת בעיקר למטרות אבחנה כגון גילוי מוקדם של גידולים סרטניים, גילוי עצמים שנשאפו לריאות, וגילוי כיבים ופוליפים במערכת העיכול, אולם ניתן להשתמש באנדוסקופ גם לצורך טיפול, בעיקר בתחומי האורולוגיה, האורתופדיה והגינקולוגיה, כמו למשל כריתת פוליפים, קשירה וכריתת חצוצרות, כריתת רחם, כריתת כיס מרה, צריבת גידול בשלפוחית השתן או בפרוסטטה, ניתוחי ברכיים וניתוחי סינוסים. הבדיקה והטיפול בהתאם לסוגה ולכאב וחוסר הנוחות שהיא מעוררת, נעשית בזריקת טשטוש, בהרדמה מקומית, ולעיתים אף בהרדמה מלאה.

## יתרונות
* גרימת נזק מועט לגוף והחלמה מהירה של המטופל תוך מזעור צלקות חיצוניות.
* עלות אשפוז נמוכה.
* אפשרות להתייעצות ובקרה של צוות גדול, שיש לו אינדיקציה כמו למנתח, ואף שיתוף פעיל בניתוח של מומחה שנמצא הרחק.

## חסרונות
* קושי בחיטוי של האנדוסקופ ואפשרות להדבקת חולים
* אפשרות לפגיעה באיברים פנימיים
* שדה ראייה צר של המנתח, שעלול לפגוע בקבלת החלטות ובניתוח.

למרות זאת היתרונות שבשיטה זו גוברים על החסרונות, ויש מגמה להכניס טכניקה זו במקום שהיא יכולה להחליף את הטכניקה הכירורגית המסורתית.
לאחרונה התחילה טכניקה זו לחדור לתחום של הכירורגיה הפלסטית, ונעשים בה מספר סוגי ניתוחים כמו מתיחת מצח, מתיחת בטן, הגדלת חזה ומתיחת פנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:טכנולוגיה רפואית
קטגוריה:בדיקות רפואיות
ניקולא בואלו

ממוזער|שמאל|ניקולא בואלו
**ניקולא בואלו** (בצרפתית: **Nicolas Boileau-Despréaux**; 1 בנובמבר 1636 – 13 במרץ 1711) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי.

## קורות חייו
בואלו נולד בפריז כבן החמישה עשר לאב שהיה פקיד בפרלמנט (המועצה המשפטית) של פריז. אמו נפטרה בהיותו בן שנתיים, ונראה כי סבל מהזנחה בילדותו. נועד לכמורה ולמד תאולוגיה בסורבון, אך העדיף את לימוד המשפטים וב-1656 הוסמך כפרקליט. הוא מאס במקצועו זה והתאונן על גנבת הדעת המתבצעת במעטה של עשיית צדק. ב-1657 נפטר אביו ובואלו קיבל בירושה סכום שאיפשר לו להקדיש את זמנו לשירה. ב-1660 הופיעה הסאטירה הראשונה שלו, שהייתה חיקוי של המשורר הרומי יובנליס. על סאטירה זו נוספו סאטירות אחרות, ומספרן הושלם ל-12 ב-1666. בסאטירות אלה תקף בואלו משוררים של תקופתו, ובהם ז'אן שאפלן, והציע לבסס את החריזה על סדר ושיטה, ולעשות שימוש יעיל יותר בשפה הצרפתית. בין היתר, תקף את ספורי הגבורה והאהבה של מדלן דה סקודרי ושל מאדאם דה לה פאייט. בואלו היה בן דורם של המשורר ז'אן דה לה פונטן ושל המחזאים רסין ומולייר ולפי המסורת נהג להיפגש אתם כדי לשוחח על נושאים ספרותיים. בואלו ניחן להפליא בחוש ביקורת. היה לו טעם טוב שאיפשר לו להבחין מיד בערכן של יצירות ספרותיות, ואומץ לב לומר את כל אשר חשב והרגיש. שארל אוגוסטן סנט-בב אמר כי ללא השפעתו של בואלו, מולייר היה כותב יותר מחזות כמו "מסייה דה פורסוניאק" ופחות מחזות כמו "שונא הבריות", ז'אן דה לה פונטן היה כותב יותר מעשיות ופחות משלים, ורסין יותר יצירות כמו "אלכסנדר הגדול" ופחות יצירות כמו "בריטאניקוס".

החל מ-1669 הופיעו ה"אגרות" של בואלו, שבהן הלך בדרכו של המשורר הרומי הורטיוס, וכתב בסגנון מהודר ומלוטש. "אגרות" אלה עוררו את התפעלותו של המלך לואי הארבעה עשר שהעניק לבואלו קצבה שנתית. ב-1674 הופיע ספרו "אמנות השירה" שהיה חיקוי ליצירה בשם דומה (על אמנות הפיוט) שנכתבה על ידי הורטיוס הרומי. בספר זה הניח בואלו את יסודות האמנות הקלאסית בשירה הצרפתית כדלקמן:

* על הטבע להוביל את האמנות; אך לא הטבע החיצוני, אלא הטבע האנושי המאופיין על ידי רגשותיו הנצחיים של האדם.
* כדי להכיר את הטבע האנושי צריך ללמוד ולחקות את סופרי העולם העתיק שבטאו אותו באופן מושלם.
* סגולתו החשובה של האמן היא הבינה, החייבת לשלוט בדמיון, בשגיאה ובטעם הרע.
* על הבינה להיות מודרכת על ידי משמעת קפדנית וציות לחוקי הכתיבה שהם פרי הניסיון והחוכמה.
* המשורר אינו יכול להביע את היופי, אלא אם כן הוא בעל נפש כנה, כי הכול נובע מן הנשמה.

לספרו זה של בואלו נודעה השפעה גם על השירה האנגלית. 

ב- 1669 הופיע גם "עמוד הקריאה" - שירת גבורה שנכתבה בסגנון היתולי. ב-1677 בואלו ורסין נתמנו לכותבי ההיסטוריה של המלך לואי הארבעה עשר. ב-1684 בואלו התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית בהמלצתו של המלך. ב-1687 פרש מתפקידיו וקנה בית בכפר. ב-1705 מכר את הבית, חזר לפריז והתגורר עם כומר הווידוי שלו במנזר של הקתדרלה נוטרדאם, ושם נפטר ב-1711.

תרגום עברי ראשון ל"אמנות השירה" של בואלו (קטעים נבחרים) מופיע בגיליון 5 של כתב העת "הו!" (עברית: דורי מנור).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1636
קטגוריה:נפטרים ב-1711
עמוס 4

**עמוס 4** הוא לוויין תקשורת ישראלי שפותח על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור חברת חלל תקשורת, הרביעי בסדרת לווייני התקשורת "'''עמוס'''".

הלוויין שוגר מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-31 באוגוסט 2013, בשעה 23:05 לפי שעון ישראל, ואמור לשהות בחגורה הגיאוסטציונרית מעל אזור דרום-מזרח אסיה, ובכך לספק לחברה אפשרות להתפתח לכיוון השווקים המתעוררים באזור זה. בנוסף יתרונו המתוכנן הוא גידול בטווח, כך שתתאפשר באמצעותו תקשורת ישירה מיפן למזרח התיכון.

## חתימה על הסכם לבניית הלוויין
בתאריך 8 ביולי 2007, פורסם כי חלל-תקשורת, המספקת שירותי תקשורת לוויינים באמצעות לווייני עמוס, חתמה על הסכם לבניית הלוויין עמוס 4 עם התעשייה אווירית לישראל ועם ממשלת ישראל.

במסגרת ההסכם נקבע כי התע"א תייצר את הלוויין עמוס 4 בעלות כוללת של כ-365 מיליון דולר. חלל תקשורת תשלם 100 מיליון דולר, כאשר התשלום הראשון יעשה בינואר 2010 והוא יעמוד על 22.5 מיליון דולר, והתשלום האחרון בהיקף של 6.25 מיליון דולר ישולם עם קבלת הלוויין. יתרת 265 מיליון דולר תשולם על ידי ממשלת ישראל אשר רכשה מראש שירותי תקשורת בלוויין למשך כל שנות השירות שלו.

## מיקום בחלל ותחומי תדרים
מיקום עמוס 4 בחלל יהיה בנקודה 65E. זהו מיקום שונה מהמיקום בו נמצאים כיום עמוס 1 ועמוס 2 (4w), ואליו שוגר גם עמוס 3. עמוס 4 שוגר בשנת 2013 ומשך חייו אמור להיות 12 שנים. חלל תקשורת תשתמש בשמונה משיבים רחבי סרט בני 108 מגהרץ כל אחד בתחום Ku, ובארבעה משיבי high power בני 216 מגהרץ כל אחד בתחום הגבוה Ka, באלומה אחת ניידת בתחום Ku ובאלומה ניידת אחת בתחום Ka/Ku, כאשר יתרת קיבולת הלוויין עמוס 4 תועמד לרשות ממשלת ישראל.

## מבנה הלוויין ומאפייניו
הלוויין מבוסס על פלטפורמה חדשנית המתוכנת באופן מודולרי ומאפשרת הגדלת המטע"ד ל-45 משיבים, למשקלים הנעים בטווח שבין 2.5 עד 5.5 טון, ולהספק בתחום של 3 עד 12 קילו-וואט. האוויוניקה בלוויין מתקדמת ביותר ומאפשרת יכולת הצבעה מדויקת ודינמית של האנטנות לנקודות נבחרות על כדור הארץ. בלוויין תכן ייחודי לטובת אנטנת Multi Beam Array המספק ייצוב של אלומות-העיפרון לקבלת כיסוי רציף ויציב של אזור השירות. פלטפורמת עמוס 4 הייתה אמורה לשמש גם את הלוויין עמוס 6, אשר שיגורו נכשל.

## ראו גם
*עמוס (לוויין תקשורת)
*אדם וחלל - מונחים

## קישורים חיצוניים
* 
* יהונתן מרוז ואהרון לפידות, , בטאון חיל האוויר, פברואר 2010
* 
* 

קטגוריה:תוכנית החלל הישראלית
קטגוריה:לווייני עמוס
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: לוויינים
הוריקן וילמה

**הוריקן וילמה** הייתה סופת ההוריקן החזקה ביותר אי פעם שנמדדה וה-12 בעונת ההוריקנים האטלנטית 2005. הסופה נוצרה ב-15 באוקטובר, ונחלשה ב-25 באוקטובר. בשיאה היא דורגה בקטגוריה 5 (הקטגוריה החזקה ביותר), מהירות הרוח המרבית שלה הייתה כ-295 קמ"ש ונמדד שקע ברומטרי של 882 מיליבר (שיא).

הסופה פגעה בעיקר בחצי האי יוקטן במקסיקו, בקובה ובמדינת פלורידה שבארצות הברית. בעקבות הסופה נמנו 87 הרוגים, ועלות הנזקים נאמדת בכ-30 מיליארד דולר.

## התפתחות הסופה
הסופה נוצרה ב-15 באוקטובר במזרח הים הקריבי, מדרום-מערב לג'מייקה. ב-17 באוקטובר היא הוגדרה כסופה טרופית, ב-18 באוקטובר הוגדרה כהוריקן וב-19 באוקטובר היא הוגדרה כהוריקן מקטגוריה 5, עם רוחות במהירות של 295 קמ"ש. באותו יום נמדד בעין הסופה הלחץ האטמוספירי הנמוך ביותר שנמדד להוריקן באוקיינוס האטלנטי - 882 מיליבר. ב-20 באוקטובר הסופה נחלשה והוגדרה בקטגוריה 4, עם רוחות במהירות של 250 קמ"ש.

ב-21 באוקטובר הסופה הגיעה לחצי-האי יוקטן במקסיקו, וב-23 באוקטובר הגיעה למפרץ מקסיקו כסופה בקטגוריה 2. בבוקר ה-24 באוקטובר הסופה הגיעה לפלורידה כסופה בקטגוריה 3, עם רוחות במהירות של 200 קמ"ש. במהלך היום היא נחלשה, והוגדרה בקטגוריה 2. כשש שעות אחרי שפגעה בפלורידה היא חזרה לאוקיינוס האטלנטי, והוגדרה בקטגוריה 3 מצפון לאיי בהאמה. ב-25 באוקטובר היא נחלשה, מדרום לנובה סקוטיה שבקנדה.

במקסיקו הסופה גרמה לנזק רב באזור קנקון, להצפות ולהרס תשתיות. בקובה נגרמו הצפות רבות, בעיקר באזור עיר הבירה הוואנה. בדרום פלורידה נגרמו הצפות באיי הקיז, מיליוני בתים נותקו מאספקת חשמל ונזק משמעותי נגרם באזור פורט לודרדייל. בהאיטי הסופה גרמה למפולות בוץ.

## אבדות בנפש

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

וילמה
וילמה
קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה
קטגוריה:פלורידה: היסטוריה
קטגוריה:קינטנה רו
קטגוריה:יוקטן (מדינה)
קטגוריה:קובה: היסטוריה
קטגוריה:אסונות בהאיטי
וילמה
עודד הנודד

"**עודד הנודד**" הוא סרט ראינוע הנחשב לסרט העלילתי האמנותי הראשון שהופק במימון פרטי וביצירת גורמים מקומיים לקהל בארץ ישראל המנדטורית. הסרט הופק בשנת 1932 בתקציב דל. בגלל התקציב הנמוך נוצר "עודד הנודד" כסרט אילם, אף על פי שסרטים עם קול כבר כבשו את השוק בתקופתו. מבחינה זו היה הסרט יוצא דופן בזמנו, דבר שהשפיע לרעה על הניסיונות לשווק אותו בחוץ-לארץ. בארץ הוא זכה להצלחה ולביקורות טובות בעיתונות. הייתה לו הצלחה קופתית והוא הוקרן מספר שבועות בפני אולמות מלאים בקולנוע "עדן" בתל אביב, בקולנוע "ציון" בירושלים, וכן בחיפה וביישובים נוספים בארץ.

את המערה בסרט צילמו במכתש בגבעתיים, לפני שהפך לאצטדיון כדורגל. חפרו גומחה קטנה בקיר החול ולאחר שאדם היה נכנס פנימה היו עוצרים את המצלמה, מוציאים אותו ומכניסים את הבא בתור, כך נוצרה אשליה של מערה עמוקה.

בדצמבר 1992 הונפק בול דואר לכבוד "עודד הנודד", במסגרת הסדרה "שבעים וחמש שנה לסרט העברי".

## עלילה
עלילת הסרט מבוססת על סיפור של צבי ליבנה (ליברמן), איש העלייה השנייה מנהלל (יצא באדר א' תרצ"ב כחוברת בת 36 עמודים בהוצאת "קופת הספר") על נער היוצא לטיול עם בני כיתתו והולך לאיבוד. התסריט שונה בהרבה מהסיפור המקורי ועיקרו: הניסיונות לחפש את עודד האובד בהרים. הוא בנוי כסרט מסע. על זהותו של עודד יש מספר גרסאות, לפי אחת מהן, הסיפור הוא על עודד ינאי, שנולד בכפר תבור וגדל בנהלל, שם פגש אותו צבי ליבנה והשתמש בדמותו כבסיס לסיפור.

## שחקנים

## גלריית תמונות

קובץ:Odded hanoded scene kids.jpg|סצנת ילדים מתוך הסרט
קובץ:Odded hanoded on-site.jpg|על סט הצילומים
קובץ:Odded hanoded banner.jpg|מודעת פרסום
קובץ:OdedHanoded EdenAd.png|מודעה לסרט בקולנוע עדן
File:Oded Hill.JPG|גבעת עודד ע"ש עודד ליברמן


## ביקורת

## לקריאה נוספת
ד"ר אלי אשד "בחזרה אל עודד הנודד " הסרט הארץ ישראלי הראשון".בלוג המולטי יקום של אלי אשד 
* נתן ויעקב גרוס, **הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל**, ירושלים: נ’וי’ גרוס, תשנ"ב 1991.
* יוסף הלחמי, 'עודד הנודד בנופים משתנים', **סינמטק** 66 (1993), 18–21.

* Hillel Tryster, *Israel Before Israel: Silent Cinema in the Holy Land*, Jerusalem: Steven Spielberg Jewish Film Archive, 1995, pp. 126-143.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* יעקב הלחמי, עודד הנודד - מסיפור לסרט, בספרו: **ויהי מה: פרקים בדברי ימי הסרט הארצישראלי**, ירושלים: ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג, תשנ"ה 1995, עמ' 121–126, באתר "בית הסרט העברי - קולנוע ישראלי"
* 
* מירי בר-זיו לוי, ייצוג לשון הדיבור בקולנוע הארץ-ישראלי בשנות השלושים של המאה העשרים, **מחקרים בלשון** טז (2015), עמ' 88-55
* תמונה, מודעת הסרט בעיתון
* תמונה, מודעת פרסום לסרט

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1932
קטגוריה:סרטים ארץ-ישראליים
קטגוריה:סרטים אילמים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטי ילדים ישראליים
יום הנגול

**יום הנגול**, הקרוי גם **יום הכרזת הנגול** או **יום האלפבית הקוריאני**, הוא יום זיכרון לאומי קוריאני להנצחת ההמצאה וההכרזה על הנגול, האלפבית של השפה הקוריאנית על ידי המלך סג'ונג הגדול. בקוריאה הדרומית נוהגים לציין יום זה ב-9 באוקטובר, ואילו בקוריאה הצפונית – ב-15 בינואר.

על פי "תולדות המלך סג'ונג", הכריז המלך סג'ונג על פרסום "הונמין ז'אונגאום", המסמך שהציג לראשונה את האלפבית החדש, שבמקור היה קרוי באותו שם, בחודש התשיעי של שנת הירח ב-1446.

ב-1926 חגגה "אגודת ההנגול" את יום השנה ה-480 (8 פעמים מחזור של 60 שנה) להכרזת הנגול ביום האחרון של החודש התשיעי בלוח השנה המבוסס על הלבנה, שהוא 4 בנובמבר בלוח הגרגוריאני. חברים באגודה הכריזו על יום זה כיום הזיכרון הראשון של ה"גגיאנה" (가갸날). מקור השם מ"גגיָאגאוּל" (가갸글) כינוי מוקדם להנגול שהיה מקובל בשפת הדיבור, והמבוסס על דקלום שתפקידו היה לסייע בשינון האלפבית והמתחיל ב"גגיה גאוגיאו" (가갸거겨).

ב-1928, זמן קצר לאחר שהמונח הנגול, שנטבע במקור ב-1913 בידי ז'וּ סיגיאוֹנג, הפך לשם המקובל החדש לאלפבית, הוסב שמו של יום הזיכרון ל"הנגולאל". יום זה נחגג בהתאם ללוח הלבנה.

ב-1931 הוזז יום הזיכרון ל-29 באוקטובר בלוח הגרגוריאני.

ב-1934 עלתה הטענה שחייבים להניח כי ב-1446 השתמשו בלוח היוליאני והיום הוזז שוב והפעם ל-28 באוקטובר.

שמאל|ממוזער|הונמין ז'אונגאום

ב-1940 נתגלה עותק מקורי של ה"הונמין ז'אונגאום האראי", כרך של פרשנות ל"הונמין ז'אונגאום", שהופיע זמן קצר לאחר פרסום המסמך המקורי שאותו פירש. ממסמך זה התברר כי "הונמין ז'אונגאום" הוכרזה במהלך עשרת הימים הראשונים ("סאנגסן" – בהנגול 상순, בהנג'ה 上旬) של החודש התשיעי. היום העשירי של החודש התשיעי ב-1446 על פי לוח הלבנה ב-1446, היה זהה ל-9 באוקטובר על פי הלוח היוליאני. לאחר שהוקמה ממשלת קוריאה הדרומית ב-1945 הוכרז יום הנגול כחג רשמי המצוין ב-9 באוקטובר ושבו יוצאים עובדי המדינה לחופשה.

ב-1991 בוטל מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום חופשה, בשל לחץ מצד ארגוני המעסיקים, במטרה להגדיל את מספר ימי העבודה, יחד עם הנהגת יום האו"ם הקוריאני. עם זאת, נותר מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום זיכרון לאומי. אגודת ההנגול ניהלה מסע תעמולה על מנת להחזיר לחג את מעמדו הקודם, אך בלא הצלחה.

קוריאה הצפונית חוגגת את היום המקביל "יום צ'וסנגול" ב-15 בינואר על מנת לציין את היום ב-1445 (1444 על פי לוח הלבנה) שמאמינים כי היה יום היצירה המקורי של "הונמין ז'אונגאום".

כמה בלשנים אמריקאים וגרמנים, כולל ג'יימס ד. מקקאולי המנוח, חגגו יום זה מדי שנה לאות הכרה ביצירת האלפבית הקוריאני כהישג בלשני בעל משמעות עולמית.

## קישורים חיצוניים

* 
* שרבוט גוגל ליום הנגול בשנת 2005, השנה הראשונה שבה גוגל ציינה יום זה.

קטגוריה:קוריאה
הנגול
הנגול
עיתונאים ללא גבולות

**עיתונאים ללא גבולות** (בצרפתית: **Reporters sans frontières**), על משקל "רופאים ללא גבולות", הוא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי הפועל לקידום ושמירת חופש העיתונות. הארגון הוקם בצרפת ב-1985 ומטהו שוכן בפריז.

ב-2005 זכה הארגון בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי. ב-2019 זכה בפרס דן דוד.

משימת הארגון כוללת ניטור, גינוי ומניעה של התקפות על חופש המידע ברחבי העולם. תחומי הפעילות של בארגון כוללים גם התמקדות בצנזורה באינטרנט ובניו מדיה, ותמיכה בעיתונאים העובדים באזורים מסוכנים. לכתבים ללא גבולות נוכחות פעילה בחמש יבשות באמצעות רשת של למעלה מ -150 כתבים, ונהנית ממעמד של יועץ באו"ם ובאונסק"ו.

## פרסומים
* החל משנת 2002 מפרסם הארגון בכל ינואר את "דירוג חופש העיתונות בעולם", בו הוא מפרט על מצב חופש העיתונות במדינות השונות.
* בכל שנה ב-3 במרץ מפרסם הארגון את רשימת אויבי חופש העיתונות הכוללת מנהיגי מדינות, מיליציות וארגוני פשיעה הפוגעים בעיתונאים.
* ספרוני הדרכה לעיתונאים ובלוגרים.

## פעילויות נוספות
הארגון מתחזק רשימות של עיתונאים הרוגים ועיתונאים כלואים. הארגון מוביל קמפיינים שונים לדוגמה בזמן אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובזמן משחקי החורף בסוצ'י 2014. הארגון מציין מדי שנה ב-12 במרץ את היום הבינלאומי נגד צנזורה ברשת. מדי שנה בדצמבר מעניק הארגון את "פרס חופש העיתונות".

## ראו גם
* סינון תכנים באינטרנט
* רופאים ללא גבולות
* מהנדסים ללא גבולות
* אגודת העיתונות החופשית

## קישורים חיצוניים

* 

* דירוג חופש העיתונות בעולם הרביעי - באתר הארגון
* 13 המדינות המצנזרות אינטרנט
* יהל גלילי, יחסינו לאן, באתר כותרת, 5 ביוני 2019
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים
קטגוריה:עיתונות
קטגוריה:זוכי פרס סחרוב
קטגוריה:זוכי פרס דן דוד
קטגוריה:חופש העיתונות
At the Gates

**At the Gates** (תעתיק: "אט דה גייטס", פירוש השם "בשערים") היא להקת דת' מטאל מלודי משוודיה. At the Gates, יחד עם Dark Tranquillity ו-In Flames, נחשבת לחלוצה בז'אנר שמכונה כיום דת' מטאל מלודי.

## היסטוריה
הלהקה הקומה בסוף שנת 1990 על ידי חברים לשעבר בלהקת הבלאקנד דת' מטאל Grotesque. הלהקה נקראה The Dwellers at the Gates of Silent Memory ("השוכנים בשערי הזיכרון השקט"), על שם שיר של להקת רוק גותי Fields of the Nephilim, במשך כשבוע, לפני שהחברים החליטו לקצר את השם.

האלבום המפורסם ביותר של את דה גייטס הוא "Slaughter Of The Soul", משנת 1995. יש הטוענים שאלבום זה, על אף ואולי עקב הצלחתו הגדולה, היה יותר קליט וניכר שהיה בו פחות מהצליל הלא מתפשר כמו באלבום "With Fear I kiss The Burning Darkness".

הלהקה הייתה חלק מגל הדת' מטאל המלודי שפרץ באותה התקופה וכלל להקות כמו Dark Tranquillity ו-In Flames. הלהקה גם השפיעה על הרבה להקות מטאלקור אמריקאיות, כמו As I Lay Dying ו-Darkest Hour.

חברי הלהקה יצאו לדרכים נפרדות ב-1996; המתופף אדריאן ארלנדסון, הבסיסט יונאס ביורלר ואחיו הגיטריסט אנדרס הקימו את להקת The Haunted. הסולן תומאס לינדברג, הידוע בכינויו טומפה, השתתף בלהקות שונות, בהן Skitsystem, Disfear, The Crown, Lock Up, Nightrage ו-The Great Deceiver. לאחר מכן אדריאן ארלנדסון עזב את דה הונטד ועבר אחרי זמן מה ללהקה קריידל אוף פילת'.

ב-2007 הודיעה הלהקה על איחוד לצורך מסע הופעות יחיד שיתקיים באמצע 2008. שם המסע היה "Suicide Final Tour" והוא כלל הופעות רבות בארצות הברית, קנדה ופסטיבלי מטאל שונים ברחבי אירופה והמזרח.
בדצמבר 2010 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף לצורך הופעה יחידה בעיר מולדתם גטבורג שבשוודיה. לאחר מכן הפכה ההופעה היחידה הזו לחלק ממסע הופעות שני.

ב-2014 הוציאה הלהקה אלבום חדש לחלוטין, 19 שנים לאחר התרדמת שנפלה על פעילותה, והכריזו על האלבום "At War with Reality". הלהקה יצאה למסע הופעות לקידום האלבום באוגוסט 2016.

האלבום The Nightmare of Being מ-2021 הציג רעיונות בהשפעת כתביהם של הסופרים והפילוסופים תומאס ליגוטי ויוג'ין תאקר, שידועים בכתיבה פסימיסטית וניהיליסטית במיוחד.

## חברי הלהקה
* תומאס לינדברג - שירה (1990–1996, 2008-2007, 2010-הווה)
* מרטין לארסון - גיטרה (1990–1996, 2008-2007, 2010-הווה)
* אדריאן ארלנדסון - תופים (1990–1996, 2008-2007, 2010-הווה)
* יונאס ביורלר - גיטרה בס (1990–1992, 1996-1992, 2008-2007, 2010-הווה)
## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 
* At the Gates Lyrics מילים לשירי הלהקה

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות מטאל שוודיות
דניאל יצחק לוי

**דניאל יצחק לוי** (30 בספטמבר 1917 – 13 בפברואר 1995) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל.

## ביוגרפיה
לוי נולד בסאוטה שבמרוקו הספרדית. הוא למד בבית ספר תיכון וכשנתיים בבית ספר גבוה לפדגוגיה בספרד. הוא נמנה עם ראשי יהדות טטואן. לאחר מכן, היה חבר הוועד הארצי של הפדרציה הציונית במרוקו, חבר ועד ארגוני הנוער היהודי במרוקו ופעיל בעלייה ב'. בשנת 1957 עלה לישראל.

לאחר עלייתו לישראל, נבחר לראש סניף הפועל המזרחי באשקלון. לוי אף שימש כסגן מנהל בבנק המזרחי ברמלה והיה חבר הוועד הפועל הציוני וחבר הנהלת המפד"ל. בנוסף, היה פעיל בתחום החינוך הדתי.

בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת השביעית, במהלך כהונתה של הכנסת השישית, כיהן כחבר ועדת הכספים וועדת הפנים. במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, כיהן כחבר בוועדת הכספים. נפטר בי"ג באדר א' תשנ"ה.

בניו הם: השר והח"כ לשעבר הרב יצחק לוי; הרב שלמה לוי, ראש הכולל בישיבת הר עציון; ופרופ' יהודה לוי, שכיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.

נפטר ב-30 בספטמבר  1995 בגיל 77, והובא למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון .

## קישורים חיצוניים

* 
* ח"כ דניאל לוי - פנים חדשות בכנסת, הצופה, 26 בנובמבר 1965.

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:פעילי הפועל המזרחי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
רפי פוירשטיין

הרב **רפאל (רפי) פוירשטיין** (נולד ב-1958, ה'תשי"ט) הוא רב קהילה לשעבר בשכונת הר נוף בירושלים, מראשי ארגון "צהר", ונשיא "מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה".

## ביוגרפיה
פוירשטיין נולד בירושלים. אביו היה חתן פרס ישראל פרופ' ראובן פוירשטיין, שפיתח שיטות ייחודיות לשיפור תהליכי חשיבה ולמידה, והקים את מכון פוירשטיין לקידום כושר הלמידה. אחיו הוא השחקן, התסריטאי והבמאי אהרן פוירשטיין.

פוירשטיין למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן גם לימד בה. בשנת 1977 החל את לימודיו בישיבת מרכז הרב בירושלים, בה למד במשך שמונה שנים וקיבל סמיכה לרבנות. לאחריהן המשיך לשנתיים נוספות של לימודי דיינות בכולל פסגות.

בשנת 1988 התמנה הרב פוירשטיין לר"מ לגמרא ולימד גם פילוסופיה יהודית בישיבה בקיבוץ עין צורים, שם לימד במשך חמש שנים נוספות ובשנת 1993 התמנה לרבו הראשון של הקיבוץ.

בשנת 1989 חל מפנה ראשון בדרכו המקצועית של הרב פוירשטיין, עם לידת בנו השני אלחנן הלוקה בתסמונת דאון. הוא התחיל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים את התואר והדוקטורט באוניברסיטת פריז VIII בצרפת ובכך החלה דרכו כמומחה בתחום ההתפתחותי-קליני.

בשנת 1993 הצטרף הרב פוירשטיין לצוות מכון פוירשטיין והתמחה בעיקר בתחום האבחון הדינאמי. במשך שנותיו במכון פיתח שיטות התערבות ואבחון נוספות ופורצות דרך בתחום והיה שותף בכתיבה של ספרות ומאמרים בתחום ההתערבות-הקוגניטיבית, קידום אנשים בעלי מוגבלויות והאבחון הדינאמי.

במהלך עבודתו במכון פיתח הרב פוירשטיין שיטות התערבות למניעת טעויות אנוש במגזר העסקי, פעל לשילוב אוכלוסיות המגיעות מרקע תרבותי שונה באוכלוסייה, קידם את הכנסת תחום תהליכי חשיבה ולמידה למערכת החינוך בישראל ובעולם ועוד.

בשנת 2014 לאחר פטירתו של אביו, התמנה הרב ד"ר רפי פוירשטיין לנשיא מכון פוירשטיין, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום.

היה ממייסדי ארגון רבני צהר, שם הוא מכהן כיושב ראש עמית והוביל את הקמת מערך כשרות צהר של הארגון.

בשנת 2004, נמנה פוירשטיין עם ראשי התומכים בהקמת מכון שילה, המטפל בבעיות פסיכולוגיות בציבור הדתי לאומי.

פוירשטיין מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וכיהן כרב קהילת בית הכנסת הדתי לאומי עד לשנת תשפ"ב. נשוי ואב לשמונה. בתו בתיה נשואה לרב אברהם סתיו.

## אילן יוחסין

## ספריו
* **לפרוץ את חומת הזכוכית - זוגיות ונישואין לאנשים עם מוגבלות** (עורך), ידיעות ספרים 2019
* **אבי הפוטנציאל האנושי - חייו ויצירתו של פרופסור ראובן פוירשטיין**, ידיעות ספרים 2021

## קישורים חיצוניים

*טור הפרשנות של פוירשטיין, באתר ynet
* מאמרי הרב רפי פוירשטיין זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* כל הכתבות על הרב פוירשטיין, באתר ערוץ 7

קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי מכון בני דוד פסגות
רפי
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:רבני צהר
קטגוריה:רבני קיבוצים
קטגוריה:עין צורים: אישים
קטגוריה:הר נוף: רבנים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
זרימת גנים

**זרימת גנים** (באנגלית - Gene Flow) מוגדרת כמעבר של אללים מהמאגר הגנטי  של אוכלוסייה אחת לאחרת. זרימת גנים יכולה להתרחש במספר מנגנונים, כמו נדידת בעלי חיים בוגרים בחיפוש אחר משאבים לא מנוצלים, הפצת צאצאים או רביית צמחים  שמתרחשת על ידי הסעת תאי המין למרחקים ארוכים (ראו גם האבקה).
לזרימת גנים יש שלוש השפעות אבולוציוניות עיקריות:
*זרימת גנים עשויה לגרום להופעת אללים חדשים באוכלוסייה, דהיינו, היא מהווה גורם המגדיל את הגיוון **בתוך האוכלוסייה**.
*זרימת גנים גורמת לצמצום ההבדלים הגנטיים **בין אוכלוסיות שונות** של אותו המין, ובכך מקטינה את הסיכוי להתרחשותם של אירועי ספציאציה.
*זרימת גנים מקטינה את הסיכוי שלשני ההורים יהיה אותו אלל רצסיבי של מחלות תורשתיות, וכך מקטינה את הסיכוי לחלות בהן באותה אוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:אבולוציה
דייסייד

**דייסייד** (באנגלית: **Deicide**) היא להקת דת' מטאל אמריקאית, אשר הוקמה בטמפה, פלורידה בשנת 1987. המילה דייסייד, באנגלית Deicide, משמעותה "רצח אל". בנובמבר 2003, שני אלבומיה הראשונים, Deicide ו-Legion, דורגו במקום השני והשלישי בהתאמה, ברשימת אלבומי הדת' מטאל הנמכרים ביותר, אחרי קניבל קורפס.

הלהקה הוקמה ב-1987 בפלורידה תחת השם קרנג' (Carnage), אך בהמשך שונה שמה לאמון (Amon) והלהקה הקליטה שני דמואים: "Feasting the Beast" ב-1987 ו "Sacrificial" ב-1989. ב-1989, בלחץ חברת התקליטים "רוד ראנר" שונה שם הלהקה, והלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, ששמו כשם הלהקה. הרכבה המקורי של הלהקה שרד עד 2004, אז סילק בנטון את האחים בריאן ואריק הופמן, שמאז המשיכו להשתמש בשם הקודם של הלהקה Amon.

הליריקה של הלהקה מתמקדת בעיקר בשטניזם, אנטי-נצרות וחילול הקודש, מה שגרם לאיסור על הלהקה להופיע בכמה מקומות, כמו גם לתביעות ולביקורת מצד קבוצות דתיות ומצד הציבור.

## חברי הלהקה
* גלן בנטון - שירה, גיטרה בס (1987-הווה)
* סטיב אשיים - תופים (1987-הווה), גיטרה (2008, 2018)
* קווין קוויריון - גיטרה, שירה (ליווי) (2008-הווה)
* טיילור נורדברג - גיטרה, שירה (ליווי) (2022-הווה)

### חברים לשעבר
* בריאן הופמן - גיטרה (2004-1987)
* אריק הופמן - גיטרה (2004-1987)
* ג'ק אוון - גיטרה (2016-2004)
* ראלף סנטולה - גיטרה (2011-2005)
* כריס קנלה - גיטרה, שירה (ליווי) (2022-2019)

## דיסקוגרפיה
* *[[Amon, Feasting the Beast (album)|Feasting the Beast]]* (1987, דמו, תחת השם Amon)
* *[[Sacrificial]]* (1989, דמו, תחת השם Amon)
* *[[Deicide (album)|Deicide]]* (1990)
* *[[Legion (album)|Legion]]* (1992)
* *[[Once Upon The Cross (album)|Once Upon The Cross]]* (1995)
* *[[Serpents Of The Light (album)|Serpents Of The Light]]* (1997)
* *[[Insineratehymn (album)|Insineratehymn]]* (2000)
* *[[In Torment In Hell (album)|In Torment In Hell]]* (2001)
* *[[Scars of the Crucifix (album)|Scars of the Crucifix]]* (2004)
* *[[The Stench of Redemption 666 EP]]* (2006, מיני אלבום)
* *[[The Stench of Redemption]]* (2006)
* *[[Till Death Do Us Part]]* (2008)
* *[[To Hell With God]] *(2011)
* * [[In The Minds Of Evil]] *  (2013)
* *[[Overtures of Blasphemy]]*  (2018)
* *[[Banished by Sin]]*  (2024)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:רביעיות מוזיקליות
קטגוריה:מחלוקות סביב טענות לתועבה במוזיקה
גרויה שעירה

**גרויה שעירה** (שם מדעי: *Grewia villosa*, שם עממי באנגלית: **Mallow raisin**) היא צמח בר ממשפחת הטליתיים, מדברי ומוגן, נדיר ונמצא בסכנת הכחדה בישראל. גרויה שעירה היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.

השיח מצוי סמוך לצומת מצוקי דרגות, שם הוא צומח במפנה מזרחי במצוק בו מי תהום גבוהים. באתר זה נמצאים גם צמחים סודניים נדירים אחרים כדוגמת חלביב רותמי, מורינגה רותמית, אבוטילון קהה ועוד. פרחי הגרויה ערוכים בקבוצות של 3–10 השוכנים בחיקי עלים. צבע הפרחים בתחילת הפריחה צהוב שהופך אחר-כך לחוםֹ–אדום.

מין זה גדל בעבר בשטח בו הוקמה ההתנחלות מצפה שלם. כשהוקם, נלקחו זרעים וייחורים של מין נדיר זה, וכיום הצמח נמצא בשימוש גנני בשמורת עין גדי.

פרטים אלו נמצאים בקצה גבול התפוצה הצפוני של המין. מרכז תפוצתו באפריקה, והוא מצוי בקניה ובדרום אפריקה.

## קישורים חיצוניים

* גרויה שעירה, מיון, מתוך אתר 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלמיתיים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים אדומים בארץ ישראל
קטגוריה:דרום אפריקה: צומח
פוזסט

**פוזסט** (אנגלית: **Possessed**) היא להקת דת' מטאל ות'ראש מטאל שהוקמה ב-1983 בקליפורניה. הלהקה נחשבת לחלוצה בסגנון הדת' מטאל, והיא חיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל. למרות שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה, לעיתים יחד עם הלהקה דת'.

ב-1985 הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Seven Churches". האלבום היה מעין שילוב של ת'ראש מטאל עם הסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל, והיה מהראשונים בו נוספו קולות הגראולינג שכיום הם אחד מסימניו של הדת' מטאל.

## חברי הלהקה
*ג'ף בקרה - גיטרה בס (1987-1983), שירה (1987-1983, 2007-הווה)
*אמיליו מרקז - תופים (2007-הווה)
*דניאל גונזלס - גיטרה (2011-הווה)
*רוברט קרדנס - גיטרה בס, שירה (ליווי) (2012-הווה)
*קלדיאס קרימר - גיטרה (2016-הווה)

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות ת'ראש מטאל
ריצ'רד קרומוול

**ריצ'רד קרומוול** (באנגלית: **Richard Cromwell**; 4 באוקטובר 1626 – 12 ביולי 1712) היה בנו של אוליבר קרומוול ויורשו בתואר לורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. קרומוול הבן שלט לתקופה קצרה של שמונה חודשים בלבד בין ה-3 בספטמבר 1658 ל-25 במאי 1659. אחרי אליזבת השנייה, קרומוול הוא האדם שהגיע לגיל המבוגר ביותר אשר שלט באחת ממדינות הממלכה המאוחדת (אנגליה, סקוטלנד, ויילס או אירלנד).

## ביוגרפיה
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שירת קרומוול בצבא הפרלמנט. לאחר נישואיו לאשתו, דורותי, הוא פנה לעבודה חקלאית, בדומה לאביו בצעירותו ולאחר שנכשל בכך הוא החל לייצג את מחוז המפשייר בפרלמנט (1654). בשנים 1655–1656 ייצג את אוניברסיטת קיימברידג'.

קרומוול היה יורש בלתי צפוי והגיע לרשת את אביו משום ששני אחיו הבכורים, הנרי ואוליבר, מתו לפני אביהם. אף על פי שישב לתקופה בפרלמנט חסר לקרומוול הניסיון הפוליטי הנדרש לתפקידו ובעיקר חסרה לו השאיפה הפוליטית להגיע לתפקיד. רק לאחר מות אחיו החל אביו להביאו לקדמת החיים הציבוריים, הוא מונה במקום אביו כצ'אנסלור אוניברסיטת אוקספורד וכן נעשה חבר במועצת המדינה. קרומוול גם קיבל גדוד צבאי משלו ואף נעשה חבר בבית הלורדים. בסופו של דבר, על סף מותו, מינה אותו אביו כיורשו.

ב-3 בספטמבר 1658 נכנס קרומוול לתפקידו כלורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. מינויו נתקל בהתנגדות עזה מצד חוגים שונים, בעיקר מצד קציני הצבא. על מנת לדכא את ההתנגדות ולגייס כספים, קרומוול כינס מחדש את הפרלמנט שפוזר במהלך כהונת אביו.

לאחר שמונה חודשים כלורד פרוטקטור עלתה מועצה צבאית שכפתה על קרומוול את פיזורו של הפרלמנט וכינוס אחד אחר במקומו תוך כדי פירוק הפרוטקטורט. לאחר תקופה מה שתפקדה הממלכה כרפובליקה ללא מלך היא הזמינה מחדש את צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון שהופל מכיסאו על ידי הפרלמנט בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית, לשבת מחדש על כס מלכות בריטניה.

לאחר חזרתה של המלוכה יצא קרומוול בקיץ 1660 לגלות בצרפת שם חי תחת השם ג'ון קלארק. במהלך גלותו התגורר ככל הנראה במדינות נוספות באירופה. ב-1680 הותר לו לחזור לבריטניה ללא כל ענישה. הוא מת ב-12 ביולי 1712 בצ'סהאנט שבהרטפורדשייר בגיל 85.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים אנגלים
קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:שליטי ארצות
קטגוריה:חברי הפרלמנט של אנגליה (לפני 1707)
קטגוריה:ילידי 1626
קטגוריה:נפטרים ב-1712
האסכולה החנפית

**האסכולה החנפית** (בערבית: **المذهب الحنفي**) היא אחת מארבע האסכולות הפרשניות של השריעה באסלאם הסוני. האסכולה קרויה על שמו של האימאם הגדול אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה שחי בכופה שבעיראק בשנים 767-699. אבו חניפה היה סוחר בדים במקצועו ולכן שם דגש בפסיקתו על הגינות במסחר ושימוש בשיקול דעת (ראי) ובהיקש (אל-קיאס). גישת ההיקש עמדה בסתירה לפרושים שמרניים יותר של האסלאם, הרואים במסורת הקוראנית והחדית'ית את המקורות היחידים לפירוש האסלאם. אסכולה זו נחשבת ליברלית ומקלה.

לאחר מותו של אבו חניפה ירשו את מקומו כפוסקים העליונים של האסכולה החנפית האמאם אבו יוסוף (798-731) והאמאם א-שיבאני (749-805) שהעלה את עיקרי הפסיקה החנפית על הכתב. האסכולה החנפית אומצה על ידי רוב הסונים במצרים, בסהר הפורה, בטורקיה, בבלקן ובמרכז ומזרח אסיה. האסכולה החנפית מהווה את בסיסה של המג'לה הטורקית מ-1869, קובץ החקיקה שהסדיר את המשפט הפרטי ברחבי האימפריה העות'מאנית.

האסכולה מצויה לרוב בקרב המוסלמים הסונים בפקיסטן ובמצרים הצפונית (שם הייתה השפעתם של העות'מאנים החזקה ביותר). מצרים הצפונית מעורבת בחנפים ושאפעים, ואילו תושבי מצרים העליונה וסודאן הם מאליכים. החנפים רבים גם בטורקיה, בלבנט (סוריה, לבנון) ועיראק הם חנפים ושאפעים. הכורדים בטורקיה, סוריה ועיראק הם שאפעים. בוסניה-הרצגובינה, אלבניה, תת היבשת ההודית, הבלקנים (בולגריה ורומניה לדוגמה), אסיה המרכזית (אוזבקיסטן, טורקמניסטן וכו'), המוסלמים בסין, ברוסיה ובאוקראינה (טטרים וטורקים), הם כולם חנפים. חוקת אפגניסטן מאפשרת לשופטים האפגאנים להשתמש בהלכה החנפית היכן שיש לקונה בחוק הקיים.

האסכולה החנפית היא הגדולה מבין ארבע האסכולות; בערך 30% מהעולם המוסלמי הם חנפים.

אסכולה זו נחשבת לליברלית ביותר. לדוגמה, תחת החנפים, המדינה אינה רשאית להעניש על קללות, למרות שהיא נחשבת כפשע באסכולות האחרות.

דוגמה חשובה אחרת היא בנושא האלכוהול. האסכולה החנפית מגדירה יין אסור ("ח'מר") רק כיין שנעשה מענבים, ופרשנות זו אינה כוללת משקאות אלכוהוליים אחרים (בירה וכדומה) שמוגדרים כ"ע'יר מוסכירה" (غير مسكرة - לא-משכרים, תעתיק מדויק: ע'יר מסכרה). לפיכך, על פי הפרשנות של החנפים, רק השתייה של יין ענבים (בכל כמות שהיא) ראויה להיענש על פי השריעה ב־80 מלקות. אולם, גם שאר המשקאות אינם מותרים לשתייה; החנפים אומרים כי אותו העונש ראוי למי ששותה משקה אחר לשוכרה. טענה זו מבוססת על הסיפור על עלי, שבעת שהיה המושל של תימן, הגיש אלכוהול לאורחיו, אך הוא הלקה רק את אלה שהשתכרו. כשנשאל מדוע, הוא אמר ש"העונש הוא על השכרות, ולא על השתייה".

אין לראות את קיומן של ארבע אסכולות באסלאם כקרע, או כקיומן של ארבע דתות נפרדות. אדם יכול אף לנהוג על פי אסכולה אחת בנושא מסוים ולאחוז בדעה של אסכולה אחרת בנושא אחר (לדוגמה השייח המצרי אימאם אל-קראפי היה אימאם באסכולות המאלכית והשאפעית).

## קישורים חיצוניים

* 

חניפית, אסכולה
קטגוריה:אסלאם סוני
עמק חרוד

**עמק חרוד**, הוא עמק בצפון ארץ ישראל, המהווה את החלק המזרחי של עמק יזרעאל, ומשתרע בינו ובין עמק בית שאן ממזרח, ובין רמת יששכר והגליל התחתון מצפון והגלבוע מדרום. העמק קרוי על שם מעיין חרוד הנובע בשוליו, לרגלי הגלבוע, ואשר נזכר בתנ"ך בסיפור גדעון (). על שמו נקרא גם קיבוץ עין חרוד.

## גאוגרפיה
עמק חרוד נמצא מזרחית לבקעת מגידו, המהווה את החלק המערבי של עמק יזרעאל, ומופרד ממנה על ידי קו פרשת המים הארצי. מדרום לו הרי הגלבוע, ממזרח לעמק חרוד נמצא עמק בית שאן, כשכגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום, ומצפון רמת יששכר 

שטח העמק כ-40 קמ"ר. העמק משופע קלות מגובה פני הים במערבו ועד ל-100 מטר מתחת פני הים בצדו המזרחי, ומנוקז על ידי נחל חרוד, לעבר נהר הירדן.

## התיישבות
ההתיישבות בעמק חרוד החלה כבר בתקופת האבן. בתקופה מאוחרת יותר הוקמה העיר יזרעאל, הנמצאת בין עמק חרוד לעמק יזרעאל, ליד "דרך הים" אשר הובילה לדמשק. יזרעאל אף נחשבה "לבירת החורף" של ממלכת ישראל בתקופת אחאב מלך ישראל, כפי שמעיד הסיפור המקראי המפורסם על כרם נבות היזרעאלי (מלכים א' כ"א).
[ממוזער|250px|קיבוץ [חפציבה]]
בראשית המאה ה-20 הייתה בעמק ביצה גדולה, ובשוליה התיישבות ערבית, בכפרים סולם, קומי, מרסס ועוד. בעמק עברה מסילת רכבת העמק ופרט אליה כמעט לא היו דרכי מעבר בעמק. ב-1909 רכש יהושע חנקין אדמות ליד הכפר אלפולה (עפולה), עליהן הוקמה הקואופרציה במרחביה. ב-1920 הצליח לרכוש את אדמות "גוש נוריס" - 51,000 דונם עליהם הוקמו עין חרוד, כפר יחזקאל, גבע ותל יוסף (1921), בית אלפא, חפציבה (1922) ובית השיטה (1928).

בשנת 1933 יזם צבי דר (אז פרנץ לדרר) מקבוצת בית אלפא קידוח לרגלי הגלבוע בו התגלו מים בשפע. ללא תקדים, נמסרו המים גם ליתר הקיבוצים של עמק חרוד וחולקו ביניהם לפי "המפתח ההתיישבותי". לשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה.
[שמאל|ממוזער|250px|שדה חרוש בעמק חרוד עם הכתובת "50 ל[מעלה גלבוע"]]

בשנת 1936 הוכרז העמק, יחד עם עמק בית שאן כאזור חיוני להתיישבות ביטחונית וכך הוקם במרכזו קיבוץ ניר דוד, הראשון בהתיישבות חומה ומגדל כן הוקמו שדה נחום, מולדת (1937) ורמת צבי (1942).

במסגרת פעולות ההתיישבות נוקזה הביצה הגדולה לתוך ערוץ נחל חרוד ונחשפו שטחי חקלאות פוריים, אשר הושקו בשפע המים. בשטחים בהם לא התאפשרה חקלאות הוקמו בריכות דגים שאליהן הוזרמו מים מליחים מקידוחים וממעיינות.

לאחר קום המדינה הוקמו בעמק קיבוץ יזרעאל (1948) ומושב העולים גדעונה ליד מעיין חרוד (1949) ומעלה גלבוע. ב-1962 הוקמה בסמוך לעמק, על מורד הגלבוע היאחזות הנח"ל מעלה גלבוע עקב כך שהאזור היה חשוף להסתננויות מכיוון הגבול עם השומרון. כיום מצוי במקום קיבוץ דתי.

**אזכורים בזמר העברי**

בעמק חרוד נוצרו שירים רבים, שנעשו לנכסי צאן וברזל בזמר העברי. ביניהם "זמר" של אברהם שלונסקי, על ימיו בעין-חרוד, "שיר האשכולית" של זאב חבצלת מבית-אלפא, "ים השיבולים" של יצחק קינן ולהקת הגבעטרון מקבוצת גבע, "החיטה צומחת שוב" של דורית צמרת מבית השיטה, לזכר אחד עשר הנופלים של הקיבוץ במלחמת יום הכיפורים, ועוד שירים רבים. 

## לקריאה נוספת
*שמחה בלאס, **מי מריבה ומעש**, מסדה, 1973 (פרק 22: עמק חרוד, ע' 93 - 105)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חרוד
קטגוריה:עמק יזרעאל
*