open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אוסקר גרדה

ד"ר **אוסקר גרדה** (בהונגרית: **Gerde Oszkár**;  8 ביולי 1883 – 8 באוקטובר 1944) היה סייף יהודי-הונגרי שזכה במדליות אולימפיות בסיוף. גרדה נספה בשואה במחנה מאוטהאוזן.

## ביוגרפיה וקריירה
גרדה נולד בבודפשט, והשתתף בנבחרות הסיוף של הונגריה במקצוע החרב. באולימפיאדת לונדון בשנת 1908 זכה במדליית הזהב הקבוצתית, כאשר הונגריה הביסה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: ינה פוקס, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר. בתחרות האישית הוא סיים במקום 11.

באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912 זכה במדליית זהב קבוצתית נוספת במקצוע החרב לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים פוקס, פולדס וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. בתחרות האישית הוא סיים במקום 23.

לאחר פרישתו מסיוף תחרותי שימש כשופט בתחרויות סיף בינלאומיות.

## מותו והנצחתו
עם כיבוש הונגריה בידי הנאצים בשנת 1944, גורש גרדה, כרבים מיהודי הונגריה, להשמדה במחנה ריכוז. גרדה נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוקטובר 1944.

בשנת 1989 הונצח גרדה ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.

## קישורים חיצוניים

* 
* תוצאות אולימפיות
* ביוגרפיה מאתר הספורט היהודי
* ביוגרפיה מאתר מכבי ההונגרית
* ביוגרפיה מאתר היהודים בספורט
* היכל התהילה לספורטאי היהודי

קטגוריה:סייפים יהודים הונגרים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:אלופים אולימפיים: סייפים
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הונגרים
קטגוריה:הונגריה: אישים בספורט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1883
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1944
גיוזו הברפלד

**גיוזו הברפלד** (בהונגרית **Haberfeld Győző**, ידוע גם כגיוזו בקשי (Békési) הברפלד, או גיוזו הלמוש (Halmos) 13 ביוני 1889–1945) היה מתעמל הונגרי ממוצא יהודי שנספה בשואה.

הברפלד היה חלק מקבוצת המתעמלים ההונגרים שזכתה במדליית הכסף הקבוצתית באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912.

הברפלד נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן במועד לא ידוע בשנת 1945.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתעמלים הונגרים
קטגוריה:מתעמלים יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:ספורטאים יהודים הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1889
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1945
כריסטוף רוסה

**כריסטוף רוסה** (בצרפתית: **Christophe Rousset,** נולד ב-12 באפריל 1961) הוא צ'מבליסט ומנצח צרפתי, המתמחה בביצוע מוזיקה מתקופת הבארוק בכלים אותנטיים.

## קורות חייו

רוסה נולד באביניון וגדל באקס-אן-פרובאנס. בשנות נעוריו המוקדמות החל להתעניין בצ'מבלו. הוא למד בסקולה קנטורום בפריז אצל הוגט דרייפוס ומשנת 1980 עד 1983 המשיך בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל בוב ואן אספרן. ב-1983 זכה רוסה בפרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז'; הייתה זו נקודת הזינוק לקריירה סולנית ורוסה הופיע עם הרכבים שונים, ביניהם האקדמיה למוזיקה עתיקה, "לז ארטס פלוריסאן", "מוזיקה אנטיקווה קלן", "לה פטי באנד" ו"איל סמינריו מוזיקלה". עם "לז ארטס פלוריסאן" התנסה לראשונה בניצוח, כעוזר למנצח ויליאם כריסטי. ב-1991 הובילה שאיפתו לניצוח לייסוד "לז טאלנס ליריק", ההרכב שעליו הוא מנצח עד היום וקוצר הצלחה בינלאומית. רוסה היה מנהל מוזיקלי של הפקת הסרט "פארינלי איל קסטראטו", המבוסס על חיי פארינלי, הזמר הסריס המפורסם. הוא פעיל גם כמורה למוזיקת בארוק באקדמיה מוזיקלה צ'יאניה בסיינה.

## פרסים ואותות הוקרה
* 1983 - פרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז', בלגיה.
* 1993 - פרס "דיאפזון ד'אור" על פרשנותו ל"קטעים לצ'מבלו" של רוייה
* 1995 - "פרס על מוזיקה אינסטרומנטלית לסולו או הרכב קאמרי מן המאה ה-17 והמאה ה-18" ב"פרסי קלאסיקל" בקאן על הקלטתו לפרטיטות של באך.
* 2004 - "מדליית אביר מסדר המצוינות הלאומי" משר התרבות של צרפת

## קישורים חיצוניים

* 
 
* 

* Decca Classics: Christophe Rousset


קטגוריה:נגני צ'מבלו צרפתים
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1961
פיזיונומיה

שמאל|ממוזער|250px|איורים מספר על פיזיונומיה מהמאה ה-19
שמאל|ממוזער|250px|איור מספרו של ג'מבטיסטה דלה פורטה "אודות הפיזיונומיה האנושית" (1586)
**פיזיונומיה** או** פיזיוגנומיה** (ביוונית: ** physis** – טבע, ** gnomon** – שיפוט, פירוש) היא תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו. המונח פיזיונומיה יכול להתייחס גם להופעה כללית של אדם, אובייקט או שטח, מבלי להצביע אל מאפיינים מדעיים מרומזים.

פיזיונומיה אינה מדע, אלא שיטת ניתוח שתומכיה טוענים שהיא מאבחנת מגוון התאמות בין הסובייקטים אליהן היא מתייחסת. אי לכך, הפיזיונומיה אינה משמשת כבסיס לתאוריה ביולוגית או פסיכולוגית. יישומי הפיזיונומיה הם פסבדו-מדעיים ושימשו לצד כלים נוספים בפיתוח של גזענות מדעית, ככלי-שרת בידי אידאולוגיות מפלות.

## היסטוריה
במהלך ההיסטוריה האנושית היו מספר רב של ניסיונות לקשר בין תכונות אנטומיות לבין תכונות אישיות. ניסיונות קישור אלו התמקדו במקרים רבים בתווי פניו של האדם.

במצרים העתיקה ובסין, בלי קשר בין שתי התרבויות, התפתחו תאוריות המייחסות קשר בין מראה הפנים וההתנהגות האנושית, הסינים הציעו רעיון שהפנים משקפים את האנרגיות, הבריאות והמזל של האדם. היוונים פיתחו את הפיזיונומיה, תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו.

ג'מבטיסטה דלה פורטה פרסם בשנת 1586 ספר העוסק בפיזיונומיה. יוהאן קספר לווטר שהושפע מדלה פורטה פרסם ב-1778 ספר בתחום הפיזיונומיה: "Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe" (דפוסים פיזיונומיים לקידום מדעי האנושות ואהבת האדם).
## ראו גם
* פרנולוגיה
* תורת הפנים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:היסטוריה של המדע
קטגוריה:קרימינולוגיה
ברקואה

שמאל|ממוזער|250px|סירות בבאייה דה מייל
**ברקואה** (בספרדית: **Baracoa**) היא עיר במחוז גואנטנמו במזרח קובה. היא הוקמה ב-1511 והייתה העיר הראשונה שהקימו הספרדים בקובה. העיר שוכנת לחופו של באיה דה מייל (Bahía de Miel, "מפרץ הדבש"), והיא מוקפת הרים שבודדו אותה במשך מאות שנים. למעשה, עד שנות ה-60 של המאה העשרים, הגישה היחידה לעיר הייתה בדרך הים. בשנת 2004 התגוררו בברקואה כ-82 אלף תושבים.

## היסטוריה
כריסטופר קולומבוס הגיע לקובה ב-27 באוקטובר 1492, במהלך מסעו הראשון. הוא עגן בנקודה המזוהה כיום כברקואה, וכינה אותו פורטו סאנטו. באותה העת חיו באזור בני הטאינו.

ב-1511 הגיע לקובה דייגו ולאסקס דה קואיאר במטרה לכבוש אותה ולהפכה למושבה ספרדית. ב-15 באוגוסט הוא ייסד את העיר, בשם נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון דה ברקואה. היא הייתה לבירתה הראשונה של קובה, עד שב-1515 הועברה הבירה לסנטיאגו דה קובה. ב-1518 קיבלה מעמד של עיר והבישוף הראשון של קובה הקים בה את מושבו.

ספרד שאפה לשמור על כל אוצרות הטבע לעצמה, ואסרה על מסחר בין תושבי קובה לבין מדינות זרות. בשל מיקומה המבודד, התפתח בברקואה, במהלך המאות ה-16 וה-17, סחר בלתי חוקי עם הצרפתים והאנגלים. בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הגיעו לאזור צרפתים רבים שנמלטו מהאיטי בעקבות מרד העבדים, והם החלו לפתח גידולי קפה וקקאו. המטעים ננטשו בראשית המאה ה-20, ושרידיהם הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.

עד המהפכה הקובנית, הגישה לברקואה הייתה רק דרך הים. בשנות ה-60 נסללה דרך הררית בת 120 ק"מ שחיברה בינה לבין גואנטנמו, ולאורכה הוקמו 11 גשרים. הדרך הוצגה כאחד מהישגיה הגדולים של המהפכה.

## כלכלה
כלכלת האזור מבוססת על גידולי קקאו, קוקוס ובננות, וברקואה היא המרכז העיקרי בקובה לייצור שוקולד.

בידודה של העיר עיכב את התפתחותה התיירותית, אך מאז נסללה אליה דרך הגישה, החלו להגיע אליה גם תיירים. עם האתרים הפופולריים בסביבתה נמנים הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט והר השולחן אל יונקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קובה: ערים
קטגוריה:קובה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
מיכאל ימרו

ליג' **מיכאל ימרו** (באמהרית: ሚካኤል እምሩ, 1929–2008) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה החמישי והראשון שמונה לא על ידי הקיסר אלא על ידי החונטה הצבאית האתיופית.
## ביוגרפיה
מיכאל ימרו היה בנו של ראס לאול ימרו היילה סלאסי מאשתו ציג מריאם. אביו היה בן דודו של הקיסר היילה סלאסי. ימרו היה בן יחיד במשפחתו שבה היו שבע אחיות. למד באוניברסיטת אוקספורד.

כיהן כשר החקלאות (1958–1959), שגריר בארצות הברית (1959–1961), שר החוץ (1961), ושגריר בברית המועצות (1961–1965). הוא עבד בוועדת האו"ם לסחר ופיתוח (1965–1968) וכיהן כמזכיר המסחר והתעשייה בוועדה זו עד מינויו לראש ממשלה ב-1974. ימרו החזיק בתפקיד ראש הממשלה עד ההכרזה של הדרג ב-15 בספטמבר. לאחר ההכרזה של הדרג בוטלה משרת ראש הממשלה וימרו שיתף פעולה עם החונטה וכיהן כשר ההסברה. לאחר מכן כיהן כשר להתפתחות הכפר ושליח אתיופיה לבנק העולמי.

ימרו מת לאחר מחלה באדיס אבבה.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:ראשי ממשלת אתיופיה
קטגוריה:שרי חקלאות
קטגוריה:שרי חוץ
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בברית המועצות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אתיופים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אתיופים שנפטרו ב-2008
אמיר קין

**אמיר קין** (נולד ב-1959) היה הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב) בשנים 2007–2015.

## ביוגרפיה
בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא". שירת בצה"ל בחטיבת גולני ולאחר שחרורו פנה ללימודי גאוגרפיה וארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מכן החל לעבוד במשרד הביטחון. הוא הצטרף למלמ"ב ועסק בתחומים של אבטחת מידע ואבטחת קשרי חוץ של משרד הביטחון ושל התעשיות הביטחוניות. הוא שימש כראש לשכתם של מנכ"ל משרד הביטחון דוד עברי ואילן בירן ולאחר מכן שימש כנציג משרד הביטחון באוסטרליה במשך כשלוש שנים. לאחר מכן שימש קין במשך כשש שנים כעוזר למנכ"לי משרד הביטחון עמוס ירון, יעקב תורן, גבי אשכנזי ופנחס בוכריס.

באוגוסט 2007, כ-20 שנה לאחר שהחל לעבוד במשרד הביטחון, מונה קין לתפקיד המלמ"ב במקומו של יחיאל חורב על ידי שר הביטחון אהוד ברק. הבחירה בקין התקבלה בהמלצת ועדת איתור בראשות מנכ"ל משרד הביטחון, פנחס בוכריס. גם חורב המליץ על קין לשמש כמחליפו. בשנת 2014 נמנה עם הנחקרים בפרשת מסמך הרפז, והמשטרה המליצה להעמידו לדין משמעתי. תיק החקירה נסגר מחוסר אשמה. קין סיים את תפקידו בנובמבר 2015.

לאחר פרישתו מונה לנשיא חברת אניוויז'ן (AnyVision), העוסקת בטכנולוגיות לזיהוי פנים.

## לקריאה נוספת
* בן כספית, "**חמקן**", זמורה ביתן, 2013, עמודים 379–380.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* אמיר קיין , באתר מכון אלכא למנהיגות וממשל

## הערות שוליים

קטגוריה:הממונה על הביטחון במערכת הביטחון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
בית הכנסת יוספין

[ממוזער|250px|בית הכנסת יוספין ב[טימישוארה, רומניה]]
**בית הכנסת יוספין** או Templul evreiesc ortodox Iosefin   
"הטמפל האורתודוקסי"  הוא החדש שבין שלושת בתי הכנסת של טימישוארה, רומניה ולמשך תקופה ארוכה היחיד בעיר שעדיין פעיל. בית הכנסת נבנה בשנת 1910 עבור הקהילה היהודית האורתודוקסית המקומית ובחצר שלו פעלו גם בית ספר יסודי וגן ילדים.
הרבנים שכיהנו כאן בין מלחמות העולם היו הרב הראשי ברכיה שיק, ולאחר פטירתו בנו הרב מאיר שיק. 
השם "טמפל" מוסבר על ידי הצורה האסתטית של הבניין ועל ידי  השימוש במילה ההונגרית ממקור לטיני "טמפלום"  
בשביל כנסיות ובתי כנסת כאחד.
בית הכנסת קרוי על שם הרובע בו הוא שוכן, יוספין או יוזפין.
בימינו מפני שמשמשת בית כנסת יחיד של יהודי טימישוארה, מתפלליו המעטים יכולים להיות נאולוגים או אורתודוקסים כאחד.

## קישורים חיצוניים

*אתר על קהילת יהודי טימישוארה
* הטמפל האורתודוקסי ברשימת המוסדות הדתיים של טימישוארה
* בית הכנסת יוספין באתר הקהילה היהודית

יוספין, בית כנסת
יוספין
קטגוריה:יהדות טימישוארה
סרגיי בגאפש

**סרגיי ואסיל-איפָּה בָּגאפּש** (באבחזית: **Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь**, בגאורגית: **სერგეი ბაგაფში**; 4 במרץ 1949 - 29 במאי 2011) היה נשיא הרפובליקה הבדלנית אבחזיה משנת 2005 ועד מותו ב-2011, וראש הממשלה האבחזית לשעבר בין השנים 1997–1999.

## ביוגרפיה
סרגיי בגאפש נולד ב-4 במרץ 1949 בסוחומי אבחזיה, ובמשך רוב חייו הוא התגורר באבחזיה. הוא למד באוניברסיטה הממלכתית לחקלאות סובטרופית של גאורגיה בסוחומי. במהלך לימודיו הוא עבד בתחילה בקואופרטיב של יין ומאוחר יותר כאיש אבטחה בבנק הממלכתי. בשנת 1972 הוא השלים את חובת שרותו הצבאית כראש סובחוז, ובעקבות זאת בגאפש התמנה למדריך בוועידת המקומית של הקומסומול האבחזי. בשנת 1978 בגאפש קיבל את תפקיד האחראי על האינפורמציה בוועידה המרכזית של הסניף הגאורגי של הקומסומול, ובשנת 1980 הוא התמנה כמזכיר הראשון בוועידה האבחזית האזורית. בשנת 1982 קיבל בגאפש את תפקיד מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית במחוז אוצ'מצ'ירה. לאחר נפילת הקומוניזם, הפך בגאפש לאיש עסקים ונציג הממשלה האבחזית במוסקבה.

ב-29 באפריל 1997 מונה בגאפש לתפקיד ראש ממשלת אבחזיה. בשנת 1998 התגברה המתיחות בין גאורגיה ואבחזיה, כאשר הממשלה האבחזית הגולה שבסיסה בטביליסי נערכה בעמדות לאורך הגבול עם השלטון הבדלני של אבחזיה. כתוצאה מהמלחמה בת ששת הימים נמלטו 30,000 פליטים גאורגים שהתגוררו באזור בשליטת הבדלנים לזוגדידי שבגאורגיה הסמוכה לגבול.

סרגיי בגאפש כיהן בתפקיד שר האנרגיה כאשר הוא הפך למועמד האופוזיציה הבחירות לנשיאות אבחזיה בשנת 2004. בתחילת 2004, הפך בגאפש לאחד משלושת מנהיגי תנועת האופוזיציה שאך זה קמה, אבחזיה המאוחדת. לאחר 20 ביולי 2004, איחדה "אבחזיה המאוחדת" את כוחותיה עם מפלגת אופוזיציה אחרת בשם אמטסחארה, ובגאפש נבחר לעמוד בראש המפלגה המאוחדת לבחירות שנערכו באוקטובר של אותה שנה, כשהוא הצליח להביס מועמד מבטיח אחר בשם סרגיי שאמבה.

תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של יריבו של בגאפש, ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון של אבחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו.

ב-29 במאי 2011, נפטר בגאפש במרפאה במוסקבה, עקב סיבוכים הנוצרו מניתוח ריאות שעבר זמן לא רב לפני. לאחר הניתוח, גילו רופאיו שהיה לו סרטן. סגנו, אלכסנדר אנקבב, החליף אותו כנשיא בפועל, ובחירות התקיימו ב-26 באוגוסט באותה שנה.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של נשיא אבחזיה, באנגלית (גרסאות נוספות: ברוסית, אבחזית וטורקית)

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי אבחזיה
קטגוריה:נשיאי מדינות
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:ילידי 1949
קטגוריה:נפטרים ב-2011
זברוץ'

**זבְּרוּץ**' (באוקראינית: **Збруч**) הוא נהר במערב אוקראינה, ואחד מיובליו הגדולים של נהר דניסטר, הזורם באזור רמת פודוליה. על שמו של נהר זברוץ' נקרא צלם זברוץ' – צלם של אלוהות סלאבית מן המאה ה-9, בצורת עמוד עם ארבעה צדדים שעליהם מגולפים תבליטי דמויות שונות – אשר התגלה בקרקעית הנהר בעת בצורת בשנת 1848.

בין השנים 1772–1807, וכן בין 1815–1918, היה הנהר גבול בין גליציה שבאימפריה האוסטרית מצידו האחד, והאימפריה הרוסית מצידו האחר. בעקבות ברית פולין-אוקראינה ב-1920 יועד הנהר להיות גבול בין שתי המדינות. לאחר הסכם ריגה כונן הגבול בין פולין וברית המועצות, אשר עבר לאורך הנהר.

אורכו של הנהר 247 ק"מ, ושטחו של אגן הניקוז שלו 3,330 קמ"ר.

## ראו גם
*צלם זברוץ'

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אוקראינה: נהרות ונחלים
רוזה אשכנזי

**רוזה אֶשׂכֶּנזי** (ביוונית: **Ρόζα Εσκενάζυ** 1890 בערך – 2 בדצמבר 1980) הייתה זמרת יוונייה מפורסמת של מוזיקת רבטיקו ושל שירים מסורתיים מאסיה הקטנה ומאזורים אחרים ביוון ההיסטורית, יהודייה במוצאה. יצירתה עמדה במרכז הבמה של החיים המוזיקליים ביוון בין שנות ה-20 ועד שנות ה-70.

## קורות חיים
אשכנזי נולדה בשם **שרה שְקינזי** באיסטנבול להורים יהודים, אברהם ופלורה שקינזי. שנת לידתה אינה ברורה, ומקובל להסיק שהיא נולדה בתקופה שבין 1890 לשנת 1900. אביה של אשכנזי ניהל מחסן, והיו לה שני אחים, נסים וסמי.

בגיל 7 עברה אשכנזי עם משפחתה לסלוניקי, ומשם הגיעה בסביבות 1910 לפיראוס, שם נרשמו הופעותיה הראשונות. בתחילה הופיעה אשכנזי כרקדנית בקברט ואחר כך כזמרת. אשכנזי שרה בטורקית, ביוונית ובארמנית. בשלב זה כנראה גם שינתה את שמה לרוזה-רוזיטה.

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לצבור מעריצים, והחלה להופיע בטברנה TSITSIFIES באזור פיראוס. בשנת 1929 יצא תקליטה הראשון. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקליטה אשכנזי מאות שירים, ונחשבה לזמרת עם ההקלטות הרבות ביותר באותו עשור ביוון - למעלה מ-500 שירים.

לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1937, הקליטה אשכנזי עבור חברת HMV באיסטנבול.

את שנות המלחמה עברה באתונה, שם ניהלה מסעדה. לאחר המלחמה חזרה להקליט ולהופיע בהצלחה רבה ביוון, בטורקיה ואף במסע הופעות בארצות הברית.

בשנות ה-70 של המאה ה-20, עת הרבטיקו קיבל לגיטימציה מהדור הצעיר ביוון (מאנוס חג'ידאקיס ואחרים), התגלתה אשכנזי בשנית, והופיעה בקונצרטים ובהופעות טלוויזיה.

רוזה אשכנזי נפטרה ב-2 בדצמבר 1980, ונקברה בכפר סטומיו במפרץ קורינתוס. קברה לא היה ידוע במשך כ-28 שנה, אך בשנת 2008 אותר הקבר וסומן על ידי מעריציה, חובבי הרבטיקו.

## הנצחה
*1982 - קוסטס חאדזידוליס  פרסם ספר קצר "זכרונותי"  (Αυτά που Θυμάμαι) המבוסס על ראיונות שהעניקה רוזה אשכנזי בשנים האחרונות לחייה, מלווים באוסף גדול של צילומים.
* 2010 - יצא הסרט של הבמאי הישראלי רועי שר "קנרית מתוקה שלי"  (Καναρίνι μου Γλυκό) המספר את סיפור חייה של אשכנזי. השתתפו בו מוזיקאים בולטים, בהם הזמרת  היווניה חאריס אלקסיו, הזמרת הישראלית יסמין לוי,  הזמרת הטורקיה מחטפ דמיר, המוזיקאי הישראלי תומר כץ, הזמרת מרטה דה לויס  ולהקת "רבטיקה קומפניה".

הסרט זכה להצלחה רבה והשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.

## לקריאה נוספת
*Ρόζα Εσκενάζυ, **Αυτά που θυμάμα**ι, Αυτοβιογραφία, Επιμέλεια: Κώστας Χατζηδουλής, Κάκτος, Αθήνα 1982
*רוזה אשכנזי - זיכרונותיי - בעריכת  קוסטס חאדזידוליס

## קישורים חיצוניים
* 

* The Roza Eskenazi Home Page - אתר בו ביוגרפיה, תמונות ומידע רב
* ירון אנוש, 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים השרים ביוונית
קטגוריה:זמרות יהודיות יווניות
קטגוריה:יהודיות יווניות
קטגוריה:ילידות 1895
קטגוריה:מוזיקה יוונית בישראל
קטגוריה:נפטרות ב-1980
אולימפיאדת השחמט 1933

**[[אולימפיאדת השחמט]] החמישית** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בפולקסטון, שבבריטניה, בין 12 ביולי ל-23 ביולי 1933.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות
* הלוח הראשון
** מדליית זהב - אלכסנדר אלכין (צרפת) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%)
** מדליית כסף - יצחק קשדן (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%)
** מדליית ארד - סבלי טרטקובר (פולין) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
** מדליית ארד - סאלו פלור (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
* הלוח השני
** מדליית זהב - פרנק מרשל (ארצות הברית) עם תוצאה 7 מ-10 (70%)
** מדליית כסף - לואיס בתבדר מטיבה (צרפת) עם תוצאה 8 מ-12 (66.7%)
** מדליית ארד - פאולין פרידמן (פולין) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%)
* הלוח השלישי
** מדליית זהב - אריק לונדין (שוודיה) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%)
** מדליית כסף - ראובן פיין (ארצות הברית) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%)
** מדליית ארד - מובשה פייגין (לטביה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
* הלוח הרביעי
** מדליית זהב - קארל אופוצ'נסקי (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 11.5 מ-13 (88.5%)
** מדליית כסף - ארתור דייק (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%)
** מדליית ארד - הנס מולר (אוסטריה) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%)
* לוח עתודה
** מדליית זהב - אנדור לילינטל (הונגריה) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%)
** מדליית כסף - לאונרדס אברמביצ'וס (ליטא) עם תוצאה 6 מ-9 (66.7%)
** מדליית ארד - קונל יו אודונל אלכסנדר (אנגליה) עם תוצאה 7 מ-11 (63.6%)

## אליפות העולם לנשים

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחרויות שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1933
קטגוריה:אנגליה: שחמט
רומיאו ויוליה (צ'ייקובסקי)

**רומיאו ויוליה** היא יצירה מוזיקלית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המבוססת על מחזה רומיאו ויוליה של שייקספיר. צ'ייקובסקי אפיין את היצירה כאוברטורה-פנטזיה, אך מבנה היצירה מזכיר פואמה סימפונית בצורת סונאטה עם הקדמה ואפילוג. צ'ייקובסקי, בדומה למלחינים אחרים בני דורו, כהקטור ברליוז וסרגיי פרוקופייב, קיבל השראה רבה ממחזותיו של שייקספיר, והלחין בנוסף גם את הסערה ואת המלט המבוססים על מחזותיו.

ליצירה שלוש גרסאות כשהגרסה המוקדמת הושמעה לראשונה ב-16 במרץ 1870, והגרסה הסופית הושלמה עשר שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1880. הפרימיירה של רומיאו ויוליה בגרסתה האחרונה בוצעה בטביליסי רק כעבור שש שנים, ב-1 במאי 1886 תחת ניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב.

היצירה לא נחלה הצלחה בתחילה, אך כיום היא אחת מיצירותיו המפורסמות של צ'ייקובסקי. נעימת האהבה מתוך האוברטורה הוא החלק המוכר ביותר של היצירה, ונעשה בה שימוש בסרטים רבים כגון "זמר הג'אז", "קלולס" ו"עולמו של ויין", וגם בסדרות כגון "קולומבו", "בובספוג מכנסמרובע", "סאות'פארק", "אנימניאקס", "קים פוסיבול", "סקראבס" ו"רן וסטימפי". חלק מהנעימה מושמע גם במשחק המחשב המצליח The Sims כאשר שתי דמויות במשחק מתנשקות.

## קישורים חיצוניים

* 
* [תווי היצירה באתר [[IMSLP](http://imslp.org/index.php?title=Romeo_and_Juliet_(Tchaikovsky,_Pyotr_Ilyich)&)]]

קטגוריה:יצירות המבוססות על רומיאו ויוליה
קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי מחזות
קטגוריה:פואמות סימפוניות
קטגוריה:אוברטורות מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
הלמולד מבוזאו

**הלמולד מבוזאו** (בגרמנית: **Helmold von Bosau**) (בערך 1120 – אחרי 1177) היה היסטוריון סקסוני בן המאה ה-12 וכומר בעיירה בוזאו שליד פלן (Plön). הוא היה ידידם של שני בישופים מהעיירה אולדנבורג שבהולשטיין – ויצלין (Vizelin, 1086–1154) וגרולד (Gerold, נפטר ב-1163), אשר פעלו רבות לנצר את הסלאבים הפולאבים.

הלמולד נולד ליד גוסלר. הוא גדל בהולשטיין, והתחנך בבראונשווייג מפי גרולד, שהיה עתיד להיות הבישוף של אולנבורג (1139–1142). בהמשך נכנס תחת כנפו של ויצלין, השליח אל הוונדים, במנזר האוגוסטיני של פלדרה (Faldera), לימים נוימינסטר (1147–1153). הלמולד נתמנה לדיאקון בסביבות 1170, ולבסוף הפך לכומר בקהילת בוזאו (1156). פטרונו של הלמולד היה היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה.

בדרבונו של הבישוף גרולד חיבר הלמולד את "הכרוניקה הסלאבית" (במקור בלטינית: *Chronica Slavorum*; בגרמנית: *Slawenchronik*) – ההיסטוריה של כיבוש והמרת דתם של הסלאבים הפולאבים מזמנו של קרל הגדול (בסביבות 800) ועד ל-1171. מטרתה של כרוניקה זו הייתה להדגים כיצד עלה בידן של הנצרות והלאום הגרמני להשיג דריסת רגל בקרב הוונדים, ובפרט בחלקה המזרחי של הולשטיין. כעד ראייה למאורעות, הלמולד נותן תיאור ברור, בלטינית שוטפת, של פעולותיו המיסיונריות של ויצלין, של ייסוד הבישופות באולדנבורג ושל העברתה לליבק בעת שהיקף המסחר באחרונה עלה על זה של הראשונה, של התפשטות ההשפעה הגרמנית בקרב הוונדים ושל שעבודם והשמדתם חסרי-הרחמים, ושל הצעת ארצותיהם למתיישבים זרים, בעיקר מווסטפאליה ומהולנד. היצירה מחולקת לשני חלקים: הראשון מכסה את התקופה שעד 1168, והשני ממשיך עד לשנת 1171 (ונכתב לאחר 1172).

הלמולד שאב את הידע שלו על אודות התקופה המוקדמת יותר שהוא דן בה מן ההיסטוריה הכנסייתית שנכתבה בידי הכרוניקן אדם מברמן בן המאה ה-11 ומן הרשומות הסקסוניות המתייחסות להיינריך הרביעי, כמו גם מתיעוד חייו של הקדוש וילהאד מברמן (Willehad von Bremen, בן המאה ה-8), של אנסגאר (Ansgar), הארכיבישוף של המבורג-ברמן בן המאה ה-9, ואולי אף של חיי ויצלין; אך הסיכומים שערך בהתבסס על רשומות אלה אינם מהימנים. עם זאת, הלמולד הוא מקור הידע החשוב ביותר על אודות ההיסטוריה של תקופתו שלו; דיווחו נשען על המידע שנמסר לו בעל פה מפי ויצלין ומפי גרולד. הון הידע שלו נעשה דל ומועט באופן ניכר לאחר מותו של האחרון, ב-1163. אמינותו הוטלה בספק ברצינות במאה ה-19, וזאת בשל איבתו כלפי הארכיבישוף של ברמן ובשל היותו משוחד בנוגע לבישופות אולדנבורג-ליבק, אך אין להאשימו בסילוף מכוון של העובדות. הכרוניקה פורסמה לראשונה ב-1556 בפרנקפורט, בעריכתו של זיגמונד שוֹרקל (Siegmund Schorkel), ובהמשך ב"מונומנטה גרמניה היסטוריקה" (*Monumenta Germaniae Historica*), כרך XXI (1868), עמ' 11–99.

הכרוניקה הוארכה עד לשנת 1209 בידי האב ארנולד מליבק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כרוניקנים גרמנים
קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:אנשי דת גרמנים קתולים
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קטגוריה:נפטרים ב-1177
הכרוניקה הסלאבית

**הכרוניקה הסלאבית** (במקור בלטינית: **Chronica Sclavorum**; בגרמנית: **Slawenchronik**) היא כרוניקה פרי עטו של הכומר הלמולד מבוזאו; למעשה, מדובר בהמשך חיבורו של אדם מברמן, "מעשי הבישופים מכנסיית המבורג". הכרוניקה, בשפה הלטינית, מתארת אירועים הקשורים בשבטים הסלאביים הצפון-מערביים הידועים בשם ונדים, עד לשנת 1171. הכרוניקה הסלאבית היא תיעוד היסטורי משמעותי ביותר של תרבותם ודתם של הסלאבים הפולאבים בתקופה שעד להתנצרותם.

כתיבת הכרוניקה הומשכה בידי האב ארנולד מליבק, אשר האריך אותה עד לשנת 1209.

## קישורים חיצוניים

*טקסט הכרוניקה, באתר ספריית בוואריה

סלאבית
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:פולין: היסטוריה
סקסו גרמטיקוס

**סקסו גרמטיקוס** (בדנית: **Saxo Grammaticus**; בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו.

ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר.

בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך.

בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו.

משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת.

השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, *Compendium Saxonis* (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: *Ældre Sjællandske Krønike*), המכנה אותו "*Saxo, cognomine Longus*", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'.

סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר.

## קישורים חיצוניים

* סקסו גרמטיקוס - Danmarks krønike, באתר Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad 
* 
* "גסטה דנורום", באתר הספרייה הדנית המלכותית 
* "גסטה דנורום" - אנגלית לצד לטינית
* 

קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:היסטוריונים דנים
קטגוריה:נפטרים ב-1220
Songs About Jane

**Songs About Jane** הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק/פופ האמריקאית "מארון 5", שיצא לאור בשנת 2002.

האלבום קרוי על שם חברתו לשעבר של סולן הלהקה אדם לוין, ג'יין, שלפיו היא הייתה לו להשראה. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ולהשמעות רבות ברדיו והוא כולל את הלהיטים "This Love" ו-"She Will Be Loved". סגנונו של האלבום מתמקד יותר ברוק אלטרנטיבי משאר אלבומי הלהקה.

## יצירת האלבום

בתחילת הדרך נקראה הלהקה "kara's flowers", ובה היו חברים כל חברי מארון 5 מלבד הגיטריס ג'יימס ולנטיין שהצטרף מאוחר יותר בשנת 2001. להקת "kara's flowers" הוציאה אלבום אחד בלבד שנקרא "the fourth world" אך אלבום זה לא הצליח. הלהקה עזבה את חברת התקליטים אשר הפיקה את האלבום וכאשר גיטריסט הלהקה, ג'יימס ולנטיין הצטרף הם שינו את שמם ל"maroon 5".
בתחילת דרכם ניגנה הלהקה בלוס אנג'לס וניו- יורק. סולן הלהקה, אדם לוין, חשף שאלו היו תקופות שהשפיעו מאוד על סגנון נגינת הלהקה. "במשך הזמן בין עסקי הקלטותינו שהיתי זמן רב בניו- יורק ושם נחשפתי לסגנון מוזיקה עירוני ולתרבות ההיפ- הופ בדרך שמעולם לא קרתה לי בלוס אנג'לס. דבר זה הפנה אותי לחלוטין לסגנון מוזיקה שונה אשר השפיע על כתיבת השירים שלי."
לאחר שכל חברי להקת "Kara's Flowers" התאחדו, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין הצטרף ללהקה, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל"מארון 5" והם החלו לאסוף חומרים לאלבומם הראשון.

אדם לוין אמר כי בכל שיר באלבום זה ישנה שורה אחת לפחות על חברתו לשעבר ג'יין ולכן על שמה נקרא האלבום, "שירים אודות ג'ן" (באנגלית "songs about jane").
הסולן אדם לוין סיפר שלאחר כישלון האלבום "The Fourth World" של "Kara's Flowers" הוא החל לשמוע מוזיקת היפ הופ ו-R&B שגרמה לו לשנות כיוון מוזיקלי, והכתיבה שלו החלה להשתנות.

הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Octone Records" וההקלטות החלו.

## לאחר יציאת האלבום
ב-25 ביוני 2002 יצא האלבום "Songs About Jane" לחנויות. הסינגל הראשון מתוכו היה "Harder To Breath" שהגיע למקום ה-18 במצעד האמריקאי ולמקום ה-13 במצעד הבריטי. הסינגל השני מהאלבום היה "This Love" שהפך להצלחה ענקית. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-3 במצעד הבריטי.
בנוסף זיכה השיר את הלהקה בפרס גראמי בשנת 2006 על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".

הסינגל השלישי מהאלבום היה "She Will Be Loved" שהגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד הבריטי. עוד סינגל מהאלבום נקרא "Sunday Morning" והסינגל האחרון לאלבום זה נקרא "must get out". סינגל זה פחות מוכר מהאחרים ולסינגל זה לא צולם קליפ.

בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי ל"תגלית השנה".

מכירות האלבום הסתכמו ב-4.3 מיליון עותקים בארצות הברית, 1.8 מיליון עותקים בבריטניה ו-8.3 עותקים בכל רחבי העולם. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלוש שנים בכל רחבי העולם.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2002
קטגוריה:אלבומי מארון 5
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פופ-פאנק
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
אלון שרביט

**אלון שרביט** (נולד ב-1 בדצמבר 1968) הוא כתב טלוויזיה, תסריטאי ובמאי טלוויזיה ישראלי.
משמש ככתב מגזין בערוץ כאן 11.

## ביוגרפיה
שרביט נולד וגדל במשפחה ירושלמית בשכונת קטמון הישנה בירושלים. בשנת 1979 חזרה המשפחה בתשובה. הוא למד בישיבת פורת יוסף, אך בגיל 14 עזב לבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, שם סיים גם את לימודיו התיכוניים. לאחר השירות הצבאי החל לעבוד בתפקידים שונים בטלוויזיה כתפאורן, תאורן וכצלם. את צעדיו הראשונים בכתיבה ובבימוי עשה בעיקר בתחום הדוקומנטרי. בין עבודותיו הבולטות:
* תסריטאי ובמאי "ירושלים ימינה ת"א שמאלה", סדרה תיעודית ששודרה בבכורה בספטמבר 2004, ובמספר שידורים חוזרים ב-yes. הסדרה הוקרנה בפסטיבלים בארץ ובעולם והיא מועמדת לסדרת התעודה הטובה של חברי האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה.
* תסריטאי "החיים, המוות והעולם הבא".
* תסריטאי ובמאי "Women's health centers", שהופק עבור שירותי הביטוח הרפואי באנגליה.
* תסריטאי ובמאי "הזיווג". הופק על ידי גלובוס גרופ עבור חברת החדשות של ערוץ 2.
בשנת 2010 כתב וביים את סרטו העלילתי הראשון, "טור אחד לחלום" בהשתתפות עמוס תמם, לירז צ'רכי, ריימונד אבקסיס, אלי אלטוניו, רונית יודקביץ', יעקב כהן. דרמה משפחתית תקופתית, המתרחשת בירושלים ערב המהפך הפוליטי של 1977. הסרט שודר בבכורה ב-24 באוקטובר 2012, בפריים טיים בערוץ 10. הסרט הוקרן ב-פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2012.

משנת 2011 שימש כתב מגזין במהדורת "יומן" ובמערכת החדשות של ערוץ הראשון.

עם פתיחת שידורי תאגיד השידור הישראלי בשנת 2017 הצטרף ככתב מגזין לחטיבת החדשות של כאן 11.

שרביט נשוי ואב לשלושה בנים, מתגורר בכפר האורנים.

## תוכניות טלוויזיה
* כתב מגזין במהדורות "שישי" חדשות ערוץ 10
* כתב בתוכנית "הבית היהודי" בערוץ הראשון
* כתב בתוכנית "סטנגה" בערוץ 2
* כתב בתוכניות "שער חמש" בערוץ הספורט
* כתב מגזין בכאן 11

## פרסים והוקרה
2024, פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה יחד עם קבוצת עיתונאים שסיקרו את טבח שבעה באוקטובר תוך כדי סיכון ביטחונם האישי. כמו גם על הכנת כתבות מגזין במהלך חודשי מלחמת חרבות ברזל בעוטף עזה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* החיים שאחרי המוות סלונה
* הסרט המלא "טור אחד לחלום" ערוץ 10
* 
* 

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
קטגוריה:קטמון: אישים
קטגוריה:כפר האורנים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
קטגוריה:זוכי פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה
מאזן אקטוארי

בגוף מבטח, כגון חברת ביטוח וקרן פנסיה, **מאזן אקטוארי** הוא מאזן המציג את הנכסים שבידי הגוף המבטח, כולל הכנסות עתידיות מדמי ביטוח, לעומת ההתחייבויות של הגוף המבטח למבוטחיו. ההפרש שבין הנכסים להתחייבויות הוא **עודף אקטוארי** (כאשר ההפרש חיובי) או **גירעון אקטוארי** (כאשר ההפרש שלילי). כאשר מתקיים שוויון בין הנכסים להתחייבויות, מתקיים **איזון אקטוארי**.

חישוב המאזן כולל הנחות והערכות אחדות, הן ביחס לצד הנכסים והן ביחס לצד ההתחייבויות, המשפיעות על תוצאות המאזן. בנסיבות אלה, חישוב המאזן מצריך אקטואריה, שתעריך את הבלתי ידוע. 

נמחיש זאת במאזן אקטוארי של קרן פנסיה, המקבלת מדי חודש דמי גמולים מעמיתיה, ובתמורה מבטיחה להם פנסיה חודשית לכל ימי חייהם, במקרה של נכות או פרישה מעבודה עם ההגעה לגיל פרישה, וכן מבטיחה פנסיה לשאירים של העמית או הפנסיונר. 

בצד הנכסים נדרשות הערכות אחדות:
* **תזרים ההכנסות מדמי גמולים שמשלמים העמיתים**. תזרים זה מושפע מגידול או קיטון במספר העמיתים, כמו גם שינוי בשכר המבוטח. דוגמה לשינוי קיצוני בתזרים ההכנסות ניכרת בגורלה של קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בנין ועבודות ציבוריות - בשנות השבעים והשמונים חלה ירידה מהותית במספר הישראלים המועסקים בענף הבניין, ואלה הוחלפו בעובדים פלסטינים (ולאחר מכן בעובדים זרים), שלא בוטחו בביטוח פנסיוני, וכתוצאה מכך תזרים ההכנסות של הקרן התדלדל ביותר.
* **התשואה על השקעתם של הנכסים**. דוגמה להשפעתה של הנחה זו מופיעה בהערכת הגירעון האקטוארי של קרנות הפנסיה הגרעוניות, לפיה בסוף שנת 2001 עמד הגירעון האקטוארי שלהן על למעלה מ-137 מיליארד ש"ח (בהנחה שהן נהנות מריבית שנתית של 3.55% על השקעותיהן) או כ-120 מיליארד שקלים חדשים (בהנחת ריבית של 4%).

צד ההתחייבויות מושפע מגורמים בלתי ידועים רבים, בפרט בביטוח לטווח ארוך, כדוגמת ביטוח פנסיוני:
* **תשלומים צפויים לפנסיית זקנה**: גורם עיקרי הוא תוחלת החיים של המבוטחים. בקרן פנסיה, המבטיחה לעמיתיה גמלה לכל חייהם, גידול בתוחלת החיים פירושו גידול משמעותי בהתחייבויות.
* **תשלומים צפויים לפנסיית נכות**: סכום זה תלוי בשיעור העמיתים שייפרשו לפנסיית נכות.
* **תשלומים צפויים לפנסיית שאירים**: ההבטחה לפנסיית שאירים לבן הזוג מצריכה מידע על שיעור הפנסיונרים המותירים בן זוג, כמו גם תוחלת החיים של בני הזוג.

תקנה 51א לתקנות מס הכנסה (כללים לאישור ולניהול קופות גמל), התשכ"ד- 1964 מחייבת קופת גמל לקצבה להגיש מדי שנה דין וחשבון אקטוארי שיכלול מאזן אקטוארי.

## הערות שוליים

קטגוריה:שוק ההון
סמל מקאו

**סמל [[מקאו]]** הנוכחי הוכנס לשימוש ב-20 בדצמבר 1999, יום העברת ריבונותה מפורטוגל לרפובליקה העממית של סין, ונוכח כך נחשב לסמל מחוזי. 

הסמל דומה לדגל מקאו במבנה מעגלי: בטבעת הלבנה החיצונית מופיע שמה הרשמי של הטריטוריה בכתב סיני: **"中華人民共和國澳門特別行政區"** (בעברית: "האזור המנהלי המיוחד מקאו של הרפובליקה העממית של סין") ובאנגלית פשוטה: **Macau** ובפנים הטבעת מופיע הדגל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: סמלים לאומיים
מקאו

קטגוריה:מקאו
מקאו
הצבא הכחול

**הצבא הכחול** (Błękitna Armia) או **צבא הלר** (Armia Hallera), הוא כינוי שניתן ליחידות צבא פולניות שהתארגנו בצרפת, במהלך מלחמת העולם הראשונה וזמן קצר אחריה, במטרה להוות צבא עבור מדינה פולנית עתידית שתקום בשטחים מאוכלסים בפולנים.

הצבא הכחול כונה בשם זה בגלל המדים שלבשו חייליו, המדים הכחולים של צבא צרפת. בצבא הכחול היו חיילים פולנים מתנדבים שגויסו מקרב הפולנים ששהו בצרפת, חיילים ממוצא פולני שהיו חלק מיחידות הצבא הרוסי ששהו בטריטוריות צרפתיות, שבויים פולנים מבין החיילים שגויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ולצבא הגרמני, סה"כ כ-35,000 חיילים. בנוסף לכך הצטרפו מגויסים מהפזורה הפולנית מרחבי העולם, כ-22,000 מארצות הברית וגם 300 מברזיל.
[ממוזער|ימין|180px|כרזת גיוס לצבא הפולני ב[צרפת, שהופקה בארצות הברית]]
ב-1917, לאחר חתימת הסכם בין נשיא צרפת, רמון פואנקרה ובין המדינאי והפסנתרן הפולני איגנצי יאן פדרבסקי, הוחל בהקמת הצבא הכחול. בהתחלה הצבא היה תחת פיקוח מדיני צרפתי ובפיקוד הגנרל הצרפתי לואי ארשינאר, אך לאחר 23 בפברואר 1918 הפיקוח על הצבא הכחול עבר למועצה הלאומית הפולנית. לאחר מהפכת אוקטובר והתפוררות הצבא הרוסי האימפריאלי, חיילים בני לאומים שונים, ששרתו במסגרתו, התחילו להתארגן ביחידות על בסיס לאומי וכך עשו גם החיילים הפולנים שהקימו את דיוויזיית הרובאים הרביעית ודיוויזיית הרובאים החמישית ושתיהן ראו את עצמן כחלק מהצבא הפולני שהתחיל להתארגן בצרפת.

ב-28 בספטמבר נחתם הסכם בין הפולנים ובין מדינות ההסכמה הלבבית ובמסגרתו הוכרו היחידות הפולניות שבצרפת כ"הצבא הפולני היחיד, העצמאי, בן ברית ושותף למלחמה". ב-4 באוקטובר מינתה המועצה הלאומית הפולנית את גנרל יוזף הלר (Józef Haller de Hallenburg) למפקד הצבא.

היחידה הפולנית הראשונה, שלקחה חלק בקרבות מלחמת העולם הראשונה, היה רגימנט הרובאים הראשון (1 pułk strzelców) שלחם ביולי 1918, במחוז שמפאן, בהרי ווסגוס, עד אוקטובר הצטרפו ללחימה באותה זירה כל יחידות דיוויזיית הרובאים הראשונה.

## הלחימה בפולין

[ממוזער|שמאל|250px|טנקי FT-17 פולנים במהלך [קרב דינבורג]]
קרבות מלחמת העולם הראשונה הסתיימו ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם הכניעה הגרמני, אך הצבא הכחול המשיך לגייס חיילים, מקרב שבויי המלחמה ממוצא פולני ובראשית 1919 מנה כ-65,000 חיילים מיומנים ומצוידים היטב. בין חודשי אפריל - יוני הועברו חיילי הצבא הכחול לפולין, שהוקמה מחדש, דרך נמל גדנסק.
שמאל|ממוזער|250px|הגנרל הלר

## קישורים חיצוניים

* 
* יוזף הלר והצבא הכחול באנגלית.
* האתר של צבא הלר באנגלית.

קטגוריה:יחידות צבא פולניות במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יחסי פולין–צרפת
טיילור הוקינס

**אוליבר טיילור הוקינס** (באנגלית: **Oliver Taylor Hawkins**; 17 בפברואר 1972 – 25 במרץ 2022) היה מוזיקאי אמריקאי, מתופף להקת הפו פייטרס.

## ביוגרפיה
הוקינס נולד בפורט וורת' שבטקסס. הוא בילה את רוב שנות נעוריו בקליפורניה.
המתופפים אשר השפיעו עליו הם פיל קולינס, רוג'ר טיילור מלהקת קווין, סטיוארט קופלנד מהפוליס וסטיבן פרקינס מג'יינז אדיקשן.
הוקינס החל את הקריירה שלו בלהקה מקומית, סילביה, ולאחר מכן שימש המתופף בסיבוב ההופעות של הזמרת אלאניס מוריסט במשך שנתיים.

### פו פייטרז
בשנת 1996 נוצרה מריבה בין המתופף ויליאם גולדסמית' לסולן הלהקה דייב גרוהל, ובעקבות זאת פרש גולדסמית' מהלהקה. גרוהל יצר קשר עם הוקינס כדי שימליץ לו על מתופף חדש. להפתעתו של גרוהל נידב הוקינס את עצמו כמתופף ללהקה. הוא נבחן ללהקה ולבסוף התקבל.
הוקינס ביצע את השיר "Cold Day in the Sun" מתוך האלבום "In Your Honor" ואת השיר "Sunday Rain" מתוך האלבום "Concrete and Gold". כמו־כן שר גרסת כיסוי לשיר "Shadow Dancing" של אנדי גיב בדי ג'יז, כינויה של פו פייטרס באלבום מיוחד שהוציאה לכבוד יום חנויות התקליטים.

### פרויקטים נוספים
ב־2004 הקים הוקינס את פרויקט הצדדי "Taylor Hawkins & The Coattail Riders", שבו היה פעיל כזמר וכמתופף. להקה אחרת שלו נקראה "The Birds of Satan".
ב־2007 תופף באלבום "Good Apollo, I'm Burning Star IV, Volume Two: No World for Tomorrow" של להקת Coheed and Cambria.

## מותו
ב־25 במרץ 2022 נמצא הוקינס מת בחדר בבית מלון בבוגוטה שבו שהתה הלהקה במהלך סיבוב הופעות. בנתיחה לאחר המוות נמצאו בגופו עשרה סוגים שונים של סמים, בין השאר הרואין, נוגדי דיכאון, סמי הרגעה ומריחואנה.

לזכרו, ערכה הלהקה בשיתוף משפחתו שני מופעי מחווה גדולים, ב-3 בספטמבר 2022 באצטדיון וומבלי בלונדון, וב-27 בספטמבר באותה שנה בפורום קיה בלוס אנג'לס. במופעים אלו השתתפו מתופפים ומוזיקאים מפורסמים רבים, ביניהם בריאן מיי, רוג'ר טיילור, פול מקארתני, לארס אולריך, אלאניס מוריסט, מיילי סיירוס ועוד. גם בנו של הוקינס, שיין, מתופף בעצמו, ניגן עם הלהקה שיר לזכרו של אביו.

## חייו האישיים
הוקינס ואשתו אליסון התחתנו ב־2005. לזוג נולדו שלושה ילדים, והמשפחה התגוררה בקליפורניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאי גראנג'
קטגוריה:מוזיקאי רוק
קטגוריה:מתופפים אמריקאים
קטגוריה:פו פייטרס
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
אתר הנופש העכשווי של דיסני

שמאל|ממוזער|250px|לוגו האתר
**אתר הנופש העכשווי של דיסני** (באנגלית: **Disney's Contemporary Resort**) הוא בית מלון הממוקם לחוף לגונת שבעת הימים המלאכותית, בסמוך לפארק השעשועים ממלכת הקסם. המלון ממוקם בחלקו הצפוני של אתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
המלון נפתח ב-1 באוקטובר 1971 והיה הראשון מבין שני המלונות שנפתחו בדיסניוורלד (השני הוא אתר הנופש הפולינזי של דיסני).

## תכנון ועיצוב
המבנה המרכזי של המלון, המכונה "המגדל העכשווי" (the Contemporary Tower) נבנה על בסיס של בטון בצורת האות A. המבנה תוכנן בשיתוף פעולה של חברת וולט דיסני ושל תאגיד הפלדה של ארצות הברית, והאדריכל וולטון בקט מלוס אנג'לס. סביב בסיס המבנה ותמוכותיו העשויים פלדה הותקנו 500 חדרי המלון שנבנו במקום אחר והובאו למיקום המלון. באותה עת נבנה בסמוך אתר הנופש הפולינזי של דיסני באותו אופן. 

במרכז המבנה המשולש נבנו לובי המלון, מסעדותיו וחנויות. כמו כן עובר דרך מרכז המלון המונורייל המוביל את המבקרים אל פארק השעשועים. קירות פנים האולם המרכזי רחב הידיים עוטרו בפסיפס מעשה ידי האמנית מרי בלייר.

מגדל נוסף בחלקו הדרומי של המלון נבנה בשלב השני ובו 250 חדרים, וכן ב-11 בנובמבר 1991 נבנה מרכז כנסים ששטחו 8,300 מ"ר בסמוך למלון. בראשית 2007 נהרס האגף הצפוני של המלון על מנת להקים אתר דירות נופש חדש.

חדרי המלון עוצבו בסגנון מודרני, בסגנון האמנות המודרנית שהייתה נפוצה בארצות הברית בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2006 שופצו חדרי המלון תוך ניסיון לשמור על עיצוב מודרני מחד אולם שיזכיר את שנות ה-70 ותקופת הקמת המלון מאידך. 


Disneys-contemporary-resort-mosaic-closeup.jpg|פרט של הפסיפס
Disneys-contemporary-resort-monorail.jpg|תחנת המונורייל במרכז המלון.
Disneys-contemporary-resort-mickeywatch.jpg|גני המלון.
South-councourse.jpg|המונורייל עובר דרך המלון.


## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות של אתר הנופש באתר AllEarsNet
* תמונות של אתר הנופש

קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסני: בתי מלון
קטגוריה:פלורידה: מבנים
It Won't Be Soon Before Long

**It Wont Be Soon Before Long** הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק/פופ האמריקאית מארון 5. האלבום יצא לאור ב-22 במאי 2007. שם האלבום מושפע מאמרה שהלהקה אימצה כדי להחדיר לעצמה מוטיבציה להמשיך להופיע למרות הקשיים.

## רקע
האלבום כולל 12 שירים ו-7 שירי בונוס בגרסה המלאה. בראיונות שונים, סיפרה הלהקה שלאלבום יש צליל שונה מהאלבום הראשון, Songs About Jane. האלבום לא מבוסס על מערכת יחסים אחת, והוא נוטה לכיוון אלקטרוני יותר. סולן הלהקה אדם לוין סיפר בראיונות כי באלבום הזה היה לו יותר ביטחון עצמי בכתיבת המילים, וכי האלבום מושפע מאמנים כמו מייקל ג'קסון ופרינס.

ב-8 ביולי 2008 יצאה מהדורה מיוחדת של האלבום, הכוללת את כל שירי האלבום, שירי הבונוס,
הופעה חיה ואת כל הקליפים.

## הצלחה במצעדים
האלבום יצא ב-16 במאי 2007, והסינגל הראשון מתוכו היה Makes Me Wonder. הסינגל שבר את שיא כל הזמנים במצעד הבילבורד, שיא הקפיצה הגדולה ביותר למקום הראשון, כאשר השיר קפץ למקום הראשון ממקום 64. בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".

הסינגל השני מהאלבום, Wake Up Call, הגיע למקום ה-33 במצעד הבריטי ולמקום ה-13 במצעד האמריקאי. הסינגל השלישי מהאלבום, Wont Go Home Without You, הגיע למקום ה-44 במצעד הבריטי ולמקום ה-48 במצעד האמריקאי. הסינגל הרביעי מהאלבום, If I Never See Your Face Again, בשיתוף פעולה עם הזמרת ריהאנה, הגיע למקום ה-28 במצעד הבריטי ולמקום ה-51 במצעד האמריקאי. הסינגל האחרון מהאלבום, Goodnight Goodnight, יצא ב-21 באוגוסט 2008.

האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, ומכר כ-429,484 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של מארון 5

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מארון 5
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
הוגט דרייפוס

**הוגט דרייפוס** (בצרפתית: **Huguette Dreyfus**; 30 בנובמבר 1928 – 16 במאי 2016) הייתה צ'מבליסטית יהודיה צרפתית.

## קורות חייה
הוגט דרייפוס נולדה במילוז, אלזס, למשפחה יהודית. האב היה תעשיין עשיר. היא החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל ארבע. 

כשפרצה מלחמת העולם השנייה גורשו כל היהודים מאלזס ועימם גם משפחת דרייפוס, שברחה לוישי. ב-1942, משגברה הסכנה ליהודים גם שם, ברחה המשפחה לשווייץ, שם היו להם קרובי משפחה רחוקים ושם שהו עד תום המלחמה. 

בשנת 1946 התחילה לעבוד עם המורה ידוע השם לפסנתר לאזאר לוי. בשנת 1950, כשנודע לה שהמוזיקולוג נורברט דיפורק יעביר קורס מיוחד על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך (לציון שנת המאתיים למות באך) בקונסרבטואר של פריז, נרשמה לקורס ונשארה ללמוד בקונסרבטואר למשך ארבע שנים. נוסף לשיעורי פסנתר, למדה גם צ'מבלו באקדמיה צ'יאניה דה סיאנה אצל רוג'רו ג'רלין, מי שהיה תלמידה של מחדשת מסורת הצ'מבלו, ונדה לנדובסקה. כעבור שנים, ב-1956, זכתה דרייפוס בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בז'נבה, שווייץ, ניצחון שהציב אותה בחזית עולם המוזיקה העתיקה של הרנסאנס והבארוק וכדמות בולטת בהשבת הצ'מבלו לצרפת.

כלי הנגינה החביב עליה היה צ'מבלו מעשה ידיו של היינריך המש, בונה צ'מבלו גרמני. הכלים המשובחים ביותר שלו נבנו בפריז במאה ה-18 ולעיתים קרובות משווים אותם עם אלה שבנה בלאנשה, גם הוא בונה צ'מבלו ידוע-שם.

דרייפוס לימדה בסקולה קאנטורום, בסורבון בפריז ובקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה ומחול בליון. כמו כן הייתה בצוות המורים באקדמיה הבינלאומית לעוגב ולמוזיקה עתיקה ובאקדמיה וילקרוז למוזיקה. באשר למעמדה כמורה, רמתם הגבוהה ומספרם הרב משמעותית של הצ'מבליסטים המזדהים עם תלמודה, כגון כריסטוף רוסה, אוליביה בומון, יאניק דה גאיאר, נואל שפיט וז'ורי ויניקור, מדברים בעד עצמם. דרייפוס ישבה דרך קבע בחבר השופטים בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בפריז.

הקונצרטים הרבים שלה, כיתות האמן וההקלטות שערכה הביאוה לעבוד עם מספר רב של אישים ידועים בעולם המוזיקה, בהם פייר בולז, ברונו אמאדוצ'י, האנס ירג לאנגה, ז'אן-פייר רמפל ועוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נגני צ'מבלו יהודים
קטגוריה:נגנים יהודים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:ניצולות השואה: צרפת
קטגוריה:ילדים בשואה: צרפת
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2016
וישקוב

**וישקוב** (בפולנית: **Wyszków**) היא עיר בפרובינציית מזוביה שבפולין. העיר ממוקמת על גדת נהר הבוג המערבי, כ-50 קילומטרים צפונית מזרחית מוורשה, על הכביש המוביל לביאליסטוק.

כפר בשם וישקוב מוזכר לראשונה בכתובים בשנת 1203, וליישוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1502. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, סופחה העיר לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחומי פולין הקונגרסאית.

## יהודי וישקוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בווישקוב הוא מהמאה ה-17. במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיר, והיווה כ-70% מכלל תושביה, כאשר צביון הקהילה בעיר היה חסידי.

בשנת 1918 פרעו ביהודי העיר יחידות הצבא הפולני שנכנסו אליה. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בעיר למעלה מ-5,000 יהודים, רוב תושביה. בשנות השלושים נפגעו יהודי העיר מחרם פולני על עסקי יהודים בה, וממספר תקיפות, שאותן עודד הכומר המקומי.

### בשואה
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה מספר ימים. עד כניסת הגרמנים לעיר, נמלטו ממנה יהודים רבים מזרחה. עם כניסת הגרמנים ליישוב, רוכזו מאות מיהודיו בבית הכנסת המקומי, ושם נשרפו חיים, לאחר שהגרמנים הציתו עליהם את המבנה. לאחר מכן, נערך מצוד אחר הגברים היהודים בעיר, ובתי היהודים בה הועלו באש. במשך ארבעה ימים רצחו הגרמנים כ-1,000 מיהודי העיר, וקברו אותם בקברי אחים במספר אתרים בעיר ובסביבתה. יתר יהודי העיר שהצליחו להימלט ליישובי הסביבה, נספו לאחר מכן במחנות ההשמדה.

בשנת 1919 נולד בווישקוב מי שהיה לימים מפקד מרד גטו ורשה, מרדכי אנילביץ. על גדת הבוג, במקום בו עמד בית משפחת אמו, ובו נולד, הוצבה בשנת 2003 אנדרטה קטנה לזכרו.

בווישקוב הוקמה ב-1997 אנדרטה לזכר יהודי וישקוב שנרצחו בשואה. האנדרטה בנויה מאבני מצבות שנעקרו מבית העלמין היהודי בעיר עם כיבושה בידי הנאצים בשנת 1939, כדי להפכן לאבני מדרכה וחומרי בניין למפקדת הגסטאפו. בעיר גם קיימים שרידיו של בית העלמין היהודי.

בשנת 2018 הוקם בווישקוב פסל לזכר סטניסלב וולסקי, חסיד אומות העולם אשר כיהן כראש העיר של וישקוב בשנים 1930-1939. וולסקי ואשתו ווינסטינה הוכרזו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על שהצילו שתי ילדות יהודיות, רחל וברוניה רובינוביץ'.

## ראו גם
* סטניסלב וולסקי

## לקריאה נוספת
* ספר וישקוב, הוצא על ידי ארגוני יוצאי וישקוב בישראל ובחוץ לארץ, 1964.
*The mayor Stanisław Wolski returned to Wyszków - ידיעה בעיתון מקומי בווישקוב, 2018

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* וישקוב ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* מדריך וישקוב
* רשומות וישקוב
* תמונות מווישקוב ב-bagnowka.com
* 

קטגוריה:מזוביה: ערים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
גבריאל בר

**גבריאל בֶּר** (13 בינואר 1919 – 22 בספטמבר 1982) היה היסטוריון ומזרחן ישראלי, יהודי יליד גרמניה, פרופסור להיסטוריה וחוקר אסלאם ישראלי. חתן פרס ישראל לבלשנות ערבית לשנת תשל"ו (1976).

## ביוגרפיה
בר נולד בברלין בירת גרמניה. דודו מצד אמו היה חוקר תולדות האמנות גרשם קורט פרייער. עלה לארץ ישראל ב-1933, ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה האמריקנית בביירות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, בה קיבל תואר מוסמך ב-1952 ותואר דוקטור ב-1957. עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתו של ד"ר אלפרד בונה, עסקה בנושא "הרכוש הקרקעי במצרים המודרנית, 1800–1950" ובה ניתח את תהליך ההפרטה של קרקעות המדינה והשפעתן על המעמדות במדינה והכלכלה במצרים. מחקריו שילבו ידע במזרחנות לצד תובנות סוציולוגיות וכלכליות, ובשנים מאוחרות יותר הוא עסק בחקר הווקף והשפעתו על פיתוח כלכלי.

בר לקח חלק בכתיבת האנציקלופדיה לנושאי אסלאם. עבודותיו זכו להתעניינות רבה בעיתונות בלבנון ובמצרים, וספריו תורגמו לשפה הערבית ונלמדו באוניברסיטאות דוברות השפה הערבית. הוא עמד בראש החברה המזרחית הישראלית, וייסד את הכנס הבינלאומי שלה. באוניברסיטה העברית שימש ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה. כמו כן הוא ערך את ביטאון האגודה "המזרח החדש", ובשנת 1965 התפרסם ביוזמתו לראשונה הביטאון *[https://www.meisai.org.il/publications/new_east_archive/%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F-asian-and-african-studies/ Asian and African Studies]*.

לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, יזם בר את הקמת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר.

בשנת 1976 הוענק לבר פרס ישראל לבלשנות ערבית. בשנת 1990 נוסד באוניברסיטת תל אביב "הפורום על שם גבריאל בר" לדיון אקדמי בנושאים הקשורים בחברות מזרח תיכוניות ואסלאמיות.

נפטר בירושלים ב-1982.

## כתב עת לזכרו
* **[[המזרח החדש]]**: מוקדש לגבריאל בר ז"ל, כרך ל', תשמ"א/1981, חוברת 4-1 (120-117).

## מפרסומיו
* **הרכוש הקרקעי ושאלת הריפורמה האגררית במצרים**, 1957.
* **מקורות לתולדות המזרח התיכון החדיש**, 1960.
* **"כניעות" הפלאח הערבי: לתולדות המרידות האגראריות במצרים**, 1962.
* **מבנה הגילדות הטורקיות: ומשמעותו להיסטוריה החברתית העות’מאנית**, 1970.
* **מבוא לתולדות היחסים האגראריים במזרח התיכון: 1800-1970**, 1972.
* **המוח’תאר הכפרי בארץ ישראל: תולדות מעמדו ותפקידיו**, 1979.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים כלכליים
קטגוריה:חוקרי אסלאם ישראלים
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לבלשנות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1976
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי זוכי פרס ישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לימודי האסלאם והמזרח התיכון
קטגוריה:משפחת פרייער
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982