מבצר מטריש

מפת פרישת הבלוקים והכניסות של המבצר (EM=כניסת תחמושת, EH=כניסת חיילים)|שמאל|ממוזער|250px
צריח תותח 75 מ"מ בבלוק 8. מאחוריו צריח משולב למקלע ותצפית|שמאל|ממוזער|250px
כניסת התחמושת.כמתואר בערך, הכניסה נחסמה באדמה על ידי הצבא ורק ראש השער בולט ועליו צריחי מקלעים|שמאל|ממוזער|250px
[קנה תותח 75 מ"מ שהיה מותקן בבלוק 1 ונלקח למוזיאון ב[מבצר פרמון|מבצר פרמון A2|שמאל|ממוזער|250px]]
**מבצר מטריש** (בצרפתית: **Ouvrage de Métrich**) הוא מבצר צבאי גדול שנבנה כחלק מקו מאז'ינו, מול משולש הגבולות של לוקסמבורג, גרמניה וצרפת.

המבצר היה בין הגדולים שנבנו בקו מאז'ינו וכלל 10 בלוקי לחימה.

משימתו העיקרית של המבצר הייתה לחסום מעבר כוחות אויב בעמק נהר המוזל שהיווה נקודת תורפה בהגנת צרפת ואיפשר מעבר קל לכוחות מגרמניה.

## רקע
הדוקטרינה הצבאית שעמדה מאחורי בניית קו מאז'ינו הייתה של הגנה סטטית על גבולות צרפת ועריה המרכזיות. גישה זו התקיימה בצרפת עוד מהמאה ה-17 כשסבסטיאן דה וובאן בנה את ביצורי וובאן.

צרפת המשיכה לדבוק בדוקטרינה זו גם בשלהי המאה ה-19, כשבעקבות התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה, הקימה בכל גבולותיה את מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. על אף שמבצרים אלו היו כבר מיושנים במלחמת העולם הראשונה הם לקחו חלק במערכה זו וחלקם אף נהרס כליל מאש ארטילריה גרמנית כבדה.

ב-1920, לאחר המלחמה, המשיכו הצרפתים לדבוק בדוקטרינת ההגנה הסטטית כשתכננו את קו מאז'ינו. התכנון הובל על ידי "ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF)  כשמבצר מטריש היה אחד ממבצרי קו זה שתוכנן על ידי הוועדה.

## עקרונות בניית מבצרי קו מאז'ינו
מבצרי הקו נבנו לרוב לפי עקרונות שהתוותה ועדת CORF והם כללו:
* קיבוץ מבצרים לסקטורים
* מרחקים בין המבצרים המאפשרים הגנה הדדית בירי ארטילרי
* עמדות חיל רגלים בין המבצרים המרכזיים
* בנייה תת-קרקעית
* מרחק בין הכניסה למבצר והאזור המנהלי לאזור המבצעי כדי למנוע חדירת אויב לאזור המבצעי
* חלוקה לבלוקים כשכל בלוק כלל שילוב של תותחים, מקלעים ותצפיות (בהתאם להגדרתו כבלוק ארטילריה, רגלים או משולב)

## מקום המבצר
המבצר נבנה כשני ק"מ מדרום לכפר מטריש  (שעל שמו הוא נקרא) וכ-2.5 ק"מ מדרום לנהר המוזל.

המבצר היה חלק מ"סקטור מבצרי טיונוויל"  שהגן על טיונוויל ובירת מחוז מוזל, מץ. המבצר נועד לשמור על גדתו הדרום מזרחית של המוזל כשמצידו השני של הנהר ובקרבתו הוקם מבצר גלגנברג A15 לאותה מטרה.

המבצר קיבל את המספר A17 ובהתאם לדיסציפלינה בה נבנה קו מאז'ינו קיבל הגנה ארטילרית ממבצרים בסביבתו כמו מבצר קובנבוש A13, מבצר גלגנברג A15, מבצר ביליג A18 ומבצר האקנברג A19.

בנוסף לתמיכה הארטילרית של המבצרים הגדולים נבנו בסביבת המבצר כ-10 מצדיות רגלים  כדי לסגור את הפערים בין המבצרים הגדולים. כוח האש של מצדיות אלו כלל כ-30 מקלעים וחמישה תותחי נ"ט.

המבצר הוקף בגדרות תייל להקשות הסתערות של חיילי רגלים. שרידים ממגדרות אלו עדיין נמצאים מסביב למבצר.

## מבנה המבצר
כמו רבים ממבצרי קו מאז'ינו נחלק מבצר מטריש לשלושה חלקים:
### שערי הכניסה
שני שערי הכניסה שנבנו בחלקו המערבי של המבצר ויועדו לכניסת חיילים וכניסת תחמושת. הגישה לשער התחמושת כללה רחבת משאיות לפריקת משאות כבדים ומסילת רכבת להכנסת המשאות לתוככי המבצר. שערים אלו הוגנו במספר אמצעים:
* **שער כניסת התחמושת** הוגן על ידי חרכי ירי משולבים לתותח נ"ט 37 מ"מ ולמקלע כפול, חרך נוסף למקלע כפול ושני צריחים עליונים  משולבים למקלע ולתצפית. כדי לאפשר הובלת התחמושת הארטילרית הכבדה הונחו פסי רכבת עבור רכבת חשמלית (טרזינה). פסים אלו החלו ברחבת הכניסה, המשיכו עד לתוך המעליות והמשיכו בכל המסדרונות בקרקעית המבצר
* **שער כניסת החיילים** הוגן על ידי חרכי ירי משולבים לתותח נ"ט 37 מ"מ  ולמקלע כפול , חרך נוסף למקלע כפול ושני צריחים עליונים  משולבים למקלע ולתצפית. שער זה נבנה כך שיוכל להוות שער חלופי לכניסת ציוד ותחמושת וכן עברו דרכו צינורות הפליטה של האוויר המשומש וצינורות יניקת אוויר טרי. הגישה לתחתית המבצר התאפשרה בעזרת גרם מדרגות ומעלית
### מערכות השירות
מערכות השירות נבנו במנהרות בעומק של 30 מטר מתחת לפני הקרקע. מעליות רגילות ומשא הובילו את החיילים והציוד מהכניסות לקרקעית המבצר. מסילות הרכבת ברוחב 60 ס"מ נבנו כך שניתן היה להוביל משאות על גבי קרוניות מאזור הפריקה, לפני שער התחמושת, למעלית המשא ולהוריד אותן למנהרות ולמחסני התחמושת. מערך המנהרות היה באורך של כ-3.7 ק"מ. מערכת השירותים התת-קרקעיים כללה מגורי חיילים וקצינים, מטבח, מחסן מזון, שירותים, מרפאה, מיכלי מים וסולר, מתקני אוורור וסינון אוויר, מחסני תחמושת (אחד מרכזי שנקרא M1, מספר מחסנים בקרבת הבלוקים שנקראו M2 ומחסנים לכל תותח M3) ותחנת כוח של ארבעה גנרטורים שגובתה על ידי גנרטור קטן נוסף.
### בלוקי הלחימה
בלוקי הלחימה כללו עשרה בלוקים שפנו לכוון מזרח וצפון מזרח (למעט מספר חריגים):
* **בלוק 1** היה בלוק ארטילריה שכלל שלוש מצדיות לתותחי 75 מ"מ דגם 1932 , חמישה רומי רימון, שני צריחים משולבים של תצפיות (אחד מהם עם פריסקופ) ומקלעים 7.5 מ"מ( ושתי מרגמות 50 מ"מ מדגם 1935 . בלוק זה פנה צפון מערבה כדי למנוע איגוף המבצר.
* **בלוק 3** היה בלוק רגלים שכלל צריח מדגם 1935 לשני מקלעים , חרכי ירי משולבים לתותח נ"ט 37 מ"מ ולמקלע כפול, חרך נוסף למקלע כפול ושני צריחים משולבים למקלעים ותצפיות. בלוק זה פנה דרומה כדי למנוע את איגוף המבצר
* **בלוק 4** היה בלוק רגלים שכלל צריח מקלע
* **בלוק 5** היה בלוק ארטילריה שכלל צריח תותח 81 מ"מ מדגם 1932  ושני צריחים משולבים לתצפיות ומקלעים
* **בלוק 7** היה בלוק תצפיות שכלל צריח תצפיות  משולב עם פריסקופ וצריח משולב למקלע ותצפיות
* **בלוק 8** היה בלוק משולב לרגלים וארטילריה שכלל צריח תותח 75 מ"מ דגם 1933 , חרכי ירי משולבים לתותח נ"ט 37 מ"מ ולמקלע כפול ושני צריחים משולבים לתצפיות ומקלעים
* **בלוק 10** היה בלוק ארטילריה שכלל צריח תותח 75 מ"מ דגם 1933 וצריח למטול רימונים דגם 1934 
* **בלוק 11** היה בלוק ארטילריה שכלל צריח תותח 135 מ"מ מדגם 1932 , צריח למטול רימונים דגם 1934 וצריח משולב למקלע ותצפית.
* **בלוק 14** היה בלוק תצפית שכלל שלושה צריחים משולבים לתצפיות ולמקלעים  ומרגמות 50 מ"מ דגם 1935 
* **בלוק 15** היה בלוק ארטילריה שכלל 2 מרגמות 81 מ"מ מדגם 1932  ושני צריחים משולבים לתצפיות ולמקלעים. כווני האש של הבלוק איפשרו לו לחפות גם על הכניסות למבצר

## ההיסטוריה של המבצר
### בניית המבצר
ב-1930 אישרה ועדת ה CORF את הקמת המבצר במקומו הנוכחי ותהליך הבנייה נמשך בשנים 1930–1935.

עם סיום הבנייה אויש המבצר על ידי כ-770 חיילים ו-26 קצינים שהשתייכו ליחידות הבאות:
* רגימנט הרגלים ה-167 
* רגימנט הארטילריה ה-151 
* בטליון מהנדסי הביצורים ה-203 שכלל יחידות מרגימנט ההנדסה ה-2 , מרגימנט האיתות ה-18  ומרגימנט ההנדסה ה-15 

### מלחמת העולם השנייה
במהלך הפלישה של גרמניה לצרפת, במאי ויוני 1940, לא נערך במקום קרב משמעותי. עם זאת, בתקופה של 17–21 במאי ירו תותחי המבצר על כוחות גרמנים שתקפו את מבצר אוברהייד 14A הסמוך.

ב-14 ביוני 1940 ניתנה הוראה לחיילי מצדיות הרגלים שלייד המבצרים הגדולים לנטוש אותן ולסגת דרומה כשהמבצרים הגדולים מחפים עליהם. נסיגה זו נוצלה על ידי הגרמנים להשתלט עם השטחים שבין המבצרים הגדולים דבר שהפך את המבצרים לאיים מבודדים. מצב זה הכניס את המבצרים למצב התגוננות וירי על הגרמנים עד כניעת צרפת. במיוחד קשה היה מצבו של מבצר ביליג A18 שעמד בתקיפות חזקות של הגרמנים והארטילריה של מבצר מטריש ירתה מאות פגזים על סביבתו וגרמה לנפגעים רבים בכוחות הגרמנים.

ב-22 ביוני 1940 נחתם הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת לפיו על חיילי המבצר לצאת מהמבצר ולהיכנע ב-4 ביולי. לפי אותו הסכם היה על החיילים למסור את כל הציוד במבצר לגרמנים ללא נזק. באותו יום אכן יצאו החיילים הצרפתים מהמבצר כשהחיילים הגרמנים מצדיעים להם כהערכה על עמידתם האיתנה והאופן בו סייעו להגן על ביצורים שכנים.

הגרמנים השתלטו על המבצר וחקרו את כל מערכות ההפעלה שלו. בשנים 1943–1944 התמודדו הגרמנים עם הפצצות בעלות הברית והסבו את החלקים האחוריים של המבצר (מחסן תחמושת M1, תחנת הכוח ומגורי החיילים) למשרדים ולמפעל תת-קרקעי. כמו כן ערכו הגרמנים ניסויים עם מטענים בצורת פצצות על הבלוקים.

בנובמבר 1944 אויש המבצר על ידי דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19 הגרמנית. חיילי דיוויזיה זו ניסו להאט את התקדמותה של דיוויזיית הרגלים ה-90 האמריקאית אך לא הצליחו והמבצר נכבש בהתנגדות מינורית.

## לאחר המלחמה
עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר צבא צרפת לשלוט על מבצרי קו מאז'ינו.
בתקופת המלחמה הקרה חששה צרפת ממתקפה של חברות ברית ורשה על מדינות מערב אירופה לכן הפכה רבים ממבצרי הקו לעמדות פיקוד והאזנה, מחנות צבא ועמדות תותחים.

לאחר פיתוח הנשק הגרעיני בצרפת ירד החשש ממתקפה מהמזרח ולאור עלויות תיחזוק המבצרים החל צבא צרפת למכור את המבצרים בשוק הפרטי. ברוב המקרים היו הרוכשים איכרים שרצו לעבד את האדמות שמעל המבצר. במספר מקרים היו אלו עמותות שימור מורשת שרכשו את הזכויות על מבצרים ושיפצו אותם לטובת ביקורים של הציבור. במקרה של מבצר מטריש המשיך הצבא לשלוט בו.

המבצר נבנה על אדמה עשיר במינרל אנהידריט ועם השנים נמצא שמינרל זה ספג מים והתנפח. תופעה זו גרמה ללחץ של האדמה שעוטפת את המבצר דבר שגרם לדפורמציה של הקירות והרצפה. כמו כן גרמה הרטיבות, שנספגה באדמה מסביב, לחלחול מים לקירות המבצר דבר שהפך את חללו הפנימי ללח וטחוב והביא להתפוררות הבטון.

בסופו של דבר גרמו תנאים אלו לצבא לנטוש את המבצר (לאחר פינוי כלי הנשק ממנו). בהמשך החליט הצבא לערום אדמה על כניסותיו כדי למנוע כניסת סקרנים, ונדליסטים וגנבי מתכות.

ההזנחה של המבצר גרמה לכך שרובו ככולו מכוסה בצמחייה פראית שמקשה על זיהוי מרכיביו.

## לקריאה נוספת

* Mary, Jean-Yves; Hohnadel, Alain; Sicard, Jacques. Hommes et Ouvrages de la Ligne Maginot, Tome 1. Paris, Histoire & Collections, 2001. 
* Mary, Jean-Yves; Hohnadel, Alain; Sicard, Jacques. Hommes et Ouvrages de la Ligne Maginot, Tome 2. Paris, Histoire & Collections, 2003. 
* Mary, Jean-Yves; Hohnadel, Alain; Sicard, Jacques. Hommes et Ouvrages de la Ligne Maginot, Tome 3. Paris, Histoire & Collections, 2003. 
* Mary, Jean-Yves; Hohnadel, Alain; Sicard, Jacques. Hommes et Ouvrages de la Ligne Maginot, Tome 5. Paris, Histoire & Collections, 2009. 
* Allcorn, William. The Maginot Line 1928-45. Oxford: Osprey Publishing, 2003. 
* Kaufmann, J.E. and Kaufmann, H.W. Fortress France: The Maginot Line and French Defenses in World War II, Stackpole Books, 2006. 
* Kaufmann, J.E., Kaufmann, H.W., Jancovič-Potočnik, A. and Lang, P. The Maginot Line: History and Guide, Pen and Sword, 2011. 


## קישורים חיצוניים

* 
* מבצר מטריש, באתר mablehome.com  (בארכיון האינטרנט)
* מבצר מטריש, באתר wikimaginot.eu 
* מבצר מטריש, באתר lignemaginot.com
* מבצר מטריש, באתר alsacemaginot.com
* מבצר מטריש, באתר gallery.dralzheimer.stylesyndication.de  (בארכיון האינטרנט)
* מבצר מטריש, בדף Historian's Post בפייסבוק, 8 בפברואר 2020 
* מבצר מטריש, באתר fr.aroundus.com 
* , 2025

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה
מטריש
מטריש
קטגוריה:גראנד אסט: מבנים