open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'יימס אלרוי

**ג'יימס אלרוי** (באנגלית: **James Ellroy**; נולד ב-4 במרץ 1948) הוא סופר אמריקאי. מהבולטים שבין סופרי הספרות הבלשית כיום.

## קורות חיים
ג'יימס אלרוי נולד בשנת 1948 בלוס אנג'לס קליפורניה. חווה ילדות קשה. הוריו התגרשו בילדותו המוקדמת והוא נשאר בחזקת אמו שהייתה שתיינית ורודפת גברים. בגיל עשר בחר לחיות אצל אביו. בבואו יום אחד ביוני 1958 לבקר את אמו מצא אותה מונחת עירומה ומתה כתוצאה מחניקה. תעלומת רצח האם לא נפתרה והיא מלווה את אלרוי כל חייו ומוצאת את ביטויה ביצירתו.

אלרוי מצא הקבלה בין רצח אמו לתעלומת הדליה השחורה, תעלומת רצח משנות הארבעים בה נמצאה גופה עירומה של אישה.

אלרוי סולק מבית הספר התיכון ובגיל שבע עשרה התגייס לצבא, שגם ממנו סולק. הוא החל לחיות חיים של עבריין זוטר העוסק בגנבה מחנויות ובפריצות, נעצר פעמים רבות, הורשע ואף נכלא למספר חודשים. לאחר שמצא עבודה כנושא כלים במגרש גולף, החל לשקם את עצמו, עבר תהליך גמילה מסמים והרבה בקריאה, בעיקר של ספרים בלשיים, שמהם קרא לדבריו מאות אחדות, והחל בכתיבה. ספרו הראשון יצא לאור בשנת 1981 וזכה להכרה ולפרסום.

אלרוי הצליח לשקף בספריו את האווירה, סגנון החיים וסגנון הדיבור שרווחו בלוס אנג'לס בשנות הארבעים והחמישים. אלרוי כתב ארבעה ספרים המכונים "רביעיית אל-איי" שעסקה בתקופה זאת. הראשון שבהם הוא "הדליה השחורה" משנת 1987, שבו העלה פתרון בדיוני לתעלומה זו.

בשנות התשעים החל לכתוב על תקופה אחרת בארצות הברית והיא תקופת שנות השישים. בספריו על תקופה זו שילב נושאים הנוגעים לרצח קנדי.

מספריו תורגם לעברית עד כה ספר אחד בלבד והוא "סודות אל-איי", שהופיע בשנת 2004 בהוצאת "עם עובד". ההקדשה לספר היא: "למארי דוהרטי אלרוי" - לזכר אמו.

ספר זה עובד לסרט קולנוע עטור פרסים משנת 1997 (שלושים פרסי אוסקר לשנת 1997 בקטגוריות השונות) בהשתתפותם של קווין ספייסי, קים בייסינגר, ראסל קרואו ודני דה-ויטו.

ג'יימס אלרוי חי כיום במדינת קנזס עם אשתו השנייה.

## קישורים חיצוניים

* גיימס אלרוי באתר עם עובד

* 
* 

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
איגור סיקורסקי

**איגור איבנוביץ' סיקורסקי** (באנגלית: **Igor Ivanovich Sikorsky**; רוסית: **Игорь Иванович Сикорский**; אוקראינית: **Ігор Іванович Сікорський**; 25 במאי 1889 – 26 באוקטובר 1972) היה מהנדס אמריקאי ממוצא אוקראיני. רבים זוקפים לזכותו את הצלחת התפתחות המסוק. מייסד חברת סיקורסקי.

## ביוגרפיה
סיקורסקי נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). למד בעיקר בביתו לפי תוכנית שבנתה לו אימו ובסנקט פטרבורג. כבר מצעירותו התעניין בתעופה ובמיוחד במסוקים, ב־1909 בנה את המסוק הראשון שלו, אך זה לא צלח להמריא. לאחר פיתוחים רבים הצליח להגיע לריחוף של מספר שניות באוויר ולא יותר מכך. בשנת 1910 התייאש מהמסוקים ופנה לרעיון חדש באותה עת - מטוס רב מנועי.

סיקורסקי היה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, ואף היה טייס הניסוי בטיסתו הראשונה של מטוס זה ב־13 במאי 1913. מטוסיו של סיקורסקי שימשו את רוסיה כמפציצים במלחמת העולם הראשונה תחת השם "איליה מורומץ".

בעקבות המהפכה הבולשביקית עבר ב־1917 לצרפת, וב־1919 היגר לארצות הברית. בראשית דרכו היה חסר כל והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים למהגרים רוסים. לאחר שצבר מעט כסף בנה מטוס נוסעים בן 15 מקומות, הבנייה נקלעה לקשיים כספיים והסתיימה רק הודות לתרומה של 5,000 דולר מהמלחין סרגיי רחמנינוב. מטוס זה התרסק בטיסתו הראשונה, אך דגם משופר בשם A-29 זכה להצלחה גדולה.

סיקורסקי פיתח וייצר גם מטוסים אמפיביים דו־מנועיים. מטוס הסיקורסקי S-42 היה עמוד השדרה של חברת התעופה פאן אמריקן ואיפשר לה לפתוח קווים טרנס אטלנטיים ארוכים. בשל כך כונה המטוס גם בכינוי Pan Am Clipper.

בשנת 1938, אחרי שנים של פיתוח פרטי, הצליח לשכנע את ממשלת ארצות הברית להקציב שני מיליון דולר לחקר תעופה בעזרת מסוקים. הפיתוח הוביל לבנייתו של המסוק VS-300. ה־VS-300 יצר את ההבדל המשמעותי ביותר בין עיצוב "הכנפיים המעופפות" לבין כלי טיס מעשי שמאפשר שימושים צבאיים. ה־VS-300 אכן היה שונה באופן מהותי מהמודלים הראשוניים. פיתוחו של סיקורסקי היווה התקדמות רצינית במסוקים ובעקבותיו הגיעו פיתוחים נוספים.

ב־24 במאי 1940 טס ה־VS-300 לראשונה. הוא היה מצויד ברוטור תלת־להבי, ברוטור זנב קטן לייצוב ובמנוע בוכנה בן 75 כוחות סוס. ב־1941 טס כבר המסוק במשך יותר משעה.

החברה מייסודו, Sikorsky Aircraft Corporation, פעילה גם בימינו ומהווה את אחת מיצרניות המסוקים המובילות בעולם. סיקורסקי גם הקדיש מזמנו לפעילות באגודת פושקין וטולסטוי בארצות הברית.

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:מדענים רוסים
קטגוריה:מדענים אוקראינים
קטגוריה:מהנדסים רוסים
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה אמריקאים
קטגוריה:סיקורסקי
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:מדענים שהיגרו לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1972
קטגוריה:זוכי מדליית ג'ון סקוט
משחק פעולה ממוחשב

[שמאל|ממוזער|250px|[צילום מסך של משחק הפעולה "Abuse" משנת 1996]]
**משחק פעולה ממוחשב** (**Action game**) הוא שם כולל לסוגת משחקי וידאו ומשחקי מחשב שמתמקדת באתגר פיזי ויכולות ביצוע. משחקים אלה מתאפיינים בדרך כלל בדרישה מהשחקן לתזמון, קואורדינציה ותגובות מהירות. סוגה זו מכילה מספר רב של תתי-ג'אנרים, בהם מתבלטים משחקי היריות והלחימה.

משחקי הפעולה הם תכופות משחקי יריות בהם מנסים להרוג את האויבים על מנת להתקדם בשלב ובמשחק, משחקים אלו עושים שימוש בנשקים מציאותיים או עתידניים. יש גם משחקים שבהם מככבים כלי נשק קרים או ללא כלי נשק בכלל וגם מינון האלימות והאקשן משתנה ממשחק למשחק, למעשה כל משחק שמתמקד באתגר פיזי נחשב למשחק פעולה, כמו משחקי הפלטפורמה או משחקי קליעה למטרה, שבהם רמת האלימות נמוכה לעיתים רבות ואף מינימלית. משחקי הפעולה נמדדים בעיקר במהירות המשחק, ברמת הקושי ובתגמול השחקן בבונוסים על הצלחות בעולם המשחק. ברוב משחקי הפעולה, העלילה אינה מהווה מרכיב מרכזי, מכיוון שמפתחי המשחק מעדיפים להשקיע יותר בהנאה של השחקן מעולם המשחק מאשר ברעיון או בסיפור שעומדים מאחוריו. עם זאת, בסדרות רבות של משחקי פעולה ניתן כיום יותר דגש על העלילה ואופן בנייתה על ידי השחקן - במיוחד במשחקי ירי.
עם זאת, ישנם בקטגוריה זו משחקי פעולה המבוססים על אמנויות לחימה נקייה כגון: מורטל קומבט, טקן ועוד.

משחקי הפעולה מתחלקים בכלליות לשני סגנונות; משחקי פעולה מגוף ראשון, בהם עולם המשחק נחווה דרך עיניה של הדמות אותה מגלם השחקן, ומשחקי פעולה מגוף שלישי, קטגוריה גנרית המכילה את מרבית המשחקים שאינם שייכים לסגנון הקודם. דוגמה למשחק בגוף ראשון היא המשחק או.די.טי: לברוח או למות של פסייגנוסיס (psygnosis) משנת 1998.

## תתי-סוגות
### משחק פעולה מגוף ראשון
[שמאל|ממוזער|200px|צילום מסך של משחק הפעולה מגוף ראשון [Freedoom המבוסס על המשחק DOOM]]
משחקי פעולה מגוף ראשון הם משחקים בהם מתבונן השחקן על העולם מעיניה של הדמות אותה הוא משחק. המטרות במשחקים אלה מגוונות, אך כוללות לרוב יריית תחמושת מרובה לעבר אויבים רבים וחיסול אויבים מרובים ככל הניתן.

מצב בו השחקן משחית את גווייתו של האויב נקרא גיב

### משחק פעולה מגוף שלישי
[שמאל|ממוזער|200px|צילום מסך של משחק הפעולה מגוף שלישי [Dead Justice]]
משחקי פעולה מגוף שלישי הם משחקי פעולה בהם אין השחקן מתבונן על המשחק מעיניה של הדמות אותה הוא משחק (כמו במשחקי הפעולה מגוף ראשון) אלא נראה כאילו הוא משקיף עליה מאחור ומלמעלה. ההבדל הזה בזווית הראייה של השחקן יוצר הבדלים משמעותיים במשחק - הוא מאפשר לשחקן ראייה רחבה יותר של סביבתו ומאפשר לו להגיב על התקפות המגיעות ממספר כיוונים שונים. כגון: משחק היריות המפורסם - Tanki Online

### משחקי לחימה

### משחקי מכות

## מבחר משחקי פעולה
*DOOM
*Half-Life
* Quake
* Unreal
*Far Cry
*Call Of Duty
*Grand Theft Auto

## ראו גם
* משחקי-לחימה

*
פעולה ממוחשב
יהודה

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה שמקורם בתנ"ך
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
אשר (דמות מקראית)

[ממוסגר|שמאל|סרטוט [פורטוגל|פורטוגזי]]
**אָשֵׁר** היה דמות מקראית, בנו השמיני של יעקב מאשתו זלפה שפחת לאה, וצאצאיו היו שבט אשר. בניו של אשר היו .  על פי המדרש, חי 123 שנה, וכשיצאו בני ישראל ממצרים לקחו עמם את עצמותיו, וכאשר סיימו להתנחל בארץ בשנת ב'תצ"ה (1265 לפני הספירה) קברוהו בקדש נפתלי. 

לפי ספר היובלים נולד בב' בשבט.

לפי ספר הישר היה נשוי לעדון בת אפלל אך היא מתה ללא ילדים, לאחר מותה נישא להדורה בת אבימאל בן עבר וממנה נולדו ילדיו, יחד איתה אימץ את ביתה, שרח.
## מדרש שמו
מקור שמו מוסבר ב:  נשים אשר הכירו את לאה כאומללה בעקבות עקרותה אמרו 'אשריה', ועל כן נקרא שם הבן הנולד 'אשר'. לדעת ליאורה רביד הכוונה כנראה לאישה אחת וזו רחל, שקנאה ללאה וזאת הסיבה להודות לאל.

## סמל השבט
אבנו של אשר בחושן הייתה - תרשיש. במדרש תלפיות כותב על אבנו של אשר:השערות שונות נאמרו בזיהוי אבן התרשיש:
טקסט=אבן כריזוליט|ממוזער|אבן כריזוליט
* פליניוס הזקן, בן המאה הראשונה לספירה, מזהה את התרשיש כ- Chrysolitos, כריזוליט. 
* גם יוסף בן מתתיהו וגם תרגום השבעים מזהים את התרשיש ככריזוליט.
* תרגום אונקלוס מתרגם **כרום ימא**, כלומר **אבן הים**.
* תרגום המלך ג'יימס גורס בריל.
* גם תרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מכוון לבריל.
* מכון המקדש זיהו את האבן עם אקוומרין.
מאחר שאקוומרין הוא סוג של בריל, הרי שתרגום זה לתרשיש מקובל ונפוץ.

## ברכת יעקב לאשר
בברכת יעקב לבניו טרם מותו, הבטיח לאשר נחלה פוריה, אשר תניב לו מַעֲדַנֵּי-מֶלֶךְ, כמו שנאמר .

## עץ משפחה
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:

## צאצאי אשר
בספר דברי הימים מפורטת רשימת צאצאיו של אשר:

## קברו

ממוזער|קבר אשר ונפתלי בני יעקב בקדש נפתלי
לפי ספרות חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ להיקבר שם.
ובספר הישר מסופר: 
כיום מצוין קברו בכביש 899 מול תל קדש נפתלי. המקורות לכך הם בעיקר מהמאה ה-17. יום פטירתו הוא כ' בשבט לפי התאריך העברי, כמובא במדרש ילקוט שמעוני.

מסורת שומרונית מזהה את קבר אשר בנבי טובא, בטובאס שבשומרון.

החוקר זאב "ז'אבו" ארליך הציע לזהות מסורת על קבורת אשר במסגד בצפון-מזרח העיר העתיקה בשכם בשם "ג'מעה אל-אנבייה". לדבריו מצבה עתיקה במבנה הזכירה שם הדומה לאשר, יחד עם שמות אחרים הדומים לזבולון ויששכר.

## שבט אשר

## ראו גם

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

## קישורים חיצוניים

* אשר בן יעקב באתר "אהלי צדיקים"

## הערות שוליים

קטגוריה:בני יעקב
קטגוריה:אישים בפרשת ויצא
קטגוריה:יורדי מצרים
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהגיעו לגיל 110
קטגוריה:שבט אשר
קטגוריה:אפונימים
שיטת סטניסלבסקי

**שיטת סטניסלבסקי** היא שיטת משחק בתיאטרון שפותחה על ידי הבמאי הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי.

## השיטה והתפתחותה
אלמנט מרכזי בגלגולה המוקדם של השיטה היה "זיכרון רגשי/חושים" והיה מבוסס על הרגש. כך למשל, אם השחקן צריך לבכות, הוא חושב על דבר עצוב שקרה לו או למישהו קרוב לו, ואם השחקן צריך לצחוק או לגחך, הוא חושב על דבר מצחיק וכך הלאה.

סטניסלבסקי הגדיר את שיטת המשחק המזויפת והשלילית כ"הרגשה שחקנית" - אמצעים מזויפים בהם משתמש השחקן כדי להציג או להראות את מצביה הרגשיים והפנימיים של הדמות. לדוגמה: שחקן המשחק דמות תמימה מעמיד פני תמים, מדבר בקול ילדותי או מציג עיניים ילדותיות-תמות.

את ההרגשה הנכונה ששחקן צריך להרגיש, ההרגשה אליה שיטת המשחק שלו שואפת, הגדיר סטניסלבסקי כ"הרגשה יצירתית" - מצב נפשי בו השחקן מתנהג באופן מציאותי יותר ו"רחובי" או "בגובה העיניים" יותר. ב"הרגשה היצירתית" מתנהג השחקן כך ש"אילו במציאות הייתי הדמות בסיטואציה הזו, ככה הייתי מתנהג".

השיטה מחולקת לשני נושאים:

# עבודת השחקן על עצמו:
#*פיתוח מיומנות של "התבוננות במציאות" (בצורה של צופה מהצד, פסיבי)
#*עבודה על קולו וגופו של השחקן (שיהיו דומים לדמות)
#*עיבוד טכניקה נפשית שמאפשרת לשחקן "הרגשה יצירתית"
# עבודת השחקן על תפקידו:
#*הגדרת המניע העיקרי של הדמות (הטריגר שמוביל אותה בסצנה או במחזה)
#*לימוד והתחקות אחר אנשים הדומים לדמות
#*השחקן צריך להיכנס לנעליה של הדמות באמצעות "זיכרון חושי" ו"זיכרון רגשי"

על מנת להשיג יעדים אלו לפי שיטת סטניסלבסקי, על השחקן הצעיר להופיע לפני קהל רק כאשר הוא מפנים עקרונות אלו.

תלמידו של סטניסלבסקי, ריצ'רד בולסלבסקי, הביא את השיטה לארצות הברית והשפיע על שחקנים, במאים ומורים למשחק, אשר הקימו ביחד את קבוצת תיאטרון (Group Theater) ממנה צמח בשנות ה-40 בית הספר "אולפן השחקנים" (The Actor's Studio).

ב-14 השנים האחרונות של חייו שינה סטניסלבסקי כיוון והכניס לשיטת העבודה שלו כלי שעד אז לא הוזכר בה - ניתוח טקסט ואימפרוביזציה כדרך לבניית תפקיד.
הוא זנח את "הזיכרון הרגשי/החושי", ואף התכחש אליו בכמה הזדמנויות. במקום רגשות הוא התמקד עתה בעולם הדימויים אותו יוצר השחקן כמעיין ליצירתיות ואף לביטוי רגשי. את כיוון העבודה הזה שנודע כשיטת הפעולות הפיזיות המשיכו לפתח יורשיו. בין הידועים בהם היו תלמידתו מריה קנבל, מהפדגוגיות המשפיעות ביותר על עולם התיאטרון הרוסי בתקופה הסובייטית, ותלמידה אנטולי וסילייב, מחשובי הבמאים של אירופה בימינו.

## ראו גם
*לי סטרסברג
*משחק מתודי

## קישורים חיצוניים

* תחילת הדרך - אחד משחקניו של סטניסלבסקי מספר על המפגש הראשון עמו 
* 
* 
* 

קטגוריה:מונחים בתיאטרון
משפט דה ברנז'

**משפט דֶה בְּרַנְזְ**' (נקרא בתחילה **השערת בִּיבֶּרְבָּךְ** (Bieberbach) או **השערת המקדמים**), הוא השערה בתורת הפונקציות המרוכבות, שהועלתה בשנת 1916 על ידי לודוויג ביברבך, והוכחה ב-1985 על ידי לואי דה ברנז'. לאחר פרסום ההוכחה, נמצאו להשערה הוכחות קצרות יותר.

## ההשערה
תהי f פונקציה אוניוולנטית על עיגול היחידה, כלומר פונקציה הולומורפית המוגדרת על עיגול היחידה \ \{z: |z| וחד-חד-ערכית שם. אז המקדמים \ a_n בפיתוח טיילור \ f(z)=\sum_{n=1}^\infty a_n z^n של הפונקציה מקיימים \vert a_n \vert \leq n\vert a_1\vert.

## תוצאות חלקיות לאורך ההיסטוריה
בשנת 1916, הוכיח ביברבך את הטענה עבור n=2, והעיר שהיא "אולי" נכונה לכל n. צ'ארלס לוונר (Lowener) הוכיח את הטענה למקרה שבו n=3 ב-1923. השיטות של לוונר עמדו בבסיסן של ההוכחות לכמה מקרים נוספים:
* n=4,  (Garabedian ו-Schiffer ב-1955);
* n=6,  (Ozawa ב-1969 ו-Pederson ב-1968);
* n=5,  (Pederson ו-Schiffer ב-1972).
דייוויד הורוביץ (Horowitz) הוכיח בשנת 1979 כי מתקיים \forall n : |a_n| \le 1.0657n.

דה-בראנז', שהמשיך את רעיונותיו של לוונר, הוכיח כאמור את הטענה לכל n. התוצאה נחשבת לאחת התוצאות החשובות ביותר באנליזה מרוכבת במאה ה-20.

## שימושים

תחום אחד שבו למשפט הייתה השפעה הוא בחקר משוואות דיפרנציאליות. ניתן להשתמש במשפט כדי לקבוע את קיומם וייחודם של פתרונות לסוגים מסוימים של משוואות דיפרנציאליות, שיש להן השלכות חשובות על המודל והניתוח של מערכות פיזיקליות וביולוגיות שונות.
בנוסף, המשפט יושם גם על חקר התפלגות המספרים הראשוניים, תחום במתמטיקה שמשך עניין של מתמטיקאים רבים ויש לו השלכות חשובות על חקר ההצפנה ועיצוב מערכות תקשורת מאובטחות.

## ראו גם
* פונקציה אוניוולנטית
* השערת גודמן

## הערות שוליים

דה ברנז'
אפרים

**אֶפְרַיִם** הוא דמות מקראית, בנו השני של יוסף. לפי ספר בראשית הוא נולד במצרים במהלך "שבע השנים הטובות"; אמו הייתה אסנת בת פוטי פרע. צאצאיו היו שבט אפרים.

מקור שמו של אפרים מוסבר בספר בראשית שהוא מלשון רוב וריבוי: .

## היסטוריה
בתנ"ך קיימות שתי מסורות אודות תולדותיו של אפרים. על פי המסורת הראשית, המופיעה בבראשית מא, אפרים נולד במצרים ומת במצרים. על פי מסורת אחרת, המופיעה בדברי הימים א ז, אפרים חי בארץ כנען, בניו נהרגו בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בנתה שארה בתו שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ ישראל טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ.

[250px|ממוזער|שמאל|[יעקב מברך את בני יוסף (גוארצ'ינו)|יעקב מברך את בני יוסף, ציור מעשה ידי גוארצ'ינו]]
## ברכת יעקב

כשהביא יוסף את בניו אפרים ומנשה לאביו יעקב כדי שיברכם, הוא החזיק את אפרים בימינו, כדי שיעקב יחזיקו בשמאלו - ואת מנשה יברך יעקב בימינו, משום שמנשה היה הבכור. אולם יעקב שיכל את ידיו והניח את יד ימינו על אפרים בעת שברך את נכדיו: "המלאך הגואל אותי מכל רע יברך את הנערים ויקרא בהם שמי ושם אבותי אברהם ויצחק וידגו לרב בקרב הארץ". למרות מחאת יוסף, מבהיר יעקב כי הוא עושה זאת במכוון ("יָדַעְתִי בְנִי יָדַעְתִי") ומציין כי מנשה "יִהְיֶה-לְעָם" אולם "אָחִיו הַקָטֹן (אפרים) יִגְדַל מִמֶנוּ, וְזַרְעוֹ, יִהְיֶה מְלֹא-הַגוֹיִם".

כך מתואר הסיפור בפסוקי התורה: 

לצאצאי אפרים מתייחס גם יהושע בן נון.

## ראו גם
* שבט אפרים
* נחלת שבט אפרים
* שארה

## לקריאה נוספת
* יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, **לא כך כתוב בתנ"ך**. תל אביב: למשכל, 2004. עמ' 145–150.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר בראשית
קטגוריה:יוסף בן יעקב
קטגוריה:פרשת מקץ
קטגוריה:שבט אפרים
קטגוריה:אפונימים
אנטיוכוס הראשון

**אנטיוכוס הראשון (סוֹטֶר)** ("המושיע") (324 או 323 לפנה"ס – 262 או 261 לפנה"ס) מלך בממלכה הסלאוקית בין השנים 281 ל-261 לפנה"ס. הוא היה פרסי למחצה; אמו אפאמי  הייתה אחת מהנסיכות המזרחיות ששידך אלכסנדר כרעיות לגנרלים שלו בשנת 324 לפנה"ס.

אנטיוכוס שלט בממלכה יחד עם אביו סלאוקוס הראשון (מייסד הממלכה הסלאוקית) מאז שנת 291 לפנה"ס. לאחר רצח אביו על ידי תלמי קראונוס בשנת 281 לפנה"ס, עמדה בפניו המשימה המורכבת של שמירת האימפריה בשלמותה; כמעט מיד לאחר שעלה לשלטון פרץ מרד בסוריה. הוא נאלץ להשכין שלום במהרה עם תלמי קראונוס, רוצח אביו, וויתר לו על מוקדון ושטחים נוספים באזור יוון. הוא גם לא הצליח להקטין את כוחם של שליטי אסיה הקטנה.

בשנת 278 לפנה"ס פרצו הגאלטים (כך קראו לגאלים באזור זה של העולם) לאסיה הקטנה, ונראה כי הניצחון שנחל אנטיוכוס מול פלישה זו הוא שהעניק לו את התואר "סוטר" ("המושיע" ביוונית).

בעת היפרדות בתי סלאוקוס ותלמי בשנת 301 לפנה"ס, נותרו שטחי ארץ ישראל שאלה פתוחה. הארץ הייתה תחת שלטון בית תלמי, אולם הסלאוקים המשיכו לטעון לבעלות. בשנת 275 לפנה"ס הובילה שאלה זו למלחמה הסורית הראשונה. המלחמה לא שנתה באופן מהותי את גבולות שתי הממלכות, למעט אולי שינויי בעלות על ערי גבול כמו דמשק ואזורי חוף באסיה הקטנה.

ב-262 לפנה"ס ניסה אנטיוכוס לעצור את כוחה הגדל של ממלכת פרגמון, שהתפתחה באסיה הקטנה, אולם הוא נחל תבוסה צבאית ליד סרדיס ומת עוד באותה שנה. לפני מותו הוא הוציא להורג את בנו סלאוקוס באשמת מרד. יורשו היה בנו השני, אנטיוכוס השני.

## קישורים חיצוניים

* 

אנטיוכוס 01
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
רשימה מקושרת של XOR

**רשימה מקושרת של XOR** היא רשימה מקושרת דו כיוונית אשר מנצלת את פעולת הXOR על מנת לחסוך בזיכרון. בזמן שברשימה מקושרת דו כיוונית רגילה נדרשים שני משתנים אשר מחזיקים את הכתובת של האיבר הקודם ושל האיבר הבא (כפי שמוצג בתרשים הבא):

שמאל|ממוזער|400px

ברשימה מקושרת של XOR, המידע של שני השדות שמורים במשתנה כתובת בודד, אשר שומר את ערך ה - XOR המתקבל מהכתובת הקודמת והכתובת הבאה בתור (כפי שמוצג בתרשים הבא):

שמאל|ממוזער|400px

לדוגמה, כאשר עוברים על הרשימה משמאל לימין, אם אנו נמצאים בתא B, אנו ניקח את הכתובת של התא הקודם - A - ונבצע עליו פעולת XOR יחד עם הערך שנמצא במשתנה בתא B. כתוצאה מהפעולה, נקבל את כתובת התא C ונוכל להמשיך לעבור על הרשימה. בדומה, אם נלך מהכיוון ההפוך, אנו ניקח את הכתובת של תא C ונפעיל עליו פעולת XOR יחד עם הערך שנמצא במשתנה בתא B, כדי לקבל את כתובת A.

מכך יוצא שכדי לעבור על הרשימה בכיוון כלשהו מנקודה מסוימת, אנו נזדקק לכתובות של שני תאים סמוכים, ולא רק אחד כמו ברשימה מקושרת רגילה. למרות זאת, זהו חיסכון ניכר בזיכרון - אנו נזדקק למספר קבוע של משתנים (שניים) כדי להחזיק את הכתובות של התאים הרצויים, ונחסוך בחצי הזיכרון שדרוש לרשימה מקושרת דו צדדית רגילה (גודלו של זיכרון זה תלוי ברשימה ולכן אינו קבוע ויכול, תאורטית, להיות בלתי מוגבל).

למרות החיסכון בזיכרון, השימוש בטריק התכנותי הזה אינו מקובל או מומלץ מהסיבות הבאות:
* כלי ניפוי שגיאות סטנדרטיים אינם מסוגלים לעקוב אחר שרשרת XOR, דבר שהופך את תהליך ניפוי השגיאות לקשה ומסורבל יותר.
* הוזלת הזיכרון, והגדלת נפחו באופן מתמיד הופכים את החיסכון בזיכרון המתקבל מטריק זה לשולי ולא כדאי.
* מרבית תוכניות איסוף הזבל לא עובדות עם מצביעים שאינם ישירים.
* הקוד הנדרש לכתיבת מימוש זה ברור פחות מהקוד הנדרש לכתיבת רשימה מקושרת דו כיוונית סטנדרטית.

## ראו גם
* אלגוריתם ההחלפה של XOR

קטגוריה:מבני נתונים
חשמל סטטי

שמאל|ממוזער|250px|שערות הילדה נטענו במטען חיובי עקב חיכוך עם המגלשה, והן דוחות זו את ומזדקרות. השערות נמשכות גם למטען שלילי שעל המגלשה.
[ממוזער|300px|פתיתי [פוליסטירן מוקצף, המשמשים לאריזה, נצמדים לפרוות חתול עקב חשמל סטטי]]

**חשמל סטטי** היא תופעה פיזיקלית שבה נוצרים על פני חומר כלשהו יונים שליליים או חיוביים כתוצאה ממגע עם חומר אחר. במילים אחרות נוצר עליו עודף או חוסר של אלקטרונים. כאשר החומר הטעון במטען אלקטרו-סטטי נמצא בקרבת חומר נייטרלי או חומר עם מטען הפוך, נוצר ביניהם הפרש מתח שמתפרק בצורת ניצוץ חשמלי.

## הסבר פיזיקלי
לחומרים שונים יש דרגה שונה של משיכה לאלקטרונים (האפקט הטריבואלקטרי). לדוגמה, שיער אדם תורם אלקטרונים בקלות, ולעומתו גומי וחומרים פלסטיים הם לוקחי אלקטרונים. כאשר משפשפים בלון על השיער אלקטרונים עוברים מהשיער לבלון, כך נוצר על השערות מטען חיובי שגורם להן להימשך לעצמים עם מטען שלילי (וגם להידחות זו מזו) ולעמוד על קצותיהן.

בדרך כלל עצמים העשויים מחומר מבודד כגון צמר, גומי, פלסטיק או ספוג, הגורם למעבר אלקטרונים מפני השטח של עצם אחד לשני וגורם לעצם אחד להיות טעון בעודף מטען שלילי ולעצם השני להיות בעל עודף במטען חיובי. בניגוד לדעה עממית רווחת, אין צורך בחיכוך לצורך מעבר המטענים אלא די במגע. חיכוך אפקטיבי יותר משום שבמהלך תנועת חיכוך נוצר מגע וניתוק בין שני הגופים המתחככים מספר רב של פעמים.

בתנאי מזג אוויר יבש, המוליכות של האוויר קטנה וכך כמות רבה יותר של מטענים עלולה להצטבר. התופעה מוכרת בחיי היום יום בעיקר לאחר נסיעה במכונית בחורף, כאשר נגיעה בדלת המכונית לאחר נסיעה גורמת לפריקת המטען בצורת ניצוץ. הגורם ליצירת החשמל הסטטי הוא מעבר מטענים כתוצאה מהחיכוך בין מושב המכונית לבין הנוסע. חוסר האיזון במטענים בגוף הנוסע גורם להתפרקות בצורת ניצוץ ברגע שנוגעים במוליך מתכתי כדוגמת דלת המכונית.

לרוב ניצוצות חשמליים כתוצאה מהתפרקות מטען סטטי גורמים לאי נוחות בלבד, אבל במקרים מסוימים הם עלולים לגרום לנזק ממשי. לדוגמה, התקנים אלקטרוניים כגון שבבים עלולים להינזק כתוצאה מהתפרקות של חשמל סטטי דרכם, ולכן רצוי לגעת בחפץ מוארק על מנת לפרוק את המטען הסטטי בגוף, לפני שנוגעים ברכיבים אלקטרוניים או במעגלים מודפסים. סכנה אחרת היא יצירת דליקות בתחנות דלק.
סכנות רבות אלה בחיי היום יום אילצו אנשים למצוא דרך כדי שהמטען הזה יתפרק ללא פגיעה בסביבה. למשל במכלית דלק ניצוץ של חשמל סטטי יכול להיות מאוד קטלני ולכן מובנית על המכלית שרשרת הארקה, אשר בעזרתה החשמל הסטטי נפרק ללא פגיעה במכלית.

התפרקות מטען סטטי בקנה מידה גדול יותר היא הגורם לברק.

## ראו גם
* מחולל ואן-דה-גראף
* האפקט הטריבואלקטרי

## קישורים חיצוניים

* צמ"ד אונליין (מכון ויצמן) – שאל את המומחה: איך נוצר חשמל סטטי והאם ניתן לאגור אותו?

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חשמל
דן

ממוזער|250px|קבר דן מזרחית להר תבור
**דָּן** הוא דמות מקראית, בנו של יעקב מבלהה שפחת רחל, וצאצאיו היוו את שבט דן.

## מדרש שמו
100px|ממוזער|שמאל|ברכת יעקב לדן
[ממוזער|220px|המצבה על המקום המיוחס כיום לקברו של דן בן יעקב ב[יער צרעה סמוך לכביש 44]]

שמו של דן מוסבר במפורש ב: .

פירוש מדרש השם הוא שפט - דן אותי האלוהים לעקרות. בשם שמעניקה רחל לבנה משפחתה קיימת התפיסה שהעקרות היא עונש משמים.

## צאצאיו של דן
לדן היה בן אחד, חֻשִׁים 
מצאצאיו המפורסמים הוא שמשון.

החזקוני כותב בפירושו על התורה כי לדן היו שני בנים ואחד מהם מת ולכן לא הזכירה אותו התורה.

## ברכת יעקב
[ממוזער|220px|הישיבה בקבר דן ב[יער צרעה]]
ברכת יעקב לדן הייתה: 
הפעלים דין ושפט, אשר מופיעים גם בשמו באים לידי ביטוי גם בברכת יעקב לדן. תפקידו של דן יהיה בתחום המשפט. דן יושיע את עם ישראל, כאחד השבטים במלחמות עם אויבים. בחלק השני של הברכה בפסוק י"ז מופיע דן, כמי שמתנכל לאויבי ישראל העוברים בדרכים. לדעת יוחנן מופס היכולת הצבאית של בני יעקב ודן ביניהם, קשורה בהבטחת אלוהים לאבות שמצאצאיהם יצאו מלכים.

רש"י רואה בברכה זו את התפילה, אשר תאמר בפי שמשון, ויעקב בברכה מנבא את העומד לבוא: .

לפי ספר היובלים נולד ב-ט' באלול.

## עץ משפחה
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:

## קברו

לפי המסורת קברו של דן בן יעקב נמצא בנחלת שבט דן בצרעה. בספר הישר מסופר שקברו נמצא באשתאול: 

מקום המיוחס לקברו של דן נמצא בשטח יער צרעה במבנה המכונה "שייח ע'ריב". בשנות ה-80 הוקמו במקום ללא אישור מבנים לבית כנסת וישיבה. בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב" ומבנה הקבר נאטם.

החל משנות ה-2000 הוכר קבר אחר ליד הר תבור כקברו של דן בן יעקב על פי דעת הכפתור ופרח, ומעמדו של הקבר שביער צרעה התערער.
יש מעולי הרגל שציינו את אזור הבניאס כציון מקום קברו.

במסורת המוסלמית, זוהה קברו באתר "נבי דאניאל" בתחומי הכפר דאניאל לרמלה, שחרב במלחמת העצמאות.

## ראו גם

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
* שבט דן

## קישורים חיצוניים

* דן בן יעקב באתר "אהלי צדיקים"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בני יעקב
קטגוריה:אישים בפרשת ויצא
קטגוריה:שבט דן
קטגוריה:יורדי מצרים
קטגוריה:אפונימים
אנטיוכוס השני

שמאל|ממוזער|250px|מטבע עם דיוקנו של אנטיוכוס השני
**אנטיוכוס השני תאוס** ("האל") (יוונית: Ἀντίοχος Β΄ ὁ Θεός; 286–246 לפנה"ס) היה מלך האימפריה הסלאוקית בין השנים 261 לפנה"ס ל־246 לפנה"ס לאחר אביו, אנטיוכוס הראשון. אימו הייתה הנסיכה המקדונית סטרטוניס, בתו של דמטריוס פוליוקרטס.

## חייו
אנטיוכוס השני ירש ממלכה במצב מלחמה עם מצרים, שנמשכה לאורך חופי אסיה הקטנה (המלחמה הסורית השנייה). הוא ניסה גם לכבוש שטחים באזור תראקיה (אזור בדרום־מזרח אירופה הכולל את טורקיה האירופאית, צפון־מזרח יוון ודרום בולגריה). במהלך מלחמה זו קיבל את התואר "תאוס" ("אל" ביוונית).

בשנת 255 לפנה״ס פרש שליט המחוז (האחשדרפן) בבאקטריה (אזור בפקיסטן וחלק מאיראן), דיודוטוס, ממלכותו של אנטיוכוס והקים את הממלכה היוונית־באקטרית. ממלכה זו התרחבה והפכה לממלכה היוונית־הודית בשנת 180 לפנה״ס.

בפַּרתיה (אזור בפרס) הוא הפסיד את מרבית אדמותיו לארסאקֵס, מנהיג נוודים פרתי, בערך בשנת 250 לפנה״ס.

לאחר שבמלחמה הסורית הראשונה לא נוצר שינוי מהותי בין האימפריה הסלאוקית למצרים התלמיית, שיתף אנטיוכוס השני פעולה עם אנטיגונוס גונאטס מלך מוקדון, וכן עמים נוספים מאסיה הקטנה ומאיי הים האגאי, כמו רודוס, שרצו לבלום את ההתפשטות של הממלכה התלמית לאורך חופי אסיה הקטנה. במלחמה הסורית השנייה רוב העימותים התרחשו בזירה הימית של הים האגאי. ביבשה, אנטיוכוס השני, הצליח להעתיק את קו הגבול דרומה לאזור בין בירות לצידון. לבסוף בשנת 252 לפני הספירה נחתם הסכם שלום, שכחלק ממנו אנטיוכוס גירש את אשתו לאודיקֵה ונישא לברניקי, בִתו של תלמי השני. הסכם זה לא החזיק מעמד בגלל מאבקי החצר באימפריה הסלאוקית. אנטיוכוס השני מת במסתוריות בזמן ביקור באחוזה של אשתו הראשונה, לאודקי. היא במהרה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, וכן היא שכנעה את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברינקה ואת בנה הקטן וּלהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך האימפריה הסלאוקית, אירועים אלו הביאו לִפרוץ המלחמה הלאודיקית.

## קישורים חיצוניים

* 

אנטיוכוס 02
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
רגדול (חתול)

**רגדול** (באנגלית: **Ragdoll**) הוא גזע חתולי בית שנוצר על ידי בני אדם, בשנות ה-60 במדינת קליפורניה שבארצות הברית. הרגדול הוא גזע חתולים היפואלרגנים . אין להם את החלבון Fel d 1 ברוק ובעור ,מה שמאפשר גידול ביתי גם אצל אנשים אלרגיים.

## היסטוריה של הגזע
הגזע נוצר כתוצאה מזיווג יזום בין חתולת אנגורה לבנה, עם זכר מגזע בירמן. בתקופת ההיריון נפגעה החתולה בתאונת דרכים. זמן מה לאחר מכן נולדו ארבעה גורים יוצאי דופן. הם היו גדולים מהרגיל, שקטים יותר מהמקובל, והם נהגו לישון על הגב, בשונה מחתולים אחרים.

מארבעת הגורים הללו נוצר הגזע TRADITIONAL RAGDOLL המתאפיין בגודלו, יופיו, ובעיקר באופיו המיוחד. תוך כדי זיווג מבוקר נוצרו שלוש דוגמאות פרווה:
* "בי-קולור" - דו גוני בעלי משולש לבן על הפנים: לבן בבטן וברגליים
* "מיטד" - שחום חודים: בעלי כפות לבנות, פנים כהות, עם סנטר לבן, ופס לבן בבטן
* "קלור פוינט" - שחום לגמרי ללא לבן
גווני הפרווה של הרגדול: חום כהה (סיל), אפור כחול, שוקולד ולילך.

לישראל הובאו הרגדולים הראשונים בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בידי מיקי דיאמנט, אשר התמחה בגזע חתולים זה והוא מגדל אותם עד היום.

## מבנה כללי
הרגדולים הם חתולים בעלי גוף שרירי ומראה מוצק. הם מגיעים לשיא גודלם רק אחרי שלוש או ארבע שנים, והם גדולים יותר מרוב גזעי החתולים. משקלם של הזכרים מגיע ל-10 ק"ג, הנקבות קטנות יותר. פרוותו נחשבת לבינונית, סמיכה מאוד, אך מחייבת פחות תחזוקה וסירוק. עיניהם של כל הרגדולים כחולות.

## אופי
הרגדולים הם חתולים בעלי אופי רגוע ושקט, מתאימים לחיים בדירה ולא מחוץ לבית. הם חברותיים לבני אדם ולכלבים, אינם מפחדים מזרים ואינם תוקפניים. שמם נגזר מהרפיון בשריריהם כאשר מרימים אותם, מה שמקנה להם מראה דמוי "בובת סמרטוטים" (Rag-Doll). ניתן ללמד אותם טריקים ופעולות שונות. קולם ייחודי ודומה לבכי של תינוק, והם ממעטים להשמיע קול. בעבר סברו בטעות שאינם חשים כאב, אך התברר שהם פשוט אינם מביעים זאת בקול.

## בריאות
מחקר אחד, תוך שימוש בנתוני ביטוח שוודי, הראה כי מבין גזעי החתולים הנפוצים, לראגדול ולסיאמי יש את שיעור ההישרדות הנמוך ביותר. עם סיכויי הישרדות של 78% עד 10 שנים. בסקירה של למעלה מ-5,000 מקרים של urolithiasis של urate, ל-Ragdoll היה ייצוג יתר, ביחס סיכויים של 5.14.

מחירו של חתול רגדול מגיע למאות דולרים, מה שהופך אותו לסמל סטטוס. למרות מחירו הגבוה, התחבב הגזע על רבים והוא מבוקש בעולם וגם בישראל. בארץ קיימים מספר בתי גידול מקצועיים המגדלים חתולי רגדול.


GIVHATOL-TALARIA.jpg|
GIVHATOL-GERSIMI.jpg|
GIVHATOL-JAZZ.jpg|
Tajeschidolls Beren of LoveLorien Ragdoll Seal Mink Lynx Bicolor.jpg|
High mitted.jpg|


## קישורים חיצוניים

* 
* סטנדרט הגזע, קובץ pdf באתר CFA

## הערות שוליים

קטגוריה:גזעי חתולים
רגטיים

**רגטיים** (באנגלית: **Ragtime**) הוא סגנון מוזיקה אמריקאי שהתפתח בסוף המאה ה-19.

מוזיקת הרגטיים היא מוזיקה שנכתבה לפסנתר במקור. באופן כללי, רוב המאפיינים ברגטיים לקוחים מן המוזיקה הקלאסית, מאפיינים אלה כוללים את המבנה המוזיקלי (רונדו או סונאטה בדרך כלל) והמהלכים ההרמוניים. את הרגטיים מבדילים מן המוזיקה הקלאסית שני דברים מרכזיים: האחד, סינקופציה - ברגטיים נעשה שימוש רב בקצב "מפתיע", וצלילים רבים מנוגנים בצורה שבמוזיקה הקלאסית לא היו מצפים להם. השני, טמפו קבוע - במוזיקה קלאסית של המאה ה-19 - התקופה הרומנטית (התקופה בה פותח סגנון הרגטיים) נהוג לנגן בריטנוטו מסוים (הטמפו ביצירה נתון לשינוי לאורכה לפי הרגש של המבצע); ברגטיים לעומת זאת, שומרים על טמפו אחיד לאורך כל היצירה.

## מלחיני רגטיים חשובים
* סקוט ג'ופלין
* ג'וזף לאמב
* ג'יימס סקוט
* פאטס דומינו
* פאטס וולר
* אייב הולצמן
* רמי בר-ניב

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:סולו פסנתר
אנגווילה

**אנגווילה** (באנגלית: **Anguilla**) היא טריטוריה בריטית מעבר לים, הכוללת אי באותו שם בים הקריבי, ששטחו 96 קילומטר רבוע, וכמה איים קטנים נוספים.

## תיירות
השילוב של חופים לבנים ואקלים קיצי הפכו את אנגווילה למקום מושך עבור תיירים. מלונות מודרניים נמצאים בקצה המערבי של האי, ואילו בקצהו המזרחי גרים התושבים המקומיים בכפרים קטנים. בים הקרוב לאי נמצאות שוניות אלמוגים, ומפרצים ולשונות ים מאפיינים את חופיו. באי, המכוסה בצמחייה סבוכה ויש בו לפחות תריסר אגמי מי-מלח, אין הרבה אדמה פורייה. התושבים מתפרנסים מדיג ומתיירות.

## היסטוריה
האראוואקים היו כנראה האנשים הראשונים באי. ציורים עתיקים בקירות של מערות הם השרידים הבולטים מתרבות זו. מתיישבים אנגלים התיישבו באנגווילה ב־1650, והאי נשאר שייך לבריטניה עד היום. למרות התיישבות זו, היום רוב התושבים באי הם אפריקאים שחורים שהובאו לאי בתור עבדים במאה ה-18.

לקראת סוף המאה ה-19, הביעו תושבי האי רצון לעצמאות. בקשתם נדחתה על ידי הכתר הבריטי, והאי אוחד ליחידה מנהלתית אחת יחד עם סנט קיטס ונוויס.

ב-30 במאי 1967 מרדו התושבים והכריזו על הפרדות משני האיים האחרים, תוך דרישה לשלטון ישיר של הממלכה המאוחדת. באותה עת התגוררו באי כ-6,000 תושבים ללא חשמל, טלפון, מים זורמים או רופא. ב־1969, כאשר נפסק המשא ומתן עם התושבים, נכנסו חיילים בריטים לאי למשך כמה חודשים על מנת להחזיר את השלטון לבריטניה. בהמשך, בשנת 1971, הפכה אנגווילה לישות תחת שליטה מלאה של הבריטים.

ב־1980 האי הופרד מסנט קיטס ונוויס, אך נשאר תחת שלטון בריטי.

כיום נמצאים המשרדים המנהליים של אנגווילה בעיר הוואלי שנמצאת במרכז האי. על אף שכלכלת האי תלויה בתיירות, מנסה הממשל המקומי לפתח גם מסחר.

האי הוא המקום בו חיבר רוברט רוג'רס את הפיבי הקדוש, התנ"ך בגרסת הראסטפארי.

## אזורים
השטח של אנגווילה כולל את האי הגדול ומספר איים נוספים, ברובם לא מיושבים. האי המיושב הגדול מחולק ל-14 אזורים:

## מזג האוויר

שמאל|ממוזער|250px|מפת האי אנגווילה
שמאל|ממוזער|250px|אנגווילה והאיים הסמוכים לו
שמאל|ממוזער|750px|תמונה אווירית של הצד המערבי של האי

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:האנטילים הקטנים
קטגוריה:חברות מיוחדות באיחוד האירופי
קטגוריה:הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות אנגלית
מתרגם

**מתרגם** הוא אדם העוסק בתרגום של טקסטים כתובים. להבדיל ממתורגמן, העוסק בתרגום של דיבור, באופן סימולטני או מיד עם תום הדיבור.

## עבודת התרגום
עבודת המתרגם מצריכה היכרות מעמיקה עם שפת היעד ושפת המקור, וכן עם התחום שבו עוסק התרגום. מתרגם מומחה לתרגום ספרות יפה, למשל, יתקשה לתרגם ספר טכני העוסק בתחום מסוים ומשתמש באוצר מילים הזר לו לחלוטין.
מקובל להבדיל בין תרגומים בתחומים הבאים:
* תרגום ספרותי, כולל גם תרגומים לסרטים, למחזות ולכתוביות
* תרגום בתחום הרפואי
* תרגום של מסמכים טכניים – מפרטים, תיעוד לפיתוח, חוברות הפעלה, הרכבה וטיפול
* תרגום מסמכים כלכליים ופיננסיים
* תרגום משפטי
* תרגום בתחום השיווק והפרסום

בין העוסקים בתרגום של ספרות יפה ניתן למצוא סופרים ומחזאים רבים, ויש המפיקים תרגומים וירטואוזיים, המשלבים את כישורי המתרגם בתחום התרגום ובתחום הכתיבה. תרגום של יצירה ספרותית גדולה יכול לערוך מספר שנים.

## בישראל
אף שרבים מהעוסקים בתרגום לא רכשו השכלה ספציפית בתחום זה, מתקיימים בישראל לימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. באוניברסיטת בר-אילן מתקיימים גם לימודים לתואר שני בחקר התרגום. החל משנת 1992 ניתן גם להבחן בישראל בבחינת בגרות של שתי יחידות לימוד בתרגום (מעברית לאנגלית או הפוך).

אגודת המתרגמים בישראל שמה לה כמטרות לשמש כאיגוד עובדים לכל מי שעוסק בתרגום על צורותיו השונות, לקדם את מקצוע התרגום ואת מעמדו של המתרגם בישראל, לפעול למען רמה מקצועית גבוהה של תרגומים מכל הסוגים, ולקיים פעילויות להעלאת רמת התרגום בישראל ולקידום מעמד העוסקים בתחום התרגום.

המוציאים לאור בישראל נוהגים לשלם, על תרגום ספר בדרך כלל לפי עמוד. בגלל ריבוי דוברי האנגלית ברמה גבוהה בישראל, יש היצע גדול, כך שמתרגמים משפות שאינן אנגלית מקבלים תגמול גבוה יותר.

הפרס המרכזי בנושא התרגום בישראל הוא פרס טשרניחובסקי לתרגום (קיים פרס לתרגומים ספרותיים וכן פרס לתרגומים מדעיים).
בין שאר הנושאים עליהם מוענק פרס ישראל, נמנה גם נושא התרגום של שירה וספרות. בשנת 2007 זכתה המתרגמת נילי מירסקי בפרס מהנימוקים הבאים:

## תקן לנותני שירותי תרגום
התקן הבנילאומי  מפרט את הדרישות לחברות שמספקות שירותי תרגום. התקן מגדיר דרישות ביחס לתהליכים, המשאבים הטכנולוגיים, הכישורים הנדרשים מבעלי התפקידים, והיבטים מהותיים אחרים של התרגום. התקן מגדיר 3 שלבים של תהליך העבודה:

* טרום הפקה: קביעת ישימות הפרויקט, הכנת הצעת מחיר, הסכם עם הלקוח, טיפול במידע מהלקוח שקשור לפרויקט, והכנת הפרויקט.
* הפקה: תהליך התרגום עצמו שכולל תרגום, בדיקה, עריכה, ביקורת, הגהה, אימות ושחרור התרגום. לא בהכרח כל השלבים חייבים להתבצע.
* לאחר ההפקה: משוב מהלקוח ופעולות של סיום הפרויקט.

העמידה בתקן מאפשרת לחברת התרגום להוכיח את התאמתם של שירותי התרגום שלה לדרישות התקן והלקוח.

## בספרות
גיבורת הנובלה "תמורה נאותה" מאת מאיה ערד היא מתרגמת מעברית לאנגלית, ובעלילת הנובלה משולבות שלל סוגיות מעולמה כמתרגמת.

## ראו גם
* רשימת מתרגמים

## קישורים חיצוניים

* קרמיט דה פרוג, מדריך קרמיט למתרגם המתחיל, באתר "נענע"
* 
* 
* 
* ISO 17100, Translation services -Requirements for translation services

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מקצועות האמנות
קטגוריה:תרגום
גוואדלופ

**גוואדלופ** (בצרפתית: **Guadeloupe**) היא מושבת איים צרפתית באיי ליווארד בים הקריבי, ובה חיים כ-400 אלף תושבים (נכון ל-2015).

## גאוגרפיה
כריסטופר קולומבוס גילה את האיים ב-3 בנובמבר 1493 וקרא להם על שם המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה בספרד. הצרפתים השתלטו על האיים ב-1635, ובהדרגה כבשו אותם מהילידים שחיו בהם.

גוואדלופ מורכבת מחמישה איים. בין שני האיים המרכזיים מפרידה לשון ים המכונה "הנהר המלוח" (Rivière Salée).

עיר הבירה של גוואדלופ היא העיירה באס-טר (בָּאס-טֶר/Basse Terre), הנמצאת על האי הנושא אותו השם, באס-טר. זה האי ההררי ביותר בגוואדלופ, ובו ההר הגבוה בגוואדלופ, לה סופרייר (La Soufrière), שהוא הר געש פעיל.

האי המרכזי השני בגוואדלופ הוא גרנד טר , אי זה הוא אזור שטוח, מי השתייה בו מובאים מבאס-טר.

הגידולים העיקריים בגוואדלופ הם קנה סוכר, בננות, קקאו, קפה, וניל ורום. בערך שלושה רבעים מהייצוא הם לצרפת ולטריטוריות השונות בשליטתה, כגון פולינזיה הצרפתית, ראוניון ועוד.

## נפות
מבחינה מנהלית גוואדלופ מחולקת לשתי נפות (Arrondissement) המחולקות לקנטונים.

## תרבות
תרבות גוואדלופ היא עשירה מאוד וההיסטוריה הייחודית של המקום משתקפת ממנה.
המוזיקה של האיים מפורסמת בכל העולם ולה השפעות אפריקאיות, מערביות וילידיות. בהתאמה התפתחו גם סגנונות ריקוד ומסורת של קרנבלים. בקרנבלים של האי רוקדים את ריקודי הגו-קה ונערכים ערבים של תיפוף, שירה וריקודים המכונים לווז.

בתחום הספרות גוואדלופ מוכרת היטב. בן המקום, אלקסי לז'ה, המוכר בשם העט סן-ג'ון פרס, זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1960 על "המעוף המרקיע ואוצר הדימויים הנוקב של שירתו, המשקפת את תקופתנו על דרך החזון".

כדורגל הוא ספורט פופולרי באיים וכמושבה צרפתית חלק משחקניה של נבחרת צרפת בכדורגל נולדו בגוואדלופ או שלהם שורשים במקום, בהם לילאן תוראם, שנולד בגוואדלופ, ותיירי הנרי, שאביו נולד במקום.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* Invitation au voyage en Guadeloupe
* 

*
קטגוריה:האנטילים הקטנים
קטגוריה:חברות מיוחדות באיחוד האירופי
קטגוריה:צרפת: חבלים מעבר לים
קטגוריה:אמריקה הלטינית: מדינות וטריטוריות
קטגוריה:צרפת: מחוזות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות צרפתית
מילטון אובוטה

**אפולו מילטון אובוטה** (באנגלית: **Apollo Milton Obote**; 28 בדצמבר 1925 – 10 באוקטובר 2005) היה נשיא אוגנדה בין 1966–1971 ושוב בין 1980–1985. מכונה על ידי בני עמו "אבי האומה".

## ביוגרפיה
אובוטה, בן שבט לאנג'י, התחיל את הקריירה הפוליטית בקניה עם ג'ומו קניאטה, לאחר שהבריטים סירבו להתיר לו ללמוד משפטים בארצות הברית.

ב-1955, עם חזרתו לאוגנדה, הקים את הקונגרס הלאומי האוגנדי (UNC). ב-1958 נבחר לרשות המחוקקת הקולוניאלית.
ב-1959 ה-UNC התפצל ואובוטה נבחר לראשות הקונגרס העממי של אוגנדה שהוקם. לאחר כמה שנים בראשות האופוזיציה הקים אובוטה קואליציה עם המפלגה המלוכנית של בוגנדה ונבחר לראשות הממשלה ב-1961. הוא נכנס לתפקיד ב-25 באפריל 1962. הנשיא הראשון היה סר אדוארד מוטסה, הקבקה (מלך) של בוגנדה, אחת הממלכות המסורתיות המרכזיות באוגנדה. בספטמבר 1962 ערך ביקור בישראל, חודש לפני קבלת העצמאות של המדינה. אחר כך נסע שר העבודה יגאל אלון לאוגנדה, לייצג את ישראל בחגיגות העצמאות שנערכו ב-9 באוקטובר 1962. 

במהלך כהונתו נחשד אובוטה בהברחת זהב, יחד עם סגן הרמטכ"ל, אידי אמין. הנשיא דרש את חקירתו של אובוטה והדחתו של אמין. בתגובה השעה אובוטה את החוקה ועצר כמה מחברי ממשלתו. לבסוף הוא טוהר מהחשדות נגדו, אולם נוצר מתח אישי בינו לבין הנשיא, שנוסף על המתח שבין הממלכות המסורתיות למדינה, והמתח שבין אנשי בוגנדה, ממלכתו של הנשיא, לשאר האוגנדים. ב-2 במרץ 1966 חולל אובוטה הפיכה והכריז על עצמו כנשיא. ב-24 במאי אותה שנה תקף צבא אוגנדה, בהוראת אובוטה, את ארמונו של המלך מוטסה, שנמלט מן המדינה. כעבור שנה העביר אובוטה חוקה שמבטלת לחלוטין את מעמדן של הממלכות המסורתיות באוגנדה.

הצבא האוגנדי ערער את שלטונו של אובוטה. ב-1971 הוא הודח על ידי אידי אמין, שכבר היה אז הרמטכ"ל.

לאחר נפילת אמין ב-1979 חזר אובוטה לכהן כנשיא, לאחר שנבחר בבחירות כלליות בשנת 1980. מעריכים כי בין 100,000 ל-300,000 איש מתו כתוצאה מהלחימה בין צבא החופש הלאומי של אוגנדה (UNLA) של אובוטה וקבוצות צבאיות אחרות, בעיקר צבא ההתנגדות העממי (NRA) של יוורי מוסווני.

ב-1985 הודח אובוטה על ידי בזיליו אולרה אוקלו. מועצה צבאית הוקמה ובראשה עמד טיטו אוקלו. בתוך שנה השתלט יוורי מוסווני על אוגנדה.

לאחר הדחתו ברח אובוטה לטנזניה ומשם לזמביה. אחת לזמן מה צצו שמועות על חזרתו לחיים הפוליטיים באוגנדה, אך הוא מת לבסוף ב-10 באוקטובר 2005 ביוהנסבורג, מאי-תפקוד של כליותיו. נערכה לו הלוויה ממלכתית באוגנדה, בנוכחות יריבו המר, הנשיא מוסווני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי אוגנדה
קטגוריה:אוגנדים שנולדו ב-1925
קטגוריה:נפטרים ב-2005
1582

## אירועים

## נולדו
* גרגוריו אלגרי, מלחין איטלקי (מת ב-1652)

## מתו
* 21 ביוני – אודה נובונאגה – אציל, מצביא וסמוראי, מאחד יפן בתקופת סנגוקו, נרצח על ידי משרתיו כחלק מתקרית הונו-ג'י (נולד ב-1534)

## לוח שנה למי שעבר ללוח הגרגוריאני למחרת ה-4 באוקטובר

**<font size="6">↲</font>**
|}

## לוח שנה למי שהמשיך להשתמש בלוח היוליאני
שלושת החודשים האחרונים של שנת 1582, למי שהמשיך להשתמש בלוח היוליאני:

## קישורים חיצוניים
אנטיוכוס

[שמאל|ממוזער|250px|מטבעות ועליהם טבוע דיוקנו של [אנטיוכוס הרביעי]]
**אנטיוכוס** (מיוונית: **Ἀντίοχος**, אַנְ**טִי**וֹכוֹס, במלעיל דמלעיל – ההטעמה בהברה השלישית מהסוף)

קטגוריה:שמות פרטיים
נצרות יוונית-אורתודוקסית

שמאל|ממוזער|250px|כנסית יוחנן המטביל - הכנסייה האורתודוקסית החדשה בחיפה
[שמאל|ממוזער|250px|[מנזר המצלבה, ירושלים]]
**נצרות יוונית-אורתודוקסית** (ביוונית: **Ἑλληνορθόδοξη Ἑκκλησία**, "הכנסייה היוונית-אורתודוקסית") מונה את כל הכנסיות בתוך הנצרות האורתודוקסית ששפת התפילה שלהן או לפחות אחת מהמשמשות בהן היא יוונית-קוינה ושסדריהן שואבים מהנהוג במורשת הביזנטית. הן נבדלות מהכנסיות האורתודוקסיות הסלאביות והאחרות, כמו הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, אך חולקות עמן הכרה בעליונותו הטקסית של פטריארך קונסטנטינופול וגישה דתית זהה לחלוטין. הכנסיות היווניות מונות ארבעה מתוך חמישה כסים מטרופוליטניים בפנטארכיה הישנה – קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים – את הכנסיות האוטוכפאליות של יוון, קפריסין ואלבניה ומספר אפארכיות ברחבי העולם. 

לעיתים משמש השם לכינוי כלל הכנסיות האורתודוקסיות, ללא תלות בשפה. הדבר נובע מהמורשת היוונית החזקה המשפיעה על כולן.

## מבנה
הכנסיות היווניות-אורתודוקסיות אינן מהוות גוף ארגוני נפרד בשום צורה בתוך כלל הנצרות האורתודוקסית. אפיונן ככאלו מתייחס אך ורק לשפת התפילה ולמסורת הטקסית המשותפת. הן מצויות באחדות (קומוניון) מלאה עם יתר הכנסיות האורתודוקסיות ומבחינה טכנית, רשאים מאמיניה של כל אחת להשתתף בתפילות, בסעודת האדון וכולי של האחרות. 

הכנסיות היווניות בתוך האורתודוקסיה מונות את העתיקות והחשובות ביותר, אם כי לא הגדולות ביותר. הפטריארכיה של קונסטנטינופול, הניצבת סמלית בראש הדת כולה, היא יוונית וכמוה גם שלוש כסים מטרופוליניים אחרים מן הפנטארכיה הישנה: הכנסייה האנטיוכית (שהתפצלה בשעתו מהסורים האוריינטלים), הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של מצרים (שהתפלגה מן הכנסייה הקופטית) והפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. גם הכנסייה הלאומית של יוון והכנסייה הלאומית של קפריסין חולקות מסורת זו. הכנסייה הלאומית של אלבניה מכילה קהילות רבות המשתמשות ביוונית. לכל אלו יש גם את האפארכיות שלהן מעבר לים, כמו הפטריארכיות היווניות-אורתודוקסיות באמריקה ובאוסטרליה (להבדיל מהאפארכיות הרוסיות-אורתודוקסיות וכולי שם, הגדולות יותר) הכפופות ישירות לקונסטנטינופול. 
 
במזרח התיכון עד המאה ה-19 עמדו בראש הפטריארכיות ובראש הכמורה הבכירה אישים ממוצא יווני, אם כי רוב המאמינים של הפטריארכיות באנטיוכיה ובירושלים היו ערבים. מאז המאה ה-19 בירושלים מתחולל בקצב איטי שינוי בהרכב ראשי הכנסייה ובשפת התפילה. בפטריארכיה של דמשק הוחלפה ההנהגה במנהיגות ערבית ושפת התפילה שונתה ברוב התפילות מיוונית לערבית.

## הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים

בראש הפטריארכיה בירושלים (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: **كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس**) עומד הפטריארך הנוצרי-יווני-אורתודוקסי. כללי בחירת הפטריארך נקבעו בתקנות האימפריה העות'מאנית משנת 1875, אשר תוקנו בדברי חקיקה מנדטוריים בשנים 1935–1936. על פי כללים אלו, הפטריארך נבחר על ידי הכמרים החברים בסינוד הקדוש, שהוא הגוף המנהל של הפטריארכיה, אך המינוי נכנס לתוקף רק אחרי קבלת הכרה מהשלטונות, אשר מאז הקמת מדינת ישראל נעשה בהחלטת ממשלת ישראל. למרות השם, רוב חברי הקהילה בארץ הם ערבים-ישראלים ולא יוונים.

### טאפוס
 סמלה של הכנסייה הוא ה**טאפוס** (**Τάφος**, ביוונית: - "קבר") - סמל שנוצר משילוב של האותיות היווניות "טאו" ו"פי"; הסמל מציין את הקבר הקדוש ומופיע בחזית של מרבית הבניינים תחת בעלות נוצרית-יוונית-אורתודוקסית בארץ ישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

יוונית
דגל איחוד האמירויות הערביות

**דגל איחוד האמירויות הערביות** הוא הדגל הלאומי של איחוד האמירויות הערביות. 

## היסטוריה
ב-1968 הודיע ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון כי ארצו תסיג את כל כוחותיה המוצבים "ממזרח לסואץ". בעקבות כך אימצה המדינה, שכונתה אז "חוף שביתת הנשק", דגל זמני בו הוצב כוכב משושה על רקע לבן בין שתי רצועות אדומות.

לאחר כינון איחוד האמירויות הערביות ב-2 בדצמבר 1971, אימצה המדינה החדשה את הדגל הנוכחי. הדגל נבחר מתוך למעלה מאלף הצעות שהוגשו במסגרת תחרות לעיצוב הדגל.

## עיצוב
צבעי הדגל הם ירוק, שחור, לבן ואדום - צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, אך בשונה מרוב דגלים הערביים, הצבע השחור נמצא בתחתית הדגל והירוק בחלקו העליון, והצבעים עשויים במשטחים רבועים ולא משולשים.

מעצב הדגל, עבדאללה מוחמד אל-מעיינה, אשר עיצב את הדגל בגיל 19, רואה בצבעים סמליות נוספת, שבה, נוסף על האדום והלבן, אשר היו לצבעים בדגליהן של אמירויות האיחוד, מסמל הירוק פוריות והשחור את הנפט עליו מתבססת כלכלת המדינה.

## דגלי האמירויות
לכל אמירות יש גם דגל משלה, מלבד פוג'יירה המשתמשת בדגל האיחוד גם כדגל המדינה. דגלי האמירויות היו בשימוש עוד במהלך המאה ה-18. עם חתימת ההסכמים שהפכו את האזור לחוף שביתת הנשק ב-1820, התחייבו המדינות להוסיף לדגלן האדום מסגרת לבנה שתייצג את מחויבותן לשלום. במשך השנים שלאחר מכן צמצמו האמירויות של דובאי, עג'מאן ואום אל-קיוין את המשטח הלבן בדגלם. אמירות פוג'יירה, שלא הייתה חלק מההסכם, שמרה על הדגל האדום ללא תוספות.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: סמלים לאומיים
איחוד האמירויות הערביות
איחוד האמירויות הערביות
איחוד האמירויות הערביות
איחוד האמירויות הערביות
דגל אוגנדה

**דגל אוגנדה** (באנגלית: **Flag of Uganda**) הוא דגל המורכב משישה פסים אופקיים שווים בגודלם בצבעים שחור, צהוב ואדום, ובמרכזו עיגול לבן המוטען בעגור כתר לבן-לחיים. הדגל אומץ בשנת 1962 כאשר אוגנדה קיבלה את עצמאותה מבריטניה.

## היסטוריה
בתקופה הקולוניאלית עשו הבריטים שימוש בנס כחול מושחת בסמל המושבה, שאותו ענדו כתג החיילים האוגנדים בשירות הממלכה המאוחדת, כמפורט בתקנות משנת 1865. אף שלממלכת בוגנדה, הגדולה מבין הממלכות בשטחי מושבת אוגנדה, היה דגל משלה, הבריטים העדיפו שלא להפגין העדפה לממלכה זו או אחרת, ועל כן בחרו בסמל העגור שיתנוסס במרכז הנס הכחול ועל פני דגלים רשמיים נוספים.

במהלך תקופת שלטונה של המפלגה הדמוקרטית טרם הכרזת העצמאות הוצע עיצוב לדגל אוגנדה, אשר כלל שלושה פסים אנכיים בצבעים ירוק–כחול–ירוק, שביניהם שני פסים אנכיים צהובים צרים, ולאורך הפס הכחול, צללית עגור צהוב. בבחירות למועצה המחוקקת שהתקיימו ב-25 באפריל 1962, כחצי שנה טרם הכרזת העצמאות, זכתה קואליציה בראשות מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה (Uganda People's Congress). מפלגה זו דחתה את העיצוב של קודמתה לדגל אוגנדה והציעה במקומו את עיצובו הנוכחי של הדגל, בהתבסס על דגלה שלה – שלושה פסים אופקיים בצבעים שחור, צהוב ואדום. הדגל, שעוצב על ידי שר המשפטים של אוגנדה, גרייס איבינג'ירה, אושר על ידי הממשל הבריטי טרם קבלת העצמאות, ומיום 9 באוקטובר 1962, יום העצמאות של אוגנדה, הפך דגל זה לדגלה הלאומי.

## עיצוב
דגל אוגנדה מורכב משישה פסים אופקיים שווים בצבעים שחור, אדום וצהוב – צבעי מפלגת הקונגרס העממי של אוגנדה. הצבע השחור בדגל מסמל את עמי אפריקה, שצבע עורם שחור, הצהוב מסמל את השמש הזורחת מעל ראשיהם והאדום את האחווה ביניהם. במרכז הדגל, על גבי שני הפסים האמצעיים, עיגול לבן, ובתוכו עגור כתר לבן-לחיים, הציפור הלאומית, עומד ופניו אל התורן. העגור נבחר בשל אופיו העדין, ומאחר שהיה במרכזו של תג היחידה של החיילים האוגנדים. רגלו המורמת של העגור מסמלת את התקדמותה של המדינה.

## מעמד חוקי
מעמדו החוקי של דגל אוגנדה מעוגן ב"חוק הדגל הלאומי והסמל" משנת 1962. החוק מפרט את עיצוב הדגל, אך אינו מפרט את מידותיו. הוא מסמיך את השר הממונה לתקן תקנות בעניין הנפת הדגל, ואוסר על פגיעה בכבוד הדגל, עברה שהעונש המרבי עליה הוא שנתיים מאסר.

## דגלים נוספים

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* חוק הדגל הלאומי והסמל 1962 , באתר המכון למידע משפטי של אוגנדה
* 

קטגוריה:אוגנדה: סמלים לאומיים
אוגנדה
אוגנדה
אוגנדה
קטגוריה:עגוראים בתרבות
אוגנדה
דחיית שירות

**דחיית שירות** (דח"ש) הוא סטטוס של חיילים שהתגייסו לצה"ל לפרק זמן מסוים ושל מועמדים לשירות ביטחוני (מלש"ב), אשר יתרת שירותם הצבאי נדחתה על ידי צה"ל מסיבה כלשהי לתקופה מאוחרת יותר.

* חייל בדחיית שירות נמנה עם כוחות המילואים של צה"ל, ומעמדו דומה לזה של חייל במילואים.
* חייל ומלש"ב הנמצאים בדחיית שירות אינם זכאים להטבות של חיילים בשירות.

## סיבות לדחיית שירות
* צעירים הלומדים במסגרת העתודה האקדמית נמצאים בסטטוס של דחיית שירות במהלך שנות לימודיהם. עתודאים אלה עוברים חיול לפני תחילת לימודיהם.
* צעירים אשר השלימו למעלה ממחצית התואר הראשון לפני גיוסם לצבא וקיבלו אישור להשלים את לימודיהם לתואר בכוחות עצמם בשנה הנותרת. צעירים אלה אינם עוברים חיול, ואינם נחשבים לחיילים אלא בתום דחיית השירות.
* חיילים שיש פער גדול בין סיום הטירונות שלהם לתחילת קורס או הצבה.
* תלמיד ישיבה גבוהה שתורתו אומנותו המשתייך למסלול הסדר מרכז בתקופות שלפני ואחרי שירותו הצבאי.
*תלמידי מכינות קדם צבאיות
*תלמידי ישיבות הסדר
*מי שבוחר לעשות שנת שירות לפני שירות צבאי
*נופלי יחידות מובחרות כגון: טייס, חובלים וצוללות אשר ישנו פער גדול בין תאריך עזיבתם את היחידה ובין תאריך הגיוסים הקרביים בצה"ל.
*תלמידי חינוך מיוחד אשר על פי החוק אמורים לסיים את לימודיהם בסביבות הגילאים 19-21 אם הם רוצים להשלים את לימודיהם.
* מועמד המופיע בבחירות לרשימה בכנסת או ברשויות המקומיות
* חבר כנסת או חבר מועצה ברשות המקומית מכהן

## קיצור שירות
במצבים מסוימים, חייל היוצא לדח"ש כפוי רשאי לקבל "אישור קיצור שירות".
אישור זה מאפשר לחייל להגיש בקשה לקיצור שירות כמשך התקופה בה הוא שהה בדח"ש, כשישה חודשים לפני תום שירותו הצבאי.
את הבקשה יש להגיש למש"קית ת"ש בבסיס היחידה, וזו מחויבת לאשר אותו במידה וכך סוכם לפני היציאה לדח"ש.
עם זאת, הצבא לא מחויב להציע לכל חייל אפשרות לקיצור שירות, והוא עושה זאת רק במקרים חריגים.
כמו כן, יחידות מסוימות כגון יהל"ם דורשות ויתור על קיצור השירות כחלק מתנאי הקבלה אליהן.

## ראו גם
* עתודה אקדמית
* הסדר מרכז
* שירות ללא תשלום

קטגוריה:גיוס לצה"ל
קריפטיה

**קריפטיה** (ביוונית עתיקה: κρυπτεία) היה מוסד בפוליס ספרטה ביוון העתיקה, בו השתתפו גברים ספרטנים צעירים.  

מקור המונח "קריפטיה" במונח היווני "קריפטוס" (κρυπτός) שמשמעותו "דברים חסויים". 

קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים על תפקידה המדויק ועל עיסוקה של הקריפטיה. קיימת גישה הטוענת כי היא הייתה המשטרה החשאית שעסקה בעיקר בפיקוח על ההלוטים, העם המשועבד לספרטה. אם יש אמת בסברה זו, אזי ספרטה הייתה הפוליס היחיד שהייתה לה משטרה חשאית. גרסה אחרת מתארת אותה כגוף מעין צבאי. 

לספרטנים צעירים, אשר נראו מבטיחים ובעלי פוטנציאל הנהגה והשתתפות באגוגה, ניתנה האפשרות להעמיד את כישוריהם למבחן באמצעות חברות בקריפטיה.

פרשנות אחת גורסת כי בין תפקידי הקריפטיה הייתה חיסול הלוטים שנמצאו חזקים או כריזמטיים במיוחד על מנת למנוע ניסיונות המרדה והפיכה צבאית. (ההלוטים היוו בערך 85% מכלל האוכלוסייה בספרטה, ולכן היוו תמיד סכנה לביטחונה והיו יכולים להשתלט עליה אם רק היו מאורגנים תחת מנהיג אחד). לפי פלוטרכוס (חיי ליקורגוס, 28, 3-7) נהגו אפורי ספרטה (εφορος) להכריז מדי סתיו מלחמה על האוכלוסייה ההלוטית כך שכל אזרח ספרטני יכול היה לרצוח הלוט ללא חשש מעונש או נקמת דם. אנשי הקריפטיה נשלחו בתקופה זו, חמושים בפגיון בלבד, לאזור הכפרי והורו לרצוח כל הלוט בו נתקלו ולבזוז את כל המזון לו יזדקקו. מנהג זה אפשר רצח של הלוטים מסוכנים, כמו גם להוות טקסי התבגרות עבור אנשי הקריפטיה הצעירים אשר יהרגו את הריגתם הראשונה. הדיכוי הברוטלי של ההלוטים אפשר לספרטנים לשלוט באוכלוסייה החקלאית ולהקדיש עצמם לאימונים צבאיים. 

לעומת זאת, אפלטון (החוקים, 633) מתאר אותה כסוג של אימון הישרדות קשה, שבו המשתתפים נדרשו לדאוג בעצמם למזונם, ללכת יחפים, לישון על רצפה חשופה ולעבור מבחני סיבולת אחרים מסוג זה, על מנת לפתח קשיחות. הקריפטיה מוזכרת לצד ההתעמלות, הסיסטיה והגימנופדיה כאחד ממנהגי ספרטה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרטה
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
דגל נאורו

**[[דגל]] [[נאורו]]** אומץ רשמית ב-31 בינואר 1968 לאחר שהאי זכה בעצמאותו. צבעיו הם כחול צהוב ולבן ולכל צבע משמעות: הרקע הכחול הוא האוקיינוס שבו נמצאת נאורו, הפס הצהוב, שרוחבו 1/12 מרוחב הדגל, ממוקם במרכז הדגל ומסמל את קו המשווה, והכוכב הלבן, בעל 12 הקצוות מסמל את מיקומה של נאורו דרומית לקו המשווה ובקרבתו. 12 הקצוות מסמלים את 12 השבטים המקוריים של האי. חלוקת הדגל לשניים מסמלת את האמונה של תושבי האי, שהם הובאו לכדור הארץ משני כוכבים אחרים.

הדגל עוצב על ידי תושב מקומי שעבד עבור חברת הדגלים האוסטרלית אוונס.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

נאורו
קטגוריה:נאורו: סמלים לאומיים
נאורו

## הערות שוליים