open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ואסילקיב

**ואסילקיב** (באוקראינית: **Васильків**, ברוסית: **Васильков**, ואסילקוב) היא עיר הממוקמת במחוז קייב שבמרכז אוקראינה. נכון לשנת 2022 אוכלוסייתה מונה 37,068 תושבים.

## היסטוריה
ואסילקיב נוסדה ב-988 והפכה לעיר ב-1796. על פי הכרוניקה הרוסית הראשונה זה המקום שבו התגוררו נשותיו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. לאחר תהליך ההתנצרות של קייב בנה שם ולדימיר מבצר וקרא לו על שם הקדוש המגן שלו, בסיליוס הגדול (ואסילי).

בשנת 1240 נהרסה ואסילקיב בפלישה של האימפריה המונגולית, החלה להשתקם באיטיות והוכרזה כעיר ב-1796. ב-1825 חיילים רוסים שהיו בעיר לקחו חלק בניסיון מרד הדקבריסטים שנכשל. עד אמצע המאה ה-19 הפכה העיר למרכז מסחר וייצור, עם אוכלוסייה של כ-11,000 תושבים. כיום היא עיר תעשייה עם מפעל מקררים, מפעל למוצרי חשמל ומפעל לעיבוד עור וכן בסיס חיל האוויר ואסילקיב. האתרים בעיר כוללים את כנסיית אנתוני ותיאודוסיוס בסגנון אדריכלות הבארוק משנת 1756 וכנסיית ניקולס הקדוש משנת 1792.

### יהדות ואסילקיב
בשנת 1648 נכבשה ואסילקיב במסגרת מרד חמלניצקי ונטבחו מתיישבי העיירה הפולנים ויהודים כאחד. מאז סיפוחה לרוסיה ב-1686 לא התקיימה בה קהילה יהודית וזאת עד לחלוקת פולין השנייה ב-1792.

ב-1861 היו בעיר בית כנסת אחד ושני חדרי תפילה, חייטות ומסחר היו העיסוקים הנפוצים ביותר בקרב יהודי ואסילקיב. באותה עת חיו בעיר ובכפרים סביבה כ-4,400 יהודים. בשנת 1881 חוותה העיר פוגרום בן מספר ימים במהלכו נרצחו מספר יהודים ובתים ורכוש יהודי נבזזו או נהרסו.

במרוצת השנים גדל מספר היהודים והגיע בשנת 1897 ל-5,156 יהודים אשר היוו כ-40% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1907 היו 4 בתי כנסת ו-34 חדרי תפילה עם 4 רבנים רשמיים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר ממעשי אלימות, בתחילת שנת 1919 התרחש פוגרום במהלכו נרצחו 50 יהודים, נאנסו נשים יהודיות ורכוש יהודי נהרס. בנוסף נרצחו 60 רוסים שנחשדו כקומוניסטים. במהלך תקופה זו עזבו יהודים רבים לקייב.

כאשר הוקם המשטר הסובייטי האיסור שהטילו הסובייטים על כל סוג של פעילות כלכלית פרטית, השפיע קשות על האוכלוסייה היהודית של וסילקוב. בשנת 1926 אוכלוסיית היהודים מנתה 3,061 בני אדם, כ-14.5% מכלל האוכלוסייה. בתוקפה זו יהודים רבים מצאו תעסוקה במפעל העור המקומי. בשנות ה-20 וה-30 היה בעיר בית ספר ליידיש.

בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,736 יהודים (כ-11.5% מכלל האוכלוסייה).

העיר נכבשה באופן סופי על ידי הוורמאכט ב-31 באוגוסט 1941. קודם לכן, ב-22 באוגוסט ירו והרגו הכוחות שהגיעו ביותר מ-300 יהודים. הוקם בעיר מעין מחנה למעצר יהודים, ויהודים שנתפסו על ידי המשטרה האוקראינית נשלחו אליו, חלקם הצליחו להימלט. במהלך יולי-אוגוסט 1942 נהרגו כ-40 יהודים על ידי המשטרה. יהודים שנעצרו בכפרים וערים מסביב לוואסילקיב, הובאו לעיר ונרצחו בה.

לאחר מלחמת העולם השנייה התאחדו משפחות יהודיות בחזרה בעיר.

בשנות ה-50 נהרס בית הקברות היהודי בעיר ורק חלק מהקברים הועברו לבית הקברות החדש. בית הכנסת של העיר הפך לתחנת רכבת וכיום הוא סגור. נכון לשנת 2017 קיימת בעיר קהילה יהודית קטנה של 100 אנשים.
ממוזער|בית הכנסת שהפך בהמשך לתחנת רכבת|מרכז

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז קייב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-10
אלכסיי אנטרופוב

**אלכסיי אנטרופוב** (ברוסית: **Алексей Антропов**; 25 במרץ 1716 – 23 ביוני 1795) היה צייר רוסי פעיל בעיקר בסנקט פטרסבורג, שם נולד ונפטר. הוא עבד גם במוסקבה ובכנסיות בקייב. המדיום המועדף עליו היה צבעי שמן, אבל הוא גם צייר מיניאטורות ואייקונים.

## ביוגרפיה
אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר.

בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה.

הוא התחיל לצייר פורטרטים לפני תקופת קייב שלו. הדיוקנאות המוקדמים ביותר הידועים הם דיוקנאות של יליזבטה קיסרית רוסיה. הוא לא פגש את ההקיסרית, אלא ביסס את הדיוקן על יצירותיו של מורו, לואי קארוואק.

מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו.

מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה.

שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו.

בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה.

בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם.

בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.

## גלריה


File:Catherine II by Alexey Antropov (18th c, Tver gallery).jpg

File:Antropov Archbishop Gavriil.jpg

File:Elizabeth of Russia by A.Antropov (18th c, GRM).jpg

File:Portrait of Father Fyodor Dubyansky.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1716
קטגוריה:נפטרים ב-1795
ארמיית אלזס

**ארמיית אלזס** הייתה ארמייה צרפתית שפעלה לזמן קצר בתחילת במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.

## היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-11 באוגוסט 1914, וכללה את הקורפוס ה-7 (גנרל בונו), קבוצת הדיוויזיות ה-1 של המילואים (גנרל ארשינאר) ודיוויזיית הפרשים ה-8. הארמייה הועמדה תחת פיקודו של הגנרל פול פו באלזס העילית. הארמייה הוקמה לאחר שהגנרל ז'ופר החליט שהארמייה הראשונה תצטרף לארמייה השנייה בתקיפת לורן. הקורפוס ה-7 היה פרוס מאזור Col de lagorge ועד לגבול שווייץ עם אלזס-לורן וכבש לזמן קצר את מילוז, אך בעקבות התקפת נגד גרמנית נסוג לקו אלטקירך - תאן ב-9 באוגוסט ( קרב ליד סננהיים-מולהאוזן ). התקפה מחודשת על מילוז - על ידי ארמיית אלזס - נועדה להסיח את דעתם של הגרמנים מהמתקפה העיקרית של האגף הימני הצרפתי (הארמיות הראשונה והשנייה) על לורן שתוכננה ל-14 באוגוסט. לשם כך, ארמיית אלזס חוזקה על ידי הוספת חלקים של ארמיית האלפים שפורקה.

מטרתו של הגנרל פו הייתה להתקדם מעל מעברי הרי הווז' ודרך השערים הבורגונדים לאזור קולמר במישור אלזס. המבצע, שהחל ב-14 באוגוסט, התנהל תחילה כמתוכנן: לאחר שהצרפתים כבשו מחדש את מילוז בקרבות כבדים מבית לבית 19 באוגוסט) וחצו את החולה במקומות, הם יכלו להתקדם לפאתי קולמר עד ה-22 באוגוסט. אולם בשלב זה, שאר הארמיות הצרפתיות כבר הובסו בקרבות הגבול, וארמיית אלזס נסוגה והעבירה אליהם חלקים מכוחותיה. הקורפוס ה-7 שימש להקמת הארמייה השישית החדשה באזור פריז. קבוצת דיוויזיית המילואים הראשונה פורקה והדיוויזיות שלה נשלחו למקומות אחרים. הכוחות הנותרים - שכללו רק כוח של כשתי דיוויזיות - אורגנו מחדש ב-28 באוגוסט לקבוצת הווז', שהפכה באוקטובר 1914 לקורפוס ה-34.

## מפקדים
* פול פו (11 באוגוסט 1914 - 28 באוגוסט 1914)

## ראו גם
* קרב מילוז

אלזס
קטגוריה:ארמיות
קטגוריה:1914 בצרפת
סלטארטינטור

**סלטארטינטור** (בפארואזית: **Slættaratindur**; פסגה שטוחה) הוא ההר הגבוה ביותר באיי פארו, המתנשא לרום של 880 מטר. הוא ממוקם בחלק הצפוני של האי אסטורוי, בין הכפרים איי, צ'קוו ופונינקור. הכפר פונינקור שוכן למרגלות ההר, אולם הפסגה אינה נראית מהכפר.

פירוש שמו הוא "פסגה שטוחה". ניתן לעלות עליו תוך כארבע שעות, ואף על פי שהמסלולים תלולים, אין צורך בכישורי טיפוס טכניים כדי להגיע לפסגה. במזג אוויר בהיר, הפסגה נותנת תצפיות על כל הארכיפלג. סלטארטינטור הוא אחד מעשרת ההרים באיי פארו המתנשאים לגובה של למעלה מ-800 מ' מעל פני הים. קרופטלי, הפסגה השנייה בגובהה בגובה 856 מ', שוכנת ממש מצפון-מזרח לסלטארטינטור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אירופה: הרים
קטגוריה:איי פארו: גאוגרפיה
אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג

**אלברכט השביעי, החתיך, [[דוכס]] מקלנבורג** בגיסטרו (בגרמנית: **Albrecht VII. von Mecklenburg**; 25 ביולי 1486 – 5 בינואר 1547), היה שליט קטן בצפון גרמניה של המאה ה-16. הוא גם טען תביעות לכיסאות סקנדינביה בהתבסס על השושלת המלכותית של בית מקלנבורג.

## ביוגרפיה
אלברכט נולד ב-25 ביולי 1486, והיה בנם של מגנוס השני, דוכס מקלנבורג וסופיה מפומרניה-וולגשט. לאחר מות אביו בשנת 1503 ירש אלברכט את הנחלות עם דודו בלטזאר ואחיו היינריך החמישי ואריך השני במשותף. בחלוקת המדינה ב-7 במאי 1520, הוא קיבל את החלק של דוכסות מקלנבורג-גיסטרו.

בעוד היינריך החמישי קידם את הרפורמציה מלכתחילה, אלברכט התנגד לה - בסופו של דבר לשווא.

במהלך מה שנקרא ריב הרוזן, העיר החופשית ליבק עירבה את הדוכס אלברכט בברית שלה עם מפלגות שונות והציעה לו את הכתר הדני. כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, לעומת זאת, הצליח לשמור על ממלכתו: כריסטופר, רוזן אולדנבורג והדוכס אלברט היו נצורים בקופנהגן בשנים 1535–1536 עד שנכנעו.

בשנים 1542–1543 הוא השתדל לשווא בעזרת מפלגה מפוארת למען הכתר השוודי על ידי תמיכה במורדים סביב נילס דאקה בסמלנד ובדרום אוסטרגטלנד. גם תמיכתו במרד דאקה נכשלה.

אלברכט מת ב-5 בינואר 1547, ובנו יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ירש את נחלותיו.

## משפחתו
ב-17 בינואר 1524 התחתן אלברכט עם אנה מברנדנבורג, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ממנה נולדו לו הילדים הבאים:
* מגנוס ממקלנבורג (1524)
* יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו (1525–1576)
* אולריך השלישי, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1528–1603)
* גאורג ממקלנבורג (1529–1552)
* אנה ממקלנבורג (1533–1602); התחתנה עם גוטהרד קטלר, דוכס קורלנד
* לודוויג ממקלנבורג (1535–1535)
* יוהאן ממקלנבורג (1536–1536)
* כריסטופר, דוכס מקלנבורג-גדבוש (1537–1592); התחתן עם דורתיאה מדנמרק, בתו של פרדריק הראשון, מלך דנמרק, ולאחריה התחתן עם אליזבת, נסיכת שוודיה
* סופיה ממקלנבורג (1538)
* קרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1540–1610)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי מקלנבורג-שוורין
קטגוריה:ילידי 1486
קטגוריה:נפטרים ב-1547
וורד הורטון

**וורד קירבי הורטון** (באנגלית: **Ward Kirby Horton**; נולד ב-14 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ופעלולן אמריקאי.

## ביוגרפיה
וורד נולד במוריסטאון, ניו ג'רזי, אך עבר לחווה בקרוליינה הצפונית עם משפחתו בגיל צעיר. הוא למד באוניברסיטת ווייק פורסט שם סיים תואר ראשון במנהל עסקים. לאחר כמה שנים בעבודה כבנקאי השקעות בקרוליינה הצפונית, עבר וורד לניו יורק כדי להתמקד בקריירת המשחק.

## קריירה
הורטון שיחק בכמה סדרות טלוויזיה בתפקידי אורח ובסרטי קולנוע בתפקידים קטנים. תפקיד הפריצה של הורטון היה בשנת 2014 כששיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה "אנאבל", ובשנת 2017 בסרט ההמשך "אנאבל 2".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי לצד דרמוט מלרוני בסדרת הטלוויזיה "Pure Genius" של NBC.

בשנת 2022 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלווייזה "העידן המוזהב". בפברואר אותה שנה פורסם כי ימשיך לשחק בסדרה בעונה השנייה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## תיאטרון

## חיים אישיים
וורד נישא לאלכסה משנת 2000.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וייק פורסט
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
מכינת אבנר עכו

**המכינה התורנית קדם-צבאית אבנר עכו** היא מכינה קדם-צבאית דתית השוכנת בעיר עכו שבצפון ישראל. המכינה מיועדת לבוגרי כיתה י"ב ל-12 עד 18 חודשי לימוד, לאחר מכן מתגייסים בוגרי המכינה לשירות צבאי.

## היסטוריה
המכינה הוקמה בשנת ה'תשע"ד והיא נקראת על שמו של החייל אבנר שמעון גץ, בנו של רב הכותל והמקומות הקדושים הרב מאיר יהודה גץ, שנהרג במהלך הקרב לשחרור הכותל במלחמת ששת הימים. המכינה יוסדה על ידי ראש המכינה הרב אחיקם גץ שהוא אחיינו של אבנר גץ. נכון לשנת ה'תשפ"ב ישנם כ-55 חניכים במכינה.

## תחומי ואופן הלימוד
ממוזער|שיעור בבית המדרש
עיקרי הלימוד במכינה הם: גמרא, אמונה, הלכה ומוסר.

אופן הלימוד במכינה מגוון: שיעורים, חברותות וחבורות לימוד.

בנוסף לכך ישנן סדנאות שטח, טיולים והרצאות חוץ בנושאים שונים.

## דיאלקטיקה חינוכית
המכינה דוגלת בדרך מאירת פנים ואהבת ישראל של הרב קוק והרב מאיר יהודה גץ בשמחה ודיבוק חברים.

הצוות החינוכי רחב ומגוון וחבורות הלימוד קטנות.

## מעורבות בקהילה
*התנדבויות בקהילה
*התנדבויות במועדוניות
*גמ"ח אריזות מזון לנזקקים
*פרויקט בר מצווה לילדים לאימהות חד הוריות
*לימודי יהדות וחיבור לסטודנטים
*חונכות בבתי ספר
*קבלת שבת ישראלית לקהילה

## תוכניות המשך לבוגרים
ישנה תוכנית לבוגרי צבא עם אפשרות לשילוב לימודים בבית מדרש עם לימודים אקדמאים.

## חזון
חזון המכינה הוא לחנך את חניכיה לנאמנות למדינת ישראל כיהודית, ציונית ודמוקרטית, אהבת ישראל והארץ. לחנך לגיוס לשירות צבאי משמעותי בצה"ל, בהתאם לכישוריהם. להכשיר את חניכי המכינה באופן רוחני וגופני להשתלבות בצבא. טיפוח את מנהיגותם ומעורבותם של החניכים במהלך השירות הצבאי וגם לאחר מכן.

## צוות ניהולי
*הרב אחיקם גץ - ראש המכינה

## קישורים חיצוניים

* 

* מכינת אבנר עכו, באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות
* מכינת אבנר עכו, באתר עמוד ענן

## הערות שוליים

קטגוריה:מכינות קדם-צבאיות
קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
קטגוריה:עכו: חינוך
גיפסוניקטופס

**גיפסוניקטופס** (שם מדעי: *Gypsonictops*) הוא סוג של יונק קדום מסדרה לפטידקטידה אשר השתייך למשפחה **גיפסוניקטופיים** (Gypsonictopidae), והתקיים בקמפן והמאסטריכט שבקרטיקון העליון וככל הנראה שרד עד הפלאוקן (אף שבעבר סברו שנכחד בהכחדת הקרטיקון). היה זה אחד הנציגים המוקדמים ביותר בסדרה ואולי מראשוני האאותרים שהתחרו על סביבתם נגד המטאתרים והמולטיטוברקולטים או הכימולסטיס.

הסוג תואר ב-1927 בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון והכיל שישה עד שבעה מינים. מאובניהם נתגלו לאורך ארצות הברית (בין השאר בתצורת הל קריק), בלגיה ואוזבקיסטן.

יונק זה היה קטן יחסית ומשקלו לא עלה על 2 ק"ג. הוא דמה ללפטיקטידיום והיה בעל נוסחת שיניים בעלת חמש קדם-טוחנות בלסת התחתונה, לעומת ארבע למרבית האאותרים של זמנו. מבנה זה עזר לו לתפוס בהצלחה טרף קטן כמו חרקים וזוחלים קטנים ביער. עם זאת, הוא לא הותאם לאכילת בשר או צמחייה. ככל הנראה דמה אורח חייו לזה של חדף פיל מודרני והיה פעלתני ביותר, בהתבסס על תזונתו. מבנה גופו של הגיפסוניקטופס דמה, בדומה לשאר הלפטידקטידים, לזה של שלייניים וישנם רק הבדלים קטנים במבנה השלד המפריד בינו לבין השלייתנים האמיתיים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1927
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון
קטגוריה:לפטידקטידה
קטגוריה:יונקים שחיו בקרטיקון עליון באמריקה הצפונית
קטגוריה:יונקים שחיו בפלאוקן באירופה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1927
וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

**וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג** (בערך 1300–1369) היה נסיך לינבורג בין השנים 1330 ל-1369.

## ביוגרפיה
וילהלם נולד בסביבות שנת 1300 כילדם הרביעי של אוטו השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו, מטילדה מבוואריה.עם מות אביו, וילהלם השתלט על מושכות המדינה יחד עם אחיו אוטו השלישי. זה היה בניגוד לרצונו של אביו מכיוון שאוטו השני רצה שהמדינה תחולק לאחר מותו. מוקד שלטונם של האחים בשנים הראשונות היה הגיבוש הטריטוריאלי של הנסיכות. לדוגמה, הם הצליחו להרחיב את אחוזתם באזור גיפהורן במידה ניכרת באמצעות רכישת הכפר פאלרסלבן והמחוזות פאפנהיים ו-ווטמרשהגן. מוקד תשומת לב נוסף היה תמיכתם הפוליטית בעיירות צומחות כלכלית. לדוגמה, הסחר של לינבורג שגשג כתוצאה מהעבודה להפיכת נהר אילמנאו כראוי לשיט בין לינבורג לאולזן וכן הסכמי סחר בין נסיכי לינבורג לבין דוכסי סקסוניה-לאוונבורג .

לאחר מותו של אחיו, אוטו השלישי, וילהלם הפנה יותר ויותר את תשומת לבו לשאלת הירושה במדינת לינבורג. מכיוון שאחיו איבד את בנו היחיד בילדותו ולווילהלם עצמו היו רק בנות, הוא בחר את נכדו, אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, בנה של בתו אליזבת, כיורשו. למעשה, הוא ביקש בעבר מהקיסר קרל הרביעי את החזקה בסופו של דבר של המדינה לנכדו, אך נסוג שוב בשנים שלאחר מכן, משום שחשש מהשפעתם של דודיו של אלברכט, ואצלב ורודולף. סיבה נוספת אפשר למצוא בתנאי הסכם ההסמכה של בראונשווייג-לינבורג משנת 1235 וכן הסכמי הירושה שהתקבלו על ידי אביו של וילהלם עם ענף בראונשווייג של בית ולף, לפיהם היה צריך להעביר את הנסיכות לכל זכר יורש בתוך כל בית ולף אם היה כזה. על מנת לספק את רצונו שאחד מצאצאיו יירש את המדינה, הוא חיתן את בתו הצעירה, מתילדה, עם לודוויג מבראונשווייג-לינבורג. מכיוון שהאחרון היה יורש של דוכסות בראונשווייג, הנחלה המחולקת של הבית הדוכסי התאחדה שוב תחת שליט אחד. מבלי שהיה מודע לכך, אישר הקיסר קרל הרביעי את חזקתם של אלברכט מסקסוניה-ויטנברג ושני דודיו, ובכך הניח את אבן היסוד למלחמת הירושה של לינבורג שהחלה עם מותו של וילהלם. בעיות נוספות נוספו על ידי אחייניתו של וילהלם, מתילדה, בתו של אחיו, אוטו השלישי. בעלה, אוטו השני, רוזן ולדק, הגיש טענות נגד וילהלם. החצר הקיסרית העניקה לאוטו 100,000 מארק שהסתכמו בכמחצית הנסיכות. בתגובה לסירובו של וילהלם לשלם זאת, הוטל תחילה חרם קיסרי, ולאחר ניסיון תיווך שווא נוסף, הקיסר הכריז כי יש להפוך אותו לפורע חוק והטיל על הבישוף ממינדן לבצע זאת באופן אישי. לא ידוע אם זה באמת קרה. לפני מותו מסר וילהלם לבסוף את שלטון הנסיכות למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר לאחר מות אחיו, לודוויג, הוגדר כיורש הנסיכות. וילהלם נפטר ב-23 בנובמבר 1369 בלינבורג.

## משפחתו
לווילהלם נולדה בת מכל אחת מארבע נשותיו. מנישואיו הראשונים להדוויג מראוונסברג, בתו של אוטו הרביעי, רוזן רוונסברג:
* אליזבת (מתה ב-1384) התחתנה עם אוטו, דוכס סקסוניה-ויטנברג, בנו של רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג; בנם היה אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג

מנישואיו השניים למרי:
* מתילדה התחתנה עם לודוויג הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, בנו של מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

בשנת 1346 התחתן וילהלם עם אשתו השלישית, סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתו של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1363 הוא התחתן עם אשתו הרביעית, אגנס מסקסוניה-לאוונבורג, בתו של אריק השני, דוכס סקסוניה-לאונבורג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:נפטרים ב-1369
The Nights

"**The Nights**" (בעברית: "**הלילות**") הוא סינגל מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, שהופק על ידי אביצ'י והמפיק האיראני-שוודי אראש פורנורי. הסינגל יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 כסינגל המוביל ממיני-האלבום השני של אביצ'י, The Days / Nights. את המילים כתבו אביצ'י וכותבים שונים.

השיר הגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי. ב-23 בינואר 2015, אביצ'י הוציא את "The Nights (Avicii by Avicii)", הרמיקס לשיר. השיר מופיע בגרסה הבריטית של אלבום האולפן השני של אביצ'י "Stories". השיר הושמע במשחק הווידאו "FIFA 15" של EA Sports. בשנת 2014, תוכנית הטלוויזיה "SportsCenter" ב-ESPN השתמשה ב-"The Nights" כשיר סיום השנה בספורט. הוא שימש גם כשיר הגול של קרוליינה הוריקנס מ-2015 עד 2018.

## וידאו קליפ
ב-15 בדצמבר 2014, הקליפ הרשמי לסינגל "The Nights" פורסם ביוטיוב. נכון מאי 2023, הקליפ הגיע לכ-906 מיליון צפיות.

## קרדיטים וכוח אדם
הסינגל הוקלט באולפני Foxy, לוס אנג'לס, קליפורניה.
* כתיבה – ניקולס פורלונג, גבריאל בנימין, ג'ורדן סוקוף, ג'ון פלדמן, אביצ'י
* הפקה – אביצ'י
* קופרודוקציה – אראש פורנורי
* שירה – ניקולס פורלונג
* הנדסה והפקה ווקאלית – זאק סרוויני
* גיטרה אקוסטית – קולין בריטיין
* גיטרה לאפ סטיל – וויל קרטר
* תופים – ג'ורדן סוקוף
* שירה נוספת – "The Mighty Riot"

## מיקומי שיא ותארים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אביצ'י
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אביצ'י
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אביצ'י
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:שירי פולקטרוניקה
קטגוריה:שירי פלטינה משולשת בממלכה המאוחדת
בית הקברות היהודי בביירות

**בית הקברות היהודי בביירות** הוא בית הקברות היהודי היחיד בביירות, לבנון.

## מיקום
בית הקברות ממוקם קרוב לשכונת אשרפייה.

## רקע
בית הקברות נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-19 כאשר נקבר בו ב-1829 הרב משה ידיד לוי. הוא מכיל 3,407 קברים ומתוחזק על ידי תושב מקומי.

בשנת 1857 החליט העות'מאן על הרחבת הדרך בין ביירות לדמשק. כתוצאה מכך חלק מבית הקברות והכניסה עליו נפגעו והוקמה כניסה חדשה. בתחילה שטח בין הקברות היה קטן שכן הקהילה היהודית באותה תקופה עמדה על כ-150 נפשות. עם התרחבות הקהילה היהודית בביירות, נקנו עוד שטחים מסביב לבית הקברות.

במהלך מלחמת האזרחים בלבנון חצה הקו הירוק את בית הקברות והוא מוקש חלקית. בסוף המלחמה פונה בית הקברות מכל המוקשים על ידי צבא לבנון. בשנת 2019 נגרם נזק למספר קברים בעקבות סופה.
מרכז|ממוזער|שער הכניסה לבית הקברות

## קישורים חיצוניים

* The Jewish cemetery of Beirut, Lebanon, Philipp Breu

## הערות שוליים

ביירות
קטגוריה:ביירות: מבנים
קטגוריה:יהדות ביירות
וסיל קראבץ

**וסיל רוסלנוביץ' קראבץ** (באוקראינית: **Василь Русланович Кравець**; נולד ב-20 באוגוסט 1997 בלבוב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מטאליסט 1925 מליגת העל האוקראינית.

## קריירת מועדונים
קראבץ נולד בלבוב שבאוקראינה, וגדל במחלקת הנוער של קרפטי לבוב המקומית. ב-10 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק נגד צ'רנומורץ אודסה במסגרת ליגת העל האוקראינית.

ב-24 בינואר 2017 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה, עם סעיף רכישה. ב-12 ביוני הודיעה דפורטיבו לוגו כי סעיף הרכישה הופעל.

ב-13 בינואר 2019 חתם קראבץ על חוזה לארבע עונות וחצי בלגנס מהלה ליגה. ב-24 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד ולנסיה.

ב-15 בינואר 2020 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו.

ב-11 בספטמבר 2020 הושאל קראבץ למשך עונה אחת ללך פוזנן מליגת העל הפולנית. ב-13 ביולי 2021 הושאל למשך עונה אחת לספורטינג חיחון מהליגה הספרדית השנייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים אוקראינים
קטגוריה:מגני כדורגל אוקראינים
קטגוריה:כדורגלני קרפטי לבוב
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו לוגו
קטגוריה:כדורגלני לגנס
קטגוריה:כדורגלני לך פוזנן
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג חיחון
קטגוריה:כדורגלני וורסקלה פולטבה
קטגוריה:כדורגלני דניפרו-1
קטגוריה:כדורגלני מטאליסט 1925
קטגוריה:כדורגלני פוליסיה ז'יטומיר
קטגוריה:לבוב: כדורגלנים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1997
בנימין פטרסן

**בנימין פטרסן** (בשוודית: **Benjamin Patersen**; 2 בספטמבר 1748/1750 – 1815) היה צייר וחרט יליד שוודיה הידוע בעיקר בשל נופי העיר סנקט פטרבורג.

## ביוגרפיה
בנימין פטרסן נולד בוורברג למשפחה של פקידי מכס. הרבה לא ידוע על שנותיו הראשונות וילדותו. הוא למד אמנות בגטבורג אצל סיימון פיק ועד מהרה הפך לחבר באגודת האמנות המקומית. בסוף שנות ה-70 נסע לפולין, לטביה וליטא. מ-1774 עד 1786 הוא התגורר ועבד בריגה.

בשנת 1787 הגיע פטרסן לסנט פטרסבורג. על פי פרסום בעיתון 'סנקט-פטרבורגסקיה ודומוסטי' ב-22 בינואר 1787 הוא שהה בבית מס' 154 ליד הגשר הכחול.

פטרסן התחתן ב-1791 והטביל את בתו ב-1795 בכנסיית קתרין הקדושה.

הוא מעולם לא איבד את הקשר עם שוודיה, ידוע שהוא ביקר במולדתו בשנת 1806. מאז 1790 הוא שלח את יצירותיו לתערוכות השנתיות באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות, בשנת 1798, הוא היה חבר באקדמיה השוודית.

באמצע שנות ה-90 קיבל פטרסן את החוזה הראשון בחצר המלכותית הרוסית. עד מהרה מונה לצייר החצר.

## יצירה ומורשת
אף שהחל כאמן דיוקנאות, בגיל 38 התרכז פטרסן בנופים עירוניים ולאחר המעבר לסנט פטרסבורג הקדיש את אמנותו לעיר זו. בסביבות שנת 1800, בהזמנת הצאר פאבל הראשון, יצר פטרסן סדרה של יצירות המתארות את גדות נהר נווה, מה שזיכה אותו במינוי כצייר החצר.

רוב הנופים העירוניים שלו מציגים את קו האופק המוגדר ואת הגוונים הזהובים הכחלחלים של העיר. השמיים והמים בנהר ממלאים לעיתים קרובות תפקידים משמעותיים בקומפוזיציה. פטרסן צייר את רוב המבנים הבולטים של סוף המאה ה-18 בסנט פטרסבורג, כולל טירת סנט מייקל, האקדמיה האימפריאלית לאמנויות, ארמון טאוריד וכו'.

פטרסן יצר למעלה מ-100 מהנופים העירוניים של פטרסבורג - 33 מתוכם בשמן, השאר בצבעי מים או תחריטים כהים. כאוסף הם מצגים תיעוד היסטורי שאין לו תחליף של העיר כפי שהייתה באותה תקופה.

רוב יצירותיו מוחזקות על ידי הארמיטאז'.

## גלריה

File:Nevskie gate.jpg

File:Blist pet.jpeg

File:PoliceBridge1811.jpg

File:Paterssen View of English Embankment from Vasilyevsky Island part2 1799.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ציירים שוודים
קטגוריה:ילידי 1748
קטגוריה:נפטרים ב-1815
מחסומים

**מחסומים** הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2003 בבימויו של יואב שמיר. הסרט צולם בסגנון "סינמה וריטה"  כתיעוד של שגרת החיים משני צדי המתרס של המחסומי צה"ל ביהודה ושומרון, דרך אוסף של סיטואציות יומיומיות. "מחסומים" הוא אחד הסרטים התיעודיים המצליחים ביותר שהופקו בישראל.

## רקע
שמיר תיעד את המתרחש במספר מחסומים צבאיים ברמאללה, ג'נין ושכם במהלך השנים 2001–2003, שנות האינתיפאדה השנייה. בריאיון עמו אמר כי כולם קורבנות, החיילים והפלסטינים, וכי מטרתו הייתה להראות את השלכות הכיבוש על הפלסטינים, אבל יותר מכך, השפעתו על החברה.

מחסומים פתח את פסטיבל דוקאביב 2004 שהתקיים בסינמטק תל אביב. הסרט הופק בתמיכת ערוץ 8 (נגה תקשורת) והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.

## תקציר
המצלמה מתעדת את האנשים שעוברים במחסומים השונים, שחלקם עמוסים יותר מאחרים. האירועים המתועדים כוללים מצבים בנאליים למדי או מתסכלים, בהם אנשים עוברים דרך המחסום ללא כל קושי לאחר שהציגו תעודה מזהה, אבל גם תקריות קשות יותר, שבהן שמיר בחר להתמקד.

## ביקורת
אף שהסרט תואר תחילה כ"אנטי ישראלי" הוא הוצג בפני חיילים ומפקדים בצה"ל, ומחלקת ההסברה של משרד החוץ שקלה לעשות בו שימוש.

מרב יודילוביץ' אמרה על הסרט שהוא "לא נוח לצפייה", אבל הוא מראה את שני הצדדים באופן מאוזן.

## פסטיבלים ופרסים
מחסומים זכה ביותר פרסים מכל סרט תיעודי ישראלי אי פעם. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים אידפא, והיה הסרט הישראלי הראשון שזכה בפרס בתחרות יוריס איוונס (Joris Ivens) במסגרת זו. הסרט נבחר על ידי מכון הקולנוע בוושינגטון כאחד ממאה הסרטים התיעודיים הטובים בכל הזמנים, ובמקום הרביעי ברשימת עשרים הסרטים הנבחרים לציון עשרים שנה לפסטיבל אידפא.

בנוסף, הסרט הוקרן בפסטיבלים הבאים:
* IDFA 2003 פרס ראשון בתחרות
* Hotdocs, 2004 (פסטיבל הקולנוע התיעודי הבינלאומי בטורונטו, קנדה) פרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר
* 2004 San-Francisco – פרס ראשון
* DOKFEST מינכן 2004 – פרס תיעודי מיוחד
* Documenta מדריד 2004 – ציון לשבח
* Newport ארצות הברית 2004 – פרס ראשון דוקומנטרי
* New Directors ניו-יורק 2004
* אדינבורו 2004
* הפורום הבינ"ל סטוקהולם 2004
* Goeteborg שוודיה 2004
* סלוניקי 2004
* דוקאביב 2004
* It's All True ברזיל 2004
* פסטיבל אמנסטי הולנד 2004
* הונג-קונג 2004
* סיאטל 2004
* INPUT 2004
* סינגפור 2004
* כנס דוקומנטרי באירופה של EDN 2004
* ניו זילנד 2004
* סרייבו 2004
* ונקובר 2004, Calgary קנדה 2004
* Stranger Than Fiction אירלנד 2004
* שיקגו 2004
* ברגן נורווגיה 2004
* קופנהגן 2004
* דנוור 2004

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 

*  הסרט מחסומים לצפייה באתר Vimeo on demand (בתשלום)

## הערות שוליים

קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:סרטים תיעודיים העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
מורגן ספקטור

**מורגן מייקל דאגלס ספקטור** (באנגלית: **Morgan Michael Douglas Spector**; נולד ב-4 באוקטובר 1980) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.

## ביוגרפיה
ספקטור נולד בסנטה רוזה, השוכנת בצפון קליפורניה שבארצות הברית, וגדל בגרנוויל הסמוכה. אביו של ספקטור הוא יהודי ממוצא אשכנזי. סבתו מצד אביו הייתה שחקנית בתיאטרון היידיש ברובע התיאטראות בניו יורק. אמו ממשפחה קתולית ממוצא אירי בעיקרה. אביו הוא עורך דין במקצועו, ואמו עבדה בבתי ספר ציבוריים כמורה ולאחר מכן כמנהלת. 

הוא שיחק לראשונה בתיאטרון קהילתי בגיל שמונה, ומאוחר יותר שיחק בהפקות של התיכון והמכללה בה למד. לאחר שסיים את לימודיו בקולג' ריד, בפורטלנד, אורגון, הוא נרשם לבית הספר למשחק של תיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי, בסן פרנסיסקו, ולאחר מכן המשיך לעבוד בתיאטרון אזורי, בו שיחק בסיור ההופעות של המחזמר "מלך האריות". הוא עבר לניו יורק בשנת 2006. 

## קריירה
ב-2010 ערך ספקטור את הופעת הבכורה שלו בברודוויי בתפקיד רודולפו במחזה של ארתור מילר, "מראה מעל הגשר", תפקיד שהוא נקרא לשחק במפתיע לאחר שלוהק במקור לתפקיד קטן, כאשר השחקן שתוכנן לבצע את התפקיד נפצע במהלך ההצגות מקדימות. בשנת 2012 הוא שיחק את התפקיד של בוריס בהפקת אוף ברודוויי של "The New Group" של המחזה " The Russian Transport", מאת אריקה שפר.

בשנת 2014 הוא כיכב יחד עם רבקה הול בברודוויי של "מאכינל" של המחזאית והעיתונאית סופי טרדוול. הוא הופיע עם הול שוב ביוני 2017 במחזה "החיה" של קלייר ליזימור. ובשנת 2016 בסרט הדרמה "כריסטין", ובסרט "אישור לשכב עם אחרים" בשנת 2017. ביולי אותה שנה לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הערפל" ששודרה בנטפליקס בשנת 2017.

בשנת 2018 כיכב ספקטור לצד אוליביה ויילד בדרמה "A Vigilante". בשנת 2019, הוא שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'ינה טורס בסדרת הדרמה המשפטית "פירסון", ספין-אוף של סדרת הטלוויזיה "Suits". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בעונה השביעית של סדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "הומלנד".

בשנת 2020, הוא כיכב במיני-סדרה של HBO, "הקנוניה נגד אמריקה" של פיליפ רות, לצד וינונה ריידר. בשנת 2022, הוא החל לשחק בתפקיד ראשי לצד סינת'יה ניקסון וכריסטין ברנסקי בסדרת הטלוויזיה "העידן המוזהב".

## חיים אישיים
בספטמבר 2015 התחתן ספקטור עם השחקנית הבריטית רבקה הול, שאותה פגש לראשונה שנה קודם לכן, במהלך עבודתם המשותפת במחזה "מאכינל" בברודוויי. בנם המשותף הראשון נולד ב-2018.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
משה ישראל (רב ראשי)

**משה ישראל** (נפטר ב-1802) היה רבה הראשי של אלכסנדריה בשנים 1784–1802, וב-1801 מונה לרב הראשי של קהיר. 

הוא היה בן למשפחת ישראל, שממנה יצאו רבנים ראשיים במשך קרוב למאה שנים, מ-1730 לערך עד 1830. אביו חיים אברהם ישראל ודודו ראובן אליהו ישראל עמדו גם הם בראש רבנות קהיר ואלכסנדריה מספר שנים קודם לכן. 

ליהודי מצרים לא היה אז ארגון כלל ארצי. סמכותה של הרבנות הראשית של קהיר השתרעה על הקהילות היהודיות פורט סעיד, אל-מנסורה, בנהא ומית-ע'מר, בעוד שטנטא, דמנהור וכפר אל-זיאת היו בסמכות השיפוט של הרבנות הראשית של אלכסנדריה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלכסנדריה: רבנים ראשיים
קטגוריה:רבנים מצרים
קטגוריה:ילידי המאה ה-18
קטגוריה:נפטרים ב-1802
קו האורך 180

טקסט=A map of the Earth with the Pacific Ocean in the centre, with a vertical red line running the full height just west of the Bering Strait and east of New Zealand.|ממוזער|300x300 פיקסלים| קו האורך 180 על מפת כדור הארץ.
ממוזער| קו התאריך הבינלאומי עובר מסביב לקו האורך 180.
**קו האורך 180** או **אנטימרידיאן** הוא המרידיאן שנמצא 180 מעלות ממזרח וממערב למרידיאן הראשי, איתו הוא יוצר מעגל גדול המחלק את כדור הארץ לחצי הכדור המערבי והמזרחי. הוא נפוץ הן בקו האורך המזרחי והן בקו אורך המערבי. הוא עובר בעיקר במים הפתוחים של האוקיינוס השקט, אך עובר על פני יבשה ברוסיה, פיג'י ואנטארקטיקה. מרידיאן זה משמש בסיס לקו התאריך הבינלאומי, אך לעיתים חורגים ממנו כדי לשמור על עקביות תאריכים בתוך שטחי רוסיה, ארצות הברית, קיריבטי, פיג'י וניו זילנד.

קו האורך 180 מתחיל בקוטב הצפוני והולך דרומה לקוטב הדרומי, ועובר דרך:

[ממוזער| קו אורך 180, [טאבאוני, פיג'י]]
קו האורך עובר גם בין (אך לא קרוב במיוחד אל):

* איי גילברט ואיי פניקס, קיריבטי
* האי הצפוני ואיי קרמדק, ניו זילנד
* איי באונטי ואיי צ'טהאם, ניו זילנד

המקום היחיד שבו כבישים חוצים את קו האורך הזה, ושבו יש מבנים קרובים מאוד אליו, הוא בפיג'י.

## בעיות ייצוג תוכנה
ספריות תוכנה גאוגרפיות רבות או פורמטים של נתונים מקרינים את העולם כמלבן; לעיתים קרובות מאוד מלבן זה מפוצל בדיוק בקו האורך 180. לכן, לרוב זה לא-טריוויאלי כדי לבצע משימות פשוטות (כמו ייצוג אזור או קו) על פני קו האורך ה-180. כמה דוגמאות:

* מפרט GeoJSON מציע לפצל צורות כך שאף אחד מהחלקים שלהן לא יחצה את קו האורך.
* ב-OpenStreetMap, אזורים (כמו הגבול של רוסיה) מפוצלים בקו האורך ה-180.

## ראו גם

* מרידיאן ראשי
* קו התאריך הבינלאומי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:האוקיינוס השקט
קטגוריה:קווי אורך
קרחון הינקלי

[ממוזער|280x280 פיקסלים|מפת מרכז ודרום [רכס סנטינל (אנטארקטיקה)|רכס סנטינל]] 
**קרחון הינקלי** (באנגלית: **Hinkley Glacier**) הוא קרחון ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

קרחון הינקלי זורם לכיוון צפון-מזרח החל מפסגת קורבט ומפסגת שנינג של מסיב וינסון.

הקרחון זורם בין הר סגרס ורכס זינסמייסטר ונשפך אל קרחון דייטר, דרומית-מזרחית מפסגת נבסקה, וצפונית-מערבית ממצוק סיפיי.

## היסטוריה
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

הקרחון נקרא על שם טוד ק. הינקלי (Todd K. Hinkley), בין השנים 2001–2006, דירקטור טכנולוגיה, במעבדת ליבת הקרח הלאומית (National Ice Core Laboratory) של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הממוקמת בדונוור שבמדינת קולורדו שבארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* מידע כללי

הינקלי
עונת 2021/2022 בליגת האלופות לנשים

**עונת 2021/2022 בליגת האלופות לנשים של אופ"א** הייתה העונה ה-21 של אליפות אירופה למועדוני נשים הנערכת על ידי אופ"א, והעונה ה-13 מאז מיתוגה מחדש כליגת האלופות לנשים. זוהי העונה הראשונה עם שלב בתים.

הגמר נערך באצטדיון אליאנץ שבטורינו, איטליה. המנצחת העפילה אוטומטית לשלב הבתים של עונת 2022/2023.

לראשונה בעונה זו, נעשה שימוש ב-VAR בכל משחקי הנוקאאוט.

ב-24 ביוני 2021 ביטלה אופ"א את חוק שערי חוץ שהיה בשימוש מאז 1965, ולכן במקרה של תיקו לאחר שני משחקים, השוויון לא יוכרע על ידי מספר שערי החוץ, אלא המשחק יעבור להארכה בת 30 דקות ולאחר מכן, אם לא הושגה הכרעה, הוא יוכרע בדו־קרב פנדלים.

בשלב הנוקאאוט צפו עשרות אלפי אוהדים ונשברו שיאי הצפייה בכדורגל קבוצות נשים כשבמשחקי הבית של ברצלונה בשלב רבע וחצי הגמר צפו 91,553 ו-91,648 בהתאמה.

ברצלונה הייתה מחזיקת התואר אך הפסידה בגמר לאולימפיק ליון שזכתה בו בפעם השמינית.

## שלב הבתים
### בית א'

### בית ב'

### בית ג'

### בית ד'

## שלב הנוקאאוט

### רבע הגמר
הגרלת רבע הגמר נערכה ב-20 בדצמבר 2021. הקבוצות שסיימו במקום הראשון הוגרלו מול הקבוצות שסיימו במקום השני, כאשר המסיימות במקום הראשון יארחו את משחק הגומלין. הסיבוב הראשון ישוחק ב-22 וב-23 במרץ, והסיבוב השני ייערך ב-30 וב-31 במרץ 2022.

משחק הגומלין בין ברצלונה לריאל מדריד נערך בקאמפ נואו, אצטדיונה של קבוצת הגברים, וברצלונה ניצחה בו 5–2. המשחק נערך לעיני 91,553 צופים, ובכך הפך למשחק עם מספר הצופים הגבוה ביותר בכדורגל נשים. השיא הקודם היה שייך לגמר גביע העולם 1999, שנערך ברוז בול, פסדינה, ארצות הברית, לעיני 90,185 צופים.

### חצי הגמר
הגרלת חצי הגמר נערכה ב-20 בדצמבר 2021 (לאחר הגרלת רבע הגמר), כאשר זהות העולות לחצי הגמר עדיין לא הייתה ידועה. הסיבוב הראשון ישוחק ב-22 וב-24 באפריל, והסיבוב השני ייערך ב-30 באפריל וב-1 במאי.

המשחק הראשון בין ברצלונה ווולפסבורג שהתקיים ב-22 באפריל, נערך שוב בקאמפ נואו לעיני 91,648 צופים, שיא חדש למספר צופים בכדורגל נשים, 23 ימים בלבד לאחר שהשיא הקודם נקבע באותו מגרש ברבע הגמר. ברצלונה ניצחה את המשחק בתוצאה 5–1.

### הגמר
הגמר נערך באצטדיון אליאנץ שבטורינו, איטליה ב-21 במאי 2022. הגרלת הקבוצה שתוגדר כמארחת לצרכים מנהליים, התקיימה ב-20 בדצמבר 2021, לאחר הגרלות רבע הגמר וחצי הגמר.

## סטטיסטיקה
הסטטיסטיקה אינה כוללת את משחקי המוקדמות וסיבובי הפלייאוף.

### מלכות השערים

### מלכות הבישולים
מעודכן ל-30 באפריל 2022

## ראו גם
* עונת 2021/2022 בליגת האלופות
* עונת 2021/2022 בליגה האירופית
* עונת 2021/2022 בליגה האזורית

## קישורים חיצוניים

* 
* "יש עלייה מטורפת באהדה לכדורגל נשים בעולם", סיקור משחק הגמר בדמוקרטtv, לוסי אהריש, קארין סנדל ורואי מעוז

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגת האלופות לנשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2021
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2022
ג'ואל ג'קסון

**ג'ואל ג'קסון** (באנגלית: **Joel Jackson**) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.

## ביוגרפיה
ג'קסון נולד באלבני, אוסטרליה המערבית.

כשג'קסון היה בן 10, משפחתו עברה כמעט 2000 ק"מ צפונה לקראטה, לאחר שהוצע לאביו עבודה כמנהל בית הספר היסודי. בגיל 17, יצא ג'קסון לחילופי סטודנטים מטעם ארגון רוטרי לשנה לברזיל.

ג'קסון רצה בתחילה להתמקד בקריירה מוזיקלית. הוא החל לנגן בגיטרה לראשונה בגיל 14 ונסע לפרת' כדי להקליט מיני-אלבום.

בשנת 2011, ג'קסון עבר לסידני כדי ללמוד במכון הלאומי לאמנות דרמטית (NIDA). הוא סיים את לימודיו ב-NIDA בשנת 2013 וחזר לעבוד במפעלי המתכת ולסדנאות ההנדסה של קראטה.

## קריירה
בשנת 2014, נבחן ג'קסון לתפקיד סצנה בודדת במיני-סדרה "Deadline Gallipoli", אך לאחר מכן הוצע לו לשחק בתפקיד ראשי לצד סם וורת'ינגטון. הסדרה שודרה באפריל 2015.

בספטמבר 2015, ג'קסון כיכב בתפקיד פיטר אלן במיני-סדרה על חייו של אלן, "Peter Allen: Not the Boy Next Door". בדצמבר 2015, בטקס פרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה, זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בדרמת טלוויזיה על תפקידו. במאי 2016, בטקס פרסי הלוג'י השנתי ה-58, זכה ג'קסון בקטגוריית השחקן העולה החדש המצטיין ביותר על תפקידו בתור אלן.

בפברואר 2017, ג'קסון שיחק לצד היידי ארנה במחזה "רק אתמול נולדה" בתיאטרון מלבורן. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "בחזרה מטואיצ'י" לצד דניאל רדקליף ואלכס ראסל.

בדצמבר 2018, ג'קסון הוציא את העונה הראשונה של הפודקאסט שלו "הגנב הטוב".

בשנת 2019, ג'קסון גילם את הבלש ג'יימס סטיד בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Ms Fisher's Modern Murder Mysteries". באותה שנה שיחק ג'קסון לצד השחקנית הבריטית מרים מרגוליס, בתפקיד הדוד העשיר בריאן בסרט בקולנוע "א' זה אושר".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## תיאטרון

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות באוסטרליה
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרלים
כביש 93 (ארצות הברית)

**כביש 93** (אנגלית: U.S. Route 93) הוא כביש אורך מצפון לדרום ארצות הברית במערב ארצות הברית. הכביש מתחיל בכביש 60 בוויקנבורג, אריזונה ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה מצפון ליוריקה במחוז לינקולן, מונטנה, שם הכביש ממשיך לתוך רוסוויל, קולומביה הבריטית, ככביש מהיר 93. ערים מרכזיות שכביש 93 עובר בהן כוללות: קינגמן, לאס וגאס, טווין פולס ומיזולה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: כבישים
ג'ובאני בלזוני

[ממוזער|230px|[גרפיטי|חרותת על קיר חדר הקבורה בפירמידת חעפרע: "תגליתו של ג. בלזוני, 2 במרץ 1818"]]
ממוזער|230px|שינוע פסלו של רעמסס השני ביוזמת בלזוני; הפסל מוצב במוזיאון הבריטי  ומכונה "ממנון הצעיר"
**ג'ובאני בלזוֹני** (באיטלקית: **Giovanni Battista Belzoni**; 5 בנובמבר 1778, פדובה – 3 בדצמבר 1823) היה חוקר מצרים העתיקה והרפתקן איטלקי. בין היתר הוא גילה את מקדש אבו סימבל.

## קורות חייו ומעשיו
ג'ובאני בלזוֹני נולד בפדובה למשפחה מרובת ילדים, היו לו 13 אחים ואחיות. המשפחה הייתה במקור מרומא ובגיל 16 חזר אליה. הוא למד הנדסה מספר שנים. בשנת 1798 רומא נכבשה על ידי כוחות צרפת ובשנת 1800 בלזוני עבר להולנד שבה התפרנס כספר.

בשנת 1803 בלזוני נמלט לאנגליה כדי לא להגיע למעצר בעקבות חובות. בהיותו באנגליה הוא התחתן והצטרף לצוות של קרקס ונודע בכינוי "בלזוני הגדול" בשל גובהו וכוחו הרב. בשנת 1812 ביחד עם צוות הקרקס הוא נסע לסבב הופעות באירופה ובשנת 1815 הגיע למלטה. במלטה ניסה בלזוני לעניין את נציגו של שליט מצרים מוחמד עלי במכונה הידראולית שבנה, אך ללא הצלחה יתרה. בהמלצת יוהאן לודוויג בורקהרדט הוא עבר למצרים שם פעל גם בשירותו של הקונסול הבריטי הנרי סולט ברכישת עתיקות. בין היתר ניהל את שינוע פסלו של רעמסס השני במשקל של 7.25 טון מהרעמסאום בתבאי שבמעלה הנילוס עד נמל אלכסנדריה ואילך עד בריטניה, שם נרכש על ידי המוזיאון הבריטי.

בהיותו במצרים בלזוני ערך מספר מסעות.  בשנת 1817, בסיור משותף עם צ'ארלס לאונרד אירבי, גילה מחדש מקדש אבו סימבל. בלזוני היה הראשון שהצליח להיכנס לפירמידת חעפרע, גילה את מקום קבורתו של סתי הראשון וערך תגליות נוספות, בהן סקירה וזיהוי של אתר ברניקי טרוגלודיטיקה לחוף הים האדום. בשנת 1819 חזר בלזוני לאנגליה ותיאר את המסע בספרו *Narrative of the Operations and Recent Discoveries within the Pyramids, Temples, Tombs and Excavations in Egypt and Nubia*. בשנת 1820 הוא ארגן תערוכה עם הממצאים מקבר סתי הראשון ובהמשך העביר את התערוכה לפריז.

בשנת 1823 הפליג עם אשתו שרה בלזוני למערב אפריקה בכוונה להגיע לטימבוקטו. בלזוני הצליח להיכנס לממלכת דהומיי (בשטחי ניגריה המודרנית), אך שם חלה בדיזנטריה ומת.

בשנת 1829 שרה בלזוני פרסמה את ציוריו מעמק המלכים.

## לקריאה נוספת

*Mayes, Stanley. *The Great Belzoni: The Circus Strongman Who Discovered Egypt`s Treasures*. Tauris Parke Paperbacks (2003). 


## קישורים חיצוניים

* תיאור מבצעיו ותגליותיו של בלזוני במצרים, נכתב על ידיו ופורסם ב-1820 
* סטנלי ליין-פול, "ג'ובאני בטיסטה בלזוני", מילון הביוגרפיות הלאומיות הבריטי , 1885 
* 
* ג'ובאני בטיסטה בלזוני, אנציקלופדיה בריטניקה, מהדורת 2011 

קטגוריה:אמני קרקס
קטגוריה:ארכאולוגים בריטים
קטגוריה:אפריקה: חוקרים ומגלים
קטגוריה:נפטרים מדיזנטריה
קטגוריה:ילידי 1778
קטגוריה:נפטרים ב-1823
ואסילי טרופינין

**ואסילי טרופינין** (ברוסית: **Васи́лий Тропи́нин**; 30 במרץ 1776 – 16 במאי 1857) היה צייר רומנטי רוסי. רוב חייו היה כצמית; הוא לא השיג את חירותו עד גיל ארבעים שנה. שלוש מיצירותיו החשובות הן דיוקן של אלכסנדר פושקין וציורים בשם "יוצרת התחרה" ו"רוקמת הזהב".

## ביוגרפיה
ואסילי נולד כצמית של רוזן מינכן בכפר קורפובו שבנובגורוד ולאחר מכן הועבר לרוזן מורקוב כחלק מהנדוניה של בתו של מינכן. עד מהרה הוא נשלח לסנט פטרסבורג כדי ללמוד מקצוע של קונדיטור. במקום ללמוד את המקצוע שלו, השתתף טרופינין בחשאי בשיעורי ציור חינם באקדמיה הקיסרית לאמנויות.

בשנת 1799, הבעלים שלו אפשר לטרופינין ללמוד באקדמיה כסטודנט ללא תואר (Postoronny uchenik). הוא לקח שיעורים ונתמך על ידי נשיא האקדמיה אלכסנדר סטרוגנוב. בשנת 1804 הוצגה עבודתו של טרופינין ״נער מתאבל על ציפור מתה״ בתערוכת האקדמיה וצוינה על ידי הקיסרית הרוסית באותה תקופה.

עם ראשית הצלחתו, הביא הרוזן מורקוב את טרופינין מסנט. פטרבורג לאחוזתו האוקראינית קוקבקה. טרופינין מונה לקונדיטור. עד מהרה שינה הבעלים את דעתו והטיל על טרופינין להעתיק את יצירותיהם של ציירים אירופאים ורוסים ולהפיק דיוקנאות של בני הזוג מורקוב. טרופינין גם צייר בכנסייה המקומית. 

טרופינין בילה כעשרים שנה מחייו באוקראינה, ורבות מיצירותיו מאותה תקופה היו של אנשים אוקראינים והאזור הכפר האוקראיני. טרופינין העיד כי ״למדתי מעט... באקדמיה, אבל למדתי... במלורוסיה. שם ציירתי מהטבע ללא מנוחה, ציירתי הכל והעבודות הללו, כך נראה, הן הטובות מכולן שיצרתי״.

היצירות הבולטות ביותר של אותה תקופה הן דיוקן אשת האמן (1809), דיוקן בנו של האמן (בערך 1818), דיוקן הסופר וההיסטוריון נ.מ. קרמזין (1818).

ב-1823, בגיל 47, הפך טרופינין לאדם חופשי ועבר למוסקבה. באותה שנה הציג את ציוריו "יוצרת התחרה", "הקבצן" ודיוקנו של האמן סקוטניקוב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות וקיבל את התעודה הרשמית של צייר. בשנת 1824 הוא קיבל תואר אקדמאי.

מאז 1833 הוא ניהל את שיעורי האמנות הציבורית של מוסקבה שהפכו מאוחר יותר לבית הספר של מוסקבה לציור, פיסול ואדריכלות.

בשנת 1843 הוא נבחר לחבר כבוד באגודת האמנות של מוסקבה.

הוא נפטר בשנת 1857 ונקבר בבית הקברות וגנקובו. במהלך חייו צייר טרופינין יותר מ-3,000 דיוקנאות.

בשנת 1969 נפתח מוזיאון טרופינין במוסקבה.

## גלריה

File:Vasily Tropinin - Кружевница - Google Art Project.jpg

File:Tropinin SemeyPtMorkovyxGTG.jpg

File:Tropinin ZolotoshveykaGTG.jpg

File:AleksandrPushkin.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1776
קטגוריה:נפטרים ב-1857
ספנסר טריט קלארק

**ספנסר טריט קלארק** (באנגלית: **Spencer Treat Clark**; נולד ב-24 בספטמבר 1987) הוא שחקן אמריקאי.

## ביוגרפיה
קלארק נולד בעיר ניו יורק. הוא אחיה של התסריטאית והמחזאית אליזה קלארק. הוא למד בבית הספר היסודי "הינדלי" בדריאן, קונטיקט, בתיכון מידלסקס ובתיכון דאריין לפני שלמד וסיים את לימודיו בבית הספר טאפט בווטרטאון, קונטיקט. קלארק סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, וקיבל תואר ראשון במדעי המדינה וכלכלה.

## קריירה
קלארק החל את הקריירה שלו ב-1995, כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "עולם אחר". הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "סכנה ברחוב ארלינגטון".

בשנת 2000 שיחק לצד ברוס ויליס בסרט הקולנוע "בלתי שביר" עליו קיבל ביקורות משבחות. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "גלדיאטור".

בשנים הבאות שיחק במספר סרטי קולנוע בהם, "מיסטיק ריבר", "מהומה רבה על לא דבר", "קניון כהה" ו"מאהב קטן". בטלוויזיה התארח בסדרות טלוויזיה רבות. בהן "מד מן" ו"המפענחת". בין היתר שיחק בתפקידים חוזרים בסדרת הטלוויזיה "ממלכת החיות" ובעונה השביעית של סדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D.".

בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי לצד ברוס ויליס ואניה טיילור-ג'וי בסרט הקולנוע "מיסטר גלאס". באותה שנה הופיע בפרק בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".

באוגוסט 2021 לוהק לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "חלקת סיילם".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
אלכסנדר סטרוגנוב

**אלכסנדר סרגייביץ' סטרוגנוב** (ברוסית: **Алекса́ндр Серге́евич Стро́ганов**; 1733–1811) היה ברון רוסי ובן למשפחת סטרוגנוב. הוא היה חבר בוועדת הייעוץ הפרטית של הצאר אלכסנדר הראשון ועוזרו של שר הפנים. הוא שימש נשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, מנהל הספרייה הקיסרית הרוסית וחבר האקדמיה הרוסית.

## ביוגרפיה
סטרוגנוב נולד ב-3 בינואר 1733 בסנקט פטרבורג, בנו של הברון סרגיי גריגורייביץ' סטרוגנוב. במהלך השנים 1752–1757 למד באוניברסיטאות ג׳נואה, בולוניה (אוצרות אמנות) ופריז (כימיה, פיזיקה ומטלורגיה). בפריז הוא היה חבר בבונים החופשיים. 

לאחר מות אביו בשנת 1756, הוא השלים את עיטור ארמון סטרוגנוב בשנת 1760. בשנת 1780 הפך לסנאטור. ב-1783 הפך לחבר באקדמיה הרוסית, ולאחד מעורכי המילון האקדמי.

סטרוגנוב היה חבר בוועדה לפיתוח קוד החוקים החדש בתקופת שלטונה של קתרינה הגדולה (1762–1796). משנת 1800 ועד מותו היה נשיא האקדמיה האימפריאלית לאמנויות ומנהל הספרייה הציבורית הקיסרית (1800–1811). הוא היה המנהל השני של הספרייה. הוא גם היה חבר במועצת המדינה.

משנת 1801 שימש כיושב ראש מועצת הנאמנים, ומפקח על קתדרלת קאזאן, בסנקט פטרבורג. 

ב-1805 הציע לאלכסנדר הראשון להקים מאגר כתבי יד מיוחד בספרייה הקיסרית. כתבי יד שנלקחו מאוסף פיטר פ. דוברובסקי היוו את הבסיס לאוסף זה.

סטרוגנוב היה גם אספן של תמונות של אמנים מפורסמים.

הוא מת ב-27 בספטמבר 1811 בסנקט פטרסבורג.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:נדבנים
קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:ילידי 1733
קטגוריה:נפטרים ב-1811
לוח לוב

ממוזער|הצד הקדמי
ממוזער|הצד האחורי
**לוח לוב** (הידוע גם בשם **לוח עיר**, **פלטת השלל הלובית**, **פלטת המחווה הלובית**, **פלטת המצור** ו**פלטת טהנו** או **טיהנו**) הוא החלק התחתון של לוח שחיקה הנושא קישוט מגולף וכתיבה הירוגליפית ששרד. הוא מתוארך לתקופת הנקאדה השלישית או לתקופה הקדם שושלתית של מצרים (כ-3200 עד 3000 לפני הספירה). הלוח נמצא באבידוס, מצרים.

הלוח עשוי מצפחה, אורכו כ-19 ס"מ ורוחבו כ-22 ס"מ. הלוח שוכן בחדר 43 בקומת הקרקע של המוזיאון המצרי, קהיר, ומספר יומן כניסתו הוא JE27434 והמספר הכללי הקטלוגי שלו הוא CG14238.

## תוכן
שמאל|ממוזער|הירוגליף מוקדם של "לוב" בפלטת לוב
מצד אחד של הלוח, יש סצנה של הליכה של בעלי חיים בתוך הרשומות. מתחת לבעלי חיים אלו נמצא בוסתן עצי זית, והכתובת ההירוגליפית *ת'נו* או *ת'הנו* (מתועתק בדרך כלל כטהנו), ככל הנראה טופונים של דלתא הנילוס המערבי או, על פי רוב החוקרים, מה שהיה מזוהה לאחר מכן עם לוב העתיקה. הדמות מורכבת ממקל השלכה על אליפסה, שמשמעותה "אזור", "מקום", "אי", טופונים של לוב או הדלתא המערבית המבוטאת *ת'נו,* *ת'ייהנו*.

הצד ההפוך של הלוח הלובי מציג את רגליהם של כמה אנשים מעל קו הרישום. לפי הרישום, מתוארות שבע עיירות מבוצרות, כששם כל עיר כתוב בחומה. מעל כל עיירה, בעל חיים תופס את חומה עם *ההירוגליף מר* (מעדר). גונטר דרייר פירש את הסצנה הזו כזירת הרס ובעלי החיים, או הסטנדרטים של בעלי החיים, כשמות מלכותיים. עם זאת, חוקרים אחרים הציעו כי בעלי החיים מייצגים צבאות מלכותיים או סמלים. פרשנות אחרת לגמרי היא שהסצנה מייצגת את יסוד הערים הללו.

## ראו גם
* רשימת לוחות צבעים קדומים
* לוח שחיקה

## לקריאה נוספת
* אביר אל-שאהווי. *[https://books.google.gr/books?id=cAyjwKyoHiEC&pg=PA20&dq=%22libyan+palette%22&hl=el&sa=X&ei=UydHVafQBYbkUfyNgMAH&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false המוזיאון המצרי בקהיר] ,* (הוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 2005), 
* Lloyd, Alan B. *A Companion to Ancient Egypt*, vol.1, (Blackwell 2010),
* סיידלמאייר, סטפן. *מצרים: עולם הפאהונים,* עורכים: רג'ין שולץ, מתיאס זיידל, (קונמן, 1998),
* ווילקינסון, טובי. *מצרים השושלת המוקדמת*, (Routledge, 1999),

## קישורים חיצוניים

* פלטת לוב (כוללת תמונות מולטימדיה מתקרבות של החלק הקדמי והאחורי של הפלטה, בחלון קופץ).
* מבט אחורי של הצבעים (האתר הרשמי של המוזיאון המצרי, קהיר)
* מבט גדול מלפנים ומאחור (כולל ביבליוגרפיה של מאמרים מצרים המתייחסים ללוח)

## הערות שוליים

קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:מצרים העתיקה
מתילדה בלינד

**מתילדה בלינד** (באנגלית: **Mathilde Blind**; 21 במרץ 1841, מנהיים – 26 בנובמבר 1896) הייתה סופרת, משוררת ומבקרת ספרות בריטית.

## ביוגרפיה
מתילדה בלינד נולדה במנהיים למשפחה של יעקב כהן ופרדריק אטלינגר. כאשר היא הייתה בת שנה אביה נפטר ובאותה שנה אלמנתו התחתנה עם קרל בלינד. קרל בלינד היה מהפכן ולאור השתתפותו במהפכה גורש מדוכסות הגדולה של באדן. בסביבות 1852 הם הגיעו ללונדון ובאותה תקופה מתילדה שינתה שם משפחתה ל-בלינד.

בלונדון מתילדה למדה בבית ספר לבנות. בהמשך היא עברה לציריך, אך בהיותה אישה לא קיבלה אישור להגיע להרצאות של אוניברסיטת ציריך. היא לקחה שיעורים פרטיים אצל קונו פישר. בשנת 1866 אחיה פרדיננד התנקש באוטו פון ביסמרק והתאבד בכלא. בשנת 1867 בלינד פרסמה ספר שירים Poems שהוקדשו לזכר אחיה ולמורה של בלינד מהפכן איטלקי ג'וזפה מציני. השקפת עולם של בלינד הושפעו רבות ממהפכנים רבים שהיו באים לבית המשפחה לרבות קרל מרקס ולואי בלנק. כמו כן היא הייתה מעורבת בתנועת נשים.

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 בלינד החלה לפרסם את היצירות שלה תחת שמה. בשנת 1870 היא העבירה הרצאה על יצירות של פרסי ביש שלי. במשך 15 שנים היא עבדה כמבקרת ספרות כתב עת ב־Athenaeum.

בעקבות ביקור בסקוטלנד, בלינד פרסמה מספר ספרי שירה. בשנות ה-80 היא כתבה ספר ביוגרפי על ג'ורג' אליוט ומאדאם רולאן.

ספר פרוזה היחיד של בלינד "Tarantella" לא זכה להצלחה יתרה. בשנת 1893 הוא תורגם לצרפתית ואך יצאה מהדורה נוספת של הספר באנגלית.

בשנת 1889 היא פרסמה ספר שירה The Ascent of Man כתגובה לתאוריה של צ'ארלס דרווין.

בלינד נפטרה בשנת 1896 בלונדון.

## קישורים חיצוניים

* מתילדה בלינד בפרויקט גוטנברג
* 

קטגוריה:מבקרות ספרות בריטיות
קטגוריה:משוררות בריטיות
קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1841
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1896
שש חברות בע"מ

**שש חברות בע"מ** (באנגלית: ''') היה מיזם משותף של חברות בנייה, שהוקם כדי לבנות את סכר הובר על נהר הקולורדו בנבאדה ובאריזונה.

מאוחר יותר החברות השותפות בנו גם את סכר פארקר, חלק מסכר גרנד קולי, מוביל המים של נהר הקולורדו על פני מדבריות מוהאבי וקולורדו לדרום קליפורניה העירונית, ופרויקטים גדולים אחרים.

החברות שהיו שותפות למיזם הן:
# חברת הנרי ג'יי קייזר מאוקלנד, קליפורניה ותאגיד בכטל מסן פרנסיסקו. נרשמו כחברה אחת בשם "בכטל-קייזר": 30%
# מקדונלד וקאן מלוס אנג'לס: 20%
# יוטה קונסטרקשן קומפני מאוגדן, יוטה: 20%
# מוריסון-קנודסן מבויסי, איידהו: 10%
# חברת פסיפיק ברידג' מפורטלנד, אורגון :10%
# J.F. Shea Co מפורטלנד, אורגון: 10%

## ראו גם
* סכר גרנד קולי
* סכר פארקר

## לקריאה נוספת

* Six Companies, Now Single Unit, Ready to Sign Contract for Hoover Dam; newspaper article; unknown date.
* Myrick, David F. (1992). Railroads of Nevada and Eastern California. Vol. 2: The Southern Roads. Reno: University of Nevada Press. pp. 734–752. .
* Wolf, Donald E. (1996). Big Dams and Other Dreams: The Six Companies Story. University of Oklahoma Press. .


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נהר הקולורדו