open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יצחק ויניקוב

**יצחק נתנוביץ' ויניקוב** (**Исаак Натанович Винников**; 1897–1973) היה סמיטולוג, מזרחן, בלשן-אתנוגרף יהודי-סובייטי, פרופסור באוניברסיטת לנינגרד.

נולד בחוֹטימְסְק שברוסיה הלבנה. נשלח על ידי משרד החינוך הסובייטי ללמוד בלשנות ואתנולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. עבודתו המוקדמת עסקה בהיסטוריה ובתרבות הערבית הפרה-אסאלמית. אחר כך עבר ללימוד את מנהגי ושפות השבטים הערבים של מרכז אסיה. בשנת 1941 כתב דוקטורט בנושא "הערבים בברית המועצות". בהמשך הקריירה הקדיש את זמנו לחקר כתובות ארמיות וכתב קונקורדנציה של הארמית הארץ-ישראלית לפי התלמוד הירושלמי והמדרשים. בין השנים 1940 ל-1942 עמד בראש המכון לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה. היה מנחה הדוקטורט של פרופ' מיכאל הלצר.

## קישורים חיצוניים
* 
* יהודה סלוצקי, 

קטגוריה:מזרחנים יהודים רוסים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים רוסים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים בלארוסים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים שמיים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1973
דוד עופר

**דוד עופר** (1919 – 4 בפברואר 1994) היה ניצב במשטרת ישראל, שימש מפקד מחוז הדרום ומחוז תל אביב. בכור האחים במשפחת עופר.

## ביוגרפיה
עופר נולד בגאלאץ שברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ. בשנת 1924, בהיותו בן חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בחיפה. הוא סיים לימודי תיכון בחיפה ובשנת 1940 התגייס לשורות הצבא הבריטי. בשנת 1944 עבר לשרת בבריגדה היהודית עם הקמתה וממנה השתחרר בשנת 1946 בדרגת רב-סרן. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד 34 בחטיבת אלכסנדרוני ולאחר המלחמה שירת בחיל הים עד שחרורו בשנת 1952 בדרגת סגן-אלוף. אותה שנה הצטרף בדרגת סגן ניצב למשטרת ישראל והיה ממלא מקומו של שאול רוזוליו בפיקוד על בית הספר לשוטרים.

עופר שימש מפקד בית הספר לשוטרים בשפרעם בשנים 1952-1956, היה סגן מפקד מחוז הצפון וב-1958 עמד בראש כוחות הבלימה במרד האסירים בכלא שאטה. לאחר דיכוי המרד הוצע להעביר את עופר לשירות בתי הספר כקצין ביטחון, כדי לשקם את השירות. עופר הוצא לקורס קציני משטרה בכירים, ובסיום הקורס מונה לסגן נציב בתי הסוהר. בתחילת 1960 עבר לשרת כראש ענף תנועה במחוז תל אביב, אך כעבור שבעה חודשים בתפקיד התמנה לפקד על מקום המעצר של אדולף אייכמן ועמד בראש צוות השמירה. באוגוסט 1961 מונה לסגן מפקד מחוז הדרום, תחת שאול רוזוליו מפקד המחוז. המחוז השתרע באותן שנים מחדרה ועד אילת, למעט מחוז תל אביב, ועופר עמד בראש מבצעי אבטחה מורכבים בירושלים, בהם מסעי הלוויה של יצחק בן-צבי, זאב ז'בוטינסקי ומשה שרת. בשנת 1969 הוא עמד בראש צוות החקירה של הצתת מסגד אל-אקצא.

בפברואר 1970 מונה למפקד מחוז הדרום. בשנת 1972, עם מינויו של רוזוליו למפכ"ל, מונה עופר למפקד מחוז תל אביב, במסגרת מאמץ מרוכז להאבק בפשיעה במחוז שכלל עיבוי כוחות שכלל את יגאל מרקוס ועמוס אריכא, וכן גדוד מאנשי משמר הגבול בראשות ניצב-משנה משה טיומקין. בעקבות הפעילות המשטרתית במחוז נבלמו הבריונות והזנות, והפשיעה במחוז ירדה בעשרות אחוזים. באוגוסט 1975 הוטחה בעופר ביקורת על שימוש בכח מופרז בפיזור הפגנות נגד קיסינג'ר. נתן דונביץ כתב עליו שבעקבות נפילת בנו במלחמת יום הכיפורים הוא אינו כשיר לעמידה בתנאי לחץ. בתחילת דצמבר 1975 נכתב במעריב ששר המשטרה נזף בעופר בגלל שבעט בכתב של מעריב בעת פיזור ההפגנה. מרדכי גילת טען שבעקבות אירועים אלו התדרדרו היחסים בין עופר ובין שר המשטרה, שלמה הלל, ועל כן עופר שהיה נחשב למועמד מוביל להיות המפכ"ל הבא, לא קיבל את התפקיד. בספטמבר 1976, לאחר שהוברר סופית שלא ימונה למפכ"ל הוא פרש מהמשטרה.

## חיים אישיים
דוד עופר היה נשוי לחוה, ואב לשניים.

*  - היה טייס קרב שנהרג במלחמת יום הכיפורים, ב-11 באוקטובר 1973, כשמטוסו (A-4 סקייהוק) הופל מעל רמת הגולן.
* שריה - היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, מפקד גדוד שקד וממקימי יחידת שלדג. נרצח בידי מחבלים שחדרו לביתו בברוש הבקעה ב-11 באוקטובר 2013 (40 שנה בדיוק לאחר שנהרג אחיו).

שני אחיו של דוד עופר, אנשי העסקים סמי ויולי עופר, נפטרו ב-2011.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז ירושלים במשטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז הדרום במשטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז תל אביב במשטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת העצמאות
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
דוד
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:חיילי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
מיכאל הלצר

**מיכאל הֶלְצֶר** (Heltzer; 1 במאי 1928 – 6 ביוני 2010) היה היסטוריון של המזרח הקדום, פרופסור באוניברסיטת חיפה.

## ביוגרפיה
הלצר נולד בשנת 1928 בטאלין (אסטוניה). למד לימודי המזרח הקדום באוניברסיטת לנינגרד, ובשנת 1954 קיבל תואר דוקטור על עבודה בנושא "סוגיות בהיסטוריה חברתית וכלכלית של פיניקיה", בהנחיית יצחק ויניקוב. מכוון שעל הוריו נאסר לגור בעיר, לאחר ששהו בכלא הסובייטי, נאלץ הלצר ללמד רוסית והיסטוריה בבתי ספר באסטוניה לפרנסתו. בשנת 1959 הצליח לקבל משרה באוניברסיטה הפדגוגית של וילנה (Vilnius Pedagogical University), ובשנת 1965 התקבל כחבר סגל. בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1970 פרופסור מן המניין.

בשנת 1972 עלה לישראל, כשהוא כבר חוקר מוכר בתחום, והצטרף לאוניברסיטת חיפה.

בשנת 2002 קיבל אות הוקרה ממלכתי על תרומתו לאסטוניה.

במהלך השנים כתב 14 ספרים, יותר מ-200 מאמרים.

היה נשוי לשושנה ואב לשלושה.

## מספריו
* 
* 

* Obshtschestvo drevnevo Ugarita (The Society of Ancient Ugarit). Habilitation Dissertation, pp. III+630, Moscow, 1968, Russian. (Typewritten)
* The Rural Community in Ancient Ugarit, Wiesbaden, 1976, pp. XI+120.
* Goods, Prices and the Organization of Trade in Ancient Ugarit, Wiesbaden, 1978, pp. XII+163.
* The Suteans (with a contribution by Sh. Arbeli) (Istituto Universitario Orientale. Series Minor 14). Naples, 1981, pp. 139.
* The Internal Organization of Ugarit, Wiesbaden, 1982, pp. XXXI+212.
* Archeologiya Izrailja, Kratkij O?erk, (The Archaeology of Israel, Brief Survey) (Russian), Jerusalem, 1983.
* The Books of Ezra and Nehemia, The Encyklopedia, Olam Hatanak, Ramat Gan, 1965. Editing and authorship and co-authorship of a large part of articles, pp. 220 (Hebrew)
* The Book of Esther The Encylopedia, Olam Hatanak, (pp. 61-110) (with Y. Klein and Y. Avishur).
* Die Organisation des Handwerks im Dunkelem Zeitalter und im I Jahrtausend v.u.Z in ?stlichen Mittelmeergebiet, History of the Ancient Near East/Studies, III, Padova, 1992, pp. XXIX+162.
* Forty New Ancient West Semitic Inscriptions (with R. Deutsch), Tel Aviv-Yaffo, 1994, pp. 100.
* New Epigraphic Evidence from the Biblical Period, Tel Aviv-Yaffo, 1995 (with R. Deutsch), pp. 116.
* Windows to the Past (with R. Deutsch). Tel-Aviv-Jaffo, 1977.


## לקריאה נוספת
* **מיכאל**: מחקרים בהיסטוריה באפיגרפיה ובמקרא, לכבוד מיכאל הלצר. עורכים:יצחק אבישור ורוברט דויטש; בהוצאת: פרסומי מרכז ארכאולוגי, תל אביב. תשנ"ט 1999
**כולל ביבליוגרפיה של כתבי מ' הולצר.

## קישורים חיצוניים

* דף אישי באתר אוניברסיטת חיפה
* 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: היסטוריה כללית
קטגוריה:המזרח הקרוב הקדום
קטגוריה:ישראלים ילידי אסטוניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
מרסדס בנד (אלבום)

**מרסדס בנד** הוא אלבום הבכורה של הלהקה מרסדס בנד, האלבום יצא לאור באפריל 2004.
לאחר שש שנים של הופעות ברחבי ישראל וצבירת קהל מעריצים, יצא אלבום הבכורה של מרסדס בנד, להקת פאנק/רוק, הכולל את הסינגלים "בואי ונביא לך ת'פאנק", "משנכנס אדר", "המרסדס" ו"את ואני".

בכל השירים שר גל תורן חוץ מבשיר "היו לי תקופות", בו גיטריסט הלהקה רונן כוכבי הוא הסולן הראשי.

## רשימת שירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי מרסדס בנד
רוזה וול

**רוזה וול** (1909 - 14 ביולי 2009) הייתה סופרת ילדים ונוער ישראלית.

## חייה
וול נולדה באוסטריה וערב מלחמת העולם השנייה עלתה לארץ ישראל. וול כתבה את ספריה באנגלית, ואלה תורגמו לעברית וראו אור בשנות ה-50. ספריה כוללים שילוב אגדות ופנטזיה בחיי היום-יום.

בספרה "אותיות מספרות", וול מתארת ילדה חולה בשם מרים שהגיעה לישראל מאירופה לאחר שכל משפחתה נספתה. היא מתקשה ללמוד עברית ומקבלת ספר. אותיות הספר קוראות לה, ומספרות לה אגדות לפי סדר האלף-בית. בספר "היער השאנן" מסופר על רות, ילדה שמתקשה להתמודד עם לידתו של מיכאל, אחיה התינוק, שתשומת לב הוריה וסבה האהוב מופנית כעת אליו. רות מקבלת ארנב (בתרגום: שפן) שוקולד, אשר מתעורר לחיים ומספר לה את קורותיו של שחריה, ארנב שאהב לפגוע באחרים, ועל הצרות וההרפתקאות שנקלע אליהן בשל כך. וול משלבת בסיפור המסגרת כמה סיפורים קצרים כמו גרסה היתולית של היפהפייה הנמה שנרדמת לפני מבחנים, ובו אמירה על חשיבות ההשכלה בחיים המודרניים, ועל "העץ הבודד" שבו חולמי החלומות הרוצים לזכור את חלומותיהם נאלצים לסבול כאב ובדידות. דרך סיפורי הארנב, רות לומדת לאהוב את אחיה הקטן ולעזור לחבריה.

ספרה "מצנפת החכמה" תורגם לסינית.

## ספריה
* **אותיות מספרות** (תרגם: פנחס לנדר (אלעד); ציורים: לאה גרונדיג), הוצאת דביר, 1948.
* **עלילות רות ויוחנן** (ציורים: יצחק פרנקל), הוצאת דביר, 1951.
* **מצנפת החכמה; מחרזת אגדות** (ציורים: י. ל. שוורין), הוצאת דביר, 1954.
* **היער השאנן** (תרגם: ש. מנדל; ציורים: דן לבקוביץ), תל אביב: הוצאת "תרומה", 1957.
* **הארץ היפה** (ציורים: רות שלוס), תל אביב: הוצאת "מדע וחיים", 1958.
* **משלי סין הקדומה**.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
שרה ברגמן

**שרה ברגמן** (נולדה בג' בתמוז תש"ד, 24 ביוני 1944) היא אשת חינוך וסופרת חרדית, הכותבת לילדים ולבני נוער.

## ביוגרפיה
נולדה בנס ציונה לרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה, ולחוה דינה, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ. למדה בבית ספר תיכון חרדי ברמת גן. בהמשך למדה ספרות עברית וחינוך באוניברסיטת בר-אילן. אחרי נישואיה בשנת 1965 עברה לגור בירושלים ולימדה שנים רבות בבית ספר התיכון "חורב".

שרה ברגמן התחילה את עבודתה הספרותית ככתבת צעירה בהצופה לילדים ובמעריב לנוער. כתבה מדור קבוע בהצופה בשם "מיומנה של מורה" והשתתפה בעיתון הילדים הדתי זרקור.

## חיים אישיים
נשואה לחנוך, ולהם שבעה ילדים, מתגוררים בשכונת קריית משה בירושלים.

בנם הוא יעקב משה ברגמן - מחבר הספר "המדינה היהודית".

מחתניהם:• הרב יוסף בן ארזה - מחבר סדרת הספרים "יוסף דעת" על התלמוד. 
• הרב אחימאיר קלה - רב היישוב שפיר לשעבר.
• הרב אריה רוזנברג - ראש בית המדרש בישיבת דרך חיים. 

אחיה הוא הדיין הרב בנימין בארי.  
נכדם הוא הזמר דוד בן ארזה.

**עץ המשפחה:**

## ספריה
* "יש לך מצווה", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ח
* "כל ישראל חברים", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
* "גשם של חלום", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
* "בלב שמח", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ד
* "ימים טובים", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ה
* "כתובת על הקיר", הוצאת זרקור, ירושלים תש"ן
* "יהלום אבוד", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ג
* "בית רב קומות", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ט
* "אש ברחוב השקמה", הוצאת זרקור, ירושלים תשס"א
* "הפתרון מונח בכיס", הוצאת יפה נוף, ירושלים תשס"ד
* "לכל חבילה יש כתובת", הפצת הספר, בני ברק תשס"ז
* "הדרך לתל אורנים", דני ספרים, תשע"א.
* "מסתור בלב הרים", מייזליק ספרים, תשע"ג.
* "החבר של בודינא", הוצאת יפה נוף, תשע"ח.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:משפחת חרל"פ
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל זרקור
קטגוריה:סופרות חרדיות ישראליות
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
עוגת שרוסברי

שמאל|ממוזער|250px|עוגיות שרוסברי
**עוגת שרוסברי** או **עוגיית שרוסברי** (באנגלית: **shrewsbury cake** או **shrewsbury biscuit**) היא עוגייה במטבח האנגלי המוגשת כקינוח והנקראת על שם העיר שרוסברי שבשרופשייר. העוגייה עשויה סוכר, קמח, ביצה, חמאה ואגוז מוסקט. לעיתים מוסיפים לעוגה מי ורדים וזרעי קימל.

## היסטוריה
מקורן של עוגיות אלה בראשית המאה ה-16. העוגה מוזכרת במחזהו של ויליאם קונגריב משנת 1700 "דרכו של העולם". המתכון הקדום ביותר של העוגייה מופיע בספר הבישול של אנה וולי "The Queen-like Closet or Rich Cabinet" משנת 1672 (מתכון הכולל מי ורדים) ולאחר מכן בספר הבישול של אליזה סמית', "The Compleat Housewife", משנת 1728. שיר משנת 1840 מציין כי העוגה הומצאה על ידי אופה בשם פאלין, בשנת 1760, אולם אין בסיס לאגדה אורבנית זו. העוגה יוצרה תחת השם המסחרי "עוגיות פאלין" עד מלחמת העולם השנייה עת שהמחסור במזון הביא להפסקת הייצור התעשייתי.

## קישורים חיצוניים
* עוגית שרוסברי - מדריך למזונות אנגליים מסורתיים
* מתכון להכנת העוגייה
* מתכון באתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:המטבח הבריטי: קינוחים
שרוסברי
לחמניית סאלי לן

שמאל|ממוזער|250px|בית סאלי לן
**לחמניית סאלי לן** (באנגלית: **Sally Lunn bun**) היא לחמנייה עשויה בצק שמרים שמקורה בעיר באת' שבדרום מערב אנגליה.

מקורה של הלחמנייה במאה ה-17 והיא מבוססת על מתכון שהביאה מהגרת מצרפת לעיר באת'.

הלחמנייה עשויה בצק שמרים, ומתובלת בלימון. נהוג להגישה כשהיא פרוסה, ומרוחה בחמאה, או שמנת מוקצפת. הלחמנייה נחשבת למאכל מסורתי בעיר באת'.

רבים מתבלבלים בין לחמנייה זו לבין לחמניית באת' האופיינית אף היא לעיר באת'.

## היסטוריה
מסורת מקובלת משייכת את המתכון לסולאנג' (סולי) לויון (Solange (Sollie) Luyon), מהגרת הוגנוטית שהגיעה לעיר באת' בשנת 1680. לויון התפרנסה ממכירת מוצרי מזון שרכשה מאופים אחרים, ובהמשך ממכירת לחמניות שאפתה בעצמה.
מסורות מאוחרות יותר קישרו בינה לבין מבנה הידוע בשם "בית סאלי לן" (אינגלוז של שמה), שנחשב לאחד הבתים העתיקים ביותר בעיר באת'. על פי מסורת זו לויון עבדה בבית זה והגישה בו את הלחמניות שלה (המקום משמש כבית קפה המגיש לחמניות אלה גם כיום).

הלחמנייה הפכה למאכל פופולרי באנגליה במהלך המאה ה-18 בשל מרקמה העדין של הלחמנייה דמוית הבריוש.

## ראו גם
* לחמניית באת'

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של לחמניית סאלי לן
* היסטוריה של לחמניית סאלי לן
* מתכון להכנת הלחמנייה

קטגוריה:לחם
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:באת'
לחמניית באת'

**לחמניית באת**' (באנגלית: **Bath bun**) היא לחמנייה עשויה בצק שמרים עשיר. צורתה של הלחמנייה עגולה, והיא מזון מסורתי הנמכר בעיר באת' שבאנגליה. הלחמנייה מאופיינת בכך שגוש סוכר מונח בתחתית הבצק בעת האפייה, וסוכר נזרה עליה לאחר תום האפייה. לעיתים מוכנסים לבצק הלחמנייה קליפות הדרים מסוכרות, או צימוקים.

## היסטוריה
מקורה של הלחמנייה בראשית המאה ה-18. האזכורים הראשונים של הלחמנייה הם משנת 1763 ובהם מצוין שהיא תוצר של העיר באת'.

על פי המסורת, הלחמנייה הומצאה על ידי דוקטור ויליאם אוליבר אשר טיפל במבקרים במרחצאות הרומיים של באת'. הלחמנייה המקורית הייתה עשויה בצק שמרים עם ביצים, צימוקים וזרעי קימל. מאכל נוסף שהומצא על ידי אוליבר וחולק לבאי המרחצאות היה ביסקוויט שנקרא באת' אוליבר על שמו.

## ראו גם
*לחמניית סאלי לן

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של לחמניית באת' באתר aboutbritain
* ההיסטוריה של לחמניית באת' באתר enjoyengland
*מתכון מסורתי של לחמניית באת'
*קורות חייו של ד"ר אוליבר, ממציא הלחמנייה

קטגוריה:לחם
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:באת'
באת' אוליבר

שמאל|ממוזער|250px|ביסקוויט באת' אוליבר
שמאל|ממוזער|250px|ד"ר ויליאם אוליבר
**באת' אוליבר** (באנגלית: **Bath Oliver**) הוא ביסקוויט או קרקר דק, העשוי קמח, חמאה, שמרים וחלב, הנאכל לרוב עם גבינה.

הביסקוויט הומצא על ידי ד"ר ויליאם אוליבר מהעיר באת' שבדרום מערב אנגליה בשנות ה-50 של המאה ה-18 ונקרא על שמו ועל שם העיר.

הביסקוויט הומצא עבור הבאים להירפא ולנפוש במרחצאות הרומיים של העיר, אשר היו מקום מרפא ונופש פופולרי במהלך המאה ה-18. אוליבר, אשר עבד כרופא המרחצאות, המציא עבור הנופשים את לחמניית באת', אולם זו הייתה עשירה ביותר וחולי הרומטיזם לא יכלו לאכול אותה, ולכן המציא אוליבר את הביסקוויט מחומרי גלם דומים, אולם מבלי שהבצק יעבור התפחה ארוכה.

במותו הוריש אוליבר את המתכון לרכבו, אטקינס, אשר הקים מפעל לייצור הביסקוויט והפך אותו לפופולרי.

## ראו גם
* לחמניית באת'
* לחמניית סאלי לן

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של הביסקוויט וקורות חייו של ד"ר אוליבר

קטגוריה:ביסקוויטים
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:באת'
אברהם מלמד (פרופסור)

**אברהם מלמד** הוא פרופסור אמריטוס למחשבת ישראל ולשעבר ראש החוג לתולדות ישראל באוניברסיטת חיפה. שימש כראש המרכז לחקר התרבות יהודית ומשמש כראש הקתדרה ע"ש וולפסון למורשת ההגות היהודית באוניברסיטה. מחקריו עוסקים בהיבטים שונים של המחשבה היהודית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ובעיקר בתחומי המחשבה המדינית וההיסטוריה הרעיונית והתרבותית.

הוא סיים את הדוקטורט באוניברסיטת תל אביב במחשבת ישראל בשנת 1978.

בין השנים 2006 ל-2010 כיהן מלמד כיו"ר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל.

בנוסף, לימד מלמד מחשבת ישראל והיסטוריה במכללת אורנים ואזרחות בבית הספר הריאלי העברי בחיפה, סניף בית בירם.

בספרו "היהפוך כושי עורו? האדם השחור כ'אחר' בתולדות התרבות היהודית", שפורסם בשנת 2002, הוא בוחן את התפתחות מערכת הדימויים של האדם השחור בתרבות היהודית לדורותיה, החל בתקופת המקרא ועד ראשית העת החדשה.

בספרו "רקחות וטבחות" שראה אור בשנת 2010 הוא סוקר את התפתחותו של המיתוס על כך שהמקור של כלל החכמות והמדעים הוא כביכול יהודי. מלמד סוקר לראשונה את המיתוס מראשיתו בתרבות ההלניסטית ועד ימינו, דרך העברתו בתרבויות השונות: ההלניסטית-פגאנית, היהודית, הנוצרית והאסלאמית.

## מספריו
* "על כתפי ענקים, תולדות הפולמוס בין אחרונים לראשונים בהגות היהודית בימי הביניים ובראשית העת החדשה", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2003
* "היהפוך כושי עורו? האדם השחור כ'אחר' בתולדות התרבות היהודית", הוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 2002.
** תורגם לאנגלית בשם: The Black in Jewish Culture – A History of the Other (London 2003)
* The Philosopher-King in Medieval and Renaissance Jewish Political Thought, SUNY Press, Albany, 2003
* "רקחות וטבחות: המיתוס על מקור החכמות", הוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה, 2010
* "אחותן הקטנה של החכמות: המחשבה המדינית היהודית בימי הביניים", הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2011
* "על אי בודד", הוצאת רסלינג, 2011
* Melamed et al, eds., Hebraic Aspects of the Reneissance: Sources and Encounters, London and Boston, 2011
* Wisdom's Little Sister: Studies in Medieval and Renaissance Jewish Political Thought, Boston, 2012
* "דת: מחוק לאמונה - קורותיו של מינוח מכונן", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014

## קישורים חיצוניים

* דף אישי באתר אוניברסיטת חיפה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: תולדות ישראל
קטגוריה:סגל אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:יהדות רפורמית בישראל: אישים
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:חוקרי מחשבת ישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
ליגת העל לתיכונים

**ליגת העל ל[[בית ספר תיכון|תיכונים]]** היא הליגה הבכירה בכדורסל בישראל לנבחרות בנים ובנות של בתי ספר תיכוניים. משחקי הליגה משודרים בערוץ ONE. ליגת התיכונים פועלת במהלך ארבעה חודשים ומרכזת בליגה אחת את בתי הספר התיכוניים המובילים בכדורסל, ומהווה קרש קפיצה חשוב ופרסום לשחקנים המובילים שבו. בין השחקנים אשר שיחקו בליגה בעבר היו יוגב אוחיון, גל מקל, שרון ששון, דני אבדיה, ים מדר, שמוליק ברנר ואחרים.

הליגה פועלת במתכונת של שלב בתים, ולאחריו שלבי ההצלבה החל משמינית הגמר. גמר הבנים וגמר הבנות נערכים באותו יום ובאותו אולם (אשר מיקומו משתנה כל שנה).

ליגת התיכונים בה יכולים לקחת חלק כל שחקני התיכון, מכל הגילים (כולל י"ב) שונה מליגת ה-ISF בכך שבשנייה יכולים לקחת חלק רק שחקני י' - י"א והיא נמשכת זמן קצר יותר וחשיפה מועטה יותר. המנצחת בגמר ה-ISF מייצגת את ישראל באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים.

## טבלת ליגת התיכונים

## האלופות והסגניות

### אליפויות לפי קבוצה

## האלופות והסגניות לבנות

## קישורים חיצוניים
* התיכונים דף הליגה באתר ONE
* אתר התאחדות הספורט לבתי ספר בישראל

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ליגות כדורסל ישראליות
קטגוריה:ישראל: תחרויות ספורט לנוער וצעירים
קטגוריה:תחרויות כדורסל לנוער וצעירים
משה לוין (היסטוריון)

**משה (מישקה) לוין** (7 בנובמבר 1921 - 14 באוגוסט 2010) היה היסטוריון של ברית המועצות ושל רוסיה.

## אודות
משה לוין נולד בווילנה להורים ממוצא רוסי יהודי. בשנת 1941, כשהיה בן עשרים, נמלט לברית המועצות ברגע האחרון לפני כיבוש העיר על ידי הוורמאכט, ושני הוריו שנשארו שם נרצחו בשואה. ברוסיה עבד כחקלאי בקולחוז, ולאחר מכן כמפעיל כבשן במפעל מתכות. בקיץ 1943 התגייס לצבא האדום, הוא נשלח לקורס קצינים אולם סיים אותו רק כשהסתיימה המלחמה, כך שהוא לא השתתף בה. בשנת 1946 שב לפולין, ולאחר זמן קצר עבר לפריז, שם פעל במסגרת מנגנוני ההעפלה לארץ-ישראל. בשנת 1951 עלה לישראל, ומתוך אמונה בציונות הסוציאליסטית, הצטרף לקיבוץ. כעבור זמן קצר עבר לתל אביב, שם שימש ככתב בעיתונה של מפ"ם, על המשמר. בהמשך היה עורך בעיתונים "שמאל" - עיתון "מפלגת השמאל הסוציאליסטי הישראלי", וב"קול העם". 

בשנת 1956 גויס לצבא לקראת מלחמת סיני. כשהביע את מחאתו על הרג שבויים מצריים, נכלא עד תום המבצע. 

הוא למד באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה, ובשנת 1961 עזב לפריז כדי ללמוד בסורבון. הוא סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, שאחר כך גם פרסם כספר, "האיכרים הרוסים והכוח הסובייטי 1930-1928". במחקר טען כי הקולקטיביזציה שנעשתה בברית המועצות הייתה בסך הכל אחת מן האפשרויות, שבעזרתן יכלו ראשי המשטר להתמודד עם המשבר שהתחולל בגידול החקלאי; ושהאפשרות הזאת נכפתה על ידי הממשל כפתרון מעשי, ולא כפי שרבים חושבים - כמימוש אידאולוגי של התורה הקומוניסטית.

בין השנים 1967 ל-1968 היה לוין עמית מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין השנים 1968 ל-1978 שימש פרופסור באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה. כשסיים את התקופה שם, עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1995.

בספרו "מאבקו האחרון של לנין" (1968), הוא עסק בהשגותיו של לנין על ההתפתחות של השלטון הבירוקרטי בברית המועצות. הוא הציג את האופציות שלנין כתב עליהן על ערש דווי, והציגן כ"אופציות אבודות", שהיו יכולות להתגשם אילו לנין היה ממשיך לחיות עוד מספר שנים.

בשנות השבעים התפרסם ספרו "זרמי העומק הפוליטיים בפולמוסים הכלכליים הסובייטיים: מבוכארין לרפורמיסטים המודרניים", ובו הוא חקר את פועלו של ניקולאי בוכארין, ממתנגדי סטלין בשנות העשרים, וטען כי רעיונותיו של בוכארין דומים לאלה של הרפורמיסטים המאוחרים יותר של שנות השבעים.

ספרו האחרון, "המאה הסובייטית", התפרסם בשנת 2005, ובו הוא מסביר מדוע קרסה ברית המועצות, לשיטתו. 

בשנת 1992 יצא לכבודו ספר יובל שכותרתו: "Stalinism: Its Nature and Aftermath: Essays in Honour of Moshe Lewin" בעריכת ניק למפרט וגאבור ריטרספורן.

לוין שימש במשך שנים כיועץ לזרועות שונות של הממשל האמריקאי בענייני ברית המועצות. כתב קבוע בעבור העיתון "Le Monde Diplomatique".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* Arfon Rees, Moshe Lewin obituary, הגארדיאן

קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים של רוסיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
מיכל אסקפה

**מיכל אסקפה** (נולדה ב-1937) היא אלופה פאראלימפית ישראלית. בעלת 7 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב, 1 כסף ו-4 ארד.

## ביוגרפיה
אסקפה נולדה בצרפת. הוריה נספו במלחמת העולם השנייה והיא עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. בצעירותה עסקה בספורט, אך בהיותה בת 15 בראשית שנות החמישים נפגעה מפוליו. היא שותקה בשתי רגליה ובאופן חלקי ביד אחת ורותקה לכסא גלגלים. לאחר מכן עברה לחיות בירושלים, סיימה את לימודיה התיכוניים ולמדה הנהלת חשבונות. בשנת 1962 עברה לחולון וחזרה לעסוק בספורט במסגרת מרכז הספורט לנכים.

תוך זמן קצר מחזרתה לעיסוק בספורט זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס שולחן לנכים ונשלחה להשתתף במשחקי סטוק מנדוויל ומ-1964 ועד 1980 בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים. לאורך השנים התחרתה בטניס שולחן, שחייה וקליעה בחץ וקשת. בשנת 1970 הייתה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.

ב זכתה אסקפה ב-3 מדליות ארד. במשחה ל-25 מטר חזה במשחה ל-25 מטר חופשי ובטניס שולחן ליחידות.
 
ב זכתה אסקפה בשתי מדליות, מדליית זהב ביחד עם נבחרת הכדורסל נשים בכיסאות גלגלים ובמדליית כסף בטניס שולחן ליחידות. נוסף לכך היא הגיעה לשלב רבע הגמר בטניס שולחן  לזוגות ביחד עם בתיה משעני.

ב זכתה אסקפה במדליית ארד בטניס שולחן ליחידות וסיימה במקום 11 בחץ וקשת. 

ב זכתה אסקפה במדליית זהב בטניס שולחן ליחידות.

## קישורים חיצוניים

*  פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 
*  המשך פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 

* 
* 

קטגוריה:מדליסטיות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:אלופות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:זוכי מדליית כסף פאראלימפית מישראל
קטגוריה:זוכי מדליית ארד פאראלימפית מישראל
קטגוריה:ספורטאים רב תחומיים
קטגוריה:ספורטאי איל"ן
קטגוריה:שחייניות נכות ישראליות
קטגוריה:שחייניות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:שחקניות כדורסל בכיסאות גלגלים ישראליות
קטגוריה:כדורסלניות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:עולות בעליית הנוער
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:שחקני טניס שולחן נכים ישראלים
קטגוריה:שחקניות טניס שולחן פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:קשתיות ישראליות
קטגוריה:קשתים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)
קטגוריה:שחיינים במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968)
קטגוריה:כדורסלנים במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:נפגעי פוליו ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
לי סגל

**לי אהרן סגל** (5 בפברואר 1932 – 31 בינואר 2005) היה מתמטיקאי ופרופסור במכון ויצמן, מחקריו עסקו בביולוגיה מתמטית.

## קורות חיים

לי סגל נולד בפרבר של העיר בוסטון. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד (1953) דוקטורט מ-MIT בשנת 1959 תחת הנחיית פרופסור סי. סי. לין (Chia-Chiao Lin). בשנת 1960 הוא הצטרף לסגל "Rensselaer Polytechnic Institute" בניו יורק, שם עסק בבעיות של מכניקת הרצף. שני ספריו הראשונים, "Mathematics Applied to Deterministic Problems in the Natural Sciences" ו-"Mathematics Applied to Continuum Mechanics", עסקו בתחום. בשנת 1973 עלה לישראל והחל לעבוד במכון ויצמן ולעסוק בנושאים של ביולוגיה מתמטית, בין התחומים שהוא מידל היו בקטריולוגיה, אבולוציה, אימיונולוגיה, נוירולוגיה.

בשנת 1984 יצא ספרו "Modeling Dynamic Phenomena in Molecular and Cellular Biology". הוא שימש במשך שנים כעורך של כתב העת "Bulletin of Mathematical Biology".

בשנת 2003 נערך לכבודו הכנס "Mathematical Biology: From molecules to ecosystems;The legacy of Lee Segel". לאחר מותו החל מכון ויצמן לחלק מדי שנה פרס ע"ש לי סגל, בשם "הפרס לביולוגיה מתמטית".

נפטר ב-31 בינואר 2005. היה נשוי לרותי ואב לארבעה ילדים. מחותנו היה המתמטיקאי פרופ' הרי דים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
ליונל רוגוזין

**ליונל רוגוזין** (מאנגלית: **Lionel Rogosin**; 22 בינואר 1924 - 8 בדצמבר 2000) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי. ביים סרטים דוקומנטריים וחברתיים בסגנון הנאו-ריאליזם איטלקי.

## אודות
נולד בניו יורק, בנו של ישראל רוגוזין, איש עסקים יהודי ותעשיין טקסטיל. רוגוזין למד באוניברסיטת ייל, שם סיים תואר בהנדסת כימית כדי להצטרף לעסקי אביו. הוא שירת בחיל הים האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה. עם חזרתו הוא טייל במזרח ומערב אירופה ובישראל וכן באפריקה. אחר כך עבד בחברה של אביו עד לשנת 1954.

רוגוזין לימד את עצמו כיצד להשתמש במצלמת Bolex 16 מילימטר. הוא היה מעורב בפעילות חברתית ופוליטית, ויצר סרט דוקומנטרי קצר אודות מצוקת הפליטים ההונגרים בעבור האומות המאוחדות.

בשלב מסוים החליט לזנוח את המעורבות בעסקי אביו ולהתמסר לפעילות חברתית. הוא התמקד בנושאים חברתיים כמו גזענות ואימפריאליזם. מטרתו הראשונה הייתה משטר האפרטהייד. 
סרטו העלילתי השני באורך מלא (כבמאי, מפיק ותסריטאי), "שובי אפריקה",  אותו צילם במחתרת בדרום אפריקה, הוקרן בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1959 וזכה שם לתואר "חביב המבקרים".
הוא יצר את הסרט "Wood-cutters of the Deep South" אודות קואפרטיב משותף לשחורים ולבנים בדרום ארצות הברית, ואת "Arab-Israeli Dialogue" המתאר מפגש של המשורר הפלסטיני ראשד חוסיין עם העיתונאי הישראלי עמוס קינן.

בשנות השמונים עבר לאנגליה ובשנות התשעים עבר ללוס אנג'לס.

## מסרטיו

* On the Bowery (1956)
* Out (1957) (short film)
* Come Back, Africa (1960); צילם אמיל קנבל 
* Good Times, Wonderful Times (1965)
* Oysters Are in Season (1966) (short film)
* How Do You Like Them Bananas? (1966) (short film)
* Black Roots (1970)
* Black Fantasy (1972)
* Woodcutters of the Deep South (1973)
* Arab Israeli Dialogue (1974) (short film)


## קישורים חיצוניים
* 

* אתר המוקדש לרוגוזין

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
חיה קדמון

**חיה קדמון** (25 בספטמבר 1919 - 4 בספטמבר 1960) הייתה משוררת ומתרגמת.
## ביוגרפיה
קדמון (במקור קאופמן) נולדה בסימפרופול שברוסיה, בשנת 1925, כשהיא בת 6, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בכפר יחזקאל. אביה, אברהם קאופמן, היה מורה ואמה רופאת ילדים. היא למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, הייתה חברה בשומר הצעיר ואחר גם בהנהגה הראשית של התנועה. היא הצטרפה ל"גרעין ארץ ישראלי-ג'", לימים חצור שבדרום.

קדמון הייתה חברה במפ"ם, וכתבה בעל המשמר, אחר כך הצטרפה לפלג השמאל של משה סנה, ובשנת 1954 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא החלה לפרסם בקול העם שירים, בהם שירים פוליטיים, שירים לירים ושירי ילדים, וכן מאמרי ביקורת ומסות בנושאי ספרות כללית ועברית. כמו כן תרגמה לעברית משיריהם של משוררים רוסים.

היא למדה ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך המשיכה ללימודי השתלמות באנגליה, שם ערכה והגישה תוכנית בשידורים העבריים של רשות השידור הבריטית. כשחזרה לארץ עסקה בהוראת ספרות עברית ואנגלית בבתי ספר ובסמינריונים שונים. הייתה בין פעילי הליגה לידידות ישראל-ברית המועצות וביקרה בברית המועצות ובבולגריה.

קדמון נישאה לרוברט פרקש, ביולוג יליד ארצות הברית, שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית והגיע לישראל עקב הרדיפות המקארתיסטיות.

קדמון נפטרה ב-4 בספטמבר 1960 כשהיא בת 41 ונקברה בבית העלמין קריית שאול. נערך לה מסע ההלוויה ברחובות תל אביב בהשתתפות נציגי השגרירות הסובייטית, ועל קברה ספדו לה משה סנה ואלכסנדר פן, ובסיום הטקס הושר האינטרנציונל. בעלה נפטר שמונה חודשים לאחר מותה באופן פתאומי כשהוא בן 36. בנם היחיד, יובל, שהיה בן 4 כשהתייתם מהוריו, אומץ, על פי בקשתו של רוברט, על ידי ידידיו מהמפלגה הקומוניסטית, דני פתר-פטרזיל וליליה פתר פטרזיל.

עשור לאחר מותה יצאה לאור בהוצאת "תרבות לעם" אסופה משיריה, "לבעור תמיד" (1971), בעריכת המשורר אלכסנדר פן, הכוללת שירים פוליטיים, חברתיים וליריים.
## יצירתה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  - השיר האחרון שכתבה
* 
* 
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* יוסף אלגזי, לזכרם של חיה קדמון (1960-1919) ורוברט פרקש (1960-1925)
* תמר גוז'נסקי, "שירי זונק ממרי יומך אל העתיד"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמות לעברית
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרות השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:פעילי מק"י
קטגוריה:ישראליות ילידות רוסיה
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
מרובך

**מרובך** (Merowech) היה שמם של מספר אנשים בשושלת המרובינגית.

קטגוריה:השושלת המרובינגית
חלום סקיפיו (רומן)

**חלום סקיפיו** (אנגלית: The Dream of Scipio) הוא רומן מאת איאן פירס. העלילה מתרחשת בפרובאנס שבצרפת בשלושה אירועים חשובים בהיסטוריית תרבות המערב – התמוטטות האימפריה הרומית במאה החמישית, המוות השחור במאה הארבע עשרה, ומלחמת העולם השנייה במאה העשרים. בעלילה שלושה גיבורים שגורלם מתואר בספר, והם (בהתאמה):
מנליוס היפומנס, אריסטוקרט גאלי הנחוש לשמר את תרבות רומא. אוליבייה דה נואיין, משורר ומלומד, הפועל בחצר האפיפיור באביניון. ז'וליין ברנב, אינטלקטואל המשתף פעולה עם משטר וישי.

## עלילה
סיפורו של כל גיבור מוצג דרך הסיפור, והשלושה מקושרים דרך "חלום סקיפיו", יצירה שנכתבה בידי מנלאוס (ונקראה על שם יצירתו הקלאסית של קיקרו), שמתגלה בידי אוליבייה וז'וליין, כל אחד בזמנו. את ההשראה ליצירה נתנה למנלאוס מורתו, סופיה, פילוסופית ניאופלטונית ובתו של אחד מתלמידיה של היפטיה, הפילוסופית מאלכסנדריה. מנליוס מחבר את היצירה כדי להצדיק את ההחלטות שהוא מקבל כשהוא עומד מול מתקפת הוויזיגותים והבורגונדים, ללא כל תמיכה מרומא. נושאים דתיים ונושאים פוליטיים המשפיעים על הסובלנות הדתית מעצבים את שלושת הסיפורים: במעקב אחר שורשיה של האנטישמיות של המאה העשרים, מתגלות החלטות פוליטיות היסטוריות המשתמשות ביהודים כשעיר לעזאזל. מה שמאחד את שלושת הסיפורים והופך את היצירה לרלוונטית, הוא הדיון העמוק בשאלה כיצד פותרים קונפליקטים מוסריים הנוגעים ברגשות ובמשמעות החיים.

## קשרים אפשריים לדמויות היסטוריות
החיבור של מנלאוס דומה ליצירה מאת מקרוביוס, פילוסוף נאו-אפלטוני בן המאה החמישית. למשל, הפרק העשירי של הערותיו של מקרוביוס על "חלום סקיפיו" של קיקרו דן בשאלה איך בני אדם מתים בעודם חיים, ולהפך, ואיך נשמות יוצאות מהגוף לאחר מותו הארצי.

סיפורה של סופיה, והחלק הלא רומנטי של קשריה עם מנלאוס, נושא דמיון לא מבוטל לסיפור חייה של היפטיה, פילוסופית ניאופלטונית שנרצחה בידי המון נוצרי. כמו סופיה, היפטיה ניהלה קשר הדדי עם סינסיוס, ההגמון הנוצרי של קירנה, ואף שהיא לא הייתה נוצרית, נוצרים ולא נוצרים כיבדו את היפטיה בשל הגינותה והאינטלקט שלה.

דמותו של אוליבייה דה נואיין קרובה לדמותו של כרטיאן מטרואה. אף שכרטיאן מטרואה חי מאתיים שנה לפני אוליבייה ובאזור אחר של צרפת, הוא מתואר כ"בן מזל בהיותו, מבין המשוררים הצרפתיים המוקדמים, הידוע ביותר בקרב סטודנטים לספרות ימי הביניים, ולא ידוע כמעט לאף אחד אחר.”

מרסל לפלס חולק דמיון עם מוריס פאפון, בהיותו אחד מאנשי המינהל הציבורי היחידים של ממשל וישי שהמשיכו לתפקד במינהל הציבורי של צרפת גם לאחר המלחמה.

הרלב"ג (רבי לוי בן גרשום), הפילוסוף היהודי שמדריך את אוליבייה דה נואיין, הוא דמות היסטורית ממשית, ידועה היטב הן כמלומד דתי והן כמדען (מכתש "רבי לוי" בירח קרוי על שמו). עם זאת, מפגשו עם האפיפיור קלמנט השישי (דמות היסטורית ממשית גם הוא) במהלך המגפה, המתואר בספר, הוא בדוי לחלוטין. למעשה, השאלה אם הרלב"ג כלל היה חי באותו הזמן שנויה במחלוקות בקרב היסטוריונים. המשרתת של הרלב"ג, רבקה, אהובתו של אוליבייה, גם היא בדויה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:רומנים היסטוריים
אלימלך הורוביץ

רבי **אלימלך הורוביץ** (תרמ"א, 1881-תש"ב, 1942) היה אדמו"ר חסידי בקראקא, הרביעי בשושלת מעליץ. נודע בלחניו וכונה 'האדמו"ר המלחין'. היה מצאצאי רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ. נספה ביריות בבית הקברות בראדומישל. היה גיסו של ר' יחזקאל הולשטוק מאוסטרובצה.

## לפני השואה
נולד לרבי נפתלי הורוביץ ממעליץ (ד' בטבת תר"ה–י"ח בתשרי תרע"ו) ולרכיל בתו של רבי אביש קנר מסאניק. עוד בבחרותו נודע בגאונותו וביכולתו לחדש חידושי תורה בהלכה ובאגדה. נישא לבינה, בתו של רבי צבי הירש הורוביץ מרוזבדוב (תר"ט-חשוון תרע"ט). עוד בחיי אביו מונה לרבה של מליץ וכונה בפי כל "הרב הצעיר". ניהל את רבנותו ביד רמה וראש הקהל שלא אהב זאת ירד לחייו. לכן היגר עם משפחתו לארצות הברית וחזר לאחר שנתיים. הוא ויתר על רבנותו במליץ לטובת אחיו רבי מנחם-מנדל (תרמ"ג-תש"ג), ועבר לקרקוב. לאחר זמן מה שב לזמן קצר לארצות הברית ולאחר חזרתו משם החל בתקופה שבה הרבה במתן צדקה ובמעשי חסד ונכנס לעסקים. את עסקיו מסר לאנשים שהבינו בתחום והיה לו אמון בהם, אך הם מעלו באמונו והוא נקלע למשבר כלכלי חמור. הוא שמע לעצת מקורביו ועבר לדירה גדולה יותר, הקים בית כנסת משלו וחזר להנהיג עדת חסידים. מספר החסידים הלך ועלה מיום ליום, והם נהנו בייחוד לשמוע את ניגוניו בתפילה.

היה בעל כישרון מוזיקלי רב ובגיל 10 המלמד שלו לימדו גם תווים. בהמשך הרחיב בכוחות עצמו את ההשכלה המוזיקלית שלו עד שידע להלחין יצירות שלמות ולכתוב את התווים שלהן. השאיר אחריו מאות לחנים שתוויהן מילאו חמישה כרכים. עקב אחרי יצירותיהם של מלחינים יהודיים במוזיקה העולמית ושל גדולי החזנים. כשהיה בארצות-הברית הופק מלחניו תקליט שהצליח מאוד. חיבר גם פירוש לספר תהילים שנשאר בכתב יד.

## בימי השואה
לאחר כיבוש פולין בידי הנאצים, גלו יהודי מליץ לגטו בעיירה ראדומישל הסמוכה למליץ בגליציה המערבית. מפני שלא היו פסי רכבת בסביבה, רציחת היהודים בגטו ראדומישל נעשה ביריות בבית הקברות. לפני ביצוע הרצח ביקש רבי אלימלך לערוך סעודה בפעם האחרונה. הרוצחים הסכימו, והרבי ישב עם חסידיו ליד הקבר הפתוח ובהתרגשות רבה השמיע להם דברי תורה וניגון חדש שחיבר לקטע התפילה "נשמת כל חי", שבמהלכו יצאו יחד בריקוד סוחף. לאחר סיום הריקוד אמר הרבי למבצעי הרצח: "אנו עשינו את שלנו, עשו אתם את שלכם!" מיד לאחר מכן נרצחו ביריות בידי הנאצים.

## צאצאיו
*הרב נפתלי הורביץ, נספה באמבטיה רותחת במחנה פוסטקוב ליד טרנוב.
*הרב יהודה אלתר הורוביץ, עלה לארץ ישראל בשנת 1934, ונפטר ב-21 במאי 1978

## לקריאה נוספת
*מ"ש גשורי, **ספר קראקא**, עמ' 172–174.
*מאיר וונדר, **[[אנציקלופדיה לחכמי גליציה]]**.

## קישורים חיצוניים
*על הרבי ממליץ-קראקא באתר "זכור - אמונה בימי השואה"

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי בית רופשיץ
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים חרדים
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
עזריהו בן צדוק

**עֲזַרְיָהוּ בֶן-צָדוֹק הַכֹּהֵן** היה הכהן הגדול השלישי שכיהן בבית המקדש הראשון אשר בירושלים.

על אף שנקרא "בן צדוק" יש סוברים כי נקרא כך לא כי צדוק הכהן היה אביו ממש אלא שצדוק היה זקנו. ואביו היה אחימעץ בן צדוק.

ככל הנראה, לפני התמנותו לכהן גדול, שירת עזריהו כשר בצבאו של שלמה המלך; . אם הביטוי שכיהן כ"כהן גדול" בכתובים לא נקרא אלא בשם "כהן הראש".

עזריהו בן צדוק היה ה"עזריהו" הראשון שכיהן בכהונה גדולה בבית המקדש. אחריו, קם מנכדיו עזריה בן יוחנן שגם כיהן בכהונה גדולה.

לפי האפוס האתיופי-נוצרי כברה נגסת, עזריהו היה האדם החשוב ביותר במשלחת היהודים ששלח שלמה המלך עם מנליק.

עזריהו הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.

## ראו גם
* הכהנים בני צדוק

## הערות שוליים

קטגוריה:כהנים בתנ"ך
קטגוריה:כהנים מבני צדוק
קטגוריה:כהנים גדולים
יפאן יפאן

**יפאן יפאן** (באנגלית: **Japan Japan**) הוא סרט ישראלי משנת 2007, על צעיר הומוסקסואל שעובר לתל אביב, וחולם לעבור לגור ביפן. הסרט בוים בידי ליאור שמריז.

## עלילה

עלילת הסרט עוקבת אחרי אמרי (בגילומו של אמרי כהן), צעיר מאשדוד, שבגיל 19 מחליט לעזוב את הצבא ולעבור לתל אביב, לגור עם שותפה מעורערת בנפשה, בעוד חברת הילדות הקרובה שלו מתכננת לעבור לניו יורק. הוא מוצא עבודה זמנית בחנות מתנות כדי לממן טיסה ליפן, הפנטזיה הגדולה ביותר שלו, אך לא מצליח לחסוך. מצבו מתדרדר כאשר חברת הילדות עוזבת לניו יורק, ומשאירה אותו להתמודד לבד בעיר הגדולה. במהלך שהותו בתל אביב הוא מתמכר לגלישה באינטרנט, ולפורנו יפני. הסרט מלווה בסצנות מתוך סרטי פורנו הומוסקסואליים יפנים. 

הסרט מציג בצורה אישית קונפליקטים פניימים, ועוסק בשאלות זרות ושוני, ו"בחייהם של אנשים אבודים וצעירים", על פי הבמאי.

## שחקנים

## פרסים

הסרט השתתף בעשרות פסטיבלי סרטים, וזכה לסיקור נרחב. בין הבולטים והנחשבים: פסטיבל לוקרנו בשווייץ, נבחר כסרט הטוב ביותר בשבוע הקולנוע במקסיקו, הוצג במוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק (מומה), ואף בפסטיבל בואנוס איירס לסרטים עצמאיים.

## ביקורת
הביקורת על הסרט היו מעורבות, מצד אחד, מבקרים רבים הגדירו אותו כגאוני. לדוגמה, האוצר הראשי במחלקה לקולנוע של מוזיאון המומה הכריז שמדובר באחד מעשרת הסרטים הטובים של 2008. ביקורות אחרות טענו שמדובר בסרט פורנוגרפי במסווה, ובסרט בלתי גמור ומבולבל שאינו עומד בסטנדרטים הראויים לקולנוע, וציינו לרעה את המעברים החדים בסרט לסצנות מיניות, לגלישה סתמית וארוכה באינטרנט, ולזוויות הצילום הלא שגרתיות והמעבר החד ביניהן. לעומת זאת, המבקרים שטענו שמדובר בסרט מופת, ציינו כי יחסית לסכום הזעום בו נוצר (כ-200 דולר) הישגיו ורמתו הן יוצאות דופן וראויות לשבח. 

בארץ זכה לביקורות חיוביות מאוד, ואף הוקרן במספר מסגרות בארץ, ביניהן גם בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* פסטיבל לוקרנו 2007 , באתר הפסטיבל הרשמי
* 
* הסרט באתר הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה (תל אביב)

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2007
מכת ערוב

**מַכַּת עָרֹב** בסיפור יציאת מצרים במקרא היא המכה הרביעית מבין עשר מכות מצרים. התיאור במקרא מתייחס ל"ערוב כבד" שמילא את בתי המצרים ואת אדמתם, ו"השחית" את כל הארץ.

## הסיפור המקראי
מכת ערוב היא אחת מן המכות שלפניהן פנה משה אל פרעה ביציאתו בבוקר אל היאור, והזהיר אותו מפני העתיד להתרחש אם לא יאפשר לבני ישראל לצאת ולעבוד את ה' במדבר. משה הודיע שכאשר הערוב יגיע, הוא יפגע בכל ארץ מצרים, למעט ארץ גושן – מקום מושבם של בני ישראל.

למחרת, לאחר הגעת הערוב, משה ואהרן נקראים אל פרעה, וזה מתמקח איתם על תנאי יציאתם. תחילה פרעה מציע שהוא יאפשר לבני ישראל להקריב קרבנות לה' בארץ מצרים בלי שיצאו למדבר. משה דוחה את ההצעה, בטענה שבאופן כזה לא יתאפשר לבני ישראל להקריב קרבנות מן הצאן שהמקומיים מייחסים להם קדושה: "הֵן נִזְבַּח אֶת תּוֹעֲבַת מִצְרַיִם לְעֵינֵיהֶם וְלֹא יִסְקְלֻנוּ?!". לבסוף נעתר פרעה לדרישת משה לצאת ממצרים, אך מתנה "רַק הַרְחֵק לֹא תַרְחִיקוּ לָלֶכֶת". משה מסכים לתנאי, אך בזוכרו את הבטחת פרעה במכת צפרדע שלא קוימה, הוא מוסיף ואומר: "רַק אַל יֹסֵף פַּרְעֹה הָתֵל לְבִלְתִּי שַׁלַּח אֶת הָעָם לִזְבֹּחַ לַה'".

משה יוצא מבית פרעה, מתפלל לה' שיסיר את הערוב, וכל הערוב עוזב את ארץ מצרים. "וַיַּעַשׂ ה' כִּדְבַר מֹשֶׁה וַיָּסַר הֶעָרֹב מִפַּרְעֹה מֵעֲבָדָיו וּמֵעַמּוֹ לֹא נִשְׁאַר אֶחָד." לבסוף, פרעה לא עומד בהבטחתו ומסרב לשלח את העם.

## מהות המכה
לפי הדעה המרכזית בחז"ל, שבעקבותיה צעדו רוב הפרשנים המסורתיים, מכת הערוב הייתה תערובת של חיות טרף. כך מובא גם בתרגום המיוחס ליונתן על הפסוקים, וכן כתב יוסף בן מתתיהו.

עם זאת, כבר במדרשים אפשר למצוא דעות אחרות:

# מין חיה, יש האומרים ששמה: "פנתרין", ויש אומרים ששמה: "סילונית".
# לדעת רבי נחמיה, מדובר ב"מיני צרעין ויתושין".

שיטתו של רבי נחמיה מופיעה כבר בפרשנות היהודית העתיקה ביותר שבידינו (תרגום השבעים), שראתה בערוב דווקא מכה של חרקים. בדומה לפרשנות זו, היו מן הפרשנים המודרניים שסברו שהערוב הוא תערובת של חרקים, מכרסמים או מזיקים שעלולים להרוס את הארץ (יבול, בעלי חיים וכו').

רד"ץ הופמן ראה בשתי השיטות הללו "מחלוקת בין המסורת הארץ־ישראלית והמצרית".

לצד פירושים אלו, קיים פירושו המקורי של הרשב"ם, שמדובר במכה של זאבים, והמכה נקראת כך משום מנהגם של הזאבים לצוד בלילות.

יצוין כי בסיפור המקראי לא מתוארת פגיעה בנפש בעקבות מכת הערוב, כשם שמתוארת בשיא של עשר המכות, היא מכת בכורות, וכן לא מתוארת פגיעה בבעלי החיים, עובדה המחזקת את הפרשנות הקדומה והמודרנית לאופייה של מכה זו. לעומת זאת, מדרש שמות רבה מביא חיזוק לפרשנות שמדובר בחיות טרף, מכך שבניגוד למכת צפרדע שבסיומה נותרו פגרי הצפרדעים בערימות והיוו מטרד תברואתי, במכת הערוב כתוב "לא נשאר אחד" (), ומכאן הסיק בעל המדרש שמדובר בבעלי חיים שאפשר להפיק תועלת מנבלתם (כמו חיות הבר שאפשר להשתמש בעורותיהם ובפרוותיהם) ולכן הם נעלמו כלעומת שבאו, ואילו היה מדובר בחרקים הם היו צריכים להיערם ולהבאיש כמו הצפרדעים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ערוב
קטגוריה:פרשת וארא
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
בריסל (מחוז)

**אזור בריסל** (בצרפתית: **Bruxelles**; בהולנדית: **Brussel**; בגרמנית: **Brüssel**; רשמית: **אזור הבירה בריסל**; בצרפתית: **Région de Bruxelles-Capitale**; בהולנדית: **Brussels Hoofdstedelijk Gewest**; בגרמנית: **Region Brüssel-Hauptstadt**) הוא עיר הבירה דה פקטו של האיחוד האירופי, והמטרופולין הגדול ביותר בבלגיה. הוא מורכב מ-19 ערים, בהן העיר בריסל - עיר הבירה של בלגיה ומקום מושבן של ממשלות הקהילה הוולונית והקהילה הפלמית של בלגיה.

באזור נמצאים מספר מוסדות פוליטיים חשובים של האיחוד האירופי: הנציבות האירופית, המועצה האירופית, מועצת האיחוד האירופי ואחד ממושביו של הפרלמנט האירופי. כמו כן נמצא באזור המטה הראשי של נאט"ו.

באזור מדוברות באופן רשמי, שתי שפות, צרפתית והולנדית, וכל השלטים הרשמיים נכתבים בשתיהן. בפועל, השפה השולטת בעיר היא צרפתית.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

[ממוזער|300 פיקסלים|ימין|מתחם מבני [האיחוד האירופי בבריסל]]

*
קטגוריה:האיחוד האירופי
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:בלגיה: אזורים
קטגוריה:אירופה: מובלעות
לינדזי קראוס

**לינדזי אן קראוס** (באנגלית: **Lindsay Ann Crouse**; נולדה ב-12 במאי 1948) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1984 על תפקידה בסרט "מקום בלב".

## ביוגרפיה
קראוס נולדה בניו יורק, בתם של אנה ושל המחזאי זוכה פרס הפוליצר ראסל קראוס. לקראוס אח עיתונאי בשם טימותי.
קראוס נקראה על שמו של המחזאי ושותפו של אביה לכתיבה הווארד לינדזי.
לאחר שסיימה את לימודיה הופיעה כרקדנית ג'אז וכשחקנית, את הופעת הבכורה שלה על בימת התיאטרון עשתה ב-1972 במחזה הקומי של ויליאם שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר".

הופעת הבכורה שלה כשחקנית קולנוע הייתה ב-1977 בסאטירה הספורטיבית "פול ניומן וחבורתו" בתור לילי, אשתו הממורמרת של שחקן ההוקי נד ברדן.
סידני לומט שצפה בקראוס גם בבימות התיאטרון החליט ללהק אותה לשלושת סרטיו בתחילת שנות ה-80 "מסע דניאל", "נסיך העיר" בתור קרלה אשתו של שוטר משטרת ניו יורק דניאל סילו (טריט ויליאמס) ובדרמה המשפטית "פסק דין" בה גילמה את קייטלין קוסטלו.

בשנת 1984 קיבלה את הערכת חברי האקדמיה שהעמידו אותה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור מרגרט לומקס אחותה של הדמות הראשית אדנה ספלדינג (סאלי פילד) בדרמה של רוברט בנטון "מקום בלב". ב-1987 קיבלה לראשונה תפקיד ראשי במותחן הפסיכולוגי של בעלה המחזאי דייוויד מאמט "שם המשחק" וגילמה את הפסיכיאטרית ד"ר מרגרט פורד.

השתתפה בסוף שנות ה-90 במותחן הבדיוני "ההגעה" בתור חוקרת האקלים אינה גרין ובמותחן של מייקל מאן "המקור" המבוסס על סדרת הטלוויזיה "60 דקות" בדמותה של שרון טילר.
ב-2007 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "מיסטר ברוקס" בתור קפטן ליסטר הקצינה של הבלשית טרייסי אטווד (דמי מור).

גילמה את תפקיד השוטרת הלסבית קייט מק'ברייד בעונה השישית של סדרת הדרמה "בלוז לכחולי המדים" וכפרופסורית מגי וולש בעונה הרביעית של הסדרה "באפי ציידת הערפדים".

בשנת 1977 התחתנה קראוס עם המחזאי, תסריטאי ובמאי הקולנוע דייוויד מאמט, לזוג נולדו שתי ילדות, ווילה וזושה, הם התגרשו ב-1990.
נישאה בשנית ב-1998 לשחקן והבמאי ריק בלו.

קראוס היא בודהיסטית ומשנת 2005 מארגנת תוכניות לימוד בודהיסטיות בעיירה רוקפורט שבמסצ'וסטס.

## פילמוגרפיה חלקית

### קולנוע
* בין השורות (1976)
* פסק דין (1982)
* מסע דניאל (1983)
* איש קרח (1984)
* שעות גורליות (1990)
* להיות אנושי (1994)
* מחוץ לאפלה (1994)
*ביי לאהבה (1995)
* מפתח הקסמים (1995)
* מושבעת (1996)
* אם הקירות האלה היו יכולים לדבר (1996)
* פרפונטיין (1997)
* בדרך לסלינס (2001)
*פצצה מהלכת (2001)
* רצח מתוק (2002)
* *Chantilly Bridge* (2023)

### טלוויזיה

* *Lemon Sky* (1988) - סרט טלוויזיה של PBS

*נורמה ג'ין (1996) - סרט טלוויזיה של HBO
*מאחורי הערבה 2: הסיפור האמיתי של לורה אינגלס וילדר (2002) - סרט טלוויזיה של CBS
*פלאש פורוורד (2010) - סדרת טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1948
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
רדגונדיס

שמאל|ממוזער|250px|פרישתה של רדגונדיס למנזר
**רדגונדיס** (**Radegundis** וגם **Rhadegund** ,**Radegonde** או **Radegund**; 520 - 13 באוגוסט 586) הייתה נסיכה פרנקית ומלכה מרובינגית, אחת מנשותיו של כלותאר הראשון. היא ייסדה את המנזר של פואטייה והוכרזה במאה ה-9 כקדושה.

קיימים מספר מקורות על רדגונדיס, כתבו עליה ונאנטיוס פורטונאטוס וגרגוריוס מטור. שלושתם היו מקורבים ונראה כי ונאנטיוס ורדגונדיס היו מיודדים. מקור נוסף הם כתביה ההגיוגרפיים של הנזירה בודוביניה .

רדגונדיס נולדה בערך ב-520 לברטאריוס, אחד משלושת מלכי תורינגיה, ברתאריוס, כמו שני אחיו היו בניהם של בזינוס מתורינגיה ובזינה, זו שעזבה את בעלה ונישאה לכילדריך הראשון, ומכאן שהיו אחיו למחצה של כלוביס הראשון, חמיה של רדגונדיס. ברטאריוס ושני אחיו ירשו במשותף את המלוכה אחרי מות אביהם, מה שהוביל למלחמת אחים.

דודה, הרמנפריד הרג את ברתאריוס בקרב ולקח את רדגונדיס בת ה-3 לביתו, לאחר שכרת ברית עם המלך הפרנקי תיאודריך הראשון. הרמנפריד הביס והרג ב-529 את אחיו הנותר, בדריך (Baderic). הרמנפריד הפר את הברית שכרת עם תיאודריך ולא חלק איתו בריבונות על תורינגיה.

עקב הפרת ההסכם, ב-531 או 532 תיאודריך, ובנו תיאודברט הראשון יחד עם כלותאר הראשון, תקפו את תורניגיה.  הם ניצחו בקרב, הרמנפריד הצליח להימלט אולם הפרנקים תפשו את אחייניתו רדגונדיס ואת אחייניו. הרמנפריד הגיע לעירו של תיאודריך אחרי שהובטח לו שיהיה בטוח שם, אולם הוא נדחף מעל חומת העיר ומת.  רדגוניס חונכה חינוך דתי נוצרי קפדן וב-538 אולצה  להנשא לכלותאר הראשון (הרביעית משש נשותיו). כבר בסעודת הנישואין הפגינה את צניעותה הנוצרית וסירבה ללבוש בגדי יוקרה בהתאם למעמדה. מנישואים אלה, כמו מנישואיו הראשונים, לא היו לו כל ילדים.

היא למדה קרוא וכתוב, וקראה סיפורי מרטירים שגרמו לה לפנות לחיי סיגוף. וננטיוס פורטונטוס מספר כי בעזרת כומר בשם שמואל, היא אספה ילדים עניים, האכילה אותם על שולחנה ורחצה את ידיהם ואת שערם. לאחר מכן יצאה תהלוכה בדרכה לכנסייה, ורדגונדיס רחצה את מרצפות הכנסייה בבגדיה והסירה בצעיפה את האבק מן המזבח. רדגונדיס הקפידה על תזונה טבעונית, היא אכלה רק קטניות וירקות ירוקים, וסירבה לאכול מזון מן החי. כמו כן, היא מיעטה בצריכת לחם, נמנעה מיין, מבירה ומפירות. כלותאר התלונן על כך שנשא לאישה נזירה, אך סירב להתיר לה לעזוב את ארמונו. לאחר שנודע לה שכלותאר הורה לרצוח את אחיה, היא פנתה לבישוף העיר נויון כדי שיקדיש אותה לנזירה ובכך ישחרר אותה מחובתה לבעלה. הבישוף הסכים ובסופו של דבר כלותאר שחרר אותה ואף העניק לה את האמצעים לייסד מנזר של נשים בפואטייה. המנזר נוסד בשנת 552.
על פי גרגוריוס מטור, היא אימצה למנזר שהקימה את הרגולה (תקנון) של קיסריוס מארל . רדגונדיס סירבה לעמוד בראש הקהילה שייסדה. היא מינתה אם מנזר, שירתה תחתיה כנזירה, ועסקה בכל המלאכות המוטלות על הנזירות. לימים נקרא המנזר שייסדה, מנזר "הצלב הקדוש" .

## לקריאה נוספת
* אורה לימור, **ראשיתה של אירופה**, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6: נזירים ומנזרים במערב הנוצרי, פרק ה: "שפחות האל", עמ' 81–83.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-6
קטגוריה:טבעוניות
קטגוריה:ילידי 518
קטגוריה:נפטרים ב-587
לחמית

שמאל|ממוזער|250px|תמונה של עין אנושית, שנראים בה בבירור כלי הדם המזינים את הלחמית.
**לחמית** או **לחמית העין** (**conjunctivum**) היא קרום רירי שקוף העוטף את לובן העין ומרפד את פנים העפעף. הלחמית מסייעת בלחלוח העין בכך שהיא מייצרת ריר ודמעות, אם כי בכמות פחותה מבלוטת הדמעות. כמו כן, היא משמשת כחלק מן המערכת החיסונית ומגינה על חלקיה הרגישים של העין מפני פתוגנים. 

נהוג לחלק את הלחמית לשלושה חלקים: החלק הצמוד לגלגל העין, הנע ביחד איתו, החלק הצמוד לעפעפיים, וחלק מחבר בין השניים (fornix conjunctivae), שהוא רפוי יותר כדי לאפשר תנועה חופשית של גלגל העין. נקב בלחמית (Puncta lacrimalia) מאפשר מעבר הדמעות דרך תעלת הדמעות אל האף. 

הלחמית רגישה לגירויים חיצוניים, ודלקת הלחמית היא מחלה קלה נפוצה, היכולה להיגרם כתוצאה מזיהום ויראלי או בקטריאלי, אלרגיה, חומרים מגרים (כגון אבק) או תנאי יובש. 

פירוש המילה "לחמית" בלטינית (conjunctivum, בריבוי conjunctiva) פירושו "מחבר", "מאגד", כיוון שהיא מחברת בין העין והעפעף. בעברית נגזר השם מן השורש ל.ח.מ במשמעות של "חיבור" (כמו בפועל "להלחים"). 

## ראו גם
* פינגואקולה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עין
קטגוריה:היסטולוגיה