הרי ההארץ

**הרי ההַארְץ** (בגרמנית: **Harz**), שנקראו עד ימי הביניים הארט (Hart – "יער הררי"), הם רכס הרים בגרמניה. 

## גאוגרפיה
אורכו של רכס ההרים 110 קילומטר, ורוחבם בין 30 ל-40 קילומטר. הם שוכנים בשטח שנפרש על פני שלוש מדינות גרמניה: סקסוניה התחתונה, תורינגיה וסקסוניה-אנהלט. לחבל ההארץ יש חלק במערב במחוזות גוסלר  וגטינגן , בצפון ובמזרח במחוזות הַארְץ ומאנספלד-דרום הַארְץ, ובדרום במחוז נורדהאוזן . זהו הרכס הגבוה ביותר בצפון גרמניה, בחלקו המזרחי (Unterharz) גובהו סביב 400 מטר, ואילו בחלק המערבי (Oberharz) סביב 800 מטר. ההר הגבוה ביותר בו הוא ברוקן, המתנשא לגובה של 1,141 מטר, ופסגתו נמצאת במדינת סקסוניה-אנהלט. ההר השני בגובהו הוא הוורמברג , שפסגתו בגובה 971 מטר והוא נמצא במדינת סקסוניה התחתונה.

מאחר שההארץ הוא אחד האזורים הגשומים ביותר בגרמניה, נוצל כוח המים שבו כבר בתקופות מוקדמות. בין סכרי הבטון הבולטים נמנים שני הגדולים ביותר: סכר אוקר  וסכר ראפבודה . מימיהם הצלולים והקרים של פלגי ההרים נאגרו כבר בידי התושבים המוקדמים של האזור ליצירת מאגרי מים הרריים, דוגמת האודרטייך . 17 הסכרים שבהרי ההארץ חוסמים בסך הכול 12 נהרות.  כיום משמשים הסכרים בעיקר לייצור חשמל, לאספקת מי שתייה, למניעת שיטפונות ולאספקת מים בעת מחסור. הקמת סכרים מודרניים בהארץ החלה עם בניית סכר עמק זֶזֶה , שנבנה בין השנים 1928–1931. סכרי מערכת אגמי ההארץ העילי נמנים עם הסכרים העתיקים ביותר בגרמניה שעדיין מצויים בשימוש.

"שביל העירום בהרי ההארץ" הוא מסלול טיול ייחודי בגרמניה המיועד, בין היתר, לטיול בעירום ברוח הנודיזם. היוזמה להקמתו פורסמה בשנת 2008, והוא נפתח לציבור בשנת 2010 ללא טקס רשמי, בין היתר כדי לצמצם תשומת לב תקשורתית. בתחילה אורכו היה כ־9 ק"מ, אך בשנת 2011 שונה תוואיו וכיום הוא כולל שני מסלולים מעגליים באורך כולל של כ־13 ק"מ. השביל עובר באזור מיוער, שקט ודל בתנועת מבקרים, תנאים הנחשבים מתאימים לאופיו הייחודי. עם זאת, אין חובה לטייל בו בעירום, והוא פתוח גם למטיילים בלבוש רגיל. לצד הטיול בעירום, קיימים באזור גם אתרי רחצה לא רשמיים בבריכות יער מבודדות, כגון גרפינגרינדר טייך וזנקוויסר טייך.

## גאולוגיה
הרי ההארץ נחשבים לאזור בעל המגוון הגאולוגי הגדול ביותר מבין רכסי ההרים הבינוניים בגרמניה . היווצרותם וקימוטם החלה בתקופת הקרבון הפנסילבני (לפני כ־300 מיליון שנה), במסגרת האורוגנזה הווריסקית . המחדרים הפלוטוניים, דוגמת הברוקן, חדרו אל תוך הסלעים במעבר בין הקרבון לפרם, ואפשר לקשור אותם להתפרקות יבשת־העל פנגיאה. באותה עת נוצרו במערב אירופה רכסי הרים גבוהים רבים, ובהם הרי הפיכטל. 
במוזיאון ההארץ בוורניגרודה  מוקדש אגף מיוחד לגאולוגיה של האזור.

## תרבות
בהרי ההארץ ובסביבתם הקרובה מצויים אתרי מורשת עולמית רבים של אונסק"ו, ובהם בערים גוסלאר, קוודלינבורג, ואייסלבן, אתר מכרות רמלסברג, ומערכת ניהול המים בהרי ההארץ. הערים לרגלי ההרים, בהן גוסלאר, ורניגרודה וקוודלינבורג, מהוות אזורי תיירות ונופש פופולריים. 
באזור נוצרו אגדות רבות על מכשפות וגמדים כפי שהן מוכרות בעולם המערבי.

## תחבורה
מסילות הברזל הצרות של ההארץ  הן רשת מסילות צרות הפועלת בהרי ההארץ, ומהוות את הרשת הגדולה מסוגה בגרמניה. הרשת הוכרה כמונומנט היסטורי בשנת 1972. אורכה הכולל עולה על 140 קילומטרים, והיא מקשרת בין הערים ורניגרודה, נורדהאוזן וקוודלינבורג. צי הרכבות כולל קטרי קיטור ודיזל, ובהם קטרי קיטור היסטוריים שחלקם מתוארכים לסוף המאה ה־19 (הוותיק שבהם משנת 1897). הרשת מחולקת לשלושה קווים עיקריים: מסילת ההארץ, המחברת בין ורניגרודה לנורדהאוזן; מסילת עמק הזלקה, המתפצלת ממנה ומובילה לקוודלינבורג; ומסילת ברוקן, המסתעפת אף היא ממסילת ההארץ ומובילה אל פסגת הר ברוקן, שבה נמצאת אחת מתחנות הרכבת הגבוהות בגרמניה.

## טבע
פרויקט הלינקס בהרי ההארץ הוא מיזם להשבתו לטבע של השונר הצפוני (הלינקס האירו־אסייתי), שנכחד ממרכז אירופה לפני כ־200 שנה. הפרויקט, שהחל בראשית שנות ה־2000, היה הניסיון הראשון בגרמניה להשיב את המין לסביבתו הטבעית. במסגרת היוזמה פועלים בשיתוף פעולה ציידים ואנשי שמירת טבע לקידום שימורו של המין, הנחשב לחתול הבר הגדול ביותר באירופה. מאז השקתו התבססה אוכלוסיית השונרים בהרי ההארץ, והיא אף מתפשטת בהדרגה אל אזורים שמעבר לגבולות הרכס.
## ראו גם
* מערכת ניהול המים בהרי ההארץ

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר התיירות של הרי ההארץ באנגלית
* 
* הרי ההארץ - אתר תיירות בעברית

## הערות שוליים

הארץ
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: גאוגרפיה
קטגוריה:תורינגיה
קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: גאוגרפיה
קטגוריה:גרמניה: יערות