open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוהו להטנמקי

**יוהו להטנמקי** (בפינית: **Juho Lähteenmäki**; נולד ב-15 ביוני 2006 באיליירבי שבפינלנד) הוא כדורגלן פיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית ובנבחרת פינלנד.

## קריירת מועדונים
להטנמקי גדל במחלקות הנוער של אילוירבן אילבס ואילבס טמפרה. בשנת 2022 הצטרף למחלקת הנוער של נורשלן. ב-11 בדצמבר 2024 חתם על חוזה מקצועני חדש בנורשלן עד לחודש יוני 2028. ב-23 בפברואר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–3 על סנריוסקה פודבול במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הדנית לעונת .

## קריירה בין-לאומית
להטנמקי שיחק בנבחרות הצעירות של פינלנד. ב-9 באוקטובר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של פינלנד, בניצחון 1–2 על נבחרת ליטא במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים פינים
קטגוריה:מגני כדורגל פינים
קטגוריה:כדורגלני נורשלן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פינלנד
קטגוריה:פינים שנולדו ב-2006
משטרת דרום ויילס

**משטרת דרום ויילס** (באנגלית: **South Wales Police**; בוולשית: **Heddlu De Cymru**) היא כוח המשטרה הגדול ביותר בוויילס, המספק שירותי שיטור לכ־1.3 מיליון תושבים – כ־42% מאוכלוסיית ויילס כולה. אף שתחום אחריותה משתרע על שטח של כ־812 מיילים רבועים בלבד (כ־10% משטחה של המדינה), היא אחראית על אזור המאופיין בשילוב של ערים, אזורים כפריים וחופים, ובו שוכנות שתי הערים הגדולות בוויילס – קארדיף, בירת המדינה, וסוונזי.

המשטרה מונה קרוב ל־3,000 שוטרים ולמעלה מ־2,200 עובדים אזרחיים, בהם קציני סיוע קהילתיים (Police Community Support Officers – PCSOs), מתנדבים ייעודיים וכ־200 שוטרי מתנדבים (Special Constables) ועוד כ־200 מתנדבי נוער (Police Youth Volunteers).

בראש הכוח עומד המפקד הראשי, ולצדו נציבת המשטרה והפשע (Police and Crime Commissioner). השניים קובעים את סדרי העדיפויות האסטרטגיים של הארגון באמצעות המועצה האסטרטגית של משטרת דרום ויילס (South Wales Police and Crime Commissioner Strategic Board).

בשטח האחריות של משטרת דרום ויילס נמצאות 63 מתוך 100 הקהילות העניות ביותר בוויילס, והמשטרה פועלת לשמירה על ביטחון הציבור ולחיזוק הקשר עם קהילות מגוונות מבחינה חברתית וכלכלית.

המשטרה מקיימת מדיניות קבועה של שיתוף הציבור והיוועצות קהילתית. אחד הכלים המרכזיים לכך הוא סקר Compass (Community Perception and Satisfaction Survey), המופץ בדואר למדגם אקראי של בתי אב ברחבי דרום ויילס. הסקר בוחן את תחושת הביטחון של התושבים, את תפיסת הפשיעה וההתנהגות האנטי-חברתית, את שביעות הרצון מהמשטרה ואת רמת המעורבות הציבורית. ממצאי סקר Compass משמשים לשיפור השירות, להבנת צורכי הקהילה ולהגברת האמון הציבורי במשטרת דרום ויילס.

## גלריה

קובץ:CN62CLO-2 020413 CPS (8646302302).jpg
קובץ:South Wales Police.jpg
קובץ:Armed Police (7645920340).jpg
קובץ:Central Police Station, Cardiff.jpg
קובץ:Welsh police in Sloane Square London prior to the funeral of Elizabeth II.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים משטרתיים
קטגוריה:ויילס
דניאל גודיונסן

**דניאל טריסטן גודיונסן** (באיסלנדית: **Daníel Tristan Guðjohnsen**; נולד ב-1 במרץ 2006 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מאלמה מליגת העל השוודית ובנבחרת איסלנד.

## חיים אישיים
גודיונסן נולד בלונדון שבאנגליה. הוא בנו של איידור גודיונסן, כוכב העבר של נבחרת איסלנד, של צ'לסי ושל ברצלונה, נכדו של ארנור גודיונסן, כוכב העבר של נבחרת איסלנד, של אנדרלכט ושל לוקרן, ואחיהם הצעיר של חלוץ סרפסבורג 08 ונבחרת איסלנד סוויין ארון גודיונסן וחלוץ בלקברן רוברס ונבחרת איסלנד אנדרי גודיונסן.

## קריירת מועדונים
גודיונסן גדל במחלקות הנוער של גאבה, ברצלונה וריאל מדריד. בשנת 2022 הצטרף למחלקת הנוער של מאלמה. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל השוודית.

## קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2025 ערך גודיונסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד, בניצחון 0–5 על נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איסלנדים
קטגוריה:חלוצי כדורגל איסלנדים
קטגוריה:כדורגלני מאלמה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איסלנד
קטגוריה:איסלנדים שנולדו ב-2006
משטרת צפון ויילס

**משטרת צפון ויילס** (באנגלית: **North Wales Police**; בוולשית: **Heddlu Gogledd Cymru**) היא כוח המשטרה האזורי האחראי לאכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי בצפון ויילס, אחת מארבע רשויות השיטור הפועלות במדינת ויילס שבממלכה המאוחדת. האזור שעליו מופקד הכוח מאופיין בנוף טבעי ונופי הרים, לצד קהילות מגוונות מבחינה תרבותית ולשונית, לרבות אזורים כפריים, עיירות חוף ותיירות, וערים מרכזיות כגון רקסהאם, בנגור וקונווי.

משטרת צפון ויילס ממלאת תפקיד מרכזי בתמיכה, הגנה ואכיפה בכל מגזרי החברה. פעילותה כוללת שמירה על הסדר הציבורי, חקירת פשיעה, הגנה על הקהילה, אכיפת תנועה, שמירה על ביטחון התיירות, ומאבק בפשיעה מקוונת ובפשיעה מאורגנת הפועלת באזורי הגבול עם אנגליה.

אחוז הנשים בקרב השוטרים בצפון ויילס הוא 35.3%.

## גלריה

קובץ:North Wales Police (Heddlu) - Ford Focus - CX08 CHY.jpg
קובץ:Police Helicopter Caernarfon Airport geograph.org.uk 083376 c51e9200-by-Ian-Warburton.jpg
קובץ:North West Police Underwater Search & Marine Unit RIB.JPG
קובץ:Cyfrif Etholiad 2017 Election count, Llandudno 01 (cropped1).jpg
קובץ:Cyfrif Etholiad 2017 Election count, Llandudno 01.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ויילס
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים משטרתיים
אהוד מימון

**אהוד מימון** (נולד ב-1971) הוא מבקר ספרותי, עורך, מתרגם ומרצה ישראלי, הנחשב לאחת הדמויות הבולטות והפעילות בקהילת המדע בדיוני והפנטזיה בישראל מזה כשני עשורים. הוא שימש כעורך כתב העת "המימד העשירי", כתב העת של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה ומשמש בהווה כעורך הראשי של סדרת האסופות השנתית "היה יהיה".

## ביוגרפיה
מימון מתגורר בירושלים. הוא בעל תואר שני בספרות אנגלית מאוניברסיטת חיפה.

## קריירה ספרותית

### מבקר ספרות
מימון החל את דרכו כמבקר בשנת 2001, ומאז פרסם עשרות מאמרים וביקורות על ספרות ספקולטיבית. כתיבתו מתאפיינת בניתוח מעמיק המשלב הקשרים היסטוריים, פוליטיים ופילוסופיים. הוא בוחן ביצירות נושאים כגון קולוניאליזם, מבני כוח, זהות וקהילה, והשתקפות החברה ביצירות מדע בדיוני ופנטזיה.

מאמריו וביקורותיו התפרסמו במגוון במות מרכזיות בסוגה, בהן:
* **בלי פאניקה** – כתב עת מקוון בסוגה הפעיל משנת 2000. בעריכת רמי שלהבת.
* **אתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה** – במה מרכזית למאמרי העומק שלו.
* **המימד העשירי** – כתב העת המודפס של האגודה, בו פרסם מאמרים רבים.
* במות נוספות כמו **[[ynet]]** ו**האייל הקורא**.

### עורך
פעילותו של מימון כעורך מהווה חלק מרכזי בתרומתו לקהילה.

#### המימד העשירי
בין השנים 2006 ל-2009 שימש מימון כעורך הראשי של כתב העת **"המימד העשירי"** (גיליונות 27–36), ששימש במה מרכזית לסיפורת מקורית, מאמרים וביקורות בז'אנר. במסגרת תפקידו, כתב בקביעות את דבר העורך ואת המדור "האנשים שמאחורי המדע הבדיוני והפנטסיה", שהוקדש לדמויות מפתח "מאחורי הקלעים" של התפתחות הז'אנר.

#### אסופות "היה יהיה"
מימון הוא העורך של סדרת האסופות **"[[היה יהיה]]"**, פרויקט הדגל של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה. כל אסופה מאגדת סיפורים קצרים מקוריים של סופרים ישראלים תחת נושא משותף. הוא ערך במשותף את אסופת "סוף העולם" (2013) עם ורד טוכטרמן, ומאז שנת 2013 הוא משמש כעורך הראשי של כל האסופות בסדרה.

### מתרגם
מימון עוסק בתרגום ספרות ספקולטיבית ועובד עם הוצאות הספרים אופוס וינשוף.

### מרצה ופעיל קהילתי
מאז 2003, מימון הוא מרצה פעיל ומוכר בכנסי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל, בהם **[[פסטיבל אייקון]]**, **כנס עולמות** ו**מאורות**. הרצאותיו עוסקות במגוון רחב של נושאים, ומתמקדות בניתוח ספרותי, היסטורי וחברתי של יצירות מפתח בז'אנר.

בין הנושאים בהם עסק בהרצאותיו:
* ניתוח יצירותיהם של סופרים קלאסיים כמו אייזק אסימוב, פרנק הרברט וריי ברדבורי.
* בחינת נושאים חברתיים כמו מהפכות, מבני כוח ומנהיגות במדע בדיוני.
* דיון בייצוגים של צה"ל ושל החברה הישראלית בספרות ספקולטיבית מקומית.
* השתקפות החברה הוויקטוריאנית בספרי "אליס בארץ הפלאות".

בנוסף להרצאות, הוא מנחה פאנלים ומשתתף פעיל בארגון כנסים, והיה ממארגני כנס "מאורות".

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:עורכי כתבי עת ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
סטיבן מ. ויינרב

**סטיבן מ. ויינרב** (נולד ב-10 במאי 1941) הוא כימאי אמריקאי ופרופסור לכימיה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בארצות הברית. יחד עם סטיבן נאהם, הוא פיתח את סינתזת ויינרב, המאפשרת סיפוח חד-פעמי של ריאגנט אורגנו-מתכתי כגון ריאגנט גרינארד או ריאגנט אורגנוליתיום לאמיד.

ויינרב קיבל את הדוקטורט שלו על עבודתו עם מרשל גייטס באוניברסיטת רוצ'סטר בשנת 1967. לאחר פוסט-דוקטורט עם גילברט סטורק וג'ורג' ה. בוצ'י, הוא עבד באוניברסיטת פורדהאם. הוא הצטרף לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בשנת 1978, שם הוא מכהן כפרופסור בקתדרה לכימיה של חומרי טבע על שם ראסל ומילדרד מרקר.
## לקריאה נוספת

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת רוצ'סטר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
דיוקן אישה הלוקה בהפרעת הימורים כפייתית

**דיוקן אישה הלוקה בהפרעת הימורים כפייתית** (בצרפתית: **La Folle Monomane du jeu**) הוא אחד מתוך סדרת עשרה דיוקנאות שיצר תאודור ז'ריקו בין השנים 1820 ל־1824, המתארים דמויות הסובלות מהפרעות נפשיות שונות. הסדרה נחשבת לאבן דרך במפגש בין אמנות לפסיכיאטריה בראשית המאה ה־19, ומשקפת את המעבר מהתבוננות מוסרית־דתית על הפרעה נפשית לגישה מדעית־קלינית. היצירה מוצגת כיום במוזיאון הלובר בפריז, ונחשבת לאחת הידועות והמרשימות בסדרה.

## תיאור היצירה
הציור מתאר אישה מבוגרת הסובלת מהפרעת הימורים. פניה חרושות קמטים, הבעת פניה מעוותת וראשה נוטה קלות קדימה. פיה משוך לאחור בביטוי של התנגדות או סבל פנימי. ז'ריקו עושה שימוש בצבעים חמים של סתיו - גוני אדמדם, חום, עור אפרסקי ושער שיבה בצבע קרם. הרקע הכהה מדגיש את הדמות ומבודד אותה מהקשר חיצוני, מה שמפנה את מלוא תשומת הלב להבעתה. משיחות המכחול העדינות בפני הדמות מדגישות את הקמטים והפרטים הזעירים, באופן שמקנה ליצירה אופי אינטימי ומדויק.

### פרשנות
היצירה ממחישה את התעניינותו של ז'ריקו בהיבטים פסיכולוגיים ופיזיוגנומיים של ההפרעה הנפשית. הסדרה כולה, שנוצרה ככל הנראה מתוך קשר עם הרופא אטיין־ז’אן ז’ורז’ה, משקפת את ראשית המפגש בין האמנות לבין הפסיכיאטריה המודרנית. ז'ריקו, שחווה דיכאון לאחר הסערה סביב רפסודת המדוזה, פנה לג'ורז'ה לטיפול נפשי - וייתכן שצייר את הדיוקנאות כאות תודה או לצורכי מחקר רפואי. הדמות בציור מציגה הבעה מנותקת, חפה מסנטימנטליות, באופן התואם את השפעת הריאליזם הבריטי בן התקופה, ובפרט את ציורו של דייוויד וילקי *Chelsea Pensioners Reading the Waterloo Dispatch*. כך הופכת היצירה לאחת הדוגמאות המוקדמות למחקר חזותי של מחלות נפש, מבשר לתחום הפיזיוגנומיה שהתפתח בהמשך המאה ה־19.

## תולדות הבעלות
לאחר יצירתה, הייתה היצירה בבעלותו של ד"ר אטיין־ז'אן ז'ורז'ה. לאחר מותו עברה לאוספו של ד"ר אדולף לאשז בבאדן־באדן. בשנת 1866 הוצעה למוזיאון הלובר אך נדחתה. ב־1868 נמכרה לצייר שארל ז'אק, ונשארה באוספו הפרטי עד 1920, אז נרכשה על ידי אדוארד נפוליאון מורטייה, הדוכס מטרביז. ב־1938 נמכרה בגלריה שארפנטייה לפריז ונרכשה על ידי "אגודת ידידי הלובר", אשר תרמה אותה למוזיאון. כיום היא חלק מהאוסף הקבוע של מוזיאון הלובר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:תאודור ז'ריקו
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:הימורים באמנות
אמביינט האוס

**אמביינט האוס** (באנגלית: **Ambient house**; מוכר גם תחת השם **ניו אייג' האוס** - **New Age house**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת אמביינט, מוזיקת האוס, דאון-טמפו, מוזיקת העידן החדש, אסיד האוס ואלקטרו, שהתפתח במועדוני צ'יל אאוט במהלך סוף שנות ה-1980, כחלק מסצנת הדאנס ביפן והממלכה המאוחדת.

בין האמנים מהז'אנר ניתן למנות את The Orb, KLF, Global Communication , מיקסמאסטר מוריס , מרטין גלובר ו- .

## אפיון
אתר המוזיקה AllMusic מגדיר את הז'אנר כ-"סמן קטגורי מוקדם" למוזיקה "המאמצת אלמנטנים ראשוניים מסוימים מאסיד האוס - מיד-טמפו, מקצבים של ארבע על הרצפה ; פדים ומיתרי סינתיסייזר; דגימות קוליות מרקיעות - עבור צורה חלומית ואטמוספירית יותר". ב-*Bloomsbury Encyclopedia of Popular Music of the World* של שון אלביז מצוין כי ליצירות הז'אנר יש מספר מכנים משותפים: שימוש חוזר בארפג'ו של סינתיסייזרים שעוברים מודולוציה הדרגתית, ודגימות מקטעי אודיו מהודהדים של יצירות קולנועיות, טלוויזיוניות ומוזיקליות.

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1980 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
משטרת התחבורה הבריטית

**משטרת התחבורה הבריטית** (באנגלית: **British Transport Police**; בראשי תיבות: **BTP**) היא כוח המשטרה הארצי האחראי על אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי ברשתות הרכבת של אנגליה, ויילס וסקוטלנד, וכן במערכות תחבורה ציבורית נוספות ברחבי הממלכה המאוחדת. משטרת התחבורה הבריטית פועלת בתיאום עם משטרת המטרופולין, משטרת סקוטלנד, וגורמי ביטחון ותחבורה נוספים. היא אחראית הן על אכיפת החוק והן על ניהול מצבי חירום, חקירות פליליות, מניעת פשיעה, בטיחות תשתיות, ומאבק בהטרדות ואלימות בתחבורה הציבורית.

## ייעוד ומשימה
משימתה המרכזית של משטרת התחבורה הבריטית היא להבטיח את ביטחונם של מיליוני הנוסעים המשתמשים ברכבות מדי יום, ולאפשר את תנועתם בבטחה ובזמן. היא מספקת שירותי שיטור לחברות הרכבת, לעובדיהן ולנוסעים, ופועלת לשמירה על הסדר בתחנות, בקרונות ובתשתיות התחבורה.

בנוסף לשירותי הרכבת הארציים, המשטרה מופקדת גם על מערכות התחבורה העירוניות:
* הרכבת התחתית של לונדון (London Underground)
* Docklands Light Railway
* Midland Metro tram system
* Croydon Tramlink
* Tyne and Wear Metro
* Glasgow Subway
* IFS Cloud Cable Car

## מבנה ארגוני
הכוח מחולק לארבעה אגפים גאוגרפיים וליחידת מומחיות ארצית, בנוסף למטה הראשי בלונדון:
* **מטה כללי** (Force Headquarters – FHQ) – המטה הכללי ממוקם בקמדן טאון, לונדון, והוא אחראי על ניהול כולל של פעילות המשטרה ועל הפעלת מחלקות מרכזיות כגון חקירות גדולות, מעבדות לזיהוי פלילי, יחידת מצלמות אבטחה (CCTV) ומשאבים תפעוליים אחרים.
* **אגף B** – אגף זה אחראי על לונדון ודרום-מזרח אנגליה, הכוללים את רשתות הרכבת העמוסות ביותר בממלכה המאוחדת, לרבות הרכבת התחתית של לונדון ו־Docklands Light Railway.
* **אגף C** – האגף הגדול ביותר, הכולל את אזורי הפניין, המידלנדס, דרום-מערב אנגליה ווילס, וכן מרכזי תחבורה עיקריים בערים ברמינגהאם, לידס ומנצ'סטר.
* **אגף D** – אגף זה אחראי על סקוטלנד, ופועל בהתאם לחוק הסקוטי. הוא כולל כוח קבוע של שוטרים ייעודיים לשיטור רשת הרכבות הסקוטית.
* **אגף E** – אגף זה מהווה את יחידת הלחימה בטרור של המשטרה, הידוע בעבר בשם Specialist Operations. היחידה כוללת בין היתר קצינים חמושים, יחידת כלבנים ויחידת תגובה מיוחדת (Specialist Response Unit), ומופקדת על התמודדות עם איומי טרור ועם מצבי חירום בתחבורה הציבורית.

## גלריה

קובץ:BTP ERU B88 on Scene of Security Alert.jpg
קובץ:London Police Dogs.jpg
קובץ:Looking after security on the UK railway network. - panoramio.jpg


קובץ:The Greatest Gathering - 1st August 2025 - 63.jpg
קובץ:Many streets were cut off.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים משטרתיים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחבורה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים ממשלתיים
הארד האוס

**הארד האוס** (באנגלית: **Hard house**; לעיתים מוכר כ-**הארד האוס בריטי** - **UK hard house**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי בריטי של מוזיקת דאנס אלקטרונית שהתפתח במהלך תחילת שנות ה-1990 בבריטניה. הז'אנר מוכר בזכות הקשר שלו למועדון הלילה הגאה Trade  ולתקליטנים שהופיעו במועדון זה.

בין האמנים מהז'אנר ניתן למנות את טוני דה ויט  ודאז סאונד .

## אפיון
הז'אנר מאופיין בקצב מהיר של 135–165 פעימות לדקה (לרוב בסביבות 150 פעימות לדקה), נגינת בס לא שגרתית, צליל הובר  וכלי קרן . כמו כן, יצירות הז'אנר מכילות, דרופים, תו מיתר ארוך וחד והפסקה באמצע השיר שבו אין תופים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקה בריטית
קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
מוזיאון לאמנויות יפות בגנט

**מוזיאון לאמנויות יפות בגנט** (MSK Gent) הוא המוזיאון הוותיק ביותר בבלגיה. המוזיאון שוכן בעיר גנט ומשלב מסורת אמנותית עשירה עם עשייה מחקרית עכשווית, תוך התמקדות באמנות מהמאה ה־19 ועד המחצית הראשונה של המאה ה־20.

### אוסף המוזיאון
המוזיאון שומר באוספיו כ־20,000 יצירות אמנות, לצד אוסף ספרייה נרחב וארכיון עצמאי. הוא נחשב למרכז חשוב בתחום האמנות של המאות ה־19 וה־20, ומוקד למחקר, שימור והנגשה של יצירות מתקופות אלו. חלק משמעותי מן האוסף נגיש לציבור גם באופן מקוון.

### דיאלוג עם אמנות עכשווית
אף על פי שהמוזיאון אינו עוסק באיסוף שוטף של אמנות עכשווית, יש בו מקום להתערבויות עכשוויות כחלק מהצגת האוסף ההיסטורי. אמנים בני זמננו מוזמנים לשאוב השראה מהאוספים הקלאסיים ולהציע פרשנויות חדשות. חלק מהתערבויות אלו הפכו לחלק קבוע או חצי־קבוע באוסף. כך למשל, בשנת 2017 יצר לוק טוימנס את ציור הקיר "The Arena", המשובץ פיזית בקירות המוזיאון. באותה שנה תרם פטריק ואן קקנברג את יצירתו "The Cigar Box", המהווה פרשנות עכשווית לקבינט הפלאות של העת החדשה. גם "The Written Room" מאת פרסתו פורוהר, המוצגת באולם הכניסה, מזמינה את המבקרים להרהר בזהות ושפה.

### ספרייה ומרכז תיעוד
במוזיאון פועלת ספרייה ייעודית הכוללת כתבי עת, קטלוגים היסטוריים, פרסומים נדירים וחומרי עיון רבים. הספרייה ומרכז התיעוד פתוחים לציבור בתיאום מראש.

### שיתוף פעולה וחקר מקורות
MSK גנט לוקח חלק פעיל בפלטפורמות מחקר שיתופיות, כמו אתרי תוכן של האוסף הפלמי VKC, הכוללים תמות כגון הפרימיטיבים הפלמיים, הברוק, המודרניזם המופשט, ג'יימס אנסור וג'ורג' מינה.

בנוסף, המוזיאון עוסק בחקר מוצא (Provenance Research) של יצירות שנשארו ללא בעלים ברור לאחר מלחמת העולם השנייה. נכון לעכשיו, נמשך מחקר על ארבע יצירות באוסף המוזיאון.

## מבחר יצירות במוזיאון

קובץ:Joseph Geirnaert - Auction of Seized Goods - 1838-B - Museum of Fine Arts Ghent (MSK).jpg|מכירה פומבית של חפצים שהוחרמו – ג'וזף חיירנארט
קובץ:De tuinier Jenny Montigny MSK Gent 1913-K.jpg|הגנן – ג'ני מונטיני, 1913
קובץ:Émile-René Ménard - De lente.JPG|האביב – אמיל רנה מנאר
קובץ:Théodore Géricault - Portrait of a Kleptomaniac - 1908-F - Museum of Fine Arts Ghent (MSK).jpg|דיוקנו של קלפטומן – תאודור ז'ריקו
קובץ:Anthony van Dyck - Jupiter and Antiope - WGA07440.jpg|יופיטר ואנטיופה – אנתוני ואן דייק
קובץ:Theo van Rysselberghe The Reading 1903.jpg|הקריאה – תיאו ואן ריסלברחה, 1903
קובץ:Emile Claus - De ijsvogels2.JPG|המחליקים – אמיל קלאוס
קובץ:Ernst Ludwig Kirchner - Villa in Dresden.JPG|וילה בדרזדן – ארנסט לודוויג קירכנר
קובץ:Théo Van Rysselberghe - Portret van Marguerite van Mons.JPG|דיוקן מרגריט ואן מונס – תיאו ואן ריסלברחה
קובץ:Frits Van den Berghe - De idioot bij de vijver.JPG|האדיוט ליד הבריכה – פריץ ואן דן ברחה
קובץ:Hieronymus Bosch 055.jpg|ישו נושא את הצלב (בוש, גנט)
קובץ:Adolf Meckel von Hemsbach - Das Sinai-Katharinenkloster 1892.jpg|מנזר סנטה קטרינה – אדולף מקל פון המסבך, 1892


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גנט
קטגוריה:בלגיה: מוזיאונים
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים לאמנות
בית הכנסת הגדול בתוניס

**הבית הכנסת הגדול של תוניס** (בצרפתית: **Grand synagogue de Tunis**), המכונה גם "בית כנסת אוזיריס Temple of Osiris", הוא בניין הקהילה היהודית ובית כנסת, הממוקם בשדרות דה לה ליברטה בעיר תוניס, תוניסיה.

## היסטוריה
בשנת 1870 הועלתה ההצעה להקמת בית הכנסת בידי המדינאי היהודי־איטלקי בן המאה ה־19, הברון ג'אקומו די קסטלנובו. בשנת 1907 קיבלה הקהילה היהודית את הקרקע לבנייתו, על פי לצוואתו של דניאל איפלה אוזיריס.

התוכנית האדריכלית ראשונה של בית הכנסת בסגנון רומנו־ביזנטי הוצגה ב־31 במרץ 1909, אך עלות הבנייה הגבוהה וחוסר ההתלהבות שהשיגה גזרו על דחייתה; תוכנית זו הוחלפה במהירות בגרסה חדשה בעקבות תחרות בין האדריכלים בשנת 1911: חבר השופטים בחר פה אחד בתוכניתו של אדריכל צעיר, ויקטור ולנסי, שהשתמש בשילוב של צורות וחומרים מזרחיים, תשתית בטון, ובעיצוב בסגנון אר דקו. העבודות החלו ביוני 1933 ובית הכנסת נחנך ב־23 בדצמבר 1937. בית הכנסת נסגר בידי גרמניה הנאצית במהלך הכיבוש הגרמני של תוניסיה במלחמת העולם השנייה, אך שב לפעול לאחר שחרור המדינה בידי כוחות בעלות הברית.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, מתפרעים אנטישמים בזזו והרסו את בית הכנסת, הציתו אותו עד שנשרף כליל והשמידו את ספרי התורה שבו, מה שהוביל לנטישת המבנה. בשנות ה-90 זין אל-עאבדין בן עלי מימן את שיקומו של המבנה.

בשנת 2011 תקפו מתפרעים אסלאמיים קיצוניים את בית הכנסת וגרמו לו נזק, תוך כדי קריאות "ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד" במהלך פוגרום.

טאריק אחמד, הברון אחמד מווימבלדון, ביקר בבית הכנסת הגדול במהלך ביקור בן יומיים בתוניסיה בראשית יוני 2022.

ב־24 ביוני 2022 רץ אדם לעבר בית הכנסת ודקר שני שוטרים, ופצע אותם קל. הרשויות התייחסו לדקירה כפיגוע טרור ואמרו כי מבצע המתקפה נעצר בעבר בשל אישומי טרור ואלימות.

## הוקרה
בשנת 1970 הנפיק השירות הבולאי הישראלי בול הנושא את תיאור בית הכנסת הגדול בתוניס, אך בשל הופעת הטטרגרמטון (השם המפורש) "יהוה" על חזית המבנה, פנתה הרבנות הראשית ודרשה את הסרת הבול מן המחזור בנימוק של חילול הקודש ואיסור השימוש החילוני בשם המפורש. בנוסף, נשקלה באותן שנים אפשרות לבנות העתק של בית הכנסת בנתניה בישראל.

ממוזער|מרכז|150 פיקסלים|הבול שהונפק לרגל ראש השנה תשל"א (1970) הנושא את תיאור בית הכנסת הגדול בתוניס, שהוצא מהמחזור על פי דרישת הרבנות הראשית

## גלריה

קובץ:CZZSVg018348-07.jpg|חזית בית הכנסת הגדול בתוניס עם מגן דוד והשם המפורש יהוה
קובץ:Synagogue of Tunis 2.jpg|פנים בית הכנסת
קובץ:Obsèques_rabbin_Boccara.JPG|הלווייתו של הרב יעקב אבוקארא
קובץ:Jewish.jpg|קשת בענן מעל בית הכנסת הגדול בשנת 2016


## ראו גם
* יהדות ג'רבה
* בית הכנסת חארה צגירה
* יהדות תוניסיה
* בית הכנסת חארה
* בולי מועדים לשמחה

## קישורים חיצוניים

* תוניסיה מורשת, בתי כנסת
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות תוניס
קטגוריה:תוניסיה: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
פילזנר

**פילזנר** (**Pilsner**) הוא סוג של בירת לאגר בהירה שקיבלה את שמה מהעיר הבוהמית פילזן, שם יוצרה לראשונה בשנת 1842 ומשווקת מאז בשם פילזנר אורקוול.

## היסטוריה
[ממוזער|דוגמאות היסטוריות של תוויות בירת פילזנר מ[גרמניה המזרחית]]
לעיר פילזן הוענקו זכויות לבישול בירה בשנת 1307. עד אמצע המאה ה-19, רוב הבירות הבוהמיות עברו תסיסה עליונה. אז מבשלות החלו ליישן בירה שנעשתה עם שמרים קרים ותוססים במערות, מה ששיפר את צלילות הבירה ואת חיי המדף שלה. חלק ממחקר זה נהנה מהידע שכבר פורט בספר שהודפס בשנת 1794, מאת הברומאסטר פרנצ'ק פופה.

מבשלת הבירה פילזן גייסה את הברומאסטר הבווארי יוזף גרול (1813–1887), אשר תוך שימוש במרכיבים מקומיים ייצר את הכמות הראשונה של בירת לאגר בהירה ב-5 באוקטובר 1842. השילוב של מימיה הרכים להפליא של פילזן, כשות מקומית מסוג סאז מז'אטץ הסמוכה, לתת שעורה מורבי דל חלבון שהוכן בתנור עם חימום עקיף, ולאגר בסגנון בווארי יצר בירה זהובה וצלולה.

בשנת 1853, הבירה כבר הייתה זמינה ב-35 פאבים בפראג. בשנת 1856 היא הגיעה לווינה ובשנת 1862 לפריז. בשנת 1859,  נרשם כשם מותג. בשנת 1898 נוצר סימן המסחר Pilsner Urquell כדי להדגיש את היותה מבשלת הבירה המקורית שייצרה סוג בירה זה (*Urquell* שמשמעותה "מקורי").

### התפתחויות מודרניות
הכנסת מערכת הקירור המודרנית לגרמניה על ידי קרל פון לינדה בסוף המאה ה-19 ביטלה את הצורך במערות לאחסון בירה, ואפשרה בישול ואחסון של בירה קרה ותוססת במקומות חדשים רבים.

עד 1993, מבשלת פילזנר אורקל תסיסה את בירתה באמצעות חביות פתוחות במרתפים שמתחת למבשלה. מצב זה השתנה בשנת 1993 עם שימוש במכלי גליל גדולים.

לאגר חיוור מודרני המכונה פילזנר עשוי להיות בעל צבע בהיר וצלול מאוד, מצהוב חיוור עד זהוב, עם רמות משתנות של ארומה וטעם כשות. חוזק האלכוהול של בירות המכונות פילזנר משתנה אך בדרך כלל נע סביב 4.5%-5% כוהל בנפח.

## סגנונות
ממוזער|ספל של ביטבורגר, פילזנר בסגנון גרמני
### פילזנר בסגנון צ'כי
בירה עם צבע זהוב בוהק, מרירות בינונית וארומה ברורה, מבושלת עם לתת וכשות סאז. בצ'כיה, רק פילזנר אורקל נקראת "פילזנר". עם זאת, מחוץ לצ'כיה, פילזנר בסגנון צ'כי הוא שם נרדף לכל בירות לאגר כאלו: לדוגמה בודוויזר הצ'כית, גמברינוס, קוזל, רדגאסט, סטארופרמן, סטארוברנו וקרושוביצה.
### פילזנר בסגנון גרמני
בירה בצבע קש בהיר עד זהוב עם טעם מר או אדמתי יותר, דוגמת המותגים: בק'ס, ביטבורגר, פלנסבורגר, פירסטנברג, הולסטן, ג'בר, קוניג וקרומבאכר.

### פילזנר בסגנון אירופאי
בירה בעלת טעם מתוק קל, ניתן להפיקו מדגנים אחרים מלבד לתת שעורה, דוגמת המותגים: ההולנדים: אמסטל, גרולש והיינקן או הבלגים: ג'ופילר, מאס וסטלה ארטואה.

### פילזנר בסגנון אמריקאי
מהגרים גרמנים הביאו בירות בסגנון פילזנר לאמריקה באמצע המאה ה-19. ומותגים אמריקאים עדיין קרובים יותר לסגנון הגרמני, אך גריסט מסורתי עשוי להכיל עד 25% תירס או אורז. לפי תוכנית ההסמכה של שופטי בירה, לפילזנרים האמריקאים יש "פחות טעם, כשות ומרירות משמעותית מאשר לפילזנרים אירופיים מסורתיים".

### פילזנר בסגנון אוסטרלי
בירה בצבע קש בהיר עד זהוב עם טעם אדמתי פריך ונקי יותר.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגי בירה
קטגוריה:פלזן
כתמית החרמון

**כִּתְמִית הַחֶרְמוֹן** (שם מדעי: *Melitaea acentria*) הוא פרפר ממשפחת הנימפיתיים שתואר לראשונה בשנת 2017 על ידי הביולוג והאנטומולוג האבולוציוני ולדימיר לוחטנוב מעל אתר החרמון שבצפון ישראל. הפרפר נפוץ בצפון ישראל, סוריה ולבנון, כאשר הר החרמון מהווה את גבול תפוצתו הדרומי.

## תיאור
כתמית החרמון הוא פרפר קטן עד בינוני, בעל מוטת כנפיים של עד כ-45 מ"מ. הנקבה גדולה מן הזכר. המין דומה מאוד מבחינה חיצונית לכתמית הבוצין, כתמית הלבנון ונימפית פרסית, וההבחנה ביניהם דורשת ידע מקצועי ובדיקה אנטומית.

הביצים ירוקות ועגולות, ומהן בוקעים זחלים כהים ושעירים. הזחלים נכנסים לתרדמת חורף, ובמהלך התפתחותם צבעם משתנה ללבן עם פסים כהים ובליטות בהירות. באורך מלא הם מגיעים לגודל של כ-20 מ"מ. ההתגלמות מתרחשת בדרך כלל על אבנים סמוכות לצמח הפונדקאי. הגולם לבן, ועליו כתמים בצבעים כתום ושחור, באורך של כ-15 מ"מ. תקופת הגולם נמשכת בין שבועיים לחודש.

הפרפר פעיל בעונת האביב והקיץ, בעיקר בין מאי לאוגוסט, ומקיים דור אחד או שניים בשנה.

## סיווג
בישראל נערך בין השנים 2013 ל-2016 סקר רחב היקף של פרפרים במסגרת פרויקט ברקוד DNA, שמטרתו הייתה למפות את מגוון המינים והגנטיקה שלהם בארץ. במסגרת סקר זה אספה החוקרת אסיה נוביקובה דגימות רבות באזור הר חרמון, שכללו גם פרפרים שסווגו בתחילה כנימפית פרסית.

כאשר נצפה לראשונה בשנת 2012, סווג הפרפר בטעות כשייך למין נימפית פרסית  בשל הדמיון החיצוני בין השניים. עם בחינתם המדוקדקת, הביולוג והאנטומולוג האבולוציוני ולדימיר לוחטנוב בדק את מבנה איברי הרבייה הזכריים, ובמיוחד את הצבתות המשמשות לאחיזת הנקבה בעת ההזדווגות. השוואה של איברים אלה עם פרפרים מאוכלוסיות מרכז אסיה וכן עם כתמית הלבנון  (*Melitaea didyma*), מין נוסף הקיים בחרמון, גילתה שהפרפרים מהחרמון מציגים מאפייני ביניים בין שני המינים, לפחות במבנה איברי הרבייה.

עם זאת, מחקר אנטומי וגנטי נוסף, שכלל ניתוח של איברי המין וחתימת ה-DNA הייחודית של כתמית החרמון, העלה כי מדובר במין נפרד: קיימים הבדלים מובהקים, וכי יש לו קרבה גנטית לסוג *Acentria* – ומכאן נגזר שמו המדעי.

מחקר מולקולרי מעריך כי מין זה קיים כבר למעלה מ-1.5 מיליון שנה. מדובר במין הפרפרים הראשון שתואר בישראל זה 109 שנים, מאז תיאור המין הקודם בשנת 1908 – כתמית הדרדר, שתואר על ידי חוקר הטבע הגרמני הנס פרושטורפר.

זהו אחד המקרים הבודדים הידועים שבהם מין פרפר נוצר כתוצאה מהכלאה בין שני מינים אחרים.

## בישראל
במרץ 2009, כאשר הפרפר היה עדיין מזוהה כמין נימפית פרסית, הוא נכלל ברשימת 14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל. ההכרה בו כמין נפרד, *Melitaea acentria*, התבצעה רק בשנת 2017, אך ההגנה החוקית חלה עליו עוד קודם לכן, בשל זיהויו כחלק ממין מוגן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2017
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
קטגוריה:פרפרים מוגנים בישראל
קטגוריה:נימפיתיים
קטגוריה:המזרח התיכון: חרקים
בגינה (פייר-אוגוסט רנואר)

**בגינה** (בצרפתית: **Dans le jardin**) הוא ציור מאת האמן הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר, שנוצר בשנת 1885 היצירה נמנית עם החשובות שבציוריו של רנואר מן התקופה הידועה בשם "התקופה האנגרסית" או "תקופת הקו היבש", שבה ביקש לשוב לעיסוק מדוקדק בצורה וברישום לאחר שנות האימפרסיוניזם החופשי.

## רקע
שנה לאחר שצייר את *נערה עם מניפה*, נסע רנואר לאיטליה, שם נחשף ליצירות הקלאסיות של תקופת הרנסאנס, ובעיקר לעבודותיו של רפאל. ההיכרות עם סגנון זה, בצירוף ההערצה שחש כלפי ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, הביאה אותו לבחון מחדש את שאלת הצורה בציור ולנסות להשיב אליו את יסודות הרישום, שנדחו על ידי האימפרסיוניסטים.

הציור הושפע גם מאושרו האישי של רנואר בעקבות נישואיו עם אלין שריגו, תופרת צעירה שהכיר בשנת 1880. מאחר שראה עצמו מבוגר מדי לשמש דמות ראשית, ביקש מחברו הצעיר, האמן אנרי לורן, לשמש כמודל לגבר המתואר בציור. באותה עת היה רנואר בן ארבעים וארבע ואלין בת עשרים ושש.

## תיאור היצירה
הציור מציג זוג צעיר היושב בגינה. הגבר מביט באישה במבט יציב ומצפה, המעיד על רצונו לבקש את ידה ולבה, בעוד היא שקועה במחשבות על העתיד ואינה ממהרת להשיב. הצלב שעל חזהּ של האישה מהווה אלמנט מרכזי בהרכב הציור ומרמז על רצינות כוונותיו של המחזר.

## פרשנות והשוואות
הציור *בגינה* מציג יותר מסצנה רומנטית או הצהרת אהבה פשוטה. רנואר תיאר בו רגע של מתח רגשי עדין, שבו האהבה מקבלת ממד של רצינות והתחייבות. מבטו היציב והמצפה של הגבר, המתבונן באישה, מצביע על בקשה גלויה או מרומזת לנישואין - הוא מבקש את ידה ואת ליבה. לעומתו, האישה איננה ממהרת להשיב; היא שקועה במחשבות, מהורהרת וחולמנית, ונראית כמתבוננת בעתיד העומד לפתחה. כך נוצר ניגוד רגשי בין דמות הפועל ודמות החולמת, המשקף את מורכבות החיזור האנושי.
הצלב שעל חזהּ של האישה ממלא תפקיד סמלי מרכזי. הוא ממוקם כאלמנט המאחד את הקומפוזיציה ומעניק לסצנה משמעות מוסרית ורוחנית, המעידה על רצינות כוונותיו של הגבר ועל טוהר הקשר ביניהם. באמצעות שילוב זה בין סמליות אישית לבין תיאור רגשי מאופק, הצליח רנואר לבטא אהבה שאיננה רק רגש, אלא גם מחשבה על מחויבות, עתיד ואמונה.

## תולדות הבעלות
היצירה הייתה זמן רב בבעלותו של רנואר ולא הוצגה בשום מקום, ולכן נותרה כמעט בלתי ידועה.
ב־7 בדצמבר 1901 נרכשה על ידי סוחר האמנות פול דוראן-רואל מהאמן עצמו תמורת 10,000 פרנק. שנתיים לאחר מכן היא נרכשה מחדש על ידי האספן הגרמני אוטו גרסטנברג  תמורת 50,000 פרנק.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחרם הציור בידי הכוחות הסובייטיים ונשלח לברית המועצות כפיצוי מלחמה. במשך שנים רבות נשמר במחסני מוזיאון הארמיטאז' ולא הוצג לציבור עד לשנת 1995, במסגרת תערוכה שעסקה בבזיזת יצירות אמנות בזמן המלחמה. מאז שנת 2001 מוצג הציור דרך קבע בארמיטאז', ומסוף שנת 2014 הוא מוצג בבניין המטה הכללי (אולם 408)..

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פייר אוגוסט רנואר
קטגוריה:עצים בציורים
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורים של גנים
קטגוריה:ציורי פרחים
גאבר

**גאבר** (**Gabber**; מוכנה לעיתים פשוט **הארדקור** – **Hardcore**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי הולנדי של מוזיקת דאנס אלקטרונית והארדקור טכנו, שפותח ברוטרדם ואמסטרדם בתחילת שנות ה-1990. הוא פותח כז'אנר מחתרתי ואנטי-ממסדי במופעי רייב לא חוקיים שהתקיימו במחסנים, מרתפים ומנהרות.

הז'אנר מאופיין כ-"תערובת בלתי פוסקת של תופי קיק ושירה סוערת ב-BPM מהיר במיוחד", מעורבב עם ברייקים של האוס ופילרים של היי-האט. כמו כן, יצירות הז'אנר הם בדרך כלל בקצב של 140–190 פעימות לדקה, ומכילים דגימות מיצירות קולנועיות ומוזיקליות.

הז'אנר יצר תת-תרבות לנוער בהולנד. חובבי הז'אנר תוארו לעיתים קרובות כלובשי אימונית, ז'קט בומבר ונייק אייר מקס . בתת-תרבות זו, רוב הגברים גילחו את ראשם, בעוד שנשים עשו צמה וגילחו את צדדי הראש. כמו כן, שימוש בסמים (MDMA ואמפטמין) היה נפוץ. מאוחר יותר, הסטייל השתנה מעט, כאשר נשים לבשו חולצות וחצאיות קצרות, ואילו גברים לבשו חולצות פולו עם חולצה מתחת ומגפיים צבאיים, בדומה לתת-תרבות גלוחי ראש. אף על פי שרוב אמני הז'אנר וחברות התקליטים דוחים התנהגות נאו-נאציסטית, פשיסטית וגזענית, לתת-תרבות זו יש קהל עוקבים קטן התומך בנאו-נאציזם. עד אמצע שנות ה-1990, תת-תרבות זו הייתה חלק מהתרבות המיינסטרימית בהולנד. כיום, הז'אנר פופולרי מאוד בהולנד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
קטגוריה:מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:מוזיקה הולנדית
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
ניו רייב

**ניו רייב** (באנגלית: **New rave**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית, שצמח בסצנת הדאנס הבריטית ב-2005–2008. הז'אנר מאופיין במוזיקת אינדי מהירה בהשפעת אלקטרוניקה, ששאבה השפעות מסצנת המדצ'סטר ורייב. הז'אנר השפיע על התפתחותן של בלוגהאוס  ובלוג רוק .

בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את Klaxons , NYPC ,  , Late of the Pier  ושיטדיסקו .

## אפיון
הז'אנר מאופיין כפיוז'ן של אלקטרוניקה עם אינדי רוק ודאנס-פאנק. העיתון הבריטי הגרדיאן תיאר את הז'אנר כ-"תגובת דיסקו עשה זאת בעצמך לאינדי רוק של להקות כמו בלוק פארטי". האסתטיקה של ז'אנר זה דומה לרייב, ומתמקד בעיקר באפקטים חזותיים פסיכדליים, מקלות זוהר ונורות ניאון. כמו כן, אמני הז'אנר לרוב מתלבשים בבגדים בהירים במיוחד. ניו רייב מוגדר יותר על ידי התדמית והאסתטיקה של המופעים, מאשר על ידי המוזיקה.

העיתונאית מרגרט וופלר מלוס אנג'לס טיימס אמרה כי: "הדאנס-פאנק המינימלסטי של LCD Soundsystem, הקלאסיציזם האנלוגי של Simian Mobile Disco , האלקטרו-ת'ראש הקנאי של ג'אסטיס, המיזוג הבין-לאומי של , הפאנק הסוער של !!!  (Chk Chk Chk) והדיסקו-סלייז האמונתי של Cansei de Ser Sexy" תרמו לסצנת הניו רייב, שהביאה לצמיחה מחדש בפופולריות של מוזיקאי רוק אינדי, ולמהפכה ביקורתית ואינלקטואלית במוזיקת הדאנס. כמו כן, במהלך שנות ה-2000 אמנים נטו לשלב ניו רייב עם דאנס-פאנק, בלוג רוק  ובלוגהאוס .

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה
קטגוריה:מוזיקה בריטית
יבגני פטרוב

**יבגני פטרוב** (ברוסית: **Евгений Петров**; 30 בנובמבר (גרגוריאני: 13 בדצמבר) 1902 – 2 ביולי 1942, הוא שם העט של **יבגני פטרוביץ' קטייב** (ברוסית: **Евге́ний Петро́вич Катаев**) היה עיתונאי, מחזאי, תסריטאי וסופר הומוריסטי סובייטי, שהיה פופולרי בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20.
את רוב עבודתו הספרותית עשה ביחד עם איליה אילף, וכמעט תמיד מתייחסים אל השניים כצמד "אילף ופטרוב".

## קורות חיים
נולד באודסה (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה) למשפחה אמידה. אביו לימד במוסדות להשכלה גבוהה ואימו הייתה בת למשפחת אצולה. יבגני היה שני במשפחה – אחיו הבכור הוא הסופר ולנטין קטייב. אימו מתה זמן קצר לאחר לידתו ממחלה. הילדים חונכו על ידי אחותה של האם וגדלו במשפחה שעסקה בחיי תרבות. יבגני למד בגימנסיה באודסה, אך לא סיים את הלימודים בשל המהפכה ומלחמת האזרחים שבאה אחריה.

הוא עבד בסוכנות ידיעות של דרום רוסיה. בשנים 1921–1923 שירת כבלש במשטרת אודסה. לאחר מכן עבר אל אחיו הבכור שהתגורר במוסקבה. הוא החל לעבוד ככתב חוץ בכמה עיתונים במוסקבה. את הכתבות שלו פרסם תחת שם העט "יבגני פטרוב", כדי שלא יבלבלו בינו לבין אחיו. במהלך עבודתו העיתונאית הוא הכיר את איליה אילף וכך נולד הצמד "אילף ופטרוב", שהפך לתופעה תרבותית סובייטית.

בתחילת דרכם כתבו פיליטונים וסיפורים קצרים שפורסמו בעיתונים ובכתב עת סאטירי קרוקודיל. בשנים 1928–1931 הצמד כתב את שתי יצירות הכי מפורסמות והפופולריות שלו: "שנים עשר כיסאות" ו"עגל הזהב". בשנת 1935 הם כתבו תסריט לסרט הסובייטי הפופולרי "הקירקס".

אליה אילף נפטר משחפת בשנת 1937. מותו היווה מכה מוראלית ליבגני פטרוב. הוא כמעט הפסיק לכתוב, בשנת 1938 נענה להצעה להיות העורך הראשי של שבועון אוגוניוק. בשנת 1941 כתב מחזה, שהועלה לבמת התיאטרון כבר אחרי מותו. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות עזב יבגני פטרוב את תפקיד העורך הראשי והפך לכתב צבאי. הוא ביקר ביחידות לוחמות באזורי הקרבות ופרסם דיווחים מן החזית. בביקוריו הקצרים במוסקבה כתב תסריטים לשני סרטים, שהיללו את לוחמי הצבא האדום.

ב-2 ביולי 1942 עלה יבגני פטרוב על מטוס תובלה צבאי בעיר קרסנודאר, כדי לחזור למוסקבה לאחר אחד מביקוריו בחזית הלחימה. במהלך הטיסה מעל מחוז רוסטוב התנגש המטוס (שטס בגובה נמוך מאוד – כ־15–20 מטר) בתל. כל מי שהיה על המטוס נהרג כתוצאה מההתנגשות. קיימות שתי גרסאות לאירוע: לפי אחת – מדובר בתאונה אווירית, שנגרמה כתוצאה מטעות אנוש. לפי שנייה – טייס המטוס ביצע תרגיל התחמקות לא מוצלח ממטוסי יירוט גרמנים, שתקפו אותו.
### משפחתו
בשנת 1929 התחתן עם ולנטינה גריונזייד, אישה ממוצא גרמני. לבני הזוג נולדו שני בנים: פיוטר ואיליה. המשפחה התגוררה ברובע יאקימנקה במוסקבה, בשכנות עם משפחתו של איליה אילף. פיוטר קטייב היה צלם קולנוע ואיליה קטייב – מלחין.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:סופרים רוסים הידועים בשם עט
קטגוריה:עיתונאים סובייטים
קטגוריה:מחזאים סובייטים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:כתבים צבאיים סובייטים
קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:רוסים וסובייטים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1942
משה ברטור

**משה ברטור** (27 באוקטובר 1919 – 23 ביולי 1985) היה דיפלומט ישראלי ושגריר ישראל ביפן.

## ביוגרפיה
ברטור נולד בפולין. הוא למד בבית הספר למדעי היהדות בברלין ולמד כלכלה. בגרמניה היה פעיל בתנועת החלוץ, ועלה לארץ ישראל ב-1938. היה חבר בקיבוץ גלעד. ב-1946–1947 למד במוסד להשתלמות של הסוכנות.

ב-12 ביולי 1948 התקבל למשרד החוץ ושימש סגן מנהל המחלקה הכלכלית במשרד. באוגוסט 1953 היה למנהל אגף הכלכלה, תפקיד שבו שימש עד 1959. ברטור היה מחלוצי פתיחת השוק לאירופה והורדת מכסים, ובמסגרת פעילותו במשרד החוץ בין היתר חתם על הסכמי סחר עם צרפת ונורווגיה ב-1953, ועם איטליה ב-1954. הוא ניהל את האגף בין היתר בתקופת מלחמת סיני והממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה ובמזכר מ-10 בפברואר 1957 כתב על אחריותה של ישראל ל-200 אלף פליטים פלסטינים, והציע שהממשל הישראלי יחד עם אונר"א יקימו ועדה ליישוב מחדש של הפליטים.

ב-1958 מונה לסגן מנהל במשרד החוץ. בשנים 1959–1961 היה סמנכ"ל בלשכת מנכ"ל המשרד ומ-1961 עד 1965 היה ראש נציגות במשלחת ישראל ל בז'נבה.

שימש נציג רפ"י במועצת עיריית ירושלים, והתפטר ממנה במאי 1966 בעקבות מינויו לשגריר ישראל ביפן. בפברואר 1967 מונה גם כשגריר לא תושב בקוריאה הדרומית. הוא כיהן בתפקיד עד 1972. ב-1 בדצמבר אותה שנה פרש ממשרד החוץ.

ברטור נפטר בגיל 65 ונקבר בהרצליה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:שגרירי ישראל ביפן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
דיסקוגרפיה של משינה

זהו ערך הסוקר את הדיסקוגרפיה של להקת הפופ רוק הישראלית **[[משינה]]**.

## אלבומים
### אלבומי אולפן

### אלבומי הופעה

### אלבומי אוסף

## מארזי תקליטורים

## סינגלים
### שנות השמונים של המאה העשרים

### שנות התשעים של המאה העשרים

### שנות האלפיים

### שנות העשרה של המאה העשרים ואחת

### שנות העשרים של המאה העשרים ואחת

## השתתפות באלבומים

## הערות שוליים

קטגוריה:משינה
משינה
ISO 3166-2:IL

**ISO 3166-2:IL** הוא הערך עבור ישראל בתקן ISO 3166-2 , חלק מתקן ISO 3166 שפורסם על ידי ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO). תקן זה מגדיר קודים לשמות של יחידות המשנה העיקריות (כגון מחוזות או ארצות) של כל המדינות שלהן הוקצו קודים במסגרת תקן ISO 3166-1.

נכון לעכשיו, עבור ישראל מוגדרים בתקן ISO 3166-2 קודים לשישה מחוזות.

כל קוד מורכב משני חלקים, המופרדים באמצעות מקף. החלק הראשון הוא **IL** – קוד ה־ISO 3166-1 אלפא-2 של ישראל. החלק השני מורכב מאות אחת או שתיים, ומייצג את מחוז המשנה.

למשל, הקוד של מחוז ירושלים הוא **IL-JM**, והוא מוקצה על סמך שמו באנגלית: *Jerusalem*.

## קודים נוכחיים
שמות המחוזות מופיעים בהתאם לתקן ISO 3166-2, כפי שנקבע על ידי סוכנות התחזוקה של תקן ISO 3166 (ISO 3166/MA).

קודי ISO 639-1 משמשים לייצוג שמות של חלוקות משנה בשפות המנהליות הבאות:
* (he): עברית
* (ar): ערבית

;

## ראו גם
* מחוזות ישראל

## קישורים חיצוניים
* הקוד הרשמי של ישראל בתקן ISO 3166-2 באתר ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO)
קטגוריה:ישראל: מחוזות
גאמה (כדורגל)

**גאמה** (בפורטוגזית: **Sociedade Esportiva do Gama**) הוא מועדון כדורגל מברזיל, שממוקם ביחידה המנהלית גאמה שבהמחוז הפדרלי של ברזיל. המועדון נוסד בשנת 1975 ושיחק בעבר בדרג הבכיר של אליפות ברזיל בכדורגל.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1975 ביוזמת תושבי יחידת גאמה. עד להקמתו פעלו באזור קבוצות חובבים ששימשו בסיס להתארגנות לקבוצה מקצוענית.

"גאמה" הצטרפה לתחרויות האזוריות של המחוז הפדרלי, ובהן זכתה 14 פעמים (כולל בעונת 2025).

בעונת 1979 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג הבכיר של אליפות ברזיל. בסך הכול שיחקה בליגה הראשונה שש עונות; הישגה הבולט ביותר היה המקום ה-15 בעונת 1999. עונתה האחרונה בליגה הבכירה הייתה 2002. בשנת 2000 עמדה הקבוצה בפני ירידת ליגה, אך ערעור שהגישה על החלטות משמעתיות ספורטיביות גרם לשינויים במבנה האליפות ולביטול הפורמט הרגיל של אותה עונה.

בעונת 1981 הופיעה "גאמה" לראשונה בליגת המשנה הברזילאית, ובה שיחקה עשר פעמים. בשנת 1998 זכתה באליפות הליגה והעפילה לאליפות ברזיל בכדורגל 1999.

מאז 2011 משתתפת הקבוצה בדרג הרביעי של הליגה הארצית.

בהגביע הברזילאי הופיעה גאמה 15 פעמים; הישג השיא הוא הגעה לשמינית הגמר בשנים 2004 ו-2007.

## אצטדיון
אצטדיונה הביתי של "גאמה" נבנה בשנת 1977 והוא בבעלות הממשל המקומי. תכולתו כ-20 אלף מקומות ישיבה.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1975
פרויקט דיבייטר

**פרויקט דיבייטר** (באנגלית: **Project Debater**) הוא פרויקט בינה מלאכותית של חברת IBM, שנועד להשתתף בדיבייט (ויכוח פומבי) מלא בשידור חי מול דוברים אנושיים מומחים. הפרויקט מהווה המשך לפרויקט ווטסון, שלקח חלק במשחק הטלוויזיה ג'פרדי!.

## פיתוח
פרויקט דיבייטר פותח במעבדת IBM בחיפה. הפרויקט הוצע על ידי נעם סלונים בשנת 2011 כאתגר הגדול הבא של IBM Research, לאחר כחול עמוק וניצחונו של ווטסון בג'פרדי!. הפרויקט נחשף לראשונה באירוע תקשורתי סגור שנערך ב-18 ביוני 2018 בסן פרנסיסקו, בהובלת רנית אהרונוב ונעם סלונים – שניהם ממעבדת המחקר של IBM בחיפה. טכנולוגיית הבינה המלאכותית העמידה לדיון שני דוברים אנושיים, נועה עובדיה, אלופת ישראל בדיבייט לשנת 2016, ודן צפריר. השניים התעמתו על הנושאים "האם עלינו לסבסד חקר חלל?" ו-"האם עלינו להגביר את השימוש בטלרפואה?".

הדגמה של פרויקט דיבייטר שודרה גם בערוץ דיסקברי ביוני 2018, ובה נדונה השאלה "האם יש להתיר הימורי ספורט?".

## דיבייט חי
ב-11 בפברואר 2019, נחשף פרויקט דבייטר לעולם בעימות חי בסן פרנסיסקו. ארגון התקשורת הלא מפלגתי, Intelligence Squared US Debates (כיום ידוע בשם Open to Debate), אירח את העימות בהנחיית העיתונאי ג'ון דונבן. העימות התקיים בין פרויקט דיבייטר לבין הריש נטאראג'אן, המחזיק בשיא העולם במספר הניצחונות בתחרויות דיבייט. נושא הדיבייט היה "עלינו לסבסד גני ילדים".

## תוכנית הטלוויזיה 'That's Debatable'
פרויקט דיבייטר הוצג בסדרת הטלוויזיה "That's Debatable", שהופקה על ידי Intelligence Squared US Debates ובלומברג תקשורת. בכל פרק של "That's Debatable" סיפק פרויקט דיבייטר תובנות בנושאי דיון שונים, כגון חלוקה מחדש של עושר, תיאוריה מוניטרית מודרנית ומרוץ החלל בין ארצות הברית לסין. יותר מ-5,000 טיעונים הוגשו באינטרנט מרחבי העולם בנוגע לשלושת הנושאים, וטיעונים אלו נותחו וזוקקו לנקודות מפתח שהודגשו בתוכנית ונדונו על ידי דיבייטרים אנושיים.

## יכולות בינה מלאכותית
כדי לפתח את פרויקט דיבייטר, צוות המחקר של IBM היה צריך להעניק למערכת את יכולות הבינה המלאכותית הבאות:
* כתיבה והעברת נאומים מבוססי נתונים: פרויקט דיבייטר הוא ההדגמה הראשונה של מערכת מחשב המסוגלת לעבד כמויות עצומות של מידע, ולקבל תיאור קצר של נושא שנוי במחלוקת, לכתוב מבנה נאום היטב ולהציגו בבירור ועם מטרה, ואף לשלב הומור במידת הצורך.
* הבנת הנשמע: היכולת לזהות את המושגים והטענות המרכזיים החבויים בשפה מדוברת ארוכה ורציפה.
* ארבע דקות של נאום שכנוע: הפקת נאום שכנוע בן ארבע דקות.
* מידול דילמות אנושיות: מידול עולם המחלוקות והדילמות האנושיות באמצעות ייצוג ידע ייחודי, המאפשר למערכת להציע טיעונים עקרוניים לפי הצורך.

במרץ 2021, פורסם מאמר על הפרויקט בכתב העת "Nature".

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנות מבית IBM
בית הכנסת המרכזי (מנהטן)

**בית הכנסת המרכזי במנהטן** (לשעבר **קהילת אהבת חסד שער השמיים**; בשמה העממי **סנטרל**) הוא קהילה ובית כנסת יהודי רפורמי בשדרות לקסינגטון 652, בפינת רחוב 55 , בשכונת מידטאון מנהטן בניו יורק. הקהילה הנוכחית הוקמה בשנת 1898 באמצעות מיזוג של שני בתי כנסת מהמאה ה-19: "שער השמיים" ו"אהבת חסד". בניין בית הכנסת נבנה בין השנים 1870 ל-1872 עבור "אהבת חסד". מאז 2014, אנג'לה וורניק בוכדל משמשת כרבה הבכירה של בית הכנסת.

שער השמיים נוסד בשנת 1839 על ידי יהודים גרמנים, בעוד אהבת חסד נוסד בשנת 1846 על ידי יהודים מבוהמיה. שתי הקהילות תפסו במקור מספר אתרים בלואר איסט סייד של מנהטן. סנטרל נבנה כבניין החמישי של "אהבת חסד", שחבריו עברו צפונה בסוף המאה ה-19. אף על פי שהקהילות קיימו במקור תפילות בגרמנית, הן הפכו ברובן לאנגלופוניות עד למועד מיזוגן. עד שנת 1918 נודעה אהבת חסד שער השמיים בשם סנטרל והתמזגה לזמן קצר עם בית הכנסת החופשי ע"ש סטיבן וייז בשנות ה-20 של המאה ה-20. הבניין שופץ מספר פעמים במהלך השנים, כולל בשנות ה-80 של המאה ה-19 וה-40 של המאה ה-20. בעקבות שריפה נבנה בית הכנסת מחדש בהרחבה בין השנים 1998 ל-2001.

הבניין, שתוכנן על ידי  בסגנון התחייה המורית, הוא אתר ציון של העיר ניו יורק  ואתר היסטורי לאומי . החזית עשויה מ עם גימור אבן בהירה וכוללת חלונות ויטראז' וחלון רוזטה גאומטרי; מעליה מגדלים מתומנים. פרוזדור מוביל אל אולם הקודש של בית הכנסת – חלל בן שתי , המסודר בדומה לכנסייה גותית – וישנם חדרים שונים במרתף. בית הכנסת המרכזי אירח פעילויות ותוכניות שונות במהלך השנים, והוא מכיל אוסף של חפצים יהודיים. בית קהילתי, מעבר לרחוב 55, מארח את בית הספר הדתי של בית הכנסת וקבוצות רבות.

## קישורים חיצוניים

* 

* Official website
* Central Synagogue Restoration Booklet Archived February 13, 2012, at the Wayback Machine


קטגוריה:בתי כנסת רפורמיים
חופשי
קטגוריה:מנהטן: מבנים
משפחת שלוש הירושלמית

[ממוזער| חכם [יוסף שלוש|יוסף יצחק שלוש – מראשוני משפחת שלוש הירושלמית]]
משפחת שלוש היא משפחה ירושלמית של צאצאי הרב יוסף שלוש שעלתה לארץ ישראל בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20. משפחה זו השפיע רבות על שארית היישוב הישן והיישוב החדש, בעיקר בענייני העדה המערבית והעדה הספרדית וכן בהנהגה רבנית כלל ארצית, תרומתם והשפעתם בתחומים אלו ובתחומים אחרים, ניכרת אף כיום.
בין צאצאי המשפחה ומחותניה ניתן למנות בין היתר את הרבנים יוסף שלוש, דוד שלוש, אברהם שלוש, מרדכי אליהו, שמואל אליהו, יוסף שלוש (הנכד) ועוד רבים נוספים. וכן פוליטיקאים ואישי ציבור נוספים כגון עמיחי אליהו, דינה פלפל, שלמה בן אליהו ועוד רבים נוספים.

קטגוריה:משפחת שלוש
צ'ילווייב

**צ'ילווייב** (באנגלית: **Chillwave**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה פסיכדלית, בדרום פופ ואלקטרופופ, שהתפתח בסוף שנות ה-2000 בארצות הברית.

בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את ניאון אינדיאן , Washed Out  וטורו אי מוי .

## אפיון
הז'אנר מאופיין בהזכרת המוזיקה הפופולרית של סוף שנות ה-1980 ותחילת שנות ה-1990, תוך עיסוק בנושאים של זיכרון ונוסטלגיה. בין המאפיינים הנפוצים הנוספים שיש ליצירות צ'ילווייב הם צלילי פופ רטרו דהויים או חלומיים, ליריקה אסקפיסטית ונוסטלגית (בעיקר בנושאי חוף וקיץ), אסתטיקה פסיכדלית או לו-פיי, שירה רכה, קצב איטי עד בינוני, עיבוד אפקטים וצלילים (ובמיוחד הדהוד  של הצלילים) ושימוש בגיטרות, סינתיסייזרים ומכונות תופים.

לגבי טום הוקינג ממגזין האמריקאי *[[Flavorwire]]* , אמני צ'ילווייב אימצו את "סוג הנוסטלגיה הפסטורלית הלא מוגדרת היטב" מעבודתיה המוקדמות של להקת Animal Collective, בעיקר בשל אלבום האולפן השמיני של הלהקה *[[Merriweather Post Pavilion]]* , שבו היו צלילי אמביינט ומלודיות שחוזרות על עצמן, אם כי האלבום עצמו פחות נקשר באופן הדוק למוזיקה הפסיכדלית של צ'ילווייב. כמו כן, הלהקה "מעולם לא הייתה חלק מהסצנה המוזיקלית אלא נחשבה כאדוניה הרוחניים של הז'אנר". כמו כן, חבר הלהקה, נואה לנוקס  מוכר כאחד מהאמנים שהשפיעו על הז'אנר. בנוסף לעבודתיו בלהקה, אלבום הסולו השלישי שלו, *[[Person Pitch]]*  זוכה כאחד מהיצירות המוזיקליות שהשפיעו על מוזיקת הצ'ילווייב.

בנוסף ל-Animal Collective, עיתונאי המוזיקה לארי פיצמוריס מציין את ברדפורד קוקס  כמוזיקאי שהשפיע על הז'אנר, במיוחד בשל אלבום האולפן הסולו הראשון שלו, *[[Let the Blind Lead Those Who Can See but Cannot Feel]]*  וכן הסינגל "Walkabout"  (שהוציא יחד עם נואה לנוקס ). לדבריו של פיצמוריס, "הפופ האחבוונטי של האלבום, בעל פיסול קרח... היה רצוף בנושאים של ארעיות וזיכרון, אשר במהרה יוגדרו כצ'ילווייב". כמו כן, פיצמוריס טען כי הסינגל שהוציא קוקס עם לנוקס מהווה "טוטם צ'ילווייב מוקדם".

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
אייץ'-פופ

**אייץ'-פופ** (**H-pop**) או **פופ היפנגוגי** (**Hypnagogic pop**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת פופ ומוזיקה פסיכדלית, שהתפתח באמצע עד סוף שנות ה-2000 בארצות הברית.

הז'אנר נטבע לראשונה על ידי העיתונאי דייוויד קינן בגיליון אוגוסט 2009 של מגזין המוזיקה הבריטי *[[The Wire (מגזין)|The Wire]]* , כדי לתייג את המגמה המתפתחת, אותה אפיין כ"מוזיקת פופ נשברת דרך זיכרון של זיכרון". המגזין הבריטי קיבל שורה של מיילי שנאה שלעגו לז'אנר ושתייגו את הז'אנר כ"ז'אנר הגרוע ביותר שנוצר על ידי עיתונאי". כמו כן, חלק מהאמנים שצוינו כאמנים מהז'אנר דחו או הכחישו מאוחר יותר שהם חלק מהז'אנר.

## אפיון
הז'אנר שואב השראה מהמוזיקה והתרבות הפופולרית של שנות ה-1970, שנות ה-1980 ותחילת שנות ה-1990. הז'אנר משקף עיסוק בטכנולוגיית הקלטה אנלוגית  מיושנת וייצוגים בומבסטיים של אלמנטים סינתטיים מתקופות אלו, כאשר היצירות הסופיות יוצרות השפעות על זיכרון קולקטיבי. בשל האופי הלא מדויק של הזיכרון, הז'אנר אינו משחזר בנאמנות את הצלילים והסגנונות הפופולריים שהיו באותן תקופות. בשל עובדה זו, ז'אנר זה נבדל מתנועות תחיית המוזיקה. על פי מאל גסדון ופיליפ לה גרן, ניתן לתאר את הז'אנר כ"נוסטלגיה רוויזיוניסטית, לא במובן ש'הכול היה טוב יותר' אלא משום שהוא כותב מחדש את הזיכרון הקולקטיבי במטרה להיות נאמנים יותר לרעיון או לזיכרון של המקור מאשר למקור עצמו".

בין הצלילים הספציפיים שאמנים מהז'אנר משתמשים נעים בין "פופ לואי-פיי מטושטש ומוקרן באופן אקסטטי" לבין "סינת'-רוק קוסמי משנות ה-1970" ו"אקזוטיקה שבטית מטורפת". מורגן פויאי מ-*[[Vice (מגזין)|Vice]]* תיאר את הז'אנר כ"יצירה של שותפים מביכים למיטה מחובבי מוזיקה ניסיונית ותאורטיקנים מוזרים של פופ פרוגרסיבי". פויאי תיאר כי הז'אנר מאופיין ביצירות ארוכות "רוויות בהד, דיילי, גיטרות חנוקות וסינתיסייזרים קטועים". המבקר אדם טריינר כותב כי במקום צליל מסוים, המוזיקה הוגדרה על ידי אוסף של אמנים שחלקו את אותן גישות וחחיות תרבותיות. כמו כן, טריינר ציין כי יצירותיהם שאבו מ"התת-מועד הקולקטיבית של התרבות הפופולרית של סוף שנות ה-1980 ותחילת שנות ה-1990", תוך שהיא "חובה מבחינה סגנונית למסורות שונות של ניסיוניזם, כמו נויז, דרון, חזרה ואלתור".

הז'אנר מכיל בדרך כלל דגימות מסגנונות מוזיקה משנות ה-1980, כמו רדיו רוק, מוזיקת הגל החדש, זמר של להיט אחד של MTV, מוזיקת העידן החדש, פסקולים של סרטי קולנוע שוברי קופות (שבהם יש שימוש בסינתיסייזרים), מוזיקת טרקלינים , מוזיקה קלה, מוזיקת מעליות תאגידית, "שמאלץ" של רוק קל, מוזיקת משחקי וידאו , סינת'-פופ ו-R&B עכשווי. דגימות אלו לרוב מושחתות במכוון, מופקות באמצעות ציוד הקלטה אנלוגית, ושימוש ברחש קלטות . כמו כן, הז'אנר מכיל צלילים שנחשבו אז צלילים עתידניים, בעיקר בשל אופיים המיושן, שנראים כצלילים פסיכדליים. בנוסף לכך, ביצירות מהז'אנר נפוץ השימוש של טכנוללוגיה אודיו-ויזואלית מיושנת ובתמונות דיגיטליות עשה זאת בעצמך, כגון קלטות שמע, VHS, CD-R והאסתטיקה המוקדמת של האינטרנט.

## לקריאה נוספת

* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים