בית המוטור

**בית המוטור** הוא מבנה הנמצא בכניסה לקבוצת כנרת צפונית לירדנית, וקרוב לסכר דגניה. הוא היה בית משאבה בתחילת המאה העשרים והחל מ-1994 משמש כמוזיאון. המבנה בן שתי קומות ולו גג רעפים הבנוי אבני בזלת. קומת הקרקע צבועה בלבן ובקומה השנייה האבן במראה טבעי.

## היסטוריה
[ממוזער|שמאל|בית המוטור ב[העשור השני של המאה ה-20|עשור השני של המאה ה-20]]
שמאל|ממוזער|200px|'''בית המוטור'''
בית המוטור נבנה בשנת 1910 על ידי האגרונום משה ברמן מנהל חוות כנרת בשם המשרד הארצישראלי. המבנה נועד לשמש בית למשאבת מים לצורכי השקיה של שדות עמק הירדן ממי הירדן, המשאבה הראשונה ששאבה מים מהירדן או מהכנרת. המשאבה פעלה בספיקה של 60 מטר מעוקב מים בשעה והופעלה במנוע בוכנה קורטינג שהופעל בגז. באותה עת לא הייתה אספקת חשמל במקום.

המבנה פשוט ומלבני בנוי בטכנולוגיה מקומית – קירות דֶּבֶשׁמטויחים בלבן בחלק התחתון ובניה באבני בזלת שחורות ומסותתות בחלק העליון. הגג מחופה ברעפי "מרסי" – אותם ייבאו לישראל. החלק העליון חובר בגרם מדרגות חיצוני והוא שימש למגורי מפעילי המוטור, שחייב מפעיל צמוד בכל שעות היממה. המאמץ שהושקע בבניה ניכר בקירות המסותתים וברעפים "תוצרת חוץ", והוא ביטוי לחשיבות שיוחסה למבנה שנועד להגן על המנוע לשאיבת המים.

השימוש בארץ ישראל במנוע לשאיבת מים היה מהפכני בשלהי המאה ה – 19 ובראשית המאה העשרים ושינה את פני החקלאות המקומית. הראשונים לייבא לארץ ישראל טכנולוגיית השקיה זו היו הטמפלרים. בחבורת המאמינים הגרמנית נכללו אנשי מקצוע, מתכננים, מהנדסים וטכנאים שגם יכלו לתחזק את בתי המוטור. באותה תקופה נבנו בארץ מתקני שאיבה רבים - בנחלים ומסביב לכנרת.

במקום זה גרו חלוצים בקבוצות קטנות של שלושה או חמישה אנשים שעיבדו חלקות של ירקות. בבניין גרו "שלישיית יחד": בן ציון ישראלי, מאיר רוטברג ונח נפתולסקי הנחשבים למייסדים של קבוצת כנרת. מנחם שמואלי (ממש"י), מחברי קבוצת כנרת, התגורר אף הוא במקום לתקופה קצרה עד שנרצח. החברים גויסו לעבודה ולהשגחה במקום על ידי בן ציון ישראלי אולם העסקתם במקום הופסקה והם עזבו בהוראת ארתור רופין, לאחר סכסוך שהיה להם עם מנהל חצר כנרת. כמו כן גרו פה גם ברל כצנלסון ויצחק טבנקין ועוד קבוצות. בדרך כלל הם גרו למעלה, בעליית הגג.

## תימני כנרת

בשנת 1912 באו למקום עולים מתימן שהתגוררו בצריפים ובמבני טיט ליד הבית וניסו לגדל ירקות. חלק מתימני כנרת השתכנו בבית המוטור ובראשם הרב דוד בן דוד ישראל צאירי. רבים מהם חלו במחלת המלריה ונפטרו. בשנת 1914 החליטו להקים ליד בית המוטור שכונה לתימנים והיא הוקמה שנה לאחר מכן. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נבנו ליד בית המוטור עשר חושות, תימני כנרת קיבלו 80 דונם אדמה ומים הם קיבלו מהמשאבה. כאשר חברי "קבוצת כנרת" שישבו בחוות כנרת עלו להתיישב על הגבעה הסמוכה לבית המוטור, התגלעו מריבות בין התימנים ובין קבוצת כנרת על הקרקע ועל המים בשל מחסור במשאבים אלה. בשנת 1929 "תימני כנרת" גורשו מהמקום והועברו לכפר מרמורק שליד רחובות. המשאבה עבדה עד שנת 1928, שנה שבה הגיעה הספקת חשמל לאזור. הבית שוקם בשנת 1988 ביוזמתו של אהרון ישראלי מקבוצת כנרת והפך למוזיאון. המוזיאון הוקם בשנת 1994 והוא מציג משאבה דומה לזו שהופעלה בעבר, אך פועלת בכוח החשמל במקום בגז. המוזיאון מציג את שלושת האישים שגרו בבית וכן את העולים מתימן. בחודש יולי 2025 התקיים בבית המוטור טקס הסרת הלוט משלט שהציבה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, המנציח את פועלם של תימני כנרת במקום. הבית סגור רוב הזמן ויש לתאם ביקור בו בקבוצת כנרת.
שמאל|ממוזער|200px|'''בית המוטור''' - שלט הסבר באתר.

## לקריאה נוספת
* ספי בן-יוסף, **[[מדריך ישראל החדש]]** כרך 4 בעריכת מושון גבאי ויצחקי גל, עמודים 230,231. הוצאת משרד הביטחון, כתר וידיעות אחרונות, 2001
* שמעון קושניר, **אנשי נבו**, הוצאת עם עובד 1968. 237 עמודים
* "העלייה השנייה 1903–1914 העורך מאיר נאור, מאמר מאת מוקי צור "מסע בעמק הירדן בעקבות חלוצי העלייה השנייה, עמוד 222
* "על הכרכ - החיים בחייהם לא ימותו גם במותם", עמירם אידלמן, מהדורה שנייה עמ' 71
* **העלייה השנייה, 1903-1914 : מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר**, מאמר "מסע בעמק הירדן בעקבות חלוצי העלייה השנייה" מאת מוקי צור

## קישורים חיצוניים
* 
* תימני כנרת
* חורשת האקליפטוס, הגשר, הסירה
* בתי המוטור: בעקבות המשאבות והמבנים האבודים (עמוד 139)

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים ביישוב
קטגוריה:נהר הירדן
קטגוריה:קבוצת כנרת
קטגוריה:מועצה אזורית עמק הירדן: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לתולדות היהודים בארץ ישראל