open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דאוקסיריבונוקלאוטיד

**דאוקסיריבונוקלאוטיד** (חומצת גרעין החסרה אטום חמצן בריבוז, באנגלית: **Deoxyribonucleotide**) הוא מונומר המהווה את תת-היחידה הבסיסית ממנה מורכבת החומצה הדאוקסיריבונוקלאית, הידועה בקיצורה כ-DNA. כל דאוקסיריבונוקלאוטיד מורכב משלושה מרכיבים: בסיס חנקני, חד-סוכר טבעתי המכיל 5 פחמנים וקבוצת זרחה. קבוצת הזרחה נקשרת לפחמן מספר 5 של הסוכר. הבסיס החנקני תמיד קשור לעמדה 1' של הדיאוקסיריבוז. 

במבנה של נוקלאוטיד, יחידת הבסיס של DNA, פחמן '1 הוא אחד מחמשת אטומי הפחמן שמרכיבים את הסוכר דאוקסיריבוז. כדי להבדיל בין אטומי הפחמן של הסוכר לבין אלה של הבסיס החנקני, מוסיפים גרש (') אחרי המספר (למשל 1').

הסוכר דאוקסיריבוז הוא חלק משלד ה-DNA. לכל מולקולת דאוקסיריבוז יש חמישה אטומי פחמן: 1', 2', 3', 4', ו-5'. הבסיס החנקני (אדנין, גואנין, ציטוזין או תימין) מתחבר לפחמן 1' של הסוכר. הפחמנים האחרים משמשים לחיבור לפוספטים וליצירת השרשרת של ה־DNA. הבסיס מחובר לפחמן 1', והפוספט מחובר לפחמן 5'. 

הדיאוקסיריבוז שונה מן הריבוז הרגיל בכך שישנם פרוטונים על פחמן מספר 2 ולא קבוצת OH. זהו ההבדל בין החומצה הדאוקסיריבונוקלאית (DNA) לחומצה הריבונוקלאית (RNA) (ראו איור).
ממוזער|ריבוז (שמאל) ודיאוקסיריבוז. החץ מציין את אטום החמצן הקיים בריבוז ונעדר בדיאוקסיריבוז
כאשר דאוקסיריבונוקלאוטידים מתפלמרים ליצירת ה-DNA, קבוצת הזרחן מנוקליאוטיד אחד תיקשר לפחמן מספר שלוש בנוקליאוטיד השני, על ידי יצירת קשר פוספודיאסטרי. נוקליאוטידים חדשים יתווספו רק לפחמן מספר שלוש של הנוקליאוטיד הקודם, וכך נשמרת כיווניות הפולימרזיציה.

## ראו גם
* נוקליאוטיד
* DNA

## קישורים חיצוניים

* דאוקסינוקלאוטיד, באנגלית

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:DNA
אבנון מגושם

**אבנון מגושם** (שם מדעי: *Synanceia verrucosa*) הוא מין דג ממשפחת האבנוניים. האבנון המגושם הוא דג טורף, נמנה עם מקריני הסנפיר ובעל קוצים רעילים. הוא חי בתחתית שוניות ומסווה עצמו כאבן. דג זה הוא הדג הארסי ביותר בעולם, ארסו החזק יכול להרוג בני אדם.

## תיאור
האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן שיהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.

## תפוצה ובית גידול
האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה). 

ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה הלספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010. 

דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.

## תזונה
האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.

## בשימוש האדם
האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.

## רעילות
250px|ממוזער|שמאל|אבנון מגושם באקווריום ציבורי
כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים. 

התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר. 

ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1801
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרקוס אליעזר בלוך
קטגוריה:בעלי חיים פולשים
קטגוריה:אבנוניים
קטגוריה:דגים במפרץ אילת
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים ארסיים
פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה

**פרדיננד הרביעי** (באיטלקית: **Ferdinando Salvatore Maria Giuseppe Giovanni Battista Francesco Lodovico Gonzaga Raffaele Ranerio Gennaro**; בגרמנית: **Ferdinand Salvator Maria Joseph Johann Baptist Franz Ludwig Gonzaga Raphael Rainerius Gennarius**; 10 ביוני 1835 - 17 בינואר 1908) היה הדוכס הגדול של טוסקנה (שליט הדוכסות הגדולה של טוסקנה) בין השנים 1859–1860, ולאחר מכן איבד את שלטונו בעקבות איחוד איטליה.

## ביוגרפיה
פרדיננד נולד ב-10 ביוני 1835 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.

כאשר הכריזו צרפת בראשות נפוליאון השלישי, ממלכת סרדיניה  ופיימונטה מלחמה על אוסטריה באפריל 1859 (מלחמת אוסטריה-סרדיניה), קבע אביו לאופולד מדיניות נייטרלית ולא מנע ממתנדבים טוסקניים להצטרף למלחמה נגד אוסטריה. מפלגת העם דרשה את התפטרותו של לאופולד ואת הכרתו הפומבית במטרה של איחוד איטליה. לאופולד סירב לעשות זאת וב-27 באפריל סולק יחד עם משפחתו מפירנצה, ללא אלימות, לבולוניה, שם השתכנה המשפחה בחסות האפיפיור, וב-21 ביולי ויתר לאופולד על כתרו לטובת פרדיננד. לאחר המלחמה חזר פרדיננד לפירנצה, וניסה להחזיר את שלטונו, אולם ב-16 באוגוסט הכריזה מועצת העם על הדחתו באופן רשמי. צרפת ואוסטריה הודיעו על תמיכתם בפרדיננד, אולם לא עשו שום דבר למענו, וב-22 במרץ 1860 סופחה טוסקנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
 
פרדיננד בילה את שארית ימיו בגלות באוסטריה, וב-17 בינואר 1908 מת בביתו שבזלצבורג.

## משפחתו
ב-24 בנובמבר 1856 התחתן פרדיננד עם אנה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
* מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה (1858–1883)
* בת מתה (1859)

ב-11 בינואר 1868 התחתן פרדיננד עם אליצ'ה, נסיכת פארמה, בתם של קרלו השלישי, דוכס פארמה ולואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* לאופולד פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1868–1935)
* לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה (1870–1947)
* יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1872–1942)
* פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1874–1948)
* היינריך פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1878–1969)
* אנה מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1879–1961)
* מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה (1881–1965)
* גרמנה, ארכידוכסית אוסטריה (1884–1955)
* רוברט פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1885–1895)
* אגנס מריה, ארכידוכסית אוסטריה (1891–1945)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* רשימת הצאצאים
* פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
פרדיננד 4

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1835
קטגוריה:נפטרים ב-1908
ג'וליאן בארנס

**ג'וליאן בארנס** (נולד ב-19 בינואר 1946) הוא סופר אנגלי.

## קורות חייו
נולד בלסטר. בילדותו גדל בפרבר לונדוני. הוריו היו מורים לצרפתית. ב-1956 עברה משפחתו לנורת'ווד, מידלסקס, וחייו שם היוו כר ליצירת ספרו הראשון **Metroland** שפורסם ב-1980 (לא תורגם לעברית). לאחר שסיים תואר ראשון בלימודי שפות מודרניות באוניברסיטת אוקספורד, עבד שלוש שנים כמילונאי במילון אוקספורד. אחר כך הפך למבקר ספרים, עורך ספרותי ומבקר טלוויזיה, ובמקביל החל לכתוב את ספריו.

בארנס התאלמן בשנת 2008 מהסוכנת הספרותית פט קאבאנה. הם חיו ביחד שלושה עשורים הם, עד שיום אחד נפלה קאבנה ברחוב והובהלה לבית החולים; 37 יום לאחר מכן הלכה לעולמה. בארנס כתב לאחר שנתיים את  "Levels of Life", שבו הוא מספר על האבל הכבד שפקד אותו בעקבות מותה של אשתו. בתחילת שנות השמונים עזבה אותו קאבאנה לטובת הסופרת ג'נט וינטרסון. וינטרסון ביססה על הרומן ביניהן את ספרה The Passion מ-1987. הן חיו ביחד במשך כמה שנים, עד שנפרדו ב-1989. אחרי פרידתן, חזרה קאבאנה לבעלה והשניים נותרו נשואים עד יום מותה.

## יצירתו
היצירה של בארנס כוללת כמה ז'אנרים: רומנים, סיפורים קצרים ומסות.

פריצתו אל תודעת הקוראים החלה עם פרסום הרומן השלישי שלו בשנת 1984, **התוכי של פלובר**. עם זאת, בארנס נחשב לסופר שכתיבתו אינה מיועדת להמונים. ספרו **ארתור וג'ורג**' שיצא בשנת 2005 נחשב לצעד לכיוון פופולרי יותר.

בארנס ידוע כפרנקופיל, וכמה מספריו עוסקים בעניינים או באנשים שקשורים לצרפת, בהם **התוכי של פלובר**, **מעבר לתעלה** ו**משהו להצהיר**.

## פרסים והוקרה
* בשנת 1992 זכה בפרס פמינה על ספרו "**מדברים על זה**".
* בשנת 2011 זכה בפרס מאן בוקר על ספרו **[[תחושה של סוף]]**, והיה מועמד לפרס זה שלוש פעמים נוספות (בשנים 1984, 1998 ו-2005).
* בשנת 2011 זכה גם בפרס דייוויד כהן לספרות.
* בשנת 2021 זכה בפרס ירושלים.

## ספריו שתורגמו לעברית
* **התוכי של פלובר** (1984), תרגמה כרמית גיא, זמורה-ביתן, 1987. תרגום נוסף: תרגם מאיר ויזלטיר, מחברות לספרות, 2005.
* **ללטוש עיניים לשמש** (1986), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1993.
* **תולדות העולם ב-10 וחצי פרקים** (1989), תרגם דוד שחם, זמורה-ביתן, 1991.
* **מדברים על זה** (1991), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1994.
* **הדורבן** (1992), תרגם אלי שרייבר (חתולי), זמורה-ביתן, 1996.
* **מעבר לתעלה** (1996), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1997.
* **אנגליה, אנגליה** (1998), תרגמה תמר עמית, זמורה-ביתן, 2000.
* **באהבה וכו**' (2000), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2001.
* **משהו להצהיר** (2002), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2003.
* **שולחן הלימון** (2004), תרגמה אורטל אריכה, הוצאת כנרת, 2008.
* **ארתור וג'ורג**' (2005), תרגמה אורטל אריכה, זמורה-ביתן, 2010.
* **אין מה לפחד** (2008), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2010.
* **תחושה של סוף** (2011), תרגמה מיכל אלפון, הוצאת מודן, 2012.
* **[[Q:המולת הזמן|המולת הזמן]]** (2016), תרגמה קטיה בנוביץ', כתר ספרים, 2018.
* **הסיפור היחיד** (2018), תרגמה מיכל אלפון, הוצאת מודן, 2021.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
*  - סיפור מתוך הספר "שולחן הלימון"
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס פמינה
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1946
קירן מקמנמין

**קירן מקמנמין** (באנגלית: **Ciarán McMenamin**; נולד ב-1 באוקטובר 1975) הוא שחקן צפון אירי תושב לונדון.

## ביוגרפיה
מקמנמין נולד באניסקילן שבמחוז פרמנה בצפון אירלנד. הוא למד בקולג' סנט מייקל . ב-1998 סיים תואר בוגר אוניברסיטה באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה. הוא למד שיעורי דרמה בתיאטרון לנוער ארדהוון ואחר כך עבד עם תיאטרון הנוער אולסטר.

### קריירה
מקמנמין הופיע במגוון תוכניות טלוויזיה ב-BBC וב-ITV. בין השאר השתתף בסרט הטלוויזיה "4:50 From Paddington" על פי ספר מאת אגאתה כריסטי מתוך הסדרה "מיס מארפל" בכיכובה של ג'רלדין מקיואן. מקמנמין גילם בסרט את סדריק קרקנתורפ. בערוץ 4 שיחק בסדרה "The Young Person's Guide To Becoming A Rock Star". ב-1999 כיכב בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" על פי הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. ב-2005 שיחק בתפקיד רופא בסדרת הדרמה "The Golden Hour" של ITV.

בינואר 2009 הופיע מקמנמין בפרק "The Grinning Man" מתוך הסדרה "ג'ונתן קריק". ב-2001 כיכב בסרט "לסיים את כל המלחמות". ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בדמות אלכסנדר פירס בסרט "The Last Confession of Alexander Pearce". הוא לוהק לתפקיד מאט אנדרסון בסדרת המדע הבדיוני "בראשית". ב-2012 שיחק בדמות פרדריק בארט בדוקו-דרמה "Saving The Titanic".

בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.

## פרסים
* פרס קנת' בראנה רנסאנס – זכייה ביוני 1997
* מדליית זהב RSAMD – זכייה ב-1998

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צפון אירים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1975
משה גוטמן (רופא)

**משה גוטמן** (1894–1961) היה רופא, האלרגולוג הראשון בארץ ישראל ומחלוצי המקצוע בעולם.

## ביוגרפיה
גוטמן נולד בהיידנהיים שבגרמניה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת מינכן. לאחר סיום הלימודים עסק מספר שנים בעבודה פרטית, התעניין באלרגוליה, וייסד את המחלקה האלרגולוגית בבית החולים במינכן. ענף זה בעולם הרפואה היה בחיתוליו, ובראשית התפתחותו הקלינית-מדעית.

התחתן עם קתרין לבית רייזר. לזוג נולדו שלושה ילדים: עמנואל (1924-2022), לימים פרופ' למדע המדינה באוניברסיטה העברית, יואל-רוברט, לימים פרופ' לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן, ושלמה-הנס, שנהרג בשירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות בקרב על צפת בהסתערות בניסיון לכבוש את "המצודה" שחלשה על העיר.

בשנת 1935 עלו לארץ ישראל. התיישבו בירושלים.

ב־8 במרץ 1949, ייסד ביחד עם ד"ר נתן לס מבית החולים הדסה שבתל אביב, את **החברה הישראלית לאלרגולוגיה**. גוטמן היה יושב ראש החברה הראשון, עד שנת 1956. עיקר פעילותה של החברה היה קליני ולא מדעי, הצטרפו לחברה רשימה גדולה של חברים שאינם מומחים באלרגולוגיה. הרשימה כללה את רוב מנהלי המחלקות בבית החולים הדסה ירושלים. כיום קרוי האיגוד: "איגוד ישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית".

עברו שנים רבות עד שההסתדרות הרפואית בישראל הכירה במקצוע, כמקצוע הדורש מומחיות.

גוטמן נבחר לוועד הפועל של שבעה חברים ב"הסתדרות הבינלאומית לאלרגיה".

נפטר ב-1961.

## ראו גם
* אלרגיה

## לקריאה נוספת
* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : גוטמן, משה עמוד 143.
* update הרפואה, "אלרגיה ואימונולוגיה", ד"ר ישראל גלזר, אוקטובר 2011, עמודים 12–18, https://issuu.com/doctorsonly/docs/201110_immunology_update_2
* ד' נידרלנד, "השפעת הרופאים העולים מגרמניה על התפתחות הרפואה בארץ ישראל 1933-1948", קתדרה 30, דצמבר 1983.
*עמנואל גוטמן, קורות חיים, **ראיון באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה, 2019.** https://irgun-jeckes.org/עמנואל-גוטמן-קורות-חיים/

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:אלרגולוגים ישראלים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
ישיבת עטרת נחמיה

**ישיבת עטרת נחמיה** היא ישיבה גבוהה ציונית דתית, הממוקמת בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, בראשה עומד הרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה. נשיא הישיבה הוא הרב חיים שטיינר. 

## היסטוריה
ממוזער|ישיבת עטרת נחמיה|250px
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, כאשר הרב מיכה הלוי כיהן כרבה. הישיבה נקראת על שם ר' נחמיה זלביץ' (שמה זה ניתן לה בתמוז תשס"ח).

כיום לומדים בישיבה למעלה מ-50 תלמידים ואברכים. תלמידי הישיבה מתגייסים לצבא במגוון מסלולים, כאשר שיעור ניכר מתגייס למסלול הסדר מרכז.

האברכים גרים בשכונה, וסביב הישיבה מתקיים מעין גרעין תורני המקיים פעילות יהודית לתושבי האזור. כמו כן, פועלים מכוחה כולל רבנות לבני העדה האתיופית ביפו בראשות הרב יהודה סהלה (רב יהודי אתיופיה בתל אביב–יפו), תלמוד תורה, רשת מעונות ועוד .

הישיבה הוציאה כתב עת בשם "עיטורי אביב", ובו מאמרים מפרי עטם של רבני הישיבה ותלמידיה.

## צוות הישיבה

בראשות הישיבה עומד הרב מיכה הלוי, רבה הראשי של פתח תקווה. בעבר כיהן לצדו בראשות הישיבה הרב דניאל מילר.

הרב חיים שטיינר, ר"מ בישיבת מרכז הרב, מכהן כנשיא הישיבה והעביר בה שיעור שבועי. הרב מרדכי שטרנברג, שהיה ראש ישיבת הר המור העביר שיעור שבועי בעיון. 

מצוות הר"מים: הרב אלי פרידמן, הרב צוריאל זון, הרב יהושע גואלמן, הרב בועז בארי, הרב שלמה באואר, הרב דוד יעקובוביץ והרב יוסי אופיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* העלונים **[http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=browse&SearchCode=BRW_INJ&SearchRequest=113 עיטורי אביב]**, באתר רמבי"ש

עטרת נחמיה
קטגוריה:תל אביב-יפו: ישיבות
קטגוריה:נחלת יצחק
בדז'יך פריטה

**בדז'יך פריטה** (בצ'כית: **Bedřich Fritta**; 19 בספטמבר 1906, וישנובה  - 8 בנובמבר 1944, אושוויץ), היה קריקטוריסט צ'כי-יהודי. לפני המלחמה עבד פריטה בתור מאייר ומעצב גרפי בפראג תחת השם הבדוי **פריץ טאוסיג (Fritz Taussig)**. בשנות ה-30 הקדיש עצמו לקריקטורות פוליטיות שפורסמו בין היתר במגזין הסאטירי "סימפליקוס" (*Simplicus).*

בשנות מלחמת העולם השנייה גורש פריטה לגטו טרזין ומשם לאושוויץ, שם נספה. בנו טומי שרד בגיל שלוש בטרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי הצייר לאו האס, ידידו של פריטה, ששרד את השואה.

## קישורים חיצוניים

* על בדז'יך פריטה - תערוכה מקוונת באתר יד ושם
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1906
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1944
ג'ון בריקר

**ג'ון ויליאם בריקר** (באנגלית: **John William Bricker**; 6 בספטמבר 1893, אוהיו, ארצות הברית – 22 במרץ 1986, קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית) היה סנאטור אמריקאי ומושלה ה-54 של מדינת אוהיו מטעם המפלגה הרפובליקנית. היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944.

## ביוגרפיה

בריקר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בחווה דרומית מערבית לקולומבוס באוהיו, ללאורה וללמואל ספנסר בריקר. בשנת 1916 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917–1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ככומר ושוחרר בדרגת לוטננט ראשון. בשנת 1920 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

בין 1920 ל-1928 עבד כעורך דין בעיר גרנדויו הייטס, אוהיו. והחל מ-1923 עבד כעוזר ליועץ המשפטי של אוהיו. בין 1929 ל-1932 עבד ברשות הפיקוח של אוהיו. בשנת 1933 החל לעבוד כיועץ המשפטי של אוהיו.

בשנת 1936 ניסה להיבחר לתפקיד מושל אוהיו, אבל לא נחל הצלחה. בשנת 1939 נבחר לתפקיד, וכיהן בו שלוש קדנציות. במהלך כהונתו הוא צמצם את ההוצאות של אוהיו והעביר אותה מגרעון לעודף תקציבי.

בריקר היה אחד המתמודדים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1944. הוא נחשב למועמד המועדף על בעלי ההון ולנוטה להתבדלות שתומך במסחר בין מדינות העולם אך מתנגד למעורבות יתר של ארצות הברית ברחבי העולם. בוועידה הרפובליקנית שהתקיימה ביוני 1944 נותרו שלושה מועמדים: דיואי, בריקר והראלס סטאסן והושגה הסכמה שבריקר יהיה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית תחת תומאס דיואי. אף על פי ששמו עלה כמועמד לבחירות לנשיאות בשנת 1948 הוא העדיף לא להתמודד והביע תמיכה ברוברט טאפט.

לאחר שסיים לכהן בתפקיד מושל אוהיו, נבחר בריקר בשנת 1946 לסנאטור מטעם מדינת אוהיו. בשנת 1952 הוביל את ההתנגדות בסנאט לחתימת ארצות הברית על אמנת זכויות האדם של האו"ם. הוא המשיך לכהן בתפקיד עד לשנת 1959.

ב-22 במרץ 1986 נפטר בריקר בקולומבוס, אוהיו בגיל 92. הוא נקבר בבית הקברות גרינלאון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאוהיו
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
הנק זנולי

**הנק זנולי** (בהולנדית: **Henk Zanoli**; נולד ב-21 באפריל 1923 בלרן , הולנד – 9 בדצמבר 2015) היה עורך דין בדימוס, לשעבר חבר במחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה, וחסיד אומות העולם, שהחזיר את המדליה שלו לאחר התקפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו.

במלחמת העולם השנייה היו בני משפחתו של זנולי מעורבים בהתנגדות לכובש הנאצי. בשנת 1943, כאשר אביו של זנולי היה במעצר על ידי הגרמנים, זנולי הבריח ילד יהודי צעיר - אלחנן פינטו מאמסטרדם - לאמנס. עם אמו ינס, המשיך זנולי להסתיר את פינטו במחבוא במשך יתר המלחמה. בני משפחתו של פינטו נהרגו בשואה, אך פינטו שרד ונפטר בירושלים בגיל 72 ב-2007.

אביו וגיסו של זנולי נרצחו על ידי הגרמנים עקב פעילותם במחתרת. גיסתו היהודיה של זנולי נרצחה בשואה.

בשנת 1950 העניקה מדינת ישראל לזנולי את התואר חסיד אומות העולם וכן מדליה הנלווית לתואר. בשנת 2014 החזיר זנולי את המדליה לישראל לאחר תקיפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו שגרו בעזה, גיסיה של אחייניתו, דיפלומטית הנשואה לכלכלן פלסטיני.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2015
קלייב גריינג'ר

סר **קלייב ויליאם ג'ון גריינג'ר** (באנגלית: **Sir Clive William John Granger**; 4 בספטמבר 1934 - 27 במאי 2009) היה כלכלן בריטי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2003.

## ביוגרפיה
גריינג'ר נולד בסוונסי שבדרום ויילס, בנם של אדוארד ג'ון גריינג'ר ואוולין גריינג'ר. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה ללינקולן.

במהלך מלחמת העולם השנייה עבר גריינג'ר עם אמו לקיימברידג', שם למד בבית ספר יסודי והתחיל את לימודיו התיכוניים, אך המשיך אותם בנוטינגהאם, לשם עברה משפחתו לאחר המלחמה.

לאחר לימודיו התיכוניים, למד גריינג'ר באוניברסיטת נוטינגהאם. תחילה למד לתואר משותף בכלכלה ובמתמטיקה, אך בשנה השנייה ללימודיו עבר ללמוד מתמטיקה בלבד. לאחר קבלת התואר הראשון שלו, ב-1955, המשיך ללמוד באוניברסיטה גם לתואר שלישי בסטטיסטיקה. בהמשך שימש גם כפרופסור מן המניין באוניברסיטת נוטינגהאם.

בשנת 1956, כשהוא רק בן 22, מונה למרצה זוטר לסטטיסטיקה באוניברסיטה.

בשנים 1959–1960 עבד באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית. בשנת 1969 הוא פיתח שיטה שקיבלה שם מבחן גריינג'ר.

ב-1972 החל גריינג'ר לשמש כחבר החברה האקונומטרית.

בשנת 1974 עבר להתגורר בארצות הברית, על מנת לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

ב-2003 זכה גריינג'ר בפרס נובל לכלכלה על שיטות לניתוח סדרות עתיות כלכליות עם מגמות משותפות (קואינטגרציה).

גריינג'ר נפטר ב-27 במאי 2009 בשכונת לה הויה שבסן דייגו, קליפורניה. הותיר אחריו אישה, פטרישיה, בן ובת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:כלכלנים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נוטינגהאם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת נוטינגהאם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1934
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריסטו של סלוניקי
אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

**אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה** (ברוסית: **Анна Павловна**; 18 בינואר 1795 - 1 במרץ 1865) הייתה בתו של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של וילם השני, מלך הולנד.

## ביוגרפיה
אנה פבלובנה נולדה ב-18 בינואר 1795 בסנט פטרבורג בירת אימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. אנה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון.

בשנת 1809 לאחר שנכשל ניסיונו של נפוליאון להתחתן עם אחותה יקטרינה, הוא ביקש להתחתן עם אנה, אולם אמה עיכבה את תשובתה עד שנפוליאון התחתן עם מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג.

ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה בסנט פטרסבורג לוילם, נסיך אורנז', כסמל של הברית שנוצרה בקונגרס וינה. לפני נישואיהם הוזמן וילם לרוסיה על מנת שאנה תחליט אם היא רוצה להתחתן עמו, ואכן היא אישרה את הנישואים. לאחר נישואיהם התגורר הזוג בסנט פטרסבורג כשנה, ולאחר מכן עברו להתגורר בהולנד.

אנה הזדעזעה לראות את ההבדלים בין רוסיה להולנד, ובעיקר את ההפרדה בין המעמדות, שהייתה הרבה פחות קפדנית בהולנד. בני הזוג חיו בבריסל עד המהפכה הבלגית בשנת 1830.

נישואיה היו סוערים. אנה אף התנשאה על פני בעלה וילם, מפני שהרגישה שהוא ממעמד פחות ממנה. בשנת 1829 נגנבו מקצת תכשיטיה של אנה, והיא חשדה בוילם שנטל זאת לצורך כיסוי חובותיו. בנוסף, עקב חשדותיה שוילם בוגד בה, חיו השניים תקופה ממושכת בנפרד.

ב-7 באוקטובר 1840 התפטר חמיה וילם הראשון, מלך הולנד מתפקידו, ובעלה וילם השני, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו.

אנה הייתה יהירה ומרוחקת כלפי הציבור, ועל אף שלמדה לדבר הולנדית, העדיפה לדבר לעיתים קרובות בצרפתית. אנה התכתבה הרבה עם אמה ואחותה ברוסית, והשתדלה לזכור את מדינת הולדתה: היא קיימה מקהלה של בנים רוסים, שבה היו חבריה אמורים ללבוש תלבושת רוסית מסורתית, ונאמר עליה כי היא נשארה יותר דוכסית גדולה רוסיה מאשר מלכת הולנד.

ב-17 במרץ 1849 מת בעלה וילם השני, ובנה וילם השלישי, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו. כתוצאה ממות בעלה, עזבה אנה את הארמון המלכותי, והתגוררה לבדה בצורה שקטה. אנה לא הסתדרה עם כלתה, ולאחר סכסוך עם בנה בשנת 1855 חשבה לחזור לרוסיה, אך לבסוף לא עשתה זאת.

ב-1 במרץ 1865 מתה אנה בהאג, והיא בת 70 שנה.

## משפחתה
ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה פבלובנה עם וילם השני, מלך הולנד, ממנו היו לה 5 ילדים:
* וילם השלישי, מלך הולנד (1817–1890)
* אלכסנדר, נסיך הולנד (1818–1848)
* הנדריק, נסיך הולנד (1820–1879)
* ארנסט קזימיר (1822)
* סופיה, נסיכת הולנד (1824–1897)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שושלת רומנוב
קטגוריה:נסיכות רוסיות
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:ילידות 1795
קטגוריה:נפטרות ב-1865
וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד

**וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד** (; 18 בנובמבר 1774 – 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם הראשון, מלך הולנד.

## ביוגרפיה
וילהלמינה נולדה ב-18 בנובמבר 1774 בפוטסדאם לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בילדותה היה חינוכה נתון תחת פיקוח דודה הגדול פרידריך השני, מלך פרוסיה.

ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, כחלק מברית בין בית אורנז'-נסאו לפרוסיה, אולם בני הזוג התאהבו אחד בשנייה, והיו להם נישואים מאושרים.

בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1796 עברו לברלין. בשנת 1806 נאלצה וילהלמינה לברוח שוב מהצבא הצרפתי, והתיישבה בפולין, שם התגוררה בתנאים קשים.

בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה להאג, ובשנת 1815 הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. המלכה וילהלמינה הייתה צנועה ונשארה ברקע, ולא מילאה כל תפקיד דומיננטי בממלכה. וילהלמינה לא הייתה מלכה פופולרית, וספגה ביקורת על סגנון הלבוש הגרמני שלה. וילהלמינה התעניינה בציור, ביקרה בהצגות, עזרה להגן על מוזיאונים ותמכה באמנות.

בשנת 1820 החלה בריאותה של וילהלמינה להתדרדר, ומשנת 1829 כמעט לא נראתה בפומבי. ב-12 באוקטובר 1837 מתה וילהלמינה בהאג, והיא בת 63 שנים.

## משפחתה
ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, ממנו היו לה 6 ילדים:
* וילם השני, מלך הולנד (1792–1849)
* בן מת (1795)
* פרדריק, נסיך הולנד (1797–1881)
* פאולינה, נסיכת אורנז'-נסאו (1800–1806)
* בן מת (1806)
* מריאן, נסיכת הולנד (1810–1883)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:ילידות 1774
קטגוריה:נפטרות ב-1837
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז'

**וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז**' (; 7 באוגוסט 1751 - 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם החמישי, נסיך אורנז'.

## ביוגרפיה
וילהלמינה נולדה ב-7 באוגוסט 1751 בברלין לאוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה וללואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג.

ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה וילהלמינה בברלין עם וילם החמישי, נסיך אורנז', הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית.

בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: **האורנז'יסטים**, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', ו**הפטריוטים**, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם **יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל**, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".

לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".

ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל וילם ווילהלמינה, בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.

בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1802 עברו וילהלמינה ובעלה לגרמניה, שם התגוררו בדוכסות נסאו ובדוכסות בראונשווייג. בשנת 1806 מת בעלה וילם החמישי, נסיך אורנז', ווילהלמינה ובתה לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו עברו להתגורר במקומות שונים בקונפדרציה של הריין.

בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה ובתה להאג, ובשנת 1815 קיבלה בהארלם את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.

ב-9 ביוני 1820 מתה וילהלמינה בהט לו, והיא בת 69 שנים.

וילהלמינה הייתה דודתה של אשתו של בנה המלך, וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, שהיה לה אותו שם.

## משפחתה
ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה עם וילהלמינה עם וילם החמישי, נסיך אורנז', ממנו נולדו לה 4 ילדים:
* בן מת (1769)
* לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו (1770–1819)
* וילם הראשון, מלך הולנד (1772–1843)
* פרדריק, נסיך אורנז'-נסאו (1774–1799)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:ילידות 1751
קטגוריה:נפטרות ב-1820
תמ"א 16

**תמ"א 16** היא תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) לסילוק אשפה שאושרה בממשלת ישראל בשנת 1989. התוכנית קבעה את ההליך התכנוני הנדרש להקמת אתרי פסולת, קבעה סטנדרטים גבוהים להקמת תשתיות טיפול בפסולת וסייעה בסגירת אתרים שלא עמדו בסטנדרטים אלו.

## רקע

תוכנית המתאר הארצית לסילוק אשפה (תמ"א 16 המקורית) נכתבה בשנות השבעים על מנת להסדיר את הטיפול בפסולת בארץ.

התכנית מסייעת בסגירת אתרי הטמנה בלתי מוסדרים והקמה של אתרי הטמנה גדולים ומרכזיים שהחליפו את האתרים שנסגרו. תוכנית זו נועדה להמשיך ולאפשר את הסדרת הטיפול בפסולת המוצקה בישראל כחלק מיישום תוכנית האב לטיפול בפסולת המוצקה אשר אומצה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה באוגוסט 2006.

## הוראות תמ"א 16
התוכנית מתבססת על שילוב אמצעים ושיטות טיפול וסילוק פסולת וזאת במטרה לצמצם את כמויות הפסולת המיועדת להטמנה, בהתחשב בשיקולים כלכליים וחברתיים: צמצום כמויות, שימוש חוזר, מיחזור, הפקת אנרגיה מפסולת והטמנה.

התוכנית כוללת תשריטים כלליים ל-28 אתרים:
* 3 אתרי הטמנה מרכזיים
* 16 אתרי הטמנה מקומיים
* אתר הטמנה זמני יחיד
* אתר חירום
* אתר פסולת רעילה
* 7 אתרי טיפול בפסולת

באתרי הטיפול יכולה להתבצע כל פעילות שמטרתה טיפול וצמצום כמויות הפסולת המיועדת להטמנה: מתקני מיון, מפעלי מחזור, אתרי קומפוסטציה, מפעלי פסולת לאנרגיה. הקמת אתרים חדשים תתאפשר כאשר מתוך התשריטים יגזרו תוכניות מפורטות בליווי תסקיר השפעה על הסביבה.

## תיקונים לתמ"א 16
### תיקון 4
תיקון מאוקטובר 2011 שנועד להתאים את המדיניות הממשלתית למציאות הסביבתית העדכנית. מטרת התיקון היא יצירת מסגרת תכנונית להקמת אתרי פסולת וייעול ההליכים הסטטוטוריים להקמת מתקני טיפול, וכן קביעת הוראות והנחיות לעריכת תוכניות מפורטות והיתרי בנייה לאתרי הפסולת תוך שמירה על בריאות הציבור, איכות הסביבה, איכות מים עיליים ומי תהום, שטחים פתוחים, ערכי טבע ונוף ושמירת משאבי הקרקע לדורות הבאים.

עיקרי התוכנית המתוקנת-
# חיוב אתרי הטמנה קיימים בשיקום: תמ"א 16 מחייבת אתרי הטמנה שכבר קיימים ופעילים בישראל להכין תוכנית שיקום מקיפה שתאפשר עם סיום יישומה לאחר שנים שימוש אחר ובטיחותי מכל הבחינות בקרקע. זאת בנוסף להנחיות שיקום כלליות שינוסחו ויקודמו במסגרת תוכנית המתאר הארצית.
# ייעול הליכי תכנון למתקני טיפול בפסולת במגזר התעשייתי: תמ"א 16 כוללת סעיפים הנוגעים לייעול ושיפור תהליכי התכנון והאישור להקמתם של מתקנים חדשים לטיפול בפסולת באזורי תעשייה למיניהם. התמ"א תאשר קבלת היתר בנייה על סמך אישור של ועדה מקומית בלבד וללא צורך בשינוי תוכניות. חלק זה יבוצע באופן ספציפי לכל אתר ומתקן אחרי ביצוע בדיקה מקיפה ומקצועית לגבי היתכנות נזקים חריגים והשפעות סביבתיות (סקר סביבתי) של המתקן וכמובן פרסום ההקמה לידיעת הציבור.
# ועדות משנה לטיפול בפסולת במסגרת הוועדות המחוזיות: תוקמנה ועדות משנה במסגרתן של הוועדות המחוזיות וועדות משנה אלו יופקדו על טיפול בפסולת והסדרת העניין בכל אזור רלוונטי. בכך תמ"א 16 הופכת גם את מוסדות התכנון המחוזיים לחלק מהפתרון ומונעת מצב שבו הרשויות המקומיות ורשויות התכנון יפטרו את עצמן מטיפול במפגעים ואתרי פסולת בתירוץ שזוהי הבעיה והאחריות של המשרד להגנת הסביבה.
# כל תוכנית הרחבה תחייב פתרון לטיפול בפסולת: תמ"א 16 קובעת כי כל תוכנית להרחבה משמעותית של יישובים או אזורי תעשייה תחייב מתן פתרון מוסכם ומאושר לטיפול בפסולת – בתוכניות מקומיות ותוכניות להרחבות.

## קישורים חיצוניים
*תוכנית מתאר ארצית לטיפול בפסולת באתר המשרד להגנת הסביבה
* תמ"א 16 באתר פורטל המחזור
*מסמך הוראות תמ"א 4/16 - נוסח משולב

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פינוי פסולת
קטגוריה:ישראל: תוכניות מתאר ארציות
גשם כבד עומד ליפול

"**גשם כבד עומד ליפול**" (באנגלית: "**Hard Rain’s a‐Gonna Fall**") הוא שיר שנכתב על ידי הזמר זוכה פרס נובל בוב דילן, בקיץ 1962. השיר הוקלט לראשונה בקולומביה רקורדס ב-6 בדצמבר 1962 עבור אלבומו השני *[[The Freewheelin' Bob Dylan]]*.

## מבנה השיר
השיר מבוסס על מבנה של שאלות ותשובות אשר מקובל בבלדות. בבית הראשון השאלה הנשאלת נוגעת למיקום שהיה בו הבן, בבית השני השאלה הנשאלת נוגעת למה שראה הבן, בבית השלישי השאלה הנשאלת נוגעת למי שפגש הבן ובבית הרביעי השאלה הנשאלת נוגעת למה ששמע הבן. בפרט, קיים דמיון מובהק בין נוסחי השאלות בשיר לאלו בבלדה, לורד רנדל.

השיר מאופיין גם בחזרות (אנפורה). שתי השורות הראשונות בכל בית מוקדשות לשאלה הנשאלת אל הבן, ושתי השורות האחרונות מוקדשות לנבואה שגשם כבד עומד ליפול.

## רקע היסטורי
השיר נכתב במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, לפני משבר הטילים בקובה. בעת תקופה זו המתיחות בין שתי המעצמות הייתה רבה.

## משמעות השיר
דילן באחת מהופעותיו אמר שב"גשם כבד" הוא מתכוון למשהו גדול שעומד להתרחש. בכך, השיר מתאר אזהרה לקראת סכנה עתידית.

## ביקורות
השיר זוכה להערכה רבה, בין היתר, מגזין הרולינג סטונז הגדיר אותו כ"שיר המחאה הטוב ביותר". כמו כן, השיר זכה לביצועים רבים ומספר תרגומים. הזמרת פטי סמית ביצעה אותו ב-2016 בטקס שבו הוענק לדילן פרס נובל לספרות. גרסת כיסוי של השיר נוגנה בסוף הפרק האחרון שבעונה הרביעית של סדרת הדרמה כנופיית ברמינגהאם.

## השיר בישראל

השיר תורגם פעמיים על ידי יהונתן גפן. גרסה אחת בוצעה על ידי הזמר דני ליטני במסגרת המופע "זה הכל בינתיים בינתיים זה הכל", והשנייה על ידי בנו, הזמר אביב גפן בשנת 2001 לכבוד יום הולדת ה-60 של בוב דילן. גרסה זו נכללה מאוחר יותר בגרסה מורחבת של אלבומו של אביב "יומן מסע" בשנת 2001.

התרגום בביצועו של ליטני כולל ארבעה בתים, לעומת הביצוע של גפן שכולל שלושה בתים (הביצוע של דילן כולל שישה בתים).

גרסה נוספת של השיר בוצעה על ידי דניאלה ספקטור באלבומה הרביעי 'בהתחלה'.

## קישורים חיצוניים

* מילות השיר באתר הרשמי של דילן.
* רקע על השיר וניתוח שלו באתר The Pop History Dig.
* ביצוע השיר מאת אביב גפן באתר יוטיוב.
* ביצוע השיר מאת דני ליטני באתר יוטיוב.

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי בוב דילן
קטגוריה:שירי אביב גפן
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שתורגמו מאנגלית לעברית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירי רשימה
קטגוריה:שירים על גשם
קטגוריה:בלדות
קטגוריה:שירי פולק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יהונתן גפן
יוליוס יעקובי

**יוליוס יעקובי** (1891 – 1950) היה רופא עיניים, ביישוב בימי המנדט הבריטי, פיתח ולימד בבית החולים הדסה (תל אביב) שיטות ניתוח שלא היו ידועות בארץ ישראל, המציא מחט מיוחדת הקרויה על שמו, לניתוח "טוטי" (ליצירת צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף).

## קורות חיים
**הלל יוליוס יעקבי**, (julius jacoby) בן צבי הרמן, נולד בפרוסיה בסביבה יהודית מתבוללת, סיים את לימודי הרפואה בקניגסברג ( Königsberg) בשנת 1919. יעקובי עבד באינסטרבורג שבפרוסיה ובהמשך השתלם בבית החולים האוניברסיטאי בקניגסברג (גרמניה) והתמחה בכירורגיה של העין ובשיטות טיפול למחלת הגרענת. 

ב-מלחמת העולם הראשונה השתתף כקצין רפואה קרבי.

עלה ארצה בשנת 1935 עם אשתו קיידה, והתיישב בתל אביב. התגורר ברחוב בן-יהודה. עבד בבית החולים הדסה במחלקת העיניים בהנהלתו של הד"ר אפרים סיני. 

בנוסף לעבודתו בהדסה ניהל מרפאת עיניים ביפו ועבד במרפאת עיניים לחולים מעוטי יכולת ברחוב שינקין.

יעקובי לימד את הצוות הבכיר במחלקת העיניים בהדסה שיטות ניתוח שלא היו מקובלות עדיין בארץ. היה מומחה בניתוח "טוטי" שתפקידו ליצור צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף במקרי סתימת צינור הדמעות הטבעי. הוא גם המציא מחט מיוחדת לניתוח הזה הנקראת על שמו. ברבות השנים ביצעו במחלקת העיניים עשרות ניתוחים כאלה גם אצל ילדים קטנים.

מנהלו הד"ר סיני העיד : "נוכחתי שהוא רופא מעולה, בעל ידע, ניסיון ותכונות אופי נעלות".

מתלמידיו ותלמידותיו : ד"ר סבינה ליבלינג.

יעקבי היה פעיל בארגון הרופאים של ההגנה, אשתו עסקה בעבודות למען החיילים, ובניו צבי ובנימין בשירות לאומי.

בשנת 1950 נפטר בביתו,  כנראה מהתקף לב. נטמן ב-5 בפברואר 1950 בבית העלמין קריית שאול.

## ראו גם
* גרענת

## לקריאה נוספת
* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : יעקובי, יוליוס, עמוד 237.

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאי עיניים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:רופאי עיניים ביישוב
קטגוריה:רופאים צבאיים גרמנים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: רפואה
קטגוריה:יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1891
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1950
אמה, נסיכת ולדק ופירמונט

**אמה, נסיכת ולדק ופירמונט** (; 2 באוגוסט 1858 - 20 במרץ 1934), הייתה אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד ואמה של וילהלמינה, מלכת הולנד.

## ביוגרפיה
אמה נולדה ב-2 באוגוסט 1858 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו הלנה, נסיכת נסאו, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. אמה נולדה יום אחרי מותה של סבתה אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ונקראה על שמה.

200px|ימין|ממוזער|וילם השלישי ואשתו אמה, נסיכת ולדק ופירמונט
בשנת 1877 מתה סופיה, נסיכת וירטמברג -  אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד. זמן קצר לאחר מותה הודיע וילם על כוונתו להתחתן עם אלאונור ד'אמבר - זמרת אופרה צרפתית, אולם בעקבות התנגדות הממשלה והעם נאלץ לבטל את תוכניתו. לאחר מכן ניסה וילם לחזר אחר כמה נסיכות (ביניהן תירה, נסיכת דנמרק), ולבסוף התחתן ב-7 בינואר 1879 עם אמה, שהייתה צעירה ממנו ב-41 שנים.

נישואיו של וילם לאמה השפיעו עליו לטובה, והוא הפסיק להפריע לניהול התקין של הממשלה, ובשנת 1880 נולדה להם בתם היחידה וילהלמינה, מלכת הולנד.

בשנת 1887 חלה וילם במחלת כליות קשה, ובשנת 1888 הפך למטורף, ובעקבות כך מונתה אמה לעוצרת במקומו.

ב-23 בנובמבר 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד בארמון הט לו, אפלדורן, ובתם וילהלמינה עלתה לשלטון במקומו בהולנד, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד הגיעה לבגרות. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד.

ב-20 במרץ 1934 מתה אמה בהאג, כתוצאה מהסתבכות של דלקת סימפונות.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידות 1858
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:נפטרות ב-1934
דוחן פנינה

**דוחן פנינה** (שם מדעי: *Pennisetum glaucum*, בישראל נקרא גם **פֶּנְסילָריה**) הוא מין הדוחן הנפוץ ביותר בגידול אנושי. הוא גודל באפריקה ובתת-היבשת ההודית מאז התקופה הפרה-היסטורית. מרכז הגיוון, והאזור המוצע של תרבות, הוא אזור הסאהל של מערב אפריקה. לאחרונה אישר מחקר ארכיאו-בוטני נוכחות דוחן פנינה מתורבת באזור הסאהל של מאלי הצפונית, בין 2500 ל-2000 לפני הספירה. העיבוד החקלאי התפשט בהדרגה מעבר לים אל הודו. התיעוד הארכאולוגי המוקדם ביותר בהודו מתוארך לכ-2000 לפנה״ס, והוא התפשט במהירות בתת-היבשת עד לדרום הודו ב-1500 לפנה״ס, בהתבסס על ראיות מאזור האלור. העיבוד החקלאי התפשט גם דרך מזרח ודרום אפריקה. דוחן פנינה מגודל באופן נרחב בחלק הצפון מזרחי של ניגריה (בעיקר במדינות בורנו ויובה). הוא משמש כמקור מזון עיקרי לכפריים המקומיים באזור זה. דוחן הפנינה צומח בקלות באזור זה בזכות יכולתו לעמוד בתנאי מזג-אוויר קשים כגון בצורות והצפות. תיעודים קיימים לתרבות דוחן פנינה בארצות הברית ב-1850 ולברזיל הגיע ב-1960.

## מאפיינים
גרעינים עגלגלים באורך 3-4 מ״מ (הגדולים מבין מיני הדוחן, למעט sorghum), בצבע לבן, צהוב חיוור, חום, אפור, כחלחל או סגול. משקל ל-1000 זרעים יכול לנוע בין 2.5 ל-14 גרם עם ממוצע של 8 גרם. 
גובה הצמח נע בין 0.5 ל-4 מטרים.

## קישורים חיצוניים

* אפרים צוקרמן, דוחן פנינה - פנסילריה, באתר משרד החקלאות, נובמבר 2013

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1810
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט בראון
קטגוריה:דגניים
ג'ו לואיס ארנה

**ג'ו לואיס ארנה** (באנגלית: **Joe Louis Arena**) היה אולם רב-תכליתי שהיה ממוקם בדטרויט, מישיגן. האולם קרוי על שם המתאגרף ג'ו לואיס. בניית האולם הסתיימה בשנת 1979 ועלות הבנייה הסתכמה ב-57 מיליון דולר אמריקאי. רק מדיסון סקוור גארדן שבניו יורק נושא גם הוא שם לא פרסומי בליגת ההוקי קרח.

ב-2017 נסגר האולם, והקבוצה הביתית העיקרית שבו, קבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס, עברה לשחק בליטל סיזרס ארנה. הריסת האולם החלה באפריל 2019, ונכון לדצמבר 2019 עדיין נמשכת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארצות הברית: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לשעבר
קטגוריה:דטרויט: ספורט
קטגוריה:דטרויט: מבנים
בנק תאילנד

**בנק תאילנד** (בתאית: **ธนาคารแห่งประเทศไทย**) הוא הבנק המרכזי של תאילנד. נגיד הבנק הנוכחי (נכון ל-2016) הוא ויראטאי סנטיפרבוב.

הבנק הוקם ב-28 באפריל 1942 והחל את פעילותו ב-10 בדצמבר 1942. הוא הוגדר בחוק רק עשרות שנים אחר כך, ב-4 במרץ 2008.

## היסטוריה
חוק "בנק תאילנד" תוקן שנים לאחר חקיקתו וזאת במטרה לשים דגש על האחריות הכלכלית של הבנק, ליצור מנגנון שיגונן על תאילנד מפני משבר כלכלי. כמו כן תיקון החוק מגדיר בצורה ברורה יותר את תהליך קבלת ההחלטות של הבנק על מנת להבטיח מדיניות כלכלית ושקיפות בארגון. תיקון החוק נרשם ב-4 במרץ 2016.

## תפקידים ואחריות
המשימה העיקרית של הבנק היא לספק סביבה פיננסית יציבה לצמיחה כלכלית בת קיימא על מנת להשיג שיפור מתמיד ברמת החיים של העם התאילנדי. 

## ראו גם
* בנק מרכזי

## קישורים חיצוניים

* 
*
*

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
2016 11
תאילנד
קטגוריה:תאילנד: כלכלה
מריאן, נסיכת הולנד

**מריאן, נסיכת הולנד** (שם מלא: **וילהלמינה פרדריקה לואיזה שארלוט מריאן**, בהולנדית: **Wilhelmina Frederika Louise Charlotte Marianne**; 9 במאי 1810 - 29 במאי 1883) הייתה אשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.

## ביוגרפיה
מריאן נולדה ב-9 במאי 1810 בברלין, שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לוילם השישי, נסיך אורנז' ווילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, בתם של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.

ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם בן דודה אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.

בשנת 1845 נפרדה מריאן מבעלה אלברכט, לאחר שגילתה שבגד בה, ועברה לגור עם מאהבה יוהנס ואן רוסום, ובשנת 1849 התגרשו השניים באופן רשמי. 7 חודשים לאחר מכן ילדה מריאן את בנה מוואן רוסום - יוהנס וילם ואן ריינהארטשאוזן, וכתוצאה מכך ניתקו עמה את הקשר בני משפחתה ומשפחת בעלה לשעבר. בשנת 1855 קנתה מריאן את ארמון ריינהארטשאוזן על יד ארבאך, והפכה אותו למרכז תרבותי באזור הריין. בשנת 1861 מת בנה יוהנס וילם, ובשנת 1873 מת אף ואן רוסום - מאהבה במשך 34 שנים.

ב-29 במאי 1883 מתה מריאן ונקברה באחוזתה שבארמון ריינהארטשאוזן, ובנה אלברכט, נסיך פרוסיה ירש את אחוזתה. כיום משמשת האחוזה כבית מלון בדרגת 5 כוכבים.

## משפחתה
ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו היו לה 4 ילדים:
* שרלוטה (1831–1855)
* בן מת (1832)
* אלברכט (1837–1906)
* אליזבת (1840)
* אלכסנדרינה (1842–1906)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית אוראניה-נסאו
קטגוריה:ילידות 1810
קטגוריה:נפטרות ב-1883
הונדה סנטר

**הונדה סנטר** הוא אולם ספורט הממוקם באנהיים שבקליפורניה. קבוצת ההוקי קרח אנהיים דאקס משחקת את משחקיה הביתיים באולם זה. בעבר, גם קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס השתמשה בעבר באולם זה כאולם המארח למשחקייה הביתיים. שמו המקורי של האולם הוא **אנהיים סנטר**, והוא נקרא בעבר גם **ארוהד פונד אוף אנהיים** (Arrowhead Pond of Anaheim) כאשר חברת המים המינרלים "ארוהד" רכשה את זכויות השם שלו. המבנה הושלם בשנת 1993 בעלות של 123 מיליון דולר אמריקאי. ב-2006 שילמה הונדה 60 מיליון דולר אמריקאי למנהלי האולם וחתמה על חוזה שליטה בשם האולם ל-15 שנה, דהיינו, עד 2021.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לוס אנג'לס: אצטדיונים ומתקני ספורט
הנרי קבוט לודג' הבן

**הנרי קבוט לודג' הבן** (באנגלית: **Henry Cabot Lodge Jr.**; 5 ביולי 1902 – 27 בפברואר 1985) היה סנאטור אמריקאי והשגריר השלישי של ארצות הברית באומות המאוחדות. היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960.

## ביוגרפיה

לודג' נולד ב-5 ביולי 1902 בנהנט, מסצ'וסטס. אביו היה ג'ורג' קבוט לודג', משורר, שבאמצעותו הוא היה נכדו של הסנאטור הנרי קבוט לודג', נינו של הסנאטור אלייז'ה האנט מילס, ונין נין של הסנאטור ג'ורג' קבוט. דרך אמו, מתילדה אליזבת פרילינגהייזן (דייוויס), הוא היה נינו של הסנאטור פרדריק תאודור פרילינגהייזן, ונין של הסנאטור ג'ון דייוויס. היו לו שני אחים: ג'ון דייוויס לודג' (1903–1985), גם הוא פוליטיקאי, והלנה לודג' דה שטראל (1905–1998). אביו נפטר כשהיה בן שבע וסבו, הנרי קבוט לודג' גידל אותו. בשנת 1924 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד.

בין השנים 1924 ל-1931 עבד כעיתונאי. בשנת 1933 נבחר לבית התחתון של בית המחוקקים של מסצ'וסטס.

בשנת 1936 נבחר לכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס, ונבחר מחדש לתפקיד בשנת 1942.

בשנת 1944 פרש מהסנאט על מנת להילחם במלחמת העולם השנייה, והיה הסנאטור הראשון שעזב את הסנאט על מנת להילחם מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא השתחרר בדרגת לוטננט-קולונל.

בשנת 1946 נבחר שנית לכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס. בשנת 1952 היה מתומכיו של דווייט אייזנהאואר ופעל למינויו כמועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952. בהתמודדותו על כהונה נוספת לסנאט הפסיד לג'ון קנדי.

בשנת 1953 מונה בידי אייזנהאואר לשגריר השלישי של ארצות הברית באומות המאוחדות, ששודרג למעמד של חבר קבינט, ובתפקיד זה כיהן עד 1960.

לודג' היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960 לצד ריצ'רד ניקסון. במסע הבחירות דיבר על כך כי ימונה אדם שחור לקבינט והזכיר את הדיפלומט ראלף באנץ' חתן פרס נובל לשלום כמועמד לתפקיד בקבינט, הדבר נחשב מזיק לתמיכה בהם במדינות הדרום וג'ון קנדי נבחר לנשיא בהפרש קטן.

בימי הנשיא קנדי מונה לשגריר בדרום וייטנאם.

בשנת 1968 מונה לשגריר ארצות הברית במערב גרמניה, ובתפקיד זה כיהן במשך 10 חודשים. לאחר בחירתו של ניקסון כנשיא מונה לנציג בשיחות השלום עם צפון וייטנאם בפריז.

לודג' נפטר ב-27 בפברואר 1985 במסצ'וסטס, ארצות הברית והוא קבור בבית הקברות הר אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בגרמניה
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בווייטנאם
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1803–1892)

**אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה** (בגרמנית: **Alexandrina von Preußen**; 23 בפברואר 1803 - 21 באפריל 1892), הייתה בתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ורעייתו של פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.

## ביוגרפיה
אלכסנדרינה נולדה ב-23 בפברואר 1803 בברלין לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ, והייתה אחותם הצעירה של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ושרלוטה, קיסרית רוסיה.

ב-25 במאי 1822 התחתנה אלכסנדרינה עם פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. נישואיהם לא היו מוצלחים, מכיוון שפאול פרידריך היה איש צבא, ולא היה לו הרבה זמן לאשתו ומשפחתו, והם אף ולא עניינו אותו. אלכסנדרינה לעומת זאת, הייתה אם מסורה שגידלה את ילדיה ושקדה לטפח את העיסוקים התרבותיים שלהם. אלכסנדרינה עצמה הייתה מאוד מתורבתת, השתתפה בהרצאות מלומדות וקראה ספרים רבים, אך לא נחשבה לאינטלקטואלית.

ב-21 באפריל 1892 מתה אלכסנדרינה בביתה שבשוורין, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.

## משפחתה
ב-25 במאי 1822 התחתנה אלכסנדרינה עם פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדו 6 ילדים:
* פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1823–1883).
* לואיזה (1824–1859).
* וילהלם (1827–1879).
* הלנה (1829–1835).
* מריה (1831–1836).
* פאולינה (1833–1894).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נסיכות פרוסיה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1803
קטגוריה:נפטרות ב-1892
רסן הסוררת

[ממוזער|225px|רסן מ[המאה ה-18]]
**רסן הסוררת** (באנגלית: **Scold's bridle**) היה אמצעי ענישה ששימש לעינוי והשפלה פומבית בשלהי ימי הביניים. הרסן הוא מסכת ברזל שהולבשה על ראשה של הקרבן וכללה לשונית ממתכת שהוחדרה לפיה כשהיא נלחצת על לשונה ומונעת ממנה אפשרות דיבור. לעיתים הלשונית הכילה גם קוצים ממתכת שהיו גורמים לפציעת הלשון כשהאישה ניסתה לדבר.

השימוש המתועד הראשון ברסן הסוררת נעשה בסקוטלנד בשנת 1567. גם באנגליה השתמשו בו כאמצעי ענישה כלפי "נשות מדנים ציבוריות", אך ככל הנראה לא היה מדובר בענישה חוקית. בסקוטלנד בתי משפט פיאודליים ובתי דין כנסייתיים השתמשו בו בעיקר כאמצעי ענישה של נשים שנחשבו פטפטניות, גסות, וכחניות, או חצופות יתר על המידה.

במאות ה-16 וה-17 רווח אמצעי ענישה זה בסקוטלנד ובאנגליה. בדרך כלל נענשו בעונש זה נשים מהמעמדות הנמוכים ולעיתים קרובות נשים שהואשמו בכישוף. רסן הסוררת היה מולבש על ראשה של הקורבן, והיא הייתה מוצבת במקום ציבורי לשם השפלה פומבית, ולעיתים אף הייתה סופגת מכות.

במהלך המאה ה-16 התפשט השימוש ברסן הסוררת גם למדינות אחרות באירופה, כולל גרמניה, שם נהגו לתלות על הקרבן, בנוסף לרסן, פעמון מצלצל ממתכת, על מנת להגביר את ההשפלה הפומבית. בבתי מחסה בגרמניה הוסיפו להשתמש באמצעי ענישה זה עד ראשית המאה ה-19. נעשה שימוש בסד גם בארצות הברית, ודווח על שימוש ברסן בווירג'יניה באמצע המאה ה-18 כלפי עבדים גברים ונשים שהושמו בסד.

במאה ה-18 נעשה שימוש ברסן למטרת ענישה של עבדים, כפי שתואר על ידי אולאודה אקוויאנו בספרו: "ראיתי שפחה שחורה מבשלת את ארוחת הערב, והאישה המסכנה הייתה עמוסה באכזריות בכל מיני מתקני ברזל. במיוחד היה לה מתקן אחד על הראש שנעל את פיה חזק כל כך עד שבקושי יכלה לדבר, ולא יכלה לאכול או לשתות."

בשנת 1856 רסן הסוררת היה עדיין בשימוש כאמצעי ענישה בבולטון לה מורס לנקשייר שבאנגליה.

## ראו גם
*אסקרבה אנסטסיה

## קישורים חיצוניים

* לאלף את הסוררת, בבלוג של נילס בגמלאות

## הערות שוליים

קטגוריה:עינויים
קטגוריה:אלימות נגד נשים
קטגוריה:נשים בימי הביניים
קטגוריה:ריסון פיזי
הרפובליקה של לוקה

**הרפובליקה של לוקה** (באיטלקית: **Serenissima Repubblica Lucense**; בלטינית: **Respublica Lucensis**) הייתה ישות מדינית קטנה, סביב העיר לוקה שבאיטליה. הרפובליקה התקיימה כיישות עצמאית בין 1160 ל-1805, אז הועברה לשליטת אליזה בונפרטה, אחותו של נפוליאון בונפרטה במסגרת נסיכות לוקה ופיומבינו. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.

## היסטוריה
בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, הייתה העיר לוקה בירת טוסקנה, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, העיר נותרה מושב המושל הצבאי מטעם האימפריה הרומית הקדושה (המארקגראף) וככזו העניק לה היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1084, בעת מאבק האינווסטיטורה, מידה של אוטונומיה. לאחר מותה של מטילדה רוזנת טוסקנה ב-1115 החלה העיר לפתח מעמד של קהילה אוטונומית רפובליקאית, בראשותו של מנהיג נבחר (Capitano del popolo), מעמד שהוכר ב-1160 על ידי המארקגראף של טוסקנה, ולף השישי. עד 1328 היוותה לוקה יריבה שווה לפירנצה, אך נקרעה במאבקים בין מפלגות הגואלפים והגיבלינים. לאחר שעברה מיד ליד במהלך המאה ה-14, קבע קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיותר ללוקה לשמור על מעמד עצמאי יחד עם הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה. הרפובליקה של לוקה הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי, גם כאשר עוד ועוד ערי מדינה נטמעו לתוך ישויות רחבות יותר, בראש ובראשונה הדוכסות הגדולה של טוסקנה שיצרה עד 1555 שטח רציף כמעט על כל המרחב הטוסקני, כאשר המובלעת היחידה בצפונו נותרה לוקה. ב-1628 הפך השלטון בעיר מדמוקרטי לאוליגרכיה.

בפברואר 1799, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית נכבשה העיר על ידי הצרפתים ויעקובינים צרפתים הקימו בה מדינה דמוקרטית-חוקתית ברוח המהפכה הצרפתית. אולם הקרבות שהתחוללו בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה לבין הצרפתים בחצי האי הצריכו את השעיית החוקה הדמוקרטית לטובת שלטון ריכוזי לשעת החירום, ביולי עברה העיר מיד הצרפתים לידי ממלכת הבסבורג ובסוף 1800 חזרה לידי הצרפתים. ב-1805 נטל נפוליאון את השלטון והעביר את לוקה ואת נסיכות פיומבינו לידי אחותו, אליזה בונפרטה. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.

## קישורים חיצוניים

* מידע היסטורי וגאוגרפי
* דגלים ומידע נוסף
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טוסקנה
קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי איטליה
קטגוריה:איטליה: ימי הביניים