open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מנזר מלק

250px|ממוזער|שמאל|המנזר של מלק
**מנזר מלק** (גרמנית: **Stift Melk**) הוא מנזר בנדיקטיני הממוקם על צוק מעל העיר מלק במדינת אוסטריה תחתית אשר באוסטריה, וצופה על נהר הדנובה הזורם דרך עמק ואכאו.
במנזר נמצא קברו של הקדוש הקתולי קולומן משטוקראו, ושרידיהם של מספר מלכים מבית באבנברג, שושלת המלוכה הראשונה של אוסטריה.

## היסטוריה
המנזר נוסד בשנת 1089 כשלאופולד השני, המרגרייב של אוסטריה, העביר את אחת מהטירות שלו לנזירים ממנזר לאמבאך. במאה ה-12 נוסד במנזר בית ספר לנזירים וספריית המנזר התפרסמה במהרה בזכות אוסף כתבי היד העשיר שבה. הסקריפטוריום במנזר היה המקום העיקרי שבו נוצרו כתבי היד.
במאה ה-15 הפך המנזר למרכזה של תנועת הרפורמות של מלק אשר הפיחה חיים חדשים במנזרי אוסטריה ודרום גרמניה.
מבנה הבארוק הנוכחי של המנזר נבנה בין השנים 1702 ו-1736, לפי עיצובו של האדריכל יאקוב פראנדטאואר. בכנסייה של המנזר שמורות פרסקאות של הצייר יוהאן מיכאל רוטמאיר ועל קירות הספרייה, אשר מכילה בין השאר גם כתבי יד מוזיקליים, מוצגות פרסקאות של פול טרוגר.  

בזכות פרסומו ומעמדו האקדמי, הצליח המנזר להינצל מסגירה בתקופת שלטונו של הקיסר יוזף השני, בזמן שמנזרים רבים אחרים באוסטריה הוחרמו ונסגרו בין השנים 1780 ו-1790. המנזר הצליח לשרוד גם בתקופת מלחמות נפוליאון והאנשלוס של אוסטריה בידי הנאצים ב-1938, כאשר בית הספר וחלק גדול מתוך המנזר הוחרמו על ידי המדינה.
בית הספר חזר לרשות המנזר רק לאחר מלחמת העולם השנייה, וכיום לומדים בו 900 תלמידים משני המינים.
החל משנת 1625 המנזר חבר בקהילת המנזרים הבנדיקטיניים של אוסטריה.

## אזכורים בתרבות
ברומן הנודע של הסופר האיטלקי אומברטו אקו, "שם הוורד", שמו של אחד הגיבורים הוא "אדסון ממלק", כמחווה למנזר ולספרייה המפורסמת שלו.

המנזר מוזכר גם באוטוביוגרפיה של פטריק לי פרמור כאחד השיאים במסעו באירופה של לפני מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קובץ:Melk Stift Melk 5.JPG|
קובץ:070525 Stift Melk 01.jpg|
קובץ:Aerial image of Melk Abbey (view from the southwest).jpg|
קובץ:Melk Stift Altstadt.jpg|


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מלק
מלק
קטגוריה:אוסטריה: מבני דת
מינג (צדפה)

**מינג** (1499–2006) היא בעל החיים המבוגר ביותר שידוע למדע, אשר ניתן לחשב את גילו. בתחילה שיערו שגילה הוא 405 שנה, אך בסופו של דבר התגלה כי היא בת 507 שנים. הדגימה נלקחה מחוף ים באיסלנד בשנת 2006 מצדפה ממין *[[Arctica islandica]]*. גילה חושב על ידי ספירת קווי גדילה בקליפתה. הצדפה מתה בעת המחקר המדעי שבוצע בה, כאשר חוקרים בריטים מאוניברסיטת בנגור שלא היו מודעים לגילה המופלג של הצדפה, הקפיאו אותה במטרה לחתוך אותה ולחשב כך את גילה. לא ידוע עד איזה גיל הייתה הצדפה ממשיכה לחיות אם הייתה נשארת בסביבת האוקיינוס.

הצדפה קרויה על-שם שושלת מינג הסינית, כיוון שהיא נוצרה בתקופת השליטה של שושלת מינג.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים מפורסמים
קטגוריה:צדפות
אלופי הטאי צ'י

**אלופי הטאי צ'י** (באנגלית: **Tai Chi Chasers**, *רודפי הטאי צ'י*; בקוריאנית: **태극천자문**, *אלף תווי הטאי צ'י*) היא סדרת הנפשה קוריאנית לילדים ששודרה במקור בערוץ KBS הקוריאני ובTheCW4Kids Toonzai בעיבוד האמריקאי שלו. בישראל הסדרה שודרה בשנת 2012 בערוץ הילדים, בדיבוב לעברית, שני פרקים ברצף כל יום שבת.

## תקציר העלילה
לאתר מתקפה אכזרית על ביתו, ילד צעיר בשם ראי מופתע לגלות כי הוא צאצא סודי של הטַייגֵרוֹאִידִים- גזע עתיק של יצורים שלוים אשר נמצאים במאבק מתמשך עם הדְרַגוֹנוֹאִידִים הערמומיים וחסרי הרחמים. בעולם מקביל ששמו סון, הטַייגֵרוֹאִידִים והדְרַגוֹנוֹאִידִים נאבקים במרץ להחזיר 1000 תווי טאי צ'י אבודים. מי שיחזיק באותם תווים יקרים וחזקים יחזיק בכוח האולטימטיבי להיות השליט ולהשמיד את אויביו. בו בזמן בו ראי מתחזק על מנת להילחם בדְרַגוֹנוֹאִידִים, הוא צריך למצוא את תווי הטאי צ'י האבודים כדי להפוך לאלוף הטאי צ'י!

## הפקה
3 עונות באורך של 13 פרקים לאחת הופקו על ידי ערוץ KBS הקוריאני יחד עם חברת Toei היפנית. זיכיון הסדרה בארצות הברית נרכש על ידי 4Kids Entertainment אשר הפיקה דיבוב אנגלי לשתי העונות הראשונות שלה ששודרו בין ה-17 בספטמבר 2011 ל-2 ביוני 2012. הפקת דיבוב העונה השלישית בוטל לקראת סוף שידור העונה השנייה עקב סיבות לא ברורות, זאת לסירוגין פשיטת רגל החברה כמה חודשים לאחר מכן. בישראל נרכשו 2 העונות בעיבוד האמריקאי של 4Kids. ישראל היא המדינה היחידה שרכשה את העיבוד של 4Kids לסדרה ובעקבות זאת גם בישראל לא שודרה העונה השלישית והעלילה פסקה באמצע.

## הדמויות
### טַייגֵרוֹאִידִים
***רַאי** (איטן גרינברג)
***סֵנָה** (שירה נאור)
***פִין** (יהונתן מגון)
***דוֹנְהָא** (דור סרוגו)
***טוֹרִי** (איתי לוי)
***הַאק** (עמי מנדלמן)
***קוֹמוֹרְקָה** (אורלי קטן)
***הטַייגֵרוֹאִידִית במסכה/אמא של רַאי** (נורית בנאי קורן)
***הַאנָה** (עדן גמליאל/עינת אזולאי)
***גנרל אֵיידֵן** (אלדד פריבס)
***אֵסְטִי** (מיכל רשף)
***קְלוֹדָה** (נעה קשפיצקי)
***סְטְרַה** (ספיר דרמון)
***גנרל זוּשֵן** (לירון לב)
***החכם סִיד** (אלדד פריבס)
***החכם פַּיירוֹן** (יובל סגל)

### דְרַגוֹנוֹאִידִים
***לוּקַה** (יובל סגל)
***גַ'הָרַה** (טליה ברקאי)
***גַרְנִיה** (שמחה ברבירו)
***אֵב** (דור צויגנבום)
***גנרל רשע (וִישֵס)** (גיא רושיניאק)
***דוּרַאן** (צביקה שוורצברג)
***גנרל מִישְקָה** (דניאל מגון)
***גַ'קָטַה** (לירון לב)
***לִיטָה** (מאי יעקובסון)
***יַנִימָה** (מיכאל עינב)
***טַרָה** (נעה קשפיצקי)
***דַאג** (יהונתן מגון)
***לוֹרְד גֵרְבָּה/קִירְבָה** (צביקה שוורצברג)
***הקיסר דִיגָה** (אלי לולאי)

## רשימת פרקים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות הנפשה דרום-קוריאניות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה יפניות שעלו לשידור בשנת 2007
נוול

ממוזער|305x305 פיקסלים|רחוב בנוול. בערך בשנת 1941.
ממוזער|301x301 פיקסלים|הטירה בנוול. שנת 1870.
ממוזער|293x293 פיקסלים|חנות בעיר נוול, 2008.
**נוול** (ברוסית: **Не́вель**) היא עיירה ומרכז מנהלי של אחד האזורים במחוז פסקוב ברוסיה. העיירה נמצאת לחופי אגם נוול, כ-240 קילומטרים מדרום-מזרח לפסקוב, ובמפגש מסילות הברזל בין סנקט פטרבורג לנובוסוקולניקי (Novosokolniki) ובין וליקייה לוקי (Velikiye Luki) ופולאצק. מדרום לנוול עוברות שתי מסילות הרכבת בבלארוס. כלכלתה של העיר מבוססת על תוצרת מזון, טקסטיל, נעליים ועץ. בעיר מספר אתרי מורשת היסטורית ותרבותית, בהם כנסיית השילוש הקדוש שנבנתה בשנות ה-50 של המאה ה-19, מוזיאון היסטורי, ובית קברות צבאי ממלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
נוול מוזכרת לראשונה בצוואתו של איוואן הרביעי במאה ה-16, בתור אחת הערים שייסד בתקופת שלטונו. בתום מלחמת ליבוניה, במאה ה-16, נמסרה העיר לאיחוד הפולני-ליטאי. לאחר חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, הושבה העיר לשלטון רוסיה.

בשנת 1927 נוסד מחוז נוול, והעיר נוול נקבעה כמרכזו.

ב-16 ביולי 1941 נכבשה נוול על ידי הצבא הגרמני במהלך מבצע ברברוסה.

ב-6 באוקטובר 1943 שוחררה נוול על ידי הצבא האדום.

## יהודים
נוול הייתה מרכז חסידי חשוב, היהודים היו משוייכים ברובם לחסידות חב"ד. 

לאחר המהפכה הבולשביקית חיו בעיר כ-6,000 יהודים, אך כמחציתם היגרו מהעיר לפני מלחמת העולם השנייה, ומבין היתר ברחו הרוב מזרחה עם פלישת הגרמנים ביוני 1941.
באוגוסט 1941 הוקם גטו בעיר, ובו 1,000-800 יהודים מהמקום ופליטים מהסביבה.
בספטמבר 1941 חוסל הגטו. היהודים שחיו בו נשלחו לחפור בורות מחוץ לעיר, ולאחר מכן נורו למוות בבורות אלה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז פסקוב: ערים
קטגוריה:גטאות ברוסיה
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
בנק סין לבניין

**בנק סין לבניין** (באנגלית: **China Construction Bank Corporation** או **CCB**, בסינית מסורתית: 中國建設銀行, בסינית מפושטת: 中国建设银行, פִּין-יִין: **Zhōngguó Jiànshè Yínháng** או בקיצור: 建行) הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים (Big Four) של סין.
בשנת 2011 היה CCB הבנק השני בעולם בשווי שוק (נכון למרץ 2014 שווי החברה הוא 1.27 טריליון דולר), והחברה ה-13 בגודלה בעולם. לבנק 13,629 סניפים בסין ובנוסף סניפים בפרנקפורט, הונג קונג, יוהנסבורג, ניו יורק, סיאול, סינגפור, טוקיו, מלבורן, סידני וכן חברת בת בבעלות מלאה בלונדון. מטה הבנק נמצא במחוז שיצ'נג בבייג'ינג.

הבנק הוא אחד מ-30 מוסדות פיננסיים גלובליים, שב-2009 המועצה ליציבות פיננסית (FSB) הגדירה כמוסד פיננסי בעל חשיבות מערכתית (SIF) ועלול להוות סיכון מערכתי במקרה של קריסה. 

## בזירה הבינלאומית
ב-2006 רכש CCB את "Bank of America Asia", שהתחיל ב-1912 בהונג קונג כ-"Bank of Canton".
ב-2008 הבנק הגיש למחלקת הבנקאות של ניו יורק ולפדרל ריזרב בקשה לפתוח סניף בניו יורק; הסניף נפתח רשמית ביוני 2009; באותה שנה פתח CCB סניף גם בלונדון.

CCB הוא חבר פעיל בGlobal ATM Alliance, קבוצת בנקים מובילים בעולם, אשר מאפשרים ללקוחותיהם להשתמש בסניפי בנקטים של בנקים אחרים בקבוצה ללא עמלות ברחבי העולם; בנקים אחרים השותפים בקבוצה הם: ברקליס (אנגליה), בנק אוף אמריקה, BNP פריבה (צרפת), ויטשה בנק (גרמניה), סנטנדר סרפין (ספרד ומקסיקו), סקוטיה בנק (קנדה), ווסק-פק (אוסטרליה).

## היסטוריה

### השקעת בנק אמריקה
בשנת 2005 בנק אמריקה (BAC) רכש 9% ממניות ה-CBB תמורת כ-3 מיליארד דולר; השקעה זו היא הגדולה ביותר של בנק אמריקאי זה בכלכלה הסינית.
באוגוסט 2011 הצהיר BAC על כוונתו למכור חצי מהמניות שלו ב-CBB תמורת 8.3 מיליארד דולר לקבוצת משקיעים אנונימית.

ברבעון הראשון של 2011 שווי השוק של CCB עמד על 232.6 מיליארד דולר.

## ראו גם
* מגדל הבנק של סין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
בניין
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
ולרי מאיסקי

**ולרי מאיסקי** (22 בפברואר 1942 – 2 ביוני 1981), היה נגן צ'מבלו ונגן עוגב ישראלי.

## קורות חיים
נולד בריגה, לטביה. בתחילה למד לנגן בכינור, אך לאחר מכן פנה אל הפסנתר, הצ'מבלו והעוגב. בנוסף, למד מוזיקולוגיה. 
בשנת 1960 החל ללמוד בקונסרבטוריון של לנינגרד וסיים לימודי דוקטורט. 
תהילתו כנגן עוגב וצ'מבלו מבריק החלה והביאה אותו לביצוע קונצרטים רבים בערי ברית המועצות כמוסקבה, לנינגרד, ריגה, וילנה, נובוסיבירסק ורבות אחרות. 

בשנת 1973 עלה לישראל עם אשתו מרינה ובתו, דינה. בתו השנייה, נירה-ארין, נולדה בישראל.
לאחר עלייתו לארץ החל לעבוד עם מוזיקאים ותזמורות מובילים: פנחס צוקרמן, זובין מהטה, גארי ברתיני, מנדי רודן, רודולף ברשאי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחרים.

קשרים אלה שיצר הובילו לקריירה משגשגת במערב אירופה, והוא הוזמן לפסטיבלים למוזיקה כגון: פסטיבל באך בלונדון ובאוקספורד, פסטיבל עוגב בטרוויזו, פסטיבל-רובנס, אנטוורפן וימי העוגב בדיסלדורף. 

בשנת 1974 ייסד בישראל את "אגודת באך הישראלית" שערכה שני קונצרטים בחודש בהצלחה רבה. בקונצרטים אלה שולבו הרצאותיו ונוגנו בהם יצירות רבות של באך לעוגב. 
החל בשנת 1977 היה עסוק מאוד בקונצרטים רבים ברחבי העולם. בקונצרטים אלה ניגן בעוגבים מהידועים ביותר, למשל בקתדרלות באולם ובפרייבורג שבגרמניה, בקינגס קולג' בקיימברידג', אנגליה, בקתדרלת לינץ, אוסטריה, בקתדרלת נוטרדאם בפריז, צרפת, ועוד.

בקיץ 1980 הוזמן לעבוד באקדמיית הקיץ של שטוטגרט עם המנצח הנודע הלמוט רילינג. קשר זה הניב פרויקטים רבים של המוזיקה של באך שבוצעה באירופה. 
בשנותיו האחרונות הרבה להקליט ולהופיע בקונצרטים בשידורי רדיו וטלוויזיה. הקלטותיו קיימות כיום בתקליטורים ובארכיון קול המוסיקה. 

ב-2 ביוני 1981 נהרג מייסקי בתאונת דרכים במהלך סיבוב קונצרטים בגרמניה, והובא לקבורה בבית העלמין הדרום.

### משפחתו
היה נשוי למרינה ולהם שתי בנות.
אחיו של ולרי מאיסקי הוא הצ'לן הבינלאומי הנודע מישה מאיסקי אשר במשפחתו מספר מוזיקאים. אחותו הבכורה, לינה יעקבסון מאיסקי, (1938-2014) הייתה נגנית פסנתר ומלווה מקצועית, ובערוב ימיה ניהלה מוזיקלית את תיאטרון "השחר" של יוצאי אוקראינה בישראל.

בתו הבכורה, דינה מאיסקי (1970-2024) הייתה כותבת. בתו הצעירה, ארין-נירה מייסקי, היא נגנית עוגב ופסנתר, ובין השאר משמשת כנגנית העוגב של כנסיית עמנואל ביפו.

## קישורים חיצוניים

* Valery Maisky, באתר oocities.org 
* An Organist’s Life in Israel, באתר Orgam Focus 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נגני צ'מבלו ישראלים
קטגוריה:נגני עוגב יהודים
קטגוריה:ישראלים ילידי לטביה
קטגוריה:מוזיקאים יהודים 
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ריגה: אישים
ולרי
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בגרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
מוסכמת סימן (פיזיקה)

בפיזיקה, **מוסכמת סימן** היא בחירה שרירותית בין סימן פלוס ומינוס של גדלים פיזיקליים. בחירה שכזו נתונה רק כאשר שתי התצורות שקולות מבחינת משמעותן - כלומר ניתן לתאר אותה מערכת פיזיקלית בדיוק, באמצעות שני הסימנים ובלבד שהבחירה תהא עקבית. מאחר שהבחירה במוסכמה נתונה בידי המשתמש, מחברים שונים עשויים לעשות שימוש בסימן שונה להתייחסות לאותן מערכות או נושאים. מחלוקות הנוגעות למוסכמות סימן הן לעיתים מקור לבלבול, ואי הבנה, ועשויות אף להוביל לטעויות בעבודות מדעיות. לכן מקובל להקדים ולהצהיר מפורשות על מוסכמת הסימן בה משתמשים.
באופן כללי, מוסכמת סימן היא מקרה מיוחד של בחירת מערכת קואורדינטות עבור ממד אחד. 
המושג **מוסכמת סימן** משמש לעיתים במובן רחב יותר, המתייחס גם לגורמים של i ושל 2π, ולא רק לבחירת סימן פלוס ומינוס.

## מוסכמות בתורת היחסות
### חותמת מטרית
במרחב-זמן של תורת היחסות, חותמת (סיגנטורה) המטריקה עשויה להיות (- - - +) או (+ + + -). מוסכמה דומה משמשת בתאוריות יחסותיות ממדים גבוהים יותר. לחותמת שמות שונים:

- - - +:
* *מוסכמה דמוית-זמן*
* *מוסכמת [[פיזיקת חלקיקים]]*
* *מוסכמת [[החוף המערבי (ארצות הברית)| החוף המערבי של ארצות הברית]]*
* *בעיקר מינוסים*
* *מוסכמת [[לב לנדאו|לנדאו]]-[[יבגני ליפשיץ|ליפשיץ]]*

− + + +:
* *מוסכמה דמוית-מרחב*
* *מוסכמת היחסות הכללית*
* *מוסכמת [[החוף המזרחי (ארצות הברית)|החוף המזרחי של ארצות הברית]]*
* *בעיקר פלוסים*
* *מוסכמת [[וולפגנג פאולי|פאולי]]*

החותמת + − − − תואמת את הטנזור המטרי הבא:
:\begin{pmatrix} 1 & 0 & 0 & 0 \\ 0 & -1 & 0 & 0 \\ 0 & 0 & -1 & 0 \\ 0 & 0 & 0 & -1 \end{pmatrix} 

והחותמת − + + + תואמת את מטריצת הטנזור המטרי הזו:
:\begin{pmatrix} -1 & 0 & 0 & 0 \\ 0 & 1 & 0 & 0 \\ 0 & 0 & 1 & 0 \\ 0 & 0 & 0 & 1 \end{pmatrix} 

### עקמומיות
טנזור ריצ'י מוגדר כצמצום של טנזור העקמומיות של רימן. חלק מהמחברים משתמשים בצמצום R_{ab} \, = R^c{}_{acb}, בעוד אחרים ב- R_{ab} \, = -R^c{}_{abc}. הודות לסימטרייה של טנזור רימן, הגדרות אלו נבדלות בסימן מינוס יחיד. 
למעשה, ההגדרה השנייה של טנזור ריצ'י היא R_{ab} \, = {R_{acb}}^c, כך שהסימן של טנזור ריצ'י אינו משתנה, דבר זה אפשרי שכן שתי המוסכמות מתייחסות לסימן של טנזור רימן. ההגדרה השנייה פשוט מקזזת את הסימן, ומתאימה לעבודה עם ההגדרה השנייה של טנזור רימן.

## מוסכמות סימון נוספות
* בהתייחס לבחירת סימן חץ הזמן במערכות ייחוס ושל זמן עצמי, מקובל להשתמש ב- **+** לעתיד וב- **-** לעבר.
* בחירת הסימן של \pm במשוואת דיראק
* הסימן של מטען חשמלי, טנזור השדה האלקטרומגנטי, \, F_{ab}, בתורת הכיול ובאלקטרודינמיקה הקלאסית.
* סימן התלות בזמן עבור גל שתדירותו חיובית (למשל במשוואת הגל האלקטרומגנטי).
** \, e^{-i\omega t} (המשמש בעיקר פיזיקאים)
** \, e^{+j\omega t} (המשמש בעיקר מהנדסים)
* סימן החלק המדומה של המקדם הדיאלקטרי (זה מוכתב למעשה על ידי בחירת הסימן עבור התלות בזמן).
* סימני המרחקים ורדיוס העקמומיות של משטחים אופטיים בתחום האופטיקה. 
* סימן העבודה בחוק הראשון של התרמודינמיקה

## ראו גם
אוריינטציה (אלגברה ליניארית)

## לקריאה נוספת
* 

קטגוריה:מדידה
קטגוריה:יחידות מידה
גומבין

**גומבין** (בפולנית: **Gąbin**; ביידיש: **גאמבין**) היא עיר במחוז פלוצק בפרובינציית מזוביה בפולין. העיר נוסדה במאה ה-13 ועד שנת 1437 כבר קיבלה זכויות עיר.

בקרבת העיר שכנה אנטנת הרדיו של ורשה עד קריסתה ב-1991. עקב חששות מהשפעותיה של קרינת הרדיו עזבו חקלאים רבים את אזור האנטנה ועברו לגור במרכז גומבין. לאחר קריסת הקומוניזם חוותה העיר התחדשות תרבותית וכלכלית. בעיר פועל בית ספר חקלאי ובו מעל 1,000 תלמידים. בית הספר שימש בית למתנדבי חיל השלום האמריקאי והוא מקדם חילופי משלחות עם גרמניה, רוסיה ומדינות נוספות.

## יהודים
במאה ה-16 פרסם המלך זיגמונט השלישי ואזה צווים המגבילים את זכויות המסחר של היהודים בעיר, ומכפיפים אותן לשעות התפילה בכנסייה הקתולית בעיר. המלך סטפאן באטורי הגביל גם הוא את זכויות המסחר של היהודים בעיר. במאות הבאות הוגבלו מגוריהם של היהודים לחלק אחד בעיר.

בעיר פעל אחד מחשובי פוסקי ההלכה האחרונים, רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, מחבר הספר "מגן אברהם" על שולחן ערוך אורח חיים.

מהמאה ה-19 היוו היהודים בדרך כלל כמחצית מאוכלוסיית העיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה היו בעיר כ-2,500 יהודים מתוך כ-5,700 תושבים.

הוורמכט כבש את גומבין בספטמבר 1939. זמן קצר לאחר הכיבוד נשרף בית הכנסת בגומבין שפעל משנת 1710. בתחילת 1940 הוקם בעיר גטו, ובו נכלאו כ-2,100 יהודים, מיעוטם פליטים. כ-200 מהם גורשו למחנות עבודה ולאושוויץ. במאי 1942 חוסל הגטו. כמה מאות מתושביו נרצחו בירי, או שולחו למחנה עבודה בקונין, ויתר 1,800 תושבי הגטו נשלחו למחנה ההשמדה חלמנו ונרצחו.

## אישים
* הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר
* סופרת היידיש רייזל ז'יכלינסקי (Rajzel Żychlińsky) היא ילידת גומבין.
## ראו גם
*בית הקברות היהודי בגומבין
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* גומבין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:מזוביה: ערים
המשמר האירי

**המשמר האירי** (באנגלית: **Irish Guards**) הוא רגימנט משמר הרביעי בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי. הרגימנט מייצג את אירלנד מבין חמשת רגימנטי המשמר, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת מאומות הבית.

רגימנט המשמר כולל את הגדוד הראשון המשרת תחת פיקוד חטיבת הסיוע הביטחוני ה-11, בנוסף לפלוגה 9 ופלוגה 12 המשמשות למשימות ייצוגיות. 

## היסטוריה
רגימנט המשמר האירי נוסד בשנת 1900, כדי להכיר בתרומת לוחמים אירים לצבא הבריטי במהלך מלחמת הבורים. הגדוד הראשון של המשמר היה מהיחידות הראשונות שנשלחו לחזית המערבית עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שם נלחמה במהלך כל המלחמה כאשר בהמשך הוקמו גדודים נוספים למשמר. במהלך שנות המלחמה היו יחידות הרגימנט מעורבות בחלק מהקרבות הקשים ביותר בחזית המערבית בהם הקרב על הסום (1916), קרב פשנדל וקרב קמברה (1917). לאורך המלחמה איבד הרגימנט מעל ל-2,300 חיילים וקצינים (בהם גם ג'ון בנו של רודיארד קיפלינג) והוענקו לחייליו 406 מדליות בסך הכל, כולל ארבעה צלבי ויקטוריה.

לאחר המלחמה הוצב הרגימנט במספר מוקדים ברחבי העולם בהם טורקיה, גיברלטר, מצרים ופלשתינה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו גדודי המשמר ברחבי החזית המערבית וצפון אפריקה, כולל המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, המערכה בצפון אפריקה והפלישה לנורמנדי.

בתקופה שלאחר המלחמה, הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית כחלק מארמיית הריין הבריטית, ובשנות ה-70 הוא הוצב כחיל מצב בהונג קונג.

בשנים האחרונות, שירת המשמר האירי במלחמות יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק. חיילי המשמר גם עסקו באבטחת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012). המפקד הייצוגי הנוכחי של המשמר הוא ויליאם, נסיך ויילס אשר נוהג להופיע באירועים מלכותיים ורשמיים כשהוא לובש את מדי הרגימנט.

בספטמבר 2022, פלוגה 12 הוקמה מחדש והצטרפה לפלוגה 9 כחלק מהפלוגות הייצוגיות של משמר המלוכה. פלוגה 12 מתבססת על המורשת של הגדוד השני שנסגר 75 שנים לפני כן בסוף מלחמת העולם השנייה.

## מסורת
[250px|ממוזער|קצין המשמר נושא את [דגל צבאי|דגל הרגימנט.]]
* **מדים יצוגיים:** במדי היצוג של הרגימנט, כפתורי מעיל המדים מסודרים בקבוצות של ארבעה (משום שהגדוד הוא הרביעי בבכירותו). סמל הצווארון הוא סמל הרגימנט (סמל התלתן אשר סביבו מוטו המשמר, המוצג בתוך כוכב) סמל זה נענד גם על הכותפות בקצוות הכתפיים.
** **נוצת מצנפת:** נוצת המצנפת נענדת מצד ימין של כובע הברסקין והיא מורכבת מפלומה בצבע כחול.
* **תוארי קרב:** לרגימנט ישנם 56 תוארי קרב: 33 ממלחמת העולם הראשונה, 21 ממלחמת העולם השנייה ושניים עבור מלחמת עיראק (2003). תוארי הקרב מופיעים על דגל הרגימנט ועל התופים של תזמורת הרגימנט, בדומה ליחידות אחרות בצבא הבריטי.
* **קמע:** לרגימנט ישנו כלב מסוג וולפהאונד אירי המשמש קמע. בדומה לחיות נוספות המשמשות קמעות ביחידות הצבא הבריטי, כלב זה נחשב חייל לכל דבר, הוא נושא דרגה ואף מקבל עיטורים. הכלב הנוכחי של המשמר נקרא דומנול (Domhnall).

## קישורים חיצוניים

* עמוד המשמר באתר משרד הביטחון הבריטי. .
* אודות הרגימנט באתר 1914–1918. .

## הערות שוליים

משמר אירי
קטגוריה:יחידות רגלים בריטיות
קטגוריה:יחידות צבא בריטיות במלחמת העולם הראשונה
ישראל במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)

משלחת **[[ישראל]] ל** כללה כ-75 ספורטאים שהתחרו ב-9 ענפי ספורט. האולימפיאדה נערכה במרכז הספורט הלאומי פפנדאל בארנהם.

ליוו את המשלחת יושב ראש ההתאחדות הישראלית לספורט נכים וראש אגף השיקום במשרד הביטחון אריה פינק, מנהל המשלחת יוסף לוטנברג, רכז מקצועי ראובן הלר, שני רופאים והמאמנים שמעון שלח, אליהו רבינא, מרים לוי, שמואל זיידל (כדור שער), אלחנן טלמור, מרגלית זוננפלד, אפרים דביר ואוטו פפרבאום.

טקס הפתיחה של האולימפיאדה נערך בנוכחות הנסיכה מרגריט.

הישראלית עדנה מדליה כיהנה באולימפיאדה כחברה בוועדת הערעורים של המשחקים. במהלך השהות במשחקים נבחרו אריה פינק לסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית לספורט נכים, ד"ר אורי נבחר לוועדה הרפואית הבינלאומית והמאמן ראובן הלר נבחר ליו"ר הוועדה לחוקה ושיפוט בכדורסל כיסאות גלגלים.

## חברי המשלחת
ספורטאים נוספים שהתחרו במסגרת הנבחרות השונות: עמוס באבא, אלי שילו.

### [[קובץ:Athletics pictogram (Paralympics).svg|30x30 פיקסלים]] אתלטיקה
* משה ברבלט
* יקותיאל גרשוני
* אהרון דנציגר
* צבי הופמן
* דוד יעקובוביץ'
* מרדכי לוי
* יששכר נבון
* יהוא עדני
* ניצן עצמון
* רפאל פלח
* ראובן פרח
* צבי קרטיס
* צבי קרש
* צפורה רובין
### [[קובץ:Powerlifting pictogram (Paralympics).svg|30px]] הרמת משקולות
* שלום דלוגץ'
* שמואל חיימוביץ'
* אברהם שטרויך
### [[קובץ:Table tennis pictogram.svg|30px]] טניס שולחן
* מתי אנג'ל
* מיכל אסקפה
* חיים אשכנזי
* יוסף שרב
* יגאל תם
### [[קובץ:Wheelchair basketball pictogram (Paralympics).svg|30px]] כדורסל

### [[קובץ:Sitting volleyball pictogram (Paralympics).svg|30px]] כדורעף
* אלי אונגר
* משה ברבלט
* אהרון דנציגר
* חגי זמיר
* ניצן עצמון
* יגאל פזי
* רוני פרדקין
* אליעזר קלינה
* צבי קרש
### [[קובץ:Goalball pictogram (Paralympics).svg|30px]] כדור שער
* משה וייס
* אורי כהן
* מרדכי לוי
* רפאל פלח
* ראובן פרח
* זהר שרון

### [[קובץ:Wheelchair fencing pictogram (Paralympics).svg|30px]] סיף
* ששון אהרוני
* רחל טסה
* חמדה לוי
* איילה מלחן
* מרגלית פרץ
* נבחרת הנשים: איילה מלחן כץ, חמדה לוי, רחל טסה ומרגלית פרץ
### [[קובץ:Shooting pictogram (Paralympics).svg|30px]] קליעה
* בן עמי גפני
* עופר צור
* יורם קיכל
* יוסף שרב
* יגאל תם
### [[קובץ:Swimming pictogram (Paralympics).svg|30px]] שחייה
* אסף אגמון
* רון בולוטין
* אורי ברגמן
* אלי ברמן
* יוסף ונגר
* אריה סונזנביץ'
* שלמה פינטו
* ברוך פרצמן

## מדליות

1980
קטגוריה:1980 בישראל: ספורט
קטגוריה:המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
יעקב סיני

**יעקב גרגורביץ סיני** (ברוסית: **Я́ков Григо́рьевич Сина́й**; נולד ב-21 בספטמבר 1935) הוא מתמטיקאי יהודי-רוסי-אמריקאי העוסק במערכות דינמיות במכניקה סטטיסטית ובתורה הארגודית וביישומן בפיזיקה. סיני זכה בפרס וולף ב-1997 ובפרס אבל ב-2014.

## קורות חיים
סיני נולד במוסקבה למשפחת שנודעה בעיסוקה במדע. אביו, גריגורי סיני, היה מדען בתחום מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, לימים פרופסור באוניברסיטה רפואית במוסקבה. אימו, נדז'דה קגן, עסקה בביולוגיה - התמחתה בחקר מחלות הנגרמות על ידי קרציות. במהלך עבודתה נדבקה בדלקת מוח מקרציות ונפטרה כתוצאה מסיבוכי המחלה בגיל 38. סבו (מצד אימו) היה הגאומטריקן וניאמין קגן. 

בשנת 1956 הוא התחתן עם ביתו של בנציון וול.

סיני סיים דוקטורט באוניברסיטת מוסקבה ב-1960 בהנחיית אנדריי קולמוגורוב. בשנת 1971 מונה לפרופסור באותה אוניברסיטה ולחוקר בכיר במכון לנדאו לפיזיקה עיונית. בשנת 1993 מונה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון

סיני משתמש במחקרו בכלים של מערכות דינמיות ותורת ההסתברות לשם טיפול בבעיות בפיזיקה מתמטית. הוא הגדיר את האנטרופיה המטרית (אנטרופיית קולמוגורוב-סיני) האינווריאנטית להעתקה משמרת-מידה. הוכיח את משפט היוצר של סיני שאיפשר לו לחשב את האנטרופיה של סכמות ברנולי. בכך פתר בעיה פתוחה והראה שלא כל שתי סכמות ברנולי איזומורפיות. כמו כן עסק בארגודיות של תנועת כדורי ביליארד ובתכונות ספקטראליות של אופרטורי שרדינגר מעין-מחזוריים.

סיני הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה הרוסית למדעים והאגודה האמריקאית למתמטיקה. זוכה מדליית בולצמן (1986), פרס דניאל היינמן לפיזיקה מתמטית (1990), פרס דיראק, פרס וולף (1997), פרס נמרס למתמטיקה (2002), פרס אנרי פואנקרה (2009) ופרס אבל (2014).

## קישורים חיצוניים

* 

* Yakov Sinai, What is a Billiard?, Notices of the AMS, volume 51 number 4, April 2004
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:זוכי פרס אבל
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס נמרס למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:יהודים עמיתי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:מדענים שהיגרו לארצות הברית
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
קטגוריה:זוכי פרס דיראק
סטארי אוסקול

**סטארי אוסקול** (רוסית: **Старый Оскол**) היא עיר במחוז בלגורוד, רוסיה. העיר ממוקמת על גדות נהר אוסקול, 618 קילומטרים דרומית למוסקבה. נכון לשנת 2013, התגוררו בעיר כ־220,000 תושבים.

## היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1593 תחת השם **אוסקול**, על שמו של הנהר עליו הוקמה, ושימשה כמבצר בקו ההגנה הדרומי סביב מוסקבה. בראשית המאה ה-17 נכבשה ונשרפה על ידי כובשים פולנים. בהמשך ניסו לכבוש אותה הטטרים של קרים, אך נכשלו בכך שלוש פעמים ונסוגו. בשנת 1655 שונה שמה של העיר ל**סטארי אוסקול** (אוסקול הישנה), בעקבות עיר אחרת אשר קיבלה באותה שנה את השם נוביי אוסקול (אוסקול החדשה).
בסוף המאה ה-17 תכנן הצאר פטר הגדול להקים את הצי הראשון שלו בסטארי אוסקול, אך כאשר לא מצא יער מתאים בסביבתה של העיר, אשר העצים שלו יוכלו לשמש חומר גלם, העביר את בניית הצי לעיר וורונז'.
במשך המאות הבאות עברה העיר בין מחוזות שונים של האימפריה הרוסית. בשנת 1918, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עברה העיר לשליטת אוקראינה העצמאית למשך כחצי שנה, ובסוף אותה שנה חזרה לידי הבולשביקים.

## כלכלה
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לכרות בעיר עפרת ברזל, במסגרת גילוי האנומליה המגנטית של קורסק, שטח עתיר מחצבים, בין הגדולים בעולם.
כיום נכרות בעיר למעלה מ-8 מיליון טונות של עפרת ברזל בשנה. מהסיבה הזו נפתחה בסטארי אוסקול שלוחה של המכון המוסקבאי לפלדה וסגסוגת.

## ערים תאומות
* .
* .
* .

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:מחוז בלגורוד: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
מלכים ונסיכים חיוורים

**מלכים ונסיכים חיוורים** (באנגלית: **Pale Kings and Princes**) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 1994 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-14 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.

## עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי גרט קינגסלי, עורך העיתון ה"סנטרל ארגוס", כדי לחקור את מותו של כתב העיתון, אריק ולדז, שנרצח ביריות אקדח, לאחר שחקר סחר קוקאין בוויטון, עיירה בלב מסצ'וסטס. המשטרה המקומית בראשות ביילי רוג'רס אינה משתפת פעולה. רוג'רס אף טוען כי ולדז, חובב נשים נרצח על ידי בעל קנאי. כאשר פיליפ אסטבה, סיטונאי ירקות קולומביאני, הנחשד כסוחר סמים, איים עליו, ספנסר הגיע למסקנה שאולי אין זו עיירה קטנה רוגעת אלא מרכז סחר סמים בצפון-מזרח ארצות הברית. מקרי רצח נוספים, שהתרחשו בעת החקירה, שכנעו אותו להיעזר בידידו, הוק, יוצא לגיון הזרים הצרפתי, ובאהובתו סוזאן, הפסיכולוגית המרצה באוניברסיטת הרווארד, המשכנעת את ספנסר לבחון מניעים זולת מקוקאין לעבר יצרים פשוטים יותר כמו קנאה, תאווה ושנאה.
## קישורים חיצוניים
* .
* דף הספר באתר כנרת זמורה ביתן.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 1987
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי רוברט ב. פארקר
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
אנסטסיה ירמקובה

**אנסטסיה ירמקובה** (ברוסית: **Анастаси́я Никола́евна Ермако́ва**; נולדה ב-8 באפריל 1983) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 8 מדליות זהב.

## ביוגרפיה
אנסטסיה ירמקובה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה ללמוד ריקוד אך עוד לפני תחילת לימודי בית הספר עברה לשחייה. בשנת 2000 היא נכללה בנבחרת ארצה וזכתה במדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2001 ירמקובה זכתה במדליית זהב באליפות העולם. בתחרויות זוגות היא התחרה לצד אנסטסיה דוידובה.

באתונה 2004 השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וסיימה במקום הראשון בתחרות הקבוצתית ובתחרות זוגות.

לאחר אולימפיאדת 2008 ירמקובה עזבה את הספורט התחרותי. היא מתגוררת באיטליה ועוסקת באימון בתחום התמחותה שחייה צורנית לרבות נבחרת איטליה.

### אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, זכתה ירמקובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. מאז ועד לשנת 2011 היא זכתה ב-8 מדליות זהב באליפויות העולם. בשנת 2003 ירמקובה זכתה במדליית כסף בתחרות אישית.

### אלופה אולימפית
אנסטסיה ירמקובה השתתפה ב-2 אולימפיאדות ובכל פעם זכתה במדליות זהב בתחרות קבוצתית ובתחרות זוגות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אלופות עולם בשחייה צורנית
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: שחייה צורנית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1983
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1983
הסנה הבוער (אנדרטה)

**הסנה הבוער** הוא פסל מאת הפסל דוד פלומבו שמשמש כאנדרטה לזכר חללי מערכות ישראל בכניסה לרחבת משכן הכנסת בירושלים.

## היסטוריה
בראשית שנות החמישים עמדה על סדר היום של ההנצחה הרשמית במדינת ישראל תוכנית להקמת אנדרטת החייל האלמוני בקריית הממשלה בירושלים. הדבר היה חלק מתוכנית הקמת תשע אנדרטאות ממלכתיות לזכר מלחמת העצמאות- אחת בקריית הממשלה ועוד שמונה באתרי קרבות ברחבי הארץ. האנדרטה הייתה אמורה להיות מוצבת ברחבת מסדרים בין משכן הכנסת לבית הנשיא (שתוכנן במקור בקריית הממשלה). לבסוף הוחלט לחכות עם הקמת האנדרטה עד לסיום התכנון הסופי של האזור והתכנון ירד מסדר היום.

בשנת 1966 נחנך משכן הכנסת, דוד פלומבו (שתכנן גם את שערי הכניסה לכנסת) התבקש ותרם את פסלו "הסנה הבוער" למטרת הנצחת הנופלים במלחמת העצמאות. הפסל הוצב על בסיס אבני בזלת גדולות בכניסה לבניין. בשנת 1971, לאחר שנדחתה הצעתה של הפסלת בתיה לישנסקי להקמת אנדרטה לנופלים ברחבת הכנסת, הוחלט להסב את "הסנה הבוער" לאנדרטה לכלל הנופלים במערכות ישראל. בפסל הועלתה אש תמיד ונוספה לבסיסו אבן בהירה שעליה נחקקו המילים  שלקוחות משירה של לאה גולדברג "העץ".

בשנות הצבתו בכניסה למשכן שימש להנחת זרים על ידי ראשי מדינות וראשי פרלמנטים זרים כשהם מלווים באנשי משמר הכנסת. דבר זה נהוג בעולם ביחס לאנדרטאות לחייל האלמוני. 

בשנת 2007 בוצע שיפוץ מקיף ברחבת הכנסת ו"הסנה הבוער" הוחלף באנדרטת אש תמיד חדשה בתכנון זליג סגל. הפסל עבר אל מחוץ לרחבת הכנסת והוא מוצב לצד שערי פלומבו מימין לכניסה החדשה לרחבה.

## לקריאה נוספת
* אילנה שמיר, **הנצחה וזיכרון: דרכה של החברה הישראלית בעיצוב נופי הזיכרון**, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1996, עמ' 166–169.
## קישורים חיצוניים

* יצירות אמנות במשכן הכנסת באתר הכנסת.
* "הסנה הבוער" באתר הכנסת, כולל תמונה ממקום הצבתו המקורי. 

קטגוריה:משכן הכנסת: יצירות אמנות
קטגוריה:ירושלים: אנדרטאות למלחמת העצמאות
קטגוריה:ירושלים: אנדרטאות לזכר חללי מערכות ישראל
איוואן וינוגרדוב

**איוואן וינוגרדוב** (ברוסית: **Ива́н Матве́евич Виногра́дов**; 14 בספטמבר 1891 – 20 במרץ 1983) היה מתמטיקאי סובייטי ונמנה עם המתמטיקאים הסובייטים הבולטים. במשך 45 שנים הוא כיהן בתפקיד מנהל מכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. על תרומתו המדעית והציבורית וינוגרדוב קיבל פרס סטלין, פרס ברית המועצות, פרס לנין, 6 פעמים עיטור לנין, פעמיים תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים.

## ביוגרפיה
איוואן וינוגרדוב נולד בכפר במחוז פסקוב למשפחת כומר. לאחר סיום בית הספר בשנת 1910 הוא התחיל את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג אותה סיים בשנת 1914. לאחר הלימודים הוא נשאר באוניברסיטה כהכנות לקריירה מדעית. בשנים 1918–1920 וינוגרדוב לימד באוניברסיטת פרם ואוניברסיטת טומסק. בשנת 1920 חזר לפטרוגראד והחל ללמד באוניברסיטה.

בשנת 1929 וינוגרדוב נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1934 כאשר הוקם מכון למתמטיקה ליד אקדמיה למדעים של ברית המועצות וינוגרדוב מונה למנהלו. בשנת 1940, בעקבות העברת המכון למוסקבה גם וינוגרדוב עבר לבירה. הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו (למעט שנים 1941–1944).

וינוגרדוב התמחה בתורת המספרים, והוכיח גרסה מעט חלשה יותר של השערת גולדבך החלשה, (באופן מדויק יותר: הוא הוכיח שכל מספר אי זוגי גדול מספיק ניתן להצגה כסכום של שלושה מספרים ראשוניים, השערת גולדבך החלשה היא שכל מספר אי זוגי גדול מחמש ניתן להצגה בצורה זו. והיא הוכחה ב-2013 על ידי הארלד הלפגוט תוך שימוש בשיטות דומות לשל וינוגרדוב). בנוסף לכך הוא פרסם ספר לימוד בתורת המספרים שהודפס במספר רב של מהדורות. וינוגרדוב היה עורך ראשי של ירחון בתחום המתמטיקה. בסך הכל הוא פרסם כ-140 עבודות מדעיות.

בהיותו מנהל מכון למתמטיקה וינוגרדוב נחשב למנהיג הלא פורמלי של המתמטיקאים הסובייטיים. למרות שכיהן בתפקיד ציבורי רם, וינוגרדוב לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, דבר שהיה חריג מאוד בתקופתו. בשנת 1955 הוא חתם על עצומה נגד טרופים ליסנקו. לעומת זאת, הוא היה בעל דעות אנטישמיות. בתקופתו כמעט ולא היו מתמטיקאים יהודים בין עובדי המכון והוא גם הקשה בקידום יהודים באקדמיה למדעים. בשנות ה-70 הביקורת נגדו התחזקה. היו טענות שמאז צעירותו וינוגרדוב לא פרסם מחקרים מדעים משמעותיים ועוסק בתחום הניהול בלבד. למרות זאת, ובעקבות תמיכה חזקה של ראשי האקדמיה בשנת 1977 (כאשר הוא היה כבר בן 86) כהונתו בראש המכון למתמטיקה אושררה פעם נוספת.

וינוגרדוב לא היה נשוי והתגורר עם אחותו. במשך שנים הוא היה ביחסי ידידות עם מסטיסלב קלדיש ומיכאיל לברנטייב שאיתם התחיל את הקריירה המדעית.

וינוגרדוב נפטר בגיל 91 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו
* מוזיאון לזכרו של וינוגרדוב
* אנטישמיות במתמטיקה סובייטית 
* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:אנציקלופדיסטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1891
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1983
האיש מן הבקעה

"**האיש מן הבקעה**" הוא שיר עברי שכתב חיים חפר ללחן של מוני אמריליו ושבוצע על ידי להקת פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, בעיבודו של המלחין.

חפר כתב את השיר בשלהי שנת 1971, במיוחד לבקשתו של אלוף פיקוד המרכז דאז, רחבעם זאבי (גנדי) ועבור להקת פיקוד המרכז. השיר נכתב על "ארץ המרדפים" שהתייחסה לבקעת הירדן, בתקופת המרדפים הרבים של צה"ל אחר חוליות מחבלים ומפגעים בשנות ה-60 וה-70. לפי עדות זאבי, השיר נכתב לזכר אלוף-משנה אריה רגב, אשר נהרג ב-26 ביולי 1968 באזור פצאל. רגב היה מפקד חטיבת הבקעה ונהרג בעת קרב בזמן מרדף אחר חוליית מחבלים. עמו נהרג סרן גד מנלה מקיבוץ תל יצחק.

השיר בוצע בשנת 1972 על ידי להקת פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני ובעיבודו של המלחין ונכלל בתוכניתה ה-19 של הלהקה "שר מי ששר אחרון". הלהקה כללה באותה עת גם את הזמרים אלי גורנשטיין, עוזי חיטמן, נאוה ברוכין, רונית אופיר, יעקב מנדל ואסתי אבני (לימים נשיאת ביהמ"ש העליון אסתר חיות). השיר הגיע למקום השביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ג, ובמקום ה-23 באותה שנה בגלי צה"ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1971
קטגוריה:שירי דורית ראובני
קטגוריה:שירי להקת פיקוד מרכז
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מוני אמריליו
קטגוריה:שירים על חיילים
קטגוריה:בקעת הירדן
קטגוריה:מלחמת ההתשה בתרבות
קטגוריה:רחבעם זאבי
וינוגרדוב

**וינוגרדוב** (ברוסית: Виногра́дов) הוא שם משפחה שמקורו ברוסית ומשמעותו קשורה לענבים.

קטגוריה:שמות משפחה
פז'מיסל

[ממוזער|שמאל|פסל המנציח את פז'מיסל וליבושה ב[וישהראד בפראג]]
**פז'מיסל** (, פז'מיסל החורש), לפי אגדת העם הצ'כית, הוא מייסד שושלת פז'מיסל של מלכי בוהמיה (צ'כיה), בעלה של הנסיכה האגדית ליבושה.
צאצאיו של פז'מיסל שלטו באדמות הכתר הבוהמי החל משנת 873, או אף קודם לכן, ועד שנת 1306, שבה נרצח ואצלב השלישי, אחרון מלכי בוהמיה שהיה בן לשושלת זו.

## האגדה
לפי האגדה, פז'מיסל היה איכר מהכפר סטדיצה, שמשך את תשומת לבה של ליבושה, בתו של קרוק, ששלט על חלק ניכר מבוהמיה. ליבושה ירשה את אביה, ויועציה דרשו ממנה להינשא. מכיוון שפז'מיסל לא היה בן אצולה, סיפרה ליבושה ליועציה שראתה בדמיונה חיזיון ועליהם לעקוב אחר סוס שרסנו הותר בצומת דרכים, וכך למצוא את בעלה לעתיד. כך היא ניסתה לשוות להליך הזה מראה של יד הגורל. לאגדה על דרך מציאתו של פז'מיסל יש שתי גרסאות. על פי האחת היה עליהם למצוא איש שחורש בשדה ואחד מסנדליו שבור. על פי הגרסה השנייה, האיש יישב בצילו של עץ בודד, ויאכל מעל גבי שולחן מתכת (המחרשה שלו). בסופו של דבר נמצא פז'מיסל, בדיוק כפי שתואר בחיזיון.

פז'מיסל נשא לאישה את ליבושה, בה רואים את מייסדת פראג, והפך לנסיכם של הצ'כים הבוהמים. לפי האגדה, מכיוון שפז'מיסל לא סיים לחרוש את השדה בעת שמצאו אותו, צפוי רעב לתושבי הארץ, וכך אכן קרה. בנוסף נאמר שבעת עזיבתו, פז'מיסל תקע באדמה את המקל שלו, העשוי עץ אגוז. המוט הצמיח עם הזמן שלושה נצרים, ששניים מהם נבלו, והשלישי המשיך לצמוח. זה היה האות לכך ששני בניהם הראשונים של פז'מיסל וליבושה, רדוביל ולידומיר, ימותו, בעוד שהבן השלישי, נזמיסל, יחיה וימשיך את השושלת.
האגדה מספרת שפז'מיסל פטר את האנשים שחיו תחת שלטונו מתשלום מס, והותיר רק את החובה להעביר לו חופן של אגוזי לוז כל שנה. מסורת הזו נמשכה גם בימי שלטונו של קרל הרביעי, שלפי טענתו של האפיפיור פיוס השני הוציא צו מלכותי המותיר את פטור המס על כנו.

חלק נוסף באגדה מספר כי פז'מיסל הוריד את כפכפי האיכר הפשוטים העשויים מקליפת עץ, בטרם עטה את גלימת המלוכה לאחר שמצאוהו בשדה. הוא הורה ליועציו להביא את הכפכפים עמם, ולשמור אותם כתזכורת לאנשיו לכך שאיכר פשוט הפך להיות בן מלוכה, וכתזכורת לממשיכי דרכו להצניע לכת, לזכור את מוצאם ולהגן על האיכרים. מנהג זה, של הצגת כפכפי איכרים מסורתיים בעת טקס הכתרת המלכים המשיך לאורך כל תקופת שלטונה של שושלת פז'מיסל.

צדה הגברי של שושלת פז'מיסל הפסיק להתקיים עם מותו של ואצלב השלישי, בראשית המאה ה-14. לעומת זאת דרך צדה הנשי של השושלת, עבר תואר מלכי בוהמיה בהמשך לשושלת בית לוקסמבורג, ולאחריה לשושלת היגלונית, בית הבסבורג ובית הבסבורג-לורן.

## אזכורים בתרבות
בנוסף לאזכורים ביצירות על הנסיכה ליבושה, פז'מיסל מופיע בכתביו של ואצלב האייק, שפורסמו ב-1541, בבלדה מאת יוהאן גוטפריד הרדר מ-1779, בסיפוריו של יוהאן קרל אוגוסט מוזאוס ובדרמה של קלמנס ברנטנו, "יסודה של פראג", מ-1815.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כיה: היסטוריה
קטגוריה:מלכים אגדיים
מיכאיל לברנטייב

ממוזער|מיכאיל לברנטייב
**מיכאיל אלכסייביץ' לברנטייב** (ברוסית: **Михаи́л Алексе́евич Лавре́нтьев**; 19 בנובמבר 1900 – 15 באוקטובר 1980) היה מתמטיקאי סובייטי ונמנה עם המתמטיקאים הסובייטים הבולטים. לברנטייב היה בין היזמים של הקמת סניף של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בנובוסיבירסק לרבות הקמת מכוני מחקר ואוניברסיטה. על תרומתו המדעית והציבורית לברנטייב קיבל פעמיים פרס סטלין, פרס לנין, 5 פעמים עיטור לנין, תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים. מחקריו העיקריים היו בתחום אנליזה מרוכבת, חשבון וריאציות ומכניקה.

## חייו
מיכאיל לברנטייב נולד בקאזאן למשפחת פרופסור באוניברסיטת קאזאן. לאחר מספר שנים אביו עבר לאוניברסיטת מוסקבה. בשנים 1910-1911 המשפחה התגוררה בגוטינגן. לשנת 1918 לברנטייב התחיל ללמוד באוניברסיטת קאזאן ובשנת 1921 עבר לאוניברסיטת מוסקבה. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1922 הוא התחיל לעבוד על הדוקטורט בהנחיית ניקולאי לוזין. בשנת 1927 לאחר קבלת התואר הוא נשלח למספר חודשי השתלמות בצרפת.

לאחר חזרה מצרפת, לברנטייב החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה. במקביל הוא היה מלמד בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. בשנת 1929 לפי הזמנת סרגיי צ'פליגין לברנטייב התחיל לעבוד במכון לחקר התעופה. 

בשנת 1931 הוא קודם לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1935 מיכאיל לברנטייב עבר למכון המתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1936 לברנטייב התחמק מהשתתפות ב"פרשת לוזין" (פרשה פוליטית במהלכה פרופסור לוזין הואשם גנבת רעיונות מתלמידיו ואי-קידום מדענים צעירים).

בשנים 1939-1948 לברנטייב התגורר בקייב. בתקופה זו הוא כיהן כמנהל מכון מתמטיקה והיה מלמד באוניברסיטת קייב.

במהלך מלחמת העולם השנייה לברנטייב פונה לאופה. בהיותו בעיר זו הוא עבד על המחקרים בתחום מטען חלול.

בשנת 1948 לברנטייב חזר לאוניברסיטת מוסקבה. בתקופה זו הוא המשיך במחקרים בתחום דינמיקה של פיצוץ. בשנת 1950 לברנטייב מונה למנהל מכון המחשוב ופעל לתחילת ייצור מחשבים בברית המועצות. בשנים 1953-1955 לברנטייב צורף לצוות מדענים שעבדו על תוכנית הגרעין הסובייטית.

בשנת 1955 לברנטייב חתם על עצומה נגד טרופים ליסנקו.

בשנת 1957 הוא היה בין יוזמים הקמת סניף של האקדמיה למדעים בנובוסיבירסק. ב-18 במאי 1957 הוא מונה ליו"ר הוועדה שהייתה אחראית על הפרויקט. לברנטייב עבר לנובוסיבירסק, ועבד במכון למתמטיקה שהוקם בעיר. החל משנת 1960 הוא היה פרופסור באוניברסיטת נובוסיבירסק החדשה.

בשנת 1975 לברנטייב חזר למוסקבה והמשיך במחקרים בתחום מכניקה שימושית. לברנטייב נפטר במוסקבה ולפי בקשתו נטמן בנובוסיבירסק.

בנו של לברנטייב (1932-2010) היה מתמטיקאי בולט, חתן פרס לנין ומראשי סניף הסיבירי של אקדמיה למדעים.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1900
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1980
הלל אל דאג

**הלל אל דאג** (1919 – 23 ביולי 1989) היה קצין הנדסה ראשי בצה"ל.

## ביוגרפיה
אל דאג (במקור אולדק) נולד בביאליסטוק שבפולין. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל שנתיים, אך לאחר שלוש שנים חזרה המשפחה לפולין. ב-9 בנובמבר 1936 עלה שוב לארץ ישראל ולמד הנדסה וארכיטקטורה בטכניון. עבד בסולל בונה, במקביל שירת בארגון ההגנה ביחידת הפעולות המיוחדות (הפו"ם) תחת פיקודם של מוניה מרדור וחיים לסקוב. הוא השתתף בפעולות מיוחדות, בהן חיסולו של משה סאבטאני במאי 1940. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת בחיל ההנדסה המלכותי. הוא פיקד על מחלקה בארמייה השמינית, ולאחר מכן שירת כקצין בבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות שירת כקצין ההנדסה של חטיבת גבעתי. בשנת 1950 שימש כקצין ההנדסה של פיקוד המרכז. לאחר מינויו של לסקוב למפקד חיל האוויר, מונה אל דאג לראש מחלקת ציוד בחיל האוויר, לאחר מכן שירת כסגן וממלא מקום קצין הנדסה ראשי. 

ב-1952 השתחרר משירות הקבע ועבד בסולל בונה, בין השאר היה ממונה על בניית מפעל נשר רמלה, תחנת הכוח באשדוד והקמת שדות תעופה בטורקיה. כמו כן עבד כמנהל ביצוע הקידוחים בחברה המאוחדת של חברות קידוחי הנפט לפידות ומחפשי נפט.

ב-1958 נענה לקריאת מפקדו לשעבר בפו"ם, חיים לסקוב, שמונה לרמטכ"ל, לחזור לשירות הקבע ולכהן כקצין הנדסה ראשי. הוא שירת בתפקיד עד 1964. בתקופתו היה החיל מעורב במלחמה על המים בצפון, בהקמת גשר הפקק ובפריצת דרכים בצפון, בנגב ובגבול עם ירדן.

לאחר שחרורו מונה ליועץ מדעי בשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה שבארצות הברית. בשנת 1967 מונה למנהל החברה הישראלית לטרקטורים וציוד, נציגת קטרפילר בישראל.

כיהן כיו"ר הוועדה לקביעת תקני בנייה במבנים רבי קומות וכיו"ר הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית.

## קישורים חיצוניים

* הלל אל דאג באתר חיל ההנדסה הקרבית

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:קציני הנדסה ראשיים
קטגוריה:קציני הנדסה של פיקוד המרכז
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ראשי להק הציוד
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:עובדי סולל בונה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
אלי בן-מאיר

**אליעזר צבי (אלי) בן-מאיר** (נולד ב-1968) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל ואיש עסקים ישראלי, ששימש כראש חטיבת המחקר באגף המודיעין וכקצין מודיעין ראשי. כיום משמש כמנכ"ל חברת עמידר וכיו"ר חברת "קויוס", אותה הוא ייסד.

## ביוגרפיה

בן-מאיר הוא בנם של הרב יהושע בן-מאיר (במקור רוזנברג), מייסד וראש ישיבת ההסדר שבות ישראל, ושל ד"ר רות בן-מאיר, חוקרת ומרצה במחשבת ישראל ופרשנות המקרא. הוא בעל תואר ראשון במשפטים ובלוגיסטיקה וכלכלה, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.

### שירות בצה"ל
שירת בצה"ל באגף המודיעין, עבר קורס קציני מודיעין ומילא מגוון תפקידים בהם מדריך בקורס קציני מודיעין, קמ"ן חטיבה, קמ"ן אוגדה, ותפקידים בזירת טרור ובזירה הטכנית של חטיבת המחקר. בנובמבר 2005 מונה לראש הזירה הטכנולוגית (זימ"ט) של חטיבת המחקר. בתקופתו חשפה הזירה את בניית כור גרעיני בסוריה. בעקבות כך מונה בן-מאיר לקצין המודיעין של מבצע מחוץ לקופסה להשמדת הכור, שיצא לפועל ב-2007.

במרץ 2010 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום. בשנים 2011–2012 היה נספח אגף המודיעין בארצות הברית. לאחר מכן שירת כסגן ראש חטיבת המחקר. במרץ 2013 מונה לקצין מודיעין ראשי. בינואר 2015 מונה לראש חטיבת המחקר באמ"ן. בתפקידו זה טען ש"שיקום הרצועה הוא בסיס לשימור שקט ארוך".

בינואר 2016 ביקש לפרוש מתפקידו עקב חילוקי דעות בנוגע לאופי העבודה באגף וסיים את תפקידו במרץ אותה שנה. במאי 2017 השתחרר מצה"ל.

### לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל הקים את חברת קויוס בשותפות עם אלה טקאץ'-דריזין ועם אורי שגב, והוא משמש יושב ראש שלה. שנה לאחר מכן הצטרפו אליה שני משקיעים נוספים: טל בר אור וברוך תאגורי כבעלי מניות. באוגוסט 2023 הצטרפה אליה כשותפה חברת RLN Holdings בבעלות אליוט ברוידי. לבן מאיר 29.4% ממניות החברה.

חברת קויוס בבעלותו הייתה שותפה לקמפיין תדמית שערכו יועציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, יונתן אוריך וישראל איינהורן, לצורך שיפור תדמיתה של קטר כמדינה שוחרת שלום, קמפיין שנחשף בנובמבר 2024 ונחקר במסגרת פרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר. איינהורן ואוריך גיבשו את המסרים והאסטרטגיה וקויוס יישמה אותם בפועל באמצעות רשת של אווטארים ואתרים מזויפים. עשרות כתבות וציוצים פרו-קטריים פורסמו כך אחרי פרוץ המלחמה בעזה. בנובמבר 2025 הגישה קויוס לרשם החברות בקשה לפירוק מרצון.

הצטרף לסגל המכון למדיניות נגד טרור של המרכז הבינתחומי הרצליה. ב-2016 שימש יועץ לחברת המימד החמישי. כמו כן הקים את חברת CyGov המספקת שירותי הגנה מפני מתקפות סייבר. שמה של החברה שונה בהמשך ל-Centraleyes. בן מאיר מחזיק ב-10% ממניותיה. ב-2017 מונה לסמנכ"ל למודיעין וסייבר בקבוצת "שדמה" ושימש בתפקיד עד פברואר 2019.

ביוני 2022 החליט דירקטוריון החברה הממשלתית עמידר למנות את בן-מאיר למנכ"ל החברה, ובנובמבר אותה שנה אישר שר השיכון זאב אלקין את המינוי.

באפריל 2024 מונה לעמוד בראש צוות התחקירים בנושא המודיעין בפיקוד הדרום, שיחקור את התנהלות מודיעין הפיקוד בזמן שקדם לטבח שבעה באוקטובר.

## חיים אישיים
נשוי לגלית ואב לארבע בנות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:משפחת רוזנברג-בן מאיר
קטגוריה:קציני מודיעין ראשיים
קטגוריה:נספחי אגף המודיעין בארצות הברית
קטגוריה:ראשי חטיבת המחקר
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד הדרום
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:פרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
ישראל במשחקים הפאראלימפיים רומא (1960)

ממוזער
משלחת **[[ישראל]] ל** כללה 24 ספורטאים שהתחרו ב-3 ענפי ספורט. 

באולימפיאדת רומא התחרו נפגעי עמוד שדרה בלבד. אל משלחת נכי צה"ל צורפו ארבעה ספורטאים נפגעי שיתוק ילדים מאיל"ן. בין חברי המשלחת חברי נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים וספורטאים שהתחרו בתחרויות אישיות בענפים אתלטיקה, טניס שולחן ושחייה.

הנבחרת זכתה במדליות בשלושה ענפים: מדליות כסף בשחייה ובטניס שולחן ומדליות ארד בשחייה ובכדורסל כיסאות גלגלים. מדליית הכסף בשחייה הוענקה למתי אנג'ל שהשתתפה במשחה 25 מטר חזה ברמת קושי מספר 1 שבה התחרו שתי מתמודדות בלבד.

## חברי המשלחת

## השגים

## קישורים חיצוניים

1960
קטגוריה:1960 בישראל: ספורט
קטגוריה:המשחקים הפאראלימפיים רומא (1960)
אוגוסטוס פיצרוי

**אוגוסטוס הנרי פיצרוי, הדוכס השלישי מגראפטון** (באנגלית: **Augustus Henry FitzRoy, 3rd Duke of Grafton**; 28 בספטמבר 1735 – 14 במרץ 1811), היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית שכיהן כראש ממשלת בריטניה.

בשנת 1768, בגיל 33 הוא התמנה כראש ממשלה בהיותו מנהיגם של תומכי ויליאם פיט האב והיה ראש הממשלה שנכנס לתפקידו בגיל הצעיר ביותר עד אשר התמנה לתפקיד ויליאם פיט הבן 15 שנה לאחר מכן. עם זאת הוא השתדל להפגין את יכולתו להתמודד עם האתגרים ההולכים וגדלים של שליטתה הגלובלית של בריטניה בעקבות ניצחונה במלחמת שבע השנים. הוא ספג ביקורת קשה על כך שאפשר לצרפת לספח את קורסיקה ופינה את מקומו ב-1770 לטובתו של הלורד נורת'.

## ראשית חייו
אוגוסטוס פיצרוי היה בנם של לורד אוגוסטוס פיצרוי שהיה קפטן בצי המלכותי ושל אליזבת' קוסבי, בתו של קולונל ויליאם קוסבי שהיה המושל של המושבה ניו יורק. אביו של פיצרוי היה בנו השלישי של צ'ארלס פיצרוי, הדוכס גראפטון השני ושל ליידי הנרייטה סומרסט, מה שהפך את פיצרוי לנין הן של הנרי פיצרוי, דוכס גראפטון הראשון ושל צ'ארלס סומרסט, המרקיז מווסטר. הוא היה צאצא מדור רביעי של צ'ארלס השני, מלך אנגליה ושל פילגשו ברברה פלמר. הוא התחנך בבית ספר האקני (Hackney School), ביצע את מה שנקרא "הטיול הגדול" (Grand Tour) באירופה וקיבל תואר מאוניברסיטת קיימברידג'.

## קריירה פוליטית
ב-1756 נברח פיצרוי לבית הנבחרים כנציג של מחוז הבחירה של בוראוברידג' (Boroughbridge) שהיה מחוז כיס. כמה חודשים לאחר מכן הוא עבר לייצג את מחוז ברי סט' אדמונדס (Bury St Edmunds) שהיה בשליטתה של משפחתו. שנה לאחר מכן מת סבו והוא ירש ממנו את תואר האצולה ונכנס כדוכס השלישי מגרפטון לבית הלורדים.

פיצרוי החל להתבלט בשדה הפוליטיקה לראשונה כמתנגד של הלורד ביוט שהיה מועדף של המלך ג'ורג' השלישי. גרפטון הצטרף לדוכס מניוקאסל בחזית שעמדה מול הלורד ביוט שתקופת כהונתו כראש ממשלה הייתה קצרה בעיקר עקב התחושות שתנאי השלום כפי שסוכמו בחוזה פריז ב-1763 לא תאמו את היכולות שהפגינה בריטניה במלחמת שבע השנים.

ב-1765 התמנה גרפטון למועצה המלכותית ואז, לאחר דיונים עם ויליאם פיט האב הוא מונה כמזכיר המדינה למחלקה הצפונית בממשלתו הראשונה של הלורד רוקינגהם. אף על פי כן הוא פרש בשנה שלאחר מכן ופיט דאג ליצור עבורו את משרת הלורד הראשון של האוצר מבלי שיהיה ראש ממשלה.

בעקבות מחלתו של פיט ב-1767 הפך גרפטון המנהיג בפועל של הממשלה ושנה לאחר מכן מונה באופן רשמי כראש הממשלה. חילוקי דעות פוליטיים, ההשפעה של משבר קורסיקה וביקורת קשה בעיתונות גרמו להתפטרותו בינואר 1770. ב-1771 הוא מונה לורד שומר החותם בממשלתו של נורת', אך התפטר ב-1775 עקב היותו בעד נקיטתו של קו פייסני כלפי המושבות בצפון אמריקה. בממשלתו השנייה של הלורד רוקינגהם ב-1782 הוא מונה שוב כלורד שומר החותם. בשנותיו האחרונות הוא היה יוניטריסיאניסט בולט.

## קישורים חיצוניים
* 

* מידע על אוגוסטוס פיצרוי הדוכס השלישי מגרפטון באתר משרד ראש ממשלת בריטניה
* "Fitzroy, Augustus Henry". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת בריטניה
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:חברי הפרלמנט של בריטניה הגדולה
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1735
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1811
נחל השיטים

**נַחַל הַשִּׁטִּים** הוא אזור הנמצא ממזרח לירושלים, המוזכר בנבואות יואל הנביא. הנחל נקרא, ככל הנראה, על שם עצי השיטה שגדלו בו, אך אפשר כי הנביא בחר בשם זה, שאינו שכיח, מתוך כוונה לתאר את צחיחותו של הנחל. צמד המילים "נחל השיטים" מופיע רק בספר יואל, והאתר המקראי "שיטים" מופיע עוד ארבע פעמים בתנ"ך כמקום בערבות מואב. אתר זה הוא אבל השיטים אשר היה התחנה האחרונה במסעם של בני ישראל טרם כניסתם לארץ ישראל.
[ממוזער|עצי [שיטה במדבר יהודה]]

## זיהוי המקום
מקובל כי העץ הקרוי בימינו שיטה (שם מדעי: *Acacia*) הוא אותו עץ הנקרא בתנ"ך שיטה ובערבית סנט (سنط) ואשר גדל באפיקי נחלים במדבר. מספר מקומות בארץ ישראל נקראו על שם העץ, לרבות אזור השוכן מול העיר יריחו, בצידו המזרחי של נהר הירדן.

התחנה הראשונה ממנה יצאו בני ישראל לכיוון ארץ ישראל הייתה השיטים. בעת כיבוש הארץ הקים יהושע בן נון את מחנהו הראשון ממערב לירדן בגלגל. בנבואות יואל מדובר על מעין מים חיים שיצא מהר הבית וישקה את נחל השיטים:

נראה כי הנביא יואל אמנם התכוון בשם זה לנחל קדרון שבתחום אגן הניקוז שלו נמצא הר הבית.

מן ההשוואה ל ובמיוחד ל, נראה כי שמו של הנחל מרמז לחלקו התחתון של הנחל אשר עובר במדבר יהודה.

חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן התקשה בזיהוי נחל השיטים עם נחל קדרון, כיון שנחל קדרון מוכר בשמו. לכן הוא הציע לראות בוואדי א-סנט (ואדי א-סנט הוא שמו הערבי של עמק האלה), שם בעל דמיון צלילי, כאשר הוא מסתמך על הכתוב בספר זכריה י"ד, אשר שם מתוארת זרימת מים מירושלים גם לעבר ים המלח גם לעבר הים התיכון. אך גם בנבואות זכריה עיקר הפלא המובע בנבואה הוא בזרימת המים לעבר מדבר יהודה היבש רב ימות השנה. לשיטתו הקביעה מורידה מן המעשה הניסי את עיקר מובנו ואף אינה יכולה להתקבל הגיונית מבחינה גאוגרפית. ישנם חוקרים אשר מזהים את מקומו של הנחל במזרח ירושלים.

מכיוון, שאזור הר הבית מתנקז דרך נחל קדרון לאזור המדברי, שצפוני לים המלח נראה כי השם נחל השיטים מכוון לחלקו התחתון של נחל קידרון באזור ים המלח ומדרום ליריחו ואכן עצי שיטה גדלים במקום עד עצם היום הזה.

## הערות שוליים

שיטים
השיטים
קטגוריה:מדבר יהודה