open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Sender Policy Framework

**Sender Policy Framework** (**SPF**) היא מערכת פשוטה לאימות דואר אלקטרוני שפותחה כדי לזהות זיוף והתחזות לגורמים אחרים. היא עושה זאת בעזרת מנגנון שמאפשר לשרתי קבלת הדואר לבדוק שהודעות המגיעות משם תחום מסוים מקורן במארח שהוסמך לכך על ידי בעל שם המתחם.  הרשימה של המארחים שמורשים לשלוח הודעות תחת שם המתחם הזה מפורסמים ברשומות ה־Domain Name System שלו, בצורה מוגדרת מראש כרשומות TXT. דואר זבל אלקטרוני ומתקפות דיוג לרוב משתמשים בכתובות מזויפות לשליחת הודעות הדואר האלקטרוני, כך שפרסום ובדיקה של רשומות SPF יכול להחשב כדרך להילחם בדואר זבל אלקטרוני.

 שפורסם על ידי IETF מגדיר מה זה Sender Policy Framework.

## הערות שוליים

קטגוריה:פרוטוקולי אינטרנט
קטגוריה:כתובות רשת
כריסטיאן דה דוב

**כריסטיאן דה דוב** (בצרפתית: **Christian René Marie Joseph, Viscount de Duve**; 2 ביולי 1917 – 4 במאי 2013) היה פיזיולוג בלגי שעסק בתחומי הביולוגיה והכימיה והתמקד בחקר המבנה המקרוני של התא.

דה דוב נולד באנגליה וחי בבלגיה. הוא זכה ב-1974 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם עמיתיו אלבר קלוד וג'ורג'ה אמיל פאלאדה. הפרס ניתן להם על מחקרם ותגליותיהם בנושאי אברוני התא ליזוזום, ופראוקסיזום.

דה דוב זכה ב-1967, בפרס מטעם עמותת גאירדנרבזכות תגלית הליזוזום וב-1989 גם במדליית וילסון (הפרס שנחשב ליוקרתי ביותר לחקר הפיזיולוגיה של התא).

## ביוגרפיה
הוריו של דה דוב ברחו במהלך מלחמת העולם הראשונה מבלגיה לאנגליה, שם נולד בנם בעיירה תמז דיטון, הסמוכה ללונדון. ב-1920, לאחר המלחמה, כשהיה כריסטיאן בן שלוש חזרה משפחתו לבלגיה.

דה דוב למד בבית ספר באנטוורפן בתקופה בה למדו בבית הספר בשפות הצרפתית והפלמית, ובשנת 1934 הצטרף לאוניברסיטה הקתולית של לובן שם קיבל, ב-1942, את תואר ה-MD. בשנת 1988 העניקה לו אוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק את תואר הפרופסור

בשנת 1943 התחתן עם ג'נינה הרמן, שנפטרה ב-2008. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות).

בנאום הנובל של דה דוב, הוא הדגיש ואמר כי במהלך חייו זכה לפגוש בפנים הרבות והמופלאות של התארגנות ופעילות התאים החיים. בנוסף, הדגיש שהוא ועמיתיו מרוצים מאוד מהעובדה שממצאיהם לא רק מעשירים את הידע העולמי, אלא עשויים גם לסייע לנצח מחלות.

## מחקרים
ממוזער|גוף התא ואברוניו
דה דוב חקר, יחד עם אנשי מדע נוספים (אלבר קלוד, ג'ורג' פאלאד ואחרים), חקרו נושאים בתחומי הכימיה ומדעי החיים, ובהם את הורמוני האינסולין והגלוקוגן, הצוות שלו גילה, באמצעות תצפיות על גוף התא, את אברוני הליזוזום והפראוקסיזום. גילויים אלה סייעו לפיתוח תרופות למחלות גנטיות ואחרות (לדוגמה: ליזוזום שאינו תקין יכול לתרום להיווצרות בעיה של עיכול בלתי תקין בתא).

## סיום חייו
כשהיה דה דוב בן 95, הוא היה נכה וסבל ממוגבלויות בחלקים רבים של גופו. לבקשתו, הוא הומת ב-4 במאי 2013, בהמתת חסד שבוצעה בבלגיה בנוכחות ארבעת ילדיו.

## ספרים
במהלך חייו פרסם דה דוב מאמרים רבים ושלושה ספרים שעסקו במבנה התא: ב-1984 פרסם את "A guided tour of the living cell”, ב-1991 את "Blueprint for a cell", וב-1995 את "Vital Dust". ספריו ומאמריו תורגמו למספר שפות.

## קישורים חיצוניים

* מכון דה דוב
* האתר כתב העת British Medical Journal, Published 18 June 2013.
* קורות חייו מאתר אוניברסיטת רוקפלר.
* "כיצד התהוו החיים" איריס פריי, פורסם ב"גליליאו" גיליון 11, עמ' 14–21, יולי/אוגוסט 1995.
* ראיון מצולם עם כריסטיאן דה דוב, הועלה ב-2011. 7.18.
* אתר הפרס גאירדנר קנדה, בו כריסטיאן זכה בפרס בשנת 1967.
* אודות חייו של כריסטיאן דה דוב באתר ה-NNDB.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדענים בלגים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:זוכי פרס נובל בלגים
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1917
קטגוריה:נפטרים ב-2013
רוברט גרבס

**רוברט גרבס** (באנגלית: **Robert Grubbs**; 27 בפברואר 1942 – 19 בדצמבר 2021) היה כימאי אורגני אמריקאי, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2005 ביחד עם ריצ'רד שרוק ואיב שובן על פיתוח זרז יעיל לתגובת מטתזה.

## קורות חיים
גרבס נולד בקנטקי, ארצות הברית להווארד ופאייה. אביו היה מכונאי ואמו הייתה מורה בבית ספר יסודי. כשהיה בחטיבת הביניים נחשף לתחום הכימיה, ובמכללה (קולג') בחר ללמוד כימיה חקלאית. כשהיה באוניברסיטה הכיר באמצעות חבר את הכימיה האורגנית, ומאז ועד למותו הוא עסק בתחום. גרבס סיים את התואר הראשון באוניברסיטת פלורידה בשנת 1963, את התואר השני בשנת 1965 ואת הדוקטורט קיבל בשנת 1968 מאוניברסיטת קולומביה. ב-1978 עבר למכון הטכנולוגי של קליפורניה וכיהן בו כפרופסור לכימיה.

גרבס נפטר ב-19 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, הלן אוקיין, ושלושה ילדים.

## תגליות מדעיות
התגלית המדעית החשובה שעליה זכה גרבס בפרס נובל לכימיה בשנת 2005 החלה בשנות ה-50, אז גילו במפעל נפט את המטתזה, משמעות המילה מטתזה היא "החלפת מקומות" וועדת נובל המשילה אותה לריקוד זוגות שבו מחליפים הרוקדים את בני זוגם, רק שבמקרה זה ה"זוגות" הם חומרים המכילים קשר כפול בין שני אטומי פחמן (אלקנים). בתגובה מגיבים שנקשרים כפולים זה עם זה, נפתחים ונקשרים מחדש תוך כדי החלפת המתמירים (הקבוצות הקשורות לאטומי הקשר הכפול), אך לא ייחסו לה חשיבות רבה. בשנות ה-70 איב שובין, שזכה יחד עם גרבס בפרס נובל, הסביר לפרטי פרטים את התופעה והראה תרכובות מתכתיות אשר יכולות לשמש כזרזים (קטליזטורים) ולאפשר את קיומה של המטתזה. בשנות ה-90, ריצ'רד שרוק, שזכה גם הוא יחד עם גרבס בפרס נובל, הצליח למצוא תרכובת מתכתית שיכולה לשמש כזרז יעיל, אולם יכולתו של הזרז נפגעת בנוכחות אוויר. כשנתיים אחריו פיתח גרבס זרז יעיל יותר, אשר לא נפגע בנוכחות אוויר, ועל כך קיבל את פרס נובל. תגליתו של גרבס פתחה את שיטת המטתזה לשימושים נרחבים יותר, וכיום היא משמשת להכנת חומרים אורגניים, בעיקר בתעשיית התרופות והפלסטיקה. תגלית זו חוללה מהפכה בתחום הכימיה האורגנית מפני שבזכות המטתזה ייצור החומרים האורגניים הוא יעיל יותר, בתנאים יותר נוחים, ומזהם הרבה פחות את הסביבה.

## קישורים חיצוניים

* הפרופיל של רוברט גרבס - NNDB
* מידע על רוברט גרבס ועבודתו – אוניברסיטת קליפורניה
* כתבה על פרסי נובל ב-2005 – חמד"ע
* כתבה על פרס נובל בו זכה גרבס – כתב העת nature
* הרצאה של רוברט גרבס
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:זוכי מדליית בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
וילארד בויל

**וילארד שטרלינג בויל** (באנגלית: **Willard Sterling Boyle**; 19 באוגוסט 1924 - 7 במאי 2011) היה פיזיקאי קנדי-אמריקאי. בויל זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2009 יחד עם עמיתו ג'ורג' סמית' על המצאת מעגל מוליך למחצה לדימוי-חיישן הCCD. בנוסף הוענק לו אות מסדר קנדה. הוא אף היה חלוץ בתחום טכנולוגיית הלייזר.

## קורות חייו
וילארד נולד באמהרסט, נובה סקוטיה שבקנדה לברניס דיואר ולארנסט בויל. כשהיה בן שלוש עברה משפחתו לקהילה מרוחקת בצפון קוויבק שהייתה במרחק כ-50 קילומטר מבית ספר הקרוב ביותר לכן למד בבית עם אמו עד שנת 1939 תחילת מלחמת העולם השנייה. אחרי שירותו בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מקגיל בשנת 1947, תואר שני בשנת 1948 ודוקטורט בשנת 1950. ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף למעבדות בל. התחתן עם בטי ג'וסי בשנת 1947 ונולדו לו 4 ילדים.

## קריירה מחקרית
אחרי שהצטרף למעבדות בל עבד בחברת AT&T שהיא אחת מחברות הבת של בל. שם חקר על מוליכים למחצה. ב-1962 הוא המציא ביחד עם הפיזיקאי האמריקאי דונלד נלסון את הלייזר הראשון שהיה מסוגל להיות מופעל ברציפות לעומת לייזרים קודמים שיכלו להיות מופעלים רק בצרורות קצרות. בין השנים 1962–1964 בויל היה מנהל של מחלקת המדע חלל בחברת בלקום חברת בת של AT&T, שם עזר לבחור מקומות נחיתה על הירח לפרויקט אפולו. בשנת 1964 חזר לעבוד במעבדות בל. בשנת 1969 בויל וג'ורג' סמית שגם עבד במעבדות בל נתבקשו להמציא קונספט חדש לזיכרון מחשב. לאחר כשעה של דיון הגיעו לרעיון הכללי של חיישן הCCD. בגלל רגישות חיישן הCCD לאור השימוש העיקרי בו הוא הצילום בו הוא מחליף את הפיליים כאמצעי הקלטה. בנוסף הCCD משמש לשילוח תמונות טובות לכדור הארץ מהחלל. בויל זכה בפרס נובל בשנת 2009 ביחד עם ג'ורג' סמית על המצאת החיישן הCCD.

## פרסים ואותות כבוד
ויליארד בויל זכה בפרסים ואותות רבים להלן רשימה מפורטת.

## לקריאה נוספת
* כתבה בניו יורק טיימס על וילארד בויל. 
* כתבה בעיתון האלקטרוני The Independent. 
* כתבה נוספת בניו יורק טיימס על וילארד בויל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:חברי מסדר קנדה
קטגוריה:פיזיקאים קנדים
קטגוריה:זוכי פרס נובל קנדים
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:זוכי פרס צ'ארלס סטארק דרייפר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2011
פול בויר

**פול דלוס בויר** (באנגלית: **Paul Delos Boyer**; 31 ביולי 1918 - 2 ביוני 2018) היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה יחד עם ג'ון ווקר לשנת 1997, על "תרומתם בנושא המנגנון האנזימי בבסיס הסינתזה של ATP". בחצי השני של הפרס זכה ינס סקואו.

## קורות חייו
בויר נולד ב-1918 בפרובו, יוטה, ארצות הברית, לגרייס גאיימון ודל דלוס בויר. בגיל 15 אמו נפטרה ממחלת אדיסון. מותה תרם להתעניינותו של בויר בביוכימיה. כילד ונער הוא למד בבתי ספר ציבוריים בפרובו. לבית הספר התיכון הוא נכנס שנה אחת מוקדם יותר משאר חבריו לכיתה, מאחר שקפץ כיתה, וסיים את התיכון בגיל 16. לאחר סיום התיכון החל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, שם סיים תואר ראשון בכימיה בשנת 1939. הוא זכה במלגה מאת "קרן בוגרי מחקר ויסקונסין" (WARF), והלך ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם סיים תואר שני (1941) ותואר שלישי (1943). שימש כמורה באוניברסיטת סטנפורד וכפרופסור באוניברסיטת מינסוטה, ובשנת 1963 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. התחתן עם לידיה ויקר חמישה ימים לפני שעזב לאוניברסיטת ויסקונסין, ונולדו לו שלושה ילדים.

נפטר בלוס אנג'לס ב-2 ביוני 2018.

## קריירה מחקרית
בויר החל את מחקריו על ATP בראשית 1950. עיקר מחקריו עסקו ב-ATP סינתאז, ובמיוחד במנגון שבו ATP סינתאז משתמש באנרגיה בשביל ליצור ATP חדש. המחקר שבזכותו זכה בויר בפרס נובל עסק בכך שהוא ושותפיו למחקר הציעו מנגנון המתאר את איך ATP נוצר על ידי חיבור של ADP ופוספט אנאורגני. המנגנון נקרא "מנגנון שינוי קשר" (Binding changing Mechanism). ווקר, האיש שחלק עם בויר את פרס נובל, אימת במחקרו את המנגנון שהציע בויר. בנוסף לכך, בויר ושותפיו למחקר גילו, שבניגוד למה שחשבו, השלב שדורש אנרגיה הוא לא הסינתזה של ATP מ-ADP ופוספט אנאורגני, אלא השלב בו נקשרים הADP והפוספט האנאורגני לאנזים, והשחרור של ה-ATP. את מרבית מחקריו ערך בויר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם עבד כפרופסור בין השנים 1963–1989, וכהן שם כמנהל המכון לביולוגיה מולקולרית מאז שנת 1965.

בשנת 1981, קיבל בויר את פרס טולמן, בפרס המוענק מאת "החלק של דרום קליפורניה באגודת הכימיה האמריקאית" (SCALACS). פרס זה מוענק כל שנה לאדם שתרם רבות לתחום הכימיה. בויר זכה בפרס על מחקריו הרבים, ועל הקמת המכון לחקר ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

## עבודתו כעורך
בין השנים 1970–1990, כתב וערך בויר 18 כרכים של סדרת הספרים "האנזמים" (The enzymes). בנוסף לכך, היה בויר עורך של "סקירה שנתית של ביוכימיה" (Annual Review of Biochemistry) בין השנים 1963-1989.

## פרסים ותארים
פול בויר זכה בתארים ובפרסים רבים, והם:
* דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת סטוקהולם - שנת 1974
* פרס טולמן - שנת 1981
* פרס רוז (Rose Award) - שנת 1989
* מלגת גוגנהיים - שנת 1995
* דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת מינסוטה - שנת 1996
* פרס נובל לכימיה - שנת 1997
* דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין - שנת 1998
* הנפקת בול ממשלת גאנה - שנת 2002

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי יוטה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בריגהאם יאנג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
יוהנס אנדראס גריב פיביגר

**יוהנס אנדראס גריב פיביגר** (בדנית: **Johannes Andreas Grib Fibiger** ; 23 באפריל 1867 - 30 בינואר 1928) היה רופא ופתולוג דני, פורץ דרך בעזרת מחקריו בנושאי הסרטן, שחפת ודיפתריה וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1926.

פיביגר מצא נמטודות מזן מסוים שלטענתו, היוו גורם לגידול סרטני בקיבת עכברים וחולדות ועל כך, קיבל את פרס נובל.

## קורות חייו
פיביגר נולד בסילקבורג דנמרק. אמו אלפרידה מולר, הייתה סופרת, ואביו כריסטיאן עמנואל אוגוסט פיביגר, היה רופא מקומי.

בשנת 1883, סיים יוהנס את לימודי התואר הראשון ובשנת 1890 הוסמך כרופא.

בשנת 1894, נישא לבת דודתו מתילדה פיביגר.

## קריירה
עם הסמכתו כרופא, החל התמחות בבית החולים, בהנחייתם של הפרופסורים רוברט קוך ואמיל פון ברינג. בתום ההתמחות סייע לפרופסור C.J.Salomenson במחלקת הבקטריולוגיה באוניברסיטת קופנהגן.

במהלך השנים, עסק בתפקידים שונים במוסדות המתמחים בפתולוגיה ובקטריולוגיה.

בין התפקידים, נמנים 3 שנים בהן שירת כרופא צבאי בבית החולים למחלות זיהומיות בקופנהגן (במקביל, השלים את תזת הדוקטורט שלו), כהונה כפרוסקטור (מבתר גוויות לשם הדגמה) במכון לאנטומיה פתולוגית של האוניברסיטה וניהול המעבדה לבקטלריולוגיה קלינית של הצבא(1890-1905).

## מחקרו
בשנת 1907, בעת שניתח חולדות נגועות בשחפת, מצא גידולים סרטניים בבטן שלוש מהן. לאחר מחקר מעמיק, גילה שגידולים אלו ממאירים, לאחר זיהום רקמת בטן שנגרם על ידי זחל של תולעת נימית, נמטודה. התולעים זיהמו מקקים אשר נאכלים על ידי החולדות.

בשנת 1913 קיבל רשות להחדיר בעקביות גידולים קיבתיים בחולדות ועכברים על ידי הזנתם במקקים המזוהמים. בהופעת גרורות שנשלחו על ידי הגידולים הסרטניים, התווסף למחקרו הממצא שהסרטן נגרם על ידי רקמות גירוי.

עבודתו של פיביגר הובילה באופן מידי את הפתולוג היפני יאמגיווה קצוסבורו (Yamagiwa Katsusaburō) לייצר סרטן בחיות מעבדה על ידי צביעת גופם בזפת-פחם, הליך שאימץ אליו פיביגר.

מחקר מאוחר יותר שנעשה, הציג שקיימת טעות בממצאי פיביגר והתולעים הנימיות אינן אחראיות על הגידול, אלא מחסור בוויטמין A הוא זה שגרם לסרטן בחולדות.

כיום, התולעים המיקרוסקופיות שגילה פיביגר נקראות בשפה מקצועית Gongylonema neoplasticum והן ידועות כמדמות התהוות של תאי גידולים סרטניים אך הן אינן סיבה לגידולים, כיוון שהן לא בעלות השפעה על תאים בריאים.

ממצאיו של פיביגר היו נחוצים להפקה של קרצינוגן כימי (גורם כימי מסרטן)-צעד משמעותי בפיתוח מחקרי הסרטן המודרניים.

ניסויו של פיביגר פרץ דרך לבאים אחריו בשימוש בחיות מעבדה לצורך השתלת תאים סרטניים, והוביל מדענים רבים ליצור קרצינוגן כימי לשימוש במחקרי הסרטן.

## קבלת הפרס המאוחרת
פיביגר הוא חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1926, אך קיבל את פרסו בשנת 1927.

באותה שנה, בעת תהליכי המיון החליטה "ועדת פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה" שאף אחד מן המועמדים אינו עומד בקריטריונים שהוצבו בצוואתו של אלפרד נובל. ע"פ חוק שהציבה קרן נובל, במקרים מסוימים יכול הפרס להינתן שנה מאוחר יותר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פתולוגים
קטגוריה:רופאים דנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל דנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:מדענים דנים
קטגוריה:ילידי 1867
קטגוריה:נפטרים ב-1928
פייטון רוס

ממוזער|פרסום עבודתו של רוס בעיתון
**פרנסיס פייטון רוס** (באנגלית: **Francis Peyton Rous**; 5 באוקטובר 1879 – 16 בפברואר 1970) היה מדען חוקר אמריקאי בתחום הרפואה והפיזיולוגיה. רוס זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ב-1966 עבור תגליתו המדעית שבמהלכה גילה כי הזרקת נגיף (Rous sarcoma virus) לעופות גורם להופעת גידולים סרטניים.

## קורות חיים
### משפחה
פייטון רוס נולד בקרבת העיר בולטימור במרילנד שבארצות הברית בשנת 1879. אמו הייתה ממשפחה צרפתית שהיגרה לווירג'יניה כ-200 שנה קודם לכן. ב-1860 המשיכה לטקסס יחד עם אביה, סבו של רוס, שהיה שופט מצליח. אביו של רוס, ממוצא בולטימורי, התחתן עם אימו במהלך ביקורו בטקסס ועבד כיצואן דגנים לאירופה. לרוס היו שלושה אחים, ואביו נפטר כשהיה צעיר. במהלך חייו התחתן עם מריון אקפורד דקי והיה אב לשלוש בנות; מריון, אלן ופיבי.

### לימודים
רוס עשה את שני תאריו ברפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, ולאחר מכן החל לעבוד כמתמחה בבית החולים של האוניברסיטה, עד שהבין שאינו מתאים להיות רופא והחל להתמקד במחקר.

הוא עבד כפתולוג באוניברסיטת מישיגן, שם קיבל משכורת מינימלית, על עבודה שעיקרה טכנית. ראש המחלקה באוניברסיטה הציע לרוס ללמוד גרמנית ובתמורה יממן לו לימודי קיץ בבית חולים בעיר דרזדן שבגרמניה, וישלם לו שכר.

לאחר שחזר מגרמניה ב-1907, עבר למוסד הרפואי ברוקפלר, שם ניתן לו אישור לערוך ניסויים. ב־1909 קיבל מעבדה משלו לחקר הסרטן, ומאז עבד כמדען במשרה מלאה. עם השנים הפך לחבר במוסד רוקפלר, שהפך לאוניברסיטת רוקפלר.

ב-1966 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על עבודתו המחקרית בנושא גידולים סרטניים שמופצים באמצעות וירוס.

רוס לא הפסיק לחקור במעבדתו עד שנפטר, בשנת 1970.

## עבודתו המחקרית
ב-1911, לאחר קיבל מעבדה משלו במוסד הרפואי ברוקפלר, עבד כמדען במשרה מלאה ובחר להתמקד בחקר הסרטן משום שהנושא היה מאוד פופולרי בתקופה, והרבה תגליות נמצאו בתחום. במהלך עבודתו גילה והוכיח כי גידולים סרטניים בעופות (ובמיוחד סרקומה, שהיא סרטן שמקורו ברקמות החיבור), יכולים להתפשט באמצעות וירוס Rous sarcoma virus.

הייתה זו ההדגמה הראשונה של וירוס שמסוגל להעביר סרטן. תגליתו נזנחה לשנים רבות, אך לאחר פענוח מבנה ה-DNA, פיתוח אמצעים חדשניים, ועלייה בהתעניינות בגנטיקה של הסרטן, הייתה לתגלית זו חשיבות בחקר הסרטן.

לאחר שניסה לגלות ממצאים דומים בעכברים ונכשל, החליט לעזוב את תחום הסרטן ולחקור תחומים אחרים בפתולוגיה ובפיזיולוגיה. בשנת 1934 שב לעסוק בתחום הסרטן לאחר שקיבל הצעה לחקור גידולים סרטניים בארנבים.

## קישורים חיצוניים

* עובדות על פייטון רוס
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:חוקרי סרטן אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:ביולוגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1970
עאמר ח'אמש

**עאמר פאשה באסים ח'אמש** (בערבית: **الفريق الركن عامر باشا بسيم خماش**; 14 בנובמבר 1924 - 14 בפברואר 2010) היה גנרל ירדני בכיר ששימש כיועץ לחוסיין, מלך ירדן, וכרמטכ"ל הכוחות המזוינים של ירדן בתקופת מלחמת ההתשה.
## ביוגרפיה
עאמר ח'אמש נולד בעיר סלט שבאמירות עבר הירדן הצעירה, בשנת 1924. אביו היה שופט. הוא התגייס לצבא, ועבר הכשרה בבריטניה. הוא הפך לטייס הקרב הירדני הראשון, ולמד בבית הספר למנהיגות של הצבא האמריקני, בפורט לוונוורת' בשנת 1958. הוא חזר לירדן ולחם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה בידי המלך לרמטכ"ל, הוא כיהן בתפקידו זה במהלך מלחמת ההתשה ופעולת כראמה. בשנת 1988, מונה כשר בפרלמנט הירדני, הוא פרש מחיים פוליטיים בשנת 2000. לאחר מכן חי בעמאן עד מותו בשנת 2010 בגיל 85. נערכה לו הלוויה מפוארת, ששודרה בכל רחבי המזרח התיכון.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא ירדנים
קטגוריה:מלחמת ההתשה: אישים
קטגוריה:שרי ממשלת ירדן
קטגוריה:בוגרי מכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ירדנים שנפטרו ב-2010
פרדריק גואולנד הופקינס

סר **פרדריק גואולנד הופקינס** (באנגלית: **Sir Frederick Gowland Hopkins**; 20 ביוני 1861 – 16 במאי 1947) היה ביוכמיאי אנגלי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1929 על גילוי הוויטמינים. נשיא החברה המלכותית בין השנים 1930 - 1935.

## ביוגרפיה
### שנותיו הראשונות
הופקינס נולד בשנת 1861, גדל באיסטבורן, עיר בסאסקס שבאנגליה, עם אמו ודודו. אביו נפטר כשהיה תינוק. כילד, התעניין בספרות ובכתיבה, וגם אהב לחקור את החיים על שפת הים בעזרת מיקרוסקופ. בגיל 10 אמו עזבה את הבית, הופקינס למד בבית הספר של לונדון. הוא היה תלמיד מבריק והצטיין בכימיה. בגיל 17 עזב את בית הספר ולקח קורס ערב בכימיה. לאחר מכן למד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.

עד גיל 28 נאלץ הופקינס לעבוד כדי לממן את הלימודים בבית הספר לרפואה הוא סיים את לימודיו בזמן הקצר ביותר האפשרי. לאחר מכן עבד במעבדה בבית החולים Guy, בלונדון.

### אוניברסיטת קיימברידג'
בשנת 1898 הופקינס הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' כדי לחקור את ההיבטים הכימיים של הפיזיולוגיה. באותה תקופה ביוכימיה לא הייתה ענף נפרד במדע, הופקינס הסכים להצעה כדי ללמוד ולפתח את התחום. מאוחר יותר התמנה לחבר ומורה בעמנואל קולג', קיימברידג'. בשנת 1910 הפך לחבר בטריניטי קולג', קיימברידג' וחבר כבוד בעמנואל קולג'. רק בגיל 49, כאשר הפך לחבר בטרנטיני קולג' קיבל שכר הולם. בשנת 1914 הפך לפרופסור הראשון לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן כראש המחלקה לביוכימיה בקיימברידג'. בשנת 1925, לאחר שפיתח את תחום הביוכמייה, הוקם מבנה למחלקה החדשה לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג'.

## מחקריו
בשנת 1912 פרסם את מחקרו הידוע ביותר, בו הוא גילה את הויטמינים. מחקרו של הופקינס נערך בקבוצת עכברים, אותם האכיל במרכיבים מרכזיים בחלב - שומנים, חלבונים ופחמימות, במקום בחלב עצמו. הוא ראה שתזונה זו לא הספיקה לעכברים לגדול ולהתפתח כראוי, גם עם תוספי מינרלים. עבודתו קבעה כי יש גורמים נוספים בחלב החשובים לתזונה נכונה, אותם הוא כינה "accessory food factors" (בתרגום חופשי: תוסף משלים תזונה). ממצאיו בנושא היו הראשונים להסביר את הרעיון של ויטמינים. על גילוי זה חלק הופקינס את פרס נובל לשנת 1929 לפיזיולוגיה או לרפואה עם כריסטיאן אייקמן.

להופיקנס גילויים נוספים, ביניהם:
* גילוי הטריפטופן, השיטה לבידודו ולזיהוי מבנהו
* טריפטופן וחומצות אמינו אחרות לא יכולות להיווצר בגוף אלא מסופקות על ידי תזונה נכונה
* גלוטתיון יכול להיות טריפפטיד של חומצה גלוטמית, גליצין וציסטאין
* קסנטין אוקסידז (אנזים המצוי ברקמה) מזרז את החמצון של קסנטין והיפוקסנטין לחומצת שתן
* השרירים צוברים חומצה לקטית בזמן פעולתם
* פיתוח תגובת צבע חדשה לחומצה לקטית

## פרסים ואותות כבוד
בין השנים 1930- 1935 הופקינס כיהן כנשיא של החברה המלכותית. במהלך תקופה זו השפיע רבות על בני דורו.

להופקינס תארים מכובדים נוספים:
* מסדר ההצטיינות בשנת 1935
* מדליית קופלי בשנת 1926
* תואר אבירות בשנת 1925
* המדליה המלכותית בשנת 1918

## חיים אישיים
בשנת 1898 התחתן הופקינס עם ג'סי אן סטיבנס. לזוג שתי בנות, אחת מהן סופרת וארכאולוגית באוניברסיטת קיימברידג'.

המשורר ג'ראד מנלי הופקינס היה בן דודו הרחוק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:זוכי המדליה המלכותית
קטגוריה:ביוכימאים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:בוגרי קינגס קולג' לונדון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:נשיאי החברה המלכותית
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1947
הארטמוט מישל

**הארטמוט מישל** (, נולד ב-18 ביולי 1948) הוא ביוכימאי גרמני, שזכה בשנת 1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דייזנהופר ורוברט הובר על קביעת המבנה התלת-ממדי של מרכז תגובה פוטוסינתטי, וכן בפרסים חשובים נוספים.

## ביוגרפיה
מישל נולד בשנת 1948 למשפחת חקלאים בלודוויגסבורג שבגרמניה המערבית, בן בכור לקארל ופרידה מישל.

עם הזמן, הוא החל לפתח עניין בביולוגיה מולקולרית. ב-1969, עם סיום שירותו הצבאי, החל ללמוד ביוכימיה באוניברסיטת טובינגן. את החלק הניסיוני בלימודיו עשה יחד עם וולטר סטוקניוס ודיטר קסטרהלט. במהלך לימודיו שם, הוא הגיע למסקנה שהוא רוצה לעסוק במחקר אקדמי.

בשנת 1975 עבר לירצבורג יחד עם דיטר קסטרהלט, שם המשיך את המחקר שהתחיל בנושא גיבוש חלבוני קרום התא באופן מלאכותי, ובשנת 1979 הוא הצליח יחד עם דיטר קסטרהלט לגבש את החלבונים הראשונים מהסוג הזה. בעקבות ההצלחה הוא החליט לוותר על לימודי הפוסט-דוקטורט שלו בקליפורניה, ועבר עם דיטר קסטרהלט למכון על שם מקס פלנק שבמינכן, שם קסטרהלט הפך לראש מחלקה ומנהל.

מישל המשיך לנהל את מחקרו, ומשלא הצליח בו בצורה מלאה הוא החל לנסות לגבש חלבוני קרום מסוגים אחרים, בעיקר כאלו המשתתפים בתהליך הפוטוסינתזה. הוא החל לשתף פעולה עם רוברט הובר ועמיתים נוספים במכון על שם מקס פלאנק. בספטמבר 1981 הוא הצליח לצלם את הגביש הראשון המשתתף בתגובת הפוטוסינתזה בצילום רנטגן באיכות טובה. הוא המשיך במחקרו על מנת לנתח את תמונות הרנטגן ולאפיין רצפים ביוכימיים של תגובת הפוטוסינתזה. לשיתוף הפעולה הצטרפו גם היידי גרינברג ויוהאן דייזנהופר. יחד הם הצליחו לקבוע את המבנה התלת־ממדי של מרכז תגובה פוטוסינתטי, ועל תגלית זו זכה מישל בשנת 1988 בפרס נובל לכימיה, יחד עם דייזנהופר והובר. עוד לפני כן, בשנת 1986, זכה בפרס לייבניץ של אנשי גרמניה, ובשנת 1988 זכה עם דייזנהופר בפרס אוטו באייר.

בעקבות הצלחתו, קיבל מישל הצעות רבות לעבודה במחקר. לבסוף, הוא בחר להתקדם בתפקידו במכון על שם מקס פלנק, שם הוא חוקר ומנהל את תחום הביופיזיקה מאז אוקטובר 1987. מאז 1989 הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. בשנת 2008 זכה במדליית קיילין של האגודה הבריטית לביוכימיה, ובנוסף זכה בתוארי כבוד שונים מאוניברסיטאות ומכוני מחקר.

בשנת 2012 פרסם מישל מאמר שבו טען, בהסתמך על מחקריו, כי דלק ביולוגי הוא "שטות".

### חייו הפרטיים
נישא לאילונה לז'ה ונולדו להם שני ילדים.

## תרומתו למדע
הארטמוט מישל תרם משמעותית להבנת תהליך הפוטוסינתזה, שהוא אולי התהליך הכימי החשוב ביותר לייצור מזון וחמצן החיוניים לחיים על פני כדור הארץ. מישל השיג יחד עם שותפיו לפרס פריצת דרך מכרעת בהבנת תגובת האור בתהליך הפוטוסינתזה.

הארטמוט מישל היה הראשון שהצליח לגבש חלבון ממבנה קרום התא, המשתתף בתהליך הפוטוסינתזה, ולהפוך אותו באמצעות כך נגיש למחקר באמצעות צילומי רנטגן. יחד עם שותפיו, הצליח מישל לנתח את החלבון באופן מפורט, וכך ולקבוע את המבנה התלת־ממדי שלו ואת תגובתו בתהליך הפוטוסינתזה.

בעקבות מחקריו של מישל, הושגה הבנה גדולה יותר של התהליכים בחלבוני קרום התא בזמן בליעה ונשימה, דבר שתרם לתחום הרפואה.

## קישורים חיצוניים

* 

* סרטון של ראיון בו הארטמוט מישל מדבר על עבודתו עם חלבוני קרום.
* סרטון על הארטמוט מישל ביוטיוב. 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ביוכימאים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס לייבניץ
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
רוברט הובר

**רוברט הובר** (בגרמנית: **Robert Huber**; נולד ב-20 בפברואר 1937) הוא ביוכימאי גרמני, שזכה ב-1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דייזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה המרחבי של קומפלקס החלבונים החיוני לתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.

## ביוגרפיה
רוברט הובר נולד בעיר מינכן. אביו סבסטיאן, היה קופאי בבנק, ואמו הלן הייתה עקרת בית שגידלה את ילדיה - רוברט ואחותו הקטנה.

רוברט נכנס בשנת 1947 ל-humanistische karls, גימנסיה במינכן, כדי ללמוד לטינית ויוונית. הוא עזב הגימנסיה בשנת 1956, והתחיל ללמוד כימיה באוניברסיטת מינכן הטכנית (Munich Technical University), שם השלים דוקטורט, ואחר כך, בשנת 1976, קיבל את התואר פרופסור. בשנת 1972, הובר הצטרף לצוות מכון מקס פלנק לביוכימיה (max plank institute for biochemistry) והפך למנהל בו. הובר זכה בשנת 1988 בפרס נובל לכימיה יחד עם יוהאן דיזנהופר והארטמוט מישל על גילוי המבנה השלם של החלבון המורכב, שממלא תפקיד מרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחש בחיידקים.

הובר התחתן עם כריסטה אסיג בשנת 1960. נולדו להם ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות). שלושה מילדיו לומדים כלכלה, ובת נוספת לומדת ביולוגיה.

## מחקרו
הובר הוא מומחה עולמי בשימוש בקרינת x לצורך גילוי המבנה האטומי למולקולות מורכבות כמו חלבונים. בשנים 1982–1985 הובר עבד עם דיזנהופר ומישל על גילוי המבנה האטומי השלם של החלבון המרכזי בתהליך הפוטוסינתזה שמתרחשת בחיידקים (חלבון המורכב מלמעלה מ-10,000 אטומים). בשנת 1985, השלושה הצליחו לגלות את המבנה השלם של חלבון זה, ועל גילוי זה זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1988. המחקר שערכו עזר רבות בהבנת המנגנונים הפעילים בתהליך הפוטוסינתזה, וחשף דמיון בין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בחיידקים לבין תהליכי הפוטוסינתזה שמתרחשים בצמחים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:ביוכימאים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארדיף
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1937
ג'ון גריגס תומפסון

**ג'ון גריגס תומפסון** (אנגלית: **John Griggs Thompson**, נולד ב-13 באוקטובר 1932) הוא מתמטיקאי אמריקאי שידוע במחקרו על חבורות סופיות. הוא זכה במדליית פילדס ב-1970, בפרס וולף ב-1992 (יחד עם לנארט קארלסון), ובפרס אבל ב-2008 (יחד עם ז'ק טיץ).

## קורות חיים
ג'ון נולד באוטווה שבקנזס ב-1932. בילדותו נחשף למתמטיקה מאחיו הגדול ממנו בשלוש שנים, והתעניין בשחמט ובקומבינטוריקה שבמשחקי קלפים.

ב-1955 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, וב-1959 את הדוקטורט אותו עשה באוניברסיטת שיקגו בהנחייתו של סאונדרס מק-ליין. לאחר שנה באוניברסיטת האוורד, חזר לאוניברסיטת שיקגו (1962–1968) וב-1970 עבר לאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. מאוחר יותר הצטרף לאוניברסיטת פלורידה. כיום תומפסון מכהן כפרופסור אמריטוס באוניברסיטאות קיימברידג' ופלורידה.

## מחקר
תזת הדוקטורט של תומפסון פתרה בעיה בת שישים שנה בתורת החבורות הסופיות, בכך שהוכיח שאם לחבורה סופית יש אוטומורפיזם מסדר סופי ללא נקודת-שבת, אזי החבורה נילפוטנטית. בעבודתו זו השתמש בטכניקות פתרון בעיות חדשות.

ב-1963 ביחד עם וולטר פייט, הוכיח כי החבורות הפשוטות הסופיות והלא-אבליות הן מסדר זוגי בהוכחה בת 250 עמודים. משפט זה נחשב לאחד המשפטים החשובים במאה ה-20, והוא היווה את הבסיס לפרויקט המתמטי הקולקטיבי הנרחב של מיון החבורות הפשוטות הסופיות.

החבורות הפשוטות מהוות מעין אבני בניין לחבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים הטבעיים. באמצעות משפט המיון, אפשר לבדוק תכונות של חבורות פשוטות על ידי בדיקת כל המקרים.

תומפסון עסק במיון החבורות הפשוטות הסופיות, שבהן לכל תת-חבורה פתירה יש מנרמל פתיר. בנוסף הציג את חבורת תומפסון Th, אחת מ-26 החבורות הספורדיות.

תומפסון חקר את הבעיה של בניית חבורות גלואה מעל שדות מספרים (במיוחד רציונליים). הוא מצא קריטריון לחבורה סופית להיות חבורת גלואה, דבר שבפרט מראה שחבורת המפלצת היא חבורת גלואה.

וולטר פייט המנוח, איתו תומפסון הוכיח את משפט פייט-תומפסון, אמר עליו: "הוא מתמטיקאי שלומד בעיות חשובות ולא נותן לקשיים להרתיעו. הוא לעיתים מתגבר על קשיים כאלה בהצגת רעיונות חדשים בעלי השפעה אדירה על פיתוחים עתידיים".

## פרסים ואותות כבוד
בין הפרסים שזכה בהם נמנים:
* פרס קול (1965)
* מדליית פילדס (1970)
* חברות בחברה המלכותית (1979)
* פרס בריק (1982)
* מדליית סילבסטר (1985)
* פרס וולף (1992)
* פרס פואנקרה (1992)
* המדליה הלאומית למדעים (2000)
* פרס אבל (2008)
* מדליית דה מורגן (2013)

בשנת 2013 ערכה אוניברסיטת קיימברידג' כינוס לכבודו, לרגל מלאת לו שמונים שנה.

## לקריאה נוספת
* A short Introduction to Group Theory, באתר פרס אבל (באנגלית)
* אליהו לוי- על הזוכים בפרס וולף למתמטיקה 1992 (מתוך "מאמרים במתמטיקה", עמודים 4–6)

## קישורים חיצוניים

* טקס הענקת פרס אבל וריאיון עם ג'ון ג. תומפסון וז'ק טיטס (סרטון)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס אבל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס בריק
קטגוריה:זוכי פרס קול
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
אלבר קלוד

**אלבר קלוד** (בצרפתית: **Albert Claude**; 24 באוגוסט 1899 – 22 במאי 1983) היה דוקטור לרפואה וחוקר תאים בלגי-אמריקאי. קלוד זכה בשנת 1974 ביחד עם כריסטיאן דה דוב וג'ורג'ה אמיל פאלאדה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוייהם המתייחסים לתפקיד ולמבנה הארגוני של המרכיבים בתא בעזרת פיתוח השיטות העיקריות של הפרדה וניתוח מרכיבים של תאים חיים.

## ראשית חייו
אלבר קלוד נולד בלונגלייה שבבלגיה. הוא היה הילד הצעיר לאביו פלורנטין ז'וסף קלוד ולאימו מרי-גלדיס ואטריקואן. כשהיה בן שבע אימו נפטרה מסרטן השד והמשפחה שהייתה בקשיים כלכליים עברה לעיר אטוס (Athus), עיר משגשגת בייצור פלדה. כשהיה בן 12, קלוד עזב את בית הספר והלך לעבוד במפעל פלדה, דבר שהיה נפוץ באותה התקופה. שנה לאחר מכן, התבקש ללכת לעזור לדודו אשר סבל מדימום מוחי. הרופא שבא לבקר לעיתים קרובות הרשים את קלוד הצעיר בידע הרחב שלו והטביע בקלוד את חלומו להיות רופא.

ב-1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, שירת במודיעין הבריטי ובמהלך שירותו נאסר ועונה במחנות הגרמנים. לאחר ששוחרר קיבל את מדליית בעלות הברית.

אף על פי שלא היה בעל תעודת סיום בית ספר תיכון, ב-1922 התקבל לאוניברסיטת לייז' (Liege) במסלול מיוחד ליוצאי צבא. כשש שנים לאחר מכן, סיים קלוד את התואר הרפואי שלו והדיסרטציה שכתב זיכתה אותו במלגה מהממשלה במכון לסרטן בברלין וכך את החורף שבין 1928–1929 עבד במעבדה של פרופסור אלברט פישר בחקר תרביות של רקמות. בקיץ של 1929 הצטרף לאוניברסיטת רוקפלר ונשאר בקשר עם המוסד בכל המשך חייו.

קלוד התחתן והתגרש מג'וליה גילדר והם הולידו ילדה בשם פיליפה, שבמשך השנים הפכה לחוקרת מוח.

## עבודתו המדעית והישגים
לפני עבודתו של קלוד היו שתי אפשרויות ללקיחת דגימה מתאים: הראשונה, לכתוש את התאים והשנייה להשתמש במיקרוטום, מכשיר לחיתוך רקמות. אמנם בשתי השיטות הללו לא ניתן להפיק תמונה מלאה של הסידור התוך-תאי ברזולוציה של מיקרוסקופ אלקטרונים. לכן הניחו כי פנים התא הוא מסה כאוטית של חומר ולא הייתה תמונה ברורה של פנים התא, היה כמעט בלתי אפשרי לעסוק בחקר התאים,

קלוד אשר הבין את חשיבות הפענוח פנים התא, בנה מכשיר שבעזרת צנטריפוגה (centrifugation) הצליח לשבור ולטוות תאים נגועים כדי לבודד את הגורמים שלהם. בעזרת שיטה זאת גילה את המבנה התוך תאי ואת תפקידי האברונים שבו. על גילויים אלה זכה קלוד ב-1974 בפרס נובל לרפואה או פיזיולוגיה ביחד עם שותפיו כריסטיאן דה דוב וג'ורג'ה אמיל פאלאדה. בין השנים 1949 עד 1970 עבד כמנהל במרכז הרפואי ולמחקר אונקולוגי על שם ז'ול בורדה בבריסל. שנתיים לאחר שסיים תפקיד זה התמנה למנהל של המעבדה לחקר ביולוגיה תאית ואונקולוגיה באוניברסיטה הקתולית בלונדון.

## קישורים חיצוניים

* ציטוטים של אלבר קלוד
* Albert Claude and the beginnings of modern cell biology- כתבה בצרפתית שכתב דה דוב
* פרופיל באוניברסיטת רוקפלר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל בלגים
קטגוריה:מדענים בלגים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:מהגרים מבלגיה לארצות הברית
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1898
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1983
ג'יימס ג. ארתור

**ג'יימס גרג ארתור** (אנגלית: **James Greig Arthur**; 18 במאי 1944) הוא מתמטיקאי קנדי העובד על אנליזה הרמונית, ונשיא לשעבר של האגודה האמריקאית למתמטיקה. 

הוא פרופסור במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת טורונטו.

## חייו
ארתור נולד בהמילטון שבקנדה. את תוארו הראשון קיבל בשנת 1966 באוניברסיטת טורונטו. את התואר השני קיבל ב-1967, גם הוא מאוניברסיטת טורונטו. את הדוקטורט קיבל ב-1970 באוניברסיטת ייל, החל משנה זו עבד שם במשך שש שנים. המנחה שלו היה פרופסור רוברט לנגלנדס. ב-1976 הוא הצטרף לפקולטה של אוניברסיטת דיוק, והחל משנת 1978 הוא פרופסור באוניברסיטת טורונטו. בין השנים 1976 ו-2002 הוא הרצה במכון למחקר מתקדם ארבע פעמים. נכון להיום לארתור יש שבעה תלמידים.

## עבודתו
פרופסור ג'יימס ארתור פרסם כ-56 מאמרי מחקר, יותר מ-2000 עמודים בכתבי עת מתמטיים. בנוסף למחקר ארתור גם מרצה במגוון מוסדות אקדמיים. הוא נודע בעיקר בזכות פיתוח נוסחת העיקבה לחבורות רדוקטיביות. זהו השיג חשוב לעין שיעור אשר מכליל את נוסחת העיקבה של סלברג לחבורה SLׂ(2) משנת 1956. בעבודתו הציג ארתור כלים מרכזיים רבים באנליזה הרמונית לא קומוטטיבית על חבורות רדוקטיביות כלליות. בהסתמכו על עבודותיהם של לנגלנדס, שלסטד, קוטביץ, וולדספורג'ה ואחרים, ארתור השיג את נוסחת העיקבה בצורתה היציבה. 

ארתור היה הקנדי הראשון שזכה במדליית הזהב של קנדה למדע והנדסה , והקנדי השני שזכה בפרס וולף למתמטיקה. הראשון היה המנחה שלו, פרופסור רוברט לנגלנדס. 

## פרסים
* פרס ג'ון ל. סינג' (1987) 
* חבר בחברה המלכותית (1992)
* (CRM prize-Fields-PIMS (1997
* מדליית הנרי מרשל טורי (1997)
* גרהרד הרצברג מדליית הזהב הקנדית של מדעים והנדסה (1999)
* (Wilbur Cross Medal (2000 
* חבר באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים (2003)
* חבר באגודה האמריקאית למתמטיקה (2012)
* פרס וולף למתמטיקה (2015)

## לקריאה נוספת
רשימה של כל המאמרים והמחקרים שפרופסור ג'יימס ארתור פרסם

## קישורים חיצוניים

* זכייתו של ארתור בפרס וולף
* העמוד הרשמי של פרופסור ג'יימס ארתור
* הערך באנגלית
* הסבר על קבלת פרס וולף למתמטיקה באתר קרן וולף 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים קנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:קנדים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1944
רוברט לנגלנדס

**רוברט פלאן לנגלנדס** (באנגלית: **Robert Phelan Langlands**; נולד ב-6 באוקטובר 1936) הוא פרופסור אמריקאי יליד קנדה למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון. גילה את הקשר בין תורת המספרים, תורת ההצגות ותבניות אוטומורפיות. לנגלנדס זכה במספר פרסים, בהם פרס וולף (1996) פרס שאו (2007), במשותף עם ריצ'רד טיילור, ופרס אבל (2018).

## ביוגרפיה
נולד בניו וסטמינסטר בקולומביה הבריטית שבקנדה לקטלין ג'והאנה ורוברט לנגלנדס.

בית ספרו הראשון היה בית ספר קהילתי בשם "האקדמיה של סנט אן" (St. Ann’s Academy), את לימודיו היסודיים והתיכון למד בניו וסטמינסטר ובווייט רוק (White Rock), עיירה סמוכה.

ב-1956 התחתן עם שרלוט לוריין שברי (Charlotte Lorraine Cheverie) ולהם ארבעה ילדים.

את התואר הראשון והשני רכש באוניברסיטת קולומביה הבריטית בקנדה וב-1960 סיים דוקטורט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בשנים 1960–1972 היה חבר סגל באוניברסיטאות פרינסטון, ייל, ברקלי ובון. כיום פרופסור אמריטוס במכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון, במשרד בו השתמש בעבר אלברט איינשטיין.

### מחקר
גילויו הגדול של לנגלנדס היה מציאת הקשר בין תורת המספרים, תורת ההצגות ותבניות אוטומורפיות, שלושה תחומים מרכזיים במתמטיקה, שעד אז לא נמצא שום קשר ביניהם. תורת המספרים עוסקת במספרים בכלל ובמספרים ראשוניים בפרט, תורת ההצגות עוסקת בהצגת חבורות ותבניות אוטומרפיות הן חלק מניתוח הרמוני המתעסק בתנועה. 

כמו כן לנגלנדס הוא זה שהגה והציע את תוכנית לנגלנדס, אחת התוכניות הגדולות והשאפתניות ביותר במתמטיקה המודרנית.

## פרסים

## קישורים חיצוניים

* אוטוביוגרפיה של לנגלנדס באתר "פרס שאו".
* ריאיון עם רוברט לאנגלנדס.
* כתבה על רוברט לנגלנדס באתר "The star" .
* מאמר על רוברט לנגלנדס באתר קרן וולף
* Julia Mueller, On the genesis of Robert P. Langlands' conjectures and his letter to André Weil, Bull. Amer. Math. Soc., January 25, 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מתמטיקאים קנדים
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס שאו
קטגוריה:זוכי פרסי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נמרס למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס אבל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה הבריטית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
סימון ואן דר מיר

**סימון ואן דר מיר** (; 24 בנובמבר 1925, האג, הולנד – 4 במרץ 2011, ז'נבה, שווייץ) היה פיזיקאי הולנדי, אשר עבד במאיץ החלקיקים ב-CERN שבשווייץ. זכה בשנת 1984, במשותף עם קרלו רוביה, בפרס נובל לפיזיקה על גילוי בוזוני W ו-Z.

## ביוגרפיה
סימון ואן דר מיר נולד ב-1925 בעיר האג שבהולנד, בנם השלישי מתוך ארבעה של פיטר ואן דר מיר, מורה, ושל יאצקה כרונפלד. ואן דר מיר התחנך בראשית שנות ה-40 בגימנסיה של האג, ולאחר שסיים את לימודיו עבר ללימודי מדעי הרוח בגימנסיה במשך שנתיים.

ב-1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נפתחו כל האוניברסיטאות בהולנד לאחר שהיו סגורות בתקופת הכיבוש הנאצי, וואן דר מיר החל ללמוד פיזיקה טכנית באוניברסיטה של הטכנולוגיה בדלפט, ורכש תואר שני בהנדסה ב-1952. ב-1956 החל ואן דר מיר לעבוד במרכז לחקר החלקיקים CERN שבז'נבה, שם השתקע עד מותו ב-2011.

ואן דר מיר פגש את אשתו, קתרינה מ. קופמן, במהלך חופשת סקי בשווייץ ב-1966, והשניים התחתנו זמן קצר לאחר מכן. לזוג נולדו שני ילדים.

סימון ואן דר מיר נפטר ב-4 במרץ 2011 בז'נבה.

## פעילות מדעית
בתחילת דרכו של ואן דר מיר במעבדות CERN, עבודתו התמקדה בעיצוב טכני של חלקיקים יסודיים במאיץ הפרוטונים שב-CERN ובספקי הכוח שלהם. קשריו עם פיזיקאים מומחים עוררו אצל ואן דר מיר עניין בפיזיקה של החלקיקים. ב-1965 התנסה לראשונה במחקר פיזיקלי, כאשר בדק כחלק מצוות חריגות במומנט המגנטי של החלקיק מיואון. למרות חיבורו החדש למחקר האקדמי, חזר ואן דר מיר לעסוק בהיבטים טכניים בשנים 1969–1976, כאשר הפעם עבודתו התמקדה בסוגים חדשניים לאותה התקופה של ספקי כוח מגנטיים.

ב-1976, לאחר שסיים את עבודתו בתחום המגנטים החדשניים, הצטרף ואן דר מיר לצוות חוקרים, ויחד איתם שכלל את תהליך הקירור של ספקי הכוח והפך אותו למהיר יותר מבעבר. ואן דר מיר המציא לשם כך טכניקה לקירור סטוכסטי (טכניקת קירור הנעשה באמצעות אלומה של אנטי-פרוטונים) בה השתמשו הפיזיקאים במאיצי החלקיקים מאז.

הטכניקה שפיתח של ואן דר מיר תרמה לשכלול מאיץ החלקיקים, והובילה לגילוי המשמעותי ביותר שלו: הצפייה הראשונה בבוזוני Z ו-W. בוזונים אלו הם חלקיקים יסודיים, אשר נושאים את הכוח הגרעיני החלש, אחד מארבעת כוחות היסוד של הטבע. החל מ-1982 ביצע ואן דר מיר, במשותף עם הפיזיקאי קרלו רוביה, סדרת ניסויים במאיץ החלקיקים של CERN, אשר מטרתם הייתה לגלות חלקיקים אלו. בתחילת שנת 1983 הצליחו ואן דר מיר ורוביה לצפות, לראשונה בהיסטוריה, בבוזון W, ומספר חודשים מאוחר יותר השניים הצליחו לצפות לראשונה גם בבוזון Z. תגלית זו הייתה אישוש נוסף למודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, לפיו כוחות היסוד של פיזיקת החלקיקים מועברים ממקום למקום על ידי בוזונים. הודות לגילוי בוזוני Z ו-W, זכה ואן דר מיר במשותף עם רוביה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1984.

לאחר זכייתו בפרס נובל המשיך ואן דר מיר לעבוד ב-CERN עד שיצא לגמלאות ב-1990.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1925
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
קוניהיקו קודאירה

**קוניהיקו קודאירה** (ביפנית: **小平 邦彦**; 16 במרץ 1915 - 26 ביולי 1997) היה מתמטיקאי יפני. זכה במדליית פילדס בשנת 1954 על תרומתו בתחום הגאומטריה אלגברית ועל אנליזה מרוכבת.

## ביוגרפיה
קוניהיקו נולד בשנת 1915 בטוקיו. אביו, גונ-איצ'י קודאירה (1884–1976), היה דמות מפתח במשרד החקלאות בשנות השלושים ובין השנים 1938–1939 כיהן כסגן שר החקלאות. עם פרישתו ממשרד החקלאות, הוא נבחר לדיאט של יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. אמו, איצ'י קודאירה (1894–1993), הייתה בתו של המחנך והפוליטיקאי קיוג'י קנאי. אחיו הצעיר של קודאירה, נובוהיקו (1919-), הוא יועץ טכנולוגי מדעי בתחום המטאורולוגיה. קודאירה למד באוניברסיטת טוקיו, קיבל תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1938, ותואר ראשון בפיזיקה בשנת 1941. באפריל 1949, הוא קיבל תואר שלישי במתמטיקה בהנחייתו של שוקיצ'י איינגה. במאי 1943, נשא קודאירה את סאיקו איינגה לאישה, ונולדו להם שלושה ילדים.

בשנת 1949 קיבל קודאירה הזמנה מהרמן וייל להצטרף כעמית למכון למחקר מתקדם בפרינסטון ניו ג'רזי, שם נשאר עד 1961. לאחר שורת מינויים באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ואוניברסיטת סטנפורד, חזר קודאירה לאוניברסיטת טוקיו בשנת 1967. בין השנים 1971–1973 כיהן קודאירה כדקאן האוניברסיטה. בשנות חייו המאוחרות גילה קודאירה עניין בהוראת המתמטיקה, ולימד באוניברסיטת גקושואין עד פרישתו לגמלאות בשנת 1985. בזמן זה כתב סדרת ספרי לימוד במתמטיקה לבתי ספר תיכון אשר תורגמו לאנגלית. הוא נפטר בעיר קופו ב-26 ביולי 1997, בגיל 82.

#### מוזיקה
קודאירה היה פסנתרן למשך כל חייו, אך לקראת מותו התחרש, וזה פגע בו מאוד.

## מחקריו
קודאירה ערך מחקרים רבים בנושא אינטגרלים הרמוניים ופיתח את תיאורית היריעות המרוכבות, שהשפיעה רבות על עולם הגאומטריה האלגברית ואנליזה מרוכבת. הוא חקר יריעות רימניות ויריעות קלריות, ובתחום זה הגיעה קודאירה להישגים חשובים ביותר. עליהם זכה במדליית פילדס. במשך שנים רבות הוא שיתף פעולה עם מתמטיקאי אמריקאי, דונלד קלייטון ספנסר, ויחד פיתחו תאוריה על דפורמציה של יריעות מרוכבות. קודאירה אחראי להוכחה של משפט רימן-רוך עבור פונקציות רבות משתנים.

### פרסים ומדליות
במהלך השנים זכה קודאירה בפרסים רבים:
*מדליית פילדס (1954)
*פרס אקדמיית יפן (1957)
*פרס מסדר התרבות (1957)
*פרס וולף (1985)

קודאירה נבחר כחבר האקדמיה הלאומית של יפן (1965), וחבר כבוד בחברה למתמטיקה של לונדון (1979).

## קישורים חיצוניים

* אתר פרס וולף
* מאמר הנכתב על ידי Friedrich Hirzebruch, המתאר את מחקריו של קודאירה בפירוט
* מאמר הנכתב על ידי Donald C. Spencer, חברו הטוב של קודאירה, המתאר את חייו בקצרה.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס
קטגוריה:מתמטיקאים יפנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:סגל המכון למחקר מתקדם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1915
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1997
אוגוסטינר

[ממוזער|[לוגו המבשלה]]
**מבשלת אַוּגוסטינר** () היא מבשלת בירה גרמנית-בווארית.

## היסטוריה
אוגוסטינר ממוקמת במינכן, בירת בוואריה, והיא מבשלת הבירה העתיקה ביותר שמייצרת את המותג שלה ברציפות מאז הקמתה, והמבשלה העצמאית הוותיקה ביותר במינכן. היא הוקמה בתוך המנזר האוגוסטיני (הוקם ב-1294) במינכן, כבר בשנת 1328. במבשלה מיוצר המותג **אוגוסטינר** ברציפות מאז הקמתה.

בשנת 1803 הלאימה הממשלה את המבשלה, ואחר כך היא עברה לידיים פרטיות. המבשלה מתהדרת בכך שהיא מותג הבירה האחרון בבוואריה שעדיין לא נרכש בידי תאגידים בינלאומיים. שוקדים למתג אותה כבירה ותיקה ומבוססת, על ידי הקפדה על מראה מיושן של הבקבוקים והתוויות.

אוגוסטינר היא אחת משש המבשלות היחידות המורשות להגיש בירה בפסטיבל הבירה המסורתי "אוקטוברפסט".

## גלריה

Bierlaster von Augustiner-Bräu in München, 2013.jpg
Augustiner Weissbier.jpg
2013 Augustiner Bräu Enamel.jpg
2013 Augustiner Weissbier Munich pub.jpg
Drink augustiner beergarden.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוואריה: מבשלות בירה
קטגוריה:אוגוסטינים
גרהרד דומק

**גרהרד יוהאנס פול דומק** (; 30 באוקטובר 1885 – 24 באפריל 1964) היה כימאי ורופא גרמני, שעסק בעיקר בתחום הפתולוגיה והבקטריולוגיה.
דומק זכה בשנת 1939 בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על גילוי האנטיביוטיקה סולפונאמיד פרונטוסיל (sulphonamide Prontosil), שהייתה התרופה היעילה הראשונה נגד זיהומים חיידקיים.

## קורות חיים
גרהרד דומק נולד בשנת 1885 בעיר לגוב שבגרמניה. אביו היה איש חינוך ואמו הייתה עקרת בית ועסקה בחקלאות. עד גיל 14 למד דומק בבית הספר שאביו ניהל בעיר זומרפלד (כיום , בפולין). כאשר היה בן 14, עבר לבית ספר אחר בשלזיה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1914, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קיל, אולם לימודיו נקטעו באמצע בשל התגייסותו לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בדצמבר של אותה השנה, נפצע דומק בשדה הקרב. לאחר שטופל והבריא, המשיך להתנדב כחובש עד לסיום המלחמה. בשנת 1918 חזר לאוניברסיטה והשלים את לימודי הרפואה לאחר שלוש שנים.

בשנת 1923 החל לעבוד במעבדות המחקר במכון הפתולוגי של אוניברסיטת גרייפסוואלד. בהמשך שימש גם למרצה בתחום הפתולוגיה באוניברסיטה זו. ב-1925 עבר ללמד סטודנטים באוניברסיטת מינסטר. נוסף על כך, באותה השנה הוא נישא לגרטרוד סטריבה. לשניים נולדו שלושה בנים ובת אחת. על אף שדומק אהב ללמד ונהנה מכך, בין השנים 1927–1929 הוא החליט לקחת הפסקה לצורך מחקר במעבדות של חברת באייר (Bayer), אשר מימנה מכון מחקר חדש לפתולוגיה ובקטריולוגיה ומינתה את דומק למנהלו.

## מחקר
במעבדות בייר עסק דומק בחקר זיהומים הנגרמים על ידי חיידקים. הוא בדק את השפעתם של חומרים העשויים צבעים מסונתזים על חיידקים במבחנה. בשנת 1932 גילה שקיים חומר כימי אדום היכול לרפא זיהומים חיידקיים. תחילה הוא ניסה את החומר על עכברים, ומצא כי החומר, שלו ניתן השם
סולפונאמיד פרונטוסיל, מצליח לטפל בעכברים הנגועים בחיידק הסטרפטוקוק, גם אם מצבם קשה. גרהרד לא חשב שהפרונטוסיל יעבוד גם על גוף האדם, אך כאשר בתו חלתה בסטרפטוקוק והייתה במצב אנוש, הוא טפל בה עם החומר. כעבור מספר ימים, בתו נרפאה לגמרי מהמחלה.

בזכות הגילוי, מדענים רבים החלו לעסוק בתחום התרופות האנטי-בקטריאליות. אמנם כעבור כמה שנים הוחלף השימוש בפרונטוסיל בתרופה אחרת, הפניצילין, אך דומק היה הראשון שגילה תרופה יעילה לטיפול בזיהומים חיידקיים. מלבד מחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק דומק בפיתוח טיפולים כימותרפיים נגד מחלת הסרטן. דומק עסק במחקר במשך שנים רבות, עד שנפטר בשנת 1964 כתוצאה מניוון בליבו.

## פרסים והישגים
גילוי האנטיביוטיקה פרונטוסיל זיכה את גרהרד דומק בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה בשנת 1939, אך הוא לא הוענק לו באותה השנה עקב התנגדות המשטר הנאצי בגרמניה לקבלת פרסי נובל בקרב מדענים גרמניים. רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה קיבל את הפרס, אך לא את המענק הכספי שהיה אמור לקבל, עקב הזמן שחלף. כמו כן, דומק קיבל גם אותות כבוד מאוניברסיטאות שונות כמו בולוניה, מינסטר, קורדובה, לימה, בואנוס איירס, פרנקפורט וגיסן. בשנת 1941, זכה לאות כבוד מצד החברה המלכותית האנגלית למדע.

## לקריאה נוספת
* **"Chemotherapie Der Tuberkulose Mit Den** **Thiosemikarbazonen"** מאת גרהרד דומק (הוצאת Georg Thieme Verlag, ינואר 1950)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:בקטריולוגים גרמנים
קטגוריה:פתולוגים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיל
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1964
ריקרדו ג'אקוני

**ריקרדו אנתוניו ג'אקוני** (באיטלקית: **Riccardo Giacconi**; 6 באוקטובר 1931 - 9 בדצמבר 2018) היה פיזיקאי איטלקי. הוביל את המחקרים של קרינת X לתקופה ארוכה. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002 יחד עם ריימונד דייוויס ג'וניור ומסטושי קושיבה.

## קורות חיים
### ילדותו
ג'אקוני נולד בג'נובה שאיטליה ואת ילדותו עבר במילאנו. אמו של ג'אקוני הייתה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית ספר תיכון וכן מחברת ספרי לימוד בגאומטריה, ואביו היה בעלים של עסק קטן. הוריו נפרדו כשהיה בן שמונה.

חינוכו המוקדם לא היה שגרתי. תחילה היה בגן-ילדים גרמני. כיתה א' בבית ספר צבאי. לאחר מכן למד בג'נובה ובמילאנו לסירוגין כשהוא גם נשאר כיתה וגרם לבעיות משמעת. בזמן מלחמת העולם השנייה היה נער צעיר. לאחר הפצצת מילאנו ב-1942 הוא עבר לגור עם דודתו בקרמונה, שם הייתה לו גישה לספריה גדולה שכללה גם ספרות קלאסית וג'אקוני בילה בה זמן רב והרבה לקרוא. שם עשה את התקדמותו הגדולה בלימודים, ב-1944 שב למילאנו ובשנתו האחרונה בתיכון קפץ כיתה, היישר לאוניברסיטת מילאנו, בה סיים תואר דוקטור בפיזיקה בתוך 4 שנים.

### לימודים ומחקרים
ג'אקוני התחיל את עבודתו בקרניים הקוסמיות של קרינת X כעבור עשור מגלוי קרינת X מהשמש. הוא הדריך מספר תצפיות והשגחה של המידע שהוביל לגלוי קרניים קוסמיות של קרינת X מחוץ למערכת השמש, כולל כוכב Scorpius X-1 ו-Crab Nebula סופרנובה.

ההישגים שלו עוררו עניין אצל מדענים אחרים שבתחילת דרכם באסטרונומית קרינת X. לתקופה ארוכה מחקריו של ג'אקוני עודדו משמעות של לוויין Uhuru שקולט קרינת X ונע סביב כדור הארץ כדי להגן על השמיים, הלוויין ההוא שוגר בשנת 1970. באותה שנה (1970) הוא בנה הטלסקופ הראשון בעל ההגדרה הגבוה של קרינת X, בשם טלסקופ החלל איינשטיין ושוגר ב-1978. הטלסקופ בדק את אטמוספירת הכוכבים, שאריות של סופרנובות וגילה מקורות של קרינת X בגלקסיות אחרות.

בשנת 1981 ריקרדו ג'אקוני קבל את מדליית ברוס, וב-1999 שוגר טלסקופ החלל צ'נדרה שהיה ועד עכשיו הוא המכשיר החזק והיעיל ביותר, וג'אקוני הוא המדען שהציע אותו ב-1976.

## זכייה בפרס נובל
ג'אקוני זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2002. הפרס הוענק לו "על תרומתו החשובה לאסטרופיזיקה, שהביאה לגילוי מקורות קרני הרנטגן הקוסמיים". הוא קיבל מחצית מהפרס, וריימונד דייוויס ומסטושי קושיבה קיבלו רבע מהפרס הכספי כל אחד, על תגליותיהם בתחום אסטרונומיית ניוטרינו.

נפטר בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית ב-9 בדצמבר 2018.

## פרסים אחרים
* 1966 - Helen B. Warner Prize for Astronomy
* 1981 - Heineman Prize
* 1981 - מדליית ברוס
* 1981 - Henry Norris Russell Lectureship
* 1982 - Gold Medal of the Royal Astronomical Society
* 1987 - פרס וולף בפיזיקה
* 2002 - פרס נובל בפיזיקה
* 2003 - המדליה הלאומית למדעים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פיזיקאים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס נובל איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לפיזיקה
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:זוכי מדליית אליוט קרסון
קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:אסטרופיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס דני היינמן לאסטרופיזיקה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1931
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018