ליסדקסאמפטמין

**ליסדקסאמפטמין** (באנגלית: **lisdexamfetamine**) תרופה המשווקת בשמות שונים והנפוץ שבהם **ויואנס** (באנגלית: **Vyvanse**).

התרופה קיבלה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי ב-2007 לטיפול בהפרעות קשב וריכוז (ADHD). מאז היא שווקה גם במספר מדינות באירופה. היא קיבלה את אישור משרד הבריאות הישראלי בשנת 2015. התרופה נלקחת דרך הפה, ומיועדת לטיפול בילדים, בני נוער ומבוגרים.

אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 2007, ובאיחוד האירופי בשנת 2012. בשנת 2021 נרשמו יותר מ-9 מיליון מרשמים בארצות הברית, והגיעה למקום ה-69 ברשימת התרופות במרשם השכיחות בשימוש. רשומה כחומר מבוקר מסוג B בבריטניה וחומר מבוקר של Schedule II בארצות הברית.

בארצות הברית התרופה רשומה גם לטיפול בהפרעת אכילה התקפית (אנגלית: Binge Eating Disorder).

תרופה השייכת למשפחת האמפטמינים, ופועלת כממריצה של מערכת העצבים המרכזית.

ליסדקסאמפטמין מורכבת משתי מולקולות הקשורות ביניהן בקשר אמידי, מולקולה אחת היא החומר הפעיל של התרופה דקסאמפטמין (האננטיומר הפעיל של אמפטמין, נקרא גם d-amphetamine ו-dextro-amphetamine) ומולקולה נוספת של חומצת האמינו, ליזין. התרופה נספגת דרך מערכת העיכול ובדם עוברת פירוק (הידרוליזה) ומתפרקת לחומצת האמינו ליזין (חומר שאיננו פעיל) ולחומר הפעיל דקסטרואמפטמין. ליסדקסאמפטמין היא קדם-תרופה - כלומר תרופה שאין לה אפקט פרמקולוגי, ובגוף מתפרקת ומשתחרר החומר הפעיל של התרופה.

## מנגנון הפעולה

התרופה ליסדקסאמפטמין עוברת פירוק בגוף לדקסטרואמפטמין, שהוא החומר הפעיל בתרופה, וליזין. דקסטרואמפטמין, בדומה למתיל פנידאט ולדקסמתילפנידט, מגרה את מערכת העצבים. התרופה מונעת את הספיגה בחזרה של דופמין ונוראדרנלין ומעלה את ריכוזם בתיווך העצבי. בנוסף דקסטרואמפטמין משחררת יותר דופמין במנגנון ישיר על העצב, השפעה שכנראה מסבירה את יעילות האמפטמינים בטיפול בהפרעות קשב..

התרופה נספגת באופן מלא במערכת העיכול, דבר המהווה יתרון מבחינה פרמקוקינטית. היא מתפרקת במחזור הדם באופן הדרגתי, כך שהחומר הפעיל משתחרר בצורה הדרגתית לאורך היום ונמנעות התנודות ברמת התרופה בדם וכך גם נמנעות תנודות בתסמיני ה־ADHD במשך שעות היום. הדבר מהווה יתרון גדול בשביל אנשים הסובלים מהתמכרויות ושימוש לרעה, מכיוון שאי אפשר לסנתז את הליסדקסאמפטמין בעצמו והתרופה פועלת באמצעות מנגנון של קדם תרופה. משך ההשפעה הממושך יחסית של התרופה (כ־12 שעות) מייתר צורך בתכשיר בשחרור מושהה.

## שימושים רפואיים

השימושים העיקריים בליסדקסאמפטמין הוא בטיפול בהפרעות קשב וריכוז ובהפרעת אכילה התקפית.

### הפרעת קשב
ליסדקסאמפטמין בהיותה "קדם תרופה"  היא ייחודית בין החומרים המעוררים (הסטימולנטים). היא נבדקה ונמצאה בטוחה ונסבלת היטב בקרב ילדים מעל גיל 6, מתבגרים ומבוגרים. השפעת התרופה מתחילה באופן הדרגתי, היא פועלת עד 13 שעות. הדרגתיות השחרור וטווח הזמן הארוך עשויים להפחית תסמינים של "ריבאונד".

יעילות הליסדקסאמפטמין בטיפול בהפרעות קשב וריכוז הוכחה בניסויים מבוקרי-פלצבו. הוכח שיש שיפור בביצועים בסביבות עבודה ולימודים מדומות. התרופה הועילה גם למטופלים שזו הייתה התרופה הראשונה מקבוצת המעוררים שנחשפו אליה וגם כאלה שנחשפו לתרופות אחרות. היה שיפור גם בביטוי הרגשי והתפקודים הניהוליים של מטופלים עם הפרעת קשב וריכוז.

נבדקים במחקרים על ליסדקסאמפטמין דיווחו על ציונים נמוכים במדדי "חיבוב התרופה", שהוא מדד לרצון לחזור ולהשתמש בתרופה ולפוטנציאל ההתמכרות שלה. המסקנה הייתה שכנראה לליסדקסאמפטמין יש פוטנציאל נמוך יותר לשימוש לרעה .

### הפרעת אכילה התקפית
ליסדקסאמפטמין אושרה ב-2015 על ידי מנהל התרופות והמזון האמריקאי לטיפול בהפרעת אכילה התקפית (אנגלית: Binge Eating Disorder - BED), עד כה היא התרופה היחידה שאושרה לטיפול בהפרעה. מדובר בטיפול בהפרעה בדרגה בינונית עד חמורה במטופלים מבוגרים. הטיפול בדרך כלל יעיל בהפחתת תסמיני ההפרעה, אך הוא מלווה במספר תופעות לוואי לא רצויות. מחקר שנערך לגבי ההפרעה לטווח ארוך מצא שליסדקסאמפטמין מוריד את הסיכון לחזרת ההפרעה.

ממחקרים קליניים שכללו מטופלים שסובלים מהפרעת אכילה התקפית בדרגה בינונית עד חמורה ליסדקסאמפטמין נסבלה היטב. פרופיל סבילות היה דומה לזה שנצפה בקרב מטופלי ADHD שקבלו ליסדקסאמפטמין. מרבית תופעות הלוואי שהופיעו במהלך הטיפול היו בעצימות קלה או בינונית. תופעות הלוואי הנפוצות ביותר כללו: יובש בפה, כאבי ראש ונדודי שינה. תופעות אלו הובילו לעיתים רחוקות להפסקת הטיפול.

מחקרים קליניים שכללו מטופלים עם הפרעת אכילה התקפית מצאו שהתרופה מפחיתה את תסמיני ההפרעה ומאזנת את משקל הגוף של המטופלים. קיימות ראיות עקביות ממחקרים פרה-קליניים לכך שטיפול בליסדקסאמפטמין מפחית את צריכת המזון. בניסיונות שנעשו במכרסמים לא היו ראיות עקביות לכך שהתרופה מובילה להפחתה התעדוף של צריכת מזון טעים (אנגלית: palatable food).

הראיות לגבי מנגנון הפעולה מוגבלות יותר, ומצביעות על כך שליסדקסאמפטמין עשוי להפחית אכילה התקפית באמצעות שילוב של השפעות על מנגנון תיאבון/שובע, השפעה על תחושת תגמול ותהליכים קוגניטיביים. כשהאחרונים כוללים קשב ואימפולסיביות מול עכבה. כל אלו מתווכים על ידי מנגנונים קטכולאמינרגיים וסרוטונינרגיים במוח.

### נרקולפסיה
כשימוש מחוץ לתווית ליסדקסאפטמין ניתן כטיפול לנרקולפסיה במהלך היום. חמישה חולים הסובלים מנרקולפסיה קיבלו ליסדקסאמפטמין, במינונים שונים ולתקופות זמן שונות, לצורך טיפול בישנוניות יתר בשעות היום ובקרת משקל.

כמו מתילפנידאט (אנגלית: Methylphenidate) האמפטמינים הם בחירה שנייה לטיפול בנרקולפסיה בגלל שתופעות הלוואי שלהם יכולות להיות בעייתיות. האמפטמינים שנרשמים בתכיפות הגבוהה ביותר כנגד נרקולפסיה הם: דקסטרואמפטמין (אנגלית: Dextroamphetamine), דקסטרואמפטמין-אמפטמין (אנגלית: dextroamphetamine-amphetamine), וליסדקסאמפטמין.

### דיכאון עמיד
הנחיות הטיפול של איגוד הפסיכיאטריה האמריקאי (אנגלית: American Psychiatric Association - APA) מציינות פסיכוסטימולנטים (תרופות מעוררות) כאפשרות להגברת (אנגלית: augmentation) טיפול אחר במקרים של דיכאון עמיד. הספרות המקצועית מצביעה על כך שלפסיכוסטימולנטים עשוי להיות תפקיד בניהול של דיכאון עמיד לטיפול.

סקירה שכללה 37 ניסויים אקראיים מבוקרים העריכה את השימוש בתרופות דקסאמפטמין, ליסדקסאמפטמין, מתילפנידאט ומודאפיניל לטיפול בדיכאון עמיד. המסקנה הייתה שכל הפסיכו-סטימולנטים הביאו לשיפור כללי בדיכאון. לגבי הבחירה של תרופה מסוימת מהקבוצה ההכוונה הייתה מוגבלת.

### טיפול בילדים
מחקרים שבוצעו עד כה לא הראו בעיות ספציפיות בילדים המגבילות את השימוש בליסדקסאמפטמין לטיפול ב-ADHD בילדים בני 6 ומעלה. לגבי ילדים מתחת לגיל 6 הבטיחות והיעילות של התרופה 6 טרם הוכחו. לא בוצעו מחקרים מספיקים לגבי השפעת התרופה על ילדים הסובלים מ-ADHD מתחת לגיל 6. ילדים נוטים יותר לחוות תופעות לוואי בלתי רצויות כמו: ירידה במשקל או עיכוב בצמיחה. בשלב זה השימוש בילדים מתחת לגיל 6 אינו מומלץ.

לגבי טיפול בילדי ונוער בליסדקסאמפטמין בהפרעת אכילה התקפית לא בוצעו מחקרים מספקים. לכן לגבי הבטיחות והיעילות של התרופה למטרה זו דורשת מחקר נוסף.

### טיפול בקשישים
מחקרים שבוצעו עד כה לא הצביעו על בעיות המיוחדות לקשישים שיגבילו את מתן הליסדקסאמפטמין בגיל המבוגר. באוכלוסייה זו יש מטופלים הסובלים מבעיות לב, במקרה כזה מומלץ לנקוט בזהירות ולדאוג להתאמת המינון.

### טיפול בהיריון
אין די נתונים זמינים לגבי שימוש בליסדקסאמפטמין בנשים הרות כדי לקבוע את מידת הסיכון הקשורה לתרופה בכל הנוגע למומים מולדים משמעותיים או להפלות. יש נתונים לגבי נשים עם תלות באמפטמינים אחרים מאותה קבוצת תרופות לגבי תוצאות היריון שליליות. התוצאות כוללות: לידה מוקדמת ומשקל לידה נמוך. אמפטמינים ובכללם ליסדקסאמטמין גורמים לכיווץ כלי דם (אנגלית: Vasoconstriction)  וכך עלולים להפחית את זרימת הדם לשיליה (אנגלית: Placental perfusion).

### הנקה
אין מחקרים מספקים לקביעת הסיכון לתינוק בעת שימוש בתרופה זו במהלך הנקה. יש לשקול את היתרונות הפוטנציאליים מול הסיכונים הפוטנציאליים לפני נטילת תרופה זו בזמן הנקה.

### טיפול בחיות
תרופות מעוררות וביניהן ליסדקסאמפטמין מהוות סכנה משמעותית להרעלה לחיות מחמד. הרגישות של כלבים וחתולים לחומרים אלו גבוהה משמעותית מזו של בני אדם. יש להם מסלולים מטבוליים והרכבי קולטנים (רצפטורים) שונים. מינונים קטנים שהם טיפוליים עבור בני אדם יכולים לגרום לתסמיני הרעלה חמורים בבעלי חיים. תרופות בשחרור מושהה, המאופיינים בשחרור איטי של התרופה, מסוכנים במיוחד, שכן השפעתן הרעילה יכולה להיות לפרק זמן ממושך.

## זמינות התרופה
ליסדקסאמפטמין זמין כמלח ליסדקסאמפטמין דימסילאט (אנגלית: Lisdexamfetamine dimesylate) ככמוסות לבליעה או טבליות לעיסה. הכמוסות זמינות במינונים: 10, 20, 30, 40, 50, 60 ו-70 מ"ג. טבליות הלעיסה זמינות במינונים: 10, 20, 30, 40, 50 ו-60 מ"ג. כמויות אלה של ליסדקסאמפטמין דיסמסילאט שוות ערך לכמויות של ליסדקסאמפטמין בהתאמה: 5.8, 11.6, 17.3, 23.1, 28.9, 34.7 ו-40.5 מ"ג. מינון של 50 מ"ג של ליסדקסמפטמין דימסילאט שווה בקירוב למינון של 20 מ"ג של דקסטרואמפטמין סולפט או ל-15 מ"ג בסיס חופשי של דקסטרואמפטמין, במונחים של כמות הדקסטרואמפטמין הכלול. ניתן לבלוע כמוסות ליסדקסמפטמין בשלמותן, או לפתוח אותן ולערבב במים, יוגורט או רסק תפוחים ולצרוך אותן בצורה זו.

## התוויות נגד
כמו שאר תרופות הממריצות ליסדקסאמפטמין אסורה:
* לחולים עם רגישות יתר למוצרי אמפטמין או לכל אחד מהמרכיבים הלא פעילים של הפורמולה.
* לחולים שהשתמשו במעכב מונואמין אוקסידאז (MAOI) במהלך 14 הימים האחרונים.
* אנשים עם מחלות לב.

השימוש בליסדקסאמפטמין מוגבלת וראויה לבדיקה מעמיקה לאנשים עם היסטוריה:
* שימוש בסמים
* אי שקט או חרדה חמורים
* גלאוקומה
* פעילות יתר של בלוטת התריס
* יתר לחץ דם חמור וקצב לב מוגבר

הצהרת קונצנזוס אירופית על ADHD של מבוגרים ציינה כי אין החמרה בשימוש בחומרים ממריצים למבוגרים עם הפרעת קשב וריכוז שמשתמשים בחומרים נלווים ואין להימנע מלתת אותם לאנשים אלו. ההצהרה מציינת כי יש להימנע ממריצים לשחרור מיידי לאנשים עם הפרעות קשב וריכוז ובהפרעות שימוש לרעה בסמים וכי יש להעדיף חומרים ממריצים בשחרור איטי יותר. רישום מידע שאושר על ידי מינהל הסחורות הטיפוליות האוסטרלי טוען לקונטרא אינדיקציה מוגברת לגבי אנורקסיה נרבוזה.

## אינטראקציות עם תרופות אחרות
### חומרים מחמצנים (Acidifying agents)
תרופות המחמצנות את השתן, כמו חומצה אסקורבית, מגבירות הפרשת דקסטרואמפטמין בשתן, וכך מפחיתות את זמן מחצית החיים שלו בגוף.

### חומרי אלקליניזציה (Alkalinizing agents)
תרופות הגורם לבסיסיות של השתן, כגון סודיום ביקרבונט, מפחיתות הפרשת דקסטרואמפטמין בשתן, ובכך מגדילות את זמן מחצית החיים שלו בגוף.

### מעכבי CYP2D6
הידרוקסילציה באמצעות האנזים ציטוכרום P450 CYP2D6 היא המסלול העיקרי לפירוק של דקסטרואמפטמין. מעכבי CYP2D6 חזקים (כמו: דולוקסיטין, בופרופיון, פלואוקסטין ופארוקסיטין) עשויים לעכב את הפירוק של דקסטרואמפטמין וכך להעלות את הרמה שלו בגוף וכך להעלות את רמת הסרוטונין. מחקרים הבודקים אינטראקציה פוטנציאלית זו חסרים כיום. שימוש בו-זמני של ליסדקסאמפטמין עם מעכבי CYP2D6 עלול להגביר את הסיכון לתסמונת סרוטונין עקב עליה ברמת הסרוטונין.

### מעכבי מונואמין אוקסידאז (MAOI)
שימוש במקביל ב-MAOIs ובממריצים של מערכת העצבים המרכזית כגון ליסדקסאמפטמין עלול לגרום למשבר יתר לחץ דם (אנגלית: Hypertensive Crisis) .

## מינון
המינון ההתחלתי כדור של 30 מיליגרם ליום (מקביל ל-10 מיליגרם ריטלין IR). אפשר להעלות את המינון כל שבוע ב-10-20 מיליגרם ליום, המנה היומית המקסימלית היא 70 מ"ג ליום.

המינונים הקיימים בישראל הם 30 מיליגרם 50 מיליגרם, 70 מיליגרם.

ניתן לקחת את הכמוסה של ליסדקסאמפטמין בשלמותה או לפתוח אותה ואת תוכנה להמס במים או משקה אחר, ולכן היא נוחה לשימוש על ידי מטופלים שאינם בולעים כדורים.

## תופעות לוואי

מנהל אכיפת הסמים האמריקאי (באנגלית:  מזהיר שקיים פוטנציאל גבוה לשימוש לרעה בתרופה. קיימת אזהרה של מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשימוש לרעה בתרופה אחרי טיפול ממושך ויצירת תלות. יש להיזהר בשימוש מקביל עם תרופות אחרות המעלות סרוטונין מחשש להופעת תסמונת סרוטונין. השימוש במהלך היריון יכול לגרום נזק לתינוק, ושימוש בזמן הנקה אינו מומלץ על ידי היצרן.

**תופעות הלוואי היותר נפוצות**:
* ירידה בתיאבון
* כאב ראש
* בחילה
* כאב בבטן העליונה
* הקאה
* ירידה במשקל

**תופעות לוואי פחות נפוצות**:
* בכי
* דה-פרסונליזציה (תחושת ניתוק מהעצמי או מהגוף)
* יובש בפה
* דיספוריה (תחושת חוסר נוחות קיצונית, עצב או אי-שקט)
* אופוריה (תחושת התעלות או שמחה מוגזמת)
* פרנויה
* תגובתיות יתר
* שינויי מצב רוח מהירים (תנודתיות רגשית)
* נמנום או ישנוניות בלתי רגילה
**תופעות לוואי נוספות**:
* אגיטציה
* בלבול
* שיעול
* שלשול
* קשיי נשימה
* קשיי בליעה
* תחושת ריקנות
* חום
* עצבנות
* כאבי מפרקים
* ירידה בתיאבון
* עליה ברפלקסים 
* קושי בריכוז

### השפעות על הלב וכלי הדם
מחקר בשוודיה שכלל 278,027 אנשים בגילאי 6 עד 64, שלקחו למשך זמן ממושך תרופות נגד הפרעת קשב ורכוז נמצא סיכון מוגבר למחלות לב וכלי דם, במיוחד ליתר לחץ דם ולמחלות עורקים.

במתן ליסדקסאמפטמין נצפו השפעות קצרות טווח ומוגבלות על קצב הלב, לחץ הדם ומדדי האק"ג (אלקטרוקרדיוגרם), שהיו בעלות משמעות קלינית מזערית. ממצאים אלו תומכים בבטיחות היחסית של ליסדקסאמפטמין. בהתחשב באפשרות למקרי קצה מומלץ לנטר מדדים של מערכת הלב וכלי הדם אצל מטופלים המקבלים תרופות ממריצות. הפרשנות של ממצאים אלו מוגבלת למטופלים ללא מחלות לב קיימות הנוטלים את התרופות בהתאם להנחיית הרופא.

היו מקרי מוות פתאומי אצל אנשים שטופלו במעוררים של מערכת העצבים המרכזית עם בעיות לב מובנות. יש המלצה של מנהל המזון והתרופות האמריקאי להימנע מלתת ליסדקסאמפטמין לאנשים הסובלים מליקויים מבניים בלב, קרדיומיפתיה, הפרעות קצב רציניות בלב, מחלת עורקים קורונרית או כל מחלת לב אחרת.

### עליה בלחץ דם
תרופות השייכות לקבוצת המעוררים של מערכת העצבים המרכזית יכולות לגרום לעליה בלחץ דם ובקצב הלב. במקרים מסוימים העלייה גדולה. יש לעקוב אחרי כל המטופלים בליסדקסאמפטמין אחרי מדדים של לחץ דם ודופק לב.

### תופעות לוואי פסיכיאטריות
**החמרה של פסיכוזה קיימת**

מטופלים שאובחנו כסובלים מפסיכוזה מתן ממריצים של מערכת העצבים המרכזית עלול להשרות אצלם פריצה של פסיכוזה.

**פריצה של התקף מאני**

תחת טיפול של ממריצים של מערכת העצבים המרכזית אפשרית פריצה של התקף מאני. לפני תחילת הטיפול בליסדקסאמפטמין לבדוק קיום גורמי סיכון להתפתחות פרק מאני, לדוגמה: תסמיני דיכאון נלווים או בעבר, היסטוריה משפחתית של התאבדות, הפרעה דו-קוטבית ודיכאון.

**פריצה של התקף מאני או פסיכוטי ללא היסטוריה קודמת**

ממריצים של מערכת העצבים המרכזית במינון המומלץ עלולים לגרום לתסמינים פסיכוטיים או מאניים (כגון: הזיות, מחשבות שווא או מאניה) בקרב מטופלים ללא היסטוריה קודמת של מחלה פסיכוטית או מאניה. בניתוח משולב של מספר מחקרים קצרי-טווח מבוקרי-פלצבו על ממריצים אלו, תסמינים פסיכוטיים או מאניים הופיעו בקרב כ-0.1% מהמטופלים שטופלו בממריצים, לעומת 0% מהמטופלים שקיבלו פלצבו. במידה ותסמינים אלו מופיעים, יש לשקול את הפסקת הטיפול בליסדקסאמפטמין.

### דיכוי גדילה לטווח ארוך בילדים ובנוער
ליסדקסאמפטמין אינה מאושרת לשימוש ואינה מומלצת למטופלים מתחת לגיל 6. ממריצים של מערכת העצבים המרכזית קושרו לירידה במשקל ולהאטה בקצב הגדילה בקרב ילדים ונוער.

בניסוי שנמשך 4 שבועות ובדק את השימוש בליסדקאמפטמין בקרב ילדים בני 6 עד 12 עם הפרעת קשב וריכוז נצפתה ירידה במשקל. הירידה הייתה תלוית מינון - ככל שהמינון היה גבוה יותר, הירידה הייתה משמעותית יותר, זאת בהשוואה לעלייה במשקל בקבוצה שקבלה פלצבו.

ההמלצה: מעקב צמוד בילדים ונוער המטופלים בליסדקסאמפטמין אחרי מדדים של גובה ומשקל. פציינטים שהגדילה שלהם אינה תואמת גיל יש לשקול את הפסקת הטיפול.

### וסקולופתיה היקפית
הטיפול בליסדקסאמפטמין יכול להיות קשור לוסקולופתיה היקפית (אנגלית: , כולל תופעת רנו. הסימנים והתסמינים הם בדרך כלל לסירוגין וקלים. אפשריים סיבוכים ובכלל זה כיבים  באצבעות ו/או פירוק של רקמות רכות. התופעה נצפתה בדיווחים שלאחר השיווק ובמינונים טיפוליים של ממריצי מערכת העצבים המרכזית בכל קבוצות הגיל לאורך כל תקופת הטיפול. הסימנים והתסמינים השתפרו בדרך כלל לאחר הפחתת המינון או הפסקת השימוש בתרופה. ההמלצה היא לעקוב אחרי קצות האצבעות במהלך הטיפול בליסדקסאמפטמין.

### תסמונת סרוטונין
תסמונת סרוטונין יכולה להיות מסכנת חיים. היא אפשרית כאשר אמפטמינים ניתנים במקביל עם תרופות אחרות המעלות את רמת הסרוטונין. בין התרופות האלה נכללות: מעכבי מונואמין אוקסידאז, תרופות מקבוצת ה-SSRI, תרופות מקבוצת ה-SNRI, נוגדי דיכאון טריציקליים, פנטניל (אנגלית: Fentanyl), ליתיום (אנגלית: Lithium), טרמדול (אנגלית: Tramadol), טריפטופן (אנגלית: Tryptophan), בוספירון (אנגלית: Buspirone) והיפריקום (אנגלית: St. John's Wort).

## שימוש לרעה
לאחרונה חלה עלייה בשימוש לרעה בתרופות מרשם המיועדות למטרות רפואיות (למשל, עבור ירידה במשקל, הפרעת קשב וריכוז והרגעה).

בהשוואה לדקסאמפטמין ליסדקסאמפטמין מגיע לריכוז מקסימלי בדם בזמן ארוך יותר. הדבר גורם להתחלת השפעה מאוחרת יותר ולריכוז מקסימלי בדם נמוך יותר. פרמטרים אלו נקשרו לעיתים קרובות להפחתה בתחושת אופוריה מופחתת בהשוואה לדקסאמפטמין בשחרור מיידי. היותה של ליסדקסאמפטמים "קדם תרופה" מפחית אף הוא את הסיכון לשימוש לרעה בתרופה. מחקרים אפידמיולוגיים מצאו ששיעורי השימוש לרעה בליסדקסאמפטמין נמוכים משמעותית מאלו של דקסאמפטמין בשחרור מיידי. למרות ששימוש לרעה בתרופות מאותה קבוצת תרופות שכיחה לא נמצאו ראיות ראיות הנוגעות לאות אזהרה בטיחותי לגבי ליסדקס אמפטמין. עם זאת, נדרשים מחקרים ארוכי טווח נוספים כדי לאשש ממצא זה.

למרות האמור לעיל יש אזהרת קופסה שחורה (אנגלית: Boxed Warning) של מנהל התרופות והמזון האמריקאי לגבי שימוש לרעה (אנגלית: Abuse) ושימוש לא נכון (אנגלית: Misuse) בתרופה. אלו יכולים להוביל להתפתחות של הפרעת שימוש בחומרים, כולל התמכרות לליסדקסאמפטמין של פוטנציאל גבוה לשימוש לרעה ושימוש לא נכון, היכול להוביל להפרעת אשר עלולים להוביל להתפתחות של הפרעת שימוש בחומרים (Substance use disorder), כולל התמכרות.

שימוש לא נכון ושימוש לרעה בממריצים של מערכת העצבים המרכזית (אנגלית: CNS stimulants), כולל ליסדקסאמפטמין, עלולים להסתיים במנת יתר ובמוות. סיכון זה עולה במינונים גבוהים יותר או בשימוש בדרכים לא מאושרות, כגון הסנפה או הזרקה.

## היסטוריה
ליסדקסאמטמין פותחה על ידי New River Pharmaceuticals, זמן קצר לפני תחילת השיווק נקנתה החברה על ידי Takeda Pharmaceutical. פותחה כדי ליצור גרסה ממושכת יותר ופחות קלה לשימוש לרעה של דקסטרואמפטמין - הצורך להמרה לדקסטרואמפטמין באמצעות אנזימים בתאי הדם האדומים מעכבת את תחילת הפעולה.

ה-FDA אישר את ליסדקסאמטמין לטיפול בהפרעות קשב וריכוז במבוגרים באפריל 2008.

ב-4 באוגוסט 2009 אישרה Health Canada את השיווק של כמוסות 30 מ"ג ו-50 מ"ג של ליסדקסאמטמין לשימוש במרשם.

בינואר 2015 ליסדקסאמטמין אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני לטיפול בהפרעת אכילה בולמוסית במבוגרים.

מנהל המזון והתרופות האמריקני נתן אישור טנטטיבי לניסוחים גנריים של ליסדקסאמטמין בשנת 2015.

תאריך התפוגה להגנת פטנט על ליסדקסאמטמין בארצות הברית היה 24 בפברואר 2023.

בישראל הויאונס נכנס לסל הבריאות החל מתאריך 01.07.2024, כמו כן חברת "טבע" רשמה תרופה גנרית לויאונס בשם ליסדקס, כמו כן חברת "אס, קיי- פארמה" רשמה גם תרופה גנרית בשם ליסקסא- אס. קיי, תרופות אלו יוזלו משמעותית את מחיר התרופה, וכן התרופה יהיה זמין במינונים רבים 20,30,40,50,60,70 מ"ג, מה שיקל להתאים מינון יותר מדיוק למטופלים בתרופה זו.

הפטנט הקנדי יפוג 20 שנה מתאריך הגשת ה-1 ביוני 2004.

מכסות הייצור לשנת 2016 בארצות הברית היו 29,750 ק"ג

## ראו גם
* טיפול בהפרעת קשב
* אמפטמין
* דקסמתילפנידאט
* מתילפנידאט

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר בתי מרקחת קשובים

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות לטיפול בהפרעת קשב
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'