פסא

**פסא** (בפרסית: **فسا**) היא עיר בירת מחוז פסא, בפרובינציה פארס, באיראן. אוכלוסיית העיר בשנת 2016 מנתה 110,825 תושבים. פסא היא העיר הרביעית בגודלה במחוז וראשיתה בתקופה האחמנית. העיר נמצאת על צומת דרכים אסטרטגי וחשוב, בין הערים שיראז וכרמאן.

## אטימולוגיה
השם פסא נגזר מהצורה העתיקה יותר **פּסא**. מסורות מקומיות גורסות שהישוב נקרא על שם נסיך אגדי בשם פסא, בנו של פארס ונכדו של טהמורת' (طهمورث), או שהוא היה בנו של טהמורת'. יש חוקרים הסבורים כי מקור שמה הקדום, פּסא נגזר מהמילה הפרסית העתיקה *pa-sāya המתארת "מחנה", מה שמרמז על ראשיתה כמרכז נוודים שהפך ליישוב קבע משגשג.

## שורשים היסטוריים וארכיאולוגיה
ראשיתה של העיר בתקופה האחמנית (ואולי אף לפני כן), כפי שמעידים הממצאים באתר הארכיאולוגי "תל זהאכ" (Tall-e Zahhak), הנמצא כשלושה קילומטרים דרומית לעיר המודרנית.  במהלך ימי הביניים, נודעה פסא כמרכז מסחרי עשיר המפורסם בתעשיית הטקסטיל, המשי והשטיחים שלו, ואף השתוותה בגודלה לעיר הבירה המחוזית שיראז.

## כלכלה ומורשת
כלכלת העיר נשענת מזה דורות על חקלאות ענפה ורעיית צאן, המנצלים את הפוריות של מישור פסא. המבנה העירוני המודרני של העיר, הכולל את הבזאר והמסגד הגדול, גובש ברובו באימפריה הספווית (המאה ה-16 וה-17). למרות תקופות של דעיכה עקב פלישות, רעב ומגיפות לאורך ההיסטוריה, פסא נותרה עיר מרכזית המשלבת מורשת עתיקה עם חשיבות גאוגרפית מודרנית.

## היסטוריה
פסא עברה לשליטת מוסלמים בשלום בשנת 644 (23 לספירה), כאשר המצביא הערבי עות'מאן בן אבי אל-אס הגיע להסכם עם החרבד של פסא ודאראבגרד. לדברי אבן אל-בלכי, החרבד הציע תשלום של שני מיליון דירהם בתמורה ל"אמאן" (הגנה מפני נזק), והבטיח שהמקומיים ימשיכו לשלם את מס הג'יזיה למוסלמים. כוח נוסף נשלח לפארס תחת עבדאללה בן אמיר בשנת 650 (29 לספירה).

במאה ה-10, אסתחרי תיאר את פסא כעיר הגדולה ביותר בקורה (מחוז) של דראבגרד - היא הייתה כמעט בגודלה של שיראז, שהייתה אז בירת פארס. הוא כתב כי בנייניה היו "מרווחים יותר" מאלה שבשיראז, והם היו עשויים מעץ ברוש ובוץ. היו בה רחובות רחבים, מצודה, חפיר ורבז או רובע שוק מחוץ לחומות. פסא הייתה עיר אמידה, ותושביה חיו בנוחות יחסית משום שפעילותם המסחרית הביאה עושר רב. המחוזות החקלאיים של פסא ייצרו פירות גם במזג אוויר קר וגם במזג אוויר חם. הדת העיקרית הייתה האסלאם הסוני, מאותו מד'הב כמו בגדאד.

אסתכרי מנה כמה מהפריטים שנמכרו בשווקי פסא: משי, כולל משי רחוץ, רב-גוני ולפעמים עשוי ברוקד; "תלבושות עדינות וטובות"; בסאטס (כלומר, מפות שולחן ושטיחים); סטרס משובחים (כלומר, וילונות וסדינים); פוטהס (כלומר, מפיות ומגבות); שטיחים משובחים; מפות שולחן; ח'רגהס (כלומר, אוהלים משובחים); מנדילס (כלומר, מטפחות וכיסויי ראש דמויי טורבן); וחריע. מקדסי כתב בשנת 985 שפסה הייתה ביתם של "האנשים הצדיקים, הנעימים והליברלים ביותר של פארס" וציין כי השוק שלה נבנה כולו מעץ. הוא תיאר את המסגד הקהילתי שלה כגדול יותר מזה שבשיראז; הוא נבנה מלבנים וכלל שתי חצרות המחוברות במעבר מקורה כמו זה שבבגדאד. המחבר האנונימי של חדוד אל-עאלם משנת 982 תיאר גם הוא את פסא כעיר גדולה ומשגשגת ומרכז מסחר.

פסא נהרסה בשנת 989/90 (379 לספירה) במהלך מלחמת אזרחים בויידית עקובה מדם בין שכירי חרב טורקים שהועסקו בעבר על ידי שרף אל-דאולה, שמת לאחרונה, לבין כוחות דיילאמיים הנאמנים לסמסאם אל-דאולה. פסא הייתה בסיס של הדיילאמיטים תחת סמסם אל-דאולה, והטורקים, בפיקודו של בנו של שרף אל-דאולה, אבו עלי, בזזו את פסא והרגו את כל הדיילאמיטים שהוצבו שם לפני שחזרו מערבה.

מאוחר יותר, בשנת 1050 (442 לספירה), הוביל הסולטן הסלג'וקי לעתיד, אלפ ארסלאן, פשיטה חשאית על פסא, שעדיין הייתה תחת שליטת הבויידים. כוחותיו התגנבו לפסא דרך המדבר, הרגו רבים מהתושבים, בזזו חפצי ערך בשווי שלושה מיליון דינר, ולקחו 3,000 שבויים לפני שחזרו למרב בח'וראסאן.

פסא מוזכרת לעיתים רחוקות במסמכים מאוחרים יותר, כנראה משום שדעכה משמעותית עד אז. בעשור הראשון של המאה ה-11, כתב אבן אל-בלכי, "למרות שפסה גדולה כמו אספהאן, היא במצב של אי-סדר מוחלט, והחלק הגדול ביותר שלה בחורבה. שבנקרה [אנשי השבטים] הרסו אותה; האטאבג צ'אוולי בנה אותה מחדש". התפיסה שפסה הייתה בעבר עיר גדולה אך כעת התפוררה נתמכת על ידי העובדה ששברי החרס האחרונים שנמצאו בטאל-י זחק מתוארכים למאות ה-12 וה-13.

בשנת 1762/3 (1176 AH), שלח כרים חאן זאנד כוחות להכניע את שבט הבאכטיארי בהרים ליד אספהאן. שני ענפים, האפט לאנג וצ'אהר לאנג, נאלצו לנדוד; האפט לאנג יושבו מחדש ליד קום והצ'אהר לאנג יושבו מחדש ליד פסא. "כמחווה של רצון טוב", כרים חאן סיפק אדמות חקלאיות לבכטיארי. אירוע זה "ייתכן שהיו לו השלכות חברתיות-כלכליות ותרבותיות חמורות על פסא". מאוחר יותר, כתב זאין אל-עבדין שירוואני כי פסא הייתה "עיירה נעימה... רוב תושביה הם טג'יקים ... כולם שיעים ולא נטולי מרדומי (נימוס)... כיום היא כוללת כמעט אלפיים בתים, והאזור הכפרי שלה כמעט שלושים כפרים ושדות מעובדים".

יסודות עירוניים של פסא (המסגד הגדול, הבזאר, המרחץ וכו') הוקמו בתקופת הספוויים והתרחבו בתקופת האפשארים . מגפות, רעב, משחקים פוליטיים, חוסר ביטחון וביזה היו בין הגורמים החשובים ביותר להרס ולדעיכת שגשוגה של פסא בתקופת הקג'אר.

## דמוגרפיה
### שפה, מוצא אתני ודת
השפה השלטת של אנשי פסא היא פרסית עם דיאלקט פארס מזרחי (דיאלקט בין שיראזי לכרמאני), ומכיוון ששבטים שונים התגוררו בארץ זו בעבר, ישנו גם מיעוט ערבי משמעותי בפסא.

### אוכלוסייה
בזמן מפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, אוכלוסיית העיר מנתה 90,251 נפשות ב-22,097 משקי בית. מפקד האוכלוסין שנערך לאחר מכן בשנת 2011 מנה 104,809 נפשות ב-28,862 משקי בית. מפקד האוכלוסין של 2016 מדד את אוכלוסיית העיר כ-110,825 נפשות ב-33,379 משקי בית.

## אתרים ואטרקציות

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים