ניטל

**נִיטָל** או **נִיתָּל** (נהגה "ניטְל", בשווא נח), וכן **ניטל נאַכט** (ביידיש: "ליל ניטל") או **בלינדע נאַכט** (ביידיש: "לילה עיוור"), הוא כינויו של ליל חג המולד בפי יהודים מארצות אשכנז, הנוהגים בין היתר להימנע בו מלימוד תורה. המנהגים נשמרים כיום בעיקר על ידי החסידים.

## מקור המונח

ככל הנראה, מקור השם בשמו של חג המולד בלטינית של ימי הביניים, Natale Domini - "הולדת האדון" (בלטינית עתיקה: Dies Natalis - "יום הלידה"), כך ש"ניטל נאכט" משמעו המילולי "ליל (חג) המולד".

ישנן מספר אטימולוגיות עממיות:
* השם נובע מכך שמדובר ב"ליל נטילתו מן העולם של אותו האיש". יהודים לאורך הדורות נמנעו פעמים רבות מלציין את שמו של ישו.
* ראשי תיבות של "נישט יידן טאָרן לערנען" (יידיש, בתרגום חפשי "ליהודים אסור ללמוד תורה", מעין ביטוי משוכל כדי לשמור על ראשי התיבות).
* במזרח אירופה כונה הלילה "בלינדע נאַכט" (יידיש: "לילה עיוור"), אולי מפני שכבה בו אורו של לימוד התורה.
* ניטל - שקראו על יום זה "ישב בדד וידום כי נטל עליו".
* ראשי תיבות של "נולד יש"ו ט' לטבת" (ישנם הסוברים שלידתו של ישו הייתה בט' בטבת ג'תשס"א).
* לפי הסבר אחר, קראו במקור לחג המולד "חג הניתול", כלומר החג של ה"תלוי" - כינוי מקובל לישו בפי היהודים, משום שלפי המסופר בספר תולדות ישו נתלה ישו בערב הפסח לאחר שנהרג במיתת בית דין "על שכישף והסית והדיח את ישראל". המונח "תלוי" מופיע כבר במאה ה-13 בשם רש"י, אך לפי הסבר זה, משום פחד הגויים שונה עם הזמן צורת הכתיבה מ"חג הניתול" ל"חג הניטול" על מנת שהגויים לא יבינו.

## מקורות המציינים את ייחודו של היום
במשנה במסכת עבודה זרה נקבע כי "לפני אידיהן (חגיהם) של עובדי כוכבים שלשה ימים - אסור לשאת ולתת עמהם, להשאילן ולשאול מהן, להלוותן וללוות מהן, לפורען ולפרוע מהן". המשנה מונה אלו חגים מדובר, "קלנדא, וסטרנורא, וקרטיסים, ויום גנוסיא של מלכיהם, ויום הלידה (של המלך) ויום המיתה". חג המולד הושפע במקור ממסורות מחגים אליליים עתיקים באירופה, בכללם החגים המוזכרים במשנה קלנדא וסאטורנליה, שנחגגו לקראת בוא החורף בסוף דצמבר ותחילת ינואר. הנצרות מילאה את החגים העממיים הללו בתוכן דתי נוצרי כדי למשוך את המוני העם לדת החדשה.

בספרות ההלכתית התקיים דיון בשאלה אם יש להתייחס למאמינים הנוצרים כעובדי עבודה זרה שאסור לסחור איתם בימי חגיהם. בעניין זה מופיע המקור הקדום ביותר לכינוי "ניטל", במאה ה-13 אצל רבי מאיר הכהן מרוטנבורג: "ופירש רבינו שמואל בשם רבינו שלמה זקנו (רש"י), דמן הדין אינו אסור (לסחור) אלא ביום האיד שעושין בשביל ישו הנוצרי, כגון ניטל וקינה, אבל שאר איד שלהן אין תופשין בו ממשות". ברוב הדפוסים הושמט אזכור זה ואלו שבאו אחריו על ידי הצנזורה או מטעמי צנזורה עצמית. רבי ישראל איסרלן (1390-1460) מזכיר כעבור למעלה ממאה שנה את היום בכתיב שונה, "ני**ת**ל", בתוך תשובה לשאלה האם טוב הדבר ש"בכמה עיירות נוהגים היהודים לשלוח דורונות לכומרים ולשלטונים ביום שמיני לניתל כשמתחדשין להם השנה". פרשן המשנה רבי עובדיה מברטנורא (1515–1445) כתב אודות יום זה כי "אסור לשאת ולתת עם הנוצרים בכל יום ראשון, וכן בכל יום איד שלהן שעושין אותו כגון נט"ל ופשקוו"ה (פסחא), אבל שאר ימי אידם שעושים לשם הקדושים שלהם שאין תופסין בהם שם אלהות מותר".

אזכור מפורש אודות מנהגים מיוחדים עבור ליל יום זה הופיע במאה ה-14, בהגהות ל"ספר המנהגים" של יצחק אייזיק מטירנא המציין מנהג לומר את תפילת עלינו בקול רם בליל ניטל, שכלולים בה המילים "שהם משתחוים להבל וריק", אף שלא נהגו כן כל השנה מפני החשש לתגובת הסביבה הנוצרית. הרב יאיר חיים בכרך, רבה של יהדות וורמס במאה ה-17, מדווח לראשונה על "מנהג ביטול הלימוד בליל חוגה ("חג" בארמית) פלונית". הרב בכרך אף מלין על כינוי הגנאי 'ניטל' ותמה על מנהגים נוספים המתריסים נגד הנצרות, "פן יבולע גדי בין שבעים אריות. ולא סמכינן אניסא (=אין סומכין על הנס)", כלומר מפני הסכנה הכרוכה בזלזול גלוי כזה בנצרות.

לאורך הדורות מיהרו משומדים אחדים לנצל מנהג זה כדי להבאיש את ריח היהודים בסביבתם החדשה. בשנת 1616 העיד על המנהג המשומד האנטישמי דיטריך שוואב, בספרו הפולמוסי "המסווה היהודי" (*Jüdischer Deckmantel*): "בזמן שאנו הנוצרים לפי מנהגנו הקדום והיפה חוגגים בכבוד רב, עם פעמונים מצלצלים, בתפילה, בשירה ובהודאה... והיהודים שומעים את הפעמונים מצלצלים הם אומרים דברי גידוף... 'כעת הממזר זוחל בין הכיסאות והאשפתות, דהיינו שהוא חייב לזחול דרך כל בתי השימוש. ומטעם זה שומעים דפיקות בבית'. ואחר כך הם אומרים, 'הוא כאן', כדי להכניס פחד בלבם של הילדים ושאר בני הבית, עד כי אין ברצונם ללכת לבית השימוש אלא אם יש להם צורך גדול בכך... כמו כן אין הם מתירים לעצמם ללמוד או להתפלל בזמן ליל חג המולד, שאותו הם מכנים ניט"ל, זאת אומרת חג הנטלה. והסיבה לכך היא שהם מאמינים שבליל זה ישו בצער נורא ועל ידי כך שמונעים מלימוד ותפילה לא תהיה לו מנוחה ושלווה. על כך מעדיפים הם לשבת לבטלה ולקלל ולחרף אותו".

## המנהגים
המנהגים שונים מקהילה לקהילה והם פשטו בעיקר בקהילות החסידיות במזרח אירופה והונגריה. המנהג העיקרי הוא להימנע מלימוד תורה ביום חג המולד מהשקיעה ועד חצות הלילה. תלמידי החתם סופר הלכו לישון מוקדם ולמדו אחר זמן חצות. מנהג נוסף הוא כאמור קריאה בקול של תפילת "עלינו לשבח" ובכלל זאת המשפט "שהם משתחווים להבל וריק", שהיה נאמר בדרך כלל בלחש, מפני זעם הנוצרים.

בחלק מן החסידויות קיימות פעילויות מאורגנות, כגון הרצאות בנושאי חולין שונים; באחרות משחקים שחמט או משחק קלפים. אחד מאדמו"רי גור נהג ביום זה לחתוך רצועות נייר טואלט לשבת עבור כל השנה, שהוא גם עיסוק סמלי – מתוך ראיית הנצרות כפסולת אשר הופרשה מגוף העם היהודי. מסופר על המהרש"א שחישב בלילה זה את הוצאותיו והכנסותיו והפריש מעשר לעניים. כך מנצלים רבים את הניטל לטפל בחשבונות, לתייק מסמכים או לעסוק בעבודות בית שונות. היו ששקעו בקריאת סיפורי צדיקים. בנוסף, ישנן קהילות חסידיות הנמנעות מלהינשא בלילה זה, ומקיום מצוות עונה, ומטבילה במקווה.

ישנם שנהגו לקרוא ביום זה את ספר תולדות ישו, ספר עברי מימי הביניים המוקדמים שגם תורגם ליידיש, המציג את קורותיו של ישו בצורה לעגנית. כמו כן הופיע במאה ה-19 "מגילת ניטל", המגוללת את קורות ישו, ומיוחסת לאחד מתלמידי החת"ם סופר שהעתיק אותה מכתבים שהיה מונחים אצל רבו.

יש המקיימים גם "ניטל גדול" וגם "ניטל קטן" - גם בערב חג המולד של הכנסיות המערביות (ה-24 בדצמבר) וגם בערב חג המולד של הכנסיות המזרחיות (ה-6 בינואר), וישנם חסידים ה"בוחרים" בין שני מועדי חג המולד, בדרך כלל לפי מנהג הרוב הנוצרי באותה מדינה. כמו כן ישנן חצרות חסידיות הנוהגות ניטל ב 5 בינואר מהשעה 12:00 בצהריים ועד ל00:00 בלילה היינו ה-6 בינואר.

### טעמים
הרב נתנאל וייל, שחי בקרלסרוהה במאה ה-17, כתב כי הטעם שאסור בלימוד התורה בליל ניטל הוא משום אֲבֵלות שנולד בו אותו האיש. אולם החת"ם סופר דוחה את טעם האבלות כי גם בעת אבלות ישנם לימודים המותרים ללמוד, וכן הוא תמה מה ההבדל בין קודם חצות לאחר חצות. לפיכך הוא מציין שהאיסור ללמוד תורה נועד כדי למנוע מתלמידי החכמים ללמוד וממילא מחוסר מעש ילכו לישון מוקדם בלילה, ויקומו בחצות כאשר קמים הנוצרים לתפילתם, וזאת כדי למנוע מצב הפוך ומעורר קטרוג שבו היהודים ישנים בשעה שהנוצרים כבר קמו.

בספר טעמי המנהגים ומקורי הדינים, מסוף המאה ה-19, מצוטט בין היתר הסבר המיוחס לספרו של רש"י "ליקוטי הפרדס", לפיו בליל חג המולד היו נפוצות התגרויות והצקות ליהודים שיצאו לרחוב, ולפיכך החליטו רבנים שלא לקיים לימודים בלילה זה. ההסבר אינו מופיע בספר ליקוטי הפרדס, אך ייתכן שהושמט כחלק מהצנזורה על ספרים עבריים. נימוק זה התקבל על ידי חוקרים אחדים כמקור למנהג. חלקם אף סברו שהחסידים, מחוסר רצון לקבל את ההסבר הפשוט, הגו בדעתם הסברים שונים. לעומתם יש הסבורים כי ההסבר אודות הסכנה תלוש, שהרי ניתן ללמוד בבית וכן לא ידוע שבוטלה תפילה בציבור. לפי טענה זו הסיבה המקורית טמונה בתורת הנסתר, והיא עברה כ"תורה שבעל פה" מדור לדור ולא הופיעה בספרי הקודש עד המאה ה-19 מפחד הנוצרים.

חשש זה מהסביבה הנוצרית בא לידי ביטוי בנימה האפולוגטית ולעיתים המתכחשת של רבנים, כאשר הללו נדרשו להשיב לנוצרים מלומדים אם אמיתית הטענה שיהודים אינם לומדים תורה כדי לטרוד את מנוחתו של ישו. דוגמה אחת מני רבים לכך ניתן לראות בהתכתבות בין צנזור הספרים היהודיים בפראג, קארל פישר, לרבי אלעזר פלקלס (1754-1826), שמתאמץ להניח את דעת השואל על ידי זלזול בנוהגים כן ובהסברים מפולפלים על מקור השם "ניטל".

משיב לו הרב פלקלס:

הנימוקים מתחום המיסטיקה והקבלה התייחסו לכך שהלילה נחשב לטמא בשל לידתו של ישו, ולכוחות הטומאה מיוחסים כוחות מיוחדים באותו ליל. לפי הרבי מליובאוויטש, מנחם מנדל שניאורסון, הטעם לאי לימוד התורה הוא כדי שלא להחיות את ישו ואת המאמינים בו על ידי הזרמת "חיות דקדושה" באמצעות לימוד התורה. הסבר אחר, אותו נתן רבי שלום רוקח, האדמו"ר מבעלז, הוא על פי דבריו של רבי דוב בער ממזריטש האומר כי בשעת לימוד התורה, קשה על האדם הדביקות המחשבתית באל, אלא שדבר זה מותר. ביום זה, הוסיף הרב מבעלז, בו פושטת הטומאה בעולם, לא ניתן לסמוך על כך, ולכן יש לעסוק בדביקות מחשבתית.

### התנגדות
חלק מפוסקי ההלכה התנגדו לחלק מהמנהגים שנכרכו ליום זה. החת"ם סופר כתב כי "מנהג העולם שאוסרים גם תשמיש וסוגרים שערי טבילה, ולדעתי מנהג שטות הוא ויש למחות ביד הנוהגים כן".. 

בקרב עדות המזרח וקהילות הליטאים כלל לא התקבל המנהג לא ללמוד תורה. הרב עובדיה יוסף פסק על עניין זה ש"אין ממש בדברי האומרים כן, ואין לדבריהם כל יסוד כלל... בכל ארצות המזרח לא יישמע ולא ייפקד ולא ייזכר מנהג זה כלל" לטענתו הסיבה העיקרית הייתה מפני הסכנה שהייתה אז למי שיוצא מביתו, ולכן גזרו על הלומדים שיישארו בביתם. כך גם דעתו של הרב מרדכי אליהו. 

נוסף לכך, יש הסבורים שבארץ ישראל אין כל סיבה לציין את הניטל, בשל קדושת הארץ. הרב מרדכי חיים סלאנים קבע כי אין בארץ ישראל שליטה לקליפות, אפילו לא בירושלים שבה מצויות הרבה כנסיות. לטענתו גדולי האדמו"רים שבאו לארץ המשיכו לקיים את מנהג הניטל, וחסידיהם חיקו אותם. 

הרב צבי יהודה הכהן קוק ביטל את המנהג לחלוטין, וגער במתבטלים מלימוד בנימוק שלא ראוי לפעול לפי מנהגי הנוכרים ובמיוחד במדינת ישראל שאין ממה לחשוש. הרב מנחם מנדל שפרן אמר לתלמידיו בדרך צחות: "ניטל זה חג של גויים ולא חג של יהודים."

## ראו גם
* צום תשעה בטבת
* יחס יהודים לחג המולד

## לקריאה נוספת
* מרדכי ציון, **הלכות ניטל נאכט - לימודים, הלכות, הנהגות והדרכות**, 2021.
* יוסף ליברמן, 'בעניין ליל חגם הנקרא "ניטל"', **[[מוריה (כתב עת)|מוריה]]**, שנה יד (תשרי תשמ"ו), גיליון ה-ח, עמ' קלא.
* בנימין שלמה המבורגר, 'הערה בעניין ליל "ניטל"', שם, גיליון ט-י, עמ' צב.
* יעקב הלוי ליפשיץ, '"ניטל" וזמן לידת הנוצרי', שם, עמ' צג.
* ישכר דוד קלויזנר, '"ניטל" במשנת חב"ד', שם.
* יהושע מונדשיין, '"ניטל" בליל ש"ק', שם, עמ' צה.
* ישראל ברוך מעסינגער, **ניטל ומאורעותיו**, ספרינג ואלי, תש"ס
* יעקב אפשטיין, s:חבל נחלתו ז לא
* ישראל מ. תא-שמע, 'ימי אידיהם', 'תרביץ', מז (תשל״ח), עמ' 197–215.
** וביקורת עליו: שלמה איידלברג, •בנתיבי אשכנז — מחקרים בקורות יהודי אירופה בימי הביניים, ברוקלין ניו-יורק תשס״א, עמ' 314

## קישורים חיצוניים
*רבי מיכאל טאובס, בעניין לימוד תורה בליל 'ניטל'
* אלטר מאיר, 'על איסור למוד תורה ב"ניטל"', **היהודי**, חשוון תרצ"ו
* 
*טוביה פריינד, https://web.archive.org/web/20131226030435/http://www.rce.eu.com/contentManagment/uploadedFiles/magazine/kesher/53.pdf, קהילות - ביטאון מרכז רבני אירופה, טבת - שבט ה'תשע"ג
*  
* נִיתָּל, ערך באנציקלופדיה אוצר ישראל (עורך: ר' יהודה דוד אייזנשטיין), כרך ז' 
* 
* 

* Rabbi Ari Enkin, Nittel Nacht – Christmas Eve, December 23, 2007


## הערות שוליים

קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:חג המולד
קטגוריה:חסידות
קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
קטגוריה:קשרים בין-דתיים