טור דה פראנס לנשים

**טור דה פראנס לנשים** (בצרפתית: **Tour de France Femmes**) הוא מרוץ אופני כביש שנתי לנשים הנערך בחודשים יולי ואוגוסט בצרפת. הוא מאורגן על ידי ארגון הספורט אמורי, המפעיל גם את הטור דה פראנס לגברים, כחלק מסבב ה-UCI World Tour לנשים.

חלק מהקבוצות והתקשורת מתייחסות למרוץ כאל גרנד טור, בשל היותו אחד האירועים הגדולים ביותר בלוח השנה של הנשים, ובזכות הגדרתו של הטור לגברים ככזה, אך המרוץ אינו עומד בהגדרת האיגוד הבין-לאומי לאופניים לגרנד טור.

הטור הוא מרוץ קטעים, הכולל 9 קטעים מאז 2025. כל הקטעים נמדדים בזמן עד לסיום, והזמנים של כל רוכבת מצטברים לקביעת מובילת המרוץ, שלובשת את החולצה הצהובה. הדירוג הכללי זוכה לתשומת הלב הגדולה ביותר, אך מוענקים פרסים נוספים לקטגוריות אחרות: החולצה הירוקה מוענקת למובילת קטגוריית הנקודות לספרינטריות, החולצה המנוקדת למובילת קטגוריית ההרים למטפסות, החולצה הלבנה לרוכבת הצעירה המצטיינת עד גיל 23, ודירוג קבוצתי, המבוסס על זמני שלוש המסיימות הראשונות מכל קבוצה בכל קטע. ניצחון בקטע בטור נחשב גם הוא ליוקרתי, ומושג לרוב על ידי הספרינטרית או על ידי רוכבת המשתתפת בבריחה.

## מרוצים קודמים
במהלך השנים נערכו מספר מרוצי אופני כביש מקצועיים לנשים ברחבי צרפת נערכו כמקבילה לטור דה פראנס, כאשר הראשון מביניהם נערך ב-1955. בשנים 1984–2009 נערך מרוץ כזה באופן עקבי, אך בשמות שונים: טור דה פראנס פמינין, טור ה-EEC לנשים, טור סיקליסט פמינין וגרנד בוקל פמינין אינטרנשיונל. אחת הרוכבות הבולטות במרוצים אלו הייתה הצרפתייה ז'ני לונגו, שזכתה בהם ב-1987, 1988 ו-1989.

מרוצים אלה התמודדו עם קשיים כלכליים, סיקור תקשורתי מוגבל, סקסיזם ובעיות סימן מסחר עם מארגני הטור דה פראנס לגברים.

### לה קורס מבית הטור דה פראנס
[ממוזער|רוכבות ב[שאנז אליזה במהלך לה קורס 2015]]
ב-2013 הקימו הרוכבות קתרין ברטין, מריאנה ווס ואמה פולי והטריאתלטית כריסי ולינגטון קבוצת פעולה בשם "הטור כולו"  במטרה לעתור ל-ASO להשיק טור דה פראנס לנשים.

בעקבות סיקור תקשורתי נרחב ועצומה שנחתמה בידי כ-100,000 איש, ב-2014 השיקה ASO את מרוץ לה קורס  בשנת 2014. המרוץ התקיים במקביל לטור דה פראנס, כאשר המהדורה הראשונה התקיימה כמרוץ אופניים חד-יומי בשאנז אליזה שבפריז לקראת הקטע האחרון של מרוץ הגברים. בשנים שלאחר מכן נערך המרוץ במגוון מקומות כמו פו, ניס ומעבר איזואר במקביל למרוץ הגברים, בטענה שזו "הדרך הטובה ביותר להאיר את נושא רכיבת האופניים הנשית".

המרוץ זכה בתחילה לשבחים על החשיפה שנצברה בזכות "חלוקת הבמה" עם הטור דה פראנס, אך ספג גם ביקורות בטענה שהוא אינו "טור דה פראנס מלא", שהטור מאפיל עליו ושאין בו מסלול מאתגר מספיק. גם ארגון ASO ספג ביקורת על כך שלא עשה מספיק כדי לקדם את המרוץ. הארגון הגיב שבעיות לוגיסטיות גורמות לכך שלא ניתן יהיה לקיים בו זמנית טור דה פראנס מלא לגברים ולנשים, וכי כל מרוץ חייב להיות בר קיימא מבחינה כלכלית.

## טור דה פראנס לנשים
[ממוזער|[דמי וולרינג (משמאל), אנמיק ואן פלוטן (במרכז) ומריאנה ווס (מימין) בטור דה פראנס 2022]]
ביוני 2021 הודיעה ASO כי תשיק מרוץ קטעים חדש לנשים, שייקרא הטור דה פראנס לנשים. למרוץ קטגוריות ודירוג זהה לאלו של הגברים: החולצה הצהובה לדירוג הכללי, החולצה הירוקה לקטגוריית הנקודות, החולצה המנוקדת לקטגוריית ההרים והחולצה הלבנה לקטגוריית הרוכבת הצעירה.

הטור הראשון התקיים בין 24 ל-31 ביולי 2022, ונערכו בו 8 קטעים באורך כולל של 1,033.6 קילומטר. הטור נפתח בפריז, בקטע ממגדל אייפל לשאנז אליזה, ונגמר בלה פלאנש דה בל פי. הזוכה הראשונה בטור הייתה אנמיק ואן פלוטן ההולנדית מקבוצת מוביסטאר, מריאנה ווס זכתה בקטגוריית הנקודות ודמי וולרינג זכתה בקטגוריית ההרים וסיימה במקום השני הכללי.

גם מרוץ 2023 כלל 8 קטעים, הפעם באורך 960.5 ק"מ. הוא נפתח בקלרמון-פראן ביום סיום הטור דה פראנס 2023, והמשיך דרומה דרך הרי המסיף סנטרל לכיוון הרי הפירנאים. הקטע האחרון היה מרוץ נגד השעון בפו. במרוץ זכתה דמי וולרינג, לאחר שגברה על ואן פולטן במעבר טורמאלה. לוטה קופקי זכתה בחולצה הירוקה וסיימה במקום השני הכללי, וקטז'ינה ניוויאדומה זכתה בחולצה המנוקדת וסיימה במקום השלישי.

מהדורת 2024 נפתחה לראשונה מחוץ לצרפת, כשהקטע הראשון מתוך 8 נערך בין רוטרדם להאג שבהולנד. המרוץ לא נערך מיד לאחר הטור דה פראנס, אלא במרווח בין אולימפיאדת פריז (2024) ל. המרוץ הגיע לצרפת רק בקטע החמישי, לאחר שעבר גם בדורדרכט שבהולנד ובלייז' ובסטון שבבלגיה, פנה דרומה לכיוון הרי האלפים והסתיים בפסגה באלפ ד'ואז. במרוץ זכתה ניוויאדומה כשהיא מקדימה את וולרינג בארבע שניות בלבד. מריאנה ווס זכתה בחולצה הירוקה של קטגוריית הנקודות בפעם השנייה, וג'סטין גקייר זכתה בדירוג ההרים.

ב-2025 הוארך הטור ל-9 קטעים, וזכתה בו הצרפתייה פולין פראן-פרבו , שהפכה לזוכה הצרפתייה הראשונה בטור לנשים ולרוכבת הצרפתייה הראשונה שזוכה בטור דה פראנס מאז ברנאר אינו ב-1985. לורנה ויבס זכתה בחולצה הירוקה של קטגוריית הנקודות, ואליס שאבי זכתה בחולצה המנוקדת של קטגוריית ההרים.

### מהדורות עתידיות
טור 2026 ייפתח בשווייץ, עם קטעים בלוזאן, אגל וז'נבה. בנוסף הוכרז כי מהדורת 2027 תיפתח ב, אך המיקום המדויק של הקטע הראשון טרם אושר.

החל משנת 2026 יעניק האיגוד הבין-לאומי לאופניים (UCI) יותר נקודות דירוג לג'ירו רוסה (ג'ירו ד'איטליה לנשים), טור דה פראנס נשים והוואלטה פמנינה (וואלטה אספניה לנשים) בהשוואה למרוצים אחרים בסבב העולמי, מה שצפוי להעלות את מעמדם של שלושת המרוצים.

## זוכות
[ממוזער|[דמי וולרינג ההולנדית עם החולצה הצהובה בקטע 8 של הטור דה פראנס לנשים 2023]]

### קטגוריות נוספות
[ממוזער|ארבע הזוכות בחולצות בטור דה פראנס 2024 (משמאל לימין): [פוק פיטרס – החולצה הלבנה לרוכבת הצעירה, ג'סטין גקייר – החולצה המנוקדת לקטגוריית ההרים, קטז'ינה ניוויאדומה – החולצה הצהובה לדירוג הכללי, ומריאנה ווס – החולצה הירוקה לקטגוריית הנקודות]]
בעוד שהדירוג הכללי הוא הנחשב ביותר, המרוץ כולל תחרויות נוספות. החולצה הירוקה מוענקת לזוכה בקטגוריית הנקודות, שניתנות על סיום במקומות גבוהים בקטעים ועל ספרינטים, ובדרך כלל זוכות בה ספרינטריות. החולצה המנוקדת מוענקת לזוכה בקטגוריית ההרים, והדירוג בה מתבצע על פי הרוכבת הראשונה שמגיעה לפסגה בטיפוסים ספציפיים. החולצה הלבנה מוענקת לזוכה בקטגוריית הרוכבת הצעירה, שנמדדת לפי הזמן הכולל בדומה לחולצה הצהובה אך רק מבין הרוכבות עד גיל 23.

## ראו גם
*טור דה פראנס
*ג'ירו רוסה – ג'ירו ד'איטליה לנשים
*לה וואלטה פמנינה – וואלטה אספניה לנשים

## קישורים חיצוניים

*
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:טור דה פראנס
קטגוריה:צרפת: מרוצי אופניים
קטגוריה:מרוצי אופניים לנשים