open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי

שמאל|ממוזער|250px|ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי ורעייתו השנייה מדלן תלמג'-פורס-אסטור
**ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי** (באנגלית: **John Jacob Astor IV**; 13 ביולי 1864 – 15 באפריל 1912) היה איש עסקים, איל נדל"ן, מלונאי וסופר מדע בדיוני ניו יורקי. בן למשפחת אסטור, מייסד ובעלים משותף של מלון וולדורף-אסטוריה. נהרג בטביעת הטיטניק.

## תולדות חייו
אסטור נולד לוויליאם בקהאוס אסטור הבן (William Backhouse Astor, Jr; 1830 – 1892, נכדו של ג'ון ג'ייקוב אסטור הראשון) ולרעייתו, קרוליין ובסטר שרמרהורן-אסטור (Caroline Webster Schermerhorn Astor; 1830–1908) באחוזת המשפחה בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק. את השכלתו רכש באוניברסיטת הרווארד.

ב-1891 נישא לאווה לוול-וילינג (Ava Lowle Willing; 1868–1958), לזוג נולדו שני ילדים. עם מות אביו ירש את הונו ואת זכויות הנדל"ן בשטחים נרחבים של מנהטן בפרט והעיר ניו יורק בכלל.

בשנת 1897 הקים את מלון אסטוריה בשדרה החמישית (היכן שניצב כיום בניין אמפייר סטייט), סמוך למלון "וולדורף" שהקים בן-דודו ויליאם וולדורף אסטור ב-1893. מאוחר יותר איחד את פעילות שני בתי המלון לעסק יחיד, בניהול ובעלות משותפת של שני בני הדודים שנקרא מלון וולדורף אסטוריה.

בעת מלחמת ארצות הברית–ספרד התגייס לצבא ארצות הברית, הוצב בקובה וקיבל דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). בין 1896 ו-1898 שירת במטה המושל לוי פ. מורטון.

ב-1911, בגיל 47, התגרש אסטור מאשתו, צעד שנחשב שערורייתי והתחתן עם מדלן תלמג'-פורס (Madeleine Talmage Force; 1893–1940) בת ה-18, דבר שערורייתי הרבה יותר. על מנת לשכך את חימת הביקורת והרכילות יצאו בני הזוג למסע ארוך באירופה ומצרים. במצרים חברו למרגרט (מולי) בראון (שכונתה לאחר שקיעת הטיטניק "מולי שאינה-יכולה-לטבוע"), אשת חברה ומן הבודדים שלא גינו את נישואיהם. יחד עם בראון עלה הזוג במסגרת מסעו חזרה לארצות הברית למחלקה הראשונה באנייה "טיטניק".

עם שקיעתה של האניה הועלתה מדלן אשתו לסירת הצלה. אסטור ביקש מן הקצין הממונה להצטרף אליה בטענה שהיא ב"מצב רגיש" (כלומר בהריון, בנם המשותף, ג'ון ג'ייקוב אסטור השישי נולד ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-14 באוגוסט 1912), אך נענה בשלילה.

גופתו של אסטור אותרה וזוהתה למחרת יום הטביעה.

ועדת החקירה לחקר האירועים שגרמו לאסון הטיטניק קיימה את דיוניה במלון וולדורף-אסטוריה.

## "מסע בעולמות אחרים"
בשנת 1894 פרסם אסטור נובלה בשם "מסע בעולמות אחרים: רומנסה של העתיד" (*A Journey in Other Worlds: A Romance of the Future*). הנובלה מתארת את העולם בשנת 2088. בנובלה חוזה אסטור רשת טלפונים גלובלית, שימוש באנרגיה סולרית, ומסעות באוויר ובחלל. בין היתר עורך גיבור הנובלה מסע בכוכבים שבתאי וצדק, עולמות ג'ונגל עתירי מחצבים.

בשנת 2003 יצאה לאור מהדורה מודרנית של הספר.

## אסטור בקולנוע
* טיטניק (1997)

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה ב"אנציקלופדיה טיטניקה" 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:מלונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:הרוגי הטיטניק
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1912
ניאגויה בסאראב

**נְיאָגוֹיֶה בַּסאראב** (ברומנית: **Neagoe Basarab**, ? - 15 בספטמבר 1521) היה שליט נסיכות ולאכיה בין השנים 1521-1512.

מוצאו של ניאגויה שנוי במחלוקת, אביו, לפי הצהרת ניאגויה עצמו, היה בסאראב הצעיר צפלוש. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הקשר בין אימו, **נְיאָגָה** ובין אביו - יש הטוענים שניאגה הייתה אחותו של הבויאר, הוורניק הגדול, **פְרְבו קראיובסקו** **Pârvu Craiovescu** ונשואה לבסאראב הצעיר, אחרים טוענים שהייתה רעייתו של קראיובסקו והקשר עם בסאראב היה מחוץ לנישואין. בנוסף לאלה יש גם היסטוריונים שלא מקבלים את הצהרתו של ניאגויה ורואים בו בן של קראיובסקו.

## שלטונו
[ממוזער|שמאל|250px|הקתדרלה ב[קורטיה דה ארג'ש]]
ניאגויה גדל והתחנך בביתו של קראיובסקו, קיבל הכשרה בשפות ובאמנויות ואף נסע לארצות זרות, ביקר במדינות במרכז אירופה ובאימפריה העות'מאנית. ב-28 בינואר 1501 התמנה לפוסטלניק, בדצמבר, באותה שנה, קודם לפוסטלניק גדול וכיהן בתפקיד זה עד 19 ביוני 1509. ב-24 באפריל 1509 התמנה לקומיס גדול וכיהן במשרה זו עד 28 בנובמבר 1911.

הבויארים של קראיובה, משפחת קראיובסקו, היו רבי השפעה ותפסו תפקידים נכבדים בחצר השליט. השליט שקדם לניאגויה, ולאד החמישי (הצעיר) קידם את גיסו לתפקיד בכיר, מעל בני משפחת קראיובסקו וכך נוצר סכסוך בינו ובין משפחה רבת השפעה זו. השליט התחיל לחשוש שניאגויה מפתח שאיפות לתפיסת כס השלטון, לכן התחיל ללחוץ את משפחת קראיובסקו. בני קראיובסקו חצו את הדנובה דרומה ופנו בבקשת עזרה למושל העות'מאני שקידם את ולאד לשלטון. המושל העות'מאני יצא עם צבאו ועם לוחמי משפחת קראיובסקו אל בוקרשט, שם, בפרוור וקרשט נערך קרב שבו נוצח ולאד ונלקח בשבי. בהוראת המושל העות'מאני נערף ולאד וניאגויה עלה לכס השלטון.

בתקופת שלטונו של ניאגויה בסאראב נסיכות ולאכיה לא ניהלה מלחמות, המסחר והאומנויות התפתחו, נבנו כנסיות רבות ובמיוחד ראויה לציון הקתדרלה שנבנתה בקורטיה דה ארג'ש, היפה בכנסיות ולאכיה, שסביבה צמחה האגדה על הבנאי מנולה.

ניאגויה בסאראב היה נשוי לנסיכה הסרבית מיליצה דספינה, בתו של הדספוט יובן ברנקוביץ'.
ניאגויה בסאראב חיבר ספר לימוד נודע, מהספרים הראשונים בספרות הרומנית. הספר, "לקחיו של ניאגויה בסאראב אל בנו תאודוסיה" (Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie), נכתב בשפה הסלבונית ותורגם לרומנית.

## הנצחה
ממוזער|תמונה בפרסקו במנזר המלכותי קורטיה דה ארג'ש
*ב-8 -9 ביוני 2008 ניאגויה בסאראב הוכרז כקדוש על ידי הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. היום שהוקדש לו בלוח השנה הוא 26 בספטמבר.

## לקריאה נוספת

* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul II pag' 105 - 112


## קישורים חיצוניים

* Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie ספרו של ניאגויה בסאראב בוויקיציטוט, תרגום רומני מסלבונית, משנת 1650.
* הוויבוד הקדוש ניאגויה בסאראב, נסיך השלום - כתבה בעיתון הנוצרי-אורתודוקסי "לומינה"
* הווייבוד הקדוש ניאגוייה בסאראב - כתבה בעיתון,מסאג'רול דה ולצ'ה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:קראיובשט
קטגוריה:משפחת באסאראב
קטגוריה:קדושים רומנים
קטגוריה:ילידי 1459
קטגוריה:נפטרים ב-1521
מוריס בליץ

**מוריס בליץ** (בצרפתית: **Maurice Blitz**; 28 ביולי 1891 - 2 בפברואר 1975) היה שחקן כדורמים ושופט בינלאומי יהודי בלגי. בעל 2 מדליות כסף מ-2 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920 ופריז 1924), בכדורמים.

## קורות חיים
בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). 

באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). 

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני כדורמים בלגים
קטגוריה:שחקני כדורמים יהודים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:ספורטאים יהודים בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1891
קטגוריה:נפטרים ב-1975
צרות אופקים

**צרות אופקים** היא תכונת אישיות שמציינת אנשים הנצמדים לדעותיהם או לאמונותיהם ואינם מעוניינים להבין או לשמוע דעות שונות משלהם בנושאים ספציפיים, או באופן כללי.

מקור הביטוי הוא תיאור של שדה ראייה מצומצם, ואינו מעיד על הקטנה של היכולת הפיזית לראות את מלוא האופק, אלא מושאל כדי לתאר אדם שמצמצם במודע את תפיסתו האינטלקטואלית.

דוגמה המתארת צרות אופקים ניתן למצוא בספרות הסינית:

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תכונות אישיות
קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:דימויים
משה לייב שחור

הרב **משה לייב שחור** (תרנ"ג, 1893 – כ"ד באלול תשכ"ד, 31 באוגוסט 1964) היה מחבר ספרים תורניים.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנו של זאב וולף שחור, סוחר תרופות ואיש ציבור, ממשפחת הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. נישא לשרה, בתו של דב ימיני, מוותיקי פתח תקווה.

מתלמידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק והרב אברהם יצחק הכהן קוק ותלמיד חבר לרב יעקב משה חרל"פ. עסק בסוגיות כגון המשכן וכליו, גבולות ארץ ישראל, נבואה, קידוש החודש.

סירב להתמנות למשרה תורנית. בין היתר היה המנהל של ישיבת המקובלים שער השמים בשנים תרצ"ב-תרצ"ג, ושל ישיבת מרכז הרב בשנים תרצ"ג-תרצ"ו.

בשנותיו האחרונות של הרב צבי פסח פרנק העביר שאלות מסובכות להכרעתו של הרב שחור.

לעת זקנותו התגורר בירושלים ושימש כבורר. נפטר בשנת תשכ"ד 1964 בירושלים.

## משפחתו
* בנו בנימין שחור שימש כחבר הכנסת וסגן שר מטעם תנועת המפד"ל. 
* בנו יעקב עבד כדוקטור לביוכימיה במשרד הבריאות. 
* בתו רחל הייתה נשואה לרב אריה הורביץ, ששימש אב"ד בתל אביב ודיין בבית הדין הרבני הגדול. 

נכדיו, ד"ר דב והרב זאב שחור, הוציאו מחדש את ספרו "אבני שהם" על התורה. בנו של דב, אורי, נרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט. נכדו הוא הרב אפרים שחור ששימש כראש ישיבת קריית שמונה.

## ספריו
* **אבני שהם**: ביאורים ופירושים, הערות וחידושים ערוכים לפי פרשיות השבוע ועוד, נדפס לראשונה תשכ"ט
* **בגדי כהונה** - בירורים ופירושים הערות וחידושים. ירושלים: (בני המחבר), תשל"א
* **כח התשובה** - על הלכות תשובה לרמב"ם, נערך על ידי מאיר חובב. ירושלים: נטע בנימין, תשמ"ג.

## לקריאה נוספת
* **סיפורים ירושלמיים** - נ. בן אברהם
* **ישלח ממרום**, ירושלים: תשס"ג, קובץ מכתבים ששלח הרב יעקב משה חרל"פ לרב משה לייב שחור.

## קישורים חיצוניים
* הרב משה לייב שחור, על הארץ ועל פירותיה
* נפטר ר' משה-לייב שחור, הצופה, 1 בספטמבר 1964, עמ' 1
* הרב שלמה יוסף זוין והרב יצחק אריאלי, לדמותו של רמ"ל שחור: שבעה לפטירתו, הצופה, 9 בספטמבר 1964, עמ' 2
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חיים
קטגוריה:משפחת שחור
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:פרשני הרמב"ם
קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:תלמידי רבי יצחק זאב סולובייצ'יק

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
טרון: המורשת

**טרון: המורשת** (באנגלית: **Tron: Legacy**) הוא סרט מדע בדיוני של חברת וולט דיסני משנת 2010. הסרט הוא סרט המשך לסרט טרון משנת 1982. הסרט בוים על ידי ג'וסף קוסינסקי והופק על ידי במאי הסרט המקורי, סטיבן ליסברגר. הסרט בכיכובם של ג'ף ברידג'ס בתפקיד קווין פלין (והתוכנה קלו), ברוס בוקסלייטנר בתפקיד אלן בראדלי (והתוכנה טרון) וגארט הדלנד בתפקיד בנו של פלין, סאם. הסרט עתיר אפקטים בגרפיקה ממוחשבת ומתהדר בעיצובים ויזואליים ייחודיים. הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק. הסרט הוקרן בטכנולוגיית Disney Digital 3-D.

## עלילה
סאם, בנו של קווין פלין (גיבור הסרט הקודם), הוא הבעלים של חברת המחשבים ENCOM, אותה ירש לאחר היעלמותו של אביו.

בעת ביקורו במתחם ארקייד נטוש של ENCOM, נשאב סאם לעולם עתידני חשוך שנקרא "הרשת". שם הוא נתפס בידי המשטר המקומי ונשלח לשחק עם אסירים אחרים בקרב עד המוות, לעיני קהל. קטע זה מציג במלוא הדרו את הקונספט של טכנולוגיית עולם הרשת: אופנועים שבדהירתם משאירים מאחוריהם שובלי אור שהופכים לקיר מוצק, ומטרת המשחק היא להימנע מהפגיעה הקטלנית בשבלים ויצירת שבלים במסלולו של האויב, על מנת שזה יתנגש בהם.

לזירת הקרב פורץ רכב ובו בחורה הקוראת לסאם. סאם מצטרף אליה והם בורחים למקום מחבוא.
שם פוגש סאם את אביו, שמספר לו כי עולם זה הוא מעשה ידיו. אך כעת עולם הרשת מונהג בידי קלו העריץ, אשר מעוניין במותם של קווין וסאם.

סאם יוצא למאבק במשטר קלו ולוקח את אביו ואת בת בריתם למסע אל עבר פתח היציאה מעולם הרשת.

## תגובות
הסרט קיבל ביקורות בינוניות על מחסור בהתפתחות הדמויות ובעומק עלילתי. לעומת זאת הסרט קצר שבחים על האפקטים, העיצוב האומנותי והפסקול.

## פסקול
הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק.

## פסקול

פסקול הסרט הוקלט והופץ ב-1986 על ידי חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס. הוא הולחן על ידי המלחין אלן סילבסטרי.

## סרט ההמשך
באפריל 2015 אולפני דיסני הודיעו כי סרט ההמשך, טרון 3, ייצא לאקרנים בשנת 2017 וייקרא "Tron: Ascension", ובסוף חודש מאי 2015 נודע על ידי אולפני דיסני שבוטלה הפקת סרט ההמשך.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* מורשת פקמן • מה חשבנו על "טרון: המורשת"? באתר נענע 10
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סייברפאנק
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי תלת-ממד
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2010
קטגוריה:סרטי וולט דיסני
לרמן

**לרמן** (Lerman) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שפירושו "מלומד".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
ביצה כבושה

**ביצה כבושה** או **ביצה מוחמצת** היא מאכל העשוי מביצה קשה אשר הוחמצה.

ביצים קשות אלה מוחמצות בתערובת של חומץ, מלח, תבלינים ולעיתים גם סוכר. הביצים נשמרות בתחמיץ בין מספר ימים למספר חודשים. במדינת פנסילבניה שבארצות הברית נהוג להוסיף לתחמיץ סלק על מנת לתת לביצים צבע סגול.

באנגליה נאכלות ביצים אלה כמנה ראשונה או כחטיף בפאבים. כמו כן הביצים נמכרות כמזון מהיר בחנויות פיש אנד צ'יפס.

## ראו גם
*ביצת מאה השנים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חמוצים
קטגוריה:מאכלי ביצים
פיקלילי

**פיקלילי** (באנגלית: **Piccalilli**) הוא מאכל נפוץ במטבח הבריטי העשוי מירקות חמוצים קצוצים בצירוף תבלינים.

במטבח הבריטי מקובל להכין את הפיקלילי מכרובית, חרדל וכורכום, ונהוג להגישו לצד נקניקים, בשר חזיר, ביצים, קלי או גבינה.

לפיקלילי טעם חמוץ מתוק ולרוב לו צבע צהוב בוהק (בשל תבלין הכורכום).

בדרום ארצות הברית נהוג לאכול פיקלילי העשוי מעגבניות ירוקות (לא בשלות). צבעו של מאכל זה ירוק.

## קישורים חיצוניים

*מתכוני פיקלילי
*מתכון לפיקלילי באתר ה-BBC
*פקלילי בדרום ארצות הברית 
*מתכון אופייני לפיקלילי של דרום ארצות הברית
*מתכון אופייני לפיקלילי של דרום ארצות הברית  

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:חמוצים
פרפראזדוקיאן

**פרפראזדוקיאן** (מיוונית: כנגד הציפייה) הוא אמצעי פיגורטיבי שבו החלק הסופי של המשפט נותן מידע מפתיע ולא צפוי, כך שהוא משנה את הבנתו של הקורא על החלק הראשון של המשפט. אמצעי זה גורם לתחושה פרדוקסלית ואירונית, ומשמש לעיתים קרובות בהומור או כדי ליצור אפקט דרמטי.

מקור המילה במילים היווניות "παρά" (תעתיק: פרה), שמשמעותה "נגד", ו-"προσδοκία" (תעתיק: פרוסדוקיה), שמשמעותה "צִפִּיָה". שני המונחים שימשו בכתבי מלומדים יווניים מהמאה הראשונה לפני הספירה ומהמאות הראשונה והשנייה לספירה, כשבאו יחדיו, במשמעות "בלתי צפויה, או "בניגוד לצפוי".

## דוגמאות
* "אם אוכל להגיד כמה מילים, אז אהיה נואם טוב יותר" - הומר סימפסון
* "אם אני מבין את הגרף הזה נכון, אהיה מופתע מאוד" - סטיבן קולבר
* "היה לי ערב פשוט נפלא, אבל זה לא היה הערב" - גראוצ'ו מרקס
* "הוא מדבר כמו אידיוט, ונראה כמו אידיוט, אבל אל תתנו לזה לבלבל אתכם, הוא באמת אידיוט" - גראוצ'ו מרקס
* "תמיד תוכל לסמוך על האמריקאים שיעשו את הדבר הנכון, אחרי שהם ניסו כל דבר אחר" - וינסטון צ'רצ'יל
* "אדם צנוע, שהיו לו הרבה סיבות להיות צנוע" - וינסטון צ'רצ'יל
* "למעון ראש הממשלה הגיעה מכונית ריקה, וראש הממשלה קלמנט אטלי יצא ממנה." וינסטון צ'רצ'יל
* "הייתי רוצה לומר שלכבוד ולעונג לי הוא לעמוד מולכם, אך אינני יכול לומר זאת, מפני שמעגלי השקר שלי מקולקלים. אני שונא את כולכם ובז לכם" - מרווין, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
* "הוריו של יודוקוליס אמרו לו: 'התעודד, בננו, המצב יכול להיות הרבה יותר גרוע', אז הוא התעודד, והמצב באמת נהיה יותר גרוע." - מתוך מערכון של להקת כוורת
* "יש לי אישה וילדים - תאכל אותם!" - מתוך מערכון של אסי וגורי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמצעים רטוריים
קטגוריה:הומור
טורשי

**טורשי** או **טורשו** (בפרסית: **ترشى**, טורקית: **turşu**, בולגרית: **туршия**, יוונית: **τουρσί**) הוא מאכל העשוי ירקות חמוצים המקובל במטבח הים תיכוני (וכן במטבח המזרח-תיכוני, בייחוד במטבח העיראקי ובמטבח הפרסי) ומטבחי הבלקן. מקור שמו של המאכל במילה הטורקית "טורשי" שמשמעה "חמוץ".

בבלקן הטורשי מוגש כ"מזה".

הטורשי לרוב עשוי מירקות (לרוב כרוב, כרובית, סלרי, גזר, סלק או חציל) המוחמצים בשום, פלפל צ'ילי, מלח ותבלינים, וכן בחומץ.

## סיר טורשי
ממוזער|סיר טורשי בן למעלה מ-20 שנים
במטבח הפרסי, מקובלת המנה **סיר טורשי** (פרסית: **سیرترشی**, מילולית: שום מוחמץ), שום מוחמץ ומיושן בחומץ בן-יין ומלח. נהוג שהשום מיושן 7 שנים לפחות אך לא נדיר למצוא גם כאלו המיושנים למעלה משני עשורים. ככל שהשום מתיישן, כך הוא מתרכך ומתכהה, כשסיר טורשי בן למעלה מ-20 שנים מקבל צבע שחור בדומה לשום שחור ומרקם משחתי וטעמו חמוץ, מתקתק ופירותי. בגרסה מקוצרת להכנת המנה, השומים מורתחים בחומץ ומיושנים במשך 40 יום בלבד. המנה מוגשת כמתאבן בארוחות ובפרט בחג הנורוז.

## קישורים חיצוניים

* מתכון באתר בישולים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חמוצים
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:המטבח הפרסי
קטגוריה:המטבח העיראקי
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
קורנד ביף

[שמאל|ממוזער|250px|[סנדוויץ' בשר כבוש (קורנביף), המוגש בקרנגי דלי.]]
**קוֹרנְד בּיף** (באנגלית: **Corned beef**) הוא מאכל נפוץ במטבח האמריקאי. מאכל זה מורכב מבשר שעובר כבישה במלח, ולרוב נפרס לפרוסות דקות. הניטרט שבתמלחת משווה לבשר מראה אדום עז גם לאחר שבושל.

הביטוי "קורנד ביף" מורכב משתי מילים- המילה Beef משמעותה באנגלית בשר בקר, והמילה קורנד מגיעה מהמילה האמריקאית לגרגירי תבלין שלמים, כמו פלפל שחור, הנקרא באנגלית Pepper corns, וגרגירי מלח גסים, הנקראים לפעמים Salt corns. שני תבלינים אלה בצורתם הגסה נמצאים בתערובת התמלחת שמשמשת לכבישת הבשר.

מקורו של המאכל באירלנד, והוא מוזכר בכתובים כבר במסמכים מהמאה ה-12. המאכל הגיע לארצות הברית ולקנדה עם המהגרים האירים, והפך למאכל פופולרי בארצות אלה, המסמל את מטבחן המקומי. המאכל נאכל בעיקר ביום פטריק הקדוש. מקורו של המנהג לאכול את המאכל ביום זה, בסוף המאה ה-19. תושבי אירלנד נהגו לאכול ביום פטריק הקדוש צלי בשר חזיר. מאחר שבשר זה היה יקר בארצות הברית, ובשל מעמדם הכלכלי הנמוך של המהגרים, הם החליפו את בשר החזיר בבשר בקר, ובישול המאכל הושפע מהמטבח היהודי של המהגרים היהודים ממזרח אירופה אשר גרו בשכנות אליהם בעיר ניו יורק.

בארצות הברית נאכל הקורנד ביף בארוחות מזנון ומוגש במעדניות כחלק מכריך רובן, שנחשב לאחד הסמלים הן של המטבח היהודי בארצות הברית והן של העיר ניו יורק. ישנה גם גרסה קצוצה המשומרת בקופסאות שימורים, עליה מבוסס הלוף הישראלי. גרסה זו נקראת בארצות הברית בּוּלי בּיף, אך בממלכה המאוחדת דווקא גרסה זו נקראת קורנד ביף והגרסה השלמה והלא משומרת נקראת בשר מומלח, או Salt beef. 

## קישורים חיצוניים

* מקורם של מנהגי יום פטריק הקדוש

## הערות שוליים

* קורנביף כשר באתר נקניק קצבים
*מתכון באתר אכול ושאטו
* מתכון באתר מאקו
* מתכון לקורנביף, מאתר Cooks

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:מאכלים מותססים
קטגוריה:המטבח האמריקאי
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:מאכלים מלוחים
סוהיל חדאד

**סוּהיל חדאד** (בערבית: **سهيل حداد**; נולד ב-28 במרץ 1951 ביפו) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" (1975). משמש (נכון ל-2011) כסגן יו"ר אגודת העיתונאים.

בשנת 1982 החל לעבוד כמפיק של תוכניות בשפה הערבית בטלוויזיה החינוכית.

בשנת 1986 השתתף בסרט "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי. בסרט גילם את רסאן חמאדה, חייל מצרי.

בשנת 2011 הפיק את הסרט התיעודי "דומא", בבימוי אשתו, עביר זייבק חדאד.

## סרטים
* 2018- "שרוכים" - במאי: יעקב גולדווסר
* 2016 - "לא פה, לא שם" - במאית: מיסלון חמוד
* 2014- "לתמונת אמא" - במאי: גיא נמש
* 2012- "מים" - במאי: מוחמד בכרי
* 2010- "התפרצות X" - במאי: איתן צור
* 1997- "שביל החלב" - במאי: עלי נסאר. זכייה בפרס ולנסיה לשחקן הטוב ביותר. מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר
* 1994- "רצח בים המלח" - במאי: יוסי גודארד
* 1992- "גמר גביע" - במאי: ערן ריקליס
* 1986- "אוונטי פופולו" - במאי: רפי בוקאי
* 1984- "המתופפת הקטנה" במאי: ג'ורג' רוי היל

## תיאטרון
* שחקן בתיאטרון הערבי אל-מידאן
* "השיבה לחיפה"- מאת בעז גאון, התיאטרון הקאמרי
* "להיות ערבי בישראל", הוצג בתיאטרונטו ב-2001, על חייו של פאוזי אל אסמר.
* "מסיה איברהים ופרחי הקוראן"- מונודרמה. פרס מסרחיד בעכו לשחקן המצטיין.
* "הסוחר מוונציה", בתפקיד שיילוק, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, תל אביב 2017.
* "עיניים מדברות" - מונודרמה מאת מיכאל מוריס-רייך. פרס מסרחיד בעכו לשחקן המצטיין. גרסה עברית בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ת"א (2019).
*"נוף" מאת הרולד פינטר, עם ענת הרפזי, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, בבימויו של אברהם עוז (2019).

## טלוויזיה
* השתתף בתפקיד אורח בסדרה "קרובים קרובים", בתפקיד אנטואן
* השתתף בתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית"
* השתתף בפרק "ארץ התפוזים העצובים" בתחרות הבמאי הערבי
* השתתף בסדרות "אלראיד" ו"כן לציפור"
* השתתף בסדרה "מונא" בתפקיד אבו נאג׳י, אביה של מונא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקנים ערבים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - אישים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
בצל כבוש

**בצל כבוש** הוא מאכל פופולרי במטבח הבריטי. מאכל זה הוא בצל פרוס או בצל פנינה המוחמץ בתמיסה של חומץ ומלח ולעיתים בתוספת תבלינים נוספים.

במטבח האנגלי נהוג להגיש את הבצל לצד פיש אנד צ'יפס, בתוך כריך גבינה, או בקוקטייל גיבסון (סוג של קוקטייל מרטיני בו מוחלף הזית בבצל פנינה כבוש).

במטבח הקנטונזי ובייחוד בהונג קונג מוגשים בצלי פנינה כבושים כמתאבנים.

## קישורים חיצוניים
* מתכון, באתר מטעמים
* מתכון באתר "חמוצים"

קטגוריה:חמוצים
קטגוריה:המטבח הבריטי
כבוש
פודינג סמרטוט

שמאל|ממוזער|250px|פודינג סמרטוט מסורתי. 
שמאל|ממוזער|250px|גרסה מודרנית של המאכל - מבושלת בתוך שקית ניילון המיועדת לבישול.
**פודינג סמרטוט** או **רג פודינג** (באנגלית: **Rag Pudding**) הוא מאכל במטבח האנגלי, שמקורו באולדהאם. מאכל זה פופולרי בייחוד באזור לנקשייר.

המאכל מכיל בשר טחון ובצל קצוץ, העטוף בשומן והמורתח או מאודה כשהוא עטוף בבד (ומכאן שמו. באנגלית נהוג להשתמש במונח "rag" לתיאור בד המשמש בבישול, ותרגומו לעברית, "סמרטוט", אומץ בעברות שמו של מאכל זה).

כיום נעשה שימוש בשקית ניילון המיועדת לבישול, והמוצר נמכר בשלמותו ומבושל בשקית זו.

נהוג לאכול את המנה לצד צ'יפס, מחית אפונה ירוקה ורוטב בשר.

## קישורים חיצוניים

*מתכון באתר ה-BBC

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:פודינג
פאנצר 38(t)

**פנצר 38(t)** (בגרמנית: **Panzerkampfwagen 38(t)**) היה טנק קל שפותח בצ'כוסלובקיה בשנת 1938. 

הטנק, אשר כונה **Lehký Tank vzor 38** (טנק קל דגם 38) בשרות הצ'כוסלובקי, היה טנק מתקדם מאוד לתקופתו, בעל ביצועים מצוינים, חימוש כבד, ואמינות מכנית יוצאת דופן. עם סיפוח צ'כוסלובקיה לגרמניה הנאצית ב-1938 עברו כל הכלים לשירות הצבא הגרמני. בשרות הצבא הגרמני קיבל הטנק את השם פנצר דגם 38 כאשר האות *t* מסמלת *tschechisch*, צ'כוסלובקיה בגרמנית.

הטנק נותר בייצור סדרתי עד 1942, ושימש בסיס למגוון רחב של כלי רק"מ גרמניים בהם משחיתי טנקים ותותחים מתנייעים, כדוגמת המארדר 3 ויאגדפנצר 38(t) הצר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טנקים גרמניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים קלים
אוטו ואלה

**אוטו ואלה** (בגרמנית: **Otto Wahle**; 4 בנובמבר 1879 - 11 באוגוסט 1963) היה שחיין ומאמן שחייה וכדורמים יהודי אוסטרי-אמריקאי. בעל 3 מדליות אולימפיות. הוא הוביל כמאמן את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד.

## ביוגרפיה
ואלה נולד בווינה.

### קריירת שחיין
באולימפיאדת פריז (1900) תחרויות השחייה נערכו בנהר הסיין. ואלה זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 14:43.6 דקות, אחרי ג'ון ארתור ג'רוויס מבריטניה (13:40.2 דקות) ולפני זולטאן הלמיי מהונגריה (15:16.4 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מכשולים בתוצאה של 2:40.0 דקות, אחרי פרדריק ליין מאוסטרליה (2:38.4 דקות) ולפני פיטר קמפ מבריטניה (2:47.4 דקות). בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר חופשי כשקבע תוצאה של 2:35.6 דקות ועלה לשלב הגמר מהמקום השני אך לא התייצב למשחה הגמר שנערך לאחר המשחה ל-1000 מטר חופשי.

בשנת 1901 הוא היגר לניו יורק.

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ואלה במדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי בתוצאה של 6:39.0 דקות, אחרי צ'ארלס דניאלס (6:16.2 דקות) ופרנסיס גיילי (6:22.0 דקות) שניהם מארצות הברית.
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה למייל והשתתף במשחה ל-880 יארד אך לא סיים את המשחה.

### קריירת מאמן
ואלה היה המאמן של נבחרת ארצות הברית בשחייה באולימפיאדת סטוקהולם (1912).

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הפסיד ואלה כמאמן נבחרת הכדורמים של ארצות הברית במשחק ההכרעה על מדליית הכסף לנבחרת בלגיה (7-2) וגם במשחק ההכרעה על מדליית הארד לנבחרת שוודיה (5-0).

באולימפיאדת פריז (1924) הוביל ואלה את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד לאחר ניצחון במשחק ההכרה על נבחרת שוודיה (2-3). במשחק ההכרעה על מדליית הכסף נבחרתו הפסידה לנבחרת בלגיה (2-1)

## קישורים חיצוניים

* sports123.com 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:שחיינים אולימפיים יהודים
קטגוריה:שחיינים אוסטרים
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:מאמני שחייה אמריקאים
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת פריז (1900)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת פריז (1900)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1963
הוד ליפסון

**הוד ליפסון** (נולד ב-1967) הוא מהנדס מכונות ישראלי ופרופסור באוניברסיטת קולומביה שמנהל את "מעבדת המכונות היצירתיות" שם. בעבר היה פרופסור באוניברסיטת קורנל, שם הוא עמד בראש המרכז למחשוב סינתטי (Computational Synthesis Lab). מחקריו עוסקים ברובוטיקה בעלת מאפיינים כמו-ביולוגים, כמו יכולת בניה מודולרית.

## חייו
בשנת 1985 החל ללמוד לתואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות ובשנת 1998 סיים דוקטורט בהנדסה ובבינה מלאכותית בטכניון בהנחיית פרופסור משה שפיטלני. נושא התזה שלו היה: “Reconstruction of a 3Dobject from a single freehand sketch as means for CAD interfacefor conceptual design and analysis". את השתלמות הפוסט דוקטורט המשיך באוניברסיטת ברנדייס ועד לשנת 2001 שימש כמרצה ב-MIT. בשנת 2008 מונה כפרופסור חבר באוניברסיטת קורנל.

ב-2007 הציג בוועידת TED רובוט בעל מודעות עצמית, פרי פיתוחו.

בשנת 2009 פיתח יחד עם אחד מתלמידיו, מייקל שמידט, את "מכונת אאורקה", אשר מנסה לפענח חוקי טבע ללא ידע מוקדם. בין השאר המכונה חשפה חוקים פיזיקליים שקשורים לתנודת מטוטלת כפולה באופן שמעיד על כך שהמכונה יכולה לא רק ללמוד אלא גם לייצר ידע חדש שלא היה קודם
.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת מכונות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מהנדסי מכונות ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:רובוטיקה
קטגוריה:חוקרי בינה מלאכותית ישראלים
קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
רובר ניוול

**רוֹבֵּר נִיוול** (בצרפתית: **Robert Nivelle**; 15 באוקטובר 1856 – 22 במרץ 1924) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שבלם את הגרמנים בקרב ורדן, ולאחר מכן היה מפקד הצבא הצרפתי בחזית המערבית.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
רובר ניוול נולד ב-15 באוקטובר 1856 בטול לאב צרפתי ולאם פרוטסטנטית אנגלייה. בשנת 1878 התגייס ניוול לצבא הצרפתי ושירת בו כקצין תותחנים. ניוול מילא מספר תפקידי פיקוד ומטה, אך עקב היותו פרוטסטנטי קידומו בצבא היה מאוד איטי. בשנת 1900 השתתף בחיל המשלוח לסין שנשלח לדכא את מרד הבוקסרים.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ המלחמה היה ניוול מפקד רגימנט הארטילריה ה-5. לאחר הצלחותיו בקרב הראשון על המארן ובקרב הראשון על האן באוקטובר 1914 קודם לדרגת גנרל בריגדה וקיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-27. בינואר 1915 קודם לדרגת גנרל דיוויזיה וקיבל את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-61. בדצמבר 1915 מונה ניוול למפקד הקורפוס ה-3 ולחם עמו בקרב ורדן כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פיליפ פטן. ב-30 באפריל 1916 מונה פטן למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, ובמקומו מונה ניוול למפקד הארמייה השנייה. ניוול היה אחד המפקדים הראשיים בזמן קרב ורדן והוביל את צרפת לניצחון על הגרמנים בקרב זה. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הראשי של כוחות צרפת בחזית המערבית, והיה האחראי למתקפת ניוול, מבצע רחב היקף של מדינות ההסכמה שנועד להכניע את הגרמנים. מבצע זה נחל כישלון חרוץ וגרם למספר אבדות גבוה אצל הצרפתים, והוביל לפרוץ המרידות בצבא הצרפתי (1917). בעקבות כישלון המבצע הועבר ניוול מתפקידו אל המערכה בצפון אפריקה. ניוול חזר לצרפת בנובמבר 1918 עם תום המלחמה. ב-1921 פרש סופית מצבא צרפת. הוא מת בפריז שלוש שנים לאחר מכן, ב-22 במרץ 1924.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא במרד הבוקסרים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה הבלגי
קטגוריה:אישים הקבורים בארמון האינווליד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1856
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1924
נתן נחום רבינוביץ

רבי **נתן נחום הכהן רבינוביץ** (1873 תרל"ג-1943 תש"ג) היה האדמו"ר מקרימילוב, בנו של האדמו"ר אברהם יששכר בער רבינוביץ מראדומסק. מרכז החסידות היה בעיר קרימילוב שבפולין ולאחר מכן בזוויירצ'ה.

## תולדותיו
נולד לרבי אברהם ישכר בער הכהן רבינוביץ מראדומסק, בעל חסד לאברהם, בנו של רבי שלמה מראדומסק. בחיי אביו נתמנה לכהן כרב בעיירה קרימילוב. עם פטירת אביו בי"ג באלול ה'תרנ"ב מינו רוב חסידי ראדומסק את רבי יחזקאל רבינוביץ בעל כנסת יחזקאל לשבת על כיסא האדמורו"ת בראדומסק, אולם חלק מהחסידים פנו אל הבן הצעיר, רבי נתן נחום הכהן, והכתירו אותו לאדמו"ר מקרימילוב.

הרב רבינוביץ למד אצל אביו ונסע גם אל האדמו"ר יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, ואל האדמו"ר דוד משה פרידמן מטשורטקוב. אף לאחר הכתרתו המשיך לנסוע אל רבותיו.

עם הימים, עבר האדמו"ר לעיר זוויירצ'ה הסמוכה לקרימילוב. הסיבה לכך הייתה כרוכה בדרישת חסידיו שרצו להגיע להסתופף בצילו, והדרך לעיירה הקטנה קרימילוב לא הייתה קלה. לעומת זאת, הדרך לזוויירצ'ה הייתה נוחה ונגישה יותר, עם תחנת רכבת משלה.

האדמו"ר יסד שטיבלך בעשרות ערים ועיירות ברחבי פולין. אף במדינת גליציה נוסדו שטיבלך בודדים. ביוזמת האדמו"ר נפתחה רשת ישיבות "חסד לאברהם" לחסידי קרימילוב, על שם ספרו של אביו.

האדמו"ר נודע בימיו כ"זקן האדמו"רים" עקב היותו מכהן כאדמו"ר שנים רבות, קרוב ליובל שנים, מאז פטירת אביו בשנת ה'תרנ"ב. דבר זה נדיר היה מאוד בתקופות אלו.

## בשנות השואה
בשנות השואה שהה האדמו"ר בגטו ורשה. חסידיו מזגלמביה שלא סבלו כל כך מרעב, שלחו לאדמו"ר חבילות מזון והוא חילקם בין יהודי הגטו. כדי להצילו, העסיק אותו אברהם הנדל בבית החרושת שולץ, יחד עם עוד כמה אדמו"רים ורבנים ידועים. ביום כ"ט בניסן ה'תש"ג נלקח האדמו"ר למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נרצח על ידי הגרמנים. עם רציחת האדמו"ר בשנות השואה נסתם הגולל על חסידות זו.

## משפחתו
לאדמו"ר תשעה ילדים (כולם מלבד חיה שרה ופריידל נספו בשואה):
* רבי שלמה אלימלך - כיהן כרבה של זוויירצ'ה, בעת שכיהן שם אביו באדמורו"ת. היה חתן דודו רבי יחזקאל רבינוביץ מראדומסק בעל הכנסת יחזקאל.
* רבי אברהם ישכר מאיר - חתנו של רבי שמואל צבי דנציגר מאלכסנדר.
* רבי יעקב יחזקאל - חתנו של רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר.
* רבי דוד משה - חתנו של בן דודו רבי שלמה חנוך רבינוביץ מראדומסק, וראש רשת הישיבות כתר תורה של חסידות ראדומסק.
* אסתר פרומט - אשת רבי ישעיהו אנגלרד, רבה של סוסנוביץ.
* חיה שרה - אשת רבי ישעיהו שפירא, האדמו"ר החלוץ.
* פריידל - אשת רבי חנוך העניך בורנשטיין, האדמו"ר הרביעי בחסידות סוכטשוב.
* בתו - אשת רבי יעקב הלוי הלשטוק, ראב"ד בעיר אוסטרובצה ובנו של רבי יחזקאל הלוי הלשטוק, האדמו"ר מאוסטרובצה.
* בתו - אשת רבי דוב בער קאליש, האדמו"ר מלויביטש, מגזע חסידות וורקא.

## לקריאה נוספת
* ספר זיכרון = אנדענק-בוך, ק"ק זאוויערטשע והסביבה, עמ' 469-468

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:רבנים פולנים
פודינג חג המולד

שמאל|ממוזער|200px|פודינג חג המולד תלוי מספר שבועות על וו לניקוז הנוזלים ולהגברת הטעמים.
**פודינג חג המולד** (באנגלית: **Christmas pudding**) הוא פודינג מסורתי הנאכל כקינוח במטבח האנגלי ביום חג המולד (25 בדצמבר). מקורו של מאכל זה בימי הביניים.

המאכל לרוב מיוצר עם מצרכים יקרים במטרה לפאר את ארוחת החג שהוא מוגש בסיומה. פודינג זה כולל שומן רב וכן סירופ סוכר המעניקים לו את צבעו החום. הפודינג מתובל בברנדי (ולעיתים בבירה) וכן במיץ תפוזים.

המאכל בושל באופן מסורתי בחיתול, ולאחר מכן נתלה על וו ויובש במשך מספר שעות. החל מהתקופה הוויקטוריאנית החלו לאדות את הפודינג במשך שעות רבות (ולאחר המצאת סיר הלחץ קוצר משך האידוי).

הפודינג מוגש לצד שמנת או רוטב בשמל.

## היסטוריה
מקורו של המאכל בימי הביניים עת הוגש בארוחת חג המולד פאי העשוי בשר קצוץ (לרוב שילוב של בשר עוף וארנבת). לימים נוספו לפאי סוכר, תפוחים, ופירות הדר מסוכרים, ובמהלך המאה ה-14 נוצרה גרסה של הפאי הכוללת בשר בקר טחון, צימוקים, שזיפים, דומדמניות ותבלינים, כאשר בתקופה זו הכינו את המאכל עם 13 מרכיבים, כסמל לשליחים של ישו. החל משנת 1595 החלו להוסיף למאכל פירות יבשים וביצים.

בשנת 1664 הקהילות הפוריטניות באנגליה אסרו על הכנת המאכל, מאחר שהוא "עשיר" מדי בטעמיו ולא "צנוע".

בשנת 1714, על אף התנגדות הקוויקרים, הורה המלך ג'ורג' הראשון על הגשת הפודינג בארוחת חג המולד המסורתית. בפודינג זה לא הוכנס בשר טחון, והוא הוגש כקינוח.

בתקופה הוויקטוריאנית היה הפודינג מאכל אהוב על הנסיך אלברט, כשהוא מוכן בשיטת אידוי. המתכון מתקופה זו כלל השריה של שעות רבות של פירות בברנדי ולאחר מכן אידוי ממושך.

בישראל הוגש הפודינג כקינוח בארוחת הערב שנערכה בכריסמס בחדר האוכל שבקיבוץ בית העמק, בו היו חברים רבים שהיגרו מאנגליה והביאו עמם את המתכון המסורתי. מאז ביטול ארוחת הערב בחדר האוכל, נמכר הפודינג בכל-בו של הקיבוץ.

## מסורות
מסורות רבות נוצרו סביב הכנת המאכל - ובהם הכנת המאכל עם 13 מרכיבים, הכנת הפודינג חמישה שבועות לפני חג המולד, הכנתו כאשר כל אחד מבני הבית משתתף בבחישתו, הטמנת מטבע בתוך המאכל למזל טוב למי שמוצא אותו או טבעת זהב המבשר נישואין למוצא הטבעת.

## ראו גם
* מינסמיט
* בירת חג המולד

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של פודינג חג המולד
* מסורות והיסטוריה של פודינג חג המולד
*מתכון מפורט
*מתכון האופייני לדרום מזרח אנגליה
* מתכונים

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:פודינג
קטגוריה:קינוחים
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:המטבח הבריטי: קינוחים
אמו פיליפס

ממוזער|אמו פיליפס, 2002
**אמו פיליפס** (באנגלית: **Emo Philips**; נולד ב-7 בפברואר 1956) הוא קומיקאי, בדרן ושחקן אמריקאי. הוא עושה שימוש באמצעים קומיים כמו משחקי מילים, משפטים פרפראזדוקיאנים וקולות פלסט.

נולד ב-Downers Grove באילינוי. פיליפס הקליט כשלושה אלבומים קומיים. הראשון, "E=mo²", יצא בשנת 1985. בשנת 2001 יצא אלבום נוסף בשם "Emo". ג'יי לנו כינה אותו "כותב הבדיחות הטוב ביותר באמריקה".

בנוסף, פיליפס שיחק במספר סדרות וסרטים, בהם "מיאמי וייס", התוכנית של וירד אל ינקוביק ובסדרות המצוירות "Home Movies" ו"ד"ר כץ".

בשנת 1988 נישא לקומיקאית ג'ודי טנוטה, אולם אחר כך הזוג התגרש.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:סטנדאפיסטים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קרב אקוסטה ניו

**קרב אקוסטה ניו** (בספרדית: **Batalla de Acosta Ñu**, נקרא גם **קרב קאמפו גראנדה**) היה הקרב שסיים את מלחמת הברית המשולשת ב-16 באוגוסט 1869. הקרב נערך בין כ-20,000 חיילים מהברית המשולשת, שכללה את האימפריה הברזילאית, את ארגנטינה ואת אורוגוואי, לבין כ-6,000 חיילים פרגוואים שרובם הגדול ילדים שגילם פחות מ-16.

## רקע
באמצע שנת 1869 נס צבא פרגוואי מפני צבאות הברית המשולשת, ואסונסיון, בירת פרגוואי, הייתה תחת הכיבוש של בעלות הברית. פרנסיסקו סולנו לופז, נשיא פרגוואי, סירב להיכנע ונשבע להמשיך להילחם עד הסוף. המפקד הברזילאי, לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס, הציע לסיים את המלחמה בדרך צבאית, אולם פדרו השני, קיסר ברזיל, הורה שלא להפסיק את המלחמה עד שלופז ימות. קשיאס התפטר מתפקידו עקב מחלה וחתנו של דום פדרו, לואיש פיליפה גסטאו דה אורלאן, הרוזן ד'או, הפך למפקד צבא ברזיל. תחת פיקודו החדש של גסטאו דה אורלאן, ניצח הצבא הברזילאי, הרג את לופז, והמלחמה שהחלה ב-1864 הסתיימה לאחר שש שנים.

### הכנות לקרב
הרוזן ד'או לקח כ-19,000 מחייליו הטובים ביותר ויצא ב-15 באוגוסט 1869 לעבר מחנה של החיילים של פרגוואי ליד עיר הבירה, כדי לחסום אותם מבריחה. הוא שלח כמה אנשים מחיל הפרשים שלו לקרוא לתגבור מהצבא הארגנטינאי, וזה שלח תגבורת שבה כ-2,000 חיילים בראשות קולונל לואיס מריה קאמפוס.

## הקרב

כוחות בעלות הברית נפגשו ליד מאסף הכוחות של פרגוואי באקוסטה ניו בתאריך 16 באוגוסט. הקרב החל בשעה 08:30 בבוקר, כשבצבא פרגוואי 6,000 חיילים ובצבא ברזיל וארגנטינה 21,000 חיילים.

צבא פרגוואי שמנה 6,000 איש כלל ברובו נערים וילדים אשר גילם לא עלה על 16 שנים. הסיבה היא שבמהלך המלחמה איבדה פרגוואי כ-90% מאוכלוסיית הגברים הכשירים למלחמה ולכן השתמשה בילדים, ואפילו הלבישה אותם בזקנים כדי שייראו זקנים ביחס לגילם.

אקוסטה ניו ("השדה של אקוסטה" בספרדית) הוא מישור רחב בגודל 12 קמ"ר, ולכן לחיל הפרשים של ברזיל היה קל לעבור בו. הקרב ארך שמונה שעות, עם התנגדות עזה של צבא פרגוואי. בתחילה, כשנשמעו היריות הראשונות, נסוגו כוחותיו של ברנרדינו קביירו אל הצד השני של הנהר. הם הסתירו את בריחתם כאשר שרפו את הדשא, דבר שגרם לעשן והסתיר את תנועותיהם. כאשר הרוזן ד'או ניסה לחצות את הנהר לעברו השני הוא וצבאו נהדפו. הרוזן ד'או הורה להשתמש בארטילריה ולפתוח באש לעבר הצד השני, דבר שגרם לאבדות רבות בצד של פרגוואי. בסופו של דבר נהרגו 2,000 פרגוואים ו-1,200 נשבו. כוחות בעלות הברית ספגו 26 הרוגים ו-259 פצועים. קביירו ברח יחד עם כמה מחייליו.

## הקרב בתרבות

קרב אקוסטה ניו היה הקרב האחרון במלחמה, שהסתיימה מאוחר יותר עם מותו של לופז. הקרב הונצח בציור מפורסם של הצייר פדרו אמריקו משנת 1871 ומוצג במוזיאון האימפריה הברזילאית. על הקרב נכתב הספר "Recordações de Guerra e de Viagem" שנכתב על ידי הסופר הברזילאי אלפרדו ד'אסקרגנולי טוני שלקח חלק בקרב ובמלחמה.

בפרגוואי, נקבע יום זיכרון מיוחד לזכר אותם הילדים שאיבדו את חייהם בקרב. יום הזיכרון הלאומי נקבע ל-16 באוגוסט, היום שבו התרחש הקרב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחמת הברית המשולשת
למען האנושות כולה

**למען האנושות כולה** (בצרפתית: **À l'échelle humaine**) הוא ספר שכתב ראש ממשלת צרפת הסוציאליסטי לאון בלום בעת שהוחזק במעצר על ידי שלטון וישי בין השנים 1941 ל-1942. הוא סיים לכתוב אותו בשנת 1944 ופרסם אותו בשנת 1945, עם תום המלחמה.

בספר הוא מנתח את תקופת משטרו כראש ממשלה. הוא מציג את הנסיבות שהובילו לנפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית ומאשים את צרפת על חוסר היכולת שלה לעמוד מול היטלר. את הנסיבות לחולשת צרפת הוא תולה בעיקר בסיבות חברתיות בתוך צרפת וחוסר העניין של האזרחים מן השורה במתרחש במדינה ומציין כי הבירוקרטיה שמרכזה בפריז חונקת את היוזמה המקומית. הוא מתאר את הסיבות הסוציולוגית והכלכליות מאחורי התדרדרות מעמד הבורגנות בצרפת.

קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי 1945
חיים שור

**חיים שוּר** (אפריל 1926 – 2004) היה רכז השומר הצעיר, מזכיר הקיבוץ הארצי, עורך העיתונים "על המשמר" ו"ניו אאוטלוק".

## ביוגרפיה
שור נולד בגרודנו שבפולין (כיום בבלארוס) ב-1926. נקרא על שם אב סבו הרב חיים שור מחבר ספר עץ חיים בנו של ר' צבי הירש שור, מצאצאי הרב אברהם חיים שור.

בשנת 1935 עלה לארץ ישראל עם משפחתו וגדל בחיפה. כנער היה פעיל בשומר הצעיר. בגיל 16 עזב את ביתו וחי בקומונה.

ב-1944 נמנה עם מייסדי קיבוץ שובל, שעלה על הקרקע במסגרת 11 הנקודות באוקטובר 1946. שימש בשנות השישים כרכז ההנהגה הראשית של השומר הצעיר. אחר כך שימש כמזכיר תנועת הקיבוץ הארצי. כשסיים עם התפקיד החל לשמש כעיתונאי ב"על המשמר".

בשנים 1974–1985 שימש כעורך "על המשמר" במשותף עם מארק גפן, אז הוחלף על ידי סבר פלוצקר. אחר כך היה עורך המגזין "ניו-אאוטלוק", מגזין באנגלית של מפלגת מפ"ם. בסוף 1988 ארגן במשותף עם חנא סניורה, עורך העיתון העיתון המזרח ירושלמי "אל-פג'ר", כנס ישראלי-פלסטיני בהשתתפות עשרות אנשים משני הצדדים, אמריקאים, עיתונאים ורשתות טלוויזיה. זאת בניגוד לחוק (שהתקבל ב-1986 ובוטל ב-1993), שאסר על מפגשים עם נציגים פלסטינים.

בשנים 1975–1978 שימש כסגן יושב ראש רשות השידור.

שור כתב, בין היתר, את הספרים "אני מוריד אותו מהשמים" על בנו הבכור , שנהרג במבצע אביב נעורים. את הידיעה על מותו קיבל בעת שראיין את יצחק רבין בביתו.. ואת "יוניה", על בת-דודתו שניצלה מהשואה.

## חיים אישיים
היה נשוי לשולמית לבית גוֹטלַבסקי ואב לארבעה בנים: אבידע, אבנר, ישראל וטובי. התגורר בקיבוץ שובל. הלך לעולמו בשנת 2004, בן 78 במותו.

## ספריו
* **תמונות מאמריקה**, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו 1976
* **שומרים בארץ האפרטהייד: סיפור השומר הצעיר בדרום אפריקה, 1970-1935**, גבעת חביבה: חבצלת יד יערי, 1999. (פורסם על ידי חברי השומר הצעיר מדרום אפריקה)
* **אני מוריד אותו מהשמים**, תל אביב: משרד הביטחון, תשס"א 2001
* **יוניה**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ג 2003

## קישורים חיצוניים
* 
* יעקב לזר, מפרפרים בין קיום לחידלון, הדף הירוק, 12 ביולי 2001 (ראיון)
**ממאמריו**:
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:עורכי על המשמר
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:שובל: אישים
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
חיים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בשובל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
מונית לילה

**מונית לילה** (באנגלית: **Night on Earth**) הוא סרט דרמה קומי שיצא לאקרנים בשנת 1991. הסרט שנכתב ובוים על ידי ג'ים ג'ארמוש מציג נהגים ונוסעים במונית בחמש ערים שונות בעולם: החל בערב בלוס אנג'לס, עבור ניו יורק, פריז ורומא וכלה בהלסינקי בבוקר.

## עלילת הסרט
### לוס אנג'לס
הסצנה בלוס אנג'לס מתרחשת בין 19:07 ל-19:37, נהגת מונית צעירה בשם "קורקי" מסיעה לנמל התעופה בעיר שני זמרים שיכורים. באותו זמן יוצאת מלהקת שחקנים בשם "ויקטוריה" מהטרמינל, וקורקי מציעה לה הסעה לביתה.
למרות ההבדל הקיצוני במעמדם החברתי, הן מתחילות לשוחח. כשהן מגיעות לביתה, ויקטוריה מנסה לשכנע את קורקי להיות שחקנית, אולם קורקי מסרבת כיוון שהיא רוצה להיות מכונאית.

### ניו יורק
הסצנה בניו יורק מתרחשת בין 22:07 ל-22:37, גבר אפרו אמריקאי בשם יו יו מנסה לעצור מונית ממנהטן לברוקלין. בסופו של דבר עוצר לו נהג בשם הלמוט ליצן ממוצא מזרח גרמני. הלמוט שזהו יומו הראשון כנהג מונית לא יודע לנהוג על רכב בעל תיבת הילוכים ידנית ויויו מחליף אותו בנהיגה.
בדרכם הם רואים את קרובת משפחתו של יויו - אנג'לה מסתובבת ברחוב, יויו ניגש אליה ומכריח אותה להיכנס למונית. במהלך הנסיעה אנג'לה ויויו מקללים האחד את השני. הסיפור סובב סביב הלמוט שמנסה להבין את התרבות הניו יורקית.

### פריז
הסצנה בפריז מתרחשת בין 4:07 ל-4:37, נהג מחוף השנהב מסיע דיפלומטים אפריקנים הלועגים לו עד שהוא מגרש אותם מהמונית.
לאחר מכן הוא מעלה למונית נוסעת עיוורת, במהלך הנסיעה הוא שואל אותה שאלות על חייה והיא עונה לו שהיא חשה הכול. כשהוא מוריד אותה הוא לא שם לב ומתנגש במכונית אחרת, ונהגה צועק עליו שהוא עיוור.

### רומא
הסצנה ברומא מתרחשת בין 4:07 ל-4:37, נהג מונית אקסצנטרי בשם ג'ינו עוצר לכומר. במהלך הנסיעה הוא מתוודה על חטאיו, ומספר לכומר בפרטי פרטים על חוויותיו המיניות. תחילה עם דלעת, ולאחר מכן עם כבשה ועם גיסתו. הכומר מקבל התקף לב, וג'ינו מניח אותו על ספסל ובורח מהמקום.

### הלסינקי
הסצנה בהלסינקי מתרחשת בין 5:07 ל-5:37, נהג בשם מיקה מקבל קריאה לאסוף שלושה שיכורים. אחד מהם מספר למיקה כי חברם אקי איבד באותו יום את עבודתו, את מכוניתו, בתו בת ה-16 בהריון, ואשתו גרשה אותו מביתו.
מיקה מספר להם כי אשתו ילדה בת בחודש השישי להריונה, הרופאים לא נתנו לתינוקת תקווה וכדי לא להתאכזב הוא לא רצה לראות אותה, לאחר שבוע שהתינוקת הייתה בחיים החליטו הוא ואשתו לנסוע לבית החולים לראות את בתם, כשהגיעו למקום סיפר להם הרופא כי בתם מתה קודם לכן. כשהם מגיעים לרחוב בו הם גרים, הם משאירים את אקי ברחוב והולכים לביתם.

## שחקנים
*וינונה ריידר - נהגת מונית צעירה מלוס אנג'לס בשם קורקי
*ג'ינה רולנדס - מלהקת שחקנים בשם ויקטוריה
*ג'יאנקרלו אספוזיטו - אפרו אמריקאי בשם יויו, נוסע במונית של הלמוט
*ארמין מילר-שטאל - נהג מונית ממוצא הגרמני, היה ליצן במולדתו
*רוזי פרז - גיסתו של יויו בשם אנג'לה
*איסאק דה בנקולה - נהג מונית פריזאי מחוף השנהב
*ביאטריס דלה - עיוורת, נוסעת במונית בפריז
*רוברטו בניני - נהג מונית רומאי בשם ג'ינו
*פאולו בונצ'לי - כומר, נוסע במונית של ג'ינו
*מאטי פלונפה - נהג מונית בהלסינקי בשם מיקה

## קישורים חיצוניים

* הטריילר באתר "YouTube"
* ריאיון עם ג'ים ג'ארמוש 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי ג'ים ג'ארמוש
קטגוריה:סרטי 1991
צבי טימור

**צבי טימור** (24 בנובמבר 1933 - 31 בינואר 2010) היה עיתונאי כלכלי ישראלי והעורך האחרון של העיתון "על המשמר".
## ביוגרפיה
טימור נולד וגדל בבודפשט. בזמן מלחמת העולם השנייה הוריו נלקחו למחנות והוא עצמו הוסתר. רק אמו שרדה ויחד עלו לישראל ב-1949.  
תחילה גרו מספר חודשים בקיבוץ, ואחר כך עברו לגור בירושלים. 

הוא החל את הקריירה העיתונאית בעיתון המפלגה הקומוניסטית הישראלית, "קול העם", שם שימש ככתב כלכלי. לאחר שהעיתון נסגר ב-1975, עבר לכתוב ב"על המשמר", שם שימש ככתב הכלכלי בירושלים.

בשנת 1980 החליף טימור את סבר פלוצקר בתפקיד העורך הכלכלי של "על המשמר", ואחר כך, בינואר 1989, החליף שוב את פלוצקר, הפעם בתפקיד עורך העיתון. במשך השנים גם עבדו השניים במשותף על כתבות ותחקירים בנושאי כלכלה. באותה תקופה גם עבר לגור בתל אביב. 

עם כניסתו לתפקיד העורך ביצע שורה של שינויים בהנהלת העיתון, כמשנה לעורך מונה רוביק רוזנטל, שהיה קודם רכז המערכת. רוזנטל וטימור התמודדו על תפקיד העורך, אבל "ריכוז מפ״ם", הגוף המחליט על המינויים הבכירים ב"על המשמר", העדיף את טימור. לרכזת המערכת מונתה דורית גפן, לעורך מונה לוי מורב. טימור גם גייס שורה עיתונאים חדשים לעיתון, צבי גורן מרשות השידור, שישמש עורך חדשות החוץ, פאר־לי שחר מקול ישראל, שתהיה הכתבת לענייני מפלגות, אמנון אטד מ"דבר", שיהיה כתב כלכלי בירושלים, וקובי ניב מ"חדשות", שיכתוב טור סאטירי ב"חותם", המוסף השבועי. כותבים חדשים נוספים שגייס היו הרב מנחם הכהן, אליהו שפייזר ומשה עמירב. טימור יזם גם עיצוב מחדש של העיתון, וניסיון להפיץ שוב את העיתון בדוכני העיתונים, לאחר שבמשך מספר שנים היה בעיקר עיתון למינויים, כ-20,000, רובם חברי הקיבוץ הארצי.

לאחר שהעיתון נסגר במאי 1995, עזב את עולם העיתונות.

נפטר בישראל בגיל 77. הלווייתו נערכה בבית הקברות גבעת שאול בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 
* יעקב לזר, קשר ישיר, הדף הירוק, 11 בפברואר 2010

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל קול העם
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עורכי על המשמר
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
משפחת אסטור

[שמאל|ממוזער|200px|[ג'ון ג'ייקוב אסטור הראשון, סביבות 1825]]
[שמאל|ממוזער|200px|אחוזת ביצ'ווד ב[ניופורט, רוד איילנד]]
**משפחת אסטור** (**Astor**) הייתה משפחת אילי הון ונדל"ן אמריקאית ממוצא גרמני "בעלי הבית של ניו יורק". המשפחה הייתה אחת המשפחות הבולטות בארצות הברית במאה ה-19. כיום הענף המוכר של המשפחה פועל בבריטניה. הונה של המשפחה בא משליטה בקרקעות במנהטן ובאזור ניו יורק בכלל. כן הייתה המשפחה בעלת מלון וולדורף-אסטוריה, מן המלונות היוקרתיים בעולם.

## מקור המשפחה
ג'ון ג'ייקוב אסטור הראשון נולד בעיר וולדורף, ליד היידלברג שבמדינת באדן-וירטמברג בגרמניה בשם יוהאן יאקוב אסטור. בגיל 16 הצטרף לאחיו ג'ורג' (גיאורג) בלונדון ויחד פתחו בית מלאכה וחנות לממכר כלי נגינה (בעיקר חלילים). ב-1784 היגר לארצות הברית יחד עם אח אחר, הנרי. אסטור סחר בפרוות ובאופיום לפני שהתמקד כליל ברכישת מגרשים במנהטן, ב-1830. עם מותו ב-1848 היה אסטור האדם העשיר ביותר בארצות הברית. במותו הוערך הונו ב-20 מיליון דולר. לפי יחס ההון לתמ"ג האמריקאי הוערך ההון במונחי 2006 בכ-110 מיליארד דולר, דבר שהופך את אסטור לאמריקאי השלישי או הרביעי בעושרו בהיסטוריה ולמולטי-מיליונר האמריקאי הראשון בהיסטוריה.

מספר תחנות מסחר פרוות ברחבי ארצות הברית היו לערים הנקראות עד היום אסטור או אסטוריה (בהם אזור שהוא כיום חלק מקווינס, ניו יורק וערים במדינות אורגון, אילינוי ודקוטה הדרומית, איווה, פלורידה, ג'ורג'יה וקנזס).

## פעילות נדל"ן ומלונאות
בני המשפחה רכשו אחוזות בכפר ריינבק במדינת ניו יורק ובניופורט שברוד איילנד (אחוזת ביצ'ווד). כן רכשה המשפחה קרקעות לאורך השדרה החמישית וברובע הברונקס בניו יורק.

בשנת 1897 הקים ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי את מלון אסטוריה בשדרה החמישית (היכן שניצב כיום בניין אמפייר סטייט), סמוך למלון "וולדורף" שהקים בן-דודו ויליאם וולדורף אסטור ב-1893. מאוחר יותר איחד את פעילות שני בתי המלון לעסק יחיד שנקרא מלון וולדורף אסטוריה, בבעלותם ובניהולם המשותפים של שני בני הדודים.

## השלוחה הבריטית
ג'ון ג'ייקוב אסטור השלישי, נכדו של הראשון, היה אריסטוקרט ונדבן. הוא הרבה לבקר בלונדון, מתוך תחושה שמקומו בבריטניה. בנו, ויליאם וולדורף אסטור, השתקע לבסוף ב-1891 בבריטניה. ב-1916 קיבל תואר אצולה של ברון, ושנה לאחר מכן הועלה לדרגת ויקונט. מאז נושאים צאצאיו בתואר "ברון הבר" (Baron Astor of Hever, טירה במחוז קנט).

## לקריאה נוספת

* Justin Kaplan, **When the Astors Owned New York: Blue Bloods and Grand Hotels in a Gilded Age**, 2007, 
* Arthur, D. Howden Smith, **John Jacob Astor: Landlord of New York**, Cosimo Classics, 2005 
* Axel Madsen ,**John Jacob Astor: America's First Multimillionaire**, 2001 
* Harvey O'Connor ,**The Astors**, Alfred A knopf New York, 1941


## קישורים חיצוניים

* שושלת אסטור 
* משפחת אסטור, כתבה על התדרדרות בית אסטור בניו יורק מגזין, 6 באוגוסט 2006

## הערות שוליים

אסטור
אסטור
קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
ויליאם היקי

**ויליאם אדוארד היקי** (באנגלית: **William Edward Hickey**; 19 בספטמבר 1927- 29 ביוני 1997), היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1985 על הופעתו בסרט "הכבוד של פריצי".

## ביוגרפיה
היקי נולד בברוקלין לנורה ואדוארד היקי, שניהם ממוצא אירי.
החל את להופיע בגיל עשר במופעי רדיו.
השתתפותו הראשונה בסרט הייתה בסרטו של פרד זינמן "כובע מלא גשם" ולאחר מכן בקומדיה של מל ברוקס "המפיקים".
שיחק בשנות ה-70 בתור ההיסטוריון במערבון של ארתור פן "איש קטן גדול" ובתור המטיף בדרמה של ג'ון יוסטון "דם חכם".

ב-1985 שיחק בקומדיית הפשע של "הכבוד של פריצי" בה גילם את דון קוראדו פריצי, קיבל על הופעתו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. 
ב-1986 שיחק בדמותו הספרותית של אומברטינו דה קאסל אחד ממנהיגי מסדר הפרנציסקנים בסרטו של הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו המבוסס על הרומן "שם הוורד".
ב-1989 גילם את פרנק קלר בסרט הפשע "ים של אהבה", את הדוד לואיס בקומדיה "כיף של חופשה" ואת מפעיל הבובות בסרט האימה "אדון הבובות".

ב-1990 הועמד היקי לפרס אמי על הופעת אורח שנתן בסדרה "אגדות מעולם המסתורין", בנוסף שיחק בקומדיית הספורט של בילי קריסטל "תשכחי את פריז" ואת בילי ספרו בקומדיה "שמיים כחולים שלי".
ב-1993 דיבב בסרט "הסיוט שלפני חג המולד" את דמותו של ד"ר פינקלשטיין.
השתתף בתפקיד משני ב-1997 בקומדיה "הצילו, עכבר בבית!".

היקי נפטר בשנת 1997 כשהיה בן 69 מסיבוך נפחת במהלך צילומים, הוא נקבר ב"בית הקברות אברגרינס" שבברוקלין.

## פילמוגרפיה נבחרת
* כובע מלא גשם (1957)
* המפיקים (1967)
* החונק מבוסטון (1968)
* איש קטן גדול (1970)
* 92 מעלות בצל (1975)
* מיקי וניקי (1976)
* הזקיף (1977)
* דם חכם (1979)
* הכבוד של פריצי (1985)
* רומאו ויליאמס: ההרפתקאה מתחילה (1985)
* שם הוורד (1986)
* קיץ אחד משוגע (1986)
* אלוף האורות של ניו יורק (1988)
* דה (1988)
* אדון הבובות (1989)
* כיף של חופשה (1989)
* ים של אהבה (1989)
* מעשיות מהצד האפל (1990)
* שמיים כחולים שלי (1990)
* כנפיים (1990)
* הסיוט שלפני חג המולד (1993)
* מייג'ור פיין (1995)
* תשכחי את פריז (1995)
* ג'רקי בויז (1995)
* האהבה כולה שם (1996)
* הצילו, עכבר בבית! (1997)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
ציאנו אצטילן

**ציאנו [[אצטילן]]** (**Cyanoacetylene**) הוא תרכובת אורגנית של פחמן, מימן וחנקן בעל הנוסחה הכימית C3HN.

המולקולה של החומר היא בעלת מבנה קווי מהצורה **H-C≡C-C≡N** והוא האלקין הפשוט ביותר ממשפחת ה**ציאנו**.
בזכות הקשר קוולנטי המשולש, המולקולה משמשת כאלקין בתהליך סיפוח הלוגנים.
בנוסף המולקולה יכולה לעבור סינטוז לא אורגני על מנת לייצר תוצרים פרו-ביוטיים כגון: חומצה אספרטית, אספרגין וציטוזין. 
ציאנו אצטילן התגלה באמצעות ספקטרוסקופיה בערפיליות, בזנבות של כוכבי שביט, בתווך בין-כוכבי ובאטמוספירה של טיטאן (הירח הגדול של שבתאי).
בנוסף, ציאנו אצטילן היא אחת המולקולות שנוצרו בניסוי מילר-יורי.

## ראו גם
*די-ציאנו אצטילן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:ציאנידים