תחנת ווטרלו

**תחנת לונדון ווטרלו** (באנגלית: **London Waterloo Station**) היא תחנת רכבת, תחנת רכבת תחתית ומרכז תחבורה ברובע למבת' בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.

עם מעל 86 מיליון נוסעים שעברו בתחנה בין השנים 2019–2020, תחנת ווטרלו נחשבת לתחנה העמוסה ביותר בבריטניה מבחינת תנועת נוסעים. תחנת הרכבת משרתת בעיקר קווים המחברים את לונדון לדרום ודרום-מערב אנגליה. תחנת הרכבת התחתית מחברת ארבעה קווים של הרכבת התחתית; בייקרלו, ג'ובילי, נורת'רן וקו ווטרלו וסיטי, ולכן משמשת בין היתר תחנת החלפה גדולה בין הקווים.

## היסטוריה
220px|ממוזער|תחנת ווטרלו מהאוויר. הכניסה הראשית היא בצד שמאל של המבנה.
220px|ממוזער|אולם הכניסה הראשי, 1955.
התחנה נפתחה לנוסעים בשנת 1848 על ידי חברת "רכבת לונדון ודרום-מערב" (L&SWR) ונקראת על שם הגשר הסמוך לה, גשר ווטרלו, שקיבל את שמו כהנצחה לקרב ווטרלו, שנערך בשנת 1815 בווטרלו. התחנה הוקמה כתחליף לטרמינל הקודם בניין ניין אלמס (Nine Elms), במטרה לקרב את נקודת הסיום של המסילה אל הווסט אנד ואל מרכז לונדון. האתר שנבחר היה אזור ביצתי נמוך מדרום לגשר ווטרלו, שעליו הוקמו סדרות של ויאדוקי לבנים עצומים כדי להגביה את המסילות, מבנה המתבטא עד היום בחללי הקמרונות הגדולים שמתחת לתחנה ובגרם המדרגות המוביל משטח הרחוב לקשת הניצחון (Victory Arch), המשמשת ככניסה הטקסית והמשומרת ברמת דרגה II.

במקור לא תוכננה ווטרלו כטרמינל סופי, L&SWR תכננה להמשיך את הקו אל תוך הסיטי של לונדון, אולם התוכניות לא יצאו אל הפועל והתחנה המשיכה להתפתח כטרמינל. המבנה המקורי מ-1848, שנקרא "התחנה המרכזית" (Central Station), כלל שישה רציפים בלבד, אך הגידול בתנועת הנוסעים, כולל נסיעות פרברים ונסיעות מיוחדות למרוצי הסוסים באפסום, הוביל למספר הרחבות עד ראשית המאה ה-20. התוצאה הייתה תחנה בעלת תצורה מבולגנת, עם מערך רציפים מסועף וקשה לניווט, שזכתה לביקורת ציבורית חריפה ואף ללעג בעיתונות התקופה. בתגובה החליטה L&SWR על פרויקט "הטרנספורמציה הגדולה" (Great Transformation) – הריסה והקמה מחדש של תחנת ווטרלו במבנה אחיד ומסודר, שנבנתה בשלבים בין 1899 ל-1922. התחנה החדשה, שנפתחה רשמית ב-21 במרץ 1922 על ידי המלכה מרי, כללה אולם רציפים מרכזי, מערך רציפים ממוספרים מחדש וכניסה מונומנטלית, "קשת הניצחון", ששימשה גם אנדרטה לעובדי החברה שנפלו במלחמת העולם הראשונה.

ב-8 באוגוסט 1898 נפתחה מסילת ווטרלו וסיטי – קו תת-קרקעי חשמלי עמוק שחיבר ישירות בין ווטרלו לבין תחנת בנק (אז 'סיטי') בסיטי של לונדון. הקו שנבנה והופעל בתחילה כחברה נפרדת הנתמכת על ידי L&SWR, נועד למעשה להגשים בצורה מוגבלת את החזון המקורי של החברה של להביא את נוסעי הקווים הדרום-מערביים אל מרכז הסיטי, גם אם באמצעות מעבר לרכבת תחתית בווטרלו. בהמשך חוברה ווטרלו גם לקווי הרכבת התחתית של בייקרלו ורכבת סיטי ומערב לונדון (שנבלעה בהמשך בקו נורת'רן), כך שהתחנה הפכה למוקד הצטלבות חשוב בין רשת הקווים הראשיים לרשת הרכבת התחתית. בשנות ה-90 נוסף גם קו ג'ובילי כחלק מהארכת הקו לדוקלנדס, עם תכנון מורכב שכלל מסדרונות וחיבור באמצעות מסוע נע בין מתחמי התחנה השונים.

## קוי הרכבת
תחנת ווטרלו מתחלקת לשני חלקים, התחנה העיקרית ומעט ממזרח לה 'תחנת ווטרלו מזרח'. קווי התחנה העיקרית פונים לכיוון דרום-מערב ומשרתים באופן עקרוני את האזור הדרומי והדרום-מערבי של אנגליה. תחנת ווטרלו מזרח מחוברת לתחנה העיקרית במעבר רגלי והיא יושבת על קווי הרכבת היוצאים מתחנת צ'רינג קרוס לכיוון דרום-מזרח. בעבר, בין השנים 1994–2007, שימשה תחנת ווטרלו את קו הרכבת של היורוסטאר שחיבר את לונדון לפריז ובריסל.

### ווטרלו ראשי
תחנת ווטרלו הראשית מכילה 19 רציפים המשרתים קווי רכבת לחוף הדרומי ולדרום-מערב אנגליה. התחנה מנוהלת על ידי נטוורק רייל וקווי הרכבת מנוהלים כולם על ידי 'רכבות דרום מערב' (South West Trains).

### ווטרלו מזרח
תחנת ווטרלו מזרח מכילה 4 רציפים (A עד D) המשרתים את 'קו מזרח אנגליה הראשי', בין תחנת צ'רינג קרוס לתחנת גשר לונדון.

## תחנת הרכבת התחתית

## קישורים חיצוניים
* 
* עמוד התחנה באתר חברת הרכבת הלאומית (National Rail).
* 

## הערות שוליים

ווטרלו
קטגוריה:תחנות רכבת בניהול נטוורק רייל