open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גרמלינס

**גרמלינס** (באנגלית: **Gremlins**) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של ג'ו דנטה, בהפצת האחים וורנר. הסרט הופק על ידי סטיבן ספילברג. את התסריט כתב כריס קולומבוס. בסרט מככבים זק גליגאן ופיבי קייטס.

לסרט הופק המשכון בשם "גרמלינס 2" וסדרת פריקוול בעלת אותו שם.

## תקציר העלילה
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של **בילי פלצר** (זק גליגאן), בחור צעיר מעיירה קטנה בארצות הברית, המקבל יצור מוזר שנקרא מוגוואיי כחיית מחמד. על מנת לטפל במוגוואיי כמו שצריך חייבים להקפיד על שלושה חוקים חשובים. האחד, מוגוואי שונא אור, ואור שמש יכול להרוג אותו, השני, אסור להרטיב אותו, והחוק החשוב ביותר הוא לא להאכיל אותו אחרי חצות הלילה. בילי שופך בטעות על מוגוואיי מים, ומגלה כי הוא מתרבה כאשר הוא נרטב. היצורים החדשים שנוצרו שובבים יותר מהמוגוואיי המקורי, והם הולכים אחרי מנהיג החבורה. בילי מאכיל את היצורים בטעות אחרי חצות (הם הורסים את השעון שלו, והוא חושב שהשעה לפני חצות) מה שהופך אותם למפלצות קטנות, רעות, הרסניות וקטלניות המטילות אימה על תושבי העיירה. ביחד עם חברתו **קייט** (פיבי קייטס), בילי יוצא על מנת לעצור את המפלצות. הוא מצליח לחסל את כולם מלבד המנהיג, אשר מנסה להגיע למים, על מנת להתרבות, אך בילי מצליח לחשוף אותו לאור השמש מה שהורג אותו.

## צוות השחקנים

## קולות

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי וזכה לציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 42 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטי אימה מ-1984
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מפלצות
קטגוריה:סרטי קולנוע בכיכובן של בובות
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי אימת-חג: חג המולד
קטגוריה:סרטים זוכי פרס סאטורן: אימה
קטגוריה:גרמלינס (זיכיון)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (רחמנינוב)

**ה[[קונצ'רטו]] ל[[פסנתר]] מס' 2 ב[[דו מינור]] אופוס 18** של המלחין הרוסי סרגיי רחמנינוב הוא מהמפורסמות שביצירותיו. הקונצ'רטו הולחן בין סתיו 1900 לאפריל 1901, וביסס את מעמדו של רחמנינוב ככותב קונצ'רטי.

## חיבור הקונצ'רטו
בשנת 1897 בוצעה לראשונה הסימפוניה הראשונה של רחמנינוב, שלוותה בזמנה בביקורות קשות. לאחר ביצוע הבכורה שקע רחמנינוב בדיכאון ועקב כך גם במחסום כתיבה שנמשך מספר שנים. הקונצ'רטו השני מסמן את ההתאוששות ממצב זה ואת הביסוס מחדש של מעמדו של רחמנינוב כמלחין.
הקונצ'רטו מוקדש לניקולאי דאהל, אחד החלוצים בתחום האוטוסוגסטיה וצ'לן חובב, שעזר לרחמנינוב לצאת מהדיכאון.

## ביצוע בכורה
הפרקים השני והשלישי בוצעו לראשונה בנגינתו של המלחין ב-2 בדצמבר 1900. ביצוע היצירה במלואה נערך לראשונה ב-9 בנובמבר 1901 בנגינת המלחין שוב, ובניצוח בן דודו אלכסנדר זילוטי.

## מבנה היצירה
היצירה מתוזמרת ל-2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים בסי במול (בפרק הראשון) ולה (בפרק השני והשלישי), 2 בסונים, 4 קרנות יער בפה, 2 חצוצרות בסי במול, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, תוף בס, מצילתיים, סקציית כלי קשת ולפסנתר סולו.

ליצירה שלושה פרקים:
# מודרטו (דו מינור)
# אדג'ו סוטנוטו (דו מינור ← מי מז'ור)
# אלגרו סקרצ'נדו (מי מז'ור ← דו מינור ← דו מז'ור)

## היצירה בתרבות הפופולרית
### בקולנוע
יצירה זו שימשה כפסקול לסרט הקולנוע "פגישה מקרית" (משנת 1945) בבימויו של דייוויד לין, שזיכה אותה בפופולריות מחודשת.

מאז הסרט שימש כפסקול של סרטים רבים בהם: "רומן בספטמבר" (1950) בכיכובה של ג'ואן פונטיין, "חטא על סף ביתך" (משנת 1955) בבימויו של בילי ויילדר ובכיכובה של מרילין מונרו, סרט פולחן בזכות הסצנה בה מתעופפת שמלתה של מונרו בשל משב רוח של הרכבת התחתית של ניו יורק הפכה לאחד מסמלי הקולנוע האמריקאי והתרבות האמריקאית, "האביב ברחוב זרצ'ניה" סרט סובייטי (משנת 1956),ובסרט "מכאן והלאה" (משנת 2010) בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובו של מאט דיימון.

### שירים
הפרק הראשון הווה את הבסיס ל "I Think of You"ו"Ever and Forever" של פרנק סינטרה.

בשנת 1975 חיבר אריק כרמן את השיר "All By Myself"  שנחל הצלחה רבה במצעדים ולגרסת כיסוי מצליחה של סלין דיון. אריק כרמן התבסס על הנושא של הפרק השני מתוך מחשבה שהיצירה כבר לא מוגנת בזכויות יוצרים. רק לאחר הפצתו של השיר התברר כי זכויות היוצרים עומדות בעינן ושייכות ליורשיו של רחמנינוב. כרמן הגיע להסכם חלוקת התמלוגים עם היורשים, והקרדיט שונה ל"אריק כרמן וסרגיי רחמנינוב".

שירו של פרנק סינטרה "Full Moon and Empty Arms" מבוסס על הפרק השלישי בקונצ'רטו.

הנושא מתוך הפרק השני בקונצ'רטו היווה את הבסיס לשיר "Six Heures" של להקת מטרופולין, שהולחן על ידי עופר מאירי.

## קישורים חיצוניים
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בביצוע הלן גרימו, יוטיוב
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בביצוע יבגני קיסין, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:קונצ'רטי לפסנתר
קטגוריה:יצירות מאת רחמנינוב
שמואל צוקר

**שמואל צוקר** הוא איש צבא ישראלי, שסיים את שירותו בצה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כמפקד חטיבת הנח"ל, מפקד אוגדת עזה ומפקד עוצבת הגליל. לאחר שחרורו מצה"ל שימש ראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. שירת גם במשטרת ישראל, כמפקד הימ"מ.

## שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. עבר צוקר מסלול הכשרה כלוחם, קורס סיור וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות, לחם במלחמת ההתשה ונפצע בידו. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בשנת 1978 שימש צוקר כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני, ופיקד עליו במבצע ליטני בקרב לכיבוש הכפר אל-ח'יאם.

בשנים 1980–1981 פיקד על הימ"מ. באוקטובר 1983 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מפקדת אזור יהודה ושמרון, מפקדה בדרג חטיבתי שהופקדה על ההיבט הביטחוני במרחב, תפקיד בו החזיק עד אוקטובר 1984. בשנים 1986–1987 פיקד על חטיבת הנח"ל. במרץ 1990 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת עזה, תפקיד בו כיהן עד 1991. בשנים 1992–1993 פיקד על עוצבת להב, ובשנים 1996–1994 פיקד על עוצבת הגליל. תפקידו האחרון היה נספח צה"ל בגרמניה.

## לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל מונה לראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כחוקר מטעם ועדת וינוגרד וחקר את מהלכי עוצבת הגליל בפיקוד גל הירש. בשנת 2011 עמד בראש ועדת בדיקה פנים משרדית שבדקה את פרשת מסמך הרפז. ב-2017 סיים כהונה בת 6 שנים כראש מינהל הרכש, ופרש לגמלאות. באותה שנה מסר עדות במשטרה בעניין תיק 3000.

מתגורר בראש העין.

## קישורים חיצוניים
* שמואל צוקר בארכיון לוחמי סיירת שקד
*אל"ם שמואל צוקר מאי 86' - אוקטובר 87', מתוך האתר הרשמי של חטיבת הנח"ל
* איתן רבין, אל תתעסקו בשטויות, תביאו לי מחבלים הרוגים, הארץ, 12.05.1995, כפי שהועלה באתר פרש.
## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:מפקדי הימ"מ
קטגוריה:מפקדי חטיבת הנח"ל
קטגוריה:מפקדי אוגדת עזה
קטגוריה:מפקדי עוצבת הגליל
קטגוריה:מפקדי גדוד 13
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בגרמניה
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
גרמלינס 2

**גרמלינס 2** (באנגלית: **Gremlins 2: The New Batch**) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1990 בבימויו של ג'ו דנטה, בהפצת האחים וורנר. הסרט הוא סרט המשך לסרט המצליח משנת 1984 "גרמלינס". הסרט הופק על ידי סטיבן ספילברג. בסרט מככבים זק גליגאן, פיבי קייטס, ג'ון גלאבר ורוברט פיקארדו.

סרט המשך צפוי לצאת לאקרנים ב-19 בנובמבר 2027.

## תקציר העלילה
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של **בילי פלצר** (זק גליגאן), ושל ארוסתו **קייט** (פיבי קייטס), שכעת גרים יחד בניו יורק ועובדים בבניין משרדים גדול, עליו משתלטות ומטילות אימה מפלצות קטנות, רעות, הרסניות וקטלניות. השניים, ביחד עם **דניאל קלאמפ** (ג'ון גלאבר) - פרודיה על דונלד טראמפ - חוברים זה לזה על מנת לעצור את המפלצות.

## צוות השחקנים

## קולות

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ולציון 67% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 36 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי אימה מ-1990
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי לוני טונס
קטגוריה:סרטים שמופיע בהם באגס באני
קטגוריה:סרטים שמופיע בהם דאפי דאק
קטגוריה:סרטים שמופיע בהם פורקי פיג
קטגוריה:סרטי מפלצות
קטגוריה:סרטי קולנוע בכיכובן של בובות
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:גרמלינס (זיכיון)
מגנזיום הידרוקסיד

**מגנזיום הידרוקסיד** (**Magnesium hydroxide**) הוא תרכובת שנוסחתו היא Mg (OH)2. בטבע הוא מופיע בצורתו המוצקת כמינרל הנקרא ברוסיט. בתמיסה מימית הוא נקרא לעיתים גם "חלב של מגנזיום" (באנגלית milk of magnesia) עקב דמיונו לחלב.

מגנזיום הידרוקסיד מקובל בתרופות משלשלות ובתרופות נגד צרבת. ב-1817 יצר סר ג'יימס מארי את התמיסה שנקראה לימים milk of magnesia, כתרופה לבעיות מעיים.
כיום מקובל לייצר מגנזיום הידרוקסיד לפי התגובה הבאה:

Mg^2+(aq) + 2OH^- (aq) -> Mg(OH)2 (s)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בסיסים
קטגוריה:הידרוקסידים
קטגוריה:מגנזיום: תרכובות
סימפוזיון סנט-גאלן

**סימפוזיון סנט-גאלן**, אשר נודע בעבר כ"סימפוזיון בינלאומי לניהול" (International Management Symposium) או גם "סימפוזיון איי-אס-סי" (ISC-Symposium), הוא כנס שנתי המתקיים באוניברסיטת סנט גאלן, בעיר סנט גאלן, שווייץ, ששם לו למטרה קידום של דיאלוג רב-דורי ורב-תרבותי, לגישור בין מקבלי ההחלטות של היום לאלו בעתיד. תכלית הסימפוזיון מתבטאת בשאיפה להפיק תרומה לשימורה והמשך פיתוחה של מערכת כלכלית חברתית וליבראלית.

סימפוזיון סנט-גאלן נוסד בתגובה למחאת הסטודנטים הבינלאומית של 1968, ומאורגן מאז על ידי "ועד הסטודנטים הבין-לאומי" (International Students’ Committe, ISC), המייצג יוזמת סטודנטים (student initiative) באוניברסיטת סנט-גאלן. נכון להיום, למעלה מ-1000 משתתפים לוקחים חלק מדי שנה בבימה זו לדיאלוג ודיון, והוא בין האירועים הגדולים והאיכותיים ביותר, המנוהלים בכללותם בידי סטודנטים. אישים כמו יוזף אקרמן, מוחמד ח'אתמי, רוברט דאדלי, כריסטין לגארד, וראטאן טאטא היו בין המשתתפים בסימפוזיון בשנים האחרונות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שווייץ: ארגונים
קטגוריה:שווייץ: כלכלה
קטגוריה:סנט גאלן (קנטון)
בן ציון ענבר

**בן ציון ("בנץ") ענבר** (ברנשטיין) (ז' באדר תרע"ד, 5 ביוני 1914 – כ' בשבט תשס"ו, 18 בפברואר 2006) היה סגן-אלוף בצה"ל, מפקד הכוחות שהשתלטו על חיפה במלחמת העצמאות ובעל תפקיד בכיר בסולל בונה.

## ביוגרפיה
בנץ נולד בשנת 1914 בתל אביב לנחמה בת צבי גינזבורג ואריה ליב (לייבל) ברנשטיין. הוא למד בבית הספר "ספרא" בתל אביב. היה פעיל בצופי-ים ובאגודת הפועל בסקציה הימית. בשנת 1942 נשא לאישה את יונתה בת אלימלך פומרנץ.

בשנים 1940 עד 1948 היה מדריך ומפקד במנגנון "ההגנה", שם גם זכה לכינוי "בנץ". הוא היה מפקד החי"ש בתל אביב וסייע בארגון חטיבת גבעתי. במלחמת העצמאות היה ענבר מפקד החי"ש בחיפה ותחת פיקודו היו גם מפקדת העיר ו"ועדת המצב" המקומית. באפריל 1948 החליף את מרדכי מקלף בתפקידו כמפקד גדוד 22 של חטיבת כרמלי. לאחר שהתפנה הצבא הבריטי מחיפה, ללא הודעה מוקדמת, ניהל ענבר את הקרב על חיפה שהסתיים בהשתלטות היהודית על העיר. בסיום מלחמת העצמאות המשיך בשירות קבע עד שהשתחרר מצה"ל ביולי 1950, בדרגת סגן-אלוף.

לאחר שחרורו עבד ענבר בסולל בונה, ושם היה ממונה על כוח האדם. בנוסף לפעילותו האזרחית, הוא תרם מניסיונו הצבאי במסגרת התנדבותית, כשעמד בראש "משמר מתנדבים" עירוני שפעל בחיפה ב-1969, לאחר גל של פיצוצי בתים.
עם הקמת אגודת הספורט "הפועל חיפה" בשנת 1968 החל לכהן כגזבר האגודה.

היה אב לרן ואהוד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגני-אלופים_בצה"ל
קטגוריה:בוגרי תיכון מסחרי ספרא (תל אביב)
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת העצמאות
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חטיבת כרמלי
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:עובדי סולל בונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות תל רגב
קטגוריה:חיילי חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
עירית פרנק

**עירית פרנק** (נולדה ב-16 בפברואר 1959) היא שחקנית ובמאית ישראלית. מנכ"לית תיאטרון הסמטה.

## ביוגרפיה
ילידת חולון, פרנק היא בוגרת מגמת התיאטרון בתיכון תלמה ילין. בהמשך למדה משחק בבית צבי וסיימה את לימודיה בשנת 1982. כבר באותה שנה השתתפה בסרטו של ג'אד נאמן "מגש הכסף" ובדרמת הטלוויזיה האמריקאית, "זיכרון אהבה", של NBC, בכיכובו של קירק דאגלס, תפקיד שעליו הייתה מועמדת לפרס אמי האמריקאי.

בשנת 1983 לוהקה לתפקיד הראשי בסרט "בחינת בגרות", שם גילמה את אורנה, תלמידת תיכון המנהלת רומן עם בן שכבתה (דן תורן) ונכנסת להיריון.

בשנת 1984 שיחקה בסרט "עדות מאונס" לצד מוסקו אלקלעי, ענת עצמון, נתן דטנר, אורי גבריאל, אושיק לוי ודליק ווליניץ ובאותה שנה השתתפה בסרט הקצר "קירות עץ דקים" לצד אבי קושניר.

בשנת 1985 השתתפה בסרטו של נדב לויתן "בנות" לצד חנה אזולאי-הספרי, ענת טופול, חלי גולדנברג, קרוליין לנגפורד ואחרים. באותה שנה השתתפה גם בדרמה האמריקאית "עדיין לא גן עדן" לצד קווין מקנלי ואחרים.

בתחילת שנות השמונים עסקה פרנק גם בהוראת משחק בעיר לוד ובכלא הנשים נווה תרצה, הקימה את אחד הבוטיקים הראשונים ברחוב שינקין בתל אביב ועסקה בפעילות ציבורית. לאחר שנישאה וילדה את בתה ובנה עסקה בהפקה ושיווק הצגות, ערכה וביימה הצגות ילדים ("עלילות מיקי מהו", "פיט-פט-טו") ושימשה כעוזרת הפקה.

בשנת 1993 גילמה את ליאורה בסרטו עטור הפרסים של אסי דיין "החיים על פי אגפא".
בהמשך השתתפה בסרט הווידאו "המהפכה" (1995), בסרט הקצר "זכרונות מאפריקה" ובמספר סדרות טלוויזיה, בהן "החבר'ה הטובים", "טיפול נמרץ" ו"סיטי טאוור".

משנת 1998 ועד שנת 2008 שימשה פרנק כמנכ"לית וכמנהלת אמנותית של תיאטרון הסמטה. ב-2000 השתתפה בסרט "אודות המוניטין.

בשנת 2007 מונתה לתפקיד מנכ"לית האוניברסיטה העממית בתל אביב, ממנו פרשה כעבור שלוש שנים ושבה אל ניהול תיאטרון הסמטה.

מכהנת בנוסף כחברת הנהלת אמ"י וכחברה בפורומים שונים המייצגים את מוסדות התרבות בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:מורות למשחק בישראל
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:מנהלי תיאטראות בישראל
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
ישראל זמיר

**ישראל זָמיר** (15 ביוני 1929 – 22 בנובמבר 2014) היה סופר, עיתונאי ומתרגם ישראלי, איש קיבוץ בית אלפא, בנו של הסופר היידי יצחק בשביס-זינגר.

## ביוגרפיה
זמיר נולד בוורשה בירת פולין להוריו רחל (רוניה) שפירא ויצחק, שניהם היו ילדי רבנים. הוריו, שמעולם לא נישאו, נפרדו כשהיה בן חמש. לאחר הפרדה היגר אביו לארצות הברית. הוא נשאר עם אמו, שהאמינה באידאולוגיה הקומוניסטית, ועבר איתה למוסקבה, ומשם עלו לארץ ישראל בשנת 1938.

במהלך מלחמת העצמאות שירת זמיר בגדוד 13 של חטיבת גולני כלוחם בפלוגה המסייעת. בספרו "לכבות את השמש", הוא מתאר את הלילה בו נערך הקרב על מוצב 86 המצרי ליד ח'אן יונס במסגרת מבצע חורב.

בישראל הצטרף לקיבוץ בית אלפא ומשנת 1972 ערך את המוסף השבועי "חותם" בעיתון "על המשמר". בין היתר הקים את המוספים "הדף הירוק" ו"קו למושב", שעברו מאוחר יותר לעיתון "מעריב". עד לסגירתו של העיתון שימש בו ככתב ועורך משנה.

זמיר לימד עיתונאות באוניברסיטת תל אביב ועסק בכתיבה ותרגום לעברית של יצירותיו של אביו יצחק בשביס-זינגר, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1978. בתום מאבק רב שנים שניהל זמיר במטרה להנצחת שם אביו בישראל, בינואר 2008, נחנך רחוב על שם זינגר בתל אביב.

זמיר נישא לאביבה ולזוג בת ושלושה בנים. הוא נפטר ב-22 בנובמבר 2014, בגיל 85.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

## ספריו
***סנדל של סוס: סיפורים** (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם, 1980) 
***אבי, יצחק בשביס זינגר** (תל אביב: ספרית פועלים: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1994); תורגם לאנגלית, פולנית, הולנדית, צרפתית ויפנית 
***עגיל באוזן: סיפורים** (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח 1998) 
***שוקת סדוקה** (הוד השרון: אסטרולוג, 2001) 
***הנאהבים והנעימים: מחזה על פי סיפור מאת י. בשביס-זינגר** (תל אביב: הבימה, 2004) 
***לכבות את השמש: רומאן** (הוד השרון: אסטרולוג, 2004) 
***ערבה בוכייה: סיפורים** (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד; הוד השרון: אסטרולוג, 2009) בעריכתו של אהוד בן עזר 
* **טנקים באבן גבירול: סיפור אהבות** (תל אביב: גוונים, תשע"א 2011) 
* **דייג ברשת** (ספרי מקור, 2014)

### תרגומיו
***שיחות עם יצחק בשביס-זינגר** / ריצ'רד בורגין (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ן 1990) 
***המפתח: סיפורים** / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח 1978) 
***שונאים: סיפור אהבה** / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979) 
***שלוש משאלות** / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"א 1981) תרגום בשיתוף עם אוריאל אופק; איורים, רות צרפתי 
***החוזר בתשובה** / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו 1986)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  
* 
* סיפור ה"פרימוס", באתר סיפורי קיבוצים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בית אלפא: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים מיידיש לעברית
קטגוריה:משפחת זינגר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המשותף לבית אלפא וחפציבה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
דוד בהר"ן

הרב **דוד בהר"ן** (בהר"ן ראשי תיבות של **ב**ן **הר**ב **נ**חום) (ב' או ג' באלול תרכ"ה, 1865 - כ"ז באב תש"ו, 24 אוגוסט 1946) היה יהודי ירושלמי, שהתפרסם כצדיק ולמדן.

## תולדות חייו
נולד לרב נחום לוי משאדק מנישואיו השניים למרת מינה-לאה, בת הרב משה ריבלין שהיה מנהיג האשכנזים בירושלים. אביו נפטר כשהיה בן חודשיים וחצי.

גדל וחונך אצל אחיו למחצה, הרב שלמה זלמן בהר"ן לעווי, שהיה בנו הגדול של הרב נחום מנישואיו הראשונים, ולבקשת אביו גם אצל הרב מאיר אוירבך (ה"אמרי בינה"), ראב"ד האשכנזים בירושלים. למד בישיבת עץ חיים. בר"ח אלול בשנת תרמ"א נשא לאישה את שרה, בת הרב עקיבה יוסף שלזינגר. לאחר נישואיו למד בישיבת "עץ חיים". למד מפי הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין ולאחר פטירתו למד מבנו הרב יצחק ירוחם דיסקין. היה ממייסדי ישיבת "אהל משה" ובה למד עד פטירתו.

נהג ללמוד מחצות הלילה עד תפילת ערבית למחרת. בין הרבנים שלמד עימם בחברותא: הרב שלמה אלישיב, הרב אליהו דוד סלוטקי (מחבר "יד אליהו", מפתח אנציקלופדי לקבלת האר"י, אנציקלופדיה הלכתית חסדי דוד ועוד) והרב מרדכי דוד לוין.

נפטר בבית החולים ביקור חולים ביום שבת, כ"ז באב ה'תש"ו. נקבר בחלקת הנביאים בהר הזיתים.

מתלמידיו: הרב אברהם חיים נאה, הרב שלמה זלמן אויערבאך, הרב שריה דבליצקי, הרב שמואל אויערבאך, ונכדו הרב שלמה יחיאל פרידמן.
ממוזער|קברו בהר הזיתים

## חיים אישיים
היה נשוי לשרה (לבית שלזינגר). מילדיו:

* שלמה זלמן וייספיש (נפטר בחיי אביו) - אביו של לייב וייספיש.

* נחום וייספיש - חקלאי ואחראי על קיום המצוות התלויות בארץ בשפיה ונרצח במרד הערבי הגדול
* בתו - אשת הרב משה פרידמן, רב קהילת הפרושים בירושלים.

## לקריאה נוספת
*ישראל גולדברג ונחום סילמן (מלקטים ועורכים), **אֹרח דוד: אסופת הלכות והליכות, חידושים ומכתבים, אורחות ותולדות של גאון ההוראה ועמוד היראה רבי דוד בהר"ן זלה"ה אביו הקדוש הגר"נ משאדיק זצ"ל אחיו הקדוש הגר"ז בהר"ן זצ"ל ומשפחת בית אבותיו**, ירושלים תשע"א, מהדורה מחודשת תשפ"ד.
*נחום סילמן (מלקט ועורך), **הדרת קודש: הליכות... עובדות, הנהגות, הוראות, תשובות... פסקים וחידושים מתורתו של... רבי דוד בהר"ן**, רחובות תשס"ט (כולל גם דברים לזכרו וכן חידושי תורה מבני משפחתו).

## קישורים חיצוניים
* הגאון ר' דוד בהר"ן, אשכול עליו בפורום אוצר החכמה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת לעוי-וייספיש-בהר"ן
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:משפחת ריבלין
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:אבות שכולים: חללי פעולות האיבה
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
ארצות הברית של אפריקה

[שמאל|ממוזער|250px|מפת [מדינות אפריקה]]
[שמאל|ממוזער|150px|[מרקוס גארבי, פעיל אמריקאי-אפריקאי, 1924]]
[שמאל|ממוזער|150px|[מועמר קדאפי, שליטה הדיקטטורי לשעבר של לוב]]
**ארצות הברית של אפריקה** הוא השם שהוצע לרעיון להקים פדרציה שתכלול את 55 מדינות יבשת אפריקה.

## הרעיון
### מקורות הרעיון
המונח "ארצות הברית של אפריקה", נטבע לראשונה בשירו של מרקוס גארבי, "הידד, ארצות הברית של אפריקה" משנת 1924. רעיונותיו של גארבי השפיעו עמוקות על לידתה של התנועה הפאן אפריקנית. בשנת 1945, התכנסה ועידה במנצ'סטר שבבריטניה, שקראה ליישום רעיונותיו של גארבי. בוועידה השתתפו גם ג'ורג' פדמור וקוואמה נקרומה. נקרומה, החל להיפגש עם אישים משמעותיים כגון קיסרה של אתיופיה היילה סילאסי ואחרים. הם גיבשו את הרעיון ליצור ארגון שבו יהיו 37 מדינות חברות מיבשת אפריקה. רעיון זה היווה את הבסיס הרעיוני להקמתו, כמה עשורים מאוחר יותר, של הארגון לאחדות אפריקה. מאוחר יותר, בשנת 1952, הפך נקרומה למייסדה ולנשיאה הראשון של גאנה המודרנית.

### העלאת הרעיון באופן מעשי
בשנת 2000, מועמר קדאפי, שליטה הדיקטטורי באותם הימים של לוב, דחף להקמתו בפגישת פסגה של מנהיגי יבשת אפריקה בלומה בירת טוגו ליצירת האיחוד האפריקאי. לאחר שבמספר הזדמנויות בשנים שלאחר מכן, תיאר קדאפי את הארגון ככישלון, הוא העלה טענה, כי רק איחוד פדרטיבי של היבשת יכול לספק יציבות ועושר לאפריקה.

בשנת 2007, במסגרת פגישת הפסגה של האיחוד האפריקאי בקונאקרי בירת גינאה, העלה מועמר קדאפי לראשונה באופן רשמי את הרעיון להקמתה של פדרציה כלל-אפריקאית. בפברואר 2009, עם היבחרו ליו"ר האיחוד האפריקאי אמר קדאפי במסגרת פגישת הפסגה של הארגון באדיס אבבה בירת אתיופיה:

מאוחר יותר, דיווח ה-BBC כי קדאפי הציע להקים "כוח צבאי אפריקאי אחיד, מטבע אחיד ודרכון אחיד עבור תושבי היבשת, על מנת שיוכלו לנוע ברחביה בחופשיות". מנהיגים אפריקאים אחרים הודיעו לאחר מכן כי גם מביעים תמיכה בהצעה.

בעוד שהוגדרו יעדים שאפתניים לפרויקט, בפועל לא נעשו צעדים ממשיים בנושא. נשיא סנגל, עבדולאי ווייד, ציין כי ארצות הברית של אפריקה תחל את קיומה מוקדם ככל האפשר בשנת 2017. האיחוד האפריקאי לעומת זאת, הציב לעצמו את המשימה של הקמת אפריקה "מאוחדת ומלוכדת" עד שנת 2025. קדאפי ציין גם כי הפדרציה שהציע תוכל לכלול גם מדינות בעלות אוכלוסייה אפריקנית מחוץ ליבשת כמו האיטי, ג'מייקה והרפובליקה הדומיניקנית.

כמה חודשים טרם ההתקוממות בלוב בראשית שנת 2011 נגד משטרו של קדאפי, הודיע קדאפי על תוכניותיו לייסד את "הדינר האפריקאי", מטבע משותף שישמש את כל מדינות היבשת בדומה לאירו באירופה, זה, על מנת להגדיל את "העושר והיציבות" באפריקה, ו"לקרוא תיגר על הדומיננטיות של הדולר האמריקני והאירו האירופאי בעולם בכלל ובאפריקה בפרט".

בכל מקרה, עד עתה, מלבד לוב הביעו מדינות ספורות תמיכה בהקמת ארצות הברית של אפריקה, בהן אריתריאה, גאנה, סנגל, זימבבווה ובהיסוס הביעה תמיכה בעניין גם כף ורדה. עם זאת, המדינות המבוססות והגדולות ביבשת כגון דרום אפריקה, קניה וניגריה, הראו פחות עניין ברעיון, וחלקן אף הביעו התנגדות כלשהי.

## ראו גם
* פאן-אפריקניות
* האיחוד האפריקאי

## הערות שוליים

קטגוריה:פאן-אפריקניות
ישנוני

**ישנוני** (באנגלית: **Sleeper**) הוא קומדיית מדע-בדיוני אמריקאית משנת 1973 בבימויו של וודי אלן, אשר מככב בסרט לצד דיאן קיטון. את התסריט כתבו אלן ביחד עם מרשל בריקמן.

## תקציר העלילה
העלילה מתארת את הרפתקאותיו של **מיילס מונרו** (וודי אלן), בעל חנות למזון בריאות, בגריניץ' וילג', ניו יורק, אשר עבר הקפאה קריוגנית בשנת 1973 והופשר מאתיים שנה מאוחר יותר, במדינה בעלת משטר טוטליטרי כושל, על ידי אנשי מחתרת שמעוניינים להביא לנפילתו של המנהיג.

הסרט מלא בהומור סלפסטיק.

## צוות השחקנים

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 100% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 28 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות זוכות פרס נבולה
קטגוריה:סרטי 1973
קטגוריה:סרטי וודי אלן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פרודיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1973
קטגוריה:סרטים שצולמו בקולורדו
מרכז ג'ו אלון

שמאל|ממוזער|250px|תצוגה במוזיאון
שמאל|ממוזער|250px|תצוגה במוזיאון
שמאל|ממוזער|250px|תצוגת שטיחים מסורתיים במוזיאון
**מרכז ג'ו אלון** הוא מרכז חינוכי ותיירותי לידיעת הארץ ולהכרת הנגב, השוכן בפאתי יער להב שבנגב הצפוני, סמוך ממערב לקיבוץ להב. עיקר פרסומו של המרכז במוזיאון לתרבות הבדואים השוכן בו. המרכז קרוי על-שם הטייס ג'ו אלון.

## תולדות המוזיאון
תחילתו של אוסף המוזיאון לתרבות הבדואים במוצגים שנאספו בידי הארכאולוגים אבנר ואורנה גורן, בעת שהתגוררו ליד הר סיני. לאחר נסיגת צה"ל מסיני, בסיוע המועצה האזורית בני שמעון, הקרן הקיימת לישראל והאגודה להנצחת זכרו של ג'ו אלון, שוכן האוסף במבנה המרכז שתוכנן בידי האדריכל צבי לישר, ונחנך בשנת 1985. לתצוגה נוספו פריטים שנאספו בקיבוץ להב ופריטים שנתרמו על ידי בדואים החיים ברחבי האזור. עוזי חלמיש, ראש המועצה האזורית בני שמעון בין השנים 1966–1970, שימש כמנהלו הכללי של המוזיאון, ואורנה גורן שמשה כאוצרת הראשונה שלו.

## המוזיאון לתרבות הבדואים
המוזיאון לתרבות הבדואים נוסד במטרה להנציח את אורח החיים המסורתי של הבדואים, מתוך הבנה כי החברה הבדואית נמצאת בתהליך מואץ של מעבר מחיי נוודות מסורתיים להתיישבות ביישובי קבע. התצוגה משתרעת על-פני שתי קומות, ובה פריטים היסטוריים ועכשוויים המתארים את חיי הבדואים בנגב ובחצי-האי סיני החל בראשית המאה ה-20 צילומים רבים המוצגים במוזיאון נתרמו וצולמו על ידי גואל דרורי מבאר שבע שעשה תיעוד מסיבי של חיי הבדואים בשנות השישים והשבעים. בקיץ 2005 הוקם בחצר המרכז אוהל בדואי ענק באורך של 257 מטרים אשר נרכש בסוריה. האוהל מחולק כמקובל לשני אגפים: חדר אירוח ("דיוואן" או "שיג") ואגף המשפחה ("מחרם"), והוא מכוסה במחצלות ובמזרנים. בדיוואן היכול להכיל עד 150 איש הוקמה כירה להכנת קפה ותה, ובמחרם כירה לאפיית פיתות. המוזיאון הוא הגדול מסוגו בארץ. בקומה התחתונה מצויה דיורמה גדולה הממחישה את המעבר שעוברת החברה הבדווית מ"בית השיער לבית האבן".
[טקסט=מבט כללי על הדיורמה הממחישה את המעבר מבית השיער לבית האבן. הדגם בוצע על ידי "מה-טוב פתרונות המחשה" אוצרות: אורנה גורן|ממוזער|מבט כללי על ה[דיורמה הממחישה את המעבר מבית השיער לבית האבן. הדגם בוצע על ידי "מה-טוב פתרונות המחשה" אוצרות: אורנה גורן]]

## תצוגות נוספות
במוזיאון מספר תצוגות נוספות:
* תצוגה אודות מרד בר כוכבא - התצוגה מציגה את סיפורו של המרד בתוך חלל המעוצב כמערה, אשר נועד לדמות מערת מסתור מתקופת המרד.
* חמש מערות מגורים, מסתור וקבורה, המדמות תקופות שונות בתולדות חבל דרומא, החל בתקופה הכלקוליתית ועד התקופה הביזנטית.
* פינה המוקדשת לפעילות הקרן הקיימת לישראל, החל בהקמת שלושת המצפים ו-11 הנקודות בשנות ה-40 של המאה ה-20 ועד להווה.
* מצפור - על גג מבנה המנהלה של המרכז הוקם מצפור לזכרו של יצחק ורדימון, וממנו נשקף נופם של הרי יהודה והנגב הצפוני.
* פינת הנצחה לטייס חיל האוויר ג'ו אלון, שעל שמו קרוי המרכז.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי הקודם
* מרכז ג'ו אלון לתרבות הבדואים, מיזם אבני מורשת

## הערות שוליים

קטגוריה:החברה הבדואית בישראל
קטגוריה:פרוורי באר שבע: מוזיאונים
ג'ו אלון
קטגוריה:מועצה אזורית בני שמעון
קטגוריה:להב (קיבוץ)
קטגוריה:הנגב: חינוך
קטגוריה:הנגב: תרבות
קטגוריה:הנגב: תיירות
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
אבל מחולה

שמאל|ממוזער|250px|מפת ערי הדקפוליס
**אָבֵל מְחוֹלָה** הייתה עיר בעמק הירדן בתקופת המקרא. השתייכה לנחלת שבט יששכר.

## אזכורים בתנ"ך

בספר שופטים היא מוזכרת כגבול מתחם המערכה הגדולה בין כוחות הצבא של שבטי ישראל בראשותו של גדעון לבין "מחנה מִדְיָן" - כוחות הצבא של המדינים אשר באמצעות הרעשה כבדה הוטלה בהם מהומה ולבסוף נמלטו לכל עבר:

היא הייתה אחת מערי מחוז בממלכת שלמה אשר עליו הופקד בענא בן אחילוד, כמסופר בספר מלכים:

באבל מחולה נולד הנביא אלישע כמסופר בספר מלכים:

## משמעות השם
הקידומת "אבל" משמעה מישור עשיר במים ובירק רב.

## זיהוי
על פי הרמזים בתנ"ך, אבל מחולה נמצאת במחוז הכולל את יזרעאל ובית שאן, במסלול הבריחה של המדיינים מעמק יזרעאל. בנוסף, אלישע מתואר כחורש במקום, ועל כן יש לחפש מקום המוקף באדמה חקלאית מתאימה לחרישה.

בהתאם לכך הוצעו הזיהויים הבאים:
*אוסביוס טען כי אבל מחולה היא בית מלח, השוכנת 10 מילין דרומית לבית שאן. אולברייט, אלט ואחרים זיהו את המקום עם תל אבו ספרי ('תל חילו') הצופה על נחל מאליח, במרחק 12 מילין מבית שאן.
* זיהוי דומה הוא תל אבו צוץ אשר נמצאת בגדה המערבית של הירדן קרוב למעברות הירדן.

אולם זיהויים אלו אינם באזורים חקלאיים ועל כן היו שהעדיפו לחפש את אבל מחולה בעבר הירדן המזרחי, במסלול של אליהו בדרכו מחורב לדמשק. תמיכה נוספת להיות אבל מחולה בעבר הירדן המזרחי נובעת מהיותו של עדריאל המחולתי, בנו של ברזילי הגלעדי. כן מוזכר שבספר "חיי הנביאים" (vitae prophetarum) שהועבר דרך אפיפניוס מסלמיס מופיע אלישע כמגיע מאבל מחולה שבארץ ראובן, שנחלתו בעבר הירדן המזרחי.

זיהויים אפשריים בעבר הירדן הם:
* תל אבל המזוהה עם העיר אבילה, אחת מערי הדקפוליס, ונמצאת באזור חקלאי פורה. על פי זיהוי זה, ייתכן שאבל מחולה היא יַבְּלימַ הנזכרת ברשימת ערי צפון הגלעד והגולן במכתבי אל עמרנה, המזוהה בתל אבל.
* תל אל מקלוב המשקיף על ואדי יאבס.

יש המשערים שאבל מחולה היא אבל כרמים הנזכרת ב. לדעת יהוסף שוורץ בספרו תבואות הארץ, זיהוי זה אינו נכון. לשיטתו אבל כרמים היא אבל ערב הנזכרת ב.

על שם אבל מחולה המקראית נקראו היישובים מחולה ושדמות מחולה (שהתפלג ממנו בשנות השמונים).

## לקריאה נוספת
* הערך: אבל מחולה, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 7.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 76, 113, 128, 129, 143.

## קישורים חיצוניים
* יהוסף שוורץ, '''תבואות הארץ''': אבל מחולה, באתר tevuot
* אבל מחולה, באתר דעת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט יששכר
קטגוריה:בקעת הירדן
קטגוריה:מחולה
אין מיסוי ללא ייצוג

**אין מיסוי ללא ייצוג** (באנגלית: **no taxation without representation**) הוא סלוגן שנוצר באמצע המאה ה-18 במושבות האמריקניות וביטא את אחת התלונות המרכזיות של שלוש עשרה המושבות כנגד הכתר הבריטי. טענה זו הייתה אחד הצידוקים האידאולוגיים המרכזיים למלחמת העצמאות האמריקנית. רבים ממתיישבי הקולוניות האמריקניות סברו כי היעדר ייצוג ישיר של המושבות בפרלמנט הבריטי מהווה הפרה של זכויותיהם כנתינים בריטים. הפרה זו הייתה הטעם לכך שבעיני המתיישבים האמריקאים חוקי המיסוי הבריטיים לא היו חוקתיים. מנגד, טענו הבריטים כי גם באנגליה עצמה, חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה אינו מיוצג באופן ישיר בפרלמנט והפרלמנט מייצג באופן סמלי (Virtual representation) את כלל הנתינים הבריטים ועל כן אין צורך בייצוג ישיר של כל חלק באוכלוסייה.

## המהפכה האמריקנית

עד 1765, המונח היה בשימוש בבוסטון, והפוליטיקאי המקומי ג'יימס אוטיס היה למזוהה ביותר עם המשפט **מיסוי ללא ייצוג הוא [[טיראניה]]** (**Taxation without representation is tyranny**).

## שימוש מודרני
[ממוזער|[לוחית רישוי סטנדרטית של מחוז קולומביה הכוללת את הסיסמה "מיסוי ללא ייצוג"]]
כיום משמש הביטוי במחוז קולומביה, המחוז האמריקאי הפדרלי המשמש כבירת ארצות הברית ואשר תושביו אינם מיוצגים בקונגרס האמריקאי וחרף כך מחויבים בתשלום המיסים הפדרליים, כדי למחות נגד מצב זה, החל משנת 2000, מנפיקה מחלקת התחבורה של העיר לוחיות רישוי הנושאות את הסלוגן, בנוסח "מיסוי ללא ייצוג". הנשיאים ביל קלינטון וברק אובמה הורו להתקין לוחיות רישוי כאלה בלימוזינות הנשיאותיות שלהם.

## ראו גם
* מרד מיסים

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה קולוניאלית של ארצות הברית
קטגוריה:ביטויים פוליטיים
קטגוריה:מיסים
קטגוריה:ביטויים ומושגים פוליטיים אמריקאיים
קטגוריה:סיסמאות
קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
קטגוריה:מלחמת העצמאות של ארצות הברית
קטגוריה:המהפכה האמריקאית
אוון ג'וגיה

**אוון טיודור ג'וגיה** (באנגלית: **Avan Tudor Jogia**; נולד ב-9 בפברואר 1992) הוא שחקן, זמר-יוצר ופעיל חברתי קנדי. מוכר בעיקר בתפקידו כבק' בסדרת הנוער "ויקטוריוס" בערוץ ניקלודיאון.

## ביוגרפיה
אוון ג'וגיה נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, לאב הודי, במקור מלונדון שבאנגליה, ולאם קנדית ממוצא בריטי וגרמני.
הוא למד במספר בתי ספר, וגם באופן עצמאי בבית למשך תקופה, אך לבסוף פרש מבית הספר בכיתה י' כדי לעבור לארצות הברית ולהתחיל את קריירת המשחק שלו.

## קריירה
תפקידו הראשון היה בסרט האינדי הטלוויזיוני "נערה כמוני: סיפורה של גוון אראוחו" שם שיחק את דני ארג'יו, אחיו הקטן של הנער ההופך לטרנסג'נדר. ב-2007 שיחק בסדרה "חייזרים באמריקה" של רשת The CW. בהמשך שיחק במשחק תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה וסרטים, בהם "מורה להתעמלות: הסרט" ו"ספקטקיולר!", שניהם של רשת ניקלודיאון.

את הפרסום הגדול שלו קיבל ג'וגיה בעקבות התפקיד של בק אוליבר בסדרה המצליחה של רשת ניקלודיאון "ויקטוריוס", לצידה של ויקטוריה ג'סטיס. הסדרה הופקה על ידי דן שניידר.

בשנת 2010 שיחק במותחן "טריפל דוג" לצד ג'אנל פאריש. בשנת 2011 יצא סרט עצמאי נוסף בו שיחק ג'וגיה בתפקיד ראשי "Finding Hope Now". ב-2012 כיכב בסרט נוסף של ניקלודיאון בשם "Rags". באותו זמן הודיעה חברת ניקלודיאון על סיום הפקת הסדרה ויקטוריוס לאחר 4 עונות. בקיץ 2013 עלתה סדרת הטלוויזיה "מסובך" (Twisted) ברשת ABC Family בו כיכב ג'וג'יה בתפקיד הראשי של דני דסאי, נער בן 16.

בשנת 2015 כיכב לצד בן קינגסלי במיני-סדרת הטלוויזיה"Tut" ברשת Spike, בתפקיד של הפרעה המצרי תות ענח' אמון.

בשנת 2016 שיחק במותחן "הטביעה", סרט אמריקאי-הונג קונגי בכיכובה של ג'וליה סטיילס.

בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית "אני מיכאל" לצד ג'יימס פרנקו, בקומדיית הנעורים "המנודים" לצד ויקטוריה ג'סטיס, בסרטה של ליאה תומפסון "השנה של גבר מדהים" ובסרט "חלום ליל קיץ". באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה העל-טבעית "מלחמת הרוחות" של רשת syfy ובוטלה לאחר עונה אחת בעקבות רייטינג נמוך.

בשנת 2018 שיחק בדרמה הרומנטית "הרומנטיקה החדשה", לצידן של ג'סיקה בארדן וקמילה מנדס. בשנת 2019 שיחק בסרט האימה-קומי "זומבילנד: ירייה כפולה".

בשנת 2021 הצטלם לסרט האימה "Resident Evil" המבוסס על זיכיון משחקי המחשב "Resident Evil" והוא אמור לצאת בסוף שנה זו.

## חיים אישיים
אוון יצא עם השחקנית האמריקאית זואי דויטש בשנים 2011–2016. השניים אף הופיעו יחד בקליפ של הלהקה "New Division". החל משנת 2023 הוא נמצא בזוגיות על הזמרת הלסי ב-2024 השניים התארסו.

ג'וגיה הוא מייסד התנועה "Straight But Not Narrow" ("סטרייטים אך לא צרי אופקים"). זהו ארגון המקדם שוויון זכויות כלפי הקהילה הלהט"בית. בין היתר ג'וגיה וצוות הקמפיין מגייסים ידוענים שישתתפו בסרטונים התומכים בארגון. בין הידוענים שצילמו סרטונים כוכב גלי קורי מונטית', ג'וש האצ'רסון, ואוון עצמו.

ג'וש האצ'רסון ואוון ג'וגיה הם חברים טובים ביותר הידועים בשל קרבתם, וחוץ מהשתתפות בפרויקטים אישיים, שניהם גם נבחנו לסרט "משחקי הרעב" כמועמדים מובילים לתפקידים ראשיים. לבסוף האצ'רסון התקבל לתפקיד של פיטה מלארק, אך אוון לא התקבל לתפקיד של גייל הות'ורן אליו נבחן, מאחר שהיה הודי.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרים-יוצרים קנדים
קטגוריה:מדבבים קנדים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב
קטגוריה:קנדים ממוצא גרמני
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקנים ילדים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1992
בו דרק

**מרי קתלין קולינס** (באנגלית: **Mary Cathleen Collins**; נולדה ב-20 בנובמבר 1956), הידועה בעיקר בשם **בו דרק** (**Bo Derek**), היא שחקנית ודוגמנית אמריקנית אשר נחשבה בעיני רבים לסמל מין בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

נולדה בשם מרי קתלין קולינס בלונג ביץ', קליפורניה. בגיל 16 התאהבה בג'ון דרק, שחקן ובמאי נשוי שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. היא עזבה את בית הספר, וג'ון דרק התגרש מאשתו השחקנית לינדה אוונס. מפחד החוק בקליפורניה, הזוג עבר לגרמניה, שם ביים ג'ון דרק סרט ארוטי דל תקציב בכיכובה של קולינס. הסרט, "פנטזיות", לא הופץ בזמן אמת (1973). כשהייתה קולינס בת 18 חזר הזוג לארצות הברית, וכשהייתה בת 19 הם נישאו. מאז נודעה בשם **בו דרק**. ב-1979 דרק  שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית המצליח "10". ג'ון דרק נפטר ב-1998.

היא מנהלת מערכת יחסים עם השחקן ג'ון קורבט שאותו הכירה בשנת 2002, לאחר שנפגש בפגישה עיוורת. ולבסוף הם התחתנו בשנת 2020. בני הזוג מתגוררים בחווה בסנטה אינז, קליפורניה, עם שני הרועים הגרמנים שלהם וארבעה סוסים.

## פילמוגרפיה נבחרת
*אוקרה - 1977
*10 - 1979
*חילופי עונות - 1980
*פנטזיות - 1981
*טרזן, איש הקופים - 1981
*בולרו - 1984
*טומי בוי - 1995
*היילנד פארק - 2013 
*שארקנדו 3: אוי, אלוהים לא! - 2015 (סרט טלוויזיה)
*חמש חתונות - 2018

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:אל-הוריות אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
פייטיזם

**פִּייֶטיזם** (**Pietism**; בגרמנית: **Pietismus**) היא תנועה דתית שקמה בקרב מאמיני הלותרניזם בגרמניה בשלהי המאה ה-17 ואמצע המאה ה-18, מתוך התקוממות נגד הממסד של הכנסייה הלותרנית. שם התנועה בא מהמילה הלטינית "pietas". הפייטיזם מתנגד למעמד המועדף של הדוגמות התאולוגיות ומטיף לדתיות המבוססת על האמונה הפנימית הפרטית, תוך דגש על חזרה בתשובה, אדיקות (praxis pietatis - פרקטיקה של האדיקות), טוהר מידות, פעולות צדקה. החסיד שלו רואה עצמו מועצם על ידי חוויה מיסטית של מעין לידה מחדש. לפי הפייטיסטים רק המיסטיציזם עשוי לתת משמעות נוצרית לניהול חיים סגפניים וממושמעים.

המייסד שלה היה פיליפ יאקוב שפנר (1705-1635), כומר ממוצא אלזסי שפעל בפרנקפורט. הוא הקים בשנת 1670 קבוצות של מאמינים קרויות "קולגיה פייטאטיס" (*collegia pietatis*). בספרו "Pia desideria" הציע שפנר "דת של הלב" במקום "דת של הראש". אחריו, אוגוסט הרמן פרנקה (Francke) הפך את אוניברסיטת האלה למרכז פייטיסטי. יש הרואים בתאולוג יוהאן ארנדט שחי מאה שנים קודם לכן כאחד ממבשרי הפייטיזם.

מאוחר יותר הקים הרוזן ניקולאוס פון צינצנדורף (1760-1700), תלמיד של פרנקה ו"בן סנדקות" של שפנר, קהילה דתית ברוח הפייטיזם ביישוב הרנהוט בשלזיה, שנקראה "". כנסייה זו הפיצה את רעיונות ההתעוררות האוונגלית ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית במאה ה-17 וה-18.
הפייטיזם השפיע במידה רבה על הכומר האנגליקני ג'ון וסלי ועל המתודיזם מיסודו. כמו כן נתנה השראה לאלכסנדר מאק, מייסד תנועת ה"אחים" (Brethren) משוורצנאו והכנסייה הנוצרית לפי האוונגליון.

באופן טיפוסי לנצרות הפרוטסטנטית, הפייטיזם מבוסס על האמונה כי המאמין יכול לקבל מחילה על חטאיו רק בהתערבות החסד האלהי. מחילת החטא צריכה להתלוות בשינוי טוטלי, ולא רק בשיפור או תיקון. ההארה של פאולוס הקדוש בדרך לדמשק היא האב טיפוס המובהק לשינוי מסוג זה.

תוך שימוש במושגים של האלכימיה, הפייטיסטים טענו כי מרגע הלידה מחדש, הנוצרי שואף בלי הרף להמיר את העופרת של נשמתו למתכת האצילה המסוגלת לשקף את הנשגבות האינסופית של אלהים, זאת בדרך כואבת של כפרה, והתעמתות מתמדת עם פיתוי השטן.

מחוץ לדת הנוצרית הפרוטסטנטית, יסודות מקבילים במידה מסוימת לפייטיזם ניתן לראות בתנועה היאנסניסטית בקרב הקתולים בצרפת במאה ה-17, הקתולים באנגליה ובאמריקה הצפונית (דרך פייטיסטים שהמירו את דתם לדת הרומית-קתולית, כדוגמת פרדריק ויליאם פייברו) ואף ביהדות - התנועה החסידית מיסודו של הבעל שם טוב (1760-1700).

## לקריאה נוספת
*F E Stoffler, *The Rise of Evangelical Pietism* ,1971
*A Ritschl, *Geschichte des Pietismus*
*D W Brown, *Understanding Pietism* R Lovelace, *The Dynamics of Spiritual Life*

## קישורים חיצוניים

* על פיאטיזם באתר believe
כולל ערך על פייטיזם מאת מארק איי. נול ב-Elwell Evangelical Dictionary
* על הפייטיזם באתר של כנסיית האחים (Brethren או הכנסייה הנוצרית לפי האוונגליון) 
* באנציקלופדיה טרקאני 
*  הפייטיזם של הכנסייה הלותרנית המוקדמת וסוגיית הjustificatio
* פייטיזם באנציקלופדיה הקתולית
* על פייטיזם בכנסיות שונות
* רולנדל פוירפאהן - על שורשי הפייטיזם ופירותיו - בסדרת הרצאות פיפר
Ronald Feuerhahn *The Roots and Fruits of Pietism*,Concordia Seminary St Louis, MO, Luther Academy 1998
* 
* 

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
אוטו נורדנשלד

[שמאל|ממוזער|250px|הספינה "אנטארקטיק" בנמל [גטבורג, 1901]]
**נילס אוטו גוסטב נורדנשלד** (בשוודית: **Nils Otto Gustaf Nordenskjöld**; 6 בדצמבר 1869 - 2 ביוני 1928) היה חוקר קוטב, גאוגרף וגאולוג שוודי-פיני.

## תולדות חייו
נולד בסמולנד שבשוודיה למשפחה נודעת, דודו היה חוקר הקוטב אדולף אריק נורדנשלד, הוריו היו בני-דודים. ב-1894 החל ללמוד גאולוגיה באוניברסיטת אופסלה והתקדם לדרגת פרופסור. במהלך 1895–1897 נסע במשלחת חקר מינרולוגית לפטגוניה וארץ האש. ב-1898 נסע לאלסקה וטריטוריית יוקון.

בשנים 1901–1904 הוביל את המשלחת השוודית לאנטארקטיקה (Första svenska Antarktisexpeditionen). הספינה "אנטארקטיק" יצאה מנמל גטבורג אל איי פוקלנד ומשם המשיכה לכיוון חצי האי האנטארקטי. נוררדנשלד וצוותו נחתו באי הזעיר סנואו היל ונותרו שם במשך החורף (הדרומי) של שנת 1902, בעוד הספינה תחת פיקוד הקברניט קארל אנטון לארסן הפליגה חזרה לפוקלנד. בקיץ שלאחר מכן (סוף נובמבר 1902), בדרכה חזרה על מנת לאסוף את נורדנשלד וצוותו, נלכדה הספינה בקרח והתקדמה באיטיות רבה, תוך לחץ קרח ששיבש את נתיבה המתוכנן כליל. ב-12 בפברואר 1903 טבעה הספינה כ-40 ק"מ מן האי פולט () ועד ה-28 בחודש הצליח לארסן לחלץ את צוותו בשלום אל האי למשך החורף. שני הצוותים נפגשו בסוף 1903 במפרץ התקווה () וחולצו על ידי ספינה ארגנטינאית. קודם לכן, באוגוסט 1903, נחשב לנעדר ונשלחה ספינה לחפש אחריו. 

במהלך השהייה החורפית במזרח חצי האי האנטארקטי הצליחה משלחתו המפוצלת של נורדנשלד לחקור את חופי החצי האי וארכיפלג האיים הסמוך. המחקר הניב דוגמאות גאולוגיות רבות ותיאורי בעלי חיים. למרות ההצלחה המדעית והשם שהקנתה המשלחת לנורדנשלד בשדה המדעי, היא הותירה אותו שקוע בחובות כבדים.

ב-1905 מונה לפרופסור לגאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת גטבורג.

ב-1909 נסע בראש משלחת חקר גאולוגית לגרינלנד וב-1920–1921 שב לדרום אמריקה וחקר את צ'ילה ופרו.

## לקריאה נוספת

* **Antarctica: Or, Two years amongst the ice of the South Pole**  אוטוביוגרפיה


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה ותאור המשלחת לאנטארקטיקה
* סיפור ומפת המשלחת האנטארקטית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:שוודים של פינלנד
קטגוריה:גאולוגים
קטגוריה:גאוגרפים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטבורג
קטגוריה:מגלי ארצות שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1869
קטגוריה:נפטרים ב-1928
מיוג'ו

**מיוג'ו** (ביפנית: **明星** – כוכב בהיר או כוכב השחר) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור ביפן בין השנים 1900–1908. כתב עת זה היה מיזם של חוג שירה שנקרא "שינשישה" (החברה החדשה לשירה), אשר נוסד על ידי טקאן יוסאנו ב-1899. הוא נודע בעיקר בעקבות תרומתו לפיתוח ולקידום הגרסה המודרנית למשקל 31 ההברות של שירת הוואקה היפנית. כותבים מפורסמים כמו אקיקו יוסאנו שתרמו רבות לכתב העת הפכו את סגנון השירה המסורתית לסגנון החושני של התנועה הרומנטית.

בהמשך הפך סגנונו של כתב העת מכתב עת העוסק בשירת הוואקה בלבד לכתב עת מודרני המקדם אמנות חזותית ושירה מערבית. הוא נחשב כבעל השפעה מכרעת על התפתחות השירה בתחילת המאה ה-20.

כתב העת יצא לאור לתקופה קצרה ונסגר בגלל מחלוקות פנימיות בחוג ה"שינשישה". הרבה מחבריו המקוריים עזרו בהמשך ליצירת כתב עת ספרותי בשם "סובארו". בהמשך היו ניסיונות שונים לחדש את הוצאתו, בפעם הראשונה בין השנים 1921–1927 ובפעם השנייה בין השנים 1947–1949.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:יפן: תרבות
לילי לאבלס

**לילי מאי לאבלס** (באנגלית: **Lily May Loveless**; נולדה ב-16 באפריל 1990 בלונדון) היא שחקנית אנגלייה, ידועה בעיקר בזכות תפקידה כנעמי קמפבל בסדרת הדרמה סקינס.

## קריירה
לאבלס עשתה את הופעת הבכורה שלה בעונה השלישית של 'סקינס' כששיחקה את הנערה הבוטה, פעילה פוליטית ומבולבלת מינית - 'נעמי קמפבל'. לאבלס סיפרה ש'נעמי קמפבל' היא הגרסה הקיצונית שלה.

לאבלס רקדה בלהקת המחול הפסיכוטי, קבוצת מחול שמתמחה בריקודי רחוב, איתם הופיעה בקרנבל טוטנהאם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:אנגליות שנולדו ב-1990
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1990
אקיקו יוסאנו

**אקיקו יוסאנו** (ביפנית: **与謝野 晶子**; 7 בדצמבר 1878 – 29 במאי 1942) הוא שם עט של סופרת ומשוררת יפנית בשם **הו שו**, שהייתה מחלוצי הפמיניזם, פציפיסטית ופעילה חברתית שחיה בתקופת מייג'י, תקופת טאישו ובתחילת תקופת שווה. היא הייתה בין המשוררות הפוסט-קלאסיות המפורסמות ביותר והשנויות ביותר במחלוקת ביפן.

## ביוגרפיה
יוסאנו נולדה למשפחת סוחרים אמידה מסאקאי במחוז אוסקה. כבר מגיל 11 היא לקחה חלק משמעותי בניהול העסק המשפחתי שעסק במכירת יוקן וממתק שעועית. בילדותה היא נהגה לקרוא יצירות ספרותיות, לרוב מספרייתו של אביה. בתור תלמידת תיכון היא עשתה מנוי למיוג'ו והפכה לאחת התורמות העיקריות שלו. עורך כתב העת, טקאן יוסאנו, לימד אותה את שירת הוואקה.

למרות שטקאן היה נשוי הוא התאהב באקיקו, ולבסוף הם התחתנו ב-1901 והתגוררו בפרבר של טוקיו. לזוג נולדו שני בנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:פציפיסטיות
קטגוריה:משוררות יפניות
קטגוריה:סופרות יפניות
קטגוריה:פמיניסטיות יפניות
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-19
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-20
קטגוריה:ילידות 1878
קטגוריה:ילידי 1878
קטגוריה:נפטרות ב-1942
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1942
ישיבת בית מאיר

**ישיבת בית מאיר** היא ישיבה גדולה בבני ברק, המשתייכת לזרם החרדי-ליטאי.

הישיבה נוסדה בשנת 1957 (תשי"ח) על ידי הרב זלמן רוטברג. לצידו כיהן כראש ישיבה הרב ראובן פיין במשך כעשרים שנה. לאחר פטירת הרב רוטברג משמש בנו, הרב צבי רוטברג, כראש הישיבה.

## היסטוריה
הישיבה קרויה על שם חותנו של מייסד הישיבה, הרב מאיר קרליץ. תחילת דרכה הייתה עם מספר קטן של תלמידים בבית המדרש "לדרמן" בבני ברק, ובהמשך עברה למבנה ברחוב דבורה הנביאה בעיר.
במהלך השנים התפללו בבית המדרש של הישיבה כמה מגדולי התורה, בהם הרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפלער") ובנו הרב חיים קניבסקי. הרב חיים שאול קרליץ שימש כמשגיח בשנותיה הראשונות.

## צוות
בין צוות הר"מים נמנים: הרב דניאל גינזבורג (חתנו של הרב זלמן רוטברג), הרב שמחה רוטברג והרב טוביה רוטברג. ראש הקיבוץ הוא הרב שלמה אהרן ברמן.
בעבר שימש כר"מ הרב זאב שפירא, עד לפטירתו בשנת תשפ"ה.
בראשות הכולל עומד הרב אליעזר מרקוביץ, בנו של הרב צבי מרקוביץ וחתנו של הרב זלמן רוטברג.
בתפקידי המשגיחים שימשו בעבר ובהווה: הרב יונתן שרגא דומב (כארבעים שנה), הרב יחיאל סלר, הרב ישראל מאיר ויסנשטרן, הרב יהודה ברונר, הרב רפאל שטיינוביץ, הרב אורי ארלנגר והרב חיים ולדשיין.

## תלמידים
בישיבה לומדים כ-350 בחורים, רובם מישראל ולצדם תלמידים ממקסיקו ומדרום אמריקה.

## בוגרים
בין בוגרי הישיבה נמנים: הרב שמעון גלאי, הרב נפתלי נוסבוים, הרב הלל פלאי והרב אברהם יוסף לייזרזון.

## ספרייה
ספריית הישיבה, "אוצר הספרים", הוקמה עם הקמת הישיבה ומונה כ-100,000 כותרים. היא פתוחה גם לעיון הציבור ונחשבת לאוסף מרכזי בבני ברק.

באוצר פועל חדר אוסף "עטרת שלמה" שנבנה מעזבון הרב שלמה שמשון קרליץ, ולצדו קטלוג מודפס ומדיניות רכישה רחבה של ספרות תורנית.

## פרסומים
בין ספרי רבני הישיבה:
* **חמדה יקרה** – על חמישה חומשי תורה (הרב דניאל גינזבורג)
* **יקרת דניאל** – חידושים קצרים על התורה (הרב דניאל גינזבורג)
* **למסבר קראי** – סדרה על חמישה חומשי תורה (הרב צבי רוטברג)
* **מודע לבינה** – על שבתות ומועדי ישראל (הרב צבי רוטברג)
* **ביד נביאך** – שלושה כרכים על נביאים ראשונים (הרב צבי רוטברג)
* **בסוד עבדיך** – שני כרכים על המגילות (הרב צבי רוטברג)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

בית מאיר
בית מאיר
בית מאיר
א-רקה (מחוז)

**מְחוֹז אַ-רַּקַּה** (בערבית: **مُحافظة الرقة**) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה. המחוז שוכן בצפון סוריה, ושטחו 19,616 קמ"ר. ב-2010 הוערכה אוכלוסייתו בכ-921,000 תושבים. המחוז מחולק לשלוש נפות, ובירתו היא העיר א-רקה. חלקו הצפוני של המחוז גובל בטורקיה.

## היסטוריה

ב-2016, כתוצאה ממלחמת האזרחים, רוב המחוז היה תחת שלטון המדינה האסלאמית, למעט רצועות בצפונו, אשר היו שייכות למחתרות כורדיות. ביוני 2016 נכנסו כוחות צבא סוריה לתחומי המחוז ובגיבוי אווירי רוסי התקדמו אל גבולות העיר א-רקה, בירת המדינה האסלאמית. נכון ליולי 2017, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים שלטו ברוב המחוז והוא נוקה במלואו מכוחות המדינה האסלאמית.

## נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
*נפת תל אביד - בצפון
*נפת א-רקה - בדרום-מזרח
*נפת א-ת'ורה - מערב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

א-רקה
הנהלת חשבונות כפולה

**הנהלת חשבונות כפולה** (או **הנהלת חשבונות דו-צידית**) היא שיטת ניהול חשבונות בו כל עסקה נרשמת בשני חשבונות או כרטיסיות - חובה וזכות. למשל, אם סוחר מכר לחברה סחורה והגיש עבורה חשבונית, הרישום יהיה סכום החשבונית לזכות הסוחר כנגד חובת  הסחורות. סיכום כל הכרטיסיות יהיה מאוזן. סך כל החובה יהיה תמיד שווה לסך כל הזכות. מתוך יתרות הכרטיסיות אפשר להכין שני דוחות: דוח רווח והפסד ומאזן. יתרת דו"ח רווח והפסד יהיה בזכות, אם העסק הרוויח בתקופה החשבונאית, או בחובה אם הפסיד. יתרה זו מתווספת למאזן. סך הזכות במאזן יהיה שווה תמיד לסך החובה. את השיטה ניסח לוקה פאצ'ולי בסוף המאה ה-15, ומאז עקרונותיה הבסיסיים כמעט ולא השתנו.

## דוגמאות
ברכישת מכונה לעסק תמורת מזומן, גדלה יתרת הרכוש הקבוע במאזן הנמצא בצד הנכסים, וכנגדו קטנה יתרת המזומנים, אף הם בצד הנכסים. לעומת זאת, רכישתו באשראי, מגדילה את יתרת הרכוש הקבוע, בצד הנכסים, ומגדילה את יתרת נותני האשראי בצד ההתחייבויות, והאיזון נשמר.

## ראו גם
* הנהלת חשבונות חד-צדית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חשבונאות
קטגוריה:הנהלת חשבונות
קטגוריה:איטליה: המצאות
דיר א-זור (מחוז)

**מחוז דיר א-זור** (בערבית: **مُحافظة دير الزور**) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה, משתרע בצפון-מזרח סוריה. שטחו של המחוז 33,060 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-1,202,000 תושבים. המחוז מחולק לשלוש נפות ובירתו היא העיר דיר א-זור. חלקו הדרום-מזרחי של המחוז גובל עם עיראק.

## נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
* נפת דיר א-זור – בצפון
* נפת מיאדין – במרכז
* נפת אלבוכמאל – בדרום

## קישורים חיצוניים

דיר א-זור
אל-חסכה (מחוז)

**מחוז אל-חַסַכּה** (בערבית: **الحسكة**) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה, משתרע בצפון-מזרח סוריה. שטחו של המחוז 23,334 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-1,477,000 תושבים רובם אשורים וכורדים. המחוז מחולק לארבע נפות ובירתו היא העיר אל-חסכה. חלקו דרום-מזרחי של המחוז גובל עם עיראק וחלקו הצפוני והמערבי גובל עם טורקיה.

במחוז זה נמצא האתר הארכאולוגי תל חלף שבו שכנה העיר העתיקה גוזן שאליו הוגלו תושבי ממלכת ישראל בזמן גלות אשור. אתר נוסף הוא תל ברי שבו התקיימה עיר עתיקה בשם "כחת".

## נפות
המחוז מחולק לארבע נפות:
* נפת אל-חסכה - בדרום
* נפת ראס אל-עין - בצפון-מערב
* נפת קמישלי - בצפון
* נפת מאלכיה - בצפון-מזרח

## קישורים חיצוניים

* 

אל-חסכה
אידליב (מחוז)

**מחוז אידליב** (בערבית: **مُحافظة إدلب**, תעתיק מדויק: מֻחאפט'ת אִדלבּ; בעברית נקרא המחוז על פי רוב **מחוז אידליב**) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה. הוא משתרע בצפון-מערב סוריה. שטחו 6,097 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-1,464,000 תושבים. 

המחוז מחולק לחמש נפות, ובירתו היא העיר אידליב. חלקו הצפון-מערבי גובל בטורקיה.

## נפות
המחוז מחולק לחמש נפות:
* נפת אריחא
* נפת חארם
* נפת אדלב
* נפת ג'סר א-שורור
* נפת מערת א-נועמאן

## קישורים חיצוניים

אדלב
קטגוריה:גבול טורקיה–סוריה
אליהו יצחק פריסמן

שמאל|ממוזער|250px|הרב אליהו יצחק פריסמן
הרב **אליהו יצחק פריסמן** (תרס"ב, 1902 – י"ג באדר ב' תשל"ו, 13 במרץ 1976) היה מקבוצת המייסדים של מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה והשתתף בכתיבת ובעריכת חיבורים תורניים. 

## תולדותיו
נולד בריטובה שבליטא לאליעזר זאב פריסמן, תלמיד ישיבות סלבודקה וטלז ופעיל למען יישוב ארץ ישראל. 

למד בישיבת טלז. כשעזב את הישיבה ליווהו ראש הישיבה, הרב יוסף יהודה לייב בלוך. בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת מרכז הרב. הראי"ה קוק והרב יעקב משה חרל"פ למדו איתו לעיתים בחברותא. הרב אברהם אהרן בורשטיין מטבריג, שהכיר את משפחתו מהשנים שבהן כיהן כאב"ד ריטובה ולימד כתשעה חודשים בישיבת מרכז הרב, אמר עליו שהוא היחיד שמבין את כל דבריו בשיעור.  

היה מעשרת התלמידים שנבחרו בידי הרב קוק כדי להקים את "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד", ובהמשך במערכת "הלכה פסוקה" על חלק חושן משפט של שולחן ערוך ב"מכון למשפט התורה" שהקים הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. עבודתו נכללה בכרך הראשון של המפעל שיצא לאור בתשכ"ב. 

השתתף בכתיבת תיקונים והערות לחלק ב' של "שיטה למועד קטן" לתלמיד רבי יחיאל מפאריש (עם הרב מרדכי ליב זק"ש, ירושלים תרצ"ז) ובכתיבת הגהות וביאורים לכרך ד' של 'ראבי"ה' (עם הרב שאר ישוב כהן, שם תשכ"ה). כתב חומר לערכים עבור "האנציקלופדיה התלמודית". עם פטירתו של חברו הרב שמעון סטרליץ בשנת תשט"ו ערך עם הרב יוסף כהן את ספר כתביו "שם משמעון". היה מבאי ביתו של הרב צבי פסח פרנק והיה שותף בעריכת כתביו. הרב פרנק מזכירו כמה פעמים בספריו.

נפטר בירושלים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

בנו הוא אליעזר זאב אפרסמון, מרבני מכון הלכה ברורה.

## לקריאה נוספת
*חנוך (זונדל) פריסמן, 'הרה"ג אליהו יצחק פריסמן ז"ל', בתוך **חוברת ריטובה: תוספת לספר הזיכרון**, תשל"ז, עמ' 10-11
*הרב משה צבי נריה, 'לדמותו התורנית של הרב הגאון ר' אליהו יצחק בריסמן: שנה לפטירתו', בתוך **שנה בשנה**, תשל"ח, עמ' 463-477
*הנ"ל, **בשדה הראי"ה**, כפר הרואה תשנ"א, 'מבני העלייה', עמ' 459–464.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:מכון אריאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976