יציאה מארץ ישראל (הלכה)

**יציאה מארץ ישראל** הוא דיון הלכתי שעוסק בהגדרה המדויקת של מצוות יישוב ארץ ישראל: האם חלה חובה על אדם לשהות בכל רגע ורגע בארץ ישראל, או שמותר לצאת ממנה לתקופה קצרה לשם טיול בחוץ לארץ, פעילות כלכלית וכדומה.

השאלה נדונה עוד מתקופת ימי התלמוד. חז"ל התייחסו בחומרה לאלו שרצו לצאת מארץ ישראל למטרות קבע, ולעיתים גם ליציאה מזדמנת. הרמב"ם פסק כי מותר לצאת מהארץ באופן זמני עבור לימוד תורה, נשיאת אישה, הצלת ממון מידי עכו"ם, סחורה ורעב כבד בארץ. יציאה מהארץ עבור טיול לחו"ל לרוב הפוסקים אינה בכלל ההיתרים (ויש מי שהעלה סברה להתיר בזמננו, בעקבות ייעול התחבורה). אף כאשר הותר, מעלה גדולה להישאר תמיד בארץ כדי לקיים את המצווה של ישיבה בארץ וכן כי עיקר קיום המצוות בארץ.

בפועל, כיום רווח הנוהג לטייל ואף לשהות בחו"ל תקופות ארוכות בקרב רבים מהציבור הדתי, כולל רבנים ואדמו"רים.

## רקע
### במקרא
האזכור הראשון שרואה בשלילה התיישבות בחוץ לארץ מובא כבר במקרא בסיפור כיבוש הארץ והתנחלות השבטים, כאשר שבטי גד וראובן פנו אל משה בבקשה להתיישב בעבר הירדן, שהיה מקום מרעה נוח למקנה הרב שהיה ברשותם, .

בהמשך מזכיר להם משה את סיפור שנים עשר המרגלים שחלקם הוציאו את דיבת הארץ רעה, ואת העונש שגרר הדבר. לבסוף הוא נעתר לבקשתם, אך מתנה זאת בכך שהם יצאו חלוצים לפני המחנה לכבוש את ארץ כנען. עם זאת, המדרש מציין ששני השבטים נענשו מאוחר יותר בשל כך שחיבבו את ממונם יותר מאשר את ארץ ישראל: 

מקור מקראי נוסף, שלפי פרשנות חז"ל מזכיר את האיסור, הוא בסיפור של אלימלך ובניו אשר ירדו בעקבות הרעב ששרר בארץ לארץ מואב, ומתו: 

### בתלמוד
מספר סוגיות בתלמוד מתייחסות באופן ישיר או בעקיפין לשאלת היציאה מארץ ישראל. חלקן מתמקדות באמירות המשבחות את הישיבה בארץ ישראל, וחלקן כוללות ביקורת חריפה על העוזבים אותה.

במסכת כתובות נאמר:

בהמשך מספר התלמוד:

תרגום: עולא היה רגיל לעלות לארץ מפעם לפעם, ונפטר בחוץ לארץ. באו וסיפרו זאת לרבי אלעזר. אמר רבי אלעזר: "אתה, עולא, על אדמה טמאה תמות?!" אמרו לו: ארונו בא. ענה להם: אינו דומה ההיקלטות בארץ ישראל בחיים להיקלטות בה לאחר המיתה.
במדרש משלי מובא בשם רבי לוי: כל הדר בארץ ישראל אפילו שעה אחת ומת בתוכה, מובטח לו שהוא בן עולם הבא. ומה טעם? "וכפר אדמתו עמו" - אמר רבי נחמיה: ארץ ישראל שהיא מכפרת על עוונות מתיה.

התלמוד הירושלמי מציג לעומת זאת גישה ביקורתית יותר כלפי הבאים לארץ ישראל להיקבר בה:

בעקבות המשנה אף מתבסס לראשונה בתלמוד הנימוק לשימוש בביטוי "עלייה" כדי לתאר הגירה לארץ ישראל: "מאי איריא דתני עלו מבבל ניתני הלכו לארץ ישראל [מדוע נוקטת המשנה בלשון עלו מבבל, היה עליה לשנות הלכו לארץ ישראל], מילתא אגב אורחא [דרך אגב בא ללמדנו] ארץ ישראל גבוה מכל הארצות".

יתרה מזאת התורה מוסיפה את החשיבות שיש לטייל בארץ. 

## מקור האיסור ליציאה
האיסור לצאת מארץ ישראל, ולו לזמן מוגדר, מפורש בתלמוד במספר מקומות. במסכת כתובות מסופר על אדם שביקש לצאת לחו"ל כדי לקיים מצוות ייבום, ור' חנינה גער בו בחריפות:

תרגום: "לאיש אחד הזדמנה מצוות ייבום בעיר חוזאה. בא לפני רבי חנינה, ואמר לו: האם לייבמה? ענה לו: אחיך נשא כותית ומת, ברוך המקום שהרגו; שאתה תלך בדרכו?" הסיפור מובא גם בגרסה שונה בתלמוד ירושלמי.

בדומה לכך מובא במסכת גיטין:  מבאר על כך רש"י: "כי הוו מיפטרי רבנן מהדדי - בני מדינת הים שהיו הולכין ללמוד תורה בארץ ישראל, כשחוזרים לבתיהם היו חבריהם בני ארץ ישראל מלווים אותן עד עכו, ומשם נפטרים מהם: שאסור לבני ארץ ישראל לצאת חוצה לארץ."

מאידך, התלמוד מכיר בעובדה כי קיימים אילוצים ומטרות המתירים את האיסור ומצדיקים יציאה לחוץ לארץ. הגמרא במסכת בבא בתרא אומרת כי מצב של רעב מהווה אילוץ שמתיר יציאה לארץ:

במסכת עבודה זרה מתיר התלמוד לכהן לצאת לחוץ לארץ לשלוש מטרות מוגדרות: הצלת ממונו מידי הגויים, לימוד תורה ונשיאת אישה, זאת על אף קדושתו של הכהן שנוגדת את עקרון "טומאת ארץ העמים".

היתר זה סותר את האיסור הכללי של יציאה מהארץ שהובא קודם לכן, ולכן תירצו בעלי התוספות שההיתר שניתן הוא במקרה שבכוונתו לחזור לארץ, ואילו האיסור הכללי מתייחס לאדם שלא התכוון לחזור לארץ לעולם. וכן פסק הרמב"ם:

## מידת חסידות
אף כשהותר לצאת מארץ ישראל, מכל מקום ממידת חסידות היא שלא לצאת כלל. "שהרי מחלון וכליון שני גדולי הדור היו ומפני צרה גדולה יצאו ונתחייבו כליה למקום".

## טעם האיסור
לפי הרשב"ם הטעם לאיסור היציאה הוא משום שהיוצא מפקיע את עצמו מקיום המצוות התלויות בארץ, ולפי רבינו חיים הכהן הטעם הוא משום מצוות יישוב ארץ ישראל, ואילו לפי הרמב"ן נובע האיסור מקדושתה העצמית של ארץ ישראל, ללא קשר לשאלה האם אפשר לקיים בה מצות התלויות בארץ או לא. ממחלוקת זו יוצאות נפקא מינות שונות, כגון האם מדובר באיסור מדאורייתא או מדרבנן, והאם האיסור חל גם על אישה, שאינה מחויבת במצוות התלויות בארץ. וכגון לפי השיטות הסוברות שאין מצוות יישוב ארץ ישראל בזמן הגלות.

## יציאה למטרות שונות
### תלמוד תורה
יציאה לצורך תלמוד תורה מופיעה ברמב"ם להיתר. וכתבו הפוסקים שזה אף אם יש לו ממי ללמוד בארץ ישראל, משום ש"לא מן הכל אדם זוכה ללמוד". כלומר, אף שיש לו ממי ללמוד בארץ ישראל, פעמים שיכול ללמוד טוב יותר מרבו שבחוץ לארץ. יציאה זו לא הותרה אלא כשדעתו לחזור אחר כך לארץ ישראל, ואפילו עם מתעכב כמה שנים. ויש מי שכתב שאם אינו מוצא בארץ ישראל ממי ללמוד תורה, מותר לצאת לחוץ לארץ אף על מנת להשתקע.

הפוסקים הרחיבו את היתר זה אף למי שיוצא על מנת ללמד תורה ולחנך ליראת שמיים ולעלייה לארץ.

### לישא אישה
יציאה לצורך נשיאת אישה מופיעה אף היא ברמב"ם להיתר. ודנו הפוסקים אם ההיתר הוא לכל אישה שהיא, או דווקא כשאין בנות הארץ מוצאות חן בעיניו. יציאה זו, לשם נישואים, לא הותרה אלא כשדעתו לחזור אחר כך לארץ ישראל. היתר זה הוא גם לאישה עצמה, שמותרת לצאת לחוץ לארץ כדי להתחתן עם בן חו"ל. דנו הפוסקים אם היתר זה הוא גם להורי החתן והכלה, ורבים מהם כתבו שכך נהגו והחזיקו בידיהם.

יש מי שכתב שמצוות ייבום למי שנשוי, אינה בכלל ההיתר לצאת לחוץ לארץ.

### הצלת ממון מגוי
הצלת ממון מגוי, שיוצא לדון ולערער עמהם, אף היא מופיעה ברמב"ם להיתר.

### סחורה
יציאה לסחורה מופיעה ברמב"ם בין היציאות המותרות, ובדברי הפוסקים מבואר שהוא אפילו אם אינו רק כדי חיותו, אלא כדי להרוויח. הפוסקים הקישו מכך לעוד שאר תועלות אפשריות, כמו השתלמויות בלימודים.

### רעב
כאשר יש רעב בארץ ישראל, מותר לצאת לחוץ לארץ. בכלל זה גם אם יש אוכל, אלא שמחירו אאמיר לפי שניים ממחירו הרגיל. אכן אם יש לו מספיק ממון בשביל לשלם את המחיר היקר, אסור לו לצאת.

### יציאה לשם כיבוד הורים
בתלמוד מסופר על רב אסי ששאל את רבי יוחנן: "מהו לצאת מן הארץ לחו"ל? אמר לו אסור. לקראת אמא מהו? אמר לו: איני יודע." לאחר מכן אמר לו: "אסי, נתרצית לצאת, המקום יחזירך לשלם." ישנם ראשונים, בהם היד רמ"ה והמאירי, שפירשו את תשובתו של רבי יוחנן כברכת יציאה לדרך, אך בתנאי שזה לזמן מוגבל ("יחזירך לשלום"), וכן כתבו עוד אחרונים, שכל ההיתר הוא רק כשאין בדעתו להשתקע. אכן רש"י פירש כי הכוונה היא "יחזירך" = למקומך, כלומר לבבל, אף שבדעתו להשתקע שם. הפוסקים הביאו להיתר את סיבת יציאה זו של כיבוד הורים.

כמו כן, בשו"ת המבי"ט פסק שאדם שהוריו ציוו עליו שלא לגור בארץ מחמת שהם אינם רוצים שהבן ישב שם, אין הבן מחויב להישמע להם.

בהמשך המעשה המוזכר בתלמוד, מסופר שבסופו של דבר התבשר שבינתיים נפטרה אמו, וארונה הובא ארצה. כששמע מכך אמר שאם היה יודע שנפטרה לא היה יוצא, משום שלצאת לקראת ארונה אינו כיבוד אם ברמה כזו המתירה יציאה מארץ ישראל.

### שאר מצוות
לדעת הרמב"ם והתוספות, ההיתרים שבתלמוד (לישא אשה וללמוד תורה וכו'), רק הם המותרים. אך לדעת השאילתות דרב אחא אף שאר מצוות קלות מותרות.

### לצורך רפואה
הפוסקים נקטו כדבר פשוט היתר יציאה לצורך רפואה, אף כאשר אינו מדובר בפיקוח נפש.

### יציאה לטיול ונופש
יציאה עבור טיול ונופש, נלמדת לאיסור מהמוזכר בהלכות גילוח בחול המועד כי יציאה לחוץ לארץ בשביל "לשוט" (=לטייל ולהשתעשע, לשוט בעולם ולראותו) אינה נחשבת למצווה, ואסורה היא. גם בהלכות הפלגה הנמשכת לתוך השבת הרמ"א מביא דעה לפיה מותר לצאת לעשיית רווח או כדי לראות פני חברו, משום שזה נחשב "דבר מצווה" אך לטייל נחשב "דבר הרשות". בעקבות הרמ"א כותב המשנה ברורה שהיציאה לחו"ל מותרת אך ורק לצורך "דבר מצווה" כגון עשיית רווח או הקבלת פני חברו, אך יציאה לדבר הרשות כ"טיול בעלמא" אסורה. וכך נקטו גם רבים מפוסקי זמננו, לאסור יציאה מהארץ לשם טיול ונופש.

אף מה שהוזכר בהלכות חול המועד לראות פני חברו, דנו בזה הפוסקים לאסור יציאה לצורך ביקור חבר, ויש שכתבו שדווקא אם חברו בא לארץ ישראל, והוא יוצא לקבל את פניו, ויש שהתירו.

עם זאת, פוסקים אחדים הקלו לצאת לשם טיול ונופש. הרב שלמה דייכובסקי טען שכשם שמתירים לצאת מהארץ כדי לצבור רווח כלכלי, כך יש להקל גם לצאת לצורך רווחת הגוף ורווחת הנפש, כלומר לצורך נופש. בדומה לכך כתבו הרב שמואל הלוי ואזנר והרב יצחק זילברשטיין שיש מקום להקל לצאת מארץ ישראל לזמן מועט לצורך טיול, אם הופכים זאת לדבר מצווה על ידי התבוננות בנפלאות הבריאה או לצורכי הבראה.

### יציאה לקברי צדיקים וטיולי שורשים
לצאת מהארץ כדי להשתטח על קברי צדיקים, בשל התועלת הרוחנית שבדבר, בעל השדי חמד סבור שמותר, וכן פסק הרב עובדיה יוסף, אך הרב קוק חולק ואוסר. כמו כן, ישנם המתירים טיולי שורשים ונסיעות לאתרי מחנות השמדה משום שיש בכך משום לימוד והתעוררות לתשובה.

### יציאה לזמן קצר בימינו
הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה סבור כי בזמן הזה, מי שיוצא למשך זמן קצר, של פחות מחודש, וקובע את חזרתו עם יציאתו (שקונה "כרטיס הלוך ושוב"), אין בכך איסור. כי לטענתו עיקר טעם האיסור הוא שמא יימשך הדבר, ולא בטוח שיחזור כלל. אבל באופן הנ"ל, שחזרתו ודאית, אין את האיסור (אלא שמכל מקום ודאי מאבד בזמן הזה את מצוות יישוב ארץ ישראל ושאר המצוות התלויות בה).

### כריכת מצווה ביציאה
היוצא שלא לאופן המותר, כגון שיוצא לנופש ולהבראה לדעת האוסרים, יש רבנים (כמו הרב אליעזר מלמד, וכן הביאו בשם הרב יוסף שלום אלישיב) שהביאו עצה, שישתדל להשפיע על יהודי לשמור איזה מצווה, כגון לקשר את יהודי הגולה ליהדות ולארץ ישראל, כדי שתיחשב נסיעתו לחו"ל כדבר מצווה. אכן בין האחרונים יש שכתבו שכל שהוא נוסע להנאת עצמו, ולא לצורך מצווה כלל, אף שלמעשה יש מצווה בנסיעתו, אינו בכלל ההיתר.

### השתהות שלא לצורך המותר
אף כאשר הותר לו לצאת לחוץ לארץ, מחמת אחת הסיבות המותרות, משהסתיימה הסיבה עליו לשוב מיד כשיוכל בלא להשתהות.

## גבולות הארץ
נחלקו הדעות מהן גבולות הארץ הקובעים לעניין איסור היציאה לחוץ לארץ. ישנם הסוברים שכל הארץ שהובטחה לאברהם אבינו בברית בין הבתרים, מנהר מצרים עד נהר פרת כולל כל עבר הירדן עד ים סוף, הרי זו ארץ ישראל, ולכן מותר לצאת לטיול לאילת ולחרמון וכדומה. הרב שלמה גורן ב"משנת המדינה", התיר יציאה לאילת גם מפני שהיא נכבשה על ידי שלמה המלך. לעומת זאת יש סוברים שרק מה שכבשו עולי מצרים נחשב ארץ ישראל, ולכן אסור לנסוע לאילת כדין נסיעה לחוץ לארץ.

לרוב הדעות, איסור היציאה מארץ ישראל הוא אף במקום שתחת שלטון מדיני שכולל את ארץ ישראל. אולם לדעת הציץ אליעזר (ח"י סי' א) מקומות שנכבשו על ידי צה"ל ומדינת ישראל הרי הם כארץ ישראל (אף לעניין תרומות ומעשרות), ולפי עדויות שונות גם הרבנים הראשיים עם קום המדינה קבעו להתייחס לאילת כארץ ישראל.

## הוצאת אדם אחר לחו"ל
מדברי המשנה, וכפי שהתבארו בדברי רש"י, עולה כי קיים גם כן איסור להוציא אדם מארץ ישראל לחוץ לארץ, ואפילו הוא עבד כנעני שחייב רק במקצת מן המצוות. העובר על כך וקונה עבד כנעני ומוציאו לחוץ לארץ, קנסו אותו שהעבד משתחרר ויוצא לחירות, ואם ברח העבד ממנו אסור להסגירו בחזרה אל אדונו.

## ראו גם
*ירידה מארץ ישראל

## קישורים חיצוניים
*הרב חיים טבריה (עורך), ארץ צלצל כנפים: קובץ מאמרים על טיול לחו"ל (תשס"ב), בספריית אסיף
* 
*הרב אהרן ליכטנשטיין, בעניין יציאה מארץ ישראל לחו"ל, דף קשר, גיליון 874
*הרב שלמה דיכובסקי, יציאה מארץ ישראל לחוץ-לארץ, באתר מכון צומת
*הרב חיים סבתו, יציאה לחוץ-לארץ, באתר מכון צומת
* הרב שלמה הירש, איסור יציאה מהארץ מתוך ניצני ארץ, באתר אסיף
* 
*
*הרב יוסף סלוטניק, האם מותר לטוס לחו"ל?, באתר ישיבת מעלה גלבוע

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל ביהדות
קטגוריה:חוץ לארץ בהלכה