open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נחמן בן-יהודה

**נחמן בן-יהודה** (נולד בארץ ישראל ב-8 במרץ 1948) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולשעבר דיקן הפקולטה למדעי החברה שם.

## חייו
בן יהודה הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בסוציולוגיה בשנת 1974, ובעל תואר שני (1976) ושלישי (1977) מאוניברסיטת שיקגו.

בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 עמד בראש הוועדה הבין משרדית והבין מוסדית לבעיית הסמים.

תחומי מחקרו: סטייה חברתית; פיקוח חברתי; תקשורת וסטייה; פאניקות מוסריות; דת ומדינה; בגידות; ניתוח שיח והבנייה חברתית; זיכרון קולקטיבי ומיתוסים; הונאות; הבניית מציאות בסרטי מלחמה.

בן-יהודה נמנה עם תוקפיו של מיתוס מצדה, וטען שממצאי משלחת החפירות במקום, בראשותו של יגאל ידין, עוותו כדי להתאימם למיתוס.

## ספריו

* **Deviance and Moral Boundaries: Witchcraft, the Occult, Science Fiction, Deviant Sciences and Scientists**, University of Chicago Press, 1985
* **The Politics and Morality of Deviance: Moral Panics, Drug Abuse, Deviant Science, and Reversed Stigmatization** (with Ronald A. Farrell)
* **Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice**, State University of New York Press, 1992
* **Betrayals and Treason: Violations of Trust and Loyalty**
* **Moral Panics: The Social Construction of Deviance** (with Erich Goode), Blackwell, 1994
* **Masada Myth: Collective Memory and Mythmaking In Israel**, University of Wisconsin Press, c1995
* **Selective Remembrances: Archaeology in the Construction, Commemoration, and Consecration of National Pasts** (with Philip L. Kohl, Mara Kozelsky)
* **Sacrificing Truth: Archaeology and the Myth of Masada**, Humanity Books, 2002
* **Theocratic Democracy: The Social Construction of Religious and Secular Extremism**, Oxford University Press, 2010


## קישורים חיצוניים
* 

**מכּתביו**:
* 
* מצדה - בין מיתוס למציאות, **[[גליליאו (כתב עת)|גליליאו]]**, ספטמבר-אוקטובר 1995
** תגובה למאמר ותגובת בן-יהודה לה, **[[גליליאו (כתב עת)|גליליאו]]**, נובמבר-דצמבר 1995
* 
* סטייה ומפלצות חברתיות, באתר מט"ח
* 

* Sacrificing Truth: Archaeology and The Myth of Masada, Bible and Interpretation


## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: סוציולוגיה ואנתרופולוגיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
סטורן INT-21

**סטורן INT-21** (באנגלית: **Saturn INT-21**) הוא משגר לוויינים וחלליות רב שלבי בעל מנוע דלק נוזלי ממשפחת משגרי סטורן, אשר שימש את נאס"א לשיגור יחיד, שיגור תחנת החלל סקיילאב.

המשגר היה מבוסס על הסטורן 5, ושני השלבים הראשונים משותפים לשניהם (S-II ו-S-IC). השלב השלישי, S-IVB, שבתוכנית אפולו שימש לשיגור חלליות אפולו מכדור הארץ לירח, עבר הסבה להיות מעבדת חלל. מכלי הדלק הריקים הוסבו למעבדות ושטחי מחיה לאסטרונאוטים.

המשגר היה אמור לשגר מספר תחנות חלל אמריקאיות, ותוכנן שיגור "סקיילאב B" אך הוא בוטל בגלל העברת כספים לתוכנית מעבורת החלל. כך שיגורו היחיד של המשגר התרחש בשעה 17:30 ב-14 במאי 1973. 
בשיגור היו מספר בעיות, העיקרית בהן הייתה התפרקות מגן מטאורואידים, מה שגרם להתפרקות אחד משני הפאנלים הסולאריים של התחנה ואי-יכולת הפאנל השני להיפתח כראוי. המגן שימש גם כמגן שמש וחוסרו גרם לטמפרטורות בתחנה לעלות משמעותית. כל הבעיות הללו גרמו לדחיית הגעת האסטרונאוטים לתחנה וליצירת תוכנית תיקון שנמשכה עשרה ימים.

## קישורים חיצוניים
*Astronautix - Saturn V

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת משגרי הסטורן
עבודת גבול

במדעי החברה **עבודת גבול** היא מושג המתייחס למקרים שבהם גבולות, תחימות וחלוקות אחרות בין שדות ידע, נוצרים, מוצדקים, מותקפים או מתוקפים. חוקרים העוסקים בעבודת גבול מדגישים, על פי רוב, את המשמעויות הרבות שיש לתחימה עבור המשתתפים, ומרמזים על כך שהגבולות הם גמישים ומובנים חברתית.

המושג המקורי מיוחס לסוציולוג תומאס גיירין (Thomas F. Gieryn) שהתחיל לדון בבעיית התיחום ובקושי הפילוסופי למצוא הבחנה בין מה ש"מדעי" ומה ש"אינו מדעי". גיירין הגדיר את עבודת הגבול כ"ייחוס תכונות נבחרות למוסד (קרי, למי שמקיימים אותו בפרקטיקות, למתודות שלו, לתחום הידע, לערכים ולעבודת הארגון), למטרת  הבניית גבול חברתי, שמבחין בין פעולות אינטלקטואליות [ושם אחרות מחוץ לתחום זה]". פילוסופים וסוציולוגים של המדע, כגון קרל פופר ורוברט מרטון ניסו נואשות ליצור הבחנה כזאת ולבדל את המדע מכלל הפעולות של איסוף ידע, אך לא עלה בידם למצוא קריטריון יציב, טרנס-היסטורי ואמין שכזה.

עבודתו של גיירין ב-1983 התמקדה במערכת היחסים בין הדת והמדע כהבחנה חדה בין השניים (ואף בטענות שהמדע הוא מחליפה של הדת), וטיפלה במקרים שבהם המדענים ניסו לטעון שמדע, פוליטיקה ואידאולוגיה ניתנים בכלל להפרדה. בעבודתו הוא העלה את הטענה שהתיחום הוא "אידאולוגי", ושסימון הגבול הוא בעל משמעות רבה, הן משום שהמדענים טוענים לאובייקטיביות, והן משום הצורך באוטונומיה. מאז עבודה זו מדענים והיסטוריונים רבים התבוננו על עבודת גבול בסיטואציות אחרות, בדרך כלל תוך התמקדות ברטוריקה המדעית (ויריביה) והאינטראקציות הבין-אישיות ובין-חברתיות שלה.

מחקרים בעבודת גבול התמקדו גם באופן שבו דיסציפלינות מדעיות נוצרות (בעקבות עבודתו של פייר בורדיה על "שדה מדעי"), וכן בדרכים שבהן "אובייקטים" מסוימים מסוגלים לגשר על הגבולות, משום שהם מספקים את הצורך בריבוי קבוצות חברתיות (אובייקט גבול).

דוגמה לעבודת גבול הוא המחקר של יחסי המדע עם ספרות. 

קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:היסטוריה של המדע
קטגוריה:סוציולוגיה של המדע
קטגוריה:תחומי מחקר מדעיים
יהודה סקורניק

**יהודה סקורניק** (נולד ב-1944) הוא רופא ישראלי, לשעבר מנהל מחלקה כירורגית א' באיכילוב, נשיא מגן דוד אדום, פרופסור אמריטוס בחוג לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
סקורניק נולד ב-1944 ולמד בתיכון צייטלין בתל אביב. בין השנים 1964 ל-1970 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה וכירורגית ילדים. השתלם באימונולוגיה במכון ויצמן למדע ובמכונים הלאומיים לבריאות במרילנד ארצות הברית וערך מחקרים בתחום. משנת 1982 משמש כמרצה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין. בתפקידו כמנהל מחלקה חינך רופאים רבים ותלמידיו משמשים כיום בתפקידים בכירים בקהילת הכירורגים.

בין השנים 2008 ועד 2013 שימש נשיא מגן דוד אדום בישראל

בשנת 2018 מונה על ידי שר המדע וטכנולוגיה כחבר מועצת הנגידים של קרו גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF).

## קישורים חיצוניים
סקורניק נשוי לאסתר, ראש תחום תקשוב ומחשוב קליני במרכז רפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב) וחברת הנהלת איגוד האינטרנט הישראלי (בתו של עו"ד אליהו מירון, מנכ"ל משרד הפנים בשנות ה-50). הם הורים לארבעה ילדים.

### פעילות ציבורית
סקורניק הוא חבר מועצת והנהלת האופרה הישראלית החדשה. הוא חבר במועצה הציבורית של הארגון ראש יהודי. חבר בנשיאות עמותת "רחשי לב" העוזרת לילדים חולי סרטן. מכהן כיום (2016) כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות וראש מדור מוזיקה במועצה.

## קישורים חיצוניים
* מידע אישי, באתר מד"א

קטגוריה:כירורגים ישראלים
קטגוריה:אימונולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:אנשי מגן דוד אדום
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
אלן קורנו

**אלן קורנו** (בצרפתית: **Alain Corneau**; 7 באוגוסט 1943 – 30 באוגוסט 2010) היה במאי סרטים ותסריטאי צרפתי.

## ביוגרפיה
אלן קורנו נולד במנג סור לואר, לואר. הוא במקור מוזיקאי, היה נגן ג'ז; הוא עבד כעוזרו של קוסטה גברס Costa-Gavras, זו הייתה גם ההזדמנות הראשונה בה עבד עם השחקן איב מונטן, שעמו הוא ישתף פעולה בשלושה סרטים בהמשך הקריירה שלו, בהם Police Python 357  (1976) ו-La Menace  (1977).

קורנו ביים את ז'ראר דפארדיה בעיבוד לקולנוע של הספר "כל הבקרים שבעולם" בשנת 1991, את הספר כתב פסקל קיניאר.

אלן קורנו זכה בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ב-1989 על סרטו Nocturne indien בשלוש קטגוריות: ציון לשבח מיוחד, הסרט הפופולרי ביותר ופרס מחבר השופטים.
זכה בפסטיבל Prix Louis Delluc בשנת 1991 בפרס Prix Louis Delluc עבור סרט "כל הבקרים שבעולם".
זכה עבור סרטו "כל הבקרים שבעולם" בפרס סזאר בשנת 1992 בשתי קטגוריות: לבמאי ולסרט הטוב ביותר בשנת 1992.
זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקרלובי וארי בשנת 2003 על סרטו "כבוד ורעדה", שהוא עיבוד לספרה של אמלי נותומב.

באוגוסט 2010 הלך לעולמו כתוצאה ממחלת הסרטן.

## פילמוגרפיה כבמאי
* פשע אהבה (2010)
* הזדמנות שנייה (Le deuxième souffle)  (2007)
* Les mots bleus  (2005)
* כבוד ורעדה (Stupeur et tremblements)  (2003)
* Le prince du Pacifique  (2000)
* הדודן (Le cousin)  (1997)
* Lumière et compagnie  (1995)
* Les enfants de Lumière  (1995)
* עולם חדש (1995)
* כל הבקרים שבעולם (Tous les matins du monde)  (1991)
* Contre l'oubli  (1991)
* נוקטורנו הודי (Nocturne indien)  (1989)
* "Médecins des hommes" (פרק אחד) (1988) בסדרת הטלוויזיה Afghanistan, le pays interdit  (1988)
* Le môme  (1986)
* פורט סאגאן (Fort Saganne)  (1984)
* Le choix des armes  (1981)
* Série noire  (1979)
* La menace  (1977)
* Police Python 357  (1976)
* France société anonyme  (1974)
* Le jazz est-il dans Harlem?  (1969)

## קישורים חיצוניים

* על אלן קורנו
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1943
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2010
מזמור הקרב על הרפובליקה

ממוזער|שמאל|250px|ביצוע השיר על ידי פרנק סטנלי ואליז סטיבנסון
[שמאל|ממוזער|250px|הפרסום המקורי של השיר מ-[1862.]]
**מזמור הקרב על הרפובליקה** (באנגלית: **The Battle Hymn of the Republic**) הוא שיר פטריוטי אמריקאי שמקורו בתנועה לביטול העבדות. הוא נכתב בשנת 1861 ושימש כשיר מלחמה במלחמת האזרחים האמריקנית.

השיר נכתב על ידי ג'וליה וורד האו, פעילה חברתית בתנועה לביטול העבדות, בתחילת מלחמת האזרחים. הלחן נכתב בשנת 1855, היה נפוץ ושימש את העבדים האמריקאים אפריקאים לספיריטואלז. לאחר פרסומו ב-1862 שימש השיר את חיילי מדינות האיחוד כשיר מלחמה.

## מילות השיר

## השפעה
ב-1901, בזמן מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, כתב מארק טוויין גרסה פארודית לשיר בו תקף את האימפריאליזם האמריקאי. השיר זכה מאז לגרסאות פארודיות רבות.

במלחמת העולם השנייה חיברו צנחנים אמריקאים מילים פארודיות לשיר והוא נקרא .

השיר היה אהוב על וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, ונוגן בטקס הלוויה שלו בשנת 1965.

כיום משמש השיר להפגנת פטריוטיות אמריקאית. הוא מושמע בוועידות המפלגה הרפובליקנית והמפלגה הדמוקרטית ובהשבעות של נשיאים. באירועים כאלה, שאינם צבאיים, המילה "נמות" בבית האחרון מוחלפת במילה "נחייה". לאחר רצח הנשיא ג'ון פ. קנדי, שרה ג'ודי גרלנד את השיר בביצוע טלוויזיוני מפורסם.

שם הספר "ענבי זעם" של ג'ון סטיינבק לקוח מהבית הראשון, ושם הספר "ליופיין של חבצלות" של ג'ון אפדייק מהבית האחרון.
מילות השיר הופיעו רבות בנאומי מרטין לותר קינג.

לחן השיר ומילות הפזמון (ששונו בהתאם), אומצו כשירי אוהדים של מועדוני הכדורגל האנגליים טוטנהאם הוטספר ומנצ'סטר יונייטד ("Glory, Glory, Man' United").

להקת המטאל המתקדם האמריקנית דרים ת'יאטר שילבה את השיר באלבומה השביעי train of thought, השיר האחרון של האלבום, in the name of god, ננעל בקטע שירה של מקהלה המבצעת את הבית הראשון והפזמון של השיר.

חלקים מכתב יד מקורי של המזמור מוצגים במוזיאון התנ"ך בוושינגטון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירים פטריוטיים
קטגוריה:שירי מלחמת האזרחים האמריקנית
וילה גודי

**וילה גודי** (איטלקית: **Villa godi**) היא וילה שנבנתה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בין השנים 1542-1537 בלונדו די לוגו (Lonedo di lugo) מצפון לעיר ויצ'נזה שבחבל ונטו, בצפונה של איטליה. זוהי ככל הנראה הראשונה מבין הווילות הכפריות שבנה פלאדיו. היא נבנתה בהזמנת האחים ג'ירולמו, פייטרו ומרקאנטוניו גודי.

הווילה מתוארת בקצרה בספרו של פלאדיו ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, במלל ובשרטוט. התוכנית כפי שבוצעה וכפי מצבה היום שונה בפרטים אחדים מן התוכנית כפי שהיא מופיעה בספר, ובעיקר החצרות ומבני העזר בחזית המבנה ובירכתיו. הווילה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הווילות הפלדיאניות בוונטו האחרות והיא פתוחה לציבור.

## המבנה ועיטוריו
צידו החיצוני של המבנה מתאפיין בבנייה פשוטה ללא עיטורים כלשהם. בכך הוא יוצא דופן מבין הווילות שבנה פלאדיו מאוחר יותר באותו האזור. כמקובל אצל פלאדיו חזית המבנה מתאפיינת בסימטריה דו-צדדית.

במרכז מצויה מבואה אליה מוביל גרם מדרגות חיצוני אל עבר שלוש קשתות, ומאחוריהן הפתח. לבניין שלוש קומות המאופיינות על ידי טורי החלונות. הקומה המרכזית היא קומת האדון (piano nobile), והיא מתאפיינת בחלונות גדולים וגבוהים. מתחתיה מצויה קומת הקרקע, שהיא נמוכה מאוד, חלונותיה קטנים, ובה מוקמו המטבח וחדרי השירותים. הקומה עליונה, מתחת לגג, הניכרת בחלונותיה האופקיים הצרים, היא זו המשמשת כממגורה לתוצרת החקלאית של החווה, לפני משלוחה לשווקים.

רק קומת האדון זכתה לעיטור. פלאדיו עצמו מציין כי ציורי הקיר המעטרים את חדרי קומת האדון הם פרי מכחולם של הציירים גואלטיארו בדובאנו, בטיסטה דל מורו איש ורונה ובטיסטה ונציאנו. בטיסטה דל מורו הוא הצייר שעיטר את האולם המרכזי של הבית המכונה "אולם המוזות".

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת

*Bruce Bucher, Andrea Palladio, The architect in his Time, Abbeville press, New York, 1998, pp. 65-69


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
צליל מיתר

**צליל מיתר** הוא אלבומו השישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-29 באפריל 2001. האלבום הצליח בחנויות וכלל להיטים כ"צליל מיתר" שנהפך לאחד הלהיטים הגדולים של אייל גולן, "מיליון או דולר", "בין הטוב והרע" (שיתוף פעולה ראשון בינו לבין אביהו מדינה), "הריקוד הוא שלך" ו-"לו הייתי". באלבום נכלל גם השיר "בובים בובות" איתו הופיע ב"צעצוע של פסטיגל" בשנת 2000 וזכה במקום ה-2. בין כותבי השירים באלבום היו יוסי גיספן, אביהו מדינה, ירון כהן ושלומי שבת. על כל העיבודים (למעט השיר "בובים בובות") הופקד יעקב למאי.

למצעד השנתי תשס"א של רשת ג' נכנסו 3 שירים מתוך האלבום: "מיליון או דולר" (הגיע למקום ה-5), "צליל מיתר" (מקום 11), ו"הריקוד הוא שלך" (מקום 24).

האלבום מכר כ-200,000 עותקים וזכה בתואר אלבום פלטינה. שיר הנושא של האלבום צליל מיתר הפך להיות אחד מלהיטי הענק של גולן לכל אורך הקריירה ונחשב לאחד הקלאסיקות הגדולות בעולם המוזיקה הישראלית. לשיר נוספו מאות גרסאות כיסוי וקאברים והשיר זכה במקום השני בתחרות מצעד שירי העשור.

## רשימת רצועות

## המשתתפים באלבום
* כל העיבודים למעט "בובים בובות": יעקב למאי.
* עיבוד לשיר "בובים בובות": שלומי שבת וראובן בן שמעון.
* קלידים: יעקב למאי, גילי נרדיה, רובי בן שמעון (בשיר "בובים בובות").
* תופים: אשר פדי.
* גיטרה בס: אבי יפרח.
* גיטרות אקוסטיות: אבי סינגולדה.
* גיטרות חשמליות: יהודה קיסר, אבי סינגולדה.
* כלי הקשה: אורן בלבן, אמיר פינטו.
* דרבוקה: רוני דדון.
* חצוצרה: דורון סילשי.
* טרומבון: דני פילאם.
* סקסופון: מרק רוזן.
* קלרינט: אלברט מלקוב
* כינורות: סניה קרויטור, ילמז טשצ'שמה, מקסים משעלי, ליאורה מנור, שמעון וולפנזון, דב גורדון.
* אקורדיון: בוריס אלייב.
* בגלמה: אריק כהן.
* עוד: מקסים משעלי.
* קולות רקע: יהודה תמיר.

### הצלחה
האלבום זכה להצלחה גדולה עם מכירת של למעלה מ-120,000 עותקים תוך זמן קצר. באותו זמן, הוא הוכתר כ"אלבום פלטינה כפול" הכי נמכר באותה שנה. עד היום מכר האלבום מעל לכ-200,000 עותקים, דבר ההופך אותו לאלבום הרביעי הכי נמכר של גולן ולאחד האלבומים הנמכרים ביותר בישראל אי פעם. הביקורות על האלבום היו חיוביות ורבים מחשיבים את האלבום ואת שיר הנושא כבין היצירות המוצלחות של גולן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
רם ישי

**רם (ריימונד) ישי** (1931 – ספטמבר 2016) היה רופא משפחה ישראלי, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל ונשיא ההסתדרות הרפואית העולמית.

## ביוגרפיה
ישי נולד בתוניס ליוסף ומרים ישי, אח לחמש בנות ושני אחים. הוא עלה לישראל באוניה "קדמה" בשנת 1955, מספר שנים לאחר משפחתו, לאחר שסיים את לימודיו כסטודנט לרפואה במונפלייה שבצרפת. הוא ומשפחתו גרו במושב גילת שבנגב. ישי היה חקלאי וטרקטוריסט והיה גאה מאוד לעבד את אדמת ישראל. שירת בצה"ל והשתתף במבצע קדש, במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. כמו כן, תפקד כחלק מהסגל הפיקודי של חיל הרפואה וסיים שירותו בדרגת רב-סרן.

נמנה עם מקימי השירות הרפואי בנגב ועבד כרופא בכל המושבים והקיבוצים בדרום. העובדה שבעבר לא כל הדרכים היו סלולות כמו היום, גרמה למצבים בהם היו מטיסים אותו במטוס מיוחד לקיבוצים בהם היה דרוש רופא.

ישי כיהן כיו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל (1971–1990). במהלך כהונתו הוביל לשינוי בהרכב הוועד המרכזי של הר"י והנהיג את שביתת הרופאים בישראל (1983). על שביתה זו הוציא לאור (1986) את הספר "שביתת הרופאים: 2 במרס 1983 – 27 ביוני 1983". בנוסף, כתב את הספר "בין רופא לחולה", שיצא לאור בהוצאת שוקן. בשנת 1988 ייסד את החברה הישראלית לאתיקה רפואית. בשנת 1989, במהלך כהונתו בתפקיד יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל, נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית. בשנת 2009, במהלך הוועידה ה-41 של הר"י, הוענק לישי אות יקיר הר"י.

בין השנים 2000–2005 שימש כחבר בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.

ישי נפטר בספטמבר 2016 בביתו.

## קישורים חיצוניים

* רם ישי, הרפואה הרופא והטכנולוגיה, **[[מדע (כתב עת)|מדע]]**, ל"ג 6

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מונפלייה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים ילידי תוניסיה
קטגוריה:גילת: אישים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:רופאי משפחה ישראלים
קטגוריה:ראשי ההסתדרות הרפואית בישראל
קטגוריה:נשיאי ההסתדרות הרפואית העולמית
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ההתשה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
פנמה במשחקים האולימפיים

**[[פנמה]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת אמסטרדם (1928). היא נעדרה משתי האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1948). בהמשך, נעדרה מהמשחקים עוד פעמיים, אחת מהן בשל הצטרפותה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. פנמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

לאורך השנים, זכו שני אתלטים פנמים במדליות אולימפיות. לויד לה ביץ' זכה בשתי מדליות ארד באולימפיאדת לונדון (1948), בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. שישים שנה אחר כך, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אירווינג סלדינו במדליית הזהב הראשונה לזכותה של פנמה, בקפיצה לרוחק. באולימפיאדת לונדון (2012) נפסל סלדינו בכל נסיונותיו בשלב המוקדמות וכלל לא העפיל לגמר. אתלט פנמי בכיר נוסף, אלונסו אדוורד, נפסל במוקדמות ריצת 200 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) העפיל אדוורד לשלב הגמר, וסיים במקום השביעי.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
[ממוזער|הקופץ לרוחק [אירווינג סלדינו, הספורטאי הפנמי היחיד שזכה במדליית זהב אולימפית]]
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* פנמה במשחקים הפאראלימפיים
* פנמה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פנמה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
נמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו

**נמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו** (ברוסית: **Международный Аэропорт Москва-Домодедово**) הוא נמל תעופה במחוז מוסקבה, השלישי בגודלו ברוסיה מבחינת נפח הנוסעים. השדה ממוקם מדרום-מזרח לעיר מוסקבה, במרחק של כ-42 ק"מ ממרכז העיר. שטחו הכולל 136 קמ"ר והוא מאפשר פוטנציאל גדול במיוחד לתוכניות פיתוח עתידיות שלו. בשנת 2023 עברו בו כ-20 מיליון נוסעים לעומת כ-30 מיליון נוסעים לפני עשור .

## היסטוריה
פעילותו של השדה החלה במאי 1965, אם כי טיסות פנים מרחבי ברית המועצות החלו כבר במרץ 1964. בתחילה נסלל בשדה מסלול המראה בודד, אולם עם הגידול בנפח התעופה הפנים-ארצית, נסלל בתוך 18 חודשים מהפתיחה מסלול מקביל נוסף, ובכך היה לשדה התעופה הראשון בברית המועצות שבו מתבצעות נחיתות והמראות במקביל. בדצמבר 1975 בוצעה הטיסה הבין-לאומית הראשונה מן השדה, והוא הוכרז רשמית כנמל תעופה בין-לאומי.

החל משנת 1996 מתופעל השדה בידי חברה פרטית במסגרת עסקת חכירה ל-75 שנה. החברה החלה בביצוע השקעות רבות בפיתוח השדה, והשקעות אלה התבררו כמשתלמות עם הפיכתו של שדה התעופה לבסיס פעילות מרכזי עבור כל חברות התעופה הגדולות בעולם. בשנת 2003 בוצע שדרוג משמעותי של מגדל הפיקוח והוא מאפשר טיפול בכ-70 המראות ונחיתות בשעה על המסלולים המקבילים.

באוגוסט 2004 בוצעו שני פיגועי טרור במטוסים שהמריאו מנמל התעופה, בהם נספו 89 בני אדם.

ב-24 בינואר 2011 פוצץ עצמו מחבל מתאבד, מארגון הטרור של דוקה אומרוב, באולם קליטת הנוסעים בנמל התעופה והביא למותם של 35 ופציעתם של כמאה נוספים.

## פעילות
השדה הוא אחד משלושת נמלי התעופה העמוסים ברוסיה. אל על מפעילה מספר טיסות יומיות אל השדה. כמו כן, שדה התעופה מתחבר באמצעות רכבת אקספרס למרכז העיר מוסקבה ובנוסף להן מופעל שירות מוניות ישיר לתחנה המרכזית בעיר.

## דרכי הגישה
נמל התעופה דומודדובו מקושר למוסקבה באמצעות רכבת אארואקספרס המובילה לתחנת הרכבת פבלצקי שבמרכז העיר. נוסף לרכבת מופעלים מנמל התעופה גם שירותי אוטובוסים ומוניות לתחנות הרכבת המרכזיות של מוסקבה.

## תאונות ותקריות
ב-11 בפברואר 2018 התרסק מטוס של חברת סראטוב איירליינס בטיסה מספר 703 זמן קצר לאחר המראתו מהשדה לכיוון העיר אורסק. בהתרסקות נהרגו כל 71 הנוסעים ואנשי הצוות.

## גלריה

קובץ:MoskauFlughafenDomodedowo.JPG|הטרמינל
קובץ:Domodedovo Airport (July 2025) - 0 1.jpg|בתוך הטרמינל
קובץ:"Austrian","Swiss","British Airways" and first flight "Tap" in DME. (3621771024).jpg|פלטפורמת מגזר בין-לאומי
קובץ:Вышка Домодедово DME Tower.jpg|מגדל פיקוד ופיקוח
קובץ:RIAN archive 806873 Domodedovo airport.jpg|נמל התעופה ב-1974 
קובץ:Платформа Аэропорт Домодедово.jpg||רציף רכבת האארואקספרס בדומודדובו 


## קישורים חיצוניים

* 

* נמל התעופה דומודדובו באתר A-Z World Airports.
* 
* תיעוד פיגוע הטרור במוסקבה

דומודדובו
ד
רבי שמואל בר נחמני

רבי **שמואל בר נחמני** (מכונה לעיתים **בר נחמן**) הכהן היה אמורא ארץ ישראלי שפעל בדור השני והשלישי של התקופה, במאות ה-3 וה-4, ומקום מושבו העיקרי היה לוד. רבי שמואל היה מגדולי בעלי האגדה היהודית בכל הזמנים. רבו היה רבי יונתן בן אלעזר, אך הוא למד גם מרבי יהושע בן לוי, והספיק גם לראות את התנא רבי שמעון בן אלעזר, וחבירו היה רבי יעקב בר אידי.

שמואל הרבה לעסוק בהלכה, ובעיני יהודים נחשב לגדול הדור שאין לחלוק עליו.

בנוסף עסק גם באגדה ונחשב לבר סמכא בתחום זה, עד כי נאמר עליו שהוא "בעל אגדה", ואמרות רבות באגדה מצוטטות בשמו, בעיקר על ידי רבי חלבו.

בנו היה האמורא רבי הלל בן רבי שמואל בר נחמני. היה לו בן נוסף, ושמו נחמן.

## מאמרותיו
* כל האומר ראובן חטא אינו אלא טועה.
* כל האומר בני עלי חטאו אינו אלא טועה.
* כל האומר בני שמואל חטאו אינו אלא טועה.
* כל האומר דוד חטא, אינו אלא טועה.
* מאי דכתיב "נאם דוד בן ישי ונאם הגבר הוקם על" - נאם דוד בן ישי שהקים עולה של תשובה.
* מניין שמצווה על האדם לחשב תקופות ומזלות? שנאמר:  איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים? הווי אומר זה חישוב תקופות ומזלות.

## לקריאה נוספת
* יפה גיסר (2018), רבי שמואל בר נחמן – השתקפות דמותו של אמורא בספרות חז"ל, עבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית, מנחה: פרופ' אביגדור שנאן.
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השני לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:אמוראים כהנים
קטגוריה:לוד: רבנים
קטגוריה:תלמידי רבי יהושע בן לוי
רבה בר רב הונא

**רבה בר רב הונא** היה אמורא בבלי מהדור השני והשלישי לאמוראים. חי במאות ה-3 וה-4, בנו של רב הונא. שימש כראש ישיבת סורא לאחר מות רב חסדא.

## ביוגרפיה
רבה בר רב הונא היה בנו של האמורא הנודע רב הונא, שהיה גם רבו המובהק, וכונה על ידיו "אבי מורי". הוא לא הספיק להכיר את רב ושמואל, למרות זאת הוא מוסר תורה בשם רב ושמואל.

בבית מדרשו של אביו, רב הונא, הוא הכיר את רב חסדא - תלמיד נודע אחר של אביו - והם הפכו לחברים קרובים, ובילו יחד רבות, טיילו, למדו ואף דנו יחדיו. רבה בר רב הונא העריך את רב חסדא וכינה אותו "בקיא בדבר הלכה". מסופר כי רב חסדא ורבה בר רב הונא היו הולכים (מפליגים) בספינה. אמרה להם גבירה אחת (שהייתה גויה): הושיבוני עימכם בספינה! לא הסכימו. אמרה דבר (לחש), ואסרה את הספינה. אמרו הם דבר, ושחררו את הספינה.

כאביו, היו לו קשרים עם ראש הגולה, הורה בביתו הוראות הלכתיות, ורבה בר רב הונא אף בא לביקור בביתו יחד עם רב חסדא, ולא ישן בסוכה בטענה ש"שלוחי מצווה" הם ופטורים מהסוכה. למרות זאת היו לו מריבות עם אנשי ראש הגולה.

לאחר פטירתו של רב הונא לא מונה בנו רבה למלא את מקומו, אף על פי שכבר היה באותה עת בן שישים, ואת מקומו מילא רב חסדא שכבר היה אז בן שמונים והיה תלמיד חבר של רב הונא, וגם לא התמנה רב חסדא למלא את מקומו של רב הונא מיד עם פטירתו מפאת כבודו של רב יהודה, ורק בשנת תר"י לשטרות, שנתיים לאחר פטירת רב הונא מונה רב חסדא לראשות ישיבת סורא, ורבה בר רב הונא היה דיין בסורא, ויחד דנו בבית הדין.

## הערכה
רבה בר רב הונא נודע כעניו; כך לדוגמה הוא לא חשש לקבל ביקורת מחברו רב חסדא, שהעיר לו פעם אחת כאשר טעה בדבר הלכה, והוא עצמו הלך ופרסם ברבים את טעותו. בנוסף הוא קיבל על עצמו את מינויו של רב חסדא, שהיה לו חבר, כממלא מקום רב הונא שהיה אביו בראשות הישיבה, ומחל על כבודו. כהמחשה לעוצמת ענוותנותו התלמוד מספר כי האמורא הגדול רבא התפלל שיזכה למידת הענווה של רבה בר רב הונא - אך לא זכה להגיע לדרגה זו.

לדבריו, גם כשאדם צריך להזהיר את בני ביתו מפני חילול שבת, עליו לומר זאת בנחת.

כאשר נפטר העלו את ארונו לארץ ישראל, והספידו אותו במילים: 

## משפחתו
לפי נוסח התלמוד שבדפוס, נראה שהיה לו שני בנים, אחד בשם 'אבא, והשני בשם 'רבא', אבל הסברא נותנת כי יש לאחד את הנוסחאות, ולגרוס בשניהם 'רבא', באופן שבפועל ניתן להצביע רק על כך שהיה לו בוודאות בן אחד .

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השני לאמוראי בבל
קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי בבל
קטגוריה:ראשי ישיבת סורא
קטגוריה:תנאים ואמוראים הקבורים בעלמא
קטגוריה:תלמידי רב הונא
קטגוריה:נפטרים ב-322
אירווינג סלדינו

**אירווינג סלדינו** (בספרדית: **Irving Jahir Saladino Aranda**; נולד ב-23 בינואר 1983) הוא אתלט פנמי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף עולם (אוסקה 2007) בקפיצה לרוחק. הספורטאי הפנמי היחידי שזכה במדליית זהב אולימפית וכן האתלט היחידי שזכה במדליית זהב ממרכז אמריקה. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.73 מטר, היא התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
סלדינו נולד בקולון, פנמה.

באליפות העולם באתלטיקה באולם, שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה סלדינו במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא דרום אמריקה חדש באולם, בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איגנסיוס גייסה מגאנה (8.30 מטר) ולפני אנדרו אווה מאיטליה (8.19 מטר). אותה שנה הוא זכה בחמש מתוך שש תחרויות ליגת הזהב (אוסלו, רומא, ציריך, בריסל וברלין) וזכה ב-$83,333, הפסדו היחיד היה בפריז שבה סיים שני. כמו כן, הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא דרום אמריקה חדש בתוצאה של 8.56 מטר.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.28 מטר.

באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה, יפן זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק. הוא הוביל בתחרות לאחר הקפיצה השנייה (8.30 מטר). לאחר מכן בקפיצה השלישית קפץ ל-8.46 מטר מה שנראה כזכייה במדליית זהב. אולם אווה מאיטליה חשב אחרת וקפץ ס"מ אחד רחוק יותר בשיא אישי של 8.47 מטר, בקפיצתו האחרונה. אך הקפיצה האחרונה בתחרות הייתה של סלדינו שקפץ למרחק של 8.57 מטר. במדליית הארד זכה אלוף העולם הכפול והאלוף האולימפי דווייט פיליפס מארצות הברית (8.30 מטר).

במאי 2008 קבע סלדינו שיא דרום אמריקה חדש בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.73 מטר.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.34 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.24 מטר) ואיברהים קאמג'ו מקובה (8.20 מטר).

סלדינו הוכתר כגיבור לאומי וב-21 באוגוסט לאחר ששב לארצו מבייג'ינג, משרדי הממשלה ובתי הספר הציבוריים היו סגורים ונערכה לכבודו צעדה ברחובות פנמה סיטי. נשיא פנמה מרטין טוריחוס העניק לו המחאה על סך של 50,000 דולר.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים סלדינו במקום ה-12 והאחרון בגמר, לאחר שפסל בכל שלושת הניסיונות שלו. בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום הרביעי כשקפץ למרחק של 8.16 מטר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטים פנמים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לרוחק (גברים)
קטגוריה:נושאי דגל פנמה באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:פנמים שנולדו ב-1983
דווייט פיליפס

**דווייט פיליפס** (באנגלית: **Dwight Phillips **; נולד ב-1 באוקטובר 1977) הוא אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ו-4 פעמים אלוף עולם בקפיצה לרוחק. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.74 מטר, היא התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
פיליפס נולד בדיקייטר, ג'ורג'יה.

באולימפיאדת סידני (2000) סיים פיליפס במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.06 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 8.13 מטר ועלה מהמקום השלישי.

באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיים פיליפס שוב במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.92 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 7.95 מטר ועלה שוב מהמקום השלישי.

באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 2003 זכה פיליפס במדליית זהב ראשונה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.32 מטר לפני ג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.28 מטר) ויאגו לאלמלה מספרד (8.22 מטר).

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה פיליפס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר (התוצאה הרביעית במשחקים האולימפיים אחרי התוצאות של בוב בימון ממקסיקו 1968 וקרל לואיס מסיאול 1988 וברצלונה 1992) לפני בן ארצו ג'ון מופיט (8.47 מטר) וחואן לינו מרטינז מספרד (8.32 מטר).

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 הגן פיליפס על תוארו וזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.60 מטר, לפני איגנסיויס גייסה מגאנה (8.34 מטר) וטומי אווילה מפינלנד (8.25 מטר).

באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה פיליפס במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.30 מטר ולא הצליח לזכות בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב. אירווינג סלדינו מפנמה זכה במדליית זהב (8.57 מטר) ואנדרו אווה מאיטליה זכה במדליית כסף (8.47 מטר).

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פיליפס במקום הרביעי בלבד וכך נמנעה ממנו השתתפות שלישית במשחקים האולימפיים (רק שלושה נציגים מכל מדינה יכולים להשתתף בכל מקצוע).

ב-7 ביוני 2009 קבע פיליפס את שיאו האישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.74 מטר. באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.54 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.47 מטר) ומיצ'ל ואט מאוסטרליה (8.37 מטר).

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה פיליפס בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.45 מטר, לפני מיצ'ל ואט מאוסטרליה מדרום אפריקה (8.33 מטר) ונגונידז'שה מקושה מזימבבואה (8.29 מטר).

## שיאיו האישיים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:דיקייטר (ג'ורג'יה): אישים
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לרוחק (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:קופצים לרוחק אמריקאים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:ג'ורג'יה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
משתגעים על מרי

**משתגעים על מרי** (באנגלית: **There's Something About Mary**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1998 אשר בוים על ידי בובי ופיטר פארלי. בסרט משחקים: קמרון דיאז, מאט דילון ובן סטילר. בשנת 1999 הסרט דורג על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-27 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים, ובשנת 2000 קוראי המגזין "טוטאל פילם" דירגו את הסרט במקום הרביעי ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים. הסרט הכניס כ-369.9 מיליון דולר והיה בין הסרטים המצליחים ביותר בשנת 1998.

## עלילה
טד סטרומן הביישן והמגושם (בן סטילר) מצליח להשיג את מלכת השכבה, מרי (קמרון דיאז), כבת זוג לנשף הסיום לאחר שהפגין חמלה וטוב לב כלפי אחיה הסובל ממוגבלות שכלית. לרוע מזלו הוא כלל לא זוכה להגיע לנשף, משום שלאחר שהוא הגיע לאסוף את מרי מביתה ונכנס לשירותים הוא רוכס בטעות את רוכסן המכנסיים על אשכיו, גורם לעצמו לפציעה חמורה ולמרבה המבוכה מובל משם לבית חולים באמבולנס לעיניהם של שכנים וחברים רבים. לאחר המקרה נותק הקשר בין טד למרי.

13 שנים מאוחר יותר תחושת ההחמצה לא מרפה מטד, שעדיין מאוהב במרי. בעצתו של חברו דום (כריס אליוט) הוא שוכר את שירותיו של הבלש הפרטי פיט היילי (מאט דילון) כדי לאתר את מרי. היילי מגלה שמרי אכן עדיין רווקה, שהיא מנתחת אורתופדית ושהיא גרה במיאמי. אלא שהיילי מתאהב גם הוא במרי ולכן הוא בוחר לשקר לטד אודות מרי ועובר בעצמו למיאמי וכובש את ליבה של מרי באמצעות שקרים ומניפולציות. בסופו של דבר זהותו האמיתית של היילי נחשפת על ידי טאקר, ידידה הנכה של מרי, אדריכל בעל מבטא אנגלי כבד. אולם לאחר מכן מתברר שטאקר הוא בעצמו מתחזה: הוא אינו אנגלי, אינו אדריכל ואינו נכה. הוא שליח פיצה אמריקאי שהתחזה כדי לזכות בקרבתה של מרי. טאקר מדיח יריבים פוטנציאלים על ליבה של מרי על ידי השמצתם, ובין השאר הצליח להפריד בין מרי לבין שחקן הפוטבול ברט פארב (שמשחק בתפקיד עצמו).

טד מסרב לוותר ומגיע למיאמי בעזרת חברו דום, שם הוא פוגש את מרי ונראה שהוא זוכה שוב באהבתה, עד שמכתב אנונימי מגיע אליה וחושף בפניה את הקשר בין טד להיילי. טד מתעמת עם טאקר והיילי ובמקביל מתברר שדום הוא "ווגי", חברהּ של מרי מהתיכון, שממנו נפרדה לאחר שהוא "נעשה מוזר בנוגע אליה". לדום כך מתברר יש אלרגיה קשה שמתפרצת כשהוא נמצא בקרבתה של מרי. טד מודיע שלדעתו מרי צריכה לחזור לזרעותיו של שחקן הפוטבול ברט פארב, מכיוון שהוא היחיד שהיה כנה איתה לגמרי.

לאחר האיחוד בין מרי לברט טד עוזב כשהוא ממרר בבכי, אך אז מרי רודפת אחריו ואומרת לו שהיא בוחרת בו - היא לא יכולה להיות עם ברט מכיוון שהיא אוהדת הפורטי ניינרס.

## צוות שחקנים
* קמרון דיאז - מרי
* בן סטילר - טד סטרומן
* מאט דילון - פיט היילי
* לי אוונס - טאקר/נורם
* כריס אליוט - דום "ווגי" ווגנובסקי
* שרה סילברמן - ברנדה, חברה של מרי
* ברט פארב בתפקיד עצמו
* ג'פרי טמבור - סאלי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים משנת 1998
קטגוריה:מיאמי בקולנוע
טייטום אוניל

**טייטום ביאטריס א'וניל** (באנגלית: **Tatum Beatrice O'Neal**; נולדה ב-5 בנובמבר 1963) היא שחקנית אמריקאית, והצעירה ביותר שזכתה בפרס אוסקר, בגיל עשר, על תפקידה ב"ירח של נייר".

## ביוגרפיה
נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבתו של אביה הייתה יהודייה-אשכנזית. הוריה הם השחקן ראיין אוניל והשחקנית ג'ואנה מור. אביה גידל אותה ואת אחיה לאחר גירושי הוריה על רקע התמכרות לסמים של האם. הוריה היו מכורים לסמים ואלכוהול, והיא חוותה התעללות פיזית ומילולית מצד אביה.

## קריירה
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים במהלך שנות ה-70. בשנת 1974 היא זכתה על תפקידה בסרט "ירח של נייר" בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לכוכב החדש הטוב ביותר. בסרט היא שיחקה לצד אביה ראיין אוניל.

בשנת 2006 גילמה את הדמות הראשית בטלנובלה האמריקאית "*Wicked Wicked Games*" מבית רשת *[[MyNetworkTV]]. ב*מלודרמה הרומנטית הזו כיכבה אוניל בתפקיד בליית' האנטר, אישה יפהפייה שמחליטה לנקום בבן זוגה שעזב אותה לפני 25 שנים, ולהשתלט על מסלול המרוצים שלו. באותה השנה הייתה המודחת השנייה בעונה השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.

בשנת 2010 השתתפה בסרט "The Runaways", סרט ביוגרפי אודות להקת ההארד רוק החלוצית המורכבת כולה מבנות נוער משנות ה-70, "The Runaways".

בשנת 2014 שיחקה בדרמה הקומית "מצחיקה שכזאת" של הבמאי פיטר בוגדנוביץ', לצד ג'ניפר אניסטון, אוון וילסון וקתרין האן.

## חיים אישיים
אוניל זנחה את הקריירה הקולנועית לטובת נישואיה לג'ון מקנרו בשנת 1986, ובאותן שנים היא מיעטה להופיע בסרטים. רק לקראת שנות ה-2000 שבה לשחק. עם גירושיה ממקנרו בשנת 1994 נשארו ילדיה במשמורת אביהם על רקע התמכרותה לסמים.

חייה הפרטיים של אוניל היו סוערים. באוטוביוגרפיה שכתבה היא האשימה חבר של אביה בהטרדה מינית, ואת אביה בהתעללות נפשית ופיזית, אך אביה הכחיש זאת. בשנת 2008 היא נאסרה באשמת רכישת סמים.

ב-2015 הודיעה על מערכת יחסים עם מארחת הטלוויזיה והשחקנית רוזי אודונל.

בשנת 2020 עברה שבץ מוחי לאחר מנת יתר ונכנסה לתרדמת שנמשכה שישה שבועות. לאחר שהתעוררה, לא יכלה לדבר, ללכת או לראות, ועברה שיקום ממושך.

## פילמוגרפיה
### סרטים

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: כוכבת השנה
קטגוריה:שחקנים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1963
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
בטינו קרקסי

**בטינו (בנדטו) קְׁרָקְסִי** (באיטלקית: **Bettino Craxi**; 24 בפברואר 1934 – 19 בינואר 2000) היה מדינאי איטלקי, ראש המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (1976–1993) וראש ממשלת איטליה (1983–1987).

## ביוגרפיה
קרקסי נחשב לאחד המנהיגים האיטלקים המשפיעים באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1983 הצליח להרכיב ממשלה בראשות מפלגתו ובשותפות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות ג'וליו אנדראוטי, אשר מאז תום מלחמת העולם השנייה עמדה היא בראש ממשלות איטליה. מטרת הקואליציה הייתה להרחיק את המפלגה הקומוניסטית מהנהגת המדינה באיטליה. המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של קרקסי זכתה לפופולריות רבה בקרב קהיליית אנשי העסקים בצפון איטליה, ובמיוחד בעירו מילאנו.

במהלך כהונת ממשלת קרקסי, הצליחה הממשלה להיאבק באינפלציה שגאתה במדינה, על ידי עיצוב תוכנית כלכלית אשר גררה בעקבותיה שביתות קשות במדינה. קרקסי הצליח למתן את האינפלציה ובמהלך כהונתו אף הצטרפה איטליה למועדון ה-G7, מועדון המדינות המתועשות בעולם.

ביחסי החוץ של איטליה הוביל קרקסי את מדינתו לחיזוק קשריה עם מדינות ערב, כמו גם לחיזוק הקשר עם מדינות אירופה. קרקסי לא חשש לנהל משבר עם ארצות הברית סביב הסגרת חוטפי האוניה האיטלקית "אקילה לאורו". קרקסי סירב לדרישה האמריקאית להסגיר לידיהם את חוטפי האוניה שאף רצחו נוסע יהודי.

החל משנת 1992 הואשמו ראש הממשלה קרקסי וחברי מפלגתו הבכירים בשחיתות פוליטית. בשנת 1994, במהלך דיונים משפטיים בעניינו, החליט קרקסי לברוח מאיטליה וקבל מקלט מדיני בתוניסיה. עד למותו בשנת 2000, חי קרקסי בתוניס. מערכת המשפט האיטלקית גזרה עליו בהיעדרו 27 שנים בכלא בעוון שחיתות אישית ומפלגתית.

נפילת ממשלת קרקסי הובילה למעשה לסיום תקופה בפוליטיקה האיטלקית ("תקופת הרפובליקה הראשונה"). תקופה שבסופה התפרקו המפלגות הגדולות באיטליה כמו המפלגה הדמוקרטית נוצרית, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית, וזאת בעיקר עקב מעורבות אותן מפלגות בפרשיות שחיתות, בנטילת שוחד אישי מצד הפוליטיקאים הבכירים וביצירת קשרים עם גורמי המאפיה האיטלקית.

קרקסי נחשב למנהיג כריזמטי, חסר עכבות ופשרות. אחד מסימני ההיכר שלו כפוליטיקאי היה שלא התנצל מעולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איטליה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם איטליה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:מילאנו: אישים
קטגוריה:אישי ציבור שהורשעו בדין
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1934
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2000
אליזבת (סרט)

**אליזבת** (באנגלית: **Elizabeth**) היא דרמה היסטורית בריטית משנת 1998, על אודות עלייתה של אליזבת הראשונה לכס המלכות והמכשולים שהיו בדרכה. בסרט שיחקו: קייט בלאנשט, ג'פרי ראש, ג'וזף פיינס, כריסטופר אקלסטון, ריצ'רד אטנבורו וג'ון גילגוד.

## עלילה
בשנת 1558 המלכה הקתולית, מרי, חולה במחלה חסרת מרפא, כנראה מחלת הסרטן. בהיעדר יורש, היא חוששת שממלכתה תועבר לשלטון אחותה למחצה, אליזבת, התומכת בדת הפרוטסטנטית. היא דורשת ממנה להצהיר על נאמנותה לדת הקתולית, ומשאליזבת אינה מוכנה להצהיר על כך היא נכלאת במגדל לונדון, באמתלה של ניסיון לכאורה להתנקש במלכה. עם מותה של המלכה מרי, אחותה אליזבת היא הבאה בתור לירושה ומוכתרת למלכה.

היותה אישה עצמאית ולא נשואה בתפקיד החשוב ביותר בממלכה היא דבר שאינו מקובל על רבים. אף יועציה הקרובים עומדים על כך שתתחתן ומכירים לה שני חתנים פוטנציאליים: נסיך אסטוריאס, יורש העצר הספרדי, ויורש העצר הצרפתי שארל התשיעי, מלך צרפת. אליזבת מסרבת להיכנע לתכתיבי החצר ולתכתיבים הפוליטיים, גם כאשר ממלכתה מאוימת במלחמה. בהמשך היא שורדת ניסיונות להתנקשות בחייה, על ידי ירי חץ, ועל ידי הרעלה.

למרות תחושת הבדידות ואויביה הרבים מבית ומחוץ, עומד לצידה לורד רוברט דאדלי, המאוהב בה. עם זאת, הוא מצטרף להתארגנות נגד חשאית, של תומכי פליפה השני, מלך ספרד, התומכים בנישואיה לכתר הספרדי, ובהחזרת הממלכה לידי הדת הקתולית, דבר שלדעתם ישרת את אנגליה ואת המלכה אליזבת. כאשר מתגלה ההתארגנות מוצָאים הקושרים להורג באשמת בגידה. עם זאת, את לורד רוברט היא משחררת. הסרט מסתיים בכיתוב המתאר את תקופת שלטונה הממושך של אליזבת הראשונה, שהפכה את אנגליה למדינה החזקה והעשירה באירופה, ושלא נישאה לגבר עד יומה האחרון.

## ביקורות ופרסים
הסרט זכה לביקורות טובות, והיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר שמתוכם זכה בפרס אחד. בנוסף, קיבל 12 מועמדויות לפרסי באפט"א ושש זכיות ו-3 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב וזכייה אחת. לתפקיד אליזבת נבחנו מספר רב של שחקניות - ניקול קידמן, קריסטין סקוט-תומאס, אמילי ווטסון, ז'ולייט בינוש, הלנה בונהם קרטר, פטסי קנזיט, קתרין זיטה-ג'ונס ולוסי לולס. אך בלאנשט נבחרה לאחר אודישן בסידני.

ב-2007 יצא לאקרנים סרט ההמשך בשם "אליזבת: תור הזהב".

## צוות שחקנים
* קייט בלאנשט - אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה
* ג'פרי ראש - פרנסיס וולסינגהם
* כריסטופר אקלסטון - תומאס הווארד, דוכס נורפוק הרביעי
* ג'וזף פיינס - רוברט דאדלי, רוזן לסטר
* קתי בורק - מרי הראשונה, מלכת אנגליה
* אמילי מורטימר - קאט אשלי, האומנת של אליזבט בילדותה וחברתה הקרובה בבגרותה
* אדוארד הרדוויק - הנרי פיצאלן, רוזן ארונדל
* דניאל קרייג - ג'ון באלארד, חבר בקבוצת פורעים המעוניין להתנקש במלכה
* ג'יימס פריין - אלברו דה לה קוואדרה, השגריר הספרדי
* קלי מקדונלד - איזבל נוליס, אשת חצר
* אנגוס דייטון - וואד, שר האוצר
* ריצ'רד אטנבורו - סר ויליאם ססיל, יועץ ראשי למלכה אליזבט
* ג'ון גילגוד - האפיפיור פיוס החמישי
* פאני ארדן - מארי דה גיז, עוצרת ממלכת סקוטלנד בשמה של המלכה מרי
* וינסנט קאסל - פרנסואה, דוכס אנז'ו
* אריק קנטונה - מונסיור דה פוי
* אמנדה ראיין – לטיס הווארד
* קני דוטי – סר תומאס אליוט

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה בריטיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים בריטיים
קטגוריה:פמיניזם בקולנוע
קטגוריה:זוכי אוסקר: האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:מכון הסרטים הבריטי: מאה הסרטים הבריטיים הטובים ביותר
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטים בריטיים משנת 1998
בלגואבגרד (מחוז)

**מחוז ([[אובלסט]]) בלגואבגרד** (בבולגרית: **Oбласт Благоевград**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, מצוי בדרום מערבה של המדינה, גובל ביוון ומקדוניה הצפונית ועיר הבירה שלו היא העיר בלגואבגרד. אוכלוסיית המחוז מהווה 4.3 אחוזים מכלל אוכלוסיית המדינה ושטחו 5.8 אחוזים משטח בולגריה. בשטח המחוז מצויות 14 רשויות מקומיות והפארק הלאומי פירין שהוגדר אתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
ראשית ההתיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך במאה ה-1 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ונבנו בו מספר נקודות מסחר מבוצרות ומצודות דרכים. האזור עבר לשליטת האימפריה הביזנטית ובמאה ה-8 עבר לידי האימפריה הבולגרית הראשונה. בשטח המחוז נערך קרב בלאסיצה בו הובסו חיילי האימפריה הראשונה על ידי צבאות הביזנטים ולאחריו הגיעה האימפריה לסוף דרכה. לאחר תקופה קצרה של שלטון ביזנטי נשלט שטח המחוז בידי האימפריה הבולגרית השנייה ובסוף המאה ה-14 עבר לידי האימפריה העות'מאנית.

לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נותר שטח המחוז בידיים עות'מאניות, בחלקו תחת המחוז האוטונומי רומליה המזרחית וחלקו באזור הרי פירין ומקדוניה בשליטתה המלאה של האימפריה. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נכבש שטח המחוז בידי צבא ממלכת בולגריה ולמרות תבוסת הבולגרים במלחמת הבלקן השנייה נותר בחזקתם.

## גאוגרפיה
המחוז מאופיין בתוואי הררי וכולל חלק מרכז הרי רילה, הרודופי, הרי פירין והרי בלאסיצה. תוואי שני נהרות מרכזיים עובר בשטח המחוז, נהר סטרומה ומסטה. ברוב מחוז שורר אקלים ממוזג, כאשר באזורים הדרומיים ישנה השפעה ממתנת, המעניקה למזג האוויר מאפייני אקלים ים תיכוני. מבחינת מחצבים, המחוז עשיר במרבצי פחם, שיש וגרניט. 52 אחוזים משטחי המחוז מיוערים.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה), בשיעור מתון של 0.26 אחוזים לשנה, נתון הנמוך מהשיעור הכללי באוכלוסיית המדינה. המחוז ממוקם במקום השלישי מבחינת רמת החיים מבין מחוזות בולגריה. 79.5 אחוזים מהאוכלוסייה הם בולגרים, 9.4 אחוזים טורקים ו 4.2 אחוזים הם בני רומה. האוכלוסייה העירונית מהווה 56. אחוזים מאוכלוסיית המחוז. קרוב ל-100 אחוזים מהאוכלוסייה מעל גיל 15, היא אוריינית. 79 אחוזים מתושבי המחוז הם נוצרים אורתודוקסים, ו-18.8 אחוזים הם מוסלמים סונים.

## כלכלה
במחוז קיימת תעשיית מזון וטבק הפרוסה על פני מספר מפעלים קטנים ואזוריים. כמו כן ישנם מפעל טקסטיל, חברות המתמחות בכריתת עצים ומפעלי רהיטים. עוד ישנם מפעלים למיכון חקלאי וחומרי בניין. שיעור האבטלה עומד על 10 אחוזים. 39.7 אחוזים מהמועסקים עוסקים בתעשיית עיבוד מזון וחומרי גלם, 13.3 אחוזים בחינוך, 7.9 אחוזים בבריאות, ו7.4 אחוזים במסחר. 55 מיליוני דולר ארצות הברית, המהווים 1.4 אחוזים מכלל ההשקעות הזרות בבולגריה, מושקים במחוז בלגואבגרד. בשטח המחוז עובר עורק מספר 4, שהוא אחד מנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, אשר מוצאו בגרמניה ויעדו הסופי היא העיר איסטנבול שבטורקיה. כמו כן קיים כביש מהיר ומסילת רכבת לבירה סופיה.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

בלגואבגרד
מרטינוס החמישי

[שמאל|ממוזער|150px|[שלט אצולה|שלט האצולה של מרטינוס החמישי, במרכזו סמלה של משפחת קולונה]]
**מרטינוס החמישי** (בלטינית: **Martinus V**; 1369 – 20 בפברואר 1431) נולד בשם אוטו קולונה (Otto Colonna) או אודו קולונה (Oddone Colonna) היה אפיפיור בין השנים 1417 ועד מותו. בחירתו ציינה את קץ הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.

## תולדות חייו
מרטינוס החמישי נולד למשפחת קולונה, אחד מבתי האצולה העתיקים והחשובים באיטליה ואחת משתי המשפחות החזקות שהתמודדו על השליטה ברומא (מול משפחת אורסיני). הוא יועד לכמורה מצעירותו. ב-1390 מונה לבישוף אורבינו. בין 1404 ל-1406 מונה לקרדינל וב-1410 היה חבר בוועדה שחקרה את יאן הוס.

הוא נבחר לאפיפיור על ידי קונקלווה בת 23 קרדינלים שהתקיימה במסגרת ועידת קונסטנץ ב-11 בנובמבר 1417, יום חגו של מרטינוס הקדוש ולכן בחר את השם האפיפיורי "מרטינוס". בחירתו הייתה בחירה במועמד מוסכם וסיימה את הקרע בין תומכי האפיפיור גרגוריוס השנים עשר והאנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר. הוא החל את כהונתו כאפיפיור ב-14 בנובמבר 1417.

הוא עזב את קונסטנץ בראשית 1418 אך נע באיטיות לאורך איטליה, כולל שהיה ארוכה בפירנצה עד שנכנס לרומא בספטמבר 1420. מטרתו הייתה להשיג הכרה ותמיכה ציבורית רחבה ככל האפשר. במהלך מסע זה הגישו לו יהודי העיר פורלי מתנות ועתירה לבטל את גזירותיו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר וביקשו את החזרת זכויות המסחר והמגורים שלהם בעיר. האפיפיור הנבחר קיבל את עתירת היהודים, עם זאת הוא זכור בהיסטוריה היהודית כאפיפיור שחתם על גזירת הים, איסור על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים, המצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון ושיקולים מדיניים של מדינת האפיפיור מול ערי המדינה האיטלקיות.

למרות האיסור יש עדויות של עולים מגרמניה שהיטלטלו במשך חודשים במסלול מפותל וארוך דרך פולין, רומניה, הים השחור, טורקיה וסוריה - עד שהגיעו למחוז חפצם.

מרטינוס נודע כאפיפיור נמרץ, מלומד, מנהל נבון ושמרן מבחינה דתית. הסכמיו (הקונקורדטים) עם האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה וצרפת הבטיחו מניעת רפורמות בכנסייה וביצרו את מעמדה של מדינת האפיפיור ששבה להיות תחת הנהגתו ישות מדינית חשובה. ב-1 במרץ 1420 הוציא מרטינוס החמישי בולה אפיפיורית המנדה את חברי התנועה ההוסיטית בבוהמיה ואת תנועתו של ג'ון ויקליף. הדבר פתח 14 שנים של מלחמות דת בבוהמיה שכונו "המלחמות ההוסיטיות".

הוא הורה על כינוס ועידה כנסייתית כל חמש שנים, הראשונה התכנסה ב-1423 בפאביה ונמשכה בסיינה שנה מאוחר יותר, בהשתתפות דלה ופוזרה. הוועידה השנייה התקיימה לאחר שבע שנים בבזל וסמוך לאחר פתיחתה נפטר האפיפיור מרטינוס החמישי כתוצאה משבץ מוחי.

## לקריאה נוספת

* Kenneth M. Setton, **The Papacy and the Levant**, DIANE Publishing, 1978, 


## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים

קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1369
קטגוריה:נפטרים ב-1431
טארק רמדאן

**טארק רמדאן** (בערבית: **طارق رمضان**, בתעתיק מדויק: **טארק רמצ'אן**; נולד ב-26 באוגוסט 1962 בז'נבה) הוא פרופסור ללימודי האסלאם בן זמננו בפקולטה ללימודי המזרח באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא מלמד גם בפקולטה לתאולוגיה.

## ביוגרפיה
רמדאן הוא בנו של סעיד רמדאן ונכדו של חסן אל-בנא, אשר בשנת 1928 ייסד את תנועת האחים המוסלמים במצרים. גמאל אל-בנא, רפורמיסט מוסלמי בעל דעות ליברליות, הוא הדוד רבא שלו. אביו היה דמות קיצונית בולטת באחים המוסלמים, אשר הוגלה על ידי גמאל עבד אל נאצר ממצרים לשווייץ, שם נולד טארק. סעיד רמדאן היה מקורב לסייד קוטב והיה מעורב בקנוניה נגד ממשלת מצרים אשר סייד קוטב נתלה בעקבותיה.

טארק רמדאן למד פילוסופיה, ספרות ומדעי החברה באוניברסיטת ז'נבה, וסיים את התואר שנה מוקדם מהמקובל. הוא סיים תואר שני בפילוסופיה וספרות צרפתית (מושג הסבל בפילוסופיה של ניטשה), ודוקטורט בערבית ולימודי אסלאם. הוא אף למד באוניברסיטה האסלאמית אל-אזהר בקהיר. כמו כן, הוא עמית מחקר בכיר באוניברסיטת דושישה בקיוטו.

רמדאן לימד במכללת דה סוסיר, תיכון בז'נבה, והיה מרצה מן המניין בנושא דת ופילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג בין השנים 1996 ל-2003. באוקטובר 2005 החל ללמד בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד כמרצה אורח. בשנת 2005 היה לחוקר בכיר בקרן לוקאהי.

באמצעות כתביו והרצאותיו תרם באופן משמעותי לדיון בסוגיית המוסלמים במערב והתחדשות האסלאם בעולם המוסלמי. הוא פעיל הן ברמה האקדמית והן ברמה העממית בהרצאות רבות ברחבי העולם בנושא צדק חברתי ודיאלוג בין תרבויות. הוא תומך בלימוד מחדש של פרשנות של טקסטים אסלאמיים, מדגיש את אופיים ההטרוגני של המוסלמים במערב ומדגיש את הצורך בתרומתם לחברה המערבית.

רמדאן ייסד את תנועת המוסלמים השווייצרים, שבה לקח חלק בסמינרים בין-דתיים וישב בוועדה בנושא "האסלאם והחילוניות".

בשנת 2007 התקבל רמדאן לתפקיד פרופסור ללימודי האסלאם באוניברסיטת ליידן, מינוי שספג ביקורת חריפה בטענה שרמדאן הוא "אסלאמיסט רדיקלי" ו"זאב בעור של כבש". רמדאן סירב בהמשך לקבל את התפקיד, בטענה לסיבות מקצועיות. הוא גם היה פרופסור אורח בנושא "זהות ואזרחות" באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. פרופסור רמדאן משמש כיום כנשיא צוות חשיבה האירופי EMN – רשת מוסלמית אירופאית בבריסל.

ב-6 ביוני 2007 קנס שופט בית המשפט הפלילי בסֵן-סַן-דני הסמוכה לפריז את רמדאן בסכום של 2,500 אירו, באשמת העלבת שני שוטרי משמר הגבול הצרפתי בנמל התעופה שארל דה גול במרץ אותה שנה. נכון ל-2009, הוכרז טארק רמדאן כאישיות לא רצויה בתוניסיה, מצרים וערב הסעודית.

בשנת 2017 פורסם כי רמדאן נעצר ונחקר על ידי רשויות צרפת בעקבות תלונות שתי נשים הטוענות שאנס אותן. בנוסף לתלונות על מעשי אונס, היו תלונות נגדו על הטרדה וניצול מיני, תוך ניצול סמכותו כמורה דרך וכמרצה. ארבע נשים שווייצריות התלוננו שרמדאן הטריד אותן מינית כשהיו קטינות, ושתיים מהן סיפרו שהוא קיים עימן יחסי מין כשהיו בנות 14 ו-15.

רמדאן נשוי ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם
קטגוריה:שווייצרים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1962