open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ולטר גרופיוס

[שמאל|ממוזער|300px|בית הספר "[באוהאוס" בתכנונו ובהנהלתו של גרופיוס]]
**ולטר אדולף גאורג גרופיוס** (גרמנית: **Walter Adolph Georg Gropius**; 18 במאי 1883 – 5 ביולי 1969) היה אדריכל גרמני, מייסד בית הספר הבאוהאוס לעיצוב ובנייה ומחלוצי הסגנון הבינלאומי.

## ביוגרפיה
ולטר גרופיוס נולד בברלין ב-1883, למד ארכיטקטורה במינכן ובברלין. ניהל את משרדו של פטר ברנס במשך 3 שנים, שבמהלכן שימש כאדריכל ומעצב ראשי בחברת AEG. הקים משרד ארכיטקטורה עם אדולף מאייר ויחד איתו תכנן מחדש את מפעל "פאגוס", בית חרושת לאימומים של נעלים באלפלד, בגרמניה. גרופיוס העניק למפעל חזות חדישה שהפכה אותו לחלוץ בתפיסת העיצוב.

לאחר מלחמת העולם הראשונה התבקש גרופיוס לעזור לשיקום גרמניה, הוא ייסד את הבאוהאוס, בית הספר הגבוה לאדריכלות, עיצוב ואומנות. גרופיוס איחד שני בתי ספר: האחד, בית הספר למלאכת מחשבת ועיצוב והשני בית הספר לאומנות. בהתאם למטרתו להדגיש את צורכי האדם, נוצר סגנון ארכיטקטוני עיצובי של הבאוהאוס. סגנון נקי, פשוט, שימוש מרובה בקווים ישרים וצורות בסיסיות. זאת על מנת להקל על השימוש ועל ייצור האובייקטים.

גרופיוס נישא לאלמה שינדלר לאחר מותו של בעלה גוסטב מאהלר ולהם נולדה בת ב-1916 ששמה מאנון. כשמאנון נפטרה מפוליו בגיל 18, המלחין אלבן ברג כתב את הקונצ'רטו לכינור ("לזכרו של מלאך") לזכרה. נישואיו של גרופיוס עם אלמה לא האריכו ימים. מאוחר יותר נישאה אלמה לפרנץ ורפל. גרופיוס ואלמה נזכרים בשירו של תום להרר "אלמה".

הנאצים בזו לסגנון הבאוהאוס וכינו אותו בשם הגנאי "כנסייה מרקסיסטית".
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 החליט גרופיוס להגר מגרמניה בשנת 1934.
הוא עבר לחיות ולעבוד בבריטניה, בפרויקט איסוקון, וב-1937 לארצות הברית.
בביתו שבלינקולן שבמסצ'וסטס השפיע רבות להבאת הסגנון הבינלאומי לארצות הברית. גרופיוס ותלמידו מרקל ברואר באו לקיימברידג', מסצ'וסטס כדי ללמד בבית ספר לעיצוב ושיתפו פעולה עד הפילוג המקצועי ביניהם ב-1941. ב-1944 התאזרח גרופיוס בארצות הברית.

ב-1945 ייסד גרופיוס בשיתוף עם קבוצת אדריכלים צעירים את TAC שהפכה לידועה מאוד עם השנים.

גרופיוס נפטר ב-1969 בבוסטון, מסצ'וסטס בגיל 86.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר אמריקאים
קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:אדריכלים מודרניסטים
קטגוריה:באוהאוס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:ברלין: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
קטגוריה:זוכי פרס גתה
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:זוכי מדליית הזהב של AIA
חנות

[שמאל|ממוזער|250px|חנות פירות הדר בכניסה לעתיקות [פומפיי]]
[ממוזער|250px|[אם (משפחה)|אם ובת ליד חנות נעליים]]
[ממוזער|250px|[חלון ראווה של חנות ביפו, ב-1969, המציעה למכירה בולי דואר וחזיות]]
ממוזער|חנות שעונים ותכשיטים
**חנות** היא מקום מסחר קמעונאי המאחסן מוצרים שונים, שבו אנשים קונים חפצים שונים. ישנם סוגים שונים של חנויות המיועדים לסוגים ספציפיים של מוצרים, כמו חנויות ביגוד, חנויות מזון וחנויות רהיטים, וישנן חנויות שבהן יש מגוון רחב של מוצרים. חנויות אלה יכולות להיות בגדלים שונים מצרכניות במושבים דרך חנויות מכולת שכונתיות ועד חנויות כל-בו גדולות.

בחנות המוכר אמור לשרת את הלקוח, ולסייע לו למצוא את מבוקשו. עם זאת בחנויות גדולות, ישנם לפעמים אנשים שתפקידם הוא לסייע ללקוח לבחור את המוצרים, ובסיום הקניה, הלקוח לוקח את מוצריו לקופה ושם משרת אותו קופאי.

## היסטוריה של מוסד החנות
רוב החנויות המוקדמות היו למעשה חדרים קדמיים בבתי מגורים פרטיים. במהלך המאות ה-16 וה-17 החלו המוכרים להקצות מבני עץ ארעיים בסמיכות לביתם הפרטי שמהם בוצעו המכירות. חלק מהמוכרים פתחו חלונות רחבים כלפי הרחוב וביצעו משם את המכירה. כבר במאה ה-18 נתפסו מבנים אלה כמסוכנים, ורוב בעלי העסקים בנו ביתן קבוע לביצוע המכירה. ההנחה באותה התקופה הייתה שהקנייה היא צורך חיוני, ועל כן לא הושקעו מאמצים רבים בפיתוי קונים. המכירות בוצעו בעיקר במזומן ומעבר לדלפק עץ בתוך החנות. רוב הסחורה הוחזקה מאחורי הדלפק.

כשהזכוכית הפכה לנפוצה באנגליה של המאה ה-17 התפתח המסחר דרך החלון המפואר, וסוחרים התחרו ביניהם בטיב החלונות.

במהלך המאה ה-16 התפתחה גם שיטת מכירה כפולה: בשטח אחד של החנות הציעו מוצרי צריכה חיוניים שלא דרשו הרבה השקעה ועניין, ובשטח אחר - לרוב בחלק האחורי - הוצעו למכירה סחורות מתוחכמות יותר. ככה יכלו בעלי החנויות לפנות לשני קהלים שונים עם יכולות כלכליות שונות.

במהלך המאה ה-18 עבר הדגש מהמוכרים אל הקונים, והתפתחה חוויית הקנייה. הסוחרים החלו להשקיע בקהל הלקוחות שלהם, וניסו להתבסס על קונים חוזרים יותר מאשר על עוברי אורח. המוכרים נדרשו להיות מחונכים, נקיים ומושכים, ואולם התצוגה - החנות - הפך לאטרקציה בפני עצמו.

במאה ה-19 החלו להיבנות בתי הכלבו. חנויות הענק האלה הציעו מבחר אדיר של סחורה, בעיקר מתחום הריהוט והלבוש. מטרתם המוצהרת הייתה לא רק למכור, אלא גם לחנך את ההמונים לטעם טוב ומעודן יותר. בתי הכלבו צמחו יד ביד עם התערוכות הבינלאומיות והציעו מגוון אטרקציות לפוקדים אותם.

השלב הבא בהתפתחות החנות היה הסופרמרקט. כמו בכלבו, הדגש היה על מגוון רחב של מוצרים, כשהרווח מכל מוצר בנפרד קטן יחסית, אך הרווח הגדול נעשה ממכירת כמות גדולה של מוצרים.

בשנות החמישים החלו להיבנות בארצות הברית הקניונים, שהיו קומפלקס חנויות.

[ממוזער|250px|[ילדות|ילד בחנות ספרים]]

## ראו גם
* רישום עסק
* חלון ראווה

## קישורים חיצוניים

*
מהנדס תעשייה וניהול

**מהנדס תעשייה וניהול** הוא מהנדס העוסק במיטוב של מערכות ותהליכים המשלבים טכנולוגיה ואנשים. מהגדרתו, מהנדס תעשייה וניהול משלב דיסציפלינות מתחום המדעים המדויקים, מדעי הניהול ומדעי ההתנהגות.

הכשרת מהנדס תעשייה וניהול כוללת :
*מקצועות תשתית מדעיים: מתמטיקה, פיזיקה, כימיה.
*מקצועות תשתית טכנולוגיים כגון: תרמודינמיקה, חוזק חומרים, מבוא להנדסת חשמל, שרטוט.
*שיטות כמותיות כגון: חקר ביצועים, סטטיסטיקה, תורת התורים, תכנון ופיקוח ייצור.
*מקצועות המחשב ומערכות מידע.

בראשיתו המקצוע נקרא "מהנדס ייצור", התפתח כהתמחות של מהנדס מכונות ועסק בעיקר בשיפור תפוקה של פסי ייצור. בעשרים השנים האחרונות של המאה העשרים, 

ההכשרה ותחומי העיסוק של מהנדס תעשייה וניהול מדגישים יותר את תחום יישומי מחשב ומערכות מידע, ניהול מוצר, ניתוח מערכות, ישומי ERP ועוד.

בישראל נערכים לימודי הנדסת תעשייה וניהול במוסדות: הטכניון, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת אריאל, האוניברסיטה הפתוחה וכן במכללות אחדות להנדסה.

## ראו גם
*הנדסת תעשייה וניהול

קטגוריה:מקצועות ההנדסה
קטגוריה:הנדסת תעשייה
דם קדוש, גביע קדוש

**דם קדוש, גביע קדוש** (אנגלית: **Holy Blood, Holy Grail**) הוא ספר מאת מייקל בייג'נט, ריצ'רד לי והנרי לינקולן שיצא לאור בשנת 1982. "דם קדוש, גביע קדוש" פורש תאוריית קונספירציה שניסחו כותביו בהתבסס על מוטיבים בדיוניים שונים, אם כי הספר כתוב במתכונת של היסטוריה עובדתית-לכאורה. 
## רעיונות מרכזיים בספר
הספר מגולל את חיפושם של המחברים אחר הגביע הקדוש על ידי חקירת התעלומות המומצאות של הכפר רן-לה-שאטו (*Rennes-le-Château*) מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 והרכבת תמונת עולם של תאוריית קשר על ההיסטוריה של העולם המערבי.

לאחר עשור של מחקר-לכאורה, בייג'נט, לי ולינקולן הגיעו למסקנות מעוררות המחלוקת הבאות:

*  קיים מסדר חשאי בשם "מסדר ציון" שלו היסטוריה ארוכה ומפוארת מאז מסע הצלב הראשון שהתחיל עם קום מסדר הטמפלרים כחזית הצבאית והכלכלית שלו.
* המסדר לקח חלק חשוב בעידוד "הנהר התת-קרקעי של האזוטריות" באירופה של ימי הביניים.
* המסדר הקדיש את עצמו להחזרת השושלת המרובינגית, משפחת מלוכה ששלטה בממלכת הפרנקים משנת 447 עד 751, לכתר אירופה וירושלים.
* המסדר מגן על צאצאי השושלת שכן הם צאצאיו של ישו ואשתו מרים המגדלית.
* הכנסייה הקתולית ניסתה להרוג את כל שרידי השושלת ואת מגניהם, הקתרים והטמפלרים על ידי האינקוויזיציה, כדי לזכות בעוצמתם על ידי ירושת השליחים של פטר הקדוש במקום הירושה המשפחתית של מרים המגדלית.

העולם האקדמי רואה את תאוריות הקשר של המחברים כפסאודו-מדעיות, מופרכות ולא אמינות.
## התביעה נגד דן בראון
הסופר דן בראון, ברב-המכר שלו "צופן דה וינצ'י" מזכיר בספרו את "דם קדוש, גביע קדוש", ומשתמש בכמה מהטענות שהוזכרו לעיל כמרכיבים עיקריים בעלילת הספר.

ב-2006 הגישו הסופרים-ההיסטוריונים מייקל בייג'נט וריצ'רד לי נגד בראון תביעה על הפרת זכויות יוצרים, בבית משפט בלונדון, במסגרתה נטען כי השתמש במוטיב מרכזי, המורכב מ-15 מרכיבים המצוינים בספרם "דם קדוש, גביע קדוש". במרץ 2007 נדחתה תביעה זו בבית הדין העליון לערעורים אזרחיים בבריטניה באופן סופי.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של ריצ'רד לי - אחד המחברים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי 1982
תצהיר

[ממוזער|תצהיר של [וסיל לבסקי, מהפכן בולגרי, 1872]]
**תצהיר** הוא מסמך בכתב, שתוכנו מיועד להוות תחליף לעדות הנמסרת בבית המשפט. זהו אמצעי הוכחה משפטי, הן במישור האזרחי והן במישור הפלילי כאשר עיקר השימוש בו הוא במישור האזרחי.

במקרים שבהם הדבר מותר, רשאי בעל דין בהליך משפטי להגיש את התצהיר במקום להביא את נותן התצהיר לעדות, וכך לחסוך מזמנו של נותן התצהיר. בעל הדין שכנגד יהיה רשאי לרוב לאחר מכן לחקור את המצהיר בחקירה נגדית.

תצהיר נחתם על ידי המצהיר, ואדם המוסמך לכך (כגון עורך דין) חייב לפגוש את המצהיר פנים אל פנים, ולאשר בשולי התצהיר שהוא מכיר את החותם באופן אישי או שזיהה את החותם על ידי תעודה מזהה. בנוסף המוסמך לכך צריך לאשר כי הוא הזהיר את החותם בדבר חובתו להצהיר את האמת וכי יהיה צפוי לעונשים הקבועים בחוק אם הצהרתו איננה אמת.

אימות החתימה על התצהיר ייעשה באמצעות תעודה מזהה ואם מדובר בהיכרות אישית עם המצהיר ישנה אפשרות לאמת את חתימת המצהיר גם ללא תעודה מזהה.

החותם על תצהיר שקר עובר עבירה, וכאשר תצהיר שקר מוגש לבית המשפט דינו כדין עדות שקר.

## בישראל
 לפקודת הראיות קובע כי במקרה שאדם רשאי או נדרש להוכיח דבר כלשהו על ידי תצהיר בכתב, הרי שתצהיר כזה יהיה ראיה כשרה, וזאת לאחר שהמצהיר הוזהר כי עליו להצהיר את האמת וכי יהא צפוי לעונשים בחוק אם לא יעשה כן. תחילה יש להזהיר את המצהיר, ודרישה זו מהותית-עניינית, כלומר המצהיר חייב להיות מוזהר על תוכן תצהירו. לאחר מכן, האזהרה תאושר על פני התצהיר בידי אחד מאלה: שופט; דיין בבית דין דתי; היועץ המשפטי לממשלה או פרקליטים; עורך דין; ראש רשות מקומית.

רשם או שופט של בית משפט השלום, רשאי להשביע אדם או לקבל ממנו תצהיר.

פקודת הראיות קובעת כי דין תצהיר כדין הצהרה בשבועה.

האחריות לתוכן הדברים האמורים בתצהיר היא על המצהיר.

אחריות המחתים היא בזיהוי המצהיר והזהרתו בנוסח הקבוע על פי הדין. כאשר המחתים על התצהיר הוא עורך דין, הרי שעל פי כללי לשכת עורכי הדין, עליו להקפיד הקפדה יתרה על קיום הוראות החוק כלשונן, ועליו להזהיר ולזהות את המצהיר בעצמו, ואינו רשאי לעשות זאת באמצעות שלוח. נוסח האזהרה והאימות חייבים לתאר בדיוק את הפעולות של עורך הדין ולא את הפעולות שביצע אדם אחר.

### כללי עריכת תצהיר
פקודת הראיות קובעת כללים לכתיבת תצהיר:
# בתצהיר יפורשו שמו המלא של המצהיר, מספר זהות, עסקו או מקצועו ומענו.
# תצהיר יכול להיות ערוך בגוף ראשון או בגוף שלישי, וניתן לחלקו לסעיפים.
# כל שינוי, מחיקה, טשטוש שחלו בתצהיר, חייבים אישור בידי המצהיר.
# אם התצהיר אינו ניתן לקריאה או קשה לקריאה, ניתן לבקש שהתצהיר יכתב בשנית.
# המצהיר יחתום על התצהיר ואם אינו יכול לכתוב, יטביע את סימנו.
# בתצהיר יצוין מועד חתימתו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיני ראיות
קטגוריה:מסמכים משפטיים
עמנואל-ז'וזף סיאייס

**עמנואל-ז'וזף סְיֵאיֵיס** (בצרפתית: **Emmanuel-Joseph Sieyès**; 3 במאי 1748 – 20 ביוני 1836) היה כומר, פוליטיקאי והוגה דעות צרפתי, מנהיג בולט בעת המהפכה הצרפתית. ב-1799 נבחר לדירקטורט ושלט בפועל במדינה למספר חודשים. ארגן את הפיכת 18 בברימר, אך נפוליאון הדיח אותו מכל עמדת השפעה ממשית.

## חייו
סיאייס נולד בדרום צרפת, והוכשר לכמורה בסורבון. במהלך לימודיו העדיף נושאי מחשבה מדינית (כגון כתביו של ג'ון לוק) על פני תאולוגיה. עם סיום לימודיו הצטרף בכל זאת למערך הכמורה, התקדם במהירות בתפקידיו, ומונה לכומר הראשי של מחוז שארטר.

הוא תמך ברעיונות ההשכלה ופרסם את המאמר המפורסם "מהו המעמד השלישי?" (?Qu’est-ce que le tiers-état). תשובתו לשאלה זו התחילה במילים: "הכול. מה הוא היה עד כה מבחינה פוליטית? לא כלום. למה הוא משתוקק? להיות משהו". במאמר זה הוא טען שהמעמד השלישי (הבורגנות והאיכרוּת) הוא הרוב והכוח במדינה, ועל כן צריך לקבל את הזכות להשתתף בקבלת ההחלטות ולשרת בתפקידים צבאיים מתקדמים.

סיאייס היה מגדולי הרדיקלים בשלב הראשון של המהפכה: הוא היה מיוזמי "שבועת מגרש הטניס" שבעקבותיה קמה האספה הלאומית תוך מרי נגד המלך, תרם רבות לניסוח הצהרת זכויות האדם והאזרח, התנגד למתן סמכות וטו כלשהי ללואי השישה-עשר, ועוד. בהמשך, כשכוחות רדיקליים עקפו אותו משמאל, הפכו עמדותיו למתונות ביחס למפה הפוליטית סביבו. בהתאמה, נעשה לאחד הכוחות שעמדו מאחורי מועדון הפייאנטים השמרני, שקם ב-1791. מעמדו שקע בהדרגה, אך הוא נותר ציר בוועידה לאומית גם לאחר הפיכת ה-10 באוגוסט 1792.

עם קץ שלטון הטרור שב לאיטו למרכז הבמה, בתחילה כדיפלומט ולאחר מכן כנשיא הרשות המחוקקת. ב-1799 נבחר לדירקטוריון, הגוף העליון ברשות המבצעת, שם הדיח במהרה את פול בראס מעמדת הבכורה והפך לאיש החזק ביותר בצרפת. פרוץ מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, שכנע אותו עוד יותר שהמשטר הקיים חסר תוחלת ויש להפילו באמצעות הפיכה צבאית. הוא גייס למזימתו את נפוליאון בונפרטה, שבו ראה חייל חסר ניסיון פוליטי, ויחדיו ביצעו את הפיכת 18 בברימר ב-1799. סיאייס היה לאחד משלושת הקונסולים ששלטו בצרפת, אך נפוליאון התגלה במהרה כמוכשר הרבה יותר משציפה ותפס את הכוח לעצמו. סיאייס שירת כנשיא הסנאט וקיבל תואר אצולה וכיבודים אחרים בימי האימפריה הצרפתית הראשונה, אך היה חסר השפעה ממשית. עם הרסטורציה יצא לגלות בבריסל, בשל תמיכתו בשעתו בהוצאה להורג של לואי השישה-עשר. הוא חזר למולדתו לאחר מהפכת יולי 1830, ומת בפריז ב-1836.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:המהפכה הצרפתית: אישים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:אנשי דת רומים-קתולים
קטגוריה:דיפלומטים צרפתים
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (צרפת)
קטגוריה:יושבי ראש הסנאט (צרפת)
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1748
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1836
אנגלית אמריקאית

ממוזער|250px|ניבי האנגלית האמריקאית
**אנגלית אמריקאית** או **אנגלית אמריקנית** (באנגלית: **American English**, **U.S. English**) היא ניב נפוץ של השפה האנגלית המדוברת, נקרא ונכתב בעיקר בארצות הברית. נכון לסטטיסטיקות משנת 1990, 97% מתושבי ארצות הברית מדברים אנגלית "טובה" או "טובה מאוד", ובסטטיסטיקות מ-2004 נקבע כי יותר משני שלישים מהם משתמשים בניב האמריקני.

בבתי הספר במדינת ישראל מלומדת האנגלית האמריקאית, אולם מלמדים גם את ההבדלים בין הניבים של השפה האנגלית.

## הבדלים בין אנגלית אמריקאית ל[[אנגלית בריטית]]

בין שני הניבים יש הבדלים הן באיות, הן בדקדוק והן במבטא, אם כי אלה אינם מונעים הבנה הדדית, והדבר נכון גם לגבי שאר ניבי האנגלית. האנגלית האמריקאית התפתחה מהבריטית, תוך כדי ניסיון לעשות אותה "הגיונית" יותר. בניגוד לשינויים ורפורמות שנעשו בשפות אחרות במהלך המאה ה-20 (למשל השינוי באלפבית הטורקי, והרפורמה באיות השפה הנורווגית), שנעשו על ידי הממשלות או מוסדות ללשון, שינויי האיות באנגלית האמריקאית התפתחו בצורה טבעית ותועדו על ידי סופרים וכותבי מילונים.

המילון האמריקאי הראשון חובר על ידי נואה ובסטר, ב-1828. באותה תקופה, ארצות הברית הייתה מדינה צעירה יחסית, והתרומה של ובסטר הייתה בעיקר כדי להציג את העובדה שניב האנגלית בארצות הברית שונה מזה שבבריטניה. מילון ובסטר הכיל שינויים רבים באיות של מילים, ורבים משינויים אלה נכנסו לשפה היומיומית.

בנוסף לכך, ובסטר ביקש לפשט את השפה, ושינויים רבים שלו התקבלו בצורה חלקית. התוצאה הייתה בלבול וסיבוך רב יותר של השפה משהיה קודם.

מילים רבות באנגלית אמריקאית הן קצרות ופשוטות יותר מהאנגלית הבריטית, למשל "center" האמריקאית לעומת "centre" הבריטית או "pajamas" האמריקאית ו-"pyjamas" הבריטית. עם זאת, קיימות גם מילים מסובכות יותר, כמו "transportation" באנגלית אמריקאית לעומת "transport" באנגלית בריטית, או "elevator" באנגלית אמריקאית ו- "lift" באנגלית בריטית.

מלבד שינויים אלה, האנגלית האמריקאית אף שואלת מילים משפות מגוונות יותר מאשר האנגלית הבריטית. באוצר המילים האמריקאי ישנן גם מילים משפות אפריקאיות, גרמנית, צרפתית, שפות של ילידי אמריקה, ספרדית, יידיש ועוד.

## ראו גם
* דיאלקטים של דרום ארצות הברית
* אנגלית בריטית
* אנגלית קנדית
* אנגלית אוסטרלית

## קישורים חיצוניים

* מילון מריאם-ובסטר, המילון המקיף לאנגלית אמריקאית מייסודו של נואה ובסטר
* מילון סלנג בריטי לדוברי אנגלית אמריקאית, מציג את ההבדלים במילים רבות בין שני הניבים.
* אטלס האנגלית האמריקאית 
* 

אמריקאית
קטגוריה:ארצות הברית: שפות
אוהם

**אוהם** (הגייה: **אוֹם**, לעיתים מאוית גם באופן זה) היא יחידת מידה להתנגדות חשמלית, מסומנת באות אומגה (Ω). היא נקראת על שמו של גאורג אוהם, אשר גילה את הקשר בין זרם למתח במוליכים מתכתיים, הקרוי על שמו (חוק אוהם).

האוהם מוגדר בתור ההתנגדות בין שני קצוות של מוליך מתכתי שהפעלת מתח של וולט אחד ביניהם גורמת למעבר זרם בן אמפר אחד, כלומר וולט חלקי אמפר. הגדרות מפורטות יותר קיימות עבור מקרים לא אידיאליים שעבורם חוק אוהם מתקיים רק בקירוב. לדוגמה, טרנזיסטורים יכולים לפעול בנקודות עבודה שונות, ובכל נקודה יש קשר שונה בין המתח והזרם. התנגדות אפקטיבית של אוהם אחד מתקבלת כאשר הנגזרת של המתח לפי הזרם שקולה לוולט חלקי אמפר, לדוגמה כאשר שינוי מתח של מיקרו-וולט יגרום לשינוי זרם של מיקרו-אמפר (בקירוב).

במערכות מפולגות (בהן עדיף להתייחס לגלים אלקטרומגנטיים ולא לזרם ומתח), אוהם משמש גם בתור יחידת עכבה אופיינית, שהיא היחס בין השדה החשמלי לשדה המגנטי המתפתחים בתווך נתון. העכבה יכולה להשתנות בתלות בתדר. לעכבה יש אותם ממדים פיזיקליים כמו להתנגדות, ועל כן נעשה שימוש באותה יחידה.

יחידת המידה ההופכית לאוהם היא סימנס, המודדת מוליכות. כלומר: סימנס אחד שווה אחד חלקי אוהם.

## ראו גם
* יחידות מידה על שם אישים
* אבאוהם
* אוהם-מטר
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יחידות מידה בחשמל
קטגוריה:מערכת היחידות הבין-לאומית
אלקטרואופטיקה

**אלקטרואופטיקה** הוא תת־תחום המשלב שני תחומים עיקריים – אלקטרוניקה ואופטיקה, שילוב ההופך אותו לבין תחומי. מדעי האלקטרואופטיקה מטפלים בחקר ויישום תופעות הקשורות באינטראקציה שבין אופטיקה ותורת הגלים לבין תורת החשמל והאלקטרוניקה. למרות שלתחום נגיעה רבה במדעים מדויקים ואוריינטציה מתמטית גבוהה, הוא נחשב יותר כענף הנדסי ולא מדעי.

## היסטוריה
ניתן לייחס את ראשיתו של התחום לגילוי האפקט הפוטואלקטרי בשנת 1887 על ידי היינריך הרץ, אם כי את ההסבר לתופעה נתן אלברט איינשטיין רק ב-1905.

התא הפוטואלקטרי היה הרכיב האלקטרואופטי הראשון. עד היום, זהו הרכיב האלקטרואופטי הנפוץ ביותר.
כיום קיימות תוכנות אלקטרואופטיות שונות לתכנון עדשות או מערכת עדשות, חישובי מרחק אידיאלי לחישה מרחוק, הצבת תאורה ונושאים נוספים. עם מזעור המחשוב, לענף נוצר קשר גדל והולך גם לנושאי עיבוד תמונה שונים.

## שימושים
התא הפוטואלקטרי משמש עד היום לזיהוי נוכחות אדם או עצם, למשל בדלתות של מעליות, בשערים חשמליים לכלי רכב, בגלאים נגד פריצה וכדומה.
שמאל|ממוזער|200px|דיודת לייזר
רכיבים אלקטרואופטיים נוספים הנמצאים בשימוש נרחב הם:
* דיודה פולטת אור (לד LED), ופוטודיודה
* לייזר
* גלאים בתדרים שונים (אור נראה, תת-אדום, על סגול)
* תאי שמש, הנקראים גם תאים סולריים
* סיבים אופטיים להעברת מידע בקצבים גבוהים

דוגמאות למערכות אלקטרואופטיות:
* מסכים מסוגים שונים (CRT, פלזמה, LCD וכו')
* מקרנים
* מצלמות אור נראה, תת-אדום (מצלמות תרמיות) ואורכי גל אחרים
* מערכות גילוי או ניתוח מידע הכוללות עיבוד תמונה
* תקשורת אופטית לתקשורת ולהעברת מידע
* מכונות פוטוליתוגרפיה להדפסת שכבות של מוליכים ומבודדים ליצירת מעגלים אלקטרוניים בתהליך אופטי
* מכשירי ראיית לילה (מגבירי אור כוכבים או מערכות תרמיות)
* מערכות הנחיה של טילים, כמו למשל ספייק

## ראו גם
* האפקט האלקטרואופטי

## קישורים חיצוניים

* יגאל אורן,	[בים'''](https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/10/27/44018375.pdf	'''אלקטרואופטיקה), 'מערכות ים' 104, יולי 1971, עמ' 20.
* צבי כהן וסרן ברקן,	[בים'''](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1975-10-beingalim-1.pdf	'''אלקטרואופטיקה),	בין גלים" אוקטובר 1975, עמ'	8.

*
היום הארוך ביותר

**היום הארוך ביותר** (באנגלית: **The Longest Day**) הוא ספר מאת קורנליוס ראיין, המספר את סיפורו של 6 ביוני 1944 - יום הפלישה לנורמנדי, ואת ההכנות אליו מנקודת ראותם של בעלות הברית ושל הנאצים כאחד, מרמת האסטרטגיה הגבוהה ועד לנקודת ראותו של החייל הפשוט.

שמו של הספר נלקח מציטוט של ארווין רומל, שאמר:

על בסיס הספר הוסרט בשנת 1962 סרט בשם זהה, שבו מככבים רבים מכוכבי הקולנוע של אותה תקופה.

המונח "היום הארוך ביותר" הושרש בשפה ומשתמשים בו לעיתים קרובות לציון יום הפלישה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ספרי 1959
מועצה אזורית גדרות

**מוֹעָצָה אֲזוֹרִית גְּדֵרוֹת** היא מועצה אזורית השוכנת בין אשדוד, יבנה וגדרה.

## גאוגרפיה
שטח השיפוט שלה הוא 13,000 דונם. קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1953. בתחומי המועצה שבעה יישובים מהם שישה מושבים. ממוצע המרחקים בין היישובים הוא 5.9 ק"מ.

גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
* בצפון: מועצה אזורית ברנר ומועצה אזורית חבל יבנה
* במערב: מועצה אזורית באר טוביה
* בדרום: גן יבנה ומועצה אזורית באר טוביה
* במזרח: גדרה ומועצה אזורית באר טוביה

## יישובי המועצה

## ראשי המועצה
* נעים נחום מגן הדרום, 1968 – 1975
* יעקב לרנר ממשגב דב, 1975 – 1991
* בני חבוט
* יוסי קנדלשיין ממישר, כיהן עד 2024
* ערן גלזר ממשגב דב, 2024–

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
גדרות
ריק ואוטרס

[ממוזער|שמאל|הפסל "[Huiselijke zorgen" ("דאגות ביתיות") בעיר הגרמנית קלן.]]
**הנדריק אמיל (ריק) ואוטרס** (בהולנדית: **Hendrik Emil (Rik) Wouters**; 21 באוגוסט 1882 – 11 ביולי 1916) היה פסל וצייר בלגי. נחשב אחד האמנים הבלגים הבולטים במאה העשרים, אם כי בשאר העולם לא זכה לפרסום רב.

## ביוגרפיה
ואוטרס נולד בעיר מכלן. בגיל 11 החל לעבוד בסטודיו של אביו שהיה נגר אומן. מאוחר יותר למד ציור במכלן וב-1902 עבר לבריסל והחל ללמוד פיסול. בשנותיו הראשונות כאמן עסק בעיקר בפיסול. הוא התאהב בהלן (נל) דוארינקס - נערה ששימשה לו מודל, ונשא אותה לאישה, ומאז היוותה את הדמות המרכזית בחלק גדול מיצירותיו.

בציורים רבים אשתו נראית מגהצת, מלמדת את הילדה לקרוא; יש איור שבו היא מצחצחת נעליים.

בפיסול הושפע ואוטרס בעיקר מאוגוסט רודן. כצייר אפשר לשייכו לזרם הפוביזם. המבקרים הפריזאים דחו אותו בטענה שהוא מחקה את סגנונם של מאטיס ושל סזאן. למעשה ואוטרס הגיע לפריז רק ב-1911. עד אז היה מבודד מן המתרחש בצרפת וראה רק צילומי שחור-לבן של יצירותיו של סזאן, ממנו אכן הושפע רבות. גם לצייר הבלגי ג'יימס אנסור הייתה השפעה רבה עליו.

כמו הפוביסטים גם בציוריו בולטים הצבעים החזקים והחיים והיציאה מהמציאות האובייקטיבית לטובת תפיסת המציאות הסובייקטיבית המשתמשת בכתמי צבע כאמצעי ביטוי.

ואוטרס ואשתו חיו בדלות עד אשר ב-1911 חתם חוזה עם גלריה בבריסל. במלחמת העולם הראשונה הוא גויס לצבא הבלגי ונמלט עם יחידתו להולנד. הוא נכלא יחד עם יחידתו כשבויי מלחמה על ידי ההולנדים ששמרו על נייטרליות במלחמה.

שוחרר מהשבי בהולנד לאחר שחלה בסרטן, ומת באמסטרדם לאחר מספר חודשים, בטרם מלאו לו 34 שנים.

## יצירותיו
פסלים:
* Het zotte geweld
* Huiselijke zorgen

ציורים:
* המגהצת
[250px|ממוזער|שמאל|[המגהצת ציור מעשה ידי ואוטרס משנת 1912]]

## קישורים חיצוניים

* מאמר על פתיחה של תערוכה רטרוספקטיבית
* ריק ואוטרס , באתר המכון הבלגי לאמנות
* Rik Wouters A Retrospective Exhibition 10 במרץ 2017, באתר המוזיאון המלכותי הבלגי לאמנויות 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים בלגים
קטגוריה:ציירים פלמים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1882
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1916
מריו מיקולינסר

**מריו מיקולינסר** (נולד ב-1957) הוא פרופסור וחוקר ישראלי בתחום הפסיכולוגיה, ששימש דיקן בית הספר לפסיכולוגיה ובין השנים 2014 עד 2017 המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים של "המרכז הבינתחומי". זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2004. כיום מריו ראש התכנית לתואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן. 
ממוזער|250px|מריו מיקולינסר

## ביוגרפיה
מיקולינסר נולד בסנטה פה שבארגנטינה בשנת 1957. עלה לישראל בגיל 19. בשנת 1985 סיים לימודים לתואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. כ-7 שנים לאחר מכן מונה לפרופסור באוניברסיטה זו, בגיל 35, והיה הפרופסור הצעיר ביותר בארץ בתחום הפסיכולוגיה. במקביל עבד בצה"ל בתפקיד מחקר בתחום הפסיכולוגיה. 

מיקולינסר שימש במגוון תפקידים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ביניהם ראש המחלקה לפסיכולוגיה. ב-2004 נבחר לקבל את פרס א.מ.ת, על "תרומה יוצאת דופן בחקר האישיות והפסיכולוגיה החברתית". בנוסף לעבודתו האקדמאית באוניברסיטת בר-אילן, נמנה מיקולינסר עם צוות העורכים ב-Journal of Personality and Social Psychology. כן היה בין מייסדי מרכז פלג-ביליג לחקר איכות חיי המשפחה ב-1996, ובשנים 2002-2006 הוא כיהן כיושב-ראש המרכז. 

ב-2007 עבר מיקולינסר לשמש כדיקן בית הספר החדש לפסיכולוגיה של המרכז הבינתחומי הרצליה. בנוסף, מאז 2008 הוא מרכז מדי שנה את "סימפוזיון הרצליה השנתי באישיות ופסיכולוגיה חברתית" במרכז הבינתחומי.

מיקולינסר פרסם מאות מחקרים בתחום הפסיכולוגיה. מחקריו, שהקנו לו שם עולמי, עוסקים בין השאר בהיבטים שונים של תאוריית ההתקשרות, למשל היכולת לשפר בבגרות את דפוסי ההתקשרות שנוצרו בילדות, לאחר פגישה עם דמויות מעודדות התקשרות בטוחה. מחקריו גם בחנו קשר בין דפוסי התקשרות לבין תחומים שונים, בין היתר אהבה רומנטית, התנהגות מינית ותגובה לטראומה נפשית וכן את הקשרים בין תאוריית ההתקשרות לתאוריית ניהול האימה.

## קישורים חיצוניים

* מריו מיקולינסר, באתר אוניברסיטת רייכמן
* פרופ' מריו מיקולינסר, באתר פרס א.מ.ת.
* ריאיון עם פרופ' מריו מיקולינסר  שפורסם ב"מגזין הבינתחומי"
* מריו מיקולינסר ואטי ברנט, תאוריית ההתקשרות - הקדמה לגיליון נושא מיוחד של כתב העת "מפגש", 27 באוקטובר 2005, אתר פסיכולוגיה עברית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: פסיכולוגיה
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: פסיכולוגיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: פסיכולוגיה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:פסיכולוגים חברתיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
כריזמה

[ממוזער|[רונלד רייגן נחשב לפוליטיקאי כריזמטי מאוד]]
**כָּרִיזְמָה** (מיוונית: χάρισμα, מתנת חסד. על פי האקדמיה ללשון העברית: **קִסְמָה**) היא תכונה המתארת אדם בעל קסם אישי, יכולת שכנוע וכישורי תקשורת בין-אישית, לרוב מתווספת לאלו הופעה חיצונית מושכת ושונות אישיותית כלשהי מהכלל. אדם כריזמטי מסוגל להשתמש בתכונות אלו, בנוסף על דיבור והיגיון, כדי לפנות לליבם של אנשים אחרים ולהשפיע על דעתם, ובכוחה יש באפשרותו גם לסחוף אחריו המונים.

מקור המושג במילה היוונית χάρισμα (khárisma), שפירושה "מתנת חסד". המילה במשמעותה זו נפוצה במיוחד במסורת היהודית-נוצרית, כגון אצל פילון האלכסנדרוני, תרגום השבעים והברית החדשה. בהמשך נעשה שימוש בביטוי, בעיקר על ידי פאולוס, לתיאור יכולות רוחניות. את השימוש המודרני במילה, הנהיג הסוציולוג הגרמני מקס ובר שהשתמש במושג זה כדי לתאר השפעה של מנהיג, שעל-פי תפיסתו של המונהג נובעת מתכונות על טבעיות שהוא מייחס למנהיג.

## מאפיינים כריזמטיים
אף על פי שקשה ואף בלתי אפשרי לתאר במדויק את המילה "כריזמה" (בשל קיומם של קריטריונים רבים וגיוון תרבותי רחב), המונח משמש בדרך כלל על מנת לתאר אישיות המסוגלת להוביל, להקסים, לשכנע, לעורר השראה ו/או להשפיע על אחרים. היא מתייחסת בעיקר ליכולת של אנשים מסוימים לקבל בקלות תשומת לב, הערצה והתפעלות (וגם שנאה, אם הכריזמה נתפסת כתכונה שלילית), באמצעות אישיות והופעה מושכת.

על אף הרגש שמצליחים הכריזמטיים לעורר באחרים, הם עצמם מפגינים קור רוח, ביטחון, החלטיות ושליטה עצמית, והם לרוב בעלי כישורי תקשורת מצוינים ו/או יכולת לנאום באופן שובה לבבות. ניתן להשתמש בתכונת הכריזמה גם באופן שלילי.

## מקור הכריזמה
חלק ממרכיביה של הכריזמה ניתנים לשיפור באמצעות למידה. ניתן, למשל, ללמוד משחק, תורת הנאום, טכניקות מתחום הפרסום, טכניקות שליטה ופיקוד וכיוצא בזה, אולם נראה כי עיקרה של הכריזמה אינה נרכשת בעבודה עצמית, אלא היא תכונה מולדת (או מתפתחת במהלך הילדות).
סימן אחר לכך שלכריזמה יש מרכיבים בלתי נלמדים, הוא תפקידו של גוון הקול הצלול והמראה האסתטי של הדובר ביכולת השכנוע של דבריו. לדוגמה בעימות בין שני המועמדים לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, ניקסון וקנדי, צופי הטלוויזיה השתכנעו ממועמד אחד ואילו מאזיני הרדיו השתכנעו מן השני.

גורם חשוב נוסף ביכולת השכנוע ובכריזמה בכלל הוא המוניטין של הדובר. אנשים נוטים לסמוך על מי שיש להם ניסיון טוב עם עצותיו, על מי שיש להם ניסיון כללי טוב איתו (למשל, גיוס זמר מפורסם למסע פרסום פוליטי משפר את סיכויי ההצלחה של מסע זה) או על מי שהחברה מחשיבה למומחה לתחומו (למשל, כשמדובר בנושאי ביטחון, נעדיף את עצתו של קצין בכיר על פני עצתו של קצין זוטר). כמו כן נעדיף להשתכנע על ידי מי שכבר הצליח לשכנע אנשים רבים אחרים מאשר על ידי מי שכמעט עוד לא שכנע איש.

## ראו גם
* קסם אישי שטחי

## לקריאה נוספת
* מקס ובר, **על הכאריזמה ובניית המוסדות: מבחר כתבים**, האוניברסיטה העברית, 1979.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
קטגוריה:מונחים ומושגים דתיים
קטגוריה:מנהיגות
קטגוריה:מושגים חברתיים
אלישבע גרינבאום

**אלישבע גרינבאום** (29 במרץ 1965 – 31 בדצמבר 2004) הייתה משוררת ומחזאית ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה בירושלים ליהודית וזאב (צ'ארלס) גרינבאום כתאומה במשפחה בת ארבעה ילדים.
למדה בתיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה). שירתה בחיל המודיעין.

הוציאה לאור ספר שירה אחד בחייה, "עורף האור" בהוצאת הליקון, 2000. לאחר מותה יצאו לאור שני ספרים נוספים בהוצאת כרמל: ב-2005 "לפתע פתאום האדמה", ספר שיריה ובו גם קטעי פרוזה קצרים, וב-2006 הספר "שלושה מחזות". מלבד כתיבתה היא גם הרצתה וערכה סדנאות כתיבה.

אלישבע גרינבאום נפטרה בתל אביב ממחלת סרטן הריאה ב-31 בדצמבר 2004, בגיל 39. נטמנה בהר המנוחות והותירה אחריה בן זוג, דוד פישלוב.

גרינבאום הייתה חברה של הבסיסט אבישי כהן, ולאחר פטירתה, כתב לזכרה את השיר "אלי" (Elli). השיר מופיע באלבומו השביעי, "Continuo".

## יצירתה
### שירה
* בוגרת כיתת השירה של הליקון לשנת 1997.
* הוציאה את ספרה הראשון, "עורף האור" בהוצאת הליקון בשנת 2000.
* זכתה בפרס שר החינוך והתרבות למשוררים בתחילת דרכם בשנת 2002.
* זכתה בפרס "טבע" בפסטיבל המשוררים במטולה בשנת 2003.
* מסוף שנות ה-90 הנחתה סדנאות כתיבה יוצרת במסגרת מתא"ן (מפעל תרבות אומנות לנוער, הפועל מטעם החברה למתנ"סים), ב"סמינר הקיבוצים" ובכיתת השירה של הליקון.
בשנת 2005 יצא לאור בהוצאת "כרמל" הספר "לפתע פתאום האדמה", ובו אוסף משיריה.

### תיאטרון
* "ציפור גן עדן מספר 17", 1993 בתיאטרון הסימטה.
* "התינוק של בן-שטרית", פסטיבל תיאטרונטו 1995.
* "סולטאנה אמורה", פסטיבל עכו, 1997.
* "תפוזי דם" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא 1999.
* בשנת 2002 הוצג מחזה פרי עטה, "תופרות", בתיאטרון חיפה. המחזה מבוסס על סיפורן האמיתי של קבוצת נשים במצפה רמון אשר רכשו את המתפרה שנקלעה לקשיים וניהלו אותה בעצמן כדי למנוע את סגירתה.
* בשנת 2004 השתתפה בפרויקט "פלונטר", מחזאים ישראלים ופלסטינים כותבים ביחד.
* הנחתה סדנאות תיאטרון לאסירים בבתי כלא שונים.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי לזכר אלישבע גרינבאום, שעלה לרשת ביום השנה למותה
* 
* על המחזה "תופרות" של אלישבע גרינבאום
* 
* 
* 
* 

; מכּתביה:
* 
* 

; בעקבות מותה
* 
* שירים ודברים לזכרה של אלישבע גרינבאום, באתר שיר חדש - כתב עת לשירה, מרץ 2005
* 

קטגוריה:מחזאיות ישראליות
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרות התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
מוריס ולאמנק

**מוריס (דה) ולאמנק** (בצרפתית: **Maurice de Vlaminck**; 4 באפריל 1876 – 11 באוקטובר 1958) היה צייר צרפתי, מהבולטים בזרם הפוביזם.

## ביוגרפיה
נולד בפריז למשפחה ממוצא פלמי שעסקה במוזיקה. בגיל 16 עזב את הבית ועבר להתגורר בשאטו. התפרנס תחילה כמכונאי ואחר-כך כרוכב מקצועני במרוצי אופניים והשלים הכנסה בהוראת נגינה. ב-1899 הוא החל לצייר בעקבות מחלת טיפוס שמנעה ממנו פעילות ספורטיבית. במקביל, הוא פגש באופן מקרי את אנדרה דרן ברכבת והשניים התיידדו והחלו לצייר ביחד.

כבר בתחילת דרכו כצייר הפגין ולאמנק את אופיו הסוער ובציורו מ-1900 – "הבר" אפשר לראות כבר קומפוזיציה נועזת ושימוש בצבע אשר לא היה מקובל לפני כן, כמו גם סימנים של האקספרסיוניזם שהופיע רק חמש שנים מאוחר יותר בגרמניה. ולאמנק הושפע עמוקות מואן גוך ודבר זה ניכר בכל ציוריו באותן שנים. לעומת חבריו הפוביסטים, ובמיוחד דרן ומאטיס שהתלבטו לגבי בעיות מושגיות ותאורטיות, לולאמנק לא היו ספקות לגבי דרכו האמנותית ובציוריו משתקף אופיו הנלהב והמרדני. בשנים 1904–1901, בזמן שמאטיס הפסיק לצייר בגלל בעיות כלכליות ודרן שירת בצבא, ולאמנק היה האמן היוצר הבולט בקבוצת הפוביסטים. 

ב-1905, לאחר התערוכה ב"סלון הסתיו" שחשפה לראשונה את ציוריהם של הפוביסטים בפני מבקרי האמנות הפריזאים, ושבה הציג ולאמנק שמונה ציורים, הוא קבל חוזה מאספן האמנות אמברואז וולארד, דבר שאפשר לו לפרוש מעיסוקים אחרים ולהקדיש את עצמו לציור. בתקופה מסוימת הוא הצטרף לקוביזם, כשזה היה בשנותיו הראשונות, אך נטש את הזרם החדש וחזר לסגנונו הישן, הפעם עם השפעה חזקה של סזאן.

ב-1914 הוא גויס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה אם כי לא נטל חלק פעיל בקרבות. 
בשנים שלאחר מכן, המשיך לצייר תוך כדי שהוא מבודד את עצמו מאמנים אחרים. הוא התנגד לזרמים המודרניים באמנות וטען שהם שקריים. הוא הוזמן על ידי השלטון הנאצי, לגרמניה של לפני מלחמת העולם השנייה, להשתתף במשלחת של ציירים צרפתיים שגינתה את מה שהנאצים כינו "אמנות מנוונת". לאחר סיום המלחמה הוא נעצר והואשם על ידי הצרפתים בשיתוף פעולה עם הנאצים בעקבות ביקור זה ורק אחרי מספר שנים זכה שוב לכבוד שהיה שמור לו מלכתחילה.

אפשר לראות בדרן, מאטיס וולאמנק את שלושת הציירים שהובילו את זרם הפוביזם. משלושתם, היה זה ולאמנק שציוריו ודמותו משקפים ביותר את הכינוי שנתנו לקבוצה fauves שמשמעותו היא "חיות פרא". כשהוא מחויב לאנרכיזם, סוער וגועש מבחינה רגשית ופיזית ועקשן בגישתו האנטי אינטלקטואלית, הוא צייר לא מתוך ניתוח אובייקטיבי, כי אם מתוך דחפים אימפולסיביים. בציוריו ניכרת האחיזה התקיפה וקסם מחוספס. הוא מעולם לא למד ציור בצורה מסודרת ובשעה שדרן, מאטיס והפוביסטים האחרים הגיעו לפוביזם דרך הניתוח תאורטי והנאו-אימפרסיוניזם של פול סיניאק, ולאמנק חיקה רק את ואן גוך שאת ציוריו ראה לראשונה ב-1901. גם התנגדותו המאוחרת לזרמים המודרניים, כמו הקוביזם למשל, נבעה בעיקרה מהתנגדותו לאמנות המגיעה מתוך התאוריה.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה
* "הבר", ציור מ-1900
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים פוביסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1876
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1958
PowerBuilder

**פאואר בילדר** הוא מחולל יישומים, אחת מסביבות הפיתוח הראשונות שיישמו את מתודולוגיית התכנות מונחה עצמים (למעט ++C) באופן מלא. המחולל מפותח על ידי חברת סיבייס (Sybase).
## תיאור
סביבה זו כוללת שפת תסריטים (Script), מנגנון אירועים מפותח (Event Driven), יכולות בניית פונקציות מקומיות וגלובליות ואפשרות אריזה וחלוקת יישום בין קובצי הרצה (Exe). בנוסף, ניתן למצוא בסביבה זו גם ספריות דינמיות של הכלי (קובצי PBD) וספריות סטנדרטיות בסביבת מיקרוסופט (DLL).  

הבסיס של פיתוח בפאואר בילדר כולל בנייה (או רכישה) של תבניות (Templates) אובייקטים מוכנים כך שניתן לנצל את מנגנון ההורשה (מנגנון רב עוצמה ב- PB) ולקצר את תהליך הפיתוח.

המחולל מאופיין בפשטות בתכנות וקידוד מינימלי יחד עם גמישות רבה ויכולת ליצור יישומים עשירים.

בגרסה 12 שלו הוספו בעיקר יכולות לעבוד בסביבת הדוט נט של מיקרוסופט ויצירת קוד מנוהל.

בשנת 2010, עם רכישת חברת Sybase על ידי חברת SAP עבר גם פאואר בילדר לבעלותה של SAP.

## קישורים חיצוניים
* 
* דף הבית

קטגוריה:מחוללי יישומים
קטגוריה:SAP
היבריס

ממוזער|כלי חרס בעלי דמות שחורה (550 לפנה"ס) המתארים את פרומתאוס מרצה את עונשו, קשור לטור.
ממוזער|אדיפוס המלך והמפלצת. אדיפוס נחשב לחוטא הקלאסי בחטא ההיבריס.
**הִיבְּרִיס** (ביוונית: **Ὕβρις**) במובנו המודרני הוא רגש של גאווה וגבהות־לב מוגזמים, הגוררים בעקבותיהם עונש ותבוסה. ביוון העתיקה היה מובנו של המושג שונה מעט, והתייחס לפגיעה בוטה בזכויות הזולת, אשר מביאה להשפלתו.

## במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית הייתה היבריס נימפה, אשר יצרה ביחד עם הרמס את האל־למחצה פאן.

## משמעותו הקלאסית של ההיבריס

אריסטו הגדיר את רגש ההיבריס כך: "ההיבריס הוא עשייתם של דברים או אמירתם במטרה להשפיל את מושאם, לא לשם רווח כלשהו לאומרם, אלא לשם סיפוק עצמי בלבד. ההיבריס אינו נועד לנקום עלבונות מן העבר; זוהי הנקמה. ההנאה שבהיבריס, זו סיבתה: בני האדם סבורים שאם ינהגו בגסות בזולתם, קרנם תעלה". 

להבנת ההגדרה הזו, חשובים המושגים היוונים של כבוד (טימֵה) ושל בושה. לפי השקפתו של אריסטו, מעשה של היבריס הוא מעשה המבייש את קורבנו על לא-עוול-בכפו, למען מילוי הסיפוק של עושה המעשה.

ההיבריס היה פשע באתונה הקלאסית. עבירות ההיבריס כללו עבירות שונות, למשל כאלה שהיו נקראות בימינו תקיפה, תקיפה מינית, הונאה וגנבה. שני מקרים מפורסמים מופיעים בנאומיו של דמוסתנס. הראשון הוא מקרה שבו חבט מדיאס באגרופו בפניו של דמוסתנס בתיאטרון (מתוך "נגד מדיאס"). המקרה השני, מתוך "נגד קונון", הוא מקרה שבו נאשם תקף אדם אחר וקרא מעליו קריאות כשל תרנגול; ההיבריס מתגלה במקרה הזה יותר בקריאות המעליבות מאשר בתקיפה עצמה. 

מקרים מוקדמים של היבריס בספרות היוונית הקלאסית של הומרוס: אצל אודיסאוס ואנשיו באיליאדה שלא הכירו תודה לאלים ובמיוחד לפוסידון - אל הים על ניצחונם הגדול בטרויה. דבר שגרם למסע ייסורים בלב ים, שבו כולם למעט אודיסאוס (שאתנה מגינה עליו) נהרגו. ואצל מחזריה החוצפנים של פנלופה, באודיסיאה, שנאלצו לשלם בסוף במותם, על הסגת הגבול היהירה שלהם בביתו של אודיסאוס. 

ההיבריס מתואר לעיתים קרובות בתור שגיאתן (άμαρτία) של הדמויות בטרגדיה היוונית, והסיבה לחורבנן, או הנמסיס שלהן. אלא שהטרגדיה מייצגת רק חלק קטן ממקרי ההיבריס בספרות היוונית, וברוב המקרים ההיבריס מתייחס לעבירות שבין אדם לחברו. כיום ידוע שהיוונים לא חשבו על פי רוב על ההיבריס כעל עניין דתי שהאלים מענישים בגללו.

המשנה במסכת אבות מזהירה על כך: "אל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו". ההגדרה המקובלת בספרות התורנית היא: "המתכבד בקלון חבירו", שעל פי חז"ל אין לו חלק לעולם הבא.

## משמעותו המודרנית של ההיבריס

במובנו המודרני, היבריס משמעו גאווה וגבהות־לב מוגזמים. הוא נקשר בחוסר ידיעת ההיסטוריה ובחוסר ענווה. לפי המקובל, מי שנאשם בהיבריס צפוי להיענש, בדומה לקשר הקלאסי בין היבריס לנמסיס בעולם היווני ולציטוט התנ"כי "לִפְנֵי־שֶׁבֶר - גָּאוֹן, וְלִפְנֵי כִשָּׁלוֹן - גֹּבַהּ רֽוּחַ".

"היבריס" הוא שם חלקה הראשון של הביוגרפיה של אדולף היטלר, מאת איאן קרשו (שם החלק השני הוא "נמסיס").

## קישורים חיצוניים

* 
* אפקט דאנינג-קרוגר
* הטיה לטובת העצמי
* נרקיסיזם
* שיגעון גדלות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תיאטרון ביוון העתיקה
קטגוריה:דרמה
קטגוריה:גאווה
קטגוריה:מונחים ומושגים דתיים
מועצה אזורית בני שמעון

**בני שמעון** היא מועצה אזורית המאגדת 13 יישובים בצפון הנגב.

## היסטוריה
המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם. שם המועצה נגזר מהתנ"ך. חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון.

בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10,000 דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון.

בעתיד תקבל מועצה אזורית בני שמעון הכנסות מפארק התעשייה שוקת שעתיד להיבנות בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת.

משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום.

בשנת 2023 החל קידום הקמת עיר חדשה - תילה.

## חינוך
במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים.

## יישובים

* כמו כן, בתחומי המועצה נמצאים מספר יישובים בדואיים שנחשבים "בלתי מוכרים".

## ראשי המועצה
* חיים רביב מבאר שבע (1951–1954)
* יאיר אבישי ממשמר הנגב (1954–1955)
* מאיר ברגר מבית קמה (1955–1958)
* יוסי צור משובל (1958–1962)
* בנימין וייגרט משובל (1962–1966)
* עוזי חלמיש מלהב (1966–1970)
* אריה מסלני מדביר (1970–1976)
* שמעון גולדברג (1976–1979)
* יואל רויזמן ממשמר הנגב (1979–1984)
* אורה פוטר מבית קמה (1984–1989)
* שמואל קדמון מלהב (1989–1999)
* משה פאול מחצרים  (1999–2009)
* סיגל מורן מבית קמה (2009–2018)
* ניר זמיר מלהב (2018–הווה)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סיפורה של מועצה אזורית בני שמעון על ציר הזמן, סיפור מקומי
* 
* מפת המועצה האזורית בגוגל מפות


מועצה אזורית בני שמעון.gif|סמל המועצה האזורית עד 2008
BneyShimonNew.svg|סמל המועצה האזורית עד 2022


## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1951
ארגיריה

**ארגיריה** (**Argyria**) היא תופעה גופנית הנגרמת מחשיפה לתרכובות כסף, לרוב על ידי אכילה, שתייה או נשימה.

מקורו של שם המחלה בשם היווני של הכסף, **ארגירוס** (Argyros); משם זה נובע גם סמלו של היסוד, **Ag**.

תופעת הלוואי החמורה ביותר של הארגיריה היא שצבע עורו של החולה הופך לכחול או לאפור-כחול. מצב זה נחשב תמידי. המחלה לא נחשבת מסוכנת ועיקר השפעותיה הן קוסמטיות. המקרים האחרונים של הארגיריה קרו בעקבות שימוש בכסף קולואידי ("מי כסף") בתור רפואה משלימה.

מתחילת המאה ה-20 ידעו רופאים שתרכובות כסף יכולות לצבוע את העור ורקמות אחרות בצבעי הכחול כחול-אפור. ארגיריה נגרמת אצל אנשים שנשמו או אכלו תרכובות כסף למשך תקופה ארוכה (כמה חודשים עד כמה שנים). גם בחשיפה יחידה לתרכובת כסף יכול חלק ממנה להשתקע, אבל לא ידוע על נזק אחר שנגרם כתוצאה מהחשיפה. ייתכן ונחוצה חשיפה ממושכת לתרכובת כסף כדי לפתח ארגיריה. לאחר שהחולה מפתח את המחלה, המצב אינו הפיך. רוב הרופאים והמדענים סבורים ששינוי צבע העור בארגיריה הוא תופעת הלוואי הבריאותית החמורה ביותר שיכולה להיגרם מכסף (מלבד חשיפה למינונים קטלניים).

מקרים של ארגיריה הראו שכאשר השתמשו בתרכובות כסף במינונים של גרמים בתור תרופה על פני כמה חודשים חלק מהמטופלים חלו בארגיריה. מחקרים בחולדות הראו שמינונים מסוימים של תרכובות כסף (2.6 גרם לליטר מים) עלולים להיות קטלניים.

יש מעט מאוד מידע על השפעות בריאותיות של מגע תרכובת כסף בעור. מעולם לא נצפתה ארגיריה של כל הגוף שנגרמה בגלל מגע עם תרכובת כסף. אבל העור עלול לשנות את צבעו במקום שבו היה מגע עם תרכובת כסף. מחקר שבו נמרח מינון גבוה של כסף חנקתי (81 מיליגרם כסף חנקתי לליטר מים) על חזירי-ים למשך 28 יום, לא גרם להם למוות, אלא גרם להפרעות בצבירת המשקל שלהם. לא ידוע אם יש השפעה דומה על בני אדם.

## ראו גם
* מי כסף (Colloidal silver)

## קישורים חיצוניים

* 
* כתבה ב-bbc של סטן גונס
*  ריאיון עם איש כחול שחלה בארגיריה לאחר שטיפל בעצמו במי-כסף

קטגוריה:תוצאים רעילים של חומרים לא רפואיים
קטגוריה:כסף (יסוד)
תעלת הוולגה-דון

250px|ממוזער|שמאל|שער מספר 14 בתעלת הוולגה-דון
[250px|ממוזער|שמאל|[תצלום לוויין של האזור. תעלת הוולגה-דון מסומנת באדום]]
**תעלת הוולגה-דון** (ברוסית: **Волго-Донской судоходный канал**), או בשמה המלא: **תעלת הספנות וולגה-דון על שם [[ולדימיר איליץ' לנין|ו.א. לנין]]** (רוסית: **Волго-Донской судоходный канал имени В.И.Ленина**), היא תעלה מלאכותית המחברת את נהרות הוולגה והדון שברוסיה באזור שבו הם קרובים ביותר זה לזה. התעלה למעשה מחברת את הים הכספי לים השחור.  אורך התעלה 101 קילומטרים, מתוכם 45 ק"מ הם נהרות ואגמים טבעיים והיתר נחפר בידי האדם.

## היסטוריה
מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה.

כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג).

תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.

מאזור הדון לוולגה מועברים מטענים של פחם מדונצק, חומרי בניין ודגנים. בכיוון ההפוך המטענים הנפוצים הם עץ, פיריט ומוצרי נפט. ספינות תיור וקייט מפליגות בשני הכיוונים.

תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

וולגה-דון
קטגוריה:מחוז וולגוגרד
קטגוריה:מחוז וולגוגרד: גאוגרפיה
האלגוריתם של קרוסקל

**האלגוריתם של קרוסקל** הוא אלגוריתם חמדן לפתרון בעיית מציאת עץ פורש מינימלי בגרף ממושקל קשיר לא מכוון, שתואר לראשונה במאמר של ג'וזף קרוסקל בשנת 1956. המטרה היא למצוא תת קבוצה של הקשתות שתיצור עץ המכיל את כל קודקודי הגרף (עץ כזה נקרא עץ פורש) שמשקלו מינימלי. כלומר סכום משקלי הקשתות המרכיבות אותו קטן או שווה לסכום משקלי הקשתות בכל עץ פורש אחר. ייתכן שלגרף נתון יהיו כמה עצים פורשים מינימליים.

האלגוריתם ממיין את הקשתות לפי משקליהן תחילה. אחר כך עובר על הקשתות מהקשת המינימלית עד לקשת הגדולה ביותר במשקלה, ומוסיף כל קשת לעץ הפורש כל עוד הוספתה לא יוצרת מעגל בגרף המתקבל.
תת הגרף שמתקבל לבסוף הוא עץ פורש מינימלי.

האלגוריתם הוא חמדן, כיוון שבכל צעד נבחרת הפעולה הנראית אופטימלית באותו שלב - נוטלים את הקשת שמשקלה הקטן ביותר.

סיבוכיות האלגוריתם מושפעת בעיקר מהצורך למיין את הקשתות בתחילת הפעלתו. בגרף עם קבוצת קודקודים V וקבוצת קשתות E הסיבוכיות תהיה חסומה על ידי
O(|E|\log|E|) = O(|E| \log |V|) במקרה הכללי, הסיבוכיות המינימלית למיון מבוסס השוואות של \ |E| איברים. עם זאת, במקרה והקשתות כבר ממויינות או שניתן למיין אותן בזמן ליניארי (לדוגמה מיון בסיס כשהמשקלים קטנים), על ידי שימוש במבנה נתונים של איחוד קבוצות זרות זמן הריצה יהיה \ \Theta(|E|\ \alpha(|V|)) כש-\alpha(|V|) היא הפונקציה ההופכית לפונקציית אקרמן (פונקציה הגדלה לאט מאוד).

## פסאודו קוד
הקוד הבא מסתמך על מבנה נתונים לאיחוד קבוצות זרות:


 KRUSKAL(G):
 1 A = ∅
 2 **foreach** v ∈ G.V:
 3 MAKE-SET(v)
 4 **foreach** (u, v) ordered by weight(u, v), increasing:
 5 **if** FIND-SET(u) ≠ FIND-SET(v):
 6 A = A ∪ {(u, v)}
 7 UNION(FIND-SET(u), FIND-SET(v))
 8 **return** A


## דוגמה

## ראו גם
* האלגוריתם של פרים
## קישורים חיצוניים

קרוסקל
ערבסקה

ממוזער|ערבסקה במסגד פריז.
ממוזער|ערבסקה בתקרה של ארמון באיסטנבול.
[ממוזער|ערבסקה בכיתוב על קירות [מדרסה במרוקו.]]
**עַרַבֶּסְקַה** (מצרפתית: **arabesque**) היא מוטיב עיטורי המציין מערך מופשט של קווים וצורות החוזרים כדגם. לרוב מדובר בעיטור עלים, קנוקנות וגבעולים מפותלים, השזורים זה בזה והיוצרים תבנית גאומטרית. פעמים רבות מדובר בעיטור בודד החוזר על עצמו. 

## התפתחות הערבסקות
הסיבה לקיומם של דגמים אלו, בעיקר בעיטור מבנים ובעיטור כתבי קודש מוסלמיים, היא האיסור הדתי על יצירת דיוקנאות באשר הם (השווה עם איסור עשיית פסל).

תאוריות אמנותיות שונות מייחסות לערבסקה המוסלמית את השאיפה לתיאור מיסטי ורוחני. בתקופה המודרנית משמשת הערבסקה דוגמה ליחס שווה בין דימוי לרקע, כלומר כצורה לביטול היררכיות.

## מקורות השראה
המקור האיקונוגרפי העיקרי של צורות הערבסקה הוא במוטיבים צמחיים כדוגמת מוטיב השריגים. מקורות אחרים המופיעים בעיקר באמנות המוסלמית הם טקסטים מן הקוראן הנשזרים לדגם מופשט. 

באמנות המודרנית בולט השימוש בערבסקות כצורות לעיטור רהיטים באמנות האר-נובו וכן כאלמנט בתוך ציורים אצל ציירים מודרניים כגון אנרי מאטיס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טכניקות אמנותיות
קטגוריה:אמנות מוסלמית
קטגוריה:תרבות ערבית
יצחק פוירינג

**יצחק פוֹיֶרִינְג** (**Isaak Feuerring**; 26 בדצמבר 1889, ג' בטבת תר"ן, זבורוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 26 בדצמבר 1937, כ"ג בטבת תרצ"ח, ירושלים) היה בנקאי יהודי ומנהיג ציוני מגרמניה, שעסק במדיניות הכלכלית של המוסדות הציוניים.

## קורות חיים
יצחק פוירינג נולד בזְבּוֹרוֹב שבגליציה (האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום אוקראינה). ובילדותו עבר להלברשטאדט שבגרמניה, והתחנך בקלויז (בית מדרש) המפורסם של סבו, ר' שלמה כהן, על ברכי החינוך המסורתי ובאווירה ציונית.

ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה.

בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה".

בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב.

אלמנתו ובנו יוסף התגוררו בארצות הברית. בנו נפטר בגיל צעיר, שנים ספורות לאחר מות אביו.

## לקריאה נוספת
* **יצחק פוירינג**: Isaak Feuerring = ג' טבת תר"ן-כ"ג טבת תרצ"ח, תל אביב: דפוס הארץ, תרצ"ט – מאמרים וזיכרונות בעברית (עם תרגום גרמני), גרמנית או אנגלית, מאת ר' בנימין, זיגפריד הירש ועוד.
* בית יצחק- שער חפר, סיפורו של כפר-ראיונות ותחקיר: משה מייזלס. כתיבה: צבי שנבל

* *Isaak Feuerring, 1889-1937*: Anlässlich der Gedenkfeier zu seinem 25. Todestag am 20. Jan. 1963 in Beth Jizchak / herausgegeben vom Präsidium des Herzl Bundes, Tel Aviv: Haaretz Press, 1963. 
* Barbara Schäfer, *Berliner Zionistenkreise. Eine vereinsgeschichtliche Studie*, Berlin, 2003 . 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:בנקאים ביישוב
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים גרמנים
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:ציונות כללית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937
פחם עץ

שמאל|ממוזער|250px|פחם עץ

**פַחַם עֵץ**, הקרוי גם **פחם** (אך אין להתבלבל בינו ובין פחם אבן, ובין עץ שרוף שאינו פחם כלל), הוא דלק המתקבל מפירוליזה של עצים. על פי רוב הפחם נוצר מקלייה של גזרי עץ בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס בנוכחות אדי מים או פחמן דו-חמצני ובהיעדר חמצן, לשם הפקת החום הדרוש מבעירים על פי רוב חלק מהעצים. החומר השחור שנוצר הוא בעל מבנה נקבובי ושטח פנים גדול. 

פחם עץ שימש בעבר כחומר הסקה, אולם היום, בשל התכלות היערות, אין מרבים להשתמש בו.

בימינו, פחם העץ משמש בעיקר לצליית מזון במנגל בחצרות, מרפסות ובשטחים ציבוריים פתוחים, ולעישון נרגילה

במהלך בעירתם, מכונים הפחמים **גחלים**, ובסוף תהליך בעירתם, שאריותיהם המתפוררות מכונות **רמץ** או **[[אפר]]**.

תעשיית פחמי העץ הייתה נפוצה בעבר בארץ ישראל, העניקה את שמה ליישוב אום אל-פחם, ועדיין קיימת ביישובים ערביים.

בין שימושיו הנוספים: ציפוי גבינות עזים (שברה), עפרונות לרישום, ספיחת גזים, אדים וריחות רעים, טיהור מים וסינון אוויר (נמצא במסיכות גז) ואפילו משמש לסינון סוג של ויסקי אמריקני המכונה טנסי ויסקי.

## ראו גם
* פחם אבן
* עצי הסקה

## קישורים חיצוניים

* 
* Charcoal technologies
* Charcoal production furnaces
* 

קטגוריה:דלק
קטגוריה:העץ בשירות האדם
קטגוריה:אום אל-פחם: היסטוריה
קטגוריה:פחמן: אלוטרופים
דולר נמיבי

**דולר נמיבי** (N$) הוא ההילך החוקי של נמיביה. הוא הונפק לראשונה על ידי הבנק של נמיביה ב-15 בספטמבר 1993. קודם לכן, השתמשה המדינה בראנד דרום-אפריקאי, הממשיך להיות הילך חוקי במדינה, משום שהדולר הנמיבי מוצמד אליו ביחס של אחד-לאחד. נמיביה היא גם חלק מאזור המטבע המשותף, לצד לסוטו וסווזילנד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:נמיביה: כלכלה
המנון נמיביה

**נמיביה, ארצם של האמיצים** (באנגלית: **Namibia, Land of the Brave**) הוא **ה[[המנון לאומי|המנון הלאומי]] של [[נמיביה]]**. 

לאחר שקיבלה את עצמאותה בשנת 1990, ערכה נמיביה תחרות לכתיבת המנון חדש למדינה. בתחרות זכו מילותיו ומנגינתו של אחלי דואסב, מנהל קבוצת המוזיקה המסורתית ממדבר קלהרי.

בשנת העצמאות הראשונה של נמיביה הוצג ההמנון לראשונה והתקבל על ידי הציבור הרחב. אולם התקיים דיון על מילות השיר, כיוון שלדעתם של מספר מוזיקולוגים, השפה לא תמיד תואמת בהרמוניה מלאה למנגינה.

## מילות השיר

## ראו גם

נמיביה
קטגוריה:נמיביה: סמלים לאומיים