פרנקלין מוזס הבן

**פרנקלין ישראל מוזס הבן** (באנגלית: **.Franklin Israel Moses Jr**; ) היה עורך עיתון ופוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי מקרוליינה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר ויושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, ובמקביל כשליש הראשי של המיליציה המדינתית, בשנים 1868–1872, ולאחר מכן ועד 1874 כמושל קרוליינה הדרומית ה-75.
## ראשית חייו
פרנקלין מוזס הבן נולד במחוז סאמטר שבקרוליינה הדרומית כבנם של עורך הדין פרנקלין ג'. מוזס האב  ושל ג'יין מקללן. אביו נולד כבן למשפחה יהודית מכובדת מצ'ארלסטון ממוצא פורטוגזי וגרמני ואימו הייתה מתודיסטית ממוצא סקוטי-אירי. מוזס גדל על ברכי הנצרות האפיסקופלית ומעולם לא ראה עצמו משויך ליהדות. בצעירותו, השמיטו הן הוא והן אביו את השם האמצעי "ישראל" והחליפו אותו באות J.

ב-1855 החל מוזס את לימודיו בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), אך סיים שם את לימודיו בשנה הראשונה. לאחר שלמד משפטים בקריאה עצמית, התקבל מוזס ללשכת עורכי הדין של קרוליינה הדרומית. ב-1860 הוא מונה כמזכירו הפרטי של המושל פרנסיס פיקנס, שתמך בפרישת קרוליינה הדרומית מהאיחוד. עם פרוץ מלחמת האזרחים, הוצב מוזס כקולונל בצבא הקונפדרציה, ושירת כקצין גיוס. קיימת טענה שהוא באופן אישי היה זה שהוריד מהתורן את דגל ארצות הברית בקרב פורט סאמטר ב-1861.

## קריירה פוליטית
ב-1868, בימי תקופת השיקום, נבחר מוזס כשליש והמפקח הראשי של המיליציה של קרוליינה הצפונית מטעם המפלגה הרפובליקנית. באותה שנה הוא נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית כנציג צ'ארלסטון, ומיד נבחר כיושב ראש הבית. באותה עת נבחר אביו כנשיא בית המשפט העליון של קרוליינה הדרומית.

בעת כהונתו כיושב ראש בית הנבחרים, ארגן מוזס את המיליציה המדינתית. ארגון זה כלל כ-14,000 איש, רובם עבדים משוחררים, והקצינים בו היו לבנים. מוזס עשה בהם שימוש בהגנת המצביעים השחורים במהלך התקופה של האיומים והאלימות של הקו קלוקס קלאן ושאר המורדים הלבנים לקראת הבחירות של 1870, ולא הרפה מניסיון לשבש את פגישות המפלגה הדמוקרטית ולהפחיד את מצביעיה. על פי ההיסטוריון בנג'מין גינסבורג , באותה תקופה "תוצאות הבחירות היו תלויות במידה רבה במאזן הכוחות המזוינים כמו בחלוקת הפופולריות הפוליטית".

בשנה שלאחר מכן מונה מוזס כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית, והוא הביע את כוונתו להוביל מהלכים של שילוב גזעי בה, אך הייתה לכך התנגדות מצד הלבנים. באותה שנה מונו כנאמנים גם הרפובליקנים פרנסיס קרדוזו, שהיה ממוצא מעורב, נולד בן חורין לפני המלחמה, וקיבל תוארים אקדמיים בסקוטלנד; ובנג'מין א. בוסמן . הם היו האנשים הראשונים ממוצא צבעוני שמונו לחבר הנאמנים של האוניברסיטה. מוזס עודד קבלת סטודנטים שחורים לקולג', והוקמה מכינה של חמש שנים לסיוע לשחורים ולגישור על הפערים שלהם בחינוך פורמלי.

ב-1873 היה הנרי א. היין, מזכיר המדינה של קרוליינה הדרומית מטעם הרפובליקנים, הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון שהתקבל לקולג', ולמד רפואה. אירוע בולט זה זכה לכיסוי בעיתונות הארצית. הניו יורק טיימס תיאר את היין, שהיה ממוצא מעורב, ונולד כבן חורין לפני המלחמה, "כלבן כמו כל אחד מאבותיו" (היין נודע כצאצא של מדינאי מקרוליינה הדרומית, וככל הנראה הוא היה צאצא של לבנים נוספים). כמה מחברי הסגל התנגדו נחרצות לקבלתו והם התפטרו. מוזס דאג לשכור חברי סגל אחרים במקומם.

לאחר שהדמוקרטים השיבו לעצמם את השליטה בבית המחוקקים המדינתי ב-1876, סגרה האספה הכללית של קרוליינה הדרומית את הקולג'. ב-1874 עבר חוק שהגביל את הקבלה לקולג' ללבנים, ותוכנית המכינה הופסקה. מהלך זה אפשר לקולג' להיפתח מחדש ב-1880 כקולג' ללבנים בלבד שקיבל מימון במסגרת חוק מענקי הקרקע של מריל . במקביל אפשר בית המחוקקים את פתיחתו של קולג' קלפין  באורנג'בורג  כקולג' עבור השחורים שימומן במסגרת חוק מענקי הקרקע. עד 1963 לא התקבל אף סטודנט שחור למוסד הדגל האקדמי של קרוליינה הדרומית, וגם זאת שנים לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית קבע ב-1954 בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שההפרדה הגזעית במוסדות חינוך ציבוריים נגדה את החוקה.

מוזס תמך בתוכניות חברתיות וברעיון של מתן גמלאות לקשישים במימון ציבורי. ב-1870 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, והמשיך לכהן כיושב הראש שלו. הדמוקרטים הלבנים טענו שבית המחוקקים היה נגוע בשחיתות ובשוחד, אך הוצאו כספים על תשתיות, כמו מסילות ברזל ומוסדות רווחה ציבוריים, שבית המחוקקים שלפני המלחמה, שנשלט על ידי המגזר החקלאי, לא דאג למימונם. ב-1868 עמד החוב המדינתי על כ-5.4 מיליון דולר, וב-1872 הוא עלה לסכום של יותר מ-18 מיליון דולר, עליה של פי שלושה בארבע שנים. כפי שציין ההיסטוריון ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויס בספרו Black Reconstruction in America , אחת הסיבות לכך שהחוב גדל במדינות דרומיות רבות הייתה שבתי המחוקקים של תקופת השיקום "השקיעו" במטרות ציבוריות. האליטה של מעמד בעלי האחוזות נמנעה מכך לפני המלחמה, כל מערכת החינוך הייתה פרטית, התקיימו מעט מאוד בתי חולים ומוסדות אחרים, והדרום פיגר בהשקעה במסילות ברזל ובשיפור התחבורה האזורית. דו בויס הכיר בכך שהייתה שחיתות לאחר המלחמה, אך טען שזה היה בדרך כלל בגבולות שלתקופות דומות ושל תנאים חברתיים סוערים של החברה שלאחר המלחמה.
## מושל קרוליינה הדרומית
כאשר נבחר מוזס כמועמד הרפובליקנים לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית, התארגנה התנגדות למועמדותו במפלגה. אך עם תמיכה סוחפת של השחורים במפלגה, הוא נבחר ב-1872 כמושל ה-75 של קרוליינה הדרומית. לאחר מכן הוא "המשיך ונתן למדינה את הממשל המושחת ביותר של תקופת השיקום".

הביוגרף של מוזס, בנג'מין גינסברג, ציין שהוא יצר ברית חדשה עם האפרו-אמריקאים במהלך תקופה זו. במידה זו או אחרת שני הצדדים היו בשוליים קודם לכן. בממשלו של מוזס שירתו פרנסיס קרדוזו כמזכיר המדינה, ורוברט דה לארג'  נבחר כנציב הקרקעות ובהמשך היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. השניים היו בני תערובת שנולדו לאימהות משועבדות (שבעצמן היו בנות תערובת) ולאבות יהודים.

כמושל, נודע מוזס כמי שפיזר את כספי המדינה. הוא הוציא 40,000 דולר כדי לרכוש את מעון פרסטון כדי שישמש כמעון המושל הרשמי. במהלך השנתיים של כהונתו, עם שכר של 3,500 דולר, הוא הוציא 40,000 דולר על הוצאות מחיה, כולל אירועים רשמיים. מה שהרגיז דמוקרטים לבנים רבים היה שהוא דאג לאירועים חגיגיים עבור עמיתיו השחורים במעון המושל.

ב-1874 הואשם מוזס על ידי בעלי בריתו של וייד המפטון השלישי בניצול לרעה של כספי המדינה. המפטון הדמוקרט התמודד על תפקיד המושל ב-1876 וניצח, על רקע עדויות לזיוף הצבעות על ידי הדמוקרטים והתקפות אלימות רבות נגד עבדים משוחררים על ידי קבוצות לבנות צבאיות למחצה שתמכו במועמדותו. מוזס הורה לארבע פלוגות של מיליציה בקולומביה למנוע את מעצרו על ידי הדמוקרטים. בית המשפט פסק שמוזס לא היה יכול להיות מועמד לדין בעודו מכהן כמושל וניתן רק היה לפתוח נגדו בהליך הדחה בבית המחוקקים המדינתי.
## שנותיו האחרונות
עם תום כהונתו של מוזס כמושל ב-1874, הוא נבחר על ידי האספה הכללית כשופט, אך המושל הרפובליקני שבא אחריו, דניאל הנרי צ'מברלין פסל את המינוי, זאת בשל התנגדות של רבים במפלגה למינוי עקב השחיתות של מוזס כמושל.

ב-1876 השיבו הדמוקרטים לעצמם את השליטה בפוליטיקה המדינתית, ווייד המפטון השלישי נבחר כמושל. הוא זכה בהפרש של פחות מ-1,200 קולות, על אף טענות נרחבות לשחיתות. לדוגמה, במחוזות אדג'פילד ולורנס, בהן התנהלה התמודדות קשה, נרשם עבור המפטון מספר קולות גבוה ממספר המצביעים הרשומים. עם נסיגת הכוחות הפדרליים מהמדינה וממדינות אחרות בדרום ב-1877, תמה תקופת השיקום.

ב-1878 התגרש מוזס מאשתו ועזב את קרוליינה הדרומית זמן קצר לאחר מכן. שנותיו האחרונות היו קשות. על פי עדות שהוא מסר בבית משפט ב-1902 בתקופת כהונתו כמושל ולפניה הוא היה מכור למורפין (שהיה ניתן אז לרכישה בבתי מרקחת) ולאופיום. ב-17 בספטמבר 1878 הוא נעצר בניו יורק על זיוף של שטר של 316 דולר. הוא הועבר לידי הרשויות בקרוליינה הדרומית, שהודו שפשוט אפשרו לו להימלט כאשר פתחו את דלת תאו ואת הדלת החיצונית של בית הסוהר ואמרו לו "אנו נפנה את מבטנו". מוזס נעצר שוב בניו יורק ב-1881 ובדטרויט ב-1884.

מוזס התיישב בווינתרופ שבמסצ'וסטס, שם הוא היה לעורך של עיתון מקומי ושימש כיושב ראש ישיבות המועצה המקומית. באוקטובר 1884 הוא הורשע בגניבה של 15 דולר מהכומר א. ל. רוקספורד ונידון למאסר. במהלך מאסרו הוא ניסה להתאבד בתליה בתאו. ב-1885 הוא נידון לשלוש שנות מאסר במסצ'וסטס לאחר שהורשע כמה פעמים על ביצוע עבירות גניבה והונאה קטנות.

מתוך מחשבה שחייו של מוזס מתקרבים לקיצם עקב ההתמכרויות שלו לסמים, הוא קיבל חנינה ב-1887 ממושל מסצ'וסטס אוליבר איימס. ב-1902 הוא נעצר שוב, הורשע בגניבת מעיל בשווי של 50 דולר, ונידון על ידי בית המשפט העירוני של בוסטון לארבעה חודשי מאסר. הוא עתר כדי לקבל את רחמי בית המשפט תוך הודאה באשמה, באומרו שהוא התמודד עם התמכרות לסמים ונאבק כדי לשקם את חייו.
## חיים אישיים
ב-1869 נשא מוזס לאישה את אמה ביופורד ריצ'רדסון, שהייתה לא יהודייה. לשניים נולדו ארבעה ילדים.

פרנקלין מוזס הבן נפטר בווינתרופ ב-11 בדצמבר 1906 כתוצאה מחנק מכירת גז. המשטרה לא הצליחה לקבוע אם מותו היה כתוצאה מהתאבדות או מתאונה. הוא נטמן בבית הקברות של וינתרופ.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1417.


## קישורים חיצוניים
* פרנקלין מוזס הבן באתר אגודת המושלים הלאומית 
* פרנקלין מוזס הבן באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אנשי צבא הקונפדרציה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מקבלי חנינה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-פורטוגזי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סקוטי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1838
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1906