יוסף אטיאס

[ממוזער|250px|שמאל|דף השער של התנ"ך במהדורת יוסף אטיאס, אמשטרדם [ה'תכ"ז, 1667]]
**יוסף אטיאס** (ה'שצ"ה, 1635 בערך - כ"ב באייר ה'ת"ס, 12 במאי 1700) היה רב ומדפיס הולנדי ממוצא ספרדי.

## ביוגרפיה
נולד כנראה למשפחת אנוסים בקורדובה שבספרד. אביו היה אברהם דה קסטרו אטיאס (מוכר גם בשם "מנדס דה קסטרו"). דודו היה הרב יצחק אטיאס. לאחר כיבוש ברזיל על ידי הפורטוגזים בשנת 1654, השתקע עם בן-דודו יעקב אטיאס (1631–1690), כמו אנוסים רבים אחרים לאמסטרדם, שם התמחה במלאכת הדפוס. בית הדפוס שבבעלותו ואחריו בבעלות בנו עמנואל, היה אחד מבתי הדפוס העברי המפורסמים באמסטרדם בתקופתו, לצד דפוס פרופס, ובתי הדפוס של דוד טרטס, דניאל דה פונסקה, עמנואל בנבנשתי ואורי שרגא פייווש הלוי בן אהרן . עם האחרון, ניהלו האחים אטיאס תחרות קשה.

ספרו הראשון, סידור תפילה לפי נוסח הספרדים, יצא לאור בשנת 1658. בשנת 1660, הדפיס יחד עם התאולוג הקלוויניסט יוהאן לסדן, שהתפרסם כפילולוג עברי מומחה, את "ביבליה הבראיקה" (Biblia Hebraica) המהדורה הראשונה של התנ"ך בעברית שכללה מספור של הפסוקים; ובהמשך הדפיסו מהדורות נוספות של הספר. לדברי שטיינשניידר, איכות ההדפסה של מהדורה זו הייתה מהגבוהות שנראו, והיא נחשבת לאחת המהדורות היפות ביותר של הדפוס העברי. בעקבות הצלחתה התקבל אטיאס לגילדת המדפיסים של אמסטרדם ב־31 במרץ 1661.

במהלך מלחמת הולנד–אנגליה השלישית (1672–1674), נאסר עליו למכור ספרים לאנגליה, דבר שגרם להצטברות חובותיו. באותה עת החזיק בלמעלה מ־11,000 עותקים בלתי נמכרים של תנ"כים באנגלית ו־10,000 ספרי ילדים וסידורים בעברית, שאוחסנו בבית המחסנים מאחורי כנסיית זויידרקרק באמסטרדם.

החל מ־1673 הורשה שוב למכור תנ"כים באנגלית, שלפי עדויות הוברחו אל מחוץ למדינה. באותה תקופה שיפר גם את טכניקות ההדפסה שלו.

בשנת 1695 פשט את הרגל והסתתר למשך כמה חודשים בשל חובותיו. במאי 1696 הצליח להגיע להסדר עם 22 נושיו.

## פרסומיו ופעילותו
ממוזער|בית הדפוס בפינת רחוב צוווננבורחרסטראט (Zwanenburgerstraat) (כיכר ווטרלו), עם נהר האמסטל ברקע
בין ספריו הנוספים: חמישה חומשי תורה עם חמש מגילות והפטרות (1665); ספר תהילים עם תרגום להולנדית (1666–1667); מהדורה שנייה של התנ"ך (1677), שהייתה מדויקת יותר וכוללת גופנים ועיטורים משובחים. על מהדורה זו הוענק לו אות הוקרה: מדליית זהב ושרשרת בשווי 600 פלורינים מהמדינה ההולנדית. המדליה עצמה מופיעה בעיטור עמוד השער של הספר. מהדורה זו עוררה גם תגובות ביקורתיות, ועל כך פרסם אטיאס חוברת הגנה בשם Caecus de Coloribus, באמסטרדם, 1669.

אטיאס פרסם גם את ספר עין יעקב (1684–1685), סידורי תפילה ונוסחי תפילה לפי המנהגים הפורטוגזיים והאשכנזיים.

בית הדפוס של אטיאס נחשב לאחד המתקדמים והמצוידים ביותר באמסטרדם. הונו האישי אפשר לו להשקיע משאבים רבים ביצירת גופנים, ביציקת אותיות ובעיצוב אמנותי ברמה גבוהה. מהדורת משנה תורה להרמב"ם עם הפירוש לחם משנה (5 כרכים, אמסטרדם, 1702–1703), שהחלה על ידו והושלמה לאחר מותו בידי בנו עמנואל, נחשבת לאחת המהדורות המפוארות והמהוללות של הדפוס העברי. בסיום היצירה מצוין כי אביו של אטיאס נשרף ב־9 ביולי 1667 באוטו דה פה בקורדובה, באשמת היותו אנוס.

הגופנים והתבניות שבהם השתמש אטיאס עברו לאחר מותו לבית הדפוס של משפחת פרופס.
ממוזער|הסמטה ברחוב רפנבורחרסטראט, שאטיאס רכש מבוסנשוט

## פרשת התנ"ך ביידיש
פרק שנוי במחלוקת בקריירה של אטיאס עסק בתרגום התנ"ך ליידיש. המדפיס אורי שרגא פייווש הלוי בן אהרן , נכדו של משה אורי הלוי (הרב הספרדי הראשון באמסטרדם), שכר את יקותיאל בליץ  לתרגם את התנ"ך ליידיש. פייווש קיבל בשנת 1671 את זכות ההדפסה הבלעדית ל־10 שנים מוועד ארבע הארצות, וזכות זו אושרה גם על ידי רבני הקהילות הפורטוגזית והאשכנזית.

משום קשיים כלכליים, נאלץ פייווש לשתף פעולה עם שני נוצרים – חבר המועצה וילהלם בלאו והמשפטן לורנס בול. באמצעותם השיג זכויות יוצרים מהמלך יאן סובייסקי מפולין ל־20 שנה נוספות (אוקטובר 1677). אך טרם השלמת העבודה, גנב אחד המדפיסים שלו, יוסף (יוסל) ויצנהויזן, את התרגום והוציא גרסה משלו – הפעם בשיתוף פעולה עם יוסף אטיאס.

אטיאס, בזכות עושרו וקשריו, הצליח להשיג זכויות הדפסה גם מהולנד וזילנד, ואף קיבל הגנה מחודשת מוועד ארבע הארצות, באמצעות שליח יהודי של הכתר הפולני בשם שמעון (ירושלם, 21 בספטמבר 1677; לובלין, 27 באפריל 1678). על אף שב־13 באוקטובר 1676 ניתנה אזהרה נגד פרסום מתחרה לתרגום של פייווש ובליץ, לא אטיאס ולא ויצנהויזן צייתו, והחלו להדפיס את מהדורתם כבר בדצמבר 1678.

מהדורת פייווש ראתה אור באמסטרדם בשנת 1678, ומהדורת אטיאס יצאה במתכונתה השלמה בשנת 1679. אטיאס כלל בה הקדמה בלטינית שהוקדשה לנסיך הבוחר מפרוסיה, ובה שיבח את מצב היהודים בממלכת פרוסיה.

אטיאס נימק את מעשיו בכך שעברו עשר שנים בין אישור ההדפסה הראשון לשני. לא ברור אם מאיר שטרן, תחילה רבה של פרנקפורט ואחר כך רבה של הקהילה האשכנזית באמסטרדם, שימש מגיה גם למהדורת אטיאס, כפי שטען ויצנהויזן או לא.

## לקריאה נוספת
* 
## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרדים שנולדו במאה ה-17
קטגוריה:אנוסים
קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:מדפיסים
קטגוריה:נפטרים ב-1700