תמה גורן

**תמה גורן** (נולדה ב-29 בספטמבר 1978) היא אמנית ישראלית אוטודידקטית המתגוררת ויוצרת בתל אביב. עבודתה אקספרסיבית, וכוללת שימוש בצבעי מים בפורמט של ספרי קונצרטינה, צבעי שמן על בד, רקמה, רישום וטכניקת מגזרות נייר אותה היא משלבת במיצבים תלת-ממדיים, כגון "קופסאות פיפ-שאו". גורן הציגה עשר תערוכות יחיד והשתתפה בעשרות תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם.

## ביוגרפיה
גורן נולדה ברחובות, הבת הצעירה מבין שלוש אחיות. אביה, גדעון גורן, היה מהנדס אווירונאוטיקה וכיהן כסמנכ"ל פרויקט הלביא, מנכ"ל סאיקלון וסמנכ"ל הרכש של התעשייה האווירית. אמה, רינה גורן, היא מעצבת פנים.

בשנת 1984 עברה המשפחה לחיפה, גורן החלה לעסוק באמנות מילדות מוקדמת, ולמדה בחיפה במגמת אמנות פלסטית בתיכון לאמנויות "ויצו-קנדה".

בשנת 1993 החלה גורן לעסוק בדוגמנות בישראל, קריירה שהובילה אותה לעבודה בינלאומית. היא חייתה תקופות שונות במילאנו, אתונה, פריז ולונדון. בלונדון התגוררה כשבע וחצי שנים והושפעה עמוקות מהתרבות המקומית והאירופית. במהלך תקופה זו היא יצרה באופן עקבי, אך לא הציגה את עבודותיה. בשנת 2006 נולדה בתה, ובשנת 2007 שבה גורן לישראל.
ממוזער|'''ריקמה פורטרט עצמי עם כלב'''

## יצירה וסגנון
ממוזער|'''רון, פרח שהוא כישלון'''
יצירתה של גורן שואבת השראה ממגוון רחב של מקורות, לעיתים קרובות לא קשורים למציאות המיידית:
* **[[פולקלור]] ו[[סיפור עם|אגדות]]:** פולקלור אירופאי וקריביאני, אגדות עם וספרי ילדים גרמניים.
* **היסטוריה אישית:** סיפורים מההיסטוריה של משפחתה באירופה.
* **אסתטיקה חזותית:** איורים בוטניים ויקטוריאניים ואיורי ילדים אמריקאים מתחילת המאה העשרים.

הדמויות המאפיינות את עבודותיה מעורבות לרוב בנרטיבים טרגי-קומיים ואף ביקורת חברתית. בהארץ מתאר מבקר האמנות פיטשון את עבודתה לצד זו של אבנר בן גל: יש זיקה סגנונית ותמטית מובהקת בין השניים... שניהם עזי וגסי מבע, ובציורים של שניהם תועפות של גרוטסקה, אלימות, אימה ופורנוגרפיה. המתח בין הומור לזוועה, בין צחוק לגרוטסקיות, בין ציניות לכאב וכנות, הוא מוטיב חוזר בעשייה של גורן.

בשנים האחרונות, התמקדה גורן בטבע ובטבע עירוני מקומי, וציירה פרחים ונופים הנראים על סף אסון. בציורים אלה, הצופה מגלה לעיתים קרובות פנים אנושיות חבויות ומנוכרות המביטות אליו מתוך הנוף או מתוך הצומח.
* ממוזער|'''פיפשאו צבעי מים על נייר -מסיבת פרוקי רגלים'''**מגזרות נייר ופיפ-שאו (תיאטרון הצצה מיניאטורי):** טכניקת מגזרות הנייר משולבת ב"קופסאות פיפ-שאו" (או "פיפ-בוקס"), מיצבים תלת-ממדיים המשלבים חיתוך וציור. ה"פיפ-שואו" הוא שיטת בידור אירופאית פופולרית מהמאה ה-17, שגורן מאמצת כדי לספר סיפורים אישיים ומקומיים.
* **מיצב ופיסול:** בעבודותיה האחרונות, היא עוברת מדו-ממד ליצירת מיצבים תלת-ממדיים, בין היתר באמצעות **ספרי קונצרטינה** - ספרים מתקפלים בצורת אקורדיון ו"כרטיסי ברכה" נפתחים, ולעיתים מוסיפה פסלונים קטנים המדמים את ציוריה היוצאים לחיים.
* **[[רקמה (מלאכת יד)|רקמה]]**: עבודות דידקטיות לכאורה אך עזות ונועזות, מתחקות אחר אלמנטים של היסטוריה משפחתית בגולה ומושפעות מאסתטיקה ציורית ימי ביניימית. הגוף הוא הנוכח המרכזי, מעוות לעיתים ואינו מובחן מגדרית, אקטים מיניים, דמויות אדם נדמות כחיות או מפלצות ואף צלבי קרס מופיעים בעבודות
* **[[רישום]]:** האוצר יאיר ברק מתאר את עבודתה של גורן כמאופיינת בחזרתיות, בלחיצות עפרון בעוצמה משתנה, בצבעוניות עזה, ובאנרגיה מתפרצת. מתח רב מתקיים בין הומור לבין זוועה, בין ציניות לבין אמירות מפוקחות. במובנים רבים זוהי עבודה טרנסגרסיבית. יש בה חציית גבול אל הטאבו. באופן משונה היא גם מצחיקה, או לכל הפחות – גרוטסקית ופונה אל הלא מודע של הציור האינטואיטיבי. הרישומים מבאים לידי ביטוי מאבקים קשים המאפיינים את היחסים בין גוף לגוף, גוף לעצמו, גוף וחלל. הרישום של גורן מחבר ומפריד בין הדמויות, בפראפרזה על פרויד – הדמויות של גורן הן שדים מרוסנים למחצה.
* **ציור שמן על בד:** בעבודותיה האחרונות, גורן חוקרת את שורשיה המקומיים באופן ישיר ובפעם הראשונה. כחלק מהתמקדותה בטבע ובטבע עירוני, היא מציירת פרחים, שדות ונופים מקומיים שנראים על סף הרס, שריפה, או רגעים לפני אסון העומד להתרחש וכמו ברוב עבודותיה, הצופה מגלה פנים אנושיים מוסתרים וחבויים בנוף שמביטים אליו בחזרה.
* כותרות העבודות שלה מהוות חלק משמעותי מיצירותיה. בעבודותיה בשנים האחרונות, גורן מתייחסת לדמויות ישראליות ידועות או לדמויות דמיוניות בהומור וציניות המשולבות לעיתים במשחקי מילים.

## תערוכות
ממוזער|'''איש קש -שמן על בד'''
ממוזער|'''ספר מסיבת הקאה- צבעי מים'''

### תערוכות יחיד וזוגיות נבחרות

ממוזער|ילדות מתאבקות בהארלם -שמן על בד

### תערוכות קבוצתיות נבחרות
* 2025: ”Rising Up Together" – גלריה עומר תירוש, לונדון.
* 2023: "מחאה" – גלריה נגא לאמנות עכשווית.
* 2023: חדר כפפות לבנות – יריד הספרים של ארטפורט (אוצרת: ורדית גרוס).
* 2023: "אפטר לייף" בעקבות אורי קצנשטיין – חולון (אוצרים: אודי אדלמן ושמרית גיל).
* 2022: "ביטנת הנשגב" – מוזיאון יפו לעתיקות (אוצרות: תמי כץ-פרימן ועידית עמיחי).
* 2022: "מארג מזון" – גלריה שלוש לאמנות עכשווית, יפו (אוצרת: דרורית גור אריה).
* 2019–2020: "נפש עירומה: חיים סוטין והאמנות הישראלית" – משכן לאמנות עין חרוד (אוצרים: יניב שפירא וד"ר בת שבע גולדמן).
* 2019: "עבור החופש ההוא" – בית מיכל, רחובות (אוצרת: כרמית בלומנזון).
* 2019: "חוט אריאדנה" – מרכז טאו, הרצליה (אוצר: צח שיף).
* 2017: "עיניים, אל תרדפו אותי" – גלריה יאיר, תל אביב (אוצר: אסף רהט).
* 2016: "מחברות פתוחות" – מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ויריד האמנות צבע טרי (אוצרת: אורלי מייברג).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אוקטובר 2024, המלצת תערוכה, "סוכן תרבות" עם קובי מידן בערוץ כאן 11
* ספטמבר 2024, בנדיטקה מגזין, "הדבר הבא" מאת יונתן מישעל .
* 
* 
* 
* 
* 
* אפריל 2021, כתבה מתוך התכנית "סוכן תרבות" עם קובי מידן בערוץ כאן 11
* 
* אפריל 2021, נעמה ריבה, גלריה ה"ארץ" "כך מייצגים אמני דור הבנים את השואה שמעולם לא חוו"
* 
* נובמבר 2019, ראיון בתוכנית הרדיו "ליסה פרץ משוחחת" ברדיו כאן תרבות
* 
* ינואר 2019, המלצת השבוע "ערב רב" מאת יונתן הירשפלד
* יאיר ברק, טקסט אוצרותי לתערוכה דויד מצייר ילדים ,אתר גלריה שלוש ספטמבר 24
* 
* 
* יאיר ברק,טקסט אוצרותי לתערוכה "המת מזמן" ,מתוך אתר האמנית ,אפריל 2021

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון ויצו לאמנויות/רעות (חיפה)
קטגוריה:בוגרי תיכון ויצו לאמנויות/רעות (חיפה)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1978
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978