open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לה קבניה

שמאל|ממוזער|250px|חפיר במבצר לה קבניה
**לה קבניה**, או בשמה המלא **פורטלסה דה סן קרלוס דה לה קבניה** (בספרדית: **Fortaleza de San Carlos de la Cabaña**) הוא מבצר בכניסה המזרחית לנמל הוואנה.

במהלך המאה ה-16 הקימו הספרדים שלושה מבצרים שנועדו להגן על הוואנה מפני התקפותיהם של שודדי ים ושל פריבטירים - קאסטיו דה לה ריאל פוארסה במרכז העיר, אל מורו, בצידו המזרחי של מפרץ הוואנה וסן סלוודור דה לה פונטה בצידו המערבי של המפרץ. ב-1762, במהלך מלחמת שבע השנים, הצליחו חיילי הצי המלכותי הבריטי להשתלט על מבצר אל מורו בדרך היבשה, ומכאן נסללה דרכם לכיבושן של הוואנה ושל קובה כולה. לאחר החזרתה של הוואנה לידי הספרדים ב-1763 הורה המלך קרלוס השלישי על הקמת מבצר נוסף, בסמוך לאל מורו. 

עם סיום בנייתה, ב-1774, הייתה לה קבניה המבצר הגדול ביותר ביבשת אמריקה. על פי אמונה מקובלת, קרלוס השלישי סבר כי יוכל לחזות במבצר בעזרת טלסקופ מארמונו שבמדריד. על החומות המבוצרות נבנו צריחים והוצבו תותחים, והן הוקפו בחפירים. מדי יום, ב-4:30 בבוקר וב-9 בערב, ירה אחד מתותחי המבצר, לציון פתיחתם של שערי הנמל וסגירתם.

המבצר שימש לא רק כבסיס צבאי, אלא גם כבית סוהר, במשך קרוב למאתיים שנה. בתקופת המאבק הקובני לעצמאות במאה ה-19, הועמדו רבים מהמורדים להורג מול כיתת יורים והוצאו להורג, בסמוך לחומה הדרום-מזרחית. בין האסירים שנכלאו בבית הסוהר היה גם חוסה מארטי, אבי האומה הקובני.

במהלך המהפכה הקובנית ב-1959, השתלט על המבצר צ'ה גווארה, וקבע בו את מפקדתו לתקופה של כחצי שנה. בתקופה זו, נערכו במבצר משפטי שדה והוצאות להורג של נאמניו של פולחנסיו בטיסטה ושל חברי "הלשכה לדיכוי הפעילות הקומוניסטית" במשטרה החשאית. לאחר מכן, שימש המבצר כאקדמיה צבאית.

ב-1991 שופץ המבצר, הוא נפתח לציבור הרחב, והוקם בו מוזיאון צבאי (Museo de Fotificaciones y Armas). במקום נערכות מעת לעת תערוכות שונות, ומדי ערב בשעה 21:00 יורים אנשים מצוות המוזיאון בתותח המוצב בו, כשהם מחופשים לחיילים ספרדים מהמאה ה-18, זכר לנוהג שהיה בעבר.

## קישורים חיצוניים


תמונה:Chapel of the Cabaña fortress.jpg|החצר הפנימית
תמונה:Cabaña fortress.jpg|
תמונה:Cabanaramparts.jpg|
תמונה:Checabofc.jpg|חדר במבצר ששימש כמשרדו של צ'ה גווארה


קטגוריה:הוואנה: מבנים
קטגוריה:קובה: מבצרים
ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי

שמאל|ממוזער|250px|ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי
**ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי** (באנגלית: **John Talbot, 1st Earl of Shrewsbury**; 1384/1390 – 17 ביולי 1453) היה מפקד צבא ואציל אנגלי.

## ביוגרפיה
ג'ון טלבוט נולד בשנת 1384, למשפחת ברונים אנגלית ממוצא נורמנדי. מ-1404 עד 1413 שירת בוויילס נגד המורדים, ואחרי כן התמנה על ידי הנרי החמישי, מלך אנגליה לסגן מושל אירלנד - תפקיד שבו החזיק במשך חמש שנים.

מ-1420 עד 1424 שירת בצרפת והשתתף שם במספר קרבות, וב-1425 שב לתפקידו באירלנד לתקופה קצרה. ב-1427 שב לצרפת, השתתף במצור על אורליאן אך נפל בשבי ב-18 ביוני 1429 ושוחרר כעבור ארבע שנים תמורת שחרורו של אביר צרפתי משבי האנגלים.

ג'ון טלבוט נודע בתוקפנותו על מנת לשמור על נחלות אנגליה בצרפת, ובעקבות הצטיינותו בקרבות ובהתנגשויות קיבל את התואר רוזן שרוסברי, וטפורד ווקספורד. ב-1436 הוביל כוח צבאי קטן לניצחון על הצרפתים ליד העיר רואן שבנורמנדיה. ב-1437 עבר את הנהר סום ולחם בהצלחה נגד צבאו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה שחתם על הסכם שלום עם שארל השביעי, מלך צרפת שנתיים לפני כן. ב-1440 כבש את עיר הנמל ארפלר שבנורמנדיה, וב-1441 תקף את הצבא הצרפתי על הנהר סן מצפון לפריז. ב-1445 התמנה על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה למושל צרפת, אך ב-1449 נלקח כבן ערובה על ידי הצרפתים ברואן. אחרי שנשבע שלא לשאת עוד נשק נגד מלך צרפת, שוחרר ושב לאנגליה.

ב-1452 נחת עם צבאו לחופי דוכסות אקוויטניה (כיום חבל אקיטן בדרום מערב צרפת), ובמהרה השתלט על כל שטחה של דוכסות זו. בעקבות אינפורמציה מוטעית בדבר נסיגת צבא צרפת, יצא עם צבאו כדי להסיר את המצור מעל העיר קאסטיון שעל הנהר דורדון, אך מצא עצמו שם בנחיתות מספרית לעומת צבא צרפת. הוא נהרג בקרב קאסטיון ב-17 ביולי 1453, יחד עם רבים מאנשיו. קרב זה, שבו השתמשו הצרפתים בארטילריה, הביא לסיומו של שלטון אנגליה באקוויטניה. היה זה גם הקרב האחרון של מלחמת מאה השנים.

טלבוט נישא בראשונה למוד נוויל (Maude Nevill), בתו ויורשתו של תומאס נוויל, ברון פרניוול החמישי. בזכותה הוא זומן לפרלמנט החל מ-1409. לשניים היו ארבעה ילדים: ליידי ג'ואן טלבוט, ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי (1413–1460), כריסטופר טלבוט (1419 – 1443) ותומאס טלבוט. נוויל נפטרה ב-31 במאי 1422. ב-1425 נישא בשנית לליידי מרגרט ביצ'מפ, ולשניים היו שישה ילדים: ג'ון טלבוט (1426 – 1453), סר האמפרי טלבוט (לפני 1453 – 1492), ג'ואן טלבוט, ליידי אליזבת טלבוט (שנישאה לדוכס נורפוק), סר לואיס טלבוט וליידי אלינור טלבוט, שנישאה לתומאס באטלר והייתה לפילגשו של המלך אדוארד הרביעי.

במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השישי, חלק ראשון" מופיעה דמותו של טלבוט כסמל לאבירות האנגלית הישנה והמהוללת שזמנה עבר, והיא מפנה את מקומה לתככי החצר של מלחמות השושנים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנגלים
קטגוריה:אנשי צבא בריטים
קטגוריה:רוזני שרוסברי
קטגוריה:מלחמת מאה השנים: אישים
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:ילידי 1384
קטגוריה:נפטרים ב-1453
קטגוריה:לורד לוטננט של אירלנד
חתולו של הנרי

**חתולו של הנרי** (באנגלית: **Henry's Cat**) היא סדרה מצוירת לילדים שהופקה בשנות ה-80 ושודרה בשידורים חוזרים רבים. הדמות הראשית בסדרה הייתה חתול צהוב ושמנמן שאוהב לאכול. שמו של החתול לא ידוע והוא תמיד נקרא "חתולו של הנרי" על שם בעליו. הנרי עצמו מעולם לא הופיע בסדרה. דמויות נוספות הן כריס הארנב, פנסי החזיר, מוסי העכבר, טד הצב, דניס הברווז, סמי החילזון ודאגלאס הכלב. לדמויות אין מדבבים והעלילה מועברת בידי מספר שגם מדבר בתור הדמויות.

לתוכנית הופקו 5 סדרות פרקים. משך כל פרק בשתי סדרות הפרקים הראשונות הוא 5 דקות, ו-15 דקות בשלוש האחרונות.

## בישראל
בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-90 בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים. את שיר הפתיחה בעברית כתבו אבנר חודורוב וזיו סידי. הגרסה העברית לשיר כללה את השורה "הנרי, הנרי, הנרי, הנרי, איזה מין חתול אתה?" שגרמה לבלבול בקרב רבים מהצופים שסברו ששמו של החתול הוא הנרי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:חתולים בדיוניים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:ערוץ 2 הניסיוני: תוכניות וסדרות רכש
נשר הודי

**נשר הודי** (שם מדעי: *Gyps indicus*) הוא מין בסוג נשר. הנשר ההודי מקנן בצוקים ובעצים בהרים בפקיסטן ובהודו.

ראשו של הנשר ההודי קירח, כנפיו רחבות מאוד ולו זנב קצר. משקלו 5.5 עד 6.3 ק"ג. הנשר ההודי, בדומה לנשרים אחרים, ניזון מנבלות. הוא מטיל ביצה אחת בכל תטולה.

## שימור
נשר זה ונשר בנגלי סבלו מירידה של 97–99 אחוז מאוכלוסייתם. בין השנים 2000–2007 שיעור הירידה באוכלוסיות של נשר זה ונשר צר-מקור היה 16 אחוז. הגורם לכך זוהה כהרעלה משנית שמקורה בתרופה בשם וולטרן. תרופה זו מקלה על כאבי פרקים וניתנת לבהמות עבודה (בעיקר מיני בקר) כדי להאריך את משך תפקודן. אולם השפעתה על נשרים, האוכלים את פגרי הבהמות האלו, היא קטלנית. 

תוכניות רבייה עבור מין זה עשויות לעזור לו להתאושש וכן להשיב פרטים לטבע. בתחילת 2014 הודיעה תוכנית הצלת הנשרים מהכחדה כי היא מצפה לשחרר נשרים שגודלו בשבי לטבע עד 2016. שני נשרים ממין זה שוחררו ביוני 2016 ממרכז הרבייה גטאיו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ממוזער|ימין|קן נשרים הודים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יובאני אנטוניו סקופולי
קטגוריה:נשר
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:פקיסטן: עופות
קטגוריה:נפאל: עופות
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1786
פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו

שמאל|ממוזער|250px|'''פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו'''
**פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו** (**García Carrasco**; 15 בדצמבר 1742, סאוטה, ספרד - 10 באוגוסט 1813, לימה, מלכות המשנה של פרו) היה איש צבא ספרדי ומושלה האחרון של צ'ילה לפני פרוץ המרד באזור.

גרסיה קרסקו נולד לאנטוניו גרסיה קרסקו ולרוסה דיאס (Díaz), בעיר סאוטה שבמרוקו הספרדית. בגיל 15 החל את שירותו הצבאי. בשנת 1795 הוצב בעולם החדש, בבואנוס איירס ונטל חלק בביצורה של העיר מונטווידאו הודות להשכלתו בהנדסה צבאית. שנה לאחר מכן הועבר לצ'ילה ושרת בדרגת טניינטה קורונל בביקורת על המטבעה של סנטיאגו ובבחינת אפשרויות לשיפורים בהגנת ולפראיסו. מעט לאחר מכן נתמנה למושלה הזמני של ולפראיסו.

בשנת 1806 נתמנה למושלה הזמני של האינטנדנסיה של קונספסיון ובשנת 1808, עם מותו של המושל לואיס מוניוס דה גוסמאן (Luis Muñoz de Guzmán), התמנה למושלה הזמני של צ'ילה, מינוי אשר אושרר והפך לקבוע בצו מלכותי משנת 1909. עיתוי מינויו כפה עליו להתמודד עם משבר המלוכה הספרדית ותוך כשנתיים איבד את הסמכות שהופקדה בידיו וביוני 1810 הדיחה אותו האודיינסייה המלכותית של צ'ילה. סייעו לזאת קשריו על חואן מרטינס דה רוסאס, ממובילי המאבק לעצמאות צ'ילה, מעורבותו בפרשת הסקורפיון ומאסרם השרירותי של שלושה מבני האליטה בעוון קידום רעיונות של התנתקות מספרד.

לאחר התפטרותו ירש את מקומו בנשיא האודיינסייה המלכותית של צ'ילה הקריאולי הקשיש מתאו דה טורו סמברנו. גרסיה קרסקו נשאר בצ'ילה לתקופת מה אולם עם התגברות כוחה של תנועת העצמאות במהלך שנת 1811, ולאחר שהושם במעצר למשך מספר ימים בחשד למעורבותו במרד פיגרואה, עזב את צ'ילה ועבר להתגורר בלימה, בירות מלכות המשנה של פרו, שם נפטר בשנת 1813.

## קישורים חיצוניים

* פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו - ביוגרפיה באתר La Trecera

קטגוריה:פוליטיקאים צ'יליאנים
קטגוריה:מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית
קטגוריה:ילידי 1742
קטגוריה:נפטרים ב-1813
עד הקצה

**עד הקצה** הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר, שפורסם ב-4 באפריל 2000 בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי, שהיה מעורב גם בעיבודים. האלבום, שנחשב ל"פורץ דרך" בקריירה של ברגר, זכה להצלחה אדירה והפך תוך זמן קצר לאלבום זהב. עד היום נמכרו למעלה מ-80,000 עותקים.

האלבום כולל עשרה שירים, שרובם הפכו ללהיטים, בהם "לומדת לעוף", "בומביי", "עד הקצה", "יש בזה טעם" (חידוש לשירה של יעל לוי "לא בוכה"), "אהבה" ו"בוכה לך". בכתיבתו נטלו חלק ורד קלפטר, מאיר גולדברג, אפרת זילברשץ וברגר עצמה.

האלבום זכה להכרה רבה וזיכה את ברגר בתוארים "זמרת השנה" ו"אלבום השנה" בטקס תמוז ו"זמרת השנה" ברשת ג' באותה שנה. ורד קלפטר זכתה בתואר "מלחין השנה" בטקס תמוז בזכות עבודתה על האלבום.

## רשימת רצועות

## אמנים משתתפים
* דנה ברגר – שירה, מעבדת
* עופר מאירי – מפיק מוזיקלי, מעבד, תכנותים, קלידים, סמפלרים
* ניר צדקיהו – תופים
* זיו הרפז – בס
* אבי סינגולדה – גיטרות
* אמיר בן עמי – גיטרות
* זוהר פרסקו – כלי הקשה
* ירון גוטפריד – עיבוד ותיזמור כלי מיתר
* יהודה עדר – ייעוץ אמנותי

## וידאו קליפים
* "בומביי" (הנפשה: איל B)
* "עד הקצה" (בהופעה מתוך "הראשון בבידור")
* "לומדת לעוף" (בהופעה מתוך "פרפר לילה")
* "יש בזה טעם" (בהופעה)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דנה ברגר
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
קווין מק'קיד

**קווין מק'קיד** (באנגלית: **Kevin McKidd**; נולד ב-9 באוגוסט 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. תפקידיו המוכרים ביותר הם לוקיוס וורנוס בסדרה "רומא", וד"ר אואן האנט בסדרה "האנטומיה של גריי".

## ביוגרפיה
מק'קיד נולד בעיירה אלגין שבצפון סקוטלנד למשפחה נוצרית. הוא החל בלימודי הנדסה באוניברסיטת אדינבורו, אך נשר מלימודיו בתום השנה הראשונה, ועבר ללמוד דרמה בקווין מרגרט קולג', אף הוא באדינבורו. הוא השתתף במופעי תיאטרון של הקולג', וב-1994 השתתף במחזה בתיאטרון בבעלותו של רוברט קרלייל.

## קריירה
התפקיד הראשון שקיבל היה בסדרת הטלוויזיה "האב טד" (1996), בה גילם כומר באחד הפרקים. כבר באותה שנה קיבל לראשונה גם תפקיד משמעותי יותר, בסרט הקולנוע "טריינספוטינג", בו גילם את דמותו של טומי מקנזי, לצידו של קרלייל.

תפקידים קולנועיים חשובים נוספים שגילם מק'קיד כוללים את דמויותיהם של ליאו ב"חדרי שינה" (1998), טוראי קופר ב"צבא הכלבים" (2002) ופרנקי ב"16 שנים של אלכוהול" (2003). כן גילם תפקידים משניים בסרטו של רידלי סקוט, "ממלכת גן עדן" (2005) וב"מקור הרוע" (2007). הופעתו המשמעותית ביותר על מסך הטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה "רומא" (2007-2005), בה גילם את דמותו של איש הצבא לוקיוס וורנוס. בנוסף מגלם מק'קיד את דמותו של מנתח הטראומה אואן האנט בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי", וכמו כן שיחק גם ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק", בו גילם את פוסידון אל הים. שיחק גם בארוס עליה בתור החתן אלכוהול" הקנה לו מועמדות לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי ולפרס BAFTA הסקוטי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. על משחקו בסרט הטלוויזיה "Gunpowder, Treason & Plot" זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ביאריץ. בשנת 2008 שיחק בסרט "ארוס עליה" לצד השחקן פטריק דמפסי.

בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.

## חיים אישיים
בשנים 1999–2017 היה מק'קיד נשוי לג'יין פרקר ולהם שני ילדים. בינואר 2018 התחתן מק'קיד בשנית לשפית האמריקאית-יהודיה אריאל גולדראת', ולהם בן שנולד ב-2018 ובת שנולדה ב-2019. ביוני 2023 התגרשו.

ב-2015 התאזרחו מק'קיד ומשפחתו כאמריקאים, בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה.

## פילמוגרפיה נבחרת
* טריינספוטינג (1995)
* טונגלנד (1996)
* חדרי שינה (1998)
* טופסי טרווי (1999)
* אנה קארנינה (2000)
* רוקט פוסט (2002)
* צבא הכלבים (2002)
* 16 שנים של אלכוהול (2003)
* לילה ויום (2004)
* האנטומיה של גריי (2005)
* ממלכת גן עדן (2005)
* הלגיון האחרון (2007)
* מקור הרוע (2007)
* ארוס עליה (2008)
* פרסי ג'קסון וגנב הברק (2010)
* בונראקו (2010)
* אמיצה (2012)
*ליגת הצדק: פרדוקס פלאשפוינט (2013) - דיבוב
* אין כמו בגיהנום (2015)
* קדחת הצבעונים (2017)
* טריינספוטינג 2 (2017)

* שש-ארבע (2023)
* The Bombing of Pan Am 103 (2025)
* איש הנצח (אנ') (2027)

## קישורים חיצוניים

* 

* קווין מק'קיד באתר "רומא"
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סקוטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1973
כרמן מליס

**כרמן מליס** (באיטלקית: Carmen Melis, 1885, קאליארי - 19 בדצמבר 1967, לונגונה אל סגרינו) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ומורה.

## חייה
מליס הייתה תלמידה של **אנטוניו קוטוני** והופיעה לראשונה ב"איריס" של מסקאני בתיאטרו קוצ'ה בנובארה, בגיל 20. לאחר זמן קצר החלה לשיר במאדאם באטרפליי, טוסקה ולה בוהם. התאמתה לתפקידי פוצ'יני משכה אליה את תשומת לבו של המלחין עצמו, שלימד אותה באופן אישי את תפקיד **מיני** באופרה "הנערה מן המערב", תפקיד ששרה בשנת 1911 בבוסטון. בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, בשנת 1913, שרה ב"ליצנים" של רוג'רו לאונקוואלו מול אנריקו קארוזו וב-1917 הופיעה לראשונה בלה סקאלה ב-Il macigno של ויקטור דה סאבאטה. מעל לכל נודעה כסופרן וריזמו, ומן השחקניות המזמרות המעניינות ביותר בראשית המאה ה-20. 

בסביבות 1935 סיימה את קריירת השירה שלה והקדישה את כל זמנה להוראה. היא השפיעה רבות על תלמידתה רנאטה טבאלדי, שאמרה פעם על מליס, "כל מה שהייתי צריכה ללמוד לבימה, למדתי ממנה."

## הקלטות
* הקלטות של מליס נדירות, אומנם, אבל הקלטה משנת 1929 של "טוסקה" המלאה, מלה סקאלה עם פיירו פאולי ואפולו גרנפורטה, בניצוח קארלו סאבאינו, מצויה על גבי תקליטור, VAI AUDIO 1076-2.
* "התלמידה והמורה" הוא שמו של תקליטור המכיל אריות בביצוע מליס וטבאלדי, בחברה הרוסית פונו אנטרפרייז FONO 1056

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1885
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1885
קטגוריה:נפטרות ב-1967
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1967
רפיק ידידיה

**רפיק ידידיה** (במקור **תמיר קמחי**; נולד ב־4 בדצמבר 1967 בבאר שבע) הוא איש תקשורת ישראלי ומנחה סדנאות מדיטציה.

## תקשורת
נולד בשם **תמיר קמחי** בבאר שבע. התחיל את דרכו הרדיופונית בגלי צה"ל שם היה מפיק, שדר ועורך מוזיקלי. פרויקט הסיום של שירותו הצבאי היה "מצעד העשור" (1989) שסיכם את להיטי שנות השמונים ושודר במקביל בשידורי ערוץ 2 הניסיוני.

בטלוויזיה הגיש ידידיה עם יעל אלמוג ורוית פררה את מגזין הנוער "תוססס" (הערוץ הראשון, 1989–1991). עם קום מערך השידור של הכבלים הצטרף ידידיה לחברת תבל והגיש את תוכנית התרבות "מטרונום" (1990–1991) בערוץ 3, את מגזין המדע "טלסקופ" בערוץ 8 ואת תוכנית הלייט נייט הראשונה בישראל "36 בלילה", שהגיש ממיטתו. בערוץ 2 הגיש את תוכנית הפופ "קופסת הרעש", בה אירח לשיחה זמרים.

בשנת 1996 צילם את סדרת המסעות "חוצה ישראל" ואחריה את "אופטימיות קוסמית" (1999). שתי הסדרות שודרו בערוץ 2 "רשת". סדרת המסעות האחרונה שלו, "הדיבר האחד עשר" (2004), שודרה בערוץ 10 וזכתה לאחוזי צפייה בודדים.

בבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) ידידיה צילם, ביים וערך את קמפיין הבחירות של מפלגת "עלה ירוק" והוצב במקום הרביעי ברשימתה לכנסת.

## רוחניות
בשנת 1995 נסע ידידיה להודו לאשראם של המורה הרוחני אושו בפונה. הוא נשאר שם שנתיים, החליף את שמו מתמיר קמחי לרפיק והתחתן עם חברתו חן בטקס הודי צבעוני שצולם לסדרה "אופטימיות קוסמית".

ידידיה למד הנחיית מדיטציות וחזר לארץ בשנת 1999 והתחיל להגיש סדנאות. ספרו "להזדיין בסבלנות" יצא בהוצאת בבל בשנת 2000. אתר האינטרנט שהקים – ובפרט, הפורומים שבו – יצרו קהילה של חובבי אושו צעירים, שמתוכה עלו בשנת 2002 להחיות את ההיאחזות המבודדת "שיטים" שבערבה. הם קראו למקום "אשרם במדבר" והתחילו להגיש שם סדנאות ופסטיבלים. במקום זה יצר ידידיה את הפסטיבלים "זורבה הבודהה", "שאקטי", "כנס הטנטרה", "פשוט" ועוד. החל משנת 2017 הנהלת המקום עברה במלואה בחזרה לקיבוץ סמר, ושמו חזר להיות שיטים.

בשנת 2004, בעקבות פרידה מבת זוגו, עזב את האשרם והקים את "מרכז אומ" - מרכז רוחני במלון בית אורן שבכרמל, לימים מלון "סלינה מנטור".

בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס" והודח שמיני. עם שובו פרסם את ספרו "אל תשכח לזכור".

בשנת 2018 הוציא את ספרו "איש אחד עלה לשמים" – לקט אגדות על מורים רוחניים שליקט וערך, וב-2020 הוציא את הספר "הרגלים מזיקים והתמכרויות רכות".

## חיים אישיים
לידידיה בן מבת-זוגו לשעבר רישיקה סמוכה - גיתי קמחי, שהתמודד בעונה הרביעית של נינג'ה ישראל – ושתי בנות מבת זוגו רותי פריש.

ידידיה מתגורר בפרדס חנה.

## ספריו
* **להזדיין בסבלנות: סודות הטנטרה למיניות גברית חדשה**, הוצאת בבל, 2000.
* **מאושר בחלקו** (אוטוביוגרפיה), הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2011.
* **איש אחד עלה לשמיים** (אוסף סיפורים קצרים), הוצאה עצמית, 2018.
* **הרגלים מזיקים והתמכרויות רכות: איך התנזרות קצרת מועד יכולה לשנות את חייך**, הוצאה עצמית, 2020

## קישורים חיצוניים
* רפיק ידידיה, אתר רשמי

* תסמונת המושיע, פודקאסט באתר סאונדקלאוד
* הדרך אל האושר, אתר מוטק'ה, 18 בפברואר 2013
* 
* 

* רפיק ידידיה חוזר ל"אופטימיות קוסמית" בפודקאסט "היו זמנים בישראל", 3 באוקטובר 2024

## שוליים

קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:פעילי עלה ירוק
קטגוריה:משתתפים בתוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:מדיטציה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
רחוב בוגרשוב

שמאל|ממוזער|250px
250px|ממוזער|שמאל|בית הכנסת של שכונת נורדיה (לשעבר) ברחוב בוגרשוב 63
ממוזער|רחוב בוגרשוב. מבט מרחוב פינסקר לכיוון מערב לאחר שיפוץ הרחוב 
**רחוב בוגרשוב** הוא רחוב במרכז תל אביב-יפו הקרוי על שמו של חיים בוגר (בוגרשוב), ממקימי הגימנסיה העברית "הרצליה" ופעיל ציוני. בוגרשוב, שהתנגד לקריאת הרחוב על שמו עוד בחייו, עיברת את שם משפחתו ל"בוגר" בעקבות ההחלטה, אולם שם הרחוב נשאר.

הרחוב הוא רחוב מסחרי ברובו המקשר בין רחוב הירקון וכיכר לונדון שבחוף הים וכיכר מיכאל'ס שבמפגש הרחובות המלך ג'ורג' ושדרות בן ציון. הרחוב היה מאז היווסדו רחוב מסחרי שלאורכו חנויות קטנות רבות. חשיבותו של הרחוב היא בהיותו רחוב המקשר בין חוף הים, ללב העיר. ולכן יש בו כמות גדולה יחסית של מסעדות וחנויות שפונות לקהל של תיירים. 

## היסטוריה
הרחוב נבנה בשנים 1922–1923 כרחוב המרכזי שחצה את שכונת נורדיה. שכונה זו הוקמה לאחר מאורעות תרפ"א כפתרון לקליטת פליטים יהודים שנאלצו לעזוב את יפו, על אדמות פרדסים וחולות שנרכשו על ידי הקרן הקיימת מספר חודשים קודם כן. הקרן הקיימת תכננה להקים במקום שכונת גנים, אולם בשל הדחיפות בשיכון הפליטים התוכנית נגנזה והוקמה שכונת עוני הבנויה מצריפי עץ ופחונים. השכונה סבלה מהצפות בחורף בשל המבנה הטופוגרפי שהקשה על הניקוז בחלקה המזרחי. עם זאת, כבר בשנות השלושים נבנו בתי קומות ברחוב.
  
רחוב בוגרשוב (יחד עם שדרות בן ציון) סומן כגבול הדרומי של תוכנית גדס, תוכנית עירונית שבמסגרתה הורחבה תל אביב צפונה.

בזמן הפצצת תל אביב במלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר האיטלקי נפגעו בניינים רבים ברחוב ובסביבתו.

בקצה הרחוב, בסמוך לכיכר לונדון, נמצא הבית (בוגרשוב 5) בקומה הראשונה התגוררה בשנותיה האחרונות רחל המשוררת ובו כתבה את רוב שיריה, בדירה צמודה לה התגורר עמנואל לפין.

בין נובמבר 2020 למרץ 2021 שופץ הרחוב ונסלל בו שביל אופניים בחלקו הדרומי. כתוצאה מכך, הפך הרחוב להיות חד סטרי לכיוון מזרח מרחוב הירקון ועד רחוב פינסקר, ולכיוון מערב מהמלך ג'ורג' ועד רחוב טשרניחובסקי.

## כיכר השוטר

בלב השכונה, בצומת רחוב בוגרשוב ורחוב טשרניחובסקי (שנקרא בזמנו רחוב בצלאל) הייתה הכיכר המרכזית של השכונה, שכללה מעגל תנועה שבמרכזו מספר אקליפטוסים. בכיכר היה בניין בית הספר היסודי "מוריה" והכיכר נקראה לכן "כיכר מוריה". באמצע שנות השבעים, כשנבנה באחת מפינות הכיכר עורפו של בניין דיזנגוף סנטר, יושרה הכיכר, מעגל התנועה בוטל ושטחי הנוי הוסטו לשני צדי הכיכר. כיכר זו נקראת כיום "כיכר השוטר", עדיין ניתן להבחין במקום בשרידי המבנה המקורי העגול.

## בית הכנסת הכללי נורדיה
ברחוב בוגרשוב 63 צפונית לככר השוטר, עומד בית הכנסת  של שכונת נורדיה. הבניין נבנה ביוזמת תושבי השכונה בראשות משפחת גרבנוב, לזכר בנה רב חובל אריה גרבנוב שנעלם עם חבריו בים בגיל 21 באסון עמנואל, אוניית הצי העברי הראשונה בימים. לא רחוק מבית גרבנוב שברחוב בוגרשוב 79 בהיכל בית הכנסת הכללי, בקירו המערבי הקרוב לים הוקמה בגומחה יד זיכרון עשויה "חרוט" שיש להנצחת גרבנוב. לימים, צורף לוח שיש בו נחרטו שמות חללי שכונת נורדיה במלחמת הקוממיות ובראש הרשימה שמו של גרבנוב שנעלם 14 שנים קודם.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים
מפת רחובות תל אביב, 1926, משאב הוראה מאתר החינוך של הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

בוגרשוב
קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
הקיפוד והשועל

"**הקיפוד והשועל**" היא מסה מאת ישעיה ברלין, אשר נכתבה בהתייחס להשקפתו של הסופר הרוסי לב טולסטוי על ההיסטוריה. חיבור זה, אולי המפורסם מבין חיבוריו של ברלין, יצא לאור לראשונה בשנת 1953.

## תמצית הספר
כותרת החיבור היא קונוטציה לפתגם המיוחס למשורר היווני בן המאה ה-7 לפנה"ס ארכילוכוס:

ברלין יוצא מן התמצית הרעיונית המובאת בפתגם זה, ומשתמש בה כמטפורה כאשר הוא דן במתח שבין ראיית עולם מוניסטית לפלורליסטית. לפי ברלין, נחלקים ההוגים והיוצרים לשתי קטגוריות:
***קיפודים** – אלה הרואים את העולם מבעד לעדשה חד-ממדית. עם סוג זה של הוגים נמנים לדוגמה דנטה אליגיירי, אפלטון, פסקל, הגל, דוסטויבסקי, ניטשה, איבסן ופרוסט.
***שועלים** – הוגים המתבססים על מגוון רחב של התנסויות ואינם מצטמצמים לשיפוט על בסיס רעיון יחיד. לדוגמה: שייקספיר, הרודוטוס, אריסטו, מישל דה מונטן, ארסמוס מרוטרדם, מולייר, גתה, פושקין, אונורה דה בלזק וג'יימס ג'ויס.

בהתייחס לטולסטוי, טוען ברלין כי במבט ראשון נראה שהוא מצליח לחמוק מהגדרה. הוא סבור כי על אף שטולסטוי מדגים כישרונות של שועל – הוא מחזיק באמונה כי על האדם להיות כקיפוד, ובכך יצירתו הפורה כשלעצמה עלולה להיות מטעה. ברלין ממשיך ומשתמש ברעיון זה של טולסטוי כבסיס לניתוח התאוריה של ההיסטוריה שהציג האחרון ברומן "מלחמה ושלום".

ישנם הוגים דוגמת מייקל וולצר, אשר תיארו את ברלין עצמו באופן זהה – אדם היודע דברים רבים, בהשוואה לצרות עולמם של פילוסופים פוליטיים רבים בני זמננו. תלמידו לשעבר של ברלין, הפילוסוף הקנדי צ'ארלס טיילור, כונה בפי ברלין "קיפוד", ואף הודה בכך ברצון בראיון שנערך עמו לאחר זכייתו בפרס טמפלטון (*Templeton*) בשנת 2007.

ברלין הרחיב את המושג בספרו *The Proper Study of Mankind* (1997).

## השפעה
הספר שהוצג גם על ידי ברלין עצמו כסוג של בדיחה הפך לספר פופולרי למדי ברבות השנים, והרעיון המוצג בו של קיפודים ושועלים משמש כיום כמושג שגור למדי. בשנים האחרונות נכתבו מספר לא קטן של מאמרים וספרים העושים שימוש בהבחנה זו, בעיקר בתחומי הניהול והחדשנות. הוגה מרכזי שעשה שימוש בהבחנה זו הוא פיליפ טטלוק, שטען כי הסיכוי של "שועל" לחזות התפתחויות בהצלחה גבוה מן הסיכוי של מומחה "קיפוד". בישראל קידם את הרעיון של "חשיבה שועלית", ד"ר צבי לניר בספר "פנקס הכיס של השועל" המתבסס אף הוא על הבחנתו של ברלין.

## ראו גם
* ישעיה ברלין
* הפילוסופיה של ההיסטוריה לפי טולסטוי (פרק בערך מלחמה ושלום)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מסות
קטגוריה:יצירות המאה ה-20
קטגוריה:קיפודים בתרבות
קטגוריה:שועלים בתרבות
קטגוריה:טולסטוי
גבריאל ביירן

ממוזער|250px|גבריאל ביירן אוחז בפרס "הראלד איינג'ל" בו זכה בפסטיבל אדינבורו 2006.
**גבריאל ביירן** (**Gabriel Byrne**, נולד בדבלין ב-12 במאי 1950) הוא שחקן ותסריטאי אירי זוכה פרס גלובוס הזהב.

## ביוגרפיה
ביירן, שהתמחה בשפה האירית, כתב ב-1996 את הדרמה הראשונה בשפה זו, הסדרה הטלוויזיונית "Draíocht". בגיל 29 החל לעבוד לראשונה כשחקן בתיאטראות איריים ובריטיים ובאופרות סבון איריות.  

בגיל 37 ביקר לראשונה בארצות הברית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב"אקסקליבר", אפוס מ-1981 על המלך ארתור. מאז הוא שיחק במעל לארבעים סרטי קולנוע, הבולטים שבהם "צומת מילר" של האחים כהן (1990) ו"החשוד המיידי" (1995), בהם שיחק בתפקיד ראשי, "בגרות על תנאי" לצד ג'ארד לטו, "הגורל בכוכבים" משנת 1995 לצד הצרפתייה אן פריו, "ספיידר" של דייוויד קרוננברג, דרמת הטלוויזיה של HBO "כלי נשק של הסחת דעת המונית" מ-1997, "האיש במסכת הברזל" (1998) לצד לאונרדו דיקפריו, ו"סוף העולם" (1999) לצד ארנולד שוורצנגר (שם גילם את השטן).    

בשנת 2000 גילם את הדמות הראשית בסיטקום "*Madigan Men*" בתור בן מדיגן. הסדרה אשר שודרה ברשת ABC, בוטלה בטרם עת ושידרה תשעה פרקים מתוך שנים עשר פרקים מתוכננים.     

ב-2005 שיחק בסרטו של ריצ'רד אי. גרנט "בלה בלה" שמבוססת על תקופת ילדותו של גרנט באסוואטיני, ובסרט "מחלק 13" לצד אית'ן הוק.   

בשנים 2008–2011 כיכב בסדרת הדרמה היומית "בטיפול" של HBO (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם). על משחקו בה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009 ושתי מועמדויות לפרס אמי. הוא זכה במספר פרסים נוספים על משחק.

ב-2012 כיכב ביירן במיני סדרה "מדינה סודית", עיבוד טלוויזיוני לרומן "A Very British Coup" מאת כריס מולין (Chris Mullin). בסדרה מגלם ביירן את טום דוקינס המכהן כראש ממשלת בריטניה.

ב-2013 גילם ביירן את ארל הראדלסון - מנהיג המדינה הוויקינגית, בסדרה "הוויקינגים". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "השקט שבפנים". ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "קרי פילבי" לצד נייתן ליין. בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מלחמת העולמות", אשר מגלם את דמותו של ביל וורד.

בשנת 2020 שיחק בסרט המסתורין של נטפליקס "נערות אבודות" בכיכובה של איימי ראיין. בשנת 2021 לוהק לגלם את דמותו של נהג המרוצים האיטלקי אנצו פרארי והמייסד של חברת פרארי בסרט הדרמה הביוגרפי "למבורגיני: האיש מאחורי האגדה", אשר יצא לאקרנים במהלך 2023. בשנת 2023 גילם את  הסופר סמואל בקט בסרט הביוגרפי "*Dance First".*

## פילמוגרפיה

### סרטים

### טלוויזיה

## חיים אישיים
ביירן הוא פעיל זכויות אדם ידוע וב-2004 מונה לשגריר יוניצ"ף מטעם אירלנד. הוא היה נשוי לשחקנית אלן בארקין ולשניים שני ילדים משותפים. הוא מתגורר כיום בברוקלין.

## קישורים חיצוניים

* 
* גבריאל ביירן באתר "אמנות למען אמנסטי" 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1950
חיים גרינבוים

**חיים גרינבוים** (נולד בתשכ"ז, 1966) הוא עיתונאי, סופר ועורך חרדי. לשעבר עורך ראשי של היומון החרדי "המבשר".

## קורות חייו
חיים גרינבוים נולד בבני ברק. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת רוז'ין-סדיגורה.

תחילת דרכו העיתונאית הייתה בשבועון החרדי "בקהילה", בו שימש במשך תקופה כעורך העיתון. כתב שם טור פובליציסטי קבוע בשם "סוף ציטוט", וספריו "צוואה" ו"תיק מקסיקו" התפרסמו בעיתון זה בהמשכים. בשנת 2013 התפרסם סיפור נוסף בהמשכים פרי עטו בשם "קריסת מערכות" שיצא כספר בשם "טביעת אצבע", המהווה מעין אפילוג לספרו 'צוואה'.

בעת יסוד היומון החרדי המבשר ב-14 בינואר 2009, נקרא גרינבוים לשמש כעורכו הראשי עד לפרישתו ב-15 באוקטובר 2009.

החל מתחילת 2016 הוא כותב טור פובליציסטי שבועי בעיתון "יתד נאמן" (בשם 'די לחכימא') תחת השם צ. שפיגלמן.

ספרו **"צוואה"** הפך לרב מכר וחצה גבולות בכך שנרכש על ידי ציבור קוראים רחב גם מהמגזר הכללי, עבורו הודפסה מהדורה מיוחדת בכריכה שונה. הספר הוא מותחן רווי קטעי פעולה שאין בו תיאורי אלימות, ומובעים לאורכו מסרים חינוכיים ישירים ועקיפים. בעצתו של איש הפרסום והמעצב החרדי צביקה סלומון, שבר גרינבוים מוסכמה והיה הסופר החרדי הראשון שהוציא את ספרו בכריכה רכה, עד אז ספרים חרדים חול כקודש היו כולם עם כריכה קשה. סופרים אחרים נוספים במגזר, עשו זאת לאחר מכן, והדבר הפך לסטנדרט גם בקרב עולם הספרות החרדי.

גרינבוים משמש גם כעורך ספריו ההגותיים של הרב משה גולדשטיין, ראש ישיבת שערי יושר והוא מרצה קבוע במדרשיית "שמע בני" בשכונת הר נוף בירושלים.

גרינבוים מתגורר כיום בירושלים, אב לחמישה. משתייך לחסידות קרעטשניף שמרכזה ברחובות.

## ספריו
*צוואה
*תיק מקסיקו
*טביעת אצבע
*החמישה תעלומה בסימטה
* מען לא ידוע
* בחצי הלילה
* בעצם היום

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* צוואה באתר טקסט
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים חרדים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל בקהילה
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
חוף הזהב (פלורידה)

**חוף הזהב** (באנגלית: **The Gold Coast**) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. אזור זה כולל את אזור החוף המזרחי של המדינה (לחוף האוקיינוס האטלנטי בין פאלם ביץ' לבין מיאמי. האזור מהווה תת-אזור של אזור דרום פלורידה, וכולל רק את אזורי החוף של המחוזות פאלם ביץ', ברווארד, ומיאמי דייד. 

בתחום האזור נמצאות הערים וסט פאלם ביץ', בוקה ראטון, פומפאנו ביץ', פורט לודרדייל והוליווד.

בדומה לאזור חוף האוצר, גם מקור שמו של אזור זה באוצרות שטבעו לחופיו מספינות האימפריה הספרדית שטבעו בשל סופות ההוריקן הרבות שבאזור. 

קטגוריה:פלורידה: אזורים
חוף השמש (פלורידה)

שמאל|ממוזער|חוף השמש של פלורידה
**חוף השמש של פלורידה** (באנגלית: **Florida Suncoast**) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. תת-אזור זה נמצא לאורך חופי מערב המדינה, לחופי מפרץ מקסיקו בין מעיינות טרפון בצפון, והעיר נייפלס בדרום. תת-אזור זה כולל את אזור החוף של אזור מפרץ טמפה וכן את אזור החוף של דרום מערב פלורידה.

כינוי נוסף בו כונה אזור זה בעבר הוא "חוף הפירטים" (Pirate Coast) - בשל השוד הימי שהיה נפוץ באזור בעבר.

האזור נקרא "חוף השמש" בשל חופי הרחצה הרבים המצויים בו, וכמות המשקעים הנמוכה.

האזור כולל את הערים סנט פיטרסבורג, קלירווטר, לארגו, טמפה, ברנדון, ראסקין, בריידנטון, סרסוטה, פונטה גורדה, אנגלווד, קייפ קורל, חוף פורט מיירז, וניס ונייפלס.

אוכלוסיית האזור והלכה וגדלה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 בשל ההגירה הגדולה של פנסיונרים ממדינות מרכז ומערב ארצות הברית לאזור זה.

קטגוריה:פלורידה: אזורים
לחם זנגביל

260px|ממוזער|חלקי ג'ינג'רברד מוכנים להרכבה
שמאל|ממוזער|200px|עוגיות זנגביל בצורת הדמות המפורסמת של איש לחם הזנגביל
[שמאל|ממוזער|230px|[בית לחם זנגביל, מסורת קולינרית במדינות רבות לכבוד חג המולד]]
**לחם זנגביל** או **עוגת זנגביל** (בלטינית: **zingiber**, בצרפתית: **gingebras** או **pain d'épices**, באנגלית: **Gingerbread**) הוא שמו של מאפה המכיל זנגביל. מאפה זה יכול להיות מתוק (ומוגש כעוגה או עוגיות) או חריף, ומוגש כלחם.

## היסטוריה
מקורו של לחם הזנגביל במאה ה-11 באירופה, בעקבות מתכונים של לחם תבלינים שהובאו על ידי הצלבנים מהמזרח התיכון. לחם זה לא היה נפוץ, ונחשב כמעדן, ולכן הוגש באירועים דתיים חגיגיים או נמכר בירידים מיוחדים שנקראו "ירידי לחם זנגביל", בהם נבנו מבנים מלחם זנגביל שנקראו בתי לחם זנגביל.

במסגרת ירידים אלה (שהידוע בהם היה היריד שנערך בעיר נירנברג) נמכרו עוגיות ולחמי זנגביל בצורות שונות. צורת "אדם" נמכרה לנשים רווקות שרצו להינשא, מתוך אמונה שהדבר יביא בעל.

## לחם זנגביל
לחם זנגביל הוא לחם צפוף במרקמו המכיל דבשה. לחם זה בדרך כלל מתוק ומכיל צימוקים, שקדים תבלינים כמו קינמון וציפורן בנוסף על זנגביל או להכיל תבלינים שונים כגון חרדל או פלפל שחור. לחם זה בגרסתו המתוקה הוא עוגה מסורתית המוגשת בחג המולד.

## עוגיות לחם זנגביל
עוגיות לחם זנגביל הן עוגיות דקות בצבע חום בהיר, הדומות לעוגת הלבקוכן הגרמנית המסורתית. עוגיות אלה הן מאכל מסורתי המוגש בחג המולד בארצות הברית ובאנגליה. לרוב העוגיות נאפות בצורת אדם המכונה "איש לחם זנגביל" (Gingerbread man). על עוגיות  איש לחם הזנגביל יש  אגדות-עם ודמותו מופיעה בספרים וסרטים שונים כגון שרק.

## בית לחם זנגביל
בית עשוי מלחם זנגביל (**Gingerbread houses**) הוא עיטור שמקורו בגרמניה בימי הביניים. עיטור זה הוכן לחגיגות מיוחדות, ובייחוד לחג המולד, וכיום הוא נפוץ במערב אירופה וארצות הברית. מבנה זה מוזכר באגדת העם "הנזל וגרטל" ממעשיות האחים גרים.

הבצק המשמש להכנת בית לחם זנגביל שונה מהבצק להכנת העוגיות. בצק זה, דמוי החימר, מאפשר פיסול בבצק ועיצוב המבנים.

## קישורים חיצוניים

*מתכון ללחם זנגביל
*מתכונים היסטוריים 
*היסטוריה ופולקלור של המאכל 
*בתי לחם זנגביל 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:עוגות
קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:מטבח ימי הביניים
קטגוריה:המטבח הגרמני: עוגות
זנגביל
קוסטרומה

**קוסטרומה** (ברוסית: **Кострома́** (במלרע)) עיר ברוסיה כ-352 ק"מ צפונית מזרחית למוסקבה, בירת מחוז קוסטרומה. העיר ממוקמת על גדת הוולגה ומהווה נמל חשוב.

## היסטוריה
לפי המסורת, נוסדה העיר בשנת 1152 על ידי יורי דולגורוקי במסגרת התרחבות לשטחים לאורך נהר הוולגה. בכרוניקות משנת 1213 העיר כבר מוזכרת כיישוב משמעותי. בשנות ה-30 של המאה ה-13 העיר נכבשה על ידי כוחות של באטו חאן. בשנת 1239 העיר כבר שוקמה מחדש ובשנת 1246 היא נהפכה להיות בירת הנסיכות. בשנת 1272 הנסיך ואסילי מקבל את התפקיד של הנסיך ולדימיר (הנסיך הראשי של כל הנסיכים הרוסים) אך לא מעביר את מקום מושבו לולדימיר ונשאר בקוסטרומה. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 סביב העיר נבנו מנזרים להגנתה. בתקופת הצרות העיר נכבשה פעמים על ידי הפולנים. המנזר איפטייב ליד העיר היה מקום מסתור של משפחת רומנוב. עם בחירת מיכאל רומנוב לכהונה הוא עזב את המנזר. לאור האמור לעיל העיר נחשבה למולדת של שושלת רומנוב והם התייחסו לעיר בכבוד רב. בשנת 1773 העיר נהרסה כליל על ידי שרפה גדולה. היא נבנתה מחדש בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי יקטרינה הגדולה ומהווה דוגמה של תכנון ערים של המאה ה-18.

העיר מהווה נמל חשוב על הוולגה. היא גם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה מוקד תיירותי לאור המנזרים סביבה וכנסיות במרכז העיר.

בעיר ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, שדה תעופה והיא צומת חשוב של מסילות הברזל. בעבר היו קיימות בעיר שתי קבוצות כדורגל, דינמו קוסטרומה וספרטק קוסטרומה, אך הן התאחדו לקבוצה אחת הנושאת את השם ספרטק.

בעיר הייתה קהילה יהודית. בית הכנסת בקוסטרומה שנבנה בתחילת המאה ה-20 שרד עד היום.

## ערים תאומות
*  
*  
* , ארצות הברית
* 
*  
*  
* 
*  
*  
* 

## ראו גם
* טבעת הזהב של רוסיה

## קישורים חיצוניים
 
* 
* מפת העיר
* תמונות של אתרי העיר
* 

קטגוריה:מחוז קוסטרומה: ערים
קטגוריה:טבעת הזהב של רוסיה
*
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
קטגוריה:ערי נמל על הוולגה
אל-ערביה

[שמאל|ממוזער|250px|כתבת אל ערביה המדווחת מ[ירושלים]]
**אֶלְ־עַרַבִּיַּה** (בערבית: **العربية**) היא רשת טלוויזיה בשפה הערבית שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2003. התחנה הממוקמת בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, שייכת לרשת MBC (רשת בבעלות סעודית). התחנה הושקה בהשקעה של 300 מיליון דולר בפברואר 2003 על ידי קבוצת חרירי הלבנונית, עם משקיעים מכווית, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות, במטרה להתחרות ברשת הקטרית אל ג'זירה, תוך שהיא מחקה את סגנון השידורים המהיר של רשת CNN. אשר על כן הרשת מייצגת במידה רבה את האינטרסים של בית המלוכה הסעודי במזרח התיכון.

בספטמבר 2004, כתב הרשת מאזן אל-טומייזי נהרג בשוגג על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת שצילם כתבה בעיראק. ב-22 בפברואר 2006 נהרגה כתבת הרשת אטוור באהג'ט על ידי קיצונים מוסלמים, אחרי עינויים קשים. ב-22 בינואר 2007, לאחר שהרשת פרסמה כתבה המבקרת את ארגון חמאס, פוצצו פעילי חמאס בעזה את משרדי התחנה שם, שהיו סגורים באותה עת; לא היו נפגעים בפיגוע.
ליאל אל-איח'תיאר היא בין המגישות הבולטות של הערוץ.

## ראו גם
* אל-חדת'

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* פרופיל של רשת הטלוויזיה באתר ה-BBC
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ערביים
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: חברות
קטגוריה:דובאי
קטגוריה:ערוצי חדשות
דוד פתל

**דוד פתל** (16 בספטמבר 1921 – 6 באוקטובר 2019) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.

## קורות חייו
פתל נולד בבצרה שבעיראק, בוגר גימנסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 19 (1941). השתלם בטכניון. בשנים 1944-1946 שירת כנוטר, במלחמת העצמאות שירת כקצין שלישות, לאחר שחרורו מצה"ל נישא למלכה.

פעילותו הציבורית החלה בארגון יוצאי עיראק בישראל, בראשו עמד עשרות שנים. במקביל הצטרף פתל למפא"י וכיהן מטעמה כחבר מועצת והנהלת עיריית בני ברק וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נבחר כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון שהתכנס בירושלים (אוגוסט 1951). במהלך שנות פעילותו הציבורית והפרלמנטרית תרם לחיסול המעברות.

בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בכל שנות כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה וועדת השירותים הציבוריים. כמו כן היה חבר ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.

לאחר סיום פעילותו הפרלמנטרית שימש דוד פתל כיו"ר ועדת המבקר של ההסתדרות וכחבר מזכירות ויו"ר המוסד לביקורת של מפלגת העבודה.

בשנות השבעים שימש פתל כשליח מתנדב של הסוכנות היהודית באיראן ותרם תרומה מכרעת להעלאת שארית הפליטה ארצה מעיראק דרך איראן ולקליטתה בישראל.

בשנת 1982 סייע בהקמת מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ונמנה עם מקימיו ומנהליו הראשונים.

בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן, בה התגורר עד מותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* יקיר העיר רמת גן

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי מועצת העיר בני ברק
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פעילים ציונים באיראן
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
חרות לפיד

**חרות לפיד** (1934 - 29 בינואר 2005) היה מחנך, משחרר אסירים ומשקמם, חבר מועצת הרשות לשיקום האסיר.

## ביוגרפיה
חרות נולד ב-1934, היה חבר קיבוץ אילת השחר. הגיע לנושא שיקום אסירים אחרי שעבד כמדריך קבוצות מעליית הנוער בקיבוצו ובהדרכת חבורות רחוב. לאט לאט נשאב כולו לנושא שיקום האסירים, עד שהפך ל"ענף כלכלי" במשק. בהתחלה עסק בשיקום אסירים בישראל ומאוחר יותר גם טיפל בישראלים שנכלאו מחוץ לישראל, ניסה לשחררם ולהביאם לשיקום בישראל ובמקרים המעטים בהם לא הצליח - פעל להמתקת עונשם ולשיפור תנאי כליאתם.

חרות לא הסתפק בשחרור האסירים כי לדעתו בשחרור אין מספיק, ודאג לתוכנית שיקומית לכל אחד מהם, לרוב במסגרות קיבוציות.

בין האסירים המפורסמים להם סייע - חוה יערי, כושי רימון, דניס גולדברג, ואן פולארד.

נפטר ב-29 בינואר 2005 מסיבוך בלב שנגרם כתוצאה ממחלת השפעת, והובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר. הותיר אישה, ארבעה ילדים ונכדים. בנו, איתמר לפיד, מ"המדרשה" של התנועה הקיבוצית במכללת אורנים, עוסק בעיצוב "הלכה חילונית".

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:איילת השחר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים באיילת השחר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
מסיבה במרתף הארמון

**מסיבה במרתף הארמון** הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל, לאחר התפרקות להקתה "טאטו".

אף על פי שז'אנר האלבום מוגדר רוק, שני השירים המפורסמים ביותר שבו נחשבים שירי פופ: השיר "על גגות תל אביב", שהפך ללהיט ולאחד מהמנוני מלחמת המפרץ, והשיר "שרה". מאותו אלבום התפרסמו גם השירים "תזהר מנסיכות", "שושנה ביין" ו"צל נוגע בצל".

את כל השירים באלבום כתבה והלחינה דניאל.

## רשימת השירים
#שרה (3:24)
#דומיניק (3:23)
#צל נוגע בצל (3:35)
#שושנה ביין (3:01)
#עד סוף העולם (3:42)
#על גגות תל אביב (4:07)
#תזהר מנסיכות (3:20)
#במנזר הכל מותר (0:55)
#קוטב הבננות (3:47)
#אליך (4:29)
#לילה בירקון (4:42)

במהדורה מאוחרת שיצאה בקלטת בלבד התווסף השיר "תיאטרון רחוב".

## השתתפו ביצירת האלבום
*עובד אפרת – עיבודים והפקה מוזיקלית
*אלונה דניאל – מילים, לחנים, שירה ועיבודים
*דורון ורדי – גיטרות
*דייוויד פרידלנד – קלידים וכלי נשיפה
*דני צוקרמן – גיטרה בס
*רונן תורגמן – תופים
*גלעד עצמון – כלי נשיפה

## צוות הפקה
*הקלטה ומיקס – ראובן שפירא, אולפני DB
*עוזר טכנאי – דדי טל
*מפיק מטעם חברת "הד-ארצי" – חיים שמש

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1990
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
וירטמברג

**וירטמברג** הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית. בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך.

## היסטוריה של וירטמברג
עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות. 

במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות. האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות. בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה. הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת.

עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה. תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג.

## יהודים
יהודים התיישבו בווירטמברג כבר במאה ה-12 אולם גורשו בשנת 1521. הדוכס קרל אלכסנדר, אשר שלט בדוכסות בין השנים 1733–1737, מינה את הבנקאי היהודי יוזף זיסקינד אופנהיימר כיועצו הכלכלי, ובכך ניתן האישור ליהודים להתיישב בדוכסות. הוצאתו להורג של הבנקאי השיבה את איסור ההתיישבות על היהודים והוא נותר בעינו עד שנת 1828 עת קיבלו יהודי וירטמברג אמנציפציה כמו בכל רחבי אירופה המערבית והמרכזית במשך המאה ה-19. עם עליית הנאצים לשלטון חיו בווירטמברג כ-11,000 יהודים. לאחר השואה נשארו בה 550 יהודים, כולם בשטוטגרט.
## ראו גם
קהילת יהודי באדן-וירטמברג
## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:דוכסויות גרמניות
קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:קהילות יהודיות בגרמניה
נחמן רז

**נחמן רז** (9 בדצמבר 1924 – 5 ביולי 2015) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכ"ל איחוד הקבוצות והקיבוצים וחבר הכנסת מטעם המערך.

## ביוגרפיה
רז נולד בשם נחמן ריז'יק בשנת 1924 בקיבוץ עין חרוד. למד בבית ספר בקבוצת גבע. לימים הוכשר להוראה בסמינר בית ברל ולמד לימודי היסטוריה וספרות באוניברסיטה העברית.

בשנים 1947–1948 היה רז מזכיר תנועת הנוער העובד. בשירותו הצבאי, לאחר קום המדינה, שימש קצין חינוך ראשי של הנח"ל (1950–1952).

בפעילות חינוכית המשיך שנים ארוכות כמדריך ביישובי עולים (1954–1956), מורה ומנהל בית הספר המקיף עין חרוד (1958–1978) וכמדריך בסמינר אפעל (1980–1982).

במקביל לעיסוקיו המקצועיים נבחר רז לתפקידים שונים בתנועה הקיבוצית. בין השנים 1972–1978 שימש כמזכיר קיבוץ גבע. במקביל, בשנים 1973–1976, כיהן כמזכ"ל איחוד הקבוצות והקיבוצים. לאחר התאחדות התנועות הקיבוציות היה חבר במזכירות התנועה הקיבוצית המאוחדת.

רז היה חבר פעיל במפלגת העבודה ומטעמה נבחר לכנסת בשנת 1983, לאחר התפטרותו של חיים הרצוג מהכנסת. במהלך הכנסת העשירית היה חבר ועדת החינוך והתרבות ולאורך הכנסת האחת עשרה כיהן כיו"ר הוועדה.

נחמן רז היה חבר קיבוץ גבע, ובו גם הובא למנוחות . היה נשוי לנירה (נירקה), אשת חינוך. מילות השיר "כי אבד אשר עבר" שהושר על ידי הגבעטרון הן פרי עטו.

## קישורים חיצוניים
* 
* יגאל וילפנד מראיין את נחמן רז בערוץ YouTube של עמותת "תולדות ישראל": חלק 1, חלק 2, חלק 3
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי איחוד הקבוצות והקיבוצים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:עין חרוד: חברי הכנסת
קטגוריה:קבוצת גבע: אישים
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חיילי חיל החינוך והנוער
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אישים הקבורים בקבוצת גבע
אומיד

**אוֹמִיד** (בפרסית: **امید**, בתרגום: תקווה) הוא שמו של לוויין זעיר מפיתוח וייצור איראני. קיומו של הלוויין נחשף ב-4 בפברואר 2008, בשידורי הטלוויזיה האיראנית. באותו יום קיימה איראן ניסוי שיגור בטיל שמיועד לשאת לחלל את הלוויין אומיד. דוברים איראנים ציינו כי הלוויין אמור להיות משוגר במהלך שנת 2008.

סוכנויות הידיעות של איראן לא פרסמו פרטים טכניים אודות לוויין זה, פרט להכרזה כי הוא פותח ויוצר כולו באיראן. ניתוח התמונות שפורסמו על ידי איראן מעלה כי מדובר בלוויין זעיר, הבנוי בצורת קובייה שאורך פאתה 40 ס"מ. ללוויין אנטנות רב-כיווניות, דבר המעיד על כך שהוא נעדר מערכת ייצוב והכוון כלפי כדור הארץ.

## שיגור הלוויין לחלל
ב-3 בפברואר 2009 דווח על ידי כלי התקשורת באיראן על שיגור מוצלח לחלל של הלוויין אומיד. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שיש לה יכולת פעולה עצמאית בחלל - קרי פיתוח וייצור הלוויין, המשגר והמערך הקרקעי התומך במשימת חלל.

ללוויין פריגיאה של כ-250 ק"מ ואפוגיאה של 440 ק"מ. נטיית מסלול הלוויין ביחס לקו המשווה היא כ-55 מעלות.

## סיום פעולת הלוויין
הלוויין אומיד היה מצויד בסוללות בלבד, ללא יכולת טעינה. מכך נגזר אורך חיים קצר למדי, למרות ניהול חסכוני של חשמל בלוויין. ב-20 במרץ 2009 הודיעו דוברים איראנים רשמיים כי "הלוויין סיים את פעולתו בחלל". הלוויין אומיד נשרף באטמוספירה ב-25 באפריל 2009.

## רכיבים מערביים בלוויין
בחינה של המצגת הרשמית שהופצה על ידי איראן באשר לתכן הלוויין מראה שנעשה שימוש רב במוצרי מדף, ובהם סוללות מצרפת, מחברים ורכיבים נוספים מארצות הברית. חלק מהרכיבים נתון בפיקוח בינלאומי, ולמרות זאת השיגה איראן רכיבים אלה ללוויין.

## קישורים חיצוניים

* מצגת של סוכנות החלל האיראנית על הלוויין אומיד 
* 
* 

קטגוריה:לוויינים איראניים
קטגוריה:2009 באיראן
גשם-שלג

שמאל|ממוזער|250px|פתיתי גשם־שלג

**גשם־שלג** (לעיתים נקרא בטעות גם: **[[ברד]]**; באנגלית: **Sleet**) הנקרא גם שלג מימי מגדיר משקע המורכב מפתיתי שלג וטיפות גשם הנופלים במעורב, בו זמנית. בשפת המטאורולוגים הוא קרוי לעיתים בשם הקיצור **גמב"ש** (גשם מעורב בשלג).

גשם־שלג נוצר כשיורד שלג ובדרכו מטה עובר דרך שכבת אוויר חמה יחסית הגורמת להפשרת חלק מפתיתי השלג. דבר זה מתרחש כשהטמפרטורה היא בין 1-0 מעלות צלזיוס, נקודת הקיפאון של המים. המשקע המעורב לא מצטבר על הקרקע, אך עלול ליצור קרח דק ושקוף, מאוד מסוכן לעוברי דרך, המכונה קרח שחור.

## קישורים חיצוניים

* 

 
קטגוריה:משקעים
קטגוריה:שלג
סאפיר (משגר לוויינים)

**סאפיר** (בפרסית: **سفیر**, תעתיק מדויק: **ספיר **[פ' רפויה], מילה ערבית במקורה, שפירושה "שגריר" או "שליח") הוא שמו של משגר לוויינים מפיתוח וייצור משרד ההגנה האיראני, המבוסס על חלקים ממשגר הטיל הצפון קוריאני BM-25 מוסודאן. סאפיר נחשף לראשונה ב-4 בפברואר 2008, על פי דיווחי הטלוויזיה של איראן, נועד משגר זה לשאת לחלל את הלוויין האיראני אומיד. הטיל עושה שימוש בטכנולוגיית הטיל שיהאב (אף הוא מבוסס על טכנולוגיה צפון קוריאנית), אולם מותקן בו גם שלב שני ובו שני מנועים רקטיים קטנים.

לטיל שני שלבים המונעים בדלק נוזלי. בהצגת הטיל לנשיא איראן ופמלייתו נראו בבירור מנועי השלב השני של הטיל, המונעים באמצעות דלק נוזלי. אין בשלב זה פרטים מאומתים על הימצאותו של שלב שלישי, שנועד להכניס את הלוויין למסלולו סביב כדור הארץ. בתצוגה הוצג גם חיפוי החרטום הנפתח, שנועד להגן על הלוויין בעת השיגור. החיפוי שהוצג עבר ניסויי הפרדה, דבר המעיד על מצב מתקדם של תוכנית הפיתוח של הטיל בעת הצגתו הפומבית הראשונה.

על המשגר נכתב, באלפבית לטיני: SAFIR IRILV. ההשערה היא ש-IRILV הם ראשי תיבות של 
Islamic Republic of Iran Launch Vehicle.

## דגמים
למשגר הלוויינים סאפיר מספר דגמים הנבדלים ביניהם בביצועים.
*סאפיר 1 - דגם ניסוי שכשל מלשגר את הלוויין באוגוסט 2008
*סאפיר 2 - המשגר שנוסה בהצלחה ב-2009 ושיגר הלוויין אומיד. ככל הנראה זהה לדגם הבסיסי
*סאפיר 1 B - דגם משופר בו הוגדל דחף השלב הראשון מ-32 טון ל-37 טון וכושר הנשיאה של מטעד לחלל עלה ל-50 ק"ג. פרטים על דגם זה נמסרו על ידי דוברים איראניים ב-31 בינואר 2011.

## היסטוריית השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר
### שיגור ראשון לחלל
שמאל|ממוזער|250px|איור המציג את הפרדת השלבים בטיל סאפיר
כלי התקשורת באיראן הודיעו כי משגר הלוויינים שוגר לחלל בתאריך 17 באוגוסט 2008. לראשונה שוחררו תמונות של המשגר על כן השיגור וכן סרטון וידאו המראה את המראת הטיל. דוברים איראניים ציינו בתחילה כי שוגר לוויין, אך לאחר ההודעות הראשונות שונתה הגרסה ל"לוויין דמה". גורמים אמריקניים רשמיים ציינו כי השיגור נכשל, וכי לא הייתה הפרדה בין שלבי הטיל, שהתפרק באוויר בגובה רב.

### שיגור שני לחלל
בתאריך 2 בפברואר 2009 שיגרה איראן בפעם השנייה את משגר הלוויינים סאפיר, הפעם עם הלוויין אומיד בחרטומו. שיגור זה הוכתר בהצלחה ואיראן הצטרפה בכך ל"מועדון החלל", המדינות אשר בונות לוויינים, משגרים ומערך קרקעי תומך.

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונת המשגר, באתר סוכנות הידיעות האיראנית FARS
* 
* רשימת שיגורים

קטגוריה:תוכנית החלל האיראנית
קטגוריה:משגרי לוויינים וחלליות
קטגוריה:טילים בליסטיים איראניים
מזון מלכות

**מְזוֹן מְלָכוֹת** הוא תוצר מזון המופרש על ידי דבורי דבש מבלוטות תת-לועיות (hypopharyngeal glands), ומשמש להזין את זחלי הדבורים.

זחלים המיועדים להיות מלכות מוזנים בכמויות גדולות של מזון מלכות במשך ארבעה ימים לאחר בקיעתם, ונמנע מהם כל מזון אחר. אכילת מזון המלכות מעורר מנגנונים פיזיולוגיים שונים הנדרשים למלכה, כגון הבשלת השחלות. עם זאת, מזון המלכות אינו בלעדי למלכות העתידיות והוא חלק מתזונתם של כלל הזחלים בכוורת. דבורים בוגרות אינן ניזונות ממזון מלכות כלל.

## ייצור תעשייתי
שמאל|ממוזער|200px|מלכון מוצף במזון מלכות עודף
הפקת מזון מלכות מבוצעת לרוב על ידי הפרדת הכוורת ודרבון הדבורים לייצור מלכה חדשה. לאחר 4 ימים מבקיעת הזחל, נלקח מזון המלכות מהתא בו גדל. לא ניתן לרדות מזון מלכות מתאי הפועלות, היות שהן מקבלות קצבה מוגבלת ומכלות אותה מיד; תאה של המלכה מכיל מצבורים עודפים של מזון מלכות, אותו הזחל אינו מסוגל לאכול. כוורת אחת מסוגלת לייצר בתנאים אידיאליים כ-500 גרם של מזון מלכות בתקופה של חצי שנה.

מזון המלכות אינו משתמר היטב כדבש, ולרוב מערבבים אותו עם מוצרי כוורת נוספים, כגון דונג או דבש על מנת לשמרו.

## תזונה
כמזון לבני אדם עלול מזון המלכות לגרום התפרצויות אלרגיה. כתוסף תזונה הוא מקור לוויטמינים שונים, כגון B6 ו-B5, עם כמויות מזעריות של ויטמין C, ונטול לחלוטין ויטמינים E, A ו-D. הרכבו התזונתי של מזון המלכות הוא 65% מים, כ-12.5% חלבון (המכיל חומצות אמינו שונות, אך אינו חלבון מלא), 11% סוכרים, ו-5% חומצות שומן.

## תועלת בריאותית
למזון המלכות מיוחסות סגולות רפואיות רבות, חלקן בוססו בקבוצות מחקר מצומצמות בלבד כגון הורדת כולסטרול, ואחרות נמצאות במחקר מתקדם, כגון האצת גדילת תאי גליה במוח האנושי אשר עשויים לסייע במחלת פרקינסון.
מנהל הבטיחות במזון האירופי  קבע שנכון להיום אין עבור בני אדם תועלת בריאותית מצריכת מזון מלכות.

## כשרות
לפי דעה אחת דבש רגיל כשר על פי ההלכה מכיוון שהוא מיוצר מצוף שהדבורים מלקטות ומאכסנות אותו בזפק שנמצא לפני הקיבה ופולטות אותו בכוורת, כך שאין לו דין של "היוצא מן הטמא - טמא" מכיוון שהוא רק צוף שעבר עיבוד בגוף הדבורה, דעה אחרת דורשת מלשון הפסוקים שהדבש כשר . במזון מלכות יש האוסרים מכיוון שהוא מיוצר על ידי הדבורה בעצמה, ואף אם נאמר שיש לימוד מן הפסוק שדבש דבורים כשר, כוונת התורה להתיר רק את הדבש הידוע בטעמו, אבל לא את שאר החומרים המופרשים מן הדבורים. יש המתירים מכיוון שכל מה שהדבורים מייצרות המקור שלו הוא צוף וצמחים, אף אם נאמר שיש אנזימים שמוספים על ידי הדבורה - גם בדבש יש אנזימים שמגיעים מהדבורה ובכל זאת הוא מותר.

## קישורים חיצוניים

* מחקר אמפירי הנוגע להשפעת מזון מלכות על כולסטרול באדם (קבוצת מדגם של 15 איש).
* מהו מזון המלכות של הדבורים?, באתר אנציקלופדית אאוריקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דבוראות
קטגוריה:תוספי תזונה