open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרס מרשל סקלאר

**פרס מרשל סקלאר** (באנגלית: The **Marshall Sklare Award**) הוא פרס המוענק מדי שנה החל משנת 1992 מטעם האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ) לחוקר בכיר אשר תרם תרומה ייחודית לחקר החברה היהודית. הפרס מוענק לזכרו של "אבי הסוציולוגיה של היהודים", מרשל סקלאר.

הזוכים בפרס:

* **1992** - סידני גולדשטיין, דמוגרפיה
* **1993** - סימור מרטין ליפסט, סוציולוגיה
* **1994** - סליה הלר, היסטוריה 
* **1995** - דניאל אלעזר, מדע המדינה
* **1996** - סמואל קלאוזנר, סוציולוגיה
* **1997** - וולטר זנר, אנתרופולוגיה
* **1998** - ברנרד רייסמן, שירות קהילתי
* **1999** - סרג'ו דלה-פרגולה, דמוגרפיה
* **2000** - ישעיהו ליבמן, סוציולוגיה
* **2001** - קלווין גולדשיידר, סוציולוגיה ודמוגרפיה
* **2002** - יונתן סרנה, היסטוריה
* **2003** - סמואל היילמן, סוציולוגיה
* **2004** - אגון מאייר, סוציולוגיה
* **2005** - אליהוא כ"ץ, תקשורת
* **2006** - דבורה דאש מור, היסטוריה
* **2007** - בארי צ'יסוויק, כלכלה
* **2008** - פול ריטרבנד, סוציולוגיה
* **2009** - צ'ארלס קדושין, ניתוח רשתות חברתיות
* **2010** - סטיבן מ' כהן, סוציולוגיה
* **2011** - ריב אלן-פרל, אנתרופולוגיה
* **2012** - לאונרד סייקס, פסיכולוגיה חברתית
* **2013** - מורטון ויינפלד, סוציולוגיה
* **2014** - סילביה ברק פישמן, סוציולוגיה
* **2015** - ברברה קירשנבלט-גימבלט, חקר ההופעה
* **2016** - ברוז פיליפס, סוציולוגיה
* **2017** - ג'ודית בוקסר ליוורנט, מדע המדינה
* **2018** - ארנולד אייזן, מדע הדתות
* **2019** - הרייט הרטמן, סוציולוגיה
* **2020** - ארנולד דשפסקי, סוציולוגיה וחיים וקסמן, סוציולוגיה
* **2021** - אריאלה קיסר, דמוגרפיה ובארי קוסמין, דמוגרפיה
* **2022** - דברה קאופמן, סוציולוגיה ולימודי נשים
* **2023** - בתמי הורוביץ, פסיכולוגיה חברתית ואירה שסקין גאוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* 
* רשימת זוכי הפרס באתר האגודה לחקר היהודים במדעי החברה

קטגוריה:פרסים במדעי היהדות
מרשל סקלאר
סדרת המאה

שמאל|ממוזער|250px|ארבעת מטוסי סדרת המאה הראשונים: F-100 סופר-סייבר, F-101 וודו, F-102 דלתא-דאגר ו-F-104 סטארפייטר
**סדרת המאה** (באנגלית: **Century Series**) היא סדרת מטוסי קרב אמריקאיים סילוניים מהדור השני שנבנו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 שקיבלו את הסימונים 100 ומעלה.

## רקע
לאחר מלחמת העולם השנייה וכחלק מלקחיה נוצר חיל האוויר של ארצות הברית ואיתו שונתה גם שיטת סימון מטוסי הקרב. בעבר מטוסי הקרב סומנו באות P כלומר רדיפה (pursuit) כמו ה-P-51 מוסטנג למשל, עם שינוי השיטה מטוסי הקרב סומנו באות F כלומר קרב ("fighter"). אך המספור המשיך מאותה הנקודה שבו הופסק לפני (כמו ה-F-86 סייבר לדוגמה).

בשנת 1963 נוצרה שיטת סימון חדשה שאיחדה את שיטת הסימון לשלושת הצבאות הגדולים (חיל האוויר, חיל הים, והצבא), לפי שיטה זו המספור אופס, ומטוסים חדשים אשר יוצרו תחת שיטת סימון זו זכו למספור נמוך, כגון ה-F-4 פנטום (ה-F-117 נייטהוק הוא היוצא מהכלל). המטוסים שיוצרו עד לשנת 1963 וזכו למספרים F-100 ומעלה נקראים **מטוסי סדרת המאה**.

## רשימת המטוסים
המטוסים המשויכים בדרך כלל לסדרת המאה:
*F-100 סופר סייבר
*F-101 וודו
*F-102 דלתא-דאגר
*F-104 סטארפייטר
*F-105 ת'נדרצ'יף
*F-106 דלתא-דארט

### מאפיינים
מטוסי הסדרה התאפיינו בטכנולוגיות פורצות דרך. ה-F-100 היה המטוס הראשון בשירות מבצעי ששבר את מהירות הקול בטיסה ישרה, F-101 היה הראשון שהגיע ל-1,600 קמ"ש, ה-F-102 היה המטוס הראשון שנבנה בהתחשבות בחוק השטחים. שלושה ממטוסי הסדרה (F-101, F-102 ו-F-106) נשאו טילי אוויר-אוויר גרעיניים שנועדו להרוס מבנים גדולים של מפציצים אסטרטגיים, הטילים האלה היו היחידים בארסנל הגרעיני של ארצות הברית שהיו תחת אחריותו המלאה של הטייס (במהלך המשימה).

### יוצאים מהכלל
פריצות דרך דומות לאלו של מטוסי סדרת המאה הושגו גם במטוסי הצי (ווט F-8 קרוסיידר ו-F4D סקייריי לדוגמה), אך שיטת המספור השונה של הצי מנעה מהם להיכנס לאותה קטגוריה. מטוסים אחרים כמו F-4 פנטום (שסומן בהתחלה כ-F-110 ספקטר), F-111 ארדוורק ו-F-117 לא נכללו בקבוצה.

גם מטוסי ניסוי שנכשלו ולא נכנסו לשירות פעיל כגון XF-103, YF-107 ו-XF-108 Rapier לא נכללים בין מטוסי סדרת המאה.


קובץ:North American F-100D Super Sabre USAF.jpg|F-100D
קובץ:McDonnell F-101 Voodoo.jpg|F-101
קובץ:F102 4.jpg|F-102
קובץ:F104G.jpg|F-104G
קובץ:Republic F-105D-30-RE (SN 62-4234) in flight with full bomb load 060901-F-1234S-013.jpg|F-105D
קובץ:Convair F-106A Delta Dart 1.jpg|F-106A


קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ארצות הברית
עגור חן

ממוזער| ''Grus virgo''
**עגור חן** (שם מדעי: *Grus virgo*) הוא מין עוף ממשפחת העגוריים הנפוץ במרכז אסיה, מהים השחור למונגוליה ולצפון-מזרח סין. בטורקיה קיימת אוכלוסייה קטנה. האוכלוסייה במזרח אירואסיה נודדת בחורף לאפריקה, והאוכלוסייה הסינית והמונגולית נודדת גם היא בחורף, להודו. בישראל עגור חן הוא חולף נדיר.

זהו המין הקטן ביותר במשפחת העגוריים. אורכו 85–100 ס"מ ומוטת כנפיו 155–180 ס"מ. משקלו 2-3 ק"ג. לעגור זה יש ציצות אוזן לבנות, צוואר וחזה שחורים. הוא דומה במראהו לעגור אפור.
קריאתו של עגור חן דומה לחצרור, והיא גבוהה יותר מזו של עגור אפור.

מין זה חי במגוון רחב של סביבות מחיה, כמו מדבריות או סוגים שונים של אדמות מרעה.

עגור חן ידוע כמין שעושה את אחת הנדידות הקשות ביותר בעולם העופות. במהלך אוגוסט ובתחילת ספטמבר, העגורים מתקבצים ללהקות שעשויות לכלול כ-400 פרטים, ומתכוננים לעוף אל אזורי החריפה שלהם. במהלך הנדידה, העגורים מתרוממים לגבהים של כ-4,875-7,925 מעל גובה פני הים. האוכלוסייה הסינית והמונגולית עוברת בנדידתה מעל רכס ההימלאיה בתנאים קשים ביותר. עגורי חן רבים מתים במהלך הנדידה בגלל תשישות, רעב וטריפה על ידי עיטים זהובים.

## קישורים חיצוניים

* עגור חן בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש 
* עגור חן, באתר העמותה העולמית לעגורים
* עגור חן, באתר birdlife
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: עגוראים
חן
קטגוריה:מונגוליה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:אפגניסטן: עופות
וימבלדון

260px|ממוזער|דרך וימבלדון היל, וימבלדון
260px|ממוזער|דרך שלטון, וימבלדון
**וימבלדון** (באנגלית: **Wimbledon**) הוא אזור בדרום לונדון המהווה חלק מרובע מרטון. האזור ממוקם 11.3 קילומטרים דרומית-מערבית לצ'רינג קרוס ומוגדר בתוכנית לונדון כאחד משלושים וחמישה האזורים המרכיבים את לונדון רבתי. האזור מפורסם בעולם כביתה של אליפות וימבלדון בטניס.

## אטימולוגיה
משמעות השם "וימבלדון" באנגלית עתיקה היא גבעת וינמן (Wynnman's hill), כאשר משמעות הסיומת "דאן" (dun) היא גבעה. האיות הנוכחי של השם התקבל במהלך המאה ה-19, לאחר שורה של שינויים באיות לאורך ההיסטוריה.

האזור מוזכר גם בשם "וימבדונינג" (Wimbedounyng) באמנה שנחתמה על ידי אדגר, מלך אנגליה ב-967. במפה של לונדון משנת 1786 האזור מוזכר בשם "וימבלטון" (Wimbleton).

## היסטוריה
האזור היה מאוכלס כבר בתקופת הברזל, שבה הוקם המבצר בווימבלדון קומונז. מיקומה המקורי של וימבלדון היה בראש הגבעה הסמוכה לאזור שנקרא כיום "הכפר" (The Village). 

בשנת 1087, נרשמה וימבלדון בספר יום הדין כחלק מאחוזת מורטלייק. הבעלות על אחוזת וימבלדון עברה מיד ליד במהלך ההיסטוריה. היא הוחזקה על ידי הכנסייה עד שנת 1398. בשנה זו תומאס ארונדל, הארכיבישוף מקנטרברי, הוגלה על ידי ריצ'רד השני והשטחים שבבעלותו הועברו לבעלות הכתר. 

הנרי השמיני העניק את וימבלדון לתומאס קרומוול, הרוזן הראשון של אסקס. השטח הוחזר לבעלות הכתר הבריטי לאחר הוצאתו להורג של קרומוול בשנת 1540. לאחר מכן העניק הנרי את השטח לאשתו האחרונה, קתרין פאר. עם מותה בשנת 1548 הוחזר השטח שוב לבעלות הכתר. 

בתו של הנרי, מרי הראשונה, העניקה את האחוזה לחשמן רג'ינלד פול שהחזיק בו עד מותו בשנת 1558. אחותה של מרי, אליזבת הראשונה, העניקה את בית האחוזה (אך לא את אדמותיה) לכריסטופר הטון שמכר אותה באותה שנה לתומאס ססיל, הרוזן הראשון של אקסטר. אדמות האחוזה ניתנו למשפחת ססיל בשנת 1588. המשפחה בנתה בית אחוזה חדש וגנים בסגנון האליזבתני של אותה תקופה. 

בשנת 1638 רכש צ'ארלס הראשון את האחוזה עבור אשתו, הנרייט מארי. עם הוצאתו להורג של המלך בשנת 1649 עברה האחוזה מיד ליד בין תומכים שונים של הפרלמנט. במהלך תקופת הרסטורציה, בשנת 1660, חזרה האחוזה לבעלותה של הנרייט מארי, שהייתה כעת אמו של המלך החדש צ'ארלס השני. המלכה מכרה את האחוזה לג'ורג' דיגבי, הרוזן השני של בריסטול, ששכר את ג'ון אוולין לעצב מחדש את גני האחוזה. 
בשנת 1677 נמכרה האחוזה לשר האוצר הבריטי תומאס אוסבורן, הדוכס הראשון של לידס. 

משפחת אוסבורן מכרה את האחוזה לסיר תאודור ג'נסן, בעל חברת הים הדרומי. ג'נסן החל את בנייתו של בית אחוזה חדש במקומו של הבית שהוקם על ידי משפחת ססיל. התמוטטות החברה שלו מנעה ממנו לסיים את בניית האחוזה. 

האחוזה הועברה לשרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו, שהרחיבה את האדמות השייכות לאחוזה וסיימה את בניית בית האחוזה בשנת 1735. עם מותה הועבר הנכס לנכדה ג'ון ספנסר ולאחר מכן לרוזן ספנסר הראשון. 

הכפר שעל אדמות האחוזה המשיך לגדול. הופעתה של הכרכרה אפשרה תחבורה מהירה וקלה יותר ללונדון.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

מרטון
אלרי קלארק

**אלרי הרדינג קלארק** (באנגלית: **Ellery Harding Clark**; 13 במרץ 1874 – 17 בפברואר 1949) היה אתלט אמריקאי. הוא האלוף האולימפי הראשון בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה והיחידי שזכה בשני מקצועות אלו במשחקים האולימפיים.

## ביוגרפיה
קלארק נולד בווסט רוקסברי, בוסטון, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת הרווארד.

באולימפיאדת אתונה (1896) זכה קלארק בשתי מדליות זהב בקפיצה לרוחק (6.35 מטר), לפני רוברט גארט (6.00 מטר) וג'יימס קונולי (5.84 מטר) שניהם מארצות הברית ובקפיצה לגובה (1.81 מטר), לפני גארט וקונולי (1.65 מטר). בקפיצה לרוחק הוא סימן לעצמו בעזרת כובע את מקום תחילת ההרצה. פעמיים השופט, המלך קונסטנטין הראשון של יוון הזיז את הכובע בטענה שזה לא חוקי, כי זה סימון מקצועני ולכן הוא פסל. בקפיצה השלישית, ללא סימון עם הכובע הוא השיג קפיצה חוקית וקפץ למרחק שהספיק לו למדליית הזהב. בנוסף, הוא השתתף בהדיפת כדור ברזל וסיים במקומות חמישי–שביעי.

קלארק זכה פעמיים באליפות ארצות הברית בקרב עשר בשנים 1897 וב-1903.

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) סיים קלארק במקום החמישי בקרב עשר (2,778 נקודות) אף על פי שפרש לאחר חמישה מקצועות עקב ברונכיטיס ממנה סבל.

חייו של קלארק היו מגוונים, הוא עבד בתור סופר, עורך דין, מאמן ומורה וכן היה חבר מועצה בעיריית בוסטון. הוא כתב 19 ספרים, כולל אחד אשר הפך לסרט לאחר מותו בשנת 1952, "האיים הקאריביים".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:קופצים לגובה אמריקאים
קטגוריה:קופצים לרוחק אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לגובה (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לרוחק (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (1896)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:מסצ'וסטס: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
כלודיו

**כלודיו** (**Chlodio**; בערך 392–448 לספירה) היה מלך הפרנקים הסאלים מתחילתה של השושלת המרובינגית.
## ביוגרפיה
הוא נודע כמלך ארוך שיער (כמו כל מלכי שושלת זו) והתגורר בטוקסנדריה בטירה של דואיסבורג. ב-414 הפך למלך תרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת).

ב-428 גילה כי עריה של גאליה בלגיקה היו מחוסרות הגנה. פלביוס אאטיוס, ששימש כמגיסטר מיליטום של רומא בגאליה, נאלץ לשלוח את חייליו כדי ללחום בוויזיגותים, ולכן הצליחו כלודיו ואנשיו להביס כוח רומאי ליד קמברה ולהתיישב בצפון גאליה. אף על פי שהותקף על ידי פלביוס אאטיוס ב-431, הצליח כלודיו להרחיב את כיבושיו דרומה עד נהר הסום.

ב-432 הוא לכד את טורנה וכבש את קמברה על כל סביבותיה. למעשה, מטרתו הייתה ליצור ממלכה שתשתרע מן הריין עד הים הצפוני, כולל אזורי נהר הסום ונהר המז. פלביוס אאטיוס נאלץ לחתום על הסכם פוידרטוס עם כלודיו - הסכם שלפיו הפכו הפרנקים הסאלים לחיילי האימפריה הרומית והורשו להתיישב על קרקע רומית, מה שהביא בעקבותיו להקמת האימפריה הפרנקית מייסודו של כלוביס הראשון.

אין אנו יודעים מי היו ילדיו של כלודיו, אולם ישנה אגדה על אודותיו, או ליתר דיוק, על אודות המלך מרובך. ההיסטוריון הבלגי גודפרואה קורט בן המאה התשע עשרה סיכם את מה שנכתב ב מן המאה ה-7 במילים הבאות: "יום אחד כאשר המלכה, אשת המלך כלודיו, יצאה לרחוץ בים, אל מסוים קרב אליה - זיווג שממנו נולד הגיבור מרובך שעל שמו קרויה השושלת המרובינגית." מדברים אלה משתמע כי אשתו של כלודיו הייתה אמו של מרובך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-5
קטגוריה:נפטרים ב-448
ונדי וו: לוחמת הנשף

**ונדי וו: לוחמת הנשף** הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בכיכובם של ברנדה סונג ושין קוימאדה. הסרט צולם באוקלנד, ניו זילנד, שודר ב-16 ביוני 2006 ונצפה על ידי 5.7 מיליון צופים.

## עלילה
ונדי וו היא נערה אמריקאית פופולרית שחייה עוברים מהפך כאשר מגיע לביתה בודהיסט צעיר בשם שן. שן מספר לוונדי שהיא לוחמת ושהיא היחידה שתוכל להציל את העולם ועליה להתאמן לשם כך. אבל זה בכלל לא מעניין אותה והיא רוצה רק להיבחר למלכת הנשף ולנצח את ג'סיקה דוסון האויבת שלה.

סבתה של ונדי יודעת ששן דובר אמת ושאימה של ונדי הייתה לוחמת שהביסה את יאן לו לפני 90 שנה בסין. שאר בני המשפחה של ונדי איבדו קשר עם המורשת הסינית שלהם.
ונדי נכשלה במבחן לתרבות הסינית ושן הבטיח לה שילמד אותה את התרבות הסינית אם תסכים להתאמן באמנויות הלחימה.

יאן לו, הרוצה להרוג את ונדי כדי להחריב את התרבות הסינית, מתגלם בגופם של אנשים הקרובים לוונדי כמו אחיה של ונדי, המורים שלה, ג'סיקה דוסון ועוד. ונדי מתחילה להתאמן עם שן, שהופך את המורים שלה לנשמות החיות של אמנויות לחימה סיניות כדי לעזור לונדי ללמוד את אמנויות הלחימה.

ונדי ושן בקרב יחד עם יאן לו בגוף של ג'סיקה דוסון. ונדי ושן ניצחו את יאן לו והוא יצא מתוך הגוף של ג'סיקה, ונדי ויתרה על הנשף והיא אמרה לג'סיקה שהיא תהיה מלכת הנשף במקומה.

## דמויות
***ונדי וו** (ברנדה סונג) : לוחמת סינית, נערה פופולרית. היריבה שלה היא ג'סיקה דוסון. ונדי הייתה צריכה להיות מלכת הנשף אבל היא ויתרה על זה ובמקום זה היא נלחמה עם שן. ונדי נפרדה מחבר שלה בגלל שהיא התאהבה בשן והיא עכשיו חברה שלו.
***שן** (שין קוימאדה): לוחם סיני, חבר של ונדי, הכריח את ונדי ללמוד על לחימה סינית, לובש בגדים לבנים עד שוונדי לקחה אותו לקניון והיא קנתה לו בגדים חדשים והוא הפך לפופולרי.
***יאן לו** : לוחם סיני, רוצה להרוג את ונדי ומחפש אחריה כבר הרבה זמן, נכנס לגופים של אנשים. רוצה להרוס את העולם.
***ג'סיקה דוסון** (אלן ווגלום) : היריבה של ונדי, רוצה לזכות בתואר של מלכת הנשף והיא עושה כל דבר כדי שהיא תהיה יותר פופולרית מוונדי.

## מדיות נוספות
***משחקי וידאו** : לסדרה יצא משחק וידאו אחד שבו ונדי וו נוסעת ברחבי אמריקה בתקווה לזכות בתחרות מלכת הנשף בעזרת שן ואחרים. המשחק יצא ב-17 בנובמבר 2007 עבור נינטנדו ופלייסטיישן 2.
***ספרים** : לסרט יצאו שני ספרים ונדי וו: לוחמת הנשף, ונדי וו: לוחמת הנשף 2.
***פריטים נוספים** : שרשראות ומברשות של ונדי ושן, אביזרים, חוברות צביעה, גלויות, לוח שנה, קומיקס וצעצועים.

## פסקול הסדרה
הפסקול יצא בשנת 2007 תחת חברת וולט דיסני. ברנדה סונג הקליטה שיר עבור ונדי וו: לוחמת הנשף בשם "אני לא כל כך ילדה", השיר נכתב על ידי אדי גלאן. השיר שודר ברדיו דיסני. בפסקול משתתפים גם הזמרים אורלנדו בראון, דרו סלי ועוד.

## קישורים חיצוניים

* ונדי וו: לוחמת הנשף באתר דיסני

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערוץ דיסני: סרטי מקור
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על גלגול נשמות
הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד

**הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד** (באנגלית: **Henry Percy, 6th Earl of Northumberland**; 1502–1537), רוזן נורת'מברלנד ובנו של הנרי אלג'רנון פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד ושל אשתו קתרין ספנסר. הוא נודע בעיקר בשל אירוסיו עם אן בולין, עליהם נאלץ לוותר לאחר שהחל קשר בינה ובין המלך הנרי השמיני. כעסה של אן לאחר שאולצה לוותר על אירוסיה הוצג בכמה ספרים וסרטים שעסקו בחייה.

מועד אירוסיו לבוליין, שלימים הפכה לאשתו השנייה של המלך הנרי ולמלכת אנגליה, חל ככל הנראה באביב 1523, אז שימש בתור משרתו של החשמן וולזי. מששמע על החדשה, וולזי גער בפרסי לפני משרתיו, מאחר שלא ביקש היתר לנישואים מאביו או מהמלך, שלו היה עניין בנישואים אלו בשל חשיבותה של רוזנות נורת'מברלנד. למעשה, אביו של פרסי לא התיר את הנישואים, ובמקום זאת השיא אותו במהירות לליידי מרי טלבוט, בתו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי. נישואים אלו היו לא מוצלחים, ומאוחר יותר טלבוט ביקשה להתגרש מפרסי בשל אירוסיו לבוליין, אך בקשתה נדחתה.

מאחר שהיה בין הרוזנים החשובים, פרסי היה חבר במועצה שהרשיעה את אן בולין, שהייתה אז מלכת אנגליה, בניאוף. על פי רוב הדעות האישומים כנגד בוליין פוברקו על ידי אויביה. פרסי עצמו התעלף לאחר שתמך בהרשעתה של בוליין, ובעקבות כך נישא אל מחוץ לדיון. הוא נעדר מהדיון שהתקיים מיד לאחר מכן בעניינו של ג'ורג' בוליין, אחיה של המלכה, שהואשם בגילוי עריות עם אחותו.

פרסי מת בשנה שלאחר מכן, לאחר שנהג בירושתו בפזרנות ולאחר שהעביר נכסים רבים לחבריו בשל החלטתו לנשל את משפחת פרסי ככל הניתן. את יתרת נכסיו הוריש למלוכה. לאחר מותו, רוזנות נורת'מברלנד עברה לאחיינו, תומאס פרסי.

נורת'מברלנד|פ
פרסי, הנרי
קטגוריה:אישים בחצר הנרי השמיני
קטגוריה:ילידי 1502
קטגוריה:נפטרים ב-1537
דמיטרי ריבולובלב

**דמיטרי ריבולובלב** (רוסית: **Дмитрий Евгеньевич Рыболовлев**; נולד ב-22 בנובמבר 1966) הוא איש עסקים ואוליגרך רוסי המכהן כנשיא קבוצת הכדורגל הצרפתית מונקו.

## ביוגרפיה
ריבולובלב למד רפואה במכון הרפואי של פרם, עיר הולדתו, וסיים את לימודיו בשנת 1990. את הונו צבר לאחר שרכש בשנות התשעים שליטה בענקית הדשנים הרוסית אורלקלי (Uralkali) אשר הייתה לפני כן בבעלות המדינה. בשנת 1995 מונה ליו"ר החברה. נכון ל-2008 הוא החזיק ב-66% ממניות החברה. במאי 1996 נעצר בחשד שהזמין את רצח איש העסקים יבגני פנטיילמונוב, שהתנגד למהלכים מסוימים בתוככי החברה. ריבולובלב היה עצור במשך 11 חודשים במתקן כליאה זמני בפרם.

לפי מגזין פורבס, נכון לינואר 2022 ריבולובלב האדם ה-391 בעושרו בעולם עם כ-6.7 מיליארד דולר. משנת 1995 הוא מתגורר בשווייץ. במהלך השנים 2010–2011 הוא מכר את החזקותיו באורלקלי. בשנת 2011 הוא רכש מניות של "בנק אוף סייפרוס", הבנק הגדול בקפריסין והפך לבעל השליטה.

בשנת 2012 הפך לנשיא קבוצת הכדורגל מונקו. תחתיו הקבוצה זכתה באליפות צרפת 2016/2017 ובגביע הליגה הצרפתית 2017 ו-2018. בשנת 2013 מינה את ואדים ואסילייב לסגנו ויחד הובילו מסע רכישות נרחב של שחקנים.

בנובמבר 2018 נעצר לחקירה על ידי משטרת מונקו ונערכו חיפושים באחוזתו, על רקע האשמתו בשחיתות.

## חיים אישיים
ידוע כחובב אמנות גדול והוא מימן את הפקתו של סרט תיעודי על תולדות מוזיאון פושקין, חזון אלוהי, בבימויו של לאוניד פרפיונוב, איתו ריבולובלב נוטה לשתף פעולה. במאי 2013 רכש את הציור "מושיע העולם" מאת לאונרדו דה וינצ'י ב-127.5 מיליון דולר. הוא תבע את סותבי'ס בטענה כי הונתה אותו לשלם מחירים גבוהים בעבור ארבעה ציורים, ובהם "מושיע העולם". אולם בינואר 2024 דחה בית משפט בארצות הברית דחה את תביעתו.

בנובמבר 2017 מכר את הציור "מושיע העולם" של לאונרדו דה וינצ'י לבאדר בן עבדאללה בן מוחמד בן פרהאן אל-סעוד, נסיך סעודי מבית סעוד. הרכישה, בסכום של 450 מיליון דולר, נחשבת למכירת הציור היקרה ביותר בהיסטוריה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים רוסים
קטגוריה:מיליארדרים רוסים
קטגוריה:עסקני כדורגל
קטגוריה:עסקני ספורט רוסים
קטגוריה:התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1966
אליה סולימאן

**אליה סולימאן** (בערבית: **إيليا سليمان**, בתעתיק מדויק: **איליא סלימאן**; נולד ב-28 ביולי 1960) הוא במאי קולנוע ערבי-ישראלי-פלסטיני. מלמד קולנוע ב-European Graduate School בשווייץ. סולימאן נשוי לזמרת הלבנונית יסמין חמדאן.

## ביוגרפיה
סולימאן נולד בנצרת, ישראל, לאב חרט ולאם מורה. בשלהי נעוריו, עזב ללונדון ולצרפת, אך מאוחר יותר שב לעיר הולדתו.

עם שובו התחיל להתעניין בקולנוע, לקרוא ספרים ולצלם במצלמה ביתית. בין השנים 1982 ל-1993 התגורר סולימאן בניו יורק בה פיתח התעניינות באופן בו מוצגים הערבים בתקשורת המערבית והישראלית. בניו יורק ביים שני סרטים קצרים "הקדמה לסוף הוויכוח", שזכה בפרס הסרט הניסיוני הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של אטלנטה באותה שנה, ו"מחווה על ידי התנקשות" בו מופיע גיבור בשם .E.S (ראשי התיבות של שמו באנגלית, אליה סלימאן) והוא מתבונן בשקט בהתרחשות. דמות זו חוזרת גם בסרטיו המלאים.

בשנת 1994 עבר להתגורר במזרח ירושלים, על מנת ללמד קולנוע ותקשורת באוניברסיטת ביר זית שברשות הפלסטינית. בשנת 1996 ביים את סרטו הארוך הראשון, "כרוניקה של העלמות", שזכה בפרס סרט הביכורים בפסטיבל הסרטים של ונציה - אך התקבל בתגובות נסערות והוחרם בעולם הערבי כולו. הביקורת האשימה את הבמאי בבגידה, בעמדה ציונית ובשיתוף פעולה עם האויב.

בשנת 2002 ביים את הסרט "התערבות אלוהית", אשר זכה בפרס חבר השופטים ובפרס פיפרסקי בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס הסרט הזר בטקס פרסי הקולנוע האירופאי.

בשנת 2009 ביים את הסרט "הזמן שנותר". זהו סרט אוטוביוגרפי למחצה, בהשראת יומני אביו ואמו, שפרוסים על פני ארבע תקופות משנת 1948 ועד לימינו. הסרט השתתף בתחרות הרשמית על פרס דקל הזהב, אך לא-זכה.

ב-2019 סרטו "It Must Be Heaven" ("כנראה שזה גן עדן") התחרה על פרס דקל הזה, אך זכה רק בציון לשבח מיוחד.

## מסרטיו
* **[[כרוניקה של היעלמות]]** (1996)
* **מלחמה ושלום בווזול** (תיעודי, במשותף עם עמוס גיתאי, 1997)
* **[[התערבות אלוהית (סרט)|התערבות אלוהית]]** (2002)
* **[[הזמן שנותר]]** (2009)
* זה בטח גן עדן (2019)

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר ה-European Graduate School
* 
* 
* Elia Suleiman masterclass באל-ג'זירה
* "A different kind of occupation": an interview with Elia Suleiman ראיון עמו באנגלית

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ערבים ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע פלסטינים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:נצרת: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ביר זית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
אוסקר פוטיורק

**אוסקר פוטיורק** (בגרמנית: **Oskar Potiorek**; 20 בנובמבר 1853 – 17 בדצמבר 1933), היה פילדמרשל אוסטרו-הונגרי, מושל בוסניה והרצגובינה בעת רציחתו של פרנץ פרדיננד ובהמשך כיהן כמפקד קבוצת ארמיות בראשית המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### תחילת הקריירה
פוטיורק נולד בחבל קרינתיה למשפחה מהמעמד הבינוני. אביו היה פקיד ממשל וממונה על פרויקט כרייה באזור. ב-1879 סיים פוטיורק את לימודיו באקדמיה הצבאית בווינה והוצב לשורת תפקידי מטה והדרכה וב-1902 מונה לסגן ראש המטה הכללי האוסטרו-הונגרי. ב-1906 היה מועמד לראש המטה הכללי האוסטרו-הונגרי, אך קונרד פון הצנדורף נבחר לתפקיד. ב-1907 מונה למפקד הקורפוס ה-3, וב-1911 מונה למושל בוסניה והרצגובינה. בשלהי 1913 הזמין פוטיורק את הארכידוכס פרנץ פרדיננד לבקר בחבל ולצפות בתמרוני הצבא וב-28 ביוני 1914 הגיעו פרדיננד ורעייתו לחבל.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

כמושל צבאי אחראי היה פוטיורק לביטחונו של פרדיננד ולאחר ניסיון ההתנקשות הכושל הראשון, היה הגנרל פוטיורק זה שתמך בבקשתו של פרדיננד להגיע לבית החולים ולבקר את פצועי ההתקפה, למרות הסתייגותם של שאר מלוויו. פוטיורק נלווה למכוניתו של פרנץ פרדיננד והנחה את הנהג בנסיעתו. מטח היריות הקטלני שהרג את הארכידוכס ורעייתו סופי, לא פגע בפוטיורק והרכב הגיע בנסיעה מהירה למעונו בניסיון להציל את בני הזוג, אך הם נפחו את נשמתם.

ב-28 ביולי 1914 לאחר שסרביה לא נענתה לאולטימטום האוסטרו-הונגרי, הכריזה האימפריה מלחמה על הסרבים ופוטיורק מונה לפקד על כוח החוד האוסטרו-הונגרי בפלישה לסרביה. פוטיורק פיקד על הארמייה השישית, ובנוסף גם פיקד על קבוצת ארמיות שהכילה את הארמיות החמישית והשישית. ניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914 נהדף לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף, בנובמבר 1914 זכו כוחותיו במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פוטיורק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכח הלוחם האוסטרו-הונגרי. תוצאות הקרב הובילו לנסיגה רחבה של האוסטרו-הונגרים אל מחוץ לגבולות סרביה. ב-22 בדצמבר 1914 הודח פוטיורק מתפקידו ובמקומו מונה אויגן, הארכידוכס מאוסטריה למפקד הכוחות בבלקן, ואילו סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן החליפו בתפקידו כמושל בוסניה. ב-1 בינואר 1915 שוחרר פוטיורק רשמית מהצבא האוסטרו-הונגרי. אוסקר פוטיורק הלך לעולמו בקלגנפורט ב-1933 והוא בן 80 שנים.

## ראו גם
* האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנרלים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:סרביה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1853
קטגוריה:נפטרים ב-1933
ג'ורג' ח'לייפי

**ג'ורג' ח'לייפי** (בערבית: **جورج خليفي**; נולד ב-1947) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ערבי-ישראלי ומרצה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת אל-קודס ומנהל המכון לתקשורת מודרנית באוניברסיטה.

## ביוגרפיה
חלייפי נולד בנצרת בשנת 1947. בגיל 15, הצטרף לקבוצת חובבי תיאטרון קטנה שפעלה בנצרת בחסות ההסתדרות. הקבוצה העלתה את המחזה "עלילות נאסר א-דין" עליו זכתה בפרס וההסתדרות ביקשה להפוך אותה ללהקה ערבית ייצוגית, אך חבריה סירבו, והלהקה התפרקה. כמה מן החברים, וח'לייפי בתוכם, הקימו להקה חדשה בשם "אל מסרח אל־נהאד" ("התיאטרון העולה"), בהנהגתו של השחקן והבמאי אדיב ג'השאן שפעלה בבית הגפן בחיפה. 

בשנת 1973 נסע ללמוד קולנוע וטלוויזיה בבית הספר הגבוה לאמנויות בבריסל. בין השנים 1978 ל-1984 ביים סרטים תיעודיים בעבור רשת הטלוויזיה הבלגית RTBF ועזר לאחיו, הבמאי מישל ח'לייפי, לביים את סרטו "זיכרונות פוריים". 

בשנת 1984 חזר ח'לייפי לישראל והקים יחר עם זיאד פאהום חברה הפקות שמטרתה הייתה לייצור קולנוע תיעודי פלסטיני, אך הם נתקלנו בקשיים תקציביים לממש את הרעיון. בשנת 1986 שיחק בסרט הבכורה של הבמאי של עמוס גיתאי - "אסתר". בנוסף שימש כמפיק בסרטיו של אחיו "חתונה בגליל" (1987) ו"מזמור לאבנים" בכיכובו של מכרם ח'ורי ובושרה קרמאן.

ביולי 1992, יזם את פסטיבל הקולנוע הפלסטיני. את הפסטיבל פתח הסרט "ילדי האבנים", סרט תעודה שיצר, ובמהלכו הוקרן גם הסרט "חתונה בגליל" של אחיו מישל ח'לייפי. הפסטיבל היה לאירוע בו הוצגו סרטיהם הראשונים של יוצרים פלסטינים צעירים, שלימים נעשו לקולנוענים מוכרים בעולם, בהם רשיד משהראווי ואליה סולימאן. 

בשנת 1996 הפיק את הגרסה הפלסטינית לרחוב סומסום. בשנת 1999 הוא כותב ומביים את הסדרה "הבית של אבו יוסוף" כיום חלייפי מלמד במכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס.

בשנת 2002 היה אמור לשמש כשופט בפסטיבל הסרטים התיעודיים דוקאביב בסינמטק תל אביב, אולם כמה ימים לפני פתיחת הפסטיבל פרש ממנו. במכתב למנהלת הפסטיבל ולעמיתיו השופטים הסביר כי הוא קורא להחרמה בינלאומית של ישראל. "ממשלות ישראל וחלק גדול מהציבור הישראלי לא יבינו, אם לא יסבירו להם בצורה חד-משמעית, שהם נהפכים ממשטר כובש ומדכא, למשטר גזען ופראי" כתב.

בשנת 2006 סיים לכתוב יחד עם נורית גרץ את "נוף בערפל", ספר היסטוריה של הקולנוע הפלסטיני הראשון שיצא לאור בעברית. על בסיס עבודה זאת פיתח יחד עם נורית גרץ ומיטל אלון-אוליניק את הקורס "הקולנוע הפלסטיני" באוניברסיטה הפתוחה.

## חיים אישיים
הוא אחיו של הבמאי והחוקר מישל ח'לייפי.

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה
* .
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברשות הפלסטינית
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ערבים ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:נצרת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
איגנסיו קאנוטו

**איגנסיו קאנוטו** (בספרדית: **Ignacio Canuto**; נולד ב-20 בפברואר 1986 בסנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.

## ביוגרפיה
קאנוטו גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל אוניון דה סנטה פה בארגנטינה. בשנת 2006 הושאל לקבוצת בן חור, וב-2008 עבר לקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס עימה גם זכה באליפות המדינה בעונת .

ביולי 2010 עבר למכבי חיפה תמורת מיליון יורו וחתם בשורותיה ל-5 שנים. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך מול דינמו מינסק בליגה האירופית. לאחר שערך 17 הופעות במדי מכבי חיפה ולא השתלב בקבוצה, בתחילת ינואר 2011 נמכר קאנוטו לקבוצת ליברטד הפרגוואית.

בשנת 2012 שיחק בקבוצת פיגיירנסה הברזילאית, ובשנת 2013 עבר לקבוצת ליגה דה קיטו מאקוודור, ב-2014 עבר לקבוצת טיגרה הארגנטינאית. בשנת 2015 עבר לקבוצת לאון ממקסיקו.

קאנוטו נכלל בסגל המורחב של נבחרת ארגנטינה וערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 במאי 2009 מול נבחרת פנמה. ב-10 בפברואר 2010 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת בדקה ה-93 מול נבחרת ג'מייקה.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי חיפה
* 

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:בלמי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:סנטה פה (ארגנטינה): כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אוניון (סנטה פה)
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני ליברטד
קטגוריה:כדורגלני פיגיירנסה
קטגוריה:כדורגלני ליגה דה קיטו
קטגוריה:כדורגלני טיגרה
קטגוריה:כדורגלני לאון
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו טוקומאן
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני פלטנסה 
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בפרגוואי
קטגוריה:ספורטאים זרים בברזיל
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים באקוודור
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים במקסיקו
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1986
שואיצ'י יוקוי

** שואיצ'י יוקוי** (מיפנית: **横井 庄**; נולד ב-31 במרץ 1915 - 22 בספטמבר 1997) היה חייל בדרגת סמל בצבא הקיסרי היפני, שנלחם במלחמת העולם השנייה, היה חלק של הנאחזים היפנים וסירב להיכנע עד לשנת 1972 - כעשרים ושבע שנים לאחר סיום המלחמה וכניעת צבא יפן. יוקוי היה אחד מאחרוני הלוחמים במלחמת העולם השנייה שקיבלו עליהם את הוראת הפסקת האש.

## תקופת המלחמה והמסתור
יוקוי התגייס לצבא הקיסרי היפני בשנת 1941. בתחילה שירת בחטיבת החי"ר ה-29 במנצ'וקוו, ובשנת 1943 הוא הועבר לגדוד 38 של איי מריאנה והגיע לגואם בפברואר 1943. בשנת 1944, כאשר הכוחות האמריקנים שחררו את האי, ירד יוקוי למחתרת יחד עם עשרה חיילים יפנים נוספים. שבעה מהחיילים עזבו לאחר תקופה קצרה, אך יוקי ושניים מחבריו נותרו יחד. מאוחר יותר נפרדו השלושה זה מזה והמשיכו בביקורים הדדיים עד שנת 1964 בערך, אז מצא יוקי את חבריו מתים - ככל הנראה מרעב. מאז ועד לשנת 1972 - תקופה של כשמונה שנים, הוא חי לבדו, התגורר במרבית התקופה במערה והתקיים מצייד. הוא השתמש בצמחים מקומיים לייצור בגדים, כלים, מצעים וכלי אחסון.

## הכניעה
בערב ה-24 בינואר 1972 התגלה יוקוי בג'ונגל על גדות הנהר סמוך לכפר  שבדרום האי גואם על ידי שני גברים מקומיים שהגיעו לבדוק את מלכודות החסילונים שלהם, ובתחילה סברו כי מדובר בתושב הכפר. עם שובו ליפן אמר יוקוי שהוא "נבוך מאוד מכך שחזר בחיים", מילים שהפכו מאוחר יותר לאימרה יפנית פופולרית.

יוקוי היה אחד משלושת הלוחמים האחרונים שהסכימו לקבל את הפסקת האש שנחתמה עם בעלות הברית. שנתיים לאחר חזרתו, נמצאו ונכנעו שני חיילים נוספים - היראו אונודה וטראו נקמורה.

## ראו גם
*היראו אונודה
*טראו נקמורה

## קישורים חיצוניים

* 

* Christopher Nyerges, Thirty Years in the Jungle!, 2003, באתר Primitive Ways


## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא יפנים שלא נכנעו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1915
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1997
ג'ואל מור

**ג'ואל דייוויד מור** (באנגלית: **Joel David Moore**; נולד ב-25 בספטמבר 1977) הוא שחקן אופי ובמאי קולנוע אמריקאי. נודע בזכות תפקידיו בסרטים "דודג'בול", "ילד של סבתא", "אווטאר", ובסדרת הטלוויזיה "בונז".

## ביוגרפיה
מור נולד וגדל בפורטלנד, אורגון שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוא למד "במכללת מט. הוד" במשך כשנתיים, משם עבר ל"אוניברסיטת דרום אורגון" וסיים את לימודיו עם תואר באומנות.
על מנת לקדם את עצמו מבחינה מקצועית כשחקן עבר מור ללוס אנג'לס ביחד עם סוכנו.
בתחילה הופיע בלמעלה מ-15 פרסומות.

## קריירה
בשנת 1996 קיבל תפקיד קטן בסרט ההתבגרות "פוקס פייר" בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי. ב-2001 הופיע בקליפ לשיר "Youth of the Nation" של להקת הנו-מטאל P.O.D..

פרסום נרחב יותר קיבל מור בשנת 2004 עם תפקיד משני בדמותו של אוון, מקבוצת הדוג'בול של פיטר (וינס ווהן) בקומדיה "דודג'בול".

בשנת 2006 זכה מור לתפקיד ראשי ראשון בקריירה בסרט האימה העצמאי "גרזן", בנוסף השתתף גם בקומדיה בהפקתו של אדם סנדלר "ילד של סבתא". בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי לצדה של פריס הילטון בקומדיה "מגניבות בע"מ", סרט אשר נקטל באופן גורף מצד המבקרים, אולם הופעתו בסרט תפסה את עיניו של ג'יימס קמרון אשר החליט ללהק אותו לתפקיד משני בסרטו שובר הקופות משנת 2009, "אווטאר".
הופעתו של מור בסרט הייתה בדמותו של נורם ספילמן, ביולוג ב"פרויקט אווטאר" אשר חוקר את חיי הצמחייה והטבע שבכוכב פנדורה.

התפרסם גם בזכות הופעותיו בסדרות טלוויזיה, הבולטת ביותר הייתה בשנת 2008, בסדרת הטלוויזיה "עצמות" ברשת FOX, בה גילם את דמותו של קולין פישר במשך שישה עשר פרקים. באותה שנה הופיע בקליפ לשיר "Beat It", קאבר שביצעו להקת הרוק פול אאוט בוי. בשנת 2009 הופיע בווידאו-קליפ לשירה של קייטי פרי "Waking Up in Vegas" ובשנת 2010 הופיע בווידאו-קליפ לשירה של קתרין מקפי "It's Not Christmas Without You".  

בשנת 2011 שיחק בסרט האימה "ליל הכריש" לצד שרה פקסטון.

בשנת 2016 יצא סרטו השני כבמאי שנקרא "נעורים באורגון" בכיכובם של כריסטינה אפלגייט, בילי קרודופ וניקולה פלץ.

בשנת 2021 ג'ואל שב לתפקידו כד"ר נורם ספילמן בסרט "אווטאר: דרכם של המים", כשג'יימס קמרון אייש את כס הבימוי פעם נוספת.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
וימבלדון (כדורגל)

**מועדון הכדורגל וימבלדון** (באנגלית: **.Wimbledon F.C**) היה מועדון כדורגל מוימבלדון שבלונדון, אנגליה.

ב-2002 העתיק המועדון את פעילותו לעיר מילטון קינס שבבקינגהמשייר, עקב קושי למצוא מגרש ביתי בסטנדרטים הנדרשים, והחל לפעול תחת שם חדש - מילטון קינס דונס. מעבר המועדון הרחק ממקורותיו, לא התקבל בהאהדה על ידי אוהדי הקבוצה, אשר בתגובה הקימו מועדון חדש - AFC וימבלדון.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1889 ושיחק במשך מרבית שנות קיומו במסגרות חובבניות וחצי-מקצועניות, בטרם הצליח להתקבל לפוטבול ליג בשנת 1977. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בשנת 1986, לאחר תשע עונות בלבד במסגרת הפוטבול ליג וארבע עונות לאחר ששיחק בליגה הרביעית.

המועדון המשיך לשחק בליגה הראשונה ולאחר מכן בפרמייר ליג מאז 1986 ועד שנת 2000. בשנת 1988 הצליחו וימבלדון אף לזכות בגביע האנגלי לאחר שניצחו בגמר את קבוצת הפאר ליברפול בתוצאה 1:0. בכך הפכו למועדון השני בהיסטוריית הכדורגל האנגלי שזכה גם בגביע האנגלי וגם בגביע החובבים (FA Amateur Cup), תחרות כדורגל אנגלית שהתקיימה בין השנים 1893 ל-1974 ובה השתתפו מועדוני כדורגל חובבניים, ובו זכו וימבלדון בעונת 1962/63.

ב-1991, בעקבות פרסום דו"ח טיילור, שקבע כי כל האצטדיונים של הקבוצות המרכזיות יהפכו לכל-מושביים, בהם לכל צופה בקהל יהיה מושב, התקבלה במועדון החלטה להעתיק את אצטדיון הקבוצה מאצטדיון פלו ליין (Plough Lane) ששימש אותה משנת 1912. המועדון החל לחלוק את אצטדיון סלהרסט פארק עם קריסטל פאלאס הלונדונית. סידור זה תוכנן להיות זמני, אך לבסוף נמשך למעלה מעשר שנים. ב-2002, לאחר שנדחו מספר אפשרויות למיקומים אחרים באזור, המועדון קיבל אישור לעבור 90 ק"מ צפונה למילטון קינס בבקינגהמשייר. המעבר הרחק ממקורותיו של המועדון בדרום לונדון היה מאוד לא פופולרי בקרב רוב אוהדי הקבוצה ובקרב אוהדי כדורגל באופן כללי. קבוצת אוהדים הקימה בתגובה למעבר המתוכנן מועדון חדש: AFC וימבלדון. המעבר המתוכנן נערך בספטמבר 2003, וביוני 2004 הפך מועדון הכדורגל וימבלדון למילטון קינס דונס.

AFC וימבלדון משחקת כיום בפוטבול ליג הראשונה, אחרי ניצחון בגמר הפלייאוף של הליג 2 את פליימות' בתוצאה 1–2 לעיני 58,000 צופים. זו הליגה השנייה בליגות הפוטבול ליג והליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.

בהקשר הישראלי, ואליד באדיר שיחק במועדון בעונת 1999/2000, וכבש שער אחד במדיה מול מנצ'סטר יונייטד.

## תארים
* **[[הגביע האנגלי|גביע אנגלי]]**:
** 1988
* פרס בית הפוטבול ליג
**סגנית: 1981
* גביע החובבים: 1963
**סגנית: 1935, 1947

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:לונדון: מועדוני כדורגל לשעבר
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1889
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
נועה ריקנטי

**נועה ריקנטי** (נולדה ב-21 ביוני 1967) היא כדורסלנית עבר ועוזרת מאמן.

## קריירה
ריקנטי נולדה בירושלים, שם החלה בקריירת הספורט שלה ככדורסלנית מקצוענית בהפועל ירושלים.
לאחר שחרורה מהצבא נכנסה להסגר כדי לעזוב את קבוצתה ולאחר שנתיים עברה לשחק במכבי רמת חן ואחר כך בהפועל תל אביב בליגת העל לנשים. בשנת 1995, לאחר 15 שנות קריירה מקצוענית, פרשה ועברה לאימון כדורסל. במקביל סיימה תואר ראשון בחינוך במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט והחלה לעבוד כמורה לחינוך גופני, היא ממשיכה לעסוק בתחום בתור מקצועה השני עד היום.

את קריירת האימון המקצועני החלה כעוזרת מאמן במכבי רמת חן ומשם עברה באותו תפקיד לקבוצת אליצור רמלה שם זכתה בתואר האליפות הראשון שלה בעונת 1999-2000. 
בעונת 2001-2002 הפכה לראשונה למאמנת ראשית בליגת העל לנשים בקבוצת הפועל גליל עליון. בעונת 2005-2006 זכתה באליפות השנייה שלה, עדיין כעוזרת מאמן בקבוצת הפועל תל אביב. בעונות 2006-2009 שימשה כעוזרת מאמן של אלי רבי בקבוצת אליצור רמלה, איתה זכתה בשתי אליפויות ושני גביעי מדינה. לאחר עזיבתו של רבי, הייתה ריקנטי מאמנת הקבוצה בעונת 2009/10, שבסיומה שבה לעמדת העוזרת עם הצטרפותו של המאמן עדן ענבר.

בנוסף שימשה כעוזרת מאמן בנבחרת הקדטיות והנערות של ישראל.

בעונת 2012/2013 העפילה עם קבוצת הנערות שלה מכבי רמת גן/חן לגמר גביע המדינה.

בשנת 2021 ריקנטי פרשה מאימון.

### מחוץ לכדורסל
לצד אימון כדורסל, ריקנטי היא אשת חינוך ומשמשת כסגנית מנהלת שכבה בתיכון בליך שברמת גן. תחתיה, מגמת כדורסל הבנות מנוהלת על ידי שחקנית העבר והמאמנת לימור מזרחי בליגת העל לתיכונים.

## תארים
בתור עוזרת לקחה 6 אליפויות ו-4 גביעים ב-25 שנות עבודתה:
### אליפויות
* אליצור רמלה - 3: באליפות הראשונה של רקנטי בליגת העל ב-99 הייתה עוזרת של חוקי ניר בתחילת העונה. לאחר מכן של עדני דגן אשר החליף את ניר, פוטר. ריקנטי אימנה את משחק האליפות של רמלה מול נירוסופט כרמיאל וניצחה.
* מכבי עירוני רמת גן - 2: הראשונה עם עדן ענבר בתור מאמן ראשי.
* הפועל תל אביב - 1: מאמן ראשי רועי אייזנברג.

### גביעים
* אליצור רמלה - 2: (שני דאבלים עם אלי רבי)
* מכבי עירוני רמת גן - 2: (אחד עם שירה העליון)

## קישורים חיצוניים

* אתר אליצור רמלה נשים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:כדורסלניות מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:מאמנות כדורסל ישראליות
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
סטפן ליכטשטיינר

**סטפן ליכטשטיינר** (בגרמנית: **Stephan Lichtsteiner**; נולד ב-16 בינואר 1984) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן הימני במספר ליגות בכירות ובנבחרת שווייץ.

## קריירת המשחק
ליכטשטיינר החל את הקריירה בקבוצת גראסהופרס ציריך כאשר עלה מקבוצת הנוער בעונת , אך בעונת הבכורה שלו שותף במשחק ליגה בודד. בעונות הבאות, ביסס ליכטשטיינר את מעמדו כבורג מרכזי בהרכב הקבוצה, ואף זכה עימה באליפות בעונת .

בעונת  עבר ליכטשטיינר לקבוצת ליל הצרפתית. הוא הפך במהרה לשחקן הרכב במועדון, ואף עזר לו לסיים את העונה במקום השלישי בליגה המזכה בכרטיס לליגת האלופות. בעונתו האחרונה במועדון כבש ליכטשטיינר ארבעה שערים, אך סיים עם קבוצתו רק במקום השביעי בליגה, והקבוצה נותרה מחוץ למפעלים האירופאים בעונה שלאחר מכן.

לאחר טורניר יורו 2008 הצטרף ליכטשטיינר לקבוצת לאציו תמורת סכום משוער של כ-1.5 מיליון אירו בחוזה לארבע שנים. הוא הגיע לקבוצת הסרייה א' כמחליפו של חברו לנבחרת שווייץ ואלון בהראמי שעבר לוסטהאם יונייטד. בחודש אפריל כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה בדרבי נגד רומא.

בשנת 2005 זומן ליכטשטיינר לסגל נבחרת שווייץ, אך נותר על הספסל במשחקים בהם זומן. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל ב-11 באוקטובר 2006. הוא שותף בכל משחקי נבחרתו בטורניר יורו 2008, ובשמונה מעשרת משחקיה במוקדמות מונדיאל 2010.

בשנת 2011 עבר השחקן ליובנטוס תמורת 10 מיליון יורו, איתה זכה באליפות לאחר עונה שלמה ללא הפסד.

בשנת 2012 ליכטשטיינר זכה עם יובנטוס בסופרקאפ האיטלקי ובגביע ברלוסקוני.

ב-5 ביוני 2018 חתם בארסנל מהפרמייר ליג.

ב-19 באוגוסט 2019 חתם ליכטשטיינר באאוגסבורג מהבונדסליגה לעונה אחת.

ב-12 באוגוסט 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.

## תארים
### קבוצתיים
;גראסהופרס ציריך
*אליפות שווייץ: 

;לאציו
*קופה איטליה: 
*הסופרקאפ האיטלקי: 2009

;יובנטוס
*אליפות איטליה (7) : , , , , , , 
*הסופרקאפ האיטלקי (3) : 2012, 2013, 2015
*הגביע האיטלקי (4) : , , , 

### אישיים

* כדורגלן השנה בשווייץ: 2015

## קישורים חיצוניים

* סטפן ליכשטיינר באתר הרשמי של יובנטוס

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים שווייצרים
קטגוריה:מגני כדורגל שווייצרים
קטגוריה:כדורגלני גראסהופרס ציריך
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני אאוגסבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שווייץ
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:ספורטאים שווייצרים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים שווייצרים באנגליה
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1984
דב פרידקין

**דב (דבלֶה) פרידקין** (נולד ב-1 בינואר 1926) היה חבר הפלמ"ח, ממייסדי קיבוץ משגב עם וראש הוועדה הממונה הראשונה באופקים.

## ביוגרפיה
דב פרידקין נולד ב-1 בינואר 1926 בתל אביב.
בגיל 17, במסגרת מאתיים ימי חרדה נקרא לשירות בפלמ"ח בפלוגה ה' מחלקה ה' (שבסיסה היה בקיבוץ נגבה) כדי להגן על ארץ ישראל מפני פלישת הנאצים הצפויה. במסגרת אימוניו שהה כשנה בקיבוץ נגבה, היישוב הדרומי ביותר ביישוב היהודי בארץ ישראל דאז.

בשנת 1944 המשיך שירות של שנתיים נוספות בקיבוץ גבעת השלושה, ובשנת 1945 עלה עם קבוצת ההכשרה כדי להקים את קיבוץ משגב עם כנקודת היאחזות. שם היה מזכיר חוץ וגזבר הקיבוץ.

בינואר 1945 השתתף במסע ה-14 לאום רשרש, המסע הראשון שחצה את הנגב ברגל.

בשנת 1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ולאחר שחרורו עבד בתעשייה הצבאית.

נישא למרים (לבית פישר). נולדו להם 2 בנות, צפורה וענת.

### באופקים
בשנת 1957 הוא נקרא על ידי נציגי מפלגת מפא"י לעזור בניהול עיירות פיתוח בדרום הארץ. הערים אשר הוצעו לו היו אשדוד ודימונה. אך בהמלצתה של סנטה יוספטל בחר פרידקין להגיע לאופקים.

כך מספר פרידקין על התקופה:

בשנת 1958 הגיע פרידקין לעיירה. הוא מצא את תושביה במצב כלכלי קשה. בין המועסקים נפוצה עבודת דחק עונתית בקטיף כותנה. מוסדות הציבור היחידים בעיירה היו מרפאה קטנה וצרכניה. האוטובוס של אש"ד לבאר שבע היה מגיע פעם בשעתיים. חוקי עזר רבים היו חסרים. בתקופתו של פרידקין, החלה בנייה של שכונות במקום מעברות הפחונים והאזבסט, החלה הקמת מפעלי הטקסטיל "אופ-אר" ו"אופק", כבישים נסללו, גנים ציבוריים ניטעו והוקמו בתי ספר ממלכתיים ודתיים. עם זאת, יוזמות שונות של פרידקין נתקעו בגלל סחבת ממשלתית.

רבים בעיירה ראו בפרידקין נטע זר שהוצנח בידי השלטון המרכזי של מפא"י מבחוץ, תוך עקיפת ההנהגה המקומית. מבחינה מוניציפלית, העיירה בחרה בוועד מקומי וכל שירותי התברואה בוצעו באמצעות מועצה אזורית מרחבים. בגין ריב בין יהודה מרציאנו ששימש כיו"ר הוועד המקומי לבין משה ביתן, שהתחרה בו, החליט סניף מפא"י באופקים לבקש ממרכז המפלגה לשלוח אדם שלישי, והפעם אשכנזי ("ווז-ווז"), מרכז מפא"י הציע לפרידקין להיענות לדרישת הסניף המקומי.בבחירות בשנת 1959 זכתה סיעת מפא"י בראשותו ברוב של 5 מתוך 9 מושבים, והוסכם על הקמת קואליציה בראשותו. אך ברגע האחרון פרש משה ביתן ממפלגתו והקים קואליציה בראשותו עם נציגי תנועת החרות והמפד"ל. פרידקין נשאר באופקים גם לאחר מכן ופעל לחזור לראשות המועצה. ב־1959 קיבל את סוכנויות "פז-גז" ו"אמפא", בשנת 1966 הורשע ונדון לקנס על עיכוב באספקת מקררים לצרכנים. לאחר מספר חודשים בוטלה ההרשעה בערעור על ידי בית המשפט העליון.

בשנת 1960 דרש משרד הפנים מפרידקין להשיב למועצה 12,000 ל"י שנטען שהוצאו למשכורות ללא אישור. המשכורות יועדו לעובדי הניקיון והאחזקה באופקים, מכיוון שעובדי הדחק גויסו לקטיף הכותנה, וממילא התקציב שהיה מיועד לאחזקת עובדי התחזוקה באופקים נמנע מהרשות. לא היה ניתן לשלם להם דרך שירות התעסוקה ולכן השתמש פרידקין בסעיף הרזרבה לשלם להם. הממונה על המחוז מר ורדימון הכריז פומבית ופרסם בעיתונות כי יגיש תביעה כספית נגד פרידקין בגין חריגה מהתקציב.פרידקין הוזמן לשימוע בפני שר הפנים משה חיים שפירא אשר קיבל את הסבריו וביטל את התביעה.

## קישורים חיצוניים
* 
* דב פרידקין בפורטל העיר אופקים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ועדות קרואות
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אופקים: אישים
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
X Japan

[שמאל|ממוזער|250px|X Japan ב[הופעה בהונג קונג ב-2009]]
**X Japan** (ביפנית **エックス ジャパン**) היא להקת הבי מטאל יפנית אשר נוסדה ב-1982. הלהקה, אשר נקראה במקור X (ביפנית エックス), השיגה הצלחה משמעותית ראשונה בשנת 1989, עם צאת Blue Blood, אלבומה השני. X Japan הוציאה במשך כל קיומה בעיקר בלדות, אך בעוד שהיא החלה כלהקת ספיד/פאוור מטאל, היא עברה בהמשך למטאל מתקדם. הלהקה התפרקה ב-1997, אך התאחדה מחדש בשנת 2007. X Japan קיבלה קרדיט כאחת ממובילות תנועת ה-Visual Kei ומכרה בסך הכל מעל ל-20 מיליון אלבומים ומעל ל-2 מיליון הום וידאו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות יפניות
קטגוריה:להקות מטאל
סוארס

**סוארס**: בספרדית: **Suárez**, נהגה במלעיל הוא שם משפחה ספרדי. לעיתים, בעיקר כשהוא משמש כשם משפחה אמריקאי, נכתב כ-Suarez (ללא הסימן הדיאקריטי) ונהגה במלרע. בפורטוגזית ובגליסית – Soares, שהגייתו מקורבת ל-"סוארז" ובפורטוגזית אירופאית ל-"סוארש", בישראל מקובלת הצורה זוארץ.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ספרדיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
אריה לינדנבאום

**אריה לינדנבאום** (**לין**) (Arieh Lindenbaum; נולד ב-1929) הוא עיתונאי, סופר ובולאי ישראלי.

## קורות חיים
לינדנבאום נולד בעיירה בז'זנה, אז תחת שלטון פולין. הוריו ושני אחיו נספו בשואה, והוא מצא מקלט אצל אוקראינית בשם אולגה רומנישינה (שב-24.08.2000 הוכתרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם).

עלה לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו בשנת 1946. הוגלה למחנה המעצר בקפריסין, ועלה שנית לקבוצת משמר השרון, ממנה התגייס לפלמ"ח ונפצע קל בסביבת הקסטל. יחד עם חברים מהכשרת משמר השרון יצא להתיישבות בקיבוץ צאלים בנגב.

בעל השכלה פדגוגית עם השתלמות אוניברסיטאית במִנהל חינוכי. בשנים 1975–1977 פעל בשליחות מטעם הסוכנות היהודית באורוגוואי. בין השנים 1983–1995 היה מנהל היחידה להשכלה בהסתדרות העובדים בתל אביב, וממייסדי מפעל המכללות לגמלאים בתל אביב רבתי.

עבד שנים רבות בעיתון "דבר" וערך כמה מדורים.
פרסם מספר ספרים בנושא בולאות, בעברית ואנגלית. ערך והוציא לאור מגזינים בולאיים: "הירחון הישראלי לבולאות" (ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל), "בולים" (הירחון הישראלי לבולאות) ו"שבֶל" (מגזין הבולאים בישראל).
שנים משמש יו"ר אגודת אספני יודאיקה.

אלמן משולמית זוהר (הלר) (2016-1932), ואב לשניים.

## ספריו
שמאל|120 פיקסלים
* אריה לינדבאום (עורך), **יודאיקה: יהודים על בולים** / *Judaica, Jews on stamps*, תל אביב: יסוד, תשי"ח. (אלבום עם הסברים בעברית ואנגלית)


* *Stamps Tell the Story of Stamps*, New York: Sabra Books, 1970. (על תולדות הבולים, שימושיהם וערכם עבור אספנים)
* *Great Jews in Stamps*, New York: Sabra Books, 1970.


### בעריכתו / השתתפותו
* אריה לינדנבאום, ד"ר ש. דגוני, **מדריך יודאיקה לאספני בולים**, תל אביב.
* א. לין, י. נכטיגל, **חותמות אירוע של דואר ישראל - חלק ד' 1948-1998**, תל אביב.
* האקדמיה ללשון העברית בשיתוף התאחדות בולאי ישראל, **מילון למונחי הבולאות**.
* אריה לינדנבאום, **קטלוג בולי שנת הפליט העולמית**.
* מדור "תחביבים", דבר
* אריה לינדנבאום, **אלבום בולי ישראל 1970-79**, תל אביב: עם עובד בשיתוף בנק הפועלים

## קישורים חיצוניים

* 
* אריה לינדנבאום - אתר שואה ויודאיקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראל: בולאות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
אדם ליבנה

**אדם ליבנה** (**לנדסברג**) (מרץ 1930 – 2 ביולי 2009) היה מבכירי מדעניה של רפא"ל. כיהן כמדען ראשי של משרד התקשורת בשנים 1986–1990. שימש שנים רבות כראש קבוצת התקשורת IEEE ישראל, ונמנה עם פעיליה. בשנותיו האחרונות נמנה עם סגל המחלקה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שימש כמדען בכיר ברשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) עם התמחות בתחום RF ותקשורת לוויינית.

## קורות חיים
נולד בלבוב, פולין. שרד את השואה כנער צעיר, ובתום המלחמה הגיע לאיטליה למוסד החינוכי, בית שיזופולי בסלבינו כחלק מקבוצת ילדי סלבינו. עלה לארץ ישראל והוגלה לקפריסין, ומשם בחזרה לקבוצת משמר השרון.

התנדב לפלי"ם, ולאחר מכן שירת כחובל בחיל הים. לאחר שחרורו מצה"ל למד הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ולאחר סיום לימודיו הצטרף לרפא"ל, שם הקים את היחידה לסימולציית לוחמה אלקטרונית, אשר עסקה בדימוי התנהגות טילי נ"מ כחלק מחקר אמצעי שיבוש 
. הישג מיוחד של רפא"ל, שלנדסברג לקח בו חלק מרכזי,  יחד עם משה זכאי ויעקב זיו, הוא הנדסה לאחור של הטיל SA-6 מתוך שברי טילים שנלכדו במלחמת יום הכיפורים, וסוללת SA-6 שלמה ותקינה, שכוח קרקעי של צה"ל השתלט  עליה בהמשך המלחמה. כך יכלה רפא"ל לתת לחיל האוויר הישראלי מענה כנגד איום הטילים. באביב 1974 כבר סיפקה רפא"ל מערכת בשם "קורמורן" לשיבוש הטיל. בהתמודדות הבאה של חיל האוויר מול המערכת במלחמת שלום הגליל מערכת ה-SA-6 כבר לא היוותה איום על המטוסים וסוללות SA-6 סוריות רבות הושמדו בה ביעילות ללא כל אבדות במבצע ערצב 19.

בשנת 1969 נשלח מטעם רפאל לחברת לוקהיד בניו ג'רזי, ארצות הברית, במסגרת חילופי מדענים  

עם חזרתו ארצה בשנת 1972 הקים את יחידת סמל"א ברפאל.

בשנת 1974 נשלח מטעם רפאל לניו-יורק ללימודי הדוקטורט. את תואר הדוקטור קיבל מהמכון הפוליטכני של ברוקלין, ניו יורק . 

בשנת 1983 נשלח מטעם רפאל לוושינגטון, ארצות הברית, שם עסק בפיתוח תקשורת לוויינים בחברת אינמרסרט.

כיהן כמרצה באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה.

בשנת 1986 נענה לקריאת שר התקשורת אמנון רובינשטיין והושאל מרפאל למשרד התקשורת כמדען ראשי של המשרד. כיהן בתפקידו כארבע שנים.

בשנת 1990 הקים את החברה האזרחית הראשונה של רפאל "כרכום" לתקשורת נישאת. החברה עסקה בפיתוח ושיווק טלפון נייד הפועל באמצעות תקשורת לוויינים

בשנים 2009-1997 נתמנה במשרד המסחר והתעשייה כיועץ לתקשורת ומחקרים חדשניים וכבודק מקצועי של מערכות ,FP6, FP5, FP4 

יועץ מדעי ובודק מקצועי של האיחוד האירופי בתוכניות תקשורת לוויינים ורשתות אלחוט - במסגרת המחקרים של האיחוד האירופי.

משנת 1998 ועד 2009 עסק במכון אשר לחקר החלל בטכניון בחיפה בפיתוח לוויינים זעירים הפועלים באמצעות תקשורת לייזר

ליבנה נפטר ב-2009.
הותיר אחריו רעיה, פרופ' אראלה ליבנה, וארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

*  (נקרולוג)
* 

קטגוריה:אנשי הפלי"ם
קטגוריה:ימאי חיל הים
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד התקשורת
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:בוגרי המכון הפוליטכני של ברוקלין
קטגוריה:סגל רפאל
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
דוינה

**דוֹיְנָה** (ברומנית: **Doină**) הוא סוגת שירה גדושת רגשות, בעיקר של געגוע וצער, בסגנון לירי, במוזיקה עממית הרומנית. הדוינה מתאפיינת בשירה קולית, לעיתים מלווה בכלי מוזיקלי בודד.

הדוינה המפורסמת ביותר היא שיר הנושא את השם "דוינה" מאסופת שירי עם שפרסם וסילה אלכסנדרי ב-1852. השיר, המתחיל במילים Doină, doină, cântec dulce! (דוינה, דוינה, זמר מתוק!) מהלל את הקשר של המזמר אל שיר הדוינה.

דוינה ידועה נוספת, היא הדוינה שכתב מיכאי אמינסקו, שיר המבכה את מצב הרומנים המנוצלים על ידי הזרים ומצטיין בשנאת זרים חריפה - במיוחד מוזכרות השורות בהן אמינסקו מאחל לאוהבי הזרים שאת לבם יאכלו הכלבים. שיר זה חביב במיוחד על הלאומנים הרומנים.

שירת הדוינה פופולרית מאוד ברומניה וברפובליקת מולדובה וזוכה לפסטיבלים ייחודיים.

## קישורים חיצוניים
* הדוינות באתר הספרייה הרומנית 

קטגוריה:קצרמר מולדובה
קטגוריה:סוגות שיריות
קטגוריה:מוזיקה רומנית
קטגוריה:מוזיקה מולדובנית
יער נחשונים

250px|ממוזער|כבשן סיד ביער נחשונים
**יער נחשונים** הוא יער נטוע בידי אדם המעורב בחורש ים תיכוני טבעי גדול. היער משתרע מצפון לעיר אלעד, מדרום לקיבוץ נחשונים ולראש העין וממזרח לכביש 444, בגבהים הנעים בין 70 ל-140 מטרים מעל פני הים. 

אחד מיובלי נחל מזור הקרוי בשם הלא רשמי נחל נחשונים זורם דרך היער לכיוון הירקון. בגבעה במרכז היער יש שרידי בונקרים ותעלות קשר מתקופת מלחמת העצמאות. בכניסה ליער שרידי מחצבה בה נחצבו אבני גיר שהזינו את משרפת הסיד הסמוכה.

## קישורים חיצוניים
* אודות היער באתר פיקניק

נחשונים, יער
קטגוריה:מחוז המרכז