תגובת ערביי ארץ ישראל לעליית הנאצים ולשואה

**תגובת [[ערביי ארץ ישראל]] ל[[עליית הנאצים לשלטון|עליית הנאצים]] ו[[השואה|לשואה]]** לא הייתה אחידה. חלק מהערבים הפלסטינים אהדו את הנאצים והיו ששיתפו פעולה, בעוד אחרים לחמו נגדם לצד יהודים.

## אהדה לנאצים

### דעת קהל
סקרי דעות שנערכו אז (ככל הנראה הראשונים שנערכו אי פעם בקרב ערביי ארץ ישראל) הראו תמיכה רחבה בגרמניה הנאצית. סרי א-סכאכיני, בנו של הסופר והפעיל הפוליטי ח'ליל א-סכאכיני, שתמך בגרמניה הנאצית, והביע צער על תבוסתה, ערך סקרים במהלך עבודתו בקונסוליה של ארצות הברית בירושלים. בפברואר 1941, הביעו 88 אחוז מהנשאלים תמיכה בגרמניה הנאצית, ואילו רק 9 אחוזים תמכו בבריטניה.

ב-2 ביולי 1942, היום השני לקרב אל-עלמיין הראשון במלחמת העולם השנייה, בתקופת מאתיים ימי חרדה, ארגנו תומכיו של המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני, מפגש ציבורי בשכם, כדי לברך זה את זה על הניצחון המתקרב ולאחל למופתי חיים ארוכים.
באותו יום ביולי דווח כי הערבים קיבלו בשמחה גלויה את החדשות על גורל היהודים באירופה במהלך השואה. הם הביעו את התקווה שהגרמנים יכבשו את ארץ ישראל ו"ישחררו" אותם מהיהודים. חלק מהמיעוט המתון סירב להאמין לחדשות, וטען שמדובר בתעמולה יהודית בלבד שנועדה לתפוס את אהדת העולם.

### מנהיגים ואישים
* דמות ידועה עם קשרים לנאצים הייתה המופתי אמין אל-חוסייני. הוא יצר קשר עם הנאצים כחודשיים לאחר שהיטלר עלה לשלטון דרך הנציג הגרמני בירושלים היינריך וולף באומרו כי מוסלמים ברחבי המזרח התיכון התלהבו מהמפלגה הנאצית ורצו להתיידד עם האדון החדש של ברלין. הנציג הגרמני וילהלם מלצ'רס שבחיפה בזמן המלחמה, אחרי המלחמה העיד: *המופתי הפגין הפגנות בכל מקום ... המופתי היה אויב מובהק של היהודים ולא הסתיר שהוא היה אוהב לראות את כולם מחוסלים*. עם ג'מאל אל-חוסייני הקים את האל-פותווה שעוצבה במתכונת הנוער ההיטלראי; הסית לפוגרום הפרהוד ; נפגש עם היטלר (שסוכניו נאלצו לשכנע את עצמם שהוא לא ממש "ערבי טהור" בדם, המנהיג הנאצי עדיין סירב לשתות איתו קפה, בגלל "אמונתו" (הגזענית) את הערבים כנחותים. בכל זאת הם הסכימו על שיתוף פעולה נגד יהודים. מנקודת מבטו של היטלר, הערבים היו זרים ונחותים, כמו היהודים). הקים גדודים מוסלמים למען היטלר. התערב נגד הצלת ילדים יהודים והסית לג'יהאד את העולם המוסלמי להרוג כל יהודי בכל מקום הימצאו. המופתי האיץ בנאצים שוב ושוב במשך שישה חודשים, שיפציצו את ירושלים, תל אביב ונמל חיפה. אחרון שיתוף הפעולה עם הנאצים כנראה היה מבצע אטלס.
פעילות המופתי הייתה לאחר שכבר שוכנע שהנאצים לא היו מוכנים לעזור לו, ואפילו לא היה ביכולתו למנוע הגירת יהודים מעטים שגרמניה נתנה תמורת גרמנים שהיו בידי הבריטים מראשית המלחמה. הסופר מ. כהן ציטט הגדרה, "המניעים של החוסייני להתמיד בחיפושם אחר ברית עם גרמניה הנאצית, התגלו כחזקים מאכזבתם מהיטלר לאחר שסירב לעצור את הגירת יהודי גרמניה".
יהושע פורת במחקרו על הלאומיות הערבית הפלסטינית הגיע למסקנה: "הנטייה הנאצית של החוסיינים לא הייתה מקרית. עמדותיהם האנטי-יהודיות הבהמיות של הנאצים הפנו את תשומת ליבם של הלאומנים הערבים הפלסטינים שראו בנאצים כבעלי ברית טבעיים נגד היהודים".
* ג'מאל אל-חוסייני, מעריץ גלוי של היטלר, שירת את הנאצים עם המופתי.
* חסן סלאמה מראשי המרד הערבי הגדול, אשר בדומה למופתי עבר לעיראק ומשם לגרמניה הנאצית. בשליחותה היה שותף למבצע אטלס שהחל בארץ ישראל ב-6 באוקטובר 1944 במסגרתו צנחו שלושה גרמנים ושני ערבים וייעודו המדויק שנוי במחלוקת.
* פאוזי אל-כותוב למד בסוף שנות השלושים חבלה בגרמניה הנאצית ובנוסף עבר קורס קומנדו מטעם האס. אס בהולנד. במהלך הקורס סירב למילוי פקודה ובעקבות כך נכלא במחנה ריכוז ליד העיר ברסלאו בגרמניה. בעקבות קשריו של המופתי הירושלמי- חאג' אמין אל-חוסייני עם צמרת ההנהגה הנאצית, שוחרר אל-כותוב ממאסרו. לאחר מכן, חזר לארץ ישראל ועם פרוץ המלחמה באזור, מונה לקצין החבלה הראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני שחנתה בביר זית.
* פאוזי קאוקג'י היה מפקד צבאי ערבי שידוע במיוחד עקב לחימתו כנגד היישוב במרד הערבי הגדול, אז הוכתר כ"מפקד העליון של המרד הערבי בפלסטין". לאחר שברח מארץ ישראל היה שותף בשנת למרד הפרו-נאצי והאנטי-בריטי של רשיד עאלי אל-כילאני בעיראק ב-1941. לאחר כישלון המרד הגיע לגרמניה הנאצית נישא לגרמניה ושימש שם כמנהיג ערבי בגלות בגרמניה ששירת את מכונת התעמולה הנאצית, בנוסף למופתי חאג' אמין אל-חוסייני. אל קאוקג'י היה יריבו הגדול של המופתי ומתחרהו על הנהגת מאבקם של ערביי ארץ ישראל. אף על פי שהשניים מצאו מקלט בגרמניה הנאצית, לא חלה ביניהם כל התקרבות בגלותם זאת. אל חוסייני טען בפני הגרמנים שקאוקג'י הוא מרגל בריטי, וקאוקג'י לא סלח לו על כך.
* חורחה סבאג' זורוב (Jorge Sabaj Zurob) שהיגר מארץ ישראל לצ'ילה ב-1931, העריץ את היטלר בעיתונו 'לה-רפורמה' (La Reforma) ששונה לשם 'העולם הערבי' "אל מונדו ערבה" el Mundo árabe כבר ב-1933. הדפיס לפחות פעמיים את הזיוף הנודע "הפרוטוקולים של זקני ציון" בהרחבה, והפיץ קריקטורות נתעבות על יהודים. העיתון נאסר במהלך מלחמת העולם השנייה, והוזהר להיאסר מחדש בשנת 1949 על ידי כלי תקשורת מוביל באותה מדינה. (קיים קשרים עם עיסא נח'לה וקידמו כשערך והו"ל את "אמריקה והמזרח" *America y Oriente* בו הילל משטרים טוטליטרים, במיוחד של היטלר, גרמניה הנאצית).

### ארגונים
לפני מלחמת העולם השנייה היו מספר ארגונים ערבים–נאצים באזור, כולל: "המועצות להגנת פלסטין הערבית" (בראשות מנהיגים פרו-נאציים ידועים כמו נביח אל-אזמה, אדיל ארסלן ואחרים) בשנות השלושים, סטודנטים פלסטינים ערביים שהתחנכו בגרמניה חזרו לארץ ישראל נחושים בדעתם להקים את המפלגה הנאצית הערבית. בשנת 1935 הקימו ערבים בחיפה את מועדון הירח האדום.

### אהדה פומבית לנאצים
במהלך שנות השלושים וביתר שאת עם פרוץ המרד הערבי הגדול התפרסמו ידיעות אודות שימוש של סמלים נאצים על ידי ערבים בארץ ישראל, בקריאה לחרם על חנויות של יהודים ובמאבק בשלטון הבריטי. גילויי האהדה לנאצים דווחו בפרט סביב חגיגות הולדת מוחמד (מוולד א-נבי) מחלקת החינוך הממשלתית הבריטית פרסמה הודעות האוסרות על תלמידים ערבים להשתתף בהפגנות. עיתונים ערבים, לעומת זאת האיצו בתלמידים להפר את ההוראות.

לדברי אורייב ארף נג'אר, שחקר את מאמרי המערכת שפורסמו ב*פילסטין* במהלך מלחמת העולם השנייה, "העיתון תמך בטיעון הפרו בעלות-הברית בשני אופנים. ראשית, הוא הבחין בין האוניברסלי למקומי, ויצר היררכיה של ערכים הסביר מדוע העיתון צידד בבעלות הברית. שנית, על ידי שימוש בערכים ערבים-אסלאמיים מסורתיים (וכריית התיעוד ההיסטורי לדוגמאות), הציעו העורכים כי ערכים אסלאמיים מונעים את הלחימה עם גרמניה הנאצית ודוחקים ב"סובלנות בזמנים קשים" להתמודד עם המשך שלטון קולוניאלי פלסטינים שנמצאו (מה שהגדירו) "אכזריים ובלתי מקובלים".

### לאחר תבוסת הנאצים באל-עלמיין
מספר חודשים אחר תבוסת הנאצים בקרב אל-עלמיין השני, בשנת 1943, הותקף עבד אל-קאדר אל-מוזפר, תומך מופתי לשעבר, בבקבוק תבערה, לאחר שמתח ביקורת על הברית של המופתי עם המשטר הנאצי.

## לחימה בנאצים
בזמן מלחמת העולם השנייה התנדבו לצבא הבריטי כ-12,000 ערבים פלסטינים, שלעיתים קרובות לחמו נגד הנאצים לצד יהודים. מאות מתוכם נפלו בשבי, ורבים נהרגו בקרבות. במסגרת הלחימה הפלסטינית בנאצים, קרוב ל-200 נשים ערביות פלסטיניות שירתו בחיל העזר לנשים ובחיל העזר האווירי לנשים.

כינוסי תעמולה פרו־בריטיים נערכו באבו דיס ליד ירושלים, בג'נין, בכפרים באזור שכם, בטול כרם ובלוד. בין התומכים בבריטניה במאבקה בנאצים היו ראשי עיריות שכם ועזה. ב"רדיו פלסטין" שודרו דבריו של סופר מצרי על כך ש"המלחמה היא בין הערכים הנעלים והאנושיים שמייצגת אנגליה לבין כוחות החושך שמייצגים הנאצים".

בניגוד לקבוצות אחרות, הפלסטינים התנדבו לשורות הצבא הבריטי כבר בשלב הראשון של המלחמה. ההיסטוריון פרופ' מוסטפא עבאסי ציין כי חלק חשוב ומרכזי מהציבור הפלסטיני האמין כי יש לדחות זמנית את התביעות הלאומיות הפלסטיניות על מנת להילחם בנאצים. לדבריו, המופתי אמין אל-חוסייני "לא מצא אוזניים קשובות בקרב הפלסטינים לקריאתו לסייע לנאצים".

## ראו גם
* הסכם ירושלים 1940
* טמפלרים (תנועה)#תקופת המשטר הנאצי

## הערות שוליים

קטגוריה:החברה הערבית בארץ ישראל המנדטורית: פוליטיקה