open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יעקב דוד קאליש

רבי **יעקב דוד קאליש** (תקע"ד, 1814 – ד' בכסלו תרל"ח, 10 בנובמבר 1877) היה האדמו"ר הראשון מאמשינוב, מכונה בחסידות אמשינוב "האדמו"ר הזקן". בנו הגדול של רבי יצחק מוורקא.

## ביוגרפיה
נולד בזוריק לרבי יצחק ולרחל בת ר' מאיר מזוריק. בצעירותו התקבל לרב בגוברצ'וב, ובהמשך כיהן בפשיסחה ובגור, לפני שכיהן בה יצחק מאיר אלתר בעל ה"חידושי הרי"ם". בהמשך עבר לאמשינוב.

בשנת תקצ"ו נישא לשרה לאה בתו של הרב שמואל מפרצובה ונולדה להם חיה פייגא אשת ר' ירחמיאל יהודה מאיר מפשיסחא. לאחר שהתאלמן בשנת תרי"ח נישא לחיה (נפטרה כ"ו טבת תרפ"ב) בתו של הרב יעקב מזרניבצה ונולדו להם שלושה בנים.

לאחר פטירת אביו בשנת תר"ח (1848) קיבל את מרותו של רבי שרגא פייבל מגריצא, ולאחר חצי שנה, עם פטירת רבי פייבל, החל לכהן באדמו"רות באמשינוב, לצד אחיו הצעיר רבי מנחם מנדל מוורקא, שמילא את מקום אביו בוורקא.

כאביו, פעל בעסקנות ושהה רבות בוורשה לצורך שתדלנות. לעיתים פעל בשיתוף עם החידושי הרי"ם. יחד עם רבי אליהו חיים מייזל הוא פעל לבטל "גזירת הלבוש" שנגזרה בתקופתו על ידי הממשלה הרוסית. כדרכה של חסידות וורקא הוא התבלט באהבת ישראל ובשמחה. הוא נהג לשתות משקאות חריפים ביותר, ועם זאת שמר על צלילות הדעת.

בין חסידיו היה רבי שמואל צבי דנציגר - ה"תפארת שמואל" מאלכסנדר, רבי בונם מאוטבוצק, רבי צבי מרדכי בוים מפשיסחה והרב שמחה טייטלבוים רבה של סוחדניוב. הוא זכה להערכתם של רבי מאיר מפרמישלאן ורבי מנדל מקוצק.

נפטר בעיר המרפא מראנו שבאיטליה והובא לקבורה באמשינוב חמישה ימים לאחר פטירתו.

ילדיו: בזיוג ראשון:
*חיה פייגא, נישאה לרבי ירחמיאל יהודה מאיר רבינוביץ, בנו של רבי יעקב יצחק מפשיסחה. נפטרה בצעירותה.

ילדיו בזיוג שני:
*רבי מנחם קאליש ממלא מקומו באמשינוב
*רבי ישעיהו מפשיסחה (כ"ו בחשוון תרכ"ט-תש"ג, פשיסחה) חתן גיסו רבי ירחמיאל יהודה מאיר. אחרי פטירת אביו גדל בבית אחיו הגדול רבי מנחם.
*רבי ירמיהו מאופולה

מצבתו והאוהל שעל קברו שוחזרו ונבנו מחדש. מעט מדברי תורתו כונסו בספר "אהל יצחק", בספר "בית יצחק" (הרב יהודה לייבל לוין, מכון הרי"ם לוין, תשל"ה) ובספר "יד דוד" (אופלע, מכון לב אריה תשנ"ח).

## לקריאה נוספת
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, אישים, בערכו.
* אברהם יצחק ברומברג, **מגדולי החסידות** חלק ג', על רבי יצחק מוורקא, רבי יעקב דוד מאמשינוב, רבי מנדל מוורקא, רבי בונם מאוטבוצק ורבי מנחם מאמשינוב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

יעקב
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:משפחת קאליש
קטגוריה:ילידי 1814
קטגוריה:נפטרים ב-1877
אקירה יושיזאווה

**אקירה יושיזאווה** (ביפנית: **吉澤 章** ; 14 במרץ 1911 – 14 במרץ 2005) נחשב לגדול אמני האוריגמי.

## ביוגרפיה
יושיזאווה נולד למשפחה של חקלאים ביפן. בגיל 13 עבר לטוקיו ועבד כפועל במפעל ובמקביל למד והפך לשרטט טכני, תוך שימוש באוריגמי היפני המסורתי כדי להבין ולפתור בעיות גאומטריות. בשנת 1937 הוא עזב את עבודתו במפעל למען העיסוק באומנות האוריגמי וזכה להכרה ראשונית בתחום.

בשנת 1954 פרסם שיטה לרישום תהליכי הקיפול באוריגמי אשר גרמה למהפכה בתחום והפכה לסטנדרט. לאחר פרסום הספר יושיזאווה הקים את המרכז הבין-לאומי לאוריגמי בטוקיו ויצא לסדרה של תצוגות בעולם כולו אשר גרמו לפרסום האוריגמי במערב ולפריחתו בעולם.

יושיזאווה המציא מעל ל-50,000 דגמי אוריגמי חדשים, שיטות חדשניות לקיפול ואף שיטות חדשות לייצור נייר המתאים יותר לאוריגמי. יצירותיו מזוהות בעיקר עם סוגת הקיפול הרטוב, שהיא שיטת לגימור הקיפולים, על ידי הרטבת הנייר. והוא בין האבות המייסדים שלה.

יושיזאווה זכה בפרסים רבים, נבחר לאיש השנה של הניו יורק טיימס ואף קיבל ב-1983 תואר חברות במסדר השמש העולה מאת הקיסר היפני.

נפטר ביום הולדתו ה-94 בשנת 2005.

## קישורים חיצוניים

* על חייו של יושיזאווה בלונדון טיימס
* מאמרים על יושיזאווה בניו יורק טיימס

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוריגמי
קטגוריה:יפנים
קטגוריה:מעוטרי מסדר השמש העולה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1911
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2005
אברהם אלימלך פרלוב

רבי **אברהם אלימלך פרלוב מקרלין** (ד' באלול ה'תרנ"א – י"ד בחשוון ה'תש"ג; 7 בספטמבר 1891 – 25 באוקטובר 1942) היה האדמו"ר השמיני בשושלת אדמו"רי חסידות קרלין, שעמד בראשה משנת ה'תרפ"א (1921) ועד לרציחתו בשואה בשנת תש"ג (1942).

## קורות חייו
רבי אברהם אלימלך, נולד בד' באלול התרנ"ב לרבי ישראל מסטולין ולברכה שיינדל בתו של רבי דוד מזלטיפולי. נישא בד' באדר תרפ"ב לחוה בת דודו רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי. לאחר נישואיו נשאר להתגורר כמה שנים אצל חותנו בזלטיפולי ולאחר מכן חזר לסטולין. לאחר פטירת אביו מונה על ידי החסידים למלא את מקומו בסטולין על פי צוואת אביו, אך הוא סירב, ורק לאחר לחצים מצד חותנו ומצד רבי ישראל מטשורטקוב הסכים להתמנות כאדמו"ר מקרלין בקרלין (פינסק).

הקים את ישיבת "אור ישראל" בלונינץ, יחד עם אחיו רבי משה, בה כיהן מספר שנים כראש ישיבה רבי אלעזר מן שך, כמו כן הקים את ישיבת "בית אהרן" בירושלים.

תלמידו רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב התבטא עליו כי הוא הבעל שם טוב של דורו.

על פי עדות חסידיו, שהה בארץ ישראל (בה ביקר ארבע פעמים ביקורים ממושכים) כשהנאצים פלשו לעירו. כששמע זאת רצה לחזור לעירו כדי לעודד את היהודים שם, וחסידיו ניסו לעצור בעדו, אך הרבי התעקש לחזור ולא להשאיר את חסידיו לבד. האדמו"ר אכן חזר בספינה האחרונה שיצאה ונרצח שם.

רבי אברהם אלימלך נרצח בחודש חשוון תש"ג. נסיבות מותו נותרו לוטות בערפל, כיוון שאין עדות אם נרצח על ידי הנאצים או על ידי האוקראינים. חסידי קרלין מציינים את יום השנה (יארצייט) בי"ד בחשוון, אך התאריך המדויק אינו ברור. (ישנה לכאורה עדות מאחד שראה אותו לאחר התאריך הנ״ל)

## משפחתו
כל משפחתו נרצחה בשואה

* בתו חנה נישאה לרבי שמואל נחמיה פרנקל, אחיה של חיה לאו, אשתו של הרב משה חיים לאו.

* בנו דוד

* בנו ישראל

* בנו מרדכי יוסף

* בנו אהרן

## לקריאה נוספת
* בנימין בראון, מיטלטלת: חסידות קרלין בין עליות למשברים''', ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2018.

## קישורים חיצוניים
* אדמו"ר רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין - באתר "MyTzadik"
* תיאור ביוגרפי עליו באתר "Tog חדשות ותוכן יהודי"
* הרב אברהם אלימלך פרלוב הי"ד, האדמו"ר מקרלין באתר תורתך לא שכחתי
* יוסף מאיר כהן, 'אדמו"ר', דואר היום 5 בנובמבר 1925, עמ' 4
* ב. בן פורת, 'האדמו"ר מקרלין הי"ד', הצופה, 22 ביוני 1945, עמ' 6
* 'הרב מלך פרלוב', הבוקר, 3 באוגוסט 1945, עמ' 1
* 'זיכרון להולכים: האדמו"ר אברהם אלימלך מקרלין הי"ד', הצופה, 5 בנובמבר 1968, עמ' 5

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי קרלין
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:קרלין: רבנים
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:משפחת טברסקי
קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:נפטרים ב-1942
יוסף פעמוני

**יוסף פעמוני** (**אוסיה גלוקמן**) (20 ביולי 1902 – 1 בינואר 1966), היה דוקטור לבקטריולוגיה וממקימי מערכת הבריאות בישראל. מאנשי התנועה הרוויזיוניסטית ובית"ר, מקים מחלקת העזרה הראשונה באצ"ל, ממייסדי "קופת חולים לעובדים לאומיים" (לאומית) ומייסד מכון ז'בוטינסקי.

## קורות חיים
פעמוני נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשם יוסף גלוקמן, בנם של פרה (לבית צאלקוביץ) ומנחם גלוקמן. למד בגימנסיה והמשיך ללימודי בקטריולוגיה באוניברסיטה. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית, באגודת הסטודנטים ובארגונים ביולוגיים. עם המהפכה הבולשביקית ב-1917 נאסר בגין פעילותו הציונית, ולא סיים את לימודיו. בשנת 1925 הומר עונש המאסר בגירוש, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית עם היווסדה, והיה ממייסדי בית"ר. לבסוף הגיע לדרגת קצין נציבות בית"ר.
בארץ עבד כאסיסטנט במכון פסטר של ד"ר אריה בהם (בעהם) עד שנת 1927, אז נתמנה כמנהל המעבדה המרכזית של קופת חולים של ההסתדרות, ושימש בתפקיד זה עד שפוטר ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, על רקע השתייכותו לתנועה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1934 היה ציר לוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הלאומית. שנה לאחר מכן היה ציר בקונגרס היסוד של הצ"ח בווינה.
ב-1935 היה, יחד עם יעקב וינשל ואחרים, ממייסדי "קופת חולים לעובדים לאומיים" (לאומית), וכיהן כמנהלה.
כיהן כרופא בבית החולים הדסה (תל אביב).
בהיותו איש אצ"ל ותומך תנועת בית"ר ארגן את השירות הרפואי של אצ"ל ותמך בו בעזרת מגן דוד אדום ומשאבי בית החולים הדסה.
בסוף שנות ה-30 ייסד את מכון ז'בוטינסקי והיה מנהלו הראשון.
נפטר בתל אביב ב-1 בינואר 1966 לאחר ניתוח קשה, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
על שמו נקרא רחוב בשיכון בבלי בתל אביב.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.

## הנצחה
* בשיכון בבלי בתל אביב נקרא רחוב על שמו של ד"ר יוסף פעמוני
* חוברת זיכרון - יוסף פעמוני - דיוקן, הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ו 1986
* ספר זיכרון - יוסף פעמוני - האיש ופועלו, הוצאת מכון ז'בוטינסקי

## משפחתו
פעמוני נשא את אסתר, בתו של אליעזר אליהו פרידמן, מראשוני פעילי הציונות, מייסד היומון העברי "הצופה" שיצא לאור בוורשה ועורכו הראשון, ואחותו של ד"ר יהושע פרידמן, מחנך, עסקן תרבות ומתרגם עברי שתרגם בעיקר מן השירה הרומית הקלאסית.

בתו, יעל העליון, ייסדה וניהלה את בית הספר לאמנויות תל אביב. הייתה נשואה ליעקב העליון, עיתונאי "מעריב" לשעבר בטרם התאבדה באוקטובר 2002.

## לקריאה נוספת
* יהושע אופיר (עורך), **יוסף פעמוני: האיש ופעלו**, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, [תשכ"ח].
* יוסף כרוסט (עורך), **יוסף פעמוני: תרס"ב-תשכ"ו 1902–1966: דיוקן**, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ו-1986.
* יוסף פעמוני, "פרקי זכרונות", **[[האומה]]**, ד [16] (תשכ"ו), עמ' 531–536.
* יוסף בן-אהרן, "קופת חולים לעובדים לאומיים ומכון ז'בוטיסקי - מסכת חייו של יוסף פעמוני", **בארץ ישראל**: מדיניות, חברה, כלכלה, ספטמבר-אוקטובר 1987, עמ' 66–67.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:נציבי בית"ר
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:בקטריולוגים ישראלים
קטגוריה:בקטריולוגים ביישוב
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:פעילי הסתדרות העובדים הלאומית
קטגוריה:סגל שירותי בריאות כללית
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה]
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:אסירי ציון
רוברט הארבין

שמאל|ממוזער|250px|דגם גולש סקי שעוצב על ידי רוברט הארבין, גולש במורד הספר ממנו לקוח הדגם
**רוברט הארבין** (באנגלית: **Robert Harbin**; 1908–1978) היה קוסם, סופר ואמן אוריגמי בריטי. ביחד עם סמואל רנדלט פיתח שיטת רישום אוריגמי.

## ביוגרפיה
בגיל 20 החל הארבין לעבוד בחנות קסמים בלונדון. מעט לאחר מכן הוא החל להופיע כקוסם ברחבי לונדון והיה לקוסם הבריטי הראשון שעבר להופיע בטלוויזיה ואף הנחה תוכנית משלו.

מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא החל לעסוק באומנות האוריגמי היפנית וכתב מספר ספרים בנושא זה, אשר תרמו רבות לפריצתו של האוריגמי לתודעת המערב.

## ספרים
* Paper Magic - הספר הראשון של רוברט הארבין. יצא בשנת 1956. כשנה אחר כך ליליאן הופנהיימר קיבלה עותק של הספר וחצתה את האוקיינוס כדי לפגוש את המחבר.
* Secrets of Origami - הדפסה ראשונה ב-1963. הוצאות מחודשות היו ב-1971 וב-1997.
* "אוריגמי 1" - הספר הראשון בסדרה של ארבעת ספרי האוריגמי הראשונים שתורגמו לעברית. הספר יצא לאור ב-1968 בכריכה קשה תחת הכותרת "Teach Yourself Origami, the Art of Paperfolding", ובכריכה רכה בשם קצר יותר "Origami, the Art of Paperfolding". שנה אחר כך שם הספר שונה ל-"Origami 1" ופתח את הסדרה המוכרת. "אוריגמי 2" - יצא לאור באנגלית תחת הכותרת "New Adventures in Origami"
* "Origami, Step by Step" - יצא לאור ב-1974.
* "Have Fun with Origami" - הספר מכיל דגמים פשוטים שהארבין לימד בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Look-In".

## קישורים חיצוניים

* דייוויד ליסטר על ספריו של רוברט הארבין
* 

קטגוריה:אוריגמי
קטגוריה:קוסמים
קטגוריה:בריטים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978
סמואל רנדלט

**סמואל רנדלט** (באנגלית: **Samuel Randlett**) (11 בינואר 1930 - יולי 2023) היה אמן אוריגמי בעל שם עולמי. התגורר באולימפיה שבמדינת וושינגטון. פיתח יחד עם רוברט הרבין שיטה לרישום תהליך קיפול הנייר בדיאגרמות סטנדרטיות.

בין ספריו החשובים:
* **אומנות האוריגמי**
* **המיטב של האוריגמי**

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
רנדלט, סם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קוקוזין

שמאל|ממוזער|250px|הציור שעל פני פחית הקוקוזין
**קוקוזין** (**Kokosin**) הוא ממרח דמוי מרגרינה או חמאה, בצבע לבן, העשוי מחלב ומשמן קוקוס.

יתרונו של ממרח הקוקוזין על חמאה או מרגרינה הוא העובדה שהוא נשמר ללא צורך בקירור.

הממרח, שיוצר במפעלי חברת "שמן" שווק בקופסאות פח, בנפח של ליטר (משקל כ-850 גרם), שהיו צבועות בפסים בצבעי כחול לבן ועליהן הופיעו ציורי עצים ממשפחת הדקליים, שם המוצר והמשפט: "pure refined Coconut oil".
קוקוזין שימש בתקופת הצנע בישראל כתחליף לחמאה.

הקוקזין יוצר אף בצרפת ויובא לישראל.

עם סיום הצנע, כאשר היה ניתן לרכוש מוצרים ללא תלושים, ועקב מחירו הזול (בפיקוח) של הקוקוזין, נוצר לו ביקוש לשם ייצור סבון ביתי. בספרם של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, "איפה היינו ומה עשינו? - אוצר שנות החמישים והשישים", מתואר הקוקוזין כבעל .

## הערות שוליים

קטגוריה:ממרחים
אביחי קצין

הרב **אביחי קצין** (נולד ב-7 במאי 1962), הוא ראש בית המדרש "ראשית" ברעננה. מרבני הציונות הדתית.

## ביוגרפיה
אביחי קצין נולד ברעננה לאחת מן המשפחות המייסדות של העיר.

למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "יבנה" ברעננה, בחטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג בכפר סבא, במדרשיית נועם. ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. כשהיה במסלול ישיבות ההסדר, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה, כנהג טנק מגח ונפצע במהלך המלחמה פציעה שגרמה לו לאבד את רגלו, כאשר פגז (שלא התפוצץ) פגע ברגלו פגיעה ישירה. לאחר תקופת השיקום שב למסלול לימודיו בישיבה, ובהמשך הוסמך לרבנות וקיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל. למד גם בכולל ארץ חמדה.

לאחר שסיים תקופה של ארבע שנות הוראה בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים עבר לשמש כראש ישיבת בני עקיבא רעננה במשך שש שנים.

שימש כרב קהילת "לכו נרננה" ברעננה, קהילה פעילה בת כ-150 משפחות (כיום רב הקהילה הוא הרב יעקב מאיר).

הקים את בית המדרש הקהילתי "ראשית" המארגן פעילות תורנית ושבתות של תורה.

הוא עומד בראש בית המדרש במכללת שערי משפט ורב קהילת "עדת בני-ישראל המאוחדת" יחד עם הרב שלמה אישון, וקהילת "עלומים" ברעננה במשרה חלקית.

הגיש בעבר תוכנית רדיו יומית ברדיו קול חי, סביב נושאים בפרשת השבוע ובדף יומי.

קיבל את פרס אגרסט.

## קישורים חיצוניים
* שיעורי הרב אביחי קצין מאתר ישיבת בית אל
* אתר בית המדרש "ראשית"
* רשימת שיעורים ביוטיוב
* כל הכתבות על הרב קצין, באתר ערוץ 7
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבות ציוניות
קטגוריה:בוגרי בית ספר יבנה (רעננה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי כולל ארץ חמדה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:רעננה: רבנים
קטגוריה:סגל רדיו קול חי
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:ראשי ישיבת בני עקיבא רעננה
קטגוריה:זוכי פרס אגרסט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
גאס ואן סנט

**גאס גרין ואן סאנט ג'וניור** (באנגלית: **.Gus Green Van Sant, Jr**; נולד ב-24 ביולי 1952 בקנטקי) הוא במאי קולנוע אמריקאי, תסריטאי, צלם, מוזיקאי ומחבר. הוא היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "סיפורו של ויל האנטינג" משנת 1997 ועל סרטו "מילק" משנת 2008, וזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2003 על סרטו "אלפנט". ואן סאנט מתגורר בפורטלנד, אורגון. ואן סנט הוא הומוסקסואל, וסרטי הקולנוע שלו מאופיינים בתמות הומוסקסואליות ושאר נושאים הקרובים לתרבויות שוליים.

## קריירה
ואן סנט החל את עשייתו הקולנועית בבימוי סרטוני פרסומות. באמצע שנות השמונים החל לביים סרטי קולנוע, וכן הפיק, כתב תסריטים, הלחין ואף ערך את סרטיו אלה, שהיו סרטים קצרים בני מספר דקות בלבד. סרטו הראשון באורך מלא היה "Mala Noche" בשנת 1985, שלאחריו בא סרטו הידוע הראשון, "דראגסטור קאובוי" (1989) שבו מככבים מאט דילון והת'ר גראהם. הסרט זיכה את ואן-סנט בפרסים רבים, בהם פרסים בפסטיבל ברלין ושלושה פרסים מטעם איגוד המבקרים האמריקני.

פריצתו הגדולה של ואן סנט באה כשביים ב-1991 את "איידהו שלי". הבימוי הרגיש בסרט זה הקנה לו שם בינלאומי והצלחה קופתית. בהמשך ביים את הקומדיה הכושלת "גם לבוקרות יש רגעים קודרים", בו שיחקה אומה תורמן בתפקיד הראשי, ואת הסרט "פיתוי קטלני" שהביא לניקול קידמן את פרס גלובוס הזהב לשחקנית הקומית.

ב-1997 ביים את סרטו המצליח והידוע מכולם, "סיפורו של ויל האנטינג", שגרף 9 מועמדויות לפרס אוסקר ובהן מועמדות לפרס הבימוי הטוב ביותר. אחר כך ביים גרסה מחודשת לסרטו הקלאסי של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו", כשהעתיק, למעשה, את הבימוי של היצ'קוק, כאשר רק השחקנים השתנו. סרט חשוב אחר שביים הוא "למצוא את פורסטר", בכיכובו של שון קונרי.

מראשית שנות האלפיים התמקד ואן סאנט בבימוי סרטים פרטיקולריים וניסיוניים: "ג'רי" (2002), סרט סוריאליסטי על מטיילים האובדים במדבר, ו"אלפנט" (2003), זוכה פרס דקל הזהב ופרס הבימוי בפסטיבל קאן, סרט ששאב את השראתו מהטבח בתיכון קולומביין. ב-2005 ביים את הסרט "ימים אחרונים", דרמה מוזיקלית בה מגלם מייקל פיט את קורט קוביין.

ב-2008 ביים את הסרט "מילק" שהיה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, בהם פרס הבמאי. הסרט זכה בשני פרסים, אחד עבור השחקן הראשי (שון פן) ואחד עבור התסריט המקורי (דסטין לאנס בלאק).

בשנת 2016 ביים את הסרט "ים של עצים" בכיכובם של נעמי ווטס ומתיו מקונוהיי.

ביולי 2018 יצא סרטו "אל תדאג הוא לא יגיע רחוק ברגל" המבוסס על חייו של צייר הקריקטורות השערורייתי ג'ון קלאהן, שמת בשנת 2010. ון סנט, בילה שעות רבות בשיחות עם קאלהן אשר סיפר לו על התמכרותו הקשה לאלכוהול והפיכתו למשותק בעקבות תאונת דרכים. בסרט, מגלם את דמותו חואקין פיניקס.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעיצוב של רוד איילנד
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: במאים
קטגוריה:צנזורה באמנויות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
בזואר

שמאל|ממוזער|250px|אבני בזואר
**אבני בזואר** (באנגלית: **Bezoar**) הן אבנים ירקרקות שאצילים ומלכים השתמשו בהן כדי לנטרל רעל ארסן במשקה שהוגש להם כדי להרעיל אותם. מקור השם הוא בפרסית - "באדזהר", ופירושו "הגנה מפני הרעל". 

קיימים מספר סוגים של אבני בזואר, כאשר נראה שחלק מסוגי הטריכובזואר אכן מסוגלים לנטרל ארסן. אבנים אלה נוצרות בקיבות ובמעיים של עיזי הרים, על ידי משקעים סידניים, שיש בהם גם שיירי גופרית הקשורה בקשר כימי עם פוספט. כאשר הוכנסה האבן למשקה שמעורב בו ארסן, הארסן התרכב עם הגופרית שבאבן, וכך נוטרלה רעילותו. היו מלכים שהחזיקו במחרוזות של אבני בזואר, או ששיבצו אותן בטבעות (כמו אליזבת הראשונה מלכת אנגליה). כך הן היו זמינות לידם בכל עת שרצו לטבול אותן במשקה.

ברפואה, חפץ בקיבה, העשוי בדרך כלל מגוש סיבים נקרא 'בזואר'. עצם זה עלול לגרום לחסימה בקיבה או במעי. ניתן לזהות את העצם לרוב באמצעות גסטרוסקופיה וישנן דרכים שונות שבהן ניתן ניתן לפורר אותו.

## בתרבות הפופולרית
הבזואר מוזכר בסדרת ספרי הארי פוטר כחפץ דמוי אבן המצוי בקיבה של עז, שמשמש כנוגדן למרבית הרעלים המוכרים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרכובות
פיל לבן

[שמאל|ממוזער|220px|פיל לבן ב[יאנגון]]
[שמאל|ממוזער|220px|פסל של פיל לבן, במקדש Wat Phrathat Doi Suthep, [צ'אנג מאי, תאילנד]] 
שמאל|ממוזער|220px|דגל תאילנד בשנים 1855–1916
"**פִּיל לָבָן**" הוא כינוי לנכס רב ערך לכאורה, אשר הופך לעול ולמעמסה. פיל לבן יכול להיות נכס שעלות אחזקתו גבוהה מהתועלת שבו ואינו משמש את הציבור. 

## מקור הביטוי
מקור הביטוי בפילים לבקניים נדירים שמצויים בדרום-מזרח אסיה. מדובר בחיה הנחשבת קדושה, כזו שאסור לפגוע בה ויש לדאוג למחסורה. זאת למרות העובדה שאינה מביאה תועלת ועלות אחזקתה גבוהה.

נדירותו והעובדה שהוא מוחזק בעיקר על ידי מלכים ובעלי שררה, היא שהביאה אותו למעמדו המיוחד. בשל קדושתו, המחזיק בפיל אינו יכול לנצלו לעבודה, ומכאן נגזרת עלות החזקתו הגבוהה.

הפיל הלבן אינו ממש לבן, אלא בעל עור בהיר יותר. צבעו הלבן הוא תולדה של מפגש גנים רצסיבים נדירים ללבקנות מצד שני הוריו. מאחר שהפיל נחשב לקדוש על פי תרבויות האזור, למשל: בתרבות הבורמזית, אין לנטוש או להזניח אותו. 

גם בתרבות התאית הפיל מקודש, ותמונתו הופיעה בשנים 1855–1916 על דגל תאילנד, בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי. לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה ראמה השישי, מלך תאילנד את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא הסיר את תמונת הפיל מהדגל. אחיינו, המלך ראמה התשיעי, החזיק מספר פילים לבנים.

## פיל לבן ככינוי לנכסים או פרויקטים
כאמור, פיל לבן הוא כינוי לנכס, אשר הופך לעול ולמעמסה. "פילים לבנים" רבים נוצרים לעיתים קרובות כאשר מיזם עתיר השקעה מגיע לשלב מתקדם, בו נוכחים מתכנניו כי בדיעבד המיזם אינו מצדיק את ההשקעה, וכי עלות אחזקתו יקרה לאין ערוך מהמקורות הכספיים העומדים לשם כך. 

לעיתים, אירוח אולימפיאדה, או טורניר גביע העולם בכדורגל, יוצר במדינה המארחת "פילים לבנים" בדמות מבנים שנבנו לצורך אירוע הספורט, אולם לא נמצא להם שימוש עם סיומו.

### דוגמאות



קובץ:Supersonic.arp.750pix.jpg|הקונקורד
קובץ:Tel Aviv Central Bus Station.jpg|התחנה המרכזית החדשה בתל אביב
קובץ:Tel Aviv Colosseum Club.jpg|מבנה הקולוסאום בכיכר אתרים



## קישורים חיצוניים

*  תמונת פיל לבן
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ביטויים
לאו השלישי (אפיפיור)

**לאו השלישי** (בלטינית: **Leo III**; מת ב-12 ביוני 816) כיהן כאפיפיור בין 795 ו-816.

## ביוגרפיה
עיקר חשיבותו של לאו השלישי בהיסטוריה הכנסייתית טמונה ביחסיו עם קרל הגדול. קודמו של לאו, אדריאנוס הראשון, טיפח יחסים טובים בין הכס הקדוש לפרנקים. עם היבחרו לכס הקדוש (יום אחד בלבד לאחר מותו של אדריאנוס הראשון), הוא שלח לקרל הגדול את מפתחות קברו של פטרוס הקדוש ואת דגל רומא, כסוג של שבועת אמונים. קרל הגדול השיב, כי בכוחו להגן על הכנסייה, וכי על האפיפיור להתפלל לטובת צבאו וניצחונותיו.

לאו עלה לגדולה מרקע צנוע יחסית, דבר אשר עורר עליו עוינות מצד האצולה הרומאית, שראתה את משרת האפיפיור כשמורה למועמדים מקרבה. באפריל 799 הוא הותקף על ידי כנופיה אשר ניסתה לעקור את עיניו ולחתוך את לשונו (חלק מן ההיסטוריונים סבורים שתוקפיו היו קרובי משפחה של אדריאנוס הראשון). לאחר מכן, הוא הודח באופן רשמי ונשלח למנזר לאחר שהועלו נגדו האשמות בדבר התנהגות לא נאותה. לאו הצליח להימלט מן המנזר ולהגיע לקרל הגדול, אשר לא הכיר בהדחה. מתנגדי לאו ברומא שלחו את נציגיהם לקרל הגדול, לשטוח את טיעוניהם. אלבינוס (אלקווין), יועצו של קרל הגדול, טען בפני קרל הגדול שאין סמכות ארצית שבכוחה לשפוט את האפיפיור ולפיכך לאו לווה חזרה לרומא והחזר לשלטון לאחר שהוא נשבע שאין כל אמת באשמות שהועלו נגדו.

קרל הגדול עמד בשערי רומא בשנת 800 וב-1 בדצמבר אותה שנה קיים שם ועידה עם נציגי שני הצדדים. לאו נשבע ב-23 בדצמבר כי הוא נקי מכל חשד בבגידה, ומאשימיו הוגלו מן העיר. יומיים לאחר מכן, לאו הכתיר את קרל הגדול כ"קיסר הרומאים" (Imperator Augustus Romanorum), לאחר שהלה התפלל את מיסת חג המולד בקברו של פטרוס הקדוש. אירוע זה השפיע על מעורבותו של קרל הגדול בנושאים כנסייתיים, לא תמיד בהצלחה. מעורבותו זו של קרל הגדול בנושאי הכנסייה הייתה למורת רוחה של אירנה קיסרית ביזנטיון, אך כוחה הפוליטי הוחלש במידה ניכרת בכל מקרה.

יום מותו, 12 ביוני, נחשב ליום הקדוש שלו. ב-1673 הוכרז לאו השלישי על ידי האפיפיור קלמנס העשירי כקדוש.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:קרל הגדול
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-8
קטגוריה:ילידי 750
קטגוריה:נפטרים ב-816
פלדקירך

**פלדקירך** (בגרמנית: **Feldkirch**) היא העיר המערבית ביותר באוסטריה, במדינת פורארלברג הגובלת בשווייץ ובליכטנשטיין. אוכלוסייתה מונה 32,526 תושבים (נכון ל-2016) והיא בירת מחוז פלדקירך. היא השנייה בגודלה בפורארלברג מבחינת תושבים, לאחר העיר דורנבירן.

העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1218 לאחר שהרוזן הוגו פון מונטפורט הקים בה את ה"שאטנבורג" - טירה שעד היום נחשבת לאתר החשוב ביותר בעיר. אתר חשוב נוסף בעיר הוא קתדרלת סנט ניקולס, שנבנתה בסוף התקופה הגותית.

כיום העיר צברה לה מוניטין בזכות קבוצת ההוקי קרח שלה, שזכתה בגביע אירופה בשנים 1997–1998.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2016, אוכלוסיית העיר היא 32,526.

## ערים תאומות
פלדקירך היא עיר תאומה של העיר:
* 

## ראו גם
*שאטנבורג

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פורארלברג: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
קטגוריה:גבול אוסטריה–שווייץ
עידו קוז'יקרו

**עידו קוז'יקרו** (נולד ב-8 בינואר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר כ-17 עונת בליגת העל ולאחר מכן בליגה הארצית וכן גם שימש כעוזר מאמן במכבי חיפה. גובהו 2.03 מטרים, והוא ממוקם במקום ה-53 (3,482 נק') ברשימת הקלעים הגדולים בכל הזמנים בליגת העל הישראלית ובמקום ה-15 ברשימת שיאני ההופעות בכל הזמנים עם 399 משחקים בליגת העל.

## ביוגרפיה
קוז'יקרו נולד וגדל במושב בית הלל. החל לשחק בהפועל גליל עליון והגיע לנבחרת העתודה. אחרי שש שנים בהפועל גליל עליון עבר יחד עם מאמנו בגליל, שרון דרוקר, להפועל ירושלים, עימה הגיע להישגים רבים, כולל זכייה בגביע יול"ב ב-2004.

בתום עונת  החליט קוז'יקרו לעזוב את ירושלים לאחר 3 שנים בקבוצה וחתם בעירוני נהריה. בתום שתי עונות בנהריה עבר למכבי חיפה, בה שימש קוז'יקרו כקפטן ובעונת 2009/2008 הצעיד את הקבוצה לגמר הגביע ולגמר הפיינל פור. בתום שתי עונות בחיפה עבר להפועל גלבוע גליל, בה שיחק בעונת 2010/11 ועונת 2011/12. לאחר עונה זו חזר למכבי חיפה וזכה איתה בסוף העונה באליפות הראשונה שלו כשהם ניצחו בגמר את מכבי תל אביב בתוצאה 86-79.

ב-10 בספטמבר 2013, אחרי כישלון הנבחרת ביורובאסקט 2013, פרש קוז'יקרו מנבחרת ישראל.

בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה למנהל המקצועי של מכבי חיפה. לאחר הפרישה ממשחק מקצועני, הצטרף לקבוצת "אחווה חיפה" מליגה א', במקביל לתפקיד המנהל המקצועי.

באוגוסט 2016 פוטר ממכבי חיפה. בקיץ זה הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית לה סייע להעפיל לליגה הלאומית.

ביוני 2017 עזב את מכבי קריית מוצקין, לאחר שזו העפילה לליגה הלאומית, והצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית. בעונתו השלישית בעכו סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית.

ביולי 2020 עזב את הפועל עכו לאחר שהקבוצה העפילה לליגה הלאומית וחתם בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הארצית.
באוגוסט 2019 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3".

בדצמבר 2020 התארח בסדרת הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick לצד יובל סמו.

לקראת עונת 2021 חתם קוז'יקרו בהפועל מגידו מהליגה הארצית בכדורסל. בסיום עונת 2021/22 הודיע על פרישה סופית מכדורסל לאחר 24 עונות.

## קריירת אימון
ב-28 במרץ 2021 מונה כעוזר מאמן בקבוצת מכבי חיפה.

## חיים אישיים
קוז'יקרו נשוי ואב לשניים. בנובמבר 2016 החל את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בלימודים רב-תחומיים. במסגרת לימודיו השתתף בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה והוביל אותה לשתי זכיות באליפות ליגת המכללות הישראלית. מתגורר בשכונת אחוזה בחיפה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:בוגרי בית החינוך המשותף עמק החולה
קטגוריה:כדורסלני הפועל גליל עליון
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני עירוני נהריה
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגדל העמק
קטגוריה:כדורסלני הפועל גלבוע גליל
קטגוריה:כדורסלני מכבי קריית מוצקין
קטגוריה:כדורסלני הפועל עכו
קטגוריה:מתחרי הישרדות (ישראל)
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגידו
קטגוריה:מועצה אזורית מבואות החרמון: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:אחוזת שמואל: אישים
קטגוריה:חיפה: כדורסלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
ורנון סמית'

**ורנון לומקס סמית**' (באנגלית: **Vernon Lomax Smith**; נולד ב-1 בינואר 1927) הוא פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, במרכז הבין-תחומי למדעי הכלכלה ובמרכז מרקטוס, הנמצאים כולם בארלינגטון, וירג'יניה, ארצות הברית.

סמית' זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2002, יחד עם החוקר הישראלי דניאל כהנמן. עוסק בעיקר בכלכלה התנהגותית, תוך התמקדות בנושא השפעת תהליכי קבלת החלטות על הכלכלה בשוק. 

סמית' שרת גם כמומחה בתוכנית הסכמת קופנהגן . 

סמית' הוא בוגר תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה, מוסמך מאוניברסיטת קנזס ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. 

בפברואר 2005 דיבר סמית' באופן פומבי על היותו בעל תסמונת אספרגר, המהווה חלק מהקשת האוטיסטית.

## ראו גם
*ריצ'רד בורכרדס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:ויצ'יטה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:אוטיסטים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בראון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חוקרים בקבלת החלטות
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין

**סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין** (בפולנית: **Stanisław Leszczyński**; 20 באוקטובר 1677 – 23 בפברואר 1766) היה מלך האיחוד הפולני-ליטאי בשנים 1704–1709 וכן בשנים 1733–1736, דוכס לורן ובּאר (Bar) בשנים 1738–1766, ודוכס האימפריה הרומית הקדושה (תואר שהעניק הקיסר פרידריך השלישי לבני משפחת לשצ'ינסקי). בתו, מרי לשצ'ינסקיה, נישאה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת.

## ביוגרפיה
לשצ'ינסקי נולד ב-20 באוקטובר 1677 בלבוב, לרפאל, ווייבוד (מושל) מחוז פוזנן, ולאנה קתרינה יבלונובסקיה. בילדותו קיבל חינוך אצילי, ובשנת 1697 היה בין אצילי פולין שהשתתפו בכתיבת זכויותיו וחובותיו של אוגוסט השני, כשנבחר למלך. ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-1703 הצטרף למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט. לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר בתמיכת קרל למלך פולין. בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח לשצ'ינסקי לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים. אחרי הפסדו של קרל ב-1709 בקרב פולטבה הודח לשצ'ינסקי מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית. ב-1725 השתדכה בתו מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר. ב-1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה. בעיני הרוסים הייתה מלכותו לא לגיטימית, והם ניסו לסלקו מהמלוכה. ב-1736 גבר אוגוסט השלישי על סטניסלב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית. ב-1738, אחרי ויתור אוסטריה על אלזס-לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה לשצ'ינסקי לדוכס לורן. ב-1738 מכר את אחוזותיו, לשנו ורידזינה, לרוזן אלכסנדר יוסף סולקובסקי. את שארית ימיו בילה בארמון לינוויל שבלינוויל (בצרפתית: Lunéville), שם הקים את אקדמיית סטניסלאב והקדיש את ימיו למדע ולגמילות חסדים.

לשצ'ינסקי עוד היה בין החיים בעת שנולדה בתה של נינתו, מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1766, בגיל 88.

## משפחתו
ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
* אנה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1699–1717).
* מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1703–1768), התחתנה עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלכי פולין
קטגוריה:דוכסי לורן
 קטגוריה:ילידי 1677
קטגוריה:נפטרים ב-1766
הטרוסטיליה

[ממוזער|פרחים '''דיסטיליים''' ב[בכור אביב. בתמונה A הפרח הוא הטרוסטילי מצורת pin. בתמונה B הפרח הוא הטרוסטילי מצורת thrum. איברי הפרח: 1 - כותרת הפרח, 2 - עלה הגביע, 3 - אבקנים, 4 - עמוד העלי]]
**הטרוסטיליה** (Heterostyly) היא צורה ייחודית של פולימורפיזם והרקוגמיה בפרחים. במין **הטרוסטילי**, קיימות שתיים או שלוש צורות מורפולוגיות (morphs) שונות של פרחים באוכלוסייה. על כל צמח יחיד, לכל הפרחים אותה צורה מורפולוגית. הצורות נבדלות זו מזו באורכי עמודי העלי והאבקנים, ותכונות אלה אינן רציפות במקרה זה. התכונות המורפולוגיות הללו נמצאות בתאחיזה עם גנים האחראים למערכת ייחודית של אי-סבילות עצמית, המכונה אי-סבילות עצמית הטרומורפית.

מינים הטרוסטיליים בעלי שתי צורות מורפולוגיות שונות, מכונים **דיסטיליים** (distylous) (למשל, נרקיס מצוי). בצורה אחת, המכונה **thrum**, האבקנים ארוכים ועמודי העלי קצרים; בצורה השנייה, המכונה **pin**, האבקנים קצרים ועמודי העלי ארוכים; אורך האבקנים הארוכים בצורה הראשונה זהה לאורך עמודי העלי בצורה השנייה, ולהפך.

מינים הטרוסטיליים בעלי שלוש צורות מורפולוגיות שונות, מכונים **טריסטיליים** (tristylous). בכל צורה ישנם שני סוגים של אבקנים. בצורה אחת, עמוד העלי קצר, והאבקנים ארוכים ובינוניים; בצורה שנייה, עמוד העלי בינוני, והאבקנים קצרים וארוכים; בצורה השלישית, עמוד העלי ארוך, והאבקנים קצרים ובינוניים.

הצורות השונות של האבקנים ועמודי העלי בפרחים הטרוסטיליים, מותאמות להאבקה באמצעות מאביקים שונים או חלקים שונים בגופו של אותו מאביק. כך, למעשה, אבקה שמקורה באבקן גבוה, תגיע בעיקר לעמוד עלי גבוה ולא לעמוד עלי נמוך, ולהפך. במקרה של מעבר אבקה בין פרחים השייכים לאותה צורה מורפולוגית (למשל בין שני פרחים מטיפוס pin), לא תתרחש הפריה, בגלל מנגנון אי-הסבילות העצמית. 

בצמחי הבר של ארץ ישראל קיימים מספר טקסונים הטרוסטיליים, למשל מינים רבים בסוג ציפורנית, וכן המין הפולש חמציץ נטוי.

## ראו גם
*אי-סבילות עצמית הטרומורפית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
אימפרו

**אימפרו** הוא סטודיו תלת שנתי למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון הפועל בישראל.

## אודות
"אימפרו" הוקם בשנת 2003, בידי אבי מלכה ואילן מוסקוביץ', במטרה להכשיר שחקנים לאמנות המשחק המצולם, ולהעניק להם בקיאות במרכיביה הטכניים והאסתטיים של שפת הקולנוע. כעבור מספר שנים של התמקדות במשחק מצולם, התרחב בית הספר גם ללימודי והפקות תיאטרון, ופתח מסלול לימודים מלא בן שלוש שנים המשלב באופן ייחודי הפקות בתיאטרון ובקולנוע. מאז, סיימו כבר חמישה עשר מחזורים של מסלול הלימודים התלת שנתי.

סדנאות המשחק הייעודיות של אימפרו מתמחות במשחק לקולנוע וטלוויזיה. עד היום למדו למעלה מ-1300 תלמידים ב-100 מחזורים של סדנאות המשחק.

בית הספר שם לו למטרה לפתח תוכנית לימוד ייעודית למשחק, שתציע מצד אחד מערכת לימודים מקיפה עם טובי המורים והיוצרים בישראל, ומצד שני, תכין את השחקן להיכרות מעמיקה עם התעשייה המקומית ועם צורכי השוק, שתאפשר לבוגריו להשתלב בעשייה האמנותית בישראל כשחקנים פעילים ויוזמים.

בצוות מורי הסטודיו והבמאים נכללים עשרות יוצרים מובילים מתחומי המשחק, הבימוי, הכתיבה, התנועה, המוזיקה והעיון. בהם: יהושע סובול, מיטקו בוזקוב, מישה לוריא, סלבה מלצב, רוני מנדלסון, איילה קורקוס, ענת זמשטייגמן, נועה ברקאי, אסנת גונן, ירון מוטולה, ירון שני, דורי אנגל, ירדן גלבוע, ג'וש שגיא, עמיר מנור, הראל מוראד, אלונה איב, לי שר, אופיר דואן, אייל שכטר, ד"ר לירן מזרחי, שרון שטרק, רומן שומונוב, מאיה קופצ'יק ואבי מלכה - מנהל את בית הספר מיומו הראשון.

במהלך השנה השנייה והשלישית עולות באימפרו כ-8 הפקות תיאטרון חדשות, כמו כן משתתפים תלמידי שנה ג' בתחרות הסרטים אימפרואקשן ובפרויקטים מצולמים נוספים.

בית הספר מוכר ונתמך על ידי משרד התרבות וע"י עירית רמת גן.

### הפקות
אימפרו הוא בית הספר למשחק הראשון והיחיד בישראל שמשלב הפקות תיאטרון וקולנוע כחלק ממסגרת הלימודים. בסטודיו יש שני אולמות תיאטרון, בהם עולות ההפקות של שנה ב' וג' וכן של תיאטרון הבוגרים בסטודיו. אנו מעלים הפקות תיאטרון ממיטב הדרמה הישראלית והעולמית, בשאיפה ליצור רפרטואר מגוון, המשלב קלאסיקה ומחזאות מודרנית, דרמה וקומדיה, מחזאות מתורגמת ומחזאות מקורית. מחזות רבים מתוכם עלו אצלנו לראשונה בישראל.
החל משנת 2008, "אימפרו" מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה באורך מלא, בהשתתפות תלמידי השנה השלישית בסטודיו. עד היום הופקו או נמצאים בשלבי הפקה סרטי הקולנוע: "לאן נעלם משה אבגי?" (2008), "חומר נפץ" (2009), "סיפור שנגמר בחתונה" (2009), "רדיקל" (2009), "מונית לילה" (2010), "נטישה" (2010), ו"המאבק 16" (2011).

### אימפרואקשן
בשנת 2010 יזם בית הספר את פסטיבל הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן" שמתקיים בסינמטק תל אביב. הפסטיבל, נולד במטרה למסד את הקשר והדיאלוג האמנותי בין יוצרי קולנוע לבין שחקנים שהתמחו במשחק מצולם, והביא לחשיפתם בבכורה עולמית של סרטים חדשים, שבוימו והופקו על ידי אמנים מחוץ לבית הספר, בהשתתפותם של שחקני השנה השלישית בסטודיו.

בארבע עשרה שנות קיומו של פסטיבל אימפרואקשן, הועלו במסגרתו למעלה מ-**350** סרטים קצרים בבכורה עולמית. חלקם השתתפו בתום תחרות אימפרואקשן בפסטיבלים ותחרויות קולנוע בארץ ובעולם.

## קישורים חיצוניים
* 

* ערוץ הקולנוע של פסטיבל אימפרואקשן 3
* על הסרט "לאן נעלם משה אבגי?"
* 
* אתר "בידור ובמה" על צילומי הסרט 'סיפור שנגמר בחתונה'
* "עם הראש בקיר", אתר 'התעשייה' על אימפרו

קטגוריה:ישראל: בתי ספר למשחק
קטגוריה:רמת גן: בתי ספר
קטגוריה:כביש 481
ניקולס דונין

**ניקולס דונין** (או: ניקולאס, ניקולאי, ניקולאוס, ניקוליס די לירא; צרפתית: Nicholas Donin) היה יהודי מומר שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת. בזמנו יזם דיון משפטי הידוע כ"משפט פריז" בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד. חבר השופטים הנוצרי מצא את התלמוד אשם בדין וגזר על שריפת התלמוד.

## ביוגרפיה
מוצאו מהעיר לה רושל שבצרפת. היה תלמידו של רבי יחיאל מפריז. עקב כפירתו בתורה שבעל פה נודה על ידי רבי יחיאל מפריז בשנת 1225. כפירתו של ניקולס דונין בתורה שבעל פה מובאת בספר אוצר ויכוחים (עמ' 82), שם מובא הפרוטוקול של משפט פריז (ראו להלן). כך אומר רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר: .

הנידוי נעשה לפי כל כללי הטקס בנוכחות חברי כל הקהילה היהודית בפריז. כעשר שנים חי כמנודה מחוץ לקהילתו כשהוא עדיין מגדיר את עצמו יהודי.
[שמאל|ממוזער|200px|[כיכר העירייה של פריז, מקום שרפת התלמוד]]
בשנת 1235 המיר את דתו לנצרות. פעולתו הפומבית הראשונה כמומר הייתה לעודד את הצלבנים במסגרת מסע צלב שנעשה באותה העת כנגד יהודים באנז'ו ובברטאן. במסע זה נרצחו כשלושת אלפים יהודים וכחמש מאות בחרו להמיר את דתם. בשנת 1236 כתב חיבור נגד התלמוד. בשנת 1239-1238 הצטרף ל. באותה העת החל להפציר באפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור על היהודים ללמוד את התלמוד. הוא עמד בראש צוות של מומרים שניסח שלושים וחמש האשמות נגד התלמוד. האשמות אלו הובילו למשפט פריז בשנת 1240 ובעקבותיו לשריפת התלמוד בשנת 1242.
[ממוזער|200px|המלך [לואי התשיעי, מלך צרפת|לואי התשיעי (איור משנת 1230)]]
בהקדמה לפרוטוקול של משפט פריז (מובא בספר אוצר ויכוחים, עמ' 81) מובאים דברים חריפים שנכתבו נגד ניקולס על ידי רבי יחיאל מפריז, מורו לשעבר:

[ממוזער|200px|ה[אפיפיור גרגוריוס התשיעי (איור משנת 1270)]]
בעקבות חיבור שכתב בשנת 1279 נגד המסדר הפרנציסקני, הוא נדון למוות על ידי ראש המסדר בשנת 1287.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים מומרים צרפתים
קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:אנטישמיות בצרפת: אישים
קטגוריה:פרנציסקנים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-13
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:רבי יחיאל מפריז
אפעס

**אפעס** הוא עיתון סאטירי ישראלי שהופץ בדואר אלקטרוני, לאחר מכן הפך למדור סאטירי בעיתון "הארץ" ובהמשך עבר ל"ידיעות אחרונות".

ראשיתו של "אפעס" (ביידיש - עפעס, "דבר מה, דבר, משהו, מאומה, קרט, שמץ, כלום", כפי שמסביר אפעס) בעיתון מקוון שנוסד בשנת 2000 על ידי שלושה כותבים צעירים ופורצי דרך בתקשורת הדתית-חרדית - ידידיה מאיר, יאיר חסדיאל וקובי אריאלי, שמטרתו הייתה יצירת במה ייחודית בה יוכלו הכותבים להביע באופן סאטירי את מה שנבצר מהם לכתוב באמצעי התקשורת החרדיים ולקיים בכך גם דיאלוג יצירתי עם כותבים אחרים מהתקשורת, הן הדתית-חרדית והן החילונית הכללית.

כעיתון מקוון, התייחד "אפעס" בסאטירה החריפה ופרועה, וכהכרזת יוצריו - "א-פוליטיקלי קורקט", על המציאות הישראלית ועל יחסי דתיים-חילוניים, בדיאלוג הפנימי הברנז'אי שיצר בין אנשי תקשורת דתיים וחילוניים, ובאופן הפצתו - נשלח בדואר אלקטרוני לרשימה מצומצמת של משפיעים בתקשורת הישראלית, דבר אשר יצר סביבו הילה של מועדון קוראים יוקרתי סגור. בין השנים 2000–2004 היה אפעס מהניוזלטרים המשפיעים על התקשורת הישראלית וקטעים ממנו צוטטו בה לעיתים קרובות. אל שלושת הכותבים הקבועים הצטרפו מדי פעם גם אורי אורבך, שהרה בלאו, ג'קי לוי, ואנשי תקשורת נוספים, ואף שלי יחימוביץ' פרסמה רשימה בבמה ייחודית זו.

הצלחתו של "אפעס" סללה את דרכם של כותביו אל ליבה של התקשורת הישראלית. קובי אריאלי החל לכתוב ב"מעריב" ולהופיע בתוכניות שונות בערוץ 10 ובערוץ 2. יאיר חסדיאל שימש כתסריטאי של הטלנובלה החסידית הראשונה "החצר" אשר שודרה בערוץ התכלת ובערוץ 10 ולבסוף הפך לשופט. בשנת 2004 הציע עורך מוסף "הארץ", רוגל אלפר, שנמנה עם מנויי "אפעס" בגרסת הניוזלטר, לחברי "אפעס" להפוך את הפרויקט למדור הסאטירה הקבוע של מוסף "הארץ". קבלתה של ההצעה גרמה לכך שקובי אריאלי, אשר הצטרף לא מכבר למערכת עיתון מעריב, פרש מכתיבת "אפעס", והותיר את המלאכה בידי שני חבריו, כאשר ידידיה מאיר משמש כעורך המדור ויאיר חסדיאל ככותב הראשי שלו.

המעבר של "אפעס" מניוזלטר למדור שבועי במוסף "הארץ" שינה את אופיו. מרשימות סאטיריות הנוגעות בעיקר למתח בין העולם הדתי והחילוני הוא הפך למדור של אבחנות סאטיריות קצרות על המציאות הישראלית בכללה, תוך שימוש בעיקר בציטוטים מדומים.

בשנת 2008 עבר המדור ממוסף השבת של עיתון הארץ למוסף של עיתון "ידיעות אחרונות". במאי 2016 הודיע מאיר על כוונתו להפסיק את פרסום המדור עקב תחושת מיצוי.

מערכת "אפעס" כללה, חוץ מידידיה מאיר, את נילי אושרוב, גיל כוכב ואת עקיבא נוביק. בין כותבי המדור נמצאים אריאל זנג, יאיר בורוכוב, דודי אינהורן, אסף בר-שי, יצחק טסלר, ישראל בלק, אריה יואלי, אריאל פלקסין (עידן שגיב), יובל שוקרון, שוקי ברקן, דוד טייב, מנדי פרומר, יוני שטרק, מורן פרארו ואחרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הארץ
קטגוריה:ידיעות אחרונות
קטגוריה:עיתונות עברית: טורים ומדורים סאטיריים
קרייג ניקולס

**קרייג ניקולס** (באנגלית: **Craig Nicholls**; נולד ב-31 באוגוסט 1977), הוא זמר רוק אוסטרלי וסולן להקת הויינז. ניקולס מאובחן עם תסמונת אספרגר שהיא חלק מהקשת האוטיסטית.

## קורות חיים
ניקולס נולד וגדל בסידני. יש לו שתי אחיות ואח. אביו לימד אותו לנגן בגיטרה כשהיה ילד. את רוב ילדותו בילה בהאזנה לביטלס או בציור. הוא נשר מהתיכון בכיתה י'. מכיוון שהתעניין בציור, הוא החליט להרשם לבית ספר לאומנות, וללמוד ציור. כדי לגייס כסף ללימודים עבד ב"מקדונלד'ס", שם גם הכיר שניים מחברי להקתו לעתיד, "הויינז". כדי להפוך לרביעייה, קרייג הזמין את חברו ללימודים ריאן, להצטרף ללהקה.

קרייג מעולם לא כתב שירים, עד שהלהקה החלה להופיע. הוא סיפר בראיון שברגע שהוא התחיל לכתוב שירים, הוא אהב את זה והמשיך לכתוב עוד ועוד שירים. הוא אומר שהכתיבה היא פורקן בשבילו.

בחודש נובמבר 2004, הוגש נגדו כתב אישום בעוון תקיפת צלמת עיתונות. במהלך משפטו, נודע שלניקולס יש תסמונת אספרגר, שהיא חלק מהקשת האוטיסטית. כשעזב את בית המשפט, צעק קרייג "אני חופשי!".

קרייג היה בטיפול גמילה 6 חודשים, בעקבות התמכרותו למזון מהיר ומריחואנה.

### הלהקה
הויינז הקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Highly Evolved" עם המפיק רוב סקנאף בלוס אנג'לס. במהלך הקלטת האלבום, המתופף דייוויד ואוליף עזב את הלהקה, והמיש רוסר החליף אותו. האלבום מכר מעל 1.5 מיליון עותקים.

בחודש ספטמבר 2002, היו הויינז ללהקה האוסטרלית הראשונה שהופיעה על עטיפת כתב העת רולינג סטון מזה 20 שנה.

אלבומה השני של הלהקה, "Winning Days", יצא ב-29 במרץ 2004. אלבומה השלישי, "Vision Valley", יצא ב-1 באפריל 2006 באוסטרליה, וב-4 באפריל 2006 בארצות הברית. ב-2006 הויינז חזרו להופיע מספר הופעות בודדות.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של "הויינז"
* תסמונת אספרגר הובילה את ניקולס לאלבום חדש
* לקרייג ניקולס יש תסמונת אספרגר, באתר אן.אם.אי.

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים אוסטרלים
קטגוריה:זמרי רוק אוסטרלים
קטגוריה:אוטיסטים
קטגוריה:נכים אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1977
חליפין (חברה)

ממוזער|שמאל|מסמך היסוד של חברת חליפין
**חליפין** הייתה חברה שהוקמה להצלת רכוש יהודי מפולין.

לאחר הצלחת "הסכמי ההעברה" מגרמניה, החליטו המוסדות על פעולה דומה בפולין. ההסכם נחתם בתחילת 1937 ונכנס לתוקף החל ב-1 במאי 1937.

## עיקרי ההסכם
כספים שיפיקידו יהודי פולין בחשבון חברת "חליפין" בפולין יוכלו לשמש לפעולות: תשלומים עבור חשבונות לסחורות שנשלחו לפולין על ידי סוחרים יהודים בארץ ישראל. העברה לזכות חשבון בבנק בארץ ישראל של: כספי עולים יהודים, סכומים המיועדים לקניית קרקעות בארץ ישראל או בעד תשלום חלקי, כספי מחיה לסטודנטים, כספי סיוע, כספים לטובת תיירים יהודים בארץ ישראל.

כספים שנועדו לפעולות הבאות יועברו מארץ ישראל לפולין או שיתבצע חליפין בין זלוטי ללא"י: תמורת חשבונות עבור סחורות שנשלחו מפולין לסוחרים יהודים בארץ ישראל, סכומים של נוסעים ותיירים מהארץ לפולין שתמורתם בזלוטי תעמוד שם לרשותם.

## תהליך ההעברה של הכסף
*סכומים בזלוטי הופקדו לחשבון בשם "ארץ ישראל", שהתנהל בחברת Polski Instytut Rozrachunkowy” - בוורשה.
*המפקיד בפולין חתם על תנאי ההעברה של חברת חליפין ושילם מס (7% מסכום התשלום) לקרן המיוחדת לשם עידוד החליפין של החברה. בסיום התהליך קיבל המפקיד תעודת תשלום.
*חברת "חליפין" החליפה את הזלוטי ללא"י על ידי יבוא סחורות מפולין.
*תשלומים בלא"י בארץ ישראל הוכנסו לחשבון בשם "פולין" בבנק פ.ק.או. בתל אביב.
*סוחרים שייבאו סחורות הפקידו את הסכומים עבור הסחורות בלא"י לחשבון "פולין" וסכומים אלו הועמדו לזכות המפקידים. הסוחרים הפולנים קיבלו את תמורת הסחורות שלהם בזלוטי מחשבון "ארץ ישראל" בפולין.
*כאשר היהודי מפולין הגיע לארץ, הוא קיבל את הסכומים ששילם בפולין בניכוי עמלות בנק ועמלות אחרות.

מאחר שבפולין הצטברו סכומים בזלוטי ואילו החשבון בתל אביב היה ריק רוב הזמן, נכנסו המפקידים לתור, וקיבלו את הכספים על פי התור אלא אם ועדה מיוחדת שפעלה בוורשה החליטה אחרת.

על מנת לעודד סוחרים לייבא סחורות מפולין, ועל מנת שיהיה כסף בחשבון בתל אביב, נתנה להם חברת "חליפין" הטבה (על חשבון המפקידים), כך שאחרי כל הקיזוזים הסכום שקיבלו המפקידים בפועל היה בשווי כ-70 אחוז מהפקדתם.

קטגוריה:השואה
חליפין
קטגוריה:מוסדות ציוניים
קטגוריה:חברות ביישוב
זוויות אוילר

שמאל|ממוזער|250px|זוויות אוילר
ממוזער|המחשה של סיבוב מערכת בזוויות אוילר. כל אוריינטציה במרחב יכולה להיות מושגת על ידי סיבוב בזוויות אוילר אלו. (כל אוריינטציה וערכי הסיבוב המתאימים לה)
**זוויות אוילר** הן שלוש זוויות במרחב האוקלידי המשמשות לתאר סיבוב בשלושה ממדים. הזוויות נקראות על שם המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר. פעולות סיבוב בשלושה ממדים יוצרות את חבורת הסיבוב (3)SO. סיבוב ניתן ליצוג על ידי מטריצות סיבוב וכן על ידי קווטרניוני יחידה.

סיבוב כללי במרחב תלת־ממדי ניתן לייצוג על ידי הרכבה של שלושה סיבובים (**סיבובי אוילר**). כל סיבוב מתואר על ידי ציר הסיבוב וזווית הסיבוב סביב הציר. זוויות אלו נקראות זוויות אוילר. ישנן מספר קונבנציות לייצוג של סיבוב כללי בעזרת זוויות אוילר, ויש להדגיש שהחלפת סדר הסיבוב משנה את התוצאה המתקבלת ולכן הקונבנציה חייבת להגדיר את הסדר בו מבוצע הסיבוב של שלוש הזוויות. לדוגמה (ראו ציור):
# סיבוב בזווית  \alpha סביב ציר z. סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הכחולה למערכת הצירים הירוקה.
# סיבוב בזווית  \beta סביב ציר x של מערכת הצירים המסובבת (הירוקה). סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הירוקה למערכת הצירים האדומה.
# סיבוב בזווית  \gamma סביב ציר z של מערכת הצירים המסובבת (האדומה).

[שמאל|ממוזער|250px|צירי הסיבוב של [מטוס]]

לזוויות אוילר שימושים בפיזיקה, בתחום המכניקה של גוף קשיח וניתן באמצעותן לתאר זוויות גוף של גוף קשיח, כמו מטוס או ספינה:
* **גלגול** (Roll) – סיבוב מצד לצד.
* **עלרוד** (Pitch) – מלשון "עלה ו-רד". סיבוב לפנים לאחור. מעלה מטה.
* **סבסוב** (Yaw) – סיבוב שמאלה וימינה. בתחום הארטילריה תנועה זו מכונה צידוד.
לרוב יסומנו שלוש זוויות אוילר בשלוש האותיות היווניות: פי, תטא, ופסי ( \phi;   \theta;   \psi בהתאמה). כאשר פי תתאר את הסיבוב סביב ציר ה-x, תטא את הסיבוב סביב ציר ה-y ו-פסי סביב ציר ה-z.

## ראו גם
* זוויות גוף

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מכניקה
אוילר
קטגוריה:לאונרד אוילר
סדקו ססקי

**סַדַקוֹ סַסַקִי** (ביפנית: **佐々木 禎子**; 7 בינואר 1943 – 25 באוקטובר 1955) הייתה גיבורה לאומית יפנית וסמל לשלום עולמי. ססקי נפגעה במתקפה האטומית על הירושימה ועקב כך חלתה בלוקמיה. היא קיפלה אלף עגורי אוריגמי, עקב אגדה יפנית שכך יתגשמו משאלותיה. לפי הסופרת אלינור קואר ססקי, שביקשה שלום עולמי, הספיקה לקפל רק 644 עגורים לפני מותה, ואת היתר השלימו חברותיה.

## ביוגרפיה
ססקי נולדה וגדלה בהירושימה שביפן. 

בהיותה בת שנתיים ססקי נפגעה מפצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על העיר במתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945, ובעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה ב-21 בפברואר 1955, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה. 

לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף עגורי הנייר"  של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי, אולם היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים, וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות, הצליחה ססקי לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה.

## מורשת
סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו מאז לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם. בפארק השלום בהירושימה הוצבה אנדרטה לזכרה של ססקי. 
קובץ:Hiroshima senzaburu.jpg|ילדים יפנים מקדישים אלף עגורי אוריגמי באנדרטה לזכר סדקו ססקי, פארק השלום בהירושימה
קובץ:折鶴 WUXGA.jpg|עגורים מאוריגמי


## ראו גם
* סדקו רוצה לחיות - ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר

## לקריאה נוספת
* קרל ברוקנר, **[[סדקו רוצה לחיות]]!**, מסדה, 1968.

## קישורים חיצוניים

* הוראות להכנת עגור אוריגמי 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפנים
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:ילדים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:היבקושה
קטגוריה:ילידות 1943
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1943
קטגוריה:נפטרות ב-1955
קטגוריה:נפטרים ב-1955
בנבה

ממוזער|200px|תצלום לווין של האי - NASA.
ממוזער|200px|מפת האי
**בנבה** (באנגלית: **Banaba Island**) המכונה גם **אי האוקיינוס** או **האי אושן** (**Ocean Island**) הוא אי באוקיינוס השקט המהווה חלק מקיריבטי. האי מצוי מערבית לשרשרת איי גילברט ומזרחית לנאורו.

הנקודה הגבוהה ביותר באי (שהיא גם הנקודה הגבוהה בקיריבטי) נמצאת בגובה 81 מטרים מעל פני הים.

## היסטוריה
על פי האמונה של התושבים המקומיים של האי, שבט טה אקא הגיע אל האי ממלנזיה, עוד בטרם הגיעו המהגרים מאיי הודו המזרחית לקיריבטי. מקור שם האי "בנבה" משמעו בשפה המקומית "אבן".

בשנת 1900 החלו בכריית מרבצי הגואנו הגדולים של האי לצורך שימוש במחצב זה בתעשיית הדשנים ועד 1979 נכרו 95% מהמחצבים באי. השלטונות הבריטיים של האי העבירו את מרבית התושבים לאי רייבי ולפיג'י. חלק מהתושבים שבו לאי לאחר 1979. נכון ל-2012, חיים באי כ-335 תושבים ממוצא מקומי. בירת האי היא הכפר אנטרין (שנקרא בעבר טאביאנג).

## פוליטיקה
האי בנבה הוא אנומליה פוליטית. על אף היותו חלק מקיריבטי, הוא מנוהל מבחינה אדמיניסטרטיבית על ידי מועצת זקני רייבי שמצוייה למעשה בפיג'י. ב-19 בדצמבר 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי כי האי שוקל לפרוש מקיריבטי ולעבור לפיג'י, בשל כעסם על כך שממשלת קיריבטי לא העניקה לאי תקציב מתוך מענק שניתן על ידי אוסטרליה בגין כריית הגואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי.

ב-23 בדצמבר הכריז רטטה רימון, הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י שהאי אכן זכאי למענק, ואכן יקבל אותו רק אם ישוב להיות חלק מקיריבטי, אולם הנציג של האי בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.

ממשלת קיריבטי צפויה להתנגד לניסיונות עצמאות אלה בשל המחצבים באי ובשל גובה האי מעל פני הים - האי הוא היחיד מאיי קיריבטי שאינו בסכנה בשל עליית פני הים.

## קישורים חיצוניים

* 
* היסטוריה וחדשות של האי בנבה
* מידע על האי
* תמונות לוויין של האי באתר גוגל
* 

קטגוריה:קיריבטי: אטולים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:איי גילברט
סיינטיפיק אמריקן

**סיינטיפיק אמריקן** הוא כתב עת מדע פופולרי היוצא לאור מאז 28 באוגוסט 1845 כירחון והוא המגזין הוותיק ביותר היוצא לאור בארצות הברית.
כתב העת מאגד מאמרים אודות מחקר עדכני וחדשני לשוחר המדע. צורת הכתיבה מתאימה גם להדיוטות שאינם בקיאים ברזי המדע ומלווה בתמונות ותרשימים ייחודיים. בעבר, יצא לאור כתב העת גם בגרסה עברית, שהכילה תרגומים של מאמרים וכן מאמרים הקשורים למחקרים המתבצעים בישראל.

כתב העת אומנם מכובד אולם הוא אינו כתב עת מדעי מקצועי כדוגמת "Nature". הוא מהווה במה להצגת תאוריות ותגליות באופן נהיר לקהל רחב יותר. בעבר היו קוראיו רק מדענים שהגיעו מתחומים שונים, אך כיום ניתן למצוא בין קוראיו גם משכילים המתעניינים בנושאים מדעיים.

## היסטוריה
המגזין נוסד על ידי רופוס פורטר. לאורך שנותיו הראשונות, נהג המגזין לשים דגש על דיווחים בנוגע לפטנטים חדשים במשרד הפטנטים האמריקאי. המגזין דיווח אודות תחום רחב של המצאות שביניהן מכונות תנועה נצחית, התקן על שם אברהם לינקולן משנת 1849 לציפה של כלי שיט, והמפרק האוניברסלי שכעת מצוי כמעט בכל כלי רכב. בגליונות עכשוויים מצוי מדור "היום הזה בהיסטוריה" שבו מוצג מאמר שבמקור פורסם לפני 50,100, ו-150 שנה; במדור זה מוצגות לעיתים קרובות אבני דרך מהותיות בהיסטוריה של המדע.
פורטר מכר את העיתון בשנת 1846 לצמד אלפרד אליי ביץ' ואורסון דסייקס מון, ועד 1948 הוא נותר בבעלות חברת Munn & Company. תחת נכדו של מון, התפתח העיתון למעין התגלמות של המגזין 'מדע פופולרי'. לאחר רכישת הבעלות ממון הפכו המוציא לאור ג'רארד פיאל, העורך דניס פלאנאגאן וכן המנהל הראשי דונלד מילר ג'וניור, את גרסת המגזין כפי שהיא מוכרת כיום. מילר פרש בשנת 1979, ועד שנת 1984 פרש גן פלאנאגאן כאשר ג'ונתן בנו של ג'רארד פיאל הפך לנשיא ועורך; התפוצה של המגזין גדלה פי 15 מאז 1948. בשנת 1986 הוא נמכר לקבוצת Holtzbrinck מגרמניה ומאז המגזין בבעלותם. ג'ון רני הוא העורך הבכיר כיום.

### הגיליון הראשון
שמאל|ממוזער|250px|שער המגזין, ספטמבר 1848
בראשית הדרך המגזין היה "הסנגור של התעשייה והיוזמה" ו"מגזין השיפורים המכניים". על גבי עמוד השער של הגיליון הראשון הייתה חקוקה הכתובת "קרונות רכבת משופרים". בפתיח העיתון הופיע ההסבר הבא:




## קישורים חיצוניים

* 

* 
* סיינטיפיק אמריקן בעברית

* Online edition of *Scientific American* with partially free access to the current issue.
* Online archive (not free) of the issues from 1993 to the present.
* Online archive of *Scientific American* between 1846 and 1869.
* Scientific American on JSTOR


## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת למדע פופולרי
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדע פופולרי
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת