open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אוגוסטה (תואר)

[ממוזער|300px|שמאל|מטבע רומי המציג את דיוקנה של [אאליה פלקילה עם הכתובת "אוּגוּסְטָה"]]
**אַוּגוּסְטָה** היה תואר כבוד רומי שהוענק מספר פעמים לנשים ממשפחת הקיסר הרומי בתקופת האימפריה הרומית. התואר נשאב מהתואר אוגוסטוס, התואר הידוע ביותר של הקיסר הרומאי הראשון, אוגוסטוס קיסר, שנהפך במהלך הזמן לאחד מתארים הרשמיים של הקיסרים הרומים.

נראה שלפחות עד לתקופת הטטררכיה התואר עצמו, כמו התואר אוגוסטוס, היה חסר סמכויות ממשית והיה תואר כבוד בלבד.

האישה הראשונה שקיבלה את תואר ה"אוגוסטה "הייתה ליויה, אשתו של אוגוסטוס קיסר. בצוואתו ציווה אוגוסטוס קיסר שליויה תהפוך לחלק ממשפחת היוליים והיא קיבלה את השם "יוּלִיָה אַוּגוּסְטָה". נשים נוספות שקיבלו את התואר היו אגריפינה הצעירה, אשתו ואחייניתו של הקיסר קלאודיוס, ואאליה פלקילה, אשתו הראשונה של הקיסר תאודוסיוס הראשון.

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
דני אלפמן

**דניאל רוברט "דני" אלפמן** (באנגלית: Daniel Robert Elfman; נולד ב-29 במאי 1953, לוס אנג'לס, קליפורניה) הוא מלחין אמריקאי-יהודי, הידוע במוזיקה שהוא כותב לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. אלפמן ידוע במיוחד במוזיקה הגותית שהלחין לסרטיו של טים ברטון, עמו שיתף פעולה במספר רב של סרטים, במיוחד בשל נעימת הפתיחה אותה הלחין לסרט "באטמן" ונעימת הבאטמוביל *Descending Into Mystery*.

## קורות חיים
נולד למילטון ובלוסום  לבית ברנשטיין, במשפחה בת שני בנים. אחיו הבכור ריצ'רד  הוא שחקן, מוזיקאי, עיתונאי ומו"ל. דני אלפמן התחיל את הקריירה שלו בשנות ה-70 כנגן בקבוצת תיאטרון בפריז בשם Le Grande Magic Circus ולאחר מכן בקבוצת תיאטרון שהקים אחיו בלוס אנג'לס - The Mystic Knights of the Oingo Boingo (האבירים המיסטיים של האוינגו בוינגו). אחרי שמונה שנים בקבוצת The Mystic Knights of the Oingo Boingo בהן היה אלפמן זמר, מלחין, גיטריסט ונגן טרומבון, אחיו עזב את הקבוצה כדי להפיק את סרט הפנטזיה "האזור האסור" והעביר את בעלותה לאלפמן אשר הפך אותה ללהקת רוק וקיצר את שמה ל-Oingo Boingo (אוינגו בוינגו). אלפמן השתתף בסרט "האזור האסור" של אחיו הן כמלחין וכותב הפסקול והן כשחקן המגלם את השטן.

ב-1985 קיבל את ההזדמנות הראשונה הגדולה שלו לקפיצה מקצועית כמלחין כאשר טים ברטון ביקש ממנו להלחין את הפסקול של "ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן". ברטון ופול רובנס, השחקן הראשי בסרט, בחרו את אלפמן בשל עבודתו ב-Oingo Boingo ובתור מלחין "האזור האסור". הסרט הזניק את הקריירה שלו והיה הראשון בשיתוף הפעולה בין הבמאי למלחין ובסרטים רבים הלחין אלפמן פסקול גותי לסרטיו האפלים של ברטון. ביניהם: "ביטלג'וס", "באטמן", "באטמן חוזר", "המספריים של אדוארד", "סליפי הולו" (עיבוד על אגדת הפרש ללא ראש), "הפלישה ממאדים", "סיפורי דגים", "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "חתונת הרפאים" ו"הסיוט שלפני חג המולד" (שבו אלפמן שר עבור גיבור הסרט). סימן ההיכר המוזיקלי של אלפמן בסרטים הוא המוזיקה הגותית, המלווית במקהלות ילדים ועוגב, שמסייעת ליצור בסרטיו של ברטון אווירה של פנטזיה אפלה, פנטסטית וחלומית/סיוטית.

אלפמן הושפע כמלחין מנינו רוטה, ברנרד הרמן וקרל סטולינג.

אלפמן הלחין פסקולים לסרטים רבים נוספים, סרטי פעולה, דרמה, קומדיה ופרודיה.

אלפמן הלחין גם נעימות פתיחה לסדרות טלוויזיה, כאשר המפורסמת שבהן היא הפתיחה לסדרה משפחת סימפסון.

ב-2004, זכה אלפמן בפרס אמי על הלחנת נעימת הפתיחה של עקרות בית נואשות.

## חיים אישיים
לאלפמן שתי בנות מנישואי הראשונים, לולה אלפמן, והבמאית מאלי אלפמן.

ב-29 בנובמבר 2003 התחתן אלפמן עם השחקנית ברידג'ט פונדה. לזוג בן, אוליבר, שנולד בינואר 2005.

## רשימת פסקולים שהלחין

## קישורים חיצוניים

* 

* דני אלפמן, באתר SoundtrackINFO
* דני אלפמן, באתר SoundtrackNet
* 

*
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחיני קולנוע יהודים
קטגוריה:מלחיני קולנוע אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:משפחת פונדה
קטגוריה:משפחת אלפמן
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: פסקול
קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
מרס (מיתולוגיה)

**מרס** (או **מארס**; מלטינית: **Mars**) היה אל המלחמה במיתולוגיה הרומית, ואחד מהאלים החשובים והמכובדים ביותר בפנתאון האלים הרומי. כונה גם מאמרס או מאבורס.

מרס היה לפי גרסה אחת בנם של יופיטר, ראש האלים, ושל אשתו יונו. בגרסה אחרת, היה בנה של יונו מזיווג מיסטי עם פרח אגדי. אחיהם של אל האש והנפחים וולקן ואלת הנעורים יובנטאס, בעלה של וסטה ומאהבה של ונוס. אביהם של רמוס ורומולוס (שנולדו לאחר שאנס את ריאה סילביה). הוא מקביל לאל המלחמה היווני ארס.

החיות המקודשות לו היו זאב ונקר.

הרומאים העריצו את מרס וקראו על שמו מספר דברים:
* כוכב הלכת מרס (הקרוי בעברית מאדים).
* חודש מרס, או מרץ (מהגייה גרמנית). יום חגו העיקרי של מרס נחוג ב־1 במרץ.
* ברומא היה מקדש ששמו **מרס**, בו היו שמורות חניתות, אשר לפי המסורת הרומאית היו שייכות למרס. כשפרצה מלחמה, היה הקונסול מנענע את החניתות הללו, וקורא: "מרס, התעורר נא משנתך" ("Mars vigila").
* ברומא היה מחנה צבאי גדול, שנקרא שדה מרס. שם עמד המזבח שלו.

## ראו גם

* סמל מרס
* מאדים (קרוי "מרס" בשפות רבות, על שם האל מרס)

## קישורים חיצוניים

*מרס בדת הרומאית
* 
* 

קטגוריה:אלים רומיים
קטגוריה:אלי מלחמה
קטגוריה:אלי פריון
קטגוריה:מיתולוגיה רומית
ג'ייסון בקר

**ג'ייסון בקר** (באנגלית: **Jason Becker**, נולד ב-22 ביולי 1969) הוא גיטריסט ומלחין מטאל נאו-קלאסי אמריקאי, אשר זכה לפרסום על נגינתו כבר בגיל 16. הופיע כחלק מהצמד "Cacophony" שכלל גם את מרטי פרידמן.

## חייו
בקר הוציא שני אלבומים במסגרת הצמד Speed Metal Symphony בשנת 1987 ו-*Go Off!* שנה לאחר מכן. בנוסף הוא הוציא אלבום סולו בשם *Perpetual Burn* ב-1988.

בגיל 20, קיבל הצעה להצטרף ללהקה של דייוויד לי רות', אך בעת ההכנות לסיבוב הופעות ב-1990, החל להרגיש חולשה בידיו וברגליו; הוא אובחן כחולה במחלת העצבים המוטוריים ALS, ונמנע ממנו להשתתף בסיבוב ההופעות. האלבום בו השתתף *A Little Ain't Enough* זכה באלבום זהב, ונחשב כאלבומו הטוב ביותר של רות'.

בהמשך הוציא בקר את האלבום *Raspberry Jams* (1999), שכלל הקלטות דמו שלא יצאו קודם. לאחר מכן יצא אלבומו *Blackberry Jams* (2003), שכלל הקלטות דמו שפורסמו באלבומים אחרים ועובדו מחדש.

בדומה למספר גיטריסטים ידועים של המטאל הנאו-קלאסי (כגון ינגוויי מלמסטין), הושפע בקר מיצירותיו של הכנר ניקולו פאגאניני. הוא אף יצר גרסה משלו לקפריצ'ו החמישית של פאגאניני.

אף על פי שמחלתו של בקר פגעה ביכולתו לזוז ולדבר, הוא ממשיך להלחין מוזיקה, בעזרת מחשב ומוזיקאים אחרים. בדרך זו הוא הוציא את *Perspective* בשנת 1996.

## דיסקוגרפיה
;במסגרת "קקופוני"
* 1987 *Speed Metal Symphony*
* 1988 *Go Off!*

;עם דייוויד לי רות'
* 1991 A Little Ain't Enough

;אלבומי סולו
* 1988 *Perpetual Burn*
* 1996 *Perspective*
* 1999 *The Raspberry Jams*
* 2003 *The Blackberry Jams*

;הדרכה
* Hot Licks - The Legendary Guitar of Jason Becker

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי מטאל נאו-קלאסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
ג'ון מלקוביץ'

**ג'ון גאבין מלקוביץ**' (באנגלית: **John Gavin Malkovich**; נולד ב-9 בדצמבר 1953) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי ומפיק אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס אובי ובעל שתי מועמדויות לפרס אוסקר.

## ביוגרפיה
מלקוביץ' נולד בכריסטופר, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא קרואטי, גרמני, צרפתי ובריטי. אביו עמד בראש תנועה לשימור הסביבה ואמו הייתה בעלים של עיתון מקומי. לו שלוש אחיות צעירות ואח אחד גדול.

למד באוניברסיטת מזרח אילינוי. לאחר מכן, עבר לאוניברסיטת אילינוי סטייט, בה למד תיאטרון, אך נשר בטרם עת.

## קריירה
מלקוביץ' שיחק בסרטים דוגמת "ז'אן ד'ארק" של לוק בסון, שבו גילם את שארל השביעי מלך צרפת, "צילו של ערפד", "דמעות של שתיקה" עטור התשבחות ו"מעבר לעננים", סרטו האחרון של אנטוניוני, לצד סרטים הוליוודים כדוגמת "שחיתות בצמרת", "בקו האש" של קלינט איסטווד ו"קון אייר".

הוא גילם את "אתוס" ב"האיש במסיכת הברזל", על פי ספרו של אלכסנדר דיומא, את שארל-מוריס דה טליראן במיני סדרה "נפוליאון", שבו כיכב ואת צ'ארלס השני מלך אנגליה ב"ליברטין".

שיחק בסרטיהם של סטיבן ספילברג, מנואל דה-אוליברה, ברנרדו ברטולוצ'י, וודי אלן, רוברט בנטון, סטיבן פרירס וג'יין קמפיון. מלקוביץ' בעצמו ביים סרט קולנוע אחד ב-2002 בשם "הרקדן בקומה מעל" בכיכובו של חאבייר בארדם.

ב-1984 הוא שיחק בסרט "מקום בלב", תפקיד עליו היה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

ב-1993 שיחק בסרט "בקו האש", עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפעם השנייה.

הבמאי ספייק ג'ונז ביים ב-1999 את הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'", אחד הסרטים היחידים בהם כולל שם הסרט את שמו של שחקן. מלקוביץ' גילם שם את עצמו, ובאופן יוצא דופן לגבי שחקן המגלם את עצמו - שיחק באחד התפקידים הראשיים, וקיבל זמן מסך רב מאוד.

ב-2006 הופיע בסרט "אראגון" בתור המלך גאלבטוריקס, הנבל הראשי.

ב-2014 שיחק בתפקיד המרכזי בסדרה "Crossbones" בתור אדוארד טיץ' שחור הזקן.

## חיים אישיים

ב-2009 היה אורח בפסטיבל הקולנוע ירושלים והעביר כיתת אמן. ב-2013 הופיע ב"קומדיה השטנית" במסגרת פסטיבל אילת הבינלאומי למוזיקה קאמרית.

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה
* קרוסבונז (2014) - בתפקיד: שחור הזקן
* תעלומת האלפא ביתא (2018) - בתפקיד: הרקולה פוארו.
* מיליארדים (2018) - בתפקיד: האוליגרך גריגור אנדולוב.
* כוח החלל (2020) - בתפקיד: ד"ר אדריאן מאלורי.
* האפיפיור החדש (2020) - בתפקיד: האפיפיור ג'ון פול השלישי.
* ריפלי (2024) - בתפקיד: ריבס מינו.
* הלוק החדש (אנ') (2024) - בתפקיד: לוסיאן ללונג (אנ').
* *Unsinkable* (2024) - בתפקיד: פולארד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אובי
קטגוריה:אתאיסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:זוכי פרס דונוסטיה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קרואטי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
מינה בן-צבי

**מינה בן צבי** (**רוגוז'יק**; 29 בפברואר 1909 – 23 בדצמבר 2000) הייתה ממקימי חיל הנשים של צה"ל (**ח"ן**) והמפקדת הראשונה שלו, בדרגת סגן-אלוף. היא כיהנה בתפקיד זה משנת 1948 ועד 1949, ולאחריו מילאה שורת תפקידים ממלכתיים וציבוריים.

## ביוגרפיה
מינה רוגוז'יק נולדה בשנת 1909 בעיירה מזריץ' שבפלך ווהלין של האימפריה הרוסית (כיום במחוז רובנו באוקראינה). בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. היא למדה בבית הספר הריאלי בחיפה, בבית הספר הטכני "מונטיפיורי" בתל אביב (1928–1929) ובאוניברסיטת ניו יורק (1930–1933).
בשנת 1933 שבה לארץ והצטרפה ל"הגנה". ב-1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, הייתה בין 66 המתגייסות הראשונות לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי (ATS). בצבא הבריטי עברה קורס קצינות ופיקדה על פלוגה מעורבת של חיילות בריטיות וארץ-ישראליות במצרים.

בשנת 1946 פעלה בשליחות ההגנה בניו יורק. בשנת 1947 מונתה לניהול מחלקת קליטת העלייה של מועצת הפועלים בצפון הארץ. באותה שנה נישאה לאליהו בן צבי. עם הקמת צה"ל ב-1948 ביקש דוד בן-גוריון מאבא חושי לשחררה מתפקידה, וביקש ממנה להתגייס להקמת חיל הנשים של צה"ל. כמקובל בצה"ל אז, עִברתה את שמה על ידי אימוץ את שם בעלה, והייתה למינה רוגוז'יק-בן צבי. היא מונתה למפקדת הראשונה של החיל וכיהנה בתפקיד במשך שנה, בה עוצבה דמותו של החיל ונקבעו הקריטריונים לשיבוץ נשים במערך צה"ל.

בהמשך הקריירה הייתה קונסול בפינלנד (1953–1955), נציגת ישראל בוועדה למעמד האישה של האו"ם (1956–1958) וראש המחלקה לכלכלת בית במשרד החקלאות.
בשנים 1959–1969 נמנתה על מועצת עיריית חיפה. בשנת 1961 ייסדה המרכז הבין-לאומי לעבודה קהילתית "כרמל" מטעם משרד החוץ ועמדה בראשו עד שנת 1987.

בשנת 1978 קיבלה אזרחות כבוד של העיר חיפה.

מינה בן צבי נפטרה בשנת 2000, בגיל 91, ונטמנה בבית העלמין בכפר יהושע לצד בעלה.

על שמה כיכר בחיפה בקרבת המרכז שהקימה.

## לקריאה נוספת

* 'Ben Zvi, Mina,' in: *The World Who's Who of Women*, vol. 3, 1975, p. 77.


## קישורים חיצוניים
* אסתר הרליץ, 
* קורות חייה באתר יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים של אגף כוח האדם בצה"ל (דרך ארכיון האינטרנט)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:נשות העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:קצינות ח"ן ראשיות
קטגוריה:קצינות צה"ל בדרגת סגן-אלוף
קטגוריה:מתנדבות היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:נשים ראשונות במערכת הביטחון
קטגוריה:עובדי משרד החקלאות
קטגוריה:עובדות משרד החוץ
קטגוריה:חברות מועצת העיר חיפה
קטגוריה:אזרחי כבוד של חיפה
קטגוריה:לוחמות ההגנה
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:בוגרי תיכון מונטיפיורי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2000
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
מטען רסס

**מטען רסס** הוא מטען חבלה בשילוב רסיסים המיועד לפגיעה במטרות לא משוריינות, בעיקר מטרות אדם. מטען רסס מורכב לרוב מחומר נפץ ומעטפת רסיסים כגון כדוריות מתכת, מסמרים, ברגים, אומים וכיוצא באלו. הרסס הוא קטלני מאחר שמדובר בקליע קטן וחד - בעל אנרגיה קינטית גבוהה המוקנית לו עקב הפיצוץ - שיכול לחדור רקמות אדם על נקלה. עוצמת הפגיעה תלויה בכמות חומר נפץ ובסוגו.

ארגוני טרור נוטים להשתמש רבות במטעני רסס בפיגועים בשטחים פתוחים (כגון שוק או רחוב), וזאת עקב הרסיסים הרבים אשר מגדילים את רדיוס הפגיעה. בפיגועים במקומות סגורים (כגון אוטובוס או מסעדה) נוטים להשתמש יותר במטעני הדף אשר יעילותם בשטח פתוח קטנה. יתרונם של מטעני הרסס היא הגדלת הקטלניות של פיצוץ המטען בלב אוכלוסייה צפופה, חסרונם הגדול הוא שניתן לגלות את המטען  באמצעות גלאי מתכות.

מטעני רסס קיימים גם בתחמושת צבאית, בין השאר ברימוני יד, מוקשי נ"א, פצצות מצרר ופגזי פלאשט. רובה ה-shotgun יורה תחמושת המורכבת מתרמיל המכיל הרבה כדוריות עופרת קטנות שמתפזרות בעת הירי, ובמובן מסוים זו תחמושת רסס.

## ראו גם
*קלע קופסה

רסס
קטגוריה:תחמושת
זרם אוויר חם

ממוזער|ציפורים בעת דאייה בתרמיקה
**זרם אוויר חם** או **תרמיקה** הוא זרם אוויר עולה. הזרם עולה במעין "עמוד" אוויר. זרם האוויר החם מסייע לתעופה ועלייה לגובה של ציפורים, כמו גם מטוסים וכלי תעופה שונים. טייסי דאונים, גלשני אוויר ומצנחי רחיפה לומדים לזהות את מיקום התרמיקה על פי סימנים שונים כגון: סוגי עננים מסוימים, להקות ציפורים או טופוגרפיה. לאחר זיהויה, ניתן לטוס במעגלים בתוך זרם האוויר העולה, וכך לצבור גובה המאפשר "דילוג" לתרמיקה הבאה.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מטאורולוגיה
סוס הים והנגר

שמאל|ממוזער|250px|סוס הים והנגר מדברים עם הצדפות
**סוס הים והנגר** (באנגלית: **The Walrus and the Carpenter**) הוא שיר אגיון מאת לואיס קרול המופיע בספר מבעד למראה ומה אליס מצאה שם. השיר, שכתוב בחרוזים ובמבנה של בתים, מדוקלם לאליס על ידי טווידלדם וטווידלדי, ומספר על סוס ים ונגר שהולכים בחוף, מבקשים מצדפות להצטרף אליהם, ואז אוכלים אותן.

השיר רצוף התייחסויות לאיגיון שבו: מוזר הוא שהשמש זורחת באמצע הלילה, מוזר שנעלי הצדפות מצוחצחות כשאין להן רגליים. שורת הסיום של השיר מציינת שהדבר (היחיד) שאינו מוזר הוא שלא נשמעה תשובת הצדפות, שכן סוס הים והנגר זללו את כולן.

## פירושים לשיר
בסרט הקומי "דוגמה" אחת הדמויות מסבירה שהשיר תוקף את הדת המאורגנת (אף על פי שקרול היה איש כמורה אנגלקני): סוס הים טוב המזג מייצג את בודהה, או לחלופין (בגלל ניביו) את האל הפיל גנש, והנגר הוא התייחסות ברורה לישו. הם אוכלים את הצדפות התמימות, המייצגות את ההמונים תחת השפעת הדת.

פרשנות מבודחת זו אינה סבירה במיוחד - כאשר קרול מסר למאייר ג'ון טניאל את כתב היד של השיר, הוא נתן לו לבחור נגר, פרפר או בארונט (כל אחת מהמילים התאימה לשיר ולאיגיון של קרול).

כמו כן, השיר מציג דילמה מוסרית: מה קובע את מוסריותה של פעולה, תוצאותיה או הכוונה שמאחוריה. הדילמה מודגמת בכך שאליס נאלצת להכריע מי יותר מוסרי: סוס הים שבכה על הצדפות בשעה שאכלן אך אכל הרבה יותר מהנגר, או הנגר שאכלן ללא נקיפות מצפון אך אכל פחות מסוס הים?

## השפעות
* השיר I Am the Walrus של להקת הביטלס הושפע מ"סוס הים והנגר". בראיון בשנת 1980 אמר ג'ון לנון, שכתב את השיר, כי בזמן כתיבת השיר לא חשב לעומק על משמעות שירו של קרול, ובדיעבד היה צריך לבחור את הנגר ולא את סוס הים כגיבור שירו, שכן הנגר הוא הדמות ה"טובה" (התמימה) בעוד שסוס הים הוא הדמות ה"רעה" (כלומר מייצג את החמדנות הקפיטליסטית). אך בכל מקרה אליס עצמה העירה "שניהם היו טיפוסים בלתי נעימים עד למאד".
* ציטוט הבית בו סוס הים מבקש לפתוח בשיחה על דברים רבים ושונים משמש לעיתים קרובות כנקודת פתיחה לדיונים רחבים: 

בדומה לאופן שבו שורה משל שייקספיר **Friends, Romans and country-men, lend me your ears** משמשת נקודת פתיחה פופולרית לנאומים.
* השורה "**of cabbages and kings"** נמצאת בשימוש נפוץ לתיאור שיחה או דיון שהתפרסו על תחומים רבים ושונים.
* להקת נויז רוק אמריקאית משיקגו בשם "Of Cabbages and Kings"
*ספר של או הנרי בשם "Cabbages and Kings"

## קישורים חיצוניים

* סוס הים והנגר 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי לואיס קרול
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי איגיון
קטגוריה:שירים על יונקים
קטגוריה:יונקים בתרבות
שוקורו

ה**שוקורו** (**Xucuru**) הם שבט אינדיאני החי במדינת פרנמבוקו שבברזיל, ומונה כ-8,500 איש.

השבט זכה לאחרונה בהכרת זכויותיו לאוטונומיה משלו בהרי האורובורו, על אף שהדבר הביא לידי סכסוך עם המתיישבים המקומיים באזור. 

ב-1998 נרצח מנהיג השוקורו, צ'יקאן (פרנסיסקו דה אסיס אראוז'ו), ככל הנראה על רקע התנגדות החוואים לבעלות השבט על השטח. 

בית המשפט הבין-אמריקאי לזכויות האדם (IACHR), גוף שיפוט אוטונומי עם המטה בקוסטה ריקה, החליט שהמדינה הברזילאית צריכה לשלם מיליון דולר (כ -820 אלף יורו) לאינדיאנים של קוקורו במדינת פרנמבוקו על חוסר כבוד ואיטיות בהגדרת שטחים. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברזיל: דמוגרפיה
קטגוריה:אינדיאנים: שבטים
קטגוריה:פרנמבוקו
קטגוריה:ברזיל: קבוצות אתניות
פייר רחוב

**פייר רחוב** (נולד ב-1952) הוא שמו הבדוי של מפיק סרטי תעודה ישראלי-צרפתי.
## ביוגרפיה
רחוב נולד באלג'יריה ובגיל 9 עבר לצרפת, בעקבות מלחמת אלג'יריה. בשנת 2000, הוא הושפע מהאנטישמיות שגרמה פרשת מוחמד א-דורה וטען כי א-דורה נהרג על ידי מחבלים פלסטינים ולא כוחות צה"ל. בעקבות המאורע, החל רחוב בצילום סרטים תיעודיים פרו-ישראליים שהאשימו את הרשות הפלסטינית בזיופי סצנות. הוא ידוע בישראל בזכות סרטו "הדרך לג'נין", שהוקרן בערוץ 1, המציג את הקרב בג'נין ומתעד כיצד הפלסטינים שיקרו לעיתונות הזרה, וכיצד הם זייפו וביימו מקרי מוות כתעמולה נגד ישראל.

רחוב הסביר לערוץ 1 את השימוש בשם בדוי בכך שהוא פוחד שבעקבות הסרטים שהוא מפיק גורמים פרו-פלסטינים ינסו להתנקש בחייו. מאוחר יותר הרחיב את הסברו ואמר שכל עיתונאי המדווח מהשטחים חייב להציג דיווחים פרו-פלסטיניים אחרת הוא יספוג התנכלות אלימה (ואפילו רצח) מצד החמושים הפלסטינים. לכן, רק תחת שם בדוי הוא יכול לעבוד ולדווח מהשטחים מבלי שיחשוש לחייו.

## הסרטים שהפיק
* הדרך לג'נין (The Road to Jenin) – על הקרב בג'נין 2002 ומסכת השקרים הפלסטינים ששיאם בהאשמת ישראל בטבח המוני, הופק בתגובה לסרט ג'נין ג'נין
* הסוס הטרויאני (The Trojan Horse) – סרט הטוען שמטרתו האמיתית של יאסר ערפאת הייתה להקים מדינה פלסטינית מהים עד נהר הירדן, על חורבות מדינת ישראל
* ארץ הקודש – נוצרים בסיכון (Holy Land: Christians In Peril) – סרט המתעד את בריחת הנוצרים מהשטחים שתחת שליטת הרשות הפלסטינית עקב ההתנכלויות והרדיפות נגדם
* הבריחה השקטה (The Silent Exodus) – על הבריחה של כ-600,000 פליטים יהודים מארצות ערב עקב התנכלויות ורדיפות וקליטתם במדינת ישראל
* בני ערובה בידי השנאה (Hostages of Hatred) – על בעיית הפליטים הפלסטינים וניצול הפליטים תוך הנצחת מצוקתם בידי מדינות ערב ואש"ף ככלי נשק כנגד ישראל
* מלחמה של דימויים (The War of Images) – על הטלוויזיה והתקשורת הפלסטינית
* "מחפשים אפרטהייד" – סרט שנועד להוכיח שתנועת החרם נגד ישראל משקרת כשהיא מאשימה אותה באפרטהייד. הסרט שודר גם בערוץ הראשון.
## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:האינתיפאדה השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי אלג'יריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קוואנדבלה

**קוואנדבלה** (באנגלית ובאפריקאנס: **KwaNdebele**) הייתה בנטוסטן בדרום אפריקה אשר יועדה על ידי שלטון האפרטהייד למולדת חצי עצמאית עבור בני עם המטבלה. היא נוצרה כאשר קנתה ממשלת דרום אפריקה 17 חוות בבעלות לבנים בלב פרובינציית טרנסוואל, לא הרחק מיוהנסבורג ופרטוריה והקימה בהם ממשלה. המולדת זכתה לאוטונומיה מוגבלת בשנת 1981 והעיירה סיאבוסווה שימשה כבירתה. ב-1986 הועברה הבירה לקוואמלאנגה. 

קוואנדבלה חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-26 באפריל 1994.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1981
ג'ון הרטסון

**ג'ון הרטסון** (באנגלית: **John Hartson**; נולד ב-5 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר ולשי, אשר שיחק כחלוץ. להרטסון יותר מ-50 הופעות בנבחרתו הלאומית, נבחרת ויילס.

## קריירה
הארטסון החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לוטון טאון בשנת 1992, ועוד בטרם מלאו לו 20 עבר תמורת 2.5 מיליון ליש"ט לקבוצת ארסנל. לאחר שנתיים במדי ארסנל עבר לשחק במדי וסטהאם יונייטד עם הקשר הישראלי אייל ברקוביץ'. לשניים ארעה תקרית מפורסמת, בה תועד הרטסון במצלמות הטלוויזיה כשהוא בועט בפניו של ברקוביץ' במהלך אימון הקבוצה.

בינואר 1999 עבר הארטסון לוימבלדון תמורת 7.5 מיליון ליש"ט, והיה לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון. עם וימבלדון נשר הארטסון לליגת המשנה האנגלית בתום עונת , ובינואר 2001 עבר אל קובנטרי סיטי עד לסיום העונה.

באוגוסט 2001 הצטרף הארטסון לקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית. הוא שיחק בסלטיק במשך חמש עונות, לאחריהן עבר לוסט ברומיץ' אלביון, ובשנת 2008 פרש ממשחק פעיל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ולשים
קטגוריה:סוונזי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני לוטון טאון
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני סלטיק
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני וסט ברומיץ' אלביון
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני וימבלדון
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1975
קרייג בלאמי

**קרייג דאגלס בלאמי** (אנגלית: **Craig Douglas Bellamy**; נולד ב-13 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר ולשי.

בלאמי היה שחקן סגל גם במדי נבחרת ויילס. הוא שיחק בעבר בליברפול, אליה עבר מבלקברן רוברס בקיץ 2006. אל בלקברן הגיע מן המועדון הסקוטי סלטיק ולפניו שיחק במועדון האנגלי ניוקאסל יונייטד. בשנת 2002 הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית כאשר שיחק במדי ניוקאסל. ב-2007 עבר לווסטהאם יונייטד, ובינואר 2009 עזב אותה ועבר למנצ'סטר סיטי.

ב-17 באוגוסט 2010 הושאל בלאמי לקארדיף סיטי מהעיר קארדיף, בה נולד.

באוגוסט 2011 חזר לקדנציה נוספת בליברפול וב-2012 חזר שוב לקארדיף סיטי, בה סיים את הקריירה.

ב-22 במאי 2014 הודיע בלאמי על פרישה ממשחק פעיל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ולשים
קטגוריה:קארדיף: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני סלטיק
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני קארדיף סיטי
קטגוריה:זוכי פרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1979
פיליפ קוקו

**פיליפ ג'ון-ויליאם קוֹקוּ** (בהולנדית: **Phillip John-William Cocu**; נולד באיינדהובן, 29 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר הולנדי ומאמן כדורגל, המאמן את קבוצת ויטסה ארנהם. קוקו היה שחקן בסגל נבחרת הולנד בה שיחק מ-1996 עד 2006.

## קריירת משחק
התחיל את הקריירה בא.ז. אלקמאר, כשהיה בן 18. בהמשך הקריירה שיחק גם בפ.ס.וו. איינדהובן. בין 1998 לבין 2004 שיחק בברצלונה. בברצלונה נפצע והחמיץ עונה וחצי לאחר היתקלות ברגלו של חבייר זאנטי מאינטר מילאנו. ב-2004 חזר לאיינדהובן, וב-2007 עבר לעונה בודדת לאל-ג'זירה.

## קריירת אימון
ב-13 במאי 2013 חתם על חוזה ל-4 שנים כמאמן פ.ס.וו. איינדהובן. כמאמן איינדהובן זכה קוקו ב-3 אליפויות.

ביוני 2018 מונה למאמן פנרבחצ'ה מהליגה הטורקית. ב-28 באוקטובר פוטר מהקבוצה עקב הידרדרותה לתחתית הליגה.

ב-5 ביולי 2019 מונה קוקו למאמנה של דרבי קאונטי מליגת המשנה באנגליה. ב-14 בנובמבר 2020 פוטר מתפקידו לאחר ניצחון אחד ב-11 משחקי ליגה.

בספטמבר 2022 מונה למאמנה של ויטסה ארנהם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:קשרי כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלני א.ז. אלקמאר
קטגוריה:כדורגלני ויטסה ארנהם
קטגוריה:כדורגלני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני אל-ג'זירה (אבו דאבי)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הולנד
קטגוריה:איינדהובן: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:מאמני כדורגל הולנדים
קטגוריה:מאמני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:מאמני פנרבחצ'ה
קטגוריה:מאמני דרבי קאונטי
קטגוריה:מאמני ויטסה ארנהם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1970
גאזאנקולו

**גאזאנקולו** (באנגלית ובאפריקאנס: **Gazankulu**) הייתה בנטוסטן בדרום אפריקה שיועדה כמולדת לבני עם הצונגה. גאזאנקולו נוסדה בשטחי מחוז הטרנסוואל, כשבירתה בעיירה גיאני, וזכתה לשלטון עצמי מוגבל בשנת 1971. באותה עת מנתה אוכלוסייתה כ-955,000 איש. לאנשי הצונגה, תושבי האזור המסורתיים, הצטרפו מהגרי שנגאן מהמאה ה-19 ממה שנמצא כיום מוזמביק, והגיעו לשיאם בגל פליטים אחרון לאחר שממלכת עזה (שנשלטה על ידי מפקד שנגאן, גונגונהנה) נכבשה על ידי הפורטוגזים בשנת 1898. לגאזאנקולו הייתה אספה טריטוריאלית משנת 1962 עד 1972, אז הוקמה אספה מחוקקת. הבנטוסטן הפך לממשל עצמי רשמית בשנת 1973 וקיים בחירות באותה השנה.

גאזאנקולו חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-1994 וכיום היא חלק מפרובינציית לימפופו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של דרום אפריקה
קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
קטגוריה:לימפופו (פרובינציה)
כנימות מגן

**כנימות מגן** (שם מדעי: Coccoidea) היא על-משפחה של חרקים בסדרת הפשפשאים. קבוצה זאת כוללת כ-8,000 מינים הנמנים עם 48 משפחות. בישראל מצויות 13 משפחות של כנימות מגן והן מונות כ–200 מינים. כל כנימות המגן ניזונות מצמחים והן נפוצות באזורים הטרופיים, הסוב-טרופיים והממוזגים של העולם, בערך בין קוי רוחב 45° צפון ל-45° דרום. מרבית המינים, כ-98%, עדיין קיימים, אך ידועים מינים אשר תוארו אך ורק כמאובנים, וגילם בין 3 מיליון ל-40 מיליון שנה.

## מאפיינים
הכנימות ניזונות מן הצמח באמצעות גפי פה מוצצים (חדק) אותם הן מחדירות אל צינורות ההובלה של הצמחים או אל תוכן תאי הצמח. הכנימות השונות, בהתאם, מתפתחות בעיקר על צמחים חשופי זרע (אצטרובלניים, שרביטנאים) ומכוסי זרע אך קיימים מינים אשר מתפתחים על שרכים.

קיימים הבדלים גדולים בגודל הגוף של כנימות השייכות למשפחות השונות. אורכו של הגוף נע בין 1 ל-2 מ"מ בכנימות הממוגנות (*Diaspididae*) ועד ל-30 מ"מ במינים של משפחת האיצריות (*Margarodidae*).

בכנימות דו-הוריות קיימת דו-צורתיות מינית בולטת מאוד בין הזכרים והנקבות. גופה של נקבה בוגרת דמוי שק מוארך או מעוגל, היא חסרת כנפיים, מצוידת בגפי פה, ומתפתחת בדרך של גלגול חסר. הזכר הבוגר קטן מן הנקבה, בעל זוג אחד של כנפיים (הכנפיים האחוריות הפכו לבוכניים בדומה לסדרת הזבובאים), והוא עובר גלגול מלא בהתפתחותו. הזכר הבוגר חסר גפי פה, איננו ניזון, והוא חי מספר שעות עד שלושה ימים, במהלכם הוא מפרה את הנקבה.

מחזור החיים של כנימת מגן מתחיל בדרגת הזחלן אשר בוקע מביצה שהוטלה על ידי הנקבה. כאשר מוצא הזחלן צמח פונדקאי מתאים הוא מחדיר אליו את גפי הפה, מתחיל למצוץ את מוהל הצמח, ובאתר זה ישלים את התפתחותו. מחזור החיים של הנקבה כולל 2 עד 4 דרגות זחל (בהתאם למשפחה), ואילו התפתחות הזכר כוללת 2 דרגות זחל, טרום-גולם, גולם וזכר בוגר.

הקבוצה של כנימות מגן כוללת כ-300 מינים הנחשבים למזיקים קשים מאוד בגידולים חקלאיים באזורים שונים של העולם ובהם: "קמחית ההדר", "איצריית ההדרים", "כנימה אדומה", "כנימה שחורה" (המזיקות בהדרים); "קמחית קנה סוכר" הפוגעת בקני סוכר; "קמחית הגפן" בענבים; "כנימת סאן חוזה" בעצי פרי ורדניים; "קמחית האננס" פוגעת קשה במטעי אננס בכל אזורי הגידול שלו; מינים שונים של "מאטסוקוקוס" הם מזיקים קטלניים ביערות של עצי אורן.

קיימים מספר מינים של כנימות מגן הנחשבים לחרקים מועילים ובעלי ערך כלכלי לאדם. מגופן של נקבות בוגרות במשפחות שונות מפיקים צבע אדום המשמש לצביעה בתעשיית מזון, לצביעת בדים וצמר ולהכנת חמרי-צבע לציור. לפי המסורת, תולעת השני המוזכרת בתנ"ך, היא מין של משפחת הכרמיליים. כנימת קוצ'יניל ממשפחת *Dactylopiidae* מתפתחת אך ורק על מינים של צבר במרכז ודרום אמריקה, ומכינים ממנה צבע אדום. כנימת אררט (*Porphyrophora hamelii*) גדלה על שורשים של מיני דגניים בארמניה ואסיה המרכזית וגם היא שימשה ומשמשת להכנת צבע אדום.

### רשימת המשפחות של כנימות מגן בישראל
*Aclerdidae
*Asterolecaniidae
*Cerococcidae
*כנימות רכות Coccidae
*כנימות ממוגנות Diaspididae
*Eriococcidae
*Halimococcidae
*Lecanodiaspididae
*כרמיליים Kermesidae
*איצריות Margarodidae
*Micrococcidae
*Phoenicococcidae
*קמחיתיים Pseudococcidae

### רשימת המשפחות של על-משפחת כנימות מגן

## קישורים חיצוניים

* 
* ScaleNet מאגר נתונים של כנימות מגן של העולם
* פורום מידע על כנימות מגן באתר מנהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני, בית דגן

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1900
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטון הנדירש
קטגוריה:פשפשאים
לבווה

**לבּוֹוה** (באנגלית ובאפריקאנס: **Lebowa**) הייתה בנטוסטן שהורכבה משתי מובלעות קטנות באזור הטרנסוואל שבצפון מדינת דרום אפריקה. העיירה סשגו שימשה כבירת לבווה עד שתסתיים בניית העיר הדשה לבוואקגומו.

לבווה זכתה בשלטון-עצמי ב-2 באוקטובר 1972, חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-1994 וכיום מהווה חלק מפרובינציית לימפופו. לאורך רוב התקופה שלט סדריק פאטודי במדינה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של דרום אפריקה
קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
קטגוריה:לימפופו (פרובינציה)
קטגוריה:מובלעות לשעבר
דריג'את

250px|ממוזער|שמאל|צילום אוויר של דריג'את
**דֻרַיְגַ'את (דְרֵיגַ'את)** (בערבית: **دريجات** או **الدريجات** א-דריג'את) הוא יישוב ערבי בבקעת ערד.
החל מנובמבר 2012 נכלל היישוב במועצה האזורית החדשה אל קסום. לפני כן נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה, שפורקה לשתי מועצות אזוריות נפרדות.

## היסטוריה
היישוב הוקם על ידי פלאחים מדרום הר חברון, שהגיעו לאזור באמצע המאה ה-19, והוא היישוב היחיד של פלאחים באזור הנגב. תושבי דריג'את אינם בדואים והם נבדלים מהם במנהגיהם בתרבותם וכן מבחינה חברתית. לבני דריג'את קשרי מסחר בלבד עם הבדואים שסביבם, והם אינם נוהגים להתחתן או אף להתרועע עמם. התושבים הביאו עמם את תרבות החיים במערות בצלע ההר, המקובלת גם כיום בדרום הר חברון, ורק לאחר הקמת המדינה החלו לבנות מבני קבע. בכפר ניתן לראות את שלושת שלבי הבניה שהוא עבר: השלב הקדום - מגורים במערות אשר חצבו התושבים הראשונים (חלקן משמשות כיום לתיירות); שלב הביניים - בתי אבן אשר יש כאלו שעדיין מתגוררים בהם; והשלב השלישי בתים הבנויים באופן מודרני.

הפרנסה בכפר התבססה באופן מסורתי על חקלאות ובעיקר רעיית עזים וכבשים, אך כיום מתפרנסים רבים מן התושבים ממקצועות חופשיים ומתיירות. בקרב תושבי הכפר לא קיימת אבטלה ורבים מבני ובנות הכפר ממשיכים את לימודיהם במוסדות אקדמאיים בישראל ומחוצה לה.

לאורך כל שנות קיומו של הכפר מאז המאה ה-19, לא עזב מעולם בן דריג'את את ביתו לצמיתות, ותמיד חזרו אליו בני הכפר להקים בו את ביתם. ביישוב כ-1,300 תושבים, כולם צאצאיו של מייסד הכפר מן המאה ה-19 ונשותיו.

## הכרה חוקית

משך שנים לא הוכר הכפר על ידי המדינה, לא סופקו לו שירותים והבנייה בו נחשבה לא-חוקית. תושבי היישוב נאבקו על הכרת המדינה בהם, לצד כפרים בדואים בנגב. תחילה תכננה המדינה לצרף את היישוב ליישובים בדואים סמוכים, אך בעקבות לחץ מהתושבים והכרה בהבדלים שבין האוכלוסיות, זכה לבסוף הכפר למעמד של יישוב מוכר עצמאי ב-2004.

ככפר בלתי מוכר לא היה היישוב מחובר לרשת החשמל הארצית, ואספקת החשמל הגיעה בעבר מגנרטורים שהופעלו מספר שעות ביום. ב-2006 הוחל בתוכנית נסיונית לאספקת חשמל שמקורו באנרגיה סולארית, הנקלטת בקולטי שמש בכפר, לבתים, לעמודי תאורה ולמבני ציבור. כיום חלק מבתי הכפר זוכים לאספקת חשמל ממקור סולארי ואף ניתן למצוא בו את המסגד הראשון והיחיד במזרח התיכון הפועל באופן סולארי בלבד.
שאר בתי הכפר לא חוברו לרשת החשמל הארצית והם אינם זוכים לאספקת חשמל סדירה, אלא על בסיס גנרטורים בלבד.

קובץ:PikiWiki Israel 33671 Drijat in northern Negev.JPG|וילה מפוארת בדריג'את
קובץ:Drijat14.JPG|פתח מערה בה חיו עד לשנות ה-70' של המאה ה-20
קובץ:PikiWiki Israel 33673 Drijat in northern Negev.JPG|מערת מגורים בדריג'את המשמשת כיום לביקורי תיירים


## קישורים חיצוניים

* אתר הכפר
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מועצה אזורית אל קסום
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-19
קטגוריה:בקעת ערד
אום בטין

**אום בטין** (בערבית: **أمّ بطين** – אֻם בַּטִין, בפי תושבי המקום: אַם בַּטִין) הוא יישוב בדואי, שהוכר בשנת 2005 לפי החלטת ממשלה משנת 2003 על הקמת מספר יישובי קבע לבדואים בנגב. ביישוב שוכנים השבטים **אבו עסא**, **אבו כף, אבו הדובה, אבו סבית ואבו נאדי** והוא משתייך למועצה אזורית אל קסום. עד נובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה שפורקה לשתי מועצות אזוריות.

מקור השם: "בטין" פירושו הר בערבית בניב בדואי; אום בטין הוא אדמה ובה הר. היישוב הוא יישוב קדום, במקום נמצאים שרידי בניין עתיק ומספר בארות מלפני מאות שנים.

ביישוב פועלים שני בתי ספר יסודיים ותיכון אחד, כמו כן קיימת שם קופת חולים אחת (כללית) וסניף טיפת חלב.

בשנת 2014 הותקנו ככפר מתקני חברת הומביוגז לייצור גז לשימוש התושבים.

בדצמבר 2014 אושרה הקמתה של שכונת מגורים בצפון היישוב, על פי התוכנית יוקמו בה כ-2,035 יחידות דיור.

ב-2016 אושרה תוכנית נוספת להקמת שכונה חדשה ביישוב, בשכונה יוקמו כ-780 דירות חדשות.

בשנת 2022 ניפתחה גלריה לאמנות במבנה המשמש מרכז קהילתי. זו היא הגלריה הראשונה ביישוב בדואי. בגלריה מוצגות תערוכות של אמנים ואמניות  בדויים וכן תערוכות המציגות את אמנות האסלאם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|250px|תיכון אורט החדש ביישוב, 10/10

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2005
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:בקעת חטיל
מצפה גדות

ממוזער|375x375 פיקסלים|לוח הבזלת עם המשפט: "מכאן אתם נראים גדולים שבעתיים"
**מצפה גדות** הוא אתר הנצחה ומקום תצפית ברמת הגולן. עד למלחמת ששת הימים, שימש המקום כמוצב סורי הנקרא "(אל) מורתפע" (בעברית: "הנישא"). מוצב זה היה אחד מן המוצבים המבוצרים ביותר בגולן, בשטחו שרדו תעלות קשר ושדות מוקשים. המוצב שולט על הדרך הראשית העולה לגולן דרך גשר בנות יעקב. בפסגת המוצב, אנדרטת זיכרון לחטיבת "הגולן" (אלכסנדרוני), לחיילים שנפלו ממלחמת ששת הימים, ועד למבצע שלום הגליל. כיוונה של האנדרטה מסמל את צאתה של החטיבה להבקעה בגולן בעת מלחמת ששת הימים. את האנדרטה עיצב האמן עזרא אוריון.

המצפה פונה מערבה אל עבר עמק החולה, ומדגים את היתרון האסטרטגי המשמעותי שהיה לסורים על העמק לפני המלחמה. השליטה של המוצב הסורי הייתה בעיקר על קיבוץ גדות, שסבל רבות מפגיעתו הרעה של מוצב "המורתפע".

כשכבשו כוחות חטיבת אלכסנדרוני את המוצב במלחמת ששת הימים נדהמו החיילים מאופן שליטת המוצב על גדות ומפקד החטיבה, עמנואל שקד, שידר מהמוצב אל החברים במקלט בגדות את המילים: "מכאן אתם נראים גדולים שבעתיים". אמירה זו נחקקה באבן בזלת באתר ההנצחה. כוונתו הייתה שרק כאשר רואים את השליטה המוחלטת של המוצב על הקיבוץ אפשר להבין כמה קשה היה לאנשי הקיבוץ להחזיק מעמד מול ההפגזות מהמוצב.

## קישורים חיצוניים

* מצפה גדות, בפורטל הגולן, 25 באוקטובר 2012
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב באנדרטה לחללי חטיבת הגולן שיצר עזרא אוריון, באתר 'חלון אחורי', 6 במרץ 2020
* מצפה גדות, באתר "נלך"

## הערות שוליים

גדות
אלכסנדרוני
גדות, מצפה
קטגוריה:גדות
קטגוריה:ישראל: אתרי הנצחה
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חטיבת אלכסנדרוני
קטגוריה:עזרא אוריון
עליות חיסול גלויות

**עליות חיסול גלויות** הוא שם כולל למספר עליות לארץ ישראל שהתבצעו בשנות ה-50 בסיוע מדינת ישראל והסוכנות היהודית.

המבצעים נערכו בשנות ה-50 ומטרתם הייתה העלאת קבוצות של יהודים ממדינות שבהן נשקפה סכנה מיידית, לדעתה של מדינת ישראל והסוכנות היהודית, לחיי היהודים בה.

העליות היו משני מקורות, מצד אחד פליטי שואה וקהילות שניצלו חלקית מהשואה (כמו קהילת יהדות רומניה ויהדות בולגריה) ומצד שני יהודים ממדינות איסלאמיות מובהקות שלא הכירו במדינת ישראל ולא הרשו בכל תוקף פעילות ציונית ולעיתים אף מנעו פולחן דתי יהודי.

מדינת ישראל האמינה כי מצבם של היהודים במדינות אלה יחמיר אם לא יוצאו משם, וכי אף אם היהודי אינו מאמין במדינת ישראל והתנועה הציונית, יפגעו בו תושבי המדינה האיסלאמים שהתנגדו לרעיון של מדינת ישראל. אמונה זו התבססה על פרעות שנערכו ביהודים במדינות אלו – למשל בעיראק, תימן ולוב.

עולי יהדות עיראק הועלו לארץ ישראל במבצע עזרא ונחמיה ועולי יהדות תימן הועלו ארצה במבצע על כנפי נשרים.

מצבן של קהילות יהודיות נוספות כמו יהדות לבנון, יהדות מרוקו, יהדות תוניסיה, יהדות אלג'יריה, יהדות אפגניסטן, יהדות איראן ויהדות טורקיה היה סביר ולא היה חשש לחיי היהודים בהן, לכן לא נעשו מבצעים מיוחדים להעלתם.

לקראת סוף שנות ה-50 עלה הסיכון של יהדות מרוקו ולכן נעשה מבצע יכין שבמהלכו הועלו רוב בני יהדות מרוקו.

במבצע קדש הועלו חלק מיהודי מצרים אשר ישבו אז בעיקר באלכסנדריה ובפורט סעיד (ראו: מבצע תושייה).

עם השנים הועלו ארצה רוב בני קהילות אלו למרות שבחלקן, לדוגמת בני יהדות איראן לא אופשרה העלייה עד שנים מאוחרות יותר, במקרה של תפוצה זו – שנות ה-80, אך גם אז לא חוסלה הגלות.

רוב הקהילות היהודיות בעולם הערבי אינן קיימות עוד: ברוב המדינות הן מונות כיום בין אנשים בודדים למאות בודדות של יהודים. הקהילות היחידות הנחשבות בנות-קיימא הן תוניסיה (כאלף יהודים) ומרוקו (כחמשת אלפים יהודים).

בשנת 1991, בעקבות התערערות המצב בארצות הבלקן, הועלתה לארץ יהדות אלבניה.

קטגוריה:עליות לישראל
אלעזר אזכרי

רבי **אלעזר בן משה אזכרי** (מצוי גם: **אזקרי** או **אזיקרי** או **אזיכרי**, כ"ז באייר ה'רצ"ג, 1533 – ה'ש"ס 1600) היה מקובל, דרשן ומשורר יליד צפת. מפורסם בעיקר בשל הפיוט **[[ידיד נפש]]** וחיבורו ספר חרדים, שעם היותו ספר מצוות, נחשב כספר יסוד בתורת המוסר ביהדות.

## חייו
הרב אזכרי הוא מצאצאי מגורשי ספרד ובכתביו ופעולותיו ניכרת הכמיהה לגאולה ואהבת ארץ ישראל. רבו היה המקובל רבי יוסף סאגיס, והוא נסמך לרבנות על ידי רבי יעקב בירב, נכדו של רבי יעקב בירב מחדֵש הסמיכה בצפת. למד בישיבת הרמ"ק, אך הושפע גם מתורת האר"י. הוא נמנה עם ענקי הרוח שהסתופפו באותה תקופה בצפת, ובהם הרדב"ז, רבי שלמה אלקבץ, הרמ"ק, רבי יוסף קארו, רבי חיים ויטל, האר"י, רבי ישראל נג'ארה ועוד.

ב-1588 ייסד את חבורת "סוכת שלום", שפעלה לעורר את עם ישראל לחזרה בתשובה ולדבקות בה', כפי שהעיד בהקדמה לספרו "ספר חרדים":

הרב אזכרי חיבר את ספרו כחלק ממטרות החבורה להפיץ בעולם יראת שמים. הספר הוא ספר מצוות, המונה את המצוות לפי כל השיטות. הוא מיוסד על הפסוק "כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך", והמצוות מחולקות בו לפי איברי הגוף.

בסוף הספר מובאים גם שלושה פיוטים שחיבר, והמפורסם שבהם הוא הפיוט ידיד נפש. בפיוטיו ניכרת השפעה של פייטנים ספרדים כדוגמת רבי יהודה הלוי ורבי אברהם אבן עזרא. הפיוט ידיד נפש ששם כתב כי הפיוט הוא "בקשה על הייחוד וחשק האהבה", התקבל במהרה בסידורים על פי נוסח ספרד וכמה עשרות שנים מאוחר יותר חדר גם לסידורים על פי נוסח אשכנז. בסידורים על פי נוסח הספרדים פיוט זה הוא חלק משירת הבקשות שנאמר לפני תפילת שחרית.

עוד חיבר אזכרי פירושים למסכת נדרים ומסכת גיטין מן התלמוד הבבלי. פירושו למסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי נדפס במהדורות הירושלמי ממהדורת פייטרקוב והלאה. פירושו לירושלמי על מסכת ביצה יצא לראשונה על ידי ישראל פרנצוס ב-1967, על פי כתב יד הנמצא בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מציין בפירושיו את פירושו למסכת פסחים מהירושלמי אולם פירוש זה לא הגיע לידינו, ומעין יומן אישי מיסטי בשם "מילי דשמיא" על מוסר ועבודת ה'.

אזכרי דיבר וכתב בשבח ארץ ישראל ובין היתר: 

## מותו
בשנת 1600 נפטר אזכרי ונטמן בצפת עיר הולדתו. ב-11 בספטמבר 2009, פורסם כי קברו של רבי אלעזר נמצא בסמוך לקבר האר"י שבבית הקברות היהודי העתיק בצפת. מי שגילה את הקבר היה תושב צפת בשם אליהו בן טובים, שעסק במשך שנים אחדות בניסיונות לאתר קברי צדיקים עתיקים בצפת. חודש אחד לפני כן הוא גילה מצבה שעליה רשום "מזל טוב [בת ה]חכם ר אברהם", שלפי כתבי רבי אלעזר היה השם של אשתו, בתו של רבי אברהם בן רבי יעקב בירב.

## ראו גם
* ידיד נפש
* ספר חרדים

## לקריאה נוספת
* מרדכי פכטר, **חייו ואישיותו של רבי אלעזר אזכרי בראי יומנו המיסטי וספר חרדים**.
* ש.א. הורודצקי, **רבי אלעזר אזכרי - מחבר ספר חרדים** בתוך "ציונים - קובץ לזכרו של י.נ. שמחוני".
* שאול ליברמן, **משהו על מפרשים קדמונים לירושלמי** בתוך "ספר היובל לכבוד אלכסנדר מרקס".
* מרדכי פכטר, **מצפונות צפת: מחקרים ומקורות לתולדות צפת וחכמיה במאה הט'ז**, הוצאת מכון זלמן שזר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* "ידיד נפש" - מחברו, מקורותיו ומשמעות הפיוט מאת ד"ר בני גזונטהייט, באתר "דעת"
* קיצור "ספר חרדים" באתר "דעת"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:פרשני התלמוד הירושלמי
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
קטגוריה:מחברי ספרי מניין המצוות
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1533
קטגוריה:נפטרים ב-1600
פג'ר (תפילה)

**פג'ר** (בערבית: **فجر** - מילולית "שחר") היא התפילה הראשונה ביום מבין חמש התפילות של המוסלמים אשר יחדיו מרכיבות את הצלאה, אחד מחמשת עמודי האסלאם.

תפילת הפג'ר מוזכרת בשמה בקוראן ב-סורא 24 (סורת א-נור) פסוק 58. לפי חלק מהדעות חשיבותה עולה על חשיבות חייהם. חשיבות זאת מוסברת על ידי דרשה המופיעה בחדית' בכך שתפילה זאת חשובה לאללה כל-כך מכיוון ששאר בני האדם ישנים כאשר היא ניתנת. תפיסה זאת הפכה את תפילת הפג'ר לתפילה החשובה וההכרחית ביותר לתפילות קבוצתיות של מוסלמים במסגדים.

זמן התפילה המקובל על כולם (סונים ושיעים) הוא בין דמדומי בוקר לזריחה (לפחות שעה עד שעה וחצי לפני הזריחה). כלומר מהרגע שבו ניתן להבחין בקו האור באופק בצורה ברורה ועד הרגע שבו צלמית השמש נראית בצורה מלאה וברורה. חשיבותה של התפילה בזמן הזריחה ניתן להבין מהציטוט הבא: "הוא שמתפלל פג'ר בקבוצה, ההיה כמתפלל כל הלילה"

נהוג שבזמן המועט שבין תפילת הפג'ר לבין זריחה מלאה יושבים במקום התפילה ומשתמשים בזמן בצורה איכותית: הכנסת אורחים, זמן עם המשפחה או לימודי קודש. במקרה ולא ניתן לבצע את אחד משלושת אלה נהוג לא לדבר כלל. יש לציין כי אין איסור על שינה לאחר תפילת פג'ר ולפני תחילת היום ואף מצוין במספר מקומות שהשינה אפילו יכולה להועיל להמשך תפקוד תקין במהלך יום העבודה. מצוינים מספר מקרים של סוחרים מוסלמים שנהגו להתחיל את יומם מוקדם יותר בגלל קומם לתפילת הפג'ר ועקב כך הם התעשרו הרבה מעבר לעמיתיהם שלא קמו לתפילה זאת.

הקריאה לתפילת פג'ר מסמלת בחודש הרמדאן את תחילת הצום. אחרי תפילה זאת באה תפילת הט'הר - תפילת הצהריים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צלאה
אירוס הנגב

**אִירוּס הַנֶּגֶב** או **אִירִיס הַנֶּגֶב** (שם מדעי: *Iris mariae*) הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.

אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey).
## מאפיינים
אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) . זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.

הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.

ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
[ממוזער|אירוס הנגב על [בולי יום העצמאות|בול יום העצמאות ה-22, 1970|120px]]
## גלריה

קובץ:PikiWiki Israel 76989 negev iris.jpg
קובץ:Negev-iris-road-222-revivim.jpg
קובץ:PikiWiki Israel 19174 Negev Iris blooming.jpg|פריחת אירוס הנגב ליד קיבוץ צאלים


## לקריאה נוספת
* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1891
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם בארבי
קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: אירוסיים
קטגוריה:אירוסי ההיכל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:הנגב: הצומח
לשאלת היהודים

**לשאלת היהודים** (Zur Judenfrage) הוא חיבור שפרסם קרל מרקס בשנת 1844, בגיל 26. בחיבור, הכתוב בגרמנית, דן מרקס ביחס הכלכלה והחברה ליהודים. הוא נכתב כסקירה על ספר בעל שם זהה מאת ברונו באואר שפורסם בשנת 1843.

בחיבורו מתח מרקס ביקורת על השפעת הדת על הפוליטיקה, והציע שינוי מהפכני בחברה האירופאית. נקודות רבות בחיבור זה היו בסיס לרעיונות שונים בשיטת המטריאליזם הדיאלקטי שפיתח מרקס.

הטענה המרכזית בחיבור היא שהתרבות היהודית משקפת את הכלכלה הקפיטליסטית ואת החברה הבורגנית, וזאת בשל פעילות היהודים כעין "משפחה גלובלית" המקיימת קשרי מסחר בין ארצות שונות. הוא מסביר שהסיבה לכך אינה "מזימה יהודית" כפי שטענו אנטישמים שונים, ואף אינה טבועה בדת עצמה. היא נוצרה בעקבות מאות שנים שבהן הורחקו היהודים מעיסוקים רבים בשל דתם, ולכן התפרנסו בעיקר ממסחר ומבנקאות. כך, טוען מרקס, הפכה הנצרות לצד הרוחני של החברה, ואילו היהודים מילאו את הצד המעשי בה.

מרקס תמך באמנציפציה ליהודים לתועלת המדינה בטענה שהמדיניות הכלכלית-פוליטית תצא נשכרת מקידומם. עם זאת, טען שהתערות היהודים בחברה הנוצרית הכללית, מותנית בוויתור על התבדלותם הדתית ובהיעלמותם כיישות נפרדת. ברגע שהחברה תתחלן לחלוטין, תתבטל 

## קישורים חיצוניים
* יואב פלד, מתאולוגיה לסוציולוגיה: מרקס והאמנסיפציה של היהודים, תיאוריה וביקורת 6, אביב 1995, עמ' 45–59
* On The Jewish Question (תרגום לאנגלית), באתר ארכיון האינטרנט המרקסיסטי
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:עם ישראל בעת החדשה
קטגוריה:מסות
קטגוריה:כתבי קרל מרקס
קאנגוואנה

**קאנגוואנה** (באנגלית ובאפריקאנס: **KaNgwane**) הייתה בנטוסטן בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה שנועדה למולדת חצי-עצמאי לבני עם הסוואזי שלא נכללו בממלכת סוואזילנד הסמוכה. היא נודע קודם כ"טריטוריית הסוואזי". קאנגוואנה זכתה בשלטון עצמי מוגבל בשנת 1981 והעיירה שומנסדאל נועדה לבירתה. ברם, בירתה בפועל הייתה בלואיוויל, לשעבר ניאמסאנה. 

ניסיון להעביר שטחים נרחבים של קאנגוואנה לסוואזילנד ב-1982 נכשלה עקב הפגנות נגד. שטח הבנטוסטן הוכרז על ידי מלך הסוואזי סובהוזא השני כחלק בלתי נפרד מממלכתו המסורתית, וממשלת דרום אפריקה קיוותה שהיא תשתמש כאזור חיץ נגד פלישות לוחמי גרילה ממוזמביק. משום כך היא הגיבה לכישלון העברת השטחים בביטול האוטונומיה עד 1984. 

שלא כמו הבנטוסטנים האחרים בדרום אפריקה, קאנגוואנה לא בחרה בדגל משלה והשתמשה בדגל דרום אפריקה. 

קאנגוואנה חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-26 באפריל 1994 והייתה שוב לחלק ממחוז טרנסוואל. היום היא חלק ממחוז מפומאלונגה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
מאט גריינינג

**מאת'יו אברם "מאט" גריינינג** (באנגלית: **Matthew Abram "Matt" Groening** או בראשי תיבות **M.G.** נולד ב־15 בפברואר 1954 בפורטלנד, אורגון) הוא אנימטור, קומיקסאי, מאייר, תסריטאי ומפיק אמריקאי. היוצר של סדרות האנימציה הפופולריות "משפחת סימפסון","פיוצ'רמה" ו-"Disenchantment".

## קריירה
גריינינג החל את פועלו באיור רצועת קומיקס שבועית בשם "לייף אין הל" (Life in Hell) לעיתון מקומי בלוס אנג'לס. ב־1987, כשראה המפיק ג'יימס ל. ברוקס, הבעלים של חברת ההפקה "גרייסי פילמס", את הקומיקס הוא ביקש מגריינינג ליצור סדרה של מערכוני אנימציה קצרים לתוכנית הטלוויזיה *The Tracey Ullman Show* ("המופע של טרייסי אולמן"). בתחילה התמקדו מרבית המערכונים בחייו של פרחח צעיר בשם בארט סימפסון.

ב־17 בדצמבר 1989 נתבקש גריינינג לכתוב לבארט ולמשפחתו סדרה משל עצמם. הוא נתן לסדרה את השם "הסימפסונים" (The Simpsons).

בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי גריינינג, יחד עם ג'יימס ל. ברוקס מדורגים במקום החמישי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-105 מיליון דולר.

## חיים אישיים
גריינינג נישא לדבורה קפלן בשנת 1986. בהמשך נולדו לזוג שני בנים - הומר (מכנה עצמו ויל) ואייב. הזוג התגרש בשנת 1999 לאחר 13 שנות נישואים.

גריינינג מחשיב עצמו לאגנוסטי וליברלי ותרם בעבר כספים במהלך קמפיינים פוליטיים למועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:אנימטורים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:במאי משפחת סימפסון
קטגוריה:פיוצ'רמה
קטגוריה:בוגרי מכללת המדינה של אוורגרין
קטגוריה:קומיקסאים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
מני לייב

[שמאל|ממוזער|250px|עטיפת ספרו של מאני לייב, "ינגעל צינגעל כוואט", שיצר [אל ליסיצקי בסביבות 1918]]
**מני לייב** (**מאני לייב**) (ברוסית: **Мани-Лейб**) הוא שם העט של משורר היידיש **מנחם לייב בראהינסקי** (**Мани Лейб Брагинский**; 20 בדצמבר 1883, ה'תרמ"ה, נז'ין, אוקראינה – 4 באוקטובר 1953, ה'תשי"ד, ניו יורק).

## ביוגרפיה
מני לייב זכה לחינוך דתי מסורתי בעיירתו, אצל אביו סוחר העורות. כשהיה בן 13 כבר עבד כשוליית תפרים לסייע לפרנסת המשפחה. הוא הצטרף לתנועה המהפכנית ונאסר על ידי המשטרה הרוסית, אך הצליח להימלט מכלאו ולברוח ללונדון. אז גם החל לפרסם את שיריו הראשונים בעיתונות היידיש בניו יורק. בשנת 1905 היגר לאמריקה והשתקע בניו יורק.

מני לייב היה בין מייסדי החבורה ספרותית המכונה "הצעירים". הוא המשיך במלאכת תפירת הנעליים ובד בבד עסק בשירה, עריכה, ובפעילות ספרותית ציבורית.

היה משורר פורה שכתב ופרסם למעלה מאלפיים שירים, ובהם בלדות, שירי ילדים ושירים למבוגרים. רבים משיריו הולחנו והפכו לשירי זמר אהובים ופופולריים מאוד בקהל דוברי היידיש, בתקופה שבין שתי המלחמות. שיריו הם מלאי יופי ודמיון, וחומרי שירתו שאובים מהעולם היהודי של מזרח אירופה. שיריו מצטיינים באיכותם המוזיקלית ויש בהם משחקי מילים, שעשועי לשון והמצאות לשוניות שובות לב.

שיריו של מני לייב כונסו בכמה כרכים ונפוצו בכל רחבי העולם היהודי. לעברית תורגמו שירים בודדים משלו על ידי מרים ילן-שטקליס, פניה ברגשטיין, א. אינדלמן ואחרים. יצירות אחדות משלו תורגמו על ידי אוריאל אופק, ונדפסו בשעתו ב"דבר לילדים". כרך משיריו, שערך ותרגם שמשון מלצר, יצא לאור אחד מקרא ואחד תרגום.

## ספרו של מני לייב בעברית
* מאני לייב, **שירים ובלדות** (תרגם מיידיש: שמשון מלצר), תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, 1963. (מקור מול תרגום)

## לקריאה נוספת
* ישראל חיים בילצקי, "נסיך שירת היידיש - מאני לייב", **[[עלי-שיח]]**, 15/16 (תשמ"ב), 197–200.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:משוררי ילדים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
מונרו (לואיזיאנה)

**מונרו** (באנגלית: **Monroe**) היא בירת מחוז אואצ'יטה שבצפון-מזרח לואיזיאנה, ארצות הברית.

על פי מפקד התושבים משנת 2000 בעיר 53,107 תושבים.
העיר, השוכנת על שפת נהר אואצ'יטה, משמשת כמרכז מסחרי וחברתי לחקלאות המחוז.
 
בעיר נמצאת אוניברסיטת לואיזיאנה של מונרו וכן המטה הראשי של חברת "סנטוריטל תקשורת" - מספקיות התקשורת הגדולות בארצות הברית.

מצידו השני של נהר אואצ'יטה נמצאת העיר "מונרו המערבית", לעיתים קרובות מכנים את מונרו ומונרו המערבית כ"ערים התאומות של צפון-מזרח לואיזיאנה".

## גאוגרפיה
על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה של העיר הוא 83.9 קמ"ר מתוכם 9.6 קמ"ר מים (11.46%).

## היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1785 על ידי חייל צרפתי בשם חואן פיליול שקיבל את האדמה ממלך ספרד, שמה של העיר נלקח בשנת 1819 משם ספינת הקיטור "ג'יימס מונרו" - ספינת הקיטור הראשונה שהגיעה לשם. בשנת 1900 הפכה לעיר.

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ספינות מלחמה של כוחות הקונפדרציה  התקיפו את העיר.

בשנת 1913 החל ג'וזף בידנהרן לגדל בביתו גן שנהיה לגן בוטני גדול ולמוזיאון, הפועלים גם כיום. (בידנהרן היה הראשון  שמכר קוקה-קולה בבקבוקים ולא בכוסות כמו שהיה נהוג לפני כן).  

משרדי חברת התעופה "דלתא" בשנותיה הראשונות (1926-1941) היו במונרו עד להעברתם לאטלנטה, ג'ורג'יה. עקב כך עד לשנת 2004 חברת "דלתא" הפעילה קו טיסות ישיר לעיר למרות גודלה הקטן של העיר. הלוגו של "נמל התעופה האזורי של מונרו" הוא סמלה של "דלתא" עם הכיתוב: "מקום הולדתה של חברת דלתא".

## דמוגרפיה

על פי מפקד התושבים של שנת 2000 העיר מונה 53,107 תושבים. בעיר 19,421 בתי אב, ו-12,157 משפחות. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 714.9 איש לקמ"ר. בעיר 21,278 יחידות דיור בצפיפות של 286.5 לקמ"ר. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:לואיזיאנה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1785