בית התמחוי לילדים בקזבלנקה

**בית התמחוי לילדים בקזבלנקה** (בצרפתית: **Soupe Populaire d'Enfants**) היה בית תמחוי ומוסד חינוכי שפעל בקזבלנקה בשנים 1941–1964 במטרה לסייע לילדים יהודים במלאח שבעיר. המוסד סיפק ארוחות חמות לכ-300 ילדים בשנה, בנוסף למסגרת חינוכית לילדים בגילים 6–8. בית התמחוי הוקם על ידי אליאס סוראקי, שהיה גם נשיא המוסד עד שנת 1961. סגל המוסד כלל מנהל וכעשרה אנשי צוות, ביניהם מורות, טבחיות, אחיות ומחנכים אשר עבדו במשרה חלקית או במשרה מלאה.

החל משנת 1948, המקום נתמך וסובסד על ידי ארגונים שונים, ביניהם: הג'וינט, אליאנס והאוז"ה, יחד עם תורמים פרטיים והמייסד עצמו. בית התמחוי הפסיק את פעילותו בשנת 1964, כשהחלה האוכלוסייה היהודית לעזוב את המלאח. מעריכים כי יותר מ-6,000 ילדים טופלו במסגרת בית התמחוי.

## רקע
ממוזער|המלאח בקזבלנקה
ממוזער|דירה במלאח שבקזבלנקה 1941

בשנת 1941, היו במלאח שבקזבלנקה כ-40.000 תושבים. החיים בו, היו חיי עוני וצפיפות. ילדים רבים חיו במחסור, ללא ביגוד נאות וללא ביטחון תזונתי. כתוצאה מתנאי הצפיפות התפרצו מגפות כגון גזזת, גרענת ושחפת. הרשויות הצרפתיות תחת שלטון וישי לא תמכו ברווחה של התושבים היהודים ולא ניסו לדאוג למעבר יהודים לשכונות אחרות. לאחר המלחמה, התמקדו הרשויות בעיקר בבניית מגורים זולים באזורים חדשים בקזבלנקה, במטרה לקלוט פועלים מרוקאים אשר באו מהכפרים, מכיוון שנוכחותם הייתה נחוצה לבניית העיר ופיתוחה.

באשר לארגונים היהודיים, עד שנת 1945, מרבית מאמציהם הופנו אל ניצולי השואה. לקראת סוף שנות ה-40 ארגונים אלה החלו להתמודד עם הבעיות של יהודי מרוקו. בין השנים 1940–1960, הייתה תנועת הגירה פנימית בתוך מרוקו: האוכלוסייה היהודית מהכפרים נדדה לכיוון הערים הגדולות, בפרט אל קזבלנקה וכך תרמה להגדלת האוכלוסייה העירונית.

להלן הנתונים של מפקד האוכלוסין בקרב התושבים היהודים במרוקו משנת 1960:

ממוזער|ילדה בבית התמחוי מקבלת נעליים חדשות

בערך 45% מכלל האוכלוסייה היהודית גרה בעיר קזבלנקה, ובתוכה 40,000 יהודים החיים בתוך המלאח.

[ממוזער|[תלמוד תורה ("חדר") במלאח שבקזבלנקה 1942]]

בשנת 1941, מסגרת ההשכלה העיקרית במרוקו הייתה תלמודי התורה, שהיו נפוצים בכל רחבי מרוקו וקיימים בכל מלאח. בתלמוד התורה (או "החדר") היו מתקבצים ילדים צעירים (בעיקר בנים), בצפיפות גדולה, תחת שרביטו של מורה מבוגר אשר לימד אותם את אותיות האלף-בית ואת התפילות.

הלימוד בתלמודי תורה היה גורם מרכזי למניעת אנאלפביתיות בקרב היהודים, לפחות אצל הגברים. עם זאת, ה"חדרים" היו בדרך כלל מקומות סגורים, ללא אוורור, ללא רהיטים, ולרוב ללא חלונות, והתנאים בהם גרמו גם להתפשטות המחלות המדבקות. החל מסוף שנות הארבעים, מוסדות גמילות חסדים יהודיים, ובראשם הג'וינט, התנגדו ללימוד בתלמודי התורה. בשנת 1948, היה רשום בדוח פנימי של הג'וינט: "אנחנו מתכננים להוציא כאלפיים ילדים מחדרי המלאח [בקזבלנקה] ולספק להם מעונות יום מתאימים". הג'וינט סיבסד גם מסגרות חלופיות, אשר ביכולתן להתחרות עם החדרים. בשנת 1952 ביקש הג'וינט במפורש מכל הארגונים לקלוט בראש ובראשונה את ילדי החדרים מדיניות זו נשאה פירות, ובסוף שנת 1952 לא היו יותר חדרים בתוך המלאח בקזבלנקה.

## היסטוריה של בית התמחוי לילדים
### 1941–1947
ממוזער|כניסה לבית התמחוי
יוזמת הקמת בית התמחוי לילדים נולדה בשנת 1941, בימים בהם המלאח בקזבלנקה ידע גידול דמוגרפי מהיר יחד עם תנאי היגיינה ותת-התזונה מדאיגים. לא ידוע מהו מספר הילדים שטופלו בבית התמחוי בתקופה הראשונה לפעילותו. בהתחלה, רק מורה אחת גויסה והייתה פעילה בכיתה אחת, בה היו שלושים תלמידים. גזרי עיתונים מהתקופה מראים שבית התמחוי נתמך על ידי נדבנים פרטיים מקזבלנקה.

המנהל הראשון של בית התמחוי היה ארמנד תורג'מן. גויסו מספר עוזרים וטבחיות. היה הסכם עם בעלי חנויות האוכל מהשוק המרכזי בעיר קזבלנקה, אשר היו תורמים את הסחורה שנשארה בסוף היום ובנוסף, היו גם מוכרים מצרכים במחיר מוזל. הרשויות בקזבלנקה תרמו בדים אשר הועברו לחייטים יהודים, שתפרו בגדים אשר הועברו לילדים על ידי מתנדבים. הטוחנים היו מספקים קמח בזול לאופים, אשר הכינו לחם ללא עלות. בשנת 1941, בעת הקמת בית התמחוי, לא היו מסגרות יהודיות נוספות המסוגלות לתת מענה לצורכי האוכלוסייה. מוסדות כמו הג'וינט, ה-ORT, אליאנס, אוז"ה וארגונים דומים, התחילו לפעול רק בשנים שלאחר מכן.

### 1948–1964
ממוזער|נשיא בית התמחוי ושותפים 1942
ממוזער|מבשלות של בית התמחוי ב-1950
ממוזער|חדר האוכל ב-1940

בשנת 1948, החל זרם הגירה לישראל, אך לפי נתוני הג'וינט מ-1952, הוא היה קטן מהריבוי הטבעי של האוכלוסייה. בנוסף, הייתה תנועת הגירה מהמלאחים שבפריפריה אל המלאח שבקזבלנקה.

מתחילת שנות החמישים, החלו ארגונים יהודים להפנות מאמצים רבים יותר לחיזוק האוכלוסיות היהודיות בארצות האסלאם. הג'וינט תרם סכומי כסף גדולים לתמיכה ביהודים במרוקו. לפי הערכה מ-1949, הג'וינט השקיע כ-2 מיליון דולר באמצעים אלה. לפי דייוויד בנסוסן, הסיוע השנתי של הג'וינט היה בין 1.5–2 מיליון דולר (25 מיליון דולר של היום), שהוקצבו בין השאר לסיוע בהשגת מזון ושירותי חינוך ובריאות, וב-1958 קרוב ל-30% מהאוכלוסייה היהודית קיבלה סיוע מהג'וינט. ההחלטה האסטרטגית של הג'וינט הייתה להשקיע את רוב הסיוע בתמיכה בילדים, ובמסגרת זו תמך הארגון גם בבית התמחוי לילדים. בשנת 1948, הג'וינט הסכימה לשתף פעולה ולתמוך בבית התמחוי לילדים ובכל הארגונים נוספים הפועלים למען הילדים בקזבלנקה. התמיכה הזאת רק הלכה וגברה עם השנים. הג'וינט תמך בארגונים רבים ביניהם:

בית התמחוי היה אחד מבין מספר ארגונים שבהם תמך הג'וינט. תזכיר שנשלח להנהלת הג'וינט ב-1956 כלל הערכה "הערכה גסה" של מספר הילדים הנתמכים על ידי הארגון בקזבלנקה, ביניהם 300 ילדים בבית התמחוי. בית התמחוי המשיך לסבול מצפיפות, אך לאחר 1956 החלה החלה האוכלוסייה במלאח לעזוב את העיר בהדרגה.

רבים מילדי בית התמחוי נקלטו בהמשך על ידי בתי הספר של אליאנס, אך לא תמיד היה עבור מקום בבתי הספר. למשל, במהלך שנת הלימודים 58–1957, שש כיתות מבית התמחוי, לא יכלו להתקבל לאליאנס. המצב נהיה קשה יותר לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה, כיוון שהכיתות האירופיות במרוקו, שהיו פתוחות לילדים יהודיים, צומצמו בצורה משמעותית. בבתי הספר של אליאנס חויבו ללמד גם בשפה הערבית ולגייס מורים ערביים. ארגון האליאנס סבל גם מתקציב ממשלתי מקוצץ.

בשנת 1961, בעקבות הגירתו של סוראקי לצרפת, מונה ד"ר אבודארם לנשיא הארגון. בעקבות השינוי, שונה גם הרכב הוועד המנהל.

בשנת 1964, הופסקה פעילות הארגון לאחר 24 שנים. תלמידי בית התמחוי הועברו למוסדות יהודיים אחרים שהיו בקזבלנקה.

בשנת 1967 קיבל אליאס סוראקי את אות לגיון הכבוד של צרפת, בעיקר בשל נדיבותו ומעשי החסד במרוקו.

## מעמד משפטי ותקנון
נשיא הארגון היה האחראי הבלעדי על תפעול בית התמחוי, וזאת באמצעות מנהל, שנבחר על ידי הנשיא וועד הארגון. תפקידו של המנהל היה לבדוק את ניהול ספרי החשבונות, תפקודם התקין של המטבחים והכיתות, לדאוג לאספקת המצרכים, לניהול המלאי, למשא ומתן מול הספקים, להעברת הזמנות ולקבלת הסחורה. הג'וינט היה משגיח על תפקודו ומעביר הערות ודו"חות ביקורות לנשיא. בשנות ה-50 וה-60, המנהלים היו מר כהן ומר טובול. בשנת 1959, שלוש שנים לאחר עצמאות מרוקו, החליף בית התמחוי את התקנון והתאים אותו לחקיקה המרוקאית החדשה.

## ארגונים תומכים
### הג'וינט
החל משנת 1948 תרומת הג'וינט הייתה מכרעת, לרוב באמצעות העברת תקציבים לארגונים אחרים, כגון אליאנס, שהפך לארגון הבולט ביותר במרוקו. הג'וינט מימן את כל תקציב המזון של הארגון, שהיווה את חלקו העיקרי של התקציב. בנוסף להוצאות תפעול חדר האוכל, הג'וינט היה מספק בעקביות את המצרכים כגון: חלב, חמאה, גבינה, שמן, שעועית, קמח, אורז, סוכר וריבה. הג'וינט הזמין צוותים של רופאים. ביקורי הרופאים נערכו לפחות שלוש פעמים בשנה. דוחות היו נשלחים להנהלה הראשית בארצות הברית דרך נציגי הג'וינט בז'נבה ובפריז. בנוסף, הג'וינט שלח מומחים רבים על מנת לבדוק את תקינות ניהול הארגון והשימוש במשאבים שהוקדשו. המנהלים היו שולחים דוחות. מסקנותיהם, והמלצותיהם היו מופנים להנהלת בית התמחוי. בדו"ח השנתי של הג'וינט משנת 1958 נכתב: "בנוגע לבית התמחוי לילדים... הושגו מספר שינויים חיוביים. הוקמה מרפאה חדשה והקודמת הפכה למקום לשטיפה והכנת הירקות, אשר מאפשר לשמור על כללי ניקיון ברמה גבוהה יותר ומקל על עבודת צוות המטבח. נרכש ציוד חדש למטבח, אשר חוסך עבודה ומועיל לשמירה על הניקיון. אחת הכיתות הפכה לחדר אוכל, מה שמאפשר להגיש ארוחות יותר ביעילות."

בשנת 1956, העלות היומית של תקציב התזונה של הג'וינט הייתה משוערת לסכום בגובה 8,938 פרנק. בשנת 1957, העלות השנתית של הארוחות הגיעה ל-2,234,750 פרנק, סכום שווה ל-48,000 אירו כיום. בשנת 1962, העלות החודשית של הארוחות הייתה 8,982 פרנק חדש, והוצאות התפעול הגיעו ל-4,750 פרנק חדש – עלות חודשית של כ-30,400 אירו לפי ערך המטבע בשנת 2021. הג’וינט היה גם מחלק בגדים, לפחות פעם בשנה. למשל, בשנת 1958, תקציב הביגוד של בית התמחוי הגיע ל-957,050 פרנק (17,750 אירו בשנת 2021). כל שנה, נציג הג'וינט במרוקו היה כותב דו"ח כספי על כלל הפעילויות במרוקו. דו"חות האלה מראים שמספר הילדים שנתמכו על ידי בית התמחוי נע בין 300 ל-315, חוץ מאשר שנת הפעילות האחרונה, ב-1964, בה מספר הילדים היה 210.

### אליאנס
טקסט=|ממוזער|המנהלת והמורות של בית התמחוי ב-1960

התרומה של ארגון אליאנס במישור החינוכי הייתה משמעותית. הארגון סיפק את המנהלות, המורות והסייעות החינוכיות. הוא גם דאג לתוכנית החינוכית. אליאנס היה מקבל מימון חלקי מהג'וינט. הלימוד היה בשתי שפות, צרפתית ועברית.

### אוז"ה
ממוזער|חדר אחות בבית התמחוי, שנות ה-50
ארגון אוז"ה היה מאוד פעיל במרוקו. תרומתו לבית התמחוי החלה לקראת סוף שנות ה-40. בשיתוף פעולה עם הג'וינט, אוז"ה היה שולח רופאים, לפחות שלוש פעמים בשנה, במטרה לבדוק את כל 300 הילדים. במקרה חירום או במידת הצורך, היו שולחים את הילדים למרפאה של אוז"ה בקזבלנקה. אוז"ה השתתף בתוכנית התזונתית של בית התמחוי בתמיכה ומימון חלקי של הג'וינט. הוא יזם תוכנית לשיפור תזונתי, ובית התמחוי שימש כפיילוט לתוכנית. בעקבות הצלחת התוכנית, היא הופעלה במוסדות נוספים ברחבי מרוקו. על אוז"ה הייתה מוטלת משימת הבדיקות הרפואיות השגרתיות של הילדים, תוכנית החיסונים השנתית, הטיפול הרפואי במחלות הילדים, ובנוסף החזיקה מרפאה במתחם בית התמחוי, בה הילדים החולים היו מטופלים. בתחילת שנות ה-50, הקים אוז"ה בקזבלנקה מרפאה עם ציוד מתקדם, יחד עם צוות רפואי ברמה גבוהה. המסגרת הזו הייתה יכולה להתמודד עם המחלות השגרתיות יחד עם מקרי חירום כגון הרעלת מזון, כפי שקרה בבית התמחוי בשנת 1961.

אוז"ה החל בקמפיין במטרה להתמודד עם מחלת הגרענת, וילדי בית התמחוי נבחרו להשתתף בטיפול. בשנת 1954, כ-70 אחוז מהילדים סבלו מהמחלה. שנה לאחר מכן, 50 אחוז, ואחרי שנתיים, 30 אחוז. בשנות ה-50, יזם האוז"ה מערך טיפול בהקרנות לילדים, במטרה להתגבר על הגזזת ומחלות אחרות. ילדי בית התמחוי נכללו גם בתוכנית הרפואית הזאת. מספר עשורים מאוחר יותר, עורר טיפול זה ביקורת. בשנת 1959, השתמש אוז"ה לראשונה במרוקו בטיפול אנטיביוטי בגריזופולבין נגד הגזזת, ככל הנראה בהצלחה וללא תופעות לוואי לטווח ארוך.

## פעילות בית התמחוי
אחד האתגרים של בית התמחוי היה בחירת הילדים אשר יתקבלו למסגרת. למשל, בשנת 1961, הוגשו 400 בקשות עבור 300 מקומות פנויים בלבד. שירותי הרווחה של הג'וינט בחנו את הבקשות על פי 15 קריטריונים, שעל פיהם דורגו ונבחנו הבקשות.

### תוכנית תזונה משופרת (1948)
בשנת 1948 יזם אוז"ה את תוכנית לשיפור התזונה של הילדים והחל יישמה בבית התמחוי. לפי התוכנית, בנוסף לארוחת הצהריים הוגשה ארוחת ביניים המורכבת מלחם וריבה בליווי משקה מזין. בשנת 1949, עלות ארוחת הביניים עבור אוז"ה, הייתה 20 פרנק לילד.

### התוכנית לשיפור התזונה (1956)
התכנית השנייה גובשה בשנת 1955, בעקבות המלצותיו של ד"ר שמידט, אשר סבר שרצוי להוריד את הבשר מתזונת הילדים ולהחליפו במוצרי חלב, דגים וביצים. כדי לבחון את יעילות הדיאטות, ערכו האוז"ה והג'וינט ניסוי שמהלכו נבחנו באופן שיטתי שינויים בגובה, משקל ובריאות כללית של הילדים בחמש מסגרות נתמכות, כאשר בשלוש מסגרות, בכללן בית התמחוי, נעשו שינויים ושיפורים בתזונה, ובשתי מסגרות, שהיוו את קבוצת הביקורת, לא נעשו שינויים כלל. התכנית יצאה לדרך בחודש מרץ 1956. לפי דיווחי הג'וינט, השיפור ניכר תוך שישה חודשים. הרופא התזונאי שם לב שכל הילדים בקבוצת הניסוי מתחת לגיל שמונה היו במצב בריאותי טוב יותר מילדי קבוצת הביקורת אשר לא זכו לקבל את אותה הדיאטה. הילדים עלו במשקל, הם גדלו מהר יותר, רמת ההמוגלובין הייתה טובה, הם לא סבלו מחוסר וויטמינים והיו "נראים טוב יותר". אותה התכנית אומצה מספר שנים לאחר מכן על ידי מוסדות ילדים שונים במרוקו. בשנת 1959, פורסם נמסר דו"ח פנימי המציין שהדיאטה לא כוללת מספיק חלבונים, בעיקר בגלל חוסר בחלב וגבינה במנה התזונתית.

### ניהול בעת משבר (1961)
בתאריך 11 בינואר 1961, בשעות הצהריים, 44 ילדים בני 5-6 מבית התמחוי לילדים סבלו מהרעלה תזונתית אשר באה לידי ביטוי דרך הקאות, כאבי בטן ושלשולים. הילדים קיבלו טיפול מידי במסגרת המרפאה של אוז”ה. הג’וינט ואוז”ה החלו מיד בדיקה יסודית, תחת הנהלתו של ד"ר טוויל, אשר הגיע למסקנה שמקור ההרעלה נובע מהמצב הבריאותי של צוות המטבח. ד"ר טוויל נתן הנחיות לעתיד: בדיקה רפואית יסודית של כל הצוות האחראי על התזונה יחד עם נקיטת אמצעי היגיינה קפדניים. בארכיון הג’וינט, לא נמצא תיעוד על המקרה.

### חלוקת בגדים
עד שנת 1948, חלוקת הבגדים התאפשרה בזכות הרשויות בקזבלנקה אשר סיפקו בדים לחייטים. הם תפרו בגדים ללא עלות ומתנדבים חילקו את הבגדים לילדים. החל משנת 1948 הג'וינט דאג לחלוקת הבגדים לפחות פעם בשנה והקדיש לכך תקציב משמעותי. לדוגמה, בשנת 1958, 303 ילדי בית התמחוי קיבלו בגדים בשווי 957,050 פרנק (כ-20,200 אירו במונחי 2021).

### מחנות קיץ
ממוזער|"הקייטנה העירונית" (Colonie Urbaine) בשנת 1950.

הארגונים היהודיים והרשויות הבינו את הצורך בחופש באוויר הפתוח עבור הילדים, שרובם לא יצאו מהמלאח ולא הגיעו מעולם לאוקיינוס או להרים. ארגון "L'Aide scolaire" ("הסיוע החינוכי") מקזבלנקה ארגן מחנות קיץ החל מסוף שנות ה-40, ותנועת ה-DEJJ (המחלקה החינוכית של הנוער היהודי) הכשירה מחנכים ומדריכים כדי לנהל ולהפעיל את מחנות הקיץ, שמומנו על ידי הרשויות והג'וינט. עם זאת, בית התמחוי לא נבחר להשתתף במחנות קיץ אלו, והפתרון החלופי שנמצא עבור הילדים היה קייטנת "Colonie urbaine" ("קייטנה עירונית"). במהלך חופשת הקיץ, לא התקיימו לימודים, אך הילדים היו מגיעים לבית התמחוי בו הם קיבלו שלוש ארוחות ביום, יחד עם פעילויות באוויר הפתוח, המאורגנות על ידי הצוות. בשלושה מחזורים של מאה ילדים, השתתפו הילדים בתוכנית קייטנה נוספת: ארגון אליאנס העמיד לרשות המארגנים בית ספר שהיה ממוקם בפרבר של קזבלנקה, לא רחוק מהחוף, בו הילדים יכלו לישון ולאכול. בשעות הבוקר, הילדים יצאו בליווי מדריכים והגיעו לחוף, שם הם השתתפו בפעילויות שונות.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות מרוקו
קטגוריה:ארגוני חינוך יהודיים
קטגוריה:קזבלנקה