open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מיקרוסופט מחקר

[ממוזער|אחד ממבני מיקרוסופט מחקר ב[רדמונד (וושינגטון)|רדמונד]]
[ממוזער|250px|בניין מיקרוסופט מחקר ב[חיפה]]
[ממוזער|250px|בניין מיקרוסופט מחקר ב[הרצליה]]
**מיקרוסופט מחקר** (באנגלית: **Microsoft Research**; בראשי תיבות: **MSR**) היא חטיבה של תאגיד מיקרוסופט שנוסדה בשנת 1991 לשם מחקר במדעי המחשב. מיקרוסופט מחקר נחשבת כאחד ממרכזי המחקר המובילים בעולם, המעסיקה כמה מן החוקרים הבולטים ביותר בתחומם, בהם זוכי פרס טיורינג סר טוני הואר (Charles Antony Richard Hoare) ובאטלר למפסון (Butler Lampson), זוכה מדליית פילדס מייקל פרידמן (Michael Hartley Freedman), וחוקרים נודעים נוספים בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה.

## תחומי מחקר
המחקר בחטיבה מתחלק באופן כללי לתחומים הבאים:

אחת המטרות המוצהרות של מיקרוסופט מחקר היא "תמיכה במחקר ארוך-טווח בתחום מדעי המחשב, שאינו כבול למחזורי הייצור". מיקרוסופט מחקר מעניקה מדי שנה מלגות מחקר לסטודנטים לתארים מתקדמים וכן לחברי סגל אקדמי, ומממנת את שהותם באחד ממרכזי המחקר של החטיבה.

## מעבדות
חטיבת מיקרוסופט מחקר מחזיקה במעבדות בערים שונות בעולם: 
* "מיקרוסופט מחקר רדמונד" נוסדה במטה חברת מיקרוסופט, ברדמונד במדינת וושינגטון בשנת 1991.
* "מיקרוסופט מחקר קיימברידג'" נוסדה בשנת 1997 בקיימברידג' שבאנגליה, ומקיימת קשר הדוק עם אוניברסיטת קיימברידג'.
* "מיקרוסופט מחקר אסיה" נוסדה בבייג'ינג בשנת 1998.
* "מיקרוסופט מחקר בעמק הסיליקון" נוסדה בשנת 2001 ופועלת במאונטן ויו, קליפורניה. בשנת 2006 היא התמזגה עם מרכז המחקר של מיקרוסופט בסן פרנסיסקו.
* "מיקרוסופט מחקר הודו" נוסדה בשנת 2005 בבנגלורו.
* "מרכז מיקרוסופט לפיתוח בקהיר" החל לפעול במצרים בשנת 2006.
* "מיקרוסופט מחקר יוון" נוסדה באתונה בשנת 2008.
* "מיקרוסופט מחקר פקיסטן" נוסדה בקראצ'י בשנת 2008.
* "מיקרוסופט מחקר ניו אינגלנד" נוסדה בקיימברידג', מסצ'וסטס בשנת 2008.
* "מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח" נוסדה בהרצליה בשנת 2008.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים




מחקר
קטגוריה:מכוני מחקר רב לאומיים
קטגוריה:מכוני מחקר מתמטי
קטגוריה:מכוני מחקר פיזיקלי
דרון וושינגטון

**דרון וושינגטון** (באנגלית: **Deron Washington**; נולד ב-12 בדצמבר 1985 בניו אורלינס שבלואיזיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת פלקנסטרו טריאסטה.

## קריירת משחק
וושינגטון שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה טק בין השנים 2004 ל-2008. לאורך ארבע שנותיו בליגת המכללות רשם וושינגטון ממוצעים של 11 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA (מקום 59) על ידי דטרויט פיסטונס, אך לא הוחתם על חוזה.

לאחר שלא הוחתם על חוזה, שיחק וושינגטון בעונת 2008-2009 בקבוצת הפועל חולון מליגת העל, וזכה עימה בגביע המדינה. בעונת 2009-2010 חזר וושינגטון לקבוצת דטרויט פיסטונס.

דרון וושינגטון הוא בנם של דניס וושינגטון, לשעבר שחקנית כדורסל באוניברסיטת לואיזיאנה ושל ליונל וושינגטון, שחקן פוטבול לשעבר.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל, באתר אוניברסיטת וירג'יניה טק]

קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:ניו אורלינס: אישים
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני אליצור עירוני נתניה
קטגוריה:כדורסלני פיסטויה
קטגוריה:כדורסלני וירג'יניה טק
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס די-פנדרס
קטגוריה:בחירות דראפט של דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני טלסה 66'
קטגוריה:ניו אורלינס: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוקסיליום טורינו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1985
תריסול

[שמאל|ממוזער|200px|תריסול אזבסט ובדירה מעליו תריסול מפלסטיק בדירות ב[גבעתיים, 9/08]]**תריסול** הוא שמו של פטנט ישראלי ייחודי ושמה של חברה שהוקמה בשנת 1957 על ידי מהנדס הבניין **רם בן טל** לייצור תריסים שנועדו לסגור מרפסות בדירות מגורים.

התריסול נוצר כדי לענות על צורך שהתעורר בישראל להרחבת שטח המגורים על ידי סגירת מרפסות, וזאת בשל מצוקת הדיור שהתקיימה באותה העת. שמו של הפטנט משלב שתי מילים שבהשראתם הומצא ועוצב: תריס+בריסולי. התריסול יוצר בשנות ה-50, בראשית דרכו, מאזבסט. היה זה בתקופה בה לא נודעו השפעותיו המסרטנות של האזבסט ומחירו הזול הפך אותו לחומר שמיש במיוחד בשוק הבנייה הישראלי. בשל כובד האזבסט על המנגנונים שהחזיקו אותו, הוחלף התריס לפלסטיק במסגרת אלומיניום, דבר שהעלה את מחירו אך הקל באופן משמעותי את השימוש במערכת. 

כבר מיציאת הפטנט אל השוק המקומי, זכה התריסול להצלחה אדירה, ולביקוש גובר והולך הן מצד דיירים במבנים קיימים, והן מצד קבלנים למבנים חדשים. עם זאת, הועתק הפטנט על ידי חברות מתחרות, דבר שפגע בבלעדיותה של חברת תריסול. בראשית הדרך, העלימו הרשויות עין מתהליך אשר הביא, לדעת רבים, לכיעורן של חזיתות הבניינים, ובעיקר פגע הדבר בחזיתות בתי העיר תל אביב שהתאפיינו במרפסותיהן. 

במהלך השנים הוחלף התריסול שלא היה אטום לחלוטין באמצעי סגירה אחרים. בעיקר תריסי גלילה.

החל מסוף שנות ה-80 החלו הרשויות לאכוף את נושא סגירת המרפסות, וכחלק ממסע זה שונה נוסח חוק התכנון והבנייה בצורה שתמנע את הקמתן של מרפסות אחת מעל השנייה (מרפסות חופפות) במטרה למנוע את סגירתן בתריסול. 

חברת תריסול נמכרה על ידי רם בן טל לקבוצת יזמים, שבחרה לסגור את המפעל בסוף שנות ה-80, זמן קצר לאחר הרכישה.

## קישורים חיצוניים
* מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית העיר רגע לפני חנוכתו וסיפורו של התריסול, באתר "חלון אחורי"

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:ישראל: אדריכלות
דוג'ו

[שמאל|ממוזער|260px|דוג'ו של [קנדו]]
**דּוֹג'וֹ** (ביפנית 道場, "מקום הדרך") הוא מונח יפני שמסמל היום מקום בו מתאמנים באמנות לחימה. ביפן משתמשים במונח זה במשמעות רחבה יותר, ככינוי לכל מקום לאימונים פיזיים. זרמים מסוימים בזן בודהיזם משתמשים במונח לכינוי המקום בו עושים מדיטצית זָאזֵן. 

אמנויות הלחימה היפניות מייחסות תשומת לב מיוחדת לדוג'ו כמקום של התפתחות רוחנית. בעבר דוג'ו היה כינוי לחלק ממקדש שינטו, ועד היום יש המקשרים דוג'ו עם מקדש, ואת אימון באמנויות לחימה עם פולחן דתי. כללי אטיקט רבים באים להמחיש את כבוד התלמידים לדוג'ו - כך, ברוב אמנויות הלחימה נהוג לקוד קידה בעת הכניסה לדוג'ו, ובסוף כל אימון מנקים התלמידים ביחד את הדוג'ו. היום, במיוחד בארצות המערב, מייחסים פחות חשיבות למבנה הדוג'ו, למשמעות הטקסית שלו ולמחויבות התלמידים לכבד את הדוג'ו ולטפח אותו. מנגד, חלק מהאסכולות המסורתיות ביפן נוהגות אף להימנע מלהתאמן בתוך הדוג'ו - האימונים מתנהלים בחוץ, בעוד שבדוג'ו משתמשים למטרות ייצוגיות ורשמיות בלבד.

לדוג'ו מסורתי מבנה מוגדר. הקיר הקדמי של הדוג'ו מכונה **שוֹמֵן**, ועל הקיר הזה נמצאת **[[קאמיזה|קַאמִיזַה]]**, המקום המקודש של הדוג'ו. בעבר, היה זה מקדש שינטו קטן; היום, בהתאם לאמנות הלחימה, יכולה הקמיזה להיראות שונה מדוג'ו לדוג'ו - כך, בדוג'וים של איקידו נהוג לשים בקמיזה את תמונת מייסד האמנות, מוריהי אואשיבה. כללי האטיקט המסורתיים מכתיבים את המצב של מבצע הטכניקה ביחס לקמיזה, ואף את הרגל בה יש להתחיל לנוע לכיוון הקמיזה או להתרחק ממנה. בנוסף, ליד קיר השומן נמצאת במה מיוחדת, המיועדת לראשי האסכולה של אותה אמנות הלחימה, או לבני המשפחה הקיסרית, למקרה שיבקרו בדוג'ו. לעיתים על קיר השומן ייתלו כללי ההתנהגות בדוג'ו. מול קיר השומן נמצא הקיר **שִימוֹזָה** והכניסה לדוג'ו. הקיר הימני ביחס לקמיזה מכונה **ג'וֹסֵקִי**, והקיר השמאלי מכונה **שִימוֹסֵקִי**. בתחילת האימון התלמידים מסתדרים בשורה לפי הוותק, כאשר התלמידים הוותיקים נמצאים ליד ג'וסקי. גם במהלך האימון, על התלמידים הוותיקים להישאר בחלק הימני של האולם.

הדוג'ו המרכזי של אמנות לחימה מסוימת, המהווה למעשה את ה"מפקדה" של הארגון של אותה האמנות, מכונה הוֹמבוּ דוֹג'וֹ - לדוגמה, "איקיקאיי הומבו דוג'ו", הדוג'ו המרכזי של איקידו, וקוֹדוֹקָאן, הדוג'ו המרכזי של ג'ודו.

## קישורים חיצוניים

*מאמר אודות השמעות מאחורי מבנה הדוג'ו 

קטגוריה:אמנויות לחימה
קרלוס ברנארד

**קרלוס ברנארד** (באנגלית: **Carlos Bernard**; נולד ב-12 באוקטובר 1962) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ובמאי טלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בשל גילום הדמות טוני אלמיידה בסדרה 24.

## ביוגרפיה
ברנארד נולד באוונסטון, אילינוי וגדל בשיקגו. יש לו שני אחים מבוגרים ממנו.משפחתו ממוצא רוסי ופולני. בשנת 1991, הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אילינוי. לאחר מכן החל בלימודי תואר שני בתיאטרון הקונסרוטורי האמריקאי בסן פרנסיסקו.

הוא שיחק בהצגות המלט ויומנה של אנה פרנק. בשנת 1999, שיחק בבבילון 5 ובסדרה צעירים חסרי מנוח.

בשנת 2001, הוא השתתף בתפקיד אורח בסדרה ווקר. באותה שנה ועד 2006 הוא שיחק בסדרה 24. בסדרה הוא השחקן השני במספר הפרקים שבהם דמותו הופיעה, אחרי קיפר סאת'רלנד. 

ב-2009 הוא חזר לעונה השביעית של הסדרה, אחרי שבעונה החמישית דמותו נהרגה לכאורה.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של הסוכן מאק, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת, והתארח בפרק בסדרה "סוכן מחוק".

בשנת 2012, התארח בשני פרקים בסדרה "הוואי חמש-אפס" ובהמשך גם ביים ארבעה פרקים לסדרה.
בשנת 2017, שיחק בפרק בסדרה "סופרגירל".

בנוסף הוא ביים מספר פרקים לסדרות הטלוויזיה: "FBI", "מגנום, בלש פרטי", "מקגייוור" ו"חוק וסדר".

בשנת 2022, התארח בשלושה פרקים בסדרה "סנגור במבחן".

### חיים אישיים
ברנארד דובר ספרדית, רוסית וגרמנית שוטפת. 

ב-1999 הוא התחתן עם השחקנית שריס בייקר. ב-2003 נולדה להם בתם.הם התגרשו ב-2010.
ברנרד נשוי לשחקנית טסי סנטיאגו מאז 2013. יש להם בן שנולד באוגוסט 2018.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:אוונסטון (אילינוי): אישים
קטגוריה:קצרמר טלוויזיה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:24 (סדרת טלוויזיה)
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אילינוי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
אנה מרגולין

**אנה מרגולין** (ביידיש: **אַננאַ מאַרגאָלין**) הוא שם עטה של **רוזה הרנינג לבנסבוים** (ביידיש: **ראָזע האַרנינג לעבענסבוים**;), משוררת יידיש יהודיה-רוסייה-אמריקאית.

## ביוגרפיה
נולדה בברסט ליטובסק, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנכה בבית ספר תיכון שבו למדה עברית תחת הפסבדונים "חנה גרוס". בילדותה התגוררה בקניגסברג, אודסה ואחרי כן עברה לוורשה שם התגורר אביה אחרי גירושיו. ב־1906 שלח אותה אביה לארצות הברית. היא נסעה חזרה לאירופה ובוורשה פגשה את משה סטבסקי. היא התחתנה איתו ויחד הם נסעו לארץ ישראל. אך נישואיה נכשלו והיא הרגישה חנוקה מבחינה אינטלקטואלית וחזרה לוורשה כשהיא משאירה בתל אביב את בעלה והתינוק שנולד להם. בשנת 1913 התיישבה סופית בארצות הברית. היא עבדה שם במערכת העיתון **[[דער מארגען זשורנאל|דער טאג]]** ושם הכירה את בעלה השני הירש לייב גורדון. אחרי שגורדון התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה הם התרחקו ונפרדו. היא התקרבה למשורר והמבקר ראובן אייזלנד ואתו הייתה בקשרי חברות במשך כל חייה. מרגולין הייתה קשורה בשתי קבוצות משוררי יידיש של התקופה: "די יונגע" ו"האינטרוספקטיביסטים", אך אופייה של שירתה ייחודי לה. קנתה את פרסומה בעיקר בשל ספר שיריה היחיד, "לידער" (יידיש: "שירים") אשר יצא לאור בשנת 1929.

## לקריאה נוספת
*אַננאַ מאַרגאָלין, **לידער**, 1929.
*אַנאַ מאַרגאָלין, **לידער** (הקדמה: אברהם נאווערשטערן), ירושלים: מאגנס, 1991, 
* אנה מרגולין, **מלכת המילים**, תרגמו מיידיש: אשר גל ואביבה טל. תל אביב, הוצאת קשב לשירה, 2018, 

***Drunk from the Bitter Truth: The Poems of Anna Margolin** (Translated: Shirley Kumove), SUNY, 2005. .


## קישורים חיצוניים

* שרה זילברשטיין-שוורץ, 
* חנה מלאָטעק, אַננאַ מאַרגאָלין — אַ טאַלאַנטירטע דיכטערין (אנה מרגולין - משוררת מוכשרת), ליום הזיכרון ה-55 למותה, פארווערטס, 2 במרץ
2007
* 
*אברהם נוברשטרן, אַנאַ מאַרגאָלין - מאַטעריאַלן צו איר פאָעטישער געשטאַלט (אנה מרגולין - חומרים למבנה הפואטי שלה. בתוך: ייווא בלעטער, נייע סעריע, 1991, עמודים 129–172
*שבע צוקער, אַנאַ מאַרגאָלין און די פּאָעזיע פֿונעם געשפּאָלטענעם איך (אנה מרגולין והפואטיקה של האני המנופץ. בתוך: ייווא בלעטער, נייע סעריע, 1991, עמודים 173–198
* 


* Leonard Prager, The Poetry of Anna Margolin, Mendele: Yiddish literature and language, Vol. 1 no. 10, June 3, 1991 


### מיצירתה
* תרגום של עמוס נוי לשיר המצבה של מרגולין, באתר ״סימניה״
* שני שירים פרי עטה
* [שירים של אנה מרגולין בתרגום [אשר גל]], באתר "יקום תרבות"
* מלכת המילים, אנה מרגולין, בהוצאת "קשב לשירה" 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:סופרות יהודיות רוסיות
קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:סופרות אמריקאיות הידועות בשם עט
קטגוריה:סופרות רוסיות הידועות בשם עט
קטגוריה:משוררות אמריקאיות
קטגוריה:יהודיות שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1952
צלב אנדראס הקדוש

שמאל|ממוזער|150px|אנדראס הצלוב

**צלב אנדראס הקדוש**, הקרוי על שמו של אנדראס הקדוש, אחד משנים עשר שליחי ישו, הוא צלב אלכסוני בצורת האות הלטינית **X**. השם ההרלדי של הצלב הוא **צלב סאלטייר**, ושם נוסף הוא **crux decussata** (בלטינית: צלב ה-10, על שום הדמיון ל-**X**, המספר "10" בלטינית). הסאלטייר מזוהה לרוב עם דגלה של סקוטלנד, וכן נמצא בשימוש הרלדי בסמלי אצולה ובדגלים אחרים.

## מקור
מקור הצלב הוא בצליבתו של הקדוש הנוצרי אנדראס, שעל פי המסורת הנוצרית נצלב על צלב אלכסוני בעת שהותו בעיר פטרס שביוון. במאה הרביעית לספירה הופיע הצלב על מטבעות שהנפיקו קיסרי רומא, ובהם קונסטנטיוס השני, יוביאנוס, תאודוסיוס הראשון ואחרים. במאות התשיעית והעשירית השתמשו בסמל קיסרי ביזנטיון למטרות דומות.

מקורו של צלב אנדראס כסמלה של סקוטלנד הוא, על פי האגדה, בקרב שניהל המלך אנגוס נגד שבטים אנגליים בשנת 832. המלך ואנשיו היו מוקפים ועל סף תבוסה, והתפללו לנס. במהלך אותו הלילה הופיע אנדרו הקדוש בפני אנגוס והבטיח לו ניצחון. למחרת הופיע צלב סאלטייר לבן על רקע השמיים הכחולים, והקרב הסתיים בניצחון סקוטי. הסאלטייר הפך לדגלם של הסקוטים מאז. עם זאת, רק החל מ-1503 הפך הסאלטייר לדגל סקוטלנד, וצורתו כיום - צלב אנדראס לבן על רקע כחול, התעצבה סופית מאוחר יותר.

### צלב אנדראס בדגלים אחרים

*הגרסה ההפוכה של דגל סקוטלנד (סאלטייר כחול על רקע לבן), המשולבת עם סמל ממלכת סקוטלנד מהווה את דגלה של הפרובינציה הקנדית נובה סקוטיה - ההתיישבות הקולוניאלית הראשונה של סקוטלנד באמריקה. 
*דגל ג'מייקה מכיל אף הוא סאלטייר בצבע זהוב, על רקע ירוק ושחור. השחור מסמל את הכוח והיצירתיות של העם הג'מייקני, הזהב מסמל את אור השמש ואת עושרה הטבעי של הארץ, הירוק מסמל את התקווה לעתיד והעושר החקלאי. 
*דגל מדינת אלבמה בארצות הברית מוגדר רשמית כ**"צלב ארגמני של אנדרו הקדוש על שטח לבן"**. מקורו של הדגל הוא בדגל פטריק הקדוש, בדגל הקרב של הקונפדרציה או בדגל בורגונדי. כאשר לשלושתם ישנם מוטיבים דומים לדגל הסקוטי וקשורים להיסטוריה של המדינה. 
*ברוסיה, בתקופה שלפני ואחרי ברית המועצות, דגלו של הצי הרוסי הקיסרי היה גם הוא גרסה הפוכה של צלב אנדראס הקדוש (שהוא גם הקדוש המגן של רוסיה). דגל זהה הונף גם על ידי גליסיה הספרדית, עד אשר רוסיה ביקשה מגליסיה בשנת 1891 לשנות את דגלה על מנת להימנע מבלבול בין הספינות הגליסיאניות לבין ספינות הצי הרוסי. 
*דגלה הנוכחי של גליסיה הוא למעשה סאלטייר כחול על רקע לבן, בהשמטת אחת הזרועות של הצלב. מלכות המשנה של ספרד החדשה, מלכות משנה ספרדית שהתקיימה במרכז אמריקה ובצפונה במשך מאות שנים, עשתה שימוש בצלב בורגונדיה, גרסה של צלב אנדראס, כדגלה. 
*גם דגלי האי הקנרי טנריפה, והאי סן אנדרס ופרובידנסיה הקולומביאני עושים שימוש בדגל דומה לסאלטייר הסקוטי. עיריית סינט-אודנרודה (*Sint-Oedenrode*) ההולנדית אשר קרויה על שמה של הנסיכה הסקוטית סנט אודה, עושה שימוש בסאלטייר הסקוטי כבסיס לדגלה.
*גרסאות שונות של דגל הפיראטים רוג'ר העליז הכילו עצמות או חרבות בצורת צלב אנדראס.

## גלריה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטענים הרלדיים
אנדראס הקדוש
קאנאוהה

**קאנאוהה** (**Kaneohe**) היא עיר באי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור שמה הוא מצירוף המילים בהוואית "קאנא" ו"והה" שפירושן "איש במבוק". לפי סיפורי הוואי העתיקים, אישה מקומית שגרה באזור השוותה את אכזריותו של בעלה לחודה של חתיכת במבוק
## גאוגרפיה
במפקד האוכלוסין שנערך שנת 2000 נמצא כי בעיר מתגוררים כ-34,970 איש. המרכז המסחרי העיקרי בעיר ממוקם לאורך הכביש הראשי באזור. פעם האזור שימש לחקלאות, אך כיום מגדלים בו רק בננות. בעיר שלושה מרכזי גולף: אחד מהם ציבורי, והשניים האחרים פרטיים אך פתוחים לקהל הרחב. אטרקציה נוספת של קאנאוהה היא מקדש Byody-In בעמק הזיכרון בעמק המקדשים. המקדש נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לחגוג 100 שנה להגעת עובדי המהגרים היפנים הראשונים להוואי שעבדו בשדות מטעי הסוכר. המקדש כולל פסל בודהה גדול והוא העתק של בית המקדש הביודו-אין בן 950 שנה הממוקם באוג'י, יפן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר יישובים באוקיאניה
קטגוריה:הוואי: יישובים
קטגוריה:אואהו
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
יום זכויות האדם

[250px|ממוזער|שמאל|[בול דואר|בול מולדובני לציון יובל 50 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם]]
**יום זכויות האדם** מצוין ברחבי העולם ב-10 בדצמבר מדי שנה מאז 1950.

## רקע

ב-10 בדצמבר 1948 נחתמה באספה הכללית של האו"ם ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה, שנוסחה על רקע הזוועות של מלחמת העולם השנייה, מנסחת את עקרונות היסוד של זכויות האדם בעולם ומהווה תשתית לחוקות של מדינות רבות, ובסיס חשוב במשפט הבינלאומי. יום זכויות האדם הבינלאומי צוין לראשונה ב-1950, נוכח החתימה על ההכרזה מצד מרב המדינות החברות בארגון.

## מטרה

מטרת היום היא להזכיר ולהנציח את הכרזת זכויות האדם, ולהעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה לזכויות היסוד הטבעיות שיש לכל אדם ואדם מרגע לידתו ועד מותו, ובהן: הזכות לחיים ולביטחון, לחירות, לשוויון, לכבוד, לרמת חיים נאותה, לחינוך ולעבודה.

## ציון יום זכויות האדם ברחבי העולם

ארגונים רבים ברחבי העולם הפועלים למען זכויות אדם יוזמים אירועים מיוחדים לציון יום זה. באוסלו, מוענק פרס נובל לשלום ביום זה.
בשנת 1983 תקופת השלטון הצבאי בארגנטינה הסתיימה, והנשיא הנבחר ראול אלפונסין בחר את יום זכויות האדם כיום השבעתו, כסימן לעידן חדש ודמוקרטי במדינה, לאחר שנים רבות של דיכוי. מאז, נשיאי ארגנטינה מושבעים בתאריך זה.

בשנת 2007 עמד יום זה בסימן הזכות לבריאות, ובשנת 2008 בסימן מלאת 60 שנה להכרזה האוניברסלית. בשנים 2009–2010 "קץ לאפליה" היה הנושא המרכזי ליום זכויות האדם. בשנה זו נקראו קולות בעד זכויות להט"ב. בשנת 2014 נקבע הסלוגן "זכויות אדם 365" ובשנת 2015 "הזכויות שלנו, החירויות שלנו, תמיד".

### ציון יום זכויות האדם בישראל

בישראל מצוין מדי שנה יום זכויות האדם במערכת החינוך, ובין היתר מפרסם משרד החינוך מדי שנה, בשיתוף עם האגודה לזכויות האזרח, כרזה המתמקדת באחת מזכויות האדם המוכרות. כמו כן, מקיימת האגודה לזכויות האזרח בכל שנה שורת אירועים לציון היום, ובהם יום עיון בכנסת.

בשנים 2009–2012 נערך ביום זה מצעד זכויות האדם בתל אביב, אותו ארגנה האגודה לזכויות האזרח, בהשתתפות ארגונים רבים של החברה האזרחית.

## ראו גם
* היום הבינלאומי לתמיכה בקורבנות עינויים

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* יום זכויות האדם, באתר אומות המאוחדות 
* יום זכויות האדם - באתר משרד החינוך
* יום זכויות האדם - כרזות של משרד החינוך והאגודה לזכויות האזרח בליווי מערכי שיעור - באתר האגודה לזכויות האזרח
* יום זכויות האדם, בפורטל עובדי ההוראה

## הערות שוליים

זכויות האדם
קטגוריה:זכויות האדם
זכויות האדם, יום
זכויות האדם
שמורת סרברנה

**שמורת סרברנה** (בולגרית **Природен резерват Сребърна**) היא שמורת טבע בשטח של כ-9,000 דונם בצפון-מזרח בולגריה, בשטח מחוז סיליסטרה, כ-19 ק"מ ממערב לעיר סיליסטרה. השמורה ממוקמת סביב אגם קטן של מים מתוקים, כקילומטר בודד מדרום לנהר הדנובה, והיא שוכנת במישור ההצפה שלו. המקום הוכרז כאזור מוגן בשנת 1942 לאחר שהושב יחד עם דרום דוברוג'ה לשליטת בולגריה ב-1940. ב-20 בספטמבר 1948 זכה המקום במעמד של שמורת טבע, וב-1977 הוכר כשמורה ביוספרית. ב-1983 העניק ארגון אונסק"ו לשמורה מעמד של אתר מורשת עולמית. 

ימין|ממוזער|250px|מראה האגם
קיימות מספר גרסאות למקור שמם של האגם והשמורה. לפי הראשונה, "סרבריסט" היה שמו של שליט מקומי אשר מצא את מותו במקום סמוך. לפי גרסה אחרת טבעה באגם סירה עמוסה בכסף ובבולגרית "סרברו" (Сребро) הוא "כסף"; ולפי הגרסה השלישית, וככל הנראה הסבירה ביותר, ניתן השם לאגם על שם נצנוץ מימיו בלילות ירח מלא.

השמורה שוכנת בגובה של 10-13 מטר מעל פני הים. עומקו של האגם שבמרכזה נע בין מטר לשלושה מטרים וסביבו משתרעות ביצות. שטחו של האגם הוא כ-6,200 דונם, מהם 1,200 דונם של מים פתוחים ו-4,000 דונם המכוסים בצמחייה סבוכה של קנה מצוי. האגם היה מחובר אל נהר הדנובה עד שנת 1949, מועד בו נותק ממנו. הניתוק מנע הצפות שנתיות, אך המצב הושב לקדמותו ב-1978. הקמת סכר על הדנובה הביאה להתייבשותו ההדרגתית של האגם, ובין השנים 1992 ל-2003 הוא נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון. סמוך לחופו הדרום-מערבי של האגם שוכן כפר קטן ובו כ-3,000 תושבים. 

בשמורה גדלים 139 מיני צמחים, והיא מתאפיינת בצמחייה עשירה של קנה מצוי המכסה כמחצית משטחה. עוד גדלים במקום נימפאה לבנה ומספר צמחי ביצות נדירים. אולם עיקר פרסומה של השמורה הוא בכך שהיא משמשת כאזור קינון ל-99 מיני עופות וכתחנה בנתיבם של כשמונים מיני ציפורים נודדות. על העופות במקום נמנים השקנאי המסולסל, העיטם לבן-הזנב, המגלן החום, הכפן האירופי, הלבנית הגדולה, הקורמורן הגמדי, האווז האפור ומספר מיני ברווזים. בנוסף חיים בשמורה 39 מיני יונקים, 21 מיני זוחלים ועשרה מיני דגים.

## קישורים חיצוניים
* 

* טיול וירטואלי באגם סרברנה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בולגריה: אתרי מורשת עולמית
סרברנה
קיניאוד הראשון, מלך הפיקטים

**קיניאוד הראשון** או **קיניאוד בן אואורויד** (באנגלית:** Ciniod I**; מת ב-775) היה מלך הפיקטים במשך שמונה שנים, משנת 763 ועד מותו.

על פי מקורות אירים היה פראדאך (באירית עתיקה: **Feredaig**), מלך דאל ריאטה, אביו של קיניאוד, שהודח בשנת 736.

שלטונו של קיניאוד החל בעקבות קרב שנערך בפורטריו, בו תקף קיניאד את חייליו של אאד פינד, שליט דל ריאה. על פי "דברי ימי אלסטר" אירוע זה התרחש בשנת 768.

לדברי סימון מדורהאם, בשנת 774 נתן קיניאוד מקלט בחצרו לאלהרד מנורת'מבריה שנאלץ להימלט לאחר שהודח מממלכתו.

על פי "דברי ימי הפיקטים" קיניאוד מת בשנת 775. בהיעדר בנים מלך אחריו אחיו, אלפין השני. לקיניאוד הייתה בת אחת - איתני, אשר מתה בשנת 778 (על פי "דברי ימי אלסטר").

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי אלסטר
* דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-775
ברטולומה דה לאס קסאס

**ברטולומה דה לאס קסאס** (בספרדית: **Bartolomé de las Casas**; 24 באוגוסט 1484 - 17 ביולי 1566) היה כומר ספרדי מהמסדר הדומיניקני, שפעל במושבות הספרדיות ביבשת אמריקה, והיה הבישוף הראשון של צ'יאפס. היה אחד מהראשונים באותה תקופה שדיבר על זכויות האדם של האינדיאנים.

## חייו
דה לאס קסאס נולד בסביליה בשנת 1484. בשנת 1502 היגר עם אביו להיספניולה. בהיספניולה קיבל לאס קסאס שטח אדמה והחזיק בעבדים. כמו כן השתתף בקרבות מול בני הטאינו המקומיים. שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 1510, הוסמך ככומר, וב-1512 החל בפעילות מיסיונרית אצל בני הטאינו בקובה. ב-1513 השתתף במסע לכיבוש קובה שהונהג על ידי דייגו ולאסקס דה קואיאר. מאוחר יותר העיד על הזוועות אליהן נחשף במהלך המסע. לאס קסאס קיבל אנקומיינדה שהייתה עשירה בזהב ובעבדים וניהל אותה לצד עיסוקו ככומר. 

בשנת 1511 נכח בדרשותיו של אנטוניו דה מונטסינוס בהיספניולה כנגד השעבוד הנורא שהטילו בעלי האנקומיינדות על האינדיאנים, אולם אירוע זה לא שינה את השקפתו. בשנת 1514 התחולל המהפך הגדול בדעותיו. לאס קסאס הבין כי מעשי הספרדים באמריקה הם עוול. הוא ויתר על האנקומיינדה ועל עבדיו והטיף לאחרים לעשות כמותו. בהמשך הבין כי כדי לשנות את המדיניות הספרדית יהיה עליו לפעול מספרד וב-1515 חזר לסיביליה. 

בספרד פעל לאס קסאס למען האינדיאנים אצל מלכי ספרד ופרסם מספר ספרים. בעקבות פועלו נקרא "מגן האינדיאנים". בספרו "Brevísima relación de la destrucción de las Indias" ("תיאור קצר של הרס האינדיאס") שנכתב ב-1542 ויצא לאור ב-1552 תיאר דה לאס קסאס את אכזריותם של הספרדים כלפי ילידי אמריקה, ובמיוחד באיים הקאריביים, מרכז אמריקה ומקסיקו של ימינו. תאוריו אלו היו מאוחר יותר בסיס להפצת האגדה השחורה בידי אויבי ספרד. לחלק מהמקרים אותם תיאר היה עד, ואחרים תיאר על סמך עדויותיהם של אחרים. בהמשך פיתח דוקטרינה של הגדרה עצמית, לפיה השלטון נועד לשרת את העם, פעולות חשובות שלו טעונות התייעצות עם העם ואת אישורו. עוד כתב כי אף מדינה, מלך או שליט אינם יכולים להתנכר לנתיניהם ולשנות את המערכת הפוליטית מבלי לקבל את הסכמת הנתינים. 

בהמשך, הוציא ספר, אותו הקדיש למלך פליפה השני ובו הביע תמיכה מפורשת בזכויותיהם של ילידי פרו להישאר חופשיים והתנגדות להפיכתם לעבדי הספרדים. בנוסף, הטיל ספק בזכויותיה של ספרד לקחת לעצמה את אוצרותיו של אטוואלפה מלך האינקה ואוצרות שנמצאו באתרי קבורה שונים. הוא הסביר כי כשהגיע לאמריקה תמך בכיבוש הספרדי, אך הגיע למסקנה כי הכיבוש יביא לקריסתה של ספרד. לשיטתו, היה על הספרדים לדאוג להמרת דתם של האינדיאנים, ולהפכם לאזרחים נאמנים, ולא לרדוף ולהרוג אותם. הוא טען שבמקום לנצל את המקומיים לעבודה, יש להביא עבדים מאפריקה, אך לאחר שנוכח בהשפעת העבדות על האפריקאים, שינה דעתו גם בהקשר זה.

בסוף שנות הארבעים של המאה ה-16 שב לספרד וניסה לפעול לביטול מוסד האנקומיינדה, לפיו ילידי המושבות בהן שלטה ספרד "שילמו" לה בעבודה בתמורה למזון ולהדרכה דתית. ב-1550 ניהל ויכוח ציבורי בעניין זה בואיאדוליד עם חואן חינס דה ספולוודה. בסיום הוויכוח טען כל צד לניצחונו. בפועל, האנקומיינדה לא בוטלה, אך היא דעכה מעצמה.

## הפיכתו לקדוש על ידי הכנסייה הקתולית
האפיפיור יוחנן פאולוס השני התחיל בתהליך ביאטיפיקציה בשנת 2000, שבסופו הוא אמור להיהפך לקדוש קתולי.

## קישורים חיצוניים

* 

* "Brevísima relación de la destrucción de las Indias" בפרויקט גוטנברג 
* ברטולומה דה לאס קסאס, "Apologetic History of the Indies", באתר אוניברסיטת קולומביה
* 
* 

קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:האימפריה הספרדית
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:ילידי 1484
קטגוריה:נפטרים ב-1566
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו)

**האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה** (בפורטוגזית: **Monumento aos Mortos da Segunda Guerra Mundial**), המוכרת בשמה העממי **אנדרטת הפרסינייאס** (**Monumento aos Pracinhas**) היא אנדרטה לזכר הברזילאים שקיפחו את חייהם במסגרת חלקה של ברזיל במלחמת העולם השנייה.

## מבנה
האנדרטה מנציחה את חללי כוח המשלוח הברזילאי וטייסי חיל האוויר הברזילאי אשר נפלו בקרבות באיטליה וכן את מלחי חיל הים הברזילאי וצי הסוחר הברזילאי ונוסעיהם אשר טובעו בים בידי צוללות גרמניות ואיטלקיות. האנדרטה ממוקמת בפארק פלמנגו (Aterro do Flamengo), במרכז העיר ריו דה ז'ניירו, על חופו של מפרץ גואנברה (Baía de Guanabara).

בניית האנדרטה החלה בשנת 1957 והיא נחנכה בשנת 1960. האנדרטה נבנתה על פי תכנונם של האדריכלים מרקוס קונדר נטו (Konder Neto) והליו ריבאס (Ribas), אשר זכו בעבודה לאחר תחרות לאומית בה הוצגו כ-30 הצעות. מתחם האנדרטה כולל מוזיאון המתאר את מעורבותה של ברזיל במלחמת העולם השנייה, ובמיוחד את עלילות כוח המשלוח הברזילאי, רחבת מסדרים, מתחם קבורה תת-קרקעי בו הוטמנו בטקס ממלכתי שרידי גופותיהם של חללי כוח המשלוח הברזילאי שהועברו לשם מבית הקברות בפיסטויה שבאיטליה בו הוטמנו בזמן הקרבות וכן משטח בטון מוגבה. האנדרטה כוללת שלוש יצירות אמנות:
*פסל מתכת פרי יצירתו של ז'וליו קאטלי פיליו (Catelli Filho) לזכר חיל האוויר הברזילאי.
*פסל גרניט מעשה ידיו של אלפרדו סשיאטי (Ceschiatti) לזכר החיילים הפשוטים משלוש הזרועות (ים, אוויר ויבשה).
*ציורו של אניסיו מדיירוש (Medeiros), עשוי אריחים שחוברו יחדיו, לזכר החללים, אנשי צבא ואזרחים כאחד, אשר טבעו במצולות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: מבנים
חללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו)
ג'ון גארנר

**ג'ון נאנס גארנר השלישי** (באנגלית: **John Nance Garner III**; 22 בנובמבר 1868 – 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933).

## ביוגרפיה
גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "**קקטוס ג'ק**", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.

בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית.

בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.

במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.

גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:מועמדים בבחירות המוקדמות מטעם המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט
קטגוריה:מנהיגי סיעות בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1932
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1940
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של טקסס
קטגוריה:מנהיגי המיעוט בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
בארי יוגארט

**בארי יוגארט** (באנגלית: **Barry Hughart**; 13 במרץ 1934 – 1 באוגוסט 2019) היה סופר אמריקאי. נודע בעיקר בשל סדרת ספריו אודות עלילותיהם של לי מקאו ועוזרו שור מספר עשר שפורסמו בין 1984 ל-1990. עלילות הספרים מתרחשות ב"סין העתיקה שלא הייתה מעולם", ומשלבות את סוגת ספרות הפנטסיה עם ספרות בלשית וספרות היסטורית. יוגארט זכה בפרס הפנטזיה העולמי של 1986 עבור הספר הראשון בסדרה זו, "גשר ציפורים". לאחר השלמת הספר השלישי, "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", הפסיק לכתוב את הסדרה ומאז לא פרסם יותר ספרים נוספים.

## קורות חיים
יוגארט נולד בעיר פאוריה  שבמדינת אילינוי ולמד באקדמיית פיליפס שבמדינת מסצ׳וסטס. לדבריו, סבל בשנות החמישים מדיכאון חריף וכיוון שהממסד הרפואי טרם הכיר בבעיה זו, אובחן כחולה סכיזופרניה והגיע למוסד טיפולי. לאחר סיום טיפוליו למד באוניברסיטת קולומביה.  לאחר לימודיו באוניברסיטה, שירת בחיל האוויר האמריקני במזרח הרחוק, שם החל להתעניין במזרח הרחוק ובפרט בסין. עניין זה דרבן אותר לכתוב סדרת הספרים אודות "סין העתיקה שלא הייתה מעולם". לאחר שירותו השתקע באריזונה, שם קרא רבות ובשנת 1977 כתב גרסה ראשונית של "סיפור האבן" אשר נזנחה. לדבריו, לאחר שקרא את "חשיבות ההבנה" מאת לין יוטאנג, הבין מה הם הפגמים אשר גרמו לו לזנוח את היצירה ושב לכתיבתה.

ספרו הראשון, "גשר ציפורים", פורסם בשנת 1984. הספר עוסק בלי קאו, חוקר זקן וראשון למלומדי סין, חכם "ולו פגם קל באופיו", כפי שמעיד על עצמו, ובלקוחו – שברומן ההמשך "סיפור האבן" הופך לעוזרו – בן איכרים בשם לו יו אשר גופו החזק הקנה לו את הכינוי "שור מספר עשר". הספר משלב יחדיו מוטיבים מן המיתולוגיה הסינית וסיפורי אגדה מומצאים אל תוך סיפור בלשי המלווה בהומור הפרוש לאורך היצירה כולה. בשנת 1985 זכה הספר בפרס הפנטזיה העולמי עבור הנובלה הטובה ביותר ובשנת 1986 זכה בפרס המיתופאי. בשנת 1988 פורסם ספר שני בסדרה בשם "סיפור האבן" ובשנת 1990 פורסם ספר שלישי בשם  "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", ספרו האחרון בסדרה, אשר תוכננה בתחילה להכיל שבעה ספרים.

יוגארט תלה את הפסקת כתיבתו במספר גורמים. סגנונם של ספריו הקשה לסווגם לסוגה ברורה וההחלטה למתגם אל קהל היעד של חובבי מדע בדיוני ופנטסיה גרמה, לטענתו, להגבלת השוק אליו הוא פונה. המוציא לאור של ספריו לא יידע אותו בדבר פרסים לו זכה "גשר ציפורים" ואף הוציא את הספר "סיפור האבן" שלושה חודשים לפני המתוכנן, כך שלא היו בידיו של יוגארט העתקים כשרואיין לעיתונים. עקב אי הסכמות נוספות עם המוציאים לאור, ועקב חשש שלו שמא יחזור על אותם הרעיונות בספריו הבאים, פרש מכתיבה.

נפטר ב-1 באוגוסט 2019.

## ספריו בעברית
ספריו "גשר ציפורים" וכן "סיפור האבן" תורגמו לעברית. הספר "גשר ציפורים" תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן והספר "סיפור האבן" תורגם לעברית על ידי יעל סלע. שניהם יצאו לאור בהוצאת "אופוס".

## קישורים חיצוניים
* 

* ביקורת על הספר "גשר ציפורים" מאת רמי שלהבת באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
* ביקורת על הספר "סיפור האבן" מאת ניר יניב באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:מתמודדים עם מגבלה נפשית: אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
רובוטים באים

**רובוטים באים** (באנגלית: **Robotix**) הייתה סדרת הנפשה אמריקאית שנוצרה בשנת 1985, אשר עוסקת במאבק בין שתי קבוצות של רובוטים.

הסדרה הייתה מבוססת על סדרת צעצועים של חברת הסברו. הסדרה הופקה על ידי מארוול הפקות וסנבואו הפקות, נוצרו 15 פרקים באורך של שש דקות כל אחד. בארץ הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ 2 ובערוץ הילדים.

הסדרה התבטלה אחרי עונה אחת אולם כל הפרקים שלה נאספו, חוברו והוצאו בצורת סרט וידאו. בנוסף עלילת הסדרה עובדה לחוברת קומיקס שפורסמה על ידי מארוול קומיקס.

## עלילה
הסדרה נפתחת בהתרסקות של ספינת חלל בעלת צוות אנושי על כוכב נטוש וצחיח, במהרה הם מוצאים את עצמם באמצע קרב בין שני סוגי רובוטים: המגניקים, שהם הרובוטים "הטובים" והטרקורים, שהם הרובוטים "הרעים". לאחר שכמה מאנשי הצוות האנושי עוזרים למגניקים להביס את הטרקורים על ידי "התחברות" עם הרובוט בתא הבקרה שלו, דבר שמאפשר לו להגיע לתפקוד מיטיבי, הם חוזרים עם המגניקים לבסיסם שם מתגלה סיפור הרקע של הכוכב. הכוכב "סקאלור" היה מיושב על ידי שני גזעים, המגניקים שוחרי השלום והטרקורים מחרחרי המלחמה, כתוצאה מכך שהשמש המקיפה את הכוכב עברה תהליך של סופרנובה התושבים אולצו להיכנס לתאי הרדמה אולם כתוצאה מן הקרינה הגבוהה המחשבים נאלצו להעביר את תודעתם לגופות רובוטים.

הצוות האנושי מסכים לכרות ברית עם המגניקים אולם עד מהרה הוא מתפצל לשני מחנות, כאשר חלק מבני האדם יוצרים קשר עם הטרקורים וכורתים אתם ברית. מכאן עלילת הסדרה מתרכזת בניסיונות הטרקורים לגנוב את "לב המחשב", סוג של מחשב בעל בינה מלאכותית, מהמגניקים כדי להפעיל את ה"טראסטאר", ספינת חלל חדשנית שנבנתה על ידם והייתה אמורה להיות המפתח להבסת המגניקים ושכדי להפעילה הם זקוקים ללב המחשב.

בפרקי הסדרה האחרונים הטרקורים מצליחים לגנוב את לב המחשב ולהפעיל את הטראסטאר, אולם בסופו של דבר מובסים על ידי המגניקים ונינטשים על אסטרואיד שומם עליו מתרסקת ספינת החלל שלהם. המגניקים חוזרים לסקאלור כדי להתחיל בשיקום הכוכב יחד עם בעלי בריתם האנושיים שמחליטים להישאר על פני הכוכב ולעזור במלאכת השיקום.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1985
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות מונפשות עם השפעות אנימה
דברת (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
קהילת בית ישראל אנשי אמת

שמאל|ממוזער|250px|
**קהילת בית ישראל אנשי אמת** (באנגלית: **Congregation Baith Israel Anshei Emes**) הידוע גם כ**בית כנסת שברחוב קיין**, הוא כיום בית כנסת קונסרבטיבי השוכן בקובל היל ברובע ברוקלין שבניו יורק. הוא בית הכנסת הוותיק ביותר שפועל ברציפות בברוקלין.
## היסטוריה
בית הכנסת, שנוסד ב-1856, היה בית הכנסת הראשון בלונג איילנד. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע מספר החברים לשיא, אך מספרם פחת החל מתחילת השפל הכלכלי הגדול. בשנות ה-70 נקלע בית הכנסת למשבר כלכלי חריף, שהעמיד בשלב מסוים בספק את המשך קיומו.

ב-1905 הקהילה עברה למבנה בית הכנסת הנוכחי ברחוב קיין, שעד 1928 היה ידוע בשם בית כנסת רחוב הריסון. הבניין, שנבנה ב-1855 בארכיטקטורה נאו-רומנסקית, שימש, עד לקנייתו על ידי קהילת בית ישראל, ככנסייה פרוטסטנטית.

באוגוסט 1905 החל ישראל גולדפרב בתפקידו כחזן בית הכנסת ומנהל לימודי הקודש (Sunday School). שנה מאוחר יותר מונה הרב גולדפרב כרב הקהילה ושימש כמנהיגה הרוחני של הקהילה במשך 60 שנה.

משנת 2003 נבנה מחדש במקום מרכז קהילתי יהודי ובית-ספר מכספי תרומות ובתמיכה כספית מארגוני קהילה יהודיים, תוך שימור חזיתו ההיסטורית המקורית, שכללה אבני ציפוי דמויי אבן ירושלמית ושיש, ובשנת 2004 הוא נפתח מחדש לקהילה.

ב-2006 שירת בית הכנסת כ-300 משפחות, ובאותה שנה גם קיבל 350,000 דולר מהמשרד לשימור אתרים היסטוריים שבמדינת ניו יורק לשיפוץ חלקו החיצוני. החל משנות ה-90 תומך בית הכנסת בזוגות המבקשים להינשא בנישואים חד-מיניים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בתי כנסת קונסרבטיביים
קטגוריה:ניו יורק: בתי כנסת
קטגוריה:יהדות בברוקלין
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות

**קרנות הפנסיה ההסתדרותיות** הן קרנות פנסיה שהוקמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי ההסתדרות הכללית, והיו גוף מרכזי בביטוח הפנסיוני של העובדים בישראל. המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית.

## קרנות הפנסיה
קרנות הפנסיה המרכזיות של ההסתדרות היו:
* **[[מבטחים (קרן פנסיה)|מבטחים]] מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים בע"מ**, הוקמה בשנת 1949 כ"מכשיר מרכזי להקניית זכויות סוציאליות לעובדים" ופועלת כקרן פנסיה מינואר 1955; 
* **[[קרן מקפת]] מרכז לפנסיה ותגמולים אגודה שיתופית בע"מ**, קיימת כקרן פנסיה בשם "קופה מרכזית לתגמולים ופנסיה לפקיד" משנת 1956;  
* **נתיב - קרן הפנסיה של פועלי ועובדי מפעלי משק ההסתדרות בע"מ**, הופעלה בשם קרן פנסיה לפועלי ועובדי סולל בונה ומפעליו בע"מ", בשנת 1957;  
* **קרן ביטוח ופנסיה לפועלים חקלאיים ובלתי מקצועיים בישראל - אגודה שיתופית בע"מ**, התחילה לפעול כקרן פנסיה בשנת 1958 שתקנותיה כקרן פנסיה אושרו בשנת 1960;  
* **קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בנין ועבודות ציבוריות א.ש. בע"מ**, שפעלה בשם "קרן בטוח של פועלי הבניין ועבודות צבוריות" וכללה קרן פנסיה החל בחודש ספטמבר 1958;  
* **[[קרן הגמלאות המרכזית]] של עובדי ההסתדרות בע"מ**, שנוסדה באפריל 1954 והיוותה המשך לקרן הפנסיה של עובדי קופת חולים;
* **מגן - קרן פנסיה מרכזית לקואופרציה ביצרנות תחבורה ושירותים - אגודה שיתופית בע"מ**, שהתחילה לפעול בשנת 1950.
בנוסף לכך קיימות קרנות פנסיה לקואופרטיבים לתחבורה ציבורית (קרן הפנסיה של חברי "אגד" וקרן הפנסיה של חברי "דן") שגם הן היו מסונפות להסתדרות.

קרנות הפנסיה ההסתדרותיות התאגדו באמצע שנות החמישים, כמיזוג של קופות תגמולים קטנות. הוותיקה שבהן, קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות, הוקמה בתחילת 1954, אולם קדמה לה קרן הפנסיה של עובדי קופת חולים, שהתמזגה לתוכה. הקרנות העניקו לעמיתיהן זכויות חסרות בסיס אקטוארי, גישה שהייתה גורם מרכזי במשבר שאליו נקלעו. בין השאר, לשם סיוע לעולים חדשים, שתקופת הצבירה שלהם לפנסיה קצרה, הובטחה צבירה מוגדלת בעשר השנים הראשונות (עד כדי הכפלת הזכויות), ועקב כך עמיתים שהיו חברים במשך עשר שנים או מעט יותר, זכו לפנסיה גדולה במידה ניכרת מזו שהיו ראויים לה על פי שיקולים אקטואריים. בצעד זה נטלו קרנות הפנסיה על עצמן משימה שנועדה לממשלה ולא להן.

המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית. 

## לקריאה נוספת
* מאיר בננסון (עורך מדעי), **גמלאות - כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני**, הוצאת המדור לפנסיה של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, גליונות 1 - 12, 1958 - 1965.
* יהודה כהנא, **ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל**, הוצאת עתרת, 1988, חלק ד: הסדרי פנסיה מצטברת ופנסיה תקציבית.

## קישורים חיצוניים
* אתר עמיתים, החברה המנהלת את קרנות הפנסיה ההסתדרותיות
* פרק בנושא פנסיה בפודקאסט הכלכלי "ערך מוסף", 16 ביוני 2016

## הערות שוליים

קטגוריה:תגמול עובדים בישראל
קטגוריה:ביטוח פנסיוני בישראל
קטגוריה:ההסתדרות הכללית
יהושע עציון

**יהושע עציון** (1935 - 30 בינואר 2006) היה מוזיקאי וחוקר מקרא ישראלי.

## ביוגרפיה
עציון, שבמקצועו היה מוזיקאי, וכנר בתזמורת רשות השידור, הקדיש את מפעל חייו האינטלקטואלי לתיארוך אלטרנטיבי של שכבות הממצאים בחפירות ארכאולוגיות, באופן שהולם את אירועי התנ"ך על פי הטקסט הכתוב. לטענתו, תיארוך השכבות המקובל בארכאולוגיה של ארץ ישראל גורם לטעות של מאות שנים, ובשל כך רבים הממצאים הקשורים בתנ"ך שאינם מזוהים ככאלו על ידי הארכאולוגים, בשל תיארוך שגוי של השכבות. לו היו מחפשים בשכבות הקרקע הנכונות, או מתארכים את השכבות באופן שונה, לא הייתה, לטענתו, כל סתירה בין הממצאים הארכאולוגיים לבין לשון המקרא. עציון הושפע רבות מרעיונותיו של עמנואל וליקובסקי. התיארוך אליו הגיע עציון מקביל במידה רבה לתיארוך האלטרנטיבי שהציע וליקובסקי, אף כי עציון אינו מקבל בהכרח את רעיונותיו האפוקליפטיים של וליקובסקי.

ההבדל העקרוני בין שיטת עציון לבין השיטה המקובלת במחקר היא, שהארכאולוגים המסורתיים מבססים את שיטת תיארוך השכבות ברחבי המזרח הקדום על פי הכרונולוגיה המצרית. לעומתם, עציון טוען כי יש לבסס כל מערכת כרונולוגית באופן עצמאי, ורק לאחר מכן, לנסות להתאים אותה למערכות הכרונולוגיות החופפות לה. עציון מציע מערכת כרונולוגית של הארכאולוגיה הארצישראלית המבוסס על ממצאים ומקורות תנ"כיים, ומתאים אותה למערכות החופפות באמצעות תיקונים שונים שהציע וליקובסקי. עציון אינו מקבל את התנ"ך כספר מן השמיים, אלא כמסמך המבטא אמת היסטורית-גאוגרפית. הארכאולוגים מתייחסים לתנ"ך ככלי עזר מחקרי, לכל היותר, ואילו עציון מתבסס עליו ככלי עבודה ראשון במעלה.

עציון נעזר רבות בארכאולוג אברהם נגב, שאף כתב הקדמה לספרו "התנ"ך האבוד". בין השאר מעיד נגב על עבודתו של עציון: "שלא כתמונה המתקבלת מעבודתם של הארכאולוגים המסורתיים, שבה, לכאורה, יש ניגוד בין הממצא והמקרא (החומות שנפלו לפני יהושע בן נון ביריחו וכיבוש העי, הן מן הדוגמאות הבולטות ביותר לעניין זה), מציג עציון תמונה שלמה, שאין בה חריגים".

## מספריו
* התנ"ך האבוד (הוצאת שוקן, 1992)
* ספר הכפירה (הוצאת תג, 1999)
* השקפת עולם (הוצאת אסטרולוג, 2001)
* דבר נער דבר (הוצאת גוונים, 2005)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל בארץ ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
אולימפיאדת השחמט 1958

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-13** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה במינכן, שבגרמניה בין 30 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1958.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות

## נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* יוסף פורת 1+,8=,6-
* משה צ'רניאק 6+,5=,4-
* יצחק אלוני 6+,4=,5-
* שלמה סמילטינר 8+,3=4-
* גיורא פלאי 3+,2=,2-
* יאיר קריידמן 1+,5=,3-

הנבחרת סיימה במקום 17.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
* מוקדמות
** נגד דרום אפריקה 1:3 - ניצחון
** נגד גרמניה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד ספרד 3:1 - הפסד
** נגד איסלנד 2.5:1.5 - הפסד
** נגד ארצות הברית 3:1 - הפסד
** נגד נורווגיה 2:2 - תיקו
** נגד אירלנד 1:3 - ניצחון
** נגד פינלנד 3:1 - הפסד
* גמר ב'
** נגד פינלנד 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד איסלנד 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד שוודיה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד צרפת 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד דנמרק 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד קנדה 2:2 - תיקו
** נגד פולין 2.5:1.5 - הפסד
** נגד קולומביה 3:1 - הפסד
** נגד בלגיה 1:3 - ניצחון
** נגד הולנד 2.5:1.5 - הפסד
** נגד הונגריה 2:2 - תיקו

## קישורים חיצוניים

* מידע מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1958
קטגוריה:תחרויות שחמט בגרמניה
קטגוריה:מינכן: תחרויות ספורט
קואסיט

__NOTOC__

**קואסיט** הוא פולימורף של סיליקה (SiO2) הנוצר כאשר מופעל לחץ גבוה מאוד (3-2 ג'יגהפסקל) וחום בינוני גבוה (700ºC) על המינרל קוורץ. קואסיט נוצר לראשונה במעבדה על ידי לורינג קואס (.Loring Coes, Jr) ב-1953. ב-1960 גילה אדוארד צ'או (Edward Ching-Te Chao) בשיתוף פעולה עם יוג'ין שומייקר קואסיט שנוצר בצורה טבעית במכתש ברינגר, הוכחה שהמכתש נוצר כנראה עקב פגיעת מטאוריט.

## מקור השם
המינרל קרוי על שמו של לורינג קואס (.Loring Coes, Jr) (1973-1915), כימאי אמריקני שייצר לראשונה את המינרל במעבדה.

## סביבת ההיווצרות ותכונות
נוכחות קואסיט בסלעים שלא עברו התמרה ובטקטיטים יכולה להוות הוכחה לפגיעת מטאוריט או להתפוצצות של פצצת ביקוע גרעיני. נוכחות קואסיט בסלעים שעברו התמרה מציינת התמרה בלחץ גבוה מאוד ( ultrahigh-pressure metamorphism, או בקיצור: UHP). סלעי UHP מותמרים אלו הם תוצאה של הפחתה של לוחות טקטוניים או התנגשויות ביניהם הגורמים לסלעים של קרום כדור הארץ להיסחף לעומקים של 70 קילומטרים ויותר. קואסיט נתגלה בקסנוליתים של אקלוגיט ממעטפת כדור הארץ שנישאו על ידי המאגמה העולה. קימברליט הוא הסלע הנפוץ המכיל קסנוליתים כאלו. לעיתים מופיע יחד עם קוורץ כתכלילים בתוך גארנט או קלינופירוקסן. הגבישים הטבעיים קטנים מאוד עד מיקרוסקופיים, אבל במעבדה הצליחו לייצר גבישי קואסיט גדולים הדומים בצורתם לגבישי גבס.

המבנה המולקולרי של קואסיט הוא של ארבעה ארבעונים של צורן דו-חמצני מסודרים בטבעת, והטבעות מסודרות בשרשרת. מבנה זה דחוס יותר מהמבנים הנפוצים האחרים של קבוצת הקוורץ (קוורץ, טרידימיט וקריסטובליט) ולכן משקלו הסגולי של הקואסיט גבוה במקצת משל שאר חברי הקבוצה. מבנה זו הוא מטאסטבילי. קואסיט יתפרק בסופו של דבר בחזרה לקוורץ תוך כדי גידול קבוע בנפח, אלא שהתגובה הכימית היא איטית מאוד בטמפרטורות הנמוכות של פני כדור הארץ, משום ששבירת הקשרים הנדרשת להמיר קואסיט לקוורץ או לטרידימיט דורשת אנרגיית שפעול ניכרת ויכולה לארוך אלפי שנים.

מבחינת תכונותיו האופטיות, הקואסיט הוא דו-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.59. מקדם שבירה זה גבוה ממקדמי השבירה של החברים האחרים בקבוצת הקוורץ ומוסבר גם הוא במבנה הדחוס יותר.

## שימושים
חשיבותו העיקרית של הקואסיט היא בתחום הפטרולוגיה. משום שהוא מתגבש בלחץ גבוה מאוד ניתן להסיק כי סביבת היווצרות של הסלע הייתה נתונה ללחצים או שהיא תוצאה של פגיעת מטאוריט.

## תפוצה
מקומות בהם ניתן למצוא קואסיט כוללים את מכתש המטאור (מכתש ברינגר) בווינסלו (Winslow), במחוז קוקונינוו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), במכתש סינקינג ספרינגס (Sinking Springs ) שבאוהיו, ובמכתש קנטלנד (Kentland ) במחוז ניוטון באינדיאנה שבארצות הברית; במכתש נרדלינגר רייס (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתשי ואבאר ברובע אל-חלי בערב הסעודית; ובקימברלי שבדרום אפריקה.

## ראו גם
*טרידימיט
*קריסטובליט
*סטישהוביט

## קישורים חיצוניים

*קואסיט באתר Mineral galleries
*קואסיט באתר webmineral
*קואסיט באתר Mindat
*קואסיט באתר Minerals.Net
*קואסיט בפרויקט rruf
*אתר מכתש מטאור ברינגר
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קוורץ
קטגוריה:טקטוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
מונופול מגנטי

בפיזיקה, **מונופול מגנטי** הוא חלקיק משוער שהוא מגנט עם קוטב אחד בלבד. במונחים טכניים יותר, יהיה לו "מטען מגנטי", באנלוגיה למטען חשמלי. ההתעניינות המודרנית במונופולים מגנטיים נובעת מתאוריות של פיזיקת החלקיקים, בייחוד תאוריות מאוחדות גדולות ותורת העל-מיתר, אשר חוזות את קיומם.

התאוריה הקלאסית של מטען מגנטי קיימת עוד מאז ניסוח משוואות מקסוול (1884), אך היא נחשבת פחות חשובה או מעניינת מהתאוריות הקוונטיות של מטען מגנטי, אשר הוצגו לראשונה ב-1931 במאמר מאת פול דיראק.
במאמר זה, דיראק הראה כי אם מונופולים מגנטיים קיימים, הם יסבירו את הקוונטיזציה של המטען החשמלי ביקום. מאז פרסום המאמר בוצעו מספר חיפושים שיטתיים למונופולים. ניסויים ב-1975

וב-1982

הפיקו תוצאות אשר בתחילה היה נדמה כי הן מוכיחות את קיומם של מונופולים, אך כיום מוסכם כי הן לא היו חד-משמעיות.

מכאן, עדיין ייתכן כי מונופולים מגנטיים אינם קיימים כלל.

גילוי מונופולים היא בעיה פתוחה בפיזיקה ניסיונית. התאוריות המודרניות בפיזיקה תאורטית גורסות כי המונופולים קיימים, וחלקן, כמו תורת המיתרים, אף דורשות אותם כתנאי הכרחי לנכונות התאוריה. ג'וזף פולצ'ינסקי, תאורטיקאי-מיתרים בולט, תיאר את קיומם של המונופולים כ"אחד מההימורים הבטוחים ביותר שניתן לעשות בקשר לפיזיקה שעדיין לא נתגלתה".
התאוריות הללו לא בהכרח סותרות את הראיות הניסיוניות: בחלק מהמודלים, יש סיכוי נמוך מאוד לחזות במונופולים מגנטיים מאחר שהם מסיביים מכדי להיווצר במאיצי חלקיקים, ונדירים מכדי שחלקיק תועה יתגלה בגלאי חלקיקים.

## ראו גם
*מערך האלבך

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלקיקים חזויים
קטגוריה:בעיות פתוחות בפיזיקה
יומון העם

**יומון העם** (בסינית: **人民日报**; בפין-יין: **Rénmín Rìbào**, "יֶנְמִין יִיבַּאוֹ") הוא עיתון יומי סיני, היוצא לאור על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. לעיתון תפוצה שנעה בין שלושה לארבעה מיליון עותקים וכן מהדורות מקוונות בשפות אחדות. ככלל, העיתון מבטא את עמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מדיניותה.

העיתון הופיע לראשונה ב-15 ביוני 1948, לקראת סיום מלחמת האזרחים בסין, והמערכת שכנה בעיר פינגשאן במחוז חביי. עם השלמת השתלטות הקומוניסטים על סין הועברה מערכת העיתון לבייג'ינג בחודש מרץ 1949. העיתון היה תחת שליטה הדוקה של בכירי המפלגה הקומוניסטי הסינית, ובעת שלטונו של מאו דזה-דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו.

## יומון העם בעת מהפכת התרבות
בעת מהפכת התרבות שימש יומון העם אחד המקורות הבודדים למידע על המתרחש בסין - הן כלפי העולם והן בתוך סין. בתקופה זו, נחשבו מאמרי המערכת של העיתון כעמדות הרשמיות של ההנהגה הסינית ושיקפו את האקלים האנטי-אינטלקטואלי של אותה תקופה. פעמים רבות שימש העיתון כמדד למעמדם הפוליטי של בכירים במפלגה, בהנהגה ובצבא - על פי מיקום הידיעות אודות האישים נמדד גם מעמדם.

## העיתון כמבטא המשטר
מאמרי המערכת ביומון העם נחשבים על ידי מומחים לסין מחד ועל ידי תושבי סין מאידך כמבטאים של מדיניות הממשלה והמפלגה הקומוניסטית של סין. בעיתון קיימת הבחנה בין מאמרי המערכת, פרשנויות ודעות. למרות שכל החומרים הכלולים העיתון עוברים אישור של מוסדות המפלגה הקומוניסטית של סין, קים מדרג ברור בין החלקים שצוינו, ומאמרי המערכת נחשבים למבטאים המדויקים ומוסמכים יותר של מדיניות המפלגה והנהגת סין. מאמר דעה או פרשנות המופיע בעיתון, יכול לרמז לקוראים על מחלוקת או ויכוח בקרב ההנהגה, בעוד שמאמר מערכת מעיד על עמדה רשמית של המשטר. לאחר מותו של מאו זדונג חשפו מאמרי המערכת את פעילות כנופיית הארבעה והצביעו את הדרך למדיניות הפרגמטית של ממשיכי דרכו של מאו.

## מודרניזציה של העיתון
כיום העיתון אינו מהווה מקור בלעדי למידע על סין ועבור תושבי סין, כבעבר. עיתונים מתחרים מבית ומחוץ הביאו לשינויים רבים בעיתון, ואחד מהם הוא העלאת מהדורה מקוונת של העיתון (בשנת 1997). באתר האינטרנט של העיתון מופיעים גם פורומים, בהם יכולים הקוראים להגיב ולהתדיין על נושאים שונים. כמו כן כוללת גרסת האינטרנט של העיתון גם תרגומים לרוסית, צרפתית, אנגלית וערבית.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר האינטרנט של העיתון 
* אתר האינטרנט של העיתון 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים וכתבי עת קומוניסטים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: תקשורת
מרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס

שמאל|ממוזער|250px|מרכז אנדרסון - 2007
שמאל|ממוזער|250px|פרופ' רונלד דה פיניו - הנשיא הנוכחי של מרכז אנדרסון
**המרכז לסרטן ע"ש מ.ד. אנדרסון באוניברסיטת טקסס** (באנגלית: **The University of Texas M. D. Anderson Cancer Center**) הפועל ביוסטון טקסס הוא אחד מן המרכזים הרפואיים הבולטים בעולם בטיפול ובמחקר על מחלות סרטניות. זהו מוסד מחקר אוניברסיטאי, המעניק תארים אקדמאיים, יחד עם בי"ח המטפל בחולי סרטן.

## היסטוריה
מרכז מ.ד. אנדרסון נוסד על פי חוק שקיבל בית המחוקקים של מדינת טקסס בשנת 1941, אשר הפך את המרכז לחלק ממערכת הקמפוסים של אוניברסיטת טקסס. קרן מ.ד. אנדרסון, הקרויה על שם בנקאי מטנסי, מונרו דנוויי אנדרסון, שמת שנתיים קודם לכן והיה בעל חברה סוחרת כותנה, הגדולה בעולם, הסכימה להעניק למרכז החדש סכום זהה לזה שתעניק לו מדינת טקסס, אם המרכז ייקרא על שמו של אנדרסון מייסדה, וכך אכן היה.

## המרכז כיום
מרכז אנדרסון הוא כיום אחד מ-41 מרכזים אמריקאיים כוללניים לסרטן, המוכרים על ידי המכון הלאומי לסרטן. במרכז מטופלים מדי שנה למעלה מ-108,000 חולים והוא מעסיק למעלה מ-18,000 אנשי צוות.

בתשע מתוך 11 השנים האחרונות, כולל שנת 2012 דורג מרכז מ.ד. אנדרסון במקום הראשון מבין המרכזים הרפואיים לטיפול בסרטן בארצות הברית.

הכנסותיו של המרכז ב-2012 הן קרוב לשלושה מיליארד דולר, כאשר כשלושה רבעים מתוכם באים מתשלומי החולים המטופלים בו, וקצת יותר מעשירית, מתרומות. חלקה של מדינת טקסס בתקציבו הוא פחות מ-5%.

## נשיאי (מנהלי) המרכז
* ארנסט ברטנר (מנהל בפועל: 1942 - 1946),
* לי קלרק (מנהל: 1946 - 1968, נשיא: 1968 - 1978),
* צ'ארלס למייסטר (נשיא: 1978 - 1996),
* ג'ון מנדלסון (נשיא: 1996 - 2011),
* נשיאו של המרכז כיום ומאז 1 בספטמבר 2011 הוא רונלד דה פיניו.

## ראו גם
* מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אונקולוגיה
קטגוריה:ארצות הברית: ארגוני בריאות ורפואה
קטגוריה:יוסטון
קטגוריה:טקסס: אוניברסיטאות ומכללות