open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גורקה אירייסוס

**גורקה אירייסוס מורנו** (בבסקית: **Gorka Iraizoz Moreno**; נולד ב-6 במרץ 1981) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.

## קריירת מועדונים
אירייסוס נולד בפמפלונה, שבקהילה האוטונומית של נווארה. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צ'נטראה המקומית. את קריירת הבוגרים שלו החל אירייסוס בבסקוניה, המשמשת כקבוצת בת לאתלטיק בילבאו, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 18 ושימש כשוער הראשון. לאחר עונה בקבוצה, קודם אירייסוס לבילבאו אתלטיק - קבוצת בת נוספת של בילבאו, ששיחקה בליגה השנייה. אירייסוס לא זכה לשחק בבילבאו אתלטיק והושאל לגרניקה מהליגה השלישית, שרכשה אותו בסיום העונה. לאחר שהצטיין בגרניקה, נרכש אירייסוס על ידי אספניול ושיחק במשך שתי עונות בקבוצת הבת של המועדון. בעונת  הושאל לאייבר שהייתה באותם ימים בליגה השנייה. לאחר שחזר מההשאלה, אירייסוס החל לשחק בקבוצה הראשונה של אספניול כשוער השני אחרי קרלוס קאמני, ופתח בהרכב כשאספניול העפילה לגמר גביע אופ"א 2007, שם נוצחה בדו-קרב בעיטות עונשין לסביליה. ב-7 באוגוסט 2007, אירייסוס חתם באתלטיק בילבאו תמורת 4.6 מיליון יורו. הפעם הוא הוחתם כשוער הראשון בקבוצה. אולם, פציעה קשה גרמה לכך שאת מקומו בהרכב (ואת מספר חולצתו) תפס ארמנדו, השוער הוותיק. לאחר שהתאושש מפציעתו, חזר להיות השוער הראשון של קבוצתו, עלה עמה לגמר הליגה האירופית 2012, שם הפסידה הקבוצה 0–3 לאתלטיקו מדריד. בעונת  סייע לקבוצתו להגיע לגמר הגביע הספרדי, ובהמשך לזכות בסופר קאפ הספרדי. תואר זה היה היחיד בו זכתה אתלטיק בילבאו ב-32 השנים האחרונות. בעונת 2016/2017 היה אירייסוס קפטן הקבוצה.

ב-14 ביוני 2017 חתם בז'ירונה שעלתה מהליגה השנייה לליגה הראשונה. בתום עונת 2018/2019 נשרה ז'ירונה לליגת המשנה ואירייסוס פרש ממשחק פעיל.

## תארים
;אספניול
*גביע המלך הספרדי: 2005/2006
*גביע אופ"א :מקום שני - 2006/2007
;אתלטיק בילבאו
*הסופר קאפ הספרדי: 2015
*הליגה האירופית: מקום שני - 2011/2012

## קישורים חיצוניים

* פרופיל השחקן באתר אתלטיק בילבאו

קטגוריה:שוערי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:שוערי כדורגל בסקים
קטגוריה:כדורגלנים בסקים
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני אייבר
קטגוריה:כדורגלני אתלטיק בילבאו
קטגוריה:כדורגלני ז'ירונה
קטגוריה:פמפלונה: כדורגלנים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1981
חוק מוזלי

ממוזער|ימין|הנרי מוזלי
**חוק מוזלי** הוא חוק אמפירי המקשר בין התדירות של קרינת הרנטגן האופיינות נפלטת מאטומים למספר האטומי שלהם.

החוק התגלה ופורסם על ידי הפיזיקאי האנגלי הנרי מוזלי בשנת 1913. חשיבותו ההיסטורית המרכזית היא בהצדקת תפיסת המודל הגרעיני של האטום, שגרס כי המטען החיובי של האטום ממוקם בגרעין ושווה בערכו לכפולה שלמה (המספר האטומי) של מטען בסיסי. עד עבודתו של מוזלי, "מספר אטומי" היה רק מיקום היסוד בטבלה המחזורית, ולא היה נסמך על כל גודל פיזיקלי מדיד. מוזלי הצליח להראות כי מתקיים הקשר הבא:
:\sqrt{\nu} = k_1 \cdot (Z - k_2)

כאשר:

: Z \  הוא המספר האטומי
: \nu \  היא התדירות של קו הפליטה
: k_1 \  וְ־ k_2 \  קבועים התלויים במספר הקו

לדוגמה, את הערכים של  k_1 \  וְ־ k_2 \  ידועים עבור קווי K_\alpha (הקו שנוצר ממעבר אלקטרונים לקליפה K מהקליפה הסמוכה) ומהצבתם נקבל במקרה זה:

: f = \left(2.47 \times 10^{15}\right) \times \left(Z - 1\right)^2 (Hz)

חוק מוזלי נותן קשר פשוט שמאפשר, למשל, זיהוי יסודות על ידי ספקטרוסקופיית קרני X (EDS).

הסיבה לקיום חוק מוזלי נודעה רק כעבור שנים בעת פיתוח התורה הקוונטית כ"עיקרון האיסור של פאולי".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרינה
אוגוסט דובאי

גנרל של דיוויזיה **אוגוסט איבון אדמונד דובאי** (בצרפתית: **Augustin Yvon Edmond Dubail**; 15 באפריל 1851 – 7 בינואר 1934) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### תחילת דרכו
דובאי נולד ב-15 באפריל 1851 בעיר בלפור שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1870 סיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר התגייס לצבא צרפת. הוא לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, היה חלק מהכוח של פרנסואה אשיל בזן שנלכד במצור על מץ, ולאחר מכן נלכד בשבי הפרוסי ונלקח לגרמניה. לאחר סיום המלחמה שוחרר, ובשנת 1873 הועלה לדרגת לוטננט. החל 1880 הוא שימש כפרופסור בסן-סיר וכקצין גבול באלג'יריה. בשנת 1901 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הזואבים ה-1. בדצמבר 1904 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ועד שנת 1906 פיקד על מספר בריגדות. הוא פרסם מספר ספרים העוסקים על גאוגרפיה ועל חינוך והכשרת קצינים.

ב-27 בספטמבר 1906 הוא נעשה לראש האקדמיה הצבאית סן-סיר, והוביל רפורמה בתחום הכשרת הקצינים. ב-25 בדצמבר 1908 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. ב-20 בינואר 1912 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-9, ופיקד עליו עד 29 באפריל 1913. ובשנת 1914 הוא הפך לחבר המועצה העליונה למלחמה.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל דובאי פיקוד על הארמייה הראשונה שהתייצבה באזור לורן. הארמייה שלו השתתפה יחד עם הארמייה השנייה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית. ב-5 בינואר 1915 הוא העביר את הפיקוד על הארמייה לפייר רוק והועבר לפקד על קבוצת הארמיות המזרחית בגזרת ורדן. דובאי חשש שהגרמנים מתכננים התקפה באזור, והתלונן שוב ושוב בפני הפיקוד העליון הצרפתי על המחסור בארטילריה, אולם אזהרותיו לא זכו לתגובה. תחזיותיו התגשמו לבסוף בדמות קרב ורדן. בשנת 1916 פרש מפיקוד פעיל, והחל ממרץ של אותה שנה שימש כמושל הצבאי של פריז.

### אחריתו
דובאי פרש מהצבא באביב 1918, ולאחר פרישתו חי בפריז עד מותו ב-7 בינואר 1934.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה הבלגי
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:צרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1851
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
שרה סולימני

**שרה סולימני** (באנגלית: **Sarah Solemani**; נולדה ב-4 בספטמבר 1982) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, סופרת ומחזאית אנגלייה ממוצא יהודי. היא מוכרת בעיקר מהסיטקומים "הוא והיא" ו-"חינוך רע" ובסרט הדרמה "הקטור" משנת 2015.

## קורות חיים
סולימני נולדה ברובע קמדן בלונדון. הוריה הם מורים. אביה הוא יהודי פרסי ואמה ממוצא צפון אירי. היא גדלה בצפון לונדון. אמה נפטרה כשהיא הייתה בת 16.

אחרי שסיימה את בחינות A level בבית הספר "הנרייטה ברנט" לקחה סולימני שנה חופש. אחר כך למידה מדעי החברה ומדעי המדינה בניו הול שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיימה בהצטיינות תואר MA.

בקיימברידג' הצטרפה סולימני למועדון הדרמה "פוטלייטס". בשנה הראשונה היא החליפה את דן סטיבנס כמזכירה חברתית, ואחר כך הייתה סגן נשיא. בין חבריה ללימודים היו אנשי קבוצת "Cowards", ג'וני סוויט וניק מוחמד.

### תיאטרון
בשנת החופשה שלה הייתה סולימני חברה בתיאטרון הלאומי לנוער . היא כיכבה בתפקיד אליין בהפקה של המחזה "הבוגר" בתיאטרון בווסט אנד.

סולימני הייתה חברה בקבוצת הכותבים הצעירים המסונפת לתיאטרון רויאל קורט, והייתה בין הכותבים בתיאטרון יאנג ויק. שני מחזות שכתבה הועלו בתיאטרון סוהו. מחזה נוסף שכתבה "The Cost of Things" הוצג בתיאטרון פאבליק בניו יורק בחסות תיאטרון אולד ויק כחלק מפרויקט טי אס אליוט.

ב-2012 שיחקה סולימני בתפקיד מרים במחזה "בית ברנרדה אלבה" בתיאטרון אלמיידה. היא כתבה את המחזה "Up the Royal Borough" כחלק מערב של מחזות תגובה לספר "Chavs" מאת אוון ג'ונס שהועלה בתיאטרון ליריק האמרסמית, וזכה לביקורות חיוביות.

### קולנוע וטלוויזיה
הופעת הבכורה של סולימני בקולנוע הייתה בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג" בעת שהייתה בשנת לימודיה השלישית באוניברסיטה.

התפקיד הגדול הראשון שלה בטלוויזיה היה בדמות בקי בסיטקום של BBC Three בשם "הוא והיא" לצדו של ראסל טובי. הסדרה שודרה לראשונה בנובמבר 2010. הוסרטו ארבע עונות של הסדרה, ושידור העונה הרביעית החל בנובמבר 2013.

ב-2011 שיחקה סולימני בפרק פיילוט של הקומדיה "Coma Girl" בערוץ 4 לצדן של קייטי ויקס וקתרין פרקינסון ששודר ב-9 בספטמבר. באותה שנה כתבה יחד עם אוליביה פולט סיטקום עבור ה-BBC שהופק על ידי צ'ארלי הנסון. היא השתתפה במערכון של הקומיק ריליף "Uptown Downstairs Abbey" ב-BBC One.

ב-2012 כיכבה סולימני בקומדיה "חינוך רע" ובספין אוף שלו "הסרט חינוך רע".

סולימני כתבה וכיכבה בפרק בשם "Aphrodite Fry" בסדרה "Love Matters" של ערוץ Sky TV ששודר ב-2013. ב-2014 כתבה פרק בסדרה "הסודות" ששודר ב-BBC One.

ב-2005 זכתה סולימני בפרס המקום השלישי של קרן בארי אמיאל ונורמן מלברן של מגזין New Statesman על כתיבה פוליטית.

ב-2011 זכתה סולימני בפרס Royal Television Society להופעה הקומית הטובה ביותר על תפקידה בסיטקום "הוא והיא" יחד עם ראסל טובי שכיכב לצדה.

בשנת 2021 כתבה תסריט לאחד מפרקי הסדרה "*Made for Love*" ברשת HBO Max. באותה שנה שימשה כתסריטאית של מיני-סדרת הדרמה "Ridley Road" מבית BBC; המהווה עיבוד לספרו באותו שם של הסופר הבריטי ג'ו בלום.

## חיים אישיים
ב-2012 נישאה סולימני לדניאל אינגרם. לבני הזוג יש ילד אחד.

## פילמוגרפיה

## תפקידים בתיאטרון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות בריטיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון יהודיות בריטיות
קטגוריה:קומיקאיות בריטיות
קטגוריה:קומיקאיות יהודיות
קטגוריה:קומיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:סופרות יהודיות בריטיות
קטגוריה:מחזאיות יהודיות בריטיות
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-איראני
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1982
סמנה (עיר)

שמאל|ממוזער|254x254 פיקסלים|הכנסייה הקתולית בסנטה ברברה דה סמנה.
שמאל|ממוזער|254x254 פיקסלים| La Chorcha, כנסיית פטרוס הקדוש, הכנסייה האוונגלית
**סמנה** (בספרדית: **Samaná** או **Xamaná**), או בשמה המלא **סנטה ברברה דה סמנה** (בספרדית: **Santa Bárbara de Samaná**), היא עיר בחלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הדומיניקנית והיא בירת מחוז סמנה. היא ממוקמת על החוף הצפוני של מפרץ סמנה. העיר היא יעד תיירות חשוב והיא המרכז הגדול ביותר לסיורי צפייה בלווייתנים באזור הקריביים.

## גאוגרפיה
שמאל|ממוזער|320x320 פיקסלים|סנטה ברברה דה סמנה
סמנה ממוקמת באזור מישורי קטן קרוב לחוף, אם כי כיום רוב תושבי העיר גרים בגבעות התוחמות את המישור.

רוב שטחה הוא אזור בשם סיירה דה סמנה (Sierra de Samaná), רכס הרים קצר ולא גבוה מאוד עם מדרונות תלולים. ההר הגבוה ביותר הוא מונטה מסה (605 מטר).

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|Levantado Key in Samaná
העיר יושבת על מעין חצי אי. ב-13 בינואר 1493, כאשר כריסטופר קולומבוס עצר באזור בתחנה האחרונה שלו במסע הראשון אל העולם החדש. הוא נחת באזור שנקרא היום חוף רינקון (Rincón), שם בילידים שכונו סיגואיוס (Ciguayos) אשר תקפו את משלחתו כל העת. הילידים גם סירבו לסחור בקשתות ובחצים שלהם עם משלחתו של קולומבוס. קולומבוס לקח בשבי ארבעה ילידים כדי להציגם בספרד, אך רק אחד מהם שרד את המסע. במשך רוב התקופה הקולוניאלית, הספרדים לא התיישבו בסמנה והיא הפכה לעיר מקלט עבור פליטים ופיראטים.

בשנת 1756, בניהולו של המושל הספרדי פרנסיסקו רוביו אי פניארנדה (Francisco Rubio y Peñaranda), ייסדו משפחות שבאו מהאיים הקנריים כפר בשם סנטה ברברה דה סמנה. הכפר נקרא על שמה של המלכה ברברה מברגאנסה, אשתו של מלך ספרד פרננדו השישי. הם התיישבו גם בצדו השני של המפרץ, בסבנה דה לה מאר. כחלק מהסכמי השלום של בזל כל שטחי הקפיטניה חנרל של סנטו דומינגו עברו לצרפתים בשנת 1796, אבל בשנת 1807 כוח קטן של חיל הים המלכותי הבריטי פשט על סמנה והשיבה אל הספרדים הקריאולים שנלחמו נגד המעוז האחרון הצרפתי שנותר על האי.

בשנת 1822, לאחר שהאי נכבש בידי האיטי, ספינה צרפתית איימה בחידוש פעולות הלחימה הצרפתיות-האיטיות. לאחר עימות קצר המכונה פרשת סמנה, עזבו הצרפתים ולקחו עימם משפחות שונות שהתיישבו כאן לאחר מרד העבדים בהאיטי.

בשנת 1824 הזמין ז'אן-פייר בוייר, נשיא האיטי (אשר שלטה אז על כל האי היספניולה), אמריקנים שחורים להגר להאיטי. משפחות אמריקניות שונות התיישבו בסמנה והשתקעו שם. הצאצאים שלהן ידועים כ"סמנאים אמריקאים".

## כלכלה
עיקר הפעילות הכלכלית של סמנה מתבססת על תיירות, חקלאות ודיג.

התנופה הגדולה ביותר לכלכלה המקומית מתרחשת בחודשים ינואר-מרס, עם הנדידה השנתית של אלפי לווייתנים גדולי סנפיר צפון אטלנטיים, אשר מגיעים אל מפרץ סמנה כדי ללדת. סמנה היא המרכז התיירותי של המדינה במהלך חודשים אלה.

## אקלים
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בסמנה היא 2,349.8 מ"מ. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 26.5 מעלות צלזיוס.

## קישורים חיצוניים

* **[http://www.samana.tribalpages.com/ Genealogy of the families of Samaná, history from Samaná]**http://www.samana.tribalpages.com/
* סמנה באתר הרפובליקה הדומיניקנית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1756
גוסטבו גומס

**גוסטבו ראול גומס פורטייו** (בספרדית: **Gustavo Raúl Gómez Portillo**; נולד ב-6 במאי 1993 בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פלמיירס ובנבחרת פרגוואי.

## קריירת מועדונים
### ליברטד
גומס גדל במחלקת הנוער של ליברטד מליגת העל הפרגוואית. ב-2 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בתיקו 0-0 נגד טקוארי במסגרת המחזור ה-17 בליגה. ב-27 במאי 2013 הבקיע גומס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 2-0 על קראפגואה במסגרת המחזור ה-16 בליגה. גומס שיחק במועדון במשך 4 עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע 5 שערים.

### לנוס
בקיץ 2014 חתם גומס בלנוס מליגת העל הארגנטינאית. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בלגראנו במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 58 הופעות ליגה ולא הבקיע שער.

### מילאן
ב-5 באוגוסט 2016 חתם גומס במילאן מהסרייה א' ל-5 עונות. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-2 לנאפולי.

### פלמיירס
ב-2 באוגוסט 2018 הושאל גומס לפלמיירס לעונה אחת.

## קריירה בינלאומית
ב-7 בספטמבר 2013 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בדקה ה-84 בניצחון 4-0 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-6 במרץ 2014 הבקיע את שערו השני בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים פרגוואים
קטגוריה:בלמי כדורגל פרגוואים
קטגוריה:כדורגלני ליברטד
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פרגוואי
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2019
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2021
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2024
קטגוריה:פרגוואים שנולדו ב-1993
יהודה ברנר

**יהודה ברנר** (7 בינואר 1916 – 21 במרץ 1938) היה בן למשפחה מראשוני המתיישבים בעפולה, לוחם בשורות ארגון ההגנה שנפל בעת העלייה לחניתה. היה הראשון מבני עפולה שנפל חלל על הגנת היישוב.

## ביוגרפיה
יהודה ברנר נולד בפולין בשנת 1916, עלה עם הוריו לארץ ישראל בשנת 1926. המשפחה התיישבה בעפולה שנוסדה שנה קודם לכן. לאחר סיום למודיו בבית הספר היסודי בעפולה למד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון  בחיפה. הצטרף לקן "השומר הצעיר" בחיפה היה חבר בהנהגה הארצית של הארגון. לאחר מכן היה חבר בהכשרה של חברי התנועה שהתכוננה לעלות על הקרקע בגליל, שתייסד לאחר מכן את קיבוץ אילון. היה רכז של התנועה בקומונה בתל אביב. בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התנדב יהודה ברנר ליחידה המגויסת של ארגון ההגנה ושירת ביחידת נוטרי גוש עפולה שבסיסה בכפר ילדים.

ב-21 במרץ 1938 היה יהודה ברנר ביחידת של פלוגות השדה שגויסה לעלייה לחניתה. מטרת היחידה הייתה להשתלט על המקום, לארגן את שמירתו והגנתו ולסלול דרך לעליית המתיישבים.
בבוקר יום העלייה לקרקע הגיעו 400 איש, וביניהם 100 אנשי פלוגות השדה בפיקודו של יצחק שדה אל האתר הם פרצו את הדרך לחניתה התחתית שבמורדות ההר, כשהם נושאים את הציוד. בערב עזבו רוב האנשים את המחנה, ורק "פלוגת הכובשים" כ־100 איש נשארה במקום. בו בלילה הותקפו המתיישבים על ידי ערביי הסביבה. שניים מהם, יהודה ברנר ויעקב ברגר נהרגו. ראשון נפגע יעקב ברגר ויהודה ברנר נפגע כשחש להגיש לו עזרה ראשונה כשכדור פגע בראשו והוא נפל מת במקום, כשנשקו מכוון לצד היורים ואצבעו על ההדק. המתיישבים המשיכו בעבודתם.   בסך הכול נפלו עשרה אנשים על הגנת המחנה. העבודות נמשכו עד שבתאריך 8 באפריל נפרצה הדרך לבית האבן - משכנה של משפחת אריסים ערבית - במקום שכונה "חניתה עילית", אז עברו המתיישבים  לשם והשאירו את חניתה תחתית להיות מחנה אימונים לקורס מ"כים של ההגנה.

העלייה לחניתה הייתה מגדולי מבצעי ההתיישבות של חומה ומגדל, להתיישבות באזור חדש, הררי, עוין וקשה להגנה. העלייה לקרקע זכתה לסיקור עיתונאי נרחב בעיתוני התקופה. מפורסמת התמונה, שצולמה במהלכה, בה נראה יצחק שדה, חובק משני צדדיו את יגאל אלון ומשה דיין, על גבה כתב חיים ויצמן את המלים הנבואיות "המטה הכללי"(בצרפתית).

יהודה ברנר הובא למחרת לקבורה בבית העלמין בעפולה. אבל כבד עטף את העיר הצעירה שעד אז, הן בימיי מאורעות תרפ"ט ונן הימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, לא עמדה במבחן ביטחוני רציני ולא ידעה שכול ויהודה ברנר היה החלל הראשון של עפולה.

בשנת 1937 הקימו בני משפחתו ספרייה לזכרו שנקראה  "ספריית יהודה", שהייתה הספרייה הציבורית הראשונה בעפולה.

## לקריאה נוספת
*יהודה סלוצקי, **קיצור תולדות ההגנה**. משרד הביטחון – ההוצאה לאור 1978, עמ' 250.
*משה ברסלבסקי, **חניתה: העלייה, ההתגוננות, ההתאחזות**. הוצאת המרכז לנוער של ההסתדרות 1938. 
* יוסף אבידר, **בדרך לצה״ל: זכרונות**. הוצאת מערכות 1970, עמ' 133.

## קישורים חיצוניים
*  באתר "יזכור".
* יהודה ברנר  באתר ההגנה.
* ההתקפה על ישובנו החדש בגבול הצפון דבר 23.3.1938.
* הלווית יהודה ברנר דבר 23.3.1938.

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:חללי היישוב במרד הערבי הגדול
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:עפולה: אישים
קטגוריה:חללי ההגנה
קטגוריה:אישים הקבורים בעפולה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1938
עונת 1971/1972 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

**עונת 1971/1972 ב[[גביע אירופה לאלופות בכדורסל]]** הייתה העונה ה-15 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.

המשחק הראשון התקיים ב-4 בנובמבר 1971 ותחרות הסתיימה ב-23 במרץ 1972. בתחרות השתתפו 23 קבוצות. 
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-23 במרץ בהיכל יד אליהו, תל אביב.

התחרות הסתיימה בניצחון של איניס וארזה, בפעם השנייה בתולדות המועדון. 

## מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
### בית א'

### בית ב'

### שלבי הגמר

פטר סקאנצי (יוגופלסטיקה) זכה בפרס הקלע המצטיין של שלב הגמר.

### משחק הגמר

## ישראל בתחרות
מכבי תל אביב העפילה ישירות לסיבוב השני של המוקדמות והיא הפסידה לפנאתינייקוס  81:73 ו-80:81. בעקבות כך היא לא עלתה לשלב הבתים.

## קישורים חיצוניים
* פירוט התוצאות
* תיאור מפורט של משחקי הגמר

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1971
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1972
קטגוריה:עונות בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
פיטה טאופטופואה

**פיטה ניקולאס טאופטופואה** (באנגלית: **Pita Nikolas Taufatofua**; נולד ב-5 בנובמבר 1983) הוא לוחם טאקוונדו טונגי-אוסטרלי המתחרה בקטגוריית המשקל של 80 ק"ג ומעלה. טאופטופואה הוא גם מחליק סקי למרחקים.

## קריירה
טאופטופואה נולד באוסטרליה, אך גדל בטונגה, והחל להתאמן בטאקוונדו בגיל 5. הוא נכשל בשני ניסיונותיו הראשונים להשתתף במשחקים האולימפיים, בתחרויות שנערכו לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואולימפיאדת לונדון (2012).

גם דרכו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הייתה פשוטה. הוא סבל מפציעה שכללה שישה שברים ושלושה קרעים ברצועות, ובמשך שלושה חודשים היה מרותק לכיסא גלגלים.
לקראת המשחקים השתתף בטורניר הקדם-אולימפי של אוקיאניה, וניצח במפתיע בקרב הגמר את הניו זילנדי דאפיד סנדרס, שדורג במקום ה-15 בעולם. בעקבות ניצחונו, הבטיח את השתתפותו במשחקים, והיה ללוחם הטאקוונדו הראשון שמייצג את טונגה במשחקים האולימפיים. כדי לממן את הגעתו, נעזר במימון המונים. הוא נבחר לשאת את דגל ארצו בטקס הפתיחה, ומשך תשומת לב בהופעתו, כשלבש רק חצאית טאוואלה מסורתית, ופלג גופו העליון היה משוח בשמן.

במשחקים עצמם הובס בשמינית הגמר על ידי האיראני סג'ד מרדאני בתוצאה 16-1 והודח.

לקראת אולימפיאדת פיונגצ'אנג החל להתאמן בסקי למרחקים וב-20 בינואר 2018 דווח על הכללתו במשחקים. הוא נשא פעם נוספת את דגל המשלחת והופיע שוב כשפלג גופו העליון ערום למרות הטמפרטורה הנמוכה. בתחרות הסקי למרחקים סיים במקום ה-114 מתוך 118 מתחרים.

לטאופטופואה תואר בהנדסה, ונכון לשנת 2016 לומד לתואר שני בתחום. במקביל, הוא עובד כיועץ נוער, ומאז גיל 18 גם עסק בדוגמנות.

## קישורים חיצוניים

* 

* פיטה טאופטופואה באתר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
* Matangi Tonga, "Painful road to Rio", פיג'י טיימס, 4 באוגוסט 2016
* 
* 

קטגוריה:טונגה: אישים
קטגוריה:טונגה: ספורט
קטגוריה:נושאי דגל טונגה באולימפיאדה
קטגוריה:ספורטאים רב תחומיים
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)
קטגוריה:לוחמי טאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1983
שושנתא (דפוס סלומון)

ה-"**שושנתא**" היא כינויו של הדפס שנוצר בשנת 1862 ב"דפוס סלומון" בירושלים. היא מציגה את המקומות הקדושים בארץ ישראל ומעוצבת כמגזרת נייר בצורה של שושנה.

## היסטוריה
ה"שושנתא" - שנחשב להדפס הליתוגרפי הראשון שנעשה בארץ ישראל - הודפסה בשנת 1862 בבית הדפוס של יואל משה סלומון ומיכל הכהן בירושלים. הייתה זו העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס. העבודה נסמכת על יצירות דומות שהודפסו באירופה במחצית השנייה של המאה ה-19 ויועדו לעולי רגל ולקהילות ישראל. בשונה מעיטורים יהודיים אחרים, ה"שושנתות" הודפסו משני עברי הדף, משום שנהגו ליצור מהן, בעזרת קיפול למשולשים וגזירות, צורה של שושנה. הדפס של שושנה אף מופיע בצידו האחורי של הדף. מבנה עיטורי זה שימש, בין היתר, כעיטור מקובל לסוכה.

שני צדיה של ה"שושנתא" של דפוס סולומון מכילים תיאורים של המקומות הקדושים המסודרים בשני מעגלים. במעגל הפנימי, המכיל תיאורים במסגרת עגולה, מופיעים תצלומים מעובדים של מקומות כגון יד אבשלום, מגדל דוד ועוד. המעגל החיצוני מכיל תיאורים במסגרת אליפטית ובהם הכותל המערבי, בית המקדש, ירושלים המתוארת מארבעה כיוונים שונים ועוד.

השושנתא זכתה לפרסום רב בקרב קהילות ישראל. טוביה סלומון אף כינה את ספר שיריו משנת 1883 - "למנצח על שושנים" - בעקבות ה"שושנתא".

## קישורים חיצוניים
* ניר פלדמן, בעקבות ה"שושנתא" הירושלמית, עת־מול 234, תשע"ד, עמ' 8-6

## הערות שוליים

קטגוריה:הדפסי אבן
קטגוריה:הדפס ישראלי
קטגוריה:אמנות יהודית
קטגוריה:ירושלים: דפוס
סטון בוץ' בלוז

**סטון בוץ' בלוז** (באנגלית: **Stone Butch Blues**) הוא רומן שנכתב על ידי הפעיל/ה הטרנסג'נדר/ית לזלי פיינברג. הספר מספר את סיפורה של ג'ס גולדברג, בוץ' שחוקרת את זהותה המגדרית והשתייכותה לקהילה הלסבית, בין היתר דרך מעבר מגדרי. הסיפור מתרחש בשנות הששים, לפני מהומות סטונוול והולדת התנועה לזכויות הלהט"ב המודרנית. זהו הספר הראשון שתורגם לעברית שעוסק בנושא מעבר מגדרי FtM (מנקבה לזכר).

## עלילה
ג'ס גולדברג, הדמות הראשית, מודעת מגיל צעיר כי היא שונה משאר הבנות. היא שונאת ללבוש שמלות, לעיתים קרובות נשאלת - "האם את בן או בת?" - על ידי זרים.

הבוז של ההורים שלה והשנאה של רוב חבריה לכיתה נהיית כה דכאנית, שהיא בורחת מהבית זמן קצר לפני יום הולדתה השש עשרה. היא מוצאת משפחה חדשה בין עמיתיה לעבודה במפעל, ובין הבוצ'ות והפמיות (באותה תקופה - לסביות עם נראות נשית מסורתית) אשר פוקדות את הברים הגאים בבאפלו, ניו יורק.

לאורך חייה, ג'ס חווה תחושות של חוסר שייכות. גם כאשר מתאפשר לה להתלבש בבגדי גברים, הכללים לגבי כיצד להיות בוץ' לא תמיד מתאימים לה. ג'ס מסתתרת מאחורי פרסונה של "סטון בוץ'", תדמית אשר אינה באמת מגנה עליה מפני טראומה, ולעיתים מרחיקה ממנה אינטימיות.

ג'ס מגלה שהיא יכולה ליטול הורמונים זכריים ו"לעבור" בתור גבר. היא מרגישה שזו הדרך היחידה שהיא יכולה להפסיק להיות מתויגת כאאוטסיידרית. אבל תהליך הפיכתה לגבר מרחיק אותה מהקהילה הלסבית ומכריח אותה לחיות בשקר מול כל שאר העולם. בסופו של דבר, ג'ס מפסיקה לקחת הורמונים, ולומדת להרגיש בנוח כפי שהיא, בלי קשר מה חושבים אחרים. בסוף הספר, היא הופכת להיות אקטיביסטית, דוגלת בזכויות ובכבוד להם כל אדם ראוי בלי קשר לזהותו המגדרית.

## פרסום
; באנגלית:
הרומן פורסם על ידי FireBrand Press ב-1993. ב-2003 יצאה מהדורה מחודשת של Alyson Books. בתחילת 2013, פיינברג הודיע/ה שהספר לא ייצא עוד לאור, אך שיהיה ניתן להזמין עותקים לפי בקשה באתר האינטרנט. בנוסף, באתר ניתן להוריד קובץ PDF של הספר, בחינם.

; בעברית:
יצא לאור ב-2005, בהוצאת ספרות עכשיו. תרגום: יסמין פיאמנטה.

## קישורים חיצוניים
* קישור להורדת PDF חינם
* האתר הרשמי של לזלי פיינברג
* 
* Building our own Homes: Frustrated Stereotyping in Leslie Feinberg’s Stone Butch Blues. Warkentin, Warkentin, Elyssa, America@, 2(1)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:רומנים העוסקים בטרנסג'נדריות וטרנסקסואליות
קטגוריה:ספרות להט"ב
קטגוריה:ספרים זוכי פרס למדא לספרות
טאוואלה

ממוזער|אישה לבושה בטאוואלה, 1918
**טאוואלה** (**Taʻovala**) היא חצאית בד הנכרכת סביב המותניים, ומקובלת כלבוש רשמי בטונגה ובאיי לאו. הטאוואלה משמשת גברים ונשים כאחד, אך נפוצה יותר בקרב גברים, בעוד אצל נשים מקובל יותר השימוש בקייקייה. 

לפי המסורת בטונגה, מקור השימוש בטאוואלה, קבוצת אנשים הפליגה לפגוש את המלך. בשל תלאות המסע, בגדיהם ניזוקו, ולא היו עוד מכובדים דיים לפגישה עם מלך. כתחליף קרעו חברי הקבוצה את המפרש של סירתם, ולבשו את הבד כחצאיות. המלך, שהעריך את הוויתור על המפרש היקר, הורה להפוך את הטאוואלה ללבוש המקובל בחצרו. המלכה סלוטה טופואו השלישית, שהייתה מלכת טונגה בין 1918 ל-1965 הורתה במהלך כהונתה על הפיכת הטאוואלה ללבוש רשמי. כיום מקובל ללבוש את הטאוואלה גם באירועים חגיגיים, כגון חתונות, אז גם הטאוואלה מעוטרת יותר. מנגד, בהלוויות מקובל ללבוש טאוואלה פשוטה ככל הניתן, וככל שהלובש היה קרוב יותר למנוח, כך הטאוואלה שלו תהיה יותר ישנה ויותר קרועה.

הטאוואלה מיוצרת מרצועות ארוגות של עלי פנדנוס או היביסקוס. גרסאות מודרניות יותר כוללות שימוש בפלסטיק. החצאית נכרכת בחבל סביב המותניים.

קטגוריה:לבוש מסורתי
קטגוריה:טונגה
משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

**[[אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)|אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו]]** הייתה האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה משלחת הפליטים במשחקים האולימפיים.

בחודש מרץ 2016 הכריז תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, כי הוועד האולימפי הבינלאומי יבחר בין 5 ל-10 פליטים שירכיבו משלחת לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, בשל התגברות משבר הפליטים באירופה, ויתחרו תחת הדגל האולימפי. שימוש בדגל מדינת הפליטים נעשה באופן בלתי רשמי על ידי ספורטאי המשלחת ומעודדיה.

## ספורטאים משתתפים
הוועד האולימפי הבינלאומי זיהה 43 ספורטאים פוטנציאלים להשתתפות במשלחת כשהוא לוקח בחשבון קריטריונים כגון יכולת ספורטיבית, נסיבות אישיות והיות הספורטאי פליט מוכר על ידי האומות המאוחדות.

ב-3 ביוני 2016 הכריז הוועד האולימפי על רשימת 10 הספורטאים הסופית למשלחת הפליטים לאולימפיאדה:

## תוצאות
### אתלטיקה
; נשים

; גברים

### ג'ודו
; נשים

; גברים

### שחייה
; נשים

; גברים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
ריו דה ז'ניירו
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס
Dontnod Entertainment

**Dontnod Entertainment** (מסוגננת כ-**DONTИOD**) היא חברת פיתוח משחקי וידאו צרפתית הממוקמת בפריז שבצרפת. נכון ל-2016, החברה פיתחה ושחררה את משחק הפעולה-הרפתקאות "Remember Me" ואת משחק ההרפתקאות-גרפי "Life Is Strange".

## היסטוריה
החברה נוסדה על ידי הרווה בונין, אלקסי בריקלוט, אלין דמסיאו, אוסקר גילברט וג'אן-מקסים מוריס ביחד עם מספר עובדים לשעבר של Criterion Games, יוביסופט ו-Electronic Arts ביוני 2008.

המשחק הראשון שפותח על ידי החברה הוא *Remember Me* שזכה לביקורות ומכירות בינוניות. ב-31 בינואר 2014, כלי התקשורת ואתרי האינטרנט הצרפתיים דיווחו ש-Dontnod הגישה בקשה לפשיטת רגל עקב המכירות המעטות של *Remember Me*. Dontnod הגיבה לדיווחים בכך שהיא הסבירה כי המפתח היה בתהליך של "התארגנות שיפוטית". החברה פנתה למימון ציבורי כדי לממן קניין רוחני חדש בשם "מה אם?" (*What If?*) כתוצאה מכך.

ב-5 ביוני 2014, החברה הכריזה כי היא עובדת על משחק חדש שיופץ דיגיטלית על ידי Square Enix. שמו של המשחק הוכרז לאחר מכן והוא נקרא *Life Is Strange* ותאריך יציאתו נקבע ל-2015. התברר לאחר מכן ש-*What If* היה שם הקוד למשחק שניתן לו בתחילת הפיתוח. נכון לנובמבר 2014, הסטודיו עובד על כותר שלישי, משחק תפקידים בשם *Vampyr*. כמו כן, קיים פרויקט נוסף בפיתוח שעדיין לא הוכרז.

אחד ממייסדי החברה והמנכ"ל שלה, אוסקר גיולברט, אמר באפריל 2016 כי החברה השליכה את השאיפה לפתח משחקי טריפל A ובמקום זאת להתרכז הפיתוח משחקים עצמאיים.

## משחקים שפותחו על ידי החברה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות משחקי וידאו
קטגוריה:חברות צרפתיות
הנואמים האטיים

[שמאל|ממוזער|385x385 פיקסלים|הנואם [דמוסתנס מתרגל את אומנותו.]]
עשרת **הנואמים האטיים** (מאטיקה) נחשבו לנואמים (אורטורים ) ולמחברי הנאומים (לוגוגרפים ) הגדולים ביותר של התקופה הקלאסית (המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס). הם כלולים ב"קאנון העשרה", שמקורו ככל הנראה באלכסנדריה. עם זאת, ייתכן שהקאנון המוכר כיום קיבל את צורתו רק במאה ה-2 לספירה.

## רקע
עוד בתקופת הומרוס (המאה ה-8 או ה-9 לפנה"ס), אומנות הנאום הייתה רבת-ערך ביוון העתיקה. אולם עד המאה ה-5 לפנה"ס, אומנות הנאום (אורטוריה) לא נלמדה באופן מסודר. רק באמצע המאה הזאת, הנואם הסיציליאני קוראקס מסירקוזה , יחד עם תלמידו טיסיאס , התחילו בלימוד מוסדר של רטוריקה. בשנת 427 לפנה"ס, סיציליאני אחר בשם גורגיאס, ביקר באתונה ונשא נאום שככל הנראה הדהים את האזרחים. את גישתו ה"אינטלקטואלית" של גורגיאס לאומנות הנאום, שכללה רעיונות חדשים, צורות ביטוי, ושיטות ויכוח, המשיך איסוקרטס, מחנך ורטוריקן מהמאה ה-4 לפנה"ס. אומנות הנאום הפכה בסופו של דבר לתחום לימוד מרכזי במערכת החינוך היוונית הרשמית.

## "קאנון העשרה" האלכסנדרוני
* אאסכינס 
* אנדוקידס
* אנטיפון 
* דמוסתנס
* דינארכוס 
* היפרידס 
* איסאוס 
* איסוקרטס
* ליקורגוס 
* ליסיאס 

יצירתם של הנואמים האטיים העניקה השראה לתנועה הרטוריקנית המאוחרת יותר, אטיסיזם , גישה ליצירת נאום בסגנון יותר פשוט ופחות מליצי.

בקובץ החיבורים "מוראליה" מאת פלוטרכוס, נמצא החיבור "חיי עשרת הנואמים", מאת סופר אלמוני הידוע כפסאודו-פלוטרכוס, בו הוא מספק פסאודואפיגרפיה על עשרת הנואמים האטיים.

## קישורים חיצוניים
* פסאודו-פלוטרכוס, חיי עשרת הנואמים 

קטגוריה:רטוריקנים ביוון העתיקה
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
ורנר יארווינן

**קרלו ורנר "קלה" יארווינן** (בפינית: **Kaarlo Verner "Kalle" Järvinen**; 4 במרץ 1870 – 31 בינואר 1941) היה אתלט פיני. אלוף אולימפי (אתונה 1906) בזריקת דיסקוס יווני ובכך היה לספורטאי הפיני הראשון שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים.

## ביוגרפיה
יארווינן נולד וגדל ברווסי.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה ורנר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס יווני בתוצאה של 35.17 מטר, לפני ניקולאוס גאורגנטס מיוון (32.80 מטר) ואישטוואן מודי מהונגריה (31.91 מטר). מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.82 מטר, אחרי מרטין שרידן מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 41.46 מטר וניקולאוס גאורגנטס (38.06 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 44.25 מטר, אחרי 4 מטילים שוודים וכן השתתף בהדיפת כדור ברזל ובזריקת אבן אך פסל בתחרויות אלה. 

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ורנר במדליית ארד בזריקת דיסקוס יווני בתוצאה של 36.48 מטר, אחרי מרטין שרידן (37.99 מטר) וביל הור מארצות הברית (37.32 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.43 מטר, 2 ס"מ ממדליית ארד ופסל בתחרויות להדיפת כדור ברזל ולהטלת כידון. 

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בגיל 42 סיים יארווינן במקום 12 בזריקת דיסקוס בשתי ידיים בתוצאה של 
66.69 מטר (יד ימין: 37.84 מטר, יד שמאל: 28.85 מטר) ובמקום 15 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.60 מטר.

## משפחתו
ליארווינן 4 בנים, שלושה מהם היו ספורטאים מצטיינים שאותם אימן: מאטי הצעיר, אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בהטלת כידון, אקילס בעל שתי מדליות כסף אולימפיות (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) ושיאן עולם בקרב עשר והבן הבכור קלה, מקום 9 באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932) ושיאן אירופה בהדיפת כדור ברזל.

## שיאים אישיים
* הדיפת כדור ברזל: 13.93 מטר (1903)
* זריקת דיסקוס: – 45.12 מטר (1909)
* הטלת כידון: 44.25 מטר (1906)
* יידוי פטיש: 34.83 מטר (1909)
* קפיצה משולשת: 11.51 מטר (1901)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופים אולימפיים: זריקת דיסקוס (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (1906)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:אלופים אולימפיים פינים: אתלטיקה
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1870
קטגוריה:נפטרים ב-1941
מדעי ההתנהגות

**מדעי ההתנהגות** הם אוסף של תחומי דעת אשר בוחנים את התנהגותם של בני האדם.

הפיזיולוגיה בודקת את האיברים והתאים המעורבים בפעילות של יצורים חיים. בין היתר היא גם עוסקת בהיבטים הביולוגים של ההתנהגות האנושית.

בהקשר של מדעי החברה, מדעי ההתנהגות משלבים בין שלושה תחומי דעת עיקריים: סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה, כאשר כל אחד ממקצועות אלו עוסק בתחום אחר הקשור לאדם ולנפש האדם. הפסיכולוגיה עוסקת באדם עצמו ובהתנהגותו, בעוד שמדעי החברה חוקרים אומות וקיבוצים אנושיים. למשל, אנתרופולוגיה עוסקת בחקר התרבויות אשר בונות את החברה, בעוד שסוציולוגיה מתמקדת בחקר יחסי הגומלין של האדם עם הסביבה הקרובה והרחוקה לו.

## ראו גם
* לימודי מדעי ההתנהגות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קולוטס

**קולוטס** מלמפסקוס  (ביוונית: **Κολώτης Λαμψακηνός**, **קוֹלוטס למפּסקינוֹס**; 320 לפנה"ס בערך – לאחר 268 לפנה"ס) היה תלמיד של הפילוסוף אפיקורוס ואחד המפורסמים שבחסידיו.

הוא כתב חיבור שמטרתו להוכיח "שאין זה ניתן אפילו לחיות על פי תורותיהם של שאר הפילוסופים" (ὅτι κατὰ τὰ τῶν ἄλλων φιλοσόφων δόγματα οὐδὲ ζῆν ἐστιν). הוא הוקדש למלך מצרים תלמי הרביעי פילופטור. לצורך הפרכתו, כתב פלוטרכוס שני חיבורים (הכלולים במוראליה): דיאלוג בשם "שאין זה ניתן אפילו לחיות בנוחות על פי אפיקורוס", וחיבור בשם "נגד קולוטס". על פי פלוטרכוס, קולוטס היה נבון, אך יהיר, דוגמטי ולא-סבלני. הוא תקף קשות את סוקרטס ופילוסופים גדולים אחרים. הוא היה חביב מאוד על אפיקורוס, שנהג לקרוא לו בחיבה "קולוטארס" (Koλωτάρας) ו"קולוטאריוס" (Koλωτάριoς). לדברי פלוטרכוס, לאחר ששמע את הרצאתו של אפיקורוס על טבע הדברים, קולוטס נפל על ברכיו לפניו, והתחנן לפניו שייתן לו הדרכה.

קולוטס טען שאין זה לכבודה של אמינותו של הפילוסוף להשתמש במשלים בהוראתו, רעיון שמרקוס טוליוס קיקרו התנגד לו.

מספר קטעים מתוך שני חיבורים של קולוטס נתגלו בוילה של הפפירוסים  בהרקולנאום. אלה הם "נגד ליסיס  של אפלטון" ו"נגד אאותידמוס  של אפלטון".

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים של העת העתיקה
קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
נמל התעופה שטוטגרט

**נמל התעופה שטוטגרט** () הוא נמל תעופה בינלאומי של שטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. מאז 2014 נקרא השדה על שמו של ראש העירייה לשעבר מנפרד רומל. השדה הוא השישי בגודלו בגרמניה ובשנת 2015 עברו בו 10.5 מיליון נוסעים, וממנו יוצאות טיסות לערים שונות באירופה כמו גם לאטלנטה.

השדה נמצא כ-13 ק"מ דרומה משטוטגרט.

## היסטוריה
השדה הוקם ב-1939 כדי להחליף את שדה התעופה בבלינגן (Böblingen). ב-1945 השתלטו כוחות הצבא האמריקני על השדה, והוא הוחזר לשליטת הרשויות הגרמניות ב-1948. במהלך המלחמה הקרה שימש חלקו הדרומי של שדה התעופה את הצבא האמריקני ונקרא שדה התעופה אכטרדינגן.

ב-1948 האורך הוארך מסלול ההמראה ל-1,800 מטרים, וב-1961 הוארך ל-2,250. הרחבה נוספת נעשתה ב-1996 אז הוארך המסלול ל-3,348 מטרים. הטרמינל המקורי שהוקם ב-1938 הוחלף ב-2004. בנמל התעופה ארבעה טרמינלים בהם יכולים לעבור כ-12 מיליון נוסעים. בשדה התעופה של שטוטגרט עומדים לרשות נוסעים ותיקים ונוסעים מהשורה הראשונה ארבעה טרקלינים: טרקלין לופטהנזה לכל אורחי Star Alliance, טרקלין Ell-Beinhorn למחזיקי כרטיסי חבר שונים, כמו מועדון Diners, הטרקלין של אייר פראנס וטרקלין מועדון המנהלים, המיועד לנוסעים מועדפים של חברות תעופה שונות.

לאחר מותו של ראש העירייה לשעבר מנפרד רומל בנובמבר 2013 פוליטיקאים מקומיים הציעו לקרוא לשדה התעופה על שמו. ההצעה עוררה ויכוח ציבורי שכן מנפרד היה בנו של הגנרל המפורסם ארווין רומל. ביולי 2014 הוחלט כי שדה התעופה יקרא Flughafen Stuttgart - Manfred Rommel Flughafen.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

שטוטגרט
קטגוריה:שטוטגרט: מבנים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן ארנסט זאגביל
פסאודו-פלוטרכוס

**פסאודו-פלוטרכוס** הוא השם המוסכם שניתן למחברים הלא ידועים של מספר חיבורים פסאודואפיגרפים שיוחסו לסופר היווני פלוטרכוס (המאות ה-1 וה-2 לספירה), אולם כיום ידוע שלא נכתבו על ידו.
בין החיבורים הללו:
* "חיי עשרת הנואמים" (ביוונית: Βίοι τῶν δέκα ῥητόρων; בלטינית: Vitae Decem Oratorum) - ביוגרפיות של עשרת הנואמים האטיים באתונה העתיקה, המבוססות על קייקיליוס. ייתכן שמקורן זהה לזה של הביוגרפיות של פוטיוס.
* "הדוקטרינות של הפילוסופים" (ביוונית: Περὶ τῶν ἀρεσκόντων φιλοσόφοις φυσικῶν δογμάτων; בלטינית: Placita Philosophorum)
* "על המוזיקה" (ביוונית: Περὶ μουσικῆς; בלטינית: De Musica)
* "הקבלות קטנות" (בלטינית: Parallela Minora)
* "יחוס אצילי" (בלטינית: Pro Nobilitate)
* "על שמות נהרות והרים"/ "על נהרות" (ביוונית: Περὶ ποταμῶν καὶ ὄρων ἐπωνυμίας; בלטינית: De Fluviorum et Montium Nominibus)
* "על הומרוס"
* "על שלטון יחיד ברפובליקה" (בלטינית: De Unius in Re Publica Dominatione)
* "ניחומים לאפולוניוס" (בלטינית: Consolatio ad Apollonium)

כמה מחיבורים אלה נכללו בכמה מהמהדורות של קובץ החיבורים פרי עטו של פלוטרכוס, "מוראליה".

זמנם של חיבורים אלה מאוחר מעט יותר מפלוטרכוס, אולם כמעט כולם משלהי העת העתיקה (המאות ה-3 וה-4 לספירה).

החוקר דייוויד בלנק (Blank) הראה לאחרונה שהחיבור "Pro Nobilitate" נכתב על ידי ארנול לה פרון (Arnoldus Ferronus, Arnoul Le Ferron) ופורסם לראשונה בשנת 1556.

ההשערה היא כי החיבור הפילוסופי הפסאודו-אפיגרפי "על הגורל", הכלול ב"מוראליה" של פלוטרכוס, הוא יצירה מתקופת הביניים  של הפלאטוניזם, מהמאה ה-2 לספירה.

גם החיבור "מעשה טלאים" (ביוונית: Στρωματεῖς; בלטינית: Stromateis), מקור מידע חשוב לפילוסופיה קדם-סוקרטית, מיוחס בטעות לפלוטרכוס.

ישנם כמה חיבורים המיוחסים לפלוטרכוס, שמקורם ככל הנראה בימי הביניים, כמו למשל "המכתב לטריאנוס".

## קישורים חיצוניים
* פסאודו-פלוטרכוס, **[https://web.archive.org/web/20081212032317/http://classicpersuasion.org/pw/plu10or/ חיי עשרת הנואמים]** 
* Greek and Roman Parallel Stories - סיפורים יווניים ורומאיים מקבילים 
* Pseudo-Plutarch, '''Placita Philosophorum''' - הדוקטרינות של הפילוסופים 
* Pseudo-Plutarch, '''De musica''' - על המוזיקה 
* Pseudo-Plutarch, '''De fluviis''' - על נהרות 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שזהותם אינה ידועה
קטגוריה:פסאודואפיגרפיה
קטגוריה:פלוטרכוס
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
כרימה עבוד

**כרימה עבוד** (בערבית, **كريمة عبود**; 13 בנובמבר 1893 – 27 באפריל 1940, בית לחם), ידועה בכינויה "גברת הצילום" (בערבית, ""; באנגלית, "Lady Photographer"), הייתה צלמת ואמנית ערביה-נוצרייה שחיה ועבדה בלבנון ובארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה העשרים.

## ילדות
כרימה עבוד נולדה בבית לחם לברברה באדר וסעאד עבוד, לזוג נולדו שישה ילדים. אביה שהיה כומר פרוטסטנטי ובהמשך הצטרף לכנסייה הלותרנית והמשפחה עברה לבית ג'אלא בעקבות עבודתו של האב, בין השנים 1899–1905, ומשם לבית לחם, שם הוא מונה לכומר לקהילה הלותרנית המקומית. עבוד למדה בבית הספר שמידט, בית הספר הקתולי לבנות, בממילא שבירושלים יחד עם שתי בנות דודה.

## קריירת צילום
ליום הולדתה ה-17 בשנת 1913, עבוד קיבלה מצלמה מאביה. צילומיה הראשונים היו של משפחתה, חברים ובית לחם וסביבותיה. התמונה החתומה הראשונה שלה מתוארכת לאוקטובר 1919.

עבוד למדה ספרות ערבית באוניברסיטה האמריקאית בביירות. במהלך תקופה זו, היא נסעה לטיול בבעלבכ לצלם אתרים ארכאולוגיים. מעבר לכך היא צילמה מבני ציבור בחיפה, נצרת, בית לחם וטבריה.

בשנות השלושים של המאה העשרים, עבוד נחשבה צלמת מקצועית בנצרת, שם משפחתה הייתה מוכרת. סבה היה רוקח בבית החולים האנגלי ואביה שימש כרועה רוחני בעיר. כאשר הצלם המקומי, פאדל סבּא, עזב לחיפה, עלה הביקוש לצילומיה של עבוד מארץ הקודש. היא חתמה על עבודותיה באנגלית ובערבית: כרימה עבוד ( Mrs. Karimeh Abbud ). 

עבוד נפטרה בבית לחם ב-27 באפריל 1940.

אוסף התשלילים שלה אבד.

### סגנון
רונה סלע מתארת את עבודותיה של עבוד כמתעדות את המציאות היומיומית של הקהילה שבה חייה: עבוד צילמה לפרנסתה אנשים ואירועים קהילתיים ואת המקומות שבהם חיה. צילומים אלו הציגו את חיי הקהילה הנוצרית עד שנות הארבעים. בנוסף לתיעוד היומיומי, על פי סלע, עבוד הגדירה את עצמה בראיון שנתנה לעיתון חיפאי בערבית, הכרמל (), ב-1924 כצלמת הלאומית היחידה. האוצר גיא רז טוען כי פועלה של עבוד מתמקד במסעות תיעודיים בעקבות סיפורי הברית החדשה ומקומות קדושים לנצרות. בעקבות מחקרו הוצגה במוזיאון ארץ ישראל (2024) התערוכה "כרימה עבוד - מזכרות קדושות". 

## אוסף תצלומים
עותקים מקוריים של אוסף התצלומים של עבוד נאספו על ידי ארכיון נצרת. ב-2006 הורחב האוסף כשמנהל הארכיון בנצרת, אחמד מוראט, רכש את רוב העבודות.
אוסף בוקי בועז לצילום ישראלי כולל גלויות רבות שצולמו על ידי כרימה עבוד.
ב-18 בנובמבר 2016 הציגה גוגל "דודל" (שרבוט גוגל) מיוחד לציון יום הולדתה ה-123 של כרימה עבוד. הדודל הוצג במספר מדינות ערביות אך לא הוצג בישראל.

## תערוכות
* 2017: Darat al Funun, ירדן
* 2022: "מסעות במזרח", מוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח
* 2025: "כרימה עבוד - מזכרות קדושות", אוצר גיא רז, מוז"א 
## ראו גם
* ח'ליל רעד
* ח'ליל רסאס

## קישורים חיצוניים

* רונה סלע, "היסטוריה מצולמת של פלסטין", 40 ל-67, תיאוריה וביקורת (גיליון 31), 2007.
* 
* סרט קצר, Restored Pictures שהופק על כרמיה עבוד של הבמאית מוחאסן נאסר-אדין (ערבית עם כתוביות באנגלית), 2012
* סרט קצר, *[https://www.youtube.com/watch?v=XfyIJmh-jVo Karimeh Abbud: The first Palestinian female photographer]* של הבמאי עימאד בלבאן (ערבית), 2016
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות פלסטיניות
קטגוריה:נוצרים פלסטינים
קטגוריה:נוצריות פלסטיניות
קטגוריה:צלמות
קטגוריה:שפרעם: אישים
קטגוריה:צלמים פלסטינים
קטגוריה:ילידות 1893
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1940
בצרה (ירדן)

250px|ממוזער|שמאל|שרידי היישוב העתיק ליד הכפר המודרני, 2006
**בׇּצְרָה** היא עיר עתיקה הנזכרת בתנ"ך, ששכנה בדרום ממלכת ירדן של היום. העיר העתיקה מזוהה עם הכפר המודרני בֻּצֵירָא (או בוסירה; בערבית: بصيرا). שרידי העיר שוכנים בהרי ירדן 20 ק"מ דרומית לטפילה (היא תופל המקראית), קרוב לעיר שובכ. העיר הייתה אחת הערים החשובות בממלכת אדום, ושימשה כנראה כעיר הבירה של הממלכה.

## בצרה במקרא
השם "בצרה" בהתייחס לאדום מופיע שמונה פעמים במקרא. העיר סימלה עבור הנביאים את אדום.

שמה של העיר מופיע במקרא לראשונה בספר בראשית, בהם מצוינים המלכים שמלכו באדום, ויש ציון שאחד ממלכי אדום, יובב בן זרח, מקורו מבצרה:

גם ב נכתב שלאחר מותו של בֶּלַע בֶּן-בְּעוֹר, מלך אחריו יובב בן זרח מבצרה.

הנביאים עמוס, ישעיהו וירמיהו חזו את חורבנה של בצרה. בספר עמוס בצרה מוזכרת יחד עם תימן, כשהנביא אומר:

ב העוסק בכעסו של אלהים על כל הגויים, מוזכרת בצרה בפרט ואדום בכלל, דבר המרמז על היותה העיר הראשית בממלכה. ב נכתב:

לעומת זאת, ב מופיעה בצרה כשם המסמל את אדום והוא מקביל לה:

 עוסק בחורבן אדום. גם שם, כמו בעמוס, יש הקבלה בין אדום לתימן. ב נכתב:

בהמשך אותו פרק, ב, כמו בישעיהו, יש הקבלה בין בצרה ואדום:

לעומת זאת, בספר ירמיהו נאמר:

בספר תהלים נאמר:

והפירוש שניתן לכך הוא שבצרה נקראה גם עיר מבצר או מבצר. קשר זה מופיע גם בספר בראשית, בהמשך הפרק המציין את מלכי אדום:

על פי התיאור של בצרה ב, בצרה שכנה במקום גבוה מוקף גאיות, שם נאמר בתיאור בצרה:

## זיהוי בצרה וממצאים
אוסביוס מקיסריה, בספרו האונומסטיקון, עושה הבחנה בין מבצר ובצרה. באונומסטיקון 124 שורה 20 הוא מזהה את מבצר עם Mabsara, שנמצאה בסמוך לפטרה בארץ גיבאליני. מקום זה מופיע אצל גיאורגיוס מקיפרוס בשם Mamopsora בחבל פטרה. לעומת זאת בצרה מופיע באונומסטיקון 46 שורה 11 בשם Bosor תוך ציון שהיא נמצאת בהרי אדום, ללא מתן מידע נוסף.

אדוארד רובינסון, כומר וחוקר מקרא שחי במאה ה-19, היה הראשון שהציע לזהות את בצרה שבמקרא עם הכפר בוצירה ליד טפילה. בעקבותיו זוהה המקום כבצרה המקראית גם על ידי אלואיס מוסיל, מזרחן ותאולוג אוסטרי-צ'כי. נלסון גליק חפר באתר וגילה בו שרידים מתקופת הברזל, כולל חרסים אדומיים. על פי השרידים, שכן במקום יישוב מבוצר, שחלש על הדרך הראשית בארץ אדום ועל מכרות הנחושת שבצפון הערבה. ממצאים אלה אישרו את הצעת הזיהוי של בצרה המקראית. בנוסף, נמצאו באתר שרידים מהתקופה הנבטית ומתקופות מאוחרות יותר.

כחמישה ק"מ צפונית מזרחית לבצרה, נמצא אתר ארכאולוגי בשם "קלעת סלע". זוהי במת סלע בגובה 880 מטר מעל פני הים, ושטחו של האתר כ-82 דונם. במקום התגלתה כתובת על גבי סלע של המלך הבבלי נבונאיד, שמלך במאה ה-6 לפנה"ס, שבו הוא מנציח את ניצחונו. השערת החוקרים היא שהאתר שימש כמקום אליו ברחו מלך אדום ובכירי ממלכתו, לאחר שבצרה נכבשה על ידי נבונאיד.

## לקריאה נוספת
* הערך "בצרה", אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ב: ב - זתר, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, 1954, עמ' 309

## קישורים חיצוניים

* בצרה באתר דעת, מכללת הרצוג

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרים אדומיים
קטגוריה:יישובי המקרא
יחסי ערב הסעודית – קטר

היחסים בין **[[ערב הסעודית|הממלכה הערבית הסעודית]] ל[[קטר (מדינה)|מדינת קטר]]** היו מתוחים במהלך כיבושיו של אבן סעוד ושככו לאחר עצמאותה של קטר בשנת 1971.

ב-2016 היחסים נותקו על ידי סעודיה בעקבות חידוש יחסי איראן–קטר. בדצמבר 2020 פורסם ששתי המדינות מתכוונות לחדש את יחסיהם (בתיווך אמריקני). ב-5 בינואר 2021 תם המשבר הדיפלומטי הקטרי והיחסים בין המדינות חודשו.

## היסטוריה
אבן סעוד רצה בסיפוח קטר בשנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20 אך הקטרים העדיפו לעבור להיות מדינת חסות בריטית. בשנת 1971, כאשר קטר הפכה עצמאית ובריטניה ויתרה על סמכותה באזור, בית סעוד הסעודי ביסס יחסיו עם קטר, עם משפחת המלוכה בית ת'אני, עם יזמים קטרים, ועם שבטים שהיו פזורים ברחבי חצי האי קטר. בתקופה זו היו לקטר ולערב הסעודית הרבה סממנים משותפים וציות לאידיאלוגיית הווהאביזם, כך שמרו שתי המדינות על יחסים טובים.

היחסים חוו התקררות עם כניסתו של חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני לתפקיד אמיר קטר, היחסים התקררו בגלל כוחה העולה של קטר וחששה של ערב הסעודית שהיא תהיה יותר משפיעה ממנה. הסכסוך הוא סכסוך המתבטא גם דתית וגאופוליטית כאשר שתי המדינות הן מדינות מוסלמיות אדוקות, המסתמכות בחוקיהן על חוקי האסלאם. לסכסוך קרא המדען הפוליטי נביל אנסארי "המלחמה הקרה במפרץ".

ביולי 2002, הוצג בשידור של אל-ג'זירה ביקורת על המעורבת הסעודית באפגניסטן וכלפי גישתה לפלסטינים. מסיבה זו ערב הסעודית החזירה את שגרירה בדוחה בין השנים 2002–2008 כדי לנסות ללחוץ על קטר לבלום את נטיותיה האִינְדִּיבִידוּאָלִיסְטִיות. גישה זו נכשלה..

ביוני 2017 הודיעה ערב הסעודית על ניתוק היחסים עם קטר באופן מוחלט, לאחר סנקציות רבות שהטילה ערב הסעודית על קטר יחד עם מצרים, בחריין ואיחוד האמירויות הערביות ודרישות רבות ממנה, התקשר בספטמבר תמים בן חמד אאל ת'אני לנסיך מוחמד בן סלמאן אאל סעוד וביקש להתדיין איתו על המשבר ועל דרישות ארבע המדינות. לאור החמרת היחסים מתכננת ערב הסעודית לבנות את תעלת סלווה אשר תהפוך למעשה את קטר לאי.

ב-3 בדצמבר 2020 פורסם שסעודיה וקטר מתכוונות לחדש את יחסיהם הדיפלומטיים בתיווך אמריקני. ב-5 בינואר 2021 נחתם הסכם חידוש היחסים בין המדינות.

## יחסים כלכליים
נכון ליוני 2017 כ-40% מהמזון של קטר, כמו גם חומרי בנייה הגיעו דרך הגבול היבשתי עם סעודיה.

## הערות שוליים

*
יוסף יהב

**יוסף יהב** (1935 – 6 באוגוסט 2016) היה סטטיסטיקאי ישראלי, ממקימי החוג לסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור בחוגים לסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים, נשיא האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה (1981-1979) וסגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית (1991–1993).
## ביוגרפיה
נולד בירושלים. למד לתואר ראשון בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1963 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

בנוסף לתרומותיו החשובות בתחום המחקר העיקרי שלו, ניתוח סדרתי, הוא השאיר חותם יישומי משמעותי בתור הסטטיסטיקן הממשלתי השלישי (1994–2001).

הוא היה בין יוזמי המהלך לצירופה של מדינת ישראל לארגון ה-OECD, מהלך שהושלם ב-2010.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

* 

קטגוריה:סטטיסטיקאים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי האוניברסיטה העברית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: סטטיסטיקה וחקר ביצועים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: סטטיסטיקה
קטגוריה:סגל הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
קטגוריה:נשיאי האיגוד הישראלי לסטטיסטיקה ומדע הנתונים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
וושי מאוי סיטי - מלון מריוט

**וושי מאוי סיטי - מלון מריוט** הוא גורד שחקים סופר גבוה אשר ממוקם בעיר וושי שנמצאת במחוז ג'יאנגסו שבסין. המגדל, אשר משמש כבית מלון, מתנשא לגובה של  וכולל 68 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2008 והסתיימה כעבור 6 שנים, בשנת 2014. נכון לשנת 2025, מלון מריוט הוא הבניין הרביעי בוושי ה-115 בגובהו בסין, ה-136 בגובהו באסיה וה-214 בגובהו בעולם.

מלון מריוט הוא הבניין הגבוה ביותר בקומפלקס וושי מאוי סיטי, אשר בנוי משישה בניינים סך הכול. בנוסף לעיל, שלושה בניינים למגורים בגובה  עם 44 קומות כל אחד ושני בניינים למגורים בגובה  עם 29 קומות כל אחד. בעוד שחמשת מגדלי המגורים נבנו מבטון מזוין, מלון מריוט נבנה כשלד מרוכב מליבת בטון מזוין ומבנה היקפי של עמודי תיבה מפלדה חלולים עטופים בבטון. המבנה הכולל נבנה כמערכת ליבה וקורות ייצוב עם קורות פלדה מחוזקות העוטפות את הקומות הטכניות בקומות 26 ו-46. המגדל מתהדר בקיר מסך זכוכית עם שקעים קטנים הנמשכים אנכית במעלה החלק החיצוני עד לקומה ה-60 לפני שהם הופכים לאופקיים. מאפיין זה, בשילוב עם הסורגים החיצוניים של הקומות הטכניות, מוסיף מרקם ויזואלי לחזית פשוטה לחלוטין, ללא כל עיטורים נוספים.

הקומפלקס ממוקם רחוב אחד צפונית לכיכר הפיננסים הבין-לאומית של וושי, ויחד הם מהווים את מרכזו של מרכז עסקים ראשי חדש, המשמש כנקודת מוקד חדשה לקו הרקיע של וושי הצומח במהירות.

## קישורים חיצוניים

* וושי מאוי סיטי באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)

## הערות שוליים

קטגוריה:וושי: גורדי שחקים
המרכז המזרח פסיפי

**המרכז המזרח פסיפי** (בסינית: **东海商务广场主楼**) הוא קומפלקס עירוב שימושים של גורדי שחקים הממוקם בעיר שנג'ן שבסין. הפרויקט תוכנן על ידי משרד האדריכלים וונג ואויאנג ומשרד המהנדסים ארופ ונבנה על ידי הקבלן תאגיד הנדסת הבנייה של מדינת סין (CSCEC) בשטח כולל של 360,000 מטר רבוע. הקומפלקס כולל ארבעה גורדי שחקים:
* המגדל המרכז המזרח פסיפי A - מתנשא לגובה של 306 מטר (1,004 רגל) וכולל 85 קומות.
* המגדל המרכז המזרח פסיפי B - מתנשא לגובה של 261 מטר (856 רגל) וכולל 72 קומות.
* המגדל המרכז המזרח פסיפי C - מתנשא לגובה של 206 מטר (676 רגל) וכולל 40 קומות.
* המגדל המרכז המזרח פסיפי D - מתנשא לגובה של 155 מטר (509 רגל) וכולל 29 קומות.
מגדלים A ו-B משמשים לדירות מגורים ומחוברים בעזרת מדרכה עילית המשמשת כמועדון דיירים. הם הגיעו לגובהם המקסימלי בשנת 2012 והושלמו כשנה לאחר מכן, בשנת 2013. מגדלים C ו-D משמשים למשרדים, בנייתם הושלמה בשנת 2010. בנוסף, הקופלקס כולל בניין רב-קומות המשמש כבית המלון לנגהם שנג'ן עם 26 קומות בגובה של כ-100 מטר, ובנייתו הושלמה בשנת 2012. הבניינים כוללים מתקנים לדיירים; חניון בארבע קומות תת-קרקעיות, חדר כושר, בריכות שחייה, גנים, ספא, ספרייה ואולם אירועים.

נכון לשנת 2025, מגדל A הוא בניין המגורים הגבוה ביותר בסין. מגדל A החזיק בעבר בשיא לבניין המגורים הגבוה ביותר באזור אסיה-פסיפיק, עד שעקף אותו בניין המגורים מולאן ריברסייד בבנגקוק בשנת 2018 עם גובה של 315 מטרים. נכון לשנת 2025, הבניין הוא ה-18 בגובהו בשנג'ן, ה-112 בגובהו בסין, ה-131 בגובהו בסין וה-203 בגובהו בעולם.

הפרויקט זכה בפרס נקודת הציון הטובה ביותר לשנת 2013, מטעם איגוד הנדל"ן של סין (CREA).

## קישורים חיצוניים

* המרכז המזרח פסיפי באתר משרד האדריכלים וונג ואויאנג
* המרכז המזרח פסיפי באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)

## הערות שוליים

קטגוריה:שנג'ן: גורדי שחקים
אנטוניה הזקנה

**אנטוניה הזקנה** (לטינית: **Antonia Maior**; נולדה במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה (אחותו של אוקטביאנוס), וסבתו של נירון קיסר.

## ביוגרפיה
נולדה בתאריך לא ידוע באתונה. אביה היה מרקוס אנטוניוס, ואמה הייתה אוקטביה אחותו של אוקטביאנוס, כך שהיא הייתה קרובת משפחה של שניים מהאישים החזקים ביותר ברומא. הייתה לה אחות קטנה שזכתה לשם אנטוניה הצעירה. זמן קצר לאחר לידתה, עזב אביה אותה ואת אמהּ לטובת אהובתו משכבר הימים, קלאופטרה השביעית מלכת מצרים, ומשפחת אוקטביה חזרה לרומא. לאחר מותו של אנטוניוס, התיר אוקטביאנוס לה ולאחותה ליהנות מעזבונו.

בסביבות שנת 22 לפנה"ס אנטוניה נישאה למדינאי לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, אשר שימש כקונסול בשנת 16 לפנה"ס. היא ילדה לו שלושה ילדים: דומיטיה הזקנה, דומיטיה לפידה הצעירה (אמהּ של הקיסרית מסלינה), וגנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון). טקיטוס כותב שלמעשה אחותה נישאה לאהנובארבוס, אולם כיום מקובל להאמין שטקיטוס התבלבל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-1
קטגוריה:נפטרים ב-32
רכבת היונגפראו

}

|}
|}
**רכבת היונגפראו** (בגרמנית: **Jungfraubahn** או בקיצור **JB**) הוא קו רכבת ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בקליינה שיידג ומסתיים בסמוך לפסגת היונגפראו, בתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה (בגובה של 3,454 מטרים מעל פני הים).

## תחנות הקו

## גלריה

 קובץ:Kleine Scheidegg Jungfraubahn Züge.jpg|רכבת יוצאת מתחנת קליינה שיידג
 קובץ:Jungfraubahn Werkstatt Eigergletscher.jpg|רכבות סביב תחנת קרחון אייגר
 קובץ:Jungfraubahn in der Station Eigerwand.jpg|רכבת חולפת על פני תחנת אייגרוואנט
 קובץ:Aletschgletscher2 Jungfraufirn.jpg|החזית החיצונית של תחנת יונגפראויוך
 

## ראו גם
* רכבת ונגרנאלפ

## קישורים חיצוניים

* 
* רכבת היונגפראו, בפורטל רכבות שווייץ 
* מתיאס פירן, רכבת היוגנפראו: טיול טיפוס בעולם של קרח, דר שפיגל, 9 באפריל 2012 
* , תיאור מסע לאורך הרכבת 
* רכבת היונגפראו, באתר MySwitzerland 

*