open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוג'ר וולקוט ספרי

**רוג'ר וולקוט ספרי** (באנגלית: **Roger Wolcott Sperry**; 20 באוגוסט 1913 - 17 באפריל 1994) היה נוירופסיכולוג ונוירוביולוג אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה יחד עם דייוויד הובל וטורסטן ויזל בשנת 1981. ספרי זכה בפרס זה על מחקרו לגבי חצויי־מוח, בעיקר אנשים שבשל מחלת הנפילה כרתו להם את כפיס המוח, המחבר בין שתי ההמיספרות של המוח.

## ביוגרפיה
ספרי נולד בהרטפורד לפרנסיס בושנל ופלורנס קריימר ספרי. אביו עבד כבנקאי ואימו לימדה בבית ספר לעסקים. לספרי היה אח אחד. אביו נפטר כאשר היה ספרי בן 11. לאחר מכן, אימו מונתה לסגנית מנהלת של בית ספר תיכון מקומי. בנעוריו נחשב ספרי לתלמיד מוכשר ולאתלט מצטיין בכמה תחומי ספורט. הוא זכה במלגה לאוברלין קולג', שם גם היה קפטן של נבחרת הכדורסל, וכן השתתף במשחקי פוטבול, במשחקי בייסבול ובריצה. 

ספרי סיים תואר ראשון באנגלית ב-1935 ותואר שני בפסיכולוגיה ב-1937. ב-1941 הוא השיג תואר דוקטור בזואולוגיה (Ph.D.) מאוניברסיטת שיקגו (המנחה שלו בעבודת הדוקטורט היה פאול אלפרד וייס). בהמשך ביצע את מחקר הפוסט-דוקטורט עם קרל לאשלי באוניברסיטת הרווארד.

ב-1942 החל לעבוד במרכז הלאומי של ירקס לחקר יונקים ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד. ב-1954 התמנה לפרופסור בפסיכוביולוגיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק) ובו ביצע את מחקריו עד שנת 1984. במכון זה ביצע את הניסוי המפורסם ביותר שלו עם תלמידו באותה תקופה, מייקל גזניגה. 

בנוסף לפרס נובל, זכה ספרי גם בפרס וולף לרפואה ב-1979. באותה שנה זכה גם בפרס לסקר.

## קישורים חיצוניים

* מידע על מחקרו זוכה הנובל של ספרי באתר "סנונית"
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:הרטפורד: אישים
קטגוריה:פסיכולוגים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס וולף לרפואה
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:בוגרי אברלין קולג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:מדעני מוח אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
בלוק ספרדי

**בלוק ספרדי** הוא שם לשיטה למשיכה עצם כלשהו בכוח רב בעזרת שני מוטות וחבל ארוך.

הבלוק משמש למשיכת חבל הכרוך סביב חפץ כבד על מנת למשוך אותו (בדרך כלל מכונית השקועה בבוץ או למכלית מים) ולא על מנת למתוח חבל (לכך נדרש בלוק נהגים).

מוט אחד מונח בניצב לרצפה והמוט השני עומד בניצב לו (כך שנוצרת צורת צלב). את החבל קושרים בצד אחד לעצם נייח, כגון עץ או עמוד, ובצידו השני לעצם הכבד אותו רוצים למשוך. סביב המוטות (העומד והניצב) כורכים את החבל חצי סיבוב, כאשר החבל עובר מעל ומתחת למוט הניצב. את המתיחה החזקה יוצרים על ידי סיבוב המוט הניצב.

קטגוריה:קשרים
הר וושבורן

**הר וושבורן** (אנגלית: **Mount Washburn**) הוא הר בפארק הלאומי ילוסטון שבמדינת ויומינג בארצות הברית.

ההר נקרא על שם הנרי וושבורן שגילה אותו. וושבורן היה הסוקר הכללי של מונטנה אחרי שכיהן כגנרל במלחמת האזרחים, ובעברו הוא גם היה חבר בקונגרס.
## גאוגרפיה
מפסגת ההר ניתן לצפות ברוב החלק הצפוני של פארק ילוסטון, ובימים שבהם מזג האוויר בהיר ניתן לראות גם את רכס טיטון. בשבילי ההר מבקרים תיירים רבים, ובתקופת הקיץ הם עמוסים במיוחד. ההעפלה ממעבר דאנראבן לפסגת ההר היא באורך 4.8 ק"מ, והיא מסתיימת בגובה 424 מטרים מעל נקודת ההתחלה. באזור חניית צ'יטנדן יש שביל נוסף שאורכו 3.6 ק"מ, המגיע עד לגובה של 454 מטרים.

בפסגת ההר נמצא אחד משלושת מגדלי בקרת האש הפעילים בפארק. בקומה הראשונה של המגדל יש מרכז מבקרים קטן וכמה חדרי אירוח, בקומה השנייה יש מרפסת תצפית, ובקומה השלישית הסגורה לציבור נמצאים מגורי הסיירים.

## קישורים חיצוניים

* מצלמת רשת הנמצאת על פסגת ההר
* מידע על מגדל בקרת האש

קטגוריה:ילוסטון
קטגוריה:ויומינג: הרים
רכס גאלאטין

**[[רכס]] גאלאטין** (אנגלית: **Gallatin Range**) נמצא במדינות מונטנה וויומינג שבארצות הברית.
## גאוגרפיה
רכס גאלאטין כולל למעלה מ-10 הרים שגובהם הוא מעל 3,048 מטרים (10,000 רגל). הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת אלקטריק שגובהה 3,343 מטרים. רכס גאלאטין נקרא על שם אלברט גאלאטין, שהיה מזכיר האוצר של ארצות הברית שכיהן בתפקידו למשך הזמן הארוך ביותר, והיה חבר בצוות המשא ומתן בין בריטניה לארצות הברית שבו נקבע הגבול בין אלסקה לקנדה. אורכו של הרכס הוא 120 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו הממוצע הוא 32 ק"מ.

הפסגות הדרומיות של הרכס נמצאות בחלק הצפוני של הפארק הלאומי ילוסטון, אך רוב הרכס נמצא ביער הלאומי גאלאטין. נהר ילוסטון זורם צפונה דרך האגף המזרחי של הרכס. רכס מדיסון מקביל לגאלאטין במערב. הקצה הצפוני של הרכס נמצא ליד העיירה ליבינגסטון שבמונטנה, ומעבר בוזמן מפריד בין גאלאטין לבין הרי ברידג'ר שבמערב. הרכס הוא חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי ויש בו דובי גריזלי, זאבים ומינים אחרים המצויים בסכנת הכחדה.

ברכס גאלאטין נמצא אחד מהיערות המאובנים הגדולים ביותר מהאאוקן. העצים המאובנים הם מאובנים מינרליים של מה שבעבר היה גזעי עצים. העצים המאובנים שברכס מכוסים בלבה וזרמים פירוקלסטיים מהפעילות הגעשית שהתרחשה לפני כ-50 מיליוני שנים. שירות היערות של ארצות הברית בנה שביל באורך 3.2 ק"מ שבו ניתן לצפות בעצים המאובנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ילוסטון
גאלאטין
גאלאטין
גאלאטין
הרי ברטות'

**הרי ברטות**' (באנגלית: **Beartooth Mountains**) הם רכס הרים בדרום-מרכז מונטנה שבארצות הברית, והם חלק מאזור טבע בראשיתי בשם אזור הטבע הבראשיתי אבסארוקה-ברטות' ששטחה 3,600 קמ"ר, הכוללת בתוכה את היערות הלאומיים גאלאטין וקאסטר. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת הגרניט שגובהה 3,901 מטרים, והיא הנקודה הגבוהה ביותר במדינת מונטנה. ההרים נמצאים צפונית לפארק הלאומי ילוסטון, והם חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי. ההרים נחצים על ידי הכביש המהיר ברטות', המגיע עד למעבר ברטות' בגובה 3,345 מטרים. שמם של ההרים מיוחס לפסגת הר מבותרת הדומה לשן של דוב (Bear's tooth).

כיוון שאזור ההרים מרוחק ממקומות היישוב של האדם, הם לא נחקרו עד לשנות ה-70 של המאה ה-19. שבט האינדיאנים קרואו ניצל את העמקים שבין ההרים לצורך ציד בעלי חיים וכמקלט בחורף מפני הרוחות העזות של המישורים. אף על פי שציידים הגיעו לאזור כבר בשנות ה-30 של המאה ה-19, המחקר הרשמי הראשון מטעם הממשל האמריקני התרחש רק ב-1878. החל מאותה שנה התגלו בהרים כ-400 מינים של צמחים. הרי ברטות' הם אחד האזורים האחרונים מחוץ לאלסקה וקנדה שבהם נותרה אוכלוסייה של דובי גריזלי. בהרים גדלים בעלי חיים נוספים כגון דוב שחור אמריקני, יעל ההרים, כבש גדול-קרניים, אייל קנדי, אייל קורא, גרגרן, פומה ושונר.

בשנת 2000 נצפו באזורי ההרים זאבים, שהגיעו אליו ככל הנראה מהפארק הלאומי ילוסטון. רוב הצמחייה והדשא גדלים בגובה של מעל 2,700 מטרים, והיא כוללת את האשוחית, אשוח, ומספר מינים של אורן.

הרי ברטות' מורכבים מגרניט פרקמבריוני וסלעים מותמרים שגילם המשוער הוא כארבעה מיליארדי שנים, וככל הנראה אלו הסלעים העתיקים ביותר בכדור הארץ. בהרים נמצא המאגר הגדול ביותר של פלטינה וכרום בארצות הברית, וכן המאגר השני בגודלו של ניקל. בגבהים של עד 3,048 מטרים (10,000 רגל) יש מישורים רבים שעליהם פסגות המתנשאות לגובה של 3,658 מטרים (12,000 רגל). בהרים יש מעל ל-300 אגמים בתוליים ומפלי מים שגובהם הוא עד 91 מטרים. האזורים האלפיניים הגבוהים רגישים מאוד לפגיעה כתוצאה מניצול משאבי טבע הנצרכים על ידי האדם, ולעיתים לוקח להם עשרות שנים להתאושש בגלל עונת הגדילה הקצרה. החורפים הם קשים מאוד והם מאופיינים בשלגים עזים ורוחות חזקות. בהרים יש כ-25 קרחונים.

## קישורים חיצוניים

* מידע על ההרים באתר היער הלאומי קאסטר
* אזור הטבע הבראשיתי אבסארוקה-ברטות' באתר המערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי
* 

ברטות'
קטגוריה:ילוסטון
ברטות'
מחנה פלס

**מחנה פלס** (בעבר: "**פלס גולני**") הוא בסיס צבאי בבקעת הירדן הקרוי על שמו של סגן־אלוף משה סטמפל (פלס) שנהרג בשנת 1968 כאשר פיקד כמג"ד הנח"ל המוצנח על מרדף אחר מחבלים בעמק הירדן (היתקלות אשר נקראה "מרדף ואדי שובש").

המחנה הוא חלק מבסיס אימונים חטיבתי אשר כולל את מחנה פלס ומחנה בקעות אשר בהם מתבצעת טירונות של טירונים מחטיבת כפיר כאשר כל מחזור מבצע את כל מסלול הטירונות כולל שלב האימון המתקדם באחד מהבסיסים בהתאמה ואת מחנה סערה אשר הוא בסיס המפקדה של הבא"ח. במחנה פלס שוכנות גם הפלוגות של נצח יהודה.

## היסטוריה
בעבר, משנת 2000 עד 2004 שימש הבסיס כמחנה הטירונים של חטיבת גולני וזאת לאחר עזיבת מחנה בזק ששימש עד אז את חטיבת גולני, בהתאם כונה בעבר "**פלס גולני**".

המחנה ממוקם בבקעת הירדן ליד היישובים רועי, חמדת ובקעות.

ב־13 במאי 2002, הגיע מחבל חמוש לבסיס, ופתח באש לעבר הש"ג. המחבל חוסל על ידי כוח מהמחנה.

ב-10 באפריל 2003, חדרו שני מחבלים למאהל הטירונים ופתחו בירי ממנו נהרגו סמ"ר יגאל ליבשיץ וסמ"ר עופר שרעבי ותשעה חיילים נוספים נפצעו. אחד המחבלים חוסל על ידי כוח בפיקוד מפקד פלוגת האימון המתקדם בעוד המחבל השני חוסל תוך כדי מנוסה על ידי כוח מגדוד הנח"ל החרדי.

## ראו גם
* מחנה בקעות

## קישורים חיצוניים
* מחנה פלס באתר מתגייסים של צה"ל
* דף זיכרון למשה סטמפל אשר על שמו נקרא הבסיס
* תיאור המירדף אשר בו נהרג משה סטמפל

## הערות שוליים

פלס
פלס
פלס
קטגוריה:חטיבת כפיר
קטגוריה:חמדת
קטגוריה:בקעת הירדן
להיות או לא להיות (סרט, 1983)

"**להיות או לא להיות**" (באנגלית: **To Be or Not to Be**) הוא סרט קומדיה אשר בוים על ידי אלן ג'ונסון ועלה לאקרנים ב-16 בדצמבר 1983. זוהי הגרסה החדשה לסרטו של הבמאי ארנסט לוביטש בעל אותו השם משנת 1942. צ'ארלס דרנינג היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1983 על משחקו בסרט זה. שיר ידוע בעל אותו השם מהסרט הוא להיות או לא להיות, הידוע גם בשם "**The Hitler Rap**".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1983
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי ברוקספילמס
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטים על תיאטרון
יוסי לפר

**יוסף (יוסי) לָפֶּר** (14 במרץ 1947 – 8 בספטמבר 2002) היה איש צוות טנק מגח במלחמת ששת הימים שניהל לבדו, במשך שמונה שעות רצופות, קרב מתוך טנק פגוע בח'אן יונס בעת שהיה פצוע, עד אשר חולץ. על מעשהו זה עוטר בעיטור הגבורה.

## ביוגרפיה
לפר נולד ב-14 במרץ 1947 כבן זקונים להורים יוצאי צ'כיה, שנמנו על ראשוני מושב תאשור. לאחר מכן עברו למושב ניר ישראל ושם גדל עד גיוסו לצה"ל לחיל השריון. למד בבית הספר התיכון החקלאי בכפר סילבר.

בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים כבר היה חייל מילואים והוצב בגדוד 46 של חטיבה 401. גדודו השתתף בקרב רפיח כחלק מהכוח של חטיבת הצנחנים ואיגף את מתחמי רפיח מדרום. בקרב שהיה בכפר שן נפגע הטנק שלו ואנשי הצוות שנותרו לבדם הצליחו לחבור לכוחות צה"ל. לאחר מכן, יחד עם חטיבת הצנחנים, הופנו צפונה לכיוון רצועת עזה במאמץ לסייע בכיבוש עזה.

בבוקר 6 ביוני, הטנק בו היה לפר איש צוות, נפגע ממוקש בעת שהיה בלב חן יונס. ניתנה פקודת נטישה לצוות, אך לפר, שהיה המום, לא שמע אותה ונותר לבדו בטנק שספג בינתיים גם פגיעה במנוע. משעה 8 בבוקר ועד 4 אחר הצהריים באותו יום תפעל לפר את מערכות הנשק בטנק הפגוע וירה לכל עבר, הן במערכות הנשק שבטנק, והן בנשקו האישי. במהלך אותן שעות, הוא נפצע ביד ובחזה, אך הצליח להמשיך לתפקד למרות פציעתו הקשה עד אשר חולץ ופונה. בתום המלחמה הוא קבל צל"ש על פעולותיו ולאחר מכן הוגדר מעשהו כזכאי לעיטור הגבוה ביותר, עיטור הגבורה.

במלחמת יום הכיפורים תפקד כאיש צוות בגדוד 19 ונפצע במתקפת הנגד של 8 באוקטובר לאחר שהטנק בו נלחם נפגע מטיל נ"ט. ב־1976, בעת שהיה בתעסוקה מבצעית עם יחידת המילואים שלו, השתתף בהתקלות עם מסתננים באזור עינות צוקים וקיבל מכתב הערכה מאלוף פיקוד המרכז על חלקו בקרב.
במלחמת לבנון הראשונה לחם בקרב סולטאן יעקוב כמפקד טנק בגדוד 8132 בחטיבה 645 שנשלח לחלץ את הטנקים הנצורים באזור סולטאן יעקוב. הגדוד והחטיבה נקלעו לאש סורית באזור הציר העולה לכפר מדוחה , ספגו אבדות רבות, אך בסופו של דבר, בסיוע הארטילריה של צה"ל, הצליחו לגרום לנסיגת הסורים.

בשנים שלאחר שחרורו מהשירות הסדיר למד לפר בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית (עד לרמת מוסמך אוניברסיטה) והתמחה בהזנת בעלי חיים ובמיוחד בהזנת בקר לחלב. לאחר לימודיו עבד כמדריך הזנת בקר לחלב; תחילה בשרות ההדרכה והמקצוע במשרד החקלאות, במכון תערובות של משקי הדרום והנגב ולאחר מכן בחברות פרטיות.

נפטר בראש השנה ה'תשס"ג מדום לב. הובא למנוחות בבית העלמין של מושב ניר ישראל.

## הנצחה
סיפור לחימתו במלחמת ששת הימים הונצח בסרט "כל ממזר מלך" של הבמאי אורי זוהר.

ב־2003 יזמה החברה בה עבד לפני מותו הקמת קרן מלגות על שמו וקיום יום עיון שנתי לזכרו.

## לקריאה נוספת
* "נכתב בקרב", מלחמת ששת הימים - כתוב בידי הלוחמים עצמם, ערך מרדכי ברקאי, הוצאת לדורי, 1967, עמ' 81–83
* "דרג מסתער", יוש הלוי, משרד הביטחון, 1988. הפרק הראשון: "מגדל פורח באוויר", עמ' 11 - 14.

## קישורים חיצוניים
* 
* ריאיון עם יוסי לפר, באתר הגבורה
* הקרן ע"ש יוסי לפר ז"ל, באתר "ADM Israel" (לשעבר מרכזי תעשיות")
* יוסי לפר באתר יד לשריון
* מאמרים של יוסי ברשת הבקר והחלב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור הגבורה במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 401
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ניר ישראל: אישים
קטגוריה:בוגרי התיכון החקלאי כפר סילבר
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
סורסו

**סורסו** (באיטלקית: **Sorso**; בסאסארית: **Sòssu**) היא עיר בנפת סאסארי, באי סרדיניה שבאיטליה.

## גאוגרפיה
העיר שוכנת בקרבת מפרץ אסינרה, במרחק שלושה ק"מ מחוף ים חולי ובו חוף הרחצה Marina di Sorso. העיר עצמה שוכנת בגובה של 136 מטר מעל פני הים, ובה מכון לשנת 2008, כ-15,000 תושבים.

העיר שוכנת במרכז אזור חקלאי פורה, שבו הגידולים החקלאיים החשובים הם זיתים וגפן. המבנה הגאולוגי באזור מצויה העיר כולל משקעים עתיקים של אבן גיר עשירים במאובנים.

באזור בו שוכנת העיר שרידים לתרבות הנוראגית. שרידים ארכאולוגיים מאוחרים יותר כוללים את מצודת סנטה פיליטיקה, שהקימה קרתגו. בימי הביניים החליפה העיר ידיים פעמים רבות, כיתר סרדיניה. ב-1436 תפס את השלטון גונאריו גמבלה, שסמל משפחתו הוא גם סמל העיר הנוכחי.

בדומה לתושבי פורטו טורס הסמוכה, דוברים תושבי העיר ניב מיוחד, turritano, שבין מאפייניו הייחודיים היעדרה של הטיה ללשון נקבה ברבים. רק במהלך המאה ה-20 הגיעה ההשפעה האיטלקית לאזור.

בין האתרים הבולטים בעיר רובע ביקוקה (Quartiere della Bicocca) בעל הסגנון האופייני לימי הביניים, כנסייה שנבנתה ב-1836 ומזרקת ביללרה (Fontana della Billellera)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נפת סאסארי
קטגוריה:סרדיניה: ערים
מינרל (תזונה)

בתזונה, **מינרלים** הם קבוצה של יסודות, רובם מתכות, להם יצורים חיים נזקקים לשם פעולתם התקינה. חלק מהמינרלים מופיעים בכל היצורים החיים, ובלעדיהם אין החיים יכולים להתקיים: זרחן, סידן ונחושת, למשל; אחרים מופיעים בחלק מהיצורים בלבד: ניקל, סלניום וצורן, למשל. המינרלים נצרכים על ידי היצורים כחלק מהמזון, ולא בצורתם הגבישית, (למעט מקרים נדירים, כמו מלח בישול, למשל, הנצרך גם בצורתו הגבישית).

קיימות ארבע קבוצות של מינרלים הדרושים ליצורים חיים, לפי מידת חשיבותם:
* **ארבעת היסודות הבסיסיים**: פחמן, מימן, חמצן וחנקן. הללו מופיעים בכל היצורים ומהווים למעלה מ-99% ממסתם.
* **מאקרומינרלים**: מופיעים בתאיהם של יצורים חיים בשיעור של מעל ל-50 מיליגרם עבור קילוגרם של מסת תא (או גוף). גם יסודות אלו מופיעים בכל היצורים החיים.
* **מיקרומינרלים** או **[[יסוד קורט|יסודות קורט]]**: מופיעים בתאיהם של יצורים חיים בשיעור של מתחת ל-50 מיליגרם עבור קילוגרם של מסת תא (או גוף). חלקם של יסודות אלו מופיע בכל היצורים, אך חלקם האחר מופיע ביצורים מסוימים בלבד.
* **מיקרומינרלים ייחודיים**: הללו ייתכן שמופיעים בכמויות מזעריות בתאיהם של יצורים מסוימים. תפקודם הביולוגי אינו ידוע או טרם הוברר דיו.

ההגדרה למיקרומינרלים ומאקרומינרלים מתייחסת בעיקר לאדם וליונקים מפותחים אחרים, ואף כי ייתכן שתהיה תקפה גם ליצורים אחרים, הרי שייתכן שהדרישות המינרליות של חיידקים, צמחים, פטריות ויצורים רבים אחרים שונות למדי.

הטבלה שלהלן מרכזת את שלוש קבוצות המינרלים האחרונות. עמודת ה"מקורות" מתייחסת בעיקר לאדם; יצורים אחרים מסוגלים לצרוך מינרלים ממקורות שונים.

## ראו גם
*מים מינרליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטבוליזם
קטגוריה:תזונה
קטגוריה:אבות המזון
קטגוריה:רכיבי תזונה חיוניים
יוסטון דינמו

ממוזער|סמל יוסטון דינמו בשנים 2006–2020
**יוסטון דינמו** (באנגלית: **Houston Dynamo FC**) היא קבוצת גביע ה-MLS מקצוענית מיוסטון שבטקסס, ארצות הברית.
הקבוצה שהוקמה בשנת 2005 משחקת בליגה האמריקאית, ה-MLS.
## היסטוריה
מגרשה הביתי הראשון של יוסטון היה אצטדיון רוברטסטון שהיה מסוגל להכיל 32,000 צופים והיה ממוקם בקמפוס של אוניברסיטת יוסטון, בו שיחקו משנת היווסדותם.
הבעלים של יוסטון דינמו ארגן חוזה שכירות למשך שלוש שנים שנחתם על מנת שהקבוצה תשחק באצטדיון זה, בזמן שהתוכניות לאצטדיון שמיועד לכדורגל בלבד מגיעות לשלבים הסופיים. האצטדיון החדש נפתח ב-2012 והחליטו לקרוא לו אצטדיון BBVA קומפאס המארח גם את יוסטון דאש בליגת הכדורגל לנשים, קבוצת הפוטבול טקסס סאותרן טייגרס, ה-USA איגלס וב-2013, גם את המשחקים של עונת הרוגבי העולמית בשביעיות לנשים.

## סגל נוכחי
מעודכן לתאריך 8 באוגוסט 2025

 
 

 

 
 

## שחקנים מפורסמים
* וייד באררט (2006–)
* בראיין צ'ינג (2006–)
* ריקארדו קלארק (2006–)
* דווין דה-רוסאריו (2006–)
* בריאן מולן (2006–)
* פאט אונסטד (2006–)
* אדי רובינסון (2006–)
* קרייג וייבל (2006–)
* פול דלגליש (2006-2008)
* סטיוארט הולדן (2006–)
* ג'וזף נגווניה (2007)
* ריצ'רד מולרוני (2007–)

## תארים
* גביע ה-מ.ל.ס (2006, 2007)
* מקום שני באליפות פאן-פאסיפיק (2008)
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:יוסטון: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2005
הקניון הגדול של ילוסטון

שמאל|ממוזער|250px|הקניון הגדול של ילוסטון כפי שהוא נראה מהמפלים התחתונים

**הקניון הגדול של ילוסטון** (באנגלית: **Grand Canyon of the Yellowstone**) הוא קניון של הנהר ילוסטון השוכן בפארק הלאומי ילוסטון במדינת ויומינג בארצות הברית. עומקו המרבי של הקניון הוא 275 מטרים, ורוחבו המרבי הוא 800 מטרים. אין לטעות בין קניון זה לבין הגרנד קניון הנמצא במדינת אריזונה.
## גאוגרפיה
הפרטים הגאולוגיים של הקניון אינם מובנים לגמרי, אך מוסכם כי הקניון נוצר כתוצאה מסחיפה ולא כתוצאה של פעילות קרחונית. לאחר ההתפרצות של קלדרת ילוסטון לפני כ-600,000 שנים, האזור התכסה בלבה. באזור נוצרו העתקים גם לפני ההתפרצות כתוצאה מפעילות הקלדרה. האתר שבו נמצא הקניון הנוכחי, כמו גם הקניונים הקודמים, נוצר ככל הנראה כתוצאה מהתרוממות הקרקע והיווצרות הבקיעים שנלוו לכך, מה שגרם להגברת קצב הסחיפה. כמו כן, האזור היה מכוסה על ידי קרחונים שנוצרו במהלך מספר עידני קרח. ההשערה היא כי בעבר הקניון התמלא במשקעים קרחוניים, אך הם נסחפו ולא הותירו אחריהם כל עדות.

הקניון שמתחת למפלי ילוסטון התחתונים היה בעבר האתר של אגן גייזר שנוצר מזרמי לבה ריוליטיים, העתקים נרחבים, והחום שהצטבר מתחת לפני הקרקע (הקשור לפעילות של נקודה חמה). לא ידוע בוודאות מתי נוצר אגן הגייזר, אך מניחים כי הוא היה קיים בתקופת פעילות הקרחונים האחרונה. הפעולה התרמית והכימיות של אגן הגייזר שינתה את הסלע הריוליטי באמצעות מטאסומטיזם, הפכה אותו ליותר רך ופחות עמיד לסחיפה. בקניון נותרו עדויות לפעילות תרמית זו בדמות גייזרים ומעיינות חמים שעדיין פעילים.

אזור אגם קליר, המוזן על ידי המעיינות החמים, נמצא דרומית לקניון וייתכן כי גם הוא שריד לפעילות הזאת. לפי קן פירס מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית נוצרו סכרי קרח בפתחו של אגם ילוסטון בשלהי עידן הקרח האחרון, לפני 14,000 עד 18,000 שנים. כאשר הסכרים הפשירו השתחררו כמויות מים גדולות שזרמו במורד הזרם, וגרמו לשיטפונות וסחיפה מהירה בקניון של ימינו. נראה ששיטפונות אלו התרחשו יותר מפעם אחת. הקניון הוא עמק דמוי V (V-shaped valley) קלאסי, דבר המרמז על עיצוב על ידי נהר ולא על ידי קרחונים. הנהר ילוסטון ממשיך לגרום לסחיפה של הקניון גם כיום.

גם הצבע של הקניון הוא תוצאה של מטאסומטיזם. הריוליט שבקניון מכיל מגוון תרכובות ברזל. כאשר אגן הגייזר היה פעיל, ה"בישול" של הסלע גרם לשינוי כימי בתרכובות הללו, כיוון שהחשיפה ליסודות הללו גרמה לשינוי צבע בסלעים שהתחמצנו. צבע הקניון מרמז על נוכחות או על מחסור במים בתרכובות הברזל הייחודיות. בניגוד למה שמקובל לחשוב, רוב האזורים הצהובים בקניון הם תוצאה של נוכחות של ברזל בסלע, ולא של גופרית.
## קישורים חיצוניים

## גלריה

GrandCanyonoftheYellowstone-Jackson1871.jpg|צילום משנת 1871
GrandCanyonoftheYellowstone-Jackson1871-1.jpg|צילום משנת 1871
YellowstoneCanyonFromArtistPoint-Haynes1920.jpg|צילום משנת 1920
Grand canyon of Yellowstone 2.jpg|הקניון ממבט קרוב
Grand canyon of Yellowstone and Yellowstone fall.jpg|הקניון הגדול של ילוסטון כפי שהוא נראה מהמפלים התחתונים
Grand canyon yellowstone.jpg|ערוץ הקניון


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ילוסטון
קטגוריה:ויומינג: גאוגרפיה
קניון גדול
קטגוריה:קניונים
אברש

**אַבְרָשׁ** (שם מדעי: *Erica*) הוא סוג צמחים ממשפחת האברשיים.

בסוג אברש קיימים כ-500 מיני שיחים ובני-שיח המצויים באזורים הממוזגים של כדור הארץ כשרובם בדרום אפריקה 8 מינים באפריקה הטרופית והשאר באירופה ובאזור הים התיכון.

האברש הוא צמח בעל תלות מועטה בפוריות הקרקע, ולכן הוא מכסה שטחים נרחבים של אדמה סלעית, שטחי ערבה ואדמות כבול.

רבים ממיני האברש משמשים כצמחי נוי בשל פרחיהם הנאים. עצתו של האברש משמשת לעבודות חרטות כמו בתעשיית מקטרות וכלים דומים.

מיני אברש אחדים נמכרים בישראל כצמחי תרבות, בהם אברש אמירי ואברש ים-תיכוני.

## הצמח בתרבות
האברש נחשב בגרמניה לסמל של מורשת טבע, והוא אף עמד בבסיסו של שיר הלכת הצבאי "אריקה", שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אברשיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
לסלס אברקרומבי

**לסלס אברקרומבי** (באנגלית: **Lascelles Abercrombie**; 9 בינואר 1881 - 27 באוקטובר 1938) היה משורר, דרמטורג ומבקר אנגלי.
## ביוגרפיה
אברקרומבי היה פרופסור לספרות האנגלית באוניברסיטת לונדון. ספריו העיקריים עוסקים בעיצוב תורת האמנות הספרותית. אברקרומבי היה המשורר היחיד שיצירותיו נכללו בסדרת "משוררי אוקספורד" בעודו בחיים.
בנו של לסלס אברקרומבי היה מייקל אברקרומבי, מדען שעסק בביולוגיה.

בין כתביו המפורסמים:
*An Essay Towards the Thory of Art (מאמר בנושא תורת האמנות), 1922
*The Idea of Great Poetry (רעיון השירה הגדולה), 1925
*Romanticism (), 1926
*The Sale of Saint Thomes (הסייל של סנט תומאס), 1930

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מנצ'סטר
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1881
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1938
מייקל אברקרומבי

**מייקל אברקרומבי** (באנגלית: **Michael Abercrombie**; 14 באוגוסט 1912 - 28 במאי 1979) היה חוקר ביולוגיה בריטי שעסק בביולוגיה של התא ובאמבריולוגיה.

## ביוגרפיה
מייקל אברקרומבי נולד בשנת 1912 במחוז גלוסטרשייר שבדרום מערב אנגליה. בנו השלישי של המשורר האנגלי לסלס אברקרומבי. למד בליברפול ובלידס. בשנת 1931 החל ללמוד זואולוגיה באוניברסיטת אוקספורד. שם עשה את התואר הראשון שלו. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קיימברידג'. 

בשנת 1947 החל ללמד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. ניהל מעבדות מחקר באוניברסיטת קיימברידג' משנת 1970 ועד מותו. חקר בעיקר את התפתחות הסרטן בגופן של בעלי חיים.

מת בביתו שבקיימברידג' בשנת 1979.

## קישורים חיצוניים
* Michael Abercrombie (1912-1979), The International Journal of Developmental Biology

קטגוריה:ביולוגים אנגלים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1912
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1979
Cronartium ribicola

***Cronartium ribicola*** (שלפוחית החלודה של האורן הלבן) הוא מין של פטריית חלודה ממשפחת Cronartiaceae.

## מאפיינים
הפטרייה היא טפיל המנצל שני פונדקאים שונים (אורן לבן ודומדמניתיים), ותהליך ההנבגה שלו מחולק לחמישה שלבים. הפטרייה נמצאת באופן טבעי באירופה ובאסיה, היכן שהאורנים הלבנים (אורן מקדוני, אורן שווייצרי ואורן כחול) נהנים מהעמידות הגבוהה ביותר כנגד מחלות.

הפטרייה הובאה לצפון אמריקה בטעות ב-1909, והיא נחשבת למין פולש הגורם לנזקים נרחבים לעצי האורן האמריקניים, שאינם בעלי יכולת עמידות כנגדה. שיעור התמותה הגבוה ביותר הוא בקרב אוכלוסיות אורן לבן מערבי (*Pinus monticola*), אורן הסוכר, אורן גמיש ואורן לבן-קליפה. הרשויות האמריקניות עושות מאמצים על מנת לברור ולהרבות את הפרטים העמידים של המינים הללו; המחקר מרוכז על ידי מרכז המשאבים הגנטיים דורנה של שירות היערות של ארצות הברית, הנמצא באורגון.

ניתן להגביל במידה מסוימת את תפוצת הפטרייה. אם מוצאים שלפוחיות של הפטרייה על ענפים שגובהם מעל 10 עד 15 ס"מ מהגזע, יש לגזום אותם באופן מיידי, ובכך תיעצר התפשטות המחלה לשאר העץ. במקרה שגזע העץ עצמו נדבק לא ניתן להגביל את עוצמת המחלה, והעץ ימות לאחר שהפטרייה תקיף אותו לחלוטין. ההדבקה מתרחשת לרוב בענפים הנמוכים הקרובים לקרקע של עצים צעירים, כך שלגיזום הענפים הנמוכים יש השלכות חיוביות נוספות כגון שיפור איכות העץ והפחתת הסבירות להדבקה חוזרת מהפטרייה. צורה נוספת של הגבלה שיושמה בכמה אזורים היא הסרה מתמדת של צמחי הדומדמניתיים הגדלים ליד עצי האורן הלבן. כיוון שמסלול ההדבקה הוא דמדמניים-אורן-דמדמניים, הפטרייה לא יכולה להתקיים ללא אחד מהפונדקאים שלה. אולם, התברר כי למעשה הסרת הדומדמניתיים לא מסייעת לשיפור המצב, כיוון שהם גדלים בקלות מחתיכות שורש שנותרו בקרקע, והזרעים מופצים למרחק רב על ידי עופות.

## קישורים חיצוניים

* מידע על הפטריה באתר העוסק בפתולוגיה של יערות
* קרן אורן הסוכר
* קרן המערכת האקולוגית אורן וייטבארק

קטגוריה:פטריות בסיסה
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1872
אונומסטיקון

**אוֹנוֹמַסְטִיקוֹן** (ביוונית: **ὀνομαστικόν**, משמעות השמות) עוסק באיסוף וניתוח של שמות ומונחים בדיסציפלינה מסוימת. לדוגמה: בתחום הגאוגרפיה האונומסטיקון מכיל ריכוז שמות יישובים ומקומות אחרים (כגון שמות הרים, חורבות או מעיינות) בתקופות נתונות באזור מוגדר מראש. בדרך כלל מובא מקור השם ותיאור קצר של המקום לאור מקורות היסטוריים, עדויות אישיות של בני המקום וכדומה. בדרך כלל מסודרת רשימת השמות לפי אלפבית.

באונומסיטיקון היסטורי נאסף החומר מספרי היסטוריה, כרוניקות ספרות תאולוגית כגון כתבי אבות הכנסייה וחיבורים פרשניים, כתובות יהודיות ומסמכים דתיים ומשפטיים אחרים, רשימות אדמיניסטרטיביות ושלטוניות, תיאורים של עולי רגל וממצאים ארכאולוגיים כגון מטבעות.

## האונומסטיקון של אוסביוס

האונומסטיקון הידוע של ארץ ישראל הוא של אחד מאבות הכנסייה, אוסביוס מקיסריה, אשר חיבר רשימה של יישובים ומקומות גאוגרפיים אחרים בארץ בתקופה הביזנטית. בספר מזהה אוסביוס אתרים המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה עם יישובים ומקומות בשטח, כפי שהיו במאה הרביעית. ככל הנראה ערך אוסביוס כחמישה מקורות היסטוריים שהיו לפניו ואף שוטט בארץ וראה את האתרים במו עיניו ושוחח עם אנשי הסביבה. כך מהווה האונומסטיקון של אוסביוס מקור אמין המתעד את שימור השמות בארץ ישראל במאה הרביעית.

הספר נכתב ביוונית. לכל שם יישוב נרשמו שלושה מאפיינים:
#מרחקו מירושלים
#גודלו – קטן, בינוני, גדול
#זהות רוב תושביו – יהודים, נוכרים או נוצרים

בהשוואה לשמות המקומות במפת מידבא, שנערכה במאה השישית שביעית, נמצא דמיון לשמות היישובים המופיעים ברשימותיו של אוסביוס. בעת החדשה, בארץ ישראל, נעשה שימוש באונומסטיקון בעת עריכת סקרים ארכאולוגיים. בין השאר, בעקבות ספרו התגלה כי אזור דרומא היה עשיר ביישובים בתקופתו. על יסוד כך בוצעו באזור חפירות ארכאולוגיות אשר תמכו בפרטים המופיעים ברשימותיו.

## האונומסטיקון של ארץ ישראל
האקדמיה הישראלית למדעים יזמה ומכינה, החל משנות השישים, הפקת אונומסטיקון של ארץ ישראל. האונומסטיקון אמור להביא בפני הקורא כל מקור המוסר מידע על ארץ־ישראל ומאזכר יישוב, מקום גאוגרפי או קבוצה אתנית הנזכרים בספרות היוונית והרומית בתחום הזמן שמלפני כיבוש אלכסנדר הגדול ועד התקופה הערבית בארץ ישראל. סדר הערכים הוא אלפביתי ובתוך כל ערך הסידור הוא כרונולוגי. את הרעיון המקורי יזם מיכאל אבי־יונה. לשם הכנת הספר (או המאגר הממוחשב) לוקטו חומרים מתוך למעלה מאלף חיבורים וקבצים שונים.

איסוף החומר נשלם בראשית שנות ה־2000 והמידע שנאסף קיבל ביטוי חלקי ב־Tabula Imperii Romani, פרויקט משותף ליצירת האטלס של האימפריה הרומית.

## האונומסטיקון של אמנופה

אונומסטיקון של מצרים העתיקה מכיל 610 ערכים בהם שמות מקומות וקבוצות אתניות.

## לקריאה נוספת
* **ספר האונומאסטיקון לאֶבסביוס**. תֻרגם [מיוונית] (בצירוף הערות) בידי ע"צ מלמד. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"י. פורסם לראשונה ב"תרביץ" שנה י"ט ושנה כ"א. הדפסה מחודשת על ידי החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תשל"ח.
* הערך "אונומסטיקון" ב**[[אנציקלופדיה מקראית]]** א', עמ' 151–154

* Yoel Elizur, **Ancient Place Names in the Holy Land: Preservation and History**, Magnes Press, Jerusalem and Eisenbrauns, Winona Lake, Indiana, 2004
* Zeev Safrai with Steven notley, **The Onomasticon of Eusebius**, Leiden 2005


## קישורים חיצוניים

* מידע על מצב הוצאה לאור של האונומסטיקון של ארץ ישראל
* 
* 
* האונומסטיקון של אוסביוס, באתר www.tertullian.org

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:אונומסטיקה
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
נמל התעופה הבין-לאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס

**נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס** (ביוונית: **Διεθνής Αερολιμένας Αθηνών «Ελευθέριος Βενιζέλος»**) הוא נמל התעופה של אתונה, בירת יוון. השדה שוכן במישור מסוגיה, כ-25 ק"מ מזרחית לאתונה וכשלושה ק"מ דרומית-מזרחית לעיירה ספאטה (Σπάτα). הוא נחנך ב-28 במרץ 2001 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי אליניקון (Διεθνής Αερολιμένας Ελληνικού) הסמוך למרכזה של אתונה, שנסגר לאחר מכן. הנמל הוא מרכז פעילותה של חברת התעופה היוונית אג'יאן איירליינס, והוא קרוי על שמו של המדינאי היווני אלפתריוס וניזלוס.

## מתקני השדה
בשדה שני מסלולי אספלט מקבילים (21/03) באורך של 4,000 ו-3,800 מטר, והם שוכנים משני צדדיו של בית הנתיבות. בית הנתיבות ששטחו 1,244 הקטאר בנוי משני טרמינלים - הטרמינל המרכזי וטרמינל לוויין קטן יותר, השוכן דרומית-מערבית לו ומחובר אליו במנהרה להולכי רגל. בטרמינל המרכזי 14 שערי עלייה למטוס באמצעות גשרי עלייה למטוס והוא מטפל ברוב התעבורה למדינות החתומות על אמנת שנגן ומחוצה להן. בטרמינל הלוויין 10 שערים נוספים והוא מטפל רק בתעבורה למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן. בשדה מספר מגרשי חניה לטווח קצר ולטווח ארוך, וכן בית מלון של רשת סופיטל. כ-2 ק"מ דרומית-מערבית לטרמינל, שוכן אזור מסחרי חדש ובו מספר חנויות כל-בו יווניות וסניף מקומי של איקאה.

במתכונתו הנוכחית מסוגל השדה לטפל בהיקף תנועה של עד 16 מיליון נוסעים בשנה, יעד אליו הוא הגיע כבר בשנת 2007, אך קיימת תוכנית בת שישה שלבים שמתוכננת להגדיל את הקיבולת השנתית שלו ל-50 מיליון נוסעים.

פתיחתו של הנמל החדש, שהחליף את שדה התעופה המיושן והקטן באליניקון, סייעה רבות להתפתחותה של אתונה כמרכז לתעבורה אווירית אזרחית חשוב בדרום אירופה, והנמל הוא כיום השער האווירי האירופי החשוב ביותר אל יעדי המזרח התיכון. מהשדה יוצאות טיסות לכל רחבי יוון, אירופה והמזרח התיכון, וכן למספר יעדים בצפון אמריקה, באפריקה ובמזרח אסיה. כשני שלישים מהיקף תנועת הנוסעים וכמחצית מתנועות המטוסים בנמל היא לייעדים ברחבי יוון, בעוד שהיתר הם ליעדים בינלאומיים.

מאז פתיחתו חלה עלייה מתמדת בנתוני תעבורת הנוסעים ותנועות המטוסים בשדה, ועלייה בכמויות המטען שעברו דרכו למעט בשנת 2007:

## תחבורה אל השדה וממנו
השדה מחובר אל אתונה באמצעות הכביש המהיר אטיקי אודוס, כביש הטבעת החדש של העיר, והוא שוכן בקצהו הדרום-מזרחי. מוניות וקווי אוטובוס מהירים מקשרים את השדה למספר יעדים באתונה ואל פיראוס, וכן למספר יעדים ברחבי אטיקה.

בשדה תחנת רכבת השוכנת מול הטרמינל ומחוברת אליו באמצעות גשר להולכי רגל. התחנה משרתת הן את רכבת הפרברים של אתונה (Προαστιακός Σιδηρόδρομος) המגיעה אל מרכז העיר, לפיראוס ולקורינתוס, והן את קו מספר 3 של הרכבת התחתית של אתונה.

## ראו גם
* טיסה 522 של הליוס איירווייז

## קישורים חיצוניים

* 

* תמונה אווירית בזמן אמת של נמל התעופה הבינלאומי אתונה

## הערות שוליים


תמונה:Letiste ateny dlouha chodba.jpg|המעבר התת-קרקעי בין שני הטרמינלים
קובץ:Athens International Airport footbridge and hotel.jpg|גשר הולכי הרגל אל תחנת הרכבת ומלון סופיטל
תמונה:Bus at Athens Airport (line X95).jpg|אוטובוס בקו אקספרס X95 המוליך אל כיכר סינדגמה במרכז העיר
קובץ:ATHGeneralMapmap.png|מפת השדה
קובץ:ATHTerminalMap.png|מפת אזור הטרמינל
תמונה:Ath105.JPG|בניין הטרמינל ממטוס הממריא במסלול 21L. במרכז התמונה נראים המלון ותחנת הרכבת



קטגוריה:אתונה
אתונה
וניזלוס
בית קרן קרב

שמאל|ממוזער|250px
**בית קרן קרב**, או כפי שנקראה בעבר **וילה כתאנה**, היא מבנה חד קומתי בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא בכיכר אורד וינגייט, ברחוב מרכוס 1.

## היסטוריה
וילה כתאנה נבנתה בשנת 1926 על ידי איש העסקים הנוצרי אנטוניו כתאנה. חלקו האחורי של המבנה, ברחוב חובבי ציון, שימש כמכולת. בשנת 1948, בשל הלחימה באזור השכונה בין כוחות "ההגנה" לכוחות הערביים, עברה המשפחה לביירות. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים, שמכר את המבנה. בשנות ה-70 הועבר המבנה לידי האוניברסיטה העברית וזו מכרה אותו, תמורת מיליון דולר, בשנת 1987 לאיש העסקים הקנדי צ'ארלס ברונפמן. ברונפמן רכש את המבנה עבור קרן קרב (The CRB Foundation) שהקים.

## תיאור המבנה
ימין|ממוזער|250px
הווילה נבנתה בסגנון ליוואן האופייני לבתים ערביים עד אמצע המאה ה-20, ונפוץ בבתי טלביה וקטמון. גרם מדרגות רחב מוביל לכניסת המבנה, וסביב המבנה גן ובו צמחייה שהייתה טיפוסית לגנים ערביים בראשית המאה ה-20: עצי דקל, זית והדרים. בחזית הבית חדר מגורים הבולט אל מחוץ לקו המבנה.

על מנת להתאים את המבנה לשימושי קרן קרב, שופץ המבנה על פי תוכניתם של האדריכלים ג'ף ודבי רמז. השיפוץ שמר על מראהו החיצוני של המבנה, אולם בפועל נוספו למבנה שתי קומות - בור המים שהיה מתחת למבנה הפך לקומת מרתף, ובשנת 2001 גג המבנה הוגבה מעט, דבר שאפשר הוספת קומה שנייה מתחת לגג הרעפים. חלק מרעפי המבנה הוסרו, והותקנו בו חלונות, דבר המאפשר הארת חלקים מהמבנה באור טבעי תוך חיסכון בחשמל.

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קרן קרב
קרן קרב
מלון יסמין האוס

**מלון יסמין האוס** או **בית יסמין**, הוא בניין בשכונת טלביה בירושלים. הוא נמצא ברחוב חובבי ציון 21, במפגש הרחוב עם רחוב לב העברי.

## היסטוריה
מבנה זה הוא יוצא דופן בהיסטוריה של השימושים בו מבין מבני השכונה. בעוד שמרבית מבני שכונות טלביה ורחביה ואף קטמון נבנו כמבנים פרטיים, ובהמשך הפכו למבנים ציבוריים או בתי דירות, במבנה זה, התהליך היה הפוך. המבנה נבנה על ידי ד"ר תאופיק כנעאן בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבית דירות להשכרה. לאחר מספר שנים הפך המבנה לבית ספר אשר נוהל על ידי מסדר אחיות מאיווריאה שבאיטליה. בית הספר כלל בית ספר לבנים ולבנות וגן ילדים. הנזירות תמכו בשלטונות איטליה באותה עת - המפלגה הפשיסטית שבראשה עמד בניטו מוסוליני. במרכז בית הספר ניצבו תמונותיו של מוסוליני, של האפיפיור באותה עת פיוס ה-11, ושל מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי. מיד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר הבית לבעלותם של ח'ליל חדאד ובשארה חדאד - משפחה נוצרית אמידה, על מנת שלא יוחרם כנכסי אויב (תאופיק כנעאן היה בעל נתינות גרמנית).

בשל דעותיהן הפוליטיות, בתחילת מלחמת העולם השנייה אסרו שלטונות המנדט הבריטי את הנזירות, וכלאו אותן בכנסיית מנזר ההלקאה שבעיר העתיקה.

לאחר סגירת בית הספר הפך המבנה לבית מלון ובו שבעה חדרים שנקרא "מלון יסמין האוס" (באנגלית: Jasmin House Hotel) על שם יסמין, בתו של ד"ר כנעאן. במלון התגוררו פקידי המנדט הבריטי, וכן עיתונאים בריטיים. בשנת 1947 שימש הבניין את חברי ועדת אונסקו"פ של ארגון האומות המאוחדות אשר באו לבקר בירושלים על מנת לגבות עדויות ולהכריע בשאלת סיום המנדט הבריטי ועתידה של ארץ ישראל.

בשנים 1947–1948 שימש הבניין כמקום מפגש לפעילי תנועת הנג'אדה אשר התנגדה להקמת מדינת ישראל. אחרי מלחמת העצמאות שב המבנה והפך לבית דירות מגורים.

## תיאור המבנה
הבניין בנוי בסגנון מזרחי מסורתי. במרכז המבנה כיפה, ומעל אגפיו הצדדיים עיטור חומה משונן, בדומה לחומות ירושלים. אף שמדובר בבית דירות, בכל קומה וקומה של הבניין הדירה היא למעשה דירה בסגנון ליוואן האופייני לבתי טלביה וקטמון. חדר המגורים המרכזי של כל קומה אינו רבוע אלא מתומן (כאשר בקומה העליונה, מעל חדר זה נמצאת הכיפה). בשל צורתו חלק מחדרי המבנה אינה מקושרים ישירות לחדר המגורים (כמקובל בבית ליוואן) אלא מחוברים למסדרון המקושר לחדר המגורים. בכך דומה יותר הבניין באופיו לבית מגורים מודרני מאשר לבית הליוואן המסורתי.

קשתות מעטרות את חלונות המבנה ואת מרפסותיו, והמבנה מצופה אבן, בהתאם לחקיקה המנדטורית.

כיפת הבניין היא יוצאת דופן בשכונת טלביה, והבניין היה המבנה היחיד בשכונה שבראשו כיפה.

## גלריה

Jasmin House Hotel P4110053.JPG
Jasmin House Hotel P4110054.JPG
Jasmin House Hotel P4110055.JPG

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
## קישורים חיצוניים

יסמין האוס
בית מוגנם

שמאל|ממוזער|250px|בית הדירות ברחוב חובבי ציון 5
**בית מוגנם** או **בית מוגנם ומוגנם**, הם שמם של שני בתים סמוכים המצויים בשכונת טלביה בירושלים. המבנים נמצאים ברחוב חובבי ציון 7 ו-5.

## היסטוריה
שני המבנים נבנו בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי משפחה ערבית נוצרית (פרוטסטנטית) שבראשה עמד עורך הדין אליאס מוגנם. מוגנם, שלמד משפטים בארצות הברית, כיהן כמזכיר הקונגרס הפלסטיני הלאומי השביעי, שנערך בשנת 1928. רעייתו, מאתייל מוגנם, הייתה פעילה למען זכויות הנשים בחברה הפלסטינית.

בני המשפחה התגוררו במבנה שניצב כיום ברחוב חובבי ציון 7. המשפחה האמידה נהגה לארח בביתה את ראשי המנדט הבריטי ואף את מלך ירדן, עבדאללה הראשון.

המבנה הניצב ברחוב חובבי ציון 5, שימש בעבר (ואף כיום) כבית דירות להשכרה. במבנה התגורר איברהים כעאבני, שהיה המתרגם הרשמי מאנגלית לערבית של ממשלת המנדט הבריטי.

במהלך מלחמת העצמאות עזבה משפחת מוגנם את ירושלים, ולאחר המלחמה הועבר המבנה לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. בשנת 1958 הושכרה הקומה העליונה של המבנה ברחוב חובבי ציון 5 למשפחתו של הפרופסור דן פטינקין, מייסד החוג לכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1978 רכש פטינקין את המבנה ממשפחת מוגנם. בשנת 2011 מכרה משפחת פטנקין את הבית.

המבנה ברחוב חובבי ציון 7 שופץ בשנת 2008, ובמסגרת השיפוץ נוספו לו שתי קומות נוספות.

## תיאור המבנה
שני המבנים נבנו בסגנון הליוואן האופייני לבתי מגורים ערביים. המבנה ברחוב חובבי ציון 7, אשר שימש את משפחת מוגנם, נבנה בפאר רב. גג המבנה עוטר בשיני חומה, המזכירים את חומות ירושלים (שניים אלה שימשו מוטיב עיטורי גם במלון יסמין האוס הסמוך). חדר המגורים של המבנה (החדר המרכזי) בלט מקו מבנה באמצעות מרפסת סגורה משושה. חלונות הקומה השנייה של המבנה עוטרו בקשתות האופייניות לתקופה (בבית המגורים, בבית מס' 5, הקשתות מצויות גם בחלונות הקומה הראשונה).

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
## קישורים חיצוניים

מוגנם
מוגנם
תמונה (תורת הקטגוריות)

בתורת הקטגוריות, **תמונה** של מורפיזם היא מורפיזם בעל תכונות מסוימות (אם קיים כזה), המכליל את מושג התמונה של פונקציה.

בקטגוריה C, מונומורפיזם h : I \to Y הוא **תמונה** של המורפיזם f : X \to Y, אם:
# קיים מורפיזם g : X \to I כך ש f=hg.
# לכל אובייקט Z ולכל מורפיזם k : X \to Z ומונומורפיזם l : Z \to Y כך ש f=lk קיים מורפיזם יחיד m : I \to Z כך ש k=mg ו h=lm.

תמונה:CategoriaImagem.PNG

מן התכונה השנייה, הנקראת "אוניברסליות", נובע שאם התמונה קיימת אז היא יחידה עד כדי איזומורפיזם.

התמונה של f מסומנת לעיתים קרובות ב-\mathrm{Im}(f).

## דוגמאות

בקטגוריה של קבוצות התמונה של מורפיזם f : X \to Y היא ההכלה של התמונה 
\{f(x) | x \in X \} לתוך Y.
בקטגוריות רבות, כגון הקטגוריה של חבורות, הקטגוריה של חבורות אבליות והקטגוריה של מודולים התמונה של מורפיזם היא התמונה של המורפיזם המתאים בקטגוריה של קבוצות (לאחר הפעלת הפונקטור השוכח).

קטגוריה:תורת הקטגוריות
מזרח המידלנדס

**אזור מזרח המידלנדס** (באנגלית: **East Midlands**) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. הוא כולל את המחוזות הטקסיים דרבישייר, לסטרשייר, ראטלנד, נוטינגהאמשייר, נורת'האמפטונשייר ורובו של מחוז לינקולנשייר, אך למרות זאת רוב האנשים המדברים על "מזרח המידלנדס" מתכוונים רק לדרבישייר, לסטרשייר ונוטינגהאמשייר. הנקודה המחברת שלושה מחוזות אלה ידועה בתור "טרנט לוק".

## היסטוריה
לפני הכיבוש הרומאי בבריטניה במאה הראשונה לספירה, התגורר באזור זה שבט ה"קוריאלטאווי" (Corieltauvi). הכיבוש הרומאי קבע את בירת האזור בלסטר אשר נקראה אז "רטאה קוריאלטאוורום" (Ratae Corieltauvorum). האזור היה ידוע גם בתור "חמשת הבורס של הדיינלאו" (Five Burghs of the Danelaw). האזור הנוכחי הוכר רשמית בשנת 1994.

## שלטון מקומי
אזור מזרח המידלנדס כולל את המחוזות הבאים:

## כלכלה
המעסיקים העיקריים באזור זה כוללים את ויטאביקס, בבורטון לאטימר. מבחינת חברות מכונאות יש את רולס-רויס בדרבי, סימנס בלינקולן, יצרנית האופנועים טריומף בהינקלי וקטרפילר ליד דספורד . מנוע הסילון פותח לראשונה באזור זה בלוטרוורת', וההדגמה הראשונה לשימוש ברדאר הייתה בדאוונטרי. בצפון דרבישייר ונוטינגהאמשייר היו הרבה מכרות פחם, וישנם עדיין שניים פועלים ליד מנספילד. קרלסברג מיוצרת בנורת'המפטון. לחיל האוויר המלכותי יש הרבה בסיסים באזור זה.

## קישורים חיצוניים

* סוכנות הפיתוח למזרח המידלנדס
* האספה האזורית של מזרח המידלנדס
* המשרדים הממשלתיים של מזרח המידלנדס
* המדריך למזרח המידלנדס
* נמל התעופה מזרח המידלנדס

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אנגליה: אזורים
בית ג'לאט

שמאל|ממוזער|250px|
שמאל|ממוזער|250px|
שמאל|ממוזער|250px|
**בית ג'לאט** המכונה גם **בית הקרמיקה**, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב אלקלעי 8, בפינת רחוב דיזראלי.

## היסטוריה
בית ג'לאט נבנה בשנת 1926 על פי תוכניות האדריכל ספירו ח'ורי פתאסיס עבור אליאס ג'לאט ורעייתו קתרין. אליאס ג'לאט היה איש עסקים ערבי נוצרי - קתולי אשר שימש כקונסול כבוד של הונגריה בירושלים, וכנשיא מועדון רוטרי בירושלים.

בשנת 1948, לאחר דרישה של ארגון ההגנה, עזבו בני המשפחה את ביתם ועברו ללבנון. משם היגרו לאנגליה ולארצות הברית.

במהלך מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי מוסד עליית הנוער. במבנה שוכנו ילידי עליית הנוער שהתגוררו קודם לכן במשק שבמוצא, ואשר נאלצו לעזוב את המשק בשל הפגזות צבא ממלכת ירדן. לאחר מלחמת העצמאות עבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים. מוסד עליית הנוער שכן במבנה עד שנות ה-70, ולאחר מכן הושכר המבנה לארגונים שונים. בשנת 2001 הושכרה קומת הקרקע של המבנה למוסד חינוכי של רשת אמי"ת, והקומה השנייה שימשה כאכסניה לבנות. בהמשך העשור הראשון של המאה ה-21 נמכר המבנה ושופץ, והוא שב לשמש כבית מגורים.

## תיאור המבנה
המבנה נבנה בפאר רב, קומתו העליונה של המבנה מעוטרת באריחי קרמיקה ארמנית, והמבנה נחשב למבנה הקרמיקה המעוטר ביותר בירושלים. קשת חלונות המבנה וכן פינות המבנה עוטרו בדוגמת אבלק שהייתה אופיינית בבניה הממלוכית. על גגו של המבנה עיטורים שונים ובהם עיטורי פרחים, ואף שיני חומה (השונים ממבנים אחרים בשכונה בצורתם - צורה המדמה פרח, ולא צורה המזכירה את חומות ירושלים).

בשל קשריו העסקיים הרבים של אליאס ג'לאט, הבית, שנבנה כבית ליוואן אופייני (צורת הבנייה האופיינית למבנים ערבים עד אמצע המאה ה-20, והייתה נפוצה ביותר בשכונות טלביה וקטמון), כלל שני חדרי אירוח - בקומה הראשונה היה בית אירוח עבור אליאס ג'לאט, ובקומה שנייה חדר אירוח משפחתי אשר שימש את רעיתו.
בשנות ה-60 שימש המבנה לעליית הנוער תחת ניהולו של מר בנציון גבורין ורעייתו אסתר.

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
## קישורים חיצוניים

ג'לאט
ג'לאט
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:החברה הערבית בארץ ישראל המנדטורית
בית אניס ג'מל

שמאל|ממוזער|250px|
**בית אניס ג'מל**, הוא מבנה המצוי ברחוב אלקלעי 9, בפינת רחוב ד'יזראלי שבשכונת טלביה בירושלים.

## היסטוריה
בית ג'מל נבנה בשנת 1934 על ידי אניס ג'מל, ערבי נוצרי אנגליקני עבור משפחתו. ג'מל התגורר בקומה העליונה של המבנה עם רעייתו, טביתה, בת דודתו של השחקן פיטר יוסטינוב. סביב המבנה השתרע גן נרחב.

המשפחה נמלטה מהשכונה בשנת 1948 בעקבות מתקפה של ארגון הלח"י בירושלים, והארגון השתלט על המבנה והפך אותו למפקדתו.

לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לחזקתו של האפוטרופוס על נכסי נפקדים. בשנות ה-50 הוצע להפוך את המבנה למעון רשמי עבור ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, אולם בן-גוריון העדיף להימנע מלהתגורר ברכוש ערבי נטוש, והמבנה הפך למועדון של משרד התיירות, ובהמשך למועדון לעולים. בדירה בקומה העליונה התגורר, בחכירה, התעשיין, אלכסנדר רפאלי.

## תיאור המבנה
בית ג'מאל הוא מבנה דו-קומתי, שנבנה בפאר רב, בסגנון בנייה מזרחי. חלונות הקומה השנייה של המבנה מקושתים, וכן קשת גדולה מקיפה את הכניסה הראשית למבנה. בשנות ה-50 נבנו בגני המבנה הנרחבים מגרשי טניס.

## ראו גם
* וילה אמין ג'מל
* וילה שבלי ג'מל

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים

אניס ג'מל
אניס ג'מל
בית מונטסראט

**בית מונטסראט** המכונה גם **מנזר מונטסראט**, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מרכוס 4, בסמוך לכיכר אורד וינגייט.

## היסטוריה
בית מונטסראט נבנה בשנת 1930. המבנה נישכר בשנה זו על ידי הכומר הנוצרי בונוונטורה אובל שהגיע לארץ בשנת 1923 ממנזר מונטסראט שבקטלוניה, והקים במבנה מוסד ספרדי קתולי. המוסד פעל לחקר התנ"ך ולתרגומו לקטלאנית. בעת הקמתו שכן המבנה בסמוך לשטח פתוח גדול שנקרא "קארם אר רובאן" ומסיבה בו נבחר המבנה. בשל הפעילות הדתית שבו, ובשל זהות העומד בראשו כונה המבנה "מנזר מונטסראט". במבנה נערכה פעילות תרבות עבור תושבי השכונה הנוצריים, ונערכו בו תפילות יום ראשון. בשנת 1941, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, פסקה התמיכה הכספית של ממשלת ספרד, המוסד הפסיק לפעול, והמבנה הפך לבית דירות. גם לאחר הפסקת פעולת המבנה המשיך המבנה להיקרא בשם "מנזר מונטסראט".

בין השנים 1935–1939 התגורר בקומה העליונה במבנה הפרופסור אלכסנדר דושקין, מייסד המחלקה לחינוך באוניברסיטה העברית.

בשנות ה-60 נוספו למבנה שתי קומות.

## תיאור המבנה
המבנה המקורי היה בניין דו קומתי, בלא גג רעפים. המבנה נבנה בצורה סימטרית - שתי מרפסות נבנו בשני צידי המבנה, כאשר עמודי המרפסות נבנו בסגנון ניאו קלאסי. חלונות המבנה מקושתים ובסורגי מרפסת הקומה השנייה מופיעה האות M - על שם מנזר מונטסראט. בעת בניית הקומות העליונות, בשנות ה-60, לא נעשה כל מאמץ לשמר את סגנון המבנה המקורי, ומרפסות הקומות העליונות שונות מהותית ממרפסות הקומות הראשונות. כמו כן, חלונות הקומות העליונות הן ללא קשתות.


Montserrat building P4110040.JPG|כניסת המבנה
Talbia Montserrat building (31).JPG|סורג מרפסת הקומה השנייה ועליה האות "M"
Montserrat building P4110034.JPG
Montserrat building P4110041.JPG
Montserrat building P4110039.JPG


## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים

מונטסראט
מונטסראט
טופיק (יישוב)

**טופיק** (ברוסית: **Тупик**) הוא יישוב במחוז זבאייקלסקי ומרכז אדמיניסטרטיבי של הנפה. היישוב הוקם בשנת 1911 כתחנת רכבת אך זו לא נבנתה לבסוף בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. האוכלוסייה מונה מעט יותר מ-900 נפש.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1911
גן השושנים

**גן השושנים** (באנגלית: Rose Garden - "גן הוורדים"), הוא גן ציבורי המצוי בשכונת טלביה בירושלים, בין הרחובות פינסקר ודובנוב.

## היסטוריה
ישנה סברה לפיה השימוש הראשוני בשטח הגן החל כבר בשלהי התקופה העות'מאנית, וכי אירוע שתואר על ידי חמדה בן יהודה בעיתון "השקפה" בשנת 1906 אשר כלל קבלת פנים לכבוד יום עלותו לשלטון של הסולטאן עבדול חמיד השני התרחש בגן. חמדה בן יהודה מתארת: 

בראשית תקופת המנדט הבריטי הסדירה עיריית ירושלים את גן השושנים, שנקרא באותה עת "גן הוורדים" (Rose Garden) וערכה בו קבלות פנים רשמיות של העירייה. הגן תוכנן והוקם על ידי אלימלך אדמוני, ששימש משנות ה-30 עד תחילת שנות ה-60 כגנן הראשי של עיריית ירושלים. 

לגן נבנו שתי כניסות בסגנון אר דקו, האחת מרחוב פינסקר, והשנייה מרחוב דובנוב, ובגן נבנתה פרגולה ובריכת נוי ובה דגי זהב. תזמורת המשטרה הבריטית נהגה לנגן בגן מדי שבוע להנאת תושבי השכונות הסמוכות.

לאחר מלחמת העצמאות, ובשל קרבתו של גן דניאל לקו העירוני (הגבול בין ישראל וירדן), המשיכה עיריית ירושלים לקיים בגן השושנים את אירועיה הרשמיים, וכן קבלות פנים ביום העצמאות. גן השושנים היה גם הגן הממלכתי של מדינת ישראל, ובו נערכו טקסים רשמיים ומסיבות גן בהשתתפות ראשי המדינה ונכבדיה.  

בשנת 1992 שופץ הגן, ושוקמו הפרגולות. בריכת הנוי הוסרה ובמקומה הוצב גן משחקים. 

בשנת 2024 שופץ הגן בשנית, ובריכת הנוי הוקמה מחדש. בחלק מ"בית הגנן", הניצב בחלקו העליון של הגן, הוקם מבנה שירותים, ובעתיד מתוכנן לקום, בחלקו האחר של הבית, מזנון קטן לשירות באי הגן.

כיום (2025) מוצבת בכניסה התחתונה לגן לוחית זיכרון המנציחה את פועלו של אלימלך אדמוני בתכנון הגן והקמתו.

## גלריית תמונות

Jerusalem (997008136869405171).jpg|חגיגות יום העצמאות בגן בנוכחות דוד בן-גוריון ואישים נוספים, 1950. בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
Gan Hashoshanim P4110067.JPG|הנוף הנשקף מהגן, לכיוון המושבה הגרמנית
Gan Hashoshanim P4110068.JPG|מבחר מהפרחים הפורחים בגן 
Gan Hashoshanim P4110069.JPG|שלט של עיריית ירושלים המתאר את ההיסטוריה של הגן
Gan Hashoshanim P4110066.JPG|הוורדים שמרכז הפרגולה
Gan Hashoshanim P4110065.JPG|שחזור פרגולה מתקופת המנדט
Rose Garden in Talbiya - Jerusalem - New Pond with Goldfish.jpg|בריכת-נוי עם דגי זהב בגן השושנים (2025)


## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בגן השושנים בירושלים, באתר 'חלון אחורי', 17 ביוני 2017
* 
* אופק אדריכלים, גן השושנים – סקירה היסטורית, ספטמבר 2021

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טלביה
שושנים, גן ה-
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
סאסארזה

[שמאל|ממוזער|200px|תפוצת השפות בצפון-מערב האי [סרדיניה]]
**סאסארזה** (באיטלקית **sassarese**; סאסארזה **Sassaresu** או **Turritanu**) היא שפה מדוברת בצפון-מערב סרדיניה בנפת סאסארי. בשנת 1997 היא זכתה להכרה כראויה לעידוד ולשימור כמו שלוש שפות נוספות מסרדיניה: טברקינו (tabarchino), גלורסה (gallurese), והניב הקטלאני אלגרס (Alguerès).

## תאורה

השפה כלולה בקבוצת השפות הרומאניות דרומיות. בשפה ניכרים שתי שיטות לגיבושה diasystem: האחת, הרקע הבלשני מסרדיניה והרקע - מקורסיקה. באוצר המילים מופיעות גם מילים ממוצא טוסקני. הקשרים ההיסטוריים של נפת סאסארי עם שכניה בטוסקנה אשר באיטליה ועם קורסיקה השאירו בשפה הסאסטרזה משקעים. אלו מורגשים למרות ההשפעה החזקה של השפות הסרדיניות על שפת הסאסארזה. הניב הטוסקני ניכר גם בשפה הגלורסית אשר מקורה בקורסיקה למרות שהיא מדוברת בסרדיניה.

מספר הדוברים בשפת הסאסארזה מגיע ל-120,000 וזאת מתוך אוכלוסייה של 175,000 תושבים המתגוררים בחוף הצפון-מערבי של האי. קהילות גדולות המדברות בשפה זו קיימות בערים: סאסארי, פורטו טורס, סורסו ו-סטינטיקו. בשטח המזרחי יותר של האזור, בו יש בו השפעה לשפה הגלורסית, מוכרים ניב קסטלנסי (castellanesi) הנהוג בערים: קאסטלסרדו (Castelsardo), טארגו (Tergu) וסדיני (Sedini).

## מקור השפה

השפה נוצרה בסביבה מסחרית עירונית בתקופת קיומו של שלטון עצמאי בסרדיניה המאה ה-13 והמאה ה-14, כאשר בראש המערכת השלטונית עמדו שופטים (Giudicati). המרכיבים המקובלים לשפה: הפונטיקה, התחביר והאוצר המילים, נוצרו מהשפעה של השפות של העמים עימם באו התושבים בקשרי מסחר: קורסיקה, פיזה (טוסקנה) וג'נובה. השפעה פחותה הייתה גם לשפות : הספרדית והקטלאנית.

בשפת הסאסארזה נכתבו יצירות סִפְרוּת בעבר ובהווה ונערכים באופן שוטף אירועים תרבותיים, חברתיים ומופעי תיאטרון.

דוגמה למשפט מהצהרת זכויות האדם והאזרח מצוטט מהשפה הסאסארזית, לעומת איטלקית ועברית:
באיטלקית: Tutti l'òmmini nàscini lìbbari e uguari in digniddai e diritti.
בסאסארזית : Eddi so dutaddi di rasgioni e di cussènzia e dèbini agì l'uni cun l'althri cun ippìritu di fraterniddai.
בעברית: כל בני האדם נולדו חופשיים, שווים בכבודם ובזכויותיהם.

## השימוש בשפה

בדיקה של התפשטות השימוש בשפות המקומיות ובשפה הסאסארזית מעלה:

* שימוש פעיל בשפות מקומיות מקובל בקרב תושבי 70% מתושבי האי, 60% - מתושבי אזורים בהם נפוצה השפה הסאסארזית ו-55% בעיר סאסארי.
* השפה הסאסארזית זוכה לשימוש פעיל אצל 40% מתושבי האזור ו-30% מתושבי סאסארי.
* שפת הסרדו, השפה המקומית הנפוצה ביותר, נעשה בה שימוש פעיל ב-70% מסרדיניה, 25% באזור השפה הסאסארזית ובסאסארי עצמה מעט יותר מ-20%.
* התפלגות לפי אוכלוסייה מראה כי השימוש בשפה הסאסארזית הוא יותר אצל גברים מאשר נשים: 50% לעומת 35%, השכבות הפחות משכילות לעומת המשכילות: 60% לעומת 35%.
* בהערה לסקר נכתב כי הצהירו על השימוש בשפה המקומית יותר הצעירים מאשר המבוגרים.

## ראו גם
שפות סרדיניות אחרות:
*סרדו - השפה הנפוצה באי
*אלגרס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נפת סאסארי
קטגוריה:איטליה: שפות