open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קשאסה

ממוזער|קשאסס בוטיק, מזוקקת במזקקות נחושת, מיושנות בעצים שונים
ה**קשאסה** (בפורטוגזית: **Cachaça**) הוא משקה אלכוהולי מזוקק שמהווה את המשקה הלאומי של ברזיל. המשקה מיוצר באמצעות התססת מיץ קנה סוכר וזיקוק נוזל התסיסה, בדומה לרום, ולכן לעיתים נקראת "רום ברזילאי". על פי הערכות, ייצור הקשאסה החל בין השנים 1516–1532, וזהו המשקה המזוקק הראשון שפותח באמריקה הלטינית.

קיימים שני סוגים עיקריים של קשאסה - **קשאסה תעשייתית**, שמזוקקת בקנה מידה גדול בזיקוק רציף, ו**קשאסה בוטיק,** המזוקקת במזקקות קטנות בזיקוק דודי, לרוב במשקים משפחתיים ובקנה מידה קטן.

קיימים כ-40,000 יצרני קשאסה, 98% מהם הם יצרני בוטיק ומייצרים כ־30% מסך ייצור הקשאסה. הקשאסה התעשייתית, שהיא היחידה הנמכרת בישראל, מהווה 70% מהייצור. הרוב המוחלט של הייצור התעשייתי מופק על ידי פחות מ-10 מזקקות.

ב-2009 ברזיל קבעה שהמונח קשאסה הוא כינוי מקור ומתייחס רק למשקאות שמיוצרים בברזיל, בניגוד לרום שניתן ליצר בכל מדינה. בנוסף נקבע תקן לקשאסה, לפיו רק משקה המותסס ומזוקק ממיץ קנה סוכר בלבד, שאחוז האלכוהול בנפח בו לא יורד את ה-38% ולא עולה את ה-48%, לא יותר מ-6 גר\ליטר תוספת סוכר לאחר הזיקוק יכול להקרא קשאסה. קשאסה המיועדת ליישון מזוקקת לפחות עד רמה של 50% אלכוהול בנפח ולאחר מכן מדוללת ומבוקבקת למכירה. קשאסה המיושנת לפחות שנה מוגדרת "פרמיום" וקשאסה מיושנת לפחות שלוש שנים מוגדרת "אקסטרה פרמיום".

רוב הקשאסה המיוצרת מיועדת לצריכה פנימית, ופחות מ-2% מהקשאסה מיועדת ליצוא. כ-46% מהייצוא הוא לפרגוואי וגרמניה.

הקשאסה מזוהה עם הקוקטייל קאיפיריניה.

הקשאסה התעשייתית לרוב מאוחסנת במכלים מנירוסטה למשך 3–6 חודשים, בזמן שהאלדהידים בעלי הריח החריף מתחמצנים - והיא בדרך כלל שקופה, אלא אם מוסיפים לה מעט קרמל. קשאסת הבוטיק, לעומת זאת, עוברת תהליך יישון בחביות מעץ לפחות שלושה חודשים. הקשאסה היא המשקה המזוקק היחיד העובר תהליך יישון בחביות מסוגי עצים שונים (יותר מ-30 סוגים), וכך מקבלת טעמים, צבעים וארומה שונה בהתאם לסוג העץ בו עברה יישון. לעיתים משתמשים בחביות מיובאות ששימשו ליישון יין או וויסקי - וגם חביות חדשות. כל אחד מהם מעניק לתוצר טעם וצבע שונים.

קיימים כ-4000 מותגים של קשאסה. השמות והתוויות לרוב מקוריים, מבטאים אומנות והומור מקומי.

העצים הנפוצים ביותר ליישון הם האלון האירופאי והעץ הברזילאי אמבורנה. עצים אחרים המשמשים בתהליך היישון הם ג'קיטיבה הברזילאי הנמצא סכנת הכחדה, האלון האמריקאי ורבים אחרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הברזילאי
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:מילים וביטויים בפורטוגזית
יחידות צבאיות

בצבאות שונים ברחבי העולם ישנו מגוון רחב של **יחידות צבאיות**, כוחות צבאיים המצויים תחת דרג פיקודי משלהם. כחלק מההיררכיה הצבאית, ליחידות אלו תהיינה כפופות יחידות בסדר גודל קטן יותר, ובמקביל הן בעצמן תהוונה חלק מיחידה צבאית גדולה יותר. מטרת החלוקה הצבאית ליחידות היא ייעול ופישוט תהליכי הפיקוד והשליטה בכוחות, ומתוך כך ניהול נכון ומוצלח של הצבא בכללותו. יחידות קיימות גם בכוחות מיוחדים וכן במשטרה ובז'נדרמריה.

## יחידות יבשתיות

בחלקים שונים בחלק מצבאות העולם נהוגים מונחים שונים מאלו המקובלים לתיאור יחידות ספציפיות. בכלל זאת אפשר לציין את ה**פלגה** כיחידה המקבילה למחלקה ואת ה**[[סוללה (צבא)|סוללה]]** (מקבילה לפלוגה) וה**[[אגד ארטילרי|אגד]]** (מקביל לרגימנט או חטיבה) – יחידות אשר נעשה בהם שימוש בעיקר בקשר ליחידות ארטילריה.

**[[Staffel]]** (ראו: אנ' , גר') הוא מינוח ליחידה בסדר גודל שבין מחלקה לבין פלוגה. ובשימוש על ידי מדינות דוברות גרמנית. ונרשם בתקן נאט"ו עם רישום ארבע נקודות מעל סוג הכוח.

**[[עוצבה]]** במינוח הנהוג בצה"ל מוגדרת ככוח צבאי המכיל את כל מרכיבי הכוח הנדרשים לשם ניהול פעולה מערכתית באופן עצמאי. על כן יכלול כוח כזה שילוב של כוחות חי"ר, שריון, תותחנים וכיוצא בזה. עוצבה תהיה בדרך כלל בסדר גודל חטיבתי או אוגדתי. יחידה צה"לית נוספת היא ה**[[פיקוד מרחבי|פיקוד המרחבי]]**, המקביל לגיס. בדומה לכך אך בסדר גודל גבוה יותר, **[[חזית (הצבא האדום)|חזית]]** הייתה היחידה הסובייטית המקבילה לקבוצת ארמיות.

**זרוע** (אשר ידועה באנגלית בתור Military branch), למשל זרוע היבשה, היא יחידה פיקודית הכוללת את כלל הכוחות הצבאיים שאופיים דומה. בדרך כלל החלוקה תהיה בין כוחות יבשה, אוויר וים. בכל זרוע וזרוע נהוג לבצע מדרגת חלוקה נוספת, לחילות, למשל חיל שריון. כל **חיל** (אשר בדרך כלל יוכר באנגלית בתור Corps, ככוח בסדר גודל של גיס) מאגד את כוחותיו ובתחומי אחריותו עומדים בניין הכוח כמו גם עבודת ניהול ומטה. חילות כמו זרועות מהווים יחידות פיקודיות בשגרה ולרוב לא יהוו יחידות לוחמות כשלעצמן.

## יחידות ימיות

## יחידות אוויריות

## כוחות מיוחדים
**[[כוחות מיוחדים]]** מאורגנים כזרוע או פיקוד נפרד ברוב הצבאות בעולם. הם פועלים ביחידות קטנות ורב-תכליתיות ובמבנה היררכי גמיש יותר מאשר בכוחות הצבא הרגילים. היחידות המיוחדות מורכבות מפלגות וצוותים.

## משטרה וז'נדרמריה
יחידות קיימות גם בגופים צבאיים-למחצה כגון ז'נדרמריה, משטרה צבאית ואף במשטרה רגילה. בצרפת, גם מכבי האש מחולקים ליחידות.

היחידה היא גוף מבצעי בעל ייעוד מוגדר הכפוף למפקד או קצין משטרה. משטרות וז'נדרמריה מפעילות יחידות טקטיות, כגון SWAT (ובישראל ימ"מ), בהן אופי הפעילות קרבי וצבאי יותר והפעילות נעשית לרוב בקבוצות ולא ביחידים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
*
הטירה הקסומה

**הטירה הקסומה** הוא ספרה של סופרת הילדים האנגליה אדית נסביט. בספר זה היא מגוללת את סיפורם של ארבעה ילדים - שני אחים, ג'רלד וג'ימי, ואחותם קתלין, ועוד ילדה, מייבל, החיה עם דודתה, סוכנת הבית של טירה עתיקה.

## עלילת הספר
ג'רלד, ג'ימי וקתלין נאלצים להישאר בזמן החופשה בבית ספרה של קתלין, בפיקוחה של מדמואזל, המורה לצרפתית. הם יוצאים לטיול בסביבות בית הספר, ומגיעים ללא תכנון אל מבוך שבגן גדול של טירה עתיקה. חוט אדום מוליך אותם אל ספסל במרכז המבוך, ועל הספסל הם מוצאים נסיכה נמה - ממש כמו באגדות. הם מעירים אותה בנשיקה, כיאות, ותחילה הכול מתגלגל כמו באגדה המוכרת, אך בהמשך מסתבכים הדברים באופן בלתי צפוי. טבעת עתיקה מאשרת את האמרה הידועה - היזהר במשאלותיך, פן תתגשמנה. פסלים קמים לתחיה בליל ירח, מורה קפדנית מתגלה כיפהפייה צעירה ומלאת חיים, דחלילים מחפשים בית מלון טוב באמת וארבעת הילדים נקלעים מהרפתקה להרפתקה, מהן מפחידות ומהן נהדרות, עד לסוף הטוב, שלקחיו עמו.

## גרסאות בעברית
* תרגם בועז עברון, ערך והתקין לדפוס: חיים אברביה, מחברות לספרות תל אביב, 302 עמודים, תש"ך 1960. 
* תרגם בועז עברון, אייר ה"ר מילר, ערכה דנה אליעזר, מחברות לספרות תל אביב, 183 עמודים, 1996.
* תרגום הגר ינאי, סדרתהרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, בהוצאת מודן ואוקיינוס, 292 עמודים, 2009.

## קישורים חיצוניים

* 
*אדית נסביט, הטירה הקסומה מאתר דף דף.
*אדית נסביט ; תרגמה הגר ינאי ; "הטירה הקסומה"

הטירה הקסומה
קטגוריה:ספרי 1907
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
קטגוריה:ספרי אדית נסביט
פטר חמור

ביהדות **פטר חמור** הוא כינוי למצות עשה, לפיה מצווים לפדות את הוולד הבכור שנולד לאתון.

על פי הכתוב בתורה יש לפדותו בשה, ובמקרה שלא פדו את פטר החמור, יש לערוף את ראש החמור ולקוברו.

## מקור המצוות
מצווה זו מוזכרת בתורה פעמיים:

בספר שמות מוזכר כך: , פעם נוספת נזכרת המצווה בספר במדבר: .

על פי חז"ל יש לפדות רק את בכור החמור, ולא בכור של כל בהמה טמאה. בתלמוד מסופר שרבי חנינא שאל את רבי אליעזר מהו טעמה של מצוות פטר חמור:

לפי אחד ההסברים לבכור הבהמה הטמאה יש קדושה כבכור בהמה טהורה, אך מכיוון שהוא נחשב על פי התורה כמין טמא, הוא אינו יכול להיות מוקרב על גבי המזבח, ולכן יש לגרום לקדושתו להיות מופקעת על ידי פדיונו בשה. מצווה זו דומה למצוות פדיון הבן של בכור מישראל, שבו הבכור נפדה באמצעות כסף.

## מדיני המצווה

* **בעלים** - חמור של ישראל חייב בפדייה, אבל חמור של גוי פטור מן הפדיון. גם חמור שיש לגוי חלק בו - פטור מן הפדיון, ולכן ניתן להיפטר מהמצוה על ידי מכירת חלק מן החמור לגוי. חמור של כהן או לוי פטור אף הוא מן הפדיון.
* **פדיון** - לכתחילה פודים את הבכור הזכר מן האתון בטלה כבשים או בגדי עיזים. הטלה או הגדי ניתנים לכהן, אשר יכול לעשות בו כרצונו, מאחר שפדיונו אינו הופך אותו למקודש.
* **שווה שה** - בדיעבד, מי שאין ברשותו טלה או גדי יכול לפדות את פטר החמור בכסף בשווי החמור.
* **ברכה** - קודם פדיית החמור יש לברך: .

### מצוות עריפת ראש פטר החמור
במקרה והאדם אינו רוצה לפדות את החמור כפי המצווה, מוטלת עליו המצווה לערוף את ראש החמור כפי הכתוב בפסוק: .

## במזרח הקדום
לפי התפיסה בתורה, לבכור החמור יש מעין קדושה. תפיסה זו הייתה קיימת גם בתרבות של החיקסוס. באתרים של החיקסוס כמו תל הרור בנגב ואווריס בירת החיקסוס במצרים, נתגלו קבורות טקסיות של חמור, שכנראה בוצעו במהלך פולחן דתי. בתל-הרור נקבר החמור עם רסן מכסף ואוכף. האל של החיקסוס, סת, תואר באמנות גם בדמות של חמור, ואולי מכאן הייתה קדושתו לעם החיקסוסי, וייתכן שיש לכך קשר עם עלילת החמור.

## ראו גם
* ביכורים
* פדיון הבן
* בכור בהמה טהורה

## קישורים חיצוניים
* הלכות פטר חמור, הרב אליעזר מלמד
* פדיון פטר חמור, ויקישיבה
* פדיון פטר חמור בחוצה לארץ (באנגלית עם תמונות)
* פדיון פטר חמור בחולון, באתר יוטיוב
* 
* 
* 

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:מתנות כהונה
קטגוריה:בכורה
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:חמורים בתרבות
קטגוריה:פרשת בא
קטגוריה:פרשת קרח
קרישנה

שמאל|ממוזער|250px| קרישנה מנגן בחליל
**קְרִישְנָה** (, מסנסקריט: שחור-כהה, שובה לב, מושך ביותר) הוא אחד האלים ההודיים החשובים והפופולריים ביותר. בווישנויזם, קרישנה נחשב להתגלמות (אווטארה) השמינית של האל וִישְׁנוּ. אולם יש הרואים בקרישנה את האלוהות. כך למשל, על פי הגאודיה וישנוה קרישנה הוא המקור לאל וישנו ולא רק התגלות שלו.

קרישנה ועלילותיו מתוארים בפרוטרוט בבהגוואטה פוראנה הווישנאוית. קרישנה מתואר שם כתינוק, כילד שובב וכנער רועה בקר (קרישנה גופאלה), המנגן בחליל ומקסים את הנערות הרועות את בקרן ומפתה אותן. בין רועות הבקר, בולטת אהובתו הגדולה של קרישנה ראדהא, וסיפור אהבתה מוצג בגיטה גווינדה של המשורר הסנסקריטי ג'איה דווה. המאמינים בקרישנה מזדהים עם דמותה של ראדהא (המגלמת בעצמה את אהבתו של קרישנה) באהבתה לקרישנה וזוהי דרך מרכזית לשירות מסור ודבקות (בהקטי) באל קרישנה. 

הופעה מרכזית אחרת של קרישנה במיתולוגיה ההודית היא בהגאוואד גיטה, שהיא חלק מתוך האפוס הסנסקריטי המהאבהארטה, וכן בחלקים אחרים של המהאבהארטה. קרישנה מופיע במהאבהארטה כנסיך וכיועץ. בבהגאוואד גיטה הוא מופיע כרכבו של הנסיך והלוחם הגדול ארג'ונה ומתגלה כדמות של מורה רוחני (גורו) המעניק לו הנחיות פילוסופיות, כשארג'ונה נתקף בספקות בשדה הקרב אם לצאת להילחם. במהלך הנאום הפילוסופי שהוא נושא לפניו הוא גם מתגלה לפניו כאל הגדול וישנו (שעל פי הגאודיה ווישנאווים אינו אלא היבט של קרישנה).

## ראו גם
* הינדואיזם
* מיתולוגיה הינדואית
*בהקטי
* הרא קרישנה
* בהגאוואד גיטה
* וישנו
* וישנויזם
*סנסקריט

## לקריאה נוספת
* עמרם פטר, **המיתולוגיה ההודית**, ספרי תל אביב, 2001.
*אופירה גמליאל, **שיוה ביער האורנים: סיפורים מהמיתולוגיה ההודית**, הוצאת כתר, 1999.
* יוחנן גרינשפון, **הינדואיזם: מבוא קצר**, הוצאת מפה, 2005.
*קים נוט, *הינדואיזם*, הוצאת ידיעות אחרונות, 1998.
* איתמר תאודור, **הבהגווד גיטא (תרגום מסנסקריט)**, הוצאת כרמל, 2002.
* **בהגוד-גיתא כפי שהיא**, הוצאת "נאמנות ספרי בהקטיודאנתה", 2011

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אלים הינדואים
אזור תעשייה

[שמאל|ממוזער|250px|אזור תעשייה ב[יפן]]
**אזור תעשייה** הוא אזור, לרוב ביישובים עירוניים ולעיתים גם ביישובים קטנים, המיועד לבתי חרושת ומפעלי תעשייה, בתי מלאכה, מוסכים, מפעלים קטנים של "תעשייה קלה" וכדומה, ועסקים המשרתים מפעלים אלה, כגון מסעדות ומוצרי צריכה עבור חנויות ומעבדות.

בהקמת אזור תעשייה נדרשת תשומת לב מיוחדת לטיפול במטרדי רעש וזיהום המאפיינים בדרך כלל מפעלים של "תעשייה כבדה".

## היסטוריה

לפני המהפכה התעשייתית מפעלים הוקמו לצד או בתוך יישובים. 

לאחר המהפכה התעשייתית הוקמו אזורי תעשייה לצד מסילות רכבת או נמלי-ים או נמלי-נהר, בתחילת המאה ה-20 החלו להקים אזורי תעשייה גם לצד כבישים מהירים או שדות תעופה.

רבים מאזורי התעשייה העירוניים קלטו במרוצת הזמן גם שימושי קרקע אחרים כגון מסחר, משרדים (בהם משרדים לתעשיית היי-טק, המשקפים את השינוי במאפייני המושג "תעשייה"), ושירותים אחרים. חלק מאזורי התעשייה התפתחו באזורים שבמקור לא נועדו למיקום תעשייה.

## סוגים של אזורי תעשייה
* **[[אזור תעשייה עירוני]]** - אזור תעשייה המצוי בתחומי העיר
* **[[אזור תעשייה אזורי]]** - אזור תעשייה בתחומי יישוב חקלאי, בדרך כלל עבור תוצרת חקלאית או מיכון חקלאי.
* **[[אזור תעשייה סגור]]** - מיועד בדרך כלל עבור חברות ייצור ממשלתיות או תשלובת מפעלים הפועלים במסגרת אחת.
* **[[גן תעשייה]]** (או בשמו החדש: **פארק טכנולוגי**) - הוא מוסד המהווה חממה לתעשיינים ויזמים בראשית דרכם.
* **פארק תעשייה** - הוא אזור תעשייה (או מתחם באזור תעשייה) שמבני התעשייה בו מוקמים ומנוהלים על ידי יזם יחיד, העוסק בהשכרתם או במכירתם של מבנים אלה, ומספק להם שירותים שונים, המאפשרים למפעלים חדשים השתלבות נוחה יותר.
* **[[מועצה מקומית תעשייתית]]** - הוא אזור תעשייה עצמאי שאינו קשור אל יישוב מגורים כלשהו.

## בישראל
ממוזער|שלט רחוב הזרם: "שם סמלי לאזור מפעלי תעשייה ומלאכה" בישראל
אזור תעשייה בישראל מוקצה כחלק מתכנון עירוני או אזורי, בתוכניות מתאר מחוזיות או ארציות, כאזור שנועד להקמת מפעלי תעשייה מסוגים שונים. כללי הבינוי וחלוקת המגרשים בתוך אזור התעשייה נקבעים בתוכניות מתאר מקומיות ובתוכניות בניין עיר (תב"ע).

בעבר אזורי תעשייה נמצאו בעיקר בתחומם של שטחים עירוניים. באמצע שנות ה-70 תחת הנהגתו של שר התעשייה חיים בר-לב, החל משרד הכלכלה בהקמת אזורי תעשייה בין-עירוניים. במסגרת זאת הוקמו באמצע שנות ה-70, אזור התעשייה במגדל תפן, אזור התעשייה ליד מחניים, נאות חובב ומישור אדומים. כן הוחל בתכנון אזור התעשייה אלון תבור, אזור תעשייה בגבעת המשוריין ליד צומת כברי ואזור תעשייה ליד קיבוץ לביא.

לאחר שנות ה-2000 החלו אזורי תעשייה רבים בישראל לעבור הסבה מתעשייה מיושנת אל תעשייה מודרנית בשילוב של מסחר ופארקים.

## ראו גם
* מרחב עורפי
* עיר תעופה
* סיליקון ואדי
* אזור סחר מיוחד

## קישורים חיצוניים

* טלי חתוקה ויואב וינברג: קווי תכנון לאזורי תעשייה, אוניברסיטת תל אביב, 2016
* טלי חתוקה, גילי ענבר, קורל חמו: לקראת סדר יום תעשייתי־אזורי דפוסי פיתוח בגליל המזרחי ובקריית שמונה, אוניברסיטת תל אביב, 2019
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
אידה סקסטון מקינלי

שמאל|308x308 פיקסלים
**אידה סקסטון מקינלי** (באנגלית: **Ida Saxton McKinley**; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901.

## ביוגרפיה
אידה נולדה ב שבמדינת אוהיו, והייתה הבת הבכורה של ג'יימס א. סקסטון (James A. Saxton), בנקאי אמיד. אידה התחנכה בבתי ספר מקומיים ובבית ספר לנימוסים (finishing school) ולאחר מכן, בהתאם למקובל בקרב עשירי התקופה נשלחה ל"סיור" (grand tour) באירופה.

לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876.

בעת שבעלה כיהן כמושל מדינת אוהיו, הקפיד ויליאם מקינלי להישאר בקרבת אשתו אשר נהגה לשבת כל העת בכיסא נדנדה ולא לקום ממנו.

בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה.

לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות באנדרטת מקינלי הלאומית שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* אידה מקינלי בספריית הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ויליאם מקינלי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1907
אדית רוזוולט

מסגרת|דיוקנה הרשמי המופיע בבית הלבן
**אדית קרמיט קארו רוזוולט** (באנגלית: **Edith Kermit Carow Roosevelt**; 6 באוגוסט 1861 – 30 בספטמבר 1948) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1901–1909.

## ביוגרפיה
אדית נולדה בקונטיקט לצ'ארלס קארו (Charles Carow; 1825–1883) ולגרטרוד אליזבת קארו (Gertrude Elizabeth Carow; 1836–1895). זמן קצר לפני לידתה עברו הוריה לכיכר יוניון בעיר ניו יורק, בגלל רצונה של אימה להתרחק מביתה הקודם בקונטיקט, בה נולדה לה פגה מתה. לאחר הולדתה של אדית נולדה לה אחות צעירה, אמילי. אדית הכירה את תאודור רוזוולט מילדותם ועוד בהיותה פעוטה נהגה לשחק עם אחותו הצעירה קורין.

אדית התחנכה בבית הספר של הגברת קומסטוק - בית ספר פרטי לעלמות צעירות מהמעמד הגבוה, ונהגה לצאת לחופשות עם תאודור ידידה בה הם ביקרו בבית הקיץ של משפחתו במפרץ אויסטר שבלונג איילנד. ידידותם נקטעה עם נסיעתו ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אולם הם נפגשו בחתונתו עם אליס האת'וויי לי בשנת 1880. פגישתם הבאה נערכה בשנת 1885 כאשר היה אלמן עם ילדה אחת, אליס רוזוולט.

תיאודור ואדית נישאו בלונדון בדצמבר 1886 והתגוררו במפרץ אויסטר. נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: תאודור רוזוולט הבן, קרמיט, אתל קארו (לימים: אתל רוזוולט דרבי), ארציבולד בולוק וקוונטין.

ממוזער|300px|משפחת רוזוולט - 1903
לאחר הירצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ומינוי בעלה לתפקיד הנשיא, הפכה אדית לגברת הראשונה של ארצות הברית, אולם הקפידה על פרטיות משפחתה ואסרה על עיתונאים וכתבים להתקרב לילדיה. אולם על אף התעקשותה של אדית, היו חיי המשפחה הנשיאותית שיחת היום בארצות הברית, ונישואיה של בתה החורגת, אליס, לניקולס לונגוורת' היו אירוע ציבורי.

לאחר מות בעלה בשנת 1919 נהגה אדית לטייל בעולם, אולם המשיכה להתגורר בבית המשפחה בלונג איילנד וכן המשיכה בתמיכתה בקרנות צדקה.

בשנת 1932 נשאה אדית נאום פוליטי התומך בהרברט הובר בעת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כנשיא, נאום בו התנגדה לבחירת אחיינה (מכוח נישואין) פרנקלין דלאנו רוזוולט.

אדית נפטרה בביתם במפרץ אויסטר ב-30 בספטמבר 1948 בגיל 87. שלושה מילדיה מתו לפניה - קוונטין ב-1918 (כטייס בחזית אירופה), קרמיט ב-1943 ותאודור ב-1944 (לאחר שעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס).

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברות המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:בני זוגם של סגני נשיא ארצות הברית
אדית רוזוולט
קטגוריה:תאודור רוזוולט
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1948
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1948
איגוד התסריטאים

**איגוד התסריטאים** (איגוד תסריטאי הקולנוע והטלוויזיה בישראל) הוא עמותה רשומה (ע"ר) שמטרתה לקדם את מקצוע התסריטאות בישראל ולהגן על מעמד התסריטאי ועל זכויותיו בתור היוצר הראשון של היצירה הקולנועית והטלוויזיונית. בנוסף פועל האיגוד, בשיתוף איגודי יוצרים אחרים, לקידום היצירה הישראלית המקורית, זאת על ידי יוזמות חקיקה ועבודה רגולטורית רחבת היקף ורבת שנים אל מול גופים ציבוריים, חברי כנסת ומשרדי הממשלה השונים.

נכון לשנת 2025, האיגוד מונה כ-600 חברים העוסקים במקצוע התסריטאות בישראל. יו"ר האיגוד משנת 2021 הוא נדב בן סימון.

חברי הנהלת האיגוד (בהתנדבות) נכון לאוגוסט 2025 הם התסריטאים עדן גוריון, ענבל ארבל, תומר שריג, מתן שירם, חיים אידיסיס, דניאל לפין, ירון ארזי, אלון נוימן וניר ברגר. מנכ"ל האיגוד הוא עו"ד ליאור תמאם.

## היסטוריה
ממוזער|אירוע סולידריות של איגוד התסריטאים הישראלי עם שביתת התסריטאים בהוליווד.
200px|שמאל|ממוזער|סמליל ישן של האיגוד
האיגוד הוקם ופעל לראשונה לתקופה של שלוש שנים בין השנים 1969–1972, ובתפקיד היו"ר כיהנה עדנה שביט. פעילות האיגוד התחדשה בשנת 1982 ברשות היו"ר תלמה אליגון, ואחד מהישגיו המשמעותיים הראשונים הגיע לקראת סוף שנות השמונים בתקופת כהונתה של היו"ר אילנה לופט. לופט, בשיתוף עם אבי שמש ודורון נשר, יצרה למעשה את הסכם השכר הראשון לתסריטאים בישראל, שנחתם לאחר משא ומתן ממושך מול רשות השידור. הסכם זה הגדיר תעריפי מינימום לתסריטאים בישראל, תעריפים שאותם שילמה הרשות לחברי האיגוד בלבד.

עם צמיחתו המהירה של ערוץ 2 בתחילת שנות ה-90, שוק הטלוויזיה בישראל גדל משמעותית, וכך כמובן גם מספר התסריטאים, הבמאים והמפיקים העובדים בישראל. בשנת 1997 החל שיתוף פעולה אינטנסיבי יותר בין שלל האיגודים המקצועיים בקולנוע ובטלוויזיה, במטרה לממש את מחויבויותיו של הערוץ המסחרי החדש (והזכייניות המפעילות אותו) להפקות מקור בכלל ולסוגה עילית בפרט.
מתוך מאבק משותף זה צמח שיתוף הפעולה ארוך השנים בין איגודי התסריטאים והבמאים, תחת שרביטם של היושבי ראש דאז, אבי שמש ואורי ענבר. בהמשך עמלו השניים ביחד על הקמת חברת תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל. בין יושבי הראש של איגוד התסריטאים לאורך השנים נמנו עמית ליאור, ליאורה קרמניצקי, אבי שמש, יוסי מדמוני, חיים אידיסיס ודניאל לפין.

איגוד התסריטאים פועל להסדרת עבודת הכתיבה ושמירה על זכויות היוצרים, זאת על ידי עבודת מטה מקיפה ופרסום נוהלי יסוד כגון הגדרת "מיהו יוצר" וחלוקת קרדיטים, מסמך עקרונות חלוקת תמלוגים, מסמך נוהלי פיתוח, ועוד.

לאורך השנים הוביל האיגוד מספר מאבקים מתוקשרים ורבי השפעה לשמירה על היצירה המקורית וזכויות היוצרים, מאבקים נגד גזל תמלוגים וסגירת ערוצי שידור כגון החינוכית ותאגיד השידור כאן, כמו גם מאבקים בלתי מתפשרים על חופש הביטוי. 

## פרידה מאיגוד הבמאים
עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל. בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

תסריטאים
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
איגוד הבמאיות והבמאים

**איגוד הבמאיות והבמאים** הוא עמותה ציבורית לקידום פיתוח היצירה המקומית במדינת ישראל. האיגוד הוקם על מנת לקדם את הבמאים ולהגן על זכויותיהם, והוא מעניק שירותי דין, הטבות וייעוץ כללי לחבריו. הוא פועל לשיפור התגמול ליוצרי הקולנוע והטלוויזיה בארץ. האיגוד מונה כיום כ-500 חברים.

יו"ר איגוד הבמאיות והבמאים היא לימור פנחסוב.

גולת הכותרת של מאבקי האיגוד היא חקיקת חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, שהסדיר את השקעת המדינה בקולנוע הישראלי על כל ענפיו השונים: קרנות תמיכה בסרטים, פסטיבלי קולנוע, בתי ספר לקולנוע וכו'. פריחת הקולנוע הישראלי של השנים האחרונות היא פועל יוצא של חקיקת החוק. אולם גם לפניו ואחריו ניהל האיגוד שורה של מאבקים עקרוניים שהסתיימו בהצלחה.

הפעילויות האחרונות של האיגוד כללו: משלחת רשמית של חברי איגוד לירדן, העברת תמלוגים לראשונה ל-35 במאים על שידור בערוץ ישראל 10, הכרה של פקודת מס הכנסה במיסוי רב שנתי לבמאים ותסריטאים וכמו כן החתמת 584 יוצרים לשביתה אפשרית אל מול גופי השידור בעניין התמלוגים.

בעקבות מאבק שנמשך כמה שנים, הצליח האיגוד לשנות את חוק זכויות היוצרים אשר יזם משרד המשפטים. משרד המשפטים הביא להצבעה נוסח מתוקן לסעיף 35 לחוק זכות יוצרים החדש, אשר נוסח במהלך הדיונים בין משרד המשפטים ליוצרים השונים בשיתוף עו"ד אהרן נחומי ועו"ד מיכאל ספרד מחברת תל"י בו צוין: .

עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאיות והבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל. בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.

## קישורים חיצוניים
* 

*
* אודות האיגודים - היסטוריה והישגים

## הערות שוליים

במאים
קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:ישראל: טלוויזיה
במאים
קרן ידעיה

**קרן ידעיה** (נולדה ב-23 בנובמבר 1972) היא במאית ותסריטאית ישראלית.

## ביוגרפיה
ידעיה היא בתם של האמן עודד ידעיה והסופרת רונית ידעיה, ממקימי בית ספר מנשר לאמנות בתל אביב ומלמדת שם בימוי ותסריט. היא נוהגת לשקף בסרטיה עמדות חברתיות בעד זכויות האדם בכלל וזכויות האישה בפרט. את סרטה הראשון, הסרט הקצר "אלינור", יצרה בשנת 1993 במסגרת סיום לימודיה, והוא עוקב אחר שתי חיילות בודדות המתחברות בבסיס צבאי וחוות, כל אחת בדרכה, תקופה כאובה וקשה כנשים בסביבה גברית ו"סיזיפית". הסרט, בכיכובה של שרית וינו-אלעד זכה לשבחים רבים ובפרס הסרט הקצר המצטיין.

בשנת 1998 ביימה וכתבה את סרטה הקצר "לולו", אשר עוקב אחר ערב בחייה של זונה בתל אביב. "לולו" השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס מיוחד בפסטיבל איטליה לקולנוע בינלאומי. בשנת 2001 ביימה וכתבה יחד עם שרי עזוז את "תחתונים" ("Les Dessous"), הפקה ישראלית-צרפתית אשר עוקבת אחר מסעה המשונה והלא-קל של אישה צרפתייה לקניית תחתונים בפריז.

סרטה העלילתי הראשון של ידעיה הוא "אור" (הופץ בצרפתית בשם "האוצר שלי") שיצא לאקרנים בשנת 2004 בכיכובן של רונית אלקבץ ודאנה איבגי. "אור", שגם אותו כתבה ידעיה יחד עם עזוז, עוקב אחר נערה מתבגרת (איבגי) אשר מנסה לפרנס בקושי את אמה (אלקבץ), אישה קשת יום העוסקת בזנות הנמצאת במצב בריאותי קשה, ומתקשה לשמור על חייה ועל אהבתה היחידה. "אור" נחל הצלחה ענקית וזכה לשבחים רבים. בטקס פרסי אופיר קטף הסרט פרס בקטגוריית המשחק (עבור איבגי), וזכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים. לאחר מכן השתתף בפסטיבל קולומביה לקולנוע, התמודד בטקס האוסקר האירופי, זיכה את ידעיה ואת שתי השחקניות בפרסים בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל ניו יורק ובפסטיבל מקסיקו, זכה במלגה בפסטיבל מונפלייה ומטעם קרן הקולנוע הישראלי, וזכה בפרס מצלמת הזהב, פרס המבקרים, פרס פריקס, פרס התסריטאות ובפרס המבקרים הצעירים בפסטיבל קאן. לאחר מכן השתתף בפסטיבלים רבים והופץ במדינות נבחרות.

ב-2009 יצא להקרנה בבתי הקולנוע, סרטה "כלת הים", בכיכובם של דאנה איבגי, רונית אלקבץ, מוני מושונוב, רועי אסף ומוריס כהן. בשנת 2014 יצא סרטה "הרחק מהיעדרו" המגולל סיפור של גילוי עריות בין אב לבתו. בשנת 2020 יצא סרטה "מאמי", עיבוד קולנועי לאופרת הרוק שהוצגה בישראל בשנות ה-80 והפכה לקאלט.

כיום מלמדת קולנוע ותסריטאות בבית ספר מנשר לאמנות. נשואה לבמאי מני יעיש ולהם שני ילדים. מתגוררת בבת ים.

## קישורים חיצוניים

* קרן ידעיה באתר פסטיבל ירושלים
* קרן ידעיה באתר האוזן השלישית
* 
* גלעד אמיליו שנקר, ריאיון עם קרן ידעיה, בתוכנית "חי בסרט", הטלוויזיה החינוכית

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בת ים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
איות

**אַיוֹת** (שם מדעי: Perninae) היא תת-משפחה של דורסי יום בינוניים ממשפחת הנציים. דורסים אלה חיים באזורים טרופיים שונים באפריקה, אירופה, אסיה ואמריקה. הם קרובי משפחתם של נשרי העולם הישן בתוכם הנשרים.

האיות ניזונות מחיות קטנות יותר כמו מכרסמים, עופות קטנים וזוחלים, אך חלקם מתמחים בחרקים וחלק ניזונים בעיקר מדבש דבורים. יש להם מקור חד ומוארך מעט. צבעיהם אינם מרשימים, בצבע חום או שחור ויש לחלקם ציצה קטנה מאחורי הראש.

בישראל 2 מינים מתת-משפחה זו - אית צרעים ואיה מצויצת.

## מיון
*תת-משפחה **איות** (Perninae)
**סוג בזית (Aviceda)
**סוג איה ארוכת-זנב (Henicopernis)
**סוג איה (Pernis)
**סוג דיה אפורת-ראש (Leptodon)
**סוג דיה גדולת-מקור (Chondrohierax)

בעבר נכללו בקבוצה גם המינים: נץ עטלפים, דיה מרובעת זנב, דיה שחורת חזה ועיט נחשים מדגסקרי.

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1851
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד בליית
חוסה קרלוס מריאטגי

ממוזער
**חוסה קרלוס מריאטגי** (בספרדית: **José Carlos Mariátegui**; 14 ביוני 1894 - 16 באפריל 1930) היה עיתונאי פרואני, הוגה דעות ופעיל פוליטי. בטרם נפטר בגיל 35 היה סופר מחונן אשר נחשב לאחד הסוציאליסטים המשפיעים ביותר של אמריקה הלטינית במאה ה-20. עבודתו המפורסמת ביותר "שבעה מאמרי פרשנות על המציאות הפרואנית" (1928) עדיין נקראת בדרום אמריקה.

על אף שהיה מרקסיסט מוצהר ואוטודידקט, טען מריאטגי כי המהפכה הסוציאליסטית צריכה להתפתח באופן אורגני באמריקה הלטינית על בסיס התנאים וההוויה המקומיים, ולא כתוצאה מיישום מכני של נוסחאות אירופאיות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:עיתונאים פרואנים
קטגוריה:סופרים פרואנים
קטגוריה:מסאים
קטגוריה:סוציאליסטים
קטגוריה:מרקסיסטים
קטגוריה:פעילים פוליטיים
קטגוריה:ילידי 1890
קטגוריה:נפטרים ב-1930
משפחת רובינסון השווייצרית (סדרת אנימציה)

**משפחת רובינסון השווייצרית** (באנגלית: **The Swiss Family Robinson: Flone of the Mysterious Island**; ביפנית: **家族ロビンソン漂流記ふしぎな島のフローネ**) היא סדרת אנימציה יפנית בת 50 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1981 בהשראת הספר "משפחת רובינסון השווייצרית" מאת יוהאן דייוויד וייס.

בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בדיבוב לאנגלית בתחילת שנות התשעים.

## תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בילדה בשם פלוון ומשפחתה אשר במהלך שיט באוניה משווייץ לאוסטרליה אונייתם טובעת בסערה והם מוצאים עצמם באי בודד.
אף על פי שהמשפחה נאחזת בתקווה שיום אחד יצאו מהאי, הם בונים בית על עץ וניזנים מהמשאבים הזמינים באי. בעזרת שיתוף פעולה בין כל חברי המשפחה, המשפחה מצליחה לשרוד ובסופה של הסדרה לצאת מהאי ולהגיע לאוסטרליה.

## הדמויות הראשיות
* **פלורה רובינסון** - אחת מילדי משפחת רובינסון. פלורה היא הגיבורה הראשית בסדרה. פלורה היא ילדה עדינה וטובת לב. לעיתים רבות מסייעת לאמה במשימות הבית. העלילה מסופרת לעיתים רבות מנקודת מבטה.
* **ד"ר ארנסט רובינסון** - האב והפאטריארך של משפחת רובינסון. ארנסט הוא רופא עשיר שמסייע לאנשים עניים שאינם יכולים להרשות לעצמם סיוע רפואי. ארנסט הוא אדם בעל תושייה ואינטליגנציה רבה אשר משתמש בכישוריו הרבים על מנת להבטיח את הישרדותם ורווחתם של בני משפחתו לאחר שהם מצאו עצמם באי בודד.
* **אנה רובינסון** - האם של משפחת רובינסון. אנא היא עקרת בית אשר משקיעה רבות מזמנה ומרצה בטיפול בילדיה. אנה פועלת ללא לאות על מנת לוודא שמשפחתה תהיה בטוחה.
* **פריץ רובינסון** - הבן הבכור של משפחת רובינסון. נער אמיץ וחזק בן 15 אשר עוסק רבות בצייד, ומסייע בכך לספק מזון לבני המשפחה.
* **ארנסט רובינסון ג'וניור** - הוא הבן השני במשפחת רובינסון. נער אינטליגנטי וסקרן בעל עניין רב במדע ובטבע. נוהג לעיתים רבות לחקור את האי.
* **ג'ק רובינסון** - ילד בן 3 והילד הצעיר ביותר במשפחת רובינסון. ג'ק הוא ילד הרפתקן ושובב אשר תורם רבות למאמצי המשפחה.
* **ברוסטר** - כלב הסן ברנרד של המשפחה אשר היה שייך בעבר לקפטן הספינה בה היו משפחת רובינסון אשר טבעה בלב ים לפני שהמשפחה הגיעה לאי הבודד. ברוסטר ממלא תפקיד חשוב בחיי המשפחה. מסייע לעיתים רבות בציד ברחבי האי.
* **ניפ** - קוף המחמד השובב של משפחת רובינסון אותו הם מצאו באי.
* **אמילי מונטרוז** - נערה צעירה שמשפחת רובינסון שהייתה באותה הספינה בה היו משפחת רובינסון והגיעה אל האי הבודד באותו האופן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:סדרות דרמה תקופתית
קטגוריה:ערוץ המזרח התיכון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה יפניות שעלו לשידור בשנת 1981
עוגת גבינה

**עוגת גבינה** היא עוגה על בסיס גבינה. לרוב העוגה היא מתוקה, וטעמה נוטה לרוב להיות מעט חמצמץ בשל הגבינה או היוגורט שבבסיסן, או בשל הוספת גרידת לימון. עוגת גבינה נחשבת לאחד מהקינוחים הנפוצים ביותר בעולם וככל הנראה לאחד מהוותיקים ביותר המכילים מוצר חלב שאינו חלב. ברחבי העולם ישנם סוגים רבים של עוגות גבינה שונות, אפויות או קרות. עוגות גבינה פופולריות מאוד בישראל, ובמיוחד בתקופת חג השבועות שבו נהוג לאכול מאכלים חלביים.

## היסטוריה
האזכור המתועד הראשון של עוגת גבינה היה ביוון העתיקה, על ידי אתנאיוס ביצירתו "החכמים במשתה". בתקופה הרומית, קאטו הזקן (מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס) כלל שלושה מתכונים להכנת עוגת גבינה בספרו "על החקלאות" (De Agri Cultura).

## הכנת העוגה
עוגת גבינה יכולה להכיל גבינת ריקוטה (בעיקר באיטליה), גבינה לבנה  או גבינת קווארק (למשל בישראל ובגרמניה) או גבינת שמנת (למשל בארצות הברית). מוצרים נוספים המעורבבים בדרך כלל עם הגבינה הם סוכר, ביצים ושמנת. וניל ושוקולד משמשים לעיתים לשם העשרת הטעם, וכן ציפוי על בסיס שוקולד, שמנת או פירות יער. "עוגת גבינה קרה" הוא כינוי רווח לעוגת גבינה ללא אפייה. עוגות גבינה מכוסות לעיתים בשטרויזל (פירורים גסים מגרסה של בצק פריך).

## סוגי עוגות גבינה
250px|ימין|ממוזער|250px|עוגת גבינה יפנית
טקסט=|ממוזער|200px|עוגת גבינה בסגנון עוגת קרם
טקסט=|ממוזער|200px|עוגת גבינה
ממוזער|200px|עוגת גבינה אפויה האופיינית לניו יורק
*עוגת גבינה אפויה מבוססת בדרך כלל על גבינה לבנה, והיא מותפחת באמצעות קצף חלבונים, כך שמדובר בעצם בעוגה הדומה לעוגת ספוג מעוטת-קמח או לסופלה. עקב המרקם הלא יציב שלה, היא בדרך כלל נאפית על גבי בסיס שהוא בדרך כלל פרוסה של עוגת ספוג, בצק פריך אפוי, פירורי עוגיות או סולת. תהליך אפיית עוגת גבינה הוא מבוקר ביותר ומתבצע לרוב בשלבים. העוגה נוטה להיסדק במהלך האפייה, כתוצאה מתהליך התמצקות של הביצים המוקצפות שבעיסה. אחת מהדרכים למניעת ההיסדקות היא אפיית העוגה באמבט מים חמים, דבר שגורם לאפייה אחידה בכל חלל התנור. שיטה נוספת היא הוספת קורנפלור (עמילן תירס) לתוך העיסה. ניתן להפריד את דפנות העוגה מן התבנית לקראת תום האפייה כדי שלא ייווצר שקע במרכז העוגה וניתן להפריד מראש בין העוגה ובין דפנות התבנית באמצעות נייר אפייה משומן.
*עוגת גבינה אמריקנית (Cheesecake) מבוססת בדרך כלל על גבינת שמנת והיא פותחה ב-1872 מהעוגה הצרפתית על בסיס חלב מלא, "נופשאטה". לאחר המצאתה של גבינת השמנת המפוסטרת "פילדלפיה" ב-1912, היא הפכה למוצר הנפוץ ביותר לשם הכנת עוגות גבינה. עוגת הגבינה בנוסח ניו יורק (או "בנוסח יהודי") היא עוגה דחוסה עם שמנת מתוקה עתירת שומן, גבינת שמנת וחלמוני ביצים ונאפית בתבנית בעלת דפנות גבוהות. מספר מתכונים מכילים גבינת קוטג', קרם שוקולד או לימון.

### עוגות גבינה קרה
*עוגת מוס גבינה צרפתית היא עוגת גבינה ללא אפייה, נמוכה ואוורירית מאוד, המכילה ג'לטין כמו כל מוס אחר.
*עוגות גבינה איטלקיות מכילות בעיקר גבינת ריקוטה. הן מהוות גרסה מודרנית של עוגת הגבינה הרומאית, שהכילה דבש ועוצבה לצורת כיכר לחם. עוגת הטירמיסו הקלאסית היא עוגה ללא אפייה על בסיס גבינת מסקרפונה.
*עוגת גבינה ללא אפייה על גבי ביסקוויטים פופולרית בישראל בשל היותה קלה להכנה וילדים יכולים להשתתף בהכנתה. העוגה נבנית על מצע ביסקוויטים ומעליהם קרם, שיכול להיות מוקצף או מבוסס על גבינה לבנה בתוספת אבקת פודינג וניל. על השכבה הראשונה מניחים שכבת ביסקוויטים נוספת, שכבת קרם עליונה ומעטרים.

### עוגות ללא גבינה
ממוזער|200px
*עוגות גבינה טבעוניות מכילות טופו במקום גבינה.

## קישורים חיצוניים

* 

גבינה
קטגוריה:קינוחי גבינה
קטגוריה:מאכלי שבועות
בלינקי ופינקי

**בלינקי ופינקי** (באנגלית: **Noozles**, ביפנית: **ふしぎなコアラ ブリンキー**) היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה בשנת 1984. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ 2 ב-1990 ובהמשך בערוץ הילדים.

## תקציר העלילה
גיבורת הסדרה היא ילדה בת 12 בשם סמדי. אביה של סמדי הוא ארכאולוג אשר נעלם באופן מסתורי. יום אחד, סמדי מקבלת חבילה אשר מכילה פוחלץ של דב קואלה בשם בלינקי אשר אבד בלב ים לפני 38 שנה. סמדי נותנת לדב הקואלה נשיקה אסקימוסית ובתגובה הוא מתעורר לחיים. לאחר זמן מה מצטרפת אליהם פינקי, אחותו של בלינקי, אשר מופיעה משום מקום מיד לאחר שבלינקי מתעורר לחיים ודורשת שבלינקי יחזור איתה מיד לארץ הקואלות. בלינקי מסרב, אף על פי כן השלישייה נשארת ביחד ועוברת הרבה הרפתקאות משותפים יחדיו. בלינקי ניזון מעץ האקליפטוס שסבתה של סמדי שתלה 38 שנה קודם לכן כאשר סבה של סמדי (שגם נעלם באופן מסתורי, כאשר האניה בה היה אבדה בלב ים) אמר לה שהוא הולך לשלוח לה דב קואלה במתנה, משום שסבתה תמיד ציינה כי היא רצתה אחד כחיית מחמד.
לוקח לסמדי קצת זמן להבין כי הנשיקה האסקימוסית היא הפעולה שהפיחה חיים בבלינקי.

## ראו גם
* בלינקי ביל

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סבן אנטרטיינמנט: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות אנימה לילדים צעירים
קרב אגריגנטום

**קרב אגריגנטום** (בלטינית: Agrigentum, בפיניקית: 𐤀𐤂𐤓𐤂𐤍𐤕, ביוונית: Άκράγας, אַקְרָגָס) היה הקרב הסדור הראשון במלחמה הפונית הראשונה וההתמודדות הצבאית הגדולה הראשונה בין צבאות קרתגו ורומא. הוא ניטש ב-261 לפנה"ס ליד אגריגנטום, בחוף הדרומי של סיקיליה, לאחר מצור ארוך שהטילו הרומאים על העיר. בעקבות הניצחון, כותב ההיסטוריון היווני פוליביוס, שינו הרומאים את תוכניותיהם והחליטו לא להסתפק בהישגיהם עד כה, אלא לסלק לחלוטין את הקרתגים מן האי ולהשתלט עליו.

## מקורות
* ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים,  י"ל מאגנס, תש"ן.
* פוליביוס, היסטוריה. תרגם מיוונית וכתב מבוא בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א.

* J.F. Lazenby, *The First Punic War*. Stanford, Stanford University Press, 1996. pp. 57–62.


## הערות שוליים
 

אגריגנטום
אגריגנטום
קרב קופנהגן (1807)

**הקרב השני של קופנהגן** נמשך מ-16 באוגוסט עד 5 בספטמבר 1807, והיה, כמו הקרב הראשון, התקפה בריטית על בירת דנמרק, קופנהגן.

הממשלה הבריטית החליטה לתפוס את הצי הדני, כדי למנוע את לכידתו על ידי נפוליאון, ולכן תקפה את דנמרק ללא הכרזת מלחמה. הצבא הדני היה ערוך בגבול דנמרק, בדרום, נגד התקפה אפשרית של הצבא הצרפתי, והכוח שנותר להגנתה של קופנהגן היה מוגבל מאוד.

חיילים בריטיים בפיקוד הגנרל ארתור ולסלי הביסו כוח דני חלש מדרום לקופנהגן. תוך כמה ימים הייתה קופנהגן מוקפת לגמרי. הבריטים הציעו לדנים להיכנע, ומשהצעה זו נדחתה הפגיז צי בריטי בפיקוד האדמירל ג'יימס גמבייר  את העיר. בלילה הראשון של ההפגזה נורו 5,000 פגזים אל קופנהגן. הבריטים, שראו את הנזק שגרמו, הורידו את עוצמת האש, כדי לאפשר למגינים מוצא של כבוד, וירו "רק" 2,000 פגזים אל העיר. ואולם, לנוכח סירובם של הדנים להיכנע, רגזו הבריטים והגבירו את קצב האש בלילה השלישי, ל-7,000 פגזים בלילה. ההפגזה נמשכה מ-2 בספטמבר עד 5 בספטמבר 1807. ב-7 בספטמבר נכנעו הן העיר קופנהגן והן הצי הדני (שמנה 18 אוניות קו, פריגטה אחת, 13 ספינות קטנות יותר ו-25 ספינות תותחים) לכוח העדיף בהרבה של הכוחות הבריטיים. מפקד העיר קופנהגן קיבל הוראות מנסיך הכתר לשרוף את הצי הדני (מלך דנמרק לא היה שפוי, ונסיך הכתר היה המושל בפועל). לא ברור מדוע לא בוצעה הוראה זו.

יותר מ-2,000 אזרחים נהרגו, וכ-30% מהבניינים בעיר נהרסו. בהפגזה שולבו גם רקטות, שגרמו לשריפות רבות בעיר. ב-21 באוקטובר עזב הצי הבריטי את קופנהגן בדרכו חזרה לבריטניה. אוניית קו דנית אחת שנלכדה עלתה על שרטון ונשרפה; סופה הטביעה 22 ספינות תותחים. רק 4 אוניות קו דניות שהגיעו לבריטניה הוכנסו לשירות בצי הבריטי.

פריגטה דנית אחת, שניתנה במתנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי לדנים, הושארה בקופנהגן. כמה חודשים לאחר הקרב שלחו הדנים את הפריגטה חזרה לבריטניה, כשעליה שבויי מלחמה בריטיים, ופתק שאמר: "שכחתם משהו".

## לקריאה נוספת
* מאיר שש, **המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית**, הוצאת משרד הביטחון, 1991

* Natkiel Richard Preston Antony, Atlas of maritime history, Newyork, 1997
* Pope Stephan Dictionary of Napoleonic war, 1999
* Kemp Peter, The oxford companion ships and the sea, 1976
* Dudlly Pope, The great gemble weidenfeld and wicolson, 1972


## קישורים חיצוניים

קרב קופנהגן (1807)
קטגוריה:קופנהגן: היסטוריה
קופנהגן 1807
קופנהגן (1807)
הלן הרון טאפט

[שמאל|מסגרת|דיוקן רשמי [הבית הלבן|בבית הלבן]]
**הלן הרון "נלי" טאפט** (באנגלית: **Helen Herron "Nellie" Taft**; 2 ביוני 1861 – 22 במאי 1943) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1909–1913.

## ביוגרפיה
הלן הייתה בתם הרביעית של הארייט קולינס (Harriet Collins) וג'ון וו. הרון (John W. Herron). הלן נולדה בסינסינטי שבמדינת אוהיו והתחנכה בבתי ספר פרטיים בעיר.

הלן פגשה את ויליאם טאפט במסיבה בגיל 18, הם התחברו מיד, וזמן קצר מאוחר יותר התאהבו. בני הזוג נישאו בשנת 1886.

הלן תמכה בקריירה הפוליטית של בעלה, עת התקדם מתפקיד שופט מדינתי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית ומאוחר יותר בהיותו שופט מחוזי פדרלי.

בשנת 1900, עת מונה טאפט למושל הפיליפינים עברו לשם הלן ושלושת ילדיהם (רוברט, הלן, וצ'ארלס פלפס) יחד עם בעלה.

הלן נסעה עם בעלה ברחבי העולם בעת כהונתו כמזכיר המלחמה בשנת 1904.

בהיותה הגברת הראשונה גילתה הלן עניין רב בפוליטיקה, אולם חודשיים לאחר כניסת בעלה לתפקידו היא עברה שבץ מוחי. בתה, הלן טאפט מאנינג עזבה את המכללה בה למדה ועברה לוושינגטון למלא את תפקיד הגברת הראשונה, אולם היא שבה למלא את תפקידה. מורשתה של הלן הרון טאפט בוושינגטון הבירה נמשכת עד עצם היום הזה, ומיוצגת בכל אביב עם פריחת עצי הדובדבן היפניים העוטפים את אגן הגאות של הבירה. התוצאה היא הקמפיין של גברת טאפט בשנת 1909 לנטיעת אלפי עצים צעירים פורחים שזכרה משנותיה באסיה בזמן שבעלה היה מושל הפיליפינים. ומבקרים במוזיאונים בסמית'סוניאן רואים את השפעתה של גברת טאפט באוסף המדהים של שמלות ההשבעה של הגברות הראשונות, אוסף שהחל עם גברת טאפט.

לאחר סיום כהונתו המשיכו בני הזוג להתגורר בבירה. הלן נפטרה בביתה ב-22 במאי 1943.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן.
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:סינסינטי: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:משפחת טאפט
קטגוריה:חברות המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1943
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
קטגוריה:ויליאם הווארד טאפט
נשים קטנות (אנימה)

**נשים קטנות** (באנגלית: **Little Women**, ביפנית: **愛の若草物語**) היא סדרת אנימה יפנית בת 48 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1987 בהשראת הספר "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט. בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה החינוכית בתחילת שנות ה-90.

## עלילה
הסדרה מתארת את חייהן של בנות משפחת מארץ' - מרגרט (מג) הענוגה והחולמת על בעל, ג'וזפין (ג'ו) המרדנית והפרועה, אליזבת' (בת') הצייתנית והביישנית, איימי הצעירה ביותר והמפונקת ואימן, בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית, כשאבי המשפחה, רופא משרת בצבא הצפון. לאחר קרב קשה בעיירה הסמוכה, צבא הדרום המובס עובר בעיירה שלהם ושורף אותה עד היסוד. על חורבות ביתן מגלות בנות משפחת מארץ' שהמפעל שבו השקיע מר מארץ' את כל הונו נשרף גם הוא. חסרת פרוטה וקורת גג, נוסעת המשפחה לעיר אחרת, שבה גרה הדודה של האב, בתקווה שהיא תוכל לעזור. הבנות מנסות להסתגל לחייהן החדשים, למכשולים השונים ופוגשות חברים חדשים, ביניהם לורי, הנער השכן הבודד וסבו חמור הסבר שמתגלה כאדם בעל לב זהב.

## ההבדלים בין הסדרה לספר
רק החלק הראשון של הספר עובד לסדרה (כלומר הסדרה לא עוסקת בחלק השני של הספר, המספר את קורות האחיות לאחר שהתבגרו והפכו לנשים). בנוסף, אומנם לא מוזכר בסדרה באופן ישיר גילן של האחיות, ניתן לראות ששתי האחיות הקטנות צעירות יותר מגילן בספר. בעוד בת' בספר היא בת 13 ואיימי בת 12, הרי שכאן גילה של איימי לא עולה על 8–9 שנים, וגילה של בת' הוא בין 10–12. אך ההבדל המשמעותי ביותר הוא בעלילה. בסדרה ישנה עלילה התחלתית המתפרסת על כמה וכמה פרקים: הסיפור על הקרב הקשה והריסת העיירה, הסתרת הנער העבד השחור, שריפת הבית, המעבר לעיירה ניוקורד אל הדודה מארץ, חיפוש בית להתגורר בו - כל אלו הם פרי המצאתם המקורית של מחברי הסדרה. כמו כן, קיימות דמויות שלא הופיעו בספר: החתולה מילקי אן (בתרגום העברי "אנני הלבנה"), העבד הנמלט ג'ון, העיתונאי אנת'וני, בן הדוד דייוויד וכדומה. חנה, שמעמדה במשפחה בספר אינו מוגדר (מטפלת, משרתת...) היא בסדרה המטפלת של הבנות שהפכה לבת בית ונותרה עם המשפחה גם בזמנים הקשים, כאשר לא היה באפשרות האם לשלם לה שכר. היא מאוירת כשחורה, אך נוהגים בה כשווה, כהוכחה לכך שהמשפחה אכן נגד העבדות, העיקרון האנושי שלמענו נלחם האב בחזית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על אחיות
קטגוריה:נשים קטנות
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית
קטגוריה:סבן אנטרטיינמנט: תוכניות וסדרות
שבועת האחים ההוראטים

**שבועת האחים ההוראטים** (בצרפתית: **Le Serment des Horaces**) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד.

היצירה נחשבת בעיני ההיסטוריונים של האמנות כסנונית הראשונה המבשרת את בוא עידן הנאו-קלאסיקה. עידן זה הוא כינוי של סגנון האמנות הרשמי שהיה בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19 (1790–1840). שכן, האמנות הצרפתית בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הושפעה מאוד מהמהפכה הצרפתית ומהרעיונות שהובילו אליה. 

העבודה מציגה נושא פטריוטי ובעל מוסר גבוה, המספר את הסיפור מהמאה ה-7 לפנה"ס על שלושת הבנים של פוליבוס הוראטיוס, שמת במאבק בין רומא לאלבה לונגה. כאשר הוראטיוס מרומא משביע את בניו בחרב להילחם במשפחה מאלבה. האמהות והאחיות דואגות ובוכות לשלומם של הבנים. המשפחה היריבה הייתה קשורה למשפחת האימהות ולכן הנשים אבלות כי הן יודעות שיאבדו אח או בעל. אחד האחים ניצל, אך הרג את אחותו מכיוון שהיא בכתה על אחד מהאויבים שמתו בעקבות הקרב, לו הייתה מאורסת. הוא הורשע על רצח בן המשפחה אך נמחל לו עקב רצון העם. האמן מתאר את האחים שנשבעים לחרב ומתאחדים כאיש אחד למען אותה המטרה. הם מאמינים בצדקתם כאשר טובת המדינה היא עליונה וקודמת לשיקולים אישיים ואפילו קודמת למשפחה. 

שבועת ההוראטים נחשבת לפעמים כהתבטאות הברוכה ביותר של הנאו-קלאסיציזם בציור. כל אחד משלושת האלמנטים שבציור (הבנים, האב, הנשים) ממוסגר בחלק של הארקדה, והדמויות ממוקמות במעין במה צרה. דויד חילק את התמונה בין דמות האב, בין האחים, ובין דמויות הנשים. נקודת המגוז של הציור ממוקדת בחרבות שהוראטיוס נותן לבניו.

בזמן ששני האחים שמאחור מחזיקים את החרבות שלהם ביד שמאל, האח הקדמי מחזיק את החרב ביד ימין ועימה הוא נשבע. נראה שדויד התכוון ליצור הרמוניה בין הדמויות ביצירה, אך רבים שמו לב לפרט זה והיו ששיערו שהאח הנמצא מלפנים יהיה זה שישרוד בקרב. החרבות המנצנצות בציור, בנוסף לזוויות הידיים המחזיקות אותן, יוצרות מעין משולש הרמוני.

## קישורים חיצוניים

* 

* Claire Black McCoy, Jacques-Louis David, Oath of the Horatii, smarthistory.org
* Coleman Richards, Masterpiece Story: The Oath of the Horatii by Jacques-Louis David, dailyartmagazine.com, 15 march 2024 


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ז'אק לואי דויד
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:יצירות אמנות נאו-קלאסיות
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי היסטוריה
מות סארדאנאפאלוס

**מות סארדאנאפאלוס** (בצרפתית: **La Mort de Sardanapale**) הוא ציור שמן של הצייר אז'ן דלקרואה משנת 1827.

## תיאור
הציור מבוסס על אחד משיריו של לורד ביירון, מהתנועה הרומנטית, תנועה שצמחה בשלהי המאה השמונה עשרה ורווחה עד מחציתה של המאה התשע עשרה. הדרך המקובלת להגדיר את הרומנטיקה היא על דרך השלילה: התנועה מהווה את הריאקציה להלך הרוח ששלט בכיפה הפוליטית, האינטלקטואלית והאמנותית – עידן הנאורות.

השיר מתאר את הסיפור על המלך האשורי סארדאנאפאלוס, שהעלה את ארמונו בלהבות, באקט של טירוף, בעת שעירו נינוה הייתה תחת מצור, ושהורה להרוג ולהרוס הכל. גישתו הייתה שאם יהרגו אותו אז הוא ייקח את כולם עמו.

הסצנה החזקה במישור הראשון שמופיעה בה האישה העירומה שעומדים לשסף את גרונה מעמידה את הצופה בהלם. המלך, עומד במישור האחורי ומסתכל על האירוע נראה כאילו נמצא במקום שונה, אינדיבידואלי, ייחודי משאר הקבוצה. הציור שופע סצנות אלימות, מיניות ומוחצנות. הקצינים שוחטים בסכין את נשי ההרמון העירומות על רקע העיר הבוערת בעשן סמיך. הצבעים בציור עזים, בעוד האדום הוא הדומיננטי שביניהם.

הציור נמצא כיום במוזיאון הלובר שבפריז, והעתק שצייר האמן בשנת 1844 נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אז'ן דלקרואה
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורים רומנטיים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
שיטת החצייה

[250px|ממוזער|מספר צעדים של יישום שיטת החצייה במרווח התחלתי.<math>[a_1,b_1]</math>. הנקודה האדומה היא השורש של הפונקציה.](https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%AA%D7%9E%D7%95%D7%A0%D7%94:Bisection_method.png)
[ממוזער|350px|שיטת החצייה היא [שיטה איטרטיבית למציאת השורש של הפונקציה, הנעשית באמצעות סדרת קירובים תוך שימוש בחישוב הערך האמצעי]]
באנליזה נומרית, **שיטת החצייה** (באנגלית: **bisection method**) היא אלגוריתם למציאת שורש של פונקציה, אשר עושה שימוש איטרטיבי בחלוקת המרווח לשורש בשניים וכך לבחור מרווח קטן יותר שבו השורש נמצא. תהליך זה נמשך עד שהפער מספיק קטן.

## תיאור

נניח שאנו רוצים לפתור את המשוואה f(x) = 0, כאשר f היא פונקציה רציפה. בהינתן שתי נקודות a ו-b, שלערכי הפונקציה בהן יש סימנים הפוכים, ממשפט ערך הביניים נובע שלפונקציה יש לפחות שורש אחד במרווח זה [a,b]. שיטה זו מחלקת את המרווח בשתיים בכל איטרציה:
: c=\frac{a+b}{2} 
אחר כך, ישנן שלוש אפשרויות: באפשרות הראשונה f(c)=0 ובכך מצאנו את מבוקשנו. שתי האפשרויות האחרות הן של-f(a) ול-f(c) יש ערכים הפוכים בסימנם, או של-f(b) ול-f(c) יש ערכים הפוכים בסימנם. האלגוריתם ימשיך לאיטרציה הבאה למרווח בין שני הערכים, שבהם הסימנים של הפונקציות שלהם הפוכים.
 
אם f היא פונקציה רציפה במרווח [a,b] ו-f(a)\cdot f(b), אזי שיטת החצייה מתכנסת. למעשה, ניתן לחשב שגיאה מוחלטת לשיטה החצייה ברוב המקרים: 
: \frac{b-a}{2^n} 
לאחר n צעדים. במילים אחרות, השגיאה מתחלקת בשתיים בכל איטרציה, לכן השיטה מתכנסת באופן ליניארי (סדר ההתכנסות הוא 1). אבל השיטה מתכנסת באופן ודאי אם ל-f(a) ול-f(b) יש ערכים הופכיים. מכאן, 
שיטת החצייה יעילה פחות משיטת ניוטון-רפסון (מתכנסת לאט יותר), אולם בניגוד לשיטת ניוטון-רפסון, ההתכנסות בה מובטחת.

## פסאדו-קוד

להלן הצגה של שיטה החצייה בקוד פייתון. הערכים ההתחלתיים של a ו-b חייבים להיות כך ש-f(a) \cdot f(b) (כמו שנדרש למעלה). המשתנה epsilon מגדיר כמה מדויקת תהיה התוצאה.
```python3
# שיטת החצייה
while (b - a) > epsilon:
    
    #חישוב הערך האמצעי
    c = (a + b) / 2.
    
    if f(a)*f(c) > 0:
        #התעלם מהחצי השמאלי
        a = c
    else:
        #התעלם מהחצי הימני
        b = c
```


## קישורים חיצוניים
* שיטת החצייה ב-MathCad.
* 

חצייה
ספרן מנועי מסוקים

**ספרן מנועי מסוקים** (באנגלית: **Safran Helicopter Engines**; הייתה ידועה בעבר בשם הצרפתי: **טורבומקה**, **Turbomeca**) היא חברת בת של התאגיד הצרפתי ספרן, המייצרת טורבינות גז ומנועי סילון למסוקים, מטוסים, טילים ולמגוון יישומים יבשתיים וימיים אחרים.

## היסטוריה

טורבומקה נוסדה ב-1938 על ידי יוסף שידלובסקי, יהודי ממוצא פולני שהיגר לצרפת בעקבות עליית הנאצים. ב-1948 החלו הניסויים במנוע TT782, הראשון שפותח במלואו בטורבומקה. מנוע זה כונה "אורדאון", על שם אגם בפירנאים. מסורת שמות זו המשיכה גם למנועים הבאים שפותחו.

בשנת 1968 הקימה החברה שותפות עם רולס-רויס לייצור מנוע ה"אדור" של המטוס האנגלי-צרפתי SEPECAT "יגואר".

מנוע ה-RTM322 מתוצרתה מניע מסוקים רבים כאוגוסטה וסטלנד EH101, ה-NHI NH90, אגוסטה וסטלנד אפאצ'י, מסוק ה"דרוב" ההודי ורבים אחרים. בשנת 2001 זכו טורבומקה ורולס-רויס במשותף בחוזה בשווי מיליארד דולר לייצור 399 מנועי RTM322 למסוקי NHI NH90 עבור גרמניה, צרפת והולנד. בשנה זו נרכשה החברה על ידי קבוצת "סנקמה" הצרפתית שהתמזגה ב-2005 לקבוצת SAFRAN .

חיל האוויר הישראלי הפעיל מטוסים ומסוקים רבים שצוידו במנועי החברה, ודגמים מסוימים של מנועי טורבומקה וחלפים עבורם אף יוצרו בישראל ב"חברת מנועי בית שמש בע"מ" מיסודו של שידלובסקי.

ב"מדעטק" בחיפה ניתן לצפות במנוע סילון "" שהותקן במטוס הצוקית ולהתרשם מאופן פעולתו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צרפת: תעשייה
קטגוריה:חברות צרפתיות
אכסניית קאזה נובה (ירושלים)

שמאל|ממוזער|250px|מפת הרובע הנוצרי
**אכסניית קאזה נובה** (בלטינית מאוחרת: **Casa Nova**) שוכנת ברובע הנוצרי בירושלים בסמיכות למנזר הפרנציסקני מנזר סן סלוודור, ברחוב הנושא את שמה של האכסניה. האכסניה נמנית עם רשת אכסניות קאזה נובה הנמצאות בבעלותה של משמורת ארץ הקודש, והיא מופעלת על ידי המנזר הפרנציסקני הסמוך. פירוש שמה של האכסניה בלטינית הוא "בית חדש", והיא קרויה כך משום שהאכסניה חדשה יחסית למנזר הסמוך אליה.

## היסטוריה
מבנה האכסניה הוקם בשנת 1755 על גבי בית קברות פרנציסקני במטרה לשמש מקום מגורים לצליינים קתולים העולים לרגל לירושלים. בשנת 1806 הוספו חדרים עליונים יותר לאכסניה, ואילו ב-1866 נבנה המבנה מחדש. האכסניה בנויה סביב חצר פנימית ובחצר מצוי דקל המתנשא לגובה של כעשרה מטר. באכסניה תשעים חדרים המרוהטים בפשטות יחסית, אם כי יש שירותים בכל חדר.

לצד הכניסה מצוי שריד לתקופה שקדמה להגעת כלי הרכב לירושלים - מדרגה ששימשה לעליית נוסעים על גב חמורים או סוסים. באכסניה שמורה דלת עץ שאורחי האכסניה בתקופת המאה ה-16 - המאה ה-18, ביניהם עולי רגל מפורסמים, חרטו את שמם עליה.

בשנת 1964 ביקר האפיפיור פאולוס השישי במדינת ישראל ובממלכת ירדן, ובעת שהותו בירושלים, שהייתה באותה עת בשליטת ירדן, התגורר באכסניה זו.

בשנת 1966, במלאת מאה שנים להקמת המבנה, הוא שופץ והותקנה לו דלת מודרנית.

## לקריאה נוספת
*יהושע בן-אריה, **עיר בראי תקופה**, א, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 258, 264, 268.
*דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996.

## קישורים חיצוניים

* האכסניה באתר משמורת ארץ הקודש

קאזה נובה
קטגוריה:ירושלים: בתי מלון
קטגוריה:משמורת ארץ הקודש
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים