open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פיית הקסם

**פיית הקסם** היא קלטת ילדים שהופקה על ידי MCI ויצאה בשנת 2004 בקלטת וידאו ו-DVD.

כמו כן, שירי הקלטת יצאו לאור באלבום פסקול עם שיר נוסף שלא נכלל בקלטת בשם "יש לי יום הולדת".

בעקבות הצלחת הקלטת, עובדה להצגת ילדים.

בעקבות שיתוף פעולה עם חברת שטראוס גרופ, האלבום חולק במתנה לרוכשים אקטימל בטעם תות.

## תקציר העלילה
כשטל מבקשת קצת קסם בחייה, מופיעה לפתע בביתה פרי הפיה ומטיסה אותה ואת חבריה ליער הקסום. שם הם רוקדים עם גמדים ופיות, מתמודדים עם מרלו הקוסם הרשע וממלאים את העולם בצבעים וצלילים. טל מגלה את סודו של החיוך את כוחה של השמחה, לומדת איך להתגבר על הפחד ואיך להתמודד עם פרידה. פרי מגלה את ערכה של הנתינה ואת כוחה של האהבה ומשאירה לטל מתנה נפלאה - אופטימיות ואמונה בעצמה.

## הדמויות והשחקנים
* סופי צדקה – פרי הפיה
* רוני יחיאלי – טל
* אשר סיון – מרלו הקוסם
* אסתי זקהיים – אמא של טל
* דניאל עמית – רועי
* לירון כרקוקלי – לירון
* מיכאל פרוכטר – אמיר

## השירים בסרט
# קיץ
# מטה קסמים
# קשת של צלילים
# גמדים ופיות
# אמא, אמא
# זר ברכות
# כיף לרקוד במסיבה
# משחק ההפכים
# מסיבת פיג'מות
# פיית החלומות
# חלום של חבורה
# חלומות שלי
# סתיו

## ההצגה
שנה אחרי יציאת הקלטת, היא עובדה להצגת ילדים שהופקה על ידי הליקון כנען ומשגב עורי הפקות, בוימה על ידי אבי דור ונכתבה על ידי אורית בן דרור, שכתבה גם את התסריט לקלטת. בהצגה השתתפו לצד צדקה וסיון השחקנים ליאור דטאוקר, תומר מוקד, טלי אלגד ועפרה ארצי. הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרון חולון ב-5 בפברואר 2005.

בצוות ההפקה היו אמונים אלה קולסניק על עיצוב התלבושות, ארז יניב על עיצוב התפאורה, לירן נדל על הניהול המוזיקלי ואמיר (מיקי) וילנסקי על עיצוב התאורה.

## הערות שוליים

קטגוריה:MCI: קלטות
קטגוריה:קלטות ילדים ישראליות
תומאס מקרירי

**תומאס קליי מקרירי** (באנגלית: **Thomas Clay McCreery**; 12 בדצמבר 1816 – 10 ביולי 1890) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם קנטקי בין השנים 1868 ל-1871 ושוב בין השנים 1873 ל-1879.

## ביוגרפיה
מק'קרי נולד ב-12 בדצמבר 1816 ביילווינגטון שבקנטקי. בשנת 1837 השלים את לימודיו במכללת סנטר שבדנוויל, קנטקי. לאחר שלמד משפטים והוסמך לעריכת דין, החל לעסוק במקצוע בפרנקפורט, קנטקי. לאחר מכן חזר לאוונסבורו והתמסר לעיסוקים ספרותיים.

הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1842 (הקונגרס ה־28), ושוב בשנת 1844 (הקונגרס ה־29). הוא שימש כאלקטור לנשיאות ברשימות הדמוקרטיות בבחירות 1852, 1856 ו־1860. לבסוף נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'יימס גתרי, וכיהן מ־19 בפברואר 1868 ועד 3 במרץ 1871.

עם זאת, בתקופה זו הוטחו בו האשמות רבות מצד מושל קנטקי ג'ון סטיבנסון, שלטענתו סייע למפקד צבא האיחוד השנוי במחלוקת, הגנרל סטיבן ג'. ברידג', לקבל משרת גובה מיסים פדרלי. מקרירי הפסיד לסטיבנסון בבחירות שלאחר מכן.

מקרירי נבחר שוב לסנאט בשנת 1872 וכיהן מ־4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1879, אז בחר שלא להתמודד לכהונה נוספת.

לאחר פרישתו מן החיים הציבוריים חי בחוותו במחוז דייוויס שבקנטקי, ולאחר מכן חזר לאוונסבורו, שם נפטר ב-10 ביולי 1890 ונקבר בבית העלמין רוזהיל אלמווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1816
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
פול לירולה

**פול מיקל לירולה קוסוק** (בספרדית: **Pol Mikel Lirola Kosok**; נולד ב-13 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בהלאס ורונה מהסרייה א'.

## קריירת מועדונים
ב-2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של אספניול.

ב-1 ביולי 2016 עבר ליובנטוס, שהשאילה אותו בסוף אותו החודש לססואולו ל-2 עונות.

הוא ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו ב-25 באוגוסט, בגומלין בפלייאוף הליגה האירופית נגד הכוכב האדום בלגרד, בה קבוצתו ניצחה ועלתה לשלב הבתים. הוא שיחק במשחק הראשון בשלב הבתים נגד אתלטיק בילבאו, במהלכו כבש את שערו המקצועני הראשון ואת השער הראשון אי פעם של הקבוצה בליגה האירופית. הוא נבחר ל-11 המצטיינים של הליגה האירופית. ב-18 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במחזור הרביעי נגד גנואה, ופתח במשחק שהסתיים בניצחון ביתי 0–2. ב-31 בינואר 2018, הוא חתם רשמית בססואולו תמורת 7.5 מיליון אירו, ושיחק שם עונה נוספת. סך הכל שיחק בססואולו 3 עונות ו-81 משחקים.

ב-1 באוגוסט 2019, הוא הושאל לפיורנטינה תמורת מיליון אירו, הוא ביסס את מעמדו בהרכב הפותח של פיורנטינה, וערך 23 הופעות בסרייה א', בהן פתח ב-22 מתוך 26 המשחקים שנערכו לפני שהליגה הושעתה עקב מגפת הקורונה. ב-2020 עבר לפיורנטינה תמורת 11 מיליון אירו, ושיחק שם עונה נוספת.

ב-12 בינואר 2021, הוא הושאל מפיורנטינה לאולימפיק מרסיי מהליג 1 עם אופציה לרכישה בתום ההשאלה. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מרסיי במשחק נגד פריז סן ז'רמן בגביע האלופות. ב-17 באפריל, הוא כבש צמד במחזור ה-33 של הליגה הצרפתית נגד לוריאן, וקבוצתו ניצחה 2–3.

ביולי חזר מהשאלה, וב-23 באוגוסט, הוא חתם במרסיי רשמית לחמש שנים תמורת 6.5 מיליון אירו.

ב-12 באוגוסט 2022, הוא הושאל עם אופציה לרכישה לאלצ'ה, מהלה ליגה, בו שיחק ב-12 מתוך 41 משחקים.

ב-2023 הושאל לפרוזינונה לעונה אחת, בה ערך 25 הופעות.

לאחר שחזר מתקופת ההשאלה באיטליה, הוא שיחק בכל משחקי הידידות של טרום העונה תחת רוברטו דה זרבי, מאמן שהכיר מתקופתו בססואולו. ב-22 בספטמבר 2024, כאשר קבוצתו פיגרה 1-0 מול אולימפיק ליון (בעשרה שחקנים), הוא כבש שער ובישל לאוליסס גרסיה, כשתוצאת הסיום הייתה 2–3 למרסיי.

ב-18 בינואר 2026 חתם לירולה בהלאס ורונה מהסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה יום לאחר מכן, כשפתח בהרכב בתיקו 0-0 נגד קרמונזה במסגרת המחזור ה-21 של עונת 2025/2026 בסרייה א'.

## נבחרת לאומית
לירולה ייצג את ספרד עד גיל 17 בשנת 2013.

ב-28 בדצמבר 2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו (והיחידה) בנבחרת קטלוניה, כשפתח בתיקו 3-3 נגד תוניסיה (הפסד 2–4 בפנדלים).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני ססואולו
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני אלצ'ה
קטגוריה:כדורגלני פרוזינונה
קטגוריה:כדורגלני הלאס ורונה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1997
לילה עזאם זנגאנה

**לִילָה עזאם זָנגָאנֶה** (באנגלית: **Lila Azam Zanganeh**) היא סופרת שנולדה וגדלה בפריז להורים איראנים גולים. היא מחברת הספר "המכשף: נבוקוב ואושר" (The Enchanter: Nabokov and Happiness) (הוצאת פינגווין, 2011). זאנגנה הייתה חברה בחבר השופטים של פרס מאן בוקר לסיפורת, בשנת 2017. בשנת 2021 פרסמה זנגאנה מאמר ארוך בספר "לוליטה בחיים שלאחר המוות " (Lolita in the Afterlife) ( הוצאת וינטג', (Vintage Books) 2021).

## ביוגרפיה
זנגנה נולדה להורים גולים איראנים שברחו לפריז כשהייתה בת שנתיים, בעקבות המהפכה האסלאמית בשנת 1979. היא למדה ספרות ופילוסופיה בבית הספר הגבוה להכשרת מורים למדעי הרוח והספרות (École normale supérieure de lettres et sciences humaines) ועברה לארצות הברית כדי להיות עמיתת הוראה בספרות, קולנוע ושפות רומאניות באוניברסיטת הרווארד. בהמשך, למדה באוניברסיטת קולומביה וקיבלה תואר שני ביחסים בינלאומיים.

היא דוברת שבע שפות: אנגלית, צרפתית, פרסית, ספרדית, איטלקית, רוסית ופורטוגזית.

## קריירה
בשנת 2002 החלה לכתוב מאמרים ספרותיים, ראיונות ומאמרים למגוון עיתונים אמריקאים ואירופאיים, ביניהם הניו יורק טיימס, PEN America , The Paris Review, לה מונד ולה רפובליקה. בין היתר היא ראיינה את חורחה סמפרון ואת אומברטו אקו.

בשנת 2006 היא הוציאה לאור את האנתולוגיה "אחותי, שמרי על צעיפך; אחי, שמור על עיניך: קולות איראניים לא מצונזרים". הקובץ מציג מאמרים, ראיונות וטקסטים של סופרים, אמנים, פילוסופים ויוצרי קולנוע איראנים במגוון נושאים, וסיפק תובנות שלא היו מוכָּרות עד אז במערב.

ספרה הראשון, "המכשף: נבוקוב והאושר", התקבל בהתלהבות על ידי מבקרים וסופרים כמו אורהאן פאמוק וסלמאן רושדי. דימטרי, בנו של נבוקוב, שיבח את זנגאנה על כתיבתה וסגנונה האלגנטי. הספר פורסם בארצות הברית, בריטניה וכן תורגם לשפות אחרות והופץ בצרפת, הולנד, איטליה, ספרד, רוסיה, גרמניה, טורקיה, סין, לבנון, איראן ובברזיל.

היא כותבת ומתגוררת בניו יורק ועסוקה בכתיבת הרומן החדש שלה, Exit Paradise.

## פעילות חברתית
* חברה בהנהלה של "ועדת ההצלה הבינלאומית" (The International Rescue Committee - IRC) במשך 12 שנים.
* חברה בוועדה המייעצת של קרן "Lunchbox Fund", ארגון ללא מטרות רווח המספק ארוחה יומית לתלמידים בבתי ספר בעיירה סווטו, דרום אפריקה, עד סוף 2011.
* היא שגרירה עולמית של "סִפריות ללא גבולות" וכן חברת דירקטוריון של Narrative4, ארגון בינלאומי לחילופי סיפורים.

## כתבים ופרסומים
פרסומיה כוללים את:

* The Enchanter: Nabokov and Happiness (2011)
* My Sister, Guard Your Veil, My Brother, Guard Your Eyes: Uncensored Iranian Voices (2006) (עורכת)
* Modern Classics Paris by Julien Green, (2012) (מחברת משותפת).
* Where You Are: A Collection of Maps That Will Leave You Feeling Completely Lost (2013) (contributing author)
* L'estate la sentivo arrivare dal viale (2012) (מראיינת)

## פרסים והוקרה
* הספר "המכשף: נבוקוב והאושר" קיבל את פרס רוג'ר שאטאק לביקורת, המוענק מדי שנה על ידי המרכז לסיפורת, לשנת 2011.
* ועדת פרס מאן בוקר מינתה אותה לשופטת בקטגוריית "הישגים בספרות בינלאומית" לשנת 2017.

## ביאורים

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מהגרים מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:סופרים איראנים
קטגוריה:ילידי 1976
גבול אלג'יריה–תוניסיה

**גבול [[אלג'יריה]]-[[תוניסיה]]** נמשך לאורך 1,034 קילומטרים והוא משתרע מהים התיכון בצפון ועד למשולש הגבולות עם לוב בדרום.

## תיאור
ממוזער|הר בגבול מצידו התוניסאי עם נוף לים התיכון
הגבול מתחיל בצפון בחוף הים התיכון וממשיך דרומה דרך הרי ע'ורה (בערבית: جبل الغرة) והרי האטלס בסדרה של פיתולים. לאחר מכן במרכזו הוא מתעקל מערבה ולבסוף בחלקו הדרומי הוא עובר דרך המישורים של מדבר סהרה וממשיך בסדרה של קווים ישרים הפונים לכיוון דרום-מזרח עד למשולש הגבולות עם לוב.

## היסטוריה
צרפת כבשה חלק ניכר מאזורי החוף הצפוניים של אלג'יריה העות'מאנית בין השנים 1830–1847 ותוניסיה העות'מאנית ב-1881. צרפת התרחבה בהדרגה אל פנים הארץ, וסיפחה אזורים ממדבר סהרה של אלג'יריה ב-1902. הגבול מהחוף דרומה עד ביר רמנה נקבע על ידי צווים צרפתיים שונים, בעיקר בשנים 1888–1889 ו-1901. הקטעים מדרום עד למשולש הגבולות עם לוב היו מעורפלים מעט יותר, ונראה כי הוגדרו בתקופה שבין 1911 ל-1923.

במהלך השלטון הצרפתי, הוקם באזור קו מוריס , לאורך כ-300 ק"מ כדי למנוע הברחות של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה בין תוניסיה לאלג'יריה. קו ההגנה כלל גדר חשמלית בגובה 2.5 מטר ומיקוש.

תוניסיה קיבלה עצמאות מצרפת בשנת 1956, ואחריה אלג'יריה בשנת 1962. שתי המדינות אישרו את הגבול הקיים ביניהן בהסכם ב-6 בינואר 1960, כאשר היחסים בין המדינות היו בדרך כלל חיוביים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלג'יריה: גאוגרפיה
קטגוריה:תוניסיה: גאוגרפיה
גשר אברהם

שמאל|ממוזער|250px|גשר הביילי (1968)
שמאל|ממוזער|250px|הבסיס המערבי של הגשר. שכבות האבנים מגינות על בסיס הגשר מסחיפת אדמה
שמאל|ממוזער|250px|הגשר האירי שליד גשר אברהם
**גשר אברהם** הוא גשר על נחל הבשור הבנוי כחלק מכביש 241, בסמוך לכביש הגישה לגן לאומי אשכול. הגשר קרוי על שם אברהם יפה שהיה מפקד פיקוד דרום בעת שהגשר הוצב לראשונה כגשר ביילי על ידי צה"ל בסוף 1961.

## היסטוריה
מיקום הגשר הוא ליד עין א-שלאלה (כיום, מעיין עין הבשור). כבר במלחמת העולם הראשונה נבנה במקום גשר עץ על ידי יחידות רכובות של כוח אנזא"ק במסגרת הצבא הבריטי. בסיום המלחמה גשר העץ פורק.

בזמן סלילת כביש הרעב ב-1942 נבנה במקום מעבר בטון על צינורות בתצורת גשר אירי. אולם לאחר שיטפונות הצינורות היו נסתמים בבוץ וגם המעבר האירי היה מוצף.

לאחר הקמת מדינת ישראל והקמת היישובים שבמועצה האזורית אשכול, בכל שיטפון היו היישובים הללו מנותקים מבאר שבע ולעיתים גם מתל אביב (בשל הצפת כביש 232 באפיק הנחל שבין רעים ובארי).בפברואר 1961 ערך חמי כלב, ראש המועצה האזורית מעון, מסיבת עיתונאים ובה תבע הקמת גשר על נחל הבשור שיפתור את בעיית הניתוק בזמן שיטפון. מפקד פיקוד הדרום באותה עת, אברהם יפה, החליט להקים במקום גשר ביילי. בניית הגשר ארכה שמונה חודשים ובנובמבר 1961 נחנך הגשר ונקרא "גשר אברהם". גשר הביילי היה סגור בשרשרת והיה נפתח לתנועה על ידי משטרת אופקים, רק בזמן שיטפונות, בעת שהגשר האירי, עליו התנהלה התנועה ברוב ימי השנה, הוצף ונסגר לתנועה.

בשיטפונות חזקים מאוד שאירעו באותן שנים, נסחף בסיס הגשר והגשר נסגר לתיקונים. הגשר הוארך ועמד בשיטפונות בשנים שלאחר מכן. בנוסף, בשנות ה-70, נסלל קטע בכביש 234 בין אורים ובין רעים, דבר שאפשר תנועה לכיוון באר שבע בזמן שיטפון.

ב-1991 נחנך גשר בטון חדש בדיוק במקום בו עמד גשר הביילי וזה האחרון פורק. מאז, כביש 241 עובר על גשר הבטון. מצידו המערבי של גשר אברהם יוצאת דרך עפר העוברת מתחת לגשר ומתחברת לדרך הנופית, "דרך הבשור".

## קישורים חיצוניים
*דן גזית, גשר על מים סוערים, בבלוג "אבני גזית", 1 באפריל 2017

## הערות שוליים

קטגוריה:הנגב: גשרים
פרוקולוס

**פרוקולוס** (בלטינית: *Proculus*; מת בשנת 281 לערך) היה אוזורפטור (תופס שלטון בכוח) רומי, שניסה לתפוס את שלטונו של הקיסר פרובוס בשנת 280.
## ביוגרפיה
לפרוקולוס היה ככל הנראה קשר משפחתי עם הפרנקים, אליהם פנה לשווא כאשר ניסיונותיו להשיג את השלטון האימפריאלי נכשלו.
הוא היה יליד אלבינגאונום (כיום אלבנגה  בליגוריה שבצפון-מערב איטליה).
הוא נחשב לאציל, אולם אבותיו היו שודדים, והרכוש שנשדד היה מקור עושרו העצום. לאחר שתפס את משרתו הקיסרית במערב, הוא הצליח לחמש 2000 מהעבדים שבלטיפונדיה שלו.
הוא היה נשוי לאישה בשם ויטוריגה (Vituriga), שבבגרותה קיבלה את הכינוי "סַמסוֹ" (Samso) בשל היותה "גברתנית". בזמן שלטונו היה לפרוקולוס בן אחד, הרניאנוס, בן ארבע.

פרוקולוס היה חייל שאפתן, שפיקד על יותר מלגיון אחד כטריבון; כאשר בשנת 280 התבקש על ידי אנשי לוגדונום  (ליון), שפתחו במרד נגד הקיסר פרובוס, להתמנות לקיסר, הוא הסכים והכריז על עצמו כקיסר שותף עם בונוסוס.
לפי ההיסטוריה אוגוסטה, "בכל זאת, הוא הועיל לגאלים למדי. הן הוא מחץ את האלמאנים – שאז כונו עדיין גרמנים – לא בלי זוהר של תהילה, אף כי תמיד נלחם בשיטה של שודדים".

עם שובו מהלחימה בסאסאנים בסוריה, אילץ פרובוס את פרוקולוס לסגת צפונה. לאחר שלא הצליח למצוא תמיכה בקרב הפרנקים, הוא נבגד על ידם והוסגר לידי פרובוס, שהוציא אותו להורג בסביבות שנת 281.
עם זאת, פרובוס לא חיסל את משפחתו של פרוקולוס. צאצאיו נותרו באלבינגאונום, ועל פי ההיסטוריה אוגוסטה, הצהירו כי אין ברצונם להיות לא קיסרים ולא שודדים.

בהיסטוריה אוגוסטה מצוטטת איגרת מאת פרוקולוס, שייתכן והיא בדיונית. היא מתחילה בהתרברבות לכאורה על כישוריו המיניים: "פרוקולוס מברך את שאר בשרו מייקיאנוס. תפסתי מאה בתולות מארץ הסרמטים. מהן על עשר באתי בלילה אחד, וככל שהיה בכוחי עשיתי אותן כולן לנשים תוך 15 יום".

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "פירמוס, סטורנינוס, פרוקולוס ובונסוס: חיי פרוקולוס", פרקים יב–יג, עמ' 396–397.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of Firmus, Saturninus, Proculus and Bonosus

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי המאה ה-3
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-281
בית הפרפרים

ממוזער|פנים בית הפרפרים
**בית הפרפרים** (גרמנית: **Schmetterlinghaus**) הוא גן זואולוגי לפרפרים ברובע הראשון של וינה, אינרה שטאדט. הוא ממוקם באגף הצפון-מערבי של בית הדקלים, חממה בקצה בורגארטן, גני ארמון הופבורג.
## היסטוריה
בית הדקלים בצורתו הנוכחית נבנה בשנת 1901 על פי תכנוניו של האדריכל פרידריך אוהמן. אורכו 128 מטרים ושטחו כ-2,050 מ"ר. לאחר שנסגר מסיבות בטיחותיות בשנת 1988, הוא עבר שיפוץ יסודי בעלות של כ-13 מיליון יורו ונפתח מחדש בשנת 1998. מאז שוכן בו בית הפרפרים, המשתרע על שטח של 280 מ"ר, באגף השמאלי, הצפון-מערבי.

כ-400 פרפרים מהאזורים הטרופיים, המעופפים בחופשיות בבית הפרפרים, מייצגים 150 מינים שונים, שאף אחד מהם אינו מין מוגן. פנים החממה עוצב כך שידמה ליער גשם טרופי ושומר על טמפרטורה קבועה של כ-26 מעלות צלזיוס ורמת לחות של כ-80%.


AT-13768_Palmenhaus_Burggarten_04.JPG| בית הפרפרים ממוקם באגף השמאלי של בית הדקלים.
Attacus_atlas_-_Schmetterlinghaus_Burggarten_Wien_2.jpg| עש האטלס *(Attacus אַטְלָס)*
Caligo_eurilochus_(Pieter_Cramer,_1775).jpg| *קליגו אורילוכוס*
|_Schmetterlinghaus_Burggarten_Wien.jpg|טקסט=Schopfwachtel (Callipepla californica)| שליו מצויץ *(Callipepla) קליפורניה)*


## ראו גם
* גינת פרפרים
* בית הדקלים (בורגארטן)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פארקי שעשועים באירופה
קטגוריה:וינה: תרבות
קטגוריה:וינה: מבנים
קטגוריה:אינרה שטאדט
קטגוריה:אירופה: גני חיות
קטגוריה:פרפרים
סינדרה ואלה אגלי

**סינדרה ואלה אגלי** (בנורווגית: **Sindre Walle Egeli**; נולד ב-21 ביוני 2006 בלרוויק שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת איפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת נורווגיה.

## קריירת מועדונים
ואלה אגלי גדל במחלקות הנוער של נאנסט וסנדפיורד. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של סנדפיורד, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הנורווגית. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון.

בחודש פברואר 2022 חתם בנורשלן מליגת העל הדנית, במדיה ערך 40 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.

ב-29 באוגוסט 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים באיפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.

## קריירה בין-לאומית
ב-6 בספטמבר 2024 ערך ואלה אגלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קזחסטן במסגרת ליגת האומות 2024/2025.

## חיים אישיים
ואלה אגלי הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן וטלה ואלה אגלי .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים נורווגים
קטגוריה:קשרי כדורגל נורווגים
קטגוריה:כדורגלני סנדפיורד
קטגוריה:כדורגלני נורשלן
קטגוריה:כדורגלני איפסוויץ' טאון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת נורווגיה
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-2006
ולקו מילוסבלייביץ'

**ולקו מילוסבלייביץ**' (בסרבית: **Вељко Милосављевић**; נולד ב-28 ביוני 2007 בפוז'ארוואץ שבסרביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג ובנבחרת סרביה.

## קריירת מועדונים
מילוסבלייביץ' גדל במחלקות הנוער של הכוכב האדום בלגרד וגרפיצ'אר בלגרד, ובהמשך שיחק בקבוצות הבוגרות של המועדונים במסגרת ליגת העל הסרבית וליגת המשנה הסרבית.

ב-1 בספטמבר 2025 חתם בבורנמות' מהפרמייר ליג.

## קריירה בין-לאומית
ב-11 באוקטובר 2025 ערך מילוסבלייביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בהפסד 0–1 לנבחרת אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.

## תארים
;הכוכב האדום בלגרד
* אליפות סרביה (1): 2024/2025
* הגביע הסרבי (1): 2024/2025

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:בלמי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:כדורגלני בורנמות'
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סרביה
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-2007
בית הדקלים (בורגארטן)

**בית הדקלים** (הפאלמנהאוס; גרמנית: Palmenhaus), הידוע גם בשם **גלאסהאוס** (בית הזכוכית), הוא חממה בקצה בורגארטן, גני הארמון הופבורג ברובע אינרה שטאדט בווינה. אורכו 180 מטרים ורוחבו 13 מטרים, ושטחו כ-2,050 מ"ר.

## היסטוריה
החממה הקלאסית המקורית נבנתה בין השנים 1823 ו-1826 על פי תכנוניו של לודוויג פון רמי והתבסס מבחינה אדריכלית על האורנג'רי בשנברון. הקיר האחורי של הבניין היה חלק מחומות וינה. החממה נהרסה בתחילת המאה ה-20 ובניין חדש, בהשפעת תנועת היוגנדשטיל, נבנה בשנים 1901–1905 על פי תכנונו של אדריכל החצר פרידריך אוהמן. העיטורים בחלק המרכזי (אגרטלים, דמויות נשים עם זרי פרחים, בנים קטנים) הם מאת יוזף ואצלב מיסלבק, אדמונד הלמר ורודולף ויר.

בין השנים 1919 ל-1938, בית הדקלים היה מקום מושבו וחלל תערוכה של ארגון האמנים של וינה.

בשנת 1988 הבניין נסגר מסיבות בטיחותיות, ובין השנים 1996 ל-1998 בוצע בו שיפוץ כללי שעלותו כ-13 מיליון יורו. בשנת 1998 נפתח סוף סוף בית דקלים מחדש. החלק האמצעי משמש כמסעדה, באגף השמאלי נמצא בית הפרפרים, והאגף הימני משמש חממה עבור רשות הגנים האוסטרית.

## גלריה

Palmenhaus_in_Vienna,_2022-02-20_(1).jpg| הקצה השמאלי של בית הדקלים
Burggarten_Palmenhaus_Fassadendetail_1.jpg| פרט של חזית היוגנדשטיל
Burggarten_Palmenhaus-Schmetterlinghaus_2009_a.jpg| מבט מבפנים על בית הפרפרים


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אינרה שטאדט
קטגוריה:גנים בוטניים
קטגוריה:וינה: מבנים
קטגוריה:חממות
בונוסוס

**בונוסוס** (בלטינית: *Bonosus*; מת בשנת 280 או 281 לספירה) היה אוזורפטור (תופס שלטון בכוח) רומי בסוף המאה ה-3 לספירה.

הוא נולד בהיספניה לאב בריטי ואם גאלית. אביו היה רטוריקן ומורה. הוא נפטר כאשר בונוסוס היה עדיין צעיר, אך אמו העניקה לו חינוך ראוי.

הוא רשם קריירה צבאית מכובדת, טיפס בהדרגה בדרגות ובמישרות הטריבון. אך בזמן שהוצב כאחראי על הצי של הריין  בערך בשנת 280, הצליחו הגרמאנים להעלות את הצי באש. מפחד מפני עונש על אבדן הצי עליו פיקד, הוא הכריז על עצמו כקיסר רומא בקולוניה אגריפינה  (קלן) יחד עם פרוקולוס.
לאחר מאבק ממושך, הוא הובס על ידי מרקוס אורליוס פרובוס ותלה את עצמו במקום להיתפס.

בונוסוס הותיר אחריו אישה ושני בנים. פרובוס חס על חייהם והעניק לאשתו קצבת קיום עד יום מותה.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "פירמוס, סטורנינוס, פרוקולוס ובונסוס: חיי בונוסוס", פרקים יד–טו, עמ' 397–399.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-280
אמנון תא-שמע

**אמנון תא-שמע** הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למדעי המחשב ולבינה מלאכותית באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
אמנון תא-שמע נולד למשפחה דתית לאומית, שבה חמישה ילדים. הוא בנם של דבורה תא-שמע וישראל משה תא-שמע' פרופסור לתלמוד ב וחתן פרס ישראל.

אמנון תא-שמע סיים בשנת 1987 תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא המשיך ללימודי תואר שלישי גם כן באוניברסיטה העברית, אותו סיים בשנת 1996. את התיזה בנושא *Refining Randomness* כתב בהנחייתו של פרופסור נעם ניסן.

בשנת 2000 הצטרף כחבר סגל באוניברסיטת תל אביב. שם קודם במהלך השנים לדרגת פרופסור חבר ובהמשך לדרגת פרופסור מן המניין. תחומי מחקרו הם סיבוכיות חישובית וחישוב קוונטי.

נכון לנובמבר 2025, הוא כתב 134 מאמרים. תא-שמע מדורג ב-38 על פי מדד d-index, הבוחן שיתופי פעולה מדעיים של חוקרים. הוא זכה ב-STOC 2017 Best Paper Award.

## חיים אישיים
לאמנון תא-שמע שלוש אחיות ואח: ציפי מיידלר פסיכולוגית קלינית; אחינעם יעקבס דוקטור לספרות עברית, הנשואה לחוקר המקרא פרופסור יהונתן יעקבס; ד"ר אסף תא-שמע קרדיולוג ילדים; ומיכל ברניג פסיכולוגית קלינית.

## קישורים חיצוניים
* אמנון תא-שמע, באתר של אוניברסיטת תל אביב 
* אמנון תא-שמע, באתר של אוניברסיטת תל אביב 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
שירים שהוקלטו על ידי אביתר בנאי

[ממוזער|[אביתר בנאי.]]
זוהי רשימה הכוללת שירים שהוקלטו על ידי הזמר-יוצר הישראלי **[[אביתר בנאי]]**.

## שירים

## הערות שוליים

*
בנאי, אביתר
תוראן אמיר סולימאני

**תוראן אמיר סולימאני** (בפרסית: **توران امیرسلیمانی**) (1904-1994), שנולדה בשם **קמר אל-מולוק אמיר סולימאני** (בפרסית: ****; 4 בפברואר 1905 – 24 ביולי 1994), הייתה בת אצולה איראנית ואשתו השלישית של רזא שאה פהלווי, ולהם בן בשם ע'ולאם-רזא פהלווי.

## ביוגרפיה
אביה, הנסיך איסא חאן מג'ד א-סלטנה אמיר סולימאני, היה בן לנסיך מג'ד א-דולה, אחד מהפוליטיקאים המרכזיים בעידן השושלת הקאג'ארית ובן דוד ראשון של נאסר א-דין שאה קאג'אר. אמה, שמס אל-מולוק מונזה א-דולה, הייתה גם היא מבית קאג'אר.

אמיר סולימאני סיימה את לימודיה בתיכון נאמוס בטהראן, שנוסד בשנת 1908 לקידום השכלת נשים באיראן, וזכתה לתעודת בגרות בתקופה בה חינוך נשי נתקל בהתנגדות חברתית רבה.

## נישואים
בשנת 1922 נישאה לרזא חאן, שהיה אז שר המלחמה. רזא חאן, שאינו בן אצולה, ביקש לחזק את מעמדו הפוליטי באמצעות נישואים לבת אחת ממשפחות הקאג'אר הבולטות. בשנה שלאחר מכן נולד בנם היחיד, ע'ולאם-רזא פהלווי. השניים התגרשו זמן קצר לאחר הלידה, לאחר שרזא חאן ראה בה מתנשאת.

לאחר הגירושים, אמיר סולימאני נמנעה ממערכת זוגית נוספת והתגוררה עם בנה גולאם רזא באחוזה מלכותית. בשנת 1945, שנה לאחר מות רזא שאה, נישאה לסוחר זביהוללה מאלקפור. תאג' אלמלוכ, אלמנת רזא שאה ואם המלכה, ניצלה את הנישואים הללו כדי להוציא את אמיר סולימאני מהבית שניתן לה על ידי בעלה לשעבר.

## שלהי חיים ומוות
ממוזער|הקבר של תוראן אמיר סולימאני וע'ולאם-רזא פהלווי
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 עזבה אמיר סולימאני את איראן ועברה לגרמניה, שם התארחה בביתו של בן דודה סולטאן-מחמוד אמיר סולימאני, ולאחר מכן עברה לבית אבות בפריז. היא נפטרה שם ב-24 ביולי 1994 ונקברה בבית הקברות הפריזאי של תיאי. בנה נקבר לידה לאחר מותו בשנת 2017.

בית מגוריה של אמיר סולימאני בטהראן היה ממוקם בדרום-מערב צומת פסיאן ואסמאעילי בשכונת זפאראניה. הבית נהרס חלקית על-ידי קרן הסיוע לאימאם חומייני ב-19 ביולי 2016, ולאחר מכן נמכר לבעלים פרטי ונהרס לחלוטין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1905
קטגוריה:נפטרים ב-1994
יצחק בז'רנו

**יצחק בז'רנו** (נולד ב-18 במאי 1956) הוא מנהל ותעשיין ישראלי. מכהן כמנכ"ל ויו"ר רדימיקס.

חבר נשיאות התאחדות התעשיינים בישראל, יו"ר האגודה הישראלית של יצרני בטון מובא, חבר דירקטוריון של האגודה האירופאית של יצרני הבטון המובא (ERMCO) וחבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-אמריקה הלטינית.

בעבר היה יושב ראש איגוד תעשיות מוצרי בנייה וצריכה בהתאחדות התעשיינים בישראל.

## ביוגרפיה
בז'רנו נולד וגדל בכפר חיטים, בן לעליזה וליאון, ושירת בשירות קבע בצה"ל. הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים.

בז'רנו החל את דרכו בתעשיית מוצרי הבניה בשנת 1983, עת הצטרף לחברת תדיר בטון מוכן (1965) בע"מ בתפקיד מנהל מחצבה.

בשנת 1986 הצטרף לחברת אלפא בטון בע"מ בתפקיד מנהל מפעל בטון.

בראשית שנות ה־90, לאחר שרכשה רדימיקס מחצית מחברת תעשיית אבן וסיד משיכון ובינוי, מונה בז'רנו למנהל חטיבת הבטון של אבן וסיד.

בשנת 1997 מונה בז'רנו למנהל חטיבת הבטון של רדימיקס.

בשנת 2005 מונה בז'רנו למנכ"ל קבוצת רדימיקס ובשנת 2008, לאחר שהשלים את רכישת תעשיית אבן וסיד משיכון ובינוי, מונה גם לתפקיד יושב ראש החברה.

## פעילויות ציבוריות
בז'רנו חבר נשיאות התאחדות התעשיינים בישראל, ובעבר שימש כיו"ר איגוד תעשיות מוצרי בנייה וצריכה בהתאחדות.

הוא יו"ר האגודה הישראלית של יצרני בטון מובא, וחבר דירקטוריון של האגודה האירופאית של יצרני הבטון המובא (ERMCO).

בנוסף, הוא חבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-אמריקה הלטינית.

## פרסים
בשנת 2024 זכה בפרס חתן פרס התעשייה מטעם התאחדות התעשיינים בישראל, אותו קיבל מנשיא המדינה מר. יצחק הרצוג, וכן בתואר "Diplomat of the Year" מטעם מועדון השגרירים בישראל (The Ambassadors' Club of Israel)

## קישורים חיצוניים
* יצחק בז'רנו באתר התאחדות התעשיינים בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
גן עדן וגיהנום

**גן עדן וגיהנום** היא ציור שמן שצייר האמן הצרפתי אוקטאב טסארט בשנת 1859. הציור מציג את המאבק המוסרי בין כוחות הטוב והרע על נשמתה של אישה צעירה, במבנה אנכי דרמטי המוביל את עיני הצופה בין גן עדן העליון לגיהנום הלוהט שבתחתית. באמצעות אלגוריה דתית וחברתית, טסארט משקף גם את המתח המוסרי-רוחני של האדם הבודד וגם את רוח התקופה בצרפת שלאחר מהפכת 1848.

## תיאור היצירה

במרכז העליון של היצירה נראית אישה לבושה ירוק ולבן, המכסה את חזהּ בזרועותיה וחוצה את רגליה' מחווה צנועה של הגנה עצמית. מעליה יורד מלאך, אוחז במותניה ומכוון בידה לעבר השמיים, כמדריך ומציל. מתחתיה, לעומת זאת, ניצב השטן, המנסה לחלל את טהרתה. לצדו של השטן עומדת דמות נשית נאה עם מראה בידיה, סמל לגאווה ולהבל המכוונת את המראה לעבר האישה, כאילו כדי להסיטה ממבטה אל הגאולה. לצידה, אישה נוספת בוחנת את הגיבורה במבט מלא קנאה וזעם, ושתי נשים אחרות אוחזות בה בכוח. בתחתית הציור נראות דמויות שיכורות, מיואשות ואבודות, חלקן נבלעות בגיהנום האדום, בעוד שהמלאך מיכאל הקדוש מקבל את הטהורים בגן עדן הימני העליון.

## פרשנות

היצירה מבטאת את הקרב הפנימי על הבחירה המוסרית של הפרט, כאשר הדמות הנשית נקרעת בין פיתויים גשמיים לבין קריאה לרוחניות וטהרה. השטן מסמל את חטא התאווה, ואילו הדמויות הנשיות שסביבו מייצגות חטאים נוספים: גאווה, זעם, גרגרנות וייאוש. אך הגיבורה אינה מביטה אל המראה, היא פונה במבט חודר אל הצופה, כמבקשת לשתף אותנו במאבקה או להזהיר אותנו מפני הסכנות שסביבה. מבט זה נתפס בפרשנותו של אריק בייס כקריאה להזדהות אנושית עמוקה – אולי אף כביקורת על חולשותינו המוסריות. טסארט בונה קומפוזיציה מוסרית שמציבה את הצופה כצד במאבק, לא רק כעד.

## השוואות ליצירות אחרות

היצירה שואבת השראה מהאיקונוגרפיה המסורתית של יום הדין, כפי שניתן לראות ביצירותיהם של הירונימוס בוש (יום הדין) או גוסטב דורה. בדומה להם, טסארט יוצר קומפוזיציה אנכית בה שמים נמצאים למעלה, והגיהנום שואב למטה. אולם בשונה מהם, הדמות המרכזית שלו היא בודדה, אנושית וקרובה – ללא סצנה אפוקליפטית כללית, אלא התמקדות ברגע אישי של בחירה. הרעיון של השטן כמפתה בתחפושת של יופי מהדהד את הגישה של ויליאם בלייק, שראה ביופי כיסוי מטעה לרשע, במיוחד כאשר הוא נטול מוסריות פנימית. בכך, טסארט מרחיב את השיח האמנותי על יופי, חטא, וגאולה גם למרחב פסיכולוגי עמוק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:גן עדן בציורים
קטגוריה:גיהנום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי עירום
רויטל ברזני

**רויטל ברזני** (נולדה ב-1987) היא קצינה בצה"ל, בדרגת סגן אלוף, הקצינה הראשונה שעומדת בראש גדוד לוחם במערך ההגנה האווירית של חיל האוויר.

## ביוגרפיה
סא"ל רויטל (אוזן) ברזני, התגייסה בשנת 2004 למערך ההגנה האווירית כלוחמת במערכת הנשק "הוק". בהמשך שירותה ביצעה מספר תפקידים מבצעיים, ביניהם מפקדת סוללת "הוק", מפקדת סוללת כיפת ברזל במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן, וראש מדור קלע דוד בענף ההדרכה בחיל האוויר. כמו כן, שירתה כסגנית מפקד גדוד רם 66, וכמפקדת טייסת התעופה במערך ההגנה האווירית.

באוגוסט 2022 מונתה למפקדת על גדוד 66 (גדוד רם), שהיה גדוד הנ"מ המתנייע הראשון בחיל האוויר. במסגרת תפקידה היא אחראית על הפעלת מערכת הנשק "שרביט קסמים" (קלע דוד) וניהול התמונה הבליסטית בצה"ל (המנת"ב) בשיתוף עם פיקוד העורף. במהלך מבצע מגן וחץ הובילה סא"ל ברזני את שני היירוטים המבצעיים הראשונים של מערכת "קלע דוד". אחד היירוטים בוצע כנגד רקטה ששוגרה לעבר גוש דן, והיירוט השני התבצע מעל הרי ירושלים.

## חיים אישיים
ברזני נשואה ואם לחמישה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מפקדי גדודים בצה"ל
קטגוריה:קצינות צה"ל בדרגת סגן-אלוף
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1987
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
עלבד משואות יצחק

**עלבד משואות יצחק בע"מ** היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מגבונים לחים, בדים לא ארוגים ומוצרי היגיינה נשית.

מנכ"ל החברה מאז 2022 הוא יעקב חן, שקודם לכן היה סמנכ"ל הכספים של "תנובה". יו"ר החברה הוא מיקי לזר.

## היסטוריה
ראשיתו של מפעל עלבד במפעל שפעל בטבריה ועסק בייצור בדים לא ארוגים ומגבונים לחים. לאחר שמפעל זה נקלע לקשיים רכש המושב השיתופי משואות יצחק את פעילותו זו תמורת פחות ממיליון דולר, ובספומבר 1987 עברה הפעילות למפעל שהוקם במשואות יצחק. המפעל הפך באוקטובר 1993 לחברה ציבורית בשם חברת עלבד משואות יצחק בע"מ, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל מינואר 1994. המפעל במשואות יצחק עוסק בייצור ושיווק של מגבונים לחים ובדים לא ארוגים. ביוני 2017 נחנך מפעל נוסף בדימונה העוסק הייצור נייר המכונה "הידרופיין" ומשמש כחומר גלם בייצור מגבונים לחים. מפעלים נוספים של החברה פועלים בגרמניה, בפולין ובספרד. תחום פעילות נוסף של החברה הוא ייצור ושיווק מוצרי היגיינה נשית (טמפונים), באמצעות מפעל השוכן בקיסריה שאותו רכשה החברה ב-2010, מפעל אריזה שהוקם בירדן ומחסן לוגיסטי השוכן בקרוליינה הצפונית שבארצות הברית.

לחברה חברות בנות אחדות:
* עלבד ארצות הברית החזקות
** עלבד ארצות הברית 
*** Paper Partners Wipes LLC
* עלבד אירופה החזקות
** עלבד הולנד
*** עלבד גרמניה, חברה שנרכשה בשנת 2002.
**** עלבד פולין
***** עלבד ספרד, מפעל שנרכש בשנת 2021.
* פוליאול (51%).

מוצרי החברה נמכרים תחת מותגים פרטיים של לקוחותיה, בהם החברות קימברלי קלארק, יוניליוור, רקיט בנקיזר ולוריאל ורשתות השיווק סופר-פארם וקרפור. לחברה מותגים אחדים בבעלותה:
* Fresh Ones בבעלות דנשר (75%) ועלבד (25%).
* פרסטריל: מותג רשום בישראל למוצרים בתחום הווטרינרי, בבעלות משותפת עם חברת ליוור בע"מ.
* MEDIWIPES: מותג רשום בישראל למוצר המשמש לחיטוי מוצרים פרא-רפואיים.
* White Cloud: מותג רשום בארצות הברית, המשמש בעיקר למוצרי תינוקות.

מגפת הקורונה הביא לזינוק בביקוש למוצרי החברה, שהביא להרחבת קווי הייצור ולעליית שווי השוק של החברה לכמעט מיליארד ש"ח. לאחר שהסתיימה המגפה נקלעה החברה לקשיים עסקיים שהובילו להפסדים ולירידה תלולה בשווי השוק שלה.

## קישורים חיצוניים
* 

* עלבד משואות יצחק בע"מ - דין וחשבון ליום 31 בדצמבר 2024, באתר "מאיה"

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: תעשייה
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1985
פרלמנט באנגסמורו

**הפרלמנט של באנגסמורו** הוא בית המחוקקים של באנגסמורו, אזור אוטונומי בפיליפינים. הוא מנוהל על ידי רשות המעבר של באנגסמורו, גוף שלטוני אזורי זמני. מושב הפתיחה של הפרלמנט התקיים ב-29 במרץ 2019, בעוד שמושבו הסדיר הראשון צפוי להתקיים בסוף שנת 2025 לבין 2026.

## היסטוריה
אולם המליאה הישן באודיטוריום של קומפלקס התרבות שריף קבונסואן.
הפרלמנט הראשון של באנגסמורו הוא בית מחוקקים זמני בראשות רשות המעבר של באנגסמורו (BTA). קבוצת חברי ה-BTA הראשונה נשבעה ב-22 בפברואר 2019. ביטול האזור האוטונומי הקודם, האזור האוטונומי במינדנאו המוסלמית (ARMM), התפרק לאחר המעבר הרשמי של ARMM לאזור האוטונומי של באנגסמורו ב-26 בפברואר 2019.

הפרלמנט הזמני הראשון של באנגסמורו קיים את מושב הפתיחה שלו ב-29 במרץ 2019, והעביר ארבע החלטות, שתיים מהן עסקו בתקציב אזור באנגסמורו. מנדט הפרלמנט הזמני של באנגסמורו היה אמור להסתיים ב-30 ביוני 2022, בהתאם לחוק האורגני של באנגסמורו, אך הוארך עד 2025 או 2026 על ידי חוק שאושר על ידי הנשיא רודריגו דוטרטה, שנשיאותו הסתיימה באותו יום בו הפרלמנט הזמני אמור להתפזר.

בניין הפרלמנט של באנגסמורו בשנת 2022, שאירח בעבר את האספה המחוקקת האזורית ARMM.
הפרלמנט הזמני השני קיים את מושב הפתיחה שלו ב-12 בספטמבר 2022. יורשו של דוטרטה, הנשיא בונגבונג מרקוס, מינה קבוצה חדשה של חברים לפרלמנט הזמני. בין המועמדים של MILF נמנים אנשים הקשורים ל-MNLF – שמונה מסיעת סאמה-ג'יקירי ושבעה מסיעת נור מיסוארי. קבוצתו של מיסוארי הצטרפה לפרלמנט בפעם הראשונה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מינדנאו
א-בנק

**א-בנק** (באוקראינית: **А-банк**) הוא בנק אוניברסלי פרטי באוקראינה. הוכר על ידי הבנק הלאומי של אוקראינה כאחד הבנקים בעלי חשיבות מערכתית למדינה .

## פעילות הבנק
הבנק החל את פעילותו בשנת 1992 תחת השם בנק אשראי אוקראיני (UKB) בעיר קייב.

במחצית השנייה של 2007, שונה שם הבנק UKB ל-Accent-Bank. המשרד הראשי הועבר מקייב לדנייפרופטרובסק.

בנובמבר 2013, הודיעה פריבט-בנק על מכירת אחזקותיה ל-Accent-Bank.

בסוף שנת 2015, גריגורי סורקיס, אחיו איגור סורקיס ובנותיהם רכשו 96.6% ממניות הבנק. מפריבט-בנק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אוקראיניות
קטגוריה:אוקראינה: בנקים
Airport (שיר)

**Airport** (בעברית: **[[נמל תעופה]]**) הוא סינגל של להקת הפאוור פופ/גל חדש הבריטית The Motors. השיר יצא לאור ב-19 במאי 1978 על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, והגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי. ב-1 ביולי 1978, הסינגל קיבל מעמד של אלבום כסף  על ידי איגוד תעשיית ההקלטות  בבריטניה על מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים. הוא גם הגיע למקום ה-19 בדרום אפריקה ב-24 בנובמבר 1978.

## מקור
השיר נכתב על ידי הזמר אנדי מקמאסטר בשנת 1976. לאחר מכן עבר מקמאסטר מקלידים לבס באלבום הראשון של הלהקה. לאחר יציאת אלבום הבכורה שלהם ב-1977, המוטורס התרחקו מסאונד הפאב רוק שלהם לסגנון גל חדש עם סינתיסייזרים (הבולטים ביותר בשירים שמקמאסטר כתב בעבר) ומנגינות מוכרות.

## קבלה
בסקירת האלבום "The Motors Greatest Hits" משנת 1981, לאנס פיליפס (ב-Rough Guide to Rock) מתאר את "Airport" כ"בולט באופן טבעי" וכי "השאר לא ממש תואם". פיליפס גם מגיב על הכללת השיר באלבום משנת 1978 Approved by the Motors, ואומר שלמרות הופעתו, האלבום לא הצליח להיות הצלחה מסחרית.

הערך של המוטורס באנציקלופדיה למוזיקה פופולרית מציין כי "נמל תעופה" הפך ליצירה מוזיקלית המלווה לעיתים קרובות צילומים של מטוסים או נמלי תעופה. האנציקלופדיה מצביעה על כך שהפופולריות של השיר לא האריכה את חיי הלהקה, שחבריה התחלפו עד סוף השנה.

## חברי הלהקה
*ניק גארווי - גיטרה/שירה
*אנדי מקמאסטר - סולן/סינתיסייזר/גיטרה בס
*בראם צ'ייקובסקי - גיטרה/שירה
*ריקי ורנהאם - תופים/שירה

## מצעדים

## קישורים חיצוניים
*מילות השיר באתר Genius.com
*[סרטון השיר ב[יוטיוב|אתר יוטיוב]]

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1977
קטגוריה:שירי 1978
קטגוריה:שירים על תעופה
גלים של תקווה

**גלים של תקווה** (צ'כית: **Vlny**, אנגלית: **Waves**) הוא סרט דרמה ומתח היסטורי צ'כי-סלובקי משנת 2024, שנכתב ובוים על ידי ייז'י מאדל. עלילתו מתרחשת במהלך האביב של פראג ופלישת ברית המועצות לצ'כוסלובקיה שבאה בעקבותיו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-58 בקרלובי וארי, שם זכה בפרס חביב הקהל. בנוסף, הסרט נבחר לייצג את צ'כיה בתחרות על פרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-97.

## עלילה
העלילה מתמקדת בתחנת "החיים הבינלאומיים" של רדיו צ'כוסלובקיה, הדוגלת בחופש הביטוי ופועלת תחת הנהגתו של מילאן ויינר, דמות עיתונאית מוכרת. בין העיתונאים בצוות נמנים ורה שטוביצ'קובה-הירולדובה, ייז'י דינסטביר, לובוש דובובסקי ויאן פטרנק.

תומאש האווליק מזדמן לעבודה במערכת במקרה, כאשר בעצם זה היה חלומו של אחיו הצעיר פאוול. העיתונאים במערכת נמצאים תחת מעקב של שירותי הביטחון (StB), מעקב המזמן דילמות לתומאש בין נאמנות לאומה לבין היקרים לו (אחיו הצעיר ו-ורה – קולגה הקרובה אליו במיוחד).

כאשר כוחות ברית ורשה פולשים לצ'כוסלובקיה, תומאש מסרב לשתף פעולה עם הפולשים, ומסייע לעיתונאים לשדר מידע לא מצונזר על הפלישה ולקרוא למאבק לא אלים נגד הפלישה. הוא מסכן את חייו כדי להמשיך את השידור כל עוד ניתן.

## שחקנים
* וויצ'ק וודוחודסקי  – תומאש הבליק
* אנדרי סטופקה – פאבל הבליק
* טטיאנה פאוהופובה  – ורה סטוביקובה הרלודובה 
* סטניסלאב מאייר  – מילאן ויינר 
* וויצ'ק קוטק  – ייז'י דינסטביר 
* מרטין הופמן  – לובוש דוברובסקי

## קישורים חיצוניים

* טריילר הסרט באתר Youtube 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטי ערב השנה החדשה
קטגוריה:עיתונות בקולנוע
קטגוריה:פראג בקולנוע
עסקת קומבינציה

**עסקת קומבינציה** היא הסדר מקובל בענף הבנייה בישראל, שבו בעל המקרקעין מעביר לקבלן חלק מהבעלות על הקרקע בתמורה לבנייה. בעל הקרקע מעביר לבעלות הקבלן אחוז מסוים בקרקע, והקבלן בונה את המיזם על הקרקע כולה. בתמורה, מקבל בעל הקרקע חלק מהדירות (או שטחים בנויים אחרים) מתוך מה שנבנה.

## מאפיינים עיקריים

* העברת חלק יחסי בקרקע לקבלן.
* קבלת תמורה בדמות דירות או יחידות מסחריות בשווי שנקבע מראש. המשמעות היא שבעל הנכס מקבל את התמורה רק לאחר גמר הקמת המיזם - דבר שעלול לארוך כמה שנים.
* שני הצדדים לעסקה מתחלקים בסיכונים של מיזם הבנייה (לוחות זמנים, עלויות, שוק).
* בעל הקרקע נהנה מעליית ערך על הקרקע ללא צורך בהשקעה כספית.
* עסקות קומבינציה מקובלות כאשר לבעל הקרקע אין הון להשקיע בבנייה, אבל יש לו נכס בעל ערך גבוה, למשל קרקע עליה ניתן להקים מבנה מגורים רב דירות.

## עסקות דומות

סוג דומה של עסקאות מבוצע על ידי גופים ציבוריים כרשויות מקומיות, המעניקות לקבלנים בעלות על מקרקעין או הטבות שונות בתמורה לשירותים כגון הקמת תשתיות ופיתוח שטח. עסקאות כאלה מקובלות ברחבי העולם.

## ראו גם
* מיזם משותף

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מקרקעין
מדזארה דל ואלו

**מדזארה דל ואלו** (באיטלקית: **Mazara del Vallo**, בסיציליאנית: **Mazzara**) היא עיר וקומונה (רשות מקומית) באיטליה, השוכנת בנפת טרפאני שבמחוז סיציליה. העיר ממוקמת על חוף הים התיכון, במפגש נהר מדזארו (Mazaro) עם הים, ונחשבת לאחד ממרכזי הדיג החשובים בסיציליה ובאיטליה כולה.

## גאוגרפיה ודמוגרפיה
מדזארה דל ואלו ממוקמת במערב סיציליה, כ-55 קילומטרים דרומית לבירת הנפה, טרפאני. האזור כולל רצועת חוף ארוכה ושטח פנימי המוקדש בעיקר לחקלאות, בפרט לגידול גפנים לטובת ייצור יין סיציליאני.

העיר ידועה בנמל הדיג הגדול שלה, שמשמש בסיס לצי דייג הפועל בעיקר בתעלת מלטה-סיציליה, מצר סיציליה ובמים שמסביב לאי.

מדזארה דל ואלו מאופיינת בנוכחות דמוגרפית משמעותית של תושבים ממוצא צפון אפריקאי, בעיקר מתוניסיה, שהגיעו לעיר בעקבות פעילות הדיג והסחר, והקימו בה קהילה משגשגת הידועה בשם ה"קאסבה" (La Casbah) – רובע בעל מאפיינים אורבניים המזכירים ערים מגרביות. הנוכחות התרבותית המגוונת הזו מעניקה לעיר אופי ייחודי המשפיע על המטבח, הארכיטקטורה וחיי החברה המקומיים.

## היסטוריה
מדזארה הוקמה במקור כעיר פיניקית עוד לפני המאה ה-8 לפנה"ס. מיקומה האסטרטגי הפך אותה לנקודה חשובה לאורך כל העת העתיקה.
* **העת העתיקה:** לאחר השליטה הפיניקית, העיר נכבשה על ידי האימפריה הרומית ושימשה נמל חיוני במערב סיציליה.
* **התקופה הערבית:** אחת התקופות המשמעותיות ביותר בתולדותיה הייתה תחת שלטון הערבים (האע'לבים והפאטימים) שהחל בשנת 827 לספירה. תחת שלטונם, מדזארה הפכה למרכז פוליטי וכלכלי חשוב וקיבלה את השם **ואל דה מדזארה** (Val di Mazara) – שהיה אחד משלושת המחוזות (ה"עמקים") המנהליים של סיציליה באותה עת. הערבים ביצרו את העיר, פיתחו את החקלאות ואת המסחר, וסגנון בנייה ערבי ממשיך להיות ניכר עד היום בחלקים העתיקים של העיר.
* **התקופה הנורמנית:** ב-1072, במהלך הכיבוש הנורמני, נכבשה מדזארה על ידי רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה. הנורמנים שימרו את חשיבותה של העיר והפכו אותה למושב בישוף.

## אתרים מרכזיים
* **הקאסבה (La Casbah):** הרובע העתיק של העיר, המאופיין בסמטאות צרות ומפותלות ובסגנון ארכיטקטוני דמוי מדינה ערבית, המעיד על ההשפעה המגרבית העמוקה על העיר.
* **נמל הדיג (Porto Canale):** ליבת הכלכלה המקומית, נמל מלא חיים שבו עוגן צי דיג גדול, והוא מוקד של פעילות מסחרית ותעשייתית הקשורה לים.
* **כיכר הרפובליקה (Piazza della Repubblica):** המרכז האזרחי והדתי של העיר, שבו ניצבת הקתדרלה, הבזיליקה וארמון הבישוף.

## כלכלה
הכלכלה של מדזארה דל ואלו נשענת בעיקר על שני ענפים:
#**דיג:** מדזארה היא נמל הדיג הגדול ביותר באיטליה לפי מספר כלי השיט, והיא נחשבת לאחד המרכזים החשובים ביותר בהים התיכון ללכידת דגים ופירות ים.
#**חקלאות:** ייצור יין (כמו המרסלה המפורסם), גידול זיתים והדרים הוא ענף חשוב באזור הפנימי של הקומונה.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר עיריית מדזארה דל ואלו 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:סיציליה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו באלף ה-1 לפנה"ס
שייק ממאדו דיאבאטה

**שייק ממאדו דיאבאטה** (בצרפתית: **Cheick Mamadou Diabaté**; נולד ב-1 בינואר 2004 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וולפסברג מהבונדסליגה האוסטרית.

## קריירת מועדונים
דיאבאטה גדל במחלקת הנוער של בואקה בחוף השנהב, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-4 ביוני 2023 הושאל למכבי יפו מהליגה הלאומית למשך עונת 2023/2024. הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, וב-6 בפברואר 2024 הסתיימה השאלתו והוא חתם בקבוצת וולפסברג מהבונדסליגה האוסטרית על חוזה לשלוש שנים וחצי.

## תארים
;וולפסברג
* הגביע האוסטרי (1): 2024/2025

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מחוף השנהב
קטגוריה:בלמי כדורגל מחוף השנהב
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני וולפסברג
קטגוריה:איבוארים שנולדו ב-2004
זרם רינזאי

ממוזער|ציור של לינג'י מהמאה ה-14
**זרם רינזאי** (ביפנית: **臨済宗**; מילולית: רינזאי-שו) או **זרם לינג'י** (בסינית מפושטת: **临济宗**; מילולית: לינג'י-זונג) הוא אחד מתוך שלוש זרמים בזן, זרם בודהיסטי ממסורת המהאיאנה שהתפתח בסין. שני הזרמים הנוספים בזן הם זרם סוטו וזרם אובאקו. מייסד הזרם הוא לינג'י איקסואן (רינג'י גיגן ביפנית), נזיר סיני משושלת טאנג שחי במאה ה-9 לספירה. הזרם הגיע ליפן במאה ה-12 לספירה.

הזרם מדגיש שימוש בגונג-אן (קואן ביפנית), שהיא בעיה שלא ניתן לפתור על ידי האינטליגנציה. המורה נותן לתלמיד 'קואן', והתלמיד יושב זן עם הקואן וחוזר למורה עם תשובה.

## היסטוריה
### מקור
לפי סיפורי המסורת, הזן, שהוא זרם בודהיסטי ממסורת המהאיאנה שהתפתח בסין, נוסד על ידי נזיר בודהיסטי מיתולוגי ממרכז אסיה או מהודו, ועל בסיסו התפתח זרם הרינזאי. הבודהיזם מאמין בתורתו של גאוטמה הבודהה, שנועדה לשחרר את האדם מסבלו (דוקהה).

### ייסוד הזרם
זרם רינזאי נוסד במקור על ידי המורה הסיני לינג'י איקסואן, והובא ליפן ב-1191 על ידי אייסיי (1141–1215). אייסיי הקים את מקדש הונג'י שבקיושו, שהוא מנזר הזן הראשון ביפן. אייסיי אחראי גם להבאת התה הירוק ליפן.

על אף שאייסיי נחשב למייסד הזרם, למורה מיושו (1235–1309) הייתה ההשפעה הגדולה ביותר בהעברת מסורת הזן ליפן.

### תקופת הטוקוגאווה (1600-1868)
במאה ה-18 דעך הרינזאי זן. בזמן זה הפך המורה הקואין אקאקו (1686–1769) לדמות חשובה בהחייאת המסורת. תרומתו של הקואין הייתה כה גדולה, שכל מורי הרינזאי בהווה הם ממשיכי דרכו. הקואין סידר את הקואנים בשיטה סדורה אחת שהיא הבסיס עד היום לתרגול ברינזאי זן.

### במאה ה-21
כיום, זרם הרינזאי קיים ביפן ובסין ומחולק ל-15 סקטורים, שהגדול מהם שייך לשושלת מיושין-ג'י  שבקיוטו, יפן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זרמים בבודהיזם
קטגוריה:בודהיזם: מהאיאנה
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:פילוסופיה סינית
השושלת התשע עשרה של מצרים

**השושלת התשע-עשרה של מצרים** (המסומנת **שושלת XIX**), הידועה גם כ**שושלת רעמסס**, מסווגת כשושלת השנייה של תקופת הממלכה החדשה של מצרים העתיקה, ונמשכה בין השנים 1189-1292 לפנה"ס. השושלת ה-19 והשושלת ה-20 מהוות יחד תקופה המכונה תקופת רעמסס. שושלת זו נוסדה על ידי הוזיר רעמסס הראשון, אותו בחר פרעה חרמחב כיורשו לכס המלוכה.

## שליטים
הפרעונים של השושלת התשע-עשרה שלטו במשך כ-110 שנים: משנת 1292 לערך ועד 1187 לפנה"ס. רבים מהפרעונים נקברו בעמק המלכים בתבאי (KV). נישואי אחים ואחיות מלכותיים נערכו כאמצעי לחזק את בית המלוכה על ידי הדהוד המנהגים במיתוסי הבריאה שלהם.

## ראו גם
* הכרונולוגיה המצרית

## קישורים חיצוניים


* "Sites in the Valley of the Kings". Thebanmappingproject.com. Retrieved 2012-09-22.


## הערות שוליים

*
קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:פרעוני מצרים
קטגוריה:השושלת ה-19 במצרים
מצרים
אחותי בת השטן

**אחותי בת השטן** (בצרפתית: **Toi le venin **) הוא סרט מסתורין צרפתי בשחור לבן בכתיבה ובימוי של רובר חוסיין, עם רובר חוסיין, מרינה ולאדי  ואודיל ורסואה  בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הספר "C'est toi le venin" (זו את הארס/רעל) של פרדריק דארד .

העלילה היא על יחסיו של גבר שנתקל בשתי אחיות מסתוריות.

הסרט זכה בישראל להצלחה בעיקר בגלל פסקול המוזיקה של המלחין אנדרה חוסיין , אביו של רובר חוסיין.

## תקציר העלילה
פייר מנדה (רובר חוסיין) מתהלך בכביש חשוך ליד ניס לאחר שפוטר מעבודתו כשדרן ברדיו. לפתע עוצרת לידו מכונית לבנה מפוארת והנהגת מציעה לו טרמפ לניס. הוא נכנס למכונית והנהגת (רואים רק את גבה ושערה הבלונדי ולכמה שניות גם את חזה החשוף) עוצרת את המכונית מגלה את שדיה והם שוכבים במכונית. לאחר זאת היא מורה לו לצאת וכשהוא מסרב היא מאיימת עליו באקדח. כשהוא בחוץ היא מנסה לדרוס אותה אך הוא חומק ומספיק להבחין בלוחית רישוי של הרכב.

בירור במשטרה מוביל אותו אל ווילה מפוארת של משפחת לקן בה גרות האחיות אווה (מרינה ולאדי) והלן (אודיל ורסואה) לקן, שתי נשים צעירות בעלות שיער בלונדיני ארוך, כה דומות במראה עד שכמעט אפשר לטעות ולחשוב שהן תאומות.

אווה, האחות הצעירה, מתניידת בכיסא גלגלים מכיוון שרגליה משותקות כתוצאה מפוליו ואחותה הלן מטפלת בה ביחד עם העוזרת אמיליה והגנן ואב הבית ז'וליאן. פייר הוא גבר צעיר ונאה והאחיות חושקות בו ומציעות לו לעבוד בחנות התקליטים שלהן בניס.

פייר מזהה את המכונית אך מתקשה לדעת מי זאת שפיתתה אותו לשכב אתה במכונית. עם הזמן הוא מתאהב בהלן למגינת ליבה של אווה המקנאת. הוא שם לב שלפעמים אווה נעלמת מחדרה ומתחיל לחשוד שהיא מתחזה. רופא שנקרא לבדיקה אומר שמוזר לאחר 3 שנים של שיתוק ששרירי הרגליים של אווה נראים תקינים.

פייר קונה מתנות ליום ההולדת של אווה אך מוצא אותה עומדת ומתייפה ליד המראה. היא מגלה לו כי אינה משותקת וכי עשתה זאת כדי לפגוע באחותה המוצלחת שעמדה לפני חתונה כדי להרוס את חייה בכך שתצטרך לתמוך בה כל חייה. פייר מבין כי אווה היא זו שפיתתה אותו. היא יושבת שוב על כיסא גלגלים ומבקשת שלא יעזוב ומתגלגלת עם הכיסא על המדרגות אך פייר עוזב את המקום.

## צוות השחקנים

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

*קדימון לאחותי בת השטן, באתר יוטיוב
*פסקול הסרט, באתר יוטיוב
*אחותי בת השטן, באתר בוקספר

קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטים על אחיות
קטגוריה:סרטים אפלים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
ג'ון סטיוארט ויליאמס

**ג'ון סטיוארט ויליאמס** (באנגלית: **John Stuart Williams**; 10 ביולי 1818 – 17 ביולי 1898) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, וקצין בכיר בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. בתקופת השיקום כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו וקריירה מוקדמת
ויליאמס נולד ב-10 ביולי 1818 ליד מאונט סטרלינג שבקנטקי. הוא למד בבתי הספר המקומיים והשלים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו, בשנת 1839. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב־1840, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר פריס, קנטקי.

במלחמת ארצות הברית–מקסיקו שירת תחילה כקפטן ביחידה עצמאית שצורפה לחטיבת הרגלים השישית של צבא ארצות הברית, ובהמשך כקולונל של רגימנט המתנדבים הרביעי של קנטקי. הוא זכה לכינוי "סרו גורדו ויליאמס" בשל אומץ ליבו בקרב סרו גורדו.

ויליאמס כיהן כחבר בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1851 ו־1853, ונודע כתומך מרכזי בזכויות המדינות. בתחילה התנגד לפרישת המדינות מהאיחוד, אך סלד ממדיניותו של הנשיא אברהם לינקולן ובסופו של דבר הצטרף לצד הקונפדרציה.

### מלחמת האזרחים
עם פרוץ המלחמה, נסע ויליאמס לעיר פרסטונבורג בתחילת 1861 ומונה לקולונל של רגימנט הרגלים החמישי של קנטקי. הוא שירת בחזית המזרחית, תחילה תחת המפרי מרשל בדרום-מערב וירג'יניה. הוא השתתף בפלישה הכושלת של מרשל למזרח קנטקי ב־1862 ונלחם לצידו בניצחון בקרב פרינסטון. לאחר שמרשל התפטר ונשלח למזרח טנסי, הועברה בריגדת ויליאמס תחת פיקודו של ויליאם וינג לורינג למערכה בעמק קאנאווה, שם התכתשה בפאייטוויל והגיעה עד צ'ארלסטון. בהמשך הועבר לורינג למיסיסיפי והוחלף בג'ון אקולס. בסוף 1862 הועלה ויליאמס לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד הזמני של מחוז דרום־מערב וירג'יניה במקום אקולס. הוא הוחלף לאחר מכן בידי הגנרל סמואל ג'ונס.

ויליאמס ארגן בריגדה של פרשים וסייע בהדיפת פלישת אמברוז ברנסייד למזרח טנסי בסתיו 1863, והשתתף בקרב בלו ספרינגס. הוא פרש מהפיקוד והועבר לג'ורג'יה, שם פיקד ביוני 1864 על יחידות קנטקי בפרשים של ג'וזף וילר. בסתיו 1864 קיבל החלטת תודה רשמית מהקונגרס של הקונפדרציה השני על פעולותיו בקרב סולטוויל. הוא נכנע בשנת 1865.

### לאחר המלחמה
לאחר תום המלחמה שב ויליאמס לביתו ועסק בחקלאות, והתיישב בעיר וינצ'סטר, קנטקי.

הוא שב לבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1873 ו־1875. בשנת 1875 התמודד ללא הצלחה על משרת מושל המדינה, ובבחירות 1876 כיהן כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1879 נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו מ־4 במרץ 1879 עד 3 במרץ 1885. לאחר שנכשל בבחירות מחדש, חזר לעסוק בחקלאות.

בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 החל לעסוק בפיתוח נדל"ן בפלורידה. יחד עם שותפו, איש העסקים מלואיוויל וולטר נ. האלדמן, מו"ל העיתון Louisville Courier-Journal, הם ייסדו את העיר נייפלס בפלורידה.

ויליאמס נפטר בעיר מאונט סטרלינג ב-17 ביולי 1898 ונקבר בבית העלמין בוינצ'סטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי באוהיו
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו
קטגוריה:גנרלים בצבא הקונפדרציה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1818
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
ויליאם לינדזי

**ויליאם לינדזי** (באנגלית: **William Lindsay**; 4 בספטמבר 1835 – 15 באוקטובר 1909) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי בין השנים 1893–1901.

## ביוגרפיה
לינדזי נולד ב-4 בספטמבר 1835 ליד לקסינגטון שבווירג'יניה. הוא למד בבתי הספר המקומיים ובשנת 1854 התיישב בעיירה קלינטון שבקנטקי, שם לימד בבית ספר ולמד משפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1858 והחל לעסוק בעריכת דין בקלינטון. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת בחיל הרגלים של צבא הקונפדרציה מיולי 1861 ועד מאי 1865. הוא עלה לדרגת קפטן ושירת בצוותי הפיקוד של הגנרל ביופורד והגנרל ליון. בשנת 1865 שוחרר מהשבי ושב לקלינטון כדי להמשיך בעיסוקו כעורך דין.

לינדסי כיהן כחבר הסנאט של קנטקי בשנים 1867–1870, ובמהלך כהונתו תמך בזכות הבחירה לנשים. הוא כיהן כשופט בבית המשפט לערעורים של קנטקי בין השנים 1870–1878, ובשנים 1876–1878 היה נשיא בית המשפט. לאחר מכן חזר לעיסוקו כעורך דין בפרנקפורט, קנטקי. בהמשך נבחר שוב לסנאט של קנטקי וכיהן בו מ־1889 עד 1893. בשנת 1893 שימש כנציג ארצות הברית בתערוכת קולומבוס העולמית בשיקגו.

לינדזי נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'ון גריפין קרלייל שהתפטר. הוא נבחר מחדש וכיהן בסך הכול מ־15 בפברואר 1893 ועד 3 במרץ 1901. במהלך כהונתו שימש כיו"ר ועדת 'נזקים שנגרמו בידי אינדיאנים' וכיו"ר ועדת 'תביעות המהפכה'. בשנת 1900 בחר שלא להתמודד מחדש, עבר לניו יורק ועסק שם בעריכת דין. בשנת 1901 מונה לייצג את ארצות הברית בתערוכת רכישת לואיזיאנה בסנט לואיס, מיזורי. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 1909 בפרנקפורט ונקבר בבית העלמין המדינתי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909