סמארט

**סמארט** (באנגלית: **Smart**) הוא מותג רכב גרמני שהוקם בשנת 1994. חברת **Smart Automobile Co., Ltd.** היא מיזם משותף שהוקם על ידי מרצדס-בנץ AG וקבוצת ג'ג'יאנג ג'ילי הולדינג בשנת 2019, שמטרתו לייצר מכוניות עם סמל סמארט בסין, לשיווק ברחבי העולם. המיזם ממוקם בנינגבו.

במקור, Smart הייתה ידועה בייצור מיקרו-מכוניות ורכבים קומפקטיים, בעיקר הדגמים Fortwo ו-Forfour, אשר יוצרו ב-Smartville בהמבאך, מוזל, צרפת, וכן במפעל Revoz של רנו (נובו מסטו, סלובניה). מאז ארגון מחדש של החברה בשנת 2019, המותג מייצר כיום רכבים חשמליים קטנים במפעל ייצור בסין, כאשר פעילויות ההפצה, השיווק והשירות שלאחר המכירה באירופה מתבצעות על ידי חברת Smart Europe **GmbH** שמרכזה בשטוטגרט, גרמניה.

המותג נוסד בשנת 1994 על ידי חברת Micro Compact Car AG (MCC), מיזם משותף בין חברת SMH לבין Daimler-Benz. בשנת 1998 הפכה MCC לחברה-בת בבעלות מלאה של Daimler-Benz, ולאחר מכן שמה שונה ל-MCC smart GmbH, ואז ל-smart GmbH. בשנת 2006, smart GmbH התמזגה לתוך DaimlerChrysler (ששינתה את שמה מאוחר יותר ל-Daimler AG), מה שהפך את smart למותג במסגרת חטיבת הרכב של Mercedes-Benz.

השם *Smart* נגזר משיתוף הפעולה של חברת סווטש השווייצרית עם מרצדס-בנץ: "Swatch Mercedes ART"

## היסטוריה
רעיון העיצוב למכוניות המותג החל במרצדס-בנץ בתחילת שנות ה-70 ועד לסוף שנות ה-80. לאחר תמיכה קצרה מצד פולקסווגן, הדגם הראשון שוחרר על ידי דיימלר-בנץ באוקטובר 1998. מספר גרסאות לעיצוב המקורי הוצגו מאז, כאשר הדגם המקורי היה "City Coupé", ששמו שונה מאוחר יותר ל-"ForTwo".

בסוף שנת 1982, ניקולס חייק, מנכ"ל חברת SMH (יצרנית שעוני סווטש), החל לפתח רעיון לרכב חדש תוך שימוש באותן אסטרטגיות ייצור ואפשרויות התאמה אישית שתרמו להצלחת שעוני סווטש. הוא האמין שתעשיית הרכב מתעלמת מקהל לקוחות פוטנציאלי המעוניין ברכב עירוני קטן ואופנתי. הרעיון הזה זכה במהרה לכינוי "סוואטשמוביל" (Swatchmobile). החברה הפרטית של האייק, Hayek Engineering AG, החלה לעצב את הרכב עבור SMH, עם מקום לשני נוסעים והנעה היברידית. את השם "Smart" טבע מנפרד גוטה.

בזמן שפיתוח עיצוב הרכב התקדם, ניקולאס חייק חשש כי יצרניות הרכב הקיימות יראו בסוואטשמובייל איום. לכן, במקום להתחרות בהן באופן ישיר, הוא העדיף לשתף פעולה עם חברה אחרת בתעשיית הרכב. שיתוף פעולה כזה גם היה צפוי להקל על חברת SMH מהעומס הכלכלי הכרוך בהקמת רשת הפצה. האייק פנה למספר יצרניות רכב, וב-3 ביולי 1991 הגיע להסכם עם פולקסווגן על שיתוף פעולה בפיתוח הפרויקט החדש.

עד שנת 1993, פרדיננד פיך (Ferdinand Piëch) מונה למנכ"ל קבוצת פולקסווגן, והוא מיד ביקש לסיים את הפרויקט עם חברת SMH. בפולקסווגן כבר עבדו על פיתוח של "רכב שלושה ליטרים" – רכב שיצרוך שלושה ליטרים של דלק ל-100 ק"מ נסיעה (שהפך בסופו של דבר ל-Volkswagen Lupo 3L). הקונספט של פולקסווגן נחשב לרעיון עסקי טוב יותר, שכן הוא כלל ארבעה מושבים ויותר מקום למטען.

חייק חשד שפיֵך ינסה לסיים את ההסכם עם SMH עם מינויו לתפקיד המנכ"ל; לכן, הוא החל לפנות באופן דיסקרטי לחברות רכב אחרות עם פרויקט הסווטשמוביל. לאחר שנדחה על ידי BMW, פיאט, ג'נרל מוטורס ורנו – הוא הצליח להגיע להסכם לא רשמי עם Daimler-Benz AG, יצרנית רכבי מרצדס-בנץ.

ב-4 במרץ 1994, במסיבת עיתונאים במטה מרצדס-בנץ בשטוטגרט, הוכרזה עסקה לפיה החברות יאחדו כוחות בהקמת Micro Compact Car AG (MCC). 49% מההון הראשוני, בסך 50 מיליון פרנק שווייצרי, סופקו על ידי SMH ו-51% הנותרים על ידי דיימלר-בנץ. החברה כללה שתי חברות בנות: MCC GmbH שבסיסה ברנינגן (עיירה 18 ק"מ מערבית לשטוטגרט), שתכנן את המכונית, ומפעל הייצור שלא זכה לשמו באותה עת. SMH Auto SA, בבעלותו של חייק, תכנן מערכת הנעה חשמלית היברידית למכונית, בעוד שהאייק הנדסה תבקר את התכנון והייצור.

מסיבת העיתונאים כללה גם את הופעת הבכורה של שני רכבי קונספט: ה-"אקו-ספרינטר" וה-"אקו-ספידסטר", שעוצבו על ידי סטודיו העיצוב של מרצדס-בנץ בקליפורניה. הרכבים היו דומים לדגם העתידי של הסמארט סיטי-קופה. לא נמסר לציבור כי ל-SMH לא הייתה כל השפעה על עיצוב הדגמים הללו, והם נשאו את סמל מרצדס-בנץ כמו כל רכב רגיל של החברה.

עד סוף אפריל 1994, MCC הקימה משרד ראשי בעיר ביאל/ביאן, שווייץ.

### שלב טרום ההשקה (1994–1997)
[ממוזער|משרדי Smart לשעבר ב[בבלינגן.]]
שלושה מנהלים שותפים מונו מיד לנהל את החברה החדשה: המעצב והמהנדס יוהאן טומפורדה והמנהל הפיננסי כריסטוף באובין מדיימלר-בנץ, ומנהל השיווק הנס יורג שר, שהוביל את קמפייני השיווק המקוריים של Swatch באמצע שנות ה-80. טומפורדה יצר בעבר סקיצות קונספט לרכב חשמלי, דו-מושבי, עם מנוע אחורי ואורך קצר במיוחד כבר בשנת 1972, שהיוו את הבסיס לרכב הקונספט Mercedes-Benz NAFA שהוצג בשנת 1981. מאז 1990 עבד טומפורדה על פרויקט ה-Mercedes City Car (שמו המקוצר היה במקרה MCC) בדיימלר-בנץ, שממנו נולדו דגמי הקונספט eco-sprinter ו-eco-speedster, וגם קונספט ה-Vision-A שהפך בהמשך לדגם ה-A-Class של מרצדס-בנץ.

אחד מהוויכוחים הראשונים ב-MCC הייה שם הרכב עצמו. ניקולס חייק התעקש שהשם ישמר את המילה Swatch בצורה כלשהי, כמו "Swatchmobile" או "Swatch Car". דיימלר-בנץ סירבה לכך ודחפה לשם נייטרלי. הבחירה הסופית הייתה Smart, ראשי תיבות שכבר שימשו באופן פנימי ב-MCC ומשמעותם **<big>S</big>**watch **<big>M</big>**ercedes **<big>Art</big>**.

עד מאי 1994, שלושת המנכ"לים זיהו 74 אתרים פוטנציאליים למפעל הייצור. האתר הסופי הוכרז ב-20 בדצמבר 1994: המאבך, צרפת. המפעל שנבנה במיוחד קיבל במהרה את הכינוי "סמארטוויל" (Smartville).

בשנת 1995, טומפורדה פיתח מערכת מודולרית להרכבת הרכב, כשהוא התעקש שהספקים יעצבו, ירכיבו ואף יתקינו את המודולים שלהם על הרכב הסופי במפעל החדש, באמצעות העובדים שלהם עצמם. בכך צומצם עומס העלויות עבור חברות האם, ו-MCC שוחררה מאחריות פיננסית ומשפטית על אותם חלקים. המערכת גם סיפקה מסגרת כלכלית שבה MCC יכלה לחלוק את עלויות הפיתוח עם הספקים, במקום לממן את כל הפרויקט בעצמה. MCC הבטיחה חוזים עם ספקים לעיצוב ואספקת כמעט כל חלקי הרכב: מושבים על ידי Faurecia, תא נוסעים על ידי VDO, שלדה ומודולי דלתות על ידי Magna, פאנלים לדלתות על ידי Dynamit Nobel, ומתלים על ידי Krupp.

למרות שהעבירה חלק ניכר מפיתוח הרכב לספקים, חברת MCC נזקקה להון נוסף. הזרמת הון מחודשת על ידי דיימלר-בנץ הגדילה את חלקה בבעלות על החברה ל-81% עד שנת 1996, מה שהותיר את SMH עם 19% בלבד.

מפעל הייצור נפתח ב-27 באוקטובר 1997, בטקס גזירת סרט שנערך על ידי נשיא צרפת דאז, ז'אק שיראק, וקנצלר גרמניה, הלמוט קוהל. השקת דגם ה-Smart City-Coupé החדש תוכננה למרץ 1998, אך בעיות יציבות דינמית שהתגלו באבות-הטיפוס הביאו את דיימלר-בנץ להודיע על דחיית ההשקה לאוקטובר 1998. יוהאן טומפורדה הוחלף בתפקיד המהנדס הראשי על ידי גֵרהרד פריץ. פריץ הנמיך את מרכז הכובד של הרכב, הרחיב את בסיס הגלגלים, הקשיח את מערכת המתלים, שינה את ההיגוי והוסיף משקולות בחזית הרכב כדי לשפר את יציבותו בתמרוני חירום.

הרכב הושק בהצלחה בתשע מדינות אירופאיות באוקטובר 1998, אך העיצוב הסופי לא עמד בציפיות של ניקולא הייק. הייק דחף למערכת הנעה היברידית, אך המוצר הסופי כלל מנוע בנזין קונבנציונלי יחסית. זמן קצר לאחר מכן, דיימלר-בנץ רכשה את יתרת המניות של SMH בחברה. MCC הפכה כעת לחברת בת בבעלות מלאה של דיימלר-בנץ (שבהמשך התמזגה עם קרייזלר ויצרה את DaimlerChrysler). המשרד בעיר ביאל, שווייץ נסגר, והפעילות רוכזה במרכז הפיתוח של MCC GmbH בגרמניה. ב-1 בינואר 1999 שינתה MCC GmbH את שמה ל-MCC smart GmbH, ובשנת 2000, ניתקה לחלוטין את הקשר עם SMH, והפכה ל-smart GmbH.

### התרחבות (1998-2019)
ממוזער|מגדל זכוכית Smart ליד סמארטוויל, המבאך, בשנת 2007
קו הדגמים הורחב וכלל את ה-Roadster עם מנוע אחורי והנעה אחורית, וכן סופרמיני בעל ארבע דלתות וארבעה מושבים שנקרא בשם המתאים "Forfour" (ה-City-Coupé המקורי שונה שמו ל-Fortwo כדי להתאים לשיטת השמות החדשה).

ההתרחבות לא הביאה לעלייה ברווחיות החברה; Smart GmbH הפסידה כמעט ארבעה מיליארד אירו בין השנים 2003 ל-2006. תוכניות הוחלו כדי לשפר את רווחיות החברה ולשלב את פעילותה עם דיימלר (שבאותה תקופה הייתה DaimlerChrysler).

בשנת 2005, דיימלר החליטה שלא לרכוש 50% מהבעלות על מפעל נדקאר ההולנדי, שבו יוצר דגם ה-ForFour, ובכך הביאה לסיום ייצורו. פרויקט רכב השטח שתוכנן, בשם Formore, בוטל אף הוא – בשלב שבו כבר החלו התקנות של ציוד במפעל הייצור בברזיל. גם ייצור ה-Roadster הופסק. בשנת 2006, לאחר ירידה במכירות והפסדים כספיים כבדים, חברת Smart GmbH נסגרה, ופעילותה הועברה ישירות לניהולה של DaimlerChrysler.

עד אפריל 2019, פעלה סמארט תחת חטיבת רכבי מרצדס-בנץ של קבוצת דיימלר AG, והציעה את הדגמים פורטו קופה (Fortwo coupé), פורטו קבריולה (Fortwo convertible) ופורפור (Forfour) האצ'בק.

### שותפות עם ג'ילי (2019-הווה)
ממוזער|286x286 פיקסלים|Smart Concept #1
בשנת 2019, הודיעה דיימלר על הקמת מיזם משותף עם יצרנית הרכב הסינית ג'ילי (Geely). העסקה, בשווי כולל של 5.4 מיליארד יואן סיני (כ-830 מיליון דולר אמריקאי), כוללת הקמה של מפעל ייצור חדש בסין שיתחיל בייצור דור חדש של רכבים תחת המותג Smart.

בשנת 2021, הוצג הקונספט הראשון לשיתוף הפעולה הזה, שנקרא Concept #1, בתערוכת הרכב במינכן. רכב הקונספט מבוסס על פלטפורמת SEA של ג'ילי, ומשלב אלמנטים עיצוביים מדגמי סמארט הקיימים, כולל גג זכוכית פנורמי, דלתות אחוריות ללא מסגרת, ומערכת מולטימדיה עם מסך מגע גדול בגודל 12.8 אינץ' (33 ס"מ).

### כרונולוגיית דגמי סמארט

## יתרונות הרכב
מכונית הסמארט מאפשרת חניה לרוחב באזורים שבאופן אחר החניה בהם היא לאורך במקביל למדרכה. אורכה של הסמארט 269 ס"מ, שווה לרוחב של משאית או של מקום חניה רגיל, מה שמאפשר לשתיים או שלוש מכוניות סמארט לחנות במקום סטנדרטי השמור למכונית יחידה. לסמארט יש את מנוע הבנזין החסכוני בעולם. הסמארט מספקת לנהג העירוני רכב שצורך מעט דלק (24–30 ק"מ לליטר) ומצטיין בפליטה נמוכה של פחמן דו-חמצני (100 גרם לקילומטר בממוצע).

## בישראל
בקיץ 2002 קיבלה כלמוביל את הזיכיון לייבוא רכבי סמארט לישראל. תחילה, זכתה המכונית להתעניינות רבה מצד עיתונות הרכב והמכונית זכתה להצלחה יחסית בשוק הרכב הישראלי. אולם לאחר מספר חודשים קצר החלו מכירות הסמארט בישראל לדעוך, למרות מספר ניסיונות מצד היבואן לקדם את מכירותיה של המכונית ואף ניסיונות להביא ארצה את דגמי הרודסטר הספורטיביים. עיקר הביקורת כלפי המכונית עסקה במחירה הגבוה, שהתקרב מאוד למחירה של מכונית משפחתית, היעדר תיבת הילוכים אוטומטית והקשיים הכלכליים אליהם נקלע היצרן הקשו אף הם על מכירות הרכב בישראל. בשנת 2006 הגיעו המכירות לשיא שלילי, מכוניות אחרונות נמכרו והיבואן הפסיק את שיווקה בישראל.

בינואר 2011 הכריזה כלמוביל על כוונתה לחזור ולשווק בישראל את רכבי הסמארט וכעבור מספר חודשים הושק אולם התצוגה המחודש הראשון של החברה, במלון בוטיק קטן במרכז תל אביב.
ביולי 2011 הושק אולם התצוגה החדש של סמארט בתל אביב.

smart חזרה לישראל עם מגוון של דגמי Premium SUV חשמליים בעלי חמישה מקומות ישיבה, טווחי נסיעה ארוכים ועיצוב על ידי Mercedes-Benz.

כיום משווקים בישראל שני דגמים של סמארט:
*Smart #1
*Smart #3

## ראו גם
* סמארט רודסטר
* סמארט פורפור
* סמארט פורספיד
* Shuanghuan Noble
* סמארט 1 (מכונית)

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סמארט ישראל

;כתבות
* 
* 
* חוכמה קטנה מאוד – כתבה בהארץ אשר פורסמה ב-28 באוקטובר 2004
* האם החשמל יחזיר את סמארט לארץ? – כתבה ב-auto.co.il אשר פורסמה ב-22 בפברואר 2009
* 

;סרטונים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני רכב גרמניים
קטגוריה:מכוניות מיקרו
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1998
קטגוריה:רכבי סמארט
סמארט