אלכסנדר ליסיאנסקי

[שמאל|ממוזער|150px|ההצגה "[כפר (מחזה)|כפר", תיאטרון גשר, 1996]]
[שמאל|ממוזער|150px|ההצגה "[שלוש אחיות", תיאטרון גשר, 1997]]
שמאל|ממוזער|150px|ההצגה "שלוש אחיות", תיאטרון גשר, 1997
[שמאל|ממוזער|150px|ההצגה "טנגו", [תיאטרון הבימה, 2002]]
[שמאל|ממוזער|150px|האופרה "[טוסקה"]]
[שמאל|ממוזער|150px|דגם ההצגה "[קרנפים (מחזה)|קרנפים", תיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה, 2006]]
**אלכסנדר (סשה) ליסיאנסקי** (נולד ב-7 ביולי 1958) הוא מעצב תפאורה לתיאטרון.

## קורות חייו
אלכסנדר ליסיאנסקי נולד וגדל בוורונז', ולמד אדריכלות לתואר ראשון ושני במשך חמש שנים באוניברסיטה של העיר. בוורונז' התחתן והוליד את בתו נסטיה. אמו הייתה מורה למתמטיקה ואביו היה מהנדס מכונות.
כשהיה סטודנט שנה רביעית ראה את ההצגה "המלט" בתיאטרון טגנקה במוסקבה, עם ולדימיר ויסוצקי בתפקיד הראשי. ההצגה השפיעה עליו מאוד ובמיוחד התפאורה בעיצובו של דוד בורובסקי. ליסיאנסקי החליט להתמחות אצלו.

ליסיאנסקי החל לעצב הצגות סטודנטים, עבד שם שנה, היה מעצב בית בתיאטרון הילדים של וורונז'. אחר-כך גר במוסקבה במשך עשר שנים (1980–1990). בתקופה זו עבד מספר שנים אצל בורובסקי בתיאטרון טגנקה (1985–1987), אדם אשר השפיע עליו מאוד, אחר-כך התמחה בתיאטרון סוברמניק, מהתיאטראות בעלי השם הגדול ביותר ברוסיה. בהיותו בן שלושים, ב-1988, התמנה למעצב הבית של תיאטרון סוברמניק. בסטודיו של ליסיאנסקי במוסקבה ישבו יבגני אריה וקבוצת תלמידים וקולגות שלו והעלו את הרעיון להקים את תיאטרון גשר בישראל.

בשנת 1990, בהיותו בן 32, עלה ליסיאנסקי לישראל עם אשתו ובתו. שנה לאחר מכן עלו גם אביו, אמו ואחותו. בארץ נולד בנו, שלו קרא דוד, על שמו של בורובסקי.

ליסיאנסקי עלה לישראל כחודש לפני מלחמת המפרץ, הוא שכר דירה בשינקין פינת רוטשילד, והיה מוכן להתחיל קריירה מחדש, לאו דווקא בתיאטרון, אבל בדרך מקרה שב לתיאטרון:

בשנים 1995–2001 כיהן כמעצב הבית של תיאטרון גשר. בשנת 1999 עיצב מחדש את אודיטוריום "נוגה" ביפו, ששימש כמשכנו של תיאטרון גשר. בשנת 2001 עזב את גשר ומאז הוא מעצב באופן עצמאי בארץ ובעולם.
אלכסנדר ליסיאנסקי לימד בבצלאל (1993–1996), באוניברסיטה העברית (1994–1997), בשנקר ובאוניברסיטת תל אביב עד שסגרו את הפקולטה (1996–2007). הוא הכין באוניברסיטת תל אביב פרויקט סיום לתואר שני בעיצוב במה, ששמו "חלל ל'המלט' על החוף בין חיפה לתל אביב" הוצג בקווארדיאנלה של פראג 99 וזכה בפרס אונסקו.
הוא מלמד בשנקר החל מ-2010. רוב המעצבים שעובדים היום בתיאטרון היו תלמידיו באוניברסיטת תל אביב, בהם: מיכאל קרמנקו, קרן גרנק, סבטלנה ברגר, ניסן רפאלי, כנרת קיש ודנה צרפתי.
הוא חבר איגוד מעצבי התפאורה ברוסיה וחבר איגוד מעצבי התפאורה של ישראל (אמב"י).

ליסיאנסקי עיצב תפאורה ללמעלה מ-150 הפקות בימתיות, רובן לתיאטרון, מיעוטן לאופרה.
ליסיאנסקי עבד בישראל בתיאטראות הבימה, הקאמרי, גשר, החאן ובאר שבע. ועם כל הבמאים החשובים בישראל. הבמאים מיטקו בוזקוב, מישה לוריה ויוליה פבזנר עובדים בעיקר איתו. הוא עובד פעם בשנה עם הבמאי מרק קרזובסקי, בתיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה.

אלכסנדר ליסיאנסקי נשוי לגליה, גננת בגן ילדים ולהם שני ילדים.

## דרכו האמנותית
אלה סוסונובסקיה כתבה עליו בכתב העת "במה":

סוסנובקיה מספרת על אופן התפתחותו של עיצוב התיאטרון ברוסיה:

ליסיאנסקי סיפר בריאיון למאירה שפי בכתב-העת "תיאטרון" על האופן השונה בו עובדים במאים ברוסיה לעומת במאים בישראל:

ליסיאנסקי סיפר בראיון על האופן שבו הוא ניגש לעצב הצגה:

ליסיאנסקי מסביר את גישתו לעיצוב הצגות שונות, תוך שהוא מדגים זאת בדרך התמודדותו עם ההצגה "טנגו":

## עבודות נוספות
הוא עיצב את פנים תיאטרון ניקיטסקי וורוט, מוסקבה, רוסיה.
הכין תערוכה בקווארדינלה בפראג.
במוזיאון ישראל, בשותפות עם ניצן רפאלי, שהיה תלמידו באוניברסיטה,
ליסיאנסקי עיצב שתי תערוכות: האחת – אמנות ואוכל (2002), השנייה – אמנות וספורט (2004).
הוא עיצב את תערוכת בגדי התיאטרון הראשונה בישראל (2008).

ליסיאנסקי עשה עיצוב לאולם קפה תיאטרון בתיאטרון הקאמרי (2006).
ליסיאנסקי עובד בתיאטרון ירושלים החל מ-2009 ועד היום (פברואר 2012). הוא עיצב שלושה פרויקטים: הראשון, כל החלק מאחורי הבמה – מועדון השחקנים ואולם השחקנים של אולם שרובר (האולם הגדול ביותר בתיאטרון). השני, חדר שחקנים ומועדון לאולם רבקה קראון. השלישי, חדרי שחקנים ומועדון שחקנים ובעיקר – בנייה מחדש של אולם הנרי קראון שעד היום היה אולם קונצרטים ולא התאים להצגות תיאטרון והסבתו לשני השימושים. כעת הוא עובד על פרויקט רביעי בתיאטרון ירושלים.

ב-25 בינואר 2012 נפתח במוסקבה בניין תיאטרון ניקוצקי. זהו מבנה לשימור של תיאטרון בן מאתיים שנה וליסיאנסקי עיצב את פנים התיאטרון.
ליסיאנסקי הכין ביחד עם מיכאל קרמנקו, מחליפו בתפקיד מעצב הבית של תיאטרון גשר, עיצוב פנים לשתי מסעדות בתל אביב: מועדון "פטיש" (fetish) ומסעדת "דיניץ" (שתיהן נסגרו בינתיים). אחר-כך עיצב לבדו שתי מסעדות בפראג. אחר-כך ליסיאנסקי עיצב חנות לבגדי נשף במוסקבה. המסעדות והחנות הן בבעלותם של אנשי העסקים רומן סורקין, סשה ספיבק ואיליה מרגוליס.

## פרסים
* 2010/11 – "הקסם של אורנה", תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, זוכה פרס עיצוב הבמה בטקס פרס התיאטרון לילדים ונוער.
* 2005 – "פרס האמן הטוב ביותר של השנה", הטלוויזיה הישראלית, ערוץ 9.
* 2005/6 – "יחיד במינו", נאוה הפקות/ תיאטרון ארצי לנוער, זוכה פרס עיצוב הבמה בטקס פרס התיאטרון לילדים ונוער.
* 2000 – פרס משה שטרנפלד.
* 2000 – פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, השטן במוסקבה תיאטרון גשר.
* 1999 – פרס אונסקו בקווארדינלה של פראג.
* 1999 – פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "הנהר".
* 1997 – פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "סיפורי אודסה".
* 1996 – פרס התיאטרון הישראלי למעצב התפאורה, תיאטרון גשר, עבור ההצגה "כפר".
* 1992 – פרס ד"ר גמזו למעצב התפאורה לעונת 1991–1992 במוזיאון תל אביב.
* 1987 – מדליית זהב בתערוכה "קווארדינלה 87'" בפראג, עבור המדור הסובייטי בתערוכה של תפאורני צ'כוב.
* 1986 – פרס ראשון בתחרות ארכיטקטורה "תיאטרון העתיד" במוסקבה.

## עבודות נבחרות (מתוך כמאה וחמישים)

## לקריאה נוספת

* Andy Lavender on Joshua Sobol’s new play, which Israel’s Gesher Theatre is bringing to Britain, “Whishful non-political thinking”, The Times, May 1, 1997.

* מיקי טימן, "התפאורה גונבת את ההצגה", מעריב, 9 ביוני 1998, עמ' 21.

* Zeida Cawthorne, Review Theatre: Village (K’far), “Journey back in time”, Herald Sun, Arts & entertainment, October 17, 1998, page 104.
* Natalee Ward, “Cocoon of a Village”: Village (K’far) (The Playhouse), Reviews Melbourne Festival, Sunday Herald Sun, October 18, 1998
* “Visitors from K’far steal the show”, Melbourne Festival, The Australian, October 19, 1998.

* אלה סוסנובסקיה, 'אדריכל הבדידות הפומבית: התפאורן אלכסנדר ליסיאנסקי', במה, רבעון לדרמה 128, תשנ"ב 1992, עמ' 24–31.
* חגי חיטרון, אתמול: אופרה, "מול המשוכה הוויזואלית" (על האופרה "אותלו" של ג'וזפה ורדי בקיסריה, במסגרת פסטיבל ישראל), הארץ, 2 ביולי 2001, עמ' 2.
* אליקים ירון, "ניצחון ישראלי מרשים", ואורה בינור, "גם שקספיר היה מחייך" (על האופרה "אותלו" של ורדי בקיסריה, במסגרת פסטיבל ישראל), מעריב, 3 ביולי 2001, עמ' 22.

* Elyakim Yaron, The Iaraeli Opera performs “Otello” at the Rome Theatre, Caesaria, MA’ARIV, July 3, 2001.

* בן עמי פיינגולד, לאחר בכורה: "שבוע יווני בבית צבי ובתיאטרון הספרייה" (על "מלחמת טרויה לא תפרוץ", מאת ז'אן ז'ירודו, תיאטרון הספרייה), הצופה, 29 בינואר 2002, עמ' 13.
* נילי ברקן, מדד הביקורת/אופרה": "יופי לאורך כל הדרך" (על "יבגני אונייגין", מאת צ'ייקובסקי, האופרה הישראלית), גלובס, 20-19 בינואר 2003.

* Nili Barkan, Opera Review (about “Eugene Onegin by Tchaikovsky, Israeli Opera), Globes, January 19-20, 2003.

* ראיינה וערכה: מאירה שפי, 'אלכסנדר-סשה ליסיאנסקי על יחסי מעצב-במאי ברוסיה ובישראל: "אני מעדיף להציג דימוי"', תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון 13, אוקטובר 2004, עמ' 13–15.

* Ury Eppstein, Classical Concert Review: EUGENE ONEGINE: Tchaikovsky, The Israeli Opera Tel Aviv, The Jerusalem Post, January 22, 2003.


## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט
* אלכסנדר ליסיאנסקי באתר הבמה
* אלכסנדר ליסיאנסקי באתר תיאטרון הבימה
*

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:זוכי פרס הבמה לילדים ונוער
קטגוריה:מעצבי במה ישראלים
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958