חטיבת גבעתי (תש"ח)

200px|ממוזער|שמאל|ג'יפ של חטיבת גבעתי במצעד צה"ל בתל אביב. חייל מחזיק את סמל גבעתי
**חטיבת גבעתי** (**חטיבה 5**) הייתה חטיבת חי"ש מובחרת. החטיבה הוקמה בתל אביב, על בסיס חי"ש פרברים (נוער עובד), פלוגות ה"נחשונים" (משוחררי הצבא הבריטי) ועולים חדשים. היא הוקמה בתחילת 1948 כחטיבת חי"ש של ההגנה, שהפכה עם הקמת צה"ל במאי 1948 לחטיבה בצה"ל, אליה הצטרפו לוחמי אצ"ל ומגויסים אחרים. "גבעתי" היה כינויו המחתרתי של מקים החטיבה ומפקדה הראשון שמעון אבידן, וכך נקבע שמה. בפברואר 1948 הוצאה החטיבה מתל אביב, כדי לתפוס את חזית הדרום, ואת מקומה תפסו גדודי חטיבת קרייתי. רוב החטיבה הועברה לדרום, 200 מחייליה הועברו לחטיבת הנגב, שהורכבה ברובה מחברי פלמ"ח, ו-200 חיילים הועברו לירושלים בשביל לחזק את חטיבת עציוני. ערב קום המדינה מנתה החטיבה 3,229 חיילים ומפקדים. גבעתי נחשבת חטיבת החי"ש המצטיינת במלחמת העצמאות, שבה לחמה בכ-180 קרבות. נהרגו בהם 675 חיילים משורותיה ונפצעו כ-2,000 לוחמים.

החטיבה הסדירה פעלה ברציפות עד סוף 1956, אז פורקה. 3 חודשים לאחר מכן, חטיבה 17, חי"ר מילואים, אורגנה מחדש וקיבלה את השם גבעתי, ומאוחר יותר מספרה שונה לחטיבה 5.

## רקע
בסתיו 1947, מייד לאחר עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר, כאשר הותקף היישוב היהודי וכוח המגן העברי, התארגנה 'ההגנה' במסגרת של ארבע חטיבות חי"ש מרחביות, אשר הפכו בהמשך לשש. חטיבת הדרום הוקמה בתל אביב באזור שמדרום לנחל איילון וכללה את מושבות שפלת יהודה. בחטיבה נכללו חמישה גדודי חי"ש, חבלי חי"ם עירוניים בתל אביב וסביבתה ושתי נפות חי"ם ברחובות וגזר. בראשית 1948 נוצרה חטיבת גבעתי מתוך חטיבת הדרום וחטיבת קרייתי קיבלה את האחריות על מרחב תל אביב. החטיבה כללה אנשי חי"ש המובחרים, המאומנים והמגובשים ביותר, חברי חי"ש פרברים ופלוגות ה"נחשונים", משוחררי הבריגדה היהודית. המטה הארצי של ההגנה הטיל את משימת הקמתה של החטיבה על שמעון אבידן - שהיה מפקד ותיק בהגנה ובפלמ"ח. השם "גבעתי" היה שמו המחתרתי של שמעון אבידן בתקופת המחתרות.

## פעילות החטיבה במלחמת העצמאות
שמאל|ממוזער|250px|כוח של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות
[שמאל|ממוזער|250px|אנדרטה לחללי גדוד 54 של גבעתי, באזור [משלטי חוליקאת. **"ההלך - ברדתך לנגב זכור אותנו"**.]]
[שמאל|ממוזער|250px|שמעון אבידן (משמאל) מפקד חטיבת גבעתי וסגנו [מאיר דודזון|מאיר (מאירק'ה) דודזון במלחמת העצמאות]]

כוחות החי"ש של חטיבת הדרום השתתפו בפעולת תגמול כנגד א-ריש שתקף את חולון ובת ים ב־12 בדצמבר 1947 שבוצעה על ידי הפלוגה החולונית של חטיבת הדרום וסלמה שתקף את שכונת התקווה בסוף דצמבר 1947.

במרץ 1948, לאחר שחטיבת גבעתי נוצרה מתוך חטיבת הדרום בראשית 1948, נפרסו ארבעת גדודי החטיבה בדרום מחוז תל אביב ובמושבות שפלת יהודה והייתה אחראית לאבטחת דרך הביטחון והחלק המערבי של הדרך לירושלים יחד עם גדוד שער הגיא של הפלמ"ח.

ב־2 באפריל הנחה אגף כוח אדם במטה ההגנה על מספור יחידות המשנה החטיבתיות. חטיבת גבעתי נקראה חטיבה 5, ותחתיה גדודים 51, 52, 53 ו־54. מפקדת החטיבה ישבה בתחילה במחנה יהושע ולאחר מכן עברה לרמת אהרן ברחובות.

החטיבה השתתפה במבצע חמץ ב־28 באפריל 1948 לכיבוש יפו והכפרים והשכונות הערביים שמדרום לתל אביב. במהלך המבצע הביאה מתקפת נגד של גדוד אג'נאדין של צבא ההצלה בפיקודו של מישל אל-עיסא לנסיגת כוחות גדוד 52 של החטיבה שכבשו את המקום. א-ריש הייתה למובלעת במרחב שרובו הגדול נכבש, ואזור יפו הפך לאזור עורפי באחריות חטיבת קרייתי.

עם תחילת ההפוגה הראשונה פוצל הכביש לירושלים לגזרה מזרחית ומערבית, כאשר האזור המערבי פוצל בין אזור אבו שושה שתחת קרייתי ואל-קובאב וח'ולדה תחת גבעתי.

מפקד החטיבה, שמעון אבידן, מונה במקביל גם למפקד מבצע נחשון במחצית הראשונה של אפריל 1948. לקראת המבצע פשט כח של גדוד 52 מהחטיבה על מפקדת חסן סלאמה, מראשי הכנופיות הערביות באזור רמלה. הכוח השמיד את המפקדה, ששכנה ליד באר יעקב, גרם לאויב אבדות קשות ושיבש, לפחות זמנית, את פעילות חסימת הדרך באזור לוד ורמלה. בראשית מאי השתתפה החטיבה במבצע מכבי לפריצת הדרך לירושלים, יחד עם פלמ"ח-הראל. בהמשך, כחלק מתוכנית ד', פעלו כוחות גבעתי במבצע ברק לכיבוש הכפרים הערביים במרחב גדרה - תל נוף - צריפין - באר טוביה ובכך נוצר רצף טריטוריאלי בין דרום יהודה למבואות הנגב. המבצע הופסק באמצעו וחלק ניכר מן החטיבה הועבר לאזור חולדה - לטרון לצורך אבטחת שיירות לירושלים.

לאחר פלישת צבאות ערב הוטל על חטיבת גבעתי להילחם בחזית הדרומית מול הצבא המצרי. תחילה, מאמצע מאי ועד כמעט לסוף החודש, ביצעה החטיבה מעין "השלמה" למבצע ברק שהופסק. ב־29 במאי 1948, שבועיים לאחר פלישת צבאות ערב, החל חיל המשלוח המצרי לנוע ממג'דל (לימים אשקלון) צפונה. בטור היו כ-500 כלי רכב - מכוניות משא, זחלים, טנקים בינוניים ותותחים מכל הסוגים. אלה עברו ב"מצעד" על הכביש הראשי ממערב לניצנים ופניהם לעבר העיירה איסדוד (סמוך לאשדוד של היום) הטור הגיע לאיסדוד וחלקו נכנס לעיירה, בעוד חלק אחר המשיך צפונה כ־3 ק"מ ונעצר ליד הגשר המפוצץ על נחל לכיש (גשר עד הלום). גשר זה פוצץ על ידי חבלני גבעתי ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק. המרחק לתל אביב היה 32 ק"מ בלבד, וגשר זה מהווה את הנקודה הצפונית ביותר אליה חדרו המצרים בגזרה זו. במקביל נחסמה דרכו של הצבא המצרי עם השתלטות החטיבה על יבנה. 

כוחות האצ"ל שתקפו את רמלה ב־16 במאי 1948 הוכפפו באופן רשמי לחטיבה, למרות שרמת הקשר בין הכוחות הייתה מעטה. בסוף מאי הועברה הגזרה לחטיבת קרייתי. בתחילת יוני 1948 צורפו לחטיבה כוחות אצ"ל בפיקודו של איתן לבני.

ב־3 ביוני 1948 החל מבצע פלשת, בו תקפו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב את הצבא המצרי בציר החוף. המבצע נכשל תוך שכוחות צה"ל סופגים אבידות כבדות. בעקבות קרב זה פתחו המצרים במאמץ לטהר את הגזרה, במסגרתו ב־7 ביוני הכניעו את ניצנים, וב־10 ביוני כבשו את גבעה 69, תוך הסבת אבדות כבדות לחטיבת גבעתי. אף על פי כן, המאמץ המצרי נבלם.

בקרבות עשרת הימים (אמצע יולי) אם כי החטיבה השתלטה על מספר כפרים ועמדה בפני התקפות נגד עזות (קרב כרתיה, וקרבות משלט עיבדיס), נשמר בדרך כלל הסטטוס-קוו של החטיבה מול המצרים, והנגב נותר מנותק. בשלהי עשרת הימים נערך מבצע מוות לפולש יחד עם חטיבת הנגב בניסיון להתחבר לנגב המנותק, אך המבצע נכשל.

ב־6 באוגוסט 1948, במהלך ההפוגה השנייה, חולקה הארץ לחזיתות מרחביות. חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב נכללו תחת חזית הדרום בפיקוד יגאל אלון.

באוקטובר 1948 השתתפה החטיבה במבצע יואב בו הוכרע המערך המצרי שניתק את הנגב ממדינת ישראל, כולל כיבוש משלטי "הצומת" (כיום צומת גבעתי), ומבצע גי"ס בהם לכדו את הצבא המצרי בכיס פלוג'ה.

ב-13 בספטמבר 1948 נערך ברחובות מסדר חגיגי של חטיבת גבעתי, ובו השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם. על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה - תג היחידה של חטיבת גבעתי - המציגה חרב לוחם סימטרית ומשני צדי הניצב של החרב עלי צבר.

חטיבת אלכסנדרוני החליפה את גבעתי בהערכות סביב כיס פלוג'ה, וגבעתי הועברה לחזית המזרח. גדודים 52 ו־53 הוצבו במחנה בית ליד וגדודים 51 ו־54 הוצבו במנחת עין שמר. בתחילת 1949 פורק גדוד 54 ועל בסיסו הוקמה יחידת סיור 58 בחטיבת גבעתי ויחידת סיור בחטיבה 17, וגדוד 53 הועבר לחטיבה 17.

## לאחר מלחמת העצמאות
בתום המלחמה הועברו מרבית חטיבות צה"ל לצבא המילואים שזה עתה הוקם. במאי 1949 בוטלה חזית המזרח ושטחה חולק בין פיקוד הצפון לפיקוד המרכז. חטיבות החזית, גבעתי וחטיבת המילואים 17, הועברו לפיקוד המרכז. בעקבות העברה החליפה חטיבת גבעתי את חטיבת עציוני (6) במרחב ירושלים.

בסוף 1949 הועברה האחריות להגנת הגבולות לידי גדודי משמר הגבול והחטיבות הסדירות התמקדו בבניית הכוח במחנות קבע. במהלך 1950, כחלק מההערכות צה"ל תחת פיקוד יגאל ידין לסבב שני, נטמעו גדודי משמר הגבול בחטיבות הסדירות.

בשנת 1955 התבצע בפיקוד החטיבה ומפקדה חיים בר-לב, מבצע ירקון, לשם חיפוש דרכים עבירות מאילת ועד שארם א-שייח'.

באוגוסט 1956 הוחלט על פירוק החטיבה הסדירה. שניים מהגדודים הועברו לחטיבות סדירות אחרות - גדוד 51 הועבר לחטיבת גולני, וגדוד 52 הועבר לחטיבה 7.

כשלושה חודשים לאחר מכן, השם "גבעתי" הועבר לחטיבה 17, חטיבת מילואים מרחבית בחזית המרכז, כמורשת לחטיבה הסדירה ממלחמת השחרור. ב-1957 שונה גם מספרה של חטיבה 17 לחטיבה 5. חטיבת מילואים זו, פעילה עד היום.

ב־1983 הוקמה חטיבת חי"ר סדירה חדשה בשם חטיבת גבעתי (84).

## ייחודיות החטיבה
### אבא קובנר ופרשת ניצנים

בדומה לפלמ"ח, ובניגוד לשאר חטיבות החי"ש היה לגבעתי קצין תרבות (פוליטרוק, בלשון הפלמ"ח) בדמותו של אבא קובנר, קובנר הוציא במהלך הקרבות "דפים קרביים", מנשרים שחולקו לחיילים ונועדו לרומם את רוחם ולנטוע בהם מוטיבציה. הדף הקרבי הראשון הופץ לאחר נפילת ניצנים, שהייתה מכה קשה לחטיבת גבעתי והשפעה קשה על היישובים בדרום. הדף נכתב בצורה תוקפנית ולא סלחנית, ברוח דפי הקרב של הצבא האדום. באחת השורות בדף הקרבי נאמר ..."טוב ליפול בחפירת הבית מלהיכנע לפולש הרצחני. להיכנע - כל עוד חי הגוף והכדור האחרון נושם במחסנית - חרפה היא! לצאת לשבי הפולש - חרפה ומוות!". חברי קיבוץ ניצנים נפגעו מאוד מן הדפים שכתב בעקבות הקרב על ניצנים, ולא סלחו לקובנר על כתיבתו עד יומו האחרון. ניסיונות לפיוס בין הקיבוץ לקובנר שנעשו ברבות השנים לא צלחו. לאחר המלחמה, הוקמה ועדה שמצאה כי מגיני ניצנים לחמו בחירוף נפש, ללא הסיוע הנדרש, ומול כוח מצרי עדיף משמעותית הן במספר הלוחמים והן באמצעי לחימה שכללו גם טנקים ומטוסים. קרב שנמשך עשר שעות רצופות, בו נהרגו 33 ממגיני המשק. הוועדה טיהרה את מגיני הקיבוץ מחרפת פחדנות וכניעה ללא הצדקה. הרמטכ"ל יעקב דורי וראש הממשלה דוד בן-גוריון פרסמו מכתבים בהם הכו על חטא הפגיעה העלבון והוצאת דיבתם של מגיני ניצנים. בשנות השמונים התנצל מג"ד 53 בעת הקרב, יצחק פונדק, בפני חברי ניצנים. לבקשתו, ובהסכמתם, עם פטירתו ב־2017 נקבר בניצנים לצד חללי הקרב.

### החי"שטרון
בגבעתי הוקמה להקת החישטרון, להקה צבאית במתכונת הדומה לזו שהייתה נהוגה בצבא הבריטי. חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מהחטיבה העלו תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים, על סמך זמנם הפנוי. הפיקוד סייע במידה מועטה באמצעים טכניים ובמימון זעום. מקים הלהקה והרוח החיה בה היה טולי רביב (מחבר השיר "אל נא תאמר לי שלום"), הזמרת המפורסמת ביותר בלהקה הייתה יפה ירקוני ושירתו בה גם בובי פנחסי ואהובה צדוק.

### שועלי שמשון

בחטיבת גבעתי פעלה יחידת ג'יפים למשימות מיוחדות, שנהוג לכנותה "הסיירת הראשונה של צה"ל". "שועלי שמשון" היה כינויה של פלוגה ב' של גדוד 54, בפיקודו של אריה שפק. הפלוגה הפכה ליחידה ממוכנת בדומה ליחידת ג'יפים בשם "חיות הנגב" שפעלה בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, על בסיס ג'יפים שגויסו מאזרחים תל אביביים. השם "שועלי שמשון" נבחר על ידי אבא קובנר.

## גדודי גבעתי
בארגון ההגנה ובראשיתו של צה"ל, מספרו של גדוד הורכב משילוב מספרה של החטיבה הממונה, יחד עם מיקומו הכרונולוגי של הגדוד בסדר הקמת הגדודים בחטיבה. כך לדוגמה, גדוד **51** הוא הגדוד **הראשון** שהוקם תחת חטיבה **5** (גבעתי), גדוד **52** הוא הגדוד **השני** שהוקם תחת חטיבה **5**, וכך הלאה.

## מפקדי החטיבה
מפקדי חטיבה 5 - חטיבת גבעתי הסדירה בתש"ח ובשנות ה-50 עד פירוקה. (למפקדי חטיבת המילואים 17 / 5 ראו חטיבה 5 במילואים):

## לקריאה נוספת
*מרדכי נאור (עורך ראשי), **לקסיקון כח המגן ההגנה**, 1992
*יוסף אוליצקי, **ממאורעות למלחמה**, תל אביב 1949 - תולדות קרייתי, גבעתי ואלכסנדרוני
*בן-ציון דינור (עורך ראשי), **[[ספר תולדות ההגנה]]**. הוצאת מערכות, 1955-1972 כרכים ג' ו-ד'
*מאיר פעיל, **התפתחות כוח המגן העברי**, אוניברסיטה משודרת, 1987
*משה (מוסא) אשד, **חיל השדה ("הח"יש") במחוז תל אביב: אוסף סיפורי חברות וחברים**, תל אביב, 2001. ו-**גדוד 54 גבעתי במלחמת העצמאות**, תל אביב, 2004 ראו גם סקירה על המחבר מאת אלי אשד
***חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות**, הוצאת מערכות, 1958
*אריה חשביה, "**עד הלום: סיפורו של גדוד 53 מחטיבת גבעתי**", משרד הביטחון, 2005
*יצחק פונדק, "**גדוד 53 (הפרברים) בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות**" הוצאת ירון גולן, 2006
*מרדכי בר-און, **'גבעתי' כמו כולם: קורות גדוד 55 במלחמת העצמאות**, העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, 2009

## קישורים חיצוניים

* אתר גבעתי תש"ח - אתר עשיר בעדויות ובתמונות (למשל גלריית תמונות גדוד 51)
* שישים ושש שנים ליחידת "שועלי שמשון" בגבעתי ומצעד חטיבת גבעתי במושבה רחובות.
*  חגיגה לכבוד לוחמי הדרום, יום חטיבת גבעתי ברחובות, ספטמבר '''1948''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חטיבות צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:חטיבה 5
גבעתי עצמאות