פיגועי התאבדות בישראל

[250px|שמאל|ממוזער|[אוטובוס בחיפה אחרי פיגוע ההתאבדות בקו 37 של אגד ב-5 במרץ 2003]]
**פיגועי התאבדות בישראל** הם פיגועים המבוצעים על ידי ארגוני טרור פלסטינים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. פיגועים אלו מכוונים בעיקר כנגד אזרחים ישראלים, ומיעוט קטן מהם מכוון למטרות צבאיות.

טקטיקה זו החלה להתפשט בשנות ה-90 והגיעה לשיאה במהלך האינתיפאדה השנייה (2000–2005) עם פיגועים במקומות שונים, כולל מרכזי קניות, אוטובוסים ציבוריים, מועדוני לילה ומסעדות, שהביאו למותם של מאות ישראלים.

רוב פיגועי ההתאבדות הפלסטינים נגד ישראלים בוצעו על ידי ארגוני טרור שלעיתים קרובות מגייסות מחבלים פוטנציאליים מחוץ לשורותיהם, במקום להסתמך על חברים קיימים.  בתחילת שנות ה-90 ארגוני טרור איסלאמיסטיים כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אימצו את האסטרטגיה הזו כתגובה להסכמי אוסלו. במהלך האינתיפאדה השנייה התגברו פיגועי ההתאבדות נגד ישראל וזכו לתמיכה של אזרחים ומנהיגים פלסטינים, מה שהוביל ל"קידוש השהיד" בחברה הפלסטינית. בנוסף, פיגועים אלו הובילו לאימוץ השיטה גם על ידי ארגוני טרור נוספים כמו גדודי חללי אל-אקצא והתנזים של פת"ח, שהשתמשו בפיגועי ההתאבדות כדי לשפר את מעמדם בדעת הקהל הפלסטינית.

בחברה הפלסטינית, פיגועי התאבדות מכונים בדרך כלל "מבצעי מות קדושים". עבור מחבלים מתאבדים פלסטינים רבים, מות קדושים הוא מילוי חובה דתית, המונעת על ידי פרשנות איסלאמיסטית של הג'יהאד המחשיבה את מות הקדושים למצווה דתית במטרה להפוך לשהידים. פרספקטיבה זו, בשילוב עם איבה כלפי יהודים ותגובה להשפלה לאומית לתפיסתם, הופכת את "מות הקדושים" לפעולה הגיונית לתפיסתם. המחבלים מונעים גם על ידי רצון לנקמה, גאווה אישית וכבוד, והבטחה לתגמולים רוחניים וחומריים בחיים שלאחר המוות. תמיכה ציבורית במחבלים מתאבדים באה לידי ביטוי בפרקטיקות תרבותיות כמו הלוויות המוניות, קריאת שמות של מרחבים ציבוריים על שם מחבלים, וקידום באמצעות מדיה חברתית, תקשורת כתובה, חינוך ותוכניות ילדים.

פיגועי התאבדות בשנות ה-90 וה-2000 השפיעו באופן משמעותי גם על החברה הישראלית, והקשיחו את היחס לפלסטינים כשותפי שלום פוטנציאליים לפתרון שתי המדינות. בנוסף, תרמו הפיגועים להחלטת ראש ממשלת ישראל אריאל שרון להקים את מכשול גדר ההפרדה ביהודה ושומרון ובסביבתה.

## רקע
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 מרבית הפיגועים שבוצעו בישראל היו כאלה שתכנונם כלל אפשרות נסיגה בטוחה למפגע - הנחת מטעני חבלה עם מנגנון השהיה, פיגועי מיקוח שהשתמשו בבני ערובה כקלף למשא ומתן, פיגועי ירי ממארב עם מסלול נסיגה, וכדומה. יוצא דופן בולט היה הטבח בנמל התעופה לוד בשנת 1972, בו נשלחו מחבלים לביצוע הפעולה מתוך כוונה ברורה שלא ישרדו. לאותה פעולה גויסו מחבלים ממוצא יפני - תרבות בה קיימת מסורת עתיקת יומין של מסירת הנפש למען המטרה.

בשנות ה-90 הפכו פיגועי התאבדות לשיטת המאבק העיקרית של ארגוני הטרור הפלסטיניים הפועלים נגד ישראל.

פיגוע ההתאבדות הראשון נגד אזרחים ישראלים היה הפיגוע בקו 405 ב-6 ביולי 1989, בו נרצחו 16 נוסעי אוטובוס "אגד" בקו 405, באמצעות דרדורו לתהום בידי מחבל בסמוך לקריית יערים. הפיגוע הראשון בשנות התשעים של המאה העשרים היה הפיגוע בצומת מחולה, שאירע ביום שישי ה-16 באפריל 1993, ליד מפגש מחולה בבקעת הירדן. בפיגוע נרצחו 2 אנשים ונפצעו 5. פיגוע נוסף התרחש ב-4 באוקטובר 1993 עת מכונית פג'ו נצמדה לאוטובוס קו 178 שעצר בתחנה על יד מפקדת המנהל האזרחי סמוך לבית אל והתפוצצה. המחבל נהרג במקום אך 30 מנוסעי האוטובוס נפצעו קל בלבד, ככל הנראה עקב גודלו הקטן של מטען הנפץ. פיגוע התאבדות ראשון בתוך הקו הירוק, פיגוע מכונית התופת בעפולה, נערך ב-6 באפריל 1994, ובו נרצחו שמונה אנשים. פיגוע זה אירע ארבעים יום לאחר הטבח במערת המכפלה שביצע ברוך גולדשטיין, ולטענת החמאס, שיזם פיגוע זה והתגלה כמוביל פיגועי ההתאבדות בישראל, הפיגוע היה הראשון בשרשרת פיגועי נקמה על הטבח. יש גם הטוענים כי גל פיגועים זה נועד לסכל את ביצוע הסכם אוסלו הראשון ב-13 בספטמבר 1993, בשל הרצון של חמאס לטרפד את ההסכמים שנתפסו בעיניו כמזימה משותפת של אש"ף וישראל לפגוע במעמד תנועת ההתנגדות האסלאמית (חמאס) ובהתפתחותה.

בפברואר-מרץ 1996, בעת כהונתו של שמעון פרס כראש ממשלה ולאחר חיסול "המהנדס" יחיא עיאש על ידי ישראל, היה גל של ארבעה פיגועי התאבדות. שני פיגועים נוספים אירעו בתחילת כהונתו של בנימין נתניהו כראש ממשלה. אלו היו הפיגוע הכפול שאירע ב-30 ביולי 1997 בסמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים, והפיגוע המשולש במדרחוב בן יהודה בירושלים שאירע ב-4 בספטמבר 1997.

במשך שלוש שנים, במהלך מרבית כהונתם של בנימין נתניהו ושל אהוד ברק כראשי ממשלה, מאוקטובר 1997 (אחרי שחרור אחמד יאסין) ועד דצמבר 2000, התמעטו פיגועי ההתאבדות בישראל.

גל ראשון של פיגועי התאבדות התרחש בישראל בשנות ה-90. בין השנים 1993 ל-1999 התבצעו 23 פיגועי התאבדות שגבו את חייהם של 165 בני אדם. גל שני של פיגועי ההתאבדות בישראל שהיה חמור מהראשון בהקפו ועוצמתו, החל בשנת 2000 והסתיים בשנת 2009 למעט הפיגוע בקו 12 ב-2016. בין השנים הללו התבצעו לפי נתוני השב"כ 146 פיגועי התאבדות שגבו את חייהם של 557 בני אדם, כאשר רובם התבצעו בין השנים 2001 ל-2003. שנת השיא הייתה שנת 2002 עם 53 פיגועי התאבדות.

פיגועי ההתאבדות התחדשו כשלושה חודשים אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, והחל מהפיגוע בדולפינריום ביוני 2001, בעת כהונת ממשלת האחדות בראשות אריאל שרון, הפכו מבחינתו של רוב הציבור הישראלי למאפיין העיקרי של האינתיפדה השנייה. בשנים 2000–2005 בוצעו בישראל עשרות פיגועי התאבדות. על פי נתוני המרכז למורשת המודיעין במשך חמש שנות העימות בוצעו 144 פיגועי התאבדות בידי 161 מחבלים מתאבדים שגרמו ל-515 ישראלים הרוגים ולפציעת 3,428. דוברי החמאס הסבירו את בחירתם בפיגועי התאבדות בכך שמבחינתם זוהי דרך ליצור מאזן אימה עם ישראל, והודיעו שאם ישראל תפסיק לפגוע באזרחים פלסטינים גם הם יפסיקו לפגוע באזרחים ישראלים. בעקבות הפיגוע בליל הסדר במלון פארק פתחה ישראל במבצע חומת מגן.

המאמצים הרבים של מערכת הביטחון בישראל להילחם בשיטת טרור זו לא הצליחו למגר אותה לחלוטין בהתחלה, הן בגלל הקושי לאתר ולעצור מתאבדים בודדים, והן בגלל התמיכה לה זוכה טרור זה ברחוב הפלסטיני, בקרב המנהיגות הפלסטינית ובקרב אנשי הדת הערביים. הצעדים שנקטה מערכת הביטחון - מעצרים, מחסומי קבע, פרישת מחסומי פתע, פיצוץ מעבדות נפץ, שליטה מודיעינית של השב"כ על השטח, הריסת מבני טרור, הריסת בתי מחבלים וסיכולים ממוקדים - גרמו לירידה חדה בכמות פיגועי ההתאבדות המוצלחים. בנוסף לפעולות התקפיות נגד ארגוני הטרור, מקימה ישראל גדר הפרדה שנועדה לחסום מעבר מחבלים לישראל. בעקבות מבצע חומת מגן, מבצע דרך נחושה, הקמת גדר ההפרדה ופעילות אינטנסיבית של לוחמה בטרור מוגר הטרור ביהודה ושומרון כמעט לחלוטין, ובעקבותיו ירד מספר פיגועי ההתאבדות כמעט לאפס.

מנתונים שנאספו עד אפריל 2002, בקרב טרור המתאבדים בלט גילם הצעיר, 100 היו בני 17–23, 46 נמנו עם קבוצת הגיל 24–30 ורק שלושה היו מעל גיל 48. רובם המכריע רווקים, ורק 19 נשואים. ברחוב הפלסטיני קיימת התנגדות בציבור הפלסטיני לשגר אנשים נשואים אל מותם. חלקם של בעלי ההשכלה בולט בקרב המתאבדים בעיקר בתקופת אינתיפאדת אל-אקצה. 53 מ–149 היו בעלי השכלה גבוהה ו-56 היו בעלי השכלה תיכונית. זאת כיוון שרבים מהם גויסו על ידי חמאס מאוניברסיטת א-נג'אח בשכם ומהאוניברסיטה האיסלאמית בעזה. 88 מהמתאבדים התגוררו ביהודה ושומרון, 52 ברצועת עזה,7 ממזרח ירושלים ו"הקו הירוק" ו-2 מירדן.

לפי נתוני צבא ההגנה לישראל, באינתיפאדה השנייה בוצעו 29 פיגועי התאבדות על ידי קטינים.

חלק גדול מפיגועי התאבדות נעשה על ידי פלגים איסלמיסטיים קיצוניים. אך השריעה האסלאמית אוסרת את ההתאבדות, ודינם של המתאבדים הוא גיהנום. את האישור ההלכתי להתאבד בפיגוע, קיבלו פוסקים בכירים. במרץ 1996 התיר בכיר הפוסקים הסונים, יוסוף אל-קרדאווי, פיגועי התאבדות בקרב אוכלוסייה אזרחית בארץ ישראל. הוא ראה במבצעי הפיגועים כשהידים, מי שמקריבים למען דתם ואומתם במלחמת ג'יהאד, ולא כמתאבדים. קרדאווי נתן היתר זה באופן בלעדי לפלסטינים. בשנת 2015 פסק כי גם לפלסטינים אסור לבצע התאבדות, כיוון ששמו ידם על רקטות שמגיעות לעומק ישראל.
שמאל|450px|ממוזער|מספר הפיגועים וההרוגים בפיגועי התאבדות בישראל, 1993-2011

## מארגני הפיגועים והמחבלים
הרוב המכריע של פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים אורגנו על ידי קבוצות פלסטיניות קיצוניות. ארגונים אלה נוטים לגייס מפציצים פוטנציאליים מחוץ לשורותיהם במקום להסתמך על חברים פנימיים.

### חמאס
חמאס, באמצעות הזרוע הצבאית שלו גדודי עז א-דין אל-קסאם, אחראית לפיגועי התאבדות רבים מאז 1993. הארגון ביצע יותר פיגועי התאבדות וגרמה ליותר נפגעים ישראלים מכל ארגון פלסטיני אחר.

חמאס מציגים בגלוי את הנזק וההרתעה שהפיגועים הללו גורמים לחברה הישראלית. מבחינה דוקטרינית, הם מהללים את מות הקדושים כפסגת הג'יהאד והאמונה האסלאמית. אמנת חמאס מבטאת את מטרת הארגון, וקובעת: "ישראל תתקיים ותמשיך להתקיים עד שהאסלאם ימחק אותה, בדיוק כפי שחיסל אחרים לפניה". בנוסף, סעיף 7 לאמנה מכריז, "זמן [של הגאולה] לא יגיע עד שהמוסלמים ילחמו ביהודים ויהרגו אותם, ועד שהיהודים יתחבאו מאחורי סלעים ועצים כשהקריאה תועלה: 'הו מוסלמי, הנה. יהודי מסתתר בוא והרוג אותו.'" עוד טוענת חמאס כי פיגועי התאבדות מבססים "מאזן של פחד" (*תוואזון רב*) נגד ישראל על ידי גרימת אבדות משמעותיות ומצוקה פסיכולוגית לישראלים, למרות הצבא הישראלי החזק. בנוסף, חמאס מסגר את ההתקפות הללו כעדות ל"גאונות חדשנית פלסטינית" (**אבקריית אל-עבדה' אל-פלסטיני''), ומציג את היצירתיות הנתפסת וכושר ההמצאה האסטרטגי שלהם בסכסוך המתמשך.
[[קובץ:Dizengoff_Center_suicide_bombing,_1996_I_Dan_Hadani_Archive.jpg|ממוזער| צילום מ[[הפיגוע בדיזנגוף סנטר|פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר]], שביצע [[חמאס]] במרכז [[תל אביב-יפו|תל אביב]] במרץ 1996, שם נהרגו 13 ישראלים]]
הפיגוע הגדול הראשון של חמאס אירע ב-13 באפריל 1994 [[הפיגוע בתחנה המרכזית של חדרה|בפיגוע ההתאבדות בתחנת האוטובוסים בחדרה]], בו נהרגו חמישה ישראלים. חיסולו של המחבל [[יחיא עיאש]] בינואר 1996 הוביל לזינוק בכמות פיגועי חמאס עד סוף 1997. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), חמאס היה אחראי לכ-43% מכלל פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים, והוא הרג 161 ישראלים ופצע למעלה מ-1,100. משנת 2000 עד 2005, חמאס ניהל 92 מתוך 155 פיגועים בסך הכול. פיגועי חמאס היו מאופיינים בקטלניות גבוהה ולעיתים קרובות גרם ליותר נפגעים מאשר קבוצות פלסטיניות אחרות.

=== גא"פ ===
[[הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני]] (גא"פ) החל לבצע פיגועי התאבדות בין השנים 1994 ו-1997. ההתקפות של הגא"פ כוונו בעיקר לאזרחים בתוך ישראל.
[[קובץ:במחנה-גיליון_8-הפיגוע_בצומת_בית_ליד.jpg|ממוזער| צילום מ[[הפיגוע בצומת בית ליד]], שבוצע על ידי [[הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני|הג'האד האסלאמי בפלסטין]] בינואר 1995, בו נהרגו 22 ישראלים]]
[[פתחי שקאקי|פתחי שיקאקי]], מייסד שותף של הג'האד האסלאמי בפלסטין, דגל ברעיון שהג'יהאד הוא חובה אישית. מנהיג הג'האד האסלאמי הטרוריסט [[רמדאן שלח]], הביע את הסתמכותו של הארגון על הג'האד כטקטיקה, וקבע, "אין לנו שום דבר כדי להדוף את ההרג והבריונים נגדנו מלבד נשק הקדושים. זה קל ועולה לנו רק בחיינו [... לא ניתן להביס פצצות אנושיות, אפילו לא על ידי פצצות גרעיניות".

המתקפה הבולטת הראשונה של הגא"פ התרחשה ב-11 בנובמבר 1994, כאשר מחבל של הארגון השתמש בפצצת אופניים כדי להרוג שלושה ישראלים. ב-22 בינואר 1995, ביצע הארגון את אחד הפיגועים הקטלניים ביותר בתולדות ישראל עם [[הפיגוע בצומת בית ליד|פיגוע כפול בצומת בית ליד]], שהביא ל-19 הרוגים. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), הג'האד האסלאמי הפלסטיני היה אחראי לכ-20% מכלל פיגועי ההתאבדות, והרג לפחות 28 ישראלים ופצע 213. מספר התקיפות של ההגא"פ גדל עם הזמן, והגיע לשיא עם [[הפיגוע בצומת מגידו (2002)|הפיגוע בצומת מגידו]] ביוני 2002, שבו נהרגו 17 ישראלים.

=== פת"ח, תנזים וגדודי חללי אל-אקצא ===
במהלך האינתיפאדה השנייה, ה[[פת"ח]], הפלג העיקרי של [[הארגון לשחרור פלסטין]] (אש"ף) בראשותו של [[יאסר ערפאת]], היה שחקן מרכזי בשימוש בטרור מתאבדים. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), הפת"ח היה אחראי לכמעט שליש מכלל פיגועי ההתאבדות והפך לארגון הפעיל ביותר מבחינת מספר ההתקפות על ישראלים. האסטרטגיה של הארגון כללה הפעלת התנזים וחטיבות חללי אל-אקצא כדי לספק אלטרנטיבה חילונית לקבוצות איסלאמיסטיות כמו חמאס וגא"פ.

ה[[תנזים]], הזרוע החמושה של הפת"ח, היו מעורבים בפיגועים משמעותיים, במיוחד לאחר ביקורו של [[אריאל שרון]] ב[[הר הבית]]. פיגוע ההתאבדות הגדול הראשון של התנזים אירע ב-17 בינואר 2002 [[הפיגוע באולם ארמון דוד|בחדרה]], בו נהרגו שישה בני אדם ונפצעו 33 בחגיגת [[בר מצווה|בת מצווה]].

[[גדודי חללי אל-אקצא]], פלג בתוך הפת"ח שהוקם לאחר ספטמבר 2000, צמח במהלך האינתיפאדה השנייה כארגון מוביל בביצוע פיגועי התאבדות. בחודשים הראשונים של 2002, הארגון היה אחראי ליותר ממחצית מפיגועי ההתאבדות, מה שגרם למשרד החוץ האמריקאי להגדיר אותה כארגון [[רשימת ארגוני הטרור הזרים של מחלקת המדינה של ארצות הברית|טרור זר]] במרץ 2002. רבים מחברי הארגון היו גם חלק מכוחות הביטחון הרשמיים של [[הרשות הפלסטינית]].

=== החזית העממית לשחרור פלסטין ===
[[החזית העממית לשחרור פלסטין]], פלג מרקסיסטי-לניסטי חילוני שמקורו באש"ף, ביצע מספר מצומצם של פיגועי התאבדות במהלך האינתיפאדה השנייה. הארגון פעל תחת הנהגתו של [[ג'ורג' חבש]]. בהובלת [[אחמד סעדאת]], החזית העממית הייתה אחראית למספר אירועים בולטים, כולל רצח שר התיירות הישראלי [[רחבעם זאבי]]. ב-16 בפברואר 2002, החזית העממית ביצעה [[הפיגוע בקניון קרני שומרון|פיגוע התאבדות בקניון בקרני שומרון]], שהביא ל-2 הרוגים ישראלים ול-29 פצועים. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-7 במרץ, ביצעה החזית העממית [[הפיגוע במלון אשל השומרון|פיגוע במלון אשל השומרון באריאל]], שבו נפצעו 15 אנשים.

== מניעים אישיים ==
מות קדושים (ג'האד) בקרב מחבלים מתאבדים פלסטינים מונע לעיתים קרובות על ידי שילוב של אמונות דתיות, סנטימנט לאומני ותמריצים אישיים.   המניעים האישיים להפוך למחבל מתאבד עשויים לנבוע מגורמים שונים, כולל הרצון להשיג תגמולים צפויים בחיים שלאחר המוות, דחף לחפש נקמה על מותו או פציעתו של אדם אהוב.  מעורבותן של קבוצות חילוניות כמו ה[[פת"ח]] בארגון פיגועי התאבדות מעידה על כך שהלהט הדתי אינו הדבר היחיד שמניע את פיגועי ההתאבדות.

=== מניעים דתיים ===
מניעים דתיים הם בעלי משמעות רבה בקרב מחבלים מתאבדים פלסטינים. השפעתם ניכרת בתהליכי הגיוס של קבוצות כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (PIJ), שמחפשות אנשים דתיים ביותר. המניע הדתי המרכזי של חלק מהפלסטינים להשתתף במשימות התאבדות הוא הפרשנות האסלאמית של ג'יהאד. הג'יהאד כולל שני מושגים עיקריים: ג'יהאד אל-נפס, המאבק הפנימי לשליטה עצמית, וג'יהאד בי אל-סייף, המאבק המזוין או "מלחמת הקודש". האסלאמיסטים דוחים את המושג הראשון ככפירה ומדגישים את השני כ"ג'יהאד הגדול" האמיתי, תוך שימוש בפסוקי הקוראן התומכים בכך ומכילים זיקה בין מלחמה לבין חובתם הדתית של המוסלמים. חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שניהם טוענים שהג'יהאד בפלסטין הוא חובה אישית (פַרְד עַיְן) ולא חובה קהילתית (פַרְד כִּפַאיָה). קבוצות אסלאמיסטיות רדיקליות משתמשות במונחים כמו "שהיד" לתיאור מחבלים מתאבדים, בניגוד להתאבדות רגילה האסורה באסלאם. המונח נובע מהמילה הערבית "שהדה", שמשמעותה "להעיד", ומתייחס לשהיד שמת תוך כדי עדות לאמונתו או עקרונותיו. חמאס, בפרט, רואה את השהידיות כחלק חיוני מזהות פלסטינית וגיוס המונים, ומתארת אותה כמעשה העליון של ג'יהאד ומסירות לאסלאם.

בנוסף, ארגונים איסלאמיסטיים תופסים לעיתים קרובות את ישראל ואת המערב כאיום משמעותי על ערכי האסלאם, מה שמוביל אותם לבצע מעשי אלימות, לרבות פיגועי התאבדות, כ"ג'יהאד הגנתי" נגד הכובשים. הרטוריקה הזו הסלימה לקריאות לאלימות נגד [[יהודים]] באופן רחב יותר. במהלך האינתיפאדה השנייה, הרטוריקה של השייח' איברהים מאדהי הדגימה את התפיסה הרדיקלית הזו. בדרשה באוגוסט 2001 במסגד שייח' איג'לין [[עזה|בעיר עזה]], הכריז שייח' מאדהי כי הקוראן מזהה את היהודים כ"האויבים הגדולים ביותר של [[אומה (אסלאם)|האומה האסלאמית]] ", וטען כי "שום דבר לא ירתיע אותם חוץ מזה שאנו מרצון נפוצץ את עצמנו בתוכם".

מאז תחילת שנות ה-90, ובמיוחד עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הג'יהאד הפך לנשגב בקרב הפלסטינים, והוא מונע על ידי מסורות באסלאם ומועצם על ידי מנהיגים איסלאמיסטיים מודרניים. מגמה זו נמצאת בעלייה. המוטיבציה לג'יהאד מוזנת עוד יותר על ידי נרטיב איסלאמיסטי שמתאר את המערב, כולל ישראלים, כמושחתים מבחינה מוסרית ופחדנים בשל חוסר הרצון שלהם להקריב את חייהם.

בשנת 2001, בתקופת האינתיפאדה השנייה, אמר המופתי של ירושלים, [[עכרמה צברי]]: "המוסלמי מחבק את המוות. [...] תראה את החברה של הישראלים. זו חברה אנוכית שאוהבת את החיים... היהודים יעזבו את הארץ הזו במקום למות, אבל המוסלמי שמח למות". השקפה זו מובילה דמויות איסלאמיסטיות לבקש להוכיח את גבורתם על ידי התמודדות מרצון עם המוות, תוך ניגוד בין אומץ לבם הנתפס לפחדנות לכאורה של אויביהם. מנהיג חמאס [[אסמאעיל הנייה|איסמעיל הנייה]] הדהד את הסנטימנט הזה במרץ 2002, כשצוטט כאומר ש"יהודים אוהבים את החיים יותר מכל עם אחר, והם מעדיפים לא למות".

=== מניעים לאומיים ===
מחבלים מתאבדים פלסטינים רבים מונעים על ידי רגשות לאומניים, ומצטרפים לקבוצות כמו חמאס, הג'האד האסלאמי בפלסטין ופת"ח כדי להילחם בעוולות הנתפסות ולהגן על אדמתם מפני מה שהם רואים כהתערבות של "[[טענות נגד הלגיטימיות של ישראל בעולם|הישות הציונית]] ". תחושת העוול הזו הקשורה [[ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות|למלחמת העצמאות]] [[הכיבוש הישראלי|ולכיבוש הישראלי]], מניעה את נכונותם למות למען מטרתם. המשמעות של אדמה ובית בתרבות הפלסטינית, בשילוב עם תחושת ההשפלה והתסכול, מלבה את נחישותם. הלהט הלאומי קשור גם למושג "ג'יהאד לאומי", שמטרתו לחזק את הזהות והגאווה הפלסטינית באמצעות "התנגדות". פיגועי התאבדות נתפסים כטקטיקה חזקה בלוחמה א-סימטרית, שנועדה להחדיר פחד בחברה הישראלית ולהפגין נחישות פלסטינית.

דוברי [[חמאס]] טענו כי פיגועי התאבדות מטילים פחד משמעותי בקרב "הכובשים הציונים". הם חגגו את התפיסה שהחיים בישראל הפכו דומים ל"גיהנום" וטענו כי התקפות אלו מערערות את המטרה [[ציונות|הציונית]] של מקלט בטוח ליהודים, והובילו לספקות לגבי עתידה של ישראל וכן להגירה משמעותית אליה. איש הדת [[יוסוף אל-קרדאווי]] הצהיר כי "הפלסטיני שמפוצץ את עצמו הוא אדם שמגן על מולדתו. כשהוא תוקף אויב כובש, הוא תוקף מטרה לגיטימית". מנהיג ארגון הטרור חמאס לשעבר [[עבד אל-עזיז א-רנתיסי]], בתגובה ל[[הפיגוע בדולפינריום|טבח בדולפינריום]] ב-2001, הצהיר ברשת התקשורת תומכת הטרור [[אל-ג'זירה|אל ג'זירה]] כי הפלסטינים "לעולם לא יאשרו את כיבוש המולדת [שלהם]".

=== מניעים אישיים ===
מניע משמעותי למחבלים מתאבדים הוא המעמד המוגבר שהם משיגים לאחר המוות. בחברה הפלסטינית, שבה כבוד הוא מוטיב מרכזי, ההפיכה לקדוש מעונה נתפסת כצורת הכבוד הגבוהה ביותר. עליית מעמד זה מתחזק על ידי הנצחת ה"קדושים" באמצעות פוסטרים, עלונים ועצרות גדולות. עבור צעירים פלסטינים רבים, האדרה זו והתהילה הנלווית לכך עשויים לגרום למות קדושים (ג'יהאד) להיראות כדרך להשיג מעמד חברתי משמעותי והכרה.
מניע נוסף למחבלים מתאבדים הוא ההבטחה לתגמולים בחיים שלאחר המוות, כפי שמתואר בתורה האיסלאמית, כולל [[חדית'|חדית'ים]] שונים.   תגמולים אלה כוללים סליחה על חטאים, הגנה מהגיהנום, כתר תהילה, נישואים לשבעים ושתיים בתולות ("''[[בתולות גן העדן]]''") והיכולת להרחיב את ההרשאות הללו לשבעים קרובי משפחה.  הבטחות אלו יוצרות תמריץ חזק למחבלים לבצע התאבדות, ורואים בכך דרך להחליף את רכושם הארצי המוגבל תמורת התגמולים היוקרתיים שהובטחו בגן עדן. הצהרות של אנשים ודיווחים מצביעים על כך שרבים משוכנעים בתגמולים שהובטחו אלה, אשר משפיעים באופן משמעותי על נכונותם לבצע מות קדושים. כמה מחבלים מתאבדים אפילו נקטו בצעדים, כמו לעטוף נייר טואלט סביב איבר המין שלהם, כדי לשמר את יכולתם ליהנות מתגמולים אלה. התקשורת הפלסטינית הגדירה את מות הקדושים במונחים של נישואים לבתולות, ובכך חיזקה עוד יותר את הציפייה הזו.

מניע משמעותי נוסף למחבלים מתאבדים הוא התמיכה הכספית והחברתית שניתנה למשפחותיהם בעקבות הפיגוע. משפחות מחבלים מתאבדים מקבלים לעיתים קרובות תשלומים נכבדים, הנעים בין 1,000 דולר במזומן לכמה אלפי דולרים, מארגונים כמו חמאס או הג'האד האסלאמי בפלסטין, ולעיתים אף מתומכים חיצוניים. בשנת 2002, דווח כי נשיא עיראק [[סדאם חוסיין]] הציע עד 25,000 דולר למשפחות של מחבלים מתאבדים פלסטינים. תמיכה כלכלית זו, בשילוב עם המעמד החברתי המוגבר המוענק למשפחה עקב מות הקדושים של אחד מבניהם, מביאים לשיפור משמעותי בתנאי החיים ובמעמדם הציבורי של המועמדים להתאבדות.

עם זאת, על פי מחקרים, בעוד שקושי כלכלי יכול לגרום לפלסטינים מסוימים לחפש מות קדושים, הוא לבדו אינו מסביר את התופעה במלואה, ובמהלך השנים היו מחבלים מתאבדים רבים שהגיעו ממשפחות אמידות. [[מכון ראנד]] מצא שכמעט 60% מהמחבלים המתאבדים שגויסו על ידי חמאס והג'יהאד האסלאמי היו בעלי השכלה מעבר לתיכונית, בעוד שפחות מ-15% מכלל האוכלוסייה הפלסטינית הבוגרת. בנוסף, הסיכוי של מפציצים אלה להגיע מרקע עני היה נמוך משמעותית בהשוואה לחבריהם.

מניע מרכזי נוסף למחבלים מתאבדים הוא הרצון לנקום. באזור המושפע מאוד מסכסוך, פלסטינים רבים מונעים מאובדנים אישיים ומבקשים לנקום את מותם או הפציעה של חברים קרובים או בני משפחה. נקמה היא מניע רב עוצמה, הנשמע לעיתים קרובות במהלך תהלוכות לוויה של פלסטינים ומשתקף בעדויות אישיות של מחבלים המודים כי נקמת יקיריהן שנפלו הייתה הסיבה העיקרית למעשיהם. מראיונות שנערכו עם משפחות וחברים של מחבלים מתאבדים פלסטינים עולה כי אנשים אלו אינם מפגינים רמות גבוהות יותר של [[דכדוך|דיכאון]] ממה שנצפה בדרך כלל באוכלוסייה הכללית. 

מחקר מזהה מספר פרופילים של מחבלים מתאבדים פלסטינים. ביניהן "המחבל המתאבד המנוצל", המונע ממשברים אישיים או רצון לכפר על חטאים הנתפסים כמו מערכות יחסים מחוץ לנישואין, [[זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית|הומוסקסואליות]] או שיתוף פעולה עם ישראל. פרופיל נוסף הוא המחבל "מבקש גמול על סבל".

== גיוס, הדרכה ותכנון ==
=== גיוס ===
גיוס למשימות התאבדות על ידי ארגוני הטרור הפלסטינים כולל בדרך כלל תהליך סלקטיבי שבו מועמדים פוטנציאליים נבחרים על סמך מחויבותם הדתית, נאמנותם ויכולתם לשמור על סודיות. קבוצות פלסטיניות מעדיפות לזהות ולפנות לאנשים שכבר הפגינו התאמה אידאולוגית חזקה. מגייסים מכוונים לרוב לסטודנטים וצעירים במסגדים, באוניברסיטאות, בפעילויות חברתיות ובבתי כלא בישראל. המועמדים נבחנים על יכולתם להתמודד עם לחץ פסיכולוגי, וכן בדיקה של הרקע האישי והמשפחתי שלהם, ולעיתים אף רישומם הפלילי.

ההכשרה למחבלים מתאבדים נמשכת בדרך כלל בין מספר שבועות עד חודשים ונועד להכין את המועמדים באופן מעשי, נפשי ורוחני. היא מתחילה בשיעורים על תורות ספציפיות [[הקוראן|של הקוראן]] וה[[חדית']] על [[שהיד|הגיהאד]] ו[[חיים לאחר המוות|החיים שלאחר המוות]], כמו גם חשיפה לתעמולה [[אנטי-ציונות|אנטי-ישראלית]]. המועמדים גם עוברים טיהור רוחני באמצעות צום, תפילה וסליחה על חטאי העבר. ההכשרה המעשית כוללת פירוק והרכבה של מטעני חבלה, ביצוע פיצוץ ותרגול נתיבי מילוט, לרוב באמצעות משימות מדומה כדי להבטיח היכרות עם נהלים וציוד.

=== תכנון ===
תכנון פיגועי התאבדות מבוצע בחשאיות מרבית ובמידור קפדני. תהליך זה כולל איסוף מודיעין על ידי הארגון המתכנן, ארגון לוגיסטי, ורכישת נשק שלעיתים קרובות מוברח ממצרים או [[איראן]]. התכנון מחולק לתפקידים ספציפיים: מנהיגות הארגון מציבה יעדים אסטרטגיים, מפעילים מנהלים את הבחירה וההכנה של המחבלים המתאבדים, ועוזרים זוטרים מטפלים ברכישת חומרים ותמיכה לוגיסטית. במקרים מסוימים, מדינות זרות היו מעורבות באימונים ובתכנון פיגועי התאבדות פלסטינים. כך למשל, לאחר מעצרו ב-1996, הודה [[חסן סלאמה|חסן סלמה]], בכיר בחמאס, כי הוא אומן באיראן להתכונן להתקפות נגד מטרות ישראליות.

ככל שזמן המשימה מתקרב, מועמדים נעלמים בדרך כלל מבתיהם וממשפחותיהם כדי להימנע מגילוי התוכנית. הם עוברים הכשרה אינטנסיבית אחרונה ותדרוכים על הפיגוע הספציפי שלהם. בימים שלפני השליחות, מחבלים רבים מקליטים הודעה שעשויה לכלול הצהרת כוונתם וקריאה לאחרים ללכת בעקבותיהם. הקלטות אלו נעשות לרוב על רקע הסמלים הארגוניים ולעיתים כוללות אלמנטים דתיים.

מחבלים מקבלים בדרך כלל תחפושות, כגון ביגוד דתי יהודי, מדי צבא ישראלי או ביגוד תיירים, והם מקבלים הוראה לכוון למקומות ציבוריים צפופים תוך הימנעות ממחסומים ביטחוניים. היעדים כללו מרכזי קניות, אוטובוסים ציבוריים, מועדוני לילה, מסעדות ומקומות פופולריים בקרב בני נוער וילדים. ההכנות האחרונות כוללות כתיבת צוואה, קיום טקסים דתיים וסיום פרטים תפעוליים.

חמאס השתמש בפיגועי התאבדות כדי לעורר תגובה תוקפנית מצד ישראל, במטרה להציג את האלימות שלה כמתגוננת וכמעלה מזו של קבוצות פלסטיניות יריבות. גישה זו שואפת לגייס אהדה בינלאומית לטרוריסטים ולבקר את התגובה הישראלית, ובכך לעצב את דעת הקהל ותמיכה בינלאומית.

=== מעורבות נשים ===
ארגונים איסלאמיים שללו בתחילה מנשים להשתתף בפיגועי התאבדות. עם זאת, דבר זה השתנה במהלך האינתיפאדה השנייה כאשר קבוצות כמו גדודי חללי אל-אקצא החלו להשתמש במחבלות מתאבדות. עד 2003, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקח אחריות על שתי מחבלות מתאבדות. בסופו של דבר, חמאס גם הכיר בשהידיות, במה שתואר על ידי הארגון כ"אבולוציה משמעותית" בפיגועי ההתאבדות. המחבלת המתאבדת הראשונה הייתה רם ריאשי, אם צעירה לשני ילדים, שביצעה את [[הפיגוע במחסום ארז (2004)|הפיגוע במעבר ארז]] בינואר 2004. 

מספר חוקרים ציינו כי גיוסן של מחבלות מתאבדות על ידי קבוצות פלסטיניות מונע מהצורך לעקוף את אמצעי הביטחון הישראליים והמחסומים.

=== השפעה זרה ===
השפעתו של [[חזבאללה]], ארגון טרור שיעי לבנוני, ניכרת בפיגועי ההתאבדות שבוצעו הן על ידי חמאס והן על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. שתי הקבוצות אימצו את הנהלים של חזבאללה לבחירה והכשרת מחבלים מתאבדים, כולל הכנה פסיכולוגית, כתיבת מכתבי פרידה והכנת קלטות וידאו. [[ח'אלד משעל]], המנהיג המדיני של חמאס, הצהיר ביולי 2000, "תמיד יש לנו את הניסוי הלבנוני לנגד עינינו... זה היה מודל נהדר שאנו גאים בו". [[פתחי שקאקי|פתחי שיקאקי]], מייסד הגא"פ, אמר שהוא פיתח תוכנית למבצעי קדושים "חריגים" המבוססת על ההצדקות התאולוגיות של חזבאללה. מנהיג הג'האד האסלאמי בפלסטין, [[רמדאן שלח]], הודה כי פיגועי ההתאבדות של הארגון הושפעו מההפצצות של חזבאללה ב-1983.

=== מחקר השוואתי ===
השוואת ההפצצות הפלסטיניות לאלו שבוצעו על ידי קבוצות אחרות מדגישה כמה הבדלים בטקטיקה ובבחירת מטרות. פיגועי התאבדות פלסטינים כוונו בעיקר נגד אזרחים ולעיתים קרובות בוצעו על ידי חברים חדשים שגויסו. לעומת זאת, ב[[סרי לנקה]], ארגון הטרור [[טיגריסי השחרור של טמיל אילם]] כיוונו בעיקר למטרות צבאיות או לדמויות אזרחיות בעלות פרופיל גבוה והעסיקו יחידה מיוחדת המכונה "הנמרים השחורים" במיוחד עבור פעולות אלו.

== דעת הקהל הפלסטינית ==
בקרב הפלסטינים, פיגועי התאבדות מלווים בדרך כלל בהפגנות תמיכה, חלוקת כרוזים ולוויות גדולות בהשתתפות מאות או אלפי תומכים. במקום להתאבל, מעודדים את המשפחות לחגוג את מות יקיריהן. בנוסף, רחובות, בתי ספר וכיכרות ציבוריים נקראים לעיתים קרובות על שם השהידים המתים. תרבות השהידיות מושרשת עמוק, וניכרת בצורות שונות, כולל קריאת טורנירי ספורט על שם מחבלים מתאבדים או הצגת דרמות על דמויות כמו יצרן הפצצות יחיא עיאש.
[[קובץ:Ayat_al-Akhras,_palestinian_suicide_bomber,_Dheisheh_refugee_camp,_Westbank,_Palestine.jpg|ממוזער| ציור קיר של [[איאת אל-אח'רס|איאת אל-אח'ראס]], מחבלת מתאבדת שהרגה שני בני אדם [[הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל|בסופרמרקט בירושלים]] ב-2002, מוצגת בבית ספר לבנות בעיר הולדתה [[דהיישה]].]]
ארגונים פלסטינים השתמשו בשיטות שונות כדי לקדם את פעילותם, לרבות הצגת פוסטרים של מחבלים מתאבדים בקהילות, שיתוף סרטונים ותמונות של חללים ברשתות החברתיות, העסקת אימאמים להסתה לאלימות במסגדים, שילוב מסרים מסיתים במערכת החינוך האזרחית וארגון מחנות קיץ שבו ילדים מקבלים הכשרה בשימוש בנשק וכישורי הישרדות. מחקרים מציינים כי ילדים פלסטינים בני 6 מביעים לעיתים קרובות רצון להפוך לשהידים, אם כי ייתכן שהם אינם מבינים עד הסוף את משמעותו. עד שתים עשרה, בדרך כלל יש להם הבנה ברורה יותר והם מחויבים יותר לרעיון.

[[הרשות הפלסטינית]] תמכה גם היא בהנצחת מחבלים מתאבדים.  בשנת 2002 קראה הרשות הפלסטינית לטורניר כדורגל על שמו של עבד אל באסט עודה, המחבל המתאבד של חמאס שאחראי [[הפיגוע במלון פארק|לטבח במלון פארק]] שבו נהרגו 30 בני אדם במהלך [[ליל הסדר|ליל סדר]] בנתניה. בעוד שטורנירים אחרים נקראו על שם מחבלים מתאבדים פלסטינים, זה היה המקרה הראשון של כבוד כזה שניתן על ידי הרשות למחבל של חמאס.

לפני 1996, התמיכה הציבורית בפיגועי התאבדות בקרב פלסטינים הייתה מתחת ל-30 אחוזים.  עד 1999, התמיכה בג'יהאד הייתה 26.1%, אך היא עלתה ל-66.2% שלושה חודשים לתוך [[האינתיפאדה השנייה]]. בקיץ 2001, התמיכה בפיגועי התאבדות הגיעה לשיא של למעלה מ-70%, על פי סקר של המרכז הפלסטיני לדעות הציבור. עד קיץ 2002, תמיכה זו פחתה מעט אך נותרה חזקה, כאשר יותר משני שלישים מהפלסטינים תומכים בהתקפות מסוג זה.

=== תבניות ומגמות ===
=== סקירה כללית ===
הופעתם של פיגועי התאבדות פלסטינים בשנות ה-90 ייצגה הסלמה משמעותית באלימות בהשוואה [[האינתיפאדה הראשונה|לאינתיפאדה הראשונה]] (1987–1993). כמעט כל פיגועי ההתאבדות הפלסטינים כוונו לאזרחים,  ובוצעו על ידי מחבלים חדשים שגויסו. בין 1993 לתחילת אוגוסט 2002, למעלה מ-135 מחבלים מתאבדים פלסטינים ביצעו פיגועים נגד אזרחים וחיילים ישראלים.
[[קובץ:Passover_massacre_II.jpg|ממוזער| אחד הפיגועים ההרסניים ביותר של האינתיפאדה השנייה היה [[הפיגוע במלון פארק|הפיגוע במלון פארק בפסח]] 2002, כאשר מחבל המזוהה עם חמאס, מחופש לאישה, פוצץ מטען חבלה בחדר האוכל של מלון במהלך ''[[ליל הסדר]]''. בהתקפה נהרגו 30 אורחים ו-140 נוספים נפצעו]]
בסך הכל, במהלך [[האינתיפאדה השנייה]], מספטמבר 2000 עד פברואר 2005, היו כ-116 פיגועי התאבדות שבוצעו על ידי 127 מחבלים. רק במרץ 2002 היו 23 פיגועים, שהביאו ל-135 הרוגים ישראלים. אחד התקריות ההרסניות ביותר היה [[הפיגוע במלון פארק]] בנתניה, שבו עבד אל-בסת עודא המזוהה עם חמאס, מחופש לאישה, פוצץ בערב [[ליל הסדר|פסח]] מטען חבלה במשקל עשרה ק"ג בחדר האוכל, והרג את עצמו ו-30 אורחים ופצע 140 ישראלים נוספים. טרור ההתאבדות הפלסטיני הגיע לשיאו במהלך השנה הזו, ולאחר מכן חלה ירידה הדרגתית, כאשר הפיגועים פסקו עד 2005.

במהלך האינתיפאדה השנייה, ההוצאה האופיינית של פיגוע התאבדות הייתה בסביבות 150 דולר. למרות העלות הנמוכה הזו, התקפות מסוג זה הובילו פי שישה יותר מקרי מוות וכפי עשרים ושישה יותר נפגעים מאשר צורות אחרות של טרור. 

=== מקורות גאוגרפיים ===
טרור ההתאבדות הפלסטיני נבע ברובו ממרכזים עירוניים ומחנות [[מחנות הפליטים הפלסטינים|פליטים]] סמוכים ברצועת עזה ובגדה המערבית. [[ג'נין]] תוארה כ'בירת' של טרור ההתאבדות הפלסטיני, עם התקפות שמקורן בעיר האחראית למותם של 124 בני אדם.  לפי המודיעין הישראלי, חמאס פעל בעיקר מצפון הגדה המערבית, בעיקר סביב [[שכם]], בעוד שהג'יהאד האיסלאמי מיקד את פעילותו בג'נין. למרות ששתי הקבוצות שמרו על נוכחות בעזה, פעילותן הוגבלה על ידי הגדר המקיפה את רצועת עזה, והגבילה את התקפותיהן למטרות מקומיות כמו חיילים, אנשי ביטחון ומתנחלים. 

=== תפוצה גאוגרפית ===
מחקרם של קליוט וצ'רני על 120 פיגועי התאבדות פלסטינים מ-1994 עד ספטמבר 2005 מראה כי רוב הפיגועים כוונו לערים גדולות בישראל, כאשר [[ירושלים]] חוותה את המספר הגבוה ביותר (30), ואחריה [[תל אביב-יפו|תל אביב]] (11), ו[[חיפה]] (7). גם ערים ויישובים קטנים יותר ספגו פיגועים, בהם [[נתניה]] (6) וערי [[גוש דן|מטרופולין תל אביב]] (10).  כ-65% מהתקיפות התרחשו בערים, מה שמשקף את נגישותן ואת הפוטנציאל לגרום לנפגעים המוניים. שאר התקיפות התרחשו ב[[רצועת עזה]] (14), [[יהודה ושומרון|בגדה המערבית]] (7) ובמטרות קטנות יותר, הגיוניות פחות, לרוב בשל מגבלות תכנוניות או קרבה למרכזים פלסטינים בגדה המערבית. ההתקפות בהתנחלויות ישראליות בגדה המערבית ובעזה היו מינימליות, ככל הנראה בשל אמצעי ביטחון חזקים. 

== השפעה ותוצאות ==
=== סיכול טרור ===

ישראל העדיפה להתמודד עם טרור המתאבדים בעזרת [[סיכול ממוקד|סיכולים ממוקדים]], מתוך אמונה שניסיון ללכוד מחבלים בחיים תגרום למספר נפגעים ישראלים גבוהים יותר. ב-1995 ביצעה ישראל חיסולים של מנהיגי טרור מרכזיים, כמו [[פתחי שקאקי|פתחי שיקאקי]] של הג'האד האסלאמי ב[[מלטה]] באוקטובר 1995 ו[[יחיא עיאש]] של חמאס שלושה חודשים לאחר מכן. עיאש, המכונה "המהנדס", היה יצרן פצצות ראשי שאחראי לפיגועים רבים והציע לראשונה להשתמש בפיגועי התאבדות. בעקבות גל של פיגועי התאבדות בתחילת 1996, ממשלת ישראל הקימה מערך [[אבטחה]] נרחב ויקר להגנה על גבולות, כבישים ומתקנים מרכזיים. זה כלל יחידות אבטחה חדשות המתמקדות בתחבורה ציבורית ואבטחת בתי ספר.

במהלך [[האינתיפאדה השנייה]], שפרצה בסוף שנת [[2000]], פיגועי ההתאבדות נהפכו לטקטיקה המרכזית והקטלנית ביותר של הפלסטינים. דבר זה הביא לנפילת ממשלת [[אהוד ברק]] ולעליית ממשלת אחדות בראשות [[אריאל שרון]], שנחשב לסמן ימני במפלגת [[הליכוד]] ובעל גישה נצית ל[[לוחמה בטרור]]. בהתחלה התגובות הישראליות היו מאופקות וכללו בעיקר [[סיכול ממוקד|סיכולים ממוקדים]] ו[[פשיטה|פשיטות]] נקודתיות בעקבות התרעות שסיפק [[שירות הביטחון הכללי]]. למרות זאת, פיגועי ההתאבדות רק הסלימו. בתחילת שנת [[2002]], גל של פיגועי טרור שהגיע לשיאו ב[[הפיגוע במלון פארק|טבח הקטלני בפסח]] ערער את האסטרטגיה מבוססת ה[[הרתעה (אסטרטגיה)|הרתעה]] של ראש הממשלה [[אריאל שרון]], שכן האלימות התגברה למרות מאמצי הצבא הישראלי. תגובתו של שרון התפתחה מחיסולים ממוקדים לגישה מקיפה יותר שמטרתה פירוק תשתיות טרור. זה הוביל ל[[מבצע חומת מגן]], שכלל כיבוש מחדש של אזורים שבשליטת [[הרשות הפלסטינית]] כדי לסכל את הטרור. למרות הצלחת המבצע בהשפלת יכולות הטרור, נמשכו הפיגועים, שהובילו להגברת הלחץ הציבורי לבניית [[גדר ההפרדה]], שהחל ב-2002. הלחץ הצבאי המתגבר - שכלל מבצעי המשך, פשיטות סיכול, הריגת מחבלים רבים, סיכולים ממוקדים, השמדת כמעט כל [[מעבדת נפץ|מעבדות הנפץ]] ביהודה ושומרון ו[[הריסת בתי מחבלים]] - הביא לדעיכת פיגועי ההתאבדות ולהיעלמותם הכמעט מוחלטת אחרי שנת [[2006]].

=== תוצאות פוליטיות ===
[[קובץ:Memorial to victims of suicide attack in Jerusalem.jpg|ממוזער|250px|לוח זיכרון לזכרם של קורבנות [[הפיגוע בקו 19]] בירושלים]]
ההתקפות הקשיחו את עמדות הציבור הישראלי כלפי פלסטינים כשותפים פוטנציאליים [[פתרון שתי המדינות|להסכם שלום של שתי מדינות]].

בשנות ה-90 חמאס השתמש בפיגועי התאבדות כדי לשבש את [[הסכמי אוסלו]] ואת תהליך השלום, במטרה להחליש את [[הארגון לשחרור פלסטין]] (אש"ף) ולקטב את הפוליטיקה הישראלית.  בתוך חודש מרגע החתימה על הסכם אוסלו, פתח חמאס בסדרת הפצצות חדשה שבה נהרגו עשרים ושישה ישראלים ופצעו רבים נוספים. תגובה אלימה זו שידרה את עמדתו של חמאס לפיה לא ניתן להשיג שלום וביטחון "אלא ועד שהחמאס [הוכר] ודרישותיו [ייענו]".

ב-1996, סדרה של פיגועי התאבדות הרסניים של חמאס, שהביאו לנפגעים משמעותיים וכמעט מחצית ממספר ההרוגים מהשנתיים הקודמות, מיוחסת לרוב בעיצוב תוצאות [[הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה|הבחירות הכלליות בישראל ב-1996]]. ההפצצות הגבירו את הפחד בציבור והעבירו את סנטימנט הבוחרים, ותרמו לניצחונו של [[בנימין נתניהו]] על [[שמעון פרס]]. עמדתו הנוקשה של נתניהו בעניין הביטחון הפכה מושכת יותר לבוחרים.  כשנתניהו החל את כהונתו הוא מיקד את האג'נדה הפוליטית שלו במאבק בטרור. בניגוד לגישת הממשלה הקודמת לטפל בטרור ובשלום בנפרד, מדיניות נתניהו הדגישה את השאיפה לשלום רק בהיעדר טרור. 

=== השראה לקבוצות איסלאמיסטיות אחרות ===
על פי ההערכות, השימוש בפיגועי התאבדות על ידי ארגונים איסלאמיסטיים פלסטיניים השפיע על ארגונים כמו [[חזבאללה]] ואל [[אל-קאעדה|-קאעידה]]. אל-קאעידה, ארגון איסלאמיסטי טרנס-לאומי, השתמש בטקטיקה זו בהתקפות בעלות פרופיל גבוה, כולל [[ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה|הפצצות שגרירות ארצות הברית בקניה וטנזניה ב-1998]], הפצצת USS Cole בתימן ב-2000, ובסופו של דבר [[פיגועי 11 בספטמבר|התקפות 11 בספטמבר]] על ארצות הברית ב-2001. זה האחרון סימן הסלמה משמעותית בטרור העולמי, גרם לרפורמות ביטחוניות נרחבות ולגיטימציה נוספת לתנועה הג'יהאדית, ומשך עוד לוחמים זרים לאל-קאעידה. 

=== שינוי טקטיקה ===
בעקבות האינתיפאדה השנייה, חמאס עבר משימוש בפיגועי התאבדות להתמקדות בהתקפות רקטות נגד ישראל. עד שנת 2005 החל חמאס לאמץ אסטרטגיה דומה לזו של [[חזבאללה]], תוך מינוף [[תמיכת איראן בחמאס|התמיכה האיראנית]] ונתיבים להברחה לבניית ארסנל רקטות משמעותי. בשנים 2006–2007 השתלט חמאס מידי פתח על רצועת [[רצועת עזה|עזה]] והחל לשלוט בשטח. אתגרים מבצעיים, כמו [[גדר המערכת סביב רצועת עזה|מכשול עזה-ישראל]] ושיפור המודיעין הישראלי, הגבילו את האפקטיביות של פיגועי התאבדות מסורתיים. כתוצאה מכך, חמאס אימץ [[שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל|ירי רקטות לעבר מרכזים עירוניים ישראלים]] כאסטרטגיה ראשית, שהובילה להפרעות משמעותיות ולאבדות בדרום ישראל ומהווה איום מתמשך על אוכלוסייה אזרחית גדולה יותר.  בין ההשתלטות של חמאס ב-2007 ל-2023, הארגון עסק בכמה מלחמות עם ישראל.

שינוי משמעותי התרחש בסוף 2023, כאשר חמאס הוביל את [[טבח שבעה באוקטובר|המתקפה על ישראל ב-7 באוקטובר]], שמטרתה המוצהרת הייתה כיבוש יישובים בתוככי מדינת ישראל. במהלך מתקפת הטרור נרצחו ונהרגו כ-1,200 אזרחים וחיילים, כולל ילדים, קשישים ו-364 צעירים בפסטיבל [[הטבח בפסטיבל נובה|המוזיקה נובה]]. התקיפות כללו מקרים רבים של [[אלימות מינית בטבח שבעה באוקטובר|אונס ואלימות מינית]], והארגון לקח יותר מ-250 בני ערובה לעזה. אירוע זה עורר את [[מלחמת חרבות ברזל|מלחמת ישראל-חמאס]] המתמשכת.

==רשימה של פיגועי התאבדות בישראל==
להלן רשימת פיגועי ההתאבדות שבוצעו במסגרת התקפות הטרור הפלסטיניות שנובעות מ[[הסכסוך הישראלי-פלסטיני]] ב[[ישראל]], כולל ב[[יהודה ושומרון וחבל עזה]].

===שנות התשעים===
====1993 (2 פיגועים)====


==== 1994 (5 פיגועים) ====


====1995 (6 פיגועים)====


====1996 (4 פיגועים)====


====1997 (4 פיגועים)====


====1998 (2 פיגועים)====


====1999 (2 פיגועים)====



===העשור הראשון של המאה ה-21===
====2000 (2 פיגועים)====



====2001 (31 פיגועים)====



==== 2002 (47 פיגועים) ====


====2003 (22 פיגועים)====



====2004 (12 פיגועים)====



====2005 (8 פיגועים)====



====2006 (3 פיגועים)====



====2007 (פיגוע אחד)====



====2008 (פיגוע אחד)====



===העשור השני של המאה ה-21===
====2011 (פיגוע אחד)====


====2016 (פיגוע אחד)====


===העשור השלישי של המאה ה-21===
====2024 (פיגוע אחד)====






==ראו גם==
* [[טרור פלסטיני]]
* [[האינתיפאדה השנייה]]
* [[שימוש בילדים בפיגועי התאבדות פלסטיניים]]

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mfa.gov.il/MFA/Terrorism-+Obstacle+to+Peace/Palestinian+terror+before+2000/Suicide%20and%20Other%20Bombing%20Attacks%20in%20Israel%20Since Suicide and Other Bombing Attacks in Israel Since the Declaration of Principles], באתר של משרד החוץ.
* [http://www.knesset.gov.il/library/heb/docs/sif019.htm הבסיס האידאולוגי לתופעת המחבלים המתאבדים] - ספריית הכנסת.
* [http://www.shabak.gov.il/publications/study/pages/hitpalgut-article.aspx הרוגים מטרור פלסטיני בעימות הנוכחי (עד סוף 2009) ובהשוואה לעשור שקדם לו], אתר ה[[שב"כ]]
* [[המרכז למורשת המודיעין|מרכז המידע למודיעין וטרור - המרכז למורשת המודיעין]], **טרור המתאבדים בשנות העימות הישראלי פלסטיני (ספטמבר 2000 - דצמבר 2005) - מהדורה שנייה''', 1 בינואר 2006

## הערות שוליים

*
*
*
קטגוריה:רצח והתאבדות
קטגוריה:שנות ה-1990 בישראל
קטגוריה:שנות ה-2000 בישראל
קטגוריה:טרור פלסטיני