open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צינור הנפט מזרח-מערב

**צינור הנפט מזרח-מערב** (בערבית: **خط أنابيب النفط الخام بين الشرق والغرب**), המכונה גם **פטרוליין** (באנגלית: **Petroline**), הוא צינור נפט סעודי באורך 1,201 קילומטרים וברוחב 120 סנטימטרים, החוצה את חצי האי ערב ממזרח למערב. הצינור מתחיל בשדה הנפט אבקייק שבמחוז א-שרקייה (ליד בחריין וקטר לחוף המפרץ הפרסי), וחוצה את ערב הסעודית עד לנקודת הסיום בינבוע שלחוף ים סוף.

הצינור נבנה במהלך שנות ה-80, במהלך מלחמת איראן–עיראק, במטרה להבטיח את יכולתה של ערב הסעודית להמשיך בייצוא הנפט הסעודי גם במקרה בו מצר הורמוז ייחסם על רקע מלחמת המכליות והלחימה המתמשכת בין איראן לעיראק.

במרוצת השנים הקו הוסב זמנית להובלת גז טבעי, אך בהמשך הוסב שוב להובלת נפט גולמי.

נכון לשנת 2018, הצינור פעל בקיבולת חלקית של 3 מיליון חביות נפט ליום (BPD). בשגרה, הצינור מספק כמיליון חביות נפט ליום לשלושת בתי הזיקוק בינבוע, כמות מוגבלת נוספת לצינור סומד במצרים, ועוד כ-1.1 מיליון חביות נפט ליום של נפט ערבי קל המשווק לשווקים מחוץ למדינה דרך נמל המלך פהד שבינבוע, בכמות מקסימלית של כ-3 מיליון חביות ביום..

החל מ-11 במרץ 2026, הצינור החל לפעול לראשונה בקיבולת מלאה עקב מבצע שאגת הארי וסגירת מצר הורמוז לכלי שיט שאינם איראניים. בעקבות ההסבה, הקיבולת המלאה של של הצינור גדלה לכ-5 מיליון חביות נפט ליום, כחצי מכמות הייצור של סעודיה וכרבע מהכמות העוברת מדי יום דרך מצר הורמוז, כאשר צינורות גז טבעי נוזלי נלווים הוסבו אף הם להעברת נפט גולמי.

## היסטוריה
ב-14 בספטמבר 2019, המורדים החות'ים המתנגדים לשלטון בית המלוכה הסעודי תקפו ברחפנים את הצינור, ועצרו באופן זמני את פעילותו.

ב-28 בפברואר 2026 בעקבות המתקפה הישראלית-אמריקאית על איראן, מבצע שאגת הארי, פעלה איראן לחסימת מצר הורמוז למיכליות נפט שאינן איראניות, או שקבלו אישור מעבר מאירן ומכאן לירידה של למעלה מ-50% בכמות הנפט שעוברת דרך המצר מדי יום, מ-20 מיליון חביות ביום לפחות מ-10 מיליון חביות.

בתגובה, חברת עראמקו הסעודית, המחזיקה בבעלות ממשלתית על הצינור, ציינה כי היא פועלת להגדלת קיבולת הציבור לשיא של 7 מיליון חביות ביום כדי לספק את דרישת לקוחות החברה באסיה ובאירופה, ולמנוע ממחירי הנפט לעלות בצורה משמעותית. עם זאת, מומחי אנרגיה ציינו כי פתרון זה אינו מהווה תחליף מלא ל-20 מיליון חביות הנפט העוברות מדי יום בשגרה דרך מצרי הורמוז, בין היתר בעקבות מגבלות טעינה בנמל ינבוע.

## תוכניות עתידיות
אחד התוצרים המקווים לצירוף האפשרי של סעודיה להסכמי אברהם הוא חיבור באמצעות מקטע תת-מימי של צינור מזרח מערב ממסוף הנפט בנמל ינבוע לצינור הנפט אילת-אשקלון של החברה הממשלתית חברת קו צינור אירופה אסיה באילת משם לאשקלון ואירופה והפיכת ישראל לגשר האנרגיה הקצר ביותר, כ-2000 ק"מ לעומת כ-6000 ק"מ דרך תעלת סואץ, בין אסיה לאירופה, מהלך גיאואסטרטגי שעוקף שלושה צווארי בקבוק עולמיים, מצר הורמוז, מצר באב אל-מנדב ותעלת סואץ.

ניצנים למיזם, בתצורת שינוע במיכליות, הבשילו במהלך 2021 עת הזרימו מכליות ענק שעגנו במסוף הנפט באילת נפט אמירתי לצינור אילת-אשקלון בדרכו לאירופה. המיזם הוקפא בשל חילופי ממשלה בישראל וסיכונים סביבתיים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צינורות נפט
קטגוריה:ערב הסעודית: אנרגיה
קטגוריה:עראמקו הסעודית
כבשים בהיילנדס

**כבשים בהיילנדס** (באנגלית: **Sheep in the Highlands**) הוא ציור שמן על בד מאת הציירת הצרפתייה רוזה בונר משנת 1857. מידות היצירה 46 × 65 ס"מ והיא שמורה באוסף אוסף וולאס בלונדון. לפי אוסף וולאס, הציור נוצר ככל הנראה בעקבות מסע שערכה האמנית בסקוטלנד בשנה שלפני יצירתו, מסע שבמהלכו התרשמה עמוקות מיופיו של נוף ההיילנדס הסקוטיים ומהמשמעויות ההיסטוריות הקשורות בו.

## תיאור היצירה

הציור מתאר עדר כבשים בנוף ההררי של ההיילנדס הסקוטיים. הנוף מציג תנאי מזג אוויר משתנים, ובו נראים אזורים של גשם לצד אור החודר מבעד לעננים. משחק האור מדגיש את פרוות הכבשים וכן את הצמחייה והעשב בחזית התמונה, ויוצר תחושת עומק מפורטת בנוף. הנוף עצמו מורכב ומלא פרטים, והאור הטבעי בו מעניק תחושה של מציאות חיה ומשתנה.

תשומת הלב לפרטים והתבוננות ישירה בטבע מזכירות במידה מסוימת ציורים מן המסורת האחווה הפרה-רפאליטית, שהתאפיינה בהקפדה על תיאור מדויק של הטבע ולא בהישענות על נוסחאות אקדמיות. אף שבונר נודעה בעיקר כציירת בעלי חיים, בציור זה ממלא גם הנוף תפקיד מרכזי, והקומפוזיציה משלבת בין תיאור בעלי החיים לבין תיאור מפורט של הסביבה הטבעית.

בונר נחשבה לציירת בעלי החיים המובילה בצרפת בהמאה ה-19, ויצירותיה זכו להערכה ברחבי אירופה ואמריקה בזכות הנטורליזם והדיוק בתיאור בעלי החיים. הציור משקף עניין זה בתיאור מדויק של הכבשים ושל הנוף הסובב אותן.

בונר פעלה בתקופה שבה נשים נתקלו בקשיים רבים בפיתוח קריירה מקצועית כאמניות. בניגוד לרבות מן היצירות של נשים אמניות במאה התשע עשרה המתארות סצנות ביתיות, ציור זה מציג את האמנית הפועלת בטבע הפתוח ומתבוננת ישירות בנוף ובבעלי החיים. היא באה ממשפחה של אמנים שתמכה בה: אביה ואחיה היו ציירים ואמה עודדה אותה לצייר. הצלחתה המקצועית הייתה יוצאת דופן, והיא זכתה למוניטין נרחב כציירת בעלי חיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים באוסף וולאס
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:כבשים בתרבות
פול פירינג

**פול פירינג** (באנגלית: **Paul Fearing**; 28 בפברואר 1762 – 21 באוגוסט 1822) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנציג בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם הטריטוריה הצפון-מערבית.

## ביוגרפיה
פירינג נולד ב-28 בפברואר 1762 בעיר וורהם שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. הוא הוכן ללימודים אקדמיים על ידי מורים פרטיים, והשלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1785. לאחר מכן למד משפטים בעיר וינדהאם שבקונטיקט והוסמך לעריכת דין בשנת 1787.

במאי 1788 עבר לטריטוריה הצפון־מערבית והחל לעסוק בעריכת דין בפורט הרמר, מקום שהוא כיום חלק מהעיר מריאטה שבאוהיו. הוא היה עורך הדין הראשון שפעל בטריטוריה הצפון־מערבית.

בשנת 1788 מונה ליועץ המשפטי הפדרלי במחוז וושינגטון, ובשנת 1797 מונה לשופט לענייני ירושה.

בשנים 1799–1801 כיהן כחבר בבית המחוקקים של הטריטוריה. לאחר מכן נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית כנציג הטריטוריה לקונגרס השביעי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 4 במרץ 1801 ל־3 במרץ 1803.

בשנת 1802 לא התמודד לבחירה מחדש. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין, וכן עסק בגידול פירות ובגידול בעלי חיים.

בשנת 1810 מונה לשופט עמית בבית המשפט הכללי של המחוז, וכיהן בתפקיד במשך שבע שנים. בשנת 1814 מונה לפקיד משפטי בכיר בבית משפט לצ'נסרי.

בשנת 1816 נבחר לחבר באגודה האמריקנית לעתיקות.

פירינג נפטר ב-21 באוגוסט 1822 בביתו סמוך לעיר מריאטה שבאוהיו, ונקבר בבית הקברות הרמר בעיר מריאטה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1762
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1822
ברטלט יאנסי

**ברטלט יאנסי** (באנגלית: **Bartlett Yancey**; 19 בפברואר 1785 – 30 באוגוסט 1828) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בין השנים 1813 ל־1817.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלתו
יאנסי נולד ב-19 בפברואר 1785 ליד העיירה יאנסיוויל שבקרוליינה הצפונית. הוא למד באקדמיית הייקו שבמחוז קאסוול ולאחר מכן למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בין השנים 1804 ל־1806.

לאחר שלמד משפטים בעיר הילסבורו תחת הדרכתו של ארצ'יבלד דבואו מרפי, התקבל ללשכת עורכי הדין של קרוליינה הצפונית בשנת 1807 והחל לעסוק בעריכת דין. הוא היה גם בעל עבדים.

### קריירה פוליטית
יאנסי נבחר בשנת 1812 לקונגרס ה־13 ונבחר מחדש בשנת 1814 לקונגרס ה־14. הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 4 במרץ 1813 ל־3 במרץ 1817. בשתי כהונותיו עמד בראש ועדת התביעות של בית הנבחרים.

בשנת 1816 החליט שלא להתמודד שוב לקונגרס. במקום זאת התמודד לסנאט של קרוליינה הצפונית, שם כיהן עשר שנים — בין השנים 1817 ל־1827 — ושימש במשך כל תקופת כהונתו כיושב ראש הסנאט של קרוליינה הצפונית.

בשנת 1825 הוצע ליאנסי לכהן כשגריר ארצות הברית בפרו. ההצעה הוגשה רשמית על ידי הנשיא ג'ון קווינסי אדמס, בעקבות המלצתו של מזכיר המדינה הנרי קליי, שכיהן בתפקיד בשנים 1825–1829. יאנסי דחה את ההצעה.

### חיים אישיים
בשנת 1808 נישא יאנסי לבת דודתו אן גרייבס (1786–1855), ולזוג נולדו עשרה ילדים. לאף אחד מבניו של יאנסי לא נולד בן, ולכן ענף זה של משפחת יאנסי נכחד.

### מותו והנצחתו
יאנסי נפטר ב-30 באוגוסט 1828 בביתו 'אוקלנד', סמוך לעיירה מילטון שבקרוליינה הצפונית, ונקבר בבית הקברות של משפחת יאנסי בעיירה יאנסיוויל.

כמה מקומות נקראו על שמו: העיירה יאנסיוויל במחוז קאסוול שבקרוליינה הצפונית, תיכון ברטלט יאנסי ומחוז יאנסי שבקרוליינה הצפונית.

ביתו, 'בית ברטלט יאנסי' ביאנסיוויל, נוסף בשנת 1973 למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1785
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1828
יוסימה פלדשו

**יוסימה פלדשו** (בפולנית: **Josima Feldszuh**; 26 ביוני 1929 – 21 באפריל 1943) הייתה פסנתרנית ומלחינה פולנייה יהודייה. נחשבה לילדת פלא.

## ביוגרפיה
יוסימה פלדשו נולדה בשנת 1929 לראובן פלדשו ולפרלה (פנינה) לבית ריכטר. אביה היה אינטלקטואל ופעיל ציוני, ואמה הייתה פסנתרנית ומוזיקולוגית, והיא שהחלה ללמד את יוסימה לנגן בפסנתר כאשר הייתה בת חמש. כבר בילדותה נחשבה פלדשו לילדת פלא מוזיקלית. קרובת משפחתה, הסופרת רחל אוירבך, תיארה אותה כבעלת שמיעה אבסולוטית וזיכרון מוזיקלי יוצא דופן, שאפשרו לה לנגן מן הזיכרון יצירות של שופן, מנדלסון ובאך ואף להעניק להן פרשנות אישית.

בנובמבר 1940 גורשה משפחת פלדשו לגטו ורשה. שם זכתה לראשונה להכרה פומבית בכישרונה המוזיקלי במהלך ערב מוזיקלי שבועי. בעקבות ההופעה החלה לקבל מורים חדשים למוזיקה והחלה להתכונן לקונצרט הבכורה שלה, שבו נועדה לבצע את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 9 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט. הקונצרט, שפורסם בגטו באמצעות כרזות שעליהן הופיעה תמונתה מלפני המלחמה, התקיים ב־15 במרץ 1941, כאשר הייתה בת אחת־עשרה. בהופעה זו ליוותה אותה התזמורת הסימפונית היהודית של גטו ורשה, שהורכבה ממוזיקאים שפעלו לפני המלחמה, בין היתר, בתזמורת הפילהרמונית הלאומית של ורשה. לאחר תשואות הקהל ניגנה פלדשו כהדרן שתי יצירות שחיברה בעצמה.

מלבד נגינתה בפסנתר עסקה יוסימה פלדשו גם בהלחנה ושאפה להיות מלחינה. לאחר המלחמה השתמרו שבע־עשרה יצירות שחיברה, ובהן שש מאזֻרקות וכן היצירות "ציפור קטנה אומרת", "נגני הכפר", "רחש הנחל" והסוויטה "המזרחית", שנכתבה בהשראת זמירות שבת ונעימות תפילה. המחברת ובה יצירותיה נשמרת כיום באוסף יד ושם.

כאשר החלו הגירושים ההמוניים מגטו ורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה הסתתרה משפחת פלדשו. באותה תקופה חלתה יוסימה בדלקת ריאות שפגעה קשות בבריאותה. בינואר 1943 הצליחה המשפחה להימלט מן הגטו בסיועה של אמילקה קוסובר. זמן קצר לאחר מכן אובחנה יוסימה כחולה בשחפת בשלב מתקדם. היא נפטרה ב־21 באפריל 1943 בכפר פוסטלניק, שבו הסתתרה המשפחה. זמן קצר לאחר מותה התאבדה אמה. לאחר המלחמה העביר אביה, ראובן פלדשו, את שרידיהם לקבורה מחדש, ככל הנראה בבית העלמין היהודי בוורשה.

יצירותיה של יוסימה פלדשו ממשיכות להתבצע גם לאחר המלחמה. יצירותיה הושמעו בקונצרטים בוויגמור הול בלונדון ובפורום התרבות האוסטרי בעיר, וכן בערים פלזן, לידס ויורק ובבית הספר למוזיקה לונגי בית ספר לונגי למוזיקה של מכללת בארד בקיימברידג', מסצ'וסטס. יצירותיה הוצגו גם במוזיאון לתולדות יהודי פולין (POLIN) בוורשה, בין היתר בקונצרט של הפסנתרנית אמיליה סיטארז, זוכת פרס "פספורט פוליטיקה".

בשנת 2019, במסגרת אירועי הזיכרון לציון 76 שנים לפרוץ מרד גטו ורשה, נערך קונצרט שבו שוחזרה הופעתה של יוסימה פלדשו עם התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה. את תפקידה של פלדשו ביצעה הפסנתרנית לורן ג'אנג, בליווי תזמורת סינפוניה ורשוביה. בשנת 2021 הודיע מוזיאון לתולדות יהודי פולין (POLIN) כי בכוונתו לפתח, בשיתוף התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תוכנית חינוכית לילדים שתיקרא על שמה של פלדשו.

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:אסירים בגטו ורשה
קטגוריה:ילדי פלא במוזיקה קלאסית
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מלחינים פולנים
קטגוריה:פולנים שנפטרו משחפת
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1929
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1943
מונה ליזה של המאה העשרים

"**מונה ליזה של המאה העשרים**" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית מירי אלוני, אשר יצא לאור בשנת 1973 בהוצאת ישראדיסק.

באלבום כלולים חלק מלהיטיה הקודמים, ביניהם "הבלדה על חדווה ושלומיק", "להיות לבד", ו"בהיאחזות הנח"ל בסיני" וכן שירים חדשים כמו "מונה ליזה של המאה העשרים" (מילים ולחן: דפנה אילת, עיבוד: אלכס וייס), "במות הקיץ" (מילים: רחל שפירא, לחן ועיבוד: מוני אמריליו), "כשאמות" (מילים: לאה נאור, לחן: מוני אמריליו), "אהבת איתמר בן אב"י" (מילים: דודו ברק, לחן ועיבוד: נורית הירש) וגם שיר משעשע הכולל חיקויים בשם "האידיוטית".

## ביקורת
בשנת 2018, האלבום "**מונה ליזה של המאה העשרים**" אוזכר כאחד האלבומים האהובים ביותר שבמרכזם פועלות נשים, מתוך מוסף התרבות של אתר וואלה.

## רשימת השמעה

## קישורים חיצוניים
* 20px "מונה ליזה של המאה העשרים", באתר המוזיקה Discogs
* "מונה ליזה של המאה העשרים", באתר המוזיקה סטריאו ומונו
* ביקורת על התקליט "'''מונה ליזה של המאה העשרים'''", מתוך המדור "תקליטים ישראליים חדשים" בעיתון מעריב, עמ' 29, 2 באפריל 1972
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1973
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1973
מדינות ערב במפרץ הפרסי

ממוזער|מדינות ערב במפרץ הפרסי (באדום)
**מדינות ערב במפרץ הפרסי** (בערבית: **الدول العربية في الخليج الفارسي**; בקיצור **מדינות ערב במפרץ**) כוללות את בחריין, עיראק, כווית, עומאן, קטר, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות. מדינות אלו מקבוצות ביחד מכיוון שהן גובלות במפרץ הפרסי.

חוץ מעיראק, כל מדינות ערב במפרץ הפרסי הן מונרכיות מוסלמיות וחברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC), גוף פוליטי וכלכלי המקדם את האינטרסים המשותפים של מדינות המפרץ הפרסי. מדינות אלו מאוחדות תחת כוח המגן של חצי האי ערב, כוח צבאי אשר מטרתו להרתיע ולהגיב כנגד כל איום צבאי חיצוני המופנה לעבר אחת מחברות המועצה. רוב מדינות ערב במפרץ הפרסי היו תחת שליטה של האימפריה הבריטית עד סוף המאה ה-20.

## פוליטיקה
מדינות ערב במפרץ הפרסי הן מדינות מונרכיות שבטיות, מה שמבדיל אותן ממדינות אחרות במזרח התיכון. מערכת פוליטית זו איפשרה למונרכיות המוסלמיות לגרש את האימפריה הבריטית מהמזרח התיכון במהלך המלחמה הקרה הערבית.

מדינות אחרות באזור הן מונרכיות חוקתיות עם פרלמנט. מדינות אלו כוללות את בחריין (הפרלמנט של בחריין) ואת כווית (המועצה הלאומית של כווית). איוש הפרלמנט נקבע על ידי הצבעת ההמונים, כמו בדמוקרטיה.

לעומאן יש רשות מייעצת (האספה המייעצת) הנבחרת גם היא דרך בחירות דמוקרטיות. לאיחוד האמירויות הערביות, יש מועצה לאומית פדרלית, וכ-33% מאנשי המועצה נבחרים על ידי האוכלוסייה הכללית, בעוד ש-66% מהם נבחרים על ידי אמירים ומנהיגים.

לערב הסעודית ולקטר אין פרלמנט. קטר קיימה בחירות חלקיות למועצת השורא בשנת 2021, אך בחירות אלו לא התרחשו פעם נוספת ב-2024.

### חופש העיתונות
חופש העיתונות מוגבל מאוד במדינות ערב במפרץ הפרסי. על פי מדד חופש העיתונות העולמי (WPFI) של עיתונאים ללא גבולות לשנת 2025, כל מדינות ערב במפרץ הפרסי נמצאות בשליש התחתון של 180 המדינות הנבדקות. חופש העיתונות בקטר גבוה יחסית מהמדינות האחרות, והמדינה נמצאת במקום 79 של מדד חופש העיתונות העולמי.

### מדד השלום
מדינות ערב במרפץ הפרסי, ובמיוחד קטר, אחראיות למימון של ארגונים ג'יהאדיסטים חמושים כגון חמאס והאחים המוסלמים. עם זאת, קטר גם שומרת על יציבות בקרב עמיתיה במזרח התיכון. על פי מדד השלום העולמי (GPI), קטר היא המדינה הכי שלווה מבין מדינות ערב במפרץ הפרסי מבחינת פשיעה ולוחמה (מקום 27 בעולם), אחריה כווית (מקום 31 בעולם), עומאן (מקום 52 בעולם) ועיראק הכי פחות שלווה על פי המדד (מקום 147).

## כלכלה
הכלכלה של מדינות המפרץ הפרסי מתבססות בעיקר על ייצוא של נפט, גז ופחמימן. על פי נתונים של שירות המחקר של הקונגרס בארצות הברית, ההכנסות מנפט עומדות על 40% מהתמ"ג של ערב הסעודית ואיחוד האמירויות. מדינות המפרץ הפרסי מלאות במשאבים טבעיים הכוללים נפט וגז, מה שאישפר למדינות אלו לצמוח בתעשייה זו.

הכנסות מפחמימן עדיין היוו כ-60%–90% מהכנסות של כווית וערב הסעודית נכון לשנת 2018.

## ראו גם
* המפרץ הפרסי
* כוח המגן של חצי האי ערב
* מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ

## הערות שוליים

קטגוריה:הליגה הערבית
קטגוריה:חצי האי ערב
קטגוריה:המפרץ הפרסי
עלי מנסור

**עלי חאן מנסור** (בפרסית: **علی خان منصور**; ידוע גם בשם **מנסור אולמולק**; בפרסית: **منصورالملک**; 1886 – 8 בדצמבר 1974) היה ראש ממשלת איראן במהלך שתי קדנציות, בין השנים 1940–1941 ושוב פעם ב-1950.

## ביוגרפיה
מנסור נולד בטהראן, בירת איראן. הוא כיהן כמושל המחוזות ח'ורסאן ואזרבייג'ן ובהמשך כיהן כשגריר לאיטליה, לכס הקדוש ולטורקיה.

מנסור כיהן פעמיים כראש ממשלת איראן, פעם ראשונה בין השנים 1940 ל-1941, פעם שנייה ב-1950. בנוסף, הוא כיהן מספר פעמים כיושב ראש קבינט. מנסור התפטר מהממשלה מספר ימים אחרי 25 באוגוסט 1941, היום בו החלה הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן במטרה לדכא פעילות גרמנית באזור.

לפני מלחמת העולם הראשונה, מנסור היה אחראי לבניית כבישים ולבניית מסילת הרכבת הטרנס-איראנית. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946 מנסור נבחר לכהן כמושל מחוז אזרבייג'ן שבאיראן, וב-1953 נבחר לכהן כשגריר טורקיה.

בנו, חסן עלי מנצור, היה ראש ממשלת איראן בין השנים 1964–1965. נכנס לתפקידו בתחילת המהפכה הלבנה באיראן, ובינואר 1965 נרצח על ידי האיסלמיסט מוחמד בוקרי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת איראן
קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
כחול פרסי

[ממוזער|מבנה בצבע כחול פרסי ב[מסגד האמאם באספהאן]]
**כחול פרסי** מגיע בשלושה גוונים עיקריים: **כחול פרסי** רגיל, שהוא כחול בהיר-בינוני; **כחול פרסי בינוני** (כחול בינוני מעט אפרפר הנוטה קלות לאינדיגו); וסוג של כחול כהה המכונה **אינדיגו פרסי**, **כחול פרסי כהה**, או **רגימנטלי**, שקרוב הרבה יותר לצבע הרשת אינדיגו.

צבעים אחרים המזוהים עם פרס כוללים ורוד פרסי, ורד פרסי, אדום פרסי, כתום פרסי וירוק פרסי.

## כחול פרסי
הצבע **כחול פרסי** קרוי על שם הצבע הכחול של חלק מהקדרות הפרסית וצבע האריחים המשמשים בתוך ועל גבי מסגדים וארמונות באיראן ובמקומות אחרים במזרח התיכון. כחול פרסי הוא ייצוג של צבע המינרל לפיס לזולי שמקורו בפרס ובאפגניסטן. גם הצבע תכלת קרוי על שם המינרל לפיס לזולי.

השימוש המתועד הראשון במונח כחול פרסי כשם של צבע באנגלית היה בשנת 1669.

## וריאציות
### כחול פרסי בינוני
הגוון הבינוני של כחול פרסי המוצג משמאל הוא הצבע הנקרא כחול פרסי בדוגמת צבע מספר 178 ברשימת הצבעים של ISCC-NBS.

### אינדיגו פרסי
הצבע **אינדיגו פרסי** מוצג משמאל. שם נוסף לצבע זה הוא **רגימנטלי** מכיוון שבמאה ה-19 הוא היה בשימוש נפוץ בקרב מדינות רבות עבור מדי הצי שלהן, אף על פי שלעיתים רחוקות נעשה בו שימוש בעת החדשה.

אינדיגו פרסי קרוי על שם הקשר למוצר מפרס: בד פרסי הצבוע באינדיגו.

השימוש המתועד הראשון במונח רגימנטלי (השם המקורי לצבע שכיום נקרא אינדיגו פרסי) כשם של צבע באנגלית היה בשנת 1912.

## בתרבות האנושית
[שמאל|ממוזער|לכיפה זו בעלת ההשפעה הפרסית ב[דלהי, הודו, יש אריחים בצבע כחול פרסי על פני השטח החיצוניים שלה.]]
**[[אדריכלות]]**
* לחללי הפנים של מסגדים רבים באיראן, כמו מסגד האמאם באספהאן העצום באספהאן, יש חיפוי של אריחים בצבע כחול פרסי או וריאציות קרובות שלו.

**צבא**
* הצבע אינדיגו פרסי, שכאמור לעיל נקרא במקור רגימנטלי, נקרא בשם זה מכיוון שבעבר הוא היה הצבע של מדי חיל הים של מספר אומות שונות בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. זאת בשל העובדה שהיה קל וזול להשתמש בצבע אינדיגו כדי לצבוע את מדי הצי.

**[[מטאפיזיקה]] של [[העידן החדש]]**
* נביאת העידן החדש אליס ביילי כתבה ספרים מטאפיזיים בנושאים כמו שבע הקרניים, וטענה שתקשרה את המידע ממאסטר נעלה בשם ג'וואל קול. ספרים אלו פורסמו על ידי לוסיס טראסט וכונו על ידי חסידיה "חומרי אליס ביילי". המהדורות המוקדמות של ספרים אלו, עד שנות ה-70 של המאה ה-20 (כולל), נכרכו בכריכת כחול פרסי בינוני מט, והחל משנות ה-80 הם נכרכים בכחול פרסי מבריק.

**שטיחים פרסיים**
* כאשר מיוצרים באיראן שטיחים פרסיים כחולים, כחול פרסי בינוני הוא אחד מגווני הכחול הנפוצים ביותר בשימוש.

## הערות שוליים

קטגוריה:צבעים
בית הכנסת ציטרון

**בית הכסת ציטרון** (בפולנית: **Synagoga Cytronów**; ידוע גם בשם **בית מדרש ציטרון**) היה בית כנסת יהודי אורתודוקסי ברחוב לודוויקה וורינסקיגו 24a בעיר ביאליסטוק שבפודלסיה, פולין. בניית בית הכנסת הושלמה ב-1936 והוא נבנה בעיצוב מודרני. בניית בית הכנסת מומנה על ידי שמואל ציטרון, והיא שירתה כבית תפילה במלחמת העולם השנייה. משנות ה-30 עד שנות ה-60, בית הכנסת שימש ככנסייה, ובסוף שנות ה-70 בית הכנסת הפך לגלריה לאמנות.

## היסטוריה
בית הכנסת נבנה ב-1936 באמצעות כסף שגויס על ידי משפחת ציטרון ואנשי תעשייה נוספים. במהלך אותם השנים, יהודים רבים שהתגוררו בעיר ביאליסטוק נרצחו על ידי הנאצים בגטו ביאליסטוק.

לאחר מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת היה בשימוש דקורטיבי ונוצרי. הוא נסגר באופן רשמי בשנות ה-60 ולאחר שיפוצים הפך לגלריה לאמנות ולמוזיאון. רוב האמנויות במוזיאון שייכות למשפחת ציטרון.

## ראו גם
* קהילת יהודי ביאליסטוק
* גטו ביאליסטוק

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
קטגוריה:יהדות ביאליסטוק
קטגוריה:מוזיאונים בנושא יהדות
קטגוריה:פולין: בתי כנסת
קטגוריה:ביאליסטוק
אביבה־לא

**אביבה־לא** הוא ספר שירים מאת המשורר והסופר שמעון אדף, שראה אור בשנת 2009 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. זהו ספר שיריו השלישי של אדף, והוא נחשב לאחת היצירות האישיות והמטלטלות ביצירתו. הספר זיכה את אדף בשנת 2010 בפרס יהודה עמיחי לשירה.

## שירי הספר
הספר נכתב בעקבות מותה של אחותו של אדף, אביבה, שנפטרה בגיל 43. האובדן האישי עומד במרכז השירים והופך למוקד של קינה לירית רחבת היקף, אלגיה המתמודדת עם האובדן באופן ישיר ואינטימי.

במאמר ביקורתי על הספר כתבה החוקרת הדס שבת-נדיר כי "כותרת הספר מבטאת ניסיון להתמודד עם עצם האובדן: המקף שבשם מפריד בין 'אביבה' לבין 'לא', ומבטא את הסירוב לקבל את מותה של האחות". הקובץ מורכב מ-42 שירים, שכל אחד מהם יכול להיקרא גם באופן עצמאי. השירים יוצרים יחד רצף המתכתב עם שנת האבל במסורת היהודית ומרמזים לעיתים לחודשים בלוח השנה העברי. בשירי הספר משלב אדף רבדים לשוניים מגוונים, עברית מודרנית לצד לשון מקראית, תלמודית וארמית, וכן אזכורים בין-טקסטואליים למקורות יהודיים, בשילוב בין קינה אישית לבין שימוש במסורות לשוניות ודתיות.

בשנת 2015 יצא האלבום "בני תמותה" של להקת קטב מרירי, המבוסס על לחנים לשירים מתוך הספר.

בשנת 2019 ראה אור תרגום אנגלי של הספר בשם "Aviva-No", בתרגום יעל סגלוביץ ובהוצאת Alice James Books.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי שירה בעברית
קטגוריה:ספרי 2009
Short Deck

**Short Deck** (מילולית **חפיסה קצרה** או **חפיסה חלקית**) הוא משחק קלפים השייך לסגנון פוקר קהילתי, המבוסס על טקסס הולדם, אך ללא הקלפים 2 עד 5.

## חוקים
חוקי משחק ה-Short Deck זהים לחוקי טקסס הולדם מבחינת חלוקת הקלפים, סדר ההימורים וכיצד נקבע המנצח. בניגוד לטקסס הולדם, הקלפים 2 עד 5 אינם חלק מחפיסת המשחק, ולכן משתמשים ב-36 מתוך 52 הקלפים.

דירוג הידיים זהה לדירוג הידיים בפוקר רגיל, אך ב-Short Deck צבע (Flush) גובר על בית מלא (Full House), זאת מכיוון שמחסור הקלפים 2 עד 5 מגדיל את הסיכוי להשגת בית מלא ומקטין את הסיכוי להשגת צבע.

## היסטוריה
המשחק שוחק לראשונה בבתי הקזינו במנילה שבפיליפינים ב-2010. המשחק נפוץ באסיה, בעיקר במנילה, הונג קונג ומקאו, ובאוסטרליה.

ב-2018 התקיים לראשונה טורניר Short Deck, כחלק מסבב טריטון אשר התקיים במונטנגרו, בעלות כניסה של כ-32 אלף דולר. פיל אייבי ניצח את הטורניר, וזכה בפרס של כ-617 אלף דולר.

## הערות שוליים

קטגוריה:פוקר
בית הכנסת קופה

**בית הכנסת קופה** (בפולנית: **Synagoga Kupa**; הידוע גם בשם **בית הכנסת לעניים**; בפולנית: **Synagoga Ubogich**) הוא בית כנסת יהודי אשר שכן ברחוב ורשה 8 (8 Warszauera Street) בקרקוב שבפולין. בית הכנסת הוקם במאה ה-17 ונבנה מחדש מספר פעמים.

בית הכנסת קופה נהרס על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש למטרות אחרות עד 1991; ופועל כמוזיאון יהודי מאז 1996. המבנה שימש את הקהילה היהודית של קרקוב במשך עשרות שנים, בין היתר לחגיגות פסטיבל התרבות היהודית השנתי בקרקוב.

## היסטוריה
בית הכנסת נבנה ב-1643 על ידי הקהילה היהודית המקומית. אדריכלים יהודים תרמו 200 זלוטים על מנת לעזור בבניית בית הכנסת. בית הכנסת נבנה בסגנון אדריכלות הבארוק ובאמצעו יש אולם תפילה.

בית הכנסת עבר שיפוצים רבים לאורך השנים. ב-1830–1834 נוספו לבית הכנסת 2 קומות, וב-1861 נוסף לו אגף נוסף. בסוף המאה ה-19, בית הכנסת אוחד עם מבנה נוסף הסמוך לו. בית הכנסת נפגע בפוגרום קרקוב אשר התרחש זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, אך שופץ מחדש לאחר מכן. החדר המרכזי של בית הכנסת שימש לאירועים מוזיקליים.

הקירות והתיקרות בית הכנסת מעוצבים בעיצובים מתחילת המאה ה-20, והם מכילים ציורים של חברון, טבריה וירושלים. על הקירות יש גם ציטוטים מספר תהילים וציורים של תיבת נח ובבל.

## גלריה

קובץ:Kupa (Kasa) Synagogue, 27 Miodowa street, Kazimierz, Kraków, Poland.jpg|הכניסה לבית הכנסת מרחוב מיודואה (Miodowa)
קובץ:Kupa (Kasa) Synagogue, interior E, 27 Miodowa street, Kazimierz, Kraków, Poland.jpg|החדר המרכזי של בית הכנסת המכיל ארון קודש
קובץ:Kupa (Kasa) Synagogue, interior W, 27 Miodowa street, Kazimierz, Kraków, Poland.jpg|הגלריה של בית הכנסת

## ראו גם
* יהדות קרקוב
* גטו קרקוב
* פוגרום קרקוב
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קרקוב: בתי כנסת
קטגוריה:מוזיאונים בנושא יהדות
קטגוריה:יהדות קרקוב
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
ספרטה פראג (כדורסל נשים)

**ספארטה פראג** (בצ'כית: **BLC Sparta Praha**) היא קבוצת כדורסל נשים צ'כית ששיחקה בעבר בליגה עליונה והיו לה הישגים בבמה בין-לאומית. כיום היא משחקת בליגת משנה.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בפראג בשנת 1939 כמחלקת כדורסל נשים של מועדון בו היו קבוצות בענפי ספורט רבים.

הקבוצה הוקמה מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה וכבר בשנת 1948 זכתה באליפות הליגה. בסך הכול היא זכתה באליפות הליגה 23 פעמים כאשר בשנים 1974-1981 היא זכתה שמונה פעמים ברציפות. התואר האחרון של הקבוצה יה בשנת 1987. כמו כן היא זכתה בגביע שש פעמים.

בתחילת המאה ה-21 קבוצה ירדה לליגת משנה ומשחקת שם גם כיום.

בזירה האירופית קבוצה שיחקה בגמר יורוליג (נשים) בשנות ה-60 של המאה ה-20 ושנות ה-70 אך בכל הפעמים הפסידה לט.ט.ט ריגה שזכתה בתואר. בשנת 1976 היא זכתה בגמר כאשר גברה על הקבוצה מצרפת. גמר נוסף היה בשנת 1978 הוא היא הפסידה. בפעם האחרונה "ספררטב פראג" שיחקה בתחרות אירופית בעונת 2005/2006.

קבוצה משחקת את משחקי הבית באולם ספרטה פראג שמכיל 2,700 צופים. באותו אולם משחקת גם קבוצת גברים של המועדון.

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר יורוספורט

קטגוריה:קבוצות כדורסל נשים
קטגוריה:צ'כיה: כדורסל
קטגוריה:פראג: מועדוני ספורט
וואנג יי

**וואנג יי** (בסינית מפושטת: **王毅**; בפין-יין: **Wáng Yì**; נולד ב-19 באוקטובר 1953) הוא דיפלומט ופוליטיקאי סיני, יושב ראש הוועדה המרכזית לענייני חוץ במפלגה הקומוניסטית של סין (CCP) ושר החוץ של המדינה.

וואנג נולד בבייג'ינג ולמד באוניברסיטת בייג'ינג ללימודים בינלאומיים (BISU). לאחר לימודיו, החל לעבוד במשרד החוץ של סין. ב-1989 וואנג החל לעבוד בשגרירות סין ביפן. וואנג עבד בשגרירות במשך 5 שנים. בסוף המאה ה-20, וואנג ביקר באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית, וכשחזר ממנה החל לעבוד כסגן שר החוץ האחראי על ענייני אסיה. מ-2004 עד 2007, וואנג לי היה שגריר סין ביפן.

וואנג עבד במשרד לענייני טייוואן מ-2008 עד 2013, וב-2003 הוא מונה לשר החוץ של סין. מ-2018 עד 2023, עבד כחבר מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין. ב-2002, וואנג הפך לחבר בפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסינית.

## ביוגרפיה
וואנג נולד בבייג'ינג ב-19 באוקטובר 1953. הוא סיים את לימודי הבית ספר בספטמבר 1969 ונשלח לצפון-מזרח סין. הוא שירת בחיל הבנייה של צבא סין במשך 8 שנים.

בדצמבר 1977, וואנג חזר לבייג'ינג בשביל להשלים לימודים במחלקת השפות האסייתיות והאפריקאיות באוניברסיטת בייג'ינג ללימודים בינלאומיים. הוא למד יפנית והשלים תואר בנושא בפברואר 1982. וואנג נשוי ויש לו ילדה אחת.

## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:סינים שנולדו ב-1953
קטגוריה:פוליטיקאים סינים
קטגוריה:דיפלומטים סינים
קטגוריה:בייג'ינג: אישים
שירים על סף

**שירים על סף** הוא ספר שיריו השלישי של המשורר עמיחי חסון, שרואה אור בהוצאת מוסד ביאליק כחלק מסדרת "כבר לשירה", בעריכת ליאת קפלן. הספר זכה בפרס יהודה עמיחי לשירה לשנת 2025.

## שירי הספר
במרכז הספר עומד מחזור השירים "הוראה" (שמחבר שירים ממנו פורסם קודם לכן במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ). מעין אוטוביוגרפיה לירית, בו חוזר המשורר אל נעוריו כתלמיד ישיבה תיכונית וכחניך בתנועת בני עקיבא, ואל דמותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מאבות הציונות הדתית. דרך השירים בוחן חסון את הפער בין הדימויים שעיצבו את זהותו כנער דתי-לאומי על גבול הערים רמת גן ובני ברק לבין חייו היום כאיש משפחה בירושלים, שעדיין מחפש את דרכו בעולם האמונה.

על פי מבקרת השירה בכל סרלואי: "חסון מתאר את תחושת המחויבות, ההשראה והסחיפה שמעניקה האידאולוגיה של הציונות הדתית היונקת מכתבי הראי"ה, ואת מחיקת הזהות האישית של חניכיה בשם רעיונות גדולים. השייכות הזו – שכוחה רב בעיקר בשנות הנעורים, זמן שיש בו ביקוש לרעיונות ולערכים מוחלטים – נידונה להתפורר שעה שהאדם מתבגר, יוצא מבית המדרש ומבין שהמפגש עם העולם מחייב מבט חדש ומורכב. הפואמה 'הרואה' מקבלת אם כך משמעות כפולה. לא רק משחק על שמו של הראי״ה קוק, אלא על מבטו של המשורר המתבונן במציאות חייו משני צדדיה. המשחק העדין שיוצר חסון בין האני לאנחנו, בין הפרטי לכללי, והפעפוע ביניהם שאין ממנו מפלט, הוא שיאו השירי של הספר. חסון לא עומד בין הקודש לחול אלא אוחז בשניהם במלוא כוחו".

שנה לפני פרסום הספר, עיבדה הבמאית מאיה בואנוס את מחזור השירים "הרואה" למופע תיאטרלי שעלה בהמפעל, בתמיכת הקרן לירושלים וקרן מנדל-ישראל. המופע בכיכובו של יונתן בלומנפלד ובליווי מוזיקה שחוברה בידי המוזיקאי אוריין שוקרון תרגם את השירים למופע פרפורמטיבי בחללי המפעל ושכונת מחנה ישראל בירושלים.

לצד המחזור "הרואה" כונסו בספר שירים נוספים, רובם המתרחשים בשכנות קטמון והמושבה הגרמנית בירושלים, ומחזור שירים נוסף העוסק במגפת הקורונה. הספר נחתם בחטיבת שירים המתכתבים עם משוררים אחרים: חזי לסקלי, דליה רביקוביץ, הרולד שימל, אבות ישורון ונתן זך.

## הכרה ופרסים
כתב היד של הספר זכה לתמיכת "המפעל לספרי שירה" של המרכז לספריות וספרות בישראל ובהמשך זיכה הספר "שירים על סף" את חסון בפרס יהודה עמיחי לשירה לשנת 2025. ועדת השיפוט כללה את ד"ר עידית עינת-נוב (יו"ר), רון נשיאל וחגית גרוסמן.

שירים מהספר תורגמו והופיעו במספר עיתונים, כתבי עת ואנתולוגיות בשפות זרות, בין היתר בשפה האנגלית בתרגום ויויאן אדן ושי סקונדה ובשפה הגרמנית בתרגום גונדולה שיפר.

## קישורים חיצוניים

* הספר "שירים על סף" באתר האינטרנט של עמיחי חסון
* כתבי יד והקלטת אודיו של שירים מתוך הספר באתר סדרת "כבר" לשירה
* "שירים על סף" באתר הוצאת מוסד ביאליק
* שירים מתוך הספר באתר אוצר השירה העברית
* 
* 
* אורי שגב, עדותו של העומד על המפתן, על "שירים על סף", פנס מוסף לביקורת ספרות, פברואר 2024
* 
* 
* 
* אלי הירש, קורא שירה: עמיחי חסון, שירים על סף, 27 בינואר 2023
* נצר לאו, "אסתטיקה של פצע" באתר "מעלה", יוני 2023
* אילנה דיין, שירים על סף: ראיון עם אילנה דיין, נכון להבוקר, גלי צה"ל, 8 בדצמבר 2022
* 
* שירים מתוך הספר באתר המנדליסט של מכון מנדל למנהיגות

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי שירה בעברית
קטגוריה:ספרי 2022
קטגוריה:ספרי מוסד ביאליק
קטגוריה:ירושלים בתרבות ובאמנות
בית הכנסת וולף פופר

**בית הכנסת וולף פופר** (בפולנית: **Synagoga Wolfa Poppera**), הידוע גם בשם **בית הכנסת בוצ'יאנה** (**Synagoga Bociana**) ו**בית הכנסת הקטן** (**Synagoga Mała**), הוא בית כנסת היסטורי לשעבר של הקהילה היהודית המקומית, הממוקם ברחוב שרוקה 16, בקז'ימייז', הרובע הישן של קרקוב, פולין.

בית הכנסת, שנוסד על ידי וולף פופר (שעל שמו הוא קרוי) ובנייתו הושלמה בשנת 1620, שימש כבית תפילה עד ששקע בדעיכה לאחר מות מייסדו ופטרונו הראשי. כיום, מבנה בית הכנסת פופר לשעבר משמש כחנות ספרים וכן כגלריית אמנות הממוקמת בעזרת הנשים בקומה העליונה.

## אדריכלות
בית הכנסת וולף פופר היה אחד מבתי התפילה היהודיים המפוארים ביותר ברובע היהודי הישן של קז'ימייז'. הכניסה אליו הייתה מעוטרת בעבר בדלתות המציגות ארבעה בעלי חיים: נשר, נמר, אריה וצבי, המסמלים את התכונות העיקריות של אדם אדוק באמונתו. בית הכנסת כלל מרפסות, אגפים, ארון קודש, ריהוט עשיר ועיטורים.

## היסטוריה
וולף פופר, שכונה "החסידה" משום שהיה מסוגל לעמוד על רגל אחת כשהיה שקוע במחשבות עמוקות, ייסד את בית הכנסת בשנת 1620. הוא מימן את בנייתו לקראת סוף חייו. פופר עשה את הונו במסחר בינלאומי רחב היקף בבדים ובמלח (המרכיב העיקרי בייצור אבק שריפה), ובסופו של דבר הפך לבנקאי העשיר ביותר בקז'ימייז' עם הון שהגיע ל-200,000 זלוטי, מה שהפך אותו לאחד האנשים העשירים באירופה.

משפחת פופר איבדה חלק ניכר מעושרה לאחר מותו של וולף פופר, בעיקר בשל מלחמות היסטוריות, מגפות מקומיות, שריפות ומנחות יקרות. בית הכנסת שפעם היה מפואר מעולם לא זכה שוב לעושרו של פטרונו המקורי, שהיה האדם היחיד שיכול היה למנוע את שקיעתו האיטית אך הבלתי נמנעת. פנים המבנה העשיר נהרס על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. דלתות הערבסקה שלו הועברו למוזיאון לאמנות יהודית ע"ש וולפסון בירושלים.

בשנת 1965, מועצת הקהילה היהודית מסרה את המבנה לידי השלטונות הקומוניסטיים. בשיפוץ שנערך לאחר מכן, רוב העקבות לתפקידו הדתי הקודם נמחקו, ובמקומו הוקם מרכז תרבות לנוער של העיר העתיקה של קרקוב. כיום, המרכז הוא מקום שוקק ותוסס המציע תוכניות ארוכות טווח, פעילויות חינוכיות, סטודיו לאמנות ושיעורים בריקוד יהודי. סדנת הלמידה של מרכז התרבות לנוער בנושא היסטוריה ותרבות יהודית, היא יוזמה שהחלה בשנת 1995 והייתה הראשונה מסוגה בפולין. שיעורי האמנות נועדו להרחיב את הידע של התלמידים על סמליות ומוטיבים אמנותיים באמנות יהודית. במקום נערכת תחרות שנתית באמנות ובצילום, וכן מתקיימות הרצאות על קז'ימייז' היהודית, השואה, וסדרת הקרנות סרטים.

## חברים בולטים
* אדוארד מוסברג ומשפחתו

## גלריה

קובץ:Wolf_Popper_Synagogue,_view_from_E,_16_Szeroka_Street,_Kazimierz,_Kraków,_Poland.jpg|טקסט=View from Dajwór Street (from E)| מבט מרחוב דיוור (ממזרח)
קובץ:Wolf_Popper_Synagogue,_Entrance_gate,_16_Szeroka_street,_Kazimierz,_Kraków,_Poland.jpg|טקסט=Inner courtyard with exit to Szeroka Street| חצר פנימית עם יציאה לרחוב שרוקה
קובץ:Wolf_Popper_Synagogue,_interior,_16_Szeroka_street,_Kazimierz,_Kraków,_Poland.jpg|טקסט=Interior| פנים המבנה
קובץ:Wolf_Popper_Synagogue,_interior1,_16_Szeroka_street,_Kazimierz,_Kraków,_Poland.jpg|טקסט=Interior with gallery for women| פנים המבנה עם עזרת הנשים


## ראו גם
* יהדות פולין

## קישורים חיצוניים


* 
* 
* 
* 
* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:קרקוב: בתי כנסת
אפולו ודיאנה (חרארד ואן הונטהורסט)

**אפולו ודיאנה** (באנגלית: **Apollo and Diana**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי חרארד ואן הונטהורסט משנת 1628. מידות היצירה 357 × 640 ס"מ. היצירה חתומה ומתוארכת "GHONTHORST f 1628" והיא מצויה באוסף המלכותי.

## הרקע ליצירה
ואן הונטהורסט נולד באוטרכט והתחנך בה כצייר. בראשית דרכו פעל ברומא, שם זכה להצלחה רבה כאחד מחסידיו של קאראווג'ו. בשנת 1620 שב לאוטרכט והחל להתרחק מנושאים דתיים ולהעדיף נושאים ארקדיים, סצנות ביתיות ודיוקנאות. בתקופה זו קיבל מספר הזמנות מן המלכה הגולה אליזבת מבוהמיה, אחותו של צ'ארלס הראשון, ובאמצעות קשרים אלה נודע גם למלך האנגלי.

## נסיבות יצירת הציור
הציור נמנה עם היצירות השאפתניות ביותר שיצר ואן הונטהורסט במהלך תשעת החודשים שבהם שהה בלונדון, מאפריל עד דצמבר 1628, כאשר עבד עבור צ'ארלס הראשון. בתקופה זו הכירו הן האמן והן הפטרון את סדרת ציורי ההלל האלגוריים שצייר פטר פאול רובנס בשנים 1622–1625 עבור מארי דה מדיצ'י, סדרה שבה שולבו היסטוריה מודרנית, דיוקן ומיתולוגיה. ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם ביקר בפריז בזמן יצירת הסדרה ושכנע את רובנס לצייר עבורו דיוקן אלגורי רכוב על סוס. סביר כי הדוכס, המופיע ביצירה באופן בולט, היה גם מזמין היצירה. בקינגהאם נרצח באוגוסט 1628, ככל הנראה כאשר העבודה על הציור הייתה עדיין בעיצומה.

## תיאור היצירה והאלגוריה
הציור מציג אלגוריה על תפקידו של שליט נאור בעידוד האמנויות וההשכלה. דוכס בקינגהאם מתואר בדמותו של מרקוריוס, שליח האלים ואל המסחר, המוביל את שבע האמנויות החופשיות מתוך מערה חשוכה שבה היו שרויות אל האור של חסות מלכותית. הוא מציג אותן בפני צ'ארלס הראשון, המתואר כאפולו – אל האמנות והלימוד – ובפני המלכה הנרייטה מריה, המוצגת כדיאנה, אחותו של אפולו. השניים מקבלים את פניהן בחביבות ובחיוך. סביב אפולו ניצבות תשע נשים, הנראות ככל הנראה כמוזות, אף שאינן נושאות סמלים מזהים. כרובים מכונפים מחלקים את פירות החסות המלכותית – זרי פרחים וכתרי דפנה – ותוקעים בחצוצרות התהילה.

## האמנויות החופשיות
האמנויות החופשיות נקראו כך משום שנחשבו לענפי לימוד המתאימים לאדם בן חורין או אציל, בניגוד למלאכות יד שנחשבו לנחלת בני המעמדות הנמוכים. בציור הן מופיעות בתהלוכה לפי סדרן: דקדוק, המחזיקה מפתח כסמל להיותה "שומרת הסף" של כל הלימוד וכן ספר, ואולי אף מתוארת כדיוקן של דוכסית בקינגהאם; לוגיקה עם מאזניים; רטוריקה עם מגילה; אסטרונומיה עם אצטרולב ומחוגה ולצדה מלווה שחור המחזיק מוט מדידה; גאומטריה עם גלובוס ומחוגה; אריתמטיקה עם לוח; ולבסוף מוזיקה עם לאוטה. ילדים נוספים, הדומים לקופידונים אך חסרי כנפיים, מגרשים את אויבי התרבות המלכותית – הקנאה ואולי גם השנאה – באמצעות לפיד הידע וחצוצרת התהילה. ילד אחר מדרבן עז, שאולי מסמלת את היצרים החייתיים העלולים להרחיק את האדם מן הלימוד.

## תולדות היצירה
הציור תועד לראשונה כשהוא מאוחסן סמוך לבית המשתה בארמון וייטהול, אך המקום שלשמו נועד מלכתחילה אינו ידוע. הוא נרשם באוסף צ'ארלס הראשון, וייתכן כי הוזמן במקור בידי דוכס בקינגהאם. בשנת 1639 תועד במחסן מעבר בארמון וייטהול. בשנת 1651 נמכר תמורת 200 ליש"ט לרוברט הוטון ואחרים מארמון המפטון קורט. לאחר הרסטורציה הוחזר לאוסף המלכותי ובשנת 1666 נרשם באולם בהמפטון קורט.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:צ'ארלס הראשון מאנגליה באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:דיוקנאות של משפחת המלוכה הבריטית
קטגוריה:חרארד ואן הונטהורסט: ציורים
עיסאם נור א־דין אל־עבאסי

**עיסאם נור א־דין אל־עבאסי** (בערבית: **عصام نور الدين العباسي**; המכונה "אבו ג‘עפר”, יוני 1924 – 14 ביוני 1989) היה משורר ועיתונאי ישראלי-פלסטיני.

## ביוגרפיה
נולד בביירות בשנת 1924, שם התגוררה משפחת אמו שמוצאה טורקי ושפת אימו הייתה טורקית. בנוסף הוא ידע צרפתית אותה למד מנזירות שחיו בביתם. בהמשך חייו הוא למד את הערבית הספרותית וזאת עוד לפני ידיעתו את הערבית המדוברת

לאחר תקופת ביירות עיסאם חי בעיר שכם, שבה עבד אביו, המורה נור א־דין אל־עבאסי, במערכת החינוך כמפקח במחלקת החינוך בממשלת המנדט. עיסאם אצמו למד בתיכון א-נג'אח בשכם. בין מוריו היה אבראהים טוקאן.

בגיל צעיר החל את פעילותו הספרותית. למד בבתי הספר היסודיים והתיכוניים בשכם, ולאחר מכן עבר לירושלים כדי להשלים את לימודיו בבית הספר של הבישוף (אל־מטרן). במהלך לימודיו החל להתבלט אצלו כישרון השירה וכתיבת הפרוזה, והוא שלט היטב בשפה הערבית.
בשנת 1945 עבר עם משפחתו לחיפה והחל לעבוד בעיתונות, בכתיבת שירה ומאמרים פוליטיים וחברתיים. הוא עבד בעיתונים „פלסטין”, „אל־מהמז”, אל־איתיחאד, אל־ג‘דיד ואל־ע‘ד, ופרסם בהם מספר שירים ומאמרים. היה פעיל במפלגה הקומוניסטית לאורך כל חייו. לימד את השפה הערבית בבית הספר פרר ובבית הספר האוונגלי סנט ג‘ון (מר יוחנא) בחיפה.

בשנת 1975 הקים עם פעילים אחרים את "הוועד להגנת הווקף המוסלמי והנוצרי" ועמד בראשו עד 1977.

בשנת 1977 עבר לירושלים, שם עבד במספר כתבי עת ועיתונים ערביים, ובהמשך החל לעבוד ב„אגודת המחקרים הערביים”. במסגרת זו המשיך את פעילותו הספרותית והתרבותית בירושלים, חיפה, נצרת, הגדה המערבית, יפו, המשולש ועכו.

## פטירתו
נפטר בעקבות מחלה קשה, בעיר חיפה בשנת 1989, מבלי שהגשים את חלומו להוציא לאור קובץ שירים, שאותו התכוון לכנות "להב השירה”, כמחווה לחברו המשורר אבו סלמה.

## ספרו
ספר שיריו عاصفة اللهب (סערת להבות) יצא לאור לאחר מותו בעיר חיפה בשנת 2004. שירו "אחווה" תורגם לעברית על ידי ו.מ. ברזילי ויצא לאור בספר "22 ושירתם".

## הנצחה

בשנת 2009 קראה עיריית חיפה על שמו רחוב מדרגות בשכונת עבאס בעיר.
## קישורים חיצוניים
* תוכנית באתר מכאן 33

*  כתבה על אל-עבסאסי מאתר Arabi 21 (ערבית)

## לקריאה נוספת

הקדמה לספרו - عاصفة اللهب סערת להבות: אוסף שיריו של המשורר המנוח עיסאם נור אל-דין אל-עבאסי / תיעוד, הצגה ומחקר מאת עאידה חוראני נסראללה, חיפה 2004.

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ערבים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:משוררים פלסטינים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
1629 בצרפת

שנת **[[1629]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 642 שנות לאום.

## מנהיגים
* לואי השלושה עשר, מלך צרפת

## אירועים חשובים
* 14–28 במאי – לאחר מצור של 15 יום, כובש השלושה עשר את .
* 17 ביוני –  נכנעת לאחר מצור עז.

## נולדו
[200px|ממוזער|שמאל|[ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי]]
* 11 באוקטובר – ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי (נפטר ב-1666)

## קישורים חיצוניים

*
דואט (טר ברוחן)

**דואט** (בצרפתית: **Le Duo**, j**oueur de luth et chanteuse**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי הנדריק טר ברוחן, משנת 1628. מידות היצירה כ־106.5 × 82.5 ס"מ והיא שמורה במחלקת הציורים של מוזיאון הלובר בפריז. היצירה מתארת סצנה מוזיקלית ובה נגן לאוטה וזמרת המבצעים יחד יצירה מוזיקלית.

## תיאור היצירה
הציור מציג זוג מוזיקאים – נגן לאוטה וזמרת – המבצעים יחד קטע מוזיקלי. לבוש הדמויות אינו משקף את האופנה ההולנדית הבורגנית של התקופה אלא מורכב מבגדים בעלי אופי ארכאי ודמיוני המזכירים תלבושות תיאטרליות. הבחירה בלבוש מסוג זה יוצרת תחושה של סצנה מבוימת ומדגישה את אופייה הבימתי של הסיטואציה.

## פרשנות וסמליות
ייצוגים של צעירים המנגנים בכלי מיתר לצד נשים הופיעו לעיתים קרובות בהדפסים מן המאות ה־16 וה־17. לעיתים הוצגו זוגות כאלה כחלק מסדרות אלגוריות של חמשת החושים, ובמקרה זה יכלו לייצג את חוש השמיעה. ייצוגים כאלה יכלו לסמל גם את המזג הסנגוויני, אחד מארבעת טיפוסי המזג במסורת הרפואית והפילוסופית הקדומה., ליסוד האדמה מבין ארבעת היסודות או לגיל העשרים. בכל הפרשנויות הללו מודגשים מאפיינים משותפים של נעורים, חיוניות ותשוקה, שנקשרו במסורת ארוכה מאז ימי הביניים לאהבה וליחסים בין גבר לאישה.

הלאוטה הופיעה לעיתים קרובות כסמל בעל משמעות ארוטית, ולעיתים שימשה כתכונתה של הדמות האלגורית וולופטאס או של לוקסוריה. ולעיתים אף עיטרה את כריכותיהם של ספרי מזמורים. משום כך סביר כי הלאוטה המעוטרת בעלת המיתרים הכפולים והרוֹזֶטָה הגדולה המופיעה בציור מבטאת רעיונות דומים של אהבה ותשוקה.עם זאת, לצד האווירה העליזה והמפתה של הסצנה, ייתכן כי היצירה כוללת גם יסוד של אזהרה מוסרית. הכומתה המעוטרת בנוצה, שנחשבה לעיתים לסימן לחושניות, וכן שמלתה בעלת המחשוף של הזמרת, המזכירה תיאורים איקונוגרפיים מן המאה ה־16 שבהם לבוש כזה סימל חוסר צניעות, עשויים לרמוז לכך שהציור נועד לשלב בין תיאור של הנאה מוזיקלית לבין מסר מוסרי סמוי.

## גרסה נוספת של היצירה
ידועה גרסה נוספת של הציור הנחשבת פחות איכותית ואולי נוצרה בסדנה. בגרסה זו הופיעה בעבר דמות שלישית שנוספה בצביעה מאוחרת, אך היא נעלמה לאחר ניקוי שנערך בציור. היצירה הייתה באוסף שפירו בניו יורק בשנת 1973, ומאז 1995 היא מושאלת למוזיאון ישראל בירושלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הנדריק טר ברוחן: ציורים
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
ויליאם אולדריץ'

**ויליאם פרינגטון אולדריץ**' (באנגלית: **William Farrington Aldrich**; 11 במרץ 1853 – 30 באוקטובר 1925) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן בשלוש תקופות כהונה לא רצופות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה סביב תחילת המאה ה־20.

הוא היה אחיו של טרומן אולדריץ' וסב־רבא של ג'ק אדוארדס. אולדריץ' היה הרפובליקני האחרון שאלבמה שלחה לקונגרס עד שנת 1965, בתקופה שבה המפלגה הדמוקרטית שלטה בדרום ארצות הברית במהלך עידן חוקי ג'ים קרואו.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ויליאם אולדריץ' היה אחד מארבעה אחים. הוא נולד בעיר פאלמיירה שבמדינת ניו יורק ב־11 במרץ 1853, בנם של ויליאם פרינגטון ולואיזה מריה (קלפ) אולדריץ'. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, ובשנת 1865 עבר עם אביו לעיר ניו יורק. שם למד בכמה בתי ספר וסיים בשנת 1873 את לימודיו ב־Warren's Military Academy בעיר פוקיפסי שבניו יורק לאחר שלמד הנדסה אזרחית. בשנת 1874 עבר להתגורר באלבמה.

אולדריץ' החכיר מאחיו טרומן את מכרות הפחם בעיירה אולדריץ', אלבמה, בזמן שאחיו חיפש שכבות פחם חדשות באזור. שני האחים זכו להצלחה רבה, צברו עושר רב והפכו לדמויות בולטות בקהילת העסקים של אלבמה.

ב־16 באפריל 1889 נישא לסופרת ולעורכת ג'וזפין קייבלס, שנפטרה בשנת 1917. בשנת 1920 נישא בשנית לפאני ספייר.

### פעילותו בקונגרס
אולדריץ' שימש כמנהל הדואר של העיירה שנקראה על שם משפחתו. לאחר מכן נבחר כחבר המפלגה הרפובליקנית לקונגרס ה־54 לאחר שניצח את גסטון רובינס במערכת בחירות קשה, שתוצאותיה נדרשו לאישור בית הנבחרים של ארצות הברית.

הוא תמך בנושאים הקשורים לעסקים וזכה לתמיכה פוליטית מצד קהילת העסקים של העיר ברמינגהאם. למרות קשר זה, במהלך מסע הבחירות תמך באימוץ תקן מטבע כסף (silver standard) במקום תקן הזהב שבו תמכה המפלגה הרפובליקנית. עמדה זו סייעה לו לזכות בתמיכת חלק ממצביעי המפלגה הפופוליסטית במחוז הבחירה, וייתכן שהכריעה את המרוץ הצמוד. לאחר שנבחר חזר בו מעמדתו והצביע בעד עמדות מרכזיות של הרפובליקנים, כגון תמיכה בבעלות פרטית על מסילות הברזל של המדינה.

בהמשך נבחר גם לקונגרס ה־55 לאחר שניצח את תומאס פלאומן, ולבסוף לקונגרס ה־56 לאחר שניצח שוב את רובינס. בסך הכול כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־13 במרץ 1896 עד 3 במרץ 1901.

הוא שימש ציר בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בשנת 1900, שבה הוחלט להעמיד מחדש את הנשיא ויליאם מקינלי כמועמד לנשיאות ואת תאודור רוזוולט כמועמד לסגן הנשיא.

### קריירה מאוחרת ומותו
לאחר שבחר שלא להתמודד לבחירה מחדש בשנת 1900, המשיך אולדריץ' לעסוק בעסקי כרייה וייצור, ופעל לפיתוח העיירה שנשאה את שם משפחתו. בנוסף היה העורך, הבעלים והמוציא לאור של העיתון Birmingham Times שבאלבמה.

הוא היה ציר גם בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בשנת 1904 בשיקגו, אם כי בכתבות ובמאמרי מערכת שפרסם מתח ביקורת על הנשיא רוזוולט וטען כי הוא ליברלי מדי עבור רפובליקני.

אולדריץ' המשיך לעסוק בפיתוח קרקעות מינרלים עד מותו בעיר ברמינגהאם ב־30 באוקטובר 1925.

גופתו נשרפה ואפרו נטמן בכספת המשפחתית בבית הקברות Rock Creek בוושינגטון הבירה.

### מורשת
ויליאם פ. אולדריץ' היה הרפובליקני האחרון שייצג את אלבמה בקונגרס עד שנת 1965. נינו, ג'ק אדוארדס, ייצג גם הוא את אלבמה בקונגרס כחבר המפלגה הרפובליקנית בין השנים 1965 ל־1985.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1853
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1925
אם הייתי עשיר

**אם הייתי עשיר** (בצרפתית: **Ah! Si j'étais riche**) הוא סרט צרפתי משנת 2002, בספרד יצאה גם גרסה מקומית לסרט.

## עלילה
אלדו בונארד, הוא איש מכירות למוצרי שיער החווה קשיים: הוא שקוע בחובות, נישואיו מתפרקים, וג'רארד, הבוס החדש שלו, מנסה לפתות את אשתו אליס ובמהרה הם מנהלים רומן. 

בזמן שאליס מגישה בקשה לגירושין, אלדו זוכה ב-10 מיליון יורו בלוטו. הוא נחוש בדעתו לא לחלוק את זכיותיו ומסתיר את הונו עד לסיום הגירושין. בינתיים, הוא חי את חייו כאדם עשיר ומפוטר מעבודתו ללא חרטה רבה. אך עם זאת, כאשר ג'רארד מתחיל לפטר את עמיתיו לשעבר אחד אחד, עולה בו הרעיון לנקום בבוס לשעבר שלו שהפך ליריבו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי קומדיה צרפתיים
קטגוריה:סרטי 2002
הביטלס – אירוע קולנועי בן ארבעה סרטים

"**הביטלס – אירוע קולנועי בן ארבעה סרטים**" היא סדרה של ארבעה סרטים ביוגרפיים שעומדים לצאת לאקרנים, כל אחד בבימויו של סם מנדס, והופק על ידי Sony Pictures Entertainment, Neal Street Productions ו־Apple Corps, המבוססים על חייהם וקריירתם של הביטלס. כל ארבעת הסרטים עתידים לצאת לאקרנים בו זמנית ב-7 באפריל 2028. כל אחד מהם מסופר מנקודת מבטו של אחד מחברי הלהקה: ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' הריסון ורינגו סטאר.

## הערות שוליים

קטגוריה:הביטלס
גסטון רובינס

**גסטון אהי רובינס** (באנגלית: **Gaston Ahi Robbins**; 26 בספטמבר 1858 – 22 בפברואר 1902) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה.

## ביוגרפיה
רובינס נולד ב-26 בספטמבר 1858 בעיר גולדסבורו שבקרוליינה הצפונית. בהמשך עבר למחוז רנדולף שבקרוליינה הצפונית. הוא למד בטריניטי קולג' בעיר דורהאם וסיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בשנת 1879. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1880 והחל לעסוק בעריכת דין בעיר סלמה שבאלבמה.

רובינס נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה־53 וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 4 במרץ 1893 ל־3 במרץ 1895. לאחר מכן הציג את אישור בחירתו כחבר נבחר לקונגרס ה־54, וכיהן בו מ־4 במרץ 1895 עד 13 במרץ 1896, אז הוחלף על ידי ויליאם אולדריץ', שערער על תוצאות הבחירות. בהמשך הציג שוב את אישור בחירתו לקונגרס ה־56 וכיהן בו מ־4 במרץ 1899 עד 8 במרץ 1900, כאשר שוב הוחלף על ידי ויליאם אולדריץ', שערער על תוצאות הבחירות.

לאחר סיום כהונתו חזר לעסוק בעריכת דין בעיר ניו יורק. הוא נפטר ב־22 בפברואר 1902 בניו יורק, ונקבר בבית הקברות אוקווד בעיר סטייטסוויל שבקרוליינה הצפונית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1858
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1902
שוקי נחמני

**שוקי נחמני** (נולד ב-4 ביוני 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן.

## קריירה
נחמני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בשנת  עלה לקבוצה הבוגרת. בעונת 1984/1985 הושאל לבית"ר תל אביב ועונה לאחר מכן הושאל למכבי שעריים. ב-19 באפריל 1986 הבקיע את שערו היחיד בקבוצה בהפסד 1–2 למכבי תל אביב. עם שני הקבוצות ירד לליגה הארצית. בעונת 1986/1987 חזר לבית"ר והיה שותף לזכייה באליפות הראשונה של המועדון.

שני בניו עדן ועומר שיחקו גם הם בקבוצה הבוגרת של המועדון.

## תארים
; בית"ר ירושלים
*אליפות המדינה: 1986/1987

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי שעריים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
אלכסנדרו צ'יוקו

**אלכסנדרו צ'יוקו** (ברומנית: **Alexandru Ciucu**; נולד ב-2 בפברואר 1976) הוא מעצב אופנה רומני.

## ביוגרפיה
נולד בבוקרשט, סבתו מצד אביו עסקה בתפירת חליפות ואביו המשיך לעסוק בתחום זה, הוא למד אופנה במילאנו.

ב-1997 פתח לראשונה חנות ביחד עם אביו בשם "SAMRIC" וב-1999 פתחו את החנות "TATA&fiul שהוקדשה לבגדי גברים קלאסיים, לאחר מכן הם פתחו מספר סניפים בבוקרשט וגם ביאס ובבראשוב.

ב-2009 העסק שלו החל לשתף פעולה עם בית המלוכה של רומניה. ב-2010 הם נהיו הספקים הרשמיים של בית המלוכה, המלך מיכאי והנסיך ראדו לבשו בגדים בעיצובו, באירועים כמו החתונה של ויליאם וקייט והחתונה של אלבר נסיך מונקו.

ב-2011 הציג קולקצייה בהשראת סרטי קולנוע הוליוודים, הוא גם הוזמן ליצור עץ מולד לפסטיבל עצי חג המולד של מונקו, ב-2015 הציג קולקצייה בהשראת מדי צבא מן המאה ה-19. ב-2018 הודיע משרד ההגנה הרומני כי המדים של כוחות היבשה והאוויר הרומניים עוצבו על ידו. במהלך אירוע הצגת המדים החדשים הוענק לו אות כבוד על ידי ניקולאיה צ'וקה.

הוא במערכת יחסים עם הזמרת אלינה סורסקו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעצבי אופנה רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1976