open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית סוהר מגידו

**בית סוהר מגידו** (ידוע גם בשם **כלא מגידו**) הוא מתקן כליאה ישראלי הנמצא סמוך לצומת מגידו. בבית הסוהר מוחזקים כ-1000 אסירים, כולם אסירים ביטחוניים השפוטים לתקופות מאסר שונות, למעט אגף פלילי אחד לאסירי עבודה בבית הסוהר.

## היסטוריה
בשנות ה-70 שימש כלא מגידו כבית כלא צבאי עבור כלואים לתקופות ארוכות. לצידו התקיים מתקן נוסף לכליאת מפירי סדר מיהודה ושומרון. בדצמבר 1988 הוסב המתחם במלואו לכליאת אסיריים ביטחוניים (מתקן כליאה 384) לאחר שהתרבו מעצרים בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה בסוף 1987, עם מספר מצומצם של חיילים חבושים שסייעו בעבודות אחזקה, ניקיון ואבטחה. במקום היו כלואים בשיא האינתיפאדה בין 1,000 ל-2,000 אסירים. בפברואר 1989 פרץ בכלא מרד רחב היקף בעקבות ביטול ביקורי משפחות, ומאות אסירים ניסו לטפס על הגדרות. חיילי המשטרה הצבאית פתחו באש, הרגו אחד ופצעו 20.

בעקבות ניסיונות בריחה רבים שאירעו בכלא, כולל חפירת מנהרות בריחה, נחפר סביבו חפיר עמוק ממולא בבטון, כדי למנוע ניסיונות לחפור מנהרות מן הכלא החוצה.

בינואר 2005, חיילים המשרתים בכלא הואשמו במכירת כ-150 טלפונים ניידים לעצירים ביטחוניים.

ב-5 בפברואר 2005 הועבר הכלא לאחריות שירות בתי הסוהר, בדומה לבתי הסוהר הביטחוניים בית הסוהר קציעות ובית הסוהר עופר. בעבר הכלא היה בנוי כמחנה אוהלים, אך עם העברת האחריות על המתקן לידי השב"ס, החלה בכלא בניית אגפים קבועים, כתחליף לאוהלים.

כלא מגידו הוא הכלא הראשון שבו הועסקו חיילי שב"ס, במסגרת פרויקט שח"ס (שירות חובה סוהרים). חיילים אלה עוברים במסגרת השירות הסדיר שלהם קורס סוהרים ומשובצים לשירות ביטחוני בבתי הכלא.

ב-23 בפברואר 2013 מת בכלא ערפאת ג'רדאת, פלסטיני בן 30 שנעצר בידי השב"כ חמישה ימים קודם לכן. סיבת המוות שנויה במחלוקת. לטענת הפלסטינים הוא מת כתוצאה מעינויים, ואילו ישראל אומרת שמת כתוצאה מהפרעה בתפקוד הלב.

בסוף מרץ 2025 מת בכלא וליד חאלד עבדאללה אחמד, בן 17 מסילואד, שהיה עצור בחשד ליידוי אבנים ובקבוק תבערה. ממצאי נתיחת גופתו מעידים כי סבל מתת תזונה קיצוני.

## פסיפס מגידו
בסוף שנת 2005, במסגרת חפירה ארכאולוגית באתר לגיו שנמצא בתוך תחומי הכלא, נמצאו פסיפס ושרידי מבנה, שהם ככל הנראה הכנסייה הקדומה בעולם. ביולי 2006 החליטה ממשלת ישראל, בגלל חשיבותו ההיסטורית של האתר, שהכלא יפונה לטובת אתר תיירות. בדצמבר 2009 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להעתקת הכלא 2 ק"מ מערבה, כדי לפתוח למבקרים את שרידי הכנסייה. באוקטובר 2014 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תיקון בתוכנית המתאר הארצית לבתי סוהר בישראל (תמ"א 24), עבור המיקום החדש של הכלא.

בקיץ 2023 הגיעו בקשות מהוותיקן וממוזיאון התנ"ך בוושינגטון להעביר את הפסיפס ממקומו ולהציגו בתערוכות ברומא או בוושינגטון. לאחר תקופה של הכשרת הפסיפס, נוסף להכנת מקומו הנוכחי כמרכז מבקרים, בספטמבר 2024 פורסם כי הועבר הפסיפס לתצוגה במוזיאון בוושינגטון.

## ראו גם
* לגיו

## קישורים חיצוניים

* בית סוהר מגידו, באתר השב"ס

## הערות שוליים

מגידו
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:צומת מגידו
ג'ים רוהן

שמאל|ממוזער|150px|עטיפת ספרו של רוהן "The Seasons of Life"
**ג'ים רוהן** (**Jim Rohn**; 17 בספטמבר 1930 - 5 בדצמבר 2009) היה פילוסוף עסקים אמריקאי, יועץ מוטיבציה, איש עסקים וסופר רב-מכר.

חברת הפיתוח העצמי "נייטינגייל קונאנט" (Nightingale-Conant) כינתה אותו "נואם המוטיבציה הגדול ביותר בכל הזמנים".

ג'ים רוהן היה בעל השפעה בקידום הקריירות של רבים אחרים מתעשיית פיתוח האישיות ומחוצה לה, בכללם אנתוני רובינס, מארק ויקטור הנסן, בריאן טרייסי, לס בראון, ג'ק קאנפילד ומארק יוז מייסד 'הרבלייף'.

## ביוגרפיה
רוהן נולד למשפחת איכרים באיידהו. הוא עזב את הקולג' לאחר שנת לימודים אחת בלבד, הקים משפחה, וניסה את כוחו כשכיר. בהיותו בן 25, על פי עדותו, היה שרוי במצב פיננסי גרוע ושקע בחובות, לא עלה בידו להבחין בנתיב שיובילו להגשמת שאיפותיו האישיות. בזמן זה הוא התוודע אל ג'ון ארל שואו, יזם שהרשים את רוהן בממונו, הישגיו העסקיים, הכריזמה ופילוסופית החיים שלו. רוהן הצטרף לארגון המכירות הישירות של שואו והחל בתהליך של פיתוח עצמי שהביא לכך שהוא נהפך למיליונר בהיותו בן 31. לדאבון ליבו של רוהן, שואו, שקרא עליו תיגר להגשים את שאיפותיו, מת שנה אחת לפני שהוא השיג זאת. בשנה שאחרי כן, נוצרה דרישה מצד אנשים מחוץ לתעשייה לשמוע את סיפור ההצלחה ופילוסופית ההתפתחות העצמית של רוהן, שהוא חש שהובילה להצלחתו. הסמינרים שלו מושמעים מזה כארבעים שנים, הוא נאם בפני 6,000 פורומים שונים ולאוזניהם של 4 מיליוני בני אדם ברחבי תבל. הוא זכה לקבל את פרס אגודת הנואמים הלאומית בשנת 1985 National Speakers Association CPAE והוא מחברם של שבעה עשר ספרים, מאות קלטות אודיו ווידאו. רוהן היה נואם מוטיבציה שזכה להערכה רבה במרוצת השנים, ומחשובי ההוגים בתחום הפיתוח האישי.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* ביוגרפיה של ג'ים רוהן ב"ביוגרפיות Woopidoo"
* Mindperk הביוגרפיה של ג'ים רוהן
* מבחר ציטטות של ג'ים רוהן באתר BrainyQuote.com
* אודיו מוטיבציה של ג'ים רוהן בנייטינגיל קונאנט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:רטוריקנים ונואמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
מרוקאית יהודית

[ממוזער|שמאל|עיתון [אלחוררייא (La Liberté) מ-4 באוגוסט 1922 בגרסתו המרוקאית-יהודית]] 
**מרוקאית יהודית** או **מוגרבית יהודית** היא שפה יהודית המדוברת בפי יהודי מרוקו ובני הפזורה היהודית מרוקאית מאז הכיבוש הערבי-מוסלמי את ארצות המגרב החל מתחילת המאה השמינית לספירה. לשון זו שונה מהערבית המרוקאית בהיותה כתובה באותיות עבריות, בתחביר וכן באוצר המילים שלה, המאופיין בשאילה מעברית, צרפתית, ספרדית, ערבית מדוברת ותמזיגית. בערבית-מרוקאית היהודית משולבים ביטויים ומונחים רבים בשפה העברית, היהודים דוברים ערבית דאריז'ה כמעט זהה לחלוטין למוסלמים עם הבדל של דברי קודש בעיקר.

## היסטוריה של השפה
קשה לקבוע מתי החלה הלשון היהודית להתפתח במרוקו. לשון זו מכונה במרוקו "אְל-יְ'הוּדִייָ'א" או "לְ-עָארְבִּייָ'א דְל-לִ-יהוּד". 
 
לאחר הגירתם של רוב יהודי מרוקו לישראל ולצרפת התמעט השימוש בשפה ודובריה החלו לדבר בעברית וצרפתית (בהתאמה).
 
לאחרונה החלו בישראל הדורות הצעירים של העדה המרוקאית ללמוד את השפה, להחיות אותה ולהפיץ אותה ברבים על מנת לשמור על התרבות המרוקאית. במסגרת זו החלו לכתוב ספרים בעברית בהם משולבים מילים בערבית מרוקאית כמו אצל המשורר ארז ביטון בספרו "מנחה מרוקאית", ואצל הרצל כהן בספרו "אבני שיש טהור". בשפה זו עוסקים כמה אתרי אינטרנט (ובהם "קוסקוס") וכן הוקם תיאטרון מרוקאי ראשון בישראל. בשנים האחרונות נשמעים קולות של חוקרים הטוענים שמדובר בשפה עתיקה שבדומה ליידיש וללאדינו יש מקום להעניק לה מעמד של שפה לשימור. בקול ישראל היה מקריין רפאל בן שמחון בשפה המוגרבית. 

בשנת 2009 יצא לראשונה לאור מילון מרוקאית יהודית-עברית בעריכת מרכוס חנונה.

## ראו גם
* ערבית יהודית
* ערבית מרוקאית
* חכיתיה

## לקריאה נוספת
*מרכוס חנונה, **מילון מרוקאית יהודית: מילון דו לשוני**, הוצאת HDM מולטימדיה, 2008
*יוסף שיטרית, **לָשון ומַאֲגָרֶיהָ לָשון ומַאֲרָגֶיהָ; מחקרים סוציו–פרגמטיים בערבית היהודית בצפון אפריקה ובמרכיב העברי שבה: כתבות, שירים, סיפורים ופתגמים**, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ע (2009).
*יוסף שיטרית, **השירה הערבית היהודית שבכתב בצפון-אפריקה — עיונים פואטיים, לשוניים ותרבותיים**, ירושלים: משגב ירושלים, תשנ"ד.
*יעקב בהט, **המרכיב העברי בערבית הכתובה של יהודי מרוקו**, ירושלים: מוסד ביאליק, 2002.
*משה בר-אשר, **מסורות ולשונות של יהודי צפון אפריקה**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ח; מהדורה שנייה מורחבת: תשנ"ט.
*אהרון ממן, **מרקם לשונות היהודים בצפון אפריקה**, מוסד ביאליק, ירושלים, תשע"ד

*Norman Stillman, *The Language and Culture of the Jews of Sefrou, Morocco: An Ethnolinguistic Study*, Manchester: Manchester University Press, 1988.


## קישורים חיצוניים
* אתר מילון עברית-מרוקאית יהודית
* אוסף קישורים בנושאי מרוקאית יהודית
* קורס אינטראקטיבי למרוקאית יהודית (חינם).
* מרכוס חנונה, שפת השוואים: הערבית-יהודית של יהודי מרוקו, הד האולפן החדש, גיליון 101, חורף תשע"ד - 2013.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערבית
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:יהדות מרוקו
קטגוריה:ערבית יהודית
עכבישי משפך אוסטרליים

[ממוזער|עכביש מהמין Hadronyche versuta בתוך [קורי עכביש|רשת דמוית משפך]]
**עכבישי משפך אוסטרליים** (שם מדעי: Atracidae) היא משפחה של עכבישים בעלי ארס קטלני לבני אדם. עיקר תפוצתה של המשפחה היא במזרח אוסטרליה.

במשפחה זו שלושה סוגים:
* Atrax
* Hadronyche
* Illawarra

עכבישי המשפך דומים לטרנטולות וקרובים אליהם. אורך מיני המשפחה בין 1–5 ס"מ, צבעם שחור או חום ובמרכז גופם מעטה דמוי-שריון שחור עם מעט שערות עליו. ניבי שיניהם יכולות לחדור דרך נעליים רכות וכפפות עבות.

הזכר נחשב לתוקפן יותר מהנקבה ויותר בא במגע עם האדם מהסיבה שבימי הקיץ הוא יוצא ממחילתו ונודד בחיפושו אחר נקבה עמה יזדווג. העובדה שהוא נודד באזורים מיושבים גורמת למפגשים רבים עם בני אדם. הוא נמשך למים ומסוגל לשהות בתוך המים עד ארבע שעות. אנשים נכנסים לבריכות ולא שמים לב לעכביש הקטן ויכולים לדרוך עליו או לעמוד לידו מה שיפחיד אותו ויגרום לו לנשוך.

המסוכן ביותר בין עכבישי המשפך הוא עכביש המשפך של סידני, אשר תפוצתו באזור סידני והוא אחראי למותם של 13 בני אדם (מתוכם שבעה ילדים). בכל המקרים היה הנושך עכביש זכר הגדול מהנקבה, דבר נדיר אצל עכבישים. פעילות מוגברת של העכבישים הורגשה בעקבות גל השריפות של 2020.

## ארס
הארס מכיל כמות גדולה של רעלנים כמו רובוסטוקסין, שהוא פוליפפטיד קטלני בעל רעילות עצבית. השפעתו של רעלן זה גורמת לפתיחת תעלת יונים בתאי עצבים. רעלן נוסף הנמצא בארס הוא אטרקוטוקסין.

שני הרעלנים האלה קטלנים לבני אדם ולקופים אך לשאר החיות הסכנה יותר קטנה ועל חלק מהחיות כמו כלבים, חתולים, סוסים, פרות ועוד כמעט ואין השפעה.

בנוסף הארס מכיל רעל עצבים כמו נוירוטוקסין אשר גורם לדחף עצבי בתאים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך נחסם שחרור האצטילכולין בסינפסות של עצבים ושרירים, מה שגורם לשיתוק ומוות.

בשנת 1981 נמצא נוגדן לארס המשפכן האוסטרלי, הפועל מהר וביעילות. מאז אותה שנה לא נרשמו יותר מקרי מוות של אנשים שננשכו על ידי עכביש זה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
אילן שחורי

200px|ממוזער|שמאל|שחורי במרץ 2008
**אילן שחורי** (נולד ב-12 בינואר 1954) הוא עיתונאי, איש תיירות וחוקר תולדות ארץ ישראל, המתמחה בהיסטוריה של העיר תל אביב.

## ביוגרפיה
שחורי נולד בתל אביב. את דרכו העיתונאית החל ככתב בשבועון "מעריב לנוער", ובהמשך ככתב ספורט של "מעריב". בשנת 1977 הצטרף למערכת עיתון "הארץ" ושימש במשך כחמש שנים ככתב בנושאי משטרה ובתי-משפט, צבא וביטחון. לאחר מכן עבר לשמש ככתב הפוליטי של "הארץ" במשך 12 שנים. 
בשנת 1994 פרש שחורי מ"הארץ" והקים את חברת "תוריסט גייד" שהוציאה לאור את השבועון "תוריסט גייד" לענייני תיירות, נסיעות ורכב.

במסגרת תפקידו ב"הארץ" הירבה שחורי לסקר את העיר תל אביב, לעקוב אחר התכנון והבניה בה ולהשתתף במאבקים ציבורים למען שיפור ושימור פניה של העיר. הוא כתב סדרה ארוכה על ההיסטוריה של העיר וכך הפך לחוקר תולדות העיר תל אביב, במקביל ללימודיו האקדמיים בתחומי תולדות ארץ ישראל.

בשנות ה-2000, שחורי עורך ומפעיל אתר לחובבי תל אביב ועברה, בשם "תל אביב שלי". במקביל, הוא עורך סיורים בעיר וחבר בוועדת השמות לרחובות בעיריית תל אביב. נוסף על כל, פרסם מאמרים בנושא תל אביב בכתבי עת רבים ומשמש מרצה במספר מכללות ומרכזי חינוך. 

על ספרו "חלום שהפך לכרך", זכה בפרס נפתלי מטעם מועצת עיריית תל אביב ובפרס מטעם משרד הפנים.

שחורי בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת תל אביב, תואר שלישי מאוניברסיטת חיפה. עבודת ה דוקטורט שעשה  בחוג ללימודי ישראל באוניברסיטת חיפה, היה בנושא: תקופת כהונתו של מאיר דיזנגוף בראשות עיריית תל אביב, בן השנים 1921–1936 והשפעתה על פיתוח העיר. שחורי הוא  בוגר לימודי מוזאולוגיה ואוצרות באוניברסיטת תל אביב וכן בוגר קורס "מורי דרך מוסמכים" מטעם משרד התיירות. היה סגן יו"ר אגודת העיתונאים. באוגוסט 2016 נבחר לכהונת סגן יו"ר אגודת מורי הדרך בישראל.

בראשית 2022, יזם לאחר שנתיים של הכנות, לשכה חדשה של ארגון "בני ברית" בשם "אבנך ונבנית", המתמקדת בתולדות תל אביב ונבחר כנשיאה הראשון. בפברואר 2023, לאחר שיזם והקים לשכות בני ברית נוספות בתל אביב, נבחר לכהן כיו"ר המועצה האזורית תל אביב וחבר הוועד המנהל של בני ברית ישראל. 

## ספריו
***[https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=113744927#1.8266.6.default תל אביב שלי - תולדות תל אביב על פני מעל מאה שנה בעין חוקרת**, הוצאת מדיה 10, 2024**]
* **חלום שהפך לכרך - העיר שהולידה מדינה: סיפור הקמתה של ת"א**, הוצאת אביבים, 1990
* **אבנך ונבנית**, הוצאת מלוא, ספטמבר 1991
* **הרצליה - סיפורה של עיר**, הוצאת אביבים, 1993
* **העיר שהולידה מדינה''', הוצאת "תל אביב שלי"
* סיפורה של חברת דן בתל אביב

## קישורים חיצוניים

* mytelaviv.co.il - אתר האינטרנט לתולדות תל אביב, ארץ ישראל וידיעת הארץ של אילן שחורי
* 
* ידיעות עיריית  תל אביב כמקור היסטורי לתולדות העיר, אילן שחורי - "גיליון קשר" מס' 39, סתיו 2009
* רשימת הפרסומים המלאה של אילן שחורי בנושא תולדות תל אביב  https://www.mytelaviv.co.il/דף-תוכן-4

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נפתלי
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:כתבי תיירות ישראלים
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הכרמל (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט סינגאלובסקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
I.S.A.

**I.S.A.** הוא שרת חומת-אש מתוצרת חברת מיקרוסופט. פירוש השם הוא Internet Security and Acceleration, מכיוון שהמוצר כולל גם רכיבי אבטחה (חומת אש) וגם רכיבי האצת-גלישה (פרוקסי). המוצר בגרסתו הראשונה יצא לשוק בתחילת שנת 1997 כאשר הוא כולל רכיבי האצת-גלישה בלבד ושמו המסחרי היה Microsoft Proxy Server. טכנולוגיית ההאצה מבוססת על פרוטוקול האצה רב עצמה בשם CARP שפיתחה החברה.

בסוף שנת 2000 יצאה לשוק גרסתו השלישית של המוצר, שכללה גם רכיבי אבטחה, ואז גם נטבע השם I.S.A. שנשאר עם המוצר עד היום. כיום משווק המוצר בגרסתו החמישית I.S.A. Server 2006 והגרסאות הבאות נמצאות בשלבי פיתוח.

הפיתוח של המוצר כבר מראשיתו נעשה במרכז הפיתוח של החברה בחיפה. בשנת 2006 רכשה מיקרוסופט את חברת ההזנק הישראלית Whale Communications, במטרה לשלב את טכנולוגיית הגישה המאובטחת שלה במוצרי האבטחה של מיקרוסופט.

מבחינה מסחרית, ISA על שלל גרסאותיו נמכר במאות מיליוני דולרים, אך במובנים מסוימים נופל ביכולותיו בהשוואה למוצרי אבטחה מבית צ'קפוינט או סיסקו. מעט חברות משתמשות במוצר כפתרון חומת אש עצמאי, אך חברות רבות משלבות את ISA עם מוצרי אבטחה אחרים בתצורות "גב-אל-גב" שונות או כפתרון האצת-גלישה בלבד.

I.S.A. Server 2006 היא הגרסה הנוכחית של המוצר, שיצאה לשוק ברבעון השני של שנת 2006 ופותחה במרכז הפיתוח של מיקרוסופט בחיפה בראשותו של אבי נתן. שרת ISA 2006 מתוכנן לפעול על מערכת ההפעלה חלונות 2003 וחלונות 2003 R2, אך לא על חלונות 2000. הפיתוח של המוצר כולל גם תאימות לשרת חלונות 2008 (לונגהורן) אך מכיוון ששרת זה לא יצא לשוק עד שחרור המוצר, הוא אינו כולל תמיכה רשמית בו בשלב זה. שרת ISA 2006 הוא שרת חומת אש הכולל יכולות Stateful Inspection בכל שכבות הרשת, חיבור מאובטח מרחוק בטכנולוגיית VPN, האצת גלישה באמצעות מטמון קדמי ואחורי ותמיכה בתצורות אשכול מגוונות. המוצר כולל שיפורים משמעותיים ביחס לגרסאות הקודמות,

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:תוכנות אבטחת מחשבים
קטגוריה:שרתים בתקשורת נתונים
קטגוריה:בקרת גישה
מוזיאון קרנוולה

שמאל|ממוזער|250px|מוזיאון קרנוולה
שמאל|ממוזער|250px|החצר הפנימית במוזיאון קרנוולה

**מוזיאון קרנוולֶה** (בצרפתית: **musée Carnavalet**), או **המוזיאון להיסטוריה של פריז**, מוקדש להיסטוריה של פריז, מראשית העיר ועד ימינו. המוזיאון, שנמצא באזור המארה, ברחוב סבינייה (Rue de Sévigné) מספר 23, ברובע השלישי של העיר, מכיל אוסף ייחודי: מזכרות מהמהפכה הצרפתית, ציורים, פסלים, רהיטים וחפצי אמנות. האתר מנוהל מאז שנת 1993 בידי ז'אן-מרק לרי.

המוזיאון מורכב משני מבנים: אוטל קרנוולה העתיק ואוטל לה פלטייה דה סן-פרגו (משנת 1989). שני המבנים מופרדים למעשה על ידי בית הספר ויקטור הוגו, אך מקושרים זה עם זה דרך גלריה שמצויה בקומה הראשונה.

## היסטוריה של המוזיאון

### אוטל קרנוולה
האוטל (בית מידות) נבנה בתקופת הרנסאנס, בין השנים 1548 ל-1560, עבור ז'אק דה ליניירי (Jacques de Ligneris), נשיא הפרלמנט של פריז. בהשראת טירת ד'אקואן (château d'Écouen), המבנה תוכנן בצורת מרובע "בין חצר לגינה", וכונן חידוש אדריכלי, שהפך דוגמה עבור מספר בתי מידות אחרים. הפסלים שמעטרים את המבנה הם יצירות מופת של ז'אן גוּז'וֹן ושל האטלייה שלו.

בשנת 1578 עבר המבנה לבעלותה של פרנסואז דֶה קֶרנֶוונוּאָה (Françoise de Kernevenoy), אלמנתו של אדון דה-קרנוונואה מחבל ברטן ששמו שובש כהלצה ל**קרנוולה**. בשנות החמישים של המאה ה-17 עבר הבית לידי קלוד בוּאלב (Claude Boislève), והיא הפקידה את תכנון הרחבתו בידי פרנסואה מנסר. הלה שינה את האגף השמאלי ואת מבנה הכניסה והוסיף גם אגף ימני מעוטר בפסליו של ז'ראר ואן אוסטל (Gérard Van Opstal).

משנת 1664 ועד 1695 התגוררה בבית המידות מאדאם דה סבינייה, ואחריה ברונה דה ראנסי (Brunet de Rancy), מזכיר המלך עד 1777, ולאחר מכן משפחתו של דופרה דה סן-מור (Dupré de Saint-Maur).

לאחר המהפכה הצרפתית אוכלס המקום על ידי האקול דה פונט אה שוסה.

## קישורים חיצוניים

* 

* פוסט על מוזיאון הקרנבלה מתוך האתר פרנקופילים אנונימיים.

קרנוולה
קטגוריה:הרובע השלישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קרנוולה
פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע

**פסטיבל המדע של [[מכון ויצמן למדע]]** היה פסטיבל המוקדש למדע, תרבות וטכנולוגיה שהתקיים בין השנים 2000–2012. עד לשנת 2010 הוא התקיים בחול המועד פסח, ולאחר מכן התקיים בסוכות. הפסטיבל כלל תצוגות, תחרויות, מופעים, סדנאות, תצפיות, תערוכות, סיורים, הרצאות והדגמות המיועדות לילדים, בני נוער ומבוגרים. הפסטיבל אורגן בתחילת דרכו על ידי היחידה לפעולות נוער ("צעירים במדע") שנטמעה בהמשך במכון דוידסון לחינוך מדעי, המאגד את הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע.

רבות מהפעילויות בפסטיבל נערכו בגן המדע על שם קלור שבמכון ויצמן ובסביבתו של גן המדע. גן המדע, המהווה מוזיאון מדע הפועל תחת כיפת השמים, כולל עשרות מוצגים המדגימים עקרונות פיזיקליים ותהליכים אקולוגיים.

## סדנאות מעשיות
בין הפעילויות בפסטיבל התקיימו סדנאות מעשיות שמסבירות שאלות מדעיות. להלן מספר דוגמאות:
*בניית כלי נגינה ייחודיים תוך הבנת העקרונות הפיזיקליים העומדים בבסיסם.
*המחשת אשליות אופטיות.
*הכנת גלידה תוך שימוש בחנקן נוזלי.
*סדנה על מזג האוויר בכדור הארץ הכוללת יצירת ענן בקופסה, וסופת טורנדו.
*הבנת הסיבה לקיומו של זנב ארוך אצל דינוזאורים.
*הצגת ניסויים הלקוחים מן המטבח והבנת תהליכים כימיים המתרחשים בזמן הבישול.
*הבנת התחושה של אסטרונאוט הצועד בחלל או מדלג על פני הירח.
*סדנאות לבנייה והעפה של עפיפונים.
*סדנאות אנימציה ומשחקי חשיבה.
*הדגמות אקרובטיקה מעולם הקרקס, ועוד.

## תחרויות
הפסטיבל כלל תחרויות המציבות בפני המשתתפים אתגרים אינטלקטואליים. להלן מספר דוגמאות:
*"תחרות הביצה המעופפת" - כיצד להשליך ביצה מגובה 48 מטרים מבלי שתישבר?
*"תחרות קומ. בינה" - מרוץ בסגנון "מחפשים את המטמון" הכולל בעיות מתחומי המדעים השונים, ומיועד לבני נוער ולמבוגרים.
*משחקי שחמט סימולטניים.
*תחרות "מדע בשלוש דקות", במהלכה על המשתתפים להציג ולהסביר תופעה מדעית.

## הרצאות וסיורים
במסגרת הפסטיבל ניתן היה לשמוע הרצאות של מדעני מכון ויצמן ולסייר ברחבי המכון בליווי מדריכים. בימי הפסטיבל התקיימו ביקורים במרכז המבקרים של מכון ויצמן, במגדל השמש ובביתו של חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל ושל מכון ויצמן למדע.

הפסטיבל כלל גם מופעי מוזיקה ותערוכות אמנות. בערבים התקיימו רבי-שיח שבהם המדענים שוחחו עם הקהל על נושאים אקטואליים מחזית המדע.

## קישורים חיצוניים
* אתר פסטיבל המדע
* 
* 
* אתר גן המדע

קטגוריה:מכון ויצמן למדע
קטגוריה:מדע פופולרי
קטגוריה:רחובות: פסטיבלים
קטגוריה:רחובות: חינוך
צפניה כרמל

250px|שמאל|ממוזער|לזרוב וכרמל
**צפניה כרמל ** (21 בדצמבר 1940 – 22 בספטמבר 1980) היה שייט ישראלי ואלוף עולם בשיט מפרשיות מדגם 420.

הוא הפך לאלוף העולם הישראלי הראשון בענף ספורט כלשהו כאשר זכה בשנת 1969 באליפות העולם בדגם 420 יחד עם שותפתו לידיה לזרוב.

## חייו
צפניה נולד בבגדאד שבעיראק. צפניה התגורר בבת ים והיה חבר באגודת השיט זבולון בת ים מגיל 14. צפניה שימש כרכז הסניף, וזמן מה הדריך גם בסניף באשדוד. בשנת 1965 הוקם בבת ים מועדון רשמי, שראשיו זיהו את כישרונו של צפניה, ורכשו עבורו מפרשיות כדי שיוכל להתאמן ולהתקדם. בשנת 1966 ניצח צפניה עם בת זוגו לסירה לידיה לזרוב באליפות ישראל בשיט מפרשיות מדגם 420. באוגוסט 1967 הוא הגיע למקום ה-23 מתוך 52 משתתפים בתחרות בימת אונטריו. בהמשך החודש, ניצח צפניה, יחד עם יאיר מיכאלי, אברהם קמפינסקי ולידיה לזרוב, בתחרות מפרשיות בינלאומית שנערכה על נהר הדסון בניו יורק.

בשנת 1969 הגיעו צפניה ולזרוב למקום השני באליפות ישראל בנהריה, בה נקבעו שלושת הצוותים לייצג את ישראל באליפות העולם בשוודיה. בשוודיה, היו הצמד לאלופי עולם ישראלים ראשונים בכל ענף ספורט שהוא, כאשר ניצחו באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 אשר נערכה בסנדהמן. באותה תחרות, זכה צפניה גם במקום הראשון בתחרות ליחידים. עם חזרתם לישראל, הם התקבלו בטקס בנמל התעופה לוד, בה הוענקה להם סירה מתנת התאחדות הספורט.

ביוני 1970 זכה באליפות ישראל למפרשיות 420 יחד עם איתמר מור. בקיץ 1970 ניצח באליפות העולם במפרשיות בדגם סוליטאר, זכה באליפות ישראל בשיט ליחידים והיה חבר בנבחרת ישראל לאליפות העולם בשיט מפרשיות 420 שנערכה בתל אביב, בה הוכתרה נבחרת ישראל כאלופת העולם לקבוצות. לקראת אולימפיאדת מינכן 1972, צפניה החליט לעבור לדגם האולימפי ההולנדי המעופף וחבר ליהודה כץ, אך השניים הפסידו את המקום באולימפיאדה ליאיר מיכאלי ויצחק ניר.

בשנת 1978, לכבוד שלושים שנים למדינת ישראל, נמנה צפניה בין 32 ספורטאים מצטיינים של מדינת ישראל.

צפניה היה חרט במקצועו, ובין היתר עבד גם כמסגר אצל הפסל יגאל תומרקין. תחביבו של צפניה בשיט מנע ממנו עבודה מסודרת והוא התקשה להתפרנס. עירית בת ים סייעה לו והעניקה לו רישיון למזנון על חוף הים. צפניה טבע ומת בשנת 1980 שעה שהתאמן בשיט גלשן רוח. בשנת 1982 הוכנס שמו להיכל התהילה הבינלאומי של ספורטאים יהודים.

שני מפעלי שיט נערכים בישראל לזכרו של צפניה כרמל: "שיוט צפניה" הנערך אחת לשנה וגביע ישראל בשיט על שם צפניה כרמל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

כרמל, צפניה
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם יהודים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:הרוגי טביעה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
ליסנדרו לופס

**ליסנדרו לופס** (בספרדית: **Lisandro López**; נולד ב-2 במרץ 1983 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרמיינטו. שיחק בעבר בנבחרת ארגנטינה.

## קריירה
לופס, המכונה **ליצ'ה** בארגנטינה ו**לילו** בפורטוגל, החל את הקריירה המקצועית בקבוצת ראסינג קלוב, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה. הוא הפך לאחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית וסיים כמלך השערים בשנת 2004 עם 18 שערים ב-37 משחקים (מלך השערים בסיכום שני הטורנירים של השנה).

יכולתו במדי ראסינג הביאה את פורטו, ענקית הכדורגל הפורטוגזית, לרכוש אותו תמורת 2.5 מיליון אירו. אחרי שנתיים בהן לא בלט במיוחד, הפך ליסנדרו לחלוץ המוביל של הקבוצה. הוא סיים את עונת 2007/2008 כמלך השערים של הליגה הפורטוגזית עם 24 שערים ב-27 משחקים. בתום העונה נבחר לופס לשחקן המצטיין בליגה.

בשנת 2009 חתם באולימפיק ליון הצרפתית ופתח את העונה מצוין עם 7 כיבושים בליגה ובאירופה.
מאוחר יותר נפצע, וכושר המשחק שלו נפגע. ברבע גמר ליגת האלופות שבו אירחה ליון את בורדו הבקיע ליסנדרו צמד.

ב-8 באוגוסט 2013 חתם לופס באל-גארפה הקטרית.

ליסנדרו לופס ערך רק שתי הופעות במדי הנבחרת הארגנטינית בעיקר בשל התחרות הקשה מצדם של שחקנים בכירים יותר כמו הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי. ב-11 במרץ 2008 זומן ליסנדרו לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, מצרים, אך שיחק רק דקות מועטות, מאמנו בנבחרת, אלפיו באסילה, ספג ביקורת על כך הן מהתקשורת הארגנטינאית והן מנשיא פורטו בשל כך.

## תארים
;ראסינג קלוב
* מלך שערים – 2004

;פורטו
* אליפות – 3 (2005/2006, 2006/2007, 2007/2008)
* גביע פורטוגזי – 2005/2006
* סופר קאפ פורטוגזי – 2006/2007
* מלך שערי הליגה הפורטוגזית – 2007/2008
* השחקן המצטיין של הליגה – 2007/2008

;אולימפיק ליון
*שחקן העונה של הליגה – 2010 / 2009

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני אל-ע'ראפה
קטגוריה:כדורגלני אינטרנסיונל
קטגוריה:כדורגלני אטלנטה יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1983
צבי רנר

**צבי רנר** (1910 – 31 במאי 1990), היה חבר הכנסת מטעם הליכוד ב.

רנר נולד בבורוסקה שבגליציה. למד בישיבה ובהיותו בלבוב הצטרף לתנועת הנוער של תנועת הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והיה חבר קיבוץ אחווה מייסודה של התנועה. לפרנסתו עבד כפועל בניין ועבר להתגורר בתל אביב ולעבוד בשירות העירייה.

פעילותו בציונים הכלליים נמשכה לאחר פילוג המפלגה במסגרת המפלגה הליברלית. רנר נבחר לנשיאות והנהלת המפלגה, יו"ר מזכירות המפלגה ומשנת 1969 כיהן מטעמה כחבר מועצת העיר תל אביב וחבר הנהלת העירייה עם אחריות על מחלקת המנגנון. כמו כן היה גזבר המפלגה.

בשנת 1980 נבחר רנר ליו"ר איגוד העובדים הליברליים לאחר ששמואל רכטמן נאלץ לעזוב את התפקיד בגלל הרשעתו בלקיחת שוחד. שנה לאחר מכן הוא נבחר מטעם הליכוד לכנסת העשירית וכיהן כחבר הכנסת עד לשנת 1984. נפטר ב-1990.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1989
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
תנועה מגונה

**תנועה מגונה** היא מחווה גופנית המביעה בוז, זלזול או התגרות. תנועות מגונות מסוימות רווחות ברחבי העולם, ואחרות אופייניות לתרבויות מסוימות.

## תנועות מגונות נפוצות

קטגוריה:מחוות גופניות
יצחק זיגר

**יצחק מרדכי זיגר** (22 בפברואר 1936 – 5 בפברואר 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד.

זיגר נולד בחיפה. הוא למד בבית הספר התיכון בפרדס חנה וסיים לימודי כלכלה, משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.

בשנת 1969 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית ובמהלך השנים נבחר בה לחבר מרכז, חבר הנהלה ויו"ר המועצה הכלכלית במפלגה. כמו כן הוא כיהן כחבר הוועד הפועל של התאחדות האיכרים. בשנת 1981 נבחר זיגר לכנסת העשירית. כהונתו נמשכה גם בכנסת ה-11 עד לפטירתו.

## משפחתו
יצחק מרדכי זיגר הוא בנו של ישראל זיגר שנבחר בשנת ה'תרס"ז, 1909, למוח'תאר הראשון של המושבה ראשון לציון. יצחק מרדכי זיגר נישא לדליה. לזוג שלושה ילדים: ארז ישראל (על שם הסב), אייל וימימה (על שם סבתא, אשתו של ישראל זיגר).

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:פעילי המפלגה הליברלית
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי פרדס חנה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בסביון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
פרשת אחרי מות

[שמאל|ממוזער|260px|שילוח [שעיר לעזאזל (מצווה)|השעיר לעזאזל, ציור של ויליאם ג'יימס ווב]]
[שמאל|ממוזער|260px|איור מעשה ידי צ'ארלס פוסטר משנת 1897, המתאר את [עבודת המולך - הקרבת בן לפסל של המולך]]
פרשת **אַחֲרֵי מוֹת** היא פרשת השבוע השישית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. 

המילים הפותחות את הפרשה מתייחסות למיתת נדב ואביהוא, שתוארה בפרשת שמיני: 

בשנים פשוטות קוראים את פרשת אחרי מות ביחד עם פרשת קדושים במהלך חודש אייר. בשנה מעוברת היא נקראת לבדה, בדרך כלל בשבת שאחרי פסח, אך לעיתים בשבת הגדול.

## תוכן הפרשה
הפרשה פותחת בפסוקים:

לאחר מכן מפורטים התנאים לעבודת הכהן במקדש בכמה היבטים:
* עבודת יום הכיפורים, היום היחיד בשנה בו מותר לכהן הגדול להיכנס לקודש הקודשים.
* איסור שחוטי חוץ - האיסור להקריב קרבנות מחוץ לבית המקדש.
* מצוות כיסוי הדם אחרי השחיטה.
* איסורי גילוי עריות.

## תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת אחרי מות יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.

יחד עם פרשת קדושים:
*שנת השא ושנת זחא - י"ב באייר.
*שנת זשג ושנת בחג - י' באייר.
*שנת בשה ושנת גכה - ח' באייר.
*שנת הכז - בארץ ישראל ו' באייר, בחוץ לארץ י"ג באייר.
בנפרד:
*שנת החא - י"ד בניסן.
*שנת השג - י"ב בניסן.
*שנת זחג - כ"ו בניסן.
*שנת זשה ושנת בחה - כ"ד בניסן.
*שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל כ"ב בניסן, בחוץ לארץ כ"ט בניסן.

## הפטרה
ההפטרה למנהג הספרדים, התימנים והאיטלקים היא ב, "הֲתִשְׁפֹּט הֲתִשְׁפֹּט", והיא מתארת את תוכחתו של יחזקאל על הפרת איסורי העריות.
אשכנזים מפטירים "הלא כבני כושיים" בספר 

קריאת הפטרת אחרי מות היא נדירה ביותר בגלל שבשנים פשוטות אחרי מות מחוברת ל"קדושים" וקוראים את הפטרת קדושים. בשנים מעוברות המתחילות ביום חמישי קוראים בשבת פרשת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול ובשנים מעוברות שבהן פסח יוצא ביום חמישי או בשבת קוראים עם פרשת אחרי מות את הפטרת פרשת קדושים, כי בשבת פרשת קדושים קוראים את הפטרת שבת ראש חודש או "מחר חודש". על כן, רק בשנים מסוג זחג (כ-5.8% מהשנים) קוראים את הפטרת אחרי מות "התשפוט התשפוט". גם בשנות זחג נחלקו הדעות איזו הפטרה יש לקרוא באחרי מות. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב שהוא בירר אצל בעלי הקריאה שבירושלים את המנהג וכולם העידו שקוראים באחרי מות את "התשפוט" ובקדושים את "הלא כבני כושיים". לעומת זאת, המרדכי, והרמ"א והב"ח והמגן אברהם כולם כתבו להפך. הרב מאיר סטולביץ כתב שבעניין נדיר כזה אין להסתמך על עדות מנהג, שכן אין בירור אמיתי של מה היה המנהג מקדם ולכן יש לקרוא על פי מה שכתבו הפוסקים. בכמה בתי כנסיות ותיקים בירושלים נהגו לקרוא את הפטרת "הלוא כבני כושיים" בשתי השבתות.

בראשונים מובאים מנהגים שונים להפטרת אחרי מות. הרמב"ם וספר האשכול כותבים שיש לקרוא את "התשפוט התשפוט", בעוד רמזי רוקח כותב לקרוא "הלא כבני כושיים". האבודרהם כותב שקוראים בסוף עמוס מ"הנה ימים באים" ושיש קוראים את התשפוט התשפוט.  

בעבר, היה המנהג בהפטרת פרשות אחרי מות וקדושים הפוך, שהפטרת פרשת קדושים היא  "התשפוט התשפוט", והפטרת פרשת אחרי מות היא "הלא כבני כושיים". המנהג היה להשתדל להימנע מקריאת הפטרת "התשפוט התשפוט", משום שהיא מדברת בגנותה של ירושלים, ולכן כאשר הפרשות היו מחוברות קראו את הפטרת "הלא כבני כושיים", וכן בשנים שבהן קראו בשבת אחרי מות את הפטרת  שבת הגדול, הפטרת שבת ראש חודש או הפטרת "מחר חודש", קראו בשבת קדושים את הפטרת "הלא כבני כושיים". המנהג היה מבוסס על דעת רבי אליעזר במשנה שלא לקרוא הפטרה דומה המדברת אף היא בגנות ירושלים. (אף כי דעתו לא נתקבלה להלכה).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
אחרי מות
דוד גולומב

**דוד גולומב** (4 בפברואר 1933 – 27 ביוני 2019) היה חבר הכנסת מטעם המערך והתנועה הדמוקרטית לשינוי.

## ביוגרפיה
גולומב נולד בתל אביב לאליהו גולומב ולעדה לבית שרת (אחותו של ראש הממשלה השני, משה שרת). למד כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד ככלכלן בבנק ישראל.

בשנים 1961–1965 היה מנהל המכון למחקר כלכלי של הוועד הפועל של ההסתדרות, והיה אחראי על קביעת תוספת היוקר מצד ההסתדרות.

בשנת 1966 הקים את המרכז לתכנון של חברת העובדים. במקביל לניהול מרכז התכנון הקים בסוף 1967 את מופ"ת, שבמהלך 1968 הייתה לחברה בשותפות עם הממשלה, להשקעה בתעשיות עתירות ידע. בשנת 1969 הציע להקים גוף מרכזי למחקר ותכנון וכשהגוף הוקם הועמד בראשו. אולם בפברואר 1970 התפטר גולומב מהתפקיד והתמנה למנהל החטיבה לתעשיות עתירות מדע וחבר ההנהלה של "כור תעשיות". במאי 1970 התמנה לראש אגף התכנון של כור וצורף להנהלה המצומצמת של החברה. בשנת 1972 היה ראש האגף לתכנון ופיתוח בהנהלת כור והמליץ להאט את קצב הגידול של הקונצרן, בגלל עלויות האשראי ולהתמקד בביסוס המפעלים הקיימים. בעת הארגון מחדש של כור בשנת 1976 יועד לו התפקיד של ראש אגף הכספים והתכנון. בשנים 1977–1981 בעת היותו חבר כנסת, היה בחופשה מכור. לאחר מכן שב לכור כראש אגף תכנון ופיתוח ובאוקטובר 1982 צורף מחדש להנהלת כור.

בשנת 1986 התמנה ליו"ר חברת אליאנס ולשליח של כור בארצות הברית. כשבני גאון הקים את "כור נכסים" מונה גולומב למנכ"לה, תפקיד בו כיהן עד נובמבר 1997, עת מונה למבקר הפנים של כור, עד פרישתו מהקונצרן ב-1998.

בשנת 1967 כיהן בוועדה לבחינת הסיבות לגרעון בקואפרטיב דן ובשנת 1976 עמד בראש ועדה לבחינת הגירעונות באגד. בשנת 2002, עת הפכה לחברה, מונה גולומב לדירקטור בדן חברה לתחבורה ציבורית.

## פוליטיקה
בשנת 1965 השתלב גולומב בפעילות במפא"י במסגרת קבוצת צעירים של המפלגה ואף השתתף בכתיבת המצע של המפלגה בהסתדרות. גולומב תמך בדמוקרטיזציה של האיגודים המקצועיים ברמה הארצית, תוך שמירה על קביעה מרוכזת של השכר כדי למנוע תחרות בין האיגודים השונים. לקראת הבחירות לכנסת השישית נבחר גולומב כמועמד הרביעי של מחוז תל אביב של מפא"י, לאחר דבורה נצר, מנחם כהן וארי אנקוריון והוא הוצב במקום ה-49 ברשימה לכנסת, מקום אחד לפני ארי אנקוריון.

גולומב החל לכהן כחבר הכנסת השישית ב-9 בדצמבר 1968 לאחר שפרש ממנה דב סדן והיה חבר בה עד סיום כהונתה בנובמבר 1969. הוא לא שולב ברשימה לכנסת השביעית, ככל הנראה בשל ביקורת שמתח על לוי אשכול, דרישה לבחירות חשאיות למזכירות המפלגה ותמיכה באיחוד עם רפ"י.

בינואר 1977 חבר למאיר עמית שהודיע על הצטרפותו לד"ש. הוא נבחר לכנסת התשיעית, מטעם מפלגת ד"ש ובמרץ 1978 נבחר למזכירות ד"ש במקום מאיר זורע. באוגוסט 1978 פרש עם קבוצתו של מאיר עמית מד"ש וחבר עם קבוצת עמית למפלגת שינוי, להקמת סיעת התנועה לשינוי ויוזמה. ב-1980 חזר עם עמית למפלגת העבודה.

## חיים אישיים
גולומב היה נשוי למרים, ממנה התאלמן ב-2002. לזוג יש שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ד"ש
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:משפחת שרתוק
דוד
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
יסעורון אטלנטי

ממוזער|הביצה.
[ממוזער|240px|יסעורון אטלנטי נמלט מ[בז היונים.]]
**יסעורון אטלנטי** (שם מדעי: *Hydrobates leucorhous*) הוא מין של עוף ימי קטן מהסוג יסעורון השייך למשפחת היסעורוניים.

## אזורי המחיה
היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט. מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה. 

בעונות הקינון הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים.

מחוץ לעונת הקינון הוא מבלה את מרבית זמנו בשוטטות בים הפתוח. בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה. רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה. המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו. היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון.

## תיאור ואורח חיים
אורכו של היסעורון האטלנטי 18 - 21 ס"מ, ומוטת כנפיו - 43 עד 48 ס"מ. ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן. מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון. יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו. נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם. 
ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון. כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו. הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות. הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות. ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן.

## אריכות ימים והתארכות הטלומרים
תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה.

ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת. ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים. תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים. ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים.

אוכלוסיית היסעורון האטלנטי מצטמצמת. מצב השימור שלו מוגדר כפגיע.

## קישורים חיצוניים

* היסעורון האטלנטי באתר U.S. Geological Survey
* גלריית תמונות

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1818
קטגוריה:יסעורוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יסעוראים
קטגוריה:עופות האוקיינוס הארקטי
קטגוריה:עופות האוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:עופות האוקיינוס השקט
יהונתן יפרח

**יהונתן יפרח** (24 באוקטובר 1929 – 19 באפריל 2008) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית שדרות וחבר הכנסת בכנסת השביעית.

## ביוגרפיה
יפרח נולד בקזבלנקה כבכור במשפחה של 8 ילדים. הוא למד בבית ספר אליאנס בעיר והצטרף לתנועת הבונים, מטעמה נשלח כמדריך לאלג'יריה. לאחר שהשתתף בהכשרה בצרפת עלה בשנת 1951 לישראל והצטרף לקיבוץ ברור חיל. עד אחרי מבצע קדש שירת בצבא קבע כקצין בפלוגת טנקים. לאחר שנפצע בתאונה בעת חילוץ טנק, איבד את כשרו הקרבי והוא פרש מצה"ל. לקראת תום שירותו התחתן ועבר לגור עם אשתו אצל הוריה בבת ים. בשנת 1957 חבריו בהסתדרות הציעו לו עבודה כמזכיר איגוד מקצועי במקום כלשהו ברחבי ישראל, והוא בחר להתגורר בשדרות, אליה עלו הוריו ואחיו.

### שדרות
בשנים 1957 - 1959 היה יפרח מזכיר האיגוד המקצועי בשדרות. בשנת 1959 התמודד על תפקיד מזכיר מועצת פועלי שדרות וזכה בתפקיד עם 80% מהקולות ונכלל במקום השלישי ברשימת מפא"י למועצה המקומית. במאי 1962, בעקבות התפטרות יצחק זכאי מראשות המועצה המקומית שדרות, נבחר יפרח בידי סניף מפא"י למועמדה לראשות המועצה. בשנת 1965 זכה המערך בראשותו בחמישה מתוך תשעה מקומות במועצה והוא נבחר שוב לראשות העיר. כראש המועצה פעל להביא מגוון של מפעלים קטנים ובינוניים לעיר ולא מפעל אחד גדול, על מנת לדאוג ליציבות הכלכלית של המקום. עם כניסתו לכנסת בסוף 1969 הקדיש את עיקר מרצו לפעילות בכנסת, דבר, שלטענתו של יוסי ביילין פגע בפיתוח שדרות. בבחירות למועצה בסוף 1973 זכה המערך בראשותו בארבעה מנדטים ורשימה של יריבו, ממשפחת טריקי, זכתה גם היא בארבעה מנדטים. בהתמודדות להשגת הרוב במועצה הציע טריקי לאיש המפד"ל שהחזיק במנדט התשיעי במועצה את ראשות המועצה ויפרח נותר באופוזיציה ופנה לעסקים פרטיים בהתבסס על קשריו באזור. לאחר כחצי שנה, ביוני 1974, נבחר יפרח שוב לראשות המועצה, בלא לקבל שכר, כדי שיוכל להמשיך לנהל את עסקיו. לאחר פחות משנה התפטר יפרח מתפקיד ראש המועצה, לאור מעברו לגור באשקלון.

### בכנסת
כבר בבחירות לכנסת הרביעית הוצב במקום ה-69 ברשימת מפא"י לכנסת, כנציג שני של מחוז הנגב. בבחירות לכנסת השישית, בשנת 1965, הוצב במקום ה-59 ברשימת המערך. בשנים 1969–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השביעית והיה חבר בוועדת הפנים, ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים. בין השנים 1969–1973 נשא בתואר ראש מועצת שדרות במקביל לפעילותו בכנסת.

### לאחר פרישתו
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים המשיך יפרח בקידום עסקיו. עם פתיחת מרוקו לביקור ישראלים, ביקר יפרח במרוקו ב-1981 ולאחר מכן הדריך קבוצות של מטיילים ישראליים לטיולים במרוקו. הוא ליווה את הסבריו באמרות חז"ל, פרקי אבות ומובאות מתרבות האסלאם המקומית. כדובר השפה באופן שוטף, הוסיף צבע מקומי בעל עוצמה רבה לכל הטיול. יפרח גם הדריך בקורס למדריכי תיירות, ועסק בהרצאות בנושאי אסלאם, נצרות והיסטוריה של יהדות מרוקו. בשנת 2004 החל לפעול לשימור שפתם ותרבותם של יהודי מרוקו והעביר קורסים בנושא ברחבי ישראל.

יפרח נפטר בערב פסח ה'תשס"ח, 19 באפריל 2008, כתוצאה מקריסת מערכות. בנו הוא תת-אלוף תומר יפרח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ראשי מועצת שדרות
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:אישים הקבורים באשקלון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
המרכז לאמנות דיגיטלית

**המרכז לאמנות דיגיטלית** (לשעבר: המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית) הוא מרכז לאמנות עכשווית, קהילתית, פוליטית וחדשנית, הפועל בחולון.

## היסטוריה
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית הוקם בשנת 2001 על ידי גלית אילת ונוהל על ידה עד שנת 2010. אייל דנון, המשיך את פועלה של אילת וניהל את המרכז עד 2020. את המרכז מנהל היום אודי אדלמן.

המרכז הוקם במטרה לקדם ולהפיץ את אמנות המדיה והווידאו בישראל. המרכז פונה לאוכלוסיות מגוונות ולשכבות גיל שונות ורואה כיעד חינוכי-חברתי את פיתוח הקשר עם תושבי חולון והסביבה והקניית כלים מעשיים ותאורטיים להבנת האמנות הדיגיטלית.

במרכז מוצגות תערוכות נושא מתחלפות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, סדרת אירועים לאמנות סאונד ומוזיקה חדשה, ארכיון וידאו המכיל עבודות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, תוכנית אמן אורח, סדרות של הרצאות וסדנאות ועוד. כמו כן המרכז מוציא לאור את ”מארב” – מגזין אינטרנט לתרבות ואמנות ואת הרדיו האינטרנטי "חאלאס" (Halas - Holon Art Lab Audio Service). התחנה נוסדה ב-2008 על ידי דני מאיר ואורי קצנשטיין כערוץ עצמאי ולא מסחרי, ששם דגש על תכנים מוזיקליים מגוונים ואלטרנטיביים מישראל ומהעולם, שלא מיוצגים בערוצי הרדיו הציבוריים או המסחריים בישראל.

בתחום הווידאו ארט היה המרכז שותף להקמתה של "וידאוזון", הביאנלה הבינלאומית לווידאו ארט. המרכז מכיל גם ארכיון וספרייה ליצירות וידאו ארט, ובו למעלה מ-1200 כותרים של יצירות מאת אמנים ישראלים ובינלאומיים.

בין פעולותיו של המרכז בולטת המגמה לטשטוש גבולות בין סוגי האמנות השונים. במסגרת זו הוצג פסטיבל "הפזורה", אשר הציג מופעים ואירועי מוזיקה נסיונית ופרויקטים של סאונד. במקביל הציג המוזיאון תערוכה של יצירות סאונד ושל כאלו המשלבות דימוי חזותי עם סאונד.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר המרכז לאמנות דיגיטלית
* אתר מארב
* אתר רדיו חלאס
* 
* 

## הערות שוליים

אמנות דיגיטלית
דיגיטלית
אביעד יפה

[250px|ממוזער|אביעד יפה מימין לצד ראש הממשלה [לוי אשכול במסיבת עיתונאים קלרידג' בלונדון, בעת ביקורו של ראש הממשלה באנגליה, מרץ 1965]]
**אביעד** (**עדי**) **יפה** (12 בספטמבר 1923 – 19 במאי 1977) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

## ביוגרפיה
יפה נולד בשנת 1923 ברחובות, בנם של המחנכים יצחק ובלהה יפה. כשהיה בן חודש עבר עם משפחתו להתגורר בירושלים, שבה היו הוריו ממייסדי שכונת בית הכרם. הוא למד בבית ספר התיכון בשכונה ולימודי מדעי הרוח באוניברסיטה העברית. בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה", וכן היה מראשי תנועת "המכבי הצעיר".

בשנים 1942–1945 לימד יפה בתיכון בית הכרם ובמכללה למורים על שם דוד ילין. פעילותו בהגנה נמשכה כחבר המחלקה הערבית של הש"י, ובמלחמת העצמאות השתתף בקרב הקסטל ובמצור על ירושלים. לאחר הכשרתו בקורס לדיפלומטים הצטרף בשנת 1949 לשירות החוץ ושימש בו בתפקידים שונים: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בקנדה (1953–1956), קונסול בניו יורק והממונה על מרכז ההסברה בארצות הברית (1957–1962) ומנהל מחלקת ההסברה במשרד (1965–1966). במקביל החל, בשנת 1965, הושאל למשרד ראש הממשלה וכיהן כמזכיר המדיני וראש הלשכה של ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר אחריו. ביוני 1969, לקראת הבחירות לכנסת השביעית התפטר מתפקידו על מנת שיוכל להכלל ברשימת מפלגת העבודה לכנסת.

ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול.

בשנת 1972 נכנס יפה לכנסת השביעית במקומו של ראובן ברקת.
החל ב-1973 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט.
כהונתו של יפה נמשכה לאורך הכנסת השמינית ובשנה האחרונה לכהונתה (1977) מונה לכהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית. הוא נפטר יומיים לאחר הבחירות לכנסת התשיעית. הותיר אחריו את אשתו ושתי בנות: דורית הוק, אדריכלית, ורויטל יפה-כ"ץ, שופטת ונשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

יפה היה נשוי לאורה, בתו של הדיפלומט ואיש הציבור אליהו ששון ואחותו של הדיפלומט משה ששון.
היה אחיהם הצעיר של עמנואל יפה, מחנך שכיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית, ועמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים.

## בתרבות
בשנת 2017, גילם את דמותו של אביעד יפה (כמזכיר המדיני וראש לשכתו של לוי אשכול) השחקן אלון אופנהיים בדרמת הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". את הסרט ביים גדעון גנני. את דמותו של לוי אשכול גילם דב גליקמן. הדרמה שודרה בערוץ הציבורי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

מפרי עטו:
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:עובדי משרד ראש הממשלה
אביעד
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מנכ"לי הסוכנות היהודית
קטגוריה:משפחת סילמן
קטגוריה:משפחת אליהו ששון
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:מנהלי לשכת ראש הממשלה
קטגוריה:קונסולי ישראל בניו יורק
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:בוגרי המכבי הצעיר
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קולנוע ציון

שמאל|ממוזער|250px|קולנוע ציון (בימין התמונה), שנות ה-40
[שמאל|250px|פרסומת ל[ראינוע ציון, 1919|ממוזער]]
**קולנוע ציון** (נודע בתקופות מסוימות גם כ**[[ראינוע]] ציון** ו**אולם ציון**) היה בית קולנוע ירושלמי ותיק שהיה ממוקם בכיכר ציון ופעל במשך 60 שנה, מ-1912 ועד 1972. לימים, נבנה על שטח המבנה שנהרס בניין בנק הפועלים אשר אכלס עד 2019 את הסניף המרכזי בירושלים של בנק הפועלים ואת מלון הרברט סמואל.
## היסטוריה
הראינוע נפתח לראשונה במקום בשנת 1912, ימיה האחרונים של ירושלים העות'מאנית, במבנה צריף שעמד במקום בבעלות הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. רומני בשם ג'וריני שכר את הצריף והתקינו לשמש כאולם הראינוע הראשון בירושלים, ובו 400 מושבים. לאחר שנת פעילות אחת כשל ג'וריני בעסקיו, והבעלות על הראינוע עברה לידי הגרמני הטמפלרי סמואל פייג, שהמשיך להפעילו בשם "ראינוע פייג" עד 1916, אז מכרו לישראל גוט. ב-1917, לאחר כיבושה של ירושלים בידי הבריטים, הסב גוט את שם הראינוע ל"ציון", וב-1919 צירף אליו שותף בשם יצחק פרץ. לימים, נקראה הכיכר שבה ניצב אולם הראינוע על שמו – כיכר ציון – היא מפגש הרחובות יפו ובן-יהודה בלב ירושלים החדשה.

בסופת השלג הגדולה שפקדה את ירושלים בחורף 1920 קרס הצריף הרעוע, והשותפים גוט ופרץ הקימו מחדש את אולם הראינוע כמבנה מודרני וחדיש יותר בתכנונו של בן ציון גיני. האולם המחודש כלל 600 מושבים וכן במה למופעים, והותקנו בו נברשות לתאורה חשמלית והסקה מרכזית. שמו הוסב ל"אולם ציון", והתקיימו בו גם הופעות תיאטרון ואופרה, לראשונה בירושלים. באותה שנה התכנס באולם המשופץ המושב הראשון של אספת הנבחרים, שבחרה בוועד הלאומי – ה"ממשלה" הראשונה של המדינה שבדרך. ב-1922 רכשה חברת "הכשרת היישוב" מן הכנסייה היוונית-אורתודוקסית שטחים באזור, כולל שטח הראינוע.
ב-1930 התווספו לאולם מערכות קול, שאפשרו את הפיכתו מראינוע לקולנוע. בשנת 1936 נבנה בחזית האולם מבנה משרדים צר בן חמש קומות, שבקומת הקרקע שלו בחזית רחוב יפו חנויות אחדות שביניהן נמצאה הכניסה לבית הקולנוע. בין החנויות בחזית הקולנוע הייתה הקונדיטוריה של האחים קפולסקי, שלימים התפתחה לרשת בתי הקפה קפולסקי.

בשלהי ימי המנדט הבריטי התקבע מעמדה של כיכר ציון כנקודת המרכז של ירושלים היהודית ולב ליבו של המע"ר. מגמה זו התחזקה בתקופת ירושלים המחולקת שלאחר קום המדינה, ו"הברזלים" (מעקי הבטיחות) שהפרידו בין המדרכה לכביש בחזית קולנוע ציון היו לנקודת מפגש פופולרית לצעירי העיר.

זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, ב-8 באוקטובר 1967, הניחה פאטמה ברנאווי, תושבת מזרח ירושלים, באולם הקולנוע מטען חבלה שהוחבא בתוך תיק. המטען אותר בעוד מועד על ידי מאבטח.

בתחילת שנות ה-70 בא הקץ על קולנוע ציון, עם מכירתו של המבנה והמגרש ליזמים פרטיים, ביניהם בנק הפועלים, שתכננו להרסו ולהקים תחתיו בניין משרדים ומלון. לאחר מאבק משפטי בין בעלי החנויות בבניין לבין הבנק נסגר סופית הקולנוע ב-1972, וב-1979 נהרס הבניין והחלו העבודות להקמת בניין הבנק והמלון שהחליפו אותו.

## לקריאה נוספת
* 
* שושנה הלוי, **בתי הסינימטוגרף הראשונים בירושלים**, בתוך פרשיות בראשית בתולדות היישוב, 1989. עמ' 105–113

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

ציון
קטגוריה:המשולש (ירושלים)
קטגוריה:רחוב יפו: מבנים
קטגוריה:כיכר ציון
קטגוריה:ירושלים: מבנים שנהרסו
ציון
ציון
קטגוריה:נחלת שבעה
קטגוריה:מרכז העיר ירושלים
שלד חיצוני

[שמאל|ממוזער|150px|סדרת [הנפשה|תמונות רצף של ציקדה המשילה מעליה את קליפתה]]
**שלד חיצוני** (באנגלית: **Exoskeleton**) הוא מעטפת שריון חיצונית המותאמת מבחינה אנטומית לגופם של בעלי חיים, בניגוד לשלד פנימי רגיל המצוי בחולייתנים. בעוד שרבים מחסרי חוליות הם בעלי שלד חיצוני קשיח, כדוגמת חלזונות, המערכת מזוהה ביותר אצל פרוקי-רגליים (כדוגמת חרקים, עכבישנים וסרטנאים). שלדים חיצוניים מכילים חלקים עמידים אשר מגוננים, מפרישים, תומכים ומזינים את הגוף אותו הם עוטפים, בנוסף משמשים כחוצץ כנגד ספיגת נוזלים מבחוץ. השלד החיצוני משמש גם נקודת מעגן לשרירים כדי לאפשר תנועה. חסרונו הוא שהוא מונע גדילה וכאשר בעל החיים גדל, עליו להשיל את השלד החיצוני הישן ולגדל שלד חיצוני חדש, תהליך שידוע בתור "התנשלות".

שלד החיצוני מתועד במאובנים בני 550 מיליון שנה, והתפתחותם האבולוציונית היא חשובה לא פחות מזו של בעלי החיים בעקבות המפץ הקמבריוני שהתרחש באותה תקופה.

## שלדים חיצוניים טבעיים

* עצם וסחוס, המצויים באוסטרקודרמים (דגי שריון נכחדים), צבים, צבים ביצתיים וצבי יבשה
* כיטין, המצוי בפרוקי-רגליים וחיידקים מסוימים
* תרכיבי סידן כדוגמת אלמוגים, קווצי עור, רכיכות ורב זיפיות מסוימות
* סיליקט, המצוי בצורניות ובקרנוניות חד תאיות

## שלדים חיצוניים מלאכותיים
[שמאל|ממוזער|150px|עיצוב קונספט של [צבא ארצות הברית לחייל בעל שלד חיצוני]]
השלד החיצוני מתואר בספרות המדע בדיונית כאמצעי עזר מלאכותי לבני אדם לצורך מיגון, בעיקר בעתות קרב, ולצורך הגדלת הכוח הפיזי, כדי לאפשר את הגברת עוצמת התקיפה ונשיאת משקלים כבדים.

כיום מפותחים מספר עזרים מכניים לשימוש. 

בין הפיתוחים הראשונים בעולם בתחום הם שני פיתוחים ישראליים של ד"ר עמית גופר המסייעים לבעלי מוגבלויות ללכת. ReWalk, שהיא מערכת ביונית המסייעת לבעלי מוגבלויות להתנייד..  וכיסא גלגלים בעמידה של חברת UPnRIDE.
בנוסף לזה, נעשים שימושים בעזרים חיצוניים ברפואה המודרנית (ר' אורתוטיקה).

## לקריאה נוספת
* NC State University, General Entomology, External Anatomy - The Exoskeleton

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  
*  
* 

## הערות שוליים
 

קטגוריה:אנטומיה של פרוקי-רגליים
תיכון הרטמן

**התיכון התורני-ניסויי של מכון שלום הרטמן (על שם צוריאל סמית')** הוא בית ספר תיכון דתי לבנים בירושלים. בית הספר, השוכן במתחם מכון שלום הרטמן, הוקם על ידי דוד הרטמן ביחד עם חגי בן ארצי ודוד דישון, והחל לפעול בשנת הלימודים תשמ"ו.

## היסטוריה
רוב התלמידים מתגוררים באזור בית הספר, בשכונות: קטמון, בקעה, רחביה, ארנונה, תלפיות מזרח והמושבה הגרמנית. עם זאת, ישנם תלמידים המתגוררים ביישובים ובשכונות מרוחקות יותר, כמו: הר חומה, ארמון הנציב, אפרת, רמות, גבעת זאב, פסגת זאב ובית הכרם.

בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים, מכיתה ז' עד י"ב.

כל תלמיד בתיכון לומד גם תלמוד וגם מחשבת ישראל ברמה של 5 יח"ל לבגרות, כאשר רוב היחידות הן ייחודיות לביה"ס, ועוסקות לעומק במגוון רחב של טקסטים. התוכנית במחשבת ישראל זכתה לפרס הצטיינות ממשרד החינוך בשנת תשע"ט.

לאחר עשרים שנים תחת ניהולו של צבי ינאי, מנהל התיכון מאז שנת 2014 הוא שאול דוד.

בשנת 2007 הוקם בית ספר תיכון לבנות, שנקרא "מדרשיית הרטמן לבנות" ברחוב דוד אלרואי הסמוך.

## פרסים ואותות
בשנת 2010 זכה בית הספר בפרס החינוך הארצי.

בשנת 2021 נשיא המדינה ראובן ריבלין העניק לבית הספר לבנים את 'אות הנשיא לתקווה ישראלית'.

בשנת 2022 זכה תלמיד בית הספר לבנים הלל כהן בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, שהתקיים ביום העצמאות ה-74.

## ראו גם
* רשימת בוגרי בית הספר
*מדרשיית הרטמן לבנות

## קישורים חיצוניים
*אתר תיכון הרטמן לבנים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: תיכונים
קטגוריה:המושבה הגרמנית (ירושלים)
קטגוריה:זוכי פרס חינוך
שישי בגאון

**שישי בגאון** הייתה תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית הזמר והשחקן יהורם גאון אשר שודרה במשך 3 עונות בשנים 2003–2005 בערוץ הראשון. התוכנית שודרה בימי שישי בערב.

פורמט התוכנית התבסס על אוצר הארכיון של הערוץ הראשון, כאשר לכל תוכנית הוקדשה שנה, וכך כל האורחים והאירועים של אותה תוכנית היו קשורים לאותה שנה. בעונה השלישית, השתנה במקצת הפורמט ובמקום שנה, כל תוכנית הוקדשה לעיר מסוימת ששם היא התארחה.

באמצע שנת 2005 יצאה התוכנית לפגרה בת מספר חודשים. בזמן הפגרה התגלו ברשות השידור בעיות כלכליות, ובעקבות התקציב הרב שהושקע בתוכנית ולאחר התערבות של מבקר המדינה הוחלט שלא להפיק עוד עונה לתוכנית.

התכנית הוקלטה באולפני מימד.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2003
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה שצולמו באולפני מימד
קטגוריה:יהורם גאון