open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רפיק חאג'-יחיא

**רפיק חאג'-יחיא** (ערבית: ** رفيق حاج يحيى**, תעתיק מדויק: **רפיק חאג' יחיא**; 3 בספטמבר 1949 – 16 באפריל 2000) היה ראש עיריית טייבה, וחבר הכנסת מטעם מפלגות העבודה ועם אחד.

## ביוגרפיה
חאג'-יחיא נולד בטייבה ב-1949. בוגר אוניברסיטת בר-אילן, שם רכש תואר אקדמי בלשון עברית ובחינוך. בשנת 1969 סיים סמינר למורים ערבים בחיפה ועסק בהוראה במשך
7 שנים. בנוסף עבד כעיתונאי ב.

בשנת 1989 נבחר לראשונה לתפקיד ראש עיריית טייבה, כהונה שבה החזיק עד לשנת 1998. במקביל כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכן כסגן היו"ר הארצי לרשויות המקומיות הערביות.

בשנת 1998 נבחר לראשונה לכנסת ה-14 מטעם מפלגת העבודה במקום משה שחל. ב-25 במרץ 1999 לקראת הבחירות לכנסת ה-15 פרש עם עמיר פרץ ואדיסו מאסלה לסיעת עם אחד.

רפיק חאג'-יחיא נפטר ב-16 באפריל 2000.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ראשי עיריית טייבה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם עם אחד
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
זכות הלילה הראשון

[שמאל|ממוזער|300px|"זכות הלילה הראשון" (1874), אדם זקן מביא את בתו הצעירה לבעל האחוזה. ציור מאת [וזלי פולנוב.]]
**זכות הלילה הראשון** (צרפתית: **droit du seigneur**, זכות הסניור; לטינית: **ius primae noctis**, חוק הלילה הראשון) הייתה, לפי מקורות היסטוריים מסוימים, זכות הראשונים המיתולוגית של הסניור הפיאודלי לשכב עם בתולות מבין הצמיתות לפני ליל כלולותיהן, או זכותם של שליטים אחרים בתקופות שונות.

## מיתוס הזכות כמנהג מימי הביניים

בספרות באירופה יש התייחסויות לזכות זו החל מהמאה השש-עשרה, אך בחינה של התיעוד ההיסטורי לא חשפה עדויות לקיומה בימי הביניים. במערכות פיאודליות מסוימות התקיימה דרישת "עבור הנישואים" (Pormariage או Maritagium), לפיה נדרש הצמית לקבל את רשותו של האדון להינשא עם אישה מחוץ לשטח האחוזה, לרוב תמורת תשלום. בחצר בעלת סמכות כנסייתית באזורים מסוימים נדרש גם כן תשלום לפני מימוש הנישואין. זכות הלילה הראשון, עם זאת, כנראה לא התקיימה כנוהג, וככל הנראה הייתה עיוות מובנה של דרישת תשלום זו בתקופות מאוחרות יותר.

התפישה הפופולרית של זכות הלילה הראשון כמנהג נפוץ בימי הביניים קשורה ככל הנראה במניעים פוליטיים של ניגוח המשטרים הישנים באירופה, ובמיוחד המשטר הצרפתי לפני המהפכה. תרומה נכבדת לפופולריות של המיתוס נבעה ממחזה בשם "זכות הלילה הראשון" שכתב וולטר ועוד יותר מזה מ"נישואי פיגרו" של מוצרט, שהתבסס על המחזה בשם זה מאת פייר בומארשה. פופולריות זו לא דעכה גם כאשר לואי ואיו בצרפת וקרל שמידט בגרמניה פרסמו בשנות השמונים של המאה התשע עשרה מחקרים מפורטים המפריכים את המיתוס, וזה המשיך להיות מוזכר כמאפיין של ימי הביניים גם במאה העשרים.

הסרט "לב אמיץ" עוסק בנושא זה כחלק מעלילתו המתקיימת כביכול בימי הביניים.

## אזכורים קדומים של המנהג

בתקופות שקדמו לימי הביניים, ישנם אזכורים שונים למנהג זה. הרקלידס פונטיקוס במאה הרביעית לפני הספירה מזכיר את טיראן האי קפלוניה שנהג לבעול את כל הבתולות שהיו נתינותיו; הרודוטוס מזכיר שבט לובי בו נהג כך המלך ואזכורים דומים יש אצל ולריוס מקסימוס, לקנטיוס וטיטוס ליוויוס.

בתלמוד הבבלי מתייחסים לזכות הלילה הראשון פעמיים. לפי ברייתא המובאת בו, בעקבות סכנה החלו העם לערוך טקסי נישואים בימי שלישי במקום בימי רביעי. האמורא רבה מבאר שם שהסכנה הייתה זכות הלילה הראשון ("תיבעל להגמון תחלה") ומכיוון שהמנהג היהודי הקדום היה לערוך נישואין בימי רביעי, היה ההגמון עוקב אחר הנישאים ביום זה.

לפי מגילת אנטיוכוס, שלפי ההנחה הרווחת במחקר גובשה בימי הגאונים מרד החשמונאים פרץ בזכות אישה מבית חשמונאי שהתקוממה נגד זכות הלילה הראשון שנהגה בימי גזרות אנטיוכוס, לדעה זו יש אזכור גם במגילת תענית (פרק ו). גם בתקופת גזרות אדריינוס כתוב בתלמוד ירושלמי (מסכת כתובות פרק א' הלכה ה') "שיהא אסטריוטוס בועל תחילה".

בילקוט שמעוני מסופר על בתואל הארמי "שהוא היה מלך בארם נהרים וכל בתולה שתנשא בועל אותה לילה ראשונה ואחר כך חוזרת לבעלה".

מסורת דומה הייתה קיימת אצל החיטאיים משושלת ליאו שבצפון סין (באזור מנצ'וריה של היום), כצעדי דיכוי נגד האוכלוסייה הג'ורצ'נית שישבה באזור.

## ראו גם

* לב אמיץ

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אונס
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קטגוריה:פיאודליזם
קטגוריה:חנוכה
קטגוריה:מרד החשמונאים
קטגוריה:נשים בימי הביניים
איזביצה קויאווסקה

**איזביצה קויאווסקה** (בפולנית: **Izbica Kujawska**) היא עיירה קטנה הנמצאת בקרבת לודז' בנפת ורטיאו אשר בפולין. העיירה הקטנה, בה חיו יהודים החל מן המאה ה־18, הייתה בין העיירות הראשונות בהן הוקם גטו, ליהודים בתקופת השואה.

## יהודי העיירה בשואה
יהודי העיירה מנו לפני מלחמת העולם השנייה כ־1500 איש בלבד.

כבר עם כניסת הגרמנים הנאצים אל העיירה, הוקם בה גטו ליהודים. חלק מן הגברים הצעירים גורשו כבר בחורף 1940-1939 אל המזרח לעבודות פרך. רובם מתו כבר בשלב הזה של השואה.
הגטו ריכז בתוכו יהודים נוספים תושבי הסביבה.

הקרבה של העיירה אל מחנה ההשמדה הקבוע הראשון, חְלְמְנו, הביאה לכך שהיו בין המושמדים הראשונים במשאיות הגז. הם נקברו בחלקה 77 שביער.

ב-16 בינואר 1942, כחודש לאחר הפעלת המחנה וכארבעה ימים לפני ועידת ואנזֶה, רוכזו היהודים של הגטו הקטן בכנסייה המקומית. חלקם נספו בדרך אל הכנסייה. למחרת גורשו היהודים מהכנסייה אל מחנה ההשמדה חלמנו ושם הומתו במשאיות גז.

הקהילה היהודית באיזביצה הושמדה כמעט לחלוטין, פרט לבודדים ששרדו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* איזיביצה קויווסקה במרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:קויאוויה-פומרניה: יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
איזביצה קויאווסקה
רחיים

שמאל|ממוזער|250px|אבני רחיים בטחנת רוח
[שמאל|ממוזער|250px| אבן רכב של רחיים של דחף - עשויים מבזלת מ[יבנה ים, מוזיאון בית מרים - הים ומלואו]]
ממוזער|אבן רחיים

אבני **רחיים** הן זוג אבנים המשמשות לטחינת גרעינים, בעיקר גרעיני דגנים, לקמח. האבן העליונה, הנקראת "רכב", נעה על פני האבן התחתונה - ה"שכב", והגרעינים נטחנים ביניהן. 

בימי קדם, ההנעה בוצעה בידי אדם או בהמה, או על ידי טורבינה שנעה בכוח הרוח או המים. בייצור תעשייתי בטחנות קמח, הסיבוב מבוצע באמצעות מנוע.

## סוגי הרחיים בעולם העתיק
### רחיים פשוטות
רחיים פשוטות, הנקראות גם רחיים דמויות אוכף, עשויות מאבן שכב שטוחה ואבן רכב צרה ומוארכת שחלקה התחתון שטוח וחלקה העליון מעוגל. הטוחן היה מחזיק את הרכב בשני קצותיו ומזיז אותו קדימה ואחורה על השכב. אלו הרחיים היחידות שנמצא עדות לשימוש בהם בארץ ישראל עד לתקופה הפרסית. החוקרים מניחים היום שאלו הרחיים המוזכרות בתנ"ך ובכתבי הומרוס.   

### רחיים אולינטיות
רחיים אולינטיות, הנקראות גם רחיים מסגרת או רחיים של דחף, מורכבות מאבן שכב מלבנית ואבן רכב מלבנית בעלת חריץ להכנסת הגרעינים לטחינה, ושתי מגרעות תואמות במסגרתו לחיבור ידית הנעה. בצד אחד הידית עוגנה לקיר או לשולחן ובצד השני היה מוארך ופעל כמנוף. הטוחן הזיז את המנוף הלוך ושוב בקשת. הרחיים העתיקות ביותר מסוג זה שנמצאו, הן מהמאה החמישית לפני הספירה, ביוון. הן הגיעו לארץ ישראל בסוף התקופה הפרסית והיה סוג הרחיים העיקרי בארץ ישראל בתקופה ההלניסטית והרומית. לעומת זאת הן לא עברו מערבה לצפון צרפת, ספרד, אנגליה וגרמניה, ככל הנראה בגלל שהיה בארצות אלו רחיים סיבוביות.

רוב החוקרים סוברים שה"רחיים של יד" המוזכרים במקורות חז"ל, למשל תוספתא, זבים, ד, ב, הם רחיים אולינטיות.

### רחיים סיבוביות
רחיים סיבוביות של יד היו עשויות משתי אבנים עגולות. אבן הרכב סובב על אבן השכב. במרכז אבן הרכב יש חור שדרכו הוכנסו הגרעינים והקמח המיוצר נשפך בהיקף. 

### רחיים פומפיות
בתקופה הרומית היו נהוגות רחיים בהן אבן השכב מעוצבת כקונוס, אצטרוביל בלשון חז"ל, והאבן העליונה כעין קונוס חלול כפול, קלת בלשון חז"ל. הגרעינים נטחנו בין הקונוס התחתון של הקלת לבין האצטרובל ואילו הקונוס העליון של הקלת שימש כמשפך להכנסת הגרעינים. רחיים אלה הונעו בידי אדם או בכוח בהמה.
## לפסח
לפסח, יש מיעוט המקפידים שכל התהליך של המצות יהיה עבודת אדם, ובכלל זה טחינת הקמח ב"רחיים של יד".

## קישורים חיצוניים

* 
[ימין|ממוזער|250px|אבן ריחיים ב[שבע טחנות]]
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלים חקלאיים
קטגוריה:קמח
קטגוריה:אבן
מצר מלאקה

**מצר מלאקה** הוא מצר ים בין חצי האי המלאי לבין האי סומטרה שבאינדונזיה, והוא מחבר את ים אנדמן שבאוקיינוס ההודי אל ים סין הדרומי שבאוקיינוס השקט. אורך המצר כ-800 קילומטרים, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר (מערבית לסינגפור) כ-2.8 קילומטר. 

## תעבורה ימית
מצר מלאקה הוא נתיב השיט העיקרי בין האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט ולו חשיבות כלכלית ואסטרטגית. דרכו עוברת, בין השאר, התעבורה הימית בין שלוש מהמדינות המאוכלסות ביותר בעולם: הודו, אינדונזיה וסין. המעבר במצר מקצר את הדרך בין האוקיינוסים בכ-1,600 קילומטר (כשלושה ימי הפלגה) לעומת ההפלגה דרומה אל מצר לומבוק ושיט לאורך חופם הדרומי של ג'אווה וסומטרה או הפלגה דרומה אל מצר סונדה, שאינו מתאים לחלק מכלי השיט, ושיט לאורך סומטרה.

במצר עוברים מדי שנה כ-50,000 כלי שיט, בנפח מטען שהוא כרבע מן התעבורה הימית העולמית (יותר מכפול מן התעבורה בתעלת סואץ). כמעט כל יבוא הנפט והגז הטבעי לסין וליפן עובר דרך מצר מלאקה.

מדי כמה שנים עולה יוזמה מצד שלטונות תאילנד לבדיקת היתכנות כריית תעלה בתחומה, שתשמש נתיב שיט חליפי למצר מלאקה. המיזם שנוי במחלוקת, בעיקר בשל עלותו.

### שוד ימי

גורמים אלה הפכו את מצר מלאקה ליעד מועדף לשוד ימי ולנתיב רגיש לפעילות טרור. בתחילת המאה ה-21 גברו מעשי השוד הימי במצר, מכ-25 פעולות ב-1994 לכ-220 פעולות בשנת 2000. תקיפות שודדי ים במצר מלאקה במהלך שנת 2003 היו כשליש מכלל הפעולות הפיראטיות הימיות בעולם. חלקן מבוצעות נגד יאכטות, ומקורן בעיקר מכיוון חופי סומטרה.

עם התגברות תקיפות השוד הימי במחצית הראשונה של 2004 ועליית הטרור הבינלאומי לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין סינגפור, מלזיה ואינדונזיה, ומאמצע 2004 מתקיימים סיורים ימיים משותפים במימי המצר. המאמצים נשאו פרי, ולקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 חלה ירידה של ממש במספר ניסיונות השוד הימי.

## קישורים חיצוניים

* 

מלאקה, מצר
קטגוריה:סומטרה
מלאקה
מלאקה
מלאקה
מלאקה
גלובוס

ממוזער|250px|גלובוס משנת 1765
**גלובוס** (כדור בלטינית) הוא דגם כדורי של כדור הארץ, כוכבי לכת או ירחים שעליו מודפסת או מודבקת מפה או תצלום אוויר.

הגלובוס מסתובב על ציר על מנת לדמות תנועת סיבוב גרמי השמיים על צירם. ברוב הגלובוסים מותקן הציר בזווית של 23.5 מעלות ביחס לבסיס, כדי להדגים את נטיית כדור הארץ ביחס למישור המילקה.

משתמשים בגלובוס כדי ללמוד גאוגרפיה, לתכנן נתיבי תחבורה בים, ביבשה ובאוויר ועוד. על הגלובוס מופיעים כל חלקי העולם בקנה מידה והוא מדגים את היבשות, האוקיינוסים וממצאים אחרים. בחלק מהגלובוסים קיים תבליט שמייצג טופוגרפיה של פני השטח.

היקפו של כדור הארץ הוא כ-40 מיליון מטרים ולכן קנה המידה השכיח בגלובוסים של כדור הארץ הוא 1:40,000,000 כך שהיקף הגלובוס הוא מטר אחד.
ההדפסה על פני הגלובוס מייצגת מרחקים באופן מדויק יותר ממפות בקנה מידה דומה מאחר שאין בהם עיוות שקיים במפות שטוחות שמציגות פני שטח קמור.

הגלובוס הראשון נוצר, ככל הנראה, ב, בידי הגאוגרף היווני קְרָטֶס ממָלוּס.

## ראו גם
*ארדאפפל
*גלובוס האנט-לנוקס
*הגלובוס של היטלר
*גלובוסים של קורונלי
*היטל פולר

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:ניווט
קטגוריה:מפות
קטגוריה:כדורים
זאב זריזי

**זאב זריזי** (1916 – 13 באוגוסט 2011) היה ראש העירייה השני של באר שבע מאז קום המדינה. הוא היה חבר מפ"ם ונכנס לתפקידו לאחר פרישתו של דוד טוביהו.

## ביוגרפיה
זריזי נולד בווישקוב, שבפולין. הוא עלה לארץ בשנת 1938 עם חברי גרעין של תנועת השומר הצעיר. הוא וחבריו הקימו את קיבוץ גלאון בשנת 1946. בשנת 1949 עבר לבאר שבע. בשנים 1951-1950 היה חבר מועצת העיר שמונתה על ידי שר הפנים. בבחירות של 1951 נבחר לכהן כחבר מועצה. 

בסוף שנת 1961 נבחר על ידי חברי המועצה לראש עיריית באר שבע. הבחירה הייתה בעקבות פרישת נציג המפלגה הליברלית, אברהם פליישר, מהקואליציה של מפא״י, בראשות דוד טוביהו, ומעברו לצד זריזי. כתגובה, נציגי אופוזיציית מפא״י נעדרו מישיבות המועצה, וגרמו לכך שיהיו בהן מעט מדי חברי מועצה, כדי להיחשב ישיבות חוקיות. הבעיה נפתרה כאשר דוד חכם, חבר המועצה מטעם מפא״י החל להגיע לישיבות כחבר האופוזיציה הנוכח היחידי. דוד חכם עשה זאת משום שדרש לעצמו את ראשות סיעת מפא״י במועצה. 

זריזי כיהן בתפקיד עד תחילת 1963, עת פרש בשל המשבר פוליטי הבלתי פוסק, שהיה במשך כל כהונתו, ומונה במקומו ראש ועדה קרואה. בשנים 1978-1963 כיהן כסגן ראש העירייה וכממלא מקומו. 

בשנת 1972 זכה זריזי בפרס הוקרה על פעילות מוניציפלית מטעם מרכז השלטון המקומי.

בשנת 1988 זכה זריזי בתואר יקיר באר שבע.

זריזי נפטר בבאר שבע ב-13 באוגוסט 2011, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בעיר .

## לקריאה נוספת
* **כתבנו בבאר שבע**, מאת יצחק שתיל, אדר תשנ"א, מרץ 1991, עמ׳ 22 עד 29

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ראשי עיריית באר שבע
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפ"ם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
היסטוריה של מונגוליה

## מקור המונגולים

ממצאים ארכאולוגיים מלמדים על הימצאותם של בני אדם במדבר גובי הדרומי לפני כ-100 אלף עד 200 אלף שנים. בתקופת הברונזה באלף הראשון לפני הספירה, כבר נמצאו אנשים במונגוליה.

עם המצאתם של כלי הנשק העשויים ברזל באלף השלישי לפני הספירה, התאגדו השבטים המונגולים והחלו לאיים על סין. מקורות נוספים לעם המונגולי ניתן למצוא בשבטי ציידים נודדים במרכז אסיה.

## עלייתה ושקיעתה של האימפריה המונגולית

לאחר מאות שנים של פירוד וחוסר אחדות, בשנת 1206 התאגדו שבטי הנוודים המונגולים תחת הנהגתו של ג'ינגיס חאן בקורילטאי וייסדו את האימפריה המונגולית המאוחדת. ג'ינגיס חאן ויורשיו נחלו הצלחה צבאית עצומה, וכבשו בשנים שלאחר מכן חלקים נרחבים של אסיה ורוסיה האירופית, כשידם הארוכה מגיעה אף למרכז אירופה. נכדו של ג'ינגיס חאן, קובלאי חאן, אשר כבש את סין וייסד את שושלת יואן (1368-1279), זכה לפרסום באירופה הודות לכתביו של מרקו פולו.

בשנת 1259 החל תהליך פיצול האימפריה המונגולית שכלל מספר מלחמות אזרחים והיחלשות אחיזת המונגולים באזורים מסוימים. בשנת 1368 נפלה שושלת יואן הסינית-מונגולית, והח'אן הגדול האחרון של האימפריה המונגולית הודח. ב-1586 הפכה הבודהיזם לדת הרשמית באימפריה. המנצ'ורים, שכבשו את סין ב-1644 והקימו את שושלת צ'ינג, השתלטו על מונגוליה ב-1691 והפרידו אותה לשני מחוזות: מונגוליה החיצונית ומונגוליה הפנימית. עם זאת, שליטיה המקומיים של מונגוליה החיצונית נהנו מאוטונומיה יחסית תחת השלטון המנצ'ורי, ונשבעו אמונים לקיסר המנצ'ורי.

ב-1727 חתמו רוסיה וסין המנצ'ורית על ברית קייחטה, אשר תחמה את גבולות מונגוליה - אשר נותרו ברובם עד יום זה.

## מונגוליה במאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 הצרו שלטונות סין את צעדיהם של המונגולים, יישבו סינים במונגוליה על הגבול עם רוסיה ופעלו לסיניפיקציה של מונגוליה.

בשנת 1911, בעקבות התקוממות ווצ'אנג ומהפכת שינהאי, הכריזו המונגולים על עצמאותם, אולם רק מונגוליה החיצונית קיבלה את עצמאותה בסיוע רוסי. סין הכירה, ב-1913, באוטונומיה של מונגוליה החיצונית, אך לא בריבונותה. לאחר מהפכת אוקטובר באימפריה הרוסית, הסינים כבשו את מונגוליה החיצונית ב-1919, וגורשו משם עד 1921. בשנה זו הכריזה מונגוליה החיצונית על עצמאות מסין אולם לא הוקמה ממשלה עד 1924, כאשר הוקמה הרפובליקה העממית של מונגוליה בסיוע הממשל הסובייטי.

במהלך מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות הגנה על מונגוליה מהאימפריה היפנית. אחרי המלחמה MPR הוכרה גם על ידי הרפובליקה העממית של סין וגם על ידי הרפובליקה הסינית אחרי שהופעל לחץ מצד ברית המועצות.

בתמורה לעזרתם של הרוסים במהלך מלחמת העולם השנייה, ועקב הפיצול הסיני-סובייטי ב-1958, התירו המונגולים לרוסים למקם בסיסים צבאיים בשטחם במלחמה הקרה. עקב כך הרפובליקה הסינית סרבה להכיר בעצמאות מונגוליה והצביע נגד כל ניסיון של מונגוליה להיכנס לאו"ם עד 1961, שנה בה התקבלה מונגוליה כחברה באו"ם.

עם נפילת מסך הברזל ב-1989, התארגנו לראשונה קבוצות מהפכניות במדינה, שדרשו דמוקרטיה. ההפגנות שנערכו נגד השלטון הקומוניסטי הצליחו לבסוף במשימתם, וב-1990 הכריזו הסובייטים כי כוחותיהם הצבאיים ייסוגו ממונגוליה עד 1992.

ב-1992 נקבעה חוקה למונגוליה, בה נקבעה שיטת בחירות דמוקרטית ורב מפלגתית. הבחירות הראשונות נערכו ב-29 ביולי 1992, וב-1996 נבחרה לראשונה לשלטון מפלגה לא-קומוניסטית.

## קישורים חיצוניים

* כרונולוגיה של ההיסטוריה המונגולית
* * פרק בנושא האימפריה המונגולית* http://www.tripi.co.il/Show.action?article=231

## הערות שוליים

*
מונגוליה, היסטוריה של
קטגוריה:מונגוליה
תקופת הברזל

**תקופת הברזל** היא תקופה בתולדות האנושות שבה היכולת הטכנולוגית אפשרה לפתח כלים ואמצעים המבוססים על מתכת הברזל. עמידות הברזל, טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ושכיחותן של עפרות ברזל הפכה את השימוש בברזל לנפוץ וזול יותר מאשר אפשרויות המסתמכות על ברונזה. תקופת הברזל היא האחרונה מבין שלוש תקופות אופייניות: תקופת האבן, תקופת הברונזה, ותקופת הברזל. גדרי זמן של תקופת הברזל אינם חופפים בתרבויות השונות במרחבי תבל.

## המזרח התיכון
תחילתה של תקופת הברזל, על פי רוב הדעות, היא בגילוי טכניקות לעיבוד ברזל באנטוליה ובקווקז בסוף האלף השני לפנה"ס. בתחילת האלף הראשון לפנה"ס, כבר החליפו כלי הנשק העשויים ברזל את אלה העשויים ברונזה ברחבי המזרח התיכון.

תקופת הברזל באזור ארץ ישראל החלה קודם לתקופת בית ראשון והמשיכה בקירוב עד חורבנו. בתקופה זו ירד כוחן של האימפריות הגדולות והתעצמו הממלכות המקומיות: ארם, עמון, פלשת, אדום, מואב, יהודה וישראל. ארכאולוגים מכנים תקופה זו גם בשם "התקופה הישראלית".

ראו גם: לוח התקופות בארץ ישראל.

## האיים הבריטיים
[220px|ממוזער|[מבצר גבעה|מבצר הגבעה 'אוסווסטרי העתיקה', שרופשייר, סמוך לגבול האנגלי ולשי.]]
תקופת הברזל נמשכה בבריטניה מהמאה החמישית לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי במאה ה-1. באזורים שלא נכבשו נמשכה התקופה עד למאה ה-5. באותה תקופה נבנו מבנים הגנתיים מרשימים, כדוגמת ה"ברוכים" (Brochs)  בסקוטלנד, קראנוגים ומבצרי גבעה שנבנו ברחבי האי. הימצאותם של מבנים אלה מרמזת על מתח הולך וגובר בין הקבוצות השונות בבריטניה, אם כי מניחים כי בשלהי תקופת הברזל סימלו מבנים אלה גם את עושרם של בעליהם. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי תועלתם ההגנתית של מבנים אלה הייתה מועטה מול הכוחות הרומיים. כמה מן המבצרים המשיכו לשמש את הבריטים כמקומות יישוב בזמן הכיבוש הרומי, ולאחר מכן שימשו את הסקסונים בימי הביניים.

המלכים הבריטיים של אותה תקופה אימצו את המנהג האירופאי של כתיבת שמם על מטבעות, ואכן נמצאו בבריטניה עשרות אלפי מטבעות מאותה תקופה, שחלקם יובאו מהיבשת וחלקם יוצרו כהעתקים גסים בבריטניה עצמה.

באותה תקופה חדרו לאירלנד השבטים הקלטים, שהיו חמושים בכלי נשק מברזל. ראו בואם של הקלטים לאירלנד.

## אירופה
[שמאל|ממוזער|150px|גרזן מתקופת הברזל שנמצא ב[שוודיה]]
במרכז אירופה מתחלקת תקופת הברזל לשתי תקופות: התקופה המוקדמת מכונה תקופת תרבות האלשטאט (Hallstaat) והיא נמשכה בין השנים 800 עד 450 לפנה"ס. התקופה המאוחרת מכונה תקופת תרבות לה טן (La Tène) שנמשכה משנת 450 לפנה"ס ועד הכיבוש הרומי.

בצפון גרמניה ודרום סקנדינביה מחולקת תקופת הברזל לשתי תקופות: התקופה הפרה-רומאית בה שלטה תרבות יאסטורף (Jastorf)  מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד למאה ה-1, ותקופת הברזל הרומאית, שנמשכה עד המאה ה-5. תקופה זו לוותה בהגירה מסיבית של השבטים הגרמניים מערבה.

בפולין ובמזרח אירופה, שלטו באותה תקופה התרבות הלוסאטיאנית  והתרבות הפומרנית . שבטים סלאביים וגרמאניים הגיעו לאזור והתיישבו בו.

## אסיה
בסין נמצאו כלים עשויים ברזל שנוצרו במאה ה-6 לפנה"ס בזמן שושלת ג'ואו. תקופת הברזל באזור הרמה הטיבטית מקושרת לתרבות הזאנג זונג, ומתוארת בפרטנות ברישומים טיבטיים עתיקים.

## ראו גם

* תקופת הברזל בארץ ישראל

## קישורים חיצוניים

* 
*שי שמש, ברזל מכוכב אחר, באתר מדע גדול, בקטנה, 18 בדצמבר 2017
* מוזיאון תקופת הברזל בבריטניה
* 
* 

## הערות שוליים

*
ברזל
נימפה

[שמאל|ממוזער|250px|"[הילאס והנימפות" (סצנה מסיפור הארגונאוטים)]]
**נימפה** (ביוונית עתיקה: **Νύμφη** - אישה צעירה) היא סוג של יצור המופיע, כנראה לראשונה, בחלק מהסיפורים השייכים למיתולוגיה היוונית. הנימפות היו חצי אל וחצי בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע.

לפי האגדה, הנימפות לא היו אלות ולא נצחיות, אבל משך חייהן היה רב מאוד וכוחן עלה על זה של בני האדם. הנימפות מתקשרות ליצירה ולהתפתחות שבטבע והן לרוב האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק.

הנימפות מתוארות בדרך כלל כנערות צעירות ויפות, חובבות מחול, מוזיקה, מותחות קשת בפמליה של אפולו, דיוניסוס, ארטמיס, מפלרטטות עם סילנים, סאטירים ובני אדם (כגון המלך נומה ו), שאינן מסיבות נזק למין האנושי, אך עם זאת, מושכות בכוח את מי שהן אוהבות למקום שלהן. חייהן תלויים בסביבתן וכשהן נעקרות ממנה, חייהן נתונים בסכנה. כשכעסו, בדרך כלל בעקבות נזק שנגרם לביתן, הן נהפכו למסוכנות.

אלת הציד ארטמיס לוותה על ידי חבורה של נימפות, הפליאדות.

האסטרואיד   שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמן.

## סוגי הנימפות
הנימפות בדרך כלל מחולקות לסוגים שונים. זוהי רשימה של סוגי הנימפות:
[250px|ממוזער|שמאל|[נימפות וסאטיר, ציור מאת ויליאם אדולף בוגרו]]
### נימפות האדמה
* דְרִיאַדוֹת - נימפות ששכנו בתוך העצים. ביניהן גם נימפות מליות - אלות עצים, נולדו מדם אורנוס כשקרונוס סירס אותו. (כמתואר בפואמה "תאוגוניה"). ביניהן:
* אפימליאדות - נימפות עצי תפוח.
* אֶוּרִיאַדוֹת - נימפות ששכנו בהרים.
* לֶיימַקִידוֹת - נימפות ששכנו בשדות וכרי דשא.
* אָלְסֵאִידוֹת - נימפות חורשים וגיאיות.
* אָנְתוֹסַאִי - נימפות פרחים.
* אָוּלוֹנִיאַדוֹת - נימפות שטחי מרעה.
* לָמְפַּדוֹת - נימפות של השאול

### נימפות המים
* נֶרֵאִידוֹת - נימפות ששכנו בים.
* אוֹקְיַינִידִים - נימפות האוקיינוסים (או מאגרי מים אחרים).
* נַאִיאָדוֹת - נימפות המים המתוקים (בדרך כלל של מקורות מים).

### נימפות האוויר והשמיים
* אָאוּרוֹת - נימפות רוח. בנותיו של בוריאס.
* נֶבּוּלוֹת - נימפות ענן.
* הֶסְפֵּרִידוֹת - נימפות ערב ושקיעה. הופקדו לשמור על גנה של הרה.
* הִיַאדוֹת - נימפות המביאות גשם.
* אָסְטֵרִיאַדוֹת - נימפות כוכבים

## בתרבות
נימפות מוזכרות פעמים רבות בסדרת ספרי ההרפתקאות פרסי ג'קסון והאולימפיים מאת הסופר ריק ריירדן ובספרי ההמשך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אלות טבע
האספה המכוננת הלאומית

[ממוזער|שמאל|250px|ציור המתאר את התכנסות האספה - [שבועת מגרש הטניס]]
**האספה המכוננת הלאומית** (בצרפתית: **Assemblée nationale constituante**) הוקמה ב-9 ביולי 1789 במהלך המהפכה הצרפתית, ושימשה כממשלת צרפת לאחר המהפכה.

## הרקע
אספת המעמדות, אשר התכנסה ב-5 במאי הגיעה למבוי סתום כבר למחרת. הנציגים של המעמד השלישי ניסו לייעל את הגוף המייצג את אזרחי צרפת. הם התכנסו בנפרד משני המעמדות הראשונים בתור מה שהוגדר כ"קומונה". ב-12 ביוני הקומונה הזמינה את שאר המעמדות להצטרף אליהם. חלק ניכר מהמעמד השני (הכמורה) עשו כן, אך כמעט כל בני האצולה סירבו.

ב-17 ביוני הקומונה קיבלה את הקמת האספה הלאומית ברוב של 490 נגד 90. המעמד השני הצטרף לאספה החדשה יומיים לאחר מכן.

בעקבות מאמציו של לואי השישה עשר והמעמד השלישי למנוע מנציגי העם להפגש, האספה נאלצה להעתיק את דיוניה למגרש הטניס המלכותי ב-20 ביוני. במגרש זה הם נשבעו את שבועת מגרש הטניס, תוך כדי שהם מבטיחים לשוב ולהתכנס עד אשר צרפת תקבל חוקה חדשה. אחרי שהוא לא הצליח לפזר את האספה בכח, לואי הכיר בסמכותה ב-27 ביוני. האספה שינתה את שמה ל"האספה המכוננת הלאומית", והחלה לתפקד כרשות מחוקקת. יחד עם זאת, ספרים רבים מתייחסים אל האספה בשמה הישן "האספה הלאומית".

## מבנה האספה בקיץ 1789

לאחר נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי, האספה המכוננת הלאומית שימשה כממשלתה של צרפת.

#### הדמויות והמפלגות החשובות של האספה
*אויביה השמרנים של המהפכה (ברבות הימים יקבלו את השם "ימניים")
**ז'אק אנטואן מארי קזלה - דובר הזרמים הקיצוניים של האריסטוקרטיה
**ההגמון ז'אן סיפרן מורי - נציג הכנסייה.
*"הדמוקרטים המלוכנים" (ברבות הימים יקבלו את השם "קונסטיטוציאנלים" או "מונרכיסטים"). כרתו ברית עם ז'אק נקר. תמכו במשטר הדומה למשטרה של בריטניה.
**ז'אן ז'וזף מונייה
**הרוזן דה לאלי-טולנדל
**הרוזן דה קלרמון-טונר
**פייר ויקטור מלואה
*המפלגה הלאומית, באותו הזמן מאוחדת סביב רעיונות דמוקרטיים ותמיכה במהפכה. יצגה את ענייני מעמד הביניים, אך הייתה קשובה גם לענייניהם של העניים. בין נציגיה הבולטים:
**אונורה מירבו
**המרקיז דה לה פאייט
**ז'אן סילבן באיי

אל האישים והקבוצות האלה, יש להוסיף את עמנואל ז'וזף סיאס, הנציג הבולט ביותר באספה, מי שעתיד להתמנות למשרת הדירקטור בתקופת הדירקטורט ואחר כך קונסול בשיתוף עם נפוליאון. הוא הצליח לגשר בין תומכי המלוכה החוקתית לבין תומכי הדמוקרטיה המלאה.

## פיזור האספה

האספה התפזרה ב-30 בספטמבר 1791. למחרת החוקה החדשה נכנסה לתוקף, תוך כדי שהיא מפנה את מקומה לאספה המחוקקת.

## ראו גם
* צווי אוגוסט

## קישורים חיצוניים

*  ()

קטגוריה:המהפכה הצרפתית
קטגוריה:רשויות מחוקקות לשעבר
קטגוריה:אספות מכוננות
כרמן אלקטרה

180px|ממוזער|כרמן אלקטרה, 2013
**טארה לי פטריק** (באנגלית: **Tara Leigh Patrick**; נולדה ב-20 באפריל 1972), המוכרת בשם הבמה **כרמן אלקטרה** (**Carmen Electra**), היא דוגמנית, שחקנית, זמרת מנחת טלוויזיה ואישיות טלוויזיונית אמריקאית.

## ביוגרפיה
אלקטרה נולדה בשם טארה לי פטריק בעיר שרונוויל, אוהיו שבארצות הברית, בתם של הארי פטריק ופטרישיה. אמה הייתה זמרת ואביה הוא גיטריסט ובדרן. יש לה ארבעה אחים ואחות אחת. היא ממוצא גרמני ואירי. בילדותה, למדה ריקוד בסטודיו לריקוד של לוריה ג'יי סימפסון עד גיל 9, ולאחר מכן נרשמה לבית ספר לאמנויות (SCPA) בסינסינטי. סיימה את לימודיה בתיכון פרינסטון בשרונוויל ב-1990, לאחר שעברה לשם מ-SCPA שנתיים קודם לכן. בנוסף, אלקטרה למדה בבית הספר לדוגמנות ומשחק של ברביזון בסינסינטי.

באוגוסט 1998, אמה של אלקטרה נפטרה מסרטן המוח, ושבועיים לאחר מכן, אחותה הגדולה, דבי, מתה מהתקף לב.

## קריירה
ב-1991 אלקטרה עברה ללוס אנג'לס ובתוך שבוע הכירה את המוזיקאי פרינס. פרק זמן קצר לאחר מכן, חתמה על חוזה הקלטות עם חברת פייזלי פארק רקורדס ששייכת לפרינס. קריירת השירה שלה הייתה קצרה שכללה אלבום אחד "*Carmen Electra*" שיצא ב-1993 ולא זכה להצלחה.

ב-1995 השתתפה אלקטרה בתוכנית טלוויזיה בערוץ ניקלודיאון. במאי 1996 היא הופיעה בעירום למגזין "פלייבוי". מכאן הייתה דרכה סלולה לשורה של תפקידים.
בין 1997 ל-1998 גילמה את המצילה לני מקנזי בסדרה הפופולרית "משמר המפרץ".

אלקטרה הופיעה בסרטים רבים ביניהם "משחקי חיזור" ופרודיית סרטי האימה: "מת לצעוק", אשר בסרט הרביעי שלהם זכתה בפרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרועה ביותר. היא גם הופיעה כרקדנית בקביעות בלהקת הבורלסק, הפוסיקט דולז, אך עזבה את הלהקה עם קבלת החוזה המוזיקלי של הלהקה.

## חיים אישיים
בנובמבר 1998, נישאה אלקטרה לכדורסלן ה-NBA, דניס רודמן בלאס וגאס. תשעה ימים לאחר מכן רודמן הגיש תביעת גירושין. הזוג השלים, אך לבסוף התגרש באפריל 1999. הזוגיות של השניים זכתה לתודעה תקשורתית רבה. בנובמבר 1999, אלקטרה ורודמן נעצרו לאחר שנודע למשטרה על סכסוך ביתי במלון במיאמי ביץ'. הם שוחררו בערבות של $2,500 כל אחד והצטוו להתרחק אחד מהשני. האישומים נגדם בוטלו בסופו של דבר.

ב-22 בנובמבר 2003, אלקטרה התחתנה עם דייב נבארו, גיטריסט להקת ג'יינז אדיקשן בהווה ולהקת רד הוט צ'ילי פפרז בעבר. הזוגיות שלהם תועדה בתוכנית הריאליטי "*<nowiki/>'Til Death Do Us Part: Carmen and Dave*" ב-2004 בערוץ MTV. ב-17 ביולי 2006 היא הודיעה על פרידתם. אלקטרה הגישה תביעת גירושים נגדו ב-10 באוגוסט של אותה שנה, והתהליך הסתיים ב-20 בפברואר 2007. לאחר מכן יצאה תקופה קצרה עם מפיק הטלוויזיה הבריטי סיימון קאוול.

באפריל 2008, מקורבת של אלקטרה אישרה כי היא נמצאת בזוגיות עם רוב פטרסון, גיטריסט בעבר של להקות הרוק "Otep" ו-"Filter". השניים אף היו מאורסים מספר שנים עד לפרידתם ב-2012.

## דיסקוגרפיה

### אלבומי אולפן

* 1993: *Carmen Electra*

### סינגלים

* 1998: "Fun"
* 2012: "I Like It Loud"
* 2013: "Bigger Dick"
* 2014: "WERQ"
* 2014: "Around the World"

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:משתתפים בתוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1972
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
דגל איי בהאמה

**דגל איי בהאמה** (באנגלית: **Flag of the Bahamas**, **דגל הבהאמס**) הוא דגלה הלאומי של איי בהאמה. הוא אומץ ב-10 ביולי 1973. הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בצבע כחול-ים, צהוב, כחול-ים. הצבע הכחול מסמל את הים והצבע הצהוב מסמל את השמש והחול. המשולש השחור מסמל את אחדות תושבי איי בהאמה וניצב על צדו השמאלי של הדגל.

הדגל הימי האזרחי הוא דגל אדום מושחת בצלב לבן, עם דגל בהאמה בקנטון. הדגל הימי הצבאי הוא נס לבן עם דגל בהאמה בקנטון.

## ראו גם

* סמל בהאמה
* המנון בהאמה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:איי בהאמה: סמלים לאומיים
בהאמה
בהאמה
דגל זימבבואה

**[[דגל]] [[זימבבואה]]** אומץ ב-18 באפריל 1980 הציפור על הדגל מסמלת פסלון סטיאטיט של ציפור שנמצא בהריסות זימבבואה הגדולה. היא מסמלת את ההיסטוריה של זימבבואה, ואילו הכוכב האדום מאחריה מסמל את השלום.

## צבעים
רשמית, משמעות צבעי הדגל היא כדלהלן:
***[[ירוק]]**: החקלאות והאזורים החקלאיים של זימבבואה;
***[[צהוב]]**: עושר המחצבים במדינה;
***[[אדום]]**: הדם שנשפך במהלך מלחמת השחרור;
***[[שחור]]**: המסורת והמוצא האתני של האפריקאים ילידי זימבבואה.

## ראו גם
* דגל רודזיה

## קישורים חיצוניים

*
* 

זימבבואה
קטגוריה:זימבבואה: סמלים לאומיים
זימבבואה
זימבבואה
זימבבואה
דגל טוגו

**[[דגל]] [[טוגו]]** אומץ ב-27 באפריל 1960, עם הקמתה  של המדינה. הדגל כולל חמישה פסים אופקיים - ירוקים וצהובים לסירוגין (הצבע הירוק מופיע בחלקו העליון והתחתון של הדגל). כוכב לבן בן חמישה קצוות על רקע אדום מופיע בחלקו העליון של הדגל, הקרוב לניצב (בקנטון הדגל).
צבעי הדגל הם הצבעים הכלל-אפריקאיים שמקורם בדגל אתיופיה, אולם הדגל דומה בעיצובו לדגל ליבריה (המבוסס על דגל ארצות הברית).

הדגל תוכנן על ידי אהיי פאול (Ahyi Paul).

## דגלים היסטוריים

תמונה:Flag of Togo (1957-1958).svg|1957-1958
תמונה:Flag of Togo (1958-1960).svg|1958-1960


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
* 

טוגו
קטגוריה:טוגו: סמלים לאומיים
טוגו
טוגו
טוגו
דוד טל

**דוד טל** (ח' בשבט ה'תש"י, 26 בינואר 1950 – כ"ו בסיוון ה'תשע"ו, 2 ביולי 2016) היה פוליטיקאי ישראלי. בתחילת דרכו בכנסת היה ח"כ מטעם מפלגת ש"ס ולאחר מכן מטעם עם אחד, ממנה פרש לסיעת היחיד "נוי" (שנקראה על שם נכדתו) ולאחר מכן הצטרף לסיעת קדימה.

## ביוגרפיה
נולד ברחובות בשם דוד טויטו, רכש השכלה תיכונית מקצועית בתחומי המכניקה בבית הספר אורט רחובות, ושירת בצה"ל בתחום זה. השתחרר מצה"ל בדרגת רס"ר.

כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון והנהלת העיר, סמנכ"ל רשת החינוך של ש"ס "אל המעיין", חבר דירקטוריון החברה הכלכלית של ראשון לציון, יו"ר אגף רווחה בהסתדרות, חבר הנהגת ההסתדרות, וחבר דירקטוריון מ.ת.י. טל היה ממייסדי סיעת ש"ס בהסתדרות.

בבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 נבחר טל לראשונה לכנסת. במהלך כהונתה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. טל רץ גם לכנסת ה-15 במסגרת רשימת ש"ס, וכיהן במהלכה כיו"ר ועדת העבודה והרווחה של הכנסת. גם בכנסת זו כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, וניהל את הישיבה המיוחדת ביום הירצחו של שר התיירות רחבעם זאבי.

בנובמבר 2002, במהלך כהונת הכנסת ה-15, פרש מש"ס משום שהבין שלא ישובץ ברשימת המועמדים לבחירות לכנסת ה-16, וניסה לרוץ מטעם הליכוד. לצורך כך, התפטר טל מהכנסת. טל לא הצליח להיכנס לשורות הליכוד, והוא החליט לרוץ ברשימת "עם אחד" של עמיר פרץ. בשנת 2004, לאחר התאחדות מפלגת "עם אחד" עם מפלגת העבודה, החליט טל להישאר ח"כ עצמאי ולהקים סיעה עצמאית בכנסת אשר נקראה "נוי". טל גם רשם את הסיעה כמפלגה ברשם המפלגות אך מעולם לא השתמש בה. במסגרת סיעתו העצמאית תמך או נמנע בהצבעות על מהלכיו של אריאל שרון, כולל תוכנית ההתנתקות.

עם הקמת סיעת קדימה הצטרף טל אליה. הוא מוקם במקום ה-23 ברשימת קדימה לכנסת ה-17 ונבחר שוב לכנסת. נבחר פעם נוספת לכהן כסגן יו"ר הכנסת, והחל מה-23 באוקטובר 2007 כיהן כיו"ר ועדת הכנסת.

הגיע למקום ה-37 ברשימת קדימה לכנסת ה-18 ולא נבחר כחבר הכנסת ה-18.

במהלך כהונתו בכנסת, יזם טל מספר חוקים, ובהם:
* תיקון לחוק עבודת נשים, המתיר לאם לילד מאומץ עד גיל 10 להיעדר מעבודתה לשעה ביום במשך ארבעת החודשים הראשונים לאחר האימוץ, בדומה לנשים לאחר חופשת לידה.
* תיקון נוסף לחוק עבודת נשים, הקובע כי אין לחייב עובדת לעבוד בלילה בארבעת החודשים שלאחר שובה מחופשת לידה.
* תיקון לחוק הגנת הצרכן הקובע הוראות בדבר משך ההמתנה לטכנאי שירות ("חוק הטכנאים"; יחד עם גלעד ארדן)
* חוק המחייב רוקחים ליידע צרכנים בדבר חלופות זהות לתרופות, במקום שבו הרופא לא נקב בשם מסחרי מפורש במרשם התרופה.

## חיים אישיים
טל היה נשוי, אב ל-6 והתגורר בראשון לציון.

בשנת 2011 לקה בסרטן המוח. נפטר ממחלתו ב־2 ביולי 2016.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ש"ס
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם עם אחד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם סיעות יחיד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קדימה
קטגוריה:חברי מועצת העיר ראשון לציון
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכנסת
קטגוריה:יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות
קטגוריה:רחובות: חברי הכנסת
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט רחובות
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת החמש עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השבע עשרה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גורדון ראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
יז'י קושינסקי

**יֶז'י ניקוֹדֶם קוֹשינסקי** (בפולנית: **Jerzy Nikodem Kosiński**; 14 ביוני 1933 – 3 במאי 1991) היה סופר אמריקאי-פולני-יהודי.

## ביוגרפיה

קושינסקי נולד בעיר לודז' שבפולין למשפחה יהודית עירונית-חילונית, אמידה, אביו היה מורה ללשונות עתיקות ואמו הייתה פסנתרנית. במהלך מלחמת העולם השנייה התחבא עם הוריו מפני הנאצים. במהלך המלחמה נרצחו בני משפחתו המורחבת.

בשנת 1948 אושפז בעקבות תאונת סקי, שהיממה את גופו וכך החזירה לו את יכולת הדיבור. בין 1950 ל-1956 היה מדריך סקי באתר סקי פולני וסיים לימודי תואר במדע המדינה באוניברסיטת לודז'. בשנים 1955-1957 שימש כמרצה במכון לסוציולוגיה ומדעי התרבות, באקדמיה הפולנית למדעים בוורשה.

בדצמבר 1957 נמלט מפולין והיגר לארצות הברית.

ב-1965 פורסם ספרו "הציפור הצבועה". בשנת 1966 קיבל את הפרס הצרפתי לספר הטוב ביותר עבור ספרו זה. בשנת 1969 זכה הרומן שלו "צעדים" (1968, "Steps") בפרס הספר הלאומי בארצות הברית.

הספר "להיות שם" עובד לסרט בבימויו של האל אשבי ובכיכובם של פיטר סלרס ושירלי מקליין. ב-1981 הופיע בתפקיד בולט בסרטו עטור השבחים של ידידו וורן בייטי "אדומים". ב-1989 חזר לפולין לביקור לרגל הוצאת ספרו "הציפור הצבועה" בפולנית.

ב־3 במאי 1991, בגיל 57, התאבד קושינסקי בנטילת כדורי הרגעה, סמים ואלכוהול. במכתב פרידה שהותיר אחריו כתב: "אני הולך לישון, מעט יותר מן הרגיל".

## ספריו
* **[[הציפור הצבועה]]**, תרגם מאנגלית אהרון בר, הוצאת תמוז, 1980
* **[[להיות שם]]**, הוצאת תמוז
* **משחק תאווה**, הוצאת תמוז
* **עץ השטן**, הוצאת תמוז
* **פגישה עיוורת**, הוצאת תמוז
* **צעדים**, הוצאת תמוז
* **[[תא טייס (ספר)|תא טייס]]**, הוצאת תמוז
* **מכונת משחק**, תורגם מאנגלית על ידי עתליה הרכבי והופיע בשנת 1982 בהוצאת עם עובד.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר הבית של קושינסקי
* 
* 
* 
* 
* THE RISE AND FALL OF JERZY KOSINSKI, מאמר באנגלית הבוחן לעומק את הטענות שהועלו נגד קושינסקי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:מתאבדים: ניצולי השואה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
מצר ברינג

**מֵצַר בֶּרִינְג** (באנגלית: **Bering Strait**; ברוסית: **Берингов пролив**) הוא מצר ים המפריד בין כף דז'נייב שבסיביר בנקודה המזרחית ביותר ביבשת אסיה, לבין כף הנסיך מוויילס באלסקה, הנקודה המערבית ביותר באמריקה הצפונית.

המצר מקשר בין ים ברינג שבצפון האוקיינוס השקט, לבין ים צ'וקצ'י שבדרום אוקיינוס הקרח הצפוני. רוחבו כ-85 ק"מ, עומקו נע בין 30 ל-50 מטר ובדיוק במרכזו שוכנים איי דיומד. המצר קפוא במשך מרבית חודשי השנה (מאוקטובר ועד יוני).

## גאוגרפיה והתיישבות
במצר ברינג שוכנת קבוצת איי דיומד. שני האיים הידועים שבה הם דיומיד הגדול ודיומד הקטן. דיומד הגדול נמצא בשטח רוסיה. בעבר חיו בו תושבים, אולם הם הועברו על ידי המשטר הסובייטי כדי למנוע קשר עם זרים, וכיום יש במקום רק מחנה צבאי. דיומד הקטן שייך לארצות הברית, וההתיישבות היחידה בו היא העיר **[[דיומיד]]** או **ינאליק** (באנגלית: **Diomede**; באינופיאק: **Iŋaliq**)".

מספר קילומטרים מפרידים בין שני האיים, וביניהם עובר קו התאריך הבינלאומי והגבול בין המדינות. כתוצאה מכך התאריך בשני האיים שונה ביום אחד.

## היסטוריה
בעבר הועלו הצעות לבניית גשר או לחפירת מנהרה לרוחב מצר ברינג, כדי לאפשר מעבר יבשתי בין אמריקה לבין אסיה, אם כי היישום של פרויקט כזה קלוש לאור נידחותו של המצר, והאקלים הקשה השורר בו, שאפילו הוא לא מחובר למערכות הכבישים המקומיות ברוסיה ובאלסקה.  

## פרהיסטוריה
במהלך תור הפלייסטוקן (2.5 מיליון עד 11,000 שנים לפני זמננו) מפלס הים העולמי היה נתון לתנודות חריפות. בתקופת קרח הים היה נמוך ובתקופה בין-קרחונית המפלס עלה. היות שמצר ברינג הוא ים רדוד יחסית כיום, נראה שבתקופות הקרח הוא שימש כגשר יבשתי בין אסיה לאמריקה, דרכו עברו בעלי חיים ואנשים. כף הנסיך מוויילס נחשב לשריד של אותו גשר יבשתי. בשלהי התקופה הפלאוליתית העליונה ולקראת סוף עידן הקרח האחרון, לפני כ-14,000 שנה, קבוצות של ציידים-לקטים מצפון-מזרח אסיה, אבותיהם של האינדיאנים, חצו את הגשר היבשתי הזה ואכלסו את אמריקה הצפונית והדרומית, שלא היו מיושבות בידי אדם עד אז.

### מקור השם
המצר קרוי על שמו של ויטוס ברינג, ספן דני שפעל בשירות רוסיה וחצה את המצר בשנת 1728.

## חצייה
ביולי 1989 חצתה משלחת בריטית את המצר בסירות קיאקים מאלסקה לסיביר. בשנת 1998 חצו הרוסי דמטרי שפארו ובנו מטאווי את המצר הקפוא בגלישת סקי. במרץ 2006 חצו את המצר הקפוא המטייל ההרפתקן הבריטי קארל בושבי והצרפתי-אמריקאי דימיטרי קייפר בהליכה רגלית במשך 15 יום, אולם הם נעצרו בגבול רוסיה על כניסה בלתי חוקית למדינה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

ברינג
ברינג
ברינג
ברינג
ברינג
קטגוריה:גבול ארצות הברית – רוסיה
ברינג
ברינג
דגל הרפובליקה הדומיניקנית

**דגל [[הרפובליקה הדומיניקנית]]** הוא הדגל של המדינה, הדגל הלאומי משמיט את הסימן האמצעי.

הדגל מורכב מצלב לבן ממורכז שקצותיו מגיעים לקצה הדגל, והוא מחלק את הדגל לארבעה מלבנים. המלבנים העליונים הם בצבע כחול (צד התורן) ואדום, בעוד התחתונים הם בצבע אדום (צד התורן) וכחול. במרכז הצלב מופיע סמל קטן ובו מגן הנתמך על ידי ענף זית (משמאל) וענף דקל (מימין). מעל המגן ישנו סרט כחול ועליו המוטו הלאומי: "דיוס, פאטריה, ליברטאד" (אלוהים, מולדת, חופש). מתחת למגן ישנו סרט אדום ועליו כתוב "רפובליקה דומיניקנה".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

הרפובליקה הדומיניקנית, דגל
קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: סמלים לאומיים
הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה הדומיניקנית
הלשכה המרכזית להגירת יהודים

**הלשכה המרכזית להגירת יהודים** (בגרמנית: **Zentralstelle für jüdische Auswanderung**) הייתה מוסד בתקופת השואה בחסות וניהול האס אס שיועד להאיץ את גירושם של יהודים ממדינות שעליהן השתלטה גרמניה הנאצית.

המעמד של יהודי אוסטריה היה שונה ממעמדם של היהודים בארצות אחרות שזכו לעצמאות לכאורה בזכות הכובש הגרמני וזאת מכיוון שעמים או ראו ביהודים, או בחלק מהם, נציגים של השלטון הקודם שהיה שנוא עליהם.

המשרד הראשון הוקם בווינה באוגוסט 1938, לשם גירוש יהודי אוסטריה ולאחר-מכן גם של יהודי הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה ובראשו הוצב אדולף אייכמן, שניהל שיטת גירוש שהועתקה לאחר־מכן גם לשטחי פולין הכבושה - ריכוז היהודים בעיר גדולה, הגדרת מכסות ברורות של גירוש יהודים והטלת התשלומים על האמידים שבקהילה למימון כל פעולת הגירוש והנלווה לה, תוך סילוק ביורוקרטיה. משרד דומה הוקם בברלין ב-11 בפברואר 1939 בהוראתו הישירה של גרינג, כדי לזרז את הגירת יהודים מגרמניה. הלשכה בווינה הייתה הסמכות היחידה המוסמכת לתת היתרי יציאה מיידית ליהודים מאוסטריה בשנים 1938–1941.

לאחר כיבוש פראג הועמד אייכמן בראש "מרכז הרייך להגירת יהודים" וניהל את שתי הלשכות הללו. לאחר כיבוש פולין הטיל היידריך על אייכמן את הטיפול בפינוי היהודים מהמרחב המזרחי בפולין. במרץ 1941 הוקם משרד דומה באמסטרדם (Zentralstelle für jüdische Auswanderung in Amsterdam).

## ראו גם
* ברטולד שטורפר
*שואת יהודי אוסטריה

## קישורים חיצוניים

* גדעון גרייף, על פעילות הלשכה המרכזית להגירת יהודים בבוהמיה ומורביה, באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:השואה
קטגוריה:הגירה בכפייה
חוק ההסמכה (גרמניה הנאצית)

[שמאל|ממוזער|250px|[אדולף היטלר|היטלר נואם בפני הרייכסטאג, 23 במרץ 1933]]
**חוק ההסמכה** (בגרמנית: **Das Ermächtigungsgesetz**), או בשמו הרשמי **החוק לתיקון מצוקת העם והרייך** (בגרמנית: ** Behebung der Not von Volk und Reich**), הוא חוק שחוקק הרייכסטאג הגרמני ב-23 במרץ 1933, והעניק לממשלה סמכויות חקיקה מלאות, ובכך איפשר לממשלה לעקוף את הפרלמנט (הרייכסטאג עצמו), שבו למפלגה הנאצית לא היה רוב מוחלט. העברת חוק זה הייתה אחד השלבים העיקריים בתהליך השלטת הדיקטטורה הנאצית על גרמניה וחיסול רפובליקת ויימאר - הגלייכשאלטונג. חוק ההסמכה הוביל הלכה למעשה ל"הפיכה עצמית".

## רקע
ב-30 בינואר 1933 מונה אדולף היטלר לראש ממשלת גרמניה, כאשר ברייכסטאג, שנבחר בנובמבר 1932, המפלגה הנאצית הייתה הגדולה ביותר אך היו לה רק כשליש המושבים.

ב-27 בפברואר הוצת בניין הרייכסטאג. הנאצים מיהרו להאשים בשריפה קנוניה קומוניסטית, והאשימו בכך את מרינוס ואן דר לובה, פועל הולנדי מובטל, ששהה במקום. בעקבות כך הוצא "צו שריפת הרייכסטאג" שבא להגן על האומה מהאיום הקומוניסטי כביכול, בו הושעו סעיפים בחוקה, וניתנו לממשלה סמכויות מרחיקות לכת לפגוע בחופש האזרח ובחופש העיתונות.

באווירה זו נערכו ב-5 במרץ בחירות נוספות לרייכסטאג. למרות ההגבלות החמורות שהוטלו על האופוזיציה ערב הבחירות, לא הצליחה המפלגה הנאצית לזכות ברוב מוחלט בבחירות, אלא רק בכ-44 אחוז מהקולות ו 37 אחוז מהמושבים ברייכסטאג.

## חקיקת החוק
חוק ההסמכה נועד להבטיח לנאצים שליטה מוחלטת למרות היעדר הרוב המוחלט בפרלמנט. הפרלמנט החדש התכנס ללא צירי המפלגה הקומוניסטית, שהשלטונות מנעו מהם להשתתף ואף שמו רבים מהם במעצר. ב-23 במרץ, יומיים לאחר כינוס הרייכסטאג החדש, תחת אווירת הטרור הנאצי, נערך הדיון על החוק. בעדו הצביעו 444 צירים - מהם 288 צירים נאצים ו-156 צירים ממפלגות הימין הלא נאצי. בהיעדרם של הקומוניסטים, רק 94 צירי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התנגדו להצעה, ובראשם אוטו ולס, שאף נשא נאום תקיף כנגד החוק. 26 מצירי המפלגה לא הגיעו להצבעה, עקב איומים והפרעות מצד הנאצים. 

בסיכום זכה החוק לתמיכה של 68.6 אחוז מחברי הרייכסטאג. 

לדעת חוקרים רבים, לחוק ההסמכה לא היה תוקף חוקי, שכן הרוב שנדרש לו הושג באיומים.

## תוכן החוק
החוק קבע שבנוסף לפרלמנט, גם לממשלה יש סמכויות חקיקה מלאות, סמכות לחוקק חוקים שנוגדים את האמור בחוקה, וסמכות לאשר הסכמים עם מדינות זרות. החוק נחקק לתקופה של ארבע שנים, אולם עם תום תקופה זו כבר לא היה שום כוח פוליטי במדינה שהתנגד לנאציזם, תוקף החוק הוארך לתקופה נוספת, והוא נותר בתוקף עד סוף מלחמת העולם השנייה.

בהסכמה לחקיקה זו, ויתר הפרלמנט הגרמני והמפלגות השייכות לו על כוחן, הביא לקיצה את חוקת ויימאר הדמוקרטית, ונתן להיטלר את המשענת החוקית לשלטונו הרודני.

### תרגום לשון החוק
שמאל|ממוזער|250px|

* חלק 1 של החוק מתייחס לפסקה 85 של חוקת ויימאר המנחה את הדרך בה הרייכסטאג והרייכסראט מאשרים את תקציב הרייך, ולפסקה 87 של החוקה המגבילה את הלוואות הממשלה.
* חלק 3 של החוק מתייחס לפסקות 68 עד  77 בחוקה הקובעות את התנאים לתהליך החקיקה ברייכסטאג.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה הנאצית: חוק ומשפט
קטגוריה:חוקים
קטגוריה:1933 בגרמניה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: חוק ומשפט
אוקטביאן גוגה

**אוקטביאן גוגה** (ברומנית: **Octavian Goga**; 1 באפריל 1881 - 7 במאי 1938) היה משורר, מחזאי, מתרגם ופוליטיקאי רומני, יליד טרנסילבניה. כיהן כראש ממשלת רומניה בין השנים 1937–1938. נודע בקו הפוליטי הלאומני-ימני רדיקלי והאנטישמי שלו. נבחר לאקדמיה הרומנית.

## חייו
גוגה נולד ב-1881 בכפר רשינאר, על המורדות הצפוניים של הרי הקרפטים בטרנסילבניה, שהייתה אז חלק מממלכת הונגריה, באימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו יוסיף גוגה היה כומר אורתודוקסי, בעל שורשים ארומנים. ואימו אאורליה מורה וכותבת לעיתים בעיתונים בשפה הרומנית. 
ב-1890-1886 למד גוגה בבית ספר יסודי הכפר הולדתו אצל המורה הפטריוט מויסה פרצילה, שהיווה ככל הנראה דמות השראה לגיבור השיר שלו "Dascălul" (המורה).
בילדותו בילה גוגה הרבה מחופשותיו ביישוב הולדתו של אביו, קרצ'ונלו דה סוס, במחוז אלבה, על הנהר טרנאבה מיקה, כיום חלק מהכפר צ'טאטיה דה באלטה. באותו יישוב 20% מהמשפחות נשאו את השם גוגה. לדברי המשורר לימים, 
:חיי האיכרים בעמקי קרצ'ונל השפיעו על כתיבתו את השירים "Plugarii" (החורשים) ו- "Clăcașii" (הצמיתים).
ב-1890 התחיל לימודים בתיכון הממלכתי בסיביו  (הנקרא כיום המכללה הלאומית גאורגה לאזר) ובשנים 1900-1899 סיים אותם ב"בתי הספר המרכזיים היווניים-אורתודוקסיים הרומניים" (כיום המכללה הלאומית אנדריי שאגונה) בעיר בראשוב . אחרי מבחני הבגרות ב-1900 נרשם בפקולטה לספרות ולפילוסופיה של אוניברסיטת בודפשט ולאחר מכן סיים את לימודים האקדמיים באוניברסיטת ברלין ב-1904.
אחרי כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה שירת גוגה בחזית דוברוג'ה כחייל ואחר כך סופח למשרד התעמולה של הצבא שעבר בשטח הרומני שנשאר חופשי ביאשי.

בשנות ה־20 המוקדמות הקים גוגה את מפלגתו האנטישמית שהתאחדה בשנת 1935 עם מפלגה האנטישמית LANC של א. ק. קוזה כדי ליצור את המפלגה הנציונל-נוצרית. בסוף שנת 1937, בעזרת החוגים הפרו-נאצים המקומיים, הפך לראש ממשלת מיעוט.
הממשלה בראשותו חוקקה חוקים אנטישמיים, סגרה עיתונים דמוקרטיים והשיא היה בחקיקת חוק אזרחות, אשר "בחן מחדש" את נאמנות היהודים. כשליש מהיהודים (מעל 250,000) איבדו את האזרחות שלהם. גוגה הודח בשל לחצים של בריטניה וצרפת וראה בהדחתו ניצחון ליהודים.

לאחר התפטרותו פרש לאחוזתו בטירת צ'וצ'ה טרנסילבניה, שם לקה בשבץ ב-5 במאי 1938, ומת יומיים לאחר מכן.

## הנצחה
*כיום נמצא במרכז בוקרשט (באזור שהוחרב על ידי צ'אושסקו ונבנה מחדש) רחוב הקרוי על שמו של גוגה. השם ניתן לרחוב לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ולמורת רוחם של הקהילה היהודית וגורמים יהודיים אחרים. האירוניה ההיסטורית היא כי באזור זה שכן הרובע היהודי הוותיק של בוקרשט (הרבעים דודשט ווקארשט).
*רחובות רבים בערי רומניה נושאים את שמו בעיקר בגלל חשיבותו כמשורר.

## קישורים חיצוניים

200px|ממוזער|שמאל|צילום משנת 1911
## הערות שוליים

קטגוריה:אנטישמיות ברומניה: אישים
קטגוריה:חברי האקדמיה הרומנית
קטגוריה:מחזאים רומנים
קטגוריה:משוררים רומנים
קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:רומנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:רומנים מטרנסילבניה
קטגוריה:שרי התרבות של רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1938
משמר הלינקה

**משמר הלינקה** (בצ'כית: **Hlinkova garda**) מיליציה שהייתה הזרוע הצבאית של מפלגת העם הסלובקית הימנית-קיצונית. משמר הלינקה קם במהלך משבר הסודטים בקיץ 1938.
המיליציה פעלה בסלובקיה נגד יהודים, צ'כים ומתנגדי המשטר האנטישמי.

משמר הלינקה נקרא על שמו של הכומר הקתולי אנדריי הלינקה, שמת בקיץ 1938, והיה למעשה המשכו של הארגון "מגן העם", אשר פוזר בפקודת השלטונות הדמוקרטיים בצ'כוסלובקיה בשנת 1927. הקבוצות הראשונות התארגנו באופן בלתי-חוקי בקיץ 1938, אולם לאחר הענקת אוטונומיה לסלובקיה בעקבות משבר חבל הסודטים באוקטובר 1938, החלו לקום קבוצות נוספות באופן חוקי בערים נוספות. בארגון התאספו אנטישמים, פשיסטים ופרו-נאצים.

משמר הלינקה פעל מתוקף צו של השלטון הסלובקי ומילא תפקידים משטרתיים. בשנת 1942 השתתף משמר הלינקה בגירוש יהודים למחנות ריכוז והשמדה בפולין, ואומן על ידי האס אס.

בעקבות המרד הסלובקי באוגוסט 1944 נטל האס אס את ההנהגה בארגון.

## תפקידים
משמר הלינקה היה הזרוע הצבאית של מפלגת הלינקה בתחום ביטחון הפנים והוא המשיך בתפקידו זה בתקופת המשטר האוטונומי של סלובקיה בתקופת המדינה הפדרלית צ'כוסלובקיה. משמר הלינקה שימש כמשטרת המדינה הסלובקית ושיתף פעולה בהגשת תוכניותיו של היטלר. המשמר פעל כנגד יהודים, צ'כים, הונגרים, אנשי מפלגות שמאל ואופוזיציה. בצו שניתן ב-29 באוקטובר 1938 נקבע כי משמר הלינקה הוא הגוף היחיד במדינה המוסמך להכשיר את חבריו באימונים צבאיים, צו זה ביסס את מעמדו הרשמי של המשמר במדינה. מדיהם של חברי משמר הלינקה היו שחורים והם חבשו כובע דמוי סירה, עליו פונפון צמר והצדיעו במועל יד ובאמירה  ("על המשמר!").

## חברי המשמר
אף שמשמר הלינקה נוסד רשמית ב-8 באוקטובר 1938 גיוס חברים לארגון החל כבר בחודש יולי אותה שנה. עד ל-14 במרץ 1939, עת סלובקיה הכריזה על עצמאותה, הצטרפו למשמר הלינקה מתנדבים מכל חלקי העם. ב-15 במרץ, יום לאחר ההכרזה, התמנה אלכסנדר מך למפקד המשמר, הוא החזיק בתפקיד זה עד 1945, עת התמוטט המשטר הסלובקי שתמך בגרמניה הנאצית. תפקידי המשמר נקבעו בשורת צווים ממשלתיים. בין היתר נקבע כי המשמר יהיה כוח שיטור הכפוף למפלגה, אשר יעודד את אהבת האומה, יספק אימונים צבאיים וישמור על ביטחון הפנים. בכך המשמר נועד לשמש משקל-נגד לצבא ולמשטרה. בשנת 1941 "כוחות ההלם" של המשמר אומנו במחנות אס אס בגרמניה ומונה למשמר יועץ מטעם האס אס. בשלב של התפתחות הארגון רבים מן החברים בו מן המעמד הבינוני פרשו ורוב המשמר הורכב מבני כפרים ופועלים פשוטים לצד חברים משולי החברה.

## קישורים חיצוניים

* משמר הלינקה, באתר "מטח"

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כוסלובקיה: היסטוריה
קטגוריה:שואת יהודי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:סלובקיה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ארגונים משתפי פעולה עם הנאצים
עציון פרסי

**עציון פרסי** (שם מדעי: *Haloxylon persicum*; בעבר: פרקרק פרסי) הוא עץ השייך למשפחת הסלקיים. המין היחיד בישראל מסוג זה (פרקרק). המין כולל שני תת-מינים: עציון ים המלח ועציון אדומי. בעבר היה מין נוסף שנקרא פרקרק המדבר, אך כיום משייכים מין זה לסוג חמדה.
## מאפיינים
העציון הוא שיח או עץ נמוך שגובהו נע בין 1.5 מטר ל-5 מטר. נמצא לרוב באזורים חוליים ולעיתים קרובות נערמות סביבו תלוליות חול. הוא יכול לשרוד גם כאשר חלקם העליון של שורשיו נחשף, ולכן הוא יכול לגדול באזורים של חולות נודדים ומוכי רוח. תפוצת הפרקרק בישראל היא באזור בקעת ים המלח, הערבה ודרום הנגב. ענפיו הצעירים של הפרקרק ירוקים, ומחולקים לפרקים ברורים. בכל פרק יש שני עלים קשקשיים המייצגים שרידי עלים שהתנוונו כדי להקטין התאדות. לאחר שהענף מתעצה, כבר אי אפשר להבחין בפרקים.

הפריחה בסוף החורף עד האביב. הפרחים בעלי עלי עטיף ירוקים ואבקנים צהובים, והם דו-מיניים. הפירות מבשילים בסוף הקיץ, ועלי העטיף מצמיחים כנפיים שמאפשרות לפירות להתפזר טוב יותר ברוח. על העציון ניתן לראות עפצים שונים, בהתאם לסוג החרק שעוקץ אותו.

עציון פרסי הוא צמח מוגן בישראל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1860
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אדמון בואסייה
קטגוריה:ארץ ישראל: עצי בר
קטגוריה:המזרח התיכון: עצים
קטגוריה:סלקיים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
יודסה ראט פור אמסטרדם

**יוֹדְסֶה ראט פור אמסטרדם** (**Joodsche raad voor Amsterdam**) היה היודנראט אשר הוקם ופעל בהולנד בתקופת השואה וריכז בידיו את סמכויות הטיפול ביהודי העיר אמסטרדם.

## היסטוריה
בדצמבר 1940 הוקמה בהולנד "הוועדה המתאמת היהודית" שקדמה ליודסה ראט ועמד בראשה לודוויק ארנסט ויסר. בוועד השתתפו נציגי הציונים בהולנד וכן נציגי הקהילות האשכנזית והספרדית. לאחר מהומות אנטי־יהודיות שיזמו תומכי המשטר הנאצי בהולנד הכבושה, הוקם "יודסה ראט" (Joodsche Raad), בראשות אברהם אשר ופרופ' דוד כהן. השניים האמינו כי שיתוף פעולה עם השלטונות הנאצים ניתן יהיה לעכב את גירוש היהודים. 

היודסה ראט צמח במהירות למנגנון שלטוני גדול שהעסיק בשיאו כ־17,000 יהודים. הוקמו דרכו מוסדות חינוך, טיפל בתברואה, עבודה סוציאלית, חלוקת מזון והנפקת אישורים שונים. עם תחילת הגירושים ההמוניים ב־1942 הוטל עליו לארגן את המשלוחים למחנות, מה שעורר תחושת בגידה בקרב רבים. במאי 1943 נדרשו גם אנשי היודסה ראט עצמם להישלח, ובעקבות התנגדות חלקם ערכו הגרמנים מצוד ותפסו כ־8,500 יהודים. בספטמבר 1943 נשלחו גם אשר וכהן למחנות, אך שרדו את המלחמה.

לאחר כניעת גרמניה הנאצית נעצרו השניים, אך שוחררו לאחר שנמצא שאחריות השלטונות ההולנדיים הייתה משמעותית לא פחות. הקהילה היהודית הקימה "בית דין של כבוד", שדן בשילוחם של כ־7,000 יהודים ועל נישולם מרכושם. אשר לא הכיר בבית הדין וסירב להופיע, ואילו כהן נשפט בפניו. פסק הדין אסר על שניהם למלא תפקידים ציבוריים בקהילה עד סוף חייהם.

## קישורים חיצוניים

*ערך לקסיקון על היודסה ראט, באתר יד ושם
* דויד כהן  באתר פרויקט מחקרי השואה 

## הערות שוליים

קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:שואת יהודי הולנד
קטגוריה:שיתוף פעולה יהודי עם הנאצים