open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קלאודיה וולס

**קלאודיה וולס** (באנגלית: **Claudia Wells**; נולדה ב-5 ביולי 1966) היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של ג'ניפר פרקר בסרט "בחזרה לעתיד".

## ביוגרפיה
וולס נולדה בקואלה לומפור וגדלה בסן פרנסיסקו. לאחר שהופיעה במספר סדרות טלוויזיה כנערה, היא קיבלה את תפקידה של ג'ניפר פרקר בסרט "בחזרה לעתיד". אולם בהמשך הודיעה שהיא אינה יכולה לגלם את דמותה של פרקר, חברתו של מרטי מק'פליי, בשני סרטי ההמשך, משום שטיפלה באימה, שחלתה בסרטן השד סופני; היא הוחלפה בידי השחקנית אליזבת שו. בכך נקטעה קריירת המשחק שלה.

מאז 1991 מחזיקה וולס בחנות בגדי גברים בקליפורניה. היא הביעה את שמחתה מהאופן שבו חייה התפתחו, תוך שהיא מצהירה שהיא תהתה היכן הייתה נמצאת בחיים אילו הייתה ממשיכה בקריירת המשחק שלה.

לאחר 22 שנים חזרה וולס לקולנוע בשנת 2008. מאז גילמה באופן קבוע תפקידים, בעיקר בהפקות סרטים קטנות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1966
תומאס פיצג'רלד

**תומאס פיצג'רלד** (באנגלית: **Thomas Fitzgerald**; 10 באפריל 1796 – 25 במרץ 1855) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כשופט ומחוקק מדינתי הן באינדיאנה והן במישיגן, וכן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
פיצג'רלד נולד ב-10 באפריל 1796 בעיירה ג'רמנטאון שבמדינת ניו יורק. אביו היה מהגר אירי שלחם בצבא הקונטיננטלי בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, נפצע בקרב וקיבל קצבה על שירותו. תומאס קיבל חינוך בסיסי בבתי ספר עממיים, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית במלחמת 1812, במהלכה נפצע קשה. לאחר שהחלים, עבד תקופה כמורה בעיירה מרסלוס שבמדינת ניו יורק.

בשנת 1819 עבר לעיירה בונוויל שבאינדיאנה, שם המשיך ללמד ולמד משפטים. בשנת 1821 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק בעריכת דין בבונוויל. באותה שנה נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה, וכיהן בו שוב בשנים 1825–1827. בשנת 1829 מונה לשופט לענייני ירושה (probate judge) באינדיאנה.

### מעבר למישיגן
בשנת 1832 מונה פיצג'רלד לשומר המגדלור בפתח נהר סנט ג'וזף ועבר לעיירה סנט ג'וזף שבמישיגן. בשנת 1834 כיהן כפקיד מחוז בריין, וב־1837 היה חבר מועצת הנאמנים (Board of Regents) של אוניברסיטת מישיגן.

בשנת 1838 מונה לנציב בנקאות במטרה לחקור את פעילותם של מה שנקרא אז "בנקים פראיים" (Wildcat Banks), מוסדות בנקאיים לא יציבים שפעלו ללא פיקוח. בשנת 1839 נבחר לבית הנבחרים של מישיגן, אך באותה שנה הפסיד בהתמודדות על תפקיד סגן מושל המדינה.

ב־8 ביוני 1848 מונה מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של לואיס קאס שהתפטר. הוא כיהן בסנאט בקונגרס ה־30 עד 3 במרץ 1849.

### בערוב ימיו
בשנת 1851 עבר לעיירה ניילס שבמישיגן, ובשנים 1852–1855 כיהן שוב כשופט לענייני ירושה במחוז בריין. הוא נפטר בניילס ב-25 במרץ 1855 ונקבר בבית הקברות סילברברוק שבעיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1796
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1855
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23

**נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23** מייצגת את מקסיקו בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים. בנוסף לכך היא משחקת במשחקים פאן-אמריקאיים.

## היסטוריה
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

## משחקים אולימפיים
בתחרות אולימפיאדת ברצלונה הוחלט על ידי פיפ"א שנבחרות יכללו כדורגלנים עד גיל 23. נבחרת ארצות הברית העפילה משחקים.

### השתתפות באולימפיאדות

### שחקני חיזוק
בהתאם להחלטת פיפ"א ניתן לכלול במשחקים אולימפיים עד 3 כדורגלנים בגיל מעל ל-23.
* 1996 - קייסי קלר, אלכסי לאלאס
* 2000 - בראד פרידל, ג'ף אגוס, פרנקי היידוק
* 2008 - בראד גוזאן, מייקל פארקהורסט, בריאן מקברייד
* 2024 - ווקר זימרמן, מילס רובינסון, דז'וקדז' מיכיילוביץ'

### שחקנים בולטים
* סטיב סנו - 10 שערים
* פרנקי היידוק, בראד פרידל - 9 משחקים

## משחקים הפאן-אמריקאיים
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים רק בשנת 1999 וסיימה במקום השלישי.

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר transfermarkt
* נתונים מאתר globalsportsarchive
* נתונים מאתר worldfootball

ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: כדורגל
קטגוריה:נבחרות ארצות הברית
הפרעות הפנמה

**הפרעות הפנמה** (באנגלית: **Internalizing disorder**) הן קבוצת הפרעות נפשיות שעיקרן הפניית רגשות שליליים כלפי פנים. על פי סקירת מטרייה של מטה־אנליזות אורך, הפרעות אלו שכיחות ביותר ופוגעות בכשליש מהאוכלוסייה בשלב כלשהו בחיים. עוד עולה מהסקירה כי הן נטל מחלה כבד.

## מאפיינים וסיווג
* **הפניית רגשות שליליים פנימה**: לפי תפיסה ותיקה, המוזכרת בסקירת מטרייה, הפרעות דיכאון וחרדה מאופיינות בנטייה להפנמה של רגשות שליליים.
* **ספקטרום רחב**: בעקבות התפתחותה של הטקסונומיה ההיררכית של פסיכופתולוגיה (HiTOP), מראה סקירת המטרייה כי ספקטרום ההפנמה כולל, לצד הפרעות דיכאון וחרדה, גם הפרעות אכילה.
* **תחלואה נלווית ותהליכים אטיולוגיים חופפים**:הפרעות אלה מאופיינות בשיעור גבוה של תחלואה נלווית, ומסקירת המטרייה עולה כי גם התהליכים האטיולוגיים העומדים בבסיסן חופפים במידה רבה.

## הפרעות ספציפיות
סקירת המטרייה כללה מטה־אנליזות שעסקו בהפרעות ספציפיות מספקטרום ההפנמה, על פי המהדורה החמישית של המדריך האבחוני והסטטיסטי להפרעות נפשיות (DSM-5) ומודל ה-HiTOP. הפרעות אלה כוללות: הפרעות דיכאון, ובהן הפרעת דיכאון מז'ורי והפרעת דיכאון מתמשכת (דיסתימיה); הפרעות חרדה, ובהן הפרעת חרדה מוכללת, הפרעת חרדה חברתית, הפרעת חרדת נטישה, הפרעת פאניקה, אגורפוביה ופוביה ספציפית; והפרעות אכילה, ובהן אנורקסיה נרבוזה, בולימיה נרבוזה והפרעת אכילה כפייתית. מסקירת המטרייה עולה כי ההבנה אילו הפרעות נפשיות נכללות בספקטרום ההפנמה עודנה מתגבשת. הסקירה התמקדה בהפרעות דיכאון, חרדה ואכילה, לאור עדויות רבות המצביעות על שייכותן לספקטרום. עם זאת, ישנן ראיות לכך שגם הפרעות ספציפיות מקטגוריות אחרות של ה-DSM-5 עשויות להיכלל בו, ובהן הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), הפרעת אישיות גבולית ותסמינים של הפרעה בתפקוד המיני.

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות נפשיות, התנהגותיות או נוירו-התפתחותיות
פרדס (מיני אלבום של נרקיס)

**פרדס** הוא מיני-אלבום מאת הזמרת נרקיס שיצא לאור באוקטובר 2025. המיני-אלבום, הכולל חמישה שירים, יצא זמן קצר לאחר פרידה זוגית שחוותה הזמרת.

## הפקה
הסינגל "לעלות" יצא כחודש וחצי לפני יציאת המיני-אלבום וכולל סימפול מדבריו של "הינוקא" (הרב שלמה יהודה בארי)

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

* נרקיס חושפת את הלב ב"פרדס": מיני-אלבום חדש על אמת, אמונה וריפוי, רדיו אילת, 21 באוקטובר 2025
* "אישה צריכה לבחור בזוגיות ממקום שלם, לא מתוך לחץ": נרקיס בראיון ליורם סוויסה, רדיו דרום, 22 באוקטובר 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי נרקיס
אייזק כריסטיאנסי

**אייזק פקהאם כריסטיאנסי** (באנגלית: **Isaac Peckham Christiancy**; 12 במרץ 1812 – 8 בספטמבר 1890) היה נשיא בית המשפט העליון של מדינת מישיגן וסנאטור מטעם מישיגן.

## ביוגרפיה
כריסטיאנסי נולד ב-12 במרץ 1812 סמוך לעיירה ג'ונסטאון שבמדינת ניו יורק, למשפחה דלת אמצעים. סבו, אייזק פקהאם, היה מאבות המתיישבים הראשונים באזור קארוגה, ניו יורק, כבר משנת 1783. כריסטיאנסי התחנך בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיות של ג'ונסטאון ואוביד. לאחר מות אביו כשהיה בן 13, נאלץ לפרנס את משפחתו. הוא עבד כמורה ולמד משפטים. בשנת 1836 הוסמך לעריכת דין לאחר שעבר להתגורר במונרו שבטריטוריית מישיגן, שם עבד כפקיד במשרד המקרקעין הפדרלי. ב־16 בנובמבר 1839 נישא לאליזבת א. מק'קלוסקי.

בשנים 1841–1846 שימש כתובע המחוזי של מחוז מונרו, מישיגן. בשנת 1848 היה ציר בוועידת מפלגת "האדמה החופשית" בבאפלו, ניו יורק, לאחר שפרש מהמפלגה הדמוקרטית בשל התנגדותו לעבדות.

בין השנים 1850–1852 כיהן כחבר הסנאט של מישיגן, וב־1852 התמודד ללא הצלחה כמועמד מפלגת "האדמה החופשית" למשרת מושל המדינה. בשנת 1854 היה שותף לייסוד המפלגה הרפובליקנית בעיר ג'קסון, מישיגן. בשנת 1857 רכש את העיתון Monroe Commercial והיה לעורכו. באותה שנה גם התמודד ללא הצלחה לסנאט של ארצות הברית.

בהתאם לחוקה החדשה של מישיגן, שנכנסה לתוקף בשנת 1850, הוקם בשנת 1857 בית המשפט העליון הקבוע של המדינה. כריסטיאנסי נבחר כשופט בבית המשפט הזה, נבחר מחדש פעמיים, וכיהן עד 27 בפברואר 1875, אז התפטר עם מינויו לסנאט של ארצות הברית. בשנים 1872–1874 כיהן כנשיא בית המשפט העליון של מישיגן. הוא נחשב לאחד מ"ארבעת הגדולים" בתולדות המשפט של מישיגן בזכות תרומתו לבית המשפט.

בשנת 1874 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, לאחר שהביס את הסנאטור מטעם הרפובליקנים הרדיקלים, זכריה צ'נדלר. הוא כיהן בקונגרסים ה־44 וה־45, מ־4 במרץ 1875 ועד 10 בפברואר 1879, אז התפטר מסיבות בריאותיות. צ'נדלר נבחר מחדש לתפקידו 12 ימים לאחר מכן.

בגיל 65 נישא כריסטיאנסי לאישה הצעירה ממנו ב־45 שנה. הסנאטור תומאס ו. פרי שימש כשושבין. הנישואים החזיקו זמן קצר בלבד, ולאחר מכן הם התגרשו.

בשנים 1879–1881 שירת כשליח מיוחד וכשגריר של ארצות הברית בפרו. לאחר תום שליחותו שב ללנסינג, מישיגן, ועסק בעריכת דין. בתקופת שהותו בפרו הזהיר את ממשלת ארצות הברית מפני ההשפעה הבריטית הגוברת באזור, שנבעה מפעילותה של צ'ילה במהלך מלחמת האוקיינוס השקט. הוא אף הציע שארצות הברית תספח את פרו למשך עשר שנים ולאחר מכן תצרף אותה לאיחוד המדינות, כדי להבטיח גישה לשווקים העשירים של דרום אמריקה.

כריסטיאנסי נפטר ב-8 בספטמבר 1890 בלנסינג ונקבר בבית העלמין וודלון שבמונרו.

בנו, ג'יימס אייזק כריסטיאנסי (1844–18 בדצמבר 1899), היה לוטננט ראשון בצבא ארצות הברית ועוטר במדליית הכבוד במלחמת האזרחים האמריקאית. בעת שירותו ברגימנט הפרשים המתנדבים ה־9 של מישיגן, הוביל ביוזמתו חלק מהכוח לקרב ונפצע פעמיים (28 במאי 1864). המדליה הוענקה לו רשמית ב־10 באוקטובר 1892. הוא נקבר אף הוא בבית העלמין וודלנד במונרו, מישיגן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1812
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1890
מירונוב

**מירונוב** (ברוסית: **Миронов**) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה רוסיים
וליד מנסור

**וליד מנסור** (נולד ב־25 באוגוסט 1947) הוא דיפלומט עבר ישראלי וקצין צה"ל (במיל') בדרגת אלוף-משנה. מנסור הוא הדרוזי הראשון שכיהן כקונסול כללי וכשגריר ישראל במספר מדינות. בין היתר, כיהן כקונסול כללי במומבאי שבהודו, כשגריר ישראל בהאנוי, וייטנאם, וכשגריר ישראל בפרו ובבוליביה. לחם במלחמות ששת הימים, יום הכיפורים, לבנון הראשונה והשתתף בפעילויות מבצעיות בכל גבולות ישראל. סך הכול, כיהן בשירות דיפלומטי וציבורי במשך 21 שנים ועוד 24 שנות שירות צבאי. יחד, פעל במשך 45 שנים בשירות המדינה.

## ביוגרפיה
מנסור נולד בעספיא שבמחוז חיפה. אביו כרם מנסור היה הקצין הדרוזי הישראלי הראשון בצה"ל, ממקימי יחידת הדרוזים בהתנדבות לפני החלת חוק שירות חובה. כמו כן, נושא כרם מנסור את עיטור לוחמי המדינה (אות על"ה) על פועלו למען הקמת מדינת ישראל. האם, עפיפה, הייתה עקרת בית ודאגה בעיקר לגידול הילדים וחינוכם. מנסור למד בבית ספר תיכון עירוני א' בעיר חיפה עד גיוסו לצה"ל. בשנת 1965, התגייס לצה"ל ולחם במלחמת ששת הימים. בשנת 1966 סיים מנסור קורס קצינים והמשיך לשרת בצה"ל במשך 24 שנים. במסגרת שירותו לחם גם במלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה. עם השנים, שימש בתפקידי פיקוד רבים וביניהם מפקד גדוד חרב (299), ומפקד חטיבה 512 וכמפקד גזרות מבצעיות בגבול מצרים, גבול ירדן ובדרום לבנון.

מנסור הדריך קורסים בבית ספר לקצינים ובקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. מנסור נפצע קשה בקרב עם מחבלים בהיותו מג"ד בדרום לבנון, ולאחר תקופה ארוכה של החלמה ולימודים באוניברסיטת חיפה, חזר לשירות מלא עד שחרורו בסוף 1989.

בשנת 1979 החל לימודי תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובמדעי המדינה באוניברסיטת חיפה אותם השלים בשנת 1982.

### קריירה דיפלומטית
בשנת 1990, מונה מנסור לקצין מחוז דרוזי ראשון במשרד הפנים במחוז חיפה. בשנת 1993 הצטרף למשרד החוץ כיועץ מדיני ובהמשך עבד במחלקת הארגונים הבינלאומיים, שם היה אחראי על פרויקטים של סיוע הומניטרי בינלאומי וקשרי עבודה עם ארגוני האו"ם בגבולות ישראל.

בשנת 1996, מונה לקונסול כללי במומביי, הודו והיה הדרוזי הראשון שמונה לראש נציגות בחו"ל. כהונתו עסקה בין היתר בחיזוק הקשרים הכלכליים והתרבותיים בין ישראל להודו, בתמיכה בקהילה היהודית בהודו וחיזוק הקשר בינם לבין מדינת ישראל וסייע להעלות את חלקם לארץ.

בשנת 1999, מונה לשגריר דרוזי הראשון, שגריר ישראל בהאנוי, וייטנאם. במסגרת תפקידו פעל לחיזוק שיתופי פעולה כלכליים ולבניית קשרי סחר ודיפלומטיה תרבותית עם וייטנאם.

בשנת 2005, מונה לשגריר ישראל בפרו ובבוליביה. בתקופת כהונתו בפרו זכה לשלושה תוארי ד"ר לשם כבוד מהאוניברסיטאות סן מרטין דה-פורס, נסיונל אגרריה דה מולינה וסם איגנסיו דה לה לויולה.

כמו כן, הוענקו לו שני עיטורי Gran Cruze העיטור הממלכתי הגבוה ביותר בפרו הניתן כהוקרה על תרומה יוצאת דופן. זהו השגריר הישראלי היחיד שהוענק לו עיטור זה על ידי נשיא פרו בנוסף לעיטור מנשיא הקונגרס.

במהלך כהונתו, תרמה הקהילה היהודית בפרו לקרן קיימת לישראל אלף עצים לנטיעת יער על שמו. זהו היער הראשון שניטע על שם דיפלומט ישראלי ממוצא דרוזי.

בשנת 2011 פרש מנסור ממשרד החוץ לאחר 21 שנות שירות דיפלומטי וציבורי, ו-24 שנות שירות צבאי, סה"כ 45 שנות שירות המדינה.

### חיים אישיים
מנסור נשוי, אב לחמישה.

## הערות שוליים

קטגוריה:דרוזים ישראלים
קטגוריה:דרוזים מעוטרי צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:שגרירי ישראל בפרו
קטגוריה:עספיא: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
שטפאן דימיטריו

**שטפאו דימיטריו** (ברומנית: **Ștefan Dimitriu**) שנולד ב-21 במאי 1938 הוא סופר, עיתונאי ומלחין רומני, בעלה של ויקטוריה דראגו דימיטריו.

דימיטריו נולד בקומונה איבנשט להוריו אתנה ושטפאן דימיטריו, שניהם מורים. האב היה קצין במילואים בצבא רומניה ועם התקרבות מלחמת העולם השנייה גויס ונשלח לחזית. קרבת מגורי המשפחה לגבול המזרחי הביאה לעקירת האם ושלושת ילדיה אל אחותה בפלוישט, שם גדל והתחנך דימיטריו. לאחר המלחמה המשטר החדש ברומניה שלח את האב לעבודות כפייה לכמה שנים ולאחר שובו נשלחו הוא ואשתו ללמד בכפר - הבן נשאר תחת השגחת אחות אימו ובעלה. הדוד היה, לפני המלחמה, מנהל של חברת רכבות ובעל קרקעות עשירות בנפט. בהתאם למדיניות המשטר הקומוניסטי דימיטריו סווג כבן קבוצה עוינת ובהתאם לכך מנעו ממנו המשך לימודים בבית ספר תיכון ולאחר שהצליח בכל זאת, בקיץ 1955, לעמוד בבחינות הבגרות מנעו ממנו לימודים אוניברסיטאיים והוא נאלץ לעסוק בעבודות של פועלים פשוטים, יציקת בטון, עבודה בדפוס ועוד, אך בו זמנית היה מעורב בעיסוקים של עורך רדיו ועיתונות מקומיים ולמד מוזיקה (כינור) בבית הספר העממי לאומנות.

מ-1957 החל לפרסם שירים בעיתונות המקומית. מדצמבר 1958 עד דצמבר 1960 היה מגויס בשירות חובה וגם בצבא מצא את דרכו לעיתון צבאי בבוקרשט.

ב-1962, כשהמשטר ריכך את חסימת ההשכלה הגבוהה לבעלי מוצא לא מתאים מבחינתו, התקבל דימיטריו ללימודים בפקולטה לבלשנות של אוניברסיטה בוקרשט. ב-1967, לאחר סיום לימודיו, קיבל עבודה ברדיו-טלוויזיה רומנית. הוא התחיל ככתב, המשיך בתפקיד עורך, היה מפיק, עורך ראשי, מנהל מחלקה וחבר במועצת המנהלים. בשנים 1990 - 1993, במקביל לעבודתו בטלוויזיה, דימיטריו היה עורך ראשי של שבועון ושל ההוצאה לאור, שהוא ייסד, Românul (הרומני). במהלך השנים פרסם בכתבי העת Luceafărul, România literară, Tribuna, Viața Românească, Contemporanul, Viața Studențească, Evenimentul, Zig-Zag, Terra Magazin, Pro Saeculum, Argeșul  ועוד.

## מיצירותיו
* 1971 Drumuri ca-n palmă (דרכים כמו על כף היד), סיפורים קצרים.
* 1972 Trapez (טרפז}, רומן.
* 1973 Țara lui Skanderbeg (ארצו של סקנדרברג), רשמי מסע מאלבניה.
* 1977 Dealuri la Prut (גבעות הפרוט) זכרונות ממחוזות הילדות.
* 1987 Tinerețea lui Bogdan Irava (נעוריו של בוגדאן איראווה), רומן. הופיע לאחר עשרים שנה תחת השם Întrebările Sfinxului (שאלות הספינקס).
* 1993 Turnul nebunilor (מגדל המשוגעים), רומן.
* 2003 Steaua păguboșilor (כוכב חסרי המזל), אנטולוגיה לתיאטרון.
* 2009 Lasă zilei scârba ei (תשאיר ליום את הגועל שלו), רומן.
* 2014 Pace ție, cititorule! (שלום לך, קורא), יומן.
* 2015 Tibidam-tibidum (טיבידם-טיבידום), יומן מסע שמח.
* 2016 Mandarinul valah Petre Pandrea (המנדרין הרומני פטרה פנדראה), מסה ביקורת.
* 2016 Cuvântul ca un fruct oprit (המילה כפרחי אסור), פואמות.
* 2017 Strada Poștei, numărul fără întoarcere (רחוב הדואר, מספר ללא שוב), רומן אוטוביוגרפי.
* 2017 Aiurea-n tramvai (אי שם בחשמלית), תסריטים.
* 2017 Provocările timpului (אתגרי הזמן), שונות.
* 2018 Și cățeii scriu versuri (גם כלבלבים כותבים שירים) ספר לילדים.
* 2019 Un suspin în Marea Sarmatică (אנחה בים הסרמטי), תיאטרון.
* 2020 Sămânța și lutul (הגרעין והאדמה), רומן.
* 2021 Sinceritas

## קישורים חיצוניים
* Citadela Scriitorilor-invitat Ștefan Dimitriu 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים רומנים
קטגוריה:מחזאים רומנים
קטגוריה:עורכי עיתונים רומנים
קטגוריה:מפיקים רומנים
קטגוריה:מלחינים רומנים
קטגוריה:מתרגמים רומנים

קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1938
נגן קתרוס

"**נגן קתרוס**" (נקרא גם בשם "**צלצל קתרוס**") הוא במקור שיר עממי אוקראיני בשם "Сховалось сонце за горою" (בעברית: "השמש התחבאה מאחורי ההר") שמחבריו אינם ידועים, אשר תורגם לעברית על ידי יהודה קרני בשנת 1931.

## רקע
השיר העברי הוא תרגום של שלושה בתים מתוך השיר הרוסי "Горит свеча печальным светом" (בעברית: "דולק הנר באור עצוב"), שנכתב למנגינת שיר העם האוקראיני. גרסת התרגום המוקדמת נקראה בשם "נגן קתרוס", ואילו הגרסה הפופולרית יותר נקראת "צלצל קתרוס". השיר תורגם לעברית בידי יהודה קרני עבור ההצגה "כבלים" מאת ה. לייויק שהועלתה בתיאטרון הבימה ב-16 בדצמבר 1931.

## ביצועים
* ריקה זראי הקליטה את השיר בשנת 1955, באלבומה "זכרונות" בהוצאת מקולית, שם הוא נקרא "אחת מלינה", על שם גיבורת השיר.
* השיר יצא לאור בשנת 1974, באלבום "משירי תנועות הנוער", בהשתתפות אריק לביא, אילנה רובינא, חנן יובל, גידי גוב ורבקה זוהר, בהוצאת הד ארצי.
* השיר יצא לאור בשנת 1975, באלבום "שירת הנוער, משירי תנועות הנוער", בהשתתפות דודו זכאי, עוזי מאירי, אופירה גלוסקא וגלי עטרי, בהוצאת סקייטון.
* השיר הוקלט בשנת 1975 על ידי מיכל טל באלבום "נוסטלגיה 1, 37 שירי תנועות הנוער", בהוצאת התקליט.
* חבורת הזמר הגבעטרון ביצעו את השיר באלבומם "אל הדרך" שיצא בשנת 1985, בהוצאת התקליט.
*השיר הוקלט על ידי חברי "למרוסיה באהבה", באלבום "השירים הרוסיים היפים של תנועות הנוער", שיצא בשנת 1986, בהוצאת CBS.

## קישורים חיצוניים
* מילות השיר והאזנה לו, באתר זמרשת
* אקורדים לשיר, באתר Chordify
* 
* 

#### ביצועים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1931
קטגוריה:שירים באוקראינית
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו מרוסית לעברית
קטגוריה:אוקראינה: תרבות
קטגוריה:שירים על כלי נגינה
קטגוריה:שירי ריקה זראי
קטגוריה:שירי מיכל טל
קטגוריה:גבעטרון
הנרי פורטר בולדווין

**הנרי פורטר בולדווין** (באנגלית: **Henry Porter Baldwin**; 22 בפברואר 1814 – 31 בדצמבר 1892), היה צאצא של המתיישב הקדמון נתניאל בולדווין, מושל מישיגן ה־15 וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מישיגן.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בולדווין נולד ב-22 בפברואר 1814 לג'ון ולמרגרט (ויליאמס) בולדווין בעיר קובנטרי שברוד איילנד, ולמד בבתי הספר הציבוריים. מגיל 12 ועד גיל 20 עבד כשוליה בחנות בפוקטקט, ולאחר מכן ניהל במשך כמה שנים עסק עצמאי בעיר וונסוקט. בשנת 1835 נישא להרייט מ. דיי (שנפטרה ב־1862). בשנת 1866 נישא בשנית לסיבייל למברד, שנותרה בחיים אחריו. הוא היה גם דודן רחוק של אברהם בולדווין, שהיה בין חותמי חוקת ארצות הברית.

### חייו ופעלו במישיגן
בשנת 1838 עבר בולדווין לדטרויט שבמישיגן, וייסד בה עסק סיטונאי למכירת מגפיים ונעליים. בשנת 1854 היה בין משתתפי הוועידה בעיר ג'קסון במישיגן, שבה נוסדה המפלגה הרפובליקנית. הוא היה דמות מרכזית בהקמת הקהילה האפיסקופלית השישית בצפון דטרויט, ב־27 בדצמבר 1858, ובבניית כנסיית סנט ג'ון עבורה.

בולדווין כיהן כמנהל הבנק המדינתי של מישיגן, וכנשיא הבנק הלאומי השני של דטרויט בשנים 1863–1887. במשך מספר שנים כיהן גם כדירקטור של המוסד הפסיכיאטרי המזרחי בפונטיאק. בשנים 1861–1862 כיהן כחבר הסנאט של מישיגן (נציג המחוז השני).

בשנת 1868 נבחר למושל מישיגן, וכיהן בתפקיד זה בשנים 1869–1873. לאחר מכן מונה, ובהמשך נבחר רשמית, לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, כדי למלא את מקומו של זכריה צ'נדלר שנפטר. הוא כיהן בסנאט מ־17 בנובמבר 1879 עד 3 במרץ 1881, לצד הסנאטור תומאס פרי. בשנים 1880–1882 כיהן כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית של מישיגן. העיירה בולדווין שבמדינת מישיגן נקראה על שמו בתקופת כהונתו כמושל.

### שנותיו האחרונות ומותו
לאחר שלא ביקש להיבחר מחדש לסנאט, שב לעסוק בענייניו העסקיים, וכיהן כנשיא הבנק הלאומי של דטרויט בשנים 1883–1887. הנרי פורטר בולדווין נפטר בדטרויט ב־31 בדצמבר 1892 ונקבר בבית העלמין אלמווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מישיגן
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1814
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1892
צו אלהמברה

ממוזער|צו אלהמברה המורה על גירושם של כלל היהודים מהממלכות הקתוליות בספרד, 31 במרץ 1492**צו אלהמברה** (גם: **צו גרנדה**, בספרדית: Edicto de Granada) הוא צו מלכותי שפורסם ב־31 במרץ 1492 על ידי פרדיננד השני מאראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה, ובו הורתה מלכות ספרד על גירוש היהודים משטחה, אלא אם ימירו את דתם לנצרות קתולית. הצו הוביל לגירושם של עשרות אלפי יהודים מספרד, כחלק ממדיניות דתית נרחבת לביסוס האחדות הנוצרית-קתולית בממלכה.

## רקע היסטורי
מאז ימי הביניים התקיימה בחצי האי האיברי אחת הקהילות היהודיות המשגשגות בעולם, במיוחד בתקופת שלטון המוסלמים בדרום ספרד. עם התקדמות הרקונקיסטה הנוצרית החלו הגבלות גוברות והולכות כלפי יהודים. במאה ה-14 החריפה העוינות בעקבות הסתה דתית ומשברים חברתיים-כלכליים.

במקביל פעלה האינקוויזיציה הספרדית כנגד נוצרים חדשים (אנוסים) שנחשדו בהמשך שמירת מצוות היהדות. עם עליית המלכים הקתוליים התחזקה השאיפה לאיחוד דתי בין הממלכות הנוצריות והיהודים נתפסו כמכשול לכך. הצו הוצג כחלק ממדיניות ליצירת חברה נוצרית אחידה.

## תוכן הצו
הצו חייב את כל היהודים לעזוב את שטחי הממלכה עד סוף יולי 1492, אלא אם כן ימירו את דתם לנצרות. נאסרה הוצאת רכוש שאינו מטלטלין, ורכוש רב הוחרם או נמכר בכפייה במחירים נמוכים.

יהודים שניסו להישאר בספרד לאחר המועד הוכרו כפורעי חוק, ונאסר על נוצרים "לספק מזון, לינה או סיוע כלשהו לאחר תום התקופה". הצו הציג את היהודים כמי ש"משחיתים" את אמונתם של נוצרים חדשים, והוגדר כצעד למניעת "זיהום האמונה".

הצו העמיד את הדת הנוצרית הקתולית כבסיס החוקי לממלכה והפך את היהדות לבלתי חוקית בקסטיליה.

## מבנה הצו
מבנהו של צו גירוש היהודים תואם את כללי הכתיבה והארכיב המלכותיים בקסטיליה בסוף המאה ה־15, והוא נחלק לשלושה חלקים עיקריים: **פרוטוקול** (protocollum), **גוף המסמך** (textus) ו**אסכטוקול** (eschatocol). חלק ה**פרוטוקול** כולל את רכיבי הזיהוי והפתיחה של שטר המלכות: ציון שמות המלכים (intitulatio), כתובת הנמענים (inscriptio) ונוסח הפנייה (salutatio). חלק ה**טקסט** הוא גוף הצו והוא ערוך במבנה מנהלי: פתיחה או הקדמה (prologus), מסירת הרקע הנרטיבי (narratio), ולאחריהם סעיפי ההכרעה וההוראות (dispositio), לרבות האיסור על מגורי יהודים בתחומי הממלכה ולוח הזמנים לביצוע. חלק ה**אסכטוקול** מסיים את המסמך ונושא את רכיבי האימות וההפצה: תאריך ומקום ההוצאה (datatio, locus), חתימות/אישורים ופקודת הפצה לכל ערי הממלכה (corroboratio, subscriptiones).

## יישום הצו והגירוש בפועל
הצו פורסם זמן קצר לאחר סיום כיבוש גרנדה.

מספר היהודים שגורשו שנוי במחלוקת במחקר, וההערכות נעות בין עשרות אלפים לכמה מאות אלפים. רבים עברו לפורטוגל, אולם ב־1497 הוטלה שם המרה בכפייה ואיתו הגירוש מפורטוגל. אחרים היגרו לצפון אפריקה, לאימפריה העות'מאנית וכן לאיטליה. המגורשים התמודדו עם אבדן רכוש, רעב, מגפות ושוד בדרכים ובים. חלקם נפדו בידי קהילות יהודיות מקומיות בצפון אפריקה ובאימפריה העות'מאנית.

## תוצאות והשלכות
הצו הביא לסיום אחד הפרקים המרכזיים בתולדות יהדות ספרד, וליצירת התפוצה הספרדית ברחבי אגן הים התיכון והעולם. הגירוש היווה נקודת מפנה בתולדות העם היהודי, בזיכרון הקולקטיבי ובמחקר ההיסטורי.

## ראו גם

* גירוש ספרד

* אנוסים

* אל-אנדלוס

* האינקוויזיציה הספרדית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות ספרד
אלהמברה
לומדת לעוף

**לומדת לעוף** (באנגלית: **Penguin Bloom**) הוא סרט ביוגרפי אוסטרלי משנת 2020 בבימויו של גלנדין לין, עם נעמי ווטס ואנדרו לינקולן בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על מקרה אמיתי שקרה למשפחת בלום באוסטרליה ב-2013 ותואר בספר "Penguin Bloom" על ידי קמרון בלום ובראדלי טרבור גרייב.

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה - הסרט, הבימוי, הצילום, העיצוב האמנותי, פסקול מקורי, שחקנית ראשית (נעמי ווטס), שחקנית משנה (ג'קי ויבר) ותסריט מעובד.

## תקציר העלילה
משפחת בלום גרה ליד חוף הים בניו סאות' ויילס. האב קמרון "קאם" (אנדרו לינקולן), האם סם (נעמי ווטס) והילדים נואה (נח), רובן ואולי. האב הוא צלם מקצועי והמשפחה נוסעת לנופש בתאילנד. נואה קורא לאימו לעלות על מרפסת גבוהה שם היא נשענת על מעקה עץ שנשבר, נופלת ושוברת את חוליית הגב השישית דבר שגורם לה לשיתוק חצי הגוף התחתון. מאישה פעילה שניהלה את המשפחה, היא הופכת לנכה שזקוקה לעזרה.

סם נכנסת לדיכאון והבית לא מתפקד למרות עזרתה של הסבתא ג'ן (ג'קי ויבר). נוצר מתח בינה לקאם ועיקר המתח הוא בינה לנואה שמרגיש אשם על כך שגרם לסם לעלות למרפסת משם נפלה.

נואה מוצא גוזל של עקעק שנפל מעץ ומביא אותו לבית. בגלל צבעיו (לבן ושחור) הוא קורא לו "פינגווין" ובקיצור "פינגי". כשהבית מתרוקן בבוקר היא נשארת עם פינגי ועם הזמן נוצר ביניהם קשר של אהבה ואמן.

פינגי מתחזק ומתחיל לעוף. הדבר מכניס תקווה לסם והיא מסכימה להצעת בעלה ללמוד לחתור בקיאק. בהדרכתה הקפדנית של גיי (רייצ'ל הייז) היא מתמידה באימונים ומצטיינת בחתירת קיאקים וזוכה בתחרויות באוסטרליה ובתחרויות בינלאומיות.

בסיום מופיעים צילומי המשפחה המקורית עם הכתוביות.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון ללומדת לעוף, באתר יוטיוב
*לומדת לעוף, באתר אידיבי
*ביקורת של איתן וייץ
*לומדת לעוף, באתר הבמה

קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 2020
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
לילי אלשטיין

**לילי (לאה) אלשטיין** (נולדה ב-18 ביולי 1930) היא אספנית אמנות, אשת עסקים ויזמית ישראלית, בעלת מלון אלמא בזכרון יעקב.

## קורות חיים
לילי אלשטיין נולדה בתל אביב לשולמית, לבית בלומנפלד, ומשה בונשטיין. הוריה נולדו למשפחות מייסדי זכרון יעקב, גדלו בה ועברו ממנה לתל אביב. אביה, שלמד באוניברסיטה הצרפתית בביירות, היה אחראי לשירותי הדואר והתקשורת של המנדט הבריטי ואמה ניהלה את מחלקת הצנזורה בעברית וביידיש של ממשלת המנדט. לאלשטיין היה אח בכור, נעם, שנולד גם הוא בזכרון יעקב ואחות תאומה, עדנה.

אלשטיין למדה בגמנסיה הרצליה, בה הסתיימה שנת הלימודים ב-1948 מוקדם, כדי שהבוגרים, ואלשטיין ביניהם, יוכלו להתגייס למאמץ הצבאי במלחמת העצמאות.
במלחמה שירתה אלשטיין בגדוד השביעי של הפלמ"ח בנגב.

אחרי המלחמה למדה תולדות האמנות.
ב-1953 הכירה על חוף הים בתל אביב את בעלה, יואל משה אלשטיין, נכדו של יואל משה סלומון ובן למשפחת מייסדיי חברת התרופות "אסיא", שהייתה אחת החברות שהתאחדו ויצרו את תאגיד התרופות "טבע". אלשטיין עבדה במשרד החוץ והייתה אמורה להתמנות למזכירת שגריר ישראל בוושינגטון אך בעקבות ההכרות עם בעלה נשארה בארץ.

אלשטיין הייתה ראש המחלקה לקליטת עליה בוויצו והייתה שותפה להקמת אולפנים לעולים מבוגרים. על פעילות זו זכתה ויצו בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים בשנת 1991. אלשטיין עסקה גם בקליטת מוזיקאים ואמנים עולים. הייתה חברה בוועדים מנהלים של תיאטראות והקימה את אגודת ידידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

לאלשטיין בת: אורנה, אמנית, ובן: אמיר, מנהל ואיש עסקים.

## מלון "אלמא"

בשנת 2005, בגיל 74, ולאחר שהתאלמנה מבעלה יואל, הוזמנה לילי אלשטיין לוועדה לשחזור מוזיאון הראשונים של זכרון יעקב. היא שאלה אם יש בית שתוכל לרכוש בזכרון יעקב, כדי שתוכל לשהות בו, ואז הראו לה את בית ההבראה, שהיה נטוש באותה עת, של "מבטחים", קרן הפנסיה של ההסתדרות. מבטחים, שהופרטה לפני כן, ביקשה לערוך מכרז למכירת הנכס.

אלשטיין ניגשה למכרז, כשמטרתה לשמר את המבנה הארכיטקטוני הקיים, ולא להרוס אותו, כמו שהתכוונו לעשות מתחרים אחרים במכרז, לטובת השבחת ערך הקרקע. בסופו של הליך משפטי זכתה בו תמורת 20 מיליון דולר, השקיעה עוד 400 מיליון ש"ח, והפכה אותו למרכז אומנויות ובו גם בית מלון, ששמו, "אלמא", מורכב מראשי התיבות: **אל**שטיין, **מ**וסיקה ו**א**מנות (ELMA - **El**stein, **M**usic & **A**rt). אלשטיין עצמה עברה להתגורר באחת מיחידות המלון.

## קישורים חיצוניים
* תולדות משפחת בונשטיין באתר מוזיאון העלייה הראשונה.
* תולדות משפחת בלומנפלד באתר מוזיאון העלייה הראשונה.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:לוחמות הפלמ"ח
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:מלונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
פרנסיס סטוקברידג'

**פרנסיס בראון סטוקברידג**' (באנגלית: **Francis Brown Stockbridge**; 9 באפריל 1826 – 30 באפריל 1894) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן.

### ביוגרפיה
סטוקברידג' נולד ב-9 באפריל 1826 בעיר באת' שבמיין, בן לרופא ד"ר ג'ון סטוקברידג'. הוא למד בבתי הספר הציבוריים בעיר, ובשנים 1843–1847 עבד כפקיד בבית סיטונאי בבוסטון. לאחר מכן עבר לשיקגו ופתח מחסן עצים. בשנת 1851 עבר לעיירה סוגאטאק שבמישיגן ועסק בהפעלת מנסרות. בנוסף היה מעורב גם בעסקים מסחריים שונים.

בשנת 1863 עבר לקלמזו ועסק שם בתעשיית העץ. באותה שנה נישא לבסי, מורה ואחותו של ג'ורג' תומאס ארנולד – איש עסקים בתחום העץ ושותפו לעבודה (מאוחר יותר גם באי מקינאק). בשנת 1869 נבחר כחבר בבית הנבחרים של מישיגן מטעם מחוז אליגן, ובשנת 1871 נבחר לסנאט של מדינת מישיגן מטעם המחוז ה־17. ב־12 ביולי 1875 מונה לשגריר ארצות הברית בהולנד, ואף נשבע אמונים לתפקיד, אך מעולם לא יצא לכהן בו בפועל.

בשנת 1882 רכש סטוקברידג' את האתר שעליו הוקם מאוחר יותר המלון המפורסם "גרנד הוטל" באי מקינאק. הוא ארגן מימון לבניית המלון באמצעות שלוש חברות התחבורה הגדולות שפעלו אז באי – מסילת הרכבת המרכזית של מישיגן, מסילת גרנד ראפידס ואינדיאנה, וחברת השיט דטרויט–קליבלנד. יחד הקימו את חברת "מקינאק איילנד הוטל קומפני" שבנתה את מלון "גרנד הוטל" בשנת 1887.

סטוקברידג' נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1887 מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונבחר מחדש בשנת 1893. הוא כיהן מתאריך 4 במרץ 1887 ועד מותו ב־30 באפריל 1894. במהלך כהונתו שימש כיושב ראש ועדת הדיג בקונגרסים ה־50 עד ה־52.

בעת שביקר את אחיינו, ג'יימס הוטלינג, בשיקגו – נפגע סטוקברידג' מרכבל ונפצע. אף שהפציעה לא הייתה קטלנית בפני עצמה, חבריו ייחסו את מותו למתח הנפשי שגרם לו האירוע, והוא נפטר ב-30 באפריל 1894. הוא ואשתו נקברו בבית העלמין "מאונטן הום" בעיר קלמזו, מישיגן.

סטוקברידג' היה האחרון שכיהן גם כחבר בבית המחוקקים של מישיגן וגם כחבר הסנאט של ארצות הברית – עד לבחירתה של דבי סטייבנו בשנת 2000.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיין
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1894
קו טרויצקאיה

**קו טרויצקאיה** (ברוסית: **Троицкая линия** – קו מס' 16) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.

הקו מתחיל מהטבעת המרכזית של מוסקבה וממשיך למחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה עד ליישוב קומונרקה , ובעתיד הקו יוארך עד העיר טרויצק .

לאחר פתיחת כל הקו, הוא יהפוך לאחד הרדיוסים הארוכים ביותר של המטרו של מוסקבה אחרי קו קלינינסקו-סולנצבסקיה.

נכון לשנת 2025, הקו הוא אחד המובילים מבחינת מהירות רכבת ממוצעת (45.2 קמ"ש).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של מוסקבה
ג'ון פטון הבן

**ג'ון פטון הבן** (באנגלית: ****; 30 באוקטובר 1850 – 24 במאי 1907) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן.

## ביוגרפיה
פטון, בנו של  ואחיו של , נולד ב-30 באוקטובר 1850 בעיר קרוונסוויל שבפנסילבניה. הוא למד בבית הספר פיליפס אקדמי באנדרובר במסצ'וסטס, והמשיך ללימודים באוניברסיטת ייל.

לאחר שהשלים את לימודי המשפטים בקולומביה קולג' בניו יורק בשנת 1877, עבר בשנת 1878 לעיר גרנד רפידס שבמישיגן, התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה, והחל לעסוק בעריכת דין.

מושל מישיגן, , מינה אותו בשנת 1894 מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של פרנסיס סטוקברידג' שנפטר. הוא כיהן בתפקיד מ־5 במאי 1894 ועד 14 בינואר 1895, אז נבחר מחליף קבוע. בבחירות שנערכו באותה שנה ניסה פטון להיבחר מחדש אך הפסיד לג'וליוס בורוז.

לאחר מכן עסק בבנקאות, ושימש כחבר ולאחר מכן כנשיא מועצת נציבי הספריות של גרנד רפידס.

הוא נפטר ב-24 במאי 1907 בעיר גרנד רפידס ונקבר בבית העלמין "אוקהיל" שבאותה העיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1850
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1907
סדר צילום

[שמאל|ממוזער|מכונת Intertype Fotosetter, אחת ממכונות סדר צילום הפופולריות ביותר "מהדור הראשון" לשוק ההמוני. המערכת מבוססת במידה רבה על טכנולוגיית [מתכת חמה (דפוס)|יציקת מתכת חמה, כאשר מכונות יציקת המתכת הוחלפו בסרט צילום, מערכת תאורה ותמונות זכוכית של דמויות.]]
**סדר צילום** (באנגלית: **Phototypesetting**, נקרא בעברית גם סדר אופטי) היא שיטת דפוס המשתמשת בסרט צילום או נייר צילום כדי ליצור שורות טקסט, ציורים ותמונות וסידורם לצורך יצירת מבנה העמוד והכנתו לדפוס. טכנולוגיה זו הוחלפה בטכנולוגיות דיגיטליות (ממוחשבות), ובפרט הוצאה לאור שולחנית, וכיום נחשבת מיושנת וכמעט אינה בשימוש.

מכשירי סדר הצילום הראשונים הקרינו אור דרך סרט צילום עם תו בודד בעזרת מערכת אופטית שמאפשרת הגדלה (או הקטנה) לגודל הרצוי על נייר צילום, וכך, תו אחר תו הטקסט להדפסה נרשם על סליל שנאסף במכל חסין אור. לאחר מכן הנייר או הסרט עובר תהליך פיתוח, שמהן הוא יוצא מוכן להדפסה. מכונות מאוחרות יותר השתמשו בשיטות אחרות, כגון הצגת תו דיגיטלי על מסך שפופרת קרן קתודית. לאחר מכן תוצאות תהליך זה מועברות ללוחות הדפסה המשמשים בהדפסת אופסט.

שיטת סדר צילום מתאימה לדפוס אופסט, לעומת סידור או יציקת גופני עופרת שמשמשים בדפוס בלט. לדפוס אופסט מספר יתרונות לעומת דפוס בלט, בפרט כשמדובר על הדפסת תמונות ושימוש בצבע, ובמקביל לתהליך בו אופסט החליף את דפוס הבלט כשיטת ההדפסה המובילה, התפשט גם השימוש בסדר צילום. 

הדור הראשון של סדר הצילום שילב מכניקה ואופטיקה, כשהמכניקה הביאה את התשליל המתאים אל מול המצלמה, ואמצעים אופטיים העבירו את דמות התו לסרט או נייר הצילום ששימש להדפסה. היצרנים המובילים בשלב זה היו יצרני מכונות הסדר הממוכן (ראו מתכת חמה) - אינטרטייפ, לינוטייפ ומונוטייפ. בדורות הבאים דמות התו לצילום נוצרה בעזרת שפופרת קרן קתודית במקום תשלילים שהוכנו מראש, ובכך הוסר למעשה החלק המכני מהתהליך, דבר שאפשר מכונות פשוטות יותר, ומהירות יותר, לצד יתרונות נוספים כמו הסרת המגבלה של אוסף סופי ומוגבל של תווים בהם ניתן להשתמש: כך למשל Intertype Fotosetter שמופיע בתצלום משתמשת במנגנון שחלקו הגדול כמעט זהה למכונת היציקה של אינטרטייפ (שמצידה יכולה להיקרא "שיבוט של לינוטייפ"), המשמשת בדפוס הבלט, ולכן מוגבלת למספר דומה של תווים אותה היא יכולה לסדר - בערך 90, אם כי עדיין ניתן לשלוט על גודלם באמצעים אופטיים, דבר שלא ניתן במכונת היציקה עליה מבוסס Fotosetter.

המכונות המשוכללות ששימשו לסדר צילום לא האריכו ימים: סדר הצילום נטל את ההגמוניה מהסדר המכני בערך במחצית שנות ה-60 של המאה ה-20, ואיבד אותה לסדר ממוחשב ("הוצאה לאור שולחנית") כעשרים שנה אחר כך. בתי דפוס רבים ובכללם הוצאות עיתונים גדולות דילגו על השלב הזה, ועברו ישירות מדפוס בלט וסדר עופרת לסדר ממוחשב, בחלק מהמקרים בעזרת שילוב טכנולוגיות של דפוס בלט עם דפוס אופסט: הסדר נעשה בשיטות הישנות, אך הלוחות המוכנים לא שימשו להדפסת העותקים למכירה, אלא רק להדפסת עותק יחיד שצולם והועבר לדפוס אופסט.

בישראל השימוש בסדר צילום נכנס לשימוש נרחב בשנות ה-70 של המאה ה-20. הדבר הביא להקטנת מספר העובדים בענף הדפוס, יחד עם עלייה בדרישה לעובדים מיומנים לתפעול הטכנולוגיה החדשה. התהליך בלט במיוחד בתחום הדפסת העיתונים, בהם הועסקו עובדי דפוס רבים ומאוגדים, דבר שהוביל לסכסוכי עבודה.

## ראו גם
* סדר (דפוס)
* דפוס אופסט
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טיפוגרפיה
קטגוריה:דפוס
ג'וליוס בורוז

**ג'וליוס סיזר בורוז** (באנגלית: **Julius Caesar Burrows**; 9 בינואר 1837 – 16 בנובמבר 1915) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת מישיגן.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
בורוז נולד ב-9 בינואר 1837 בעיר נורת' איסט שבפנסילבניה, ועבר בילדותו עם הוריו למחוז אשטבולה שבמדינת אוהיו. הוא למד בבתי ספר אזוריים, באקדמיית קינגסוויל ובמכון גרנד ריבר שבעיירה אוסטינבורג, אוהיו. בשנים 1853–1854 עבד כמורה בסמינר מדיסון. לאחר מכן למד משפטים ובשנת 1859 התקבל ללשכת עורכי הדין בג'פרסון שבאוהיו. בשנת 1860 עבר לעיירה ריצ'לנד שבמישיגן, שם היה מנהל הסמינר המקומי, וב־1861 החל לעסוק בעריכת דין בעיר הסמוכה קלמזו.

### שירות צבאי וקריירה משפטית
בשנת 1862 הקים יחידת חי"ר שתשתתף במלחמת האזרחים האמריקאית ושירת כמפקדה עד סתיו 1863. בשנת 1864 נבחר לממונה על בתי המשפט המחוזיים, ובשנים 1866–1870 כיהן כתובע הכללי של מחוז קלמזו. בשנת 1868 סירב למינוי כמפקח על ההכנסות הפנימיות של מישיגן וויסקונסין.

### קריירה פוליטית
בשנת 1872 נבחר בורוז מטעם המפלגה הרפובליקנית כנציג מחוז הקונגרס הרביעי של מישיגן לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בקונגרס ה־43 בין 4 במרץ 1873 ל־3 במרץ 1875. הוא שימש כיו"ר ועדת ההוצאות במחלקת הצי. בורוז הפסיד בבחירות החוזרות של 1874, אך נבחר שוב לקונגרסים ה־46 וה־47 (1879–1883), שם כיהן כיו"ר ועדת הטריטוריות.

הוא נודע גם בשל תקרית פוליטית שהשפיעה על עיכוב קבלתה של ניו מקסיקו כמדינה. בשנת 1876, בעת נאום נלהב בעד הצעת חוק להגנת זכויות האזרח של עבדים משוחררים, הגיע באיחור נציג טריטוריית ניו מקסיקו, סטיבן אלקינס, וברך את בורוז בלחיצת יד – מחווה שנתפסה בטעות כתמיכה בהצעה מצד אלקינס שהיה דרומי. כתוצאה מכך איבדה ניו מקסיקו את תמיכת הדמוקרטים הדרומיים, והפכה למדינה רק 36 שנים מאוחר יותר, בעוד שקולורדו התקבלה כבר באותה שנה (1876).

בורוז נכשל שוב בבחירות של 1882, אך נבחר מחדש ב־1884 וכיהן ברציפות שישה קונגרסים נוספים – תחילה כנציג מחוז הקונגרס הרביעי של מישיגן (1885–1893), ואחר כך כנציג מחוז הקונגרס השלישי (1893–1895). במהלך כהונתו שימש כיו"ר ועדת הסכרים ושיפורי נהר המיסיסיפי בקונגרס ה־51.

בשנת 1895 נבחר לסנאט של ארצות הברית למלא את מקומו של פרנסיס סטוקברידג' שנפטר, ונבחר מחדש ב־1899 וב־1905. הוא כיהן כסנאטור מ־24 בינואר 1895 ועד 3 במרץ 1911.

בשנת 1910 הפסיד בהתמודדות על מועמדות נוספת לסנאט. הוא עמד בראש ועדת תיקון חוקי ארצות הברית (בקונגרסים ה־54 עד ה־56) ובראש ועדת הזכויות והבחירות (בקונגרסים ה־57 עד ה־61). הוא היה חבר בוועדת לודג' שחקרה פשעי מלחמה במלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, ונמנה עם תומכי הקו האימפריאליסטי בראשות הסנאטור הנרי קבוט לודג'. כמו כן שימש כסגן יו"ר הוועדה המוניטרית הלאומית בשנים 1908–1912.

לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים ומהעסקים, חי בשלווה בעיר קלמזו, שם נפטר ב-16 בנובמבר 1915. הוא נקבר בבית העלמין "מאונטן הום" בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1837
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1915
סלמה ואן דה פר

**סלמה ואן דה פר-ולמן** (בהולנדית: **Selma van de Perre-Velleman**; 7 ביוני 1922 – 20 באוקטובר 2025) הייתה לוחמת מחתרת יהודייה הולנדית-בריטית. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הייתה 'שליחה', מונח שקיבל באותה תקופה קונוטציה ספציפית כ"שליחת ההתנגדות", ולאחר מכן שהתה במחנה ריכוז נאצי.

## ביוגרפיה
ואן דה פר הייתה בתם של השחקן והזמר היהודי ברנד ולמן ושל פם ספיר. היו לה שני אחים גדולים, דייוויד ולואי, ואחות צעירה, קלרה. המשפחה הייתה יהודית ליברלית. ב-1942 נקראה ואן דה פר להתייצב לעבודה במפעל פרוות שסיפק מוצרים לצבא הגרמני, אך היא הצליחה לקבל פטור. כשאביה נעצר מאוחר יותר באותה שנה ונלקח למחנה וסטרבורק, היא סייעה לאמה ולאחותה להסתתר באיינדהובן.

לאחר שאמה ואחותה נעצרו ב-1943, הפכה ואן דה פר לחברה ב-"TD Group", ארגון מחתרת הולנדי. ואן דה פר פעלה תחת השם הבדוי ויל בוטר, ומאוחר יותר כמרגרטה ("מרגה") ואן דר קויט, וביצעה עבודות שליחויות ברחבי הולנד. ביוני 1944 היא נבגדה ונכלאה כאסירה פוליטית, מכיוון שהנאצים לא ידעו על מוצאה היהודי. ואן דה פר נשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק דרך מחנה פוכט. בזמן המעצר היא הוכתה קשות. לאחר החלמתה היא הגישה בקשה לעבודה בסימנס, מכיוון שהתנאים שם היו מעט טובים יותר. ב-23 באפריל 1945 שוחררה ואן דה פרה בראוונסבריק ונלקחה באמצעות הצלב האדום השוודי לגטבורג. כשהגיעה לשם, היא גילתה ששמה לא היה מרגה ואן דר קויט, אלא סלמה ולמן. עם שובה להולנד נודע לה כי הוריה ואחותה נרצחו באושוויץ ובסוביבור.

ב-1947 השיגה ואן דה פר עבודה בשגרירות הולנד בלונדון בסיועו של אחיה דוד. ואן דה פר המשיכה ללמוד אנתרופולוגיה וסוציולוגיה. לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה כמורה לסוציולוגיה ומתמטיקה בבית ספר תיכון ב, לונדון. לאחר מכן החלה לעבוד ב הולנד כעיתונאית. שם פגשה את בעלה לעתיד, הוגו ואן דה פר, עיתונאי בלגי, בנו של מייסד , אלפונס ואן דה פר. הם נישאו ב-1955. כשבעלה נפטר בפתאומיות ב-1979, היא המשיכה בעבודה כעיתונאית ב-BBC וככתבת ב- Televizier וב-De Standaard. מאוחר יותר היא הפכה לאזרחית בריטית.

משנת 1995 ואילך נסעה ואן דה פר לראוונסבריק לשבוע אחד בשנה כדי לדבר על המלחמה עם סטודנטים הולנדים וגרמנים. בעידודם של ילדי אחיה, היא החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלה, "שמי הוא סלמה", ב-2003.

ב-1983 הוענק לואן דה פר , מדליה שהוענקה לחברי המחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 2021 הוענק לה אות  על ידי ממשלת הולנד.

ב-7 ביוני 2022 מלאו לה 100 שנה. היא נפטרה בלונדון ב-20 באוקטובר 2025, בגיל 103.
## קישורים חיצוניים

* 
* סיפור הגבורה של לוחמת מחתרת בת 100: "היינו אנשים רגילים שנקלעו לנסיבות בלתי רגילות" באתר onlife
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים יהודיות בשואה
קטגוריה:יהודיות הולנדיות
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:עיתונאים הולנדים
קטגוריה:ניצולות השואה: הולנד
קטגוריה:יהודיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:נשים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ילידות 1922
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1922
קטגוריה:נפטרות ב-2025
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2025
ג'ון הייר פאוול

**ג'ון הייר פאוול** (באנגלית: **John Hare Powel**; 22 באפריל 1786 – 14 ביוני 1856) היה מדינאי, חקלאי, נדבן ואספן אמנות אמריקאי ממדינת פנסילבניה, אשר נמנה עם דמויות המופת של החברה המשכילה בארצות הברית בראשית המאה ה-19.

## שנותיו הראשונות
פאוול נולד בשם ג'ון פאוול הייר בעיר פילדלפיה, הצעיר מבין ששת ילדיהם של רוברט ומרגרט וילינג הייר. בילדותו אומץ בידי דודתו האלמנה והחשוכת הילדים, אליזבת וילינג פאוול, מן הדמויות המרכזיות בחיי החברה של פילדלפיה במאה ה-18. עם הגיעו לגיל בגרות שינה את שמו באופן חוקי לג'ון הייר פאוול, וירש את עושרו הרב של דודו המנוח, סמואל פאוול. את השכלתו רכש באקדמיה ובמכללת פילדלפיה, לימים אוניברסיטת פנסילבניה. לאחר סיום לימודיו נכנס לעסקי המסחר ונשלח במסגרת תפקידו למסע עסקי ארוך לקולקטה. הוא שב משם בגיל 22 ובידו רווח ניכר בן עשרים ושניים אלף דולר, סכום שהעיד על הצלחתו ועל יוזמתו המסחרית יוצאת הדופן.

## קריירה
בשנים 1809–1811 שירת פאוול כמזכיר המשלחת הדיפלומטית האמריקאית בלונדון, תחת השר ויליאם פינקני, אשר שימש כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת. עם שובו לארצות הברית בשנת 1811 הצטרף למיליציית פנסילבניה, ושירת כקצין בדרגת בריגדה-מייג'ור תחת תומאס קדוואלדר במחנה דופון. במהלך מלחמת 1812 שימש כמפקח הכללי של מיליציית פנסילבניה, ונשא דרגת קולונל בצבא ארצות הברית, בתפקיד זה מ-26 בדצמבר 1814 ועד ל-15 ביוני 1815.

לאחר סיום שירותו הצבאי הקדיש את חייו לפיתוח החקלאות ולחידוש דרכי העיבוד והגידול בארצות הברית. תרומתו הבולטת ביותר הייתה בתחום השבחת גזעי הבקר והצאן. בשנת 1823 ייסד את האגודה החקלאית של פנסילבניה, ופרסם שני חיבורים עיוניים: "זיכרונות האגודה החקלאית של פנסילבניה" (1824) ו"הערות לחקלאים אמריקאים" (1827), אשר נחשבים מן הטקסטים היסודיים בהתפתחות החקלאות המדעית בארצות הברית.

בין השנים 1826–1835 שימש פאוול נאמן ויו"ר בוועדת המייסדים של מכללת לאפאייט. בהמשך נבחר לסנאט של מדינת פנסילבניה מטעם המפלגה הפדרליסטית, וייצג את המחוז הראשון בין השנים 1827–1830.

במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 הקים פאוול אחוזה רחבת ידיים בסגנון נאו-קלאסי על גדות נהר הסוקיל במערב פילדלפיה. האחוזה, שנודעה בשם "פאוולטון", תוכננה בידי האדריכל ויליאם סטריקלנד, מן החשובים באדריכלי התקופה. המבנה נשא אופי מפואר ושימש מרכז לחיי תרבות ואירוח. בשנת 1851 נמכרה האחוזה לחברת הרכבות של פנסילבניה, שהותירה בידיה שלושים אקר לאורך הנהר ומכרה את יתרת השטח לצורכי פיתוח עירוני. הבית נהרס בשנת 1885, ועל חורבותיו נבנתה שכונת פאוולטון וילג', הנושאת את שמו של פאוול.

## שנותיו האחרונות וחייו האישיים
פאוול נפטר בניופורט, רוד איילנד, ונטמן בבית העלמין של כנסיית ישו בפילדלפיה. בשנת 1817 נישא לג'וליה דה ויו ממדינת קרוליינה הדרומית, בתו של אנדרו דה ויו. לבני הזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם שניים נהרגו בגיל צעיר. בנם, ג'ון הייר פאוול הבן (1837–1890), שירת כקצין בכיר בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, כיהן כקולונל בגדוד התותחנים של ניופורט (1865–1877), ולימים שימש כראש עיריית ניופורט (1886–1888). בתם, ג'וליה דה ויו פאוול, נישאה לוויליאם פארקר פולק, והייתה אם לביולוגית והמשוררת שרה גוונדולן פולק.

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:חברי האספה הכללית של פנסילבניה
קטגוריה:פוליטיקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1786
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1856
ממשלת הכוחות העממיים

במהלך מלחמת חרבות ברזל, הכוחות העממיים, ארגון מיליציה פלסטיני-עזתי שנתמך על ידי ישראל ומונהג בידי יאסר אבו שבאב, נטל שליטה על שטחים נרחבים בדרום מזרח רצועת עזה הנמצאים כיום תחת כיבוש צבאי ישראלי.

יותר מ-2,000 אזרחים פלסטינים מתגוררים בשטחים שנכבשו על ידי הכוחות העממים. השטחים הללו הם הראשונים בעזה שאינם מנוהלים על ידי חמאס מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה ב־2007.

הארגון טוען שיש לו שליטה על אל-ביוק (אזור המטה שלו), ועל שטחים נוספים במזרח רפיח, במזרח ח'אן יונס, ובנתיבי סיוע הומניטרי ליד מעבר כרם שלום. יתר על כן, כוחות הצפון של צבא העממיים, אשר על פי הדיווחים פועלים כחלק מכוחות העם, נטלו שליטה על מספר אזורים בצפון עזה.

## רקע
לפני המלחמה, האדמה המנוהלת כיום על ידי הכוחות העממיים הייתה שייכת לשבט הבדואי תראבין, שיאסר אבו שבאב הוא חבר בו.

הניסיון האחרון של קבוצה פלסטינית יריבה למרוד בחמאס התרחש גם הוא במחוז רפיח. בשנת 2009, ג'ונד אנסאר אללה, קבוצה סלפית ג'יהאדיסטית בעזה, נכנס לעימותים עם כוחות חמאס לאחר שהכריזו על הקמת אמירות אסלאמית בעזה. היסטוריה

### הקמת ממשל חדש
בסוף מאי 2025, נפת רפיח עבר לשליטה מבצעית ישראלית מלאה לאחר השלמת מבצע עוז וחרב נגד חמאס, בה השתתפו הכוחות העממיים. נכון ל-27 ביוני, דווח כי הקבוצה שלטה במזרח רפיח, נהנתה מחופש תנועה באזור רפיח הרחב יותר, ועבדה על בניית ממשל עצמאי. עד אוגוסט, הוושינגטון פוסט תיאר את כוחות העממיים כ"הסמכות דה־פקטו בדרום מזרח [רצועת] עזה".

לאחר איחוד שליטתם של כוחות העממיים, החל אבו שבאב במבצע גיוס ל"ועדות אדמיניסטרטיביות וקהילתיות", כולל רופאים ואחיות, מהנדסים, מורים בבתי ספר יסודיים ומומחי יחסי ציבור. כוחות העם החלו להקים מחסומים בשטחים הכבושים על ידי ישראל כדי לסנן שיירות של עובדי סיוע בינלאומיים הנכנסים לעזה, וטענו שהם מספקים אבטחה למשאיות סיוע. אבו שבאב אמר גם שהם בנו בתי ספר, מרכזי בריאות ותשתיות אזרחיות אחרות.

ב-24 ביולי, פרסם הוול סטריט ג'ורנל מאמר דעה שכתב אבו שבאב, בו קרא לארצות הברית ולמדינות ערב להכיר בממשל הכוחות העממיים. הוא גם טען כי סיורים חמושים מספקים ביטחון וכי אזרחים באזור נהנים מאיכות חיים טובה יותר, מבלי להיפגע מהמשבר ההומניטרי במקומות אחרים ברצועת עזה.

לפי מונדוויס, השטח שכוחות העממיים טוענים לשליטה עליו יכול לשמש לריכוז 600,000 עקורים פלסטינים, וייתכן שהקרן ההומניטרית לעזה ואיחוד האמירויות הערביות תהיו מעורבת בפרויקט זה.

### הפסקת האש באוקטובר 2025
בעקבות הסכם חמאס–ישראל והפסק האש ברצועת עזה ב-10 באוקטובר, הכריזו הכוחות העממיים כי הם מברכים על ההסכם, אך "ימשיכו להגן על אדמותיהם" ואין להם כוונה לעזוב את רצועת עזה.

ב-14 באוקטובר הצהירה קבוצת אל-מנסי כי השתלטה על מספר אזורים בצפון עזה, והזהירה את כוחות חמאס מפני התקרבות לשטחיהם.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת חרבות ברזל
מלך השערים בסרייה א'

**מלך השערים בסרייה א**' המוכר גם כ**פרס הקפוקאנונייר** (באיטלקית: **Capocannonieri dei campionati italiani di calcio**) ומאז שנת 2021 נקרא **פרס פאולו רוסי**, מוענק על ידי  (AIC) למלך השערים בכל עונה בסרייה א' האיטלקית. מעונת 2010/11 ועד לשינוי שמו, הוא נקרא **פרס AIC למלך השערים** (באיטלקית: **Premio AIC al Capocannoniere**).

הפרס מוחזק כיום על ידי מתאו רטגי, שכבש 25 שערים עבור אטאלנטה בעונת 2024/25.

מספר השערים הגבוה ביותר שהובקע בדרך לזכייה בתואר הוא 37, נתון שנרשם על ידי  עבור אינטר מילאנו. , גונסאלו היגוואין וצ'ירו אימובילה מחזיקים במקום השני במשותף, כאשר כל אחד מהם כבש 36 שערים עבור טורינו, נאפולי ולאציו בהתאמה.

גונאר נורדאהל ממילאן זכה בתואר חמש פעמים בשנים 1949/50, 1950/51, 1952/53, 1953/54 ו-1954/55, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה.

## זוכים
הנתונים המתייחסים לעונות שקדמו לשנים 1923–1924 אינם שלמים או לא מדויקים בשל מיעוט מקורות.

שנים חסרות ברשימה הן שנים בהן הפרס לא ניתן או שלא ידוע למי הוא ניתן.

## סטטיסטיקה
### לפי שחקן

### לפי מועדון

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגל
קטגוריה:פרסים אירופאיים
קטגוריה:איטליה: ספורט
מורן סטויצקי

**מורן סטויצקי** (נולדה ב-8 בנובמבר 1982) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
מורן סטויצקי נולדה וגדלה בערד. היא בת זקונים לאם שעבדה בוועד המקומי של צור יגאל ולאב משווק חפצי אמנות ופסל בעץ, שהיה מתמודד נפש. כשהייתה בת 7 עברה להתגורר עם משפחתה בכפר סבא ולאחר מכן עברו לצור יגאל.

כשהייתה תלמידה בתיכון בגיל 17 החלה לעבוד בדוגמנות ונרשמה לתחרות ״נערת השנה״. במקביל עבדה במלצרות. בשנת 2002 החלה לשחק בסדרה שמש, בתפקיד זואי, שכנה חדשה שהגיעה לבניין. בשנת 2003 הגישה את התוכנית Y בלילה. בשנת 2008 שיחקה בסדרה אולי הפעם בתפקיד אורנה. בשנת 2018 החלה להגיש תוכנית ביוטי בערוץ האופנה הישראלי. בשנת 2025 שיחקה בסדרה מקום שמח.

בשנת 2025 הוציאה ספר ילדים בשם "הניצוץ".

עבדה כמאפרת בתוכניות ובפרויקטים שונים: רוקדים עם כוכבים, אקס פקטור, מאסטר שף, מותק של פסטיבל ועוד.

## חיים אישיים
נשואה לבועז, בעלי חברת האיפור והטיפוח ״סיקרט״ ואמא לשתי בנות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מאפרות ישראליות
קטגוריה:ערד: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
צ'ארלס אלרוי טאונסנד

**צ'ארלס אלרוי טאונסנד** (באנגלית: **Charles Elroy Townsend**; 15 באוגוסט 1856 – 3 באוגוסט 1924) היה עורך דין אמריקאי שכיהן הן כחבר בית הנבחרים והן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן. הוא כיהן בקונגרס של ארצות הברית בשנים 1903–1923.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
טאונסנד נולד ב־15 באוגוסט 1856 ליד העיר קונקורד שבמישיגן. הוא למד בבתי הספר המקומיים בקונקורד ובג'קסון, ולאחר מכן באוניברסיטת מישיגן שבעיר אן ארבור. בין השנים 1881–1886 עבד כמורה בבית הספר בקונקורד, ולאחר מכן כיהן כפקיד רישום המקרקעין של מחוז ג'קסון בשנים 1886–1897. בתקופה זו למד משפטים, ובשנת 1895 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בג'קסון.

### כהונתו בקונגרס
טאונסנד נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־58, ונבחר מחדש לשלושת הקונגרסים שלאחר מכן, וכיהן בתפקיד זה מ־4 במרץ 1903 ועד 3 במרץ 1911.

בשנת 1910 נבחר לסנאט של ארצות הברית, ונבחר מחדש בשנת 1916. הוא כיהן כסנאטור מ־4 במרץ 1911 ועד 3 במרץ 1923. בשנת 1914, בזמן כהונתו בסנאט, היה חבר בוועדה המרכזית של הוועידה הלאומית הראשונה ל"שיפור הגזע" – ועידה בנושא איגניקה שנערכה בבית ההבראה בבאטל קריק. בבחירות לסנאט בשנת 1922 הוא הפסיד למועמד הדמוקרטי וודברידג' נייתן פריס.

במהלך כהונתו שימש טאונסנד כיושב ראש של ועדות הסנאט לענייני חופים ואיים (בקונגרס ה־62), להוצאות במשרד המלחמה (בקונגרס ה־65), ולדואר ודרכים (בקונגרסים ה־66 וה־67).

### לאחר פרישתו מהסנאט
בשנת 1923 מונה טאונסנד כחבר בוועדה הבין־לאומית המשותפת, שתפקידה היה לפקח על השימוש במקורות המים בגבול שבין ארצות הברית לקנדה. הוא שירת בתפקיד זה עד מותו ב־3 באוגוסט 1924 בעיר ג'קסון שבמישיגן. הוא נקבר בבית העלמין מייפל גרוב שבעיר הולדתו, קונקורד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממישיגן
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1856
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1924