open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ובאני פונטו

**ג'ובאני פונטו** (**Giovanni Punto**; 28 בספטמבר 1746 - 16 בפברואר 1803) היה שם הבמה של אחד מאמני קרן היער הגדולים והחשובים ביותר שפעלו בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19.

## ביוגרפיה
פונטו נולד כ-Jan Václav Stich ב-Žehušice שבבוהמיה, שם גם קיבל את עיקר הכשרתו המוזיקלית כנגן קרן יער וככנר. בשנות ה-20 לחייו עבר לאיטליה, ושם שינה את שמו הבוהמי הקשה לביטוי לשם הבמה ג'ובאני פונטו. אחרי תקופת מה בשירות תזמורות חצר שונות ברחבי בוהמיה וגרמניה הוא עבר לפריז, בה פעל רוב חייו.

החל משנת 1796, פונטו החל לערוך מסעות הופעות כקרנן בכל רחבי אירופה. מוצרט שמע את פונטו מנגן בפריז והיה נלהב במיוחד. מאוחר יותר שמע גם בטהובן את פונטו וכתב לו, בשנת 1800, את הסונאטה לקרן יער ולפסנתר אופוס 17, אותה ביצע יחד איתו סמוך למועד הכתיבה.

בנוסף להיותו נגן וירטואוז פונטו היה גם מלחין. הוא כתב כ-30 קונצ'רטי לקרן יער ויצירות קאמריות רבות לקרן. ביניהן שש רביעיות לקרן יער, בסון, ויולה וכינור.

חשיבותו הרבה של פונטו באה לידי ביטוי בכמה מישורים.
ראשית, בימיו של פונטו הייתה קיימת "חלוקת עבודה" בין הקרננים, כלומר היו נפוצים שני סוגים של נגינה בקרן יער. קרנני באסו - כינוי קרננים שניגנו תפקידים נמוכים ומרובי פאסאז'ים מהירים וקפיצות רגיסטרים. וקרנני אלטו- קרננים שניגנו תפקידים גבוהים, ליריים ושירתיים. פונטו איחד את שתי האסכולות, על ידי פיתוח טכניקת השימוש בכף היד השמאלית בתוך הפעמון. טכניקה זו אפשרה נגינה של צלילים נוספים שלא היו אפשריים קודם לכן. פונטו היה הראשון שניגן את שני התפקידים באותה מידה של הצלחה, ותרומתו ניכרת גם היום בכך שאופיו של הכלי הוא מצד אחד שירתי לירי ומצד שני תרועתי ו"בראסי".

שנית, פונטו הציג את רעיונותיו על נגינה בקרן ואת הווירטואוזיות של נגינתו בפני המלחינים הגדולים של תקופתו. ללא הכרות זו של המלחינים עם הקרן ויכולותיה בידי אמן אמיתי, הם לא היו משתמשים בה כפי שהשתמשו. הרי הם, בייחוד בטהובן, אלה שהכניסו את הקרן ככלי לירי נוסף בתזמורת, שווה מעמד לזה של כלי נשיפה מעץ. בניגוד למעמדה של החצוצרה, לדוגמה, שנשאר תפקיד הרמוני וריתמי בלבד באותן שנים.

שלישית, הקשור לסעיף הקודם, חשיבותו של פונטו היא לא רק בקידום חשיבותה של הקרן בתזמורת ובהרכב הקאמרי הקלאסי, אלא גם ההרחבת הרפרטואר הסולני לקרן. מוצרט הועיד את הסינפוניה קונצ'רטנטה לכלי נשיפה KV297B ואת החמישייה לכלי נשיפה ופסנתר במי במול מז'ור, ק. 452 לפונטו. שם אפשר להיווכח בהיקף השפעתו של פונטו ובסגנונו המיוחד. וכמוהו גם בטהובן, בסונאטה שהוזכרה לעיל, בשביעיה המפורסמת ובסימפוניות.

פונטו נפטר ממחלה בפריז ב-16 בפברואר 1803, ונערכה לו לוויה מפוארת, ובה נוגן הרקוויאם של מוצרט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נגני קרן
קטגוריה:נגני כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:ילידי 1746
קטגוריה:נפטרים ב-1803
אהד זמורה

**אׂהד זמורה** (1933 – 21 בדצמבר 2003) היה מו"ל עברי, מבעלי הוצאת מחברות לספרות וזמורה ביתן מודן, עיתונאי ועורך בעיתון "דבר" במשך כשלושים שנה.

## ראשית דרכו
אהד זמורה נולד לעדה וישראל זמורה, בבית שבו ביקרו תדיר גדולי המשוררים והסופרים של זמנו, עקב עיסוקו של אביו כבעל הוצאת הספרים "מחברות לספרות" והיותו מבקר ספרות חשוב וחבר אישי של סופרים ומשוררים רבים כנתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, יונתן רטוש, בנימין תמוז, פנחס שדה, אהרן אמיר ועוד רבים. 

במהלך שירותו הצבאי שירת במערכת העיתון במחנה גדנ"ע ואף היה עורכו הראשי.

מיד לאחר שירותו הצבאי פנה אהד זמורה ללימודי ספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם בשנת 1955 עזב את לימודיו והחל לסייע לאביו בניהול הוצאת "מחברות לספרות" שנקלעה לקשיים כלכליים.

## "דבר"
בשנת 1956 הצטרף למערכת עיתון "דבר" כמזכיר והתקדם בתפקידיו עד שבשנת 1964 מונה לעורכו הראשי של המוסף השבועי "דבר השבוע" והפך אותו למגזין מוביל. זמורה קיבץ סביבו חבורת כותבים צעירים (חלקם עיתונאים וחלקם סופרים ומשוררים) כנחום ברנע, דורון רוזנבלום, רות בונדי, מיכאל הנדלזלץ, עלי מוהר, דני קרמן, יאיר גרבוז ויהונתן גפן ואחרים, אשר הפכו את "דבר השבוע" למוסף השבת האיכותי ביותר בעיתונות העברית. בנוסף שכנע סופרים בולטים כעמוס עוז, יורם קניוק, חיים באר, נסים אלוני, דן צלקה, חנוך ברטוב, ס. יזהר ומשה שמיר לכתוב רשימות וסיפורים במיוחד עבור גליונות החגים והמועדים המרכזיים (ראש השנה, יום כיפור, פסח, יום העצמאות ויום הזיכרון לשואה ולגבורה) של השבועון שהפכו עקב כך לפריטי אספנות).

בשנות השבעים שימש זמורה גם כעורך בפועל של העיתון, עורך חדשות ראשי וסגן ראשון לעורכת חנה זמר.

## כמוציא לאור
במקביל לעבודתו ב"דבר" סייע אהד זמורה בידי אביו בניהול הוצאת "מחברות לספרות". אהד טען כנגד אביו שלא די באהבת ספר ללא גבול אלא שמוציא לאור חייב להתבונן על הוצאה גם כעסק כלכלי שחייב להרוויח כסף. 

בשנת 1973 הצטרף לחבריו אשר ביתן ועודד מודן ויחד יצרו את הוצאת זמורה ביתן מודן. ההוצאה שינתה את פני ההוצאה לאור בארץ כיוון שהייתה הוצאה מסחרית שהוציאה לאור קטלוג רחב ביותר של ספרות מקורית ומתורגמת ופנתה לכל הקהלים. 

בשנת 1986, שלוש שנים לאחר מות אביו, הגשים אהד זמורה את חלום חייו של אביו ורכש את הוצאת דביר הוותיקה, מייסודו של חיים נחמן ביאליק. באותה שנה פרש אהד זמורה מ"דבר".

בשנת 1996 רכש זמורה את חלקו של אשר ביתן והעביר את ניהול ההוצאה המאוחדת לידי בנו, ערן. ב-1979 הוא נעתר לבקשת ידידו הבמאי אברהם הפנר והופיע בתפקיד קטן בסרטו -"פרשת וינשל".

## אחרית ימיו
לאחר שהעביר אהד זמורה את ניהול ההוצאה לבנו המשיך לכהן כנשיא ההוצאה עד יום מותו. בנוסף לביקורים בהוצאה ועריכה מזדמנת של ספרים בהם היה מעוניין, הקים לו ולבניו ומשפחותיהם נחלה משותפת במושב ניר צבי.

בשנים האחרונות לחייו היה חולה בסרטן הלבלב ממנו נפטר. הובא למנוחות בבית העלמין בניר צבי . 

אבירמה גולן הספידה אותו במילים:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:ניר צבי: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
בעז בנאי

**בעז בנאי** (נולד ב-18 ביולי 1977) הוא זמר-יוצר ישראלי.

## ביוגרפיה
בנאי הוא בן לדפנה וגברי בנאי, ואחיו של אורי בנאי מצד אביו. בצה"ל שירת בתקליטייה של גלי צה"ל. כמו כן ערך כתבות וקליפים בערוץ הספורט.

באמצע שנת 2007 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "תנופה", שזכה להצלחה יחסית ברדיו, ואחריו את "פריז בחורף". בינואר 2008 יצא אלבום הבכורה של בנאי, "**אהבת איש הפח**", בהפקת ערן ויץ ורפי פרסקי. לאחר צאת האלבום הוציא בנאי את הסינגל "כל השבוע מרגיש כמו שבת" שזכה להשמעות רבות ברדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים השונים. לאחר מכן הוציא את הסינגל "הופך למים". את רוב שירי האלבום כתב והלחין בנאי לבדו. בעיבודי השירים השתתפו אמנים רבים, ביניהם אביתר בנאי וגבע אלון.

בשנת 2010 הוציא בנאי את הסינגל "מרוב אהבה שותק", גרסת כיסוי לשירו של דודו יוסי בנאי, שהלחין מתי כספי, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון. גרסתו של בעז בנאי זכתה להצלחה בתחנות הרדיו, והגיעה לראש מצעדי הפזמונים השונים.

בנובמבר 2013 יצא אלבומו השני של בנאי, "אין אף אחד בבית". נכללה בו גרסתו לשיר "מרוב אהבה", וכן השיר "יבש", שיצא כסינגל כבר באוקטובר 2012.

ב-19 בספטמבר 2017 הוגש נגדו כתב אישום בגין אלימות כלפי בת זוגו לשעבר. ב-13 במרץ 2019 הורשע בנאי במסגרת הסדר טיעון, לאחר שהודה במיוחס לו.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
בעז בנאי
קטגוריה:מורשעים בתקיפה בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
קטרינה בסקוב

**קטרינה בסקוב פרקן** (בשוודית: **Katarina Beskow (Beeskow) Froeken**; 2 בפברואר 1867, סטוקהולם – 1939) הייתה שחמטאית שוודית וארבע פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים.

באולימפיאדת השחמט 1927 הגיעה למקום השני, אחרי ורה מנצ'יק. באולימפיאדת השחמט 1930 הגיעה למקום הרביעי - לאותו מקום הגיעה גם באולימפיאדת השחמט 1931 ובאולימפיאדת השחמט 1937 הגיעה למקום ה-23.

בכל התחרויות הללו ניצחה, בהפרשים גדולים, ורה מנצ'יק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים שוודים
קטגוריה:שחמטאיות
קטגוריה:ילידות 1867
קטגוריה:ילידי 1867
קטגוריה:נפטרות ב-1939
קטגוריה:נפטרים ב-1939
המוזיאון להיסטוריה יהודית

**המוזיאון להיסטוריה יהודית** (בהולנדית: **Joods Historisch Museum**) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של היהדות בהולנד בפרט וברחבי העולם בכלל.

בשנת 1989 זכה המוזיאון בפרס מועצת אירופה בשל אוספיו הייחודיים ואופן הצגתם, וכן בשל ייחוד המבנה בו הוא נמצא.

## היסטוריה ואוספים
המוזיאון נפתח ב-24 בפברואר 1932 והיה ממוקם בוואח (בית השקילה) שבכיכר ניומארקט. בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגר המוזיאון ומרבית אוספיו אבדו. 

המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1955. בשנת 1971 הועבר למוזיאון אוסף של ציורי שרלוטה סלומון, ציירת יהודייה-גרמניה שנספתה בשואה. בשנת 1987 עבר המוזיאון למבנה חדש בכיכר יונאס דניאל מאייר (Jonas Daniël Meijerplein), אשר שימש קודם למלחמת העולם השנייה כבית הכנסת הגדול של אמסטרדם. המבנה נמצא בסמוך לבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.

אוספי המוזיאון כוללים כ-11,000 מוצגים בהם כלי קודש ויצירות אמנות. רק כ-5% מאוספי המוזיאון מוצגים בכל עת. במוזיאון שתי תצוגות קבועות, וכן תצוגות מתחלפות רבות. בקומה הראשונה של המבנה מוצגים חפצי קודש ומוסברים מנהגים ומסורות יהודיות. באולם בית הכנסת הגדול מוצגת ההיסטוריה של יהודי הולנד בין השנים 1600–1890. באולם בית הכנסת החדש (אשר נבנה אף הוא לפני מלחמת העולם השנייה), הצמוד לבית הכנסת הגדול, מוצגת תערוכה המתארת את ההיסטוריה של יהדות הולנד במהלך המאה ה-20. בין האוספים שברשות המוזיאון, אוסף ציוריו של האמן היהודי-הולנדי אדוארד פרנקפורט שהרבה לצייר את הווי חיי הדת היהודיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים לתולדות עם ישראל
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים בנושא יהדות
פאולה וולף-קלמר

**פאולה וולף-קלמר** (בגרמנית: **Paula Wolf-Kalmar**; 1 באפריל 1881, זאגרב – 29 בספטמבר 1931, וינה) הייתה שחמטאית יהודיה אוסטרית, שלוש פעמים מועמדת לאלופת העולם בשחמט לנשים. חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט.

## קורות חיים
וולף-קלמר נולדה בזגרב למשפחה יהודית. בעלה היה היינריך וולף, גם הוא שחמטאי חזק.

בשנת 1927 באליפות העולם בשחמט לנשים הגיעה וולף-קלמר למקום השלישי, אחרי ורה מנצ'יק וקטרינה בסקוב. באליפויות של שנת 1930 ו-1931 הגיעה למקום השני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:שחמטאיות יהודיות
קטגוריה:שחמטאים יהודים קרואטים
קטגוריה:ילידות 1880
קטגוריה:נפטרות ב-1931
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
ארון החתולים

**ארון החתולים** (בהולנדית: **KattenKabinet**) הוא מוזיאון לאמנות באמסטרדם שבהולנד, שמוקדש ליצירות אמנות המתארות חתולים.

## היסטוריה
המוזיאון ממוקם לצד תעלת ההרנחראכט באזור המכונה ה"חאודן בוכט" (העיקול המוזהב). מבנה המוזיאון נבנה בשנת 1667 עבור האחים הסוחרים וילם ואן לון (Willem van Loon) ואדריאן ואן לון (Adriaen van Loon). בשנת 1837 שונה המבנה, וכניסת השירות של המבנה הפכה לכניסה הראשית שלו (בדומה לבתי תעלה רבים אחרים באמסטרדם). בשנת 1885 מכרה משפחת ואן לון את המבנה לסוחר פיטר ואן אייחן (Pieter van Eeghen), אשר שיפץ את המבנה. כמו כן במבנה התגורר ראש עיריית אמסטרדם יאן קלקון.

בשנת 1985 שוקם המבנה ובשנת 1990 נפתח המוזיאון על ידי בוב מייר (Bob Meijer), לזכר חתול המחמד שלו.

אוספי המוזיאון כוללים יצירות אמנות (ציורים ופסלים) בהן יצירות של האמנים פבלו פיקאסו, רמברנדט, אנרי טולוז-לוטרק.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:חתולים באמנות
נמו (אמסטרדם)

[ממוזער|250px| 
מוזיאון נמו. בסמוך לו שחזור של [אמסטרדם (ספינה)|הספינה אמסטרדם. בימין התמונה המוזיאון הימי של הולנד.]]
**נמו** (בהולנדית: **NEMO**) הוא מוזיאון מדע הממוקם באמסטרדם שבהולנד. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל רנצו פיאנו. המוזיאון ממוקם בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית של אמסטרדם והמוזיאון הימי של הולנד.

המוזיאון כולל תצוגות המבהירות את מהות ה-DNA, וכן תהליכים כימיים, ומעגלים חשמליים, ותצוגה אודות המוח ותהליכי זיכרון, וכן תצוגה בנושא החושים.

על גג המבנה ממוקמת קפיטריה וגן משחקים לילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים למדע
קטגוריה:מבנים שתכנן רנצו פיאנו
המוזיאון הימי של הולנד

ממוזער|שמאל|250px|
**המוזיאון הימי של הולנד** (בהולנדית: **Nederlands Scheepvaartmuseum**) הוא מוזיאון ימי הממוקם באמסטרדם שבהולנד, במבנה שהוקם בשנת 1656 ואשר שימש בעבר כמחסנים עבור הצי ההולנדי. המוזיאון, שהוקם ב-1916, עבר למבנה זה בשנת 1973.

## פעילות
המוזיאון מציג את ההיסטוריה הימית הן של הצי ההולנדי והן של הסחר הימי ההולנדי. מוצגי המוזיאון כוללים מפות ימיות, דגמי ספינות וכלי נשק, וכן דיוקנאות של אנשי צי הולנדיים. אוסף המפות כולל מפות ייחודיות של הקרטוגרף ההולנדי בן המאה ה-17 וילם בלאו ושל בנו יוהאן בלאו, וכן מוצג במוזיאון ספרו של מקסמיליאנוס טרנסילוואנוס, המתאר את מסעו של פרדיננד מגלן.

בסמוך למוזיאון ניצב שחזור שנבנה בין השנים 1985–1990 של האוניה אמסטרדם אשר הפליגה במאה ה-18 בין הולנד ואיי הודו המזרחית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים ימיים
אדית הולוואי

**אדית הולוואי** (באנגלית: **Edith M. Holloway**; 1868–1956) הייתה שחמטאית בריטית ופעמיים אלופת בריטניה בשחמט לנשים.

הולוואי ניצחה באליפות בריטניה הראשונה לנשים שנערכה בשנת 1919, זכתה מספר פעמים בפודיום באליפויות נוספות וזכתה בפעם השנייה בתואר בשנת 1936.

באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924), ייצגה את אנגליה ותוצאותיה +2 -9 =2. בין היתר ניצחה את פטר פוטמקין. זו הייתה הופעה ראשונה של אישה באולימפיאדת גברים.
באולימפיאדת השחמט 1927 חלקה מקום רביעי-חמישי, אחרי ורה מנצ'יק, קטרינה בסקוב ופאולה וולף-קלמר.
באליפות העולם בשחמט לנשים 1935 חלקה מקום שישי-שביעי (לצד רוזה הרמן)
באליפות העולם בשחמט לנשים 1937 חלקה מקום 10–16.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אלופות בריטניה לנשים בשחמט
קטגוריה:שחמטאים אנגלים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1868
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1956
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1956
לסלי סבה

**לֵסְלִי סֶבָּה** (נפטר ב-2022) היה פרופסור למשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וראש המכון לקרימינולוגיה בפקולטה.

## ביוגרפיה
סבה היה בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד (1964), תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת לונדון, ובעל רישיון לעריכת דין באנגליה ובישראל. סיים דוקטורט במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1976 והחל ללמד באותה שנה בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית, מאז שנת 2001 בדרגת פרופסור מן המניין. לימד כמרצה אורח באוניברסיטאות רבות בחו"ל, ובין היתר באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת קולומביה. שימש כיו"ר האגודה הישראלית לקרימינולוגיה. 

מחקריו עסקו בזכויות הקורבן, זכויות ילדים, תאוריות של ענישה, זכויות אדם, סוציולוגיה של המשפט ומשפט פלילי בינלאומי. בשנת 1977 זכה ספרו על דיני חנינה בפרס על שם פנחס רוזן. 

סבה היה ממייסדי האגודה לזכויות האזרח, וכיהן שנים רבות בהנהלתה.

התגורר בשכונת בקעה בירושלים.

נפטר ביולי 2022, והובא למנוחות בבית העלמין בתל מונד.

## קישורים חיצוניים
* לסלי סבה באתר הפקולטה למשפטים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון 
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד 
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:קרימינולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:בקעה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בתל מונד
ניבתניים

[ממוזער|איור של [גומפוטריה.]]
**ניבתניים** (שם מדעי: Odobenidae) היא משפחת יונקים ימיים מסדרת הטורפים ותת-סדרה דמויי-כלב. בני משפחה זו נכחדו כולם למעט מין אחד - ניבתן (*Odobenus rosmarus*), אשר חי במימי האזור הארקטי ומצוי בסכנה בטבע.

## מאפיינים
בני המשפחה התפתחו באמצע תקופת המיוקן באזור אמריקה הצפונית ואסיה שלחוף האוקיינוס השקט. רבים מבני המשפחה היו ענקיים מאוד, לעיתים שקלו מעל טונה, ורבים מהם היו חטים גדולים ומאיימים. הניבתן ניזון בעזרת חטיו מצדפות ועוד רכיכות מתחת למים, שאותן הוא פותח בעזרת החטים. בעתות רעב הוא תוקף בעלי חיים גדולים יותר, כולל כלבי ים קטנים. בנוסף החטים עוזרים לו להילחם עם יריביו.

הניבתניים קרובים לאוטריים יותר מלכלבי הים. לשתי המשפחות יש רגליים אחוריות מכופפות מעט קדימה ואוזניים חיצוניות. הבדלים אלה עוזרים להם לנוע על היבשה במהירות גבוהה משל כלבי הים. עם זאת בדומה לכלבי הים, ובייחוד לפיל הים, הם בעלי שכבת שומן עבה מאוד מתחת לעורם.

## מיון
*סוג *Archaeodobenus* - נכחד
*סוג *Prototaria* - נכחד
*סוג *Proneotherium* - נכחד
*סוג *Nanodobenus* - נכחד
*סוג *Neotherium* - נכחד
*סוג *Imagotaria* - נכחד
*סוג *Kamtschatarctos* - נכחד
*סוג *Pelagiarctos* - נכחד
*סוג פונטוליס (*Pontolis*) - נכחד
*סוג *Pseudotaria* - נכחד
*סוג *Titanotaria* - נכחד
*קבוצה *Neodobenia*
**סוג גומפוטריה (*Gomphotaria*) - נכחד
**תת-משפחה Dusignathinae
***סוג *Dusignathus* - נכחד
**תת-משפחה Odobeninae
***סוג *Aivukus* - נכחד
***סוג *Ontocetus* - נכחד
***סוג *Pliopedia* - נכחד
***סוג *Protodobenus* - נכחד
***סוג *Valenictus* - נכחד
***סוג ומין יחיד ניבתן (*Odobenus*)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1880
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ואל אסף אלן
קטגוריה:טורפים ימיים
דרך היונגאס

**דרך צפון היונגאס** (בספרדית: **Camino a los Yungas**) או **דרך המוות** (**Camino de la Muerte**) היא דרך באורך 61–69 קילומטר המקשרת בין לה פאס לקורויקו, 56 ק"מ צפונית ללה פאס במחוז יונגאס בבוליביה. הדרך ידועה כמסוכנת ביותר והוכרזה ב-1995 כ"דרך המסוכנת ביותר בעולם". לפי הערכה נהרגים בה 200–300 מטיילים מדי שנה. בדרך זו גם נהרגו 13 ישראלים. לצד הדרך נמצאים צלבים ומצבות רבים המסמנים את מקום נפילתם של כלי רכב ורוכביהם.

**דרך דרום היונגאס** (דרך צ'ולומאני) המחברת את לה פאס וצ'ולומאני, 64 ק"מ מזרחית ללה פאס, נחשבת למסוכנת כמעט באותה מידה.

## תיאור
שמאל|ממוזער|250px|כלי רכב עוברים בדרך הצרה והתלולה
הדרך נסללה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בזמן מלחמת הצ'אקו על ידי שבויים פרגוואים. זוהי אחת הדרכים היחידות המחברות את אזור יער האמזונאס של צפון בוליביה ללה פאס. ביציאה מ"לה פאס" הדרך עולה תחילה עד לגובה של 4,650 מטר ולאחר מכן יורדת עד לגובה של 1,200 מטר. הדרך משתנה במהירות מרמה גבוהה וקרירה ליער גשם, ועוברת במקביל לצוקים ומדרונות תלולים.

בגלל הירידות הקיצוניות של לפחות 600 מטר, לעיתים ברוחב מסלול אחד (רוב הדרך לא רחבה יותר מ-3.2 מטר), ובשל מחסור במעקות בטיחות, הדרך מסוכנת ביותר. בנוסף, גשם וערפל עלולים להקשות על הראיה, להפוך את הדרך לבוצית ולגרום לנפילת סלעים מהגבעות בצד הדרך.

אחד מחוקי התנועה המקומיים קובע כי הנוסע במורד הדרך חייב לתת זכות קדימה לבאים מלמטה וחייב להצמד לצד הדרך החיצוני כדי לתת לבא מולו לעבור. חוק זה מחייב כלי רכב מהירים לנסוע לאט ובכך מאפשר מפגשי מכוניות בטוחים יותר. בנוסף רכבים נוסעים בשמאל, בניגוד ליתר בוליביה, דבר המאפשר לנהגים זווית ראייה טובה יותר על הגלגל החיצוני.

## אופני הרים
שמאל|ממוזער|250px|רוכב אופניים בדרך המוות
הסכנה שבדרך הפכה אותה ליעד תיירותי פופולרי מאז שנות ה-90, ומשכה אליה מעל 25,000 איש. רוכבי הרים הפכו יעד זה לאתר דאון היל מועדף, מכיוון שזוהי דרך של כ-64 ק"מ בירידה מתמשכת. כיום ישנם מספר סוכנויות המספקות מידע, ציוד, תחבורה והדרכה לדרך זו. עם זאת, הדרך נשארה מסוכנת, ולפחות 13 רוכבים נהרגו בה מאז 1998.

## דרך חלופית
בסוף 2006 לאחר 20 שנות עבודה, נפתחה דרך חדשה בין לה פאס לקורויקו. דרך זו כוללת תשתית מודרנית של גשרים, תעלות ניקוז, מספר נתיבים, אספלט, מעקות בטיחות ואמצעים נוספים ההופכים דרך זאת לבטוחה מהדרך המקורית. בעקבות זאת תנועת המכוניות בדרך היונגאס פחתה, אך גדל מספר הרוכבים הנוסעים במורד המסלול.

## קישורים חיצוניים

* על דרך המוות באתר למטייל
* 
* 
* דרך המוות בבוליביה מציעה גבהים חדשים של פחד - מאתר עולם האימה
* 
* The world's most dangerous road - מאתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:בוליביה: גאוגרפיה
צו אלוף

ממוזער|חוברת מנשרים, צווים ומינויים
**צו אלוף** הוא כינוי לצו צבאי הניתן על ידי אלוף הפיקוד המרחבי. צו אלוף ניתן על ידי מפקד אזור בישראל על סמך תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945, ועל ידי מפקד כוחות צה"ל באזור הנתון בתפיסה לוחמתית מתוקף סמכותו כגורם העומד בראש המערכת השלטונית באזור לפי כללי המשפט הבינלאומי ("תחיקת ביטחון"). 

בישראל נהוג להעניק את סמכויות מפקד אזור למפקד הפיקוד המרחבי הרלוונטי, והחל מ־1981 גם סמכויות החקיקה באזורי יהודה ושומרון וחבל עזה הופקדו בידי אלוף הפיקוד (פיקוד המרכז ביהודה ושומרון ופיקוד הדרום ברצועת עזה). קודם לכן היו מסורות  סמכויות החקיקה בידי מפקד אזור הכפוף לאלוף הפיקוד בדרגת תת-אלוף (ביהודה ושומרון ורצועת עזה) או אלוף-משנה (במרחב צפון סיני ועד להנהגת דרגת תת-אלוף ב־1968).

## צו לפי תקנות ההגנה

על-פי תקנות ההגנה רשאי  הרמטכ"ל (במקור: קצין מפקד כללי, תוקן בפקודת סדרי השלטון והמשפט) בהסכמת שר הביטחון, למנות מפקד צבאי בכל שטח ומקום. לרמטכ"ל גם הסמכות להשתמש בכל הכוחות המסורים למפקד צבאי או למושל המחוז בכל שטח ישראל. התקנות מסדירות את סמכותו של המפקד הצבאי או שר הביטחון להוציא צו המגביל את תנועתו של אדם בשטחים מסוימים או למנוע ממנו לצאת מאזורים מסוימים. בדרך כלל הצו ניתן על ידי אלוף פיקוד. מטרת הצו, לפי לשון התקנות, היא הבטחת שלומו של הציבור, הגנתה של ישראל, קיומו של הסדר הציבורי או דיכוי של התקוממות, מרד או מהומה. הצו יינתן לתכליות הבאות:
#הגבלת תנועתם של אנשים וסגירת אזור.
#איסור החזקה של חפצים מסוימים.
#הגבלת עיסוק או העברת מידע בין אנשים.

## צו ממשל צבאי
באזור הנתון תחת תפיסה לוחמתית וממשל צבאי משמש מפקד האזור כבעל הסמכות העליונה בשטח, והוא מוסמך לחוקק חוקים ולהוציא צווים. הממשלים הצבאיים שהוקמו על ידי צה"ל ביססו את הקמתם במנשר, המשמש כמעין מסגרת חקיקתית עליונה, ועל סמך הקבוע בה הוציאו צווים. לפרקים צווים אלו נסמכים על המסגרת החקיקתית שקדמה להקמת הממשל הצבאי, כאשר הם משנים בה מעט או הרבה, ולפרקים הם יוצרים חקיקה חדשה לחלוטין.

סמכות החקיקה של המפקד כפופה לכללי המשפט הבינלאומי, וכן, על פי פסיקת בג"ץ,  לאור מעמדו של המפקד כקצין בצה"ל, "צווי האלוף" חייבים לעלות בקנה אחד עם נורמות המשפט המנהלי הישראלי. "צווי האלוף" באזור יהודה ושומרון, לצד דברי "תחיקת ביטחון" נוספים, מתפרסמים בקובץ המנשרים, הצווים והמינויים (קמצ"ם).

באמצעות "צווי האלוף" מוחלים בפועל חלק מחוקי מדינת ישראל על אזרחי ישראל המתגוררים באזור הנתון תחת תפיסה לוחמתית. הדבר נעשה על ידי הוצאת צו אלוף המעתיק סעיפים בחוק הישראלי.

ב־2018 הוסמך בית המשפט המחוזי בירושלים לדון בעתירות מנהליות נגד חלק מהחלטות הממשל הצבאי.

## דוגמאות
* במרץ 2005, במסגרת ההתנתקות, הוצא צו אלוף פיקוד דרום האוסר העתקת מגורים לרצועת עזה.
* ב-13 ביולי 2005 נכנס לתוקפו צו אלוף המטיל סגר על גוש קטיף ומונע אליו כניסה של אזרחים ישראליים שאינם תושביו הקבועים.
* ב-30 באפריל 2007, בית משפט השלום בירושלים הרשיע את מרדכי ואנונו ב-15 הפרות צו אלוף פיקוד המרכז.
* ב-9 בספטמבר 2013, הוצא צו אלוף בדבר עבודת נשים ביהודה ושומרון, על מנת להשוות זכויות הנשים הישראליות שם לזכויות הקיימות במדינת ישראל.
* ברמת הגולן, בה קיים מחסור בשטחי אימונים לצבא, רשאי אלוף פיקוד הצפון, בתנאים מסוימים, להפוך זמנית שטחי מרעה לשטחי אש עבור אימונים ותרגילים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חירום
קטגוריה:ישראל: צבא וביטחון
קטגוריה:ישראל: חקיקת משנה
קטגוריה:יהודה ושומרון: חוק ומשפט
צומת מלאכי

שמאל|ממוזער|250px|המזנון הישן בצומת מלאכי (קסטינה) 
**צומת מלאכי**, ידוע גם (ואף יותר) בשם **צומת קסטינה,** על שם הכפר שהיה בנוי כולו מחימר (טין-طين- בערבית) ומכאן שמו "קסר-אל-טינה", כלומר "ארמון החימר"**.** הוא צומת מרכזי במישור חוף יהודה, על כביש 40 וכביש 3 בסמוך לעיר קריית מלאכי.

בין צומת מלאכי וצומת ראם (צומת מסמיה), כשלושה קילומטר צפונה, מתאחדים כביש 3 וכביש 40. בצומת מלאכי שב הכביש ומתפצל לשניים - כביש 40 מוליך דרומה לקריית גת ולבאר שבע, וכביש 3 מוליך מערבה לאשקלון.

קטע הדרך של כביש 40 היוצא דרומה מהצומת נסלל בין 1949 ל-1951 על ידי סולל בונה, כחלק מבניית כביש חדש לבאר שבע. 

השם "קסטינה" מקורו בשם הכפר הערבי - קסטינה, ששכן מדרום לקריית מלאכי עד למלחמת העצמאות.

בצומת מסוף תחבורה ציבורית הנקרא מסוף קסטינה.

בעתיד ייבנה מכביש זה מחלף במקום הצומת הקיים.

בסמוך לצומת מלאכי, יש מרכז מסחרי פתוח מקבוצת מרכזי ביג.

## הערות שוליים

מלאכי, צומת
קטגוריה:קריית מלאכי: תחבורה
מלאכי
מלאכי
מוזיקת צבעי צליל

**מוזיקת צבעי צליל** או **מוזיקת גוני צליל** (בגרמנית: **Klangfarbenmusik**) היא רעיון מוזיקלי המוצג ביצירותיהם של מלחינים שונים במוזיקה של המאה ה-20.

## מהות הרעיון ומימושו

העיקרון המגדיר את רעיון מוזיקת צבעי צליל הוא השימוש בגוני צליל במטרה להעמיד צורה מוזיקלית, תחת השימוש המסורתי בגבהי צליל ובשילוביהם. המונח "צורה" במשמעותו כאן כולל לא רק פרקים שלמים, אלא גם פראזות, משפטים מוזיקליים וכיוצא בזה. באמצעות שימוש מכוון בגווני הצליל ובשילוביהם, ניתן ליצור סכימות ותבניות שבעזרתן תיווצר צורה. 

אחד המלחינים החלוצים של רעיון זה היה ארנולד שנברג, מחשובי המלחינים והתאורטיקנים של תקופתו. במאמריו הפליג שנברג, וטען כי גובה הצליל עצמו הוא סוג של גוון, וכי יש להתייחס לכך בהתאם. בדמיונו תיאר שנברג אידיליה שבה יאזינו בני האדם למלודיית צבעי צליל (Klangfarbenmelodie). פרט לניסוחו של הרעיון, אשר נודע עוד קודם לכן, הביא שנברג רעיון זה לכדי ביצוע ממשי, גם אם ראשוני מאוד ועדיין לא בשל. את ראשית הרעיון ניתן לשמוע בקטע השלישי מתוך חמישה קטעים לתזמורת, אופ. 16. קטע זה נקרא בפשטות "צבעים" (*Farben*). הפרטיטורה של פרק זה גדולה במיוחד, וכוללת כלי נגינה שונים ומרובים, וכן מפריד את ההכפלות של כלי התזמורת, כך שבפועל ישנם תפקידים עצמאיים רבים יותר. בפרק זה משתמש שנברג בשילובים של כלי נגינה בתזמורת, ויוצר תבניות צבעוניות לאורך הפרק כולו, על בסיס אקורד 6-צלילי החוזר בפיגורציות שונות. שנברג כותב למנצח כי עליו להורות לנגנים לנגן את תפקידים בדיוק המרבי, ולגרום לכך שכניסותיהם של כלי הנגינה לא תובחנה, אלא תהיינה חלקות ככל האפשר, וכן כי יש ליצור מעברים נקיים וחלקים בין הגוונים השונים.

מלחין חשוב נוסף בתחום זה היה אנטון וברן, אשר גם ביצירותיו בא לידי ביטוי רעיון זה. בקטעים התזמורתיים שלו לתזמורת קאמרית הוא אכן מיישם את רעיונו של שנברג בנוגע לכך שגובה הצליל הוא בעצם חלק מן הגוון, וכותב בהתאם לכך. וברן כתב גם תזמור ייחודי לריצ'רקר מתוך "המנחה המוזיקלית" מאת יוהאן סבסטיאן באך, בהתבססו על הרעיון הזה. רעיון זה הוסיף להיות בעל השפעה, מלחינים נוספים עשו בו שימוש, והוא זכה להיות אבן דרך בכל הקשור למוזיקה אלקטרונית.

## התפתחות הגדרת הצליל במוזיקה המערבית

במוזיקה המערבית האמנותית חשיבות גוון הצליל נמצאת במגמת עלייה במאות השנים האחרונות. בתחילה, היה קולו של האדם לבדו. במוזיקה של המאה ה-13 נוספו למודלים הכנסייתיים כלי נגינה שהעשירו את הצליל (במרבית היצירות הכליות עד הבארוק הכלי המנגן הוא על פי הבנתו של הנגן). בבארוק יש כבר הגדרות די מדויקות לכלי המנגן, אך היה נהוג להחליף בין הכלים, אם היה הדבר אפשרי. במאה ה-19 המוזיקה כבר איננה "חופשית" בכל האמור לכלי המבצע, וברוב המקרים יש משמעות וחשיבות לכלי המקורי שלו נכתבה היצירה, גם מעבר למגבלות טכניות כאלו ואחרות. לקראת המאה ה-20 ובמאה ה-20 עצמה, החשיבות הראשונית של כלי הנגינה, כמו גם הצבע שהוא יוצר וגונו, אינם ניתנים לערעור.

## לקריאה נוספת

*H. H. Stockenschmidt, *Music of the 20th. Century* 


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכניקות מוזיקליות
פיברוך

ה**פיברוך** (Piobaireachd) נחשב לאחת הצורות המיוחדות והקשות ביותר של המוזיקה הסקוטית לחמת חלילים.

הפיברוך הוא ה”מוזיקה הקלאסית של חמת החלילים”, בניגוד לריקודים ומארשים. למעשה, במסורת המוזיקלית הסקוטית יש חלוקה ברורה בין מה שמכונה Ceol Beag (”מוזיקה קטנה”) ו - Ceol Meadhonach (”מוזיקה בינונית”) - מארשים, ריקודים וקטעי Air איטיים, לבין ה - Ceol Mor (”מוזיקה גדולה”), ז’אנר שהוא כולו פיברוך.

שורשי הפיברוך נעוצים בחברה הסקוטית השבטית של אזור ה- Highlands. החברה הייתה מחולקת לשבטים (Clans), שלכל אחד מהם היו סמלים ייחודיים משלו (דגם משבצות, סמל וכו’). עוד גורם שמאחוריו יכלו חברי השבט להתאחד היה הפיברוך. יצירות אלו שימשו בעיקר לציון אירועים שונים, כמו אספה של השבט, מותו של ראש השבט, או יציאה לקרב. פונקציות אלו השתמרו בשמות, ועד היום קיימים קטעי פיברוך עם שמות כמו MacFarlane’s Gathering, Mackintosh’s Lament, Black Donals’d March to the Battle of Inverlochy, וכו’.

שימוש במוזיקה זו היה נפוץ בין המאות ה-15 וה-18. בסוף המאה ה-18 האנגלים כבשו את כל סקוטלנד ודיכאו בחוזקה את כל סממני התרבות של ההיילנדס, מה שהוביל להרס החברה השבטית. באמצע התקופה הוויקטוריאנית החלה מחדש התעניינות בתרבות הזו, מה שהוביל בין השאר לפיברוכים הראשונים הכתובים בתווים.

במקור היה הפיברוך עובר ממורה לתלמיד בעל-פה ולא בכתב. לסקוטים הייתה שיטת סולפג’ מתוחכמת מאוד שנקראה Canntaireachd. לפי שיטה זאת לכל תו יש שם (מה שקיים גם בסולפג’ הקלאסי הרגיל), אבל השם משתנה בהתאם לקישוט שבא לפני או אחרי הצליל.

מכל האלמנטים האלה אפשר להרכיב מילים כאשר כל מילה יכולה להיות קישוט או פראזה של כמה צלילים.

המבנה הכללי של הפיברוך הוא שמרני יחסית כאשר הרעיון הכללי הוא נושא ווריאציות. בהתחלה מנוגן הנושא, שהוא קטע איטי שמורכב מכמה משפטים, בדרך כלל שלושה או ארבעה. אחרי אותו נושא שמכונה "קרקע" Urlar מגיעות הווריאציות. הן יכולות להיות בנויות בכמה דרכים, ולרוב יש להן מקצב מנוקד. הצלילים הראשיים מהנושא מנוגנים לפני ואחרי תו קבוע או פשוט מנוגנים פעמיים.

לאחר מכן מגיעות וריאציות שמבוססות על קישוטים מסובכים והן בעלות מבנה נוקשה ושמרני מאוד. הקישוט הראשון נקרא Taorluath, הוא מנוגן אחרי צליל של הנושא ומוביל תמיד לצליל הטוניקה שהוא לה. הווריאציה האחרונה והמסובכת ביותר נקראת Crunluath ומבוססת על קישוט בשם זה. זהו קישוט מסובך מאוד שמבוצע, כמו בווריאציה הקודמת, אחרי צליל נושא ומוביל תמיד לצליל מי. בחלק מהפיברוכים קיימת עוד וריאציה, Crunluath A-Mach, שבה יש עוד קישוט מסובך ומיוחד מאוד. בדרך כלל בווריאציות האלה עוברים לטמפי מהירים מאוד, והקישוטים נשמעים כמו "מפל" של צלילים. אחרי הווריאציות המהירות האלה חוזרים שוב על המשפט הראשון של ה”קרקע”, הנושא האיטי, כמעין סיכום גדול של כל היצירה.

קטגוריה:מוזיקת עולם
קלוד, דוכס גיז

**קלוד, דוכס גיז** (בצרפתית: **Claude de Lorraine, duc de Guise**; 20 באוקטובר 1496 – 12 באפריל 1550), היה איש צבא צרפתי ומייסד בית גיז.

## ביוגרפיה
קלוד נולד ב-20 באוקטובר 1496 בטירה המשפחתית בקונדה-סור-מוזל שבחבל לורן כבנו הצעיר של רנה השני, דוכס לורן, וקיבל את חינוכו בחצר המלכות של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. בגיל שבע עשרה שנה הפך לבן בריתו של בית המלכות הצרפתי כאשר נישא לאנטואנט דה בורבון, בתו של פרנסואה, רוזן ונדום (9 ביוני 1513).

הוא הצטיין בקרב מארינייאנו בצפון איטליה (13 - 14 בספטמבר 1515) שבו נפצע קשה. ב-1521 לחם נגד הספרדים באזור ארץ הבסקים שבגבול צרפת וספרד. ב-1523, אחרי שהביס את צבא האימפריה הרומית הקדושה בנפשאטו (כיום בחבל לורן), התמנה למושל שמפאן ובורגון. ב-1525  השמיד את צבא האיכרים של האנבפטיסטים בצפון מזרח צרפת. ב-1528, אחרי שפרנסואה הראשון חזר משביו במדריד, התמנה לדוכס גיז (על שם העיר גיז שבחבל פיקרדיה).

קלוד, דוכס גיז מילא שליחויות דיפלומטיות רבות, וליווה את המלך במסעותיו ובמלחמותיו. במרוצת הזמן רכש לעצמו הון רב ואחוזות גדולות כתוצאה ממתנותיו של פרנסואה הראשון. ב-1539  נפל המלך למשכב וקלוד, דוכס גיז בהשפעת אחיו קרדינל לורן, תמך ביורש העצר אנרי (לימים אנרי השני, מלך צרפת) ובמאהבתו דיאן דה פואטייה. כתוצאה, המלך חשד בו והתרחק ממנו.

הוא הקים בעיר ז'ואנוויל (בצפון חבל בורגון) ארמון מפואר כדי שישמש לו לפרישה. הוא הושפע מן האדריכלים של הרנסאנס האיטלקי, ופיאר את חזית ארמונו בפסלים. בדומה לפרנסואה הראשון, הזמין מספר רב של אמנים איטלקיים לצרפת. תמך במשוררים ובסופרים, והמשורר קלמאן מארו חיבר לכבודו שיר תהילה.

לאחר מות פרנסואה הראשון בשנת 1547, בנו המלך אנרי השני התעלם כליל מקלוד, דוכס גיז והעדיף על פניו את בניו פרנסואה, דוכס גיז ושארל, קרדינל לורן.

ב-12 באפריל 1550 מת קלוד, דוכס גיז בארמונו בז'ואנוויל, ונקבר ברוב פאר והדר.

## משפחתו
ב-9 ביוני 1513 התחתן קלוד עם אנטואנט דה בורבון, בתם של פרנסואה, רוזן ונדום ומארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
* מארי דה גיז (1515–1560) נישאה לג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד
* פרנסואה, דוכס גיז (1519–1563)
* לואיז דה גיז (1520–1542)
* רנה דה גיז (1522–1602)
* שארל, קרדינל לורן (1524–1574)
* קלוד, דוכס אומאל (1526–1573)
* לואי הראשון, קרדינל גיז (1527–1578)
* פיליפ דה גיז (1529)
* פייר דה גיז (1530)
* אנטואנט דה גיז (1531–1561)
* פרנסואה דה גיז (1534–1563)
* רנה, מרקיז אלבף (1536–1566)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי גיז
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1496
קטגוריה:נפטרים ב-1550
קנטון (הרלדיקה)

[שמאל|ממוזער|150px|[ארג'נט, **קנטון** גולס]]
**קנטון** (אנגלית: Canton) הוא מטען הרלדי המשובץ בפינה הימנית העליונה (upper dexter) של המגן (מצדו של לובש המגן) או של דגל (מצדו של ניצב הדגל). הקנטון מסווג על ידי רבים מכותבי ההרלדיקה כאחד מהצורות המכובדות ביותר. אך כהגדרה, זוהי למעשה הקטנה של רבע השדה, עקב היותו שני שלישים משטחה של הצורה. בתקופת שלטונו של הנרי השלישי, כמה וכמה שלטי אצולה החלו להציג רבע אשר תואר לאחר מכן בבלאזון כ"קנטון". 

הקנטון, כמו גם הרבע, הוא למעשה סימן כיוון ישן ולעולם יופיע בקווים ישרים. הצגה לא רגילה של "קנטון שמאלי מעוקל" ניתן לראות בסמל טייסת הניסוי ה-410 של חיל האוויר האמריקני http://www.afhra.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=11998. 

הקטנה של הקנטון תניב את דוגמת המשבצת (הלקוחה מדוגמת לוח שחמט) אשר אינה יכולה להתקיים כמטען בפני עצמה.

**קנטון סיניסטר** (Canton Sinister) הוא קנטון המונח בצד שמאל של המגן (מנקודת מבטו של נושא המגן – ראו: ימין ושמאל בהרלדיקה).

קנטון ריק, ללא כל מטען (לעיתים נעשה שימוש בקנטון ריק שכזה) עשוי לשמש כ"סימן של הבדלה", לא סימן של כבוד כלשהו, אלא סימן של אדם בעל דם זר (הווה אומר: חתן), לא צאצא של משפחת הכלה, אשר הוסיף את שם משפחתה של כלתו לאחר הנישואין ומציג את שלט האצולה של אשתו בצירוף קנטון ריק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטענים הרלדיים
קטגוריה:וקסילולוגיה
וודי שו

**וודי הרמן שוֹ השני** (באנגלית: **Woody Herman Shaw II**; 24 בדצמבר 1944 – 10 במאי 1989) היה חצוצרן ומלחין ג'אז אמריקאי.

## חייו
שו נולד בקרוליינה הצפונית וגדל בניוארק שבניו ג'רזי והחל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 11. בתחילת הקריירה שלו שו הושפע מהחצוצרנים דיזי גילספי, קליפורד בראון, לי מורגן, פאטס נבארו, פרדי האברד ובוקר ליטל. כמו כן נגני הסקסופון ג'ון קולטריין ואריק דולפי, עמו הוא גם ניגן והקליט בראשית שנות השישים, השפיעו בצורה משמעותית על פיתוח סגנונו הייחודי. 

בשנות השישים הוא ניגן עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי בתקופה שנחשבת לאחת התקופות הטובות בתוך שנות היובש של ההרכב. כמו כן הוא היה החצוצרן בהרכב של מקס רואץ' ושל הוראס סילבר. במתקופה זו ניגן באלבומים של אנדרו היל, ג'קי מקלין, מק'קוי טיינר, צ'יק קוריאה ואחרים.

בראשית שנות השבעים הוא החל לנגן כמוביל בעצמו. הייתה זו תקופה חלשה עבור הג'אז ובעוד נגנים רבים החלו לעסוק בפיוז'ן שו המשיך בהארד בופ ולאחר מכן בפוסט-בופ. בעשור הזה, לאחר שעבר להקליט עבור קולומביה זכה להכרה, אך מבחינה מסחרית מעולם לא הצליח באופן משמעותי. אלבומו "United" מ-1974 היה מועמד לשני פרסי גראמי וזכה לתואר אלבום השנה בסקר הקוראים של העיתון דאון ביט. באותו סקר הגיע שו למקום הראשון ברשימת החצוצרנים הטובים ביותר ולמקום הרביעי ברשימת מוזיקאי הג'אז הטובים ביותר. 

במהלך שנות השמונים המשיך להוביל הרכבים בהצלחה נכבדת, וכן עבד בכמה פרויקטים משמעותיים עם הסקסופוניסטים דקסטר גורדון וקני גראנט, וכן עם החצוצרן פרדי האברד.

ב-27 בפברואר 1989 שו נפגע בתאונה בתחנת רכבת תחתית בברוקלין לאחר שנפל במורד גרם מדרגות עד לפסים. הגורמים לתאונה נותרו לא ידועים, ידוע רק שלשו היו בעיות ראייה קשות, וכן שככל הנראה במשך שנים רבות הוא סבל מבעיות בריאותיות הקשורות בשימוש בסמים. 

ב-10 במאי באותה השנה נפטר שו מאי-ספיקת כליות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:חצוצרנים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: חצוצרנים
קטגוריה:נגני בי בופ
קטגוריה:שליחי הג'אז
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
טריו מיתרים אראטו

**טריו מיתרים אראטו** כולל את נטשה שר (כינור), יעל פטיש קומפורטי (ויולה) וצבי אורליאנסקי (צ'לו). הטריו הוקם בשנת 2004 על ידי מוזיקאים צעירים, שבחרו בהרכב של שלישיית מיתרים, על מנת להציג רפרטואר קלאסי לצד מוזיקה ישראלית ומוזיקה בת זמננו.

הטריו נחל הצלחה בהופעותיו בסדרות הקאמריות החשובות בישראל, בהן: הסדרה למוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון שטריקר, הסדרה הקאמרית בעין-הוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון רמת גן, בחוג למוזיקה קאמרית-חיפה, במוזיאון תל אביב, במסגרת קונצרט אתנחתא בתיאטרון ירושלים.

הטריו משתתף באופן קבוע בפסטיבלי מוזיקה קאמרית כדוגמת פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ופסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב.

הופיע כהרכב סולני בליווי הקאמרטה הישראלית ירושלים ומרבה לחבור עם אמנים ומוזיקאים אחרים, לביצוע יצירות קאמריות הדורשות הרכב גדול יותר.

חברי הטריו הם בוגרי האקדמיה למוזיקה ובתי ספר גבוהים למוזיקה בחוץ לארץ. לכולם ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית ותזמורתית, בפסטיבלים בישראל, ברחבי אירופה ובארצות הברית.

## חברי ההרכב
**נטשה שר** היא כנרת ילידת ברית המועצות. עלתה לישראל בשנת 1990 ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הפרופסורים מאיה גליזרובה ויורי גנדלסמן. היא נגנית מובילה בקאמרטה הישראלית ירושלים והופיעה כסולנית עם תזמורות בישראל ועם הרכבים קאמריים בקונצרטים ובפסטיבלים, בישראל ובחו"ל. בין השאר ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית. מחוץ לישראל הופיעה בלונדון, פריז, פרנקפורט, מילאנו ויפן. 

**יעל פטיש** היא ויולנית. היא למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל גד לברטוב ולילך לבנון והמשיכה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין, אצל טבאה צימרמן ואנדרה דרצינס. זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל והשתתפה בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ובאירועים תזמורתיים שונים באירופה. היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל אנטיק, ומשמשת כנגנית מחליפה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקאמרטה הישראלית ירושלים, בתזמורת הבארוק ירושלים, באנסמבל המאה ה-21 וברביעייה הישראלית העכשווית. 

**[[צבי אורליאנסקי]]** הוא צ'לן, שסיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולמד בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי ולורנס לסר וכן השתלם בין השאר אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי. זכה בפרסים בתחרות פרס קלרמונט ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל וקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. הוא הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בתזמורת חיפה.

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
קטגוריה:שלישיות מוזיקליות ישראליות
גומפרט אפולו

**גומפרט אפולו** (Gumpert Apollo) היא מכונית-על גרמנית מתוצרת חברת גומפרט. זהו הרכב הראשון של החברה הממוקמת בעיר אלטנבורג בתורינגיה. 

המכונית החזיקה בשיא ההקפה המהירה ביותר של המסלול של טופ גיר, עם זמן הקפה של 1:17.1 דקות, עד ששיאה נשבר ב-2010 בידי בוגאטי ויירון סופר-ספורט שקבעה זמן של 1:16.8 דקות.

## מבנה
האפולו היא מכונית מרוץ חוקית לכביש שניתן לנסוע בה גם בדרכים וכבישים רגילים. היא מונעת בהנעה אחורית ושוקלת כ-1,100 קילוגרם. היא בעלת שני מושבים ובנויה על שלדת פלדה 41xx עם לוחות גוף מפיברגלס או סיבי פחמן. תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מהירותה המרבית היא 360 קילומטר לשעה והיא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בשלוש שניות.

## מנוע
מנוע המכונית מבוסס על מנוע אאודי V8 בנפח 4.2 ליטר. הוא מפיק 650 כוחות סוס ומומנט של 850 ניוטון-מטר. גרסה נוספת מפיקה 800 כ"ס. מנוע ה-V, המיוצר ממתכת קלה, מצויד במגדש טורבו כפול והשימון שלו מתבסס על עוקה יבשה. לראשי המנוע יש חמישה שסתומים המונעים בידי ארבעה גלי זיזים עיליים. שסתומי היניקה הם בעלי תזמון שסתומים משתנה ונעזרים בכוונון שסתומים הידראולי. 

תיבת ההילוכים היא ידנית סדרתית בעלת שישה הילוכים, בהשפעת פורמולה 1. מערכת הפליטה מבוססת שני צינורות ראשיים המנוטרים בידי ארבעה חיישני חמצן וממיר קטליטי המסייעים לקבוע את תערובת ההזנה הנכונה. מערכת ההצתה מבוססת על שמונה סלילים. הזרקת הדלק היא רב-נקודתית והמצערת מבוססת על הפעלה חשמלית, ללא קשר מכני בין הדוושה למצערת. כמו כן, לוח המחוונים כולל מערכת אבחון לפעולת המנוע. 

הדגם שמיוצר בתום ייצור ה"גומפרט אפולו", החל משנת 2019 הוא אפולו אינטנסה אמוזיונה.

## ממדים
* אורך: 4.460 מטר
* רוחב: 1.998 מטר
* גובה: 1.114 מטר
* בסיס גלגלים: 2.700 מטר
* משקל עצמי: 1,200-1,100 קילוגרם

## קישורים חיצוניים

* 
* Gumpert Sportwagenmanufaktur
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות על
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2005
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
חאטף-7

**חאטף-7 באבור** (אורדו: بابر) הוא טיל שיוט מתוצרת פקיסטן. לטיל טווח של 700 קילומטרים והוא טיל השיוט הראשון מתוצרת פקיסטן.

על פי מקורות שונים, מדובר בגרסה עצמאית פקיסטנית של טיל הטומהוק האמריקאי שנפל לידי פקיסטן במהלך תקיפה אמריקאית באפגניסטן. הטיל ניתן לשיגור מהקרקע, מהים ומהאוויר וניתן לחמשו גם בראשי נפץ גרעיניים.

פקיסטן ניסתה לפתח טיל שיוט עצמאי מאז 1995. ב-1998 נפל טיל טומהוק אמריקאי בשטח פקיסטני אחרי שארצות הברית שיגרה שישה טילים מסוג זה על בסיסי טליבאן באפגניסטן. ב-12 באוגוסט 2005 הודיעה פקיסטן באופן רשמי על ניסוי מוצלח בטיל. הניסוי התקבל בהפתעה ברחבי העולם שלא היה מודע ליכולות פקיסטן בתחום פיתוח וייצור טילי שיוט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טילי שיוט
קטגוריה:תוכנית הגרעין של פקיסטן
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית

**הכוחות המזוינים של [[ערב הסעודית]]** (בערבית: **القوات المسلحة السعودية**, מילולית: "הכוחות המזוינים הסעודיים") מורכבים מחמש זרועות מרכזיות: הצבא הערבי הסעודי, חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל הים המלכותי הסעודי, זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית וחיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי. הרמטכ"ל הסעודי המכהן הוא עבד א-רחמן בן צאלח בן עבד אללה אלבניאן.

הכוחות המזוינים של ערב הסעודית מונים כ-200,000 חיילים, ותקציב הביטחון של המדינה נאמד ב-88 מיליארד דולר (10% מהתל"ג). תקציב הביטחון של ערב הסעודית הוא הגדול מבין מדינות המזרח התיכון.

עם תום מלחמת המפרץ השקיעה ערב הסעודית סכומי כסף גדולים ברכישת מערכות נשק מתקדמות, אימון מתקדם ושדרוג מערכות קיימות. מרבית מערכות הנשק נרכשו מארצות הברית ומבריטניה אם כי בשנים האחרונות בוחנת ערב הסעודית את האפשרות לרכוש מערכות נשק מתקדמות מתוצרת רוסיה כגון טנק T-90, מסוקי מיל Mi-35 ומיל Mi-17.

במאי 2017 חתמה סעודיה עם ארצות הברית ותעשיותיה הביטחוניות על עסקת נשק ענקית בשווי של כ-350 מיליארד דולר, הכוללת רכישת מערכות THAAD וסוללות פטריוט, 115 טנקים מסוג אברמס M1A2, ארבע ספינות מלחמה, 150 מסוקי בלאק הוק ועוד.

סעודיה חתומה על אמנה לאי הפצת נשק להשמדה המונית, אך פועלת לקידום תוכנית הגרעין.

החל משנת 2018 בראש המטה עומד פיאד אל-רוואילי.
## הרכב הכוחות המזוינים הסעודיים
### הצבא הערבי הסעודי
זרוע היבשה של הכוחות הסעודים נקראת **[[הצבא הערבי הסעודי]]**. זרוע זו היא הגדולה בזרועות הכוחות המזוינים ומונה כ-175,000 חיילים (כ-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי של ערב הסעודית). בראש הזרוע עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה. מבין מערכות הנשק המתקדמות שמפעילה הזרוע היבשתית ניתן למנות את טנק הM1 אברמס ואת מסוק התקיפה AH-64 אפאצ'י.
מרכז|ממוזער|600px|מבנה הצבא הערבי הסעודי

### חיל האוויר המלכותי הסעודי
זרוע האוויר של הכוחות הסעודים נקראת **[[חיל האוויר המלכותי הסעודי]]**. זהו אחד מחילות האוויר הגדולים במזרח התיכון. מטוסי החיל נחשבים לבין המתקדמים מחילות האוויר במזרח התיכון וכוללים בין היתר את הF-15 איגל והטורנדו. החיל אמור לקלוט בתקופה הקרובה 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים מבין המתקדמים בעולם.

### חיל הים המלכותי הסעודי
זרוע הים של הכוחות הסעודים נקראת **חיל הים המלכותי הסעודי**. החיל מונה כ-12,000 חיילים, מתוכם כ-1,200 נחתים. החיל הוקם ב-1960 ומתפעל 7 פריגטות ו-13 קורבטות.

### זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית
**זרוע ההגנה האווירית המלכותית הסעודית** היא הזרוע הקטנה מבין ארבע זרועות הכוחות המזוינים הסעודים. נחשבה לחלק מחיל האוויר עד 1981.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
ערב הסעודית
ערב הסעודית
הצבא הערבי הסעודי

שמאל|ממוזער|280px
**הצבא הערבי הסעודי** (בערבית: **الجيش العربي السعودي**) או **צבא היבשה המלכותי הסעודי** (בערבית:**القوات البرية الملكية السعودية**) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 175,000 חיילים כש-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי הסעודי. בראש החיל עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה.

## היסטוריה
ראשיתו של הצבא הסעודי מתחיל ב-1902 אז כוח שמנה 63 לוחמים בהנהגתו של המלך אבן סעוד ובתמיכת הנסיך הכוויתי מובארק אל-סבאח כבש את ריאד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נתמכו הלוחמים הערבים על ידי הבריטים במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית במה שכונה אז המרד הערבי. הכוחות הערבים הצליחו להשתלט על אזור חג'אז ב-1935 וכוננו את ערב הסעודית בגבולותיה הנוכחיים.

עד 1945 נחשבה בריטניה ליצואנית הנשק העיקרית של ערב הסעודית אך עם גילוי הנפט באותה שנה, הפכה ארצות הברית לספקית הנשק העיקרית של הממלכה.

## המערכות העיקריות
כ-3,000 לוחמים מערב הסעודית השתתפו במהלך מלחמת העצמאות של ישראל. במהלך מלחמת ששת הימים שלחה ערב הסעודית 20,000 חיילים לירדן להשתתף בקרבות. שנתיים לאחר מכן ב-1969 הדפה ערב הסעודית פלישה תימנית. ב-1973 שלחה ערב הסעודית 3,000 חיילים לירדן כדי לאבטח את הגבול עם סוריה.
המערכה המרכזית בה השתתפה ערב הסעודית הייתה בפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991. ערב הסעודית שימשה גם כמקום יציאתם של כוחות הקואליציה. בתום המלחמה, החלה ערב הסעודית בפיתוח צבאה והחלה לרכוש מערכות נשק מתקדמות.

## כלי הנשק ברשות החיל
### נשקים מתנייעים
#### [[טנק מערכה|טנקי מערכה]]

בנוסף לכך, הצבא בוחן אפשרות לרכוש טנקים מתקדמים נוספים ובוחן בין היתר את האברהמס האמריקאי, הT-90 הרוסי והאל-חאליד הסינו-פקיסטני. על פי ההערכות, ערב הסעודית תרכוש 150 טנקי T-90.

#### [[נגמ"ש לחימה|נגמ"שי לחימה]]

#### נגמ"שים

### מסוקי קרב

*AH-64 אפאצ'י-94 מטוסי קרב מסוג זה נמצאים בשירות הצבא הערבי הסעודי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערב הסעודית: צבא וביטחון
אלכסנדר פטרוב

**אלכסנדר פטרוב** (ברוסית: **Александр Дмитриевич Петров**; 13 בפברואר 1799, ביסרובו – 22 באפריל 1867, ורשה) היה שחמטאי רוסי, מחבר בעיות שחמט וסופר. כונה גם פילידור הצפוני ולה בורדונה הרוסי.

היה פרופסור למכונות באוניברסיטת סנקט פטרבורג עד לשנת 1840.

## ביוגרפיה

אלכסנדר פטרוב נולד למשפחת אצילים וזכור בדרך כלל כראשון אמני השחמט הרוסי הגדולים. החל משנת 1804 הוא גר בסנקט פטרבורג. בשנת 1809 הוא ניצח את קופב וברנוב, השחמטאים המובילים בסנקט פטרבורג באותה עת, ובגיל 15 הפך לאלוף רוסיה בשחמט.

פטרוב כתב את ספר השחמט הראשון ברוסית. בשנת 1824 פרסם את ספרו A Systemized Game of Chess together with the Games of Philidor and a Commentary on them, ספר הלימוד הסטנדרטי לשחמטאים רוסים במשך כמאה שנה. על קוראיו נמנו אלכסנדר פושקין ואיוואן טורגנייב.

פטרוב ניתח בצוותא עם קארל יאניש את הפתיחה שידועה היום כהגנת פטרוב או הפתיחה הרוסית (C42).

משנת 1840 פטרוב חי בורשה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית) והתמודד בהצלחה מול טובי האמנים כהירונים צ'רנובסקי ושמעון אברמוביץ וינוור.

פטרוב ניצח בדו-קרבות את ברנוב 2–4 בשנת 1809, את קארל יאניש 1–2 בשנת 1844, את הנסיך אורוסוב 1–3 בשנת 1853 ו-13.5-7.5 בשנת 1859 ואת איליה סומוב 2–4 בשנת 1862.

במהלך התקוממות ינואר (1863-64) עזב פטרוב את ורשה לטובת וינה ופריז, שם התמודד עם האמן פול גורנו ב-1863.

פטרוב מת ב-1867 וקבור בבית הקברות של הכנסייה הרוסית אורתודוקסית בורשה.

האטיוד הידוע ביותר של פטרוב מכונה "הנסיגה של נפוליאון הראשון ממוסקבה". תשומת לב למסע של המלך השחור (נפוליאון) מערוגה ב-1, דרך א7 ועד למט ב-ח8. הפרשים הלבנים מייצגים את חיל הפרשים הרוסי. הערוגה א1 מייצגת את מוסקבה, הערוגה ח8 את פריס, והאלכסון א1-ח8 מייצג את הנהר ברזינה שם ספג נפוליאון מפלה קשה בשנת 1812.
https://web.archive.org/web/20070928014532/http://www.winner.com.py/feparaj/PaginaNueva/Zenon/Nota%2090%20Kasp%20Top/Kasp%20Top.htm

פתרון: 1. פד2+ מא2 2. פג3+ מא3 3. פדב1+ מב4 4. פא2+ מב5 5. פבג3+ מא6 6. פב4+ מא7 7. פב5+ מב8 8. פא6+ מג8

זו העמדה, כמה מסעים לפני המט

9. פא7+ מד7 10. פב8+ מה7 11. פג8+ מו8 12. פד7+ מז8 13. פה7+ מח8 14. מז2 מט.

## משחקים מפורסמים
* אלכסנדר הופמן - פטרוב, משחק זה מכונה פטרוב הנצחי
* פטרוב - קארל יאניש
* פטרוב - הנסיך אורוסוב
* פטרוב - הנסיך אורוסוב
* פטרוב - זימנסקי

## קישורים חיצוניים

* אומדן מד הכושר של פטרוב
* מאמר על פטרוב (בספרדית) ומספר משחקים שלו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים רוסים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:פרובלמאים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1799
קטגוריה:נפטרים ב-1867
קלוורסטראט

250px|ממוזער|שמאל|מבואו הצפוני של הרחוב
**קלוורסטראט** (בהולנדית: **Kalverstraat**) הוא רחוב קניות ועסקים במרכז אמסטרדם שבהולנד. הרחוב נקרא על שם ה"קלוורמארקט" (**kalvermarkt**) - שוק העגלים שעמד במקום זה עד המאה ה-17. השוק פעל במקום החל משנת 1486 כשוק בקר וצאן שנקרא **Ossenmarkt** (שוק השוורים) בהמשך, בשנת 1629 שונה שמו. 

אורכו של הרחוב כ-750 מטרים, ראשיתו בכיכר דאם, וסיומו במונטורן (מגדל המטבעה). 

על פי אמונה נוצרית מקומית, בשנת 1345 נערך במפגש הרחובות קלוורסטראט ורוקין נס, המוזכר עד ימינו בתהלוכה דתית שקטה (סטיל אומגאנג) הנערכת מדי שנה.

בגרסת משחק המונופול ההולנדית, רחוב זה הוא הרחוב היקר ביותר במשחק.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם: רחובות
ג'יימס מיל

**ג'יימס מיל** (באנגלית: **James Mill**; 6 באפריל 1773 – 23 ביוני 1836) היה פילוסוף, היסטוריון וכלכלן אנגלי. ידוע גם כאביו וכמחנכו של ג'ון סטיוארט מיל.

## ביוגרפיה

מיל למד תאולוגיה, היסטוריה ופילוסופיה. בשנת 1802 החל לעסוק בעיתונאות וכתב מאמרים רבים גם לאנציקלופדיה בריטניקה.
השקפותיו בענייני כלכלה, חינוך ופוליטיקה היו ליברליות וזכו לאהדה רבה. ספרו **תולדות הודו הבריטית** (1813) זכה גם הוא לתפוצה רבה, למרות הביקורת שמתח בו על הממשל הבריטי בהודו.

הוא התמנה למשרה בכירה בחברת הודו המזרחית והשפיע רבות על מדיניותה. הוא סבר כי הסביבה ואירועים חיצוניים הם הקובעים את תוכני הרוח ולכן גם האמין בכוחם המכריע של תיקונים חברתיים לשפר את טבע האדם.

## ביבליוגרפיה חלקית
ממוזער|ימין|''Elements of political economy'', 1826|179x179 פיקסלים

* , 1804.
* "Lord Lauderdale on Public Wealth", 1804, *Literary Journal* Vol. IV, No. 1
* ''Commerce Defended'', 1808.
* "Thomas Smith on Money and Exchange", 1808, *Edinburgh Review* no. XXV, pp. 35–68
* *[[:en:The History of British India|The History of British India]]*, 3 vols., 1817 (and many later editions)
* "Government", 1820, *Encyclopædia Britannica*
* , 1821
* "Liberty of the Press", 1825, *Encyclopædia Britannica*
* ''Essays on Government, Jurisprudence, Liberty of the Press, Education, and Prisons and Prison Discipline'', 1823.
* *Analysis of the Phenomena of the Human Mind*, 2 vols., 1829. Revised edn, 2 vols, 1869.
* *Essay on the Ballot and Fragment on Mackintosh*, 1830.
* "Whether Political Economy is Useful", 1836, *London Review*, vol. II, pp. 553–572.
* ''The Principles of Toleration'', 1837.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:פילוסופים בריטים
קטגוריה:פילוסופים של עידן הנאורות
קטגוריה:ליברליזם: הוגים
קטגוריה:הנאורות הסקוטית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1773
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1836
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
הירונים צ'רנובסקי

**הירונים צ'רנובסקי** (בפולנית: **Hieronim Ignacy Czarnowski**; ינואר 1834 – 28 בדצמבר 1902) היה שחמטאי פולני.

## ביוגרפיה

צ'רנובסקי חי בוורשה (אז באימפריה הרוסית) שם שיחק, בין היתר, עם אלכסנדר פטרוב ושמעון אברמוביץ וינוור. לאחר הכישלון של התקוממות ינואר (1863-64) היגר לצרפת.

בשנת 1867 הגיע למקום השמיני בתחרות פריז (המנצח: איגנץ קוליש) וניצח בתחרות קפה דה לה רז'אנס. צ'רנובסקי ניצח בדו-קרב את פרטי +3 -0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).

בשנת 1880 הגיע צ'רנובסקי לקרקוב (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בתקופה של האוטונומיה של גליציה. הוא היה מייסד משותף ונשיא מועדון השחמט של קרקוב (Krakowski Klub Szachistów) שם ניצח בתחרות בשנת 1897.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים פולנים
קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1834
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1902