מרקוס ויצטום

**מרקוס (מרדכי) ויצטום** (1895–1948) היה איש עסקים יהודי, יליד סמביר, שהיגר לאירלנד. בשנות ה-30 של המאה ה-20, לפני מלחמת העולם השנייה, הציל עשרות יהודים על ידי גיוסם למפעלים באירלנד שאותם הקים לשם כך. ויצטום מכונה לעיתים "אוסקר שינדלר האירי".

## רקע
בעת עליית הנאצים לשלטון, לא אפשרה ממשלת אירלנד להנפיק אשרות כניסה לפליטים היהודים באירופה. ב-1932 מונה שון למס לשר התעשייה והמסחר. כדי לקדם את הכלכלה של המדינה, יזם למס פיתוח תעשייה, גייס את הממשלה האירית להשקיע בחברות תעשייתיות ויזם יבוא של מפעלים מיבשת אירופה לאירלנד, ובעיקר למערב אירלנד. המפעלים שהורשו להגיע הם מפעלים מ"תעשיית הטקסטיל", אשר באותו הזמן לא היוו תחרות לתעשייה הקיימת. באותם הזמנים, יהודים רבים בצרפת, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה עסקו במסחר בטקסטיל.

## ביוגרפיה
מרקוס ויצטום, איש עסקים יהודי, נולד בפולין, היגר לארגנטינה, עבר לבלגיה והגיע לבסוף לדבלין. בדבלין הייתה בבעלותו (ביחד עם שותפים), חנות למכירת טקסטיל מווינה. עם עליית הנאצים לשלטון, זיהה ויצטום את ההזדמנות לחלץ יהודים מאירופה, הציע את עזרתו ללמס ועשה כל אשר ביכולתו כדי לכוון אותו לבחירה בעסקים יהודיים. ב-1935 יצאה משלחת ראשונה לבחינת הנושא, בראשות שון למס ובהשתתפות הסנטור ג'ון אדי מקאלין ומרקוס ויצטום.

בנסיעות חוזרות, עם ובלי שותפיו, הצליח מרקוס ויצטום לשכנע שלושה בעלי מפעלים יהודיים לעבור לאירלנד. בעקבות המפעלים הגיעו יהודים, מומחים ועובדים מן השורה, וכולם קיבלו אשרות הגירה. עשרות יהודים ניצלו הודות למפעלים אלה.

## המפעלים
שלושת המפעלים שהעביר ויצטום לאירלנד זכו להצלחה, סיפקו עבודה למאות עובדים והביאו רווחה ולשגשוג לאזורים שבהם פעלו. מרקוס ויצטום היה נוכח בעסקיהם ולקח חלק בניהול המפעלים.

מטרתו בהקמת המפעלים הייתה לאפשר ליהודים רבים ככל האפשר לצאת מאירופה. ויצטום, פיליפזון ועוד אנשי עסקים בולטים השתמשו בקשריהם ובכספם כדי להפיק אשרות כניסה רבות ככל הניתן. אשרות הכניסה הופקו לפועלים של כל מפעל שהוקם. במקביל, דאג ויצטום להשיג אשרות כניסה לכמות שווה של יהודים שהוצגו כמומחים, על אף שלא היה להם כל קשר לתעשיית הטקסטיל. מספר היהודים שניצלו כך אינו ידוע, אך ההערכה היא שלפחות 60 או 70 יהודים הצליחו להגר לאירלנד לפני 1939. בעקבות פועלו, זכה מרקוס ויצטום לכינוי "אוסקר שינדלר האירי".

### בית החרושת לכובעים בגולווי
המפעל הראשון שנפתח היה Les Modes Modernes. זה היה שמו המקורי של בית החרושת בפריז בבעלותו של הנרי אורבך. ויצטום שכנע את אורבך להעביר את בית החרושת לאירלנד. החברה לפיתוח תעשייתי של גולוויי הצליחה להביא לכך שהמפעל יפתח בעיר. אורבך שלח את גיסו סרג' פיליפזון לגולווי לבדוק היתכנות, וזה אישר את המקום.

בית החרושת הוקם עם הון יסודי של 60 אלף לירות אנגליות. שני שלישים מהסכום הושקע על ידי קבוצת אורבך והיתר על ידי יזמים מקומיים. בין המשקיעים היה גם אדמונד קלסנס, איש עסקים וסנטור לשעבר מבלגיה, שהכיר את ויצטום מהימים שגר בבלגיה. סנאטור מקאלין, שהיה גם איש עסקים בולט, סיפק את חומרי הבניין. ויצטום, מקאלין ואורבך היו בין חברי ההנהלה של בית החרושת. סרג' פיליפזון נבחר לנהל את המפעל במשך 5 שנים ולאחר מכן הניהול יעבור לתושב מקומי.

בית החרושת נפתח ב-18 ביולי 1938 בנוכחותו של שון למס. מיכאל בראון, הבישוף של גולווי, קידם את פעילות המפעל כאשר אמר בנאום הברכה שלו שעדיף שנשים שבאות לכנסייה תלבשנה כובעים מתוצרת מקומית.

זה היה העסק הראשון שהוקם בגולווי לאחר זמן רב. עיתון הטיימס האירי דווח על תחילת העבודות ב-28 ביולי 1937.

### בית החרושת לכובעים בקסלבר
בית החרושת לכובעים Western Hats נפתח באוגוסט 1940. בית החרושת נפתח בשיתוף עם חברת יצור כובעים Hugo Reiniger & Co מחומוטוב שבצ'כוסלובקיה. בשנת 1939 מרקוס ויצטום (וחבריו למשלחת שכללה גם את הסנטור מקאלין וסרג' פיליפזון) שכנע את הבעלים להעביר את בית החרושת לאירלנד. פרנץ שמולקה נשלח לנהל את המפעל, ויהודים רבים הגיעו בעקבותיו, ולכן קיבל אזור המגורים הקרוב למפעל את הכינוי "ירושלים הקטנה". בין המקדמים את המפעל בקסלבר היה הסנטור הבלגי קלסנס, שבמאי 1939 התכבד בהנחת אבן הפינה.

המפעל תוכנן להיות אחד הגדולים במדינה ונרשם באירלנד כחברה ציבורית בשווי 100 אלף לירות אנגליות. דירקטוריון החברה כלל את ויצטום, מקאלין ושמולקה. הבניין תוכנן על ידי אדריכל בלגי והיה אחד מהמודרניים ביותר באותה תקופה. המבנה היה בנוי בלוקים מבטון, ובנייתו ארכה ששה חודשים. ארובה בת 100 מטר עשויה לבנים אדומות התנשאה מעל למבנה והייתה חלק מהנוף של קסלבר עד שהוסרה בשנות התשעים. צופר שנקבע בראשה צפר לפועלים שלוש פעמים ביום ושימש תזכורת גם לכל התושבים בעיר.

הייצור במפעל כלל שימוש בחומרים טבעיים שנלקחו מהסביבה: כבול, מים וקיטור. חלונות רחבים החדירו אור ואפשרו חסכון בחשמל. בית החרושת היה הראשון באירלנד שעבד בשיטות אלה.

שנה לפני הקמת בית החרושת נשלחו שלושים נשים ושבעה גברים לבלגיה ללמוד את המקצוע. הם הספיקו לחזור שבוע לפני כניסת הגרמנים לבלגיה. גם המכונות האחרונות הגיעו שבוע לפני הפלישה. עד מהרה, החנויות בקסלבר מכרו כובעים מתוצרת מקומית, מחומרים איכותיים ובמחירים סבירים. בית החרושת היה המעסיק הגדול ביותר בסביבה באותם ימים וייצר מקומות עבודה למאות אנשים. הייתה לו אף נבחרת כדורגל שהתחרתה בליגה המקומית.

### בית חרושת לסרטים בלונגפורד
המפעל האחרון שמרקוס ויצטום הצליח להעביר לאירלנד היה בית חרושת לסרטים Hirsch Ribbons Ltd בבעלותו של אמיל הירש, איש עסקים יהודי אמיד מווינה. הירש, שהיה מודע לסכנה לחיי משפחתו באוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה, נענה להצעה להעביר את עסקיו לאירלנד. הירש שילם שוחד כבד למפלגה הנאצית ולפקידי ה"אס אס" והצליח להעביר את בית החרושת בשלמותו (כולל 21 נולים וגלגלי סרטים) באוניה לאירלנד. בכך היה היהודי היחיד שהצליח להוציא בית חרושת שלם מאוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה.

בתחילה הוצע להירש להעביר את בית החרושת לגולוויי. אולם הירש גילה שמזג האוויר בגולוויי לח מדי עבור סרטים. אנשי עסקים בלונגפורד שמעו על היוזמה והזמינו את ויצטום ומקאלין לבדוק את תנאי המקום. התנאים התגלו כמתאימים, התעבורה ללונגפורד וממנה התאפשרה בכבישים, ברכבות ובתעלה. היה לה נהר כמקור מים והרבה כוח עבודה מקומי.

קסרקטיני צבא ריקים, הוסבו לשמש כבית חרושת. הם הוחכרו לוויצטום ולמקאלין, למשך 30 שנה, בחתימתו של שר האוצר האירי. בית החרושת הגיע ללונגפורד במאי 1939 ונרשם כחברה ביולי 1939. ויצטום, מקאלין והירש נכללו במועצת המנהלים. אמיל הירש ובנו רוברט ניהלו את בית החרושת.

בית החרושת לסרטים היה המפעל התעשייתי הראשון שהוקם בלונגפורד והייתה לו השפעה כלכלית וחברתית על העיר למשך ארבעה עשורים.
## משפחה בישראל
אחינו של מרקוס ויצטום, אלן ויצטום, נולד אחרי השואה ועלה לישראל בגיל 17 כחייל בודד. הוא שינה את שמו לאילן בן נתן והקים בארץ משפחה.

## קישורים חיצוניים
* Hats Ribbons and Refugees. by Yanky Fachler Holocaust memorial day 2005 Dublin. 
* The Castlebar Hat Factory Chimney Tower (brick from same) באתר National Treasures

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מצילים בשואה
קטגוריה:תעשיינים יהודים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1895