אלישע מסרב למתנות נעמן

**אלישע מסרב למתנות נעמן** (בהולנדית: **Elisa weigert de geschenken van Naäman**) הוא ציור שמן על בד, שצויר בין השנים 1628–1633 על ידי האמן ההולנדי למברט יאקובס. הציור מבוסס על סיפור מקראי מ, ובמרכזו המפגש בין נעמן שר צבא ארם לבין הנביא אלישע. היצירה שמורה באוסף ליידן.

## תיאור היצירה
הציור מתאר רגע שקט מתוך הסיפור המקראי: נעמן, המצביא הארמי שזה עתה נרפא מצרעתו, ניצב מול אלישע ומציע לו מתנות יקרות ערך כאות תודה. נעמן ממוקם במרכז הקומפוזיציה, והוא לבוש בכפתן טורקיז חיוור ובטורבן מקושט. ידו השמאלית נשענת על גלימת ארגמן - אחת המתנות שמוצעות לנביא. לעומתו, אלישע מופיע כזקן קירח הלבוש בגלימה חומה פשוטה, ידו מונחת על תנ"ך פתוח, והוא מבהיר לנעמן כי לא הוא הרופא, אלא אלוהים. יאקובס העניק תשומת לב רבה להבעות הפנים של שתי הדמויות: פניו של נעמן משקפים התבוננות והפנמה של דברי הנביא, ברגע בו הוא מבין "שאין אלוהים בכל הארץ כי אם בישראל". ברקע נראים מלוויו של נעמן - חיילים ומשרתים - וכן גיחזי, משרתו של אלישע, המוצג כצעיר עומד בקצה הימני של הציור. דמותו של גיחזי מרמזת על המשך הסיפור המקראי, שבו הוא בוגד באמונו של אלישע ונענש בצרעת.

## פרשנות
הציור מבליט את הפן הרוחני של האירוע ולא את הפלא הרפואי שבו. אלישע מוצג לא כמרפא אלא כשליח המפנה את תשומת הלב לאלוהות, ונעמן מצויר ברגע של התבוננות והתגלות פנימית. הבחירה להציג את הרגע הזה מתיישבת עם עולמו הרוחני של למברט יאקובס, שהיה מורה ומטיף מנוניטי שראה באמונה תוצאה של בחירה אישית מודעת. בקרב המנוניטים, אין די בלידה אל תוך הקהילה - יש להמיר את האמונה בבחירה אישית, כפי שנעמן עושה כאן. יאקובס, שעסק בלימוד מקרא ופרשנותו, משתמש בציור ככלי חינוכי המדגיש את תהליך ההתקרבות לאמונה. הוא מציג את נעמן כמודל של המרה אמונית שנולדת מהבנה, ולא מתוך שכר או עונש. כך הופכת הסצנה המקראית לכלי לביטוי של רעיונות דתיים עמוקים, והציור משקף את זהותו הכפולה של האמן - הן כצייר מיומן והן כמחנך דתי מסור.

## השוואות ליצירות אחרות
אף על פי שהסיפור המקראי על נעמן ואלישע זכה לייצוג מצומצם יחסית באמנות ההולנדית של המאה ה־17, היו מספר אמנים שפנו אליו - ביניהם יאן פיינאס, מורהו של יאקובס, שתיאר את הסצנה בשנת 1627, ופיטר דה חרבר, שצייר את הנושא כפורטרט היסטורי בשנת 1637 עבור מנהלי בית המצורעים של הארלם. ביצירתו של יאקובס ניכרות קווי דמיון קומפוזיציוניים לעבודתו של דה חרבר, בעיקר באופן הצגת הדמויות בחצי גוף לבושות בפאר, אך אופיין של שתי היצירות שונה באופן מהותי: יאקובס מדגיש את האיפוק, הרוחניות והתהליך האמוני, בניגוד לגישה הדקורטיבית והייצוגית של עמיתיו. במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה־17, חזר יאקובס לנושא המקראי של נעמן ואלישע לפחות שש פעמים, בשלוש מהן בתצורה של דמויות קטנות ובשלוש אחרות - בהן גם יצירה זו - בתצורה של דמויות גדולות. ציור זה נוצר בתקופת שיתוף הפעולה של יאקובס עם תלמידו הראשי יאקוב באקר, שפעל לצידו בעיר לייוורדן בין השנים 1628 ל־1633. באקר, שגם הוא היה מנוניטי ובן השכנים של יאקובס באמסטרדם, עבר ללייוורדן על מנת לסייע לו במיוחד בציורים מסוג זה. סגנונם של השניים היה כה קרוב עד כי חוקרים התקשו להבחין ביניהם - כפי שניכר בציור "מס הטריבוט", שיוחס בעבר ליאקובס אך הועבר באחרונה לזכות באקר. דמיון נוסף בולט בין יצירה זו לבין ציוריו האחרים של יאקובס - כמו "הנביא הסורר" משנות ה־20 של המאה ה־17 - מתבטא במבנה הקומפוזיציוני ובתווי פניו של אלישע, המחזק את הייחוס הסגנוני והאיקונוגרפי לאמן.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן
קטגוריה:ציורי הנביאים בתנ"ך