open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ארי אלון

**ארי אֵלון** (נולד ב-25 באפריל 1950) הוא סופר, מחנך ומרצה לפילוסופיה יהודית.

## ביוגרפיה
אלון נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. בנו של השופט פרופ' מנחם אלון, ואחיהם של השופט ספי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בנימין אלון והרב מרדכי אלון.

אלון גדל בשכונת רחביה בירושלים, למד בית הספר הממלכתי דתי לבנים "לדוגמה" ואחר כך במדרשית נעם בפרדס חנה. בגיל 17 יצא בשאלה ועבר לגור לזמו מה עם קרובי משפחה רחוקים בקיבוץ אילת השחר. אולם חזר למדרשית נעם והתגייס לצה"ל כחבר גרעין דתי. במהלך השירות שימש סמל מחלקה של גרעין נח"ל של חברי תנועת שמאל ישראלי חדש בקיבוץ כרמיה והיה לפעיל שמאל בעצמו, בעיקר לאחר שהחל ללמוד פילוספיה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1971. בעקבות המחדל של מלחמת יום הכיפורים החליט לעזוב את ישראל ועבר לגור בלונדון, שמש עבד כברמן, אולם חזר לאחר שנה. 

ב-1975 היה בין מייסדי "הסמינר היהודי-ציוני" באורנים (כיום "המדרשה באורנים"), אחד המוסדות הראשונים בארץ שפעלו לפיתוח לימודי יהדות מתוך השקפה שאינה דתית. במסגרת זו אורגנו סמינרים בני שבוע לתלמידי תיכון, בהם נדונו מדרשים וספרות חז"ל ובצידם כתבים מודרניים, כגון א.ד. גורדון, יוסף חיים ברנר, ברל כצנלסון ועוד. בנוסף עסקו אלון וחבריו בהדרכת אנשי חינוך ובפיתוח תוכניות לימודים ברוח הסמינר. במקביל השלים תואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, עבודת התיזה שלו ל עסקה ב"סימבוליזציה של מרכיבי העלילה בספור התלמודי" (1982); ואחר כך דוקטורט באותו נושא.

במהלך עבודתו כמורה ומחנך הוציא אלון מספר חוברות לימוד בנושאים שונים מתולדות הציונות ומדרשים אודות פרשת השבוע בהם מגיש אלון פרשנות מסורתית למקורות חז"ל עם טקסטים מודרניים, ופרסם מאמרים ומסות בכתבי עת שונים.

בשנת 1990 יצא לאור ספרו "**עלמא דִי**" - למעשה גיליון מיוחד של כתב העת שדמות, בו תיאר אלון את התהליך שעבר, מאז החל "לאבד את אלוהי ילדותו" בנעוריו עד להכרה המלאה בכך במלחמת יום הכיפורים, דבר שהוביל אותו לחפש ולנסח את מה שהוא מכנה "היהדות הריבונית", שאינה מחויבת לסמכות הרבנית, ולקדם מגמה זו בסמינר היהודי-ציוני שהקים. בספר הֵצֵר על כך שרבים מהישראלים החילונים מבטלים את יהדותם ורואים בדתיים "יהודים יותר", ועל עצם הצורך הבלתי פוסק לעסוק בזהות היהודית. בהמשך הספר מביא אלון מדרשים משלו לכמה מסיפורי חז"ל, ובוחן באמצעותם שאלות על לימוד תורה, שמירת מצוות ועוד. לפי תפיסת עולמו: "אדם ריבוני הוא ריבונו של עצמו. אין לו ריבון בעולמו, ואין הוא ריבון בעולמם של אחרים. אדם רבני איננו ריבון לעצמו. הוא עושה לו רב. הרב עושה לו אלוהים".

אלון עוסק בהוראת מחשבת ישראל, מדרש, תלמוד, אגדה וספרות. בנוסף לסמינר באורנים מלמד במדרשת השילוב נטור, ישיבה החילונית "בינה", סמינר אפעל, במרכז ליהדות מתקדמת "אור חדש" בחיפה ובמכון שלום הרטמן, בו הוא משמש כעמית מחקר. בעבר לימד גם בסמינר הקיבוצים, גבעת חביבה, מכללת אילת, בית מורשה בירושלים, קולות, בית המדרש לרבנים באמריקה ובית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה.

## ספריו
* **עלמא דִי**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001
***בא אל הקודש - ל"ו אגדות נסתרות**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005
* **יה בשבט**, הוצאת בינה, 1999
* **דין רודף שלום - דרישות שלום לפרשות השבוע**, הוצאת בינה, 2002

## קישורים חיצוניים

* בית המדרש של ארי אלון
* 
* 
* 
* 
* בא אל הקדש, פרקים מתוך הספר

## הערות שוליים

קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:משפחת אמדורסקי
ארי
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
סמינר אפעל

שמאל|ממוזער|250px|חצר סמינר אפעל
**סמינר אפעל** הוא מרכז ההדרכה והחינוך של התנועה הקיבוצית ברמת אפעל. 

ראשיתו של המקום בשנת 1947, אז קיבלה אגודת הפועלים היהודים האמריקנים שטח של 250 דונם מהקרן הקיימת להקמת קיבוץ עירוני במקום, בעזרת גרעין של הקיבוץ המאוחד. שם הקיבוץ, אפעל, נגזר מתרגום שם האגודה ביידיש (אידשער נציונאל ארביטער פרבאנד) לאגודת פועלים עבריים לאומיים, ומכאן אפע"ל. עקב בעיות חברתיות והתפלגות בתנועת הקיבוץ המאוחד הקיבוץ התפרק ונעזב לחלוטין עד שנת 1952. משנות השישים החל לשמש כמרכז ההדרכה, המחקר והסמינרים של הקיבוץ המאוחד, שלימים התאחד אל התנועה הקיבוצית.

במכון שוכנים כמה גופים חינוכיים הקשורים לתנועה הקיבוצית, ביניהם יד טבנקין - מרכז מחקרי-רעיוני והארכיון של התנועה הקיבוצית, מזכירות עמותת בינה, מכון גלילי לחקר כח המגן, בית הספר לקואופרציה, מרכז "הוויה", ידיד - תוכנית השתלמויות חינוכיות למבוגרים בנושאי היסטוריה של א"י, ספרות עברית ועולמית, יהדות, חברה ומדינה.

במקום אולמות, כנסים, מדשאות, גן פסלים, כיתות לימוד, בריכת שחייה מקורה, חדרי כושר, קפיטריה ואכסניה. המקום משכיר את שירותיו לאירוח כנסים, השתלמויות והדרכות, קורסים וימי עיון בנושאים שונים. במקום פועלים קאנטרי קלאב, ספורטן וספריה לתושבי הסביבה.

במקום נמצאת מצבתו המקורית של דב בר בורוכוב שנקבר בקייב ב-1917, ועצמותיו הועברו לקבורה בשנת 1963 בבית הקברות כנרת.

## קישורים חיצוניים
 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ישראל: מוסדות לימוד
קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:חינוך בקיבוץ
קטגוריה:רמת גן: חינוך
דוז פוינט

**דוז פוינט** (באנגלית: **Dawes Point**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
## גאוגרפיה
דוז פוינט הוא מהפרוורים הקטנים והפחות מאוכלסים בסידני. מרבית שטחו נתפס על ידי קצהו הדרומי של גשר נמל סידני, שמתחיל בו, חוצה צפונה את מפרץ ג'קסון ומסתיים בפרוור מילסונס פוינט. בצדו המזרחי גובל דוז פוינט ברוקס (גשר הנמל חוצץ ביניהם), בצדו הצפוני והמערבי מצוי המפרץ ובדרום הוא גובל במילרס פוינט. כמו כל הפרוורים הצמודים לגשר הנמל, הוא חולק את מיקוד 2000 עם מרכז העסקים הראשי של סידני, הסמוך אליו מדרום. דוז פוינט בנוי על גבעה, הקרויה גבעת המצפה (Observatory Hill).

## היסטוריה
שמו המקורי של דוז פוינט היה פוינט מסקלין, על שם ד"ר נוויל מסקלין, חבר מסדר האסטרונומים המלכותי, ששלח למקום ציוד להקמת מצפה הכוכבים הראשון במושבה החדשה. הציוד הוקם והורכב על ידי סגן ויליאם דוז, אסטרונום שהגיע למושבה עם הצי הראשון. הפרוור קרוי היום על שמו של דוז. פרט למצפה הכוכבים הראשון, דוז פוינט היה גם מיקומם של הביצורים הראשונים ובית העלמין הראשון במושבה.

## תרבות
אולמות תיאטרון סידני ותיאטרון הנמל ממוקמים בדוז פוינט. שני אולמות אלו בבעלות חברת התיאטרון של סידני (Sydney Theatre Company).

מדי ראש השנה האזרחית בסידני, דוז פוינט מהווה נקודת השקפה פופולרית לכיוון המפרץ, כשמאות ואלפי תושבים ותיירים מגיעים כדי לצלם את הזיקוקים הנורים מעל בשעה 21:00 ובחצות.

## קישורים חיצוניים

* דוז פוינט באתר "Dictionary of Sydney"
* דוז פוינט באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
קרב לורן

**קרב לורן** נערך באוגוסט 1914 בין צרפת לגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הקרב היה חלק מתוכנית 17, יוזמה צרפתית שמטרתה הייתה שחרור מחוזות אלזס-לורן, ופלישה לתוך שטח גרמניה.

## המתקפה הצרפתית
המתקפה הצרפתית העיקרית במערב, שקיבלה את השם קרב לורן, החלה ב-14 באוגוסט 1914. הארמייה הראשונה של הגנרל אוגוסט דובאי קיבלה הוראה להתקדם לכיוון סארבור והארמייה השנייה של הגנרל נואל דה קסטלנו פנתה לכיוון מוראנז' . ב-17 באוגוסט הקורפוס ה-20 בפיקוד גנרל פרדיננד פוש כבש את שאטו סאלן שליד מוראנז' וסארבור נכבשה למחרת. אחרי ארבעה ימים של נסיגה, במהלכה פיתו הגרמנים את הצרפתים להיכנס לשטח גרמני הארמיות השישית והשביעית של הצבא הגרמני תחת פיקוד כולל של הנסיך רופרכט פתחו במתקפת נגד. רופרכט פיקד על הכח שקיבל משימה להתעמת עם הכוח הצרפתי ולאפשר לכוחות גרמנים נוספים לאגף את הצרפתים מימין. הכוח המאסף של הגרמנים, שהיה מצויד במכונות ירייה הסב אבדות כבדות לחי"ר הצרפתי.

## מתקפת הנגד הגרמנית
הנסיך רופרכט שלא היה מרוצה מהתפקיד ההגנתי בו הוצב הגיש בקשה לממונים עליו לצאת למתקפת נגד. ב-20 באוגוסט יצאה מתקפת הנגד לדרכה והמפקד הצרפתי, אוגוסט דובאי, הורה לחייליו לסגת ממוראנז'. מערכה זו נקראה בשם נפרד, קרב מוראנז'. כתוצאה מכך גם כוחו של דה קסטלנו נסוג מסארבור במה שנקרא "קרב סארבור". הגרמנים לא עצרו בגבול עם צרפת והמשיכו לתוך שטח צרפת בניסיון לכבוש את העיר נאנסי. מצפון למוקד הקרב הצליחו הצרפתים לכבוש מחדש את מילוז אך מאוחר יותר ננטשה העיר כשהצרפתים ויתרו על ביצוע תוכנית 17.   

עד ל-24 באוגוסט הפך הקרב לסטטי. באותו יום פתחו הגרמנים במתקפה מצומצמת, קרב מורטן. סיור של חיל האוויר הצרפתי עזר לגלות את התנועה הגרמנית בזמן ולכן ההצלחה של הגרמנים הייתה מצומצמת. בהמשך, למרות ההפסד הברור, פתחו הצרפתים במתקפת נגד חדשה. הלחימה נמשכה עד סוף החודש אך הפכה במהרה למלחמת חפירות שהובילה למלחמת התשה מתמשכת שאפיינה חלקים גדולים ממלחמת העולם הראשונה בכלל ואת הלחימה בין גרמניה לצרפת בפרט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לורן, קרב
לורן
לורן
קטגוריה:לורן
קטגוריה:1914 בצרפת
אוסקר שומסקי

**אוסקר שומסקי** (באנגלית: **Oscar Shumsky**; 23 במרץ 1917, פילדלפיה – 24 ביולי 2000, ריי, ניו יורק) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, בן למהגרים מרוסיה.

## קורות חייו

אוסקר שומסקי החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש. הופעתו הראשונה בקונצרט הייתה בגיל שבע, עם תזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהצהיר כי הוא "הגאון המדהים ביותר ששמעתי מעודי". פריץ קרייזלר גילה עניין מיוחד בילד, שניגן את הקדנצות של קרייזלר לקונצ'רטו לכינור של בטהובן אחרי שלמד אותן משמיעה. שומסקי היה תלמידו של ליאופולד אאואר משנת 1925 ולמד במכון קרטיס למוזיקה משנת 1928 עד 1936. בשנת 1939 הצטרף לתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצי של ארצות הברית.

שומסקי ניגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1715, המכונה "הדוכס מקיימברידג'", שהיה שייך בעבר לפייר רוד. בכינור זה הקליט שומסקי את מכלול 24 הקפריצ'י של רוד. 

שומסקי לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בקונסרבטוריון פיבודי בבולטימור, באוניברסיטת ייל ומשנת 1953 בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. בשנים 1959–1967 היה שותף לניהול  פסטיבל סטרטפורד באונטריו עם הפסנתרן גלן גולד, שעמו ניגן בקביעות בפסטיבל וערך כמה הקלטות לטלוויזיה. בתקופה זו הופיע דרך קבע כסולן עם התזמורת האמריקאית. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה ב-1959 עם תזמורת הפסטיבל הלאומי הקנדי ובשנים הבאות ניצח על תזמורות שונות בארצות הברית. בראשית שנות ה-60' הצטרף ל"קבוצת באך אריה". בשנת 1965 קיבל את פרס קרן פורד.
 
שומסקי חזר להופיע בקונצרטים ולהקליט בשנת 1981 וניגן בארצות הברית ובבריטניה לראשונה אחרי 30 שנה.

אוסקר שומסקי הקליט את הסונאטות לכינור סולו אופוס 27 של איזאיי ואת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך, את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, קונצ'רטי של באך ושל מוצרט וכן את הסונאטה לוויולה של ברהמס. רבות מהקלטות אלה לא הועברו לתקליטורים.

כנרים רבים רואים בשומסקי את אחד הכנרים הגדולים של המאה ה-20; דוד אויסטרך הגדיר אותו "אחד מגדולי הכנרים בעולם" ומילון גרוב החדש אומר עליו: "הוא היה נגן בעל טכניקה וירטואוזית, סגנון טהור וטעם מעודן; אך הוא מעולם לא חתר להכרה כסולן והעדיף להתמקד בהוראה, בנגינת מוזיקה קאמרית ובניצוח."

## לקריאה נוספת


*M. Campbell: *The Great Violinists*
*B. Schwarz: *Great Masters of the Violin*
*J. Creighton: *Discopaedia of the Violin, 1889–1971* (Toronto, 1974)
*D. Rooney: *Unshaken Ideals*, in *The Strad* XCVIII (1987)
*Boris Schwarz/Margaret Campbell: 'Shumsky, Oscar', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 2007-06-25), http://www.grovemusic.com/
*Robin Stowell: notes to Shumsky's recording of *Pierre Rode: 24 Caprices for Solo Violin*, ebs 6007


* מ. קמבל: "הכנרים הדגולים"
* ב. שוורץ: "רבי-אמן בכינור"
* ג'. קרייטון: "דיסקופדיה של הכינור, 1889-1971" (טורונטו 1974)
* ד. רוני: "אידיאלים מוצקים",The Strad" XCVIII" (מ-1987)
* בויס שוורץ/מרגרט קמבל: "שומסקי, אוסקר, מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי
* רובין סטוול: דברים בתקליט של שומסקי, "24 קפריצ'י לכינור סולו" של פייר רוד

## קישורים חיצוניים

* Obituary - The Guardian


## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:סגל מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:סגל בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
ניהול סיכונים משפטיים

**ניהול סיכונים משפטיים** הוא תהליך לאיתור והערכה של סיכונים משפטיים. סיכון משפטי הוא סיכון הנובע ממצב משפטי נתון המבוסס על החקיקה והפסיקה הרלוונטיים.

כנהוג בעולם ניהול הסיכונים, גם סיכון משפטי נמדד במונחים של מכפלת ההסתברות שאירוע בלתי צפוי יתרחש, ובהשפעת הנזק של אירוע כזה על העסק. בהקשר הניהולי מדובר בנזק העלול להיגרם כתוצאה מכך שהעסק אינו ממלא חובה לעשות מעשה או להימנע ממנו המוטלת עליו מכוח חוק, תקנה או פסיקה.

ניהול סיכונים יכול שיעשה ליחיד - למשל, לצורך הערכת סיכון משפטי בהגשת תביעה או הגשת כתב הגנה, ויכול שיעשה לתאגיד - למשל, על ידי ניתוח פעילות העסק וחשיפתו המשפטית לסיכונים כגון תביעות ייצוגיות, ותביעות אחרות.

סקר סיכונים משפטיים נבנה באמצעות ניתוח פעילותו של העסק ובעיקר של מצבו המשפטי, היינו החובות החלות עליו מכוח החקיקה והפסיקה, ההתחייבויות החוזיות שנטל על עצמו והתחייבויות שקיבל מאחרים.

באמצעות בניית סקר סיכונים משפטיים מקיף ניתן לזהות את הסיכונים המשפטיים להם חשוף העסק, ולתת בידי מנהליו כלים משפטיים ותפעוליים להקטנת הנזק הצפוי.

קטגוריה:מנהל עסקים
קטגוריה:ניהול סיכונים
אל-מסתנצר השני

**אל-מסתנצר באללה** השני (מילולית: המבקש ניצחון באל), אבו אל-קאסם אחמד בן מחמד א-זאהר באמר אללה (בערבית: **المستنصر باللة الثاني, ابو القاسم بن الظاهر بامر الله**), היה הח'ליף העבאסי הראשון שמשל בקהיר ב-1261.

ב-1258 החריבו המונגולים בראשות הולאגו ח'אן את בגדאד, הרגו את הח'ליף אל-מסתעצם באללה והביאו על הח'ליפות העבאסית שמשלה למן 750 לספירה את קיצה. לאחר שלוש וחצי שנים שבהן לא היה ח'ליף מצא אל-מסתנצר באללה את דרכו לקהיר הממלוכית. הממלוכים, שהביסו זה מכבר את המונגולים בקרב עין ג'אלות (עין חרוד), מינו אותו כח'ליף סמלי תחת חסותם כדי לזכות ביוקרה הקשורה בשליטה בתפקיד זה. 

לא ברור כיצד הגיע לבסוף אל-מסתנצר השני את דרכו לקהיר, אך עם הגיעו, כאמור, ניתן לו התפקיד בידי ביברס. ביברס כינס אספת חכמי דת מוסלמים ובהם השייח' השאפעי עז אל-דין עבד אל-סלאם וקאצ'י אל-קוצ'אא (השופט העליון) במצרים באותה העת תאג' אל-דין בן בנת אל-אעז אל-שאפעי. לאחר שהכירו ביחוסו ומינו אותו לתפקיד, שלח אותו ביברס לעבר סוריה, בראש צבא שמטרתו כיבוש בגדאד מן המונגולים. בעודו בדרך יירט אותו כוח משלוח מונגולי והמית אותו ואת מרבית צבאו. יש הסוברים שעל ידי כך ביקש ביברס לנטרל אותו ולמנות במקומו ח'ליף כלבבו אשר יהיה תלוי בו באופן מוחלט.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1261
אל-חאכם הראשון (ח'ליפה עבאסי)

**אל-חאכם באמר אללה הראשון** (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן חסין בן אבי בכר (בערבית: **ابو العباس احمد بن الحسين بن ابي بكر**), היה הח'ליפה העבאסי הסמלי השני שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1262 ו-1302.

לאחר נפילת בגדאד בשנת 1258 בידי המונגולים, נמלט אל-חאכם ומצא מחסה בקרב הבדואים. לאחר מכן המשיך במסעותיו והגיע לחצר של מחמד עיסא בן מוהאנא האיובי בדמשק ובחלב. התקדמותם של צבאות המונגולים הדירה את רגליהם של האיובים, ולאחר קרב עין ג'אלות ב-16 בספטמבר 1260 ערק אל-חאכם למחנה הממלוכי. לאחר מינויו של אל-מסתנצר השני לח'ליפה, מצא אל-חאכם מפלט אצל המושל הממלוכי של חלב, עכוש ברלי. לאחר שהייה קצרה בחסותו המשיך אל-חאכם בדרכו בליווי משמר טורקמני ונפגש עם אל-מסתנצר השני שהיה עתה בדרכו לבגדאד בשליחות השווא של ביברס. הוא הצטרף לכוחו הקטן ולאחר תבוסתו של הלה, נמלט על נפשו בליווי כמה מרעיו חזרה אל מחמד עיסא.

שמאל|ממוזער|250px|דרהם של אשרף ח'ליל, הסולטאן שבימיו מלך אל-חאכם הראשון

אל-חאכם הגיע לקהיר במרץ 1262, אך רק בנובמבר אותה השנה מונה לח'ליפות בידי אספת עלמאא ברשות השופט הראשי של מצרים, לאחר שאומתו רשימות היחש אשר ברשותו. אל-חאכם הכריז על ג'יהאד נגד המונגולים בשמו של ביברס, וקיבל אגף מגורים באחד ממגדלי ה"קלעה", המצודה הקהירית. בראשית שלטונו עוד נטבעו מטבעות בשמו, על אף העובדה שהוא לא היה בעל סמכות ממשית ועיקר זמנו הוקדש ללימודי דת. לעומת זאת, לאל-חאכם היה חלק חשוב בניהול המגעים הדיפלומטיים עם אחיו של הולגו חאן שהתאסלאם והנהיג את הפלג הצפוני של "אורדת הזהב". בשנת 1263 אף התקבלה בקהיר משלחת ממנה שביקשה לבקרו. בימי שלטונו למן נובמבר 1262 נהג לשמש כבן לוויתם הסמלי של הסולטאנים הממלוכים, ולמן 1291 שב להטיף בתפילות יום השישי, לראשונה זה מאות שנים, אף כי הדבר נעשה בשמם. בימיו של אשרף, נלקחה ממנו זכות טביעת המטבעות, למרות שהוא התפאר עליהם בתוארו "מכוננה מחדש של המדינה העבאסית" (בערבית: מקים אל-דולה אל-עבאסיה). בשנת 1298 עלה לרגל למכה ואל-מדינה. בנוסף על כך נהג אל-חאכם להצטרף למסעותיהם של הסולטאנים ברחבי הממלכה. בימי ח'ליפותו משלו הסולטאנים אשרף ולאג'ון.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1247
קטגוריה:נפטרים ב-1302
אורי רגב

הרב **אורי רגב** (נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא רב רפורמי ומשפטן, לשעבר נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. מנכ"ל עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה".

## קורות חייו
רגב נולד ב-1951 בתל אביב למשפחה חילונית. הוא התוודע ליהדות הרפורמית בגיל 16 כשהיה במשלחת של תלמידי תיכון לקהילות היהודיות בארצות הברית, וכשחזר החל לפקוד את בית הכנסת הרפורמי בתל אביב. למד משפטים במסגרת העתודה האקדמית, שירת בפרקליטות הצבאית ובין היתר היה עוזר היועץ המשפטי של רצועת עזה וסיני והתובע הצבאי של חיל הים. השתחרר בדרגת סא"ל ואחרי שחרורו עבד כעורך דין. בשנת 1986 סיים לימודי רבנות ותואר שני במדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בירושלים.

בשנת 1987 ייסד את המרכז לפלורליזם יהודי, שהוא הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה ליהדות מתקדמת, ועמד בראשו עד 2002. בתפקידו זה הוביל מאבקים שרובם לוו בעתירות לבג"ץ להכרה בגיורים רפורמים, להקצאה שוויונית של כספים למוסדות שאינם אורתודוקסים, לביטול הקצאת "הכספים הייחודיים" לחרדים, והפך את התנועה הרפורמית לגוף בולט בדיון הציבורי בענייני דת ומדינה.

שלושה נושאים מרכזיים שקודמו על ידו בבג"ץ:
* הכרה בגיורים לא-אורתודוקסיים על ידי מדינת ישראל לצורך הכרה בגרים על פי חוק השבות ורישומם כיהודים במרשם האוכלוסין.
* המאבק ב"כספים הייחודיים" ובהקצאת קרקעות על בסיס שיקולים פוליטיים ובלתי ענייניים, וחיוב המדינה לסייע בתקציבים למוסדות דת לא-אורתודוקסיים על פי קריטריונים שוויוניים ואחידים.
* פסילת המדיניות שלפיה סירבו רשויות מקומיות למנות רפורמים וקונסרבטיבים למועצות הדתיות.

רגב היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.

בשנים 2002 – 2009 כיהן כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ובכך היה הישראלי הראשון שעומד בראש ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בעולם.

ב-2009 ייסד יחד עם סטנלי גולד את עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" שפועלת למען חופש דת לכל הזרמים בישראל ולשוויון בנטל בתחום השירות הצבאי וההשתתפות בשוק העבודה. 

משנת 2010 מכהן הרב רגב כיו"ר עמותת "מנוחה נכונה".

במשך השנים רגב כיהן גם במועצות המנהלים של האגודה לזכויות האזרח בישראל, חמד"ת (המועצה לחופש מדע, דת ותרבות בישראל), ושומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, היה חבר מייסד של "בצלם" וחבר הפורום לאחריות לאומית. 

רגב נשוי ואב לשניים ומתגורר בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* אורי רגב באתר חדו"ש – לחופש דת ושוויון
* 
* אורי רגב באתר הסוכנות היהודית

קטגוריה:רבנים רפורמים ישראלים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
ורביצה

**ורביצה** (בבולגרית: **Върбица**) היא עיירה במזרח בולגריה, בשטח מחוז שומן, הממוקמת על המורדות המזרחיים של הרי הבלקן, משני עבריו של הנהר גֶרילה.

## היסטוריה
ראשית ההתיישבות במקום הייתה בתקופת הממלכה התראקית. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית ואחר כך האימפריה הביזנטית. דרומית לעיירה מצויות חורבותיה של העיר פליסקה, עיר הבירה הראשונה של האימפריה הבולגרית הראשונה. בתוך שטחי העיירה המודרנית נערך ב-811 קרב פליסקה, בו הביסו צבאותיו של החאן קרום, את צבאות הביזנטים, תוך שהם הורגים את הקיסר ניקופורוס הראשון.

## דמוגרפיה
מרבית האוכלוסייה היא ממוצא בולגרי בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוטם ממוצא טורקי, שהם מוסלמים סונים.

## כלכלה
באזור העיירה קיימת תעשייה זעירה, בעיקר עיבוד עץ וטקסטיל וכן מוצרי מזון. האזור מתויר, הן בשל מעיינות המרפא המצויים בו והן לתיירות נופש, הסובבת את אגם טישה, הסמוך. עיקר הגידולים החקלאיים הם חיטה, שעורה, תירס, סלק סוכר, עגבניות, פלפל, חמניות, דלעת וכוסברה. האזור מצוי במשבר כלכלי ורמת האבטלה גבוהה מהממוצע בבולגריה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערי מחוז שומן
קטגוריה:עיירות
פארק נחל חדרה

**פארק נחל חדרה** הוא פארק שמנוהל על ידי נחלים החברה לפיתוח תיירות חדרה, השוכן בחלקו המערבי של נחל חדרה, בין כביש 2 ממזרח לבין חוף הים התיכון ממערב, ומדרום לתחנת הכוח אורות רבין.

## היסטוריה
ראשיתו של הפארק בהחלטה משותפת של קרן קיימת לישראל וחברת החשמל, שהתקבלה לאחר הקמת תחנת הכוח בשנת 1982, ולפיה, על מנת לטהר את מי הנחל המזוהם, יוזרמו מי הים הנשאבים לשם קירור תחנת הכוח אל הנחל. לשם כך נסלל צינור בקוטר של שני מטרים, המזרים מי ים בהספק של 16,000 ממ"ק בשעה, בטמפרטורה של 24 מעלות בחורף ו-37 מעלות בקיץ. בד בבד הוקם סכר סמוך לכביש 2 המפנה מהמקום את המים המזוהמים המגיעים מחלקו העליון של נחל חדרה, והמשמש גם כגשר מעל הנחל. פעולות אלה הפכו את קטע הנחל התחתון שאורכו 1.25 ק"מ, לנחל זורם ונקי ברוחב של עד 40 מטרים, וסביבו הוכשר הפארק המשתרע על פני שטח של 750 דונם. המים זורמים מתחנת הכוח אל אפיק הנחל דרך מערכת של ארבעה סכרים בגובה של 2.5 מטרים, שלידם הוכשרו בריכות קטנות בהן ניתן לשבת. לאורך הגדה הצפונית של נחל חדרה הוקמה סוללה מאפר פחם בגובה של 17 מטרים, שבה נטעו עצים ושיחים המייצבים אותה. לאורך הגדה הדרומית של הנחל הוקמה טיילת עשויה בטון ואבנים, והוקמה בה מזרקה המכונה "כיכר המבוע" ולידה בריכה.

בשנת 2010 הועבר לפארק אתר ההנצחה לאבשלום פיינברג שהיה קודם בצד כביש 4, דרומית לחדרה.

על הגדה הדרומית של הנחל צומחות שתי חורשות אקליפטוס שנטעו במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, כדי לעצור את התפשטות חולות החוף מזרחה. בין שתי החורשות התגלה אתר ארכאולוגי מהתרבות הכבארית (לפני 18,000 שנים), ובו נמצאו כלים מצור ומעצמות. סמוך לחורשה חיים עופות מים דוגמת שלדג גמדי, אנפה אפורה, סופית מצויה, ברכייה, ואלפי קורמורנים השוהים באתר בין החודשים נובמבר - מרץ. העופות ניזונים, בין היתר, מאוכלוסיית הדגים ששבה אל הנחל לאחר טיהורו ושיקומו. במקום הוכשרו חניון לעריכת פיקניקים ומתקן לגלישה בחול הדיונות. ממזרח לכביש 2 שוכנת חוות חפציבה, חווה חקלאית שפעלה החל משנת 1906 ועד לפירוקה בשנת 1929. שביל ישראל עובר דרך הפארק לאורך הגדה הדרומית של נחל חדרה.

בשנת 2013, כחלק מפיתוח נחל חדרה, הוקם בפארק, על ידי רשות ניקוז ונחלים שרון במימון המשרד להגנת הסביבה, גשר הנבל, גשר להולכי רגל ורוכבי אופניים, המקשר את הגדות הדרומית והצפונית של נחל חדרה.

בעבר היה שפך נחל חדרה לים התיכון חסום ועל כך כתב המשורר נתן יונתן את שירו "חופים הם לפעמים".

בשנים 2014–2018 התקיים בתחומי הפארק בחודש ספטמבר (באחד מחגי תשרי) "פסטיבל בום בוקס".

## גלריה

קובץ:Andartaavshalom.jpg|אנדרטה לזכר אבשלום פיינברג בתחומי הפארק, 2012
קובץ:PikiWiki Israel 33325 Hadera River Park.JPG|המבוע בפארק נחל חדרה
קובץ:Orot rabin power station 06.jpg|גשר הנבל, גשר להולכי רגל בפארק נחל חדרה, אוקטובר 2021
קובץ:PikiWiki Israel 33323 Hadera River Park.JPG|פסלי צפרדעים בפארק נחל חדרה
קובץ:פארק ונחל חדרה.jpg|פארק ונחל חדרה
קובץ:PikiWiki Israel 3725 Shoreline of Hadera Region.JPG|השפך החסום חלקית של נחל חדרה: "ראיתי חוף שנחל עזבו"


## קישורים חיצוניים

* פארק נחל חדרה, באתר העירוני לתיירות ובילוי בחדרה
* הפארק, באתר קרן קיימת לישראל
* פארק נחל חדרה, באתר סברסים
* הפארק, באתר זולו
* הפארק, באתר e-ירוק
* פארק נחל חדרה, באתר "נלך"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חדרה: גאוגרפיה
קטגוריה:שביל ישראל
חדרה
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
אלכסיי רזומובסקי

**אלכסיי רזומובסקי** (ברוסית: **Алексей Григорьевич Разумовский**; 17 במרץ 1709 – 6 ביוני 1771) היה מאהב של יליזבטה, קיסרית רוסיה.

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|200px|אלכסיי רזומובסקי
רזומובסקי נולד בכפר במחוז צ'רניגוב שבאוקראינה של היום במשפחה של קוזאק מן השורה. בילדותו ברח ממשפחתו והחל לשיר בכנסייה מקומית. בשנת 1731 נלקח על ידי אציל מקומי לסנקט פטרבורג. תוך זמן קצר החל לשיר בחצר. בהתאם לעדויות היה גבר נאה ביותר וכתוצאה מכך משך תשומת לבה של יליזבטה, קיסרית רוסיה הצעירה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-18 התקדם לתפקידים שונים בקרבת הנסיכה. היה מקובל לפנות אליו עם בקשות שונות והוא נהג לעזור תוך ניצול השפעתו על יליזבטה.

ביום הכתרת יליזבטה קיבל רזומובסקי את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה באימפריה, קודם בדרגה צבאית וקיבל אחוזה וחולופים לבעלותו. ככל הנראה בשנת 1742 התחתן עם הקיסרית. בשנת 1744 קיבל תואר רוזן ובשנת 1756 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. יחד עם זאת הוא היה בן אדם שקט, דתי ולא התערב בענייני החצר והפוליטיקה הגבוהה. הוא תמך במשפחתו ובאוקראינה שבתקופת יליזבטה קיבלה כמה הטבות.

בסוף שנות ה-40, עם התקרבות יליזבטה לאיוואן שובלוב, השפעתו על הקיסרית פחתה. 

רזומובסקי נפטר בשנת 1771 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

קיימות שמועות על כך שיליזבטה ילדה לו ילדים, אך אין לכך עדויות באף מסמך. בתחילת שלטונו של יקטרינה הגדולה היא שלחה את מיכאיל וורונצוב למצוא מסמכים בנושא חתונת רזומובסקי עם יליזבטה, אך רזומובסקי במהלך הפגישה שרף מסמכים שככל הנראה היו קשורים לנושא. ידוע על שתי נשים שטענו שהן היו בנות של יליזבטה ורזומובסקי. אחת מהן הייתה נזירה ובטקס הלוויה שלה השתתפו נציגי משפחת רומנוב ומשפחת רזומובסקי. השנייה נעצרה בליבורנו, נלקחה לרוסיה ומתה משחפת במבצר פטרופבלובסקיה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1709
קטגוריה:נפטרים ב-1771
אל-חאכם

**אל-חאכם באמר אללה** (מילולית: המושל במצוות האל, בערבית: **الحاكم بامر الله**) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס וח'ליפים משושלות אחרות.

קטגוריה:פירושון אישים
קלי (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה איריים
אפ ליי צ'או

שמאל|ממוזער|250px|הכביש הראשי באפ ליי צ'או
שמאל|ממוזער|250px|הר ג'ונסטון באִפּ ליי צ'או
**אִפּ ליי צ'אוּ** (במנדרינית תקנית: **鴨脷洲**) או **האי אברדין**, הוא אי בתחומי הונג קונג, השוכן דרומית-מערבית לאי הונג קונג, בסמוך לנמל אברדין ותעלת אברדין ששטחו 1.32 קילומטר רבוע. האי שייך לתחום המנהלי של דרום הונג קונג. האי באִפּ ליי צ'או הוא האי השני בעולם בצפיפות אוכלוסייתו.

## היסטוריה
האי מופיע על מפה המתוארכת לשושלת מינג. במפה זו מסומן הכפר הונג קונג (香港村). זהו כנראה מקור השם הונג קונג.

אִפּ ליי צ'או מהווה מקלט מעולה בפני טייפונים, ושכן בה כפר דייגים לפני מלחמת האופיום הראשונה. כתוצאה מחוזה נאנקינג הוא נמסר לבריטים יחד עם האי הונג קונג ב-1841. מאז ניתנה תשומת לב מועטה לאי קטן זה.

ב-1968 החלה ממשלת המושבה לבנות תחנת כוח על האי על מנת לספק חשמל לכל האי הונג קונג. ב-1980 נבנה גשר אִפּ ליי צ'או שחיבר את האי לאי הונג קונג והוא גרם לתנופה בהתפתחות הכלכלה. בנייני דירות ציבוריים נבנו על מנת לתת פתרון לדיירים שסבלו מהאש במקלט של נמל אברדין.

ב-1989 הועתקה תחנת הכוח לאי למה (南丫島). תחנת הכוח הישנה נהרסה עד היסוד ובמקומה הוקמו מיזם דירות למגורים הקרוי "אופקים דרומיים" (South Horizons) בעזרת תוכנית הגדלת שטחי האי באמצעות יבוש שטחים מהים.

## גאוגרפיה ודמוגרפיה
השם אִפּ ליי צ'או ניתן לאי בשל צורתו, שנראה כמו לשון של ברווז. "אִפּ" פירושו "ברווז", "ליי" פירושו "לשון", ו"צ'או" פירושו "אי". הנקודה הגבוהה ביתר על האי הוא "יוק קוואי שאן", הידועה גם בשמה האנגלי "הר ג'ונסטון". האי נתן את שמו ל"תצורת אִפּ ליי צ'או", תצורה גאולוגית המכסה את מרבית חלקו הדרומי של האי הונג קונג.

האי מיושב בצפיפות – חלקו הצפוני מאוכלס בצפיפות הרבה ביותר. יש באי ארבעה אזורי מגורים, אחוזת ליי טונג, הרחוב הראשי של אִפּ ליי צ'או, אחוזת אִפּ ליי צ'או ו"אופקים דרומיים" (海怡半島 או גם South Horizons), ובכל אחד מהם יש כמה מגדלי מגורים רבי-קומות. בקצה הדרומי של האי יש אזור תעשייה. נכון לשנת 2007 התגוררו באי 86,782 איש. שטח האי הוא 1.3 קמ"ר בלבד ולכן צפיפות האוכלוסייה באי ל-66,755 איש לקמ"ר - האי המיושב בצפיפות הגדולה ביותר בעולם.

## אתרי תיירות
*מקדש הונג שינג שוכן ברחוב הראשי והוא אחד העתיקים מסוגו. המקדש הוקם מול האתר בו שכנה פעם תחנת המשטרה של אברדין. מטעמים הקשורים בפנג שווי הוקם מבנה המקדש כך שאינו מול בניין המשטרה והוצבו עליו פסלי הדרקונים שנועדו להגן על הבניין מ"מלתעות הטיגריס" שייצג בניין המשטרה.
*יקב האחוזה ה-8 המצוי באי היה היקב הראשון בהונג קונג

## תחבורה
הקשר העיקרי בין אִפּ ליי צ'או והונג קונג הוא גשר אִפּ ליי צ'או, אשר נפתח בשנת 1983 והורחב בשנת 1994, משני מסלולים לארבעה. אמצעי התחבורה העיקרי של התושבים הם אוטובוסים, העוצרים בחמש תחנות הפזורות ברחבי האי. בנוסף, פועלים באי גם מוניות ושרות סמפנים (סירות סיניות ממונעות) בין הרחוב הראשי של אִפּ ליי צ'או לאברדין. יש תכנון להרחיב את הקו הדרומי של הרכבת הקלה של הונג קונג שתגיע עד לאי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הונג קונג: איים
אל-מסתכפי באללה השני

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
**אל-מסתכפי באללה** השני, אבו אל-רביע סלימאן בן אל-חאכם באמר אללה (בערבית: **المستكفي بالله الثاني, ابو الربيع سليمان بن الحاكم بامر الله**), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין 1302 ו-1340. 
בשנת 1309 העניק אל-מסתכפי לסולטאן הממלוכי רכן אל-דין ג'שנכיר את הכינוי "אל-מֻטַ'פַר" ("המנצח") ומסר לו בגדי הדר שחורים ומצנפת מעוגלת. מעתה והלאה, מנהג זה השתרש והתפשט ברחבי שטחי הממלוכים בלבנט. 
בשנת 1310 עלה לשלטון בפעם השלישית מחמד אל-נאצר בן קלאון ואל-מסתכפי נלווה אליו במסעותיו הצבאיים כנגד המונגולים בסוריה. 
בשנת 1338 הסתכסך אל-מסתכפי עם הסולטאן, נאסר במצודה ונמנע ממנו לקבל מבקרים. כעבור שנה, שוחרר ושולח יחד עם כמאה מבני ביתו לגלות בעיר קוץ. 
במהלך תקופת שלטונו התרחשה רעידת אדמה חזקה שהחריבה חלקים ניכרים מסוריה ומצרים. 
לפי אבן חג'ר אל-עסקלאני (1372-1448), היה נוהג לשחק פולו עם הסולטאן.

## הערות שוליים

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1285
קטגוריה:נפטרים ב-1340
אל-ואת'ק השני

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
**אל-ואת'ק באללה השני** (מילולית: האדוק באל), אבו אסחאק אברהים בן ולי אל-עהד אבו עבדאללה מחמד אל-מסתמסכ באללה בן אל-חאכם הראשון באמר אללה. (בערבית: **الواثق بالله الثاني, ابو اسحاق ابراهيم بن ولي العهد ابي عبد الله محمد بن الحاكم بامر الله الاول**) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין השנים 1340 ל-1341.
סבו אל-חאכם הראשון מינה בתחילה את בנו מחמד כיורש עצר וכינה אותו בשם "**אל-מסתמסכ באללה**" (מילולית: הדבק בעקשנות באל), אך הוא נפטר עוד בימי חייו ואל-חאכם מינה תחתיו את בנו האחר אבראהים מתוך תקווה שהוא יטיב עם הח'ליפות, אך משנוכח בדרכיו הבזויות: התמכרותו להימורים ולמעשי זימה, הוא העניק את מעמד יורש העצר לבנו השלישי אל-מסתכפי השני. לאחר פטירת אל-חאכם הראשון עלה דודו של ואת'ק השני, אל-מסתכפי השני, לשלטון. 

אל-ואת'ק תקע טריז בין אביו הח'ליף והסולטאן הממלוכי א-נאצר מחמד בן קלאון על ידי כך שסיפר לו דברי רכילות על הנעשה בחצר. כאשר נפטר אל-מסתכפי השני בעיר קוץ לא שעה הסולטאן לבקשת אל-מסתכפי למנות את בנו אחמד לח'ליפות ומינה במקומו את אחיינו מחמד בן אל-מסתמסכ בהסיבו את שמו ל"אל-ואת'ק באללה". לאחר מכן הסולטאן נפטר ומחליפו, אעלא אל-דין קוג'וק, הדיח את אל-ואת'ק באללה ומינה במקומו את בן-דודו אחמד בן אל-מסתכפי השני, כבקשת אל-מסתכפי, תחת השם "אל-חאכם באמר אללה" השני. באותה השנה נפטר אף קוג'וק והוחלף בידי א-נאצר שיהאב אל-דין אחמד. 

קורותיו של אל-ואת'ק השני מהווים דוגמה מצוינת לתככי החצר שרחשו בחצרות הח'ליפות והסולטנות בשלהי השושלת הממלוכית הבחרית בקהיר.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1341
Marlborough: His Life and Times

**Marlborough: His Life and Times** (תרגום חופשי: **מרלבורו: חייו ותקופתו**) היא ביוגרפיה שנכתבה על ידי וינסטון צ'רצ'יל על ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, אחד מאבותיו הקדומים.
## תוכן
הספר מורכב מארבעה כרכים, שהראשון מביניהם הופיע באוקטובר 1933 והכיל 557 עמודים עם 200,000 מילים. הכרכים הבאים יצאו לאור ב-1934, ב-1936 וב-1938. המו"ל היה ג'ורג' ג' הארפ, שב-1929 הסכים לשלם מקדמה בגובה 10,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה, וגבר על ההצעה שקיבל צ'רצ'יל מהמו"ל הקבוע שלו, ת'ורנטון באטרוורת'. המו"ל האמריקני, סקריבנר, שילם מקדמה בגובה 5,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה לאור בארצות הברית. צ'רצ'יל היו אמור לכתוב בסך הכל 180,000 עד 250,000 מילים, ולחלקן בין שני כרכים לכל היותר. הכרך הראשון נמכר בסך הכל ב-17,000 עותקים, השני ב-15,000 עותקים והשלישי והרביעי ב-10,000 עותקים.

צ'רצ'יל הגה את רעיון כתיבת הספר ב-1929, לאחר תבוסת השמרנים בבחירות הכלליות, שמשמעותה הייתה הפסקת כהונתו כשר, כך שהיה לו זמן פנוי והוא לא נהנה יותר מהמשכורת הממשלתית. צעדו הראשון בהכנת הספר היה העסקתו של מוריס אשלי במשרה חלקית, תמורת שכר שנתי של 300 לירות שטרלינג, על מנת לבצע את המחקר על מרלבורו. ב-1939 יצאה לאור ביוגרפיה על מרלבורו שנכתבה על ידי אשלי. צ'רצ'יל, ביחד עם עוזרים אחרים, עבד על ופרסם מספר ספרי היסטוריה אחרים בזמן שהעבודה על מרלבורו התקדמה. הוא החל להתמקד בכתיבה על מרלבורו לאחר חג הפסחא של 1932, בעקבות לחץ מהמו"ל שלו. הטיוטה הראשונית הועבר לאדוארד מארש, שהיה מזכירו הפרטי בתקופת כהונתו כשר, עם הוראה לבדוק היטב חזרות על הטקסט, קטעים לא מעניינים ומשפטים המנוסחים באופן לא טוב. הוא כתב למעלה מ-300 מכתבים, בהם ביקש מידע או דעה אודות ההתקדמות של עבודתו.

במבוא לכרך הראשון כתב צ'רצ'יל כי "תקוותי היא לקרוא בחזרה את הצל הגדול הזה מהעבר, ולא רק לשקע אותו בתלבושתו הטקסית המלאה, אלא להפוך אותו לחי ואינטימי עבור עיניים מודרניות".

רוי ג'נקינס כלל ביקורת על הספר בביוגרפיה שחיבר על צ'רצ'יל. הוא תיאר את הספר כ"תגלית" עבור מישהו "שאינו בקיא בשלהי תקופת בית סטיוארט" כמוהו. הוא טען כי הפרק הראשון הוא למעשה תיאור יבש של אבותיו של מרלבורו, אך שאר הפרקים מתארים באופן חי את הרסטורציה באנגליה ואת אירופה בתקופת צ'ארלס השני. צ'רצ'יל רצה לתקן את הרושם השלילי של מרלבורו שנוצר על ידי תומאס בבינגטון מקאולי 100 שנים קודם לכן בספר ההיסטוריה שלו על אותה תקופה, בו מתח ביקורת על מרלבורו כיוון שהעביר את נאמנותו מצ'ארלס השני לויליאם מאוראנז', ומאוחר יותר היה בקשר עם ג'יימס השני שהיה בגלות. אולם, גם ג'נקינס מעיר על נטייה דומה עבור צ'רצ'יל שביקר את לואי הארבעה-עשר.

צ'רצ'יל היה ספקן באשר לטענה שבגיל 17 או 18 מרלבורו היה המאהב של פילגש המלך, אך הסכים כי הוא אכן עשה זאת בגיל 27. אולם, ב-1675 הוא פגש את שרה ג'נינגס בת ה-15, עמה התחתן וחי עד סוף ימיהם. שניהם היו ממעמד חברתי גבוה, אך לא בעלי אמצעים כספיים מרובים. צ'רצ'יל ראה בכך דמיון בין מרלבורו לבינו.

## לקריאה נוספת
* רוי ג'נקינס, Churchill, מקמילן, 2001 ()

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרים ביוגרפיים
קטגוריה:ספרי 1933
קטגוריה:ספרי וינסטון צ'רצ'יל
קטגוריה:ספרים שנכתבו על ידי פוליטיקאים
אל-חאכם השני (ח'ליפה עבאסי)

**אל-חאכם באמר אללה** השני (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס **אחמד** בן אל-מסתכפי השני באללה (בערבית: **الحاكم بامر الله الثاني, ابو العباس احمد بن المستكفي بالله الثاني**) היה הח'ליפה העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בשנים 1352-1341.

## תהפוכות השלטון בסולטנות ובח'ליפות
שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
במקור, יועד **אחמד** (אל-חאכם השני) לח'ליפות בצוואת אביו אל-מסתכפי השני. לאחר פטירתו,  הסולטאן הממלוכי א-נאצר מחמד בן קלאון סירב למלא את הצוואה בשל הסכסוך שפרץ בינו ובין אל-מסתכפי השני והוא מינה במקומו את בן-דודו אל-וא'תק באללה השני, שהיה בן טיפוחיו ואשר ייצג אותו במאבקי הכוח הפנימיים בחצר הח'ליפות קודם לעלייתו לשלטון. לאחר שלטון קצר נפטר הסולטאן א-נאצר, ואל-ואת'ק הודח על ידי הסולטאן החדש אעלא אל-דין קוג'וק ואחמד מונה, כבקשת אל-מסתכפי אביו, תחת השם "**אל-חאכם באמר אללה**" השני. ב-1342 נפטר קוג'וק והוחלף בידי א-נאצר שיהאב אל-דין אחמד למספר חודשים; לאחריו מלכו אל-צאלח עימאד אל-דין איסמאעיל (1345-1342),אל-כאמל שעבאן (1346-1345); אל-מט'פר חאג'י (1347-1346), א-נאצר בדר אל-דין אבו אל-מעאלי (1351-1347). אי היציבות הפוליטית בחצר הסולטנות השפיעה באופן ישיר על אי היציבות של הח'ליפות, והדבר התבטא בהדחות ח'ליפים תדירות, הגליות, כליאות והעברת התפקיד בין צאצאים שונים של אל-מסתכפי השני.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1352
נובי פאזאר (בולגריה)

**נובי פאזאר** (בבולגרית: **Нови пазар**) היא עיר בצפון-מזרחה של בולגריה, בשטח מחוז שומן, הממוקמת על גדות הנהר קריבה, במישור הדנובה. שם העיר מורכב מהמילה הטורקית **פאזאר**, ("באזאר"), ומהמילה **נובי**, שמשמעה "חדש", דהיינו **הבאזאר החדש**. נובי פאזאר היא העיר השנייה בגודלה במחוז לאחר העיר שומן.

## היסטוריה
התיישבות ראשונה במקום הייתה בעידן הממלכה התראקית ובהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית. בסמיכות לעיר נמצאו שרידי מבנים וביצורים מתקופת האימפריה הביזנטית, המתוארכים למאה ה-6. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה. באמצע המאה ה-14, נכבש המקום על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית ובסוף המאה ה-15 הוקם כפר, שהתפתח ליישוב המודרני. במהלך המאה ה-18 גדלה אוכלוסיית הכפר לכלל עיירה, והעות'מאנים הקימו במקום מגדל שעון, מסגד וחמאם. העיירה שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה חלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה. לאחר המלחמה בוצע בכל בולגריה טיהור אתני והאוכלוסייה המוסלמית אולצה להגר לשטחי האימפריה העות'מאנית. 

## דמוגרפיה
מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.

## כלכלה
כלכלת העיר נסמכת על מפעל לייצור זכוכית, מפעלי מתכת, מוצרי חשמל ומפעל לעיבוד מזון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערי מחוז שומן
פטריכור

250px|ממוזער|שמאל|גשם יורד על אדמה יבשה
**פֶּטְרִיכוֹר** (ביוונית: **Πετριχώρ**: **פטרוס** - "אבן", ו**איכור** - דם האלים במיתולוגיה היוונית) הוא ריח הגשם על אדמה יבשה.

המונח נטבע בשנת 1964 על ידי שני חוקרים אוסטרליים, בר ותומס, במאמר בכתב העת נייצ'ר. במאמר, מתארים המחברים כיצד נוצר הריח משמנים המופרשים על ידי צמחים מסוימים בתקופות יובש, ונספגים בקרקע ובסלעים. כשיורד גשם, החומרים מתפזרים באוויר יחד עם תרכובת אחרת, גאוסמין (תוצר מטבולי של actinobacteria), ויוצרים את הניחוח הייחודי. במאמר עוקב שפורסם בשנת 1965, הראו בר ותומס כי החומר מעכב נביטת זרעים ואת התפתחות הצמחים בשלבים המוקדמים ובכך להבטיח שהנביטה תתרחש במועד המתאים ביותר.

בתחילת 2015 פורסם כי חוקרים אמריקאים הצליחו לצלם את פגיעת הגשם בקרקע ולהבין את התהליך יותר לעומק:
#כאשר טיפה פוגעת בקרקע היא כולאת בועות אוויר קטנות בנקודת המגע.
#בועות האוויר עולות למעלה, ולבסוף מצליחות לפרוץ החוצה מהמים.
#הפריצה החוצה של בועות האוויר מייצרת תרסיס של מי גשם, המשולבים עם החומרים שנפלטו מהקרקע.
#התרסיס נשאר באוויר כערפל או עשן, ואותו אנו מריחים לאחר הגשם.

## אזכורים בתרבות
המונח אוזכר בפרק "אשת הדוקטור" של סדרת הטלוויזיה הבריטית דוקטור הו, בה הוא שימש כקוד פתיחת דלת טלפתית. המונח תואר כ-"ריח האדמה אחרי הגשם", ואיימי פונד נדרשה לדמיין במוחה את הריח על מנת לפתוח את הדלת. בפרק מאוחר יותר בסדרה - "Closing Time" – מופיעות פרסומות של בושם בריח זה.

המונח אוזכר גם בסדרה הנסיך הדרקון, בתור ריח הנפיחות של טרי.

מוזכר בסדרה "המכון" בפרק 4.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משקעים
קטגוריה:גשם
קטגוריה:ריח
איירלס

**איירלס** (**Airless** - "ללא אוויר") היא שיטה להתזת נוזל, על פי רוב צבע, ללא שימוש באוויר דחוס.

משאבה ייעודית יונקת את הצבע ודוחסת אותו ללחץ של 240 BAR דרך צינור לחץ אל תוך אקדח התזה. שחרור הצבע דרך נחיר התזה קטן בעל צורה מיוחדת (דיזה) המורכב בקצה האקדח, מלחץ גבוה זה ללחץ האטמוספירי, גורם לצבע להתפרק לרסס דק בצורת מניפה. את הנחיר מחליפים לפי סוג וצמיגות החומר המותז ולפי מידת רוחב המניפה הרצויה. 

להתזה באיירלס יתרונות רבים, כגון:
* מהירות העבודה
* נצילות חומר גבוהה
* פיזור אחיד
* מכיוון שאין אוויר דחוס המשתתף בתהליך הובלת והתזת הצבע, נוצרים פחות ערפילי חומר המזהמים ומלכלכים את הסביבה מאשר במרסס קונבנציונלי המתיז יחד עם החומר גם אוויר ונחסכת שאיפת ממסים נדיפים
* אפשר ליישם בעזרת שיטה זו חומרים בעלי צמיגות גבוהה ללא דילול

## שימושים
מערכות איירלס משמשות ליישום חומרים מגוונים בענפי הבנייה והתעשייה השונים. כך למשל בתעשיות המתכת, העץ, בענפי הבנייה ולסימון כבישים מתיזים צבעים,  לאיטום גגות מתיזים זפת קר, ובתעשיית המזון מתיזים בעזרתן חלבוני ביצים ושוקולד לציפוי מאפים.

## סכנות
מערכות איירלס פועלות בלחצים גבוהים. זרם דק של חומר עלול לחדור לגוף אף דרך כפפה ולגרום להרעלה פנימית ולנמק.

## ראו גם
* תרסיס
* צביעה בהתזה
* קולואיד
* שאיפת ממסים נדיפים

## קישורים חיצוניים

 שרטוטי חתך של משאבות איירלס באתר wagner

קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:משאבות
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:זיהום אוויר
קטגוריה:כלי עבודה פנאומטיים
אל-מתווכל השני

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס
**אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה השני** (מילולית: הנסמך על האל), אבו עבדאללה מחמד בן אל-מעתדד באללה (תעתיק מדויק: אל-מעתצ'ד, בערבית: **المتوكل على الله الثاني, ابو عبد الله محمد بن المعتضد بالله**) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים ב-1383-1362 ובשנית ב-1406-1389.

בשנת 1383 אסר הסולטאן הממלוכי ברקוק את אל-מתוכל בארמון המצודה בקהיר והדיח אותו מן הח'ליפות. ברקוק מינה תחתיו את מחמד בן איבראהים בן אל-מסתמסכ בן אל-חאכם והסב את שמו לאל-ואת'ק באללה השלישי. בשנת 1386 נפטר אל-ואת'ק, ולמרות הפצרות העם, הוא מינה במקומו את מחמד זכריא כח'ליף, בשם אל-מסתעצם השני. לאחר פטירתו של זה ב-1389 נעתר ברקוק והחזיר את אל-מתוכל השני לכס הח'ליפות עד מותו בשנת 1406. 

מסופר כי נולדו לו מאה ילדים חיים ונפלים, מהם 5 ירשו את הח'ליפות: אל-מסתעין באללה השני, אל-מעתדד השלישי, אל-מסתכפי השלישי, אל-קאא'ם באמר אללה השני ואל-מסתנג'ד השני.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1406
קייט נליגן

**פטרישה קולין "קייט" נליגן** (באנגלית: **Patricia Colleen "Kate" Nelligan**; נולדה ב-16 במרץ 1950) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה קנדית זוכת פרס הג'יני ופרס באפט"א, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1991 על תפקידה בסרט "נסיך הגאות והשפל".

## ביוגרפיה
נליגן נולדה בעיר לונדון שבקנדה לג'וזפין אליס ופטריק ג'וזף נליגן, הבת הרביעית מתוך שישה אחים ואחיות. היא למדה ב"תיכון מערב לונדון" ולאחר מכן ב"מכללת גלנדון" שבטורונטו, אולם לא סיימה את לימודיה בהצלחה. לאחר מכן למדה בבית הספר המרכזי לדרמה שבלונדון, אנגליה. היא סבלה מבעיות פסיכולוגיות ומבעיות אלכוהוליזם אשר גרמו לה לבסוף להתאשפז במוסד גמילה. 

נליגן החלה את קריירת המשחק שלה ב-1973 באחת הסדרות הפופולריות ביותר של רשת בי.בי.סי "קו אונידין". ב-1975 היא הופיעה בסדרת טלוויזיה נוספת המבוססת על ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו". את פריצתה הקולנועית עשתה ב-1979 בסרט האימה "דרקולה".

בשנת 1991 הופיעה בתפקיד משני בדרמה הרומנטית של ברברה סטרייסנד "נסיך הגאות והשפל".
על הופעתה בסרט בתור לילה וינגו ניובארי זכתה נליגן במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
סרט נוסף בו התפרסמה היה "פרנקי וג'וני"; על הופעתה בסרט זכתה בפרס באפט"א. ב-1992 זכתה במועמדות לפרס אמי על תפקידה במספר פרקים בסדרה "הדרך לאבונלי" 

ב-1994 הופיעה נליגן במותחן האימה של מייק ניקולס "זאב", שם הופיעה בתור שארלוט רנדל, אשתו של ויל רנדל (ג'ק ניקולסון), אדם אשר ננשך על ידי זאב ובלילות הופך לאיש-זאב אימתני. 
ב-1995 זכתה בפרס הג'יני עבור תפקידה בדרמה הקנדית "המוזיאון של מרגרט".
ב-1996 שיחקה בדרמה המועמדת לפרס האוסקר "צמודים אישית".
ב-1999 השתתפה בדרמה של לאסה הלסטרם "תקנות בית השיכר", המבוססת על סיפור של ג'ון אירווינג הנושא את אותו השם.
ב-2007 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "תחושה מוקדמת", וגילמה את אמה של גיבורת העלילה לינדה הנסון (סנדרה בולוק).

## פילמוגרפיה נבחרת
* דרקולה (1979)
* חוד המחט (1981)
* קורבנות (1982) 
*ללא עקבות (1983)
* אלני (1985) 
* פרנקי וג'וני (1991)
* צללים וערפל (1991)
* נסיך הגאות והשפל (1991)
* אינסטינקט קטלני (1993)
* זאב (1994)
* מעשה בשמיכת טלאים (1995)
* המוזיאון של מרגרט (1995)
* צמודים אישית (1996)
* *Calm at Sunset* (1996) - סרט טלוויזיה של CBS
* המצוד (1998)
* תקנות בית השיכר (1999)
* תחושה מוקדמת (2007)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס ג'יני
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנדיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון קנדיות
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1950
ברבאט

**ברבאט** (ברומנית: **Bărbat**; ?  - 1290) היה שליט (וויווד) ולאכיה בין השנים 1277/1279–1290 ככל הנראה בן של סנסלאו ואחיו הצעיר של ליטובוי.

ברבאט ירש את מעמדו של ליטובוי כשליט ולאכיה, לאחר שבשנת 1277 נהרג האחרון בקרב נגד ההונגרים. ברבאט עצמו נלקח לשבי אך הצליח להשתחרר תמורת התחייבות להכיר בחסותו של מלך הונגריה לסלו הרביעי ולשלם לו מס קבוע. האירועים הנזכרים מסופרים במכתב מ 8 בינואר 1285 שבו מלך הונגריה, לסלו הרביעי, העניק כפרים בקומיטאט שארוש (כיום בסלובקיה) למגיסטר ג'ורג', בנו של שימון, שלחם בהצלחה נגד ליטובוי. 

בתו של ברבאט **אנה** התחתנה עם טוכומריוס. בהתחלה שליט של "ארץ ליטואה" בצפונה של אולטניה, המשיך במדיניותו של ליטובוי במגמה לאחד את כל הישויות המדיניות - ה"קנזאטים" - הוולאכים למדינה מאוחדת אחת.

## לקריאה נוספת
*ולאד ג'ורג'סקו - **הרומנים: היסטוריה** - הוצאת אוניברסיטה אוהיו, קולומבוס, 1991
:Georgescu, Vlad (Author) – Călinescu, Matei (Editor) – Bley-Vroman, Alexandra (Translator): The Romanians – A History; Ohio State University Press, 1991, Columbus
*קונסטנטין ג'ורסקו, דינו ג'ורסקו  - **תולדות ה[[רומניה|רומנים]] מימים הקדומים ועד היום** הוצאת אלבטרוס, בוקרשט 1975 
:Constantin C.Giurescu, Dinu C. Giurescu. *Istoria Romînilor din cele mai vechi timpuri pînă astăzi* Editura Albatros Bucureşti 1975
*אישטוואן ואשארי - ** [[קומנים]] ו[[טטרים]]: אנשי צבא מזרחיים בבלקן הטרום-עות'מאני 1185 - 1365**.
:Vásáry, István. Cumans and Tatars: Oriental Military in the Pre-Ottoman Balkans, (1185-1365) Cambridge University Press 2005

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:נפטרים ב-1290
היימרקט (ניו סאות' ויילס)

**היימרקט** (באנגלית: **Haymarket**, פירוש מילולי **שוק החציר**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
## גאוגרפיה
היימרקט הוא פרוור קטן השוכן ישירות דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בפרוורים אולטימו מדרום מערב, צ'יפנדייל מדרום וסארי הילס ממזרח. בצדו המערבי מגיע היימרקט עד לדרלינג הרבור, לשון ים של מפרץ ג'קסון המקיפה את סידני ממערב. היימרקט כולל את מרבית השטח הקרוי צ'יינהטאון, ולפיכך רבים ממוסדותיו בעלי זיקה תרבותית לסין.
## היסטוריה
בשנת 1788 הוקם שוק ארעי בדרומה של המושבה החדשה שלימים תהיה סידני. שוק זה כלל סוחרים ממינים שונים, והיה לא מפוקח עד לתחילת המאה ה-19. ההתמקדות של דוכני השוק בהיימרקט החלה בשנת 1834, אז החליט המושל בורק להפנות את סוחרי החציר והמספוא לאזור, על מנת שאזור המסחר שלהם יהיה בסמוך לשוק הבקר המקומי ברחוב קמפבל. לאחר מספר שנים החלו סוחרי ירקות, פירות ותבלינים להתאגד אף הם באזור, ולנצל את תעבורת העוברים ושבים. המושל בורק גם אישר לשוק להישאר פתוח עד השעה 22:00 בימי שבת - מנהג שנותר מהמאה ה-19 ועד המאה ה-21. בשנת 1869 נפתח במקום שוק ירקות ופירות רשמי, שתפס בכורה על פני שוק המספוא המקורי.

לאחר שהאזור הפך למוקד תשומת לב, הגיע אליו הקרקס של וילסון ופתח במקום דוכנים שהתמחו בתעלולים ומופעים, ואזור השוק התרחב עוד יותר. בשנת 1842 עיריית סידני השתלטה על האזור והפכה את היימרקט משוק בספר העיר לפרוור. אף על פי שהפרוור זכה לשם היימרקט (הן על שם הסחורה המקורית בשווקיו, והן ביחס להיימרקט באנגליה), שוק הירקות והפירות שהתפתח במקום קיבל את השם פאדי'ז מרקט, ככל הנראה על פי שמו של השוק האירי בליברפול, אנגליה.

## תרבות
היימרקט הוא ביתו של מרכז הבידור של סידני, מתחם הכולל בתי קולנוע, קניונים ומסעדות רבות, חלקן פתוחות עד שעות מאוחרות יותר מרוב סידני. רשתות קמעונאיות רבות מחזיקות בסניף דגל באזור זה, בעיקר בתחומי האופנה.

בפרוור מצוי אחד השווקים הבולטים של סידני, פאדי'ז מרקט (Paddy's Market), בסמוך לרחוב ג'ורג' ורחוב מרקט. פאדי'ז מרקט נחשב כנקודת משיכה לתיירים, בהיותו השוק המקורה הגדול בסידני ומציע שלל של מזכרות, אופנה זולה, ירקות ופירות טריים ותבלינים, בין השאר. לפאדי'ז מרקט מגיעה הרכבת הקלה של מרכז העסקים הראשי של סידני, ויש לה תחנה הישר ממול השוק. הרכבת הקלה ממשיכה וחותכת את היימרקט, עם תחנה נוספת בכיכר קפיטול ואזור סנטרל. חלק נכבד מפאדי'ז מרקט עבר לפרוור סמוך, פלמינגטון, אך האתר ההיסטורי נותר פעיל.

בניין הקמפוס מס' 5 של אוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני מצוי בהיימרקט.

## קישורים חיצוניים

* היימרקט באתר "Dictionary of Sydney"
* היימקרט באתר "Sydney Suburbs" 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרוורי סידני
אל-מעתדד השני

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
**אל-מעתדד באללה** (תעתיק מדויק: מעתצ'ד; מילולית: האוזר כוח באל), אבו אל-פתח אבו בכר בן אל-מסתכפי באללה (בערבית: **المعتضد بالله, ابو الفتح ابو-بكر بن المستكفي بالله**), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין השנים 1352 ו-1362. הוא ירש את אחיו אל-חאכם השני. בימיו משלו הסולטאנים צלאח אל-דין בן מחמד (1351-1354), נאצר אל-דין אל-חסן (1354-1361), ואל-מנצור מחמד (1361-1363).

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1362
קרלוס רואיס סאפון

**קרלוס רואיס סאפון** (בספרדית: **Carlos Ruiz Zafón**; 25 בספטמבר 1964 – 19 ביוני 2020) היה סופר ספרדי, שהתגורר בלוס אנג'לס מאז שנת 1993. החל את דרכו בכתיבת ספרות לנוער, וזכה לתהילה עם צאת ספרו הראשון למבוגרים, צלה של הרוח, ב-2001.

## אודות ספריו
נולד בברצלונה. ספרו הראשון, "נסיך הערפל" ("El príncipe de la niebla"), יצא לאור בשנת 1993, וזכה בפרס אדבה (Edebé) לספרות לנוער. הוא כתב שלושה ספרים נוספים לנוער: "El palacio de la medianoche" ("ארמון חצות") שיצא ב-1994, "Las luces de Septiembre" ("אורות ספטמבר") שיצא ב-1995 ו"מרינה" ("Marina") שיצא ב-1999.

בשנת 2001 פרסם את ספרו הראשון המיועד לקהל הבוגר, "צלה של הרוח" ("La sombra del viento"). הספר נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם, יותר ממיליון עותקים בבריטניה לבדה. "צלה של הרוח" זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ברחבי העולם, וזכה בפרסים בתחום הספרות, כגון פרס פלנטה, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בשפה הספרדית. ספרו השני למבוגרים, "משחקו של המלאך" ("El Juego del Angel") ראה אור באפריל 2008. רואיס סאפון הצהיר כי בכוונתו לכתוב סדרה בת ארבעה ספרים אשר סובבים סביב "צלה של הרוח", וש"משחקו של המלאך" הוא הראשון בהם. עבודותיו פורסמו ב-45 ארצות, וספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות. הספר הבא בסדרה, 'אסיר השמים', ראה אור בשנת 2012.

ההצלחה של הספר "צלה של הרוח" הייתה כה גדולה, עד כי כיום ניתן למצוא בברצלונה סיור מודרך לתיירים בעקבות הספר.

רואיס סאפון נפטר מסרטן המעי הגס ב-19 ביוני 2020.

## ספריו שתורגמו לעברית
* **[[צלה של הרוח]]**, תרגום מספרדית ליה נירגד, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2006
* **[[משחקו של המלאך]]**, תרגום מספרדית מרינה גרוסלרנר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2010
* **נסיך הערפל**, תרגום מספרדית רינת שניידובר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2011
* **ארמון חצות**, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012
* **[[אסיר השמים]]**, תרגום מספרדית מונה גודאר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012
* **אורות ספטמבר**, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2013
***מבוך הרוחות**, תרגום מספרדית אביבה ברושי, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2018
* **העיר הערפילית**, תרגום מספרדית אביגיל בורנשטיין, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2023

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:מהגרים מספרד לארצות הברית
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1964
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2020