open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סוף טוב (מחזה)

**סוף טוב** הוא מחזה סאטירי מוזיקלי ישראלי מאת ענת גוב. את ההצגה ביימה עדנה מזי"א, ובתפקיד הראשי כיכבה ענת וקסמן. המחזה מספר אודות שחקנית מפורסמת שנכנסת למחלקה האונקולוגית, כאשר היא חולה בסרטן בשלבים מתקדמים.

## ההפקה
המחזה הוא פרי עטה של המחזאית ענת גוב, שכתבה פנטזיה מוזיקלית על ההתמודדות שלה עם מחלת סרטן המעי הגס, וההחלטה השנויה במחלוקת- לא לקבל טיפול מונע.
את ההצגה ביימה המחזאית והסופרת עדנה מזי״א. השחקנים בהצגה הם ענת וקסמן, יפתח קליין, שרית וינו אלעד, זהרירה חריפאי, רוני שובל ורותי אסרסאי. את המוזיקה והשירים כתב שלומי שבן. על הכוריאוגרפיה אמון היה יחזקאל לזרוב. ההצגה עלתה בתיאטרון הקאמרי ביוני 2011.

ענת גוב נפטרה כשנה וחצי לאחר שהועלתה ההצגה, שהיוותה בעיניי רבים כמעיין צוואתה של גוב.
זהרירה חריפאי זכתה על תפקידה בהצגה, בפרס התיאטרון הישראלי, ונפטרה גם היא מסרטן בתחילת שנת 2013. לאחר מותה, החליפה את חריפאי השחקנית תחיה דנון.

בספטמבר 2011, ההצגה עלתה בהיכל התרבות של אריאל, למרות ששתי היוצרות נמנו על חותמות מכתב המחאה נגד ההיכל, אך מבחינה חוקית לא יכלו למנוע את עליית ההצגה (הן נמנעו מקבלת ההכנסות ובחרו לתרום אותן לאגודה למלחמה בסרטן).

בשנת 2023 יצא סרט המבוסס על המחזה בבימוים של טל גרניט, ושרון מימון ובכיכובן של אנדי מקדואל, וסאלי פיליפס, ומרים מרגוליס.

## עלילה
[ממוזער|300 px|צילום מתוך ההצגה. [ענת וקסמן בתפקיד טליה רוט ישובה על כיסא ביה״ח ומסביבה צוות השחקנים]]
טליה רוט, שחקנית תיאטרון מפורסמת לקראת סוף שנות ה-40 לחייה, מגיעה למחלקה האונקולוגית כדי להתחיל לקבל טיפול כימותרפי למחלת הסרטן, שנמצאה בגופה. טליה מובכת מעצם הגיעה למחלקה, וחרדה לפרטיותה. באותו החדר בו היא מקבלת את הטיפול יושבות שלוש מטופלות: חיהל'ה, מיקי ואמונה. שלושתן מתרגשות מבואה של השחקנית המפורסמת ומנסות ליצור עמה קשר, אך נענות בסירוב מצד טליה. רופא המחלקה ד״ר כץ, ולצידו אחות המחלקה עמליה, מסבירים לטליה את נחיצות הטיפול שעליה לקבל, כיוון שהיא נמצאת ב״stage 4", כלומר שלב מתקדם וסופני במחלה. טליה לא משתכנעת, ולאחר מסע של התלבטויות, מחליטה להפסיק את הטיפול ולהמשיך לחיות את חייה, עד אשר תגבור עליה המחלה.

## שחקנים
*ענת וקסמן - טליה רוט.
*זהרירה חריפאי/תחיה דנון - חיה'לה.
*שרית וינו-אלעד - מיקי.
*רוני שובל - אמונה.
*יפתח קליין/עודד לאופולד - ד"ר כץ.
*רותי אסרסאי - עמליה.

## ביקורות
ההצגה קיבלה תשבחות מצד מבקרי התיאטרון וקהל הצופים. היא הועלתה כ-400 פעמים בקאמרי.

"מחזה שנוגע בצורה חריפה ואמיצה במציאות...מנות הגונות של הומור...הבמאית עדנה מזי"א ביימה את ההצגה בקצב ובשטף על הבמה הגמישה שעיצבה אורנה סמורגונסקי. קטעי השואו מתוזמרים היטב עם המוזיקה והשירים מלאי החן של שלומי שבן. כל השחקנים עושים עבודה מצוינת... מעל הכל מי שמעניקה להצגה את הלב שלה היא ענת ווקסמן, המביאה לידי ביטוי את מלוא הקשת של הרגשות של הדמות אותה היא מגלמת ברגישות ובתבונה. נראה שגוב ושותפיה הצליחו להפוך הצגה על מחלקה של חולים סופניים לשלאגר אמיתי" (ידיעות אחרונות)

## עיבודים
בשנת 2023 יצא לקולנוע הסרט "סוף טוב" בכיכובה של אנדי מקדואל ובהשתתפותן של מרים מרגוליס, סאלי פיליפס, טמזין גרג וראקי תאקראר.את התסריט לסרט כתבה רונה תמיר וביימו שרון מימון וטל גרניט.

## קישורים חיצוניים
* דף ההצגה באתר הקאמרי
* תוכניית ההצגה
## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות זמר ישראליים
ג'יימס פאלווס

**ג'יימס מקנזי פאלווס** (באנגלית: **James Mackenzie Fallows**;  נולד  ב-2 באוגוסט 1948) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי. משמש ככתב בכתב העת The Atlantic במשך שנים רבות. עבודותיו הופיעו גם בניו יורק טיימס, סלייט, ניו יורק ריוויו אוף בוקס, ניו יורקר ובאמריקן פרוספקט. 

פאלווס הוא העורך לשעבר של המגזין U.S. News & World Report. 

הוא שימש גם ככתב הנאומים הראשי של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר בין השנים  1976–1979, והיה האדם הצעיר ביותר שהחזיק במשרה זו.

## כתביו
פאלווס כתב במהלך הקריירה שלו 10 ספרים ובהם: 
*"National Defense" (עליו זכה ב-1983 בפרס הספר הלאומי)
* "Looking at the Sun" (1994)
* "Breaking the News" (1996)
* "Blind into Baghdad" (2006)
* "Postcards from Tomorrow Square" (2009) 
* "China Airborne" (2012).

## קישורים חיצוניים

* 

* כתבותיו של פאלווס באתר אטלנטיק
* 

קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
מייקל סיטון

**מייקל סיטון** (באנגלית: **Michael Seaton**; נולד ב-1 במאי 1996) הוא כדורגלן ג'מייקני המשחק בעמדת החלוץ.

## קריירה
סיטון נולד בג'מייקה ובגיל צעיר עבר לארצות הברית. הוא החל לשחק כדורגל "פרייסטייט סוקר אליאנס" ממרילנד, וכשהיה בן 14 הצטרף לאקדמיית הנוער של די.סי. יונייטד. בינואר 2013 חתם על חוזה מקצועני בקבוצה הבוגרת של המועדון, וחודשיים לאחר מכן הושאל לריצ'מונד קיקרס. ב-3 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד וילמינגטון בו גם כבש את שער הבכורה שלו.

ב-12 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור די.סי. יונייטד, במשחק ידידות נגד גוודלחרה. בינואר  החל להתאמן עם אינטר מילאנו מהסרייה א', אך בסופו של דבר לא חתם בקבוצה. ב-31 במרץ 2015 חתם סיטון בארברו מליגת העל השוודית, אך ב-4 ביוני עזב את המועדון. ב-6 באוגוסט 2015 חזר לארצות הברית וחתם בפורטלנד טימברס.

ב-1 ביולי 2016 הגיע סיטון לישראל וחתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-5 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2-3 נגד בית"ר תל אביב רמלה במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו, משחק בו כבש סיטון צמד שערים. סיטון שיחק חצי עונה בהפועל רמת גן, וב-23 הופעות בכל המסגרות כבש שמונה שערים.

ב-26 בינואר 2017 חתם בהפועל תל אביב מליגת העל. כעבור שלושה ימים ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-17 והוחלף בדקה ה-73 במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 0-0. לאחר מכן לא שותף סיטון במשחקי הקבוצה, ובתום עונת 2016/2017 ירד עמה לליגה הלאומית.

בקיץ 2017 חתם סיטון בקבוצת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה ערך 18 הופעות בכל המסגרות וכבש שער אחד בגביע המדינה. ב-13 במרץ 2018 חזר לארצות הברית וחתם בקבוצת אורנג' קאונטי.

בינואר  חתם בויקטוריה קלן.

### נבחרת ג'מייקה
סיטון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ג'מייקה כשהיה בן 17, במשחק נגד  שנערך ב-15 בנובמבר 2013. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע ב-5 במרץ 2014, בניצחון 0-5 נגד . סיטון זכה עם הנבחרת בגביע הקריביים 2014.

## תארים
;נבחרת ג'מייקה
*גביע הקריביים: 2014

;פורטלנד טימברס
*גביע ה-MLS: 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ג'מייקנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ג'מייקנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ג'מייקה
קטגוריה:כדורגלני די.סי. יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ארברו
קטגוריה:כדורגלני פורטלנד טימברס
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה קלן
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2015
קטגוריה:ספורטאים זרים בשוודיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים ג'מייקנים בישראל
קטגוריה:ג'מייקנים שנולדו ב-1996
פרידריך-אוגוסט שק

גנרל **פרידריך-אוגוסט שק** (בגרמנית: **Friedrich-August Schack**; 27 במרץ 1892 – 24 ביולי 1968) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
שק נולד ב-27 במרץ 1892 בשמידברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס שק לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסארים הבווארי ה-1, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הועבר שק לרגימנט הרגלים ה-175 (פרוסיה המערבית ה-8), ובשנת 1918 הועבר לרגימנט הגרנדירים ה-6 (פרוסיה המערבית ה-1 - גראף קלייסט פון נולנדורף). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף שק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה שק לדרגת אובר לוטננט, וב-10 באוקטובר 1923 נשא לאישה את מריה אילזה פון קיינקר. ב-1 באפריל 1934 מונה שק למדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן, וב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד גדוד המקלעים ה-15.

### מלחמת העולם השנייה
במהלך הפלישה לפולין לחם שק עם גדודו כחלק מהארמייה העשירית, וב-18 בינואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-392. במהלך המערכה על צרפת לחם שק עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-169 במסגרת הקורפוס ה-46, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם שק עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-169 במסגרת הקורפוס ההררי ה-36, והשתתף בלחימה נגד הרוסים מכיוון פינלנד. ב-24 ביולי 1941 קיבל שק על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 מונה למפקד המכללה הצבאית בפוטסדאם. ב-7 במאי 1943 מונה שק למפקד הדיוויזיה ה-216, שהייתה חלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-1 ביולי 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. שק הוביל את הדיוויזיה שלו בקרב קורסק, ובעקבות האבדות הכבדות שספגה נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת. ב-15 בדצמבר 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ה-272, וב-1 בינואר 1944 הועלה שק לדרגת גנרל לוטננט. במהלך הפלישה לנורמנדי לחם שק עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרבות הקשים סביב קן, וב-21 בספטמבר 1944 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-4 בספטמבר 1944 מונה שק למפקד הקורפוס ה-81, שהיה חלק מתחת פיקוד הארמייה השביעית, ופיקד עליו עד ה-20 בספטמבר. באוקטובר מונה שק לסגן מפקד הקורפוס ה-67, וב-15 בנובמבר מונה למפקד הקורפוס ה-85. ב-16 בדצמבר 1944 הועבר שק לעתודת המילואים, וב-26 במרץ 1945 מונה למפקד הקורפוס ה-32 בשטטין. ב-20 באפריל 1945 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטים.

### לאחר המלחמה
בשנת 1946 הועבר שק לשבי האמריקני, וב-24 במרץ 1948 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר שק בגוסלאר, עד למותו ב-24 ביולי 1968.

## קישורים חיצוניים
* פרידריך-אוגוסט שק באתר lexikon-der-wehrmacht 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים בקרב קורסק
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1892
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1968
פרידריך-וילהלם נוימן

גנרל **פרידריך-וילהלם נוימן** (בגרמנית **Friedrich-Wilhelm Neumann**; 22 בינואר 1889 – 26 בינואר 1975) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
נוימן נולד ב-22 בינואר 1889 באוסטרודה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס נוימן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-151 (וארמייה ה-2), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה נוימן לדרגת אובר לויטננט, ובסוף מרץ 1915 מונה לשליש הרגימנט. בקיץ 1915 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-37, וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף נוימן לרייכסווהר, ובשנת 1921 הצטרף למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הועלה נוימן לדרגת מיור, וב-9 בנובמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1935 הצטרף נוימן לוורמאכט, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 בינואר 1938 מונה נוימן למפקד רגימנט הרגלים ה-82, וב-1 באפריל אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-17.

### מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה נוימן מפקד רגימנט הרגלים ה-17, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהדיוויזיה ה-19, במסגרת הקורפוס ה-11. ב-1 בדצמבר 1939 מונה נוימן למפקד הדיוויזיה ה-191, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-15 בנובמבר 1940 מונה נוימן למפקד הדיוויזיה ה-340, וב-9 במאי 1941 הוצב עמה בצרפת כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה ה-15. ב-1 בפברואר 1942 הועלה נוימן לדרגת גנרל לויטננט, וב-16 באפריל 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-712 שהייתה חלק מהקורפוס ה-45 במסגרת הארמייה הראשונה.

ב-12 בינואר 1944 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-89, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ופיקד עליו עד ה-29 בינואר, ולאחר מכן חזר לפקד על הדיוויזיה ה-712. נוימן לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרבות בבלגיה, וב-16 באוקטובר 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בנובמבר 1944 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ופיקד עליו עד ה-16 בדצמבר. ב-6 באפריל 1945 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-33, שהיה חלק מהארמייה ההררית ה-20, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי.

### לאחר המלחמה
בשנת 1948 שוחרר נוימן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר נוימן בבאד וייסה, עד למותו ב-26 בינואר 1975.

## קישורים חיצוניים

* פרידריך-וילהלם נוימן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1975
אנה מריה אורוסקו

**אנה מריה אורוסקו אריסטיזאבל** (בספרדית: **Ana María Orozco Aristizábal**; נולדה ב-4 ביולי 1973) היא שחקנית קולומביאנית שמוכרת בעיקר בשל תפקידה הראשי בטלנובלה המצליחה "אני בטי המכוערת". 

## ביוגרפיה
אנה מריה נולדה ב-4 ביולי 1973 בבוגוטה שבקולומביה; בתם של השחקן לואיס פרננדו אורוסקו (ספ'), ושל מגישת הרדיו לשעבר כרמנזה אריסטיזאבל. יש לה שתי אחיות צעירות, השחקנית ורוניקה אורוסקו (אנ') וחוליאנה אורוסקו.

את הופעת הבכורה שלה כשחקנית היא עשתה בין השנים 1973 ל-1974, שנים בהן השתתפה בצילומים של אופרת הסבון "La envidia".

## קריירה
בשנת 1998, היא הייתה חלק מאופרת הסבון "Perro amor" בגילום ורוניקה מוריליו, תפקיד בעבורו זכתה בפרסים מקומיים.  

בשנת 1999 היא התפרסמה ברחבי העולם כשגילמה את התפקיד הראשי של בטי בטלנובלה "אני בטי המכוערת", תפקיד אותו שיחקה עד 2001 וגרפה פרסים רבים עליו. 

בשנת 2006 גילמה את פילאר בסרט הספרדי-ארגנטינאי "הרפתקאות פרז ופניני השיניים". 

בשנת 2007 היא שיחקה את סוזנה מרטינז בסדרה "Amas de casa desesperadas", הגרסה הקולומביאנית של הסדרה "עקרות בית נואשות".  באותה שנה ביצעה הופעת אורח בפרק של הסדרה "Mujeres asesinas"; המבוססת על סדרה ארגנטינאית באותו שם. 

בשנת 2014 שיחקה את התפקיד הראשי של מנואלה פז בטלנובלה הארגנטינאית "Somos familia" של ערוץ טלפה.

בשנת 2018 כיכבה בטלנובלה הארגנטינאית " Simona" בתור מרילינה מנדוזה, לצדם של גסטון סופריטי, חואן דרטס ורומינה גאטני. 

בשנת 2020 שיחקה את דמותה של מילנה חימנז מנדוזה בסדרת הפשע הספרדית "בעקבותיה" בנטפליקס.

בשנת 2023 גילמה את רומינה בסרט הקומדיה הפרואני "איך להתגבר על שברון לב" בו גם שיחק כריסטופר אוקרמן. 

## חיים אישיים
באפריל 1999 נישאה אורוסקו לשחקן חוליאן אראנגו (אנ') אך הנישואים נמשכו רק 10 חודשים. 

מ-2005 עד 2012, היא הייתה נשואה למוזיקאי הארגנטינאי מרטין קוגליה. לקוגליה ולאורוסקו יש שתי בנות, לוקרסיה (נולדה ב-11 ביוני 2004 בבוגוטה, קולומביה) ומיה (ילידת אוקטובר 2009 בבואנוס איירס, ארגנטינה).

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קולומביאניות
קטגוריה:שחקניות ילדות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון
קטגוריה:קולומביאנים ממוצא ספרדי
קטגוריה:ילידות 1973
סלינה קאדל

**סלינה ג'יין קאדל** (באנגלית: **Selina Jane Cadell**; נולדה ב-12 באוגוסט 1953) היא שחקנית אנגלייה.

## ביוגרפיה
קאדל נולדה בלונדון. היא אחותו של השחקן סיימון קאדל ונכדתה של השחקנית ג'ין קאדל . היא מופיעה בטלוויזיה הבריטית, בקולנוע ובתיאטרון יותר משלושים שנה.

קאדל שיחקה במגוון רחב של תפקידי משנה ותפקידים ראשיים. ב-1989 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה ווד", וב-2006 השתתפה בתוכנית "המופע של קתרין טייט". היא גילמה את דורותי קראות'ר בסדרה "The Amazing Mrs Pritchard" בכיכובה של ג'יין הורוקס. בסדרה "דוק מרטין" שיחקה בתפקיד גברת טישל, ובסיטקום "Lab Rats" הופיעה בתפקיד הדיקן מייקה מיידמה.

בתיאטרון שיחקה במחזה "גן הדובדבנים" מאת אנטון צ'כוב בהפקה של סם מנדס בברודוויי. היא הופיעה בהפקה עטורת שבחים של המחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון דונמאר ורהאוס שהוצג בלונדון ובניו יורק.

קאדל דיבבה את רבקה פאדל דאק בסדרת האנימציה לילדים "The World of Peter Rabbit and Friends" של ה-BBC ורשת טלוויזיית פוג'י.

בשנת 2008 שיחקה בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.

ב-2012 שיחקה בתפקיד קטן בגרסה מחודשת של הסרט "גמביט". ב-2013 הופיעה בתפקיד נזירה קתולית, האחות גרגורי, בפרק "The Bride of Christ" בסדרה "האב בראון". היא גילמה את דמות "הגברת נעלמת", מיס פרוי, בסרט טלוויזיה באותו שם משנת 2013. בגרסאות קודמות של אותו סרט שיחקו בתפקיד מיס פרוי דיים מיי ויטי  ואנג'לה לאנסברי. את הסרט ביים של דיארמוד לורנס ואת התסריט כתבה פיונה סיריס.

### חיים אישיים
קאדל נשואה לשחקן מייקל תומאס. להם שני ילדים בן אדווין ובת לטי.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1953
מריה פילאר איסקיירדו אלברו

**מריה פילאר איסקיירדו אלברו** (בספרדית: **María Pilar Izquierdo Albero**; 27 באוגוסט 1906, סרגוסה ספרד - 27 באוגוסט 1945, סן סבסטיאן ספרד), נזירה ספרדיה, קדושה של הכנסייה הקתולית.

## קורות חיים
מריה פילאר איסקיירדו אלברו נולדה בסרגוסה ב-27 באוגוסט 1906. צאצא שלישי מבין חמישה, במשפחה דלת אמצעים. מריה לא הלכה לבית ספר וכך לא למדה בילדותה קרוא וכתוב. בגיל 12 חלתה במחלה קשה והייתה רתוקה למיטתה במשך שנתיים. לאחר שהבריאה נאלצה לעבוד כפועלת במפעל יצור נעליים על מנת לתמוך במשפחתה. בגיל 21 התעוורה והפכה למשותקת. במהלך מלחמת האזרחים בספרד פתחה את ביתה לנרדפים נוצריים.

ב-8 בדצמבר 1939 בחג העיבור ללא חטא היא נרפאה באופן פתאומי מהעיוורון והשיתוק. מריה ראתה בכך אות ממרים, אם ישו שבעקבותיו הקימה את "מסדר ישוע ומרים לפעילות מיסיונרית" (בספרדית Obra Misionera de Jesús y María). המסדר, שהנהלתו נמצאת בלוגרוניו שבספרד, פועל בספרד, איטליה, אקוודור, ונצואלה, מוזמביק וקולומביה.

מריה נפטרה ממחלת הסרטן ב-27 באוגוסט 1945.

## תהליך הקדשתה
הקדשתה החלה בתהליך שנערך בבישופות מדריד, שהחל ב-1983 והסתיים כעבור 5 שנים, ב-1988, בשלב זה הוכרזה כ**משרתת האל**. כקדושה הוכרזה ב-4 בנובמבר 2001, בכיכר פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן, על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.

היא הקדושה הפטרונית של משותקי הגפיים התחתונות, יום החג שלה הוא ה-27 באוגוסט.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה רשמית באתר של הוותיקן 
* ביוגרפיה באתר santiebeati, כולל צילום 
* האתר של המסדר 

קטגוריה:ילידות 1906
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:נשים ספרדיות
קטגוריה:נפטרות ב-1945
היפהפייה הנרדמת (סרט, 1987)

**היפהפייה הנרדמת** הוא סרט שיצא בשנת 1987 בקופרודוקציה משותפת אמריקאית-ישראלית, כחלק מסדרת סרטים של אולפני גלובוס גרופ המבוססים על אגדות האחים גרים. סרט זה, כפי שניתן להבין משמו, מבוסס על האגדה "היפהפייה הנרדמת".

## עלילה
מלכה ומלך חשוכי ילדים מקבלים שיקוי קסום על ידי שדון כך שיעזור להם להוליד ילדים. לאחר שהנסיכה היפהפייה נולדת כל הפיות בממלכה מוזמנות למסיבת טבילה על מנת להעניק מתנות לנסיכה.

הפייה האדומה המרשעת (סילביה מיילס) לא מוזמנת למסיבה מכיוון שיש תשע פיות בממלכה ושמונה צלחות מוזהבות למשתה, כועסת מכך, היא מקללת את הנסיכה, ולפיכך הפיה האחרונה שעוד לא הספיקה להעניק את מתנתה משנה את הקללה בכך שהנסיכה תשכב לישון במשך מאה שנה ורק נשיקת אהבה אמיתית על ידי נסיך תעיר אותה משנתה.

## שחקנים ודמויות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי 1987

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים וסדרות טלוויזיה בין-לאומיים שצולמו בישראל
קטגוריה:סרטים על קללות
קטגוריה:היפהפייה הנרדמת
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1987
ג'י-פאנק

**ג'י-פאנק** (באנגלית: **G-funk**) או **גנגסטה פאנק** (**Gangsta funk**) או **פאנק ראפ** (**Funk rap**) הוא תת-סגנון מוזיקלי של מוזיקת היפ הופ שנוצר מהיפ הופ של החוף המערבי בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

## מאפיינים
ג'י-פאנק (שהוא פאנק (Funk) במפעם מלאכותי משתנה) משלב סינתיסייזרים רב-שכבתיים ומלודיים, גרוב איטי ומהפנט, בס עמוק, קולות רקע נשיים, סימפול נרחב של צלילי פי פאנק ופורטמנטו של סינתיסייזר. תוכן השירים תלוי באמן המבצע ויכול להיות, למשל, סקס, סמים, אלימות, ונדליזם ונשים, אך גם תוכני אהבה לעיר או לחבר, או טקסטים מרגיעים שונים. הסגנון מקושר גם לדרך "עצלה" או "חלקלקה" של ראפינג שמטרתה להדגיש מילים מסוימות או להישאר בקדנצה.

בשונה מסגנונות ולהקות ראפ מוקדמים יותר שהשתמשו גם הם בסימפולים של קטעי פאנק, בג'י-פאנק ישנו שימוש מועט יותר בסימפולים. חוקר המוזיקה אדם קרימז תיארו כ"סגנון של ראפ חוף-מערבי ששיריו כוללים לרוב מכשור חי, שימוש רב בקלידים ובבס, עם סימפול מועט (לעיתים אינו קיים), ולרוב התקדמות הרמונית הדרגתית". ד"ר דרה, אחד ממייסדי הז'אנר, משתמש לרוב במוזיקאים בהופעותיו החיות כדי לחזור על המוזיקה המקורית של ההקלטות המסומפלות. דבר זה מונע ממנו את השימוש בצליליו שלו בהופעות, ויותר מכך, גם את השימוש בעותקים המקוריים של שיריו.

## מקורותיו
השם "ג'י-פאנק", שניתן לסגנון על ידי Laylaw מהפקות לווהאוס (Lawhouse Production), הפך סגנון היפ הופ פופולרי בשנת ה-90. אף על פי שהוא הומצא בלוס אנג'לס, סגנון הג'י-פאנק הושפע רבות מהסגנון המוזיקלי "מוזיקת מוב" מאזור מפרץ סן פרנסיסקו, שמייסדיו היו ראפרים מאוקלנד, דוגמת טו שורט ואי-40 . טו שורט התנסה רבות בשימוש בסימפולים של פי פאנק ובס כבד בהקלטותיו מאמצע עד סוף שנות ה-80. עם זאת, בשונה ממוזיקת המוב ממפרץ סן פרנסיסקו, בז'אנר הג'י-פאנק, מדרום קליפורניה, ישנו שימוש רב יותר בפורטמנטו של סינתיסייזרים ופחות מכשור חי. סגנון ההגשה האיטי והעצל של טו שורט השפיע גם הוא על מוזיקאי ג'י-פאנק מאוחרים, כמו סנופ דוג.

ישנה מחלוקת על זהות "אבי הג'י-פאנק". ד"ר דרה בדרך כלל מזוהה כממציא הז'אנר, אך Cold187um וחבריו לקבוצת Above the Law טוענים להמצאת הז'אנר גם הם. Cold187um טוען שד"ר דרה לא הודה להם על תרומתם להתפתחות הז'אנר כשהוציא את אלבומו הראשון בדת' רואו רקורדס, *[[The Chronic]]*. שניהם הוציאו אלבומים ברות'לס רקורדס קודם לכן. וורן ג'י וסנופ דוג עבדו עם Cold187um לפני שהחלו לעבוד עם ד"ר דרה.

השימוש המקודם ביותר בסינתיסייזרים בסגנון ג'י-פאנק ובגרובים בסגנון פרלמנט-פאנקדליק  בעבודתו של ד"ר דרה הוא ב-*Alwayz into Somethin*', סינגל של N.W.A מהאלבום Niggaz4Life (1991). כשב-1992 יצא האלבום The Chronic, הוא הפך במהירות לפופולרי והפך את סגנון הג'י-פאנק לסגנון היפ הופ פופולרי.

מייסד נוסף לז'אנר הוא DJ Quik, שהשתמש בצלילי פי פאנק כבר ב-1991, באלבומו *Quik Is the Name*, אך סגנון הג'י-פאנק בולט במיוחד באלבומו מ-1995, *Safe + Sound*.

זמרים ואמנים נוספים שמזוהים עם הז'אנר הם Bone Thugs-n-Harmony, טופאק שאקור, נייט דוג, מאק דרה, גטו בויז, ספייס 1, B.G. Knocc Out, דרסטה, Rappin' 4-Tay, 3X Krazy ווורן ג'י. אלבום הבכורה של וורן ג'י אף נקרא *Regulate...G Funk Era*, ואירח את נייט דוג, שקרא לעצמו "מלך הג'י-פאנק".

## הערות שוליים

קטגוריה:היפ הופ
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
לאון גלרטר

דוקטור **לאון (ליטמן) גלרטר** (Litman Leon Ghelerter; 27 בינואר 1873 – 28 ביולי 1945) היה רופא, מנהיג סוציאליסטי ופובליציסט יהודי רומני. גלרטר היה מייסדם של מוסדות ציבוריים בתחום הרפואה והעזרה לשכבות החלשות.

## חייו
גלרטר נולד ביאשי להוריו, זלמן ודבורה גרלטר. הוא סיים בהצלחה לימודי בית ספר גבוה למסחר ועבר ללימודי רפואה. תוך כדי לימודי הרפואה לקח גם קורסים של משפטנות. בשנת 1899 קיבל באוניברסיטת יאשי תואר דוקטור לרפואה על עבודה בנושא "כוהל ואלכוהוליזם".

עד שנת 1920 חי ופעל ביאשי ולאחר 1920 חי ופעל בבוקרשט עד מותו. ב-1895 כונן חוג סוציאליסטי בשם Lumina (האור) סביב כתב עת שנשא אותו שם. הוא נאבק למען מתן זכויות פוליטיות ליהודים חסרי האזרחות ועל כן נכנס לעימות עם הרשויות. ב-1896 ערך כתב עת ביידיש בשם Der Veker.

לפני מלחמת העולם הראשונה ייסד ביאשי בית חולים לילדים ויזם שורה של מפעלים קואופרטיביים ומוסדות סעד למען השכבות החלשות. ב-1923 ייסד בבוקרשט את החברה למתן סיוע רפואי וסוציאלי "Iubirea de oameni" (אהבת הבריות) שפעלה בצורת מערך רפואי רב תחומי וב-1926 נפתח בית החולים בשם זה באת5ר זמני. ב-1931 נגמרה בניית מבנה בית החולים, בית חולים, שהופעל על ידי רופאים, רוקחים ויתר העובדים, שבאו מקרב יהדות בוקרשט. בית החולים פעל למען כל התושבים וב-1937, בין 832 המאושפזים בו היו 587 יהודים, 210 נוצרים אורתודוקסים, 35 קתוליים ו-20 פרוטסטנטים.

לצורכי הקמת בתי החולים והמרפאות היה עובר בערי רומניה ומקבץ תרומות מהקהילות היהודיות השונות. המוסד האחרון שייסד, הסנטוריום "Mira" נפתח ב-1946, שנה לאחר מותו.

גלרטר ייסד את "האגודה הסוציאליסטית של הפועלים" ועל כן הורחק משורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית לאחר משפט, שבמהלכו הואשם בין היתר בהקמת מוסדות בעלות אופי לאומי (קרי: יהודים).

ב-15 ביולי 1928 קבוצתם של גלרטר ושטפאן וויטק ייסדה את המפלגה הסוציאליסטית של העובדים מרומניה (Partidului Socialist al Muncitorilor din România) ששינתה את שמה בספטמבר 1931 להמפלגה הסוציאליסטית מרומניה (Partidul Socialist din România). ב-1933 התאחדה המפלגה עם סיעה נוספת, שהתפצלה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה המאוחדת נקראה המפלגה הסוציאליסטית האחידה (Partidul Socialist Unitar) ובראשו ניצב גלרטר.

בחוג המשפחה ובין ידידיו כונה גלרטר בשם Moșu'Lu (מושולו) ובמהלך פעילותו הפובליציסטית השתמש בשמות העט Mihai Văleanu (מיכאי ולאנו) ו-Păcurar (פקוראר). גלרטר הוא אביו של הרופא יוליו גלרטר שלימד תולדות הרפואה בבית הספר לרפואה בבוקרשט והיה נשוי לשחקנית והמורה למשחק ביאטה פרדנוב, ודודו של הבמאי מוני גלרטר.

## לקריאה נוספת

* *Breviar biobibliografic Evrei din România*, București: Hasefer, 2008 


## קישורים חיצוניים
* Ghelerter, Litman 
* Leon Ghelerter, unul dintre fruntasii miscarii socialiste din Romania  

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים רומנים
קטגוריה:פובליציסטים יהודים רומנים
קטגורה:סוציאליסטים יהודים
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:יאשי: אישים
קטגוריה:בוקרשט: אישים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1873
קטגוריה:נפטרים ב-1945
עונת 1956/1957 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

**עונת 1956/1957 ב[[ליגת האלופות|גביע אירופה לאלופות בכדורגל]]** הייתה העונה השנייה של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-1 באוגוסט 1956 ותחרות הסתיימה ב-30 במאי 1957. בתחרות השתתפו 22 קבוצות. לאור הצלחת העונה הקודמת לתחרות נרשמו בנוסף למדינות שכבר השתתפו בעונה הקודמת, בולגריה, צ'כוסלובקיה, אנגליה, לוקסמבורג, רומניה וטורקיה.

משחק הגמר נערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד.  התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם השנייה ברציפות.

## מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 22 קבוצות. כמו בשנה הקודמת, ההתאחדות הכדורגל האנגלית הייתה נגד השתתפות קבוצות מאנגליה בתחרות. למרות זאת מנצ'סטר יונייטד נרשמה. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 21 קבוצות הנותרות חולקו ל-3 בתים: מזרח אירופה, צפון מערב אירופה וצפון-מרכז אירופה. ההגרלה התקיימה במשרדי אופ"א, פריז ב-29 ביוני 1956. בהתאם לתוצאות ההגרלה, 3 קבוצות מכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-4 קבוצות הנותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.  

בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.

## השלבים המתקדמים

## ראו גם
* גמר גביע אירופה לאלופות 1957

## קישורים חיצוניים

* 
* נתונים מאתר אופ"א

קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1956
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1957
קטגוריה:עונות בליגת האלופות
אלוף ללא עוררין 3

**אלוף ללא עוררין 3 גאולה, בלתי מנוצח** הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של סקוט אדקינס, מיקאל שאנון, מייקל שאנון ג'נקינס ובבימיו של יצחק פלורנטין. זהו הסרט השלישי בסדרה אחרי אלוף ללא עוררין מ-2002 ואלוף ללא עוררין 2 מ-2006.

## עלילה

זהו המשך של חלק השני כאשר בסוף החלק השני אסיר רוסי בשם בויקה נפגע בברך ובעקבות כך צולע. מאז הוא סירב להשתתף בקרבות אלא העדיף לנקות שירותים.

בבית הסוהר החדש מפתים את האסירים להילחם בתמורה לחופש, ובויקה דורש את כבודו. הם מעבירים אותו לבית סוהר אחר ושם הוא פוגש שבעה לוחמים ממדינות שונות (ביניהם אמריקאי שאיתו הוא מתיידד עם הזמן  וקולומביאני שהוא לוחם חזק).

בבוקר שולחים אותם לעבוד במחצבה, מתברר שמנהל הכלא והאמרגן של הקולומביאני משתפים פעולה ומעבירים לקולומביאני סמים ממריצים ובנוסף הוא לא עובד, והם מטיסים את גאגה (האמרגן של בויקה) להמר עליו, בינתיים מפקדי הכלא פוצעים את האמריקאי כדי שלא ישרוד את הקרב עם הקולומביאני, בעבודה בויקה עוזר לו לברוח ואחר כך מגלה שגאגה לא מהמר עליו ואומר שזה מכעיס אותו, באותו ערב הוא נלחם בקולומביאני ואחרי קרב קשה הוא שובר את רגלו של הקולומביאני ומנצח, מנהל הכלא לוקח אותו כדי לרצוח אותו ואז מגיע האמריקאי, יורה במנהל הכלא ובשומרים ולוקח אותו לרכב של גאגה, שם גאגה מביא לו מזוודת כסף ואומר לו שהימר עליו אלא שניסה לגרום לו לכעוס (אתה הלוחם הכי טוב בעולם במיוחד כשאתה כועס).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי אמנויות לחימה
רקוויאם (סליירי)

שמאל|ממוזער|250px|אנטוניו סליירי
**הרקוויאם של סליירי** בדו מינור, או בשם שניתן לו על ידי המלחין **"רקוויאם קטן"** (באיטלקית: **Piccolo Requiem**) היא יצירה פרי עטו של המלחין אנטוניו סליירי למילות הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם הולחן בשנת 1804, 21 שנים לפני מותו של המלחין, לטובת הלוויה שלו עצמו. הרקוויאם נחשב לאחת מיצירות הקודש החשובות ביותר של המלחין ומושמע לעיתים גם בימינו. 

## היסטוריה
למלחין אנטוניו סליירי היה עניין בלוויה של עצמו והוא נהג לתכנן אותה. באוגוסט 1804 ביצע את הפרויקט הרציני ביותר למען הלווית עצמו והלחין מיסת רקוויאם שנועדה להיות מושמעת לראשונה בהלווייתו. הוא כינה את היצירה "רקוויאם קטן" מתוך צניעות, שכן הרקוויאם יועד לעצמו - הרקוויאם איננו קטן משמעותית יותר, באורך או בהרכב, מרקוויאמים אחרים שהולחנו בתקופה הקלאסית (הרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן לדוגמה).

סליירי האריך ימים לאחר כתיבת הרקוויאם ונפטר רק ב-1825 בווינה. בשנים האחרונות לחייו החל לכתוב רקוויאם נוסף בסי מינור, אך הוא לא סיים את כתיבתו ונותרו ממנו רק טיוטות. הלווייתו של סליירי נערכה ב-22 ביוני ובה הרקוויאם שלו הושמע בבכורה. מאז מושמע הרקוויאם מדי פעם ואף הוקלט כמה פעמים.  

## היצירה
היצירה נכתבה בתפר בין התקופה הקלאסית להתקופה הרומנטית, וברקוויאם יש ביטויים של רומנטיקה מוקדמת. הדבר מתבטא בשימוש משמעותי בכלים שלא אפיינו את התקופה הקלאסית, כמו טרומבונים ובעצמה רגשית המובעת ברקוויאם. 

ההרכב הנדרש לביצוע היצירה הוא: ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבעה קולות, תזמורת ועוגב. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-40 דקות.

## סדר הפרקים
* Introitus / Kyrie
* (Sequenz (Dies Irae
* Offertorium
* Sanctus
* Benedictus
* Agnus Dei
* Libera me, Domine

## קישורים חיצוניים
* הפרטיטורה המלאה של היצירה.
* הרקוויאם באתר המוקדש למיסות רקוויאם.
* [היצירה באתר פרויקט ספריית התווים הבינלאומי (IMSLP).](http://imslp.org/wiki/Requiem_in_C_minor_(Salieri,_Antonio))

סליירי
פיליס גלזר

**פִילִיס גְלזר** (נולדה ב-8 במאי 1953) היא עיתונאית אוכל ומחברת ספרי בישול.

## ביוגרפיה
גלזר נולדה בברוקלין, ניו יורק, ולה שלוש אחיות מבוגרות ממנה. למדה בבית הספר ישיבה דפלטבוש, ואחר כך למדה משחק באוניברסיטת ברנדייס.

בשנת 1977 עלתה לישראל. 

עבדה תחילה כשחקנית ועוזרת במאי בתיאטרון הקאמרי. בהמשך עבדה בירחון "את", שם יצרה כתבות אוכל, עם דגש על בישול מהיר וצמחונות. בהמשך כתבה גם ב"חדשות", "ידיעות אחרונות", מגזין "מנטה", ב"ג'רוזלם פוסט", ב־ynet וב"וואלה!". כתבה גם ב־Bon Appétit Magazine ,Associated Press, ולוס אנג'לס טיימס. 

ספרה הראשון, "חגיגה צמחונית", הוא ספר הבישול הצמחוני הראשון בישראל. הספר הפך לקלאסיקה של המטבח הצמחוני ולרב-מכר. בהמשך חיברה ספרי בישול נוספים: "המטבח של פיליס" (הוצאת כתר), "פשוט בריא" (הוצאת מודן), "בישול בריא בקלי קלות" (קוראים), "אפיה בריאה בקלי קלות" (קוראים), ו"ללא גלוטן ללא סוכר" (קוראים), ספר בישול תנ״כי שיצא לאור בגרמניה ובאיטליה, וספר בישול לחגים "Essential Book of Jewish Festival Cooking" שיצא לאור באנגלית בהוצאת הרפר קולינס.

פתחה בית ספר לבישול בחסות חברת תלמה, שבו לימדו ישראל אהרוני, ארז קומרובסקי ואיתמר דוידוב.

הפיקה, ביחד עם מלונות דן, פרויקט קולינרי ישראלי-ירדני ברבת עמון, האירוע הישראלי הראשון בירדן. מאז הופיעה בתוכניות טלוויזיה בערוץ 2, ולמשך שנתיים השתתפה בתוכנית הבוקר עם אברי גלעד. השתתפה גם בתוכניות רדיו רבות.

גלזר מרצה ומעבירה סדנאות לחברות, לקהל העסקי והפרטי. היא מעבירה סדנאות בישול ב"סטודיו לבישול" בתל אביב, וסדנאות בישול פרטיות בביתה.

## חיים אישיים

בגיל 28 נישאה ליוני פרס, בנו של שמעון פרס, ולאחר שנה התגרשו. בשנת 1989 התחתנה עם רן אורון, שהגיע אף הוא מתחום האוכל, ונולדו להם שתי בנות. בשנת 1995 התגרשו. ב-1997 פגשה את ניסן בלבן, ולאחר 21 שנים של זוגיות, התחתנו. כשמונה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 2018, בלבן נפטר.

בסוף 2006 אובחנה כחולה בסרטן השד.

## קישורים חיצוניים

* 
* המטבח של פיליס
* פיליס גלזר - אוכל טוב, באתר mako
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחברות ספרי בישול ישראליות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1970
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:משפחת פרס
קטגוריה:צמחוניות ישראליות
קטגוריה:צמחונים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
נריה (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
ז'יל קפל

**ז'יל קפל** (בצרפתית: **Gilles Kepel**; נולד ב־30 ביוני 1955) הוא חוקר מדע המדינה צרפתי העוסק בעולם האסלאם ובעולם הערבי בן־זמננו. פרופסור במכון למדע המדינה פריז ועמית בכיר במכון האוניברסיטאי של צרפת . חבר המועצה הגבוהה של מכון העולם הערבי .

נחשב לאחד מחוקרי האסלאם הפוליטי והאיסלאמיזם הרדיקלי הבולטים בעולם, אך אינו עוסק רק בנושאים אלו, אלא גם בזרמים פונדמטליסטיים ואנטי-חילוניים ביהדות ובנצרות (ספרו "נקמת האלוהים", "La Revanche de Dieu" מ-1991).

## ביוגרפיה

נולד ב-1955 בפריז בירת צרפת. למד באוניברסיטה ערבית, אנגלית ופילוסופיה, וקיבל שני תוארי דוקטורט: על מחקר בסוציולוגיה, ועל מחקר במדע המדינה. לימד באוניברסיטת ניו יורק ב־1994 ובאוניברסיטת קולומביה ב־1995–1996. היה פרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון, וראש תחום ההיסטוריה והקשרים הבינלאומיים במרכז LSE IDEAS לדיפלומטיה ואסטרטגיה בשנים 2009–2010. ב־2010 מונה למכון האוניברסיטאי של צרפת, וב־2015 לקח חלק בכנס בילדרברג.

תורם ממאמריו ל"לה מונד", ל"ניו יורק טיימס", ל"לה רפובליקה", ל"אל פאיס", ולמספר כלי תקשורת ערבים.

## מספריו

* *Les banlieues de l'islam. Naissance d'une religion en France*. Le Seuil, Paris 1987
* *La Revanche de Dieu. Chrétiens, juifs et musulmans à la reconquête du monde*. Le Seuil, Paris 1991
* *Le Prophète et le Pharaon. Aux sources des mouvements islamistes*. Le Seuil, Paris 1984, éd. rév. 1993
* *A l'ouest d'Allah*. Le Seuil, Paris 1994
* *Jihad. Expansion et déclin de l'islamisme*. Gallimard, Paris 2000, éd. rév. 2003
* *Chronique d'une guerre d'Orient, automne 2001. Brève chronique d'Israël et de Palestine, avril-mai 2001*. Gallimard, Paris 2002
* *[[פתנה|Fitna]]. Guerre au cœur de l'islam. Essai*. Gallimard, Paris 2004
* *Du jihad à la fitna*. Bayard, Paris 2005
* *Terreur et martyre. Relever le défi de civilisation*. Flammarion, Paris 2008
* *Banlieue de la République*. Gallimard, Paris 2012
* *Quatre-vingt-treize. Essai*. Gallimard, Paris 2012
* *Passion arabe*. Gallimard, Paris, 2013
* *Passion française. La voix des cités*. Gallimard, Paris 2014
* *Terreur dans l'Hexagone*, Gallimard, Paris 2015

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה והרצאות באתר בית הספר לכלכלה של לונדון
* 
* 
* 
* Gilles Kepel : "La 'razzia' du Hamas marque une victoire pour l’islamisme fréro-chiite

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי אסלאם
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה
קטגוריה:מזרחנים צרפתים
קטגוריה:סוציולוגים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1955
הפיראט המהיר

**הפיראט המהיר** היא סדרת הנפשה קנדית/אוסטרלית. היא הופקה על ידי החברות Atomic Cartoons ו-Sticky Pictures, ושודרה בקנסה בערוץ Teletoon, ובאוסטרליה ב-Nine Network. בישראל, הסדרה דובבה ושודרה בערוץ ג'וניור.
## עלילה
הסדרה מתמקדת בנוט - בנו של פוסידון אשר שחרר חבורה של פיראטים לא יוצלחים שהציקה לאביו שכלא אותם בתוך הבקבוק כבר 300 שנה, במהלך כל פרק יוצא נוט עם הפיראטים (שמכנה את הספינה שלהם "הפיראט המהיר") לצרות משונות בים ומתגבר על קשיים.

## הדמויות
* **נוט**: בנו של פוסידון, מנהיג הפיראט המהיר. 
* **לאפוטין**: מנהיג שודדי הים לשעבר.
* **ארמנדו**: שודד ים ספרדי מאהב.
* **בורט**: שודד ים נמוך קומה אשר אוהב להציט ולירוט בתותחים.
* **בולי**: הטבח של שודדי הים אשר אוהב לאכול ולבשל.
* **סטוויק**: פינגווין אשר משמש כיד ימינו של לאפוטין. 
* **[[פוסידון]]**: אל האוקיינוס, אביו של נוט, כלא את הפיראטים בבקבוק במשך 300 שנה כי הם משכו את התחתונים שלו, אבל נוט שחרר אותם וכל פרק הוא שם עיין על הפיראט המהיר ועל נוט וכועס עליהם. 
* **גורדון**: תמנון, עוזרו של פוסידון.
* **טד**: קיקלופ ענק בעל שתי בנות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אוסטרליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה אוסטרליות
קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
דיוויזיית הפרשים אס אס ה-37

**דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו"** (בגרמנית: **37. SS-Freiwilligen-Kavallerie-Division**) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה  בעיקר משאריות יחידות הונגריות, יחידות אחרות של פולקסדויטשה ונערים בני 16–17 שגויסו בעקבות מצוקת כוח האדם.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה  בשם "דיוויזיית הפרשים אס אס ה-33" ב-8 בפברואר 1945. ב-19 בפברואר שונה שמה ל"דיוויזיית הפרשים אס אס ה-37 'ליצו'". היא נקראה על שם הגנרל הפרוסי לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו. היא הורכבה על בסיס דיוויזיית פרשים אס אס השמינית ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22. מרבית מגויסי הדיוויזיה היו נערים בני 16 ו-17. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה שימש ולדמאר פגליין (אחיו של הרמן פגליין), והיא הוכפפה לקבוצת ארמיות דרום. במרץ הוחלף פגליין בקרל גאזאלה,   ובאפריל הוכפפה תחת הקורפוס ה-43 שהיה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה בקרבות כנגד הצבא האדום בסלובקיה ואוסטריה ונכנעה עם סיום המלחמה.

## מפקדים
* שטנדרטנפיהרר ולדמאר פגליין (פברואר 1945 - מרץ 1945)
* שטנדרטנפיהרר קרל גאזאלה (מרץ 1945 - מאי 1945)

## קישורים חיצוניים

* דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 באתר lexikon-der-wehrmacht 
* דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 באתר Axis History 

קטגוריה:דיוויזיות אס אס
קטגוריה:לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו
דיוויזיית הפרשים אס אס פלוריאן גאייר

ממוזער|אנשי הדיוויזיה ברוסיה (התמונה צולמה בתקופה בה הדיוויזיה עוד הייתה בריגדה)
ממוזער|אנשי הדיוויזיה בקרב נגד פרטיזנים במאי 1943
**דיוויזיית הפרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר"** (בגרמנית: **8. SS-Kavallerie-Division „Florian Geyer“**) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה וביצעה פשעי מלחמה בבלארוס ופולין.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-9 בספטמבר 1942, על בסיס בריגדת הפרשים אס אס השמינית, וכמפקדה הראשון מונה גוסטב לומברד. חלק גדול מבין חיילי הדיוויזיה גויסו מהונגריה. הדיוויזיה נכללה במסגרת הארמייה התשיעית, והשתתפה בפעילות אנטי-פרטיזנית באזור סמולנסק. ב-25 בנובמבר השתתפה הדיוויזיה בהדיפת מבצע מארס, וכן לקחה חלק חשוב במתקפת הנגד הגרמנית שהחלה ב-7 בדצמבר. לאחר הכרזתו של היטלר על פינוי מבלט רז'ב ב-1943, השתתפה הדיוויזיה במבצע באפלו, במסגרתו ביצעו הנאצים פשעי מלחמה שנועדו לעכב את השתלטות הצבא האדום על המבלט. הדיוויזיה הועברה לאחר מכן לקבוצת ארמיות דרום, ולחמה לסירוגין תחת הארמייה השמינית וארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות הנסיגה אל הדנייפר.

בינואר 1944 הדיוויזיה נשלחה להונגריה, ובין אפריל למאי של אותה שנה לחמה כנגד הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר הועברה לטרנסילבניה, והייתה חלק מהקורפוס ה-29 שהיה חלק מהארמייה השמינית. בנובמבר הועברה תחת הקורפוס השלישי שהיה חלק מהארמייה השישית. בדצמבר של אותה שנה, הועברה הדיוויזיה לבודפשט והייתה חלק מקורפוס אס אס הררי התשיעי בפיקודו של קרל פפר-וילדנברוך, אשר כותר בבודפשט בידי כוחות הצבא האדום וצבא רומניה (המצור על בודפשט). ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. ב-11 בפברואר 1945, התאבד מפקדה האחרון של הדיוויזיה, יואכים רומר, ויום לאחר מכן הושמדו הכוחות המכותרים בידי הצבא האדום.

## פשעי מלחמה
אנשי הדיוויזיה בצעו פשעי מלחמה במהלך מבצעים נגד פרטיזנים ביערות בלארוס באביב 1943 במסגרתם שרפו כפרים שלמים והרגו את תושביהם ללא הבחנה ובשנת 1944 בפולין והונגריה.

## מפקדים

* בריגדפיהרר גוסטב לומברד (מרץ 1942 - אפריל 1942)
* גרופנפיהרר הרמן פגליין (אפריל 1942 - אוגוסט 1942)
* אובר-גרופנפיהרר וילהלם ביטריך (אוגוסט 1942 - 15 בפברואר 1943)
* בריגדפיהרר פריץ פרייטג (15 בפברואר 1943 - 20 באפריל 1943)
* בריגדפיהרר גוסטב לומברד (20 באפריל 1943 - 14 במאי 1943)
* גרופנפיהרר הרמן פגליין (14 במאי 1943 - 13 בספטמבר 1943)
* גרופנפיהרר ברונו סטריקנבאך (13 בספטמבר 1943 - 22 באוקטובר 1943)
* גרופנפיהרר הרמן פגליין (22 באוקטובר 1943 - 1 בינואר 1944)
* גרופנפיהרר ברונו סטריקנבאך (1 בינואר 1944 - 14 באפריל 1944)
* בריגדפיהרר גוסטב לומברד (14 באפריל 1944 - 1 ביולי 1944)
* בריגדפיהרר יואכים רומר (1 ביולי 1944 - 11 בפברואר 1945)

## קישורים חיצוניים

* דיוויזיית פרשים אס אס השמינית באתר lexikon-der-wehrmacht 
* דיוויזיית פרשים אס אס השמינית באתר Axis History 
## הערות שוליים

8
עונת 1957/1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

**עונת 1957/1958 ב[[ליגת האלופות|גביע אירופה לאלופות בכדורגל]]** הייתה העונה השלישית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-4 בספטמבר 1957 ומשחק הגמר התקיים ב-28 במאי 1958. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. למשתתפי התחרות התווספו בעונה זו נציגות אירלנד, צפון אירלנד וגרמניה המזרחית.

משחק הגמר נערך באצטדיון המלך בודואן בבריסל, בירת בלגיה. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם השלישית ברציפות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את מילאן.

במהלך חזרת קבוצת מנצ'סטר יונייטד ממשחקה בבלגרד התרחש האסון האווירי במינכן.

## מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 24 קבוצות. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 23 קבוצות הנותרות חולקו ל-3 בתים: מערב אירופה, מרכז אירופה ומזרח אירופה. ההגרלה התקיימה במשרדי אופ"א, פריז ב-23 ביולי 1957. בהתאם לתוצאות ההגרלה, 2 קבוצות מכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-4 קבוצות הנותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בבית מערב אירופה העפילו ישירות לשמינית הגמר 3 קבוצות ו-8 התחרו על 3 מקומות נוספות.  

בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.

## השלבים המתקדמים

## ראו גם
* גמר גביע אירופה לאלופות 1958

## קישורים חיצוניים
* 

* נתונים מאתר אופ"א

קטגוריה:עונות בליגת האלופות
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1957
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1958
דורה וחברים בעיר הגדולה

**דורה וחברים בעיר הגדולה** (באנגלית: **!Dora and Friends: Into the City**) היא סדרת טלוויזיה מונפשת מבית ערוץ ניקלודיאון, ספין אוף של "מגלים עם דורה" אחרי "רוץ, דייגו, רוץ!". הסדרה החלה את שידוריה בארצות הברית ב-2014 ודובבה לעברית ב-2015.

## תקציר העלילה
לאחר אירועי הסדרה ״מגלים עם דורה״, בה הייתה דורה ילדה בת 6, כעת היא בת 15 והיא פוגשת חברים חדשים בני בגילה בעיר חדשה. היא משתמשת בצמיד המזל שיכול לעזור לה בעת צרה בזמן ההרפתקאות שלה. בעונה השנייה של דורה וחברים מצטרפים כאורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב, ואיסה). מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה.

## דמויות הסדרה בגרסה העברית
### דמויות ראשיות
* **דורה (Dora)** (שירה נאור): דורה עכשיו בת 15 והיא נערה בתיכון בעיר הגדולה, לאחר הסדרה ״מגלים עם דורה״ היא מלמדת, לא רק אנגלית, אלא גם חשבון ובעיות אחרות.
* **אלאנה (Alana)** (משי קלינשטיין): אחת מחברותיה של דורה, בעלת שיער בלונדיני.
* **פבלו (Pablo)** (רום קלטר): אחד מחבריה של דורה, מזכיר בצורה מסוימת את דייגו, בן דודה של דורה מהסדרה המקורית.
* **אמה (Emma)** (לורה שופוב): אחת מחברותיה של דורה, אפרו אמריקאית.
* **קייט (Kate)** (אליענה מגון): אחת מחברותיה של דורה, בעלת שיער ג'ינג'י.
* **ניה (Naiya)** (עינת אזולאי): אחת מחברותיה של דורה, בעלת צמה אחת.
* **מפה (Map)** (עידו רוזנברג): המפה מהסדרה המקורית, עוזר לדורה וחברים למצוא דרכים ליעדים אליהם היא רוצה להגיע.

## סקירת הסדרה

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות ספין-אוף אמריקאיות
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ניק ג'וניור: תוכניות וסדרות
קטגוריה:מגלים עם דורה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2014
קטגוריה:ניק ג'וניור: תוכניות רכש
גארי מרשל

**גארי מרשל** (באנגלית: **Gary Kent Marshall**; 13 בנובמבר 1934 - 19 ביולי 2016) היה שחקן, מדבב, במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. הוא נודע בבימוי הסרטים "אישה יפה", "יומני הנסיכה" וביצירת קומדיית המצבים "ימים מאושרים".

## ביוגרפיה
מארשל נולד בברונקס שבניו יורק, אימו הייתה רקדנית סטפס ואביו היה במאי קולנוע. לו שתי אחיות: פני מרשל - שחקנית ובמאית, ורוני האלין - מפיקת תוכניות טלוויזיה.

הוא החל את הקריירה בעולם הבידור ככותב בדיחות עבור קומיקאים כמו ג'ואי בישופ ופיל פוסטר.

בשנת 1961, הוא עבר להוליווד, שם חבר לג'רי בלסון והשניים החלו לכתוב עבור תוכניות טלוויזיה. הם כתבו עבור תוכניותיהם של דיק ואן דייק, ג'ואי בישופ ודני תומאס.
סדרת הטלוויזיה הראשונה שלהם כמפיקים יוצרים הייתה "היי, בעל הבית" (באנגלית: "Hey, Landlord") אשר שרדה עונה אחת בלבד (1966 - 1967).
מרשל יצר את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שזכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 11 עונות (בתאריכים 15 בינואר 1974 – 12 ביולי 1984). בשנת 1984 ביים וכתב את הלהיט הקולנועי "הפלמינגו קיד" (באנגלית: "The Flamingo Kid").

ב-1985 שיחק בסרטו של אלברט ברוקס "אבודים באמריקה" בתור מנהל קזינו.

ב-1991 הפיק וביים את "פרנקי וג'וני" בהשתתפות אל פצ'ינו ומישל פייפר והשתתף בסרט "בועות של אהבה".

בשנת 1999 ביים וכתב (לצד בוב ברונר) את הקומדיה הרומנטית "יותר מאהבה" בכיכובן של ג'ולייט לואיס ודיאן קיטון ושיחק בסרט "אף פעם לא התנשקה".

מאמצע שנות השמונים החל מרשל לביים מספר להיטים קופתיים כגון: "חופים", "אישה יפה", "אלוהים היקר", "יומני הנסיכה", "יום האהבה", ואת "סילבסטר בניו יורק".

ב-19 ביולי 2016, מרשל נפטר בבית חולים ברבנק בקליפורניה, בגיל 81 כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות לאחר שסבל משבץ. הוא נקבר בהוליווד הילס בלוס אנג'לס.

בנו, סקוט מרשל, עוסק גם הוא בבימוי קולנוע.

## פרסים והוקרה
בשנת 1996 קיבל מרשל את פרס לוסי לקידום נשים בסרטי קולנוע כהוקרה לתרומתו בתפיסת הנשים במדיום הטלוויזיוני.
בשנת 1997 נכנס להיכל התהילה הטלוויזיוני על תרומתו לטלוויזיה.
בשנת 2014 קיבל את פרס לורל על כתיבה לטלוויזיה שהוענק לו מגילדת הכותבים של אמריקה.
ב-23 בנובמבר 1983, קיבל מרשל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור עבודתו בתעשיית הטלוויזיה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:זוכי פרס לוסי
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג כתיבתי בטלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2016
סטאר דארלינגס

**סטאר דארלינגס** (באנגלית: **Star Darlings**) היא סדרת אנימציה המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה הופקה באולפני סנובול, ירושלים. בסדרה,  סייג' וחברותיה נקראות למשרד של מנהלת התיכון ומגלות שהן סטאר דארלינגס מיוחדות והן בעצם סטאר-קסם, היחידות שיכולות להציל את כל סטארלנד. 

## שידור

## פרקים

### עונה 1

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
**דמויות ראשיות**

סייג'

ליבי

וגה

קאסי

גמה

פיפר

אסטרה

לאונה

ויויקה (הרעה)

קלובר

סקרלט

אדורה

טסה

**<big>קהילות</big><big>•</big>**

בואו להצטרף לקהילת סטאר דארלינגס באפליקציית אמינו!

http://aminoapps.com/c/star.darlings

קטגוריה:ערוץ דיסני: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
הנשר והילדה הקטנה

**הנשר והילדה הקטנה** (באנגלית: **The vulture and the little girl**) הוא תצלום שזיכה את הצלם הדרום-אפריקאי, קווין קרטר, בפרס פוליצר. בתצלום נראה ילד קטן (שבתחילה חשבו שהוא ילדה) הסובל מרעב קשה זוחל על האדמה, כשמאחוריו ניצב נשר אפור-כיפה. התמונה התפרסמה לראשונה ב"ניו יורק טיימס" ב-26 במרץ 1993.

## רקע
ב-1993, במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, פקד את סודאן רעב המוני, ממנו סבלו כמיליון אנשים, בעיקר בדרום המדינה (דרום סודאן של ימינו). האו"ם וארגוני סיוע נוספים הקימו מחנות פליטים במדינה ושלחו משלוחי מזון.

במרץ 1993 הגיע הצלם קווין קרטר לאחד ממרכזי חלוקת המזון של האו"ם, באיוד. הוא הבחין בילד רעב זוחל בקושי על הקרקע. הוריו היו עסוקים באותה עת בקבלת מזון ממרכז הסיוע. בעודו זוחל, הגיע למקום נשר, שהחל לעקוב אחריו. קרטר המתין כעשרים דקות בתקווה שהנשר יפרוש כנפיים, אך משלא עשה זאת, התקרב באטיות עד למציאת זווית מתאימה מבלי להבריח את הנשר, עד שהגיע למרחק עשרה מטרים מהם. לאחר מכן הבריח קרטר את הנשר, ועזב את המקום.

ב-2011 אבא של המצולם חשף כי שמו היה קונג ניונג ושהוא נפטר מחום גבוה ב-2007.

## הפרסום והתגובות
קרטר מכר את התצלום ל"ניו יורק טיימס", והוא התפרסם בגיליון ה-26 במרץ 1993. התצלום זכה לתהודה רבה, ורבים ביקרו את קרטר על שלא סייע לילדה. בעקבות פניות רבות שהגיעו למערכת העיתון, פורסמה ב-30 במרץ הודעת מערכת, ובה נכתב, בין היתר: .

אף שבאותה העת ההנחיות לצלמים היו שלא ליצור מגע עם קורבנות הרעב, מחשש להפצת מחלות, קרטר עצמו הביע חרטה על שלא סייע לילדה, וכך כתב ביומנו: .

על אף המחלוקת שעוררה התמונה, היא נבחרה לתמונת השנה של המגזין "אמריקן מגזין" וב-1994 זיכתה את קרטר בפרס פוליצר. ארבעה חודשים לאחר שזכה בפרס, שם קרטר קץ לחייו.

## קישורים חיצוניים
* The vulture and the little girl באתר Rare Historical Photos
* Vulture Stalking a Child באתר Iconic Photos

## הערות שוליים

קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:יצירות משנת 1993
קטגוריה:תצלומי מלחמה
קטגוריה:דרום סודאן: היסטוריה
קטגוריה:רעב המוני
קטגוריה:טיים מגזין: 100 התמונות המשפיעות ביותר בכל הזמנים
קטגוריה:תצלומים זוכי פרס פוליצר
קטגוריה:תצלומי נשים
קטגוריה:נשר בתרבות
מגדל ג'והאי

**מגדל ג'והאי** (ידוע גם בשם "מגדל המשרדים ומלון ג'והאי סנט ריג'ס") הוא גורד שחקים סופר גבוה בעיר ג'והאי שבמחוז גואנגדונג בסין. גובהו של המגדל הוא 330 מטרים (1,082.7 רגל). בנייתו החלה בשנת 2013 והסתיימה בשנת 2017. המגדל מכיל מלון וחדרי משרדים.

## ראו גם
* רשימת המגדלים הגבוהים בעולם
* מגדל מרכז ההון יושי 1
* מלון לונגשי הבינלאומי
* סונינג פלאזה, וושי

## קישורים חיצוניים

* מגדל ג'והאי באתר משרד האדריכלים RMJM
* מגדל ג'והאי באתר משרד המהנדסים WSP גלובל
* מגדל ג'והאי באתר SkyscraperPage
* מגדל ג'והאי באתר Structurae
* מגדל ג'והאי באתר Architzer
 
## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: גורדי שחקים
קטגוריה:גואנגדונג