open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לאמורל, רוזן אגמונט

**לאמורל, רוזן אגמונט** (בהולנדית: **Lamoraal van Egmont**; 18 בנובמבר 1522 – 5 ביוני 1568) היה מצביא ומדינאי פלמי בהולנד הספרדית שהוצאתו להורג הציתה את המרד ההולנדי.

## ביוגרפיה
רוזן אגמונט היה ראש אחת המשפחות החזקות ועתירות הנכסים בארצות השפלה.

לאמורל קיבל בצעירותו חינוך צבאי בספרד. לאמורל מונה ב-1559 לסטאדהאודר של פלנדריה וארטואה.

לאמורל היה חבר ביחד עם וילם הראשון, נסיך אורנז' ופיליפ דה מונמורנסי רוזן הורן  במועצה מטעם פליפה השני, מלך ספרד שהייתה ממונה על פלנדריה וארטואה.
עם הצגת האינקוויזיציה באזור על ידי הקרדינל של אראס אנטואן פרנו דה גרנוולה  הביעה המועצה התנגדות.
לאמורל ביקר במדריד בניסיון לפייס את פליפה השני, מלך ספרד. אולם לאחר התגברות תנועת האיקונוקלאזם,
פליפה השני, מלך ספרד שלח לאזור את פרננדו אלברס דה טולדו, הדוכס השלישי מאלבה,
לאמורל ורוזן הורן החליטו להישאר למרות אזהרת וילם הראשון, נסיך אורנז' שבחר לסגת מבריסל.
לאמורל נעצר על ידי פרננדו אלברס דה טולדו, הדוכס השלישי מאלבה בעוון כפירה והוצא להורג ביחד עם פיליפ דה מונמורנסי רוזן הורן.

## הנצחה
לאמורל הוא גיבור מחזהו של יוהאן וולפגנג פון גתה והקומפוזיציה שהלחין לו לודוויג ואן בטהובן אשר הפתיחה שלו מושמעת באופן תדיר באולמי הקונצרטים.

## גלריה

Statue of Egmont and Horne in Brussels.jpg|פסל לאמורל, רוזן אגמונט ופיליפ דה מונמורנסי, רוזן הורן מאת צ'ארלס אוגוסט פרייקין בראש מזרקה בלב פארק פטיט סבלון בבריסל
Bor-Nederlantsche-oorloghen MGG 1257.tif|הדפס הלקוח מספר של פיטר בור  בספריית ארמון השלום המתאר את מאסר רוזני אגמונט והורן אחרי הזמנה לארוחה שנועדה לליבון נושאי המחלוקת.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פלמים
קטגוריה:ילידי 1522
קטגוריה:נפטרים ב-1568
שגרירות הולנד בישראל

**שגרירות הולנד בישראל** היא נציגות דיפלומטית של ממלכת ארצות השפלה ישראל. השגרירות היא השגרירות הראשונה שהוקמה בירושלים, אך כיום מקום מושבה ברמת גן.

השגרירה כיום היא מרייט שורמן .

## היסטוריה
הולנד יוצגה בארץ ישראל בשלהי המאה ה-19 על ידי הקונסוליה האוסטרית בירושלים. ב-1906 הייתה קונסוליה הולנדית בירושלים ברחוב יפו, אך היא לא התקיימה ב-1913.

ב-1924 הוקמה קונסוליית הולנד בירושלים, שהייתה הנציגות הדיפלומטית הראשונה של הולנד בארץ ישראל, ביוזמת הפעיל הציוני ההולנדי יעקובוס קאן, ששימש כקונסול הראשון.

במאי 1936 עברה הקונסוליה ההולנדית ביפו לתל אביב.

הקונסוליה בירושלים הועלתה למעמד צירות ב-1950, והקונסול ההולנדי מונה לשגריר הולנד בישראל. הייתה זו השגרירות הראשונה בירושלים. ב-1958 הועלתה דרגת הנציגויות לדרגת שגרירות.

באוגוסט 1954 נערך שוד בצירות, בו נגנבו כאלפיים סוברנים ו-45 מטילי זהב.

ב-1980, לאחר חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל ובעקבות החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם עברה השגרירות לרמת גן.

## שגרירי הולנד בישראל

[ממוזער|הנשיא [זלמן שזר מארח את שגריר הולנד פטרוס אלברטום קסטל, אוקטובר 1964]]
* יונקהר יוהאן באס-באקר (מונה ב־1958)
* ברון ווילם חייברס (1960–1964)
* פטרוס אלברטום קסטל  (1964–1966)
* בנטינק ואן סכונהייטן (מונה ב-1967)
* גריט יאן יונתהיאנס (1972–1975)
* כריסטיאן אריאנס (1975–1980)
* איוואן ורקאדה (מונה ב-1980)
* מרטין ואן ברקל
* יאן הרמן רויין (1986–1989)
* יאנדה הורק
* קומו ואן-הלנברך-הובר
* בוב הינס (2003–2007)
* מיכאל דן הונד (2007–2011)
* קספר ולדקאמפ (2011–2015)
* חילס בסחור פלוח (2015–2019)
* הנס דוקטר (2019–2023)
* מרייט שורמן  (2023–מכהנת)

## אגפים כפופים
מחלקת ההגנה בשגרירות אחראית לאינטרסים הביטחוניים של הולנד בישראל, ירדן והשטחים הפלסטיניים.

הולנד במחזיקה משרד מידע בירושלים וקונסוליות של כבוד באילת וחיפה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יחסי הולנד–ישראל
הולנד
אנט לאיקמה

**אנט לאיקמה** (באנגלית**: Ants Laikmaa**; 5 במאי 1866 – 19 בנובמבר 1942) היה צייר אסטוני.

## ביוגרפיה
לאיקמה (שנקרא עד 1935 הנס ליפמן) נולד בחוות פאיבה, כפר ארסטה, מחוז מרג'מה. הוא היה הילד ה-13 למשפחה אסטונית ענייה. הוא למד בבתי ספר בווליזה, האפסלו וליהולה. אמו נפטרה כשהיה ילד. לאיקמה גילה מוקדם את העניין שלו בציור.
ממוזער|דיוקן של מריה לאנדר, 1904
הוא למד מ-1891 עד 1893 ו-1896/97 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. מ-1897 עד 1899 עבד בדיסלדורף. הוא היה קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף. בסתיו 1899 הוא חזר לטאלין. בשנים 1900 עד 1907 עבד לאיקמאה כאמן בטאלין ובהאפסלו. הלימודים הובילו אותו לבלגיה, צרפת, אוסטריה, פינלנד והולנד. ב-1901 הוא ארגן את תערוכת האמנות האסטונית הראשונה אי פעם בטאלין, וב-1906 את תערוכת האמנות הראשונה בטרטו. בשנת 1903, הוא ייסד סטודיו בטאלין. ב-1907 ייסד את האגודה האסטונית לאמנות.

בשנת 1904 פגש לאיקמה בן ה-38 את אהבת חייו הגדולה, מארי אנדר בת ה-21, אחת המשוררות המוכרות של אותה תקופה. באותה שנה הוא צייר שני דיוקנאות שלה, הנחשבים לציוריו המפורסמים ביותר. מ-1907 עד 1909 הוא היה בעיקר בפינלנד. בשנים 1909 עד 1913 הוא נסע לערי האמנות הגדולות באירופה.

הוא חי מ-1910 עד 1912 בקאפרי ובטוניסיה. מ-1913 עד 1931 עבד לאיקמה כאמן עצמאי ומורה לאמנות בטאלין. בין השאר, תלמידיו כללו את אלפרד רוזנברג הצעיר. ב-1927 נולדה בתו היחידה איינו מארי שנפטרה ב-1969. היא הייתה הילדה של הדוגמנית שלו שכונתה "מיקו". בשנת 1932 התיישב בסביבת Taebla במחוז Lääne, שם נשאר ועבד עד סוף ימיו.

לאיקמה מת בנובמבר 1942 בקדרפיקו, שם הוא קבור. לאיקמה נשאר רווק כל חייו. החווה שלו נפתחה ב-1960 כמוזיאון לחייו וליצירתו.
ממוזער|320x320 פיקסלים|נוף בקאפרי, 1911

### יצירה
לאיקמה ידוע בעיקר בציורי הפסטל שלו. הוא הביא את האימפרסיוניזם לאסטוניה, ולעיתים קרובות צייר נופים, בעיקר בצבעים חדים. ציורי דיוקנאותיו של האליטה האינטלקטואלית והאמנותית של אסטוניה ידועים גם הם. הוא גם היה פעיל פוליטית. מעל לכל, הוא קידם את ההכשרה והקידום של האמנות האסטונית והיה ממייסדי המוזיאון הלאומי האסטוני בטרטו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אסטונים

קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:נפטרים ב-1942
רייצ'ל קאסק

**רייצ'ל קאסק** (באנגלית: **Rachel Cusk**; נולדה ב־8 בפברואר 1967) היא סופרת בריטית. היא כותבת רומנים, ספרי עיון, סיפורים קצרים ומאמרים.

## ילדות וחינוך
קאסק נולדה בססקטון, קנדה, להורים בריטים בשנת 1967. בשנות ילדותה המוקדמת התגוררה המשפחה בלוס אנג'לס ובשנת 1974 עברה לאנגליה. משפחתה הייתה קתולית אמידה, וקאסק התחנכה במנזר סנט מרי בקיימברידג'. בהמשך היא למדה ספרות באוקספורד. ספרה הראשון, *Saving Agnes*, ראה אור כשהיא הייתה בת 26 ומאז היא כותבת בשטף.

## קריירה
הרומן הראשון של רייצ'ל קאסק *Saving Agnes*, (1993), זכה בפרס וייטברד לספר ביכורים. התמות המרכזיות שהופיעו בו - נשיות וסאטירה חברתית - המשיכו להעסיק אותה ונותרו מרכזיות ביצירתה גם במהלך העשור הבא. על ספרה *The Country Life* היא זכתה בפרס סומסרט מוהם לשנת 1998. ב־2003 נכללה קאסק ברשימת עשרים הסופרים הבריטים הצעירים הטובים ביותר של כתב העת גרנטה.

קאסק החלה להתעניין בבעיות האינהרנטיות למבנה הרומן העוסק בחוויותיהן של נשים, התעניינות שהניבה את ספרי העיון *A Life's Work*, ממואר על אמהוּת שפורסם ב־2001, והספר *Aftermath* מ־2012, שתיעד את נישואיה לצלם אדריאן קלארק ואת גירושיהם.

בשנת 2015 ראה אור ספרה **קווי מתאר**, הראשון מתוך טרילוגיה. שלושת הספרים, שאפשר לקרוא בסדר לא כרונולוגי ובמנותק זה מזה, עוסקים ברובם בסופרת פיי, ששמה מוזכר רק פעם אחת בכל רומן, המתעדת שיחות שלה עם אחרים, מפגשים ואירועים מינוריים לכאורה. היא "מוותרת על עקרונות מהותיים כמו דמויות או עלילה, לפחות במובן המסורתי של הדבר, לטובת אפקט אינטלקטואלי־רגשי המושג בדרכים אחרות". ספר זה הופיע ברשימת חמשת הרומנים הטובים ביותר לשנת 2015 של הניו יורק טיימס.

הספר השני בטרילוגיה, **מעבר**, ראה אור ב־2017. הלן דנמור מהגרדיאן כתבה שמדובר בפרוזה מבריקה ושמפליא שקאסק לא זכתה עד כה בפרס ספרותי מרכזי.

מבקרי ספרות מהללים את ספריה של קאסק. נכתב עליה שהיא ממציאה מחדש את סוגת הרומן וכותבת פרוזה שהיא למעשה היסטוריה שבעל פה. מבנה הטקסט, פסיפס של פרגמנטים, משקף את אופיו הלא יציב של הזיכרון.

## ספריה שראו אור בעברית
* **קווי מתאר**, מודן הוצאה לאור, 2018. תרגום קטיה בנוביץ'.
* **מעבר**, מודן הוצאה לאור 2019. תרגום קטיה בנוביץ'.
* **קודוס**, מודן הוצאה לאור 2022. תרגום קטיה בנוביץ'.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* רייצ'ל קאסק מקריאה מספרה **מעבר** 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1967
מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים

**מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים** הוא התהליך אותו עוברות נבחרות לאומיות על מנת להעפיל לגביע העולם בכדורגל נשים (המונדיאל). גביע העולם בכדורגל נשים הוא אירוע בינלאומי, ומשחקי המוקדמות משמשים להפחתת מספר המשתתפות מכ-170 ל-32.

נכון לפברואר 2023 (סיום מוקדמות גביע העולם 2023) נערכו בסך הכל 2,514 משחקי מוקדמות בין הנבחרות המשתתפות, בהם הובקעו בסך הכל 10,629 שערים (ממוצע של 4.22 שערים למשחק). כל נבחרת ששיחקה במוקדמות גביע העולם הפסידה לפחות פעם אחת.

## מבנה טורניר המוקדמות
טורנירי העפלה מאורגנים על ידי קונפדרציות פיפ"א ונערכים בששת האזורים הגאוגרפיים שתחת חסותן (אפריקה, אסיה, צפון ומרכז אמריקה והקריביים, דרום אמריקה, אוקיאניה, אירופה). לפני כל טורניר מוקדמות קובעת פיפ"א את מספר המקומות המוקצה לכל אזור גאוגרפי. מארחת המונדיאל מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר.

מספר הנבחרות המעפילות לטורניר השתנה במשך השנים מ-12 ל-32, אך למרות זאת נותר טורניר המוקדמות במבנה דומה לאורך ההיסטוריה של המונדיאל. הנבחרות חולקו לבתים לפי שיוך גאוגרפי, והן מתחרות על מספר קבוע מראש של מקומות בטורניר הגמר, כשמקום אחד עד שלושה נשמרים לפלייאוף בין יבשתי.

המבנה הבסיסי של טורניר המוקדמות הוא בתים בעלי מספר נבחרות שונה. הנבחרות מקבלות 3 נקודות עבור ניצחון, נקודה עבור תיקו, ואפס נקודות עבור הפסד. פיפ"א קבעה מספר כללים שנועדו לדרג נבחרות בעלות מספר נקודות שווה, התקפים בכל המצבים:
* הפרש שערים
* מספר השערים הכללי שהובקע על ידי כל נבחרת.
אם גם במצב זה נותר השוויון, יופעלו הכללים הבאים:
* מספר נקודות במפגשים בין הנבחרות הנמצאות בשוויון.
* הפרש שערים במשחקים בין הנבחרות.
* מספר השערים שהובקע על ידי כל אחת מהנבחרות במפגשים ביניהן.
אם גם לאחר מקרה זה נותר שוויון ייערך משחק פלייאוף במיקום נייטרלי, עם הארכה ודו-קרב פנדלים במקרה הצורך, אם פיפ"א תצליח לתאם אותו בלוח המשחקים של כלל הנבחרות. במקרה ולא ניתן לערוך משחק פלייאוף יישבר השוויון בין הנבחרות באמצעות הגרלה.

במשחקי המוקדמות הנערכים באופ"א (קונפדרציית הכדורגל של אירופה) נהוג לערוך פלייאוף יבשתי בין הנבחרות שסיימו במקום השני בבתי המוקדמות, מאחר שהיא מקבלת את מספר המקומות הגבוה ביותר במונדיאל. משחקים אלו נערכים בשיטת בית וחוץ (כלומר, כל נבחרת מארחת משחק אחד), ומוכרעים לפי הפרש שערים כללי או הפרש שערי חוץ, ובמקרה של שוויון באמצעות הארכה ודו-קרב פנדלים. פיפ"א עורכת גם משחקי פלייאוף בין-יבשתיים, כגון בין נבחרת מקסיקו (צפון אמריקה) לנבחרת יפן (אסיה) במוקדמות גביע העולם 2007.

## חלוקת המקומות במונדיאל לאורך השנים
הטבלה שלהלן מציגה את מספר המקומות שהוקצו על ידי פיפ"א לכל יבשת בכל טורניר. המקומות בפלייאוף הבין-יבשתי מחושבים כחצי מקום. האות מ מייצגת את המקום השמור למארחת.

## מספר המדינות שנרשמו למוקדמות (כולל מעפילות אוטומטית)

## בכורות במוקדמות המונדיאל
הנבחרות שפרשו לפני פתיחת המוקדמות מסומנות בהדגשה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גביעי העולם בכדורגל נשים
משמר הגבול (סדרת טלוויזיה)

**משמר הגבול** היא סדרת דרמת פשע-פעולה ישראלית העוסקת בנער המתגייס למשמר הגבול על מנת "לסגור חשבון" עם משפחת פשע ערבית מיפו איתה הסתבך. אך לאחר גיוסו, נאלץ להתמודד עם האחריות הנלווית למעמדו החדש למול המציאות הישראלית המורכבת.

הסדרה עלתה לשידור בערוץ "HOT3" ב-14 בספטמבר 2023; עם זאת, פרקו הראשון של הסדרה הופץ ב-HOT VOD כבר ב-11 בספטמבר. הפרק האחרון שודר בתאריך 16 בנובמבר 2023. בנוסף, נמסר על רכישת זכויות הפצת הסדרה ברחבי העולם על ידי שירות של הזרמת המדיה "נטפליקס".

## תקציר העלילה
לאחר שאבי, צעיר חמום-מוח מבת ים, מסתבך עם משפחת פשע ערבית מיפו, הוא מתגייס למשמר הגבול על מנת לסגור איתם חשבון. עם זאת, מהר מאוד מגלה אבי על האחריות החדשה הנלווית למעמדו כלוחם משמר הגבול, במסגרתו גבולות תפקידיו גם כשוטר וגם כחייל הם דקים ואף מטושטשים; ונאלץ, לצד חבריו החדשים ליחידה, להתמודד באופן יומיומי עם מצבים מורכבים ורגישים, שמשסעים את החברה הישראלית המורכבת.

## צוות השחקנים והדמויות
* **רש"ט/סמ"ש אבי ברכה** (בן סולטן) – צעיר חמום מוח הממהר לכעוס מבת ים, המחליט להתגייס למשמר הגבול במטרה לסגור חשבון מול ערבים איתם הסתבך. בזמן השירות מתאהב במירי.
* **רש"ט/סמ"ש קובי מרציאנו** (עידו אליאלי) – חברו הטוב של אבי, איתו הוא מתגייס למשמר הגבול.
* **רש"ט/סמ"ש מירי סבג** (נועה אסטנג'לוב) – לוחמת מג"ב פמיניסטית, המתעקשת כי התגייסה למשמר מטעמי שלום. אביה חזר בתשובה ועבר למאה שערים לפני תחילת הסדרה. בזמן השירות מתאהבת באבי. מותקפת מינית על ידי ורסנו במסווה של פעילות סודית (מבוסס על סיפור אמיתי). 
* **סנ"ץ יורם ורסנו** (שלום מיכאלשווילי) – מג"ד בית הספר הקשוח, אך בד בבד האבהי, של אבי, לאחר מכן נהיה מפקד הפלוגה של החבורה.
* **סנ"ץ ניסים פולומבו** (מוריס כהן) - מפקד ימ"ר אלמוג.
* **צ'יקו פחימה** (חיים זנאתי) – ראש ארגון פשע בת-ימי, לו אבי נותר בעל חוב.
* **שלומי "סלומון" ברכה** (שלומי שבת) – אביו האלמן וקשה-היום של אבי. בעל קיוסק מקומי. מדבר בלאדינו.
* **חזי אמסלם** (אסף מור יוסף) – יד ימינו של צ'יקו פחימה, חם מזג ואינו מסתדר עם אבי.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:HOT: תוכניות וסדרות
קטגוריה:משטרת ישראל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2023
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
קטגוריה:סדרות פעולה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בבת ים

## הערות שוליים
אילן איטח

**אילן איטח** (נולד ב-1966) הוא ממלא מקום נשיא בית הדין הארצי לעבודה.

## ביוגרפיה
איטח נולד במרוקו ובגיל שנתיים עלה לישראל עם משפחתו. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר מקיף ג' באשדוד והתגייס לצה"ל. בשנת 1994 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך התמחה במשרד עורכי דין, הוסמך כעורך דין בשנת 1995 ועבד כעורך דין עד שנת 1996. בשנים 1996 עד 2000 שימש כסגן היועץ המשפטי באגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות.

בשנת 2000 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטת תל אביב והחל לעבוד כשותף במשרד עורכי דין פרטי. ביולי 2003 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. בפברואר 2012 מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, ובמרץ 2018 מונה לסגן נשיאת בית הדין הארצי לעבודה, עם מינויה של ורדה וירט לבנה לנשיאה.

## פסקי דין והליכים משפטיים
איטח עמד בראש ההרכב שפסק את פסק דין בורוכוב, נקבע כי לאחר שעובד בעל מוגבלות שאינה ניכרת לעין (ושעבודתו אינה מוגבלת כלל) יידע את המעסיק על היותו אדם עם מוגבלות, במסגרת "פיטורי צמצום" חובה על המעסיק להעדיף להמשיך להעסיק אותו גם במחיר פיטורי עובד אחר בעל נתונים דומים.

השופט איטח היה חלק מהרכב השופטים בדיונים על סכסוך העבודה בנמלי ישראל בעקבות הרפורמה להקמת שני נמלים חדשים, החל מאפריל 2015 והוביל את הדיונים בתיק החל ממאי 2018. במסגרת ההליך דן בבקשות לצווי מניעה כנגד צעדים ארגוניים ושביתות, כשהוא מתיר על כנם את צווי המניעה שהוטלו על עיצומי העובדים לאורך רוב התקופה, זאת עד דצמבר 2020, אז הודיע כי בכוונתו להתיר לעובדי נמל אשדוד לשבות על מנת לקדם את המשא ומתן להסדרת תנאיהם. במסגרת ההליך, אף פסק כי ראשי ועדי הנמלים באשדוד ובחיפה אשמים בביזיון בית הדין על רקע שביתה לא חוקית שפרצה בשני הנמלים במאי 2018 (בניגוד לצווי המניעה). על הליכי ההידברות שקידם במסגרת ההליך בין הצדדים בלשכתו, כמקובל בבתי הדין לעבודה, הגיש ארגון "תחרות" קבילה לנציב תלונות הציבור על שופטים. בעקבות החלטת נציב תלונות הציבור על שופטים בנושא, פרסמה נשיאת בית הדין נוהל חדש לביצוע הליכי הידברות בסכסוכי עבודה קיבוציים.

לצד נשיאת בית הדין לעבודה וירט לבנה ישב בהרכב שדן בעתירה של פרקליט בשירות המדינה אשר דרש שיותר לו להשתתף בהפגנות במסגרת המאבק ברפורמה המשפטית בשנת 2023. פסק דינו של ההרכב קבע כי לעובדי הרשות השופטת בשירות המדינה אסור להשתתף בהפגנות נגד הרפורמה.

איטח היה השופט חלק מההרכב המורחב שפסק את פסק דין הטיפים, ובהרכב המורחב שפסק את הלכת כותה הנוגעת לאופן החישוב של פיצויים במקרים של הכרה בדיעבד ביחסי עובד–מעביד.

כשופט בבית הדין האזורי לעבודה, הכיר באופן חריג בנפגעת עבודה על אף שחוות הדעת הרפואית של המומחה הרפואי שמינה בית הדין קבע שאין קשר סיבתי בין נכותה לבין הפגיעה שחוותה, וקבע כי על אף שלא קיים קשר סיבתי רפואי, קיים קשר סיבתי משפטי בין הנכות לפגיעה. במקרה אחר פסק איטח פיצוי לטובת עובד שפוטר משום שתבע את החברה בה עבד. בפסק דינו כתב: "פיטורי עובד אך בשל הגשת תביעה לבית הדין היא פגיעה חמורה בזכות היסוד של העובד וחתירה תחת היסודות של המשטר החברתי הדמוקרטי. בתי המשפט לא יכולים להקל ראש בתופעה, לפיה פנייה של עובד תוביל לפיטוריו. תופעה שכזו תותיר עובד שסבור שנגרם לו עוול, ללא יכולת ממשית לפנות ולברר את חילוקי הדעות שלו עם מעבידו".

עם פרישתה של הנשיאה ורדה וירט לבנה, נתמנה לממלא מקומה, עד למינוי נשיא קבוע.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:בוגרי מקיף ג' אשדוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
אמפיסטיום

**אמפיסטיום** (בלועזית: ***Amphistium paradoxum***)  המין היחיד המסווג תחת הסוג Amphistium, הוא דג מאובן שזוהה כקרוב משפחה מתקופת הפלאוגן (66 עד 23 מיליון שנה לפני זמננו) של הסוליתאים, וכמאובן מעבר. בסוליתאי (דג שטוח) מודרני טיפוסי, הראש לא סימטרי ושתי העיניים נמצאות בצד אחד של הראש. באמפיסטיום, המעבר מהראש הסימטרי הטיפוסי של חולייתן אינו שלם: עין אחת ממוקמת ליד החלק העליון של הראש. 

אמפיסטיום הוא בין מיני דגי המאובנים הרבים המוכרים ממונטה בולקה לאגרשטטה שבאיטליה הלוטטית (Lutetia). הטרונקטס (Heteronectes) הוא מאובן בעל קרבה אבולוציונית ודומה מאוד, משכבה מעט מוקדמת יותר בצרפת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי אגאסי
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1835
קטגוריה:איטליה: מאובנים
קטגוריה:מקריני סנפיר יחידים בסוגם
קטגוריה:סוליתאים
רועי פוליאק

**רועי פוליאק** (נולד ב-1958) הוא שופט בבית הדין הארצי לעבודה.

נולד בישראל. סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר עירוני ט' בתל אביב בשנת 1976 ושירת עד שנת 1979 בצה"ל. בשנת 1984 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן התמחה עד 1985 במשרד עורכי דין. ב-1986 הוסמך כעורך דין ועד שנת 2016 עבד כעורך דין במשרד עצמאי שהקים, רועי פוליאק ושות', אשר התמחה בתחום דיני עבודה ופנסיה, ולימים לאחר מינויו לשופט הפך למשרד יונתן, בריק ושות'. ב-13 באפריל 2016 נבחר לכהן כשופט בבית הדין הארצי לעבודה.

פוליאק הוא עורך הדין הראשון מהמגזר הפרטי מזה 30 שנים שהתמנה ישירות לכהונת שופט בבית הדין הארצי לעבודה. שמו עלה לדיון בוועדה לבחירת שופטים כבר בשנת 2015, כשנשיא בית הדין הארצי לעבודה יגאל פליטמן המליץ עליו למינוי לבית הדין הארצי - לצד חוות דעת שליליות על שני מועמדים אחרים. גורמים בלשכת עורכי הדין ובמערכת הפוליטית מחו כנגד התערבות פליטמן בהליך. בעיתונות נטען כי בעקבות המחאה החליטה הוועדה לעכב את המינוי בכמה חודשים, אולם הרשות השופטת הכחישה זאת.

כעורך דין, ייצג פוליאק בין היתר את חברת שבע תקשורת בע"מ, המוציאה את המקומון שבע, בהליך בו נקבע כי זכותה של הנהלת עיתון לקבוע קו סיקור ואף לפטר את העורך במידה ואינו פועל על פי הקו שגובש, וזאת בכפוף לאתיקה העיתונאית.

במאי 2023 פסק פוליאק כי בית החולים הדסה ישלם 230 מיליון שקלים לקרן הפנסיה של עובדיה המנוהלת בחברה הממשלתית 'עמיתים' בגין הפרשי תשלום מאז שנת 2004. בבית החולים הביעו חשש מפני פגיעה ביציבותו הכלכלית והודיעו כי בכוונתם לערער.

לצד נציגת הציבור שרה זילברשטיין היפש כתב השופט פוליאק דעת מיעוט, כנגד דעת הרוב של נשיאת בית הדין ורדה וירט לבנה בפסק דין בו נקבע כי אנשים עם מוגבלויות המוגדרים כמשתקמים במפעלים מוגנים, מועסקים כעובדים בעלי זכויות סוציאליות.

פוליאק היה חלק מההרכב השופטים המורחב שפסק את פסק דין הטיפים, ובהרכב המורחב שפסק את הלכת כותה הנוגעת לאופן החישוב של פיצויים במקרים של הכרה בדיעבד ביחסי עובד–מעביד. כמו כן ישב בהרכב השופטים שפסק את פסק דין בורוכוב, בו נקבע כי לאחר שעובד בעל מוגבלות שאינה ניכרת לעין (ושעבודתו אינה מוגבלת כלל) יידע את המעסיק על היותו אדם עם מוגבלות, במסגרת "פיטורי צמצום" חובה על המעסיק להעדיף להמשיך להעסיק אותו גם במחיר פיטורי עובד אחר בעל נתונים דומים.

## קישורים חיצוניים

* רועי פוליאק באתר הרשות השופטת.

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ט' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
אילן זלצמן

**אילן זלצמן** (נולד ב-1965) הוא קלע שהיה נציג ישראל במשחקים הפאראלימפיים.

זלצמן נפצע במבצע שלום הגליל ומוגבל ברגלו. החל באימוני קליעה בבית הלוחם וב.

בשנת 2003 דורג במקום השמיני באליפות אירופה.

ב השתתף בשתי תחרויות ירי בדרגת נכות SH1. בתחרות אקדח אוויר דורג במקום ה-30 בשלב המוקדמות ולא העפיל לשלב הגמר ובתחרות ירי Free Pistol דורג במקום ה-26 בשלב המוקדמות ולא העפיל לשלב הגמר.

זלצמן מאמן בתחום חץ וקשת בבית הלוחם ירושלים.

## קישורים חיצוניים
* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC 

## הערות שוליים

קטגוריה:קלעים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:קלעים נכים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:קלעים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
רוברטס קלאווינש

**רוברטס קלאווינש** (בלטבית: **Roberts Kļaviņš**; 10 בנובמבר 1885 – 16 באוקטובר 1941) היה גנרל לטבי. לאחר כיבוש לטביה בידי הסובייטים ב-20 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הזמני של הצבא הלטבי, שבהמשך שולב בתוך הצבא האדום. לאחר השילוב מונה למפקד הקורפוס ה-24. נרצח במהלך הטיהורים שנערכו בעקבות מבצע ברברוסה.

## ביוגרפיה
קלאווינש נולד ב-10 בנובמבר 1885 למשפחת איכרים לטבית. ב-1903 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בווילנה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בקרבות החזית המזרחית. לאחר המלחמה, הכריזה מולדתו לטביה על עצמאות. קלאווינש התגייס לצבא הלטבי החדש והשתתף במלחמות העצמאות של לטביה. ב-2 ביוני 1922 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה משמר הגבול הלטבי. ב-1928 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-4, וב-1931 הועבר לפקד על דיוויזיית וידזמה. ב-18 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-15 במאי 1934 התחוללה בלטביה הפיכה צבאית שהעלתה לשלטון את הדיקטטור קרליס אולמניס. קלאווינש התנגד להפיכה, ופרש מהצבא. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה. בשל התנגדותו למשטרו של אולמניס הוא החל לשתף פעולה עם שירות הביון של ברית המועצות. ב-20 ביוני 1940 כבשו הסובייטים את לטביה ללא אף ירייה. קלאווינש מונה למפקד "צבא העם הלטבי", גוף זמני שהחליף את הצבא הלטבי, ונועד להשתלב בעתיד בתוך הצבא האדום. השילוב הושלם בדצמבר 1940, והצבא הלטבי הפך להיות הקורפוס ה-24 של הצבא האדום. קלאווינש מונה למפקד הקורפוס.

בעקבות מבצע ברברוסה, החלו הסובייטים במסע טיהור כנגד קצינים לא-רוסים בצבא האדום. במסגרת טיהור זה, נשלח קלאווינש למוסקבה, כביכול לשם הכשרה צבאית. בפועל, הוא נעצר מיד עם הגיעו לעיר. נערך לו משפט מזורז שבסופו נידון למוות. גזר הדין בוצע ב-16 באוקטובר 1941 בגיא ההריגה בקומונרקה.

## קישורים חיצוניים

* רוברטס קלאווינש באנציקלופדיה הלאומית הלטבית

קטגוריה:גנרלים לטבים
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג ברוסיה וברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1885
קטגוריה:נפטרים ב-1941
קוקורבטה מארה

ממוזער
**קוקורבטה מארה** (ברומנית: **Cucurbăta Mare**, בהונגרית: **Nagy-Bihar**), המכונה גם **פסגת ביהור**, הוא הר בהרי ביהור הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של מחוז ביחור, ליד הגבול עם מחוז אלבה ברומניה. גובה ההר , והוא הגבוה ביותר בקרפטים הרומניים המערביים.

## קישורים חיצוניים
* סרטון של רוכבי אופני הרים עולים את ההר

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: גאולוגיה
קטגוריה:רומניה: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי הקרפטים
Don't Leave Me

"**Don't Leave Me**" (בעברית: "**אל תעזוב אותי**") הוא שיר של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS מתוך אלבום האולפן היפני השלישי שלהם, *[[Face Yourself]]*. השיר שוחרר כסינגל דרך יוניברסל מיוזיק יפן ומשמש גם כפסקול לסדרה היפנית .

## הרכב
"Don't Leave Me" נכתב על ידי "היטמן" באנג, הירו, פידוג, סאני בוי, UTA והופק על ידי UTA. השיר מולחן בסולם  מינור בקצב של 147 פעימות לדקה ונמשך 3:47 דקות. הסינגל תואר כ"בעל חשיבה קדימה, המנון פופ מכופף ז'אנר באיכות הגבוהה ביותר", עם דגימות של אלקטרוניקה וראפ לאורך השיר.

## קבלה
"Don't Leave Me" הופיע לראשונה במצעד הסינגלים הדיגיטליים השבועי של אוריקון ביפן במקום ה-28, עם 4,611 עותקים דיגיטליים שנמכרו לתקופה שבין 2–8 באפריל. בארצות הברית, הוא הגיע לראש מצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד בתאריך 14 באפריל 2018, עם 9,000 עותקים שנמכרו, מה שסימן את הופעת הבכורה החמישית בגודלה של BTS לשיר ושבוע המכירות השישי בגודלו בסך הכל. זוהי הכניסה השביעית של הלהקה למקום הראשון, ובכך הרחיבו BTS עוד יותר את השיא שלהם כאמן עם הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון בהיסטוריה של המצעד.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות ותארים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שירי BTS
קטגוריה:שירים ביפנית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי באנג סי-היוק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פידוג
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הייב קורפוריישן
פו הדב: דם ודבש 2

"**פו הדב: דם ודבש 2**" (באנגלית: ***Winnie-the-Pooh: Blood and Honey 2***) הוא סרט סלאשר עצמאי שנכתב על ידי מאט לסלי, ובוים על ידי רייס פרייק-ווטרפילד, שגם הפיק יחד עם סקוט ג'פרי. זהו המשך רציף לסרט "פו הדב: דם ודבש" משנת 2023. הסרט מבוסס ומשמש כעיבוד אימה לספרו של אלן אלכסנדר מילן "פו הדב" משנת 1926. בסרט מככבים סקוט צ'יימברס, ראיין אוליבה, לואיס סנטר וסיימון קאלו.

בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון, הבמאי פרייק-ווטרפילד הביע עניין בסרט המשך, שאושר בנובמבר 2022. צוות השחקנים ניקולאי ליאון, קרייג דייוויד דאוסט וכריס קורדל לא יחזרו לסרט ההמשך, ואושר צוות שחקנים חדש הכולל את צ'יימברס, אוליבה ומקנזי שיגלמו את כריסטופר רובין, פו הדב וחזרזיר, בהתאמה, בספטמבר 2023.

הסרט יצא לאקרנים ב-18 במרץ 2024 בממלכה המאוחדת וב-26 במרץ בארצות הברית.

## צוות השחקנים והדמויות
* סקוט צ'יימברס - **[[כריסטופר רובין]]**, חבר ילדות של פו הדב.
* סיימון קאלו - **קוונדיש**
* ראיין אוליבה - **[[פו הדב (דמות)|פו הדב]]**, חברו הטוב ביותר של כריסטופר רובין.
* פיטר דה-סוזה-פייהוני - **פו הדב בצעירותו**
* לואיס סנטר - **[[טיגר (דמות)|טיגר]]**, חברו של פו הדב.

## הפקה
ביוני 2022, הבמאי רייס פרייק-ווטרפילד הביע עניין ביצירת סרט המשך ל"פו הדב: דם ודבש", והצהיר שהוא רוצה "להגביר את זה עוד יותר ולהשתגע עוד יותר ולהיות קיצוני עוד יותר". בספטמבר 2023 נחשפו תמונות טיזר, שמציגים תקציב גבוה יותר מהסרט הקודם, כמו גם את הדמות החדשה ינשוף. רייס פרייק-ווטרפילד אישר כי הסרט יכלול צוות שחקנים חדש ועיצובי דמויות חדשים, ויתרחש בקהילת אשדאון ולא ביער מאה העצים. בנוסף תופיע דמותו של טיגר, שנעדר מהסרט הראשון מאחר שזכויות היוצרים בהופעתו הראשונה היו בתוקף באותה העת.

שון הריסון, שעבדה בעבר על הפקות הסרטים כמו "מלחמת העולם Z", סדרת סרטי "הארי פוטר" וסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", היא מעצבת התלבושות והגור של הסרט, בעוד שפאולה אן בוקר תעבוד על האפקטים המיוחדים. התברר שפרייק-ווטרפילד מתכוון לגרום לפו להניף מסור חשמלי כנשק בסרט.

## הפצה
"פו הדב: דם ודבש 2" עלה לאקרנים ב־26 במרץ 2024.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטי אימה מ-2024
קטגוריה:סרטי מתח בריטיים
קטגוריה:סרטי סלאשר בריטיים
קטגוריה:סרטים בריטיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטי פו הדב
קטגוריה:סרטים שצולמו באנגליה
קטגוריה:סרטים על דובים
קטגוריה:סרטים על חזירים
בית הכנסת של הרובע העליון

**בית הכנסת של הרובע העליון** (באזרית: **Yuxarı məhəllə sinaqoqu**) הוא בית כנסת שנבנה במאה ה-19 בעיר אוגוז שבאזרבייג'ן.

## היסטוריה
בית הכנסת של הרובע העליון, נמצא בחלק העליון של הרובע היהודי בעיר אוגוז. הוא נבנה בשנת 1897 בסיועו ובהדרכתו של הרב ברוך עבור קהילת היהודים ההרריים. באותה העת היה קיים כבר בחלק התחתון של הרובע היהודי בית הכנסת שנבנה בשנת 1849 אשר כונה בית הכנסת של הרובע התחתון.

בית הכנסת של הרובע העליון שוכן בכיכר קטנה במרכז הרובע היהודי. בדומה לבתים אחרים בעיירה הוא נבנה מאבן לא מסותתת ומלבנים. בקיר הדרומי היו במקור שלושה שערים, מתוכם שניים סגורים. החזית הראשית מעותרת בעמודים בסגנון כפרי ובכרכוב קשתי. בחלל הפנימי נמצא אולם תפילה שרוחבו תשעה מטרים ואורכו שמונה-עשר מטרים. ארון הקודש מעוטר בלבנים.

בתקופת השלטון הסובייטי בית הכנסת נסגר, ומאוחר יותר שימש כמחסן מלח.

בין השנים 2004–2006 בוצע שיקום ושחזור בית הכנסת על ידי היהודים המקומיים. מאז הוא פתוח לקהל המקומי ולתיירים.
## קהילת יהודי אוגוז
קהילת יהודי אוגוז שייכת לקהילת יהודי ההרים. אלה יהודים שחיים בהרי הקווקז כבר מהמאה השמינית לספירה. על פי המסורת, יהודי הקווקז הם צאצאים של יהודי ממלכת יהודה שהוגלו לממלכת בבל.
ממוזער|השוואה בין אותיות עבריות, לטיניות וקיריליות
שפתם מכונה בפיהם ג'וּהוּרי והיא ניב של יהודית פרסית בתוספת מילים מעברית, ערבית, אזרית ורוסית. הניב שהיה מדובר באזור אוגוז נחשב לשפה מתה שכן מעריכים כי רק כ-300 איש עדיין מכירים אותו. עד לתחילת המאה העשרים השפה נכתבה באותיות עבריות. בשנת 1929 הוחלט להשתמש באותיות לטיניות והחל משנת 1938 באלפבית הקירילי.
בין השנים 1930–1933 חיו באוגוז בין 2000 ל-2500 יהודים. חלק עזבו בתקופת מלחמת העולם השנייה והחלק הנותר עזב בשנת 1990 לאחר התפרקות ברית המועצות. מעריכים כי בשנת 2019 חיו באוגוז רק עשרות בודדות של יהודים.

בשנים בהן הקהילה הייתה גדולה התקיימו בבית הכנסת שיעורים בנושא ההיסטוריה היהודית. לצורך זה חוברו חומרי לימוד שחלקם עדיים מוצגים בבית הכנסת כגון:

- מפה המתארת את מסלול הגעת היהודים מירושלים לאזרבייג'ן דרך איראן ועיראק.

- לוח המציג אותיות עבריות ליד אותיות קיריליות ולטיניות ואת הגייתם.

- מפה המציגה את ישראל ואת שכנותיה.

## ראו גם
* יהדות אזרבייג'ן
* בית הכנסת של הרובע התחתון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודי ההרים
קטגוריה:יהדות אזרבייג'ן
קטגוריה:אזרבייג'ן: מבני דת
קטגוריה:אסיה: בתי כנסת
קטגוריה:אירופה: בתי כנסת
איוואן בוגארדי

**איוואן בוגארדי** (במקור **ברגר**, בהונגרית: **Bogárdi Iván**; שארבוגארד, 21 בפברואר 1893 – ?, לפני פברואר 1945) היה דוקטור לרפואה, בלנאולוג יהודי-הונגרי, הרופא הראשי ומנהל המעבדה של בית החולים המלכותי הממלכתי ההונגרי לילדים (היום בית החולים לילדים על שם פאל היים).

## קורות חייו
איוואן ברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש ברגר ושל רגינה אנגל. את לימודי הרפואה והכימיה השלים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה במשך שנתיים לצד פרופסור וינקלר במכון לכימיה מס' 1. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הוביל את המעבדה של בית החולים הצבאי בדרך שורוקשאר (Soroksári-úti hadikórház) ושל מחנה אוגוסטה (Auguszta-barakk), בשנת 1918 את המעבדה של ספא גלרט, ומשנת 1919 היה הרופא הראשי ומנהל המעבדה של בית המחסה הממלכתי לילדים.

רבות ממחקריו ופרסומיו המקצועיים שפורסמו בכתבי עת רפואיים הונגריים וזרים קשורים בכימיה קולואידית (כימיה קולואידית היא תחום בכימיה פיזיקלית הבוחן את המאפיינים והתופעות של חומרים בטווח הגדלים של 1–1000 ננומטר). הוא כתב מאמרים רבים על השינוי בתגובת הדם בהשפעת ספא ותגובת וסרמן (גילוי עגבת). הוא פיתח כלים ונהלים חדשים למדידת כמויות חלבון מינימליות.

ב-18 בפברואר 1922, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט מנצר, שהייתה צעירה ממנו בחמש שנים, בתם של בלה מנצר ושל לאונטין פרידמן. במאי 1927 הוא הרצה בקונגרס הבלנאולוגי בבלאטונפורד על ההשפעות הכימיות של אמבטיות גופרית ועל ההשפעות הפיזיולוגיות של אמבטיות חמות.

ספר שירים שהוקדש במאי 1931 מצביע על כך שהיה לו קשר ידידותי עם המתרגם והמשורר מיהאי אנדראש רונאי (1913–1992).

ברגר שינה את שם משפחתו לבוגארדי ב-1935, ייתכן שאף התנצר ב-1938 (אין על כך תיעוד, עדות או מקורות). ב-1 במרץ 1942 הופסקה עבודתו גם כמומחה רפואי בבנק ההונגרי-איטלקי בשל יהדותו, על פי החוקים ה (אנטי)יהודיים. בשנת 1945 נלקח בכוח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ ונעלם ללא עקבות.

בנו מיהאי בוגארדי היה רופא ילדים ואלקטרואנצפלוגרף.

## לקריאה נוספת
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
*  (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)

## ראו גם
* Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
* Zsidó kultúrtörténeti emlékek Fejér megyében. Székesfehérvár, Szent István Király Múzeum, 2004. május 20-december 23. A kiállítást rendezte és a tanulmányt írta Gergely Anna. Székesfehérvár, 2004. (מונומנטים היסטוריים תרבותיים יהודיים במחוז פייר. סקשפהרוואר, מוזיאון אישטוואן הקדוש, 20 במאי-23 בדצמבר 2004. התערוכה אורגנה והמחקר נכתב על ידי אנה גרגלי. סקשפהרוואר, 2004).
## קישורים חיצוניים
* איוואן אגרדי באתר מרכז תיעוד השואה בבודפשט
* איוואן בוגארדי באתר היהודי "שופר" בשפה ההונגרית

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים הונגרים
קטגוריה:כימאים יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:מדענים שנספו בשואה
קטגוריה:רופאים שנספו בשואה
קטגוריה:בלנאולוגים יהודים הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1893
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1945
יוריס דלבינש

**יוריס דלבינש** (בלטבית: **Juris Dalbiņš**; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא איש צבא ופוליטיקאי לטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בשנים 1994–1998. לאחר מכן שימש כחבר הסאימה בשנים 1998–2010.

## ביוגרפיה
דלבינש נולד בדובלה ב-1 בינואר 1954. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה באיסליצה (ריטאוסמס ). ב-1992, לאחר התפרקות ברית המועצות והקמתו מחדש של הצבא הלטבי, הוא התגייס לצבא. הוא התקדם במהירות בסולם הדרגות, וב-25 באוקטובר 1994 מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). ב-8 ביולי 1998 הוא נאלץ להתפטר לאחר שהשתתף בטקס להנצחת הלגיונרים הלטבים שלחמו עם הוואפן אס אס במלחמת העולם השנייה. מיד עם פרישתו מהצבא, הוא הצטרף למפלגת העם, וב-2 בנובמבר של אותה שנה נבחר לסאימה (הפרלמנט הלטבי). ב-2001 הוא התפטר מתפקידו ונבחר למועצת העיר ריגה. ב-5 בנובמבר 2002 הוא נבחר בשנית לסאימה. ב-7 בנובמבר 2006 הוא נבחר לסאימה בפעם השלישית. ב-2009 הוא ניסה להיבחר לפרלמנט האירופי אולם נכשל. בבחירות לסאימה ה-10 ב-2 באוקטובר 2010 הוא התמודד מטעם מפלגת לטובת לטביה, אולם לא נבחר.

## קישורים חיצוניים

* יוריס דלבינש באתר הסאימה

קטגוריה:גנרלים לטבים
קטגוריה:פוליטיקאים לטבים
קטגוריה:ילידי 1954
יוריס אייכמניס

**יוריס אייכמניס** (בלטבית: **Juris Eihmanis**; נולד ב-15 בספטמבר 1954) הוא קולונל בדימוס בצבא לטביה. שימש לתקופה קצרה כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל), לפני שנאלץ לפרוש בעקבות פרשת שחיתות.

## ביוגרפיה
אייכמניס נולד בריגה ב-15 בספטמבר 1954. הוא למד הנדסת רדיו במכון הפוליטכני בריגה עד 1984, ולאחר מכן עבד במפעל כימיקלים. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא התגייס לצבא לטביה, ומונה למפקד גדוד. ב-1996 הוא מונה למפקד המשמר הלאומי. ב-8 ביולי 1998 הוא מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל). הוא החזיק בתפקיד פחות מחצי שנה לפני שהתגלה שהשתמש בכספי ציבור לשיפוץ דירתו האישית. ב-10 בדצמבר 1998 הוא נאלץ לפרוש מהתפקיד. הוא עזב את הצבא ונפתח נגדו הליך פלילי. ב-2002 הוא נמצא אשם וחויב לפנות את הדירה ולשלם קנס של 30,000 לטס.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא לטבים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:ילידי 1954
דאיניס טורלאיס

**דאיניס טורלאיס** (בלטבית: **Dainis Turlais**; נולד ב-24 בנובמבר 1950) הוא איש צבא ופוליטיקאי לטבי. כיהן כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של לטביה בין 1992–1994. לאחר מכן שימש כשר הפנים של לטביה בין 1995–1997. בתפקידו האחרון שימש לזמן קצר כראש עיריית ריגה.

## ביוגרפיה
טורלאיס נולד במדונה ב-24 בנובמבר 1950. ב-1969 הוא התגייס לצבא האדום, ולמד בבית הספר הצבאי קירוב בלנינגרד עד 1973. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית פרונזה במוסקבה עד 1985. עם סיום לימודיו הוא נשלח להשתתף במלחמה באפגניסטן. הוא השתתף במלחמה עד סיומה ב-1989. בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991 הוא חזר למולדתו לטביה והתגייס לצבא לטביה. הוא מונה למפקד המטה המשותף של הצבא (מקביל לרמטכ"ל), והפך בכך למפקד הראשון של הצבא הלטבי מאז 1940. הוא סיים את תפקידו ב-25 באוקטובר 1994 ועזב את הצבא.

לתקופה קצרה הוא שימש כיועצו הצבאי של נשיא לטביה גונטיס אולמניס, אולם לאחר מכן פרש כדי להצטרף לפוליטיקה. בבחירות לסאימה ב-1995, הוא התמודד במחוז הבחירה של וידזמה מטעם המפלגה הדמוקרטית "סאימנייקס". מפלגתו הצליחה להקים ממשלה בראשותו של אנדריס שקלה, וטורלאיס מונה לשר הפנים. ב-10 ביולי 1997 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר תאונה בפסטיבל שערך משרד הפנים, שבמהלכה נהרגו תשעה ילדים (טרגדיית טאלסו). בבחירות שנערכו ב-1998, ניסה טורלאיס להתמודד שוב לסאימה, אולם לא נבחר. לאחר שהושבעה הממשלה החדשה, הוא מונה ליועצו הצבאי של ראש הממשלה החדש ויליס קרישטופנס.

ב-1999 הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית והצטרף למפלגת "הדרך הלטבית". ב-2001 הוא עזב גם מפלגה זו, ויחד עם מספר אישי ציבור נוספים הקים מפלגה חדשה בשם "מוסו לטביה" שהייתה אמורה להתמודד בבחירות המקומיות באותה שנה. עם זאת, הם לא השיגו מספיק חתימות כדי לרשום את המפלגה כחוק, ונאלצו לפזר אותה. בשנת 2002 הוא הצטרף למפלגת ההרמוניה הלאומית ונבחר מטעמה לפרלמנט. ב-2004 הוא עזב את המפלגה וחבר למפלגה הלטבית הראשונה. הוא מונה למזכיר הפרלמנטרי של משרד הפנים. לקראת הבחירות של 2006, התאחדה המפלגה הלטבית הראשונה עם מפלגת הדרך הלטבית, וטורלאיס הוצב במקום העשירי ברשימה. בבחירות, קיבלה המפלגה רק תשעה מנדטים, ולפיכך טורלאיס לא נכנס לסאימה. עם זאת, הוא תפס בהמשך את מקומו של מנהיג המפלגה איינרס שלסרס שהתפטר.

בבחירות המקומיות של 2009, נבחר טורלאיס למועצת העיר ריגה. ב-2012 הוא הצטרף לתנועה מקומית בשם "כבוד לשרת את ריגה!". ב-30 במאי 2019 הוא נבחר לראשות העיר. כעבור 21 ימים, הוא הודח בהצבעת אי-אמון שיזמה האופוזיציה. זו הכהונה הקצרה ביותר בהיסטוריה של ריגה.

## קישורים חיצוניים

* דאיניס טורלאיס באתר האיחוד האירופי
* דאיניס טורלאיס באתר themayor.eu

קטגוריה:גנרלים לטבים
קטגוריה:פוליטיקאים לטבים
קטגוריה:שרי ממשלת לטביה
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות): אישים
קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:ילידי 1950
קרישיאניס ברקיס

**קרישיאניס ברקיס** (בלטבית: **Krišjānis Berķis**; 26 באפריל 1884 – 29 ביולי 1942) היה גנרל לטבי אשר כיהן כמפקד הצבא הלטבי בין 1934–1940, ולתקופה קצרה גם כשר המלחמה של לטביה.

## ביוגרפיה
ברקיס נולד ב-26 באפריל 1884 בקרבת הכפר איסליצה (ריטאוסמס ) שבפלך קורלנד. ב-1906 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית. הוא הוצב בהלסינקי, ונישא לאישה פינית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא צורף ליחידה פינית, והשתתף בפלישה לפרוסיה המזרחית, מתקפת הקרפטים ומתקפת ברוסילוב. ב-1917 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, והועבר לפי בקשתו ליחידה לטבית. הוא מונה למפקד גדוד, ובהמשך למפקד רגימנט. הוא פיקד על הרגימנט שלו במהלך קרב יוגלה. לאחר מהפכת אוקטובר, הוא עזב את הצבא והצטרף אל אשתו בפינלנד. בעקבות התפוררות האימפריה הרוסית, הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים עקובה מדם. ברקיס ומשפחתו נמלטו לסמולנסק. עם סיום המלחמה בסתיו 1918, חזרה המשפחה לפינלנד. עם זאת, בינתיים גם לטביה, מולדתו של ברקיס, הכריזה על עצמאותה, ונאלצה להתמודד עם שלל איומים מבית ומחוץ. במרץ 1919, עזב ברקיס את פינלנד, ונפגש בטאלין עם נציגים מטעם ממשלת לטביה הצעירה. בתיווכם, הוא התגייס לצבא הלטבי.

ברקיס מונה למפקד רגימנט, ופיקד עליו במהלך סדרת קרבות כנגד גדודי פרייקור של גרמנים-בלטים, וכנגד צבא המתנדבים של מערב רוסיה (הברמונטיאנים). באוגוסט 1919 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, ובאוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל. לאחר המלחמה, הוא נותר בלטביה והמשיך לפקד על הדיוויזיה ה-3. ב-1925 הוא הועלה לדרגת גנרל. הוא תמך בהפיכה הצבאית של 15 במאי 1934, שהעלתה לשלטון את קרליס אולמניס. לאחר ההפיכה הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-2 ועל חיל המצב של ריגה. ב-14 בנובמבר 1934 הוא הועבר לתפקיד מפקד הצבא הלטבי. ב-5 באפריל 1940 הוא מונה במקביל גם לתפקיד שר המלחמה של לטביה. באותה תקופה, לטביה הייתה בפועל מדינת חסות סובייטית. ברקיס ניסה לשנות את המצב באמצעות בריתות צבאיות עם ליטא, אסטוניה, פינלנד ואפילו בריטניה. אולם היה זה מאוחר מדי. ב-20 ביוני של אותה שנה, נכנס הצבא האדום ללטביה וכבש אותה ללא ירייה אחת. ברקיס הודח משני תפקידיו. הוא נמלט מלטביה והצליח להגיע לפינלנד, שם כבר המתינה לו משפחתו. עם זאת, ב-12 ביולי הוא החליט לחזור ללטביה. ב-23 ביולי הוא נלכד בידי הסובייטים בטאלין. הוא נשלח למחנה העונשין אוסולואג שבמחוז פרם. הוא מת במחנה ב-29 ביולי 1942.

## קישורים חיצוניים
* קרישיאניס ברקיס באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה

קטגוריה:גנרלים לטבים
קטגוריה:שרי ממשלת לטביה
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:מעוטרי צלב גיאורגי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1940
נשיא פיג'י

**נשיא פיג'י** הוא ראש המדינה של הרפובליקה של פיג'י. הנשיא ממונה על ידי הפרלמנט לכהונה של שלוש שנים.

תפקיד נשיא המדינה בפיג'י הוא בעיקרו תפקיד טקסי, אך יש לו גם כמה סמכויות חשובות שביכולתו להפעיל במקרה של משבר. בנוסף, הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות הצבאיים של רפובליקת פיג'י.

## היסטוריה של התפקיד
משרד הנשיא הוקם בעקבות שתי הפיכות צבאיות ב-1987 שהובילו להכרזה על רפובליקה ב-7 באוקטובר, ובכך הסתיימה המונרכיה של פיג'י.

הגנרל הראשי סיטיבני רבוקה , שתכנן את ההפיכות, הקים ממשלה צבאית זמנית שהוא עמד בראשה. עם זאת, הוא לא לקח את התואר נשיא, וב-5 בדצמבר מינה את ראטו סר פנאיה גנילאו , המושל הכללי האחרון, כנשיא הראשון של הרפובליקה.

הפיכה אזרחית בהנהגת ג'ורג' ספייט  הובילה לעוד זעזוע חוקתי בשנת 2000. הנשיא ראטו סר קמיסס מארה  התפטר ב-29 במאי במקום לבטל את החוקה, כפי שהצבא, בתמיכת בית המשפט העליון, ביקש. (השאלה האם התפטרותו הייתה כפויה, הייתה נושא לחקירת משטרה שנמשכה עד זמן ההפיכה ב-2006). הקומודור פרנק בינימרמה  תפס את השלטון כראש הממשלה הצבאית הזמנית (כמו רבוקה ב-1987), עד שראטו ז'וזפה אילוילו  מונה לנשיא ב-13 ביולי.

ב-5 בדצמבר 2006, הכוחות הצבאיים הפילו שוב את הממשלה. ביינימרמה הכריז על עצמו כנשיא בפועל; בתחילה אמר שהוא נטל את התפקיד באופן זמני, ועוד מעט יבקש מהמועצה הגדולה של הצ'יפים להשיב את אילוילו לתפקיד, אך ב-17 בדצמבר הוא הודיע שהוא הנשיא ושהמועצה הגדולה צריכה להכיר בו ככזה. אילוילו מונה מחדש לנשיא ב-4 בינואר 2007.

בינואר 2008, ביינימרמה ציין שהצבא הוא "הסמכות המבצעת במינוי הנשיא", בעקבות השעיית המועצה הגדולה של הצ'יפים. הנשיא ימונה על ידי הצבא, עד שמועצת הצ'יפים המשופרת תתמנה מחדש.

כמה ימים לאחר מכן, הציע מנהל פורום החוקה האזרחי, הכומר אקווילה יאבאקי, שבעתיד התפקיד של נשיא צריך להיות פתוח לאנשים מכל הקבוצות האתניות, ולא שמור רק לילידים פיג'יאנים. הצעה זו הייתה שנויה במחלוקת, ובמיוחד התנגד לה ראש הממשלה לשעבר לייזניה קארסה. צ'יף מרואה, רו פיליפה טואיסוואו, גם התנגד לרעיון, והביע את דעתו על תפקיד הנשיא:

ב-28 ביולי 2009, אילוילו הודיע שהוא יעזוב את תפקידו ב-30 ביולי. הבריגדיר גנרל (בדימוס) ראטו אפלי נאילטיקאו החליף אותו כנשיא בפועל. ב-5 בנובמבר 2009, נאילטיקאו הושבע כנשיא.

במרץ 2012, ממשלת ביינימרמה ביטלה את המועצה הגדולה של הצ'יפים בצו. זה אומר שיהיה צורך בשיטה חדשה למינוי הנשיא; זאת, לדברי ביינימרמה, תסופק על ידי חוקה חדשה, שתאומץ ב-2013 לאחר התייעצויות עם העם.

ב-12 באוקטובר 2015, הפרלמנט בחר במייג'ור גנרל (בדימוס) ג'ורג' קונורוט כנשיא. ב-12 בנובמבר 2015, קונורוט הושבע כנשיא. ב-31 באוגוסט 2018, קונורוט נבחר מחדש כנשיא. ב-12 בנובמבר 2015, קונרוטה הושבע לנשיא.

ב-22 באוקטובר 2021, הפרלמנט בחר בראטו ויליאמה קטוניוורה כנשיא. ב-12 בנובמבר 2021, קטוניוורה הושבע כנשיא.

## הערות שוליים

קטגוריה:פיג'י: פוליטיקה
פיג'י
קריפטו-פשיזם

**קריפטו-פשיזם** (באנגלית: **Crypto-fascism**) הוא מונח פוליטי המתאר אדם התומך או מעריץ פשיזם בסתר או ברמיזה בלבד. המונח מרמז כי האדם מבין שעליו לשמור על נטיותיו הפשיסטיות בסתר, אחרת יסתכן בגינוי, רדיפה או התאבדות פוליטית.

## מקור הביטוי
המונח "קריפטו-פשיסט" פורסם ברבים בשנת 1963 בספר "המלווה הנאמן" (בגרמנית: *Der getreue Korrepetitor)* מאת הסוציולוג הגרמני תאודור אדורנו. אדורנו השתמש במונח "קריפטו-פשיזם" במכתב שנכתב לוולטר בנימין עוד ב-1937. עם זאת, בכתביו של אדורנו המונח מתייחס לאדם שמציג נטיות פשיסטיות בלי ידיעתו או מתוך בורות.

בשנת 1968, בעת עימות טלוויזיוני בוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית האמריקאית ששודר ברשת ABC, מועמד המפלגה הדמוקרטית גור וידאל תיאר את מקבילו הרפובליקני ויליאם פ. באקלי כ"קריפטו-נאצי". בתגובה, ענה באקלי: "תקשיב, חתיכת קוויר, תפסיק לקרוא לי 'קריפטו-נאצי' או שארביץ לך בפרצוף". במאמר שפורסם במגזין "Esquire" ב-1969 הבהיר וידאל: "לא התכוונתי להשתמש בביטוי 'קריפטו נאצי', התכוונתי להגיד 'בעל נפש פשיסטית'". בדיווחים מאחורים יותר אודות האירוע, דבריו של וידאל עוותו מעט למילה "קריפטו-פשיסט".

## שימוש מודרני
בשנת 1972, מתח זוכה פרס נובל לספרות היינריך בל ביקורת על הסיקור התקשורתי של עיתון "בילד" כלפי כנופיית באדר-מיינהוף. במאמרו, שפורסם בעיתון "דר שפיגל", טען בל כי העיתון מנפח את חשיבותה של הכנופיה, תורם לאווירה אלימה ופרנואידית במדינה, וגוזר את דינם של מעורבים בפרשיות מסוימות לפני שהאשמות כלפיהן הוכחו בבית המשפט. בין השאר, טען בל כי מעשי העיתון "כבר אינם קריפטו-פשיסטיים, אינם כמעט-פשיסטיים, אלא פשיסטיים לחלוטין. דברי הסתה, שקרים וגועל".

בשנת 2011 טען עיתונאי "הגרדיאן" רוי מודי כי "הקולנוע ההוליוודי המיינסטרימי", ובמיוחד אמן הקומיקס ובמאי הקולנוע פרנק מילר, הם "קריפטו-פשיסטים", כיוון שהם מקדמים נרטיב פוגעני בו "מלחמה נגד אויב חסר רחמים זה טוב, שירות צבאי זה טוב, רצח והרג הופכים אותך לגבר, והקפיטליזם חייב לנצח".

מספר עיתונאים קישרו בין תומכי דונלד טראמפ והאלט-רייט לבין קריפטו-פשיזם, בטענה שהם משתמשים בתירוץ של ממים אירוניים והומור קיצוני ולא תקין פוליטית כמסווה לאידאולוגיה פשיסטית אמיתית.

## ראו גם
* פשיזם פקידותי
* נאו-פשיזם
* אקופאשיזם

## הערות שוליים

קטגוריה:פשיזם
הטרונקטס

**הטרונקטס קנטי** (בלועזית: **Heteronectes chaneti**) הוא דג מאובן שזוהה כסוליתאי (דג שטוח) פרימיטיבי, המתוארך לתחילת האאוקן (השלב הלוטיטאני, בין 47 ל-41 מיליון שנים לפני זמננו) ומאובן שלו נמצא בצרפת.

הטרונקטס נחשב מאובן מעבר. בדג שטוח מודרני טיפוסי, הראש לא סימטרי ושתי העיניים בצד אחד של הראש. בהטרונקטס, המעבר מהראש הסימטרי הטיפוסי של חולייתן אינו שלם. עין אחת ממוקמת בסמוך לחלק העליון של הראש, דומה מאוד לקרוב משפחתו שמאובן שלו נמצא באיטליה, אמפיסטיום. לשאר השלד יש מאפיינים פרימיטיביים במשותף עם קבוצות פרקומורפים (Percomorph) אחרות, שנעדרים מדגים שטוחים חיים. 

דגים שטוחים מודרניים, שוכני קרקעית, הם עם שתי העיניים באותו צד של הראש. סנט ג'ורג' ג'קסון מיברט (Mivart) טען שקשה לדמיין כיצד הטרונקטס יכול היה להתפתח באופן הדרגתי על ידי ברירה טבעית, כפי שהציע צ'ארלס דרווין. ביולוגים אבולוציוניים רבים הסכימו, והציעו שהאנטומיה המודרנית של הדגים השטוחים נוצרה כתוצאה מקפיצה (Saltation).

לפי תאוריית "שיווי המשקל המקוטע" שפיתחו גולד ואלדריג', מינים נמצאים במשך מיליוני שנים בשיווי משקל עם סביבתם ולכן כמעט ואינם משתנים, בעת אירועי ספציאציה הם עשויים להשתנות ולהתפתח למינים חדשים בקצב מהיר יחסית (אלפי או עשרות אלפי שנים "בלבד"). התאוריה עשויה להסביר את השינוי בהטרונקטס, ואת קצב השינוי האבולוציוני. ועם זאת, התגלית ב-2008 של הטרונקטס ואמפיסטיום נחשבה כמחזקת את סבירות המעבר ההדרגתי. 

פרידמן הציע שהטרונקטס ואמפיסטיום לא נחו לגמרי על קרקעית הים כמו דגים שטוחים מודרניים. במקום זאת, ייתכן שרק החזיקו זנב על קרקעית הים ואת ראשם מעלה, אל המים שמעל, תוך שימוש בעין אחת כדי לצפות בטורפים, בעוד שהשנייה שימשה לחפש טרף בבוץ מתחת. מממצאי מאובנים קודמים, פרידמן מציין שנראה שכמה משפחות מודרניות של דגים שטוחים התקיימו יחד עם הטרונקטס ואמפיסטיום, ושיער שהמודרניים בסופו של דבר תפסו את נישות המחיה ואת המשאבים של קרוביהם הפרימיטיביים וכך נכחדו ההטרונקטס והאמפיסטיום הפרימיטיביים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2008
קטגוריה:סוליתאים
גיל קיסרי

**גיל קיסרי** (28 ביוני 1931 – 12 בספטמבר 2023) היה עיתונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
גיל קיסרי נולד ב-1931 בתל אביב, בן לפַני (לבית גולדברג), שנולדה בז'נבה להורים שהיגרו מרוסיה ומפולין, ולעיתונאי אורי קיסרי. סבו מצד אביו היה נתן קייזרמן, אגרונום, בנקאי ופעיל ציבור ביישוב. אחיו הבכור הוא העיתונאי והסופר אדר קיסרי.
מילדות דיבר צרפתית עם סבתו.
למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ובגיל 16 הצטרף לאצ"ל בעקבות אחיו. כינויו המחתרתי באצ"ל היה עתניאל.
בין השאר השתתף בכיבוש שכונת מנשייה ביפו ב–1948.
עם הקמת צה"ל הצטרף לפלמ"ח ובשל שליטתו בצרפתית צורף לפלוגה של יוצאי צפון אפריקה, שכמעט ולא דיברו עברית. שירת כקשר בחטיבת הנגב והשתתף בכיבוש באר שבע. בשנת 1950 עבר קורס קצינים בבה"ד 1.
לאחר שהשתחרר מצה"ל למד מדע המדינה בפריז. שם למד, בין השאר, עם ז'אק שיראק, לימים נשיא צרפת.

בשנים 1956–1990 עבד כעיתונאי בעיתון "מעריב". עם האישים שראיין נמנים שארל אזנבור, ז'אק ברל, רומן גארי, גרהם גרין וז'אן-לואי טרנטיניאן. ב-1969 יצא לארבע וחצי שנים לפריז כשליח "מעריב". הוא תיעד את מילוט "ספינות שרבורג", לאחר שראש משלחת משרד הביטחון בפריז, האלוף (מיל') מרדכי לימון, גילה לו את דבר המבצע המתוכנן.
ב-1972 תיעד את ניסיון ההתנקשות באיש המוסד צדוק אופיר בבריסל.
ב-1974 סיקר בקפריסין את פלישת טורקיה לאי. ב-1977 השתתף במשלחת עיתונאים בינלאומית לברית המועצות, ובמהלך ביקורו פעל שם בשירות "נתיב". בהמשך לכך שירת ב"נתיב" וב"מוסד" בשנים 1980–1983, ובמסווה של עיתונאי צרפתי יצא למשימות במדינות שונות, בהן גרמניה המזרחית ואיראן.

בשנת 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "דברים שלא סיפרתי".

היה נשוי לעיתונאית האופנה שולה קיסרי. לשניים נולדו שני בנים. בני הזוג התגרשו בתחילת שנות ה-80.

גיל קיסרי נפטר ב-12 בספטמבר 2023 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. הותיר שני בנים וארבעה נכדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:אנשי נתיב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
מיהאי בוגארדי

**מיהאי בוגארדי** (במקור **ברגר**, בהונגרית: **Bogárdi Mihály**; בודפשט, 9 בינואר 1925 – בודפשט, 24 במאי 2011) היה דוקטור לרפואה, רופא ילדים יהודי-הונגרי, אלקטרואנצפלוגרף, עיתונאי, מנהל מרפאות, רופא ראשי ומנהל מחלקות בבתי חולים שונים וכן סגן מנהל בית חולים.

## קורות חיים
מיהאי ברגר נולד במשפחה יהודית. סבא רבא שלו היה רופא בטיספוירד, ואחת מסבתותיו קיבלה תעודה מיילדת באוניברסיטת פשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1844. אמו הייתה ארז'בט מנצר. אביו, ד"ר איוואן בוגארדי (1893–1945) עבד כרופא הראשי ומנהל מעבדת בית החולים המלכותי הממלכתי ההונגרי לילדים (היום בית החולים לילדים על שם פאל היים). בשנת 1945 נלקח משם בכוח על ידי בריוני מפלגת צלב החץ ומאז נעלמו עקבותיו.

בין השנים 1935–1943 למד בגימנסיה של המכון להכשרת מורים, שרד את השואה, ולאחר מכן לאחר מלחמת העולם השנייה נרשם לאוניברסיטת בודפשט לרפואה, שם קיבל תואר ברפואה ב-1950. במשך 20 שנה, מ-1949 עד 1969 - עבד בבית החולים לילדים "פאל היים", בתחילה במחלקה הפתולוגית, לאחר מכן בכל המחלקות לתקופות ארוכות וקצרות יותר. במשך שנתיים משנת 1969 היה סגן מנהל בית החולים לילדים ברחוב מדאראס ולאחר מכן עד 1986 הרופא הראשי והמנהל מחלקת הילדים של בית החולים אויפשט (רובע 4 של בודפשט). בין לבין הוא היה מנהל המחלקה של בית החולים טטבאניה ובצ'פל (רובע 21 של בודפשט) במשך שנה וחצי, וכן היה המנהל והרופא הראשי של מרפאת הילדים בקישפסט (רובע 19 של בודפשט).

בין השנים 1952 לבים 1980 היה חבר בהנהלת "איגוד רופאי הילדים ההונגרים". הוא עבד בוועדת המשנה לבריאות מטרופולין במשך כמה עשורים. משנת 1967 היה רופא הילדים של ילדי "האגודה הלאומית של העיתונאים ההונגרים" (MÚOSZ) במשך 40 שנה, משנת 1998 היה חבר בMÚOSZ.

אשתו הייתה ז'וזאנה רוזנפלד עד מותה בטרם עת בשנת 1946.

תאריך מותו המדויק מוטל בספק, אך יום הלווייתו היה ב-24 במאי 2011.

## פרסים והוקרה
* ציון לשבח שר הבריאות
* מדליית הזיכרון של יאנוש בויאי (1983, 1991)
* פרס ארמין פלש
* פרס פודמניצקי

## כתביו
* בית ספר לנערות (מילולית: לבנות גדולות). עם לאיוש סקיי. בודפשט, 1973, בהוצאת הצלב האדום הונגרי.
* בית ספר לחיי משפחה לבנות. מידע ועצות לנערות (לבנות גדולות). עם אישטוואן קרמנדי ולאיוש סקיי. בודפשט בהוצאת הצלב האדום הונגרי.
* הילד שלנו חולה! רפואת ילדים פשוטה לאמהות, אבות, סבים וסבתות נואשים. בודפשט, 1999, הוצאת רפואה.

## לקריאה נוספת
*  (נתוניו במוזיאון הספרותי פטפי)
* A Heim Pál kórház honlapja: Elhunyt Dr. Bogárdi Mihály (נפטר מיהאי בוגרדי, בדף הבית של בית החולים פאל היים).
*  (נפטר מיהאי בוגרדי באתר האגודה הלאומית של העיתונאים ההונגרים).
* Fontos emberek lexikona - Ki kicsoda 2000 pótkötet. Összeáll. Apáti Miklós. Bp., 2001, Greger-Biográf, 324. o. (לקסיקון האנשים החשובים. מי זה מי? בודפשט 2001)

## קישורים חיצוניים
* חלק מספרי מיהאי בוגרדי ב-bookline
* מיהאי בוגארדי: החיסון איננו חיסון תוקף אלא חיסון מגן. המרכז הלאומי לבריאות הציבור

קטגוריה:רופאים יהודים הונגרים
קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים הונגרים
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1925
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2011