בלקוט

**בלקוט** (באורדו: **بالاکوٹ**) היא עיירה במחוז מנשהרה (Mansehra District), בחבל ח'ייבר פח'תונח'ווה שבפקיסטן. העיירה ניזוקה קשות ברעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, אך שוקמה לאחר מכן בסיוע ממשלת פקיסטן.

## גאוגרפיה
בלקוט שוכנת על הגדה הימנית של נהר קונהר (Kunhar River), בצפון פקיסטן. היא ממוקמת כמעט בשני שלישים מאורך הנהר, שמתחיל באגם דרהאם סאר בעמק קאגאן (Kaghan Valley), לפני שהוא נשפך לנהר ג'הלום.

האזור שמתחת לבלקוט, המכונה לעיתים "עמק נאינסוך", הוא בעל אקלים ממוזג, בעוד שעמק קאגאן שמעל העיר קר עד כדי כך שהכול קופא בו בחורף. עמק קאגאן מהווה יעד קיץ נעים. חלקו העליון, מאזור נאראן (Naran) ומעלה, כמעט ואינו מקבל מונסון, בעוד שחלקו התחתון מקבל מונסון בשפע ולכן הוא מיוער.

## אקלים
לבלקוט אקלים סובטרופי לח (על פי סיווג קפן: Cfa), עם קייצים חמים וחורפים קרירים. כמות המשקעים בבלקוט גבוהה בהרבה מאשר ברוב חלקי פקיסטן. הגשמים הכבדים ביותר יורדים בדרך כלל בסוף החורף (פברואר–מרץ) בעקבות מערכות חזיתיות, או בעונת המונסון (יוני–אוגוסט), אך בממוצע ישנם משקעים משמעותיים בכל חודשי השנה.

## ניהול
בלקוט היא אחת הערים המרכזיות במחוז מנסרה. היא משמשת כעיר הראשית של תת-המחוז בלקוט (Balakot Tehsil), שהוא תת-המחוז הגדול ביותר במחוז מנסרה. לעיר יש גם מועצת יישוב (Union Council), והיא מנהלת את העיירות והכפרים הקטנים הסובבים אותה.

## היסטוריה
### היסטוריה מוקדמת
ההיסטוריה הידועה של העיר אינה מתועדת היטב לפני התקופה הבריטית.

כאשר אזור פאח'לי נכבש על ידי שבט הסוואתי מהטורקים, אז לאחר "הוֵש הראשון של הסוואתים" ("Vesh of Swatis") בשנת 1703, ערי בלקוט ובאפה הועברו לתת-הפלג סרקֵלי, שמחולק עוד לשישה "חֵ'לים" (תתי-שבטים): לוג'מאנים, ח'וואג'ה חֵ'ל, בג'ורי, טיטוואל ודודיארי. חֵלים אלו מחזיקים בבעלות על רוב אדמות בלקות עד היום.

עם זאת, ארכאולוגים מאוניברסיטת הזארה מצאו שרידי חרס ודמויות מחרס בנקודות מרוחקות בגבהים גבוהים באזור. ממצאים אלו עשויים לשפוך אור על תושבים קדומים שחיו באזור.

בתי קברות ישנים מרמזים גם על קשרים לתושבים שהיו לפני האסלאם ושמאוחר יותר התאסלמו.

### קרב בלקוט (1831)
**קרב בלקוט (1831)** היה הקרב המכריע של תנועת **תהריק-אל-מוג'הידין** בהנהגת סייד אחמד בראלווי (Syed Ahmad Barelvi) נגד האימפריה הסיקית, ובמהלכו נהרגו הוא ושאה איסמעיל דלהווי (Shah Ismail Dehlvi).

לפי הספר **סירת-א-סייד אחמד**, כשסייד אחמד הגיע לראשונה לבלקוט, הוא מצא מקלט בהאווילי (אחוזה) של וואסיל חאן סוואתי, שהיה באותה תקופה המנהיג והח'אן החזק של בלכוט.

בלקוט שימשה כמקלט למוג'הידין לאחר שגורשו מסוואבי (Swabi) ואמב (Amb). הסיקים, שהיו רבים במספר וערוכים היטב, הביסו את המוג'הידין. בשל האירוע הזה, מכונה לעיתים העיר בלקוט גם בשם "**סרזמין א-שהאדה**" ("ארץ הקדושים").

מהטאב סינגה, כותב ההיסטוריה של האזור חזארה, מציין כי הסיקים, כדי למנוע את המשך התנועה, פתחו מחדש את קברו של סייד אחמד וזרקו את גופתו לנהר קונהר (Kunhar River), ככל הנראה ליד טלחטה (Talhata), כ-10 ק"מ במורד הזרם.

השלטון הסיקי באזור היה אכזרי ומעורר פחד, והוא הסתיים לאחר שג'יימס אבוט כבש את חזארה (Hazara). התרחשו עימותים רבים בין המקומיים לבין הכוחות הסיקיים. אירוע מפורסם התרחש בשנת 1844, כאשר גולאב סינג, מהראג'ה של קשמיר, שלח מסע צבאי לכיוון צ'ילאס (Chilas) תחת פיקודו של דיוואן איברהים — מסע זה הושמד כמעט כולו על ידי המקומיים בעמק קאגאן (Kaghan Valley), באזור שכיום מכונה "דיוואן בלה", על שמו.

### מלחמת העצמאות (1857)
לאחר הגעתו של ג'יימס אבוט (James Abbott) לאזור בתחילת שנות ה־40 של המאה ה־19, הסיקים הוגבלו באזור חזארה העליון, והוא הצליח להילחם נגדם בעזרת תמיכה מקומית מהעיר הריפור (Haripur).

ראשי השבטים, שנודעו גם כ"ח'אנים של בלקוט", השתייכו לשבט סוואתי (Swati tribe) לאורך כל ההיסטוריה.

במהלך מרד ההודים ב־1857, לא דווח על אף מנהיג מקומי שהתקומם. אלא להפך ראשי השבטים המקומיים סייעו לצבא הבריטי לדכא את המורדים בתחנת הצבא הוטי שבמרדן (Hoti, Mardan). באירוע אחר, מורדים מגדוד הרגלים ה־55 ניסו למצוא מקלט במדינת קשמיר, אך הצליחו רק לחצות את נהר האינדוס בקוהיסתאן (Kohistan), ושם נתפסו ליד אגם דודיפאטסר (Dudipatsar Lake) בידי כוחות מקומיים של ראשי השבטים מהאזור קאגאן, קוהיסתאנים וגות'ארים. כל הערוץ בו התרחש האירוע מכונה כיום פורבי נאר (ערוץ אנשי המזרח – או "הבֶּנְגָאלים"). חלק מהמורדים הצליחו להימלט לקשמיר, אך שם הוסגרו לידי הצבא הבריטי והוצאו להורג.

### רעידת האדמה של 2005
העיר ההררית בלקוט, המורכבת מ-12 מועצות איחוד ואוכלוסייה של 30,000 איש, נהרסה לחלוטין ברעידת האדמה שהתרחשה ב-8 באוקטובר 2005. קו השבר עובר דרך בלקוט. הוא עוקב אחר האזור ההררי בצפון עד לאלי (Allai Tehsil) ומוביל לבאג' באזור אזד ג'מיו וקשמיר מהכפרים של בלקוט. קו השבר הזה, שנקרא שבר בלקוט-באג', נחשב למקור רעש האדמה בקשמיר. מספר ההרוגים המשוער מהעיר בלקוט והמחוזות באזור קשמיר שנפגעו היה בין 73,000 ל-80,000, כשחלק מהמקורות מציינים מספר גבוה יותר מ-80,000.

איחוד האמירויות הערביות התנדבו לשקם את העיר ולעצב אותה מחדש עם יישובים למגורים, בתי ספר, בתי חולים ושאר מתקנים אזרחיים. ארגון הסיוע הסעודי לנפגעי רעש האדמה בפאקיסטן (SPAPEV) גם סייע רבות. בסוף שנת 2005 הודיעה ממשלת פקיסטן כי העיר תועבר כ-20 ק"מ למקום בטוח יותר עם בניינים עמידים יותר לרעידות אדמה.

קבוצת המיליטנטים ג'איש-א-מוחמד הייתה נוכחת באזור סמוך לעיר. מסמך של משרד ההגנה של ארצות הברית מ-2004 גם ציין כי היה מחנה אימונים של ג'איש-א-מוחמד בבלקוט. עם זאת, לפי אנליסטים, המיליטנטים עזבו את בלקוט לאחר רעידת האדמה ב-2005 כדי להימנע מגילוי על ידי קבוצות הסיוע הבינלאומיות שהגיעו להעניק סיוע.

### עיר בלקוט החדשה
לאחר רעידה האדמה, התגלה שהעיר נבנתה על קווי שבר גאולוגיים, והממשלה המליצה להעביר את התושבים כ-15 מיילים למקום בשם בקריאל (Bakarial).הוחלט לקרוא לאתר החדש "בלקוט החדשה", בעוד שהעיר המקורית בלקוט תישאר כ"מורשת לאומית".

ב-2011 דווח שרבים מתושבי בלקוט בנו מחדש את בתיהם ועסקיהם בעיר, למרות איסור ממשלתי.

עשר שנים לאחר רעידת האדמה, בלקוט החדשה עדיין הייתה בתהליכי בנייה ורבים מהתושבים עדיין התגוררו במקלטים זמניים עמידים לרעידות אדמה. בעקבות תחושת מורת הרוח בקרב המקומיים, ציינה ממשלת פקיסטן כי בעיות רכישת הקרקע בבקריאל הן סיבה לעיכוב, בשל סכסוך בין הממשלה המרכזית והממשל המחוזי וכן עם בעלי הקרקעות. ישנם מי שמציינים כי תמיכה פוליטית מנעה את הסיוע מהנזקקים לו. חלק מהתושבים החלו לבנות מחדש את בתיהם בעיר הישנה.

### הפצצה של חיל האוויר ההודי בשנת 2019
בשעות הבוקר המוקדמות של 26 בפברואר 2019, מטוסי קרב הודיים חצו את הגבול דה פקטו באזור קשמיר השנוי במחלוקת, והטילו פצצות בסמוך לעיר בלקוט.

הצבא הפקיסטני, שהיה הראשון להודיע על תקיפת האוויר בבוקר 26 בפברואר, תיאר את המטוסים ההודים כמי שהטילו את מטעניהם באזור מיוער ובלתי מיושב על ראש גבעה ליד בלקוט.

הודו, שאישרה את התקיפה האווירית מאוחר יותר באותו היום, תיארה אותה כמתקפת מנע נגד מחנה אימונים של טרוריסטים, וטענה לגרימת מוות של יותר מ-100 טרוריסטים. ניתוח תמונות לווין ממקורות פתוחים שבוצע על ידי מעבדת הפורנזיקה הדיגיטלית של Atlantic Council, חברת Planet Labs מסן פרנסיסקו, European Space Imaging והמכון האוסטרלי למדיניות אסטרטגית, הסיקו כי הודו לא פגעה במטרות משמעותיות באתר גבעת ג'אבה בסמוך לבלקוט.

תושבים מהאזור סיפרו על ארבע פצצות שפגעו ביער ושדה סמוכים בסביבות השעה 3 לפנות בוקר, גרמו לנזק למבנה ולפציעתו של אדם מקומי. עיתונאים מסוכנות הידיעות AP שביקרו באתר ביום התקיפה (26 בפברואר) הבחינו במכתשים ועצים פגועים, אך התושבים דיווחו שלא היו נפגעים.

צוות של "אל-ג'זירה" שביקר במקום יומיים לאחר התקיפה תיאר עצי אורן מרוסקים וסלעים פזורים סביב ארבעה מכתשים, אך גורמים בבית החולים המקומי ותושבים אמרו שלא נרשמו הרוגים או פצועים. העיתונאים איתרו את המבנה שנחשב למחנה יעד – בית ספר דתי (מדרסה) של ארגון ג'יש-א-מוחמד – כשני קילומטרים ממזרח לאחד המכתשים, על רכס תלול, אך לא הצליחו להיכנס אליו.

עיתונאים מסוכנות רויטרס ניסו גם הם להיכנס למדרסה, אך נדחו שוב ושוב על ידי הצבא הפקיסטני בשל "שיקולי ביטחון". עם זאת, הם דיווחו כי המבנה וסביבתו נראו שלמים מאחור. אגף ההסברה של צבא פקיסטן (ISPR) דחה פעמיים ביקורים מתוכננים של עיתונאים למקום.

רק ב-29 במרץ 2019 הצבא הפקיסטני הוביל עיתונאים לאתר התקיפה. במדרסה שהו אז כ-375 תלמידים, והעיתונאים הורשו לראיין אותם ולצלם את המקום.

## דמוגרפיה
רוב האוכלוסייה דוברת הינדקו (Hindko) וגוג'ארי (Gujari), שתיהן שפות הודו-אריות צפון-מערביות הקשורות קשר הדוק לפנג'אבי, המדוברות גם בשאר מחוז מנשהרה.

## תחבורה
בשנת 1965 נבנה בבלקוט גשר מעל נהר קונהאר (Kunhar) בשם "גשר איוב". הגשר מחבר את בלקוט וכן את עמק קאגאן (Kaghan) לשאר חלקי פקיסטן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פקיסטן: ערים