open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טיילת

[שמאל|250px|ממוזער|טיילת ב[גגרה, אבחזיה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[טיילת הרברט סמואל לחוף הים של תל אביב]]
**טיילת** או **פְּרוֹמֶנָדָה** (בצרפתית: **Promenade**) היא רחבה ציבורית פתוחה, הממוקמת לרוב בסמוך לנהר או חוף ים או נשקפת אליהם או אל נוף אחר. הטיילת משמשת כאתר נופש ותיירות, ומטרתה לאפשר הליכה למטיילים לאורך האתר הנשקף אליה, מתוך מטרה לאפשר מסלול נוח לאורך הנוף. טיילות לאורך חופי ים וחופי נהר מהוות מסלול הליכה נוח המאפשר להולכים לאורך החוף ללכת על המסלול מבלי צורך ללכת באזור החול של חוף הים.

טיילות לאורך חופי הים הפכו לפופולריות בשלהי המאה ה-19 בממלכה המאוחדת בעקבות תרבות הפנאי הוויקטוריאנית שבה נהגה החברה הגבוהה האנגלית לנפוש בערי החוף של דרום אנגליה ובשעות הפנאי ללכת לאורכן של טיילות שנבנו לאורך חופי הים. טיילות אלה נועדו לאפשר לאנשי החברה הגבוהה "להציג" את בגדיהם ונוכחותם, ולכן נבנו מדרכות מרוצפות עץ או ריצוף אחר, וזאת על מנת למנוע מחול חוף הים ללכלך את בגדי המטיילים.

במהלך המאה ה-20 נבנו טיילות גם באתרי נופש וטבע, על מנת לאפשר תצפית נוחה לעבר הנוף באתרים אלה. לצד רחבות ההליכה נבנות לרוב מסעדות, חנויות וחדרי שירותים לנוחות הנופשים.

## קישורים חיצוניים

*
*
*
*
* 
*

*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:סגנון רחובות
איוואן השני, נסיך מוסקבה

**איוואן השני, נסיך מוסקבה** (ברוסית: **Иван II Иванович Красный**; 30 במרץ 1326 - 13 בנובמבר 1359) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. היה ממשיכו של מדיניות אביו ביחסים טובים עם אורדת הזהב.

בהתאם לצוואה של אביו הוא קיבל לשליטתו 23 ערים ברחבי נסיכות מוסקבה. לאחר פטירת אחיו, סימאון בשנת 1353 החל מאבק על כס נסיכות ולדימיר בין **איוואן** לבין נסיך סוזדל, קונסטנטין. לקונסטנטין הייתה תמיכה אצל הנסיכים הרוסים, אך חאן אורדת הזהב מינה את איוואן לנסיך ולדימיר. היריבות לא הסתיימה עם קבלת המינוי. כל תקופת שלטונו היו מאבקים צבאיים נגד רפובליקת נובגורוד וקונסטנטין עצמו קיבל את מרותו של איוואן רק פרק זמן קצר לפני מותו.

הכרוניקות מציינות שאיוואן היה נסיך שקט והשליטה המעשית הייתה בידי ראש הכנסייה.

היה נשוי פעמיים. בנו הבכור היה דמיטרי דונסקוי.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* 

קטגוריה:נסיכי מוסקבה
קטגוריה:נסיכי ולדימיר

קטגוריה:ילידי 1326
קטגוריה:נפטרים ב-1359
איגואניים

**איגואניים** (שם מדעי: Iguanidae) היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים. הידועים בבני משפחה זו בני הסוג איגואנה המשמשים כחיות מחמד נפוצות. משפחה זו כוללת 44 מינים.

## מאפיינים
בצורתם החיצונית ובמבנה גופם דומים האיגואניים לחרדוניים, אולם נבדלים מהם במבנה מערכת השיניים. לאיגואנות קשקשים קוצניים לאורך גופם, זנב ארוך היכול להצליף במהירות והם בעלי תכונה נדירה של עין הקודקוד בחלק העליון של ראשם, איתו הם יכולים לקלוט את סביבתם. האיגואנה הירוקה יכולה להגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל של 10 ק"ג, משקל דומה לזה של איגואנה קרנפית.

מגוון המינים במשפחת האיגואניים גדול מאוד, חלק ניכר מהם שוכני עצים, אולם יש סוג אחד החי בים - איגואנה ימית (*Amblyrhynchus cristatus*) - הלטאה הימית היחידה בעולם כיום (אף שבפועל היא חיה רק במימי חופים) ומספר מינים החיים במדבריות. משפחה ישנם מינים צמחונים, בעוד אחרים הם אוכלי כל הניזונים מהצומח וגם מהחי. האיגואנה הימית ניזונה באופן בלעדי מאצות ימיות.

## מיון
* מין יחיד - איגואנה ימית (*Amblyrhynchus cristatus*).
* איגואנה קטנת כרבולת (*Brachylophus*) - בו 3 מינים.
* קוֹנוֹלוֹפוּס (*Conolophus*) - בו 3 מינים.
* איגואנה קוצנית (*Ctenosaura*) - בו 15 מינים.
* איגואנת סלעים (*Cyclura*) - בו 9 מינים.
* מין יחיד - איגואנת המדבר (*Dipsosaurus dorsalis*).
* איגואנה (*Iguana*) - בו 2 מינים.
* צ'קוואלה (*Sauromalus*) - בו 5 מינים.

### סוגים נכחדים
* *Armandisaurus*
* לפיטיגואנה (*Lapitiguana*)
* *Pumilia*
* *Pristiguana*
* *Pariguana*

## גלריה

קובץ:Brachylophus fasciatus Fidschileguan.jpg|Brachylophus fasciatus
קובץ:Black Iguana (Ctenosaura similis) (6789110923).jpg|איגואנה קוצנית שחורה
קובץ:Chuckwalla (Sauromalus ater).jpg|צ'קוואלה מצויה
קובץ:Galápagos land iguana (4201792789).jpg|איגואנה מצויצת
קובץ:Rhinoceros Iguana.jpg|איגואנה קרנפית
קובץ:Green Iguana (5295172873).jpg|איגואנה ירוקה
קובץ:DesertIguana031611.jpg|איגואנת המדבר


## קישורים חיצוניים

* 
* משפחת האיגואניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאוס מיכאל אופל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בקרטיקון תחתון
קפה הלילה

**קפה הלילה** (בצרפתית: **Le Café de nuit**) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר וינסנט ואן גוך, שצויר בספטמבר 1888 בארל.

## תיאור היצירה
היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (*Café de la Gare*) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל. בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל".

ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר. במרכז החדר שולחן ביליארד. מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית.

תקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב.

שמאל|ממוזער|250px|ציור בצבעי מים המתאר את קפה הלילה. אוסף מוזיאון ואן גוך.

ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".

במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:

בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.

זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.

באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בלילה", המתארת בית קפה סמוך.

באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:

למחרת כתב לאחיו:

מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו. בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה. ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.

ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים".

ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה. היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק, אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.

את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.

[שמאל|ממוזער|250px|"[דיוקנה של מאדאם ז'ינו|קפה הלילה בארל" מעשה ידי פול גוגן.]]

## יצירתו המתחרה של גוגן
זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם. יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.

## ראו גם
* ניצי הלילה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
הכרם האדום

**הכרם האדום** הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. היצירה צוירה בשנת 1888 והיא היצירה היחידה של האמן שנמכרה עוד בימי חייו.

היצירה הוצגה לראשונה בתערוכה השנתית שנערכה בבריסל בשנת 1890 ונמכרה במסגרת תערוכה זו עבור 400 פרנקים (סכום השווה כיום לכ-1,500 דולר אמריקאי). היצירה נמכרה לציירת אנה בוש, אחותו של אז'ן בוש, צייר אימפרסיוניסטי וחברו של ואן גוך.

היצירה, כמו גם "קפה הלילה", נרכשה על ידי האספן הרוסי סרגיי שצ'וקין. בעקבות המהפכה הבולשביקית הולאמו אוספיו של שצ'וקין, והועברו למוזיאון פושקין שבמוסקבה.

## לקריאה נוספת


* Hulsker, Jan. *The Complete Van Gogh*. Oxford: Phaidon, 1980. .
*Pickvance, Ronald. *Van Gogh in Arles* (exh. cat. Metropolitan Museum of Art, New York), Abrams, New York 1984. .


קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון פושקין: ציורים
סרגיי שצ'וקין

**סרגי איוואנוביץ' שצ'וקין** (ברוסית: **Сергей Иванович Щукин**; 27 במאי 1854 – 10 בינואר 1936) היה סוחר ואספן רוסי הידוע באוסף האמנות האימפריוניסטי והפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.

## חייו
שצ'וקין החל לאסוף יצירות אימפריוניסטיות בעקבות נסיעתו לפריז בשנת 1897. בנסיעה זו קנה יצירה מעשה ידי קלוד מונה. בהמשך קנה יצירות רבות מעשה ידי פול סזאן, וינסנט ואן גוך ופול גוגן, ויצירות אלה עיטרו את ביתו רחב הידיים שבמוסקבה.
[250px|ממוזער|שמאל|[דגי זהב (מאטיס)|דגי זהב יצירה של אנרי מאטיס משנת 1912, שנרכשה על ידי שצ'וקין]] 
שצ'וקין היה ידוע בחברותו עם הצייר אנרי מאטיס ממנו רכש עבודות רבות. מאטיס יצר עבורו גרסה של יצירתו הידוע "הריקוד" הנחשבת לנקודת המפנה קריירה של מאטיס ואחת היצירות הידועות ביותר של המאה ה-20. יצירה זו צוירה בשנת 1909 עבור שצ'וקין יחד עם היצירה "מוזיקה" משנת 1910 כחלק משתי יצירות שהוצבו יחד.
בנוסף רכש שצ'וקין כמאה יצירות מעשה ידי פבלו פיקאסו ובהם יצירות מרכזיות מהתקופה הוורודה והתקופה הכחולה של האמן, וכן ניסיונותיו הראשונים לצייר בסגנון קוביסטי.

בשנת 1909 פתח שצ'וקין את ביתו פעם בשבוע לציבור הרחב על מנת לאפשר צפייה ביצירות האמנות.
[ממוזער|שמאל|300px|ציורו של [אנרי מאטיס, **[[הריקוד (מאטיס)|הריקוד]] (גרסה 2)**, שצוירה בשנת 1910 במיוחד עבור שצ'וקין. היצירה מוצגת כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.]]

לאחר המהפכה הבולשביקית הלאימה הממשלה הקומוניסטית את אוספיו של שצ'וקין, ושצ'וקין עצמו נמלט לפריז, בה נפטר.

בשנת 1948 הועבר אוספו, כמו גם אוספו של איוואן מארוזוב ממוזיאון לאמנות מערבית חדשה בו הוצג עד שנה זו אל מוזיאון פושקין במוסקבה ואל מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.

## קישורים חיצוניים

* דיוקנו של שצ'וקין, מעשה ידי אנרי מטיס, באתר המטרופוליטן
* אוספי מוזורוב שצ'וקין
* 

קטגוריה:אנשי עסקים רוסים
קטגוריה:אספני אמנות רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1854
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1936
שפהאוזן (קנטון)

**שפהאוזן** (בגרמנית: **Schaffhausen**) הוא הקנטון הצפוני ביותר של שווייץ עם כ-80,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטח של כ-298,000 דונם. שפהאוזן גובל בקנטונים ציריך ותורגאו ובגרמניה. הוא נמצא צפונית לציריך. למרות קוטנו כולל הקנטון 27 רשויות מקומיות. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר בקנטון היא שפהאוזן עם כ-23,000 תושבים. 

שורשיה של שפאוזן נמצאים עוד בימי הביניים. במאה ה-11 נוסד באזור מנזר בנדיקטיני, שהוביל לפיתוח הקהילה המקומית. קהילה זו הייתה עצמאית משנת 1190 ועד שסופחה בשנת 1330 לבית הבסבורג. בשנת 1419 שפהאוזן נותקה מבית הבסבורג ובשנת 1501 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית הישנה.

הרכבת הראשונה הגיעה לשפהאוזן ב-1857. בשנת 1944 סבלה שפהאוזן מהפצצה של מטוסי חיל-האוויר האמריקאי, שסטו בטעות מגרמניה הנאצית לשווייץ הנייטרלית.

21.9% (או 16,323) מתושבי המחוז הם זרים. השפה הגרמנית היא השפה המדוברת ביותר בקנטון, והדת הדומיננטית (נכון לשנת 2000) היא הנצרות הפרוטסטנטית, שמונה כ-50% מהמאמינים בקנטון. אחריה הנצרות הקתולית, עם 24% מהמאמינים. מועצת המחוז מורכבת מכ-60 נציגים הנבחרים אחת ל-4 שנים. עד שנת 2008 היו כ-80 נציגים במועצה.

מבחינה גאוגרפית, הקנטון נמצא כמעט לחלוטין על גדתו הימנית של הריין. הענפים המרכזיים בכלכלה המקומית הם ייצור של מכונות, מוצרי מתכת, שעונים ותכשיטים. ענפי תעשייה זעירים יותר הם טקסטיל, מוצרי עור, זכוכית, מלט, נייר וכימיקלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
מארי דה גורנה

שמאל|ממוזער|250px|
**מארי דה גורנה** (; 6 באוקטובר 1565 – 13 ביולי 1645), הייתה הנאמנה הספרותית ובתו המאומצת של מחבר המסות מישל דה מונטן.
## ביוגרפיה
דה גורנה נולדה בפריז לגיום לה ז'אר שלפני מותו ב-1578 רכש את טירת גורנה בכפר גורנה-סור-ארונד שהיה בחבל איל-דה-פראנס (כיום בחבל פיקרדיה), ומכאן תואר האצילות דה גורנה. היא הייתה הבת הבכורה מבין שישה ילדים. ב-1583 גילתה את ספר המסות של מישל דה מונטן שעורר בה הערצה והציבה לעצמה כמטרה לפוגשו. אף על פי שקיבלה חינוך מסורתי של בנות אצולה, למדה יוונית ולטינית בכוחות עצמה. ב-1586 אמה החליטה להעביר את מושב המשפחה לטירת גורנה.

ב-1588 כאשר הייתה בפריז עם אמה, שלחה פתק למונטן, שגם הוא היה בפריז לרגל הדפסה חדשה של המסות, שבו ביקשה לפוגשו, והם נפגשו למחרת. במשך החודשים הבאים מונטן ביקר בטירת גורנה מספר פעמים ואימץ אותה לבת. באחד מביקוריו אלה גילתה לו כי כתבה נובלה בשם: "האכסדרה של אדון דה מונטן שעסק באהבה ביצירותיו של פלוטרכוס". ייתכן שהתפתחו ביניהם קשרי אהבה. בסוף המסה "על העמדת פנים" מונטן הוסיף:

בתקופה שאחרי 1588 מארי דה גורנה לא פגשה עוד במונטן, אך הם נשארו בקשר מכתבים. ב-1591, אחרי מות אמה, השאירה את הטירה לאחיה ועברה להתגורר בפריז. אחרי מות מונטן ב-1592 אלמנתו, פרנסואז דה מונטן, נתנה לה עותק של המסות כדי שתפקח על הוצאת מהדורה חדשה. במהדורה זו שיצאה לאור ב-1595, כתבה מארי דה גורנה הקדמה ארוכה שבה שיבחה את רעיונותיו של מונטן, ותרגמה מלטינית לצרפתית ציטוטים של חכמי העת העתיקה שבהם מונטן עשה שימוש במסותיו.

דה גורנה שלא נישאה מעולם נתקלה בקשיים כספיים, וב-1608 אחיה נאלץ למכור את הטירה המשפחתית. היא שימשה כשכירת עט בשירותם של מרגריט דה ולואה, אנרי הרביעי, מלך צרפת, מארי דה מדיצ'י, לואי השלושה עשר, מלך צרפת ו הקרדינל רישלייה שהעניק לה קצבה ממלכתית קטנה. היא התעניינה בבעיות מדיניות וחברתיות, נלחמה למען זכויות האישה, וב-1622 פרסמה את חיבורה "שוויון בין גברים לבין נשים". היא הייתה קתולית והתנגדה לפרוטסטנטים, אך שמרה על קשרים עם מלומדים בעלי דעות חופשיות, ועסקה גם בתרגום לצרפתית ובפרסום של שירת ורגיליוס ואובידיוס ושל כתבי ההיסטוריונים סלוסטיוס וטקיטוס.

מארי דה גורנה מתה בפריז ב-1645 ונקברה בכנסיית סנט אסטאש שבעיר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתרגמים צרפתים
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:מתרגמות
קטגוריה:ילידי 1565
קטגוריה:נפטרים ב-1645
קטגוריה:סופרות המאה ה-17
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-17
העמותה לתסמונת רט

"**ה[[עמותה]] לתסמונת רט**" (ע"ר) נוסדה בשנת 2001 על ידי שמואל זיסמן, העומד בראשה מאז היווסדה.
העמותה לתסמונת רט מרכזת את המאמץ לקידום הטיפול, הידע, המחקר וההכשרה בנושא התסמונת. העמותה מתבססת על תפיסה מקצועית הגורסת כי יש חשיבות לפתח שירות אשר יספק התייחסות כוללנית לצורכי הבנות, לצורכי המשפחות ואנשי המקצוע בתחומים הרפואיים, הטיפוליים והחינוכיים כאחד.

## חזון העמותה
מציאת מרפא ומזור ללוקים בתסמונת רט באמצעות מימון מחקרים בתחום והענקת איכות חיים מקסימלית ללוקים בתסמונת, באמצעות מתן מידע ופיתוח תוכניות ושירותים חינוכיים-טיפוליים בקהילה.

## פעילויות העמותה
מטרות המרכז לתסמונת רט ממומשות במסגרת תחומי הפעילות כדלקמן:
* מימון מחקר - המרכז לתסמונת רט, שם לעצמו למטרה לעודד ולתמוך במחקרים המיועדים לקדם את הידע וההבנה באשר לריפוי הלוקים בתסמונת רט והטיפול בהם. בשנים 2003–2007 העביר המרכז לתסמונת רט בישראל 1,000,000 ₪ לחקר התסמונת.
* מרכז הערכה והדרכה ללוקים בתסמונת רט - מטרות הפרויקט כוללות: המשך מיפוי וזיהוי היכולות התפקודיות של בנות הלוקות בתסמונת רט (יכולת מוטורית, תקשורתית, כישורי למידה והבנה, אכילה ועצמאות, תפקוד ידני וכדומה). גיבוש המלצות אופרטיביות לקידום יכולותיהן האישיות של הבנות, מעקב שנתי אחר מצבן, הנחיית אנשי מקצוע בתכנון והפעלת תוכנית חינוכית/טיפולית אישית עבור הילדות הלוקות בתסמונת רט הנמצאות במסגרתם. העצמת יכולתן של משפחות בטיפול בבנות לאורך כל ימות השנה, קיום קשר שוטף עם המשפחות, מתן מענה למשפחות ברמת התמיכה, הייעוץ, התאמת ציוד פרא-רפואי מרגע האבחון ולאורך כל הדרך.
* ארגון ימי עיון וכנסים לאנשי מקצוע ולמשפחות לילדות הלוקות בתסמונת והפצת מידע באמצעים שונים (אינטרנט, עלונים וכדומה), לשם איתור בנות נוספות וייעול הטיפול בבנות הלוקות בתסמונת רט. המרכז לתסמונת רט בישראל (ע"ר) נושא בעלויות ההערכות/הדרכות.
* הפצת מידע אודות התסמונת - מטרת הפעילות בתחום זה היא להפיץ ידע ומידע עדכניים להורים ולאנשי מקצוע כדי לאתר בנות חדשות, או לא מאובחנות, ולייעל את הטיפול בלוקים בתסמונת. הפצת הידע נעשית, בין השאר, בעזרת הפעילויות הבאות:
** ימי עיון וכנסים – הצוות המקצועי של המרכז מארגן ימי עיון וכנסים למסגרות שונות כמו: אחים ואחיות במשרד החינוך, אחים ואחיות במשרד הרווחה, מסגרות החינוך המיוחד.
** הרצאות לרופאים – הצוות המקצועי של המרכז מעביר הרצאות בנושא תסמונת רט למסגרות שונות כמו רופאים בקופות חולים ומשרדי ממשלה.
** עלונים – המרכז מוציא לאור, עלון הנקרא "מעט לרט". העלונים מופצים למשפחות ולאנשי מקצוע.
** ספרות מקצועית – המרכז לתסמונת רט בישראל הוציא לאור שני ספרים בנושא תסמונת רט: ספר בנושא הידרותרפיה ו"מלאכיות הדממה" תסמונת רט-המדריך השלם.
** אתר האינטרנט שהועלה בקיץ 2002. האתר פועל כיום בעזרת מתנדבים מקרב המשפחות (קיים גם אתר בשפה הרוסית).
** העלאת המודעות לתסמונת בקרב הציבור - פעילויות כמו "מרוץ האביב למען מלאכיות הדממה", שיתוף פעולה עם מנהלת ליגת העל בכדורסל, אמריקן אקספרס וטויס אר אס וכו'.
* מפגשי משפחות - המרכז יוזם ימי עיון למשפחות ואירועים שונים כמו מסיבות בחגים וימי כייף.

## מבנה העמותה
יו"ר העמותה - עו"ד שמואל זיסמן, נשיאת כבוד ויועצת מדעית - ד"ר רותי אמיר, המנכ"ל - סיגל הרץ תירוש, ומנהלת המרפאה לתסמונת רט - ד"ר ברוריה בן זאב, נוירולוגית ילדים.

## קישורים חיצוניים

* העמותה לתסמונת רט
* תסמונת רט

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עמותות
נייר כסף

**נייר כסף**, הוא גיליון מתכת דק העשוי מבדיל . נייר הפח הוחלף לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי נייר אלומיניום זול ועמיד יותר, שעדיין מכונה "נייר כסף" באזורים רבים (דוגמה לכינוי שגוי).

## היסטוריה
נייר כסף עשוי מגיליון דק של פח היה זמין מסחרית לפני המוצר המקביל לו מאלומיניום. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, נייר כסף היה בשימוש נפוץ, וישנם אנשים שממשיכים להתייחס למוצר החדש בשם הישן. נייר כסף נוקשה יותר מנייר אלומיניום. הוא נוטה לתת טעם קל של פח למזון העטוף בו, וזו הסיבה העיקרית שהוא הוחלף במידה רבה באלומיניום ובחומרים אחרים לעטיפת מזון.

בגלל עמידותו בפני אִכּוּל, עמידותו בפני חמצון, זמינותו, עלותו הנמוכה, רעילותו הנמוכה וגמישותו הקלה, נייר כסף שימש כסתימה לחורים בשיניים לפני המאה ה-20.
ממוזער| פונוגרף נייר כסף
הקלטות האודיו הראשונות על גלילי פונוגרף נעשו על נייר כסף.

## ראו גם

* כובע נייר כסף
* כינוי שגוי

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בדיל
סנקס אמאנס

**סנקס אמאנס** (בלטינית: Senex amans "מאהב זקן") הוא דמות במחזות קומיים של יוון ורומא הקלאסית, ספרות ימי הביניים (לדוגמה פבליו) ודרמה. הוא גבר זקן וקנאי אשר נישא לאישה צעירה ועקב כך לועגים לו תכופות; אדם מכוער ודוחה, אימפוטנט, בעל נקודת מבט דתית, שאשתו נואפת עם גברים צעירים ונאים. לרוב המושג "סנקס אמאנס" מתייחס בדיוק לדברים אלה.

דוגמה מובהקת לסנקס אמאנס היא ינוארי בסיפורו של הסוחר, חלק מסיפורי קנטרברי. הוא כבן 60 ומתחתן עם אישה צעירה כבת 20.

קטגוריה:תיאטרון ביוון העתיקה
יגאל גורדון

**יגאל גורדון** (1940 - 9 בינואר 1979) היה מלחין ומוזיקאי ישראלי.

גורדון שיתף פעולה עם אורי אסף ("מכתב לאברהם דחרוג'", "אותך"). השיר "אותך" הגיע למקום הרביעי בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1964. חיים קינן שנכח בפסטיבל בעת ששירו, "דברים של לא כלום" בוצע וסיים במקום השני, פנה אל גורדון באולם ואמר לו כי התרשם מאוד משירו וביקש לשתף איתו פעולה. 
שיתוף פעולה זה הביא את השירים "גוונים" ו"סתיו של אהבה". השיר "גוונים" בוצע תחילה על ידי להקת הנח"ל בתוכניתה "מהנח"ל באהבה" (1966) אך לא זכה להצלחה. רק שנים לאחר מכן, הפך השיר ללהיט בביצוע הגבעטרון. השיר "סתיו של אהבה" בוצע על ידי שלישיית גשר הירקון בתקליטם השני, "התוכנית החדשה" (1966). כמו כן, כתב לחנים למילים של יונתן רטוש ("כמעט" ו"לו באת") ולכותבים נוספים. שיריו בוצעו על ידי מבצעים רבים, בהם נורית גלרון, חוה אלברשטיין ויהורם גאון.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 שימש גורדון כמדריך מוזיקלי במועדוני נוער של עיריית תל אביב. 

הוא יסד את הלהקה התל אביבית "הגורדונס" שהורכבה מבני נוער וממנו כנגן גיטרה בס. בהמשך החליף אותו כבסיסט חיים אלגרנטי. לאחר שהתפרקה הצטרפו אל האחים אלגרנטי  חיים סבן ויעקב אלשיך והלהקה הפכה ללהקת "האריות" - אחת מלהקות פופ-רוק הבולטות בישראל בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70.

שיריו מאופיינים במלודיות המשתרעות על פני מנעד גדול.

נפטר ב-9 בינואר,1979, בן 39 היה במותו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:עובדי עיריית תל אביב-יפו
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: אמנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
אלי אברבנל

**אלי אברבנל** (נולד ב-22 בפברואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

## ביוגרפיה
אברבנל נולד בפתח תקווה ללאון ולמרי אברבנל, יוצאי טורקיה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, שם נחשב לכישרון בולט כבר מגיל צעיר. הוא הופיע 13 פעמים במדי נבחרת הנוער ו-21 פעמים במדי הנבחרת הצעירה. בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה החל אברבנל לשחק לקראת סיום עונת 1993/1994, ובעונה זו גם כבש שער ראשון, שסייע לקבוצה לנצח את מכבי תל אביב.

בעונה הבאה כבר השתלב בהרכב הקבוצה, ובעונת 1996/1997, בה סיימה הפועל פתח תקווה במקום השני בטבלה, כבש שמונה שערים. בשנת 1998 זומן אברבנל לנבחרת ישראל, במדיה הופיע בשני משחקים. בעונת 1999/2000 כבש אברבנל 14 שערים, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי. חמישה מחזורים לסיום העונה, כשהפער מהמוליכה הפועל תל אביב היה שתי נקודות בלבד, נפצע אברבנל והקבוצה לא הצליחה לנצח באף משחק בלעדיו עד לסיום העונה.

בעונת 2000/2001 הורחק אברבנל בדרבי מול מכבי פתח תקווה ואיבד את מקומו בהרכב. בהמשך העונה רשמה הפועל פתח תקווה רצף של תבוסות, ועם סיום העונה הוחלט לשחרר את אברבנל מהקבוצה, לאחר שמונה עונות במועדון.

בעונת 2001/2002 שיחק אברבנל בהפועל חיפה. הוא כבש שבעה שערים, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה. משם המשיך לבני יהודה תל אביב, שם עבר הסבה מהקישור לתפקיד המגן, והשתלב היטב. הוא שיחק שם שבע עונות, עד שבעונת 2009/2010 חזר להפועל פתח תקווה. לאחר מספר חודשים הודיע אברבנל על פרישה ממשחק פעיל בשל פציעה.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן, באתר "מוזיאון הפועל פתח תקווה"

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
אריאל דולינקו

**אריאל דולינקו** (נולד ב-10 במרץ 1976), הוא שחיין עבר ישראלי. אלוף ישראל וחבר נבחרת ישראל. ייצג את ישראל בתחרות בינלאומיות כמו תחרות שמונה האומות.

## ביוגרפיה
דולינקו גדל ומתגורר בקיבוץ יזרעאל. הוא החל להתאמן בשנת 1985 בקבוצת הפועל גלבוע בהדרכתו של ארנון אבני. בהמשך עבר עם מאמנו לקבוצת מכבי חיפה.

### 1990
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1990 קבע דולינקו במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 17:27.29 דקות.

### 1992
בתחרות "משחה נועם" שנערכה בנהריה (בריכת 25 מטר) ב-24 בדצמבר 1992 קבע דולינקו שיא גילאי 16 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.79 דקות, תוך כדי משחה ה-1500 מטר חופשי. https://web.archive.org/web/20110209085930/http://www.isa.one.co.il/

### 1993
#### אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה דולינקו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.79 דקות, לפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (4:04.33 דקות) וברק עטר מהפועל נהריה (4:13.80 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:23.32 דקות, לפני לירן אורן מהפועל נהריה (16:24.36 דקות) ושוהם גרשנובל. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.39 דקות) ולפני רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (1:59.24 דקות).

בשנת 1995 פרש דולינקו משחייה תחרותית לאחר 10 שנות פעילות.

## חיים אישיים
נשוי ואב לארבעה. אביו, צ'רלי, הוא שופט בינלאומי בשחייה ומשמש כשופט ראשי באליפויות ישראל בשחייה. כיום משמש כרואה חשבון.

## לקריאה נוספת
* אלכס פרלסמן, נופצה הדקה ב-100 מטר, מעריב, 20 באפריל 1993
* אלכס פרלסמן, שני שיאים ומיקי אחד, מעריב, 21 באפריל 1993 (כולל תמונה של אריאל דולינקו עם מאמנו ארנון אבני)
* אלכס פרלסמן, רגאל - כוכבת האליפות שננעלה אתמול, מעריב, 23 באפריל 1993

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:רואי חשבון ישראלים
קטגוריה:יזרעאל (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
הפועל לב השרון

**הפועל לב-חוף השרון** היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה אזורית לב השרון ומהמועצה אזורית חוף השרון המתמודדת במחוז הצפוני של הליגה הארצית בכדורסל ומארחת באולם הספורט של קריית החינוך דרור.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1979. לאחר שהוקפצה מהליגה הארצית לליגה הלאומית בעקבות התפרקותה של הפועל אילת, הושגה העונה הטובה ביותר של הקבוצה (2000/01) כשסיימה במקום הראשון בלאומית עם השחקנים: ג'רון רוברטס (26.5 נק' למשחק, סגן מלך הסלים), דוויט וולטון, יניב ויצמן, דורון קרמר, אבי מצליח, תומר חולי ומושון יעקוסי. במשחקי המבחן על המקום בליגת העל נוצחה הקבוצה על ידי עירוני אשקלון ולא עלתה לליגת העל.

בעונת , כשבשורותיה שיחקו בין השאר אדריאן יוטר ועמית שמחון, סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי ובסדרת רבע גמר הפלייאוף הדיחה את קבוצת מכבי אשדוד 1-2 ללא יתרון ביתיות. בסדרת חצי הגמר הפסידה להפועל עפולה 3-2. בעונת 2010/2011 השתתפה הקבוצה בליגה הלאומית ובין שחקניה נמנו ינעם אירם, לורנזו וויד וגיא לביא.

בסיום עונת  סיימה הקבוצה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה הארצית.

לקראת עונת 2017/2018 מונה רועי חגאי למנהל המקצועי של המועדון והוא משמש בתפקיד זה עד היום.

בעונת 2023/2024 משתתפת הקבוצה בליגה א' דן. סגל הקבוצה כולל את איציק סיבוני, שקד איפנברג, גל טריסטר ואוריה כמון שהגיעו מהפעול פרדסיה. כמו כן כולל הסגל את אריאל עיני, גיא בן הרצל, הראל אלון, ליאל ג'רבי, מעין עוז, נועם פרג, ניר סליפק, תומר שניג ועומר סימון. לאחר 10 מחזורים מוקמה הקבוצה במקום ה-4 בטבלה עם 7 ניצחונות ו-3 הפסדים. בתום עונת 2023/2024 סיימה קבוצת הפועל חוף השרון קלינה במקום הראשון בטבלת ליגה א' מחוז שרון והעפילה אל הליגה הארצית.

## עונת 2024/2025 - חזרה לליגה הארצית
לקראת עונת המשחקים 2024/2025 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה עם הפועל ירושלים. ההסכם כולל חיבור בין מחלקות הנוער של המועדונים במטרה לפתח ולגדל שחקנים. ללב-חוף השרון מחלקת נוער ובית ספר לכדורסל המונים יחדיו למעלה מ-1,000 שחקנים.

בדצמבר 2024 הודיע מאמן הקבוצה חן ויישנקר על התפטרות מתפקידו. ב-26 בדצמבר מונה קורי קאר למאמן הקבוצה. המנהל המקצועי הוא המאמן הוותיק רועי חגאי, וחברים איתו בצוות המקצועי שחקני העבר אבי בן-שימול וניצן חנוכי.

### סגל השחקנים לעונת 2024/2025

## בי"ס לכדורסל
מועדון הכדורסל מאגד בתוכו קבוצות בית ספר לכדורסל מגילאי גן חובה ועד כיתה ד הפעילים במספר מוקדים: בי"ס הדר השרון, נורדיה/גנות הדר. במסגרת הפעילות ניתן דגש על לימוד יסודות משחק הכדורסל, שיפור הקואורדינציה, התמצאות במרחב, חינוך ואהבה לספורט והכנה למסגרת הליגה.
מכיתה ה ועד י"ב פועלות קבוצות תחרותיות המשחקות במסגרת הליגה של איגוד הכדורסל בישראל.
סה"כ מחלקת הנוער של המועדון מונה 10 קבוצות. מועדון הכדורסל מקיים בנוסף לפעילות הספורטיבית גם ימי גיבוש, הרצאות, מפגשים חינוכיים, ימי התרמה ועוד.
רוב פעילות הכדורסל מתרכזת באולם הספורט של קריית חינוך דרור ובאולם בית הספר הדר השרון תחת הדרכתם של מאמנים מוסמכים ומנוסים בוגרי מכון וינגייט וסמינר הקיבוצים.

## שחקני עבר
*  יריב רוקני
*  אדריאן יוטר
*  ג'רון רוברטס
*  מושון יעקוסי
*  גוני יזרעאלי
*  אייזק רוזפלט
*  עמית שמחון

## קישורים חיצוניים

* אתר של מחלקת הנוער

## הערות שוליים

לב השרון
לב השרון
הפועל
ברנדון האנטר

**ברנדון למאר האנטר** (באנגלית: **Brandon Lamar Hunter**; 24 בנובמבר 1980 – 12 בספטמבר 2023) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ולאחר מכן שימש סוכן שחקנים. גובהו 2.03 מטרים. האנטר היה ידוע כשחקן חזק ומאסיבי וריבאונדר מצטיין.

## ביוגרפיה
נולד בסינסינטי, אוהיו.
בליגת המכללות שיחק האנטר במדי אוניברסיטת אוהיו וקלע בעונתו האחרונה 21.5 נקודות לצד 12.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר על ידי הבוסטון סלטיקס בסיבוב השני של הדראפט בשנת 2003 במקום ה-56. האנטר הוא השחקן היחיד מאוניברסיטת אוהיו שנבחר בדראפט בעשור זה. בעונת  שיחק במדי הסלטיקס 36 משחקים בהם קלע 3.5 נקודות וקטף 3.3 ריבאונדים למשחק.

בעונה הבאה הוא המשיך להופיע ב-NBA במדי האורלנדו מג'יק עם 3.1 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
בעונת  היה אמור האנטר להצטרף לפנאתינייקוס אך לבסוף חתם בנאפולי בה הציג יכולת חלשה. לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורסל מהעיר ליבורנו והראה יכולת משופרת עם 14.8 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.

האנטר המשיך עם הנדידה שלו בליגה איטלקית והצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הכדורסל מהעיר ביאלה והמשיך ביכולתו הטובה עם ממוצע של 12.9 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק.

בעונת 2007/2008 שיחק האנטר בסוטור מונטגרנרו האיטלקית והיה השחקן הבולט הקבוצה עם 13.7 נקודות ו-10.2 ריבאונדים ב-31 דקות משחק בממוצע.

באוקטובר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית איתה שיחק במסגרת היורוקאפ (2009/2010).

בעונת 2010/11 שיחק בקבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית. בעונת 2011/12 הוא החל בקבוצת ונטספילס. ובהמשך עבר לקבוצת ביירוית באסקט מבונדסליגה.

בעונת 2012/13 חתם במדי הפועל גלבוע גליל, איתה השתתף במסגרת הליגה הבלקנית אך הקבוצה חוותה עונה קשה והגיעה למקום האחרון בליגת העל. ב-29 בינואר 2013 הוחלט על שחרורו של האנטר מהקבוצה, שעבר לאורליאן מליגת העל הצרפתית בכדורסל בה היה שחקן חילוף עד אפריל 2013, אז עבר ל-ALM אוורה באסקט מהליגה הצרפתית השנייה. בהמשך השנה שיחק בין אוגוסט לנובמבר בקלאב אתלטיקו אגואדה בליגה הבכירה באורוגוואי ואז פרש מכדורסל ונהפך לסוכן כדורסל מורשה של איגוד השחקנים של ה-NBA.

האנטר מת ב-12 בספטמבר 2023 במהלך אימון יוגה, כשהוא בן 42.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל, באתר הליגה האיטלקית 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:סינסינטי: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני הפועל גלבוע גליל
קטגוריה:כדורסלני ביאלה
קטגוריה:כדורסלני אליאגה פטקים
קטגוריה:כדורסלני ונטספילס
קטגוריה:בחירות דראפט של בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני סו פולס סקייפורס (CBA)
קטגוריה:אוהיו: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים

**בית הספר של הצי ללימודי מוסמכים** (באנגלית: **Naval Postgraduate School** ובקיצור: NPS) הוא אוניברסיטה מחקרית מוסמכת הממומנת בידי הצי האמריקני וממוקמת במונטריי. האוניברסיטה מספקת תוארי מוסמך אוניברסיטה ודוקטור וכן מענקי מחקר לפוסט-דוקטורט. היא אחת מתשע עשרה האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית.

אוכלוסיית הסטודנטים היא בעיקרה קצינים פעילים משלל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, וגם אזרחים עובדי ממשלת ארצות הברית וקצינים מצבאות זרים לומדים בה במסגרת תוכניות שונות. חברי הסגל הם ברובם אזרחים.

## היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1909 ועברה בשנת 1951 למושבה הנוכחי בקליפורניה. טרם נרכשו בידי ממשלת ארצות הברית, הקמפוס ומתקני האוניברסיטה שימשו כמלון דל-מונטה ועד היום מספר בניינים וגנים נשמרו מתקופה זו.

## הרכב התלמידים
בשנת הלימודים 2024 למדו באוניברסיטה 1,955 תלמידים בתוארי מוסמך ודוקטור. 91% מתלמידי האוניברסיטה הגיעו מזרועות הצבא האמריקני ומסוכנויות ממשלתיות אחרות. היתר, 9% מהתלמידים או 172 במספר, הם תלמידים זרים הנשלחים על ידי הצבאות במדינותיהם. התלמידים הזרים מגיעים מכ-40 מדינות שונות, ובשנת 2009, בלטו במיוחד  יוון (40 סטודנטים), טורקיה (32 סטודנטים) וסינגפור (30 סטודנטים). גם מישראל נשלח נציג אחד.

## בוגרי האוניברסיטה
נכון לשנת 2009, במהלך 100 שנות קיומה 46,000 בוגרים סיימו את לימודיהם במסגרת האוניברסיטה, מתוכם 4,913 קצינים מצבאות זרים, 33 אסטרונאוטים וכ-25% מהקצונה הבכירה של הצי האמריקני.
רבים מבוגרי האוניברסיטה משתלבים ברמות הניהול הבכירות של זרועות הצבא במדינותיהם. בין בוגרי האוניברסיטה:
* ארצות הברית:
** היימן ריקובר - אדמירל אמריקני ו"אבי הצי הגרעיני" של ארצות הברית.
** אדמירל מייקל מאלן - יושב ראש המטות המשולבים ה-17 של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
** ריצ'רד גורדון, יוג'ין סרנן - אסטרונאוטים אמריקנים.
* מדינות אחרות:
** אליעזר שקדי - מפקד חיל האוויר הישראלי
** הוקאן סירן - מפקד הכוחות המזוינים השוודיים.
** עבדאללה השני, מלך ירדן.
** בויאר נישני - נשיא אלבניה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צי ארצות הברית
קטגוריה:קליפורניה: אוניברסיטאות ומכללות
נפוליאון סרוני

[שמאל|ממוזער|150px|הדפס של נפוליאון סרוני ו[הנרי מז'ור המתאר את אופנת שנת 1850 בפריז]]
[שמאל|ממוזער|150px|[תצלום פורטרט של **[[אוסקר ויילד]]** משנת 1882, שצולם על ידי נפוליאון סרוני.]]
**נַפּוֹלִיאוֹן סָרוֹנִי** (בצרפתית: **Napoleon Sarony**; 9 במרץ 1821, קוויבק סיטי – 9 בנובמבר 1896, ניו יורק) היה צלם אמריקאי ממוצא קנדי, הידוע בעיקר בשל צילומי פורטרט של כוכבי תיאטרון אמריקאים של סוף המאה ה-19.

## ביוגרפיה
סרוני נולד בקוויבק בשנת 1821 ועבר לניו יורק בשנת 1836. בתחילה עבד כמאייר, ולאחר מכן פתח יחד עם ג'יימס מז'ור בית עסק לליטוגרפיה בשנת 1843. ב־1845 החליף הנרי מז'ור את ג'יימס בעסק. העסק פעל ברציפות עד שנת 1867, אז הקים סרוני סטודיו צילום עצמאי בכיכר יוניון. בתקופה זו, נהגו צלמים לצלם פורטרטים של מפורסמים, תמורת תשלום, לקבל זכויות יוצרים על התמונות ולמכור אותם ברווח. לדוגמה, דווח כי סרוני שילם לשחקנית שרה ברנאר סכום של 1,500 דולר (כ-20,000 דולר במונחים של היום), תמורת הזכות לצלמה.

סרוני התחתן פעמיים. אשתו הראשונה נפטרה ב־1858 והשנייה, לואי, נודעה בהתנהגותה האקסצנטרית – נהגה מדי פעם לשכור לכמה שעות שמלה אופנתית מיוחדת, לטיול אחר-הצהריים בכיכר וושינגטון. אחיו של סרוני, אוליבר סרוני, היה גם הוא צלם פורטרטים, שנפטר בשנת 1879. בנו של סרוני, אוטו (1859–1903), המשיך במסורת המשפחתית גם הוא, כצלם.

נפוליאון סרוני נקבר בברוקלין.

## זכויות יוצרים
צילומי הפורטרט שערך סרוני למחזאי אוסקר ויילד הפכו מוקד לתביעת זכויות יוצרים שנידונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1884 (Burrow-Giles Lithographic Co. v. Sarony). בעקבות התביעה הרחיב בית המשפט את זכויות היוצרים גם לצילומים. במשפט, תבע סרוני מפרסמים שהשתמשו בתמונה שצילם (אוסקר ויילד מספר 18) בפרסומת, וזכה בפיצויים של 610 דולר (כ־12,000 דולר במונחים של היום).

## מבחר צילומים

קובץ:Oscar Wilde - Sarony. LCCN98519697.jpg|אוסקר ויילד
קובץ:Sarah Bernhardt-Sarony.jpeg|השחקנית שרה ברנאר
קובץ:Sarah Bernhardt as Cleopatra 1891.jpeg|שרה ברנאר בתפקידה כקלאופטרה, 1891
קובץ:Nikola Tesla.jpg|הממציא ניקולה טסלה (תחריט של תמונה)


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* [מאמרים וצילומים נדירים של '''נפוליאון סרוני''' והסופר [מארק טוויין]]
* פורטרט של האח, אוליבר (1820–1879)
* רשימת מקורות ויצירות באתר ArtCyclopedia
* 

קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:אוסקר ויילד
קטגוריה:קניין רוחני
קטגוריה:צלמי דיוקן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1821
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1896
תלוליות בטש

300px|ממוזער|שמאל|תרבויות התקופה הנאוליתית בארץ ישראל, תלוליות בטש היא במרחב תרבות יריחו IX
**תלוליות בטש** (בערבית: **תלילאת אל-בַּטַאשִׁי**) הוא אתר ארכאולוגי באזור השפלה על גדתו הצפונית של נחל שורק, כשבעה קילומטרים מצפון מערב לבית שמש הקדומה. האתר שוכן במרחק של פחות מקילומטר מתל בטש. באתר נמצאו כלי חרס מהתקופות הנאוליתית קרמית א' (PNA), הכלקוליתית ותקופת הברונזה. החפירות באתר נערכו בשנת 1955 במשלחת מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה אשר בראשה עמד הארכאולוג יעקב קפלן, ובשנים 2014–2017, בידי חגי כהן־קלונימוס, מטעם המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית.
## החפירות באתר
### שטח A
בדרום התלולית בשטח A בשכבה IV נחשפו שני בורות מהתקופה הנאוליתית קרמית א (PNA) המקבילים לשכבה IX ביריחו. מתקופה זו נחשפו שתי שכבות: IVa ו IVb המייצגות שני שלבי יישוב.

מעל שכבה IVa נמצאה שכבה כלקוליתית III שהייתה בת זמנה של תרבות ואדי רבה והכילה חרסים מטיפוס התרבות הירמוכית.

ממצאים מתקופת הברונזה הקדומה נתגלו בחלקו הצפוני של השטח, וכן שרידי בור מתקופת הברונזה התיכונה II.

### שטח B
נחשפו שלוש שכבות של יישוב מהתקופה הכלקוליתית. בשכבות IIIa ו IIIb נמצאו ממצאים השייכים לתרבות ע'סול. שכבה III שהייתה על קרקע בתולה, הכילה ממצאים הזהים לוואדי רבה. חפירה זו הוכיחה את קדמות ממצא תרבות ואדי רבה לממצא הע'סולי.

### שטח C
החפירה בשטח זה נעשתה לרוחב התלולית, נחשפו שלושה תאים אשר הכילו תנורים עגולים עשויים טין צרוף. שני תאים היו בנויים מחלוקי נחל. התאים הכילו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה II ב'-ג'. בנוסף נמצאה חרפושית מצופה פיאנס.
חפירת חתך שנעשתה גילתה שהתלולית הוא טומולוס מתקופת הברונזה התיכונה II ב'-ג'. מסביב לתאים נתגלו קירות מעגליים ממולאים בחלוקי נחל שתמכו בתלולית. החפירה זיהתה לראשונה טיפוס קבר זה שהיה בשימוש בתקופה זו.

## כלי החרס
בשטח A שכבה III נתגלה מכלול עשיר של קרמיקה מטיפוס ואדי רבה כולל כלים שחורים ממורקים. בשכבות IVa ו-IVb נתגלתה קרמיקה מהטיפוס של יריחו IX. הקרמיקה של IVa מאופיינת בעיטורים יפים מסולסלים (סכסך) המשוחים בעזרת מכחול בפסים בצבע אדום מסביב לכלי ובמירוק מבהיק. הקרמיקה של IVb מאופיינת בעיטור פסים ניצבים משוח בצבעים צהוב וחום כהה או שחור. העיטור נעשה באמצעות מריחות ידיים. בנוסף הובחנו לראשונה בארץ עקבות קרמיקה מסוג  שנמצאה בעיקר בסוריה ובקיליקיה שבאנטוליה.

## לקריאה נוספת
* יעקב קפלן, "בטש, תלוליות", בתוך: אפרים שטרן (עורך), **[[האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל]],** כרך 1, 1992, עמ' 151–152
* 

* Avi Gopher and Ruth Eyal, "Kaplan’s Excavations at Teluliyot Batasḥi (1955)", in: Avi Gopher et al. (ed.) **Jacob Kaplan’s Excavations of Protohistoric Sites, 1950s-1980s** vol. I, Tel-Aviv, 2017, pp. 309–354
* Moshe Sade, "Faunal Remains from Teluliyot Batashi", in: Avi Gopher et al. (ed.) **Jacob Kaplan’s Excavations of Protohistoric Sites, 1950s-1980s** vol. I, Tel-Aviv, 2017, pp. 355–
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים בארץ ישראל
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים כנעניים בארץ ישראל
קטגוריה:נחל שורק
קטגוריה:שפלת יהודה: אתרים ארכאולוגיים
הצד הפראי

**הצד הפראי** (באנגלית: **Wild Side**) הוא סרט קולנוע צרפתי-בלגי-בריטי מסוג דרמה בבימויו של סבסטיאן ליפשיץ אשר יצא לאקרנים בשנת 2004 והקרנת הבכורה שלו התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בו זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר. בישראל הוקרן הסרט בסינמטקים במסגרת מחווה מיוחדת לקולנוענים צרפתים שנערכה באפריל 2006.

הסרט מציג את סיפורה של סטפני, טרנסקסואלית פריזאית, אשר יחד עם שני בני-זוגה חוזרת לכפר הולדתה על מנת לטפל באימה הנוטה למות. העלילה מתארת את ילדותה בכפר ואת מערכת היחסים הפוליאמורית בינה לבין בני-זוגה.

## עלילה

סטפני היא יצאנית-רחוב טרנסקסואלית המתגוררת בפריז יחד עם שני מאהביה ושותפיה לחיים: דג'מאל – צעיר ערבי מצרי העוסק בזנות באופן מזדמן אשר משפחתו אינה מעוניינת בקשר עמו, ומיכאל – מהגר ושוהה בלתי חוקי רוסי ומופנם, חייל לשעבר שעובד במסעדה, אשר ברח מארץ מולדתו ומחפש קרובים בצרפת.

ימין|ממוזער|280px|מימין לשמאל: סטפני, מיכאל ודג'מאל.

סטפני מקבלת שיחת טלפון המבשרת לה שאמהּ חולה ונוטה למות, והיא נוסעת לכפר הולדתה ממנו ברחה בגיל 15 ובו לא ביקרה מאז על מנת לסעוד אותה ברגעיה האחרונים. אל סטפני מצטרפים דג'מאל ומיכאל ותוך כדי שהותם בכפר מתגלים חלקים מילדותה של סטפני כילד בשם פייר, וסיפור היכרותם של השלושה וחיי האהבה ומערכת היחסים הפוליאמורית המיוחדת ביניהם.

על רקע הקושי של אמה של סטפני להשלים עם זהותה המגדרית, מוצג הקושי של דג'מאל ומיכאל אל מול משפחותיהם שלהם ואל מול החברה המוקיעה אותם בשל שונותם, כאשר את הנחמה היחידה מוצאים השלושה זה בזרועותיו של זה.

## פרסים
"הצד הפראי" זכה בחמישה פרסים ובמועמדות אחת:

## ראו גם
* פוליאנדריה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס טדי
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:טרנסג'נדר בקולנוע
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי להט"ב בריטיים
קטגוריה:סרטי להט"ב צרפתיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בלגיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
גורם הגדילה העצבי

**גורם הגדילה העֲצַבִּי** (באנגלית: **NGF-Nerve growth factor**), הוא חלבון קצר המופרש מתאים וגורם לגדילה, התמיינות ושרידה של נוירונים (תאי עָצָב) המשמשים לו מטרה. הוא נחשב לאב-הטיפוס של גורמי הגדילה מכיוון שהוא היה בין השניים הראשונים שהתגלו. זיהוי גורם הגדילה העצבי על ידי ריטה לוי-מונטלצ'יני הביא לזכייתה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1986 במשותף עם סטנלי כהן שגילה את גורם הגדילה האפידרמי - EGF.
בעוד השם "גורם הגדילה העצבי" מתייחס לחלבון ספציפי, המונח "גורמי גדילה עצביים" מציין קבוצה של חלבונים הידועים גם בשם נוירוטרופינים.
## מבנה
גורם הגדילה העצבי הוא חלבון הומודימרי הבנוי משתי שרשרות פפטידיות זהות באורך של 118 חומצות אמינו.
## תפקיד
גורם הגדילה העצבי מצוי בכל החוליתנים, החל בדגים וכלה ביונקים. הגורם הכרחי לצורך שמירה של נוירונים תחושתיים וסימפתטיים בחיים. הוא מופרש מתאי מטרה מסוגים רבים, ומסוגל לגרום להנצה ולגדילה של אקסונים לכיוונם. האפקטיביות של גורם הגדילה העצבי גדולה. ריכוזים ננו-מולרים שלו מביאים לתגובה של נוירונים תוך 30 שניות וגורמים להם להתחיל לצמוח תוך מספר דקות.
## מנגנון פעולה
גורם הגדילה העצבי משוחרר מן התאים המייצרים אותו (נוירונים, תאי אפיתל ועוד), נקשר לקולטנים הממוקמים בקצות האקסונים של נוירונים מגיבים, ומפעיל אותם. בעקבות הקשירה מוכנס הקולטן כשהוא קשור לגורם הגדילה אל תוך האקסון ונודד לכיוון גוף תא העצב. 
גורם הגדילה העצבי יכול להקשר לפחות לשני קולטנים. קולטן באפיניות גבוהה (שנקרא TrkA) וקולטן באפיניות נמוכה המכונה LNGFR. הקולטן בעל האפיניות הגבוהה חשוב יותר להתפתחות מערכת העצבים.
## גילוי
[שמאל|ממוזער|250px|גנגליון עצבי של עובר תרנגולת לאחר שהושרה בגורם גדילה עצבי. [אקסון (סיב עצבי)|אקסונים הגדלים מן הגנגליון ניכרים לעין]]
סטנלי כהן וריטה לוי-מונטלצ'יני, שהיו אז חברי סגל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1986 עבור גילויי גורם הגדילה העצבי וגורם הגדילה האפידרמלי.
בסדרה של ניסויים אלגנטיים הראו לוי-מונטלצ'יני והעובדים עמה ראשית שחומרים שתאים סרטניים מסוג סרקומה שהושתלו בעובר תרנגולת מושכים אליהם נוירונים. שנית שחומרים שהופרשו על ידי התאים הסרטניים לתוך התמיסה בה הם גדלים יכלו לגרום לגדילה מואצת והנצה של נוירונים סימפתיים וסנסורים מתוך גנגליון עצבי שהופרד מעובר תרנגולת. ושלישית, שהגורם הספציפי שמביא לתופעה הוא חלבון מסוים שבודד מן התמיסה. בהמשך התגלו מקורות עשירים יותר לגורם הגידול ובכללם ארס נחש.
תגלית זו נחשבת אבן דרך בביולוגיה התפתחותית, שכן בפעם הראשונה הודגם כיצד מולקולה ספציפית יכולה לתרום להתפתחות.
לאחר שגילתה את גורם הגדילה, המשיכה לוי-מונטלצ'יני וחקרה את תפקידיו בהתפתחות מערכת העצבים ותפקודו בבוגרים.

## קישורים חיצוניים

* [נימוקי ועדת [פרס נובל] לפרס שניתן ללוי מונטלצ'יני] 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:ביולוגיה התפתחותית
קטגוריה:מערכת העצבים
מוזיאון נוגוצ'י

**מוזיאון נוגוצ'י** לשעבר **מוזיאון הגן איסאמו נוגוצ'י** (באנגלית: **Noguchi Museum**, נקרא בעבר: The **Isamu Noguchi Garden Museum**) הוא מוזיאון וגן פסלים שנוסד בשנת 1985 בלונג איילנד סיטי, ניו יורק, בקרבת האיסט ריבר. הוא המוזיאון הראשון בארצות הברית שהוקם ותוכנן על ידי אמן חי כדי להציג את עבודתו ונחשב כאחד ההישגים הגדולים ביותר של איסמו נוגוצ'י (1904–1988).

המוזיאון מציג את יצירותיו של האמן, פסל, מעצב ואדריכל נוף היפני-אמריקאי איסמו נוגוצ'י. המוזיאון ממוקם מול שטח ביתו והסטודיו המקורי של האמן, כאשר הוא רכש בשנת 1975 את בניין הלבנים ותחנת דלק שכנה, אותה החליף בביתן בטון, שכיום משמשים כמוזיאון. בנוסף לעבודותיו של נוגוצ'י, מארח המוזיאון גם תערוכות עכשוויות והוא כולל גם גן פסלים רחב ידיים.

משנת 2014 מעניק המוזיאון פרס על שם איסמו נוגוצ'י לאמנים המייצגים "רוח של חדשנות, תודעה גלובלית ומיזוג מזרח-מערב". בין הזוכים בפרס נמנים טדאו אנדו, צאי גוו-צ'יאנג, אדמונד דה-ואל, האניה ינגיהארה, הירושי סוגימוטו ונורמן פוסטר.

בשנת 2024 זכתה בפרס הסופרת ג'ומפה להירי (יחד עם הצייר לי אופן), אך היא סירבה לקבלו, כמחאה על כך שהמוזיאון אסר על עובדיו לחבוש כאפייה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
נוגוצ'י
יוסף קלפטר

**יוסף (יוסי) קְלַפְטֶר** (נולד ב-7 במאי 1945 בישראל) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה, לשעבר נשיא אוניברסיטת תל אביב. חתן פרס ישראל לכימיה ופיזיקה לשנת ה'תש"ף.

## ביוגרפיה
קלפטר נולד וגדל בראשון לציון, בן לברוך ושרה. את לימודיו היסודיים עשה בבית הספר חביב ואת לימודי התיכון בגימנסיה הריאלית.
קלפטר סיים ב-1969 את לימודיו לתואר ראשון ולתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. ב-1978 סיים את לימודי הדוקטורט בכימיה באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' יהושע יורטנר, ונסע לפוסט-דוקטורט של שנתיים בכימיה ב-MIT. בשנים 1980–1987 עבד ביחידת המחקר וההנדסה של חברת אקסון מוביל.

ב-1987 חזר לישראל והצטרף לסגל בית הספר לכימיה של אוניברסיטת תל אביב, תחילה כמרצה בכיר, והחל מ-1989 כפרופסור מן המניין. קלפטר כיהן כראש החוג לכימיה פיזיקלית בשנים 1990–1992 ופעם נוספת בשנים 1998–2002. במקביל, כיהן באותן שנים גם כראש מכון סאקלר לכימיה פיזיקלית. בשנים 1998–2003 עמד בראש קתדרת גורדון לכימיה, ומשנת 2003 הוא עומד בראש הקתדרה על שם היינמן לכימיה פיזיקלית.

קלפטר הוא חוקר בעל שם עולמי בתחום הכימיה הפיזיקלית. נכון ל-2014 פרסם כ-400 מאמרים מדעיים וערך 18 ספרים. החל מ-1993 הוא חבר באגודה האמריקאית לפיזיקה. על הישגיו המדעיים זכה במספר פרסים, ביניהם פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1998), פרס קולטהוף של הטכניון (2003), פרס רוטשילד (2004) ופרס האגודה הישראלית לכימיה (2005).

משנת 2002 כיהן כיו"ר ההנהלה של הקרן הלאומית למדע, הגוף המרכזי התומך במחקר בישראל, תפקיד אותו סיים ב-2010. ב-2007 היה חבר בוועדת המשנה למחקר של ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה.

ממוזער|יוסף קלפטר
ב-21 באוקטובר 2009 נבחר לכהן כנשיא השמיני של אוניברסיטת תל אביב. הליך בחירתו לווה במאבקי כוחות בין חברים בחבר הנאמנים ובסנאט האוניברסיטה לבין יושבת ראש הוועד המנהל, ד"ר ליאורה מרידור, על רקע פיטוריו של הנשיא הקודם, פרופ' צבי גליל, אך בסופו של דבר הוא נבחר לתפקיד ברוב גדול. בשנת 2014 נבחר לתקופת כהונה שנייה.

בשנת 2009 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של וורוצלב.

בשנת 2011 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

בשנת 2017 קיבל את עיטור "Commander of the Order of the star of Italy".

ביוני 2018 קיבל תואר פרופסור כבוד מאוניברסיטת צ'ינגואה בבייג'ינג.

בשנת 2020 הוענק לו פרס ישראל בתחום חקר הכימיה והפיזיקה.

## חיים אישיים
קלפטר נשוי לפרחיה (לבית אלנר) ואב לשני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* הדף של פרופ' קלפטר באתר אוניברסיטת תל אביב (לרבות רשימת ספריו ומאמריו)
* 
* 
* 
* 
* 
**מכתביו**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: כימיה
קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:כימאים פיזיקליים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חוקרי ננוטכנולוגיה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2020
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
פרו במשחקים האולימפיים

**[[פרו]]** השתתפה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת פריז (1900), ומאז אולימפיאדת ברלין (1936) היא משתתפת בהם בקביעות, למעט אולימפיאדת הלסינקי (1952) ממנה נעדרה. לאורך השנים צברו הספורטאים הפרואנים 4 מדליות אולימפיות, בהן מדליית זהב אחת.

במשחקי החורף משתתפת פרו מאז אולימפיאדת ונקובר (2010), אך הישגיה בהם היו זניחים.

## היסטוריה
באולימפיאדת פריז (1900) השתתף ספורטאי פרואני אחד, הסייף קרלוס דה קנדמו, אם כי לא השתתף במשחקים כחלק ממשלחת פרואנית רשמית.

באולימפיאדת ברלין (1936) השתתפה לראשונה משלחת פרואנית רשמית, אך השתתפותה לוותה במפח נפש. נבחרת הכדורגל התמודדה מול נבחרת אוסטריה בשלב רבע הגמר. לאחר שהאוסטרים הובילו 0–2, הצליחו הפרואנים להשוות את התוצאה ברבע השעה האחרונה של המשחק, ובסופו של דבר ניצחו לאחר הארכה 2–4 (שלושה שערים נוספים שהבקיעו נפסלו בידי השופט). לאחר המשחק, ערערו האוסטרים על תוצאת המשחק, בטענה שאוהדים פרואנים ירדו למגרש ותקפו שחקן אוסטרי. פיפ"א ערכה דיון בעניין, אך הוא התקיים בנוכחות האוסטרים בלבד. לא ידוע בוודאות מהן הסיבות לכך שהפרואנים לא נכחו בדיון, אך יש שתי סברות עיקריות: האחת היא שנציגי המשלחת הפרואנית התעכבו בשל מצעד צבאי ולא הצליחו להגיע בזמן, והשנייה היא שהנאצים לא יכלו לשאת הפסד של נבחרת ארית לנבחרת שכללה אינדיאנים ומסטיסוס, ודאגו לכך שתתקבל החלטה לרוחם. כך או אחרת, החליטה פיפ"א לקבל את עמדת האוסטרים, והורתה על משחק חוזר ללא קהל. ההחלטה נתפסה כזלזול של אירופה בכלל וגרמניה בפרט במדינות דרום אמריקה. המשלחת הפרואנית כולה פרשה במחאה מהמשחקים, ולאות הזדהות נהגה כך גם המשלחת הקולומביאנית. נשיא הוועד האולימפי הפרואני אמר כי אין לו עוד אמון בספורט האירופי, ונשיא פרו, אוסקר בנאווידס נשא דברים בפני קהל בלימה, בהם כינה את ההחלטה "החלטת ברלין הערמומית", וציין כי אורוגוואי, ארגנטינה, מקסיקו וצ'ילה הביעו את הזדהותן עם מחאתה של פרו. המון משולהב יידה אבנים בקונסוליה הגרמנית, ובמשך זמן מה סירבו פועלי הנמל בלימה לפרוק מטען מספינות גרמניות.

באולימפיאדת לונדון (1948) רוו הפרואנים יותר נחת, לאחר שהקלע אדווין ואסקס זכה במדליית הזהב בירי באקדח מ-50 מטר. זכייתו זו היא הזכייה היחידה עד כה של ספורטאי פרואני במדליית זהב אולימפית.

פרו נעדרה מאולימפיאדת הלסינקי, ובמשחקים שנערכו לאחר מכן לא הגיעה להישגים משמעותיים. נבחרת הנשים בכדורעף הייתה קרובה למדליה אולימפית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), אך הפסידה לנבחרת פולין במשחק המכריע וסיימה במקום הרביעי.

המדליה האולימפית השנייה של פרו הגיעה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהקלע פרנסיסקו בוסה זכה במדליית כסף בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס). ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סיאול (1988), זכתה נבחרת הנשים בכדורעף במדליית כסף, לאחר שבחצי הגמר גברה על נבחרת יפן, ובמשחק הגמר הפסידה לנבחרת ברית המועצות. במדליית כסף שלישית זכה הקלע חואן גיאה באולימפיאדת ברצלונה (1992), בסקיט.

המדליה בה זכה גיאה היא האחרונה עד כה בה זכה ספורטאי פרואני. במשחקים הבאים הישגיהם של מרבית הפרואנים היו זניחים, והקרוב ביותר לזכות במדליה היה לוחם הטאקוונדו פטר לופס סנטוס, שהעפיל לשלב חצי הגמר באולימפיאדת בייג'ינג (2008) והפסיד בקרב על מדליית הארד ליריב טורקי.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* פרו במשחקים הפאראלימפיים
* פרו במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרו: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
שליו שחור-חזה

**שליו שחור חזה** מכונה גם **שליו הגשם** (שם מדעי: *Coturnix coromandelica*), הוא מין של עוף קטן עד בינוני בסוג שליו ממשפחת הפסיוניים, החי בדרום אסיה.

## מבנה
* גובה 15-16 ס"מ.
* משקל כ-45 גרם.
* אורך כנף 90-96 מ"מ לזכרים ו- 93-97 מ"מ לנקבות.
* אורך הזנב עד 31 מ"מ לזכרים ו- עד 32 מ"מ לנקבות. 
* צבעים - הראש שחור לבן, המקור שחור, הפנים והגרון שילוב של שחור ולבן, על החזה סינר כהה שאר הגוף חום מנומר. הזכר מהודר יותר מן הנקבה שקשה להבדיל בינה לבין נקבות של שליו נודד או שליו יפני. ההבדל היחיד בינה לבין נקבות אלו, הוא בכך שהכתם הכהה על החזה שלה, הוא עדין יותר.

## תפוצה
שליו הגשם נפוץ בדרום אסיה, בין השאר הוא נצפה במדינות הבאות: בנגלדש, קמבודיה, הודו, מיאנמר, נפאל, פקיסטן, סרי לנקה, בורמה, תאילנד ווייטנאם. חי באזורים לחים ונודד דרומה בחורף.

## בית גידול, קינון ורבייה
שליו הגשם חי על הקרקע באזורי מונסון טרופיים ועשביה סבוכה. שליו הגשם ניזון מתערובת של עשבים זרעים וחרקים. עונת הקינון חופפת לעונת הגשמים. הנקבה מטילה 6-8 ביצים במשקל כ- 6.5 גרם, בתוך קפל קרקע, או מתחת לשיח נמוך. האפרוחים בוקעים לאחר 16-18 יום. הזכר אינו מסייע בדגירה או בגידול האפרוחים. האפרוחים נשארים ליד הוריהם כ- 8 חודשים.

## ראו גם
* שליו
* שליו נודד

## קישורים חיצוניים

* **Janice Pappas**, Coturnix coromandelica - Rain Quail, University of Mishigan Museum of Zoology

* **Katie Thear**, KEEPING QUAIL, Broad Leys Publishing

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:הודו: עופות
הקימוט האלפיני

שמאל|ממוזער|250px|מערב החגורה האלפידית במערך הלוחות העכשווי
**הקימוט האלפיני** הוא אורוגנזה קדומה שיצרה את החגורה האלפידית – רצף אורוגני הכולל בין השאר את הרי האלפים, הרי היורה והפירנאים באירופה, את הרי האטלס בצפון-אפריקה, את הרי זגרוס, הרי אלבורז, הרי קופט והרי רוד באיראן וכן את הרי ההימלאיה במרכז אסיה. בהרי אלבורז נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר במזרח התיכון – פסגת הר הגעש דמאוונד שגובהו 5,610 מ'.

גם רצועת ההר בארץ ישראל היא למעשה חלק משני מהקימוט האלפיני, אך היא נמוכה בהשוואה לאזורי הקימוט האלפיני האחרים כי היא רחוקה ממוקד ההתנגשות.

הקימוט האלפיני צעיר יחסית, בן 60-70 מיליון שנה והוא נמצא עדיין בשלבי התהוות והתפתחות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גאולוגיה
קטגוריה:אורוגנזות
קטגוריה:הרי האלפים: גאולוגיה
עברי (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים