open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הוברט הוברט

**הוברט הוברט** הוא קומיקס עברי מאת אריאל ויסמן. מאפייניו העיקריים של הקומיקס הם שימוש נפוץ בנונסנס ובהומור שחור, ופגיעה חוזרת ונשנית במיעוטים, בעיקר הומוסקסואלים. מדמויות הקומיקס התפתח קומיקס נוסף - "אודי".

## הדמויות
* **הוברט הוברט** - הדמות הראשית בקומיקס. הוברט הוא אלפקה, והוא מוצג כהומופוב, גזען, ימני קיצוני ואינפנטיל.
* **שושו** - חברו הטוב ביותר של הוברט. שמן וסגול. מנהל ירקניה ויש לו פֶטיש לתפוחי אדמה. שושו הוא בן זוגה של גיגית.
* **הומו** - חבר נוסף בחבורה. הוא מייצג את הקהילה ההומוסקסואלית, ולכן יש לו שמלה ורודה, שיער ירוק ודילדו שנמצא תמיד צמוד אליו. הומו מושפל תדיר על ידי הוברט.
* **טום הנקס** - חבר נוסף של הוברט, המתפקד לעיתים כמדריך רוחני, וגם הוא, כשאר הדמויות בקומיקס, מגלה נטיות הומוסקסואליות. 
* **יונקרא יונקרא** - אויבו הגדול של הוברט. יונקרא הוא הלוזר האולטמטיבי, ותוכניותיו הזדוניות נכשלות בזו אחר זו.
* **גיגית** - חברתו לחיים של שושו, והנקבה היחידה בקומיקס.
* **טוטה** - יצור אדום בעל צורה גאומטרית אשר מינו אינו ברור.

## הוברט הוברט באינטרנט

"**הוברט הוברט**" התחיל את דרכו כקומיקס באתר האינטרנט 'דורימני עורלה', בו הוצגו קומיקסים ואנימציות נוספים, בעיקר פרי עטו של אמיר דורי. הקומיקס המינימליסטי צויר בסגנון פיקסל ארט בעזרת תוכנת צייר של Windows. הקומיקס מורכב בעיקר ממספר קטן של ציורים שהועתקו והודבקו שוב ושוב. הקומיקס התחיל כסדרה של סטריפים יחידים בני שישה פריימים, שמתחילים ומסתיימים באותו פרק והדבר היחיד המשותף להם הוא הדמויות, אך בשלב מסוים החלה להתגבש עלילה והקומיקס עבר לפורמט של סיפור בהמשכים.

## הוברט הוברט בדפוס
כשהפופולריות של "**הוברט הוברט**" באינטרנט הייתה בשיאה, הוציא אריאל באוגוסט 2003 את החוברת הראשונה של "הוברט הוברט", בעידודם של גלנדון ואיזבלה, זוג קומיקסאים שליווה את אריאל בתחילת דרכו. החוברת, שצולמה במכונת צילום שחור-לבן ונמכרה ב-6 ש"ח לעותק, הציגה סיפורים ארוכים יחד עם סיפורים קצרים שלא פורסמו באינטרנט ושנוצרו במיוחד למהדורה המודפסת. כל הקומיקסים בחוברת (למעט אחד, שנכתב על ידי אריאל וייסמן וצויר על ידי הקומיקסאית זרובבלה) צוירו בתוכנת הפלאש, וכך נשמר המראה המינימיליסטי והממוחשב של הקומיקס המקורי. החוברת הושקה לראשונה בפסטיבל הקומיקס 2003. 

החוברת השנייה, שנקראה גם "הולידיי הוברט", יצאה לאור באוקטובר 2003 לכבוד החגים, והציגה סיפורים בעלי קשר קלוש לחגי ישראל, ביניהם הסיפור "מתנה לחג" (ע"ש שירם של נושאי המגבעת) בו יוצאים הוברט ושושו במסע להשגת מתנות לחגים, והסיפור "משמעות החגים", בו הוברט מחסל חשבונות עם כל אלו שמוזילים את ערכם של חגי ישראל. מהחוברת הזו והלאה, הקומיקסים המודפסים צוירו ידנית על ידי אריאל וייסמן, ולא בעזרת תוכנות מחשב.

חוברת מס' 3 פורסמה בינואר 2004. בחוברת הרביעית סיפור אחד ארוך בכיכוב הדמות "טוטה", החליף את הפורמט של מספר סיפורים קצרים בכיכובו של "הוברט". חוברת מס' 5 הושקה בפסטיבל הקומיקס באוגוסט 2005, והייתה החוברת הראשונה בעלת עטיפה צבעונית. בחוברת הזו שבה המתכונת של החוברות הראשונות, ומופיעים בה שלושה סיפורים ושתי ביקורות תרבות, על הסרט "מטריקס" ועל הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", שנכתבו לכאורה על ידי דמותו של הוברט.

## קישורים חיצוניים

* הוברט הוברט
* ביקורת של גלנדון ואיזבלה על קומיקסי רשת ובהם 'הוברט הוברט'
* מאמר של אמיתי סנדי על קומיקס ישראלי וגם על 'הוברט הוברט'
 
קטגוריה:קומיקס ישראלי
נבחרת שוודיה בכדורגל נשים

**נבחרת שוודיה בכדורגל נשים** היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של שוודיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל השוודית. 
נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעם אחת באליפות אירופה וסיימה שנייה בגביע העולמי ב-2003. כמו כן זכתה שלוש פעמים בגביע אלגארבה.

## תארים, שיאים והישגים
### [[כדורגל במשחקים האולימפיים|אולימפיאדות]]
*1996 – מקום 6 (מקום 3 בשלב הבתים)
*2000 – מקום 6 (מקום 3 בשלב הבתים)
*2004 – מקום 4
*2008 – רבע הגמר
*2012 – רבע הגמר
*2016 – 20x20px מקום שני  
*2020 – 20x20px מקום שני 

### [[גביע העולם בכדורגל לנשים|גביעי העולם]]
*1991 – 20x20px מקום שלישי
*1995 – רבע גמר
*1999 – רבע גמר
*2003 – 20x20px מקום שני 
*2007 – שלב הבתים
*2011 – 20x20px מקום שלישי
*2015 – שמינית גמר
*2019 – 20x20px מקום שלישי
*2023 – 20x20px מקום שלישי

### [[אליפות אירופה בכדורגל נשים|אליפויות אירופה]]
*1984 –  **מקום ראשון**
*1987 –  מקום שני
*1989 –  מקום שלישי
*1991 – לא העפילה
*1993 – לא העפילה
*1995 –  מקום שני
*1997 – חצי גמר
*2001 –  מקום שני
*2005 – חצי גמר
*2009 – רבע גמר
*2013 – חצי גמר
*2017 – רבע גמר
*2022 – חצי גמר
* 2025 - רבע גמר

## שחקניות מפורסמות
* ויקטוריה סוונסון 
* האנה יונגברי
* פיה סונדהאגה
* מאלין מוסטרם

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שוודיה: כדורגל
שוודיה
קטגוריה:נבחרות שוודיה
קטגוריה:שוודיה: כדורגל נשים
אליפות אירופה בכדורגל נשים

**אליפות אירופה בכדורגל נשים** (באנגלית: **UEFA European Women's Championship**) היא תחרות כדורגל הנשים המרכזית לנבחרות המאורגנת על ידי אופ"א, הקונפדרציה האירופית לכדורגל. האליפות נערכה לראשונה ב-1984 ומאז מתקיימת פעם בארבע שנים. שמה המקורי היה "תחרות אירופה לקבוצות נשים ייצוגיות", ובאותם ימים היא התקיימה כל שנתיים.

בשנים 1991 ו-1995, שימשה האליפות כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, אך ב-1999 הוקם טורניר מוקדמות נפרד לגביע זה.

## מבנה הטורניר
באליפויות הראשונות, מ-1984 עד ל-1995 השתתפו בטורניר הגמר ארבע נבחרות במתכונת פיינל פור. מ-1997 עד ל-2005 השתתפו בטורניר הגמר שמונה נבחרות. בשלב הראשון חולקו הנבחרות ל-2 בתים בהן כל נבחרת שיחקה פעם אחת עם שאר החברות בבית. 2 הנבחרות הראשונות בכל בית עלו לשלב חצי הגמר. החל מ-2009 הונהגה המתכונת בה משתתפות בטורניר הגמר 12 נבחרות. אף על פי כן, פורמט זה החזיק רק במשך שני טורנירים, משום שאופ"א הודיעה שהחל מיורו 2017 ישתתפו בטורניר הגמר 16 נבחרות.

החל מיורו 2005 הנבחרת או הנבחרות המארחות את טורניר הגמר מעפילות אליו אוטומטית. הנבחרת הזוכה אינה מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר הבא אחריו.

## תוצאות הטורנירים
### תחרות אירופה לקבוצות נשים ייצוגיות

### אליפות אירופה בכדורגל נשים

## דירוג הזוכות

## פרסים
### נעל הזהב – מלכת השערים
[ממוזער|180px|[לוטה שלין, מלכת השערים של אליפות אירופה 2013]]

### כדור הזהב – השחקנית המצטיינת
[ממוזער|180px|[נדין אנגרר, השחקנית המצטיינת של אליפות אירופה 2013]]

## ראו גם

*אליפות אירופה בכדורגל
*אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19

## קישורים חיצוניים
* 

*אליפות אירופה בכדורגל נשים
*BBC Sport - "כמה אליפות אירופה לנשים התפתחה"

*
*
קטגוריה:תחרויות כדורגל נשים באירופה
א-סנארה (עיתון)

ממוזער|180px|עמוד הכותרת בעיתון א-סנארה
**אַ-סִּנַארַה** (בערבית: **الصنارة**, בתעתיק מדויק: אלצנארה, נהגה לעיתים גם **אַ-סּוֹנַארַה**) הוא שבועון ערבי ישראלי. מערכת העיתון יושבת בנצרת, והוא מופץ בכל רחבי ישראל וגם בירדן.

בשנת 1983 החליט העיתונאי לוטפי משעור, בעל משרד פרסום בנצרת, להוציא לאור מקומון בנצרת בשם א-סנארה ("החכה"). שמו של העיתון הוא ככל הנראה פרפרזה על השם א-סיאד (الصيـّاد - "הדייג" או "הצייד"), שהוא שמם של כמה עיתונים בעולם הערבי. א-סנארה היה העיתון הפרטי הראשון במגזר הערבי בישראל. עד להקמתו יצאו לאור כל העיתונים במגזר זה מטעם מפלגות או ארגונים פוליטיים, או קיבלו תמיכה ממוסדות המדינה. למעשה, ייסוד העיתון היה חלק ממגמה כללית בעיתונות הישראלית של ירידה בתפוצת העיתונים המפלגתיים ועלייה מקבילה בתפוצת העיתונים הפרטיים, אם כי במגזר היהודי היו כל הזמן עיתונים פרטיים שפעלו בצד המפלגתיים.

לעיתון מדורים קבועים בנושאי אקטואליה, ספרות, ספורט, כלכלה וצרכנות, ילדים, משפחה, נשים, בריאות, קוסמטיקה, שאלות ותשובות בנושאים חברתיים ומדור תלמידים.

בשנת 2006 סבל העיתון מהתנכלויות, לטענת גורמים בעיתון על רקע פרסום שלילי על עזמי בשארה.

## ראו גם
* א-סנארה (אתר אינטרנט)
* לילכ

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* איתמר ענברי, סמל העיתונות הערבית בישראל הלך לעולמו. על פטירתו של עורך העיתון, לוטפי משעור, באתר nrg

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים בערבית
קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:נצרת: תקשורת
קטגוריה:תקשורת ערבית בישראל
Tarkus

**Tarkus** הוא אלבום רוק מתקדם של הלהקה הבריטית אמרסון, לייק ופאלמר. זהו האלבום השני של הלהקה. בעטיפה ניתן לראות יצור מיתולוגי שחציו ארמדיל וחציו טנק. הציור עוצב על ידי סטודנט לאמנות בשם ויליאם ניל.

היצירה הראשונה, טרקוס, מילאה את כל הצד הראשון של התקליט. אמרסון הלחין את רוב היצירה, בעוד שגרג לייק כתב לה מילים והיה אחראי על העיבוד מוזיקלי.

צד ב' של התקליט הוא פשוט ורגוע יותר יחסית ליצירה הארוכה והרועמת בצד א'. האלבום נגמר במעין מחווה הומוריסטית לטכנאי של הלהקה - אדי אופורד, אשר עבד עם הלהקה על ארבעת האלבומים הראשונים שלהם (במקביל לעבודה עם להקת יס).

האלבום זכה למקום הראשון במצעד המכירות, ולשבחים מצד מגזיני רוק חשובים.

## נגנים
* קית' אמרסון - אורגן, סינתיסייזר, פסנתר
* גרג לייק - שירה, גיטרה בס, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
* קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה.

## רצועות

#Tarkus - 20:35
#*Eruption
#*Stones of Years
#*Iconoclast
#*Mass
#*Manticore
#*Battlefield
#*Aquatarkus
#Jeremy Bender - 1:46
#Bitches Crystal - 3:55
#The Only Way - 3:48
#Infinite Space - 3:18
#A Time and a Place - 2:57
#Are You Ready Eddy? - 2:10

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמרסון, לייק ופאלמר
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק מתקדם
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
היסטריה המונית

בפסיכולוגיה, **היסטריה המונית** או **פסיכוזת המונים**, היא תופעת הצגתם של סימפטומים היסטריים בידי יותר מאדם אחד (ציבור מסוים). פעמים רבות מתחילה התופעה כאשר אדם אחד מגלה סימני היסטריה לעיניהם של אחרים, אשר באופן "מדבק" מתחילים גם הם לגלות את אותם סימפטומים.

דוגמאות לכך ניתן לראות במקרים של תאונות, כאשר אנשים מגיבים באופן לא רציונלי. למשל, הם צורחים, רצים לכיוון הלא נכון וכדומה. או מקרים בהם אדם חשוד בפשע נלכד בידי קבוצת אנשים ואחד מחברי הקבוצה מיידה בו אבן, או בועט בו את הבעיטה הראשונה והשאר מצטרפים להתקפה האלימה. סימפטום אחר הוא של בחילה קבוצתית, שנגרמת לעיתים קרובות בעקבות חשיפה ציבורית לאירוע טראומטי. תופעה דומה היא כאשר צפייה באדם אחד המתנהג באופן אלים, עלולה לשמש זרז פסיכולוגי להתנהגות דומה בקרב הסמוכים אליו.
דוגמה נוספת היא התגובה בקוריאה הצפונית על מות המנהיג קים ג'ונג איל.ב-2011. 

לעיתים הדבר נובע מהשפעות של לחץ באוכלוסייה, דוגמאות למקרים כאלה, המיוחסים כיום ל, הם מגפת ההתעלפויות בגדה המערבית (1983) ומגפת הצחוק בטנגנייקה.

## ראו גם
*אלרמיזם
*היסטריה 

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:היסטריה
כסף (צבע)

**כסף** הוא צבע אפור מבריק המאפיין מתכות, ובפרט את המתכת כסף. עקב מקורו ושמו, צבע הכסף מקושר לעושר, יוקרה, טכנולוגיה ותעשייה.

## שימושים ומשמעות
[ממוזער|200px|[דנאריוס כסף של הקיסר הרומי גטה]]
כסף הוא הצבע של רוב המתכות. כמו כן קיימת שיטה היסטולוגיה לצביעת גופים זרים בתאים בעזרת יוני כסף.

כסף מסמל יוקרה ושלמות, בין השאר כי כסף - לעומת ברזל או פלדה - היא מתכת יקרה שאינה מחלידה. מכשירים וכלים רבים מצופים בכסף על מנת להקנות להם תדמית יוקרתית, רק מעט מהם עשויים מכסף טהור. כסף מסמל קידמה טכנולוגית.

בעבר חלק ניכר מהמטבעות היו עשויים מזהב, אך היום מטבעות רבים עשויים מכסף או מצופים בכסף וצבעם הוא כסף. בעברית המילה "כסף" מתארת את המטבעות והשטרות, ומשמשת מילה נרדפת ל"הון".

בסמלי אצולה בריטיים, כסף מסמל בהירות, טוהר, מעלה או תמימות.

הכומתה האפורה של חיל ההנדסה הישראלי מוגדרת רשמית ככסופה. כתוצאה מכך החיל מכונה "הכסופים" (במקור הכומתה הוגדרה כאפורה, ולאחר מכן הגדרת הצבע שונתה לכסוף להגברת המוראל של החייל).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:כסף (יסוד)
בקעת ארבל

ממוזער|מבט לכיוון הר ארבל ומצוק ארבל מכיוון רכס סחנין. ברקע. בקעת ארבל
**בקעת ארבל** היא בקעה בגליל המזרחי, השוכנת מערבית לטבריה. אורכה כ-6 ק"מ ממזרח למערב, רוחבה כ-4 ק"מ ושטחה כ-24 קמ"ר. היא משתרעת מצפון לכביש 77 ומדרום לנחל ארבל.
צורתה של הבקעה היא כשל אוכף, וגובהה נע בין 180 מטרים מעל פני הים בצפונה ל-100 מטרים מעל פני הים בדרומה. בתווך היא מנוקזת על ידי נחל רקת ונחל קוצר, ובצידה המזרחי גובהה מגיע לרום פני הים, בטרם היא מתחלפת בסדרת מצוקים תלולים היורדים אל הכנרת.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|בקעת ארבל בסמיכות לים כנרת ול[טבריה]]
הבקעה קבלה את שמה מהיישוב העתיק ארבל שבו ישבו הכהנים מבני משמרת ישוע לאחר חורבן בית שני. שרידי בית הכנסת של היישוב העתיק שוכנים מצפון למושב ארבל.

הר ארבל ונחל ארבל הסמוכים לה קיבלו גם הם את שמם מהיישוב העתיק. בתקופת המשנה והתלמוד שכנו בשטח הבקעה מספר יישובים יהודיים, ובהם כפר חיטיא ומגדל צבעייא, וכן נזכרים במקורות חכמי ארבל, ובראשם ניתאי הארבלי (שעל שמו הר ניתאי).

באזור הבקעה שסביב ליישוב ארבל גודלו בתקופת המשנה והתלמוד גידולי חיטה משובחים: .

אזכור הבקעה מופיע בתלמוד הירושלמי בסיפור מעשה אשר שימש את חז"ל כמשל לתקומת עם ישראל:

כיום שוכנים בבקעה היישובים ארבל, כפר זיתים, כפר חיטים ומצפה. בצידה המערבי שוכן נבי שועייב.

## ראו גם
*ארבל (יישוב עתיק)
* הר ארבל

## קישורים חיצוניים

*  (על זיהוי הכפר ארבל בח'רבת ואדי חמאם (חורבת ורדים) ועל מסורות המזהות אותו בח'רבת ארבל)

## הערות שוליים

*
ארבל
ראסטות

ממוזער|200px|
**ראסטות** הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער. לרוב קשרים אלה נוצרים באופן טבעי על ידי הימנעות מסירוק השיער ושמירת השיער נקי משומן אשר מונע את היווצרות הקשרים, זאת על ידי חפיפתו בשמפו או שימוש בתכשירים אחרים.
בתרבות המערבית המודרנית נהוגה גם קליעת הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לעיתים בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי. דוגמאות קלאסיות של תסרוקות ראסטות המוכרות לציבור הישראלי הם עידן רייכל ומוש בן ארי.

בשפות רבות אחרות מכונות הראסטות **דרדלוקס** (Dreadlocks) ובהודו הן מכונות ג'טה (jata).

## היסטוריה
העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגיות במצרים, אשר חשפו מומיות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות. כתבי הודות ההינדים מתארים אף הם סגנון שיער זה וכתבים נוספים מצביעים על שימוש נרחב בתרבויות הקלטים, הויקינגים, האצטקים ושבטים גרמאניים שונים. כתבים נוצרים מתארים את יעקב הצדיק, הבישוף הראשון של ירושלים, כעוטה ראסטות עד לקרסוליו.

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה התעוררות דת הראסטפארי בג'מייקה אשר מאמיניה עטו את שיערם לרוב בדרך זו. עלייתו לגדולה של זמר הרגאיי בוב מארלי, אשר נמנה עם המאמינים בראטספארי, הפכה את הסגנון לפופולרי בקרב מעריציו ובקרב אוהדי מוזיקת הרגאיי בכלל ברחבי העולם, ומהם לכלל התרבות המערבית.

## הצהרות דתיות ותרבותיות
לצמות הראסטות ישנם הקשרים תרבותיים רבים, על אף שבתרבות המערבית המודרנית הם לרוב בחירה אופנתית ותו לא.

כתות מסוימות בהינדואיזם מייחסות לראסטות הצהרה על דחיית היוהרה והגאווה לטובת הרוחניות. האל ההינדואי שיווה מתואר לרוב כבעל צמות שכאלה. אחד המיתוסים על שיווה מתאר אותו כשולט בנהר הגנגס בעזרת צמותיו ומווסת את זרימתו כדי שלא תציף את העולם. במקרה אחר מתואר שיווה כרוקד בחלל וצמותיו מפילות כוכבים ושאר גורמים שמימיים והורסות אותם. תכונות ומיתוסים אלו הקשורים בצמות הראסטות הפכו אותן לסימני ההיכר אצל הסאדהו, נזירים נודדים בהודו. 

מאמיני הראסטפארי מייחסים לראסטות סמל לרוחניותם ולמוצאם משבט יהודה, אשר סמלו היה אריה והראסטות הן כניסיון לחקות את רעמתו.

## קישורים חיצוניים

* תולדות הראסטות בפורטל הרגאיי הישראלי

קטגוריה:ראסטפארי
קטגוריה:תספורות ותסרוקות
נורית (יישוב)

שמאל|ממוזער|250px|אימוני גדנ"ע במחנה נורית
**נוּרִית** הוא יישוב אקולוגי תיירותי קהילתי השוכן על הר הגלבוע. בעבר שכנו באתר היישוב כפר עבודה ולאחריו בסיס גדנ"ע. המושב נורית נקרא על שם פרח הנורית המצוי בגלבוע. הפרח הוא אדום כאש, ולפיכך השם נורית, מלשון נור - אש.

## היסטוריה
נורית הוקמה ביוני-יולי 1950 ככפר עבודה על ידי עולי תימן. הוא קיבל את שמו בהשראת שמו של הכפר הערבי נוריס ששכן בבקעה הסמוכה ונכבש ב-29 במאי 1948. תושבי המושב נטשוהו בהדרגה לאחר כתשע שנים של התיישבות במקום, פרט לתושבת אחת, נדרה, "הסבתא של הגדנ"ע", שהמשיכה לגור במקום גם כשהפך לבסיס גדנ"ע ונשארה בו עד סוף שנות ה-90.

ביוני 1958 עלה למקום גרעין ההקמה של רם און, להתיישבות זמנית עד הקמת יישובם הקבוע. ב-1962 הפך המקום לבסיס גדנ"ע. הבסיס ננטש בשנת 1994 ובמקום נותרו רק נדרה וכן טפת נבו ומשפחתה בחוות בודדים הצמודה לגדר הבסיס הנטוש.

בשנת 2010 יזמה המועצה האזורית גלבוע, בראשות דני עטר, הקמת יישוב קהילתי ואקולוגי תיירותי על חורבות בסיס הגדנ"ע. המועצה האזורית גלבוע הקימה את היישוב בעזרתה של החטיבה להתיישבות.

היישוב נבנה מחדש כ"ישוב אקולוגי". נכון לינואר 2023 מתגוררות ביישוב כ-90 משפחות ועוד כשבע בונות את בתיהן. שלב א' של נורית החדשה כולל כ-125 שטחים, ביניהם שטחים עם תב״ע לתיירות, כמו אירוח לינה (צימרים), מסעדות וכו'.

בסוף 2015 הוקם ועד חדש בשיתוף עם מועצה אזורית גלבוע ונציגי מתיישבים כדי לנהל את ענייני האגודה השיתופית.

## קישורים חיצוניים
* 
* נורית, באתר רום גליל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים אקולוגיים בישראל
קטגוריה:הגלבוע
קטגוריה:גדנ"ע
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2010
קטגוריה:הגלבוע: יישובים
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
בקעת גינוסר

[ממוזער|250px|שמאל|מבט על בקעת גינוסר, מימין [הר ארבל משמאל הר ניתאי]]
**בקעת גינוסר** היא בקעה הנמצאת צפונית-מערבית לכנרת.

## מיקום גאוגרפי
הבקעה גובלת בחלקה הדרום-מזרחי בכנרת (שבעבר כונתה גם **ים גינוסר** על שם הבקעה), בסמיכות לטבריה, בדרום בהר ארבל, במערב בהר רביד, בצפון בשמורת נחל עמוד ובצפון מזרח בהר האושר.

אל בקעת גינוסר זורמים נחל ארבל ונחל עמוד.

## היסטוריה
בבקעה עברה דרך הים שקישרה בין ארם נהריים למצרים ויש בה שרידים מכל התקופות החל מהתקופה הכנענית, עבור ביישובים יהודיים מתקופת בית שני ומהתקופה הביזנטית וכלה בתקופה הערבית.

בכתבים של יוספוס פלביוס ובכתבי חז"ל מוזכרת הבקעה כאזור פורה וטוב למגורים.
ולדוגמה אמרו בתלמוד בבלי שנקרא שמה 'כנרת' על שם שפירותיה מתוקים כעריבות קול הכינור.

## ההתיישבות
במקום קיימים שלושה יישובים יהודיים מגדל, קיבוץ גינוסר וליבנים והישוב הבדואי ואדי אל-חמאם.

במקום קיים גם כפר נחום וכן יש מספר כנסיות במקום כמו כנסיית הלחם והדגים וכן בתי כנסת עתיקים.

בתחילת המאה ה-20 ניסו להתיישב במקום נוצרים גרמנים אך נכשלו בגלל מחלת הקדחת שהייתה נפוצה במקום.

בשנת 1910 הוקמה המושבה מגדל על ידי עולים מרוסיה ובכך החלה ההתיישבות היהודית המחודשת בבקעת גינוסר. הקיבוץ גינוסר הוקם במקום בשנת 1937 ומושב ליבנים הוקם בשנת 1981. היישוב הבדואי ואדי אל-חמאם הוקם ב-1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה, ששכנו עד מלחמת העצמאות בצפון עמק החולה.

## אזכורים בשירה

בשיר "ירדה השבת" שכתב יהושע רבינוב והלחין דוד זהבי מוזכרת הבקעה במילים:

## קישורים חיצוניים
* דב גינזבורג, הכנרת וסביבותיה בספרות חכמי ישראל, ניב המדרשיה כ"ד-כ"ה, תשנ"ג-תשנ"ד; עמ' 135–144, במקור, באתר "דעת"; כעת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
* 

## הערות שוליים

גינוסר
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:הכנרת
קטגוריה:שביל ישראל
צ'ינגהאי

**צִ'ינְגְהָאי** (; בפין-יין: **Qīnghăi**) הוא מחוז במערב הרפובליקה העממית של סין. המחוז משתרע על פני 690,355 קמ"ר, מה שהופך אותו למחוז הרביעי הכי גדול בשטחו במדינה. בירתו היא העיר שִׂינִינְג, העיר הגדולה היחידה בצ'ינגהאי.

המחוז מהווה חלק מהרמה הטיבטית, הן גאוגרפית והן תרבותית. מרביתו היווה חלק מאזור **** של טיבט ההיסטורית. בדומה לטיבט, זהו מחוז קר וצחיח למדי, עם גובה ממוצע של 3,000 מטרים מעל פני הים, וטמפרטורות ממוצעות של 18.2°C- עד 7°C- בינואר ו-5°C עד 21°C ביולי.

במחוז נמצאת ימת צ'ינגהאי (או קוֹקוֹ נוֹר בטיבטית). זוהי הימה הגדולה בסין ושטחה 5,694 קמ"ר. היא מוקפת בערבות והאוכלוסייה באזור היא טיבטית. במערב הימה חצי אי המכונה "אי הציפורים". זהו אתר גידול לאלפי עופות פרא כגון אווזים, קורמורנים, שחפים, עגורים וציפורים רבות אחרות. שלושת הנהרות החשובים המקונג, היאנגצה והנהר הצהוב נובעים מהמחוז.

במחוז מרבצי נפט וגז טבעי המהווים חלק משמעותי מכלכלת המחוז. באזור הבירה נמצאת תעשיית ברזל ופלדה, אך ככלל המחוז עני למדי, וחלקו בכלכלת סין נאמד בכ-0.3% בלבד.

## דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו במחוז כ-5.924 מיליון תושבים, מה שהופך אותו לאחד המחוזות הקטנים בסין מבחינת אוכלוסייה - רק המחוז האוטונומי הטיבטי מאוכלס פחות ודליל יותר ממנו. למעלה ממחצית מהתושבים הם בני האן, כ-23% טיבטים, 16% בני חווי, 4% מונגואורים, 1.8% סאלאר ו-1.8% הם מונגולים.

## רעידת אדמה
ב-14 באפריל 2010 פקדה את דרום המחוז רעידת אדמה בעוצמה של 7.1 בסולם ריכטר וגרמה למעל 2,000 נספים ולנזקים ברכוש במחוז צ'ינגהאי ובמחוז האוטונומי הטיבטי הסמוך. מוקד הרעש היה ב, כ-30 קילומטר מבירת הנציבות, העיירה .

## חלוקה מנהלית
מחוז צ'ינגהאי מחולק לשתי נציבויות עירוניות ושש נציבויות אוטונומיות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
נבחרת סין בכדורגל נשים

**נבחרת סין בכדורגל נשים** היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסינית. 

נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעמיים בגביע אלגרב (1999 ו-2002). נבחרת סין הגיעה למקום השני בגביע העולם בכדורגל נשים 1999, בטורניר האולימפי ב-1996, והנבחרת עד גיל 20 הגיעה למקום השני בגביע העולם עד גיל 20 ב-2004.

## כל [[גביע העולם בכדורגל לנשים|גביעי העולם]]
*1991 - מקום חמישי
*1995 - מקום רביעי
*1999 - 20x20px מקום שני
*2003 - רבע גמר
*2007 - רבע גמר
*2011 - לא העפילה
*2015 - רבע הגמר
*2019 - שמינית גמר
*2023 - שלב הבתים

## שחקניות מפורסמות
*סון ון
*ליו אילינג
*וואנג ליפינג 
*שיאושו מה 
*האן דואן 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

סין
קטגוריה:נבחרות סין
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: כדורגל
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ספורט נשים
שאאנשי

שמאל|ממוזער|268px|חלק מצבא הטרקוטה שנחשף מזרחית לשי-אן
שמאל|ממוזער|268px|ציור במסגד הגדול בשי-אן
**שַׁאאַנְשִׂי** (; בפין-יין: **Shǎnxī**) הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין. המחוז משתרע על פני 205,624 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-39.529 תושבים. 99.5% מהתושבים  הם בני האן ו־0.5% האחרים הם מוסלמים בני חווי.

למחוז, ובמיוחד לבירתו שִׂיאָן, חלק חשוב בהתהוות התרבות הסינית ובהיסטוריה שלה. 13 שושלות פיאודליות, משושלת ג'ואו ב ועד שושלת טאנג, ששלטה עד 907, בחרו למקם את בירתן בעיר או בקרבתה. זהו גם קצה של דרך המשי, שהובילה סחורות במשך למעלה מאלף שנה לאירופה, לחצי האי ערב ולאפריקה.

צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון משושלת צ'ין והראשון שאיחד את סין כולה, הקים את בירתו בשיין-יאנג, קרוב לשיאן של ימינו. לא רחוק משם הקים את מה שהיה עתיד להיות קברו, כשצבא של פסלי חיילים ופרשים מטרקוטה מלווים אותו בדרכו לעולם הבא (ראו צבא הטרקוטה).

שושלת האן, שיוסדה אחרי הפיכה נגד שושלת צ'ין קצרת הימים (221 לפנה"ס עד 207 לפנה"ס), יסדה את בירתה בצ'אנג-אן, שׂיאן של ימינו. השושלת שרדה ארבע מאוד שנה ולאחריה התפוררה סין. ב-581 שוב אוחדה סין בידי שושלת סווי ובירתה שבה להיות צ'אנג-אן ב-582. ב-681 הוחלפה שושלת סווי בידי שושלת טאנג ותחתיה שגשגה צ'אנג-אן ונהייתה לעיר הגדולה באסיה, אם לא בעולם כולו.

המחוז נחלק לארבעה חלקים טופוגרפיים - מדבר בצפון סמוך למונגוליה הפנימית; מישור אדמת לס במרכז המחוז; רכס הרי צ'ין-לינג דרומית לו; ואקלים סובטרופי בדרום המחוז.

## חלוקה מנהלית
מחוז שאאנשי מחולק לעיר תת-מחוזית אחת ותשע נציבויות עירוניות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
נאיף חוואתמה

[שמאל|ממוזער|250px|נאיף חוואתמה (ראשון מימין) עם [יאסר ערפאת בירדן, יוני 1970]]
**נאיף חוואתמה** (בערבית: **نايف حواتمة**, תעתיק: נאיף חַוַאתְמה; נולד ב-17 בנובמבר 1935) הוא פוליטיקאי ירדני נוצרי יווני-אורתודוקסי, מנהיג ארגון הטרור החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.

## ביוגרפיה

חוואתמה נולד ב-1935 באמירות עבר הירדן (שנקראה בהמשך ממלכת ירדן) במחוז בלקא.  

בשנת 1968 הקים חוואתמה את הארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כפיצול מהחזית העממית לשחרור פלסטין של ג'ורג' חבש על רקע אידאולוגי. הארגון ביצע פעולות טרור רבות נגד ישראל, בהם הפיגוע במעלות.

חוואתמה הגה את תוכנית השלבים של אש"ף והתנגד למשא ומתן מדיני עם ישראל, אף שתמיד חיפש קשר לגופי שמאל ישראליים, נפגש עם אנשי מצפן ואף ניסה להיפגש עם לובה אליאב, מזכ"ל מפלגת העבודה דאז. כראש ארגון מרקסיסטי, חוואתמה ראה בהקמת מדינה פלסטינית את הצעד הראשון לתנועה שתפיל את "המשטרים הערביים המושחתים".

כבר ב-1973 קרא חאוותמה לשתי מדינות לשני עמים. גם כיום הוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל וקורא להפסקת האלימות נגד האזרחים הישראלים והפלסטינים. בשנת 1999, בעת לוויית המלך חוסיין, לחץ את ידו של הנשיא עזר ויצמן וקרא לו "איש של שלום". כמרקסיסט, הוא מתנגד לארגונים דתיים כמו החמאס.

לאחר חתימת הסכמי אוסלו ביקש חוואתמה להתיישב בשטחי הרשות הפלסטינית, אך בקשותיו נדחו שוב ושוב, בעיקר בשל אחריותו לטבח במעלות.

בשנת 2004 השתתף חוואתמה בפעילות פלסטינית-ישראלית שניסתה לקדם את פתרון שתי מדינות לשני עמים. במסגרת פעילות זו הוא שוב קרא להפסקת פעולות האיבה במהלך האינתיפאדה השנייה.

ביולי 2007 ביקש לבקר ברמאללה לרגל כינוס המועצה המרכזית הפלסטינית. כניסתו אושרה יחד עם כניסתם של פארוק קדומי ובכירי אש"ף נוספים. חוואתמה החליט לבסוף שלא לבקר ברמאללה בשל מה שהגדיר "התנאים הישראליים לביקורו".

במאי 2013 העניק אבו מאזן, יו"ר הרשות הפלסטינית, לנאיף חוואתמה את עיטור "כוכב הכבוד": "מתוך הערכה לתפקידו הלאומי החשוב בשירות הסוגיה הפלסטינית והעם הפלסטיני, ומתוך הערכה למאמציו להניף את הדגל של פלסטין מאז פרוץ המהפכה הפלסטינית ודרך שלבי המאבק המתמשך".

## חיים אישיים
חוואתמה חי כיום בסוריה והארגון שלו – החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין – נהנה מתמיכתה של סוריה. בפברואר 2013 חוואתמה נפצע קלות בפיגוע במרכז דמשק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים ירדנים
קטגוריה:טרוריסטים קומוניסטים
קטגוריה:מרקסיסטים
קטגוריה:נוצרים יוונים-קתולים
קטגוריה:נוצרים ירדנים
קטגוריה:ראשי ארגוני טרור פלסטיני
קטגוריה:פעילי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1935
רצועת הספר

ממוזער|246px|שמאל|רצועת הספר מסומנת באדום.
**רצועת הַסְּפָר** (באנגלית: **Frontier Strip**) מתייחסת לשש מדינות בארצות הברית, מדקוטה הצפונית ודרומה עד לטקסס. מבחינה גאוגרפית מדינות אלו מהוות קו ישר מצפון לדרום. הביטוי 'רצועת הספר' מהווה ככל הנראה אזכור לימי המערב הפרוע של אמריקה, כאשר חלקן של מדינות הרצועה שהיו עדיין טריטוריות, נחשבו למקום יישוב נידח ונוקשה.

בתקופת השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, סבלו מדינות אלו במיוחד מפגעי מזג אוויר קשה ומבצורת, אשר כונו קערת האבק. מזג האוויר ושחיקת הקרקע הביאו להתרוממותן של כמויות עצומות של עפר, ולתנועת אדמה ואבק מזרחה לעבר חוף האוקיינוס האטלנטי - והדבר פגע בשטחים עצומים של שדות תבואה, במיוחד במדינות אלו. התופעה הוחרפה על ידי העובדה שאדמות אלו עובדו בצורה אינטנסיבית מדי עם ראשית יישוב הטריטוריות, ולא נותרה בהן צמחייה טבעית שהייתה עשויה להגן על האדמה ועל הרכבה. איכרי מדינות אלו הגיעו בחלקם לידי חרפת רעב והמדינות ננטשו בחלקן מאוכלוסייה מקומית של חקלאים. מאורעות אלו הם שהעניקו לרצועת המדינות הללו את שמן.

## מדינות רצועת הספר
*דקוטה הצפונית
*דרום דקוטה
*נברסקה
*קנזס
*אוקלהומה
*טקסס

קטגוריה:ארצות הברית: אזורים
קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה
נובו ריש

**נובו ריש** (נכתב גם במילה אחת, **נובוריש**, וברבים: **נובורישים**; מצרפתית: **Nouveau riche**, "עשיר חדש") הוא כינוי, שנאמר לרוב בנימת לגלוג וגנאי, לבעל הון טרי שאיננו מורגל בנימוסים המקובלים בחברה האריסטוקרטית. בהתאם לכך, הוא נוהג להפגין בראוותנות את עושרו בכל הזדמנות. הכינוי הופיע בזמן המהפכה התעשייתית שבה נוצרה שכבה חדשה של אנשים שבדרך כלל לא היו משכילים, ועושרם נצבר במהירות ולא נבע מנכסים שעברו בירושה.

הביטוי צמח לראשונה בתקופת הרפובליקה הרומית, הביטוי התייחס לפלבאים (כינוי לחברי המעמדות הנמוכים ברפובליקה) שצברו הון דרך מסחר ובכך נעשו חלק מהמעמד הפטריקי.

תופעת הנובו ריש מוסברת על ידי מושג ההון של הסוציולוג פייר בורדיה. לאחר שהנובו ריש השיג את ההון הכלכלי הקיים בידי הנמנים עם החברה הגדולה, הוא מגלה כי אין די בכך - ללא הביטוס והון תרבותי מתאימים הוא אינו יכול להשתלב בחברה זו ולזכות בהערכתה. בעוד שהון כלכלי ניתן להמרה להון תרבותי בקלות יחסית, רכישת ההביטוס המתאים היא תהליך ארוך ולכן השתלבותו של הנובו ריש בחברה הגבוהה תהיה ארוכה וקשה.

המושג והקונוטציה הנלוות לו עובר תהליך של ניכוס מחדש על ידי נובורישים בהגדרת עצמם, כך למשל אחד משמות הבמה של הראפר ליל ויין הוא Young money, "כסף צעיר".

### ייצוגי "נובו ריש" בתקשורת
ייצוגים תרבותיים של נובו ריש במדיה זכו להתייחסות נרחבת במחקרי תרבות פופולרית. אחד הממצאים הבולטים הוא ש"הנובו ריש" מוצג לרוב כדמות קריקטורית, ראוותנית ונטולת טעם, תוך הדגשת הפער בינה לבין האליטות המסורתיות. מאפיין זה ניכר בעיקר בתוכניות ריאליטי ובמדורי רכילות, במסגרתם התנהגותם, לבושם ורכושם של העשירים החדשים מסוקר באופן ביקורתי ולעיתים אף לגלגני. כך, למשל, הסיקור התקשורתי של משפחת קרדשיאן בתוכנית המציאות אודותיה ובמדורי הרכילות מתמקד בהצגת העושר החדש כמוגזם, ראוותני ולא לגיטימי.

בישראל, אחד הייצוגים הבולטים ומעוררי מחלוקת של תופעה זו הוא בסדרת המציאות התיעודית "הפליליסטיות", המלווה עורכות דין פליליות מצליחות, רובן מהפריפריה. במקום להדגיש את הצלחתן כהישג מקצועי, מגדרי או חברתי, הן מוצגות מבעד לפריזמה מצומצמת של ראוותנות, נהנתנות ובעיקר חיים על קו התפר בין החוק לעבריינות, במטרה לנצח, להתבלט ולהתעשר – לעיתים תוך טשטוש כללי מוסר בסיסיים וחיבור לעולמות של פשע, קמעות וסטייל מנקר עיניים.

ייצוג זה אינו תוצר של העדפה אסתטית או טעם אישי בלבד, אלא משקף מנגנוני הגמוניה תרבותית השומרים על סדר מעמדי באמצעות לעג או הדרה של דמויות הנתפסות כלא שייכות אליו. מכאן שפוליטיקה של זהויות מגדריות או שורשים אתניים ממלאים תפקיד משמעותי בעיצוב האופן שבו ה"נובו ריש" מיוצג בתרבות הפופולרית, תוך חיזוק גבולות מעמדיים קיימים והמשמעת חברתית של ההבדלים בין "עושר לגיטימי" לבין "עושר מזויף".

## ראו גם
* כסף ישן
* סנוב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ריבוד ואי שוויון
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:קבוצות חברתיות
קטגוריה:עושר
רינתיה

**רינתיה (רִנַּתְיָה)** הוא מושב שנוסד בשנת 1949 על ידי עולים ממרוקו, בבתי הכפר הערבי רַנַתִיה שנכבש במלחמת העצמאות במבצע דני. השם רינתיה (שירת ה'), מבוסס על שמו של הכפר הערבי.  שטח המושב כ-2,000 דונם.

## המושב
רינתיה היא חלק מהמועצה האזורית מודיעין, והמושב ממוקם בין אלעד לבין יהוד (על יד כביש 40), בסמוך לכביש 6, מדרום המושב גבעת כ"ח, וליד נופך, בארות יצחק. מצפון לו המושבים מזור, נחלים וכביש 471. 

באוגוסט 1950 התגוררו בבתי הכפר הנטוש 57 משפחות. בינואר 1953 החליטה הממשלה על הקמת 140 יחידות דיור במושב. בשנת 1954 היה המושב בין 34 מושבי עולים שהגיעו לביסוס והתקבלו לתנועת המושבים. בשנת 1997 התווספה הרחבה בתוך המושב של 72 יחידות דיור. במושב 72 משקים חקלאיים.

במושב רחבה גדולה ובה אנדרטת זיכרון לחיילי צה"ל בני המקום שנפלו במערכות ישראל. ילדי היישוב מתחנכים בבתי הספר שבישובים הסמוכים (שוהם, יהוד, בני עטרות). רוב התושבים מתפרנסים במקצועות חופשיים. לכבוד יובל החמישים למושב רינתיה הובא לדפוס ספר המגולל את סיפור העלייה והבניה של המושב.

בשנת 2016 הוקם ברינתיה בית תרבות חדש בעיצוב האדריכל אורי הלוי (אורבך-הלוי אדריכלים). הבניין קרוי "בית רוני" על שמו של סמ"ר רוני קורקוס, יליד המושב, שנהרג בלבנון בהיותו בן 20, בעת שירותו הצבאי בסיירת גבעתי.

## ראו גם
* תחנת הרכבת רינתיה

## קישורים חיצוניים

* רינתיה באתר המועצה האזורית חבל מודיעין
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
*
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
קטגוריה:מושבים במחוז המרכז
קסילופון

ממוזער|קסילופון|367x367 פיקסלים
**קְסִילוׂפוׂן** (מיוונית: ξύλον - עץ, φωνή - קול. בעברית: **מַקושית**) הוא כלי הקשה עשוי עץ אשר מכיל עד 3.5 אוקטבות.

צליל הקסילופון עמום ועמוק, העשוי מעץ, ברזל או פלסטיק, והנגינה בו נעשית באמצעות שני מקלות עץ (מקושים), אשר בקצותיהם חומרים בדרגות קושי שונות להפקת צלילים רכים או חדים. החומרים יכולים להיות בד, גומי מוקשה, פלסטיק או עץ. בקסילופון ניתן לנגן גם בארבעה מקלות כדי להפיק אקורדים שונים. כדי לקבל תהודה לכל צליל, מוצמד צינור מתכת מתחת לכל קליד. קסילופונים יכולים להיות בגדלים שונים, מגודל של ספר סטנדרטי, עד גודל של שולחן רציני.
ממוזער| נגנים משבט האפריקנים בקמרון מנגנים על קסילופון, 1914|313x313 פיקסלים
## בתרבות
רשת השידור "NBC" השתמשה בקסילופון בעל שלושה קלידים בתור אחד הסמלים שלה במשך השנים. כאשר הקלידים מסמלים את שלושת צלילי אות השידור שלה.

## ראו גם
*גלוקנשפיל
*ויברפון
*מרימבה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי הקשה
טימפני

**טימפני** (באנגלית: **Timpani**; בעברית: **תונפן** או **תוף דוּד**), הוא תוף גדול בקוטר של כמטר הניתן לכוונון מיידי באמצעות רגלית או ידית, כך שניתן להפיק ממנו מספר צלילים ומנעדו מגיע לכדי אוקטבה עד אוקטבה וחצי. ההקשה על הטימפני נעשית באמצעות מקלות קשיחים אשר קצם דמוי כדור. התוף משמיע צליל יחסית עמום ולכן משמש רקע טוב לתזמורות כלי נשיפה. הטימפני משמש גם ככלי הקשה בתזמורות סימפוניות. נגן הטימפני, נותן את ה"טון" של כל ההרכב המוזיקלי.

בתזמורת של המאה השבע־עשרה עד המאה התשע־עשרה, הטימפני היה כלי ההקשה העיקרי בתזמורת ובמקרים מסוימים אף היחיד. במוזיקה המודרנית פחת שימושו של הטימפני בתזמורת כלי נשיפה.

בתזמורת סימפונית מקובל שיש 2–5 טימפני.

שמו של הטימפני נגזר מהמילה היוונית τύμπανον שמשמעותה מעין תוף.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20

**גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20** הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פיפ"א. בטורניר, שמתקיים אחת לשנתיים, מתחרות נבחרות כדורגל המורכבות מכדורגלניות עד גיל 20. 

הטורניר הראשון נערך בשנת 2002, בקנדה והוא היה מוגבל לשחקניות עד גיל 19. משחק הגמר, בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת קנדה, נערך באדמונטון לעיני 30,000 צופים. ארצות הברית ניצחה בשער זהב, וכריסטין סינקלייר הקנדית זכתה בנעל הזהב (מלכת השערים).

ב-2004, נערך הטורניר בתאילנד. בפעם השנייה ברציפות, אלופת העולם זוכה גם בטורניר הזה. נבחרת גרמניה זכתה בטורניר ובנעל הזהב זכתה בריטני טימקו הקנדית.

הטורניר של 2006, נערך ברוסיה ובו עלתה מגבלת הגיל ל-20. הנבחרות האסיאתיות שלטו בטורניר זה, והגמר נערך בין סין לצפון קוריאה. צפון קוריאה זכתה בטורניר, אבל השחקנית המצטיינת ומלכת השערים הייתה סינית (שיאושו מה). 

מ-2010, אחת לשני טורנירים, הטורניר מתקיים במדינה שמארחת בשנה שלאחר מכן את אליפות העולם בכדורגל נשים, ומהווה מעין חזרה גנרלית בארגון הטורניר, בדומה לגביע הקונפדרציות.

## תוצאות הטורנירים

## פרסי הגביע

## קישורים חיצוניים

* 
ֻ

קטגוריה:תחרויות כדורגל נשים
קטגוריה:אליפויות עולם בכדורגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל לנוער וצעירים
פרץ הירשביין

[ממוזער|250px|שמאל|מימין לשמאל: [ישראל יהושע זינגר, מלך ראוויטש, פרץ מרקיש, אורי צבי גרינברג, פרץ הירשביין ומנדל אלקין, ב-1922]]
[שמאל|ממוזער|250px|"[הבימה" מציגה את "ילדי השדה" של הירשביין, 1935]]
**פרץ הירשביין** (7 בנובמבר 1880 – 16 באוגוסט 1948) היה משורר מחזאי וסופר יידיש אמריקאי יליד פולין, מן היוצרים הידועים ביידיש, ומן הפוריים שביניהם.

## תולדות חייו ויצירתו
הירשביין נולד בהורדנה שבפולין שתחת שליטת האימפריה הרוסית (בשטחי בלארוס המודרנית) בשנת 1880. הוא למד בחינוך הדתי המסורתי, אך בגיל הנעורים עבר לחינוך דתי מתקדם ופתוח. הוא הגיע לוילנה בגיל 18, ושם הצטרף לחוגי המחתרת נגד השלטון הרוסי מצד אחד, ולחוגים לומדי העברית וההשכלה המודרנית מצד שני. בשנת 1904 הגיע לוורשה הבירה, והחל בכתיבתו הספרותית. בתחילת דרכו כתב עברית, כמה ממחזותיו הראשונים נכתבו עברית, אבל לימים נטש את העברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד.

בשנת 1908 הגיע פרץ הירשביין לאודסה, הצטרף למרכז הספרותי העברי בהנהגתו של ביאליק, ובסיועו של ביאליק הקים להקה דרמטית. על במת הלהקה העלה מחזות יידיש שלו ושל אחרים והתפרסם מאוד בעולם היהודי, באירופה ובאמריקה. כעשרים שנה, עד שנת 1930 נדד פרץ הירשביין בעולם. הוא ביקר בין השאר בארצות אירופה השונות, בארץ ישראל, בדרום אסיה, בסין בהודו וביפן. סוף מסעותיו היה בארגנטינה ואחר כך בארצות הברית. בשנת 1930 השתקע בניו יורק ופעל בה עשר שנים. את שמונה שנותיו האחרונות עשה בלוס אנג'לס. הוא כתב תסריט לסרט "שדות ירוקים". 

הירשביין נפטר ונקבר בלוס אנג'לס ב-1948.

כאמור, יצירותיו הראשונות נכתבו עברית, שירים וסיפורים שנדפסו בבמות שונות. אך, את עיקר פרסומו ותהילתו בעולם היהודי רכש כמחזאי. מחזותיו שנכתבו במקורם ביידיש תורגמו ללשונות רבות. שניים ממחזותיו, "ילדי השדה" ו"בנות הנפח", הוצגו בעברית בתיאטרון "הבימה". כיוצרי יידיש אחרים הירשביין לא נאחז בארץ ישראל, והיה מוכר בקהילות יהודיות ברחבי העולם.

פרץ הירשביין כתב למעלה משמונים כרכי סיפורים שירים ומחזות. וכן ספרי מסעות ממסעותיו הרבים בעולם. לעברית תורגמו מעט מאוד מיצירותיו. לבד מהמחזות שהוצגו בתיאטרון, תורגמו גם מעט משיריו.

## מיצירותיו של פרץ הירשביין בעברית
*** בנות הנפח**, מחזה, תרגם: אברהם לוינסון, הוצג בהבימה, בשנת 1940.
***אליהו הנביא**, מערכון, תרגם: נחום מליץ, 1954.
***אליהו הנביא**, מעשיה, תרגם: פסח גינזבורג, 1928.
***במהלך החיים, 1900-1910**, תרגם: מרדכי חלמיש (פלינט), 1971.
***דרמות**, ספר ראשון: א) בין ילדי השדה, ב) תקיעת כף, ג) בצל הדורות. תרגם לעברית המחבר, 1922.
***הולכים וכבים**, מחזה בארבע מערכות, ורשה, תרס"ח.
***ילדים**, חיזיון במערכה אחת, ורשה תרס"ז.
***מחזות**, מרים, נבלה, עולמות בודדים, הולכים וכבים, ורשה 1923.
***תקיעת כף**, דרמה עם חמש תמונות ופרולוג, אודסה, אחיאסף, תרס"ח.
* **הדו**, סיפור מסעו בהודו, הוצאת מצפה, תרצ"א, תל אביב, תרגם: א.צ. גרינברג

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:מחזאי יידיש
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1948
קייט וייטהיל

**קייט וייטהיל** (נולדה כ**קטרין אן רודיק** ב-10 בפברואר 1982) היא כדורגלנית אמריקאית המשחקת בקבוצת ניו ג'רזי ויילדקטס מהדבליו-ליג.

## קריירה
רודיק נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה, אבל גדלה בבירמינגהאם, אלבמה. היא התחילה לשחק כדורגל בגיל צעיר וכבר אז גרפה הרבה תהילה. היא למדה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפ היל, אוניברסיטה שגידלה כדורגלנים גדולים, כמו מיה האם ואדי פופ.

הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית הייתה ב-6 ביולי 2000 נגד נבחרת איטליה. מאז ועד 2010 היא בהרכב של הנבחרת. היא שיחקה איתה בשתי אליפויות עולם בשנים 2003 ו-2007. כמו כן היא זכתה עם הנבחרם במדליית זהב באולימפיאדת 2004.  היא הבקיעה 11 שערים ב-134 הופעותיה בנבחרת.

היא שיחקה בקבוצת המכללה של צפון קרלוינה  וזכתה איתה ב-4 אליפויות מכללות של ארצות הברית. בהמשך בשנים 2009-2015 היא שיחקה גם בקבוצות מקצועיות בארצות הברית  בוושינגטון אלבמה ובוסטון. לאחר שפרשה ממשחק שימשה כעוזרת מאמן ואחר כך כמאמנת במספר קבוצות וב- 2021 הצטרפה לצוות האימון של האמורי איגלס כעוזרת המאמן.

לאחר שהפסיקה לשחק כדורגל מקצועי היא מונתה ב-2022 כיו"ר שותף של כבוד בוועדה שארגנה את מונדיאל הנשים. 

היא זכתה בפרס הרמן.

בסוף שנת 2005, רודיק התחתנה ושם משפחתה השתנה לוייטהיל. את משחק הבכורה שלה עם השם החדש היא עשתה במאי 2006 נגד יפן https://web.archive.org/web/20070102175116/http://www.ussoccer.com/articles/viewArticle.jsp_280943.html.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל
* גביע העולם בכדורגל - קייט רודיק
## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:ריצ'מונד (וירג'יניה): אישים
קטגוריה:כדורגלניות אמריקאיות
קטגוריה:מגנות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:מגני כדורגל אמריקאים
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: כדורגל
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:וירג'יניה: כדורגלנים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
שאנדונג

**שַאנְדוֹנְג** (; בסינית מסורתית: **山東**; בפין-יין: **Shāndōng**; מילולית: "ממזרח להרים") הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. המחוז משתרע על פני 157,704 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-101.5 מיליון תושבים, עובדה ההופכת אותו למחוז השני הכי מאוכלס בסין (אחרי גואנגדונג). בירתו היא העיר גִ'ינָאן והעיר המאוכלסת ביותר בתחומו היא צִ'ינְגְדָאוֹ.

## גאוגרפיה
המחוז נמצא על שפך הנהר הצהוב ויש לו חלק בהיסטוריה של סין עוד מתקופת שושלת שאנג (החל ב). בין השאר נולד כאן קונפוציוס במדינת לו (鲁国/Lŭguó) שהתקיימה כאן באלף הראשון לפנה"ס. ממלכה משמעותית יותר הייתה מדינת צ'י (齐国), שהתקיימה כאן במשך כל תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות, עד לכניעתה לצ'ין ב-221 לפנה"ס, תאריך המציין את תחילת עידן סין המאוחדת.

במהלך המאה ה-19, כשסין נחשפה יותר ויותר למערב, הייתה שאנדונג אחד האזורים המושפעים יותר מהקולוניאליזם. העיר וֵייהָאי שבחצי האי שאנדונג עברה לידיה של בריטניה, והעיר צ'ינגדאו, גם היא בחצי האי, עברה לידיה של גרמניה, המחוז כולו הוגדר אז כ"אזור השפעה גרמנית". שתי הערים הושבו לסין רק ב-1930 וב-1922 בהתאמה, לאחר הקמת הרפובליקה הסינית.

שאנדונג היא ברובה חלק ממישור צפון סין. מרכז המחוז הררי. מזרח המחוז הוא חצי האי שאנדונג התוחם מדרום את ים בוהאי. הוא מכוסה ברובו גבעות, חופו הסלעי צוקי ומפורץ ולאורכו איים. הנהר הצהוב זורם בצפון המחוז, והתעלה הגדולה עוברת במערבו. אקלים המחוז ממוזג, עם קייצים לחים וחורפים קרים ויבשים.

המחוז, ובייחוד חצי האי שאנדונג, הוא אחד העשירים בסין, ונהנה מהשקעות רבות מיפן ומקוריאה. עיקר הכלכלה נשען על חברות מוצרי-צריכה גדולות. בולטת במיוחד העיר צ'ינגדאו, ביתם של ענקית מוצרי החשמל הסינית האייר (海尔/Hăiěr) ומבשלת הבירה צינגטאו (Tsingtao או 青岛/Qīngdăo).

המחוז גם מדורג ראשון בסין במגוון תוצרים ככותנה, חיטה ואף זהב ויהלומים. במחוז גם מרבצי נפט משמעותיים, בייחוד באזור דונְגיִינג שבשפך הנהר הצהוב. מוצרים חשובים נוספים שהמחוז מפיק הם דורה, תירס ומלח.

## חלוקה מנהלית
מחוז שאנדונג מחולק לשתי ערים תת-מחוזיות וארבע עשרה נציבויות עירוניות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
קרב מילאי (36 לפנה"ס)

**קרב מילאי** הוא קרב ימי שניטש בשנת 36 לפנה"ס, במהלך מלחמת האזרחים הרומית, בין ציי אוקטביוס וסקסטוס פומפיוס. הלחימה נערכה ליד מילאי (כיום מילאצו) בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה, והסתיימה בניצחונו של אוקטביוס.

## רקע
לאחר תבוסתם של שרידי המחנה הרפובליקאי בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר, הצליח סקסטוס פומפיוס לברוח לסיציליה וניצל את חוסר היציבות הפוליטית ברומא כדי לבנות לעצמו בסיס בטוח לפעילות. פומפיוס עסק בעיקר בשוד ימי וכך איים על אספקת המזון לרומא.

כל ניסיונותיהם של אנשי הטריומווירט השני להביסו עלו בתוהו, חוזה שלום שנחתם איתו לא קוים על ידו. מעשי האיבה התחדשו בשנת 37 לפנה"ס, פומפיוס הביס את אוקטביוס בקרב מסינה כתוצאה מחוסר ניסיונו של האחרון בלוחמה ימית. כתוצאה מהתבוסה אוקטביוס העביר את השליטה בצי למצביאו הראשי מרקוס ויפסניוס אגריפה וזה החל לבנות ולאמן את הצי מחדש.

## הקרב
בשנה הבאה הצי החדש של אוקטביוס גמר את אימוניו והיה מוכן לצאת למלחמה. תחילה נחת אגריפה עם הצי בסטרונגילי (כיום סטרומבולי) שבאיים הליפאריים, משם הוא הצליח לכבוש את האי היקסיאה (כיום באסילוצו) ללא התנגדות ונערך לתקוף את מילאי.

במילאי היה מוצב צי של 40 ספינות בפיקודו של דמוקרטס. פומפיוס, שהבין את הסכנה שבפלישה על בסיס פעולתו, שלח כתגבורת צי נוסף בן 45 ספינות בראשותו של אפולופאנס.

שמאל|ממוזער|250px|מיקום הקרב
בתחילה תכנן אגריפה לתקוף את מילאי בעזרת חצי מכוחותיו, אולם כשהגיע נוכח לדעת שרוב הצי של פומפיוס נמצא במקום, ולכן הוא הזעיק את שאר כוחותיו מהיקסיאה. במקביל הודיע אגריפה לאוקטביוס על התפתחות העניינים ואוקטביוס הצטרף אליו לקרב. אגריפה פיקד על האגף המרכזי בצי שהיה מורכב מאוניות חמש-חתרית כבדות בעוד שציו של פומפיוס היה מורכב מליבורניות. יתרון התמרון והניסיון היה לצדו של פומפיוס בעוד שיתרון חוזק הספינות היה שייך לאגריפה.

למרות יכולת התמרון של פומפיוס חוזקו של הצי הקיסרי הכריע את המערכה. האוניות הגדולות והחזקות של אגריפה הצליחו לנגח את האוניות הקטנות והחלשות. כמו כן עשה הצי הקיסרי שימוש במתקן "העורב", שנועד ללכוד ספינות אויב. פומפיוס הורה לצי שלו לסגת והם ברחו למים רדודים היכן שספינותיו הכבדות של אגריפה לא יכלו לרדוף אחריהם. אגריפה ניסה בהתחלה לצור על הצי של פומפיוס אולם עד מהרה ויתר על תוכנית זאת בעקבות מצבם הרע של מלחיו.

הצי המובס של פומפיוס הצליח לסגת לבסיסו. בסך הכל איבד הצי 30 ספינות לעומת 5 ספינות של הצי הקיסרי שהוטבעו. הניצחון הקיסרי במילאי היה ראשית הסוף של פומפיוס ותרם רבות להגדלת יוקרתו וביסוס כוחו ושליטתו של אוקטביוס ברומא ואיטליה.

## לקריאה נוספת

* Appianus. *Roman History*. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1912. Digitized copy in: LacusCurtius.
* J.S. Morrison, *Greek and Roman Oared Warships, 399-30 B.C.* Oxford, Oxbow Books, 1996. pp. 154–157. 


מילאי (36 לפנה"ס)
מילאי (36 לפנה"ס)
מוקד

## קישורים חיצוניים
* על המילה 'מוקד', באתר האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
מפלגת מוקד

שמאל|ממוזער|התפלגויות ואיחודים במפלגות השמאל הרדיקלי
**מפלגת מוקד** הייתה מפלגת שמאל ישראלית שפעלה בשנות ה-70, ובראשותה עמד מאיר פעיל.

לאחר התפצלותה של מק"י בשנת 1965 למפלגות מק"י ורק"ח - הסיעות היהודית והערבית בהתאמה, ולאחר שמק"י היהודית זכתה במנדט אחד בלבד בבחירות לכנסת השישית ובבחירות לכנסת השביעית, היא החליטה לקראת הבחירות לכנסת השמינית ב-1973 להתאחד עם כוחות שמאל נוספים. בראש אותם כוחות עמדה תנועת תכלת-אדום, שהורכבה מתנועת שמאל ישראלי חדש (שי"ח) ומקבוצת מרצים, בעיקר מאוניברסיטת תל אביב, בראשות ד"ר מאיר פעיל. הרשימה המשותפת קיבלה את השם "**מוקד**". רשימה זו קיבלה בבחירות, כמו קודם לכן, מנדט אחד בלבד. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית התפצלה המפלגה: מק"י הצטרפה לחד"ש הקומוניסטית, והחברים הלא-קומוניסטים הצטרפו למחנה של"י.

## נציגי המפלגה בכנסת

## קישורים חיצוניים
* סיעת מוקד באתר הכנסת 
* 

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1973
מחנה של"י

**מחנה של"י** (ראשי תיבות של "**ש**לום **ל**ישראל, שוויון ל**י**שראל") הייתה מפלגת שמאל ישראלית.

## היסטוריה
[ממוזער|חברי הנהגת מפלגת של"י במהלך דיון פוליטי שנערך בתל אביב, ב-[16 ביוני 1979: וליד צאדק, אורי אבנרי, מאיר פעיל, ומתי פלד]]
[250px|ממוזער|מודעה של של"י המוחה נגד [האינפלציה בישראל בשנות השבעים]]
שמאל|ממוזער|התפלגויות ואיחודים במפלגות השמאל הרדיקלי
המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" של מאיר פעיל, "מר"י" של אורי אבנרי, "הסיעה הסוציאל-דמוקרטית" (אריה לובה אליאב), כמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים" בהובלת סעדיה מרציאנו, אנשי "המועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני" ובהם מתי פלד, ברית השמאל בראשות יעקב ריפתין, ופעילים נוספים בהם יפה ירקוני ואמנון זכרוני.

בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. סעדיה מרציאנו, שהחליף את מאיר פעיל כחבר הכנסת במאי 1980, פרש משל"י בנובמבר 1980 והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים, שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", משהצטרף אליה מרדכי אלגרבלי, שפרש מד"ש.

המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות לכנסת העשירית ב-1981. בשנת 1983 התפלגה המפלגה עקב ויכוח פנימי על פגישה של חברי הנהלת המפלגה אבנרי, מתי פלד ויעקב ארנון עם ראשי אש"ף ובהם יאסר ערפאת ובמקביל בקורת של פלד על רן כהן על שירותו הצבאי בלבנון שאותו כינה 'פושע מלחמה'. הפלג בראשות כהן, שהפך ליו"ר המפלגה, נותר עם השם של"י ואילו הפלג של אבנרי, ארנון ופלד פרש מהמפלגה והקים את מפלגת 'אלטרנטיבה'. בשנת 1984 לקראת הבחירות לכנסת האחת-עשרה הצטרפה של"י למפלגת רצ ואילו מפלגת אלטרנטיבה הצטרפה להרשימה המתקדמת לשלום. לובה אליאב עם כמה מאנשי המפלגה התמודדו ברשימת 'לובה אליאב לכנסת' באותן בחירות אך רשימתם לא עברה את אחוז החסימה. אליאב חזר למפלגת העבודה ב-1987 וכיהן מטעמה כחבר הכנסת השתים עשרה בשנים 1988–1992. כהן כיהן כחבר כנסת מטעם 'רצ' ואחר כך מרצ בשנים 1984–2009. פלד כיהן כחבר כנסת מטעם הרשימה המתקדמת לשלום בשנים 1984–1988.

## נציגי המפלגה בכנסת ה-9
2 מנדטים: אריה אליאב, מאיר פעיל, אורי אבנרי, סעדיה מרציאנו, וליד חאג'-יחיא 

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1977
מיכאיל גורביץ'

**מיכאיל יוסיפוביץ' גורביץ**'  (ברוסית: **Михаил Иосифович Гуревич**; 12 בינואר 1893 – 25 בנובמבר 1976) היה מתכנן מטוסים יהודי-סובייטי-אוקראיני. יחד עם ארטיום מיקויאן הוא תכנן רבים ממטוסי ה"מיג" המפורסמים.

## קורות חיים
גורביץ' נולד למשפחה יהודית בעיירה רובנשצ'ינה (מחוז קורסק). אביו עסק בתיקון מכונות ליקבים. בשנת 1910 הוא סיים את התיכון באוחטירקה (מחוז חרקוב) עם מדליית כסף על הצטיינות והחל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת חרקוב.
לאחר שנה הוא נזרק מהאוניברסיטה בשל השתתפות בפעולות מהפכניות ונאלץ להמשיך את לימודיו במונפלייה, צרפת. הוא למד גם בבית הספר הצרפתי לתכנון מטוסים SUPAERO וסיים את לימודיו שם בשנת 1913.

בקיץ 1914 הוא שהה בביקור במולדתו, ואז פרצה מלחמת העולם הראשונה. מלחמה זו, ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה אחריה, פגעו בלימודיו. בשנת 1925 הוא סיים את לימודיו בפקולטה לאווירונאוטיקה של המכון הטכנולוגי של חרקוב והחל לעבוד כמהנדס בחברה ממשלתית לאנרגיה.

ממוזער|ימין|180px|קברו של גורביץ' בסנקט פטרבורג
ב-1929 עבר למוסקבה כדי לחפש עבודה כמתכנן מטוסים. ב-1937 מונה לראש צוות מתכננים במשרד פוליקרפוב, ושנתיים לאחר מכן ייסד יחד עם מיקויאן את משרד התכנון "מיג" (ראשי תיבות של מיקויאן-גורביץ'), אשר תכנן סדרה ארוכה של מטוסי קרב מוצלחים, ובהם המיג 15, עליו קיבלו מיקויאן וגורביץ' את פרס סטלין בסך 150 אלף רובל.

במשרד זה הוא היה סגן המתכנן הראשי, ומשנת 1957 - המתכנן הראשי.

גורביץ' קיבל פרסים רבים: פרס סטלין 5 פעמים, פרס לנין (1962) ואות "גיבור העמל הסוציאליסטי" (1957).

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה סובייטים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה יהודים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס פינקל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1892
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1976
אמרסון, לייק ופאלמר (אלבום)

**אמרסון, לייק ופאלמר** (אנגלית: Emerson, Lake & Palmer) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם אמרסון, לייק ופאלמר. בעטיפת האלבום ניתן לראות מעין יונה אשר בוקעת מן המוח האנושי.
## הפקה
האלבום מתחיל עם עיבוד רוק סוער ליצירה מאת המלחין בלה בארטוק. אחד עיבודים שנזכרו כאלה אשר עיצבו את האופי המיוחד של הלהקה. הרצועה השנייה היא יצירה אקוסטית שנכתבה בידי לייק. היצירה נמשכת כ־12 דקות.

הרצועה השלישית הוא קטע חי וסוער יותר מקודמו. שם ניתן לשמוע באופן ברור את השימוש האופייני של אמרסון באורגן האמונד.

היצירה הרבעית היא יצירה בת שלושה חלקים. החלק הראשון הוא קטע סולו לאורגן אקוסטי, החלק השני הוא קטע סולו לפסנתר, והחלק השלישי
מנוגן עדיין עם פסנתר, אך מצטרפים גם הבס של לייק, והתופים של פאלמר.

היצירה החמישית היא פרי שיתוף הפעולה בין אמרסון לפאלמר. זוהי יצירה אינסטרומנטלית שבה פאלמר מככב עם סולו תופים ארוך ומיוחד.

האלבום נגמר עם בלדה פרי עטו של לייק. את הבלדה הזאת כתב לייק כאשר היה בן 12. השיר האחרון בתקליט היא זו שפרסמה אותם והביאה את הלהקה לתודעת הציבור.

האלבום הוא פריצת דרך גם מבחינה טכנולוגית. אלבום זה הוא מבין ההקלטות הראשונות בהם מככב הסינתיסייזר האנלוגי מסוג "מוג".

## נגנים
*קית' אמרסון - אורגן, אורגן חשמלי, פסנתר, סינתיסייזר
*גרג לייק - שירה, גיטרה בס, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
*קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה

## רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמרסון, לייק ופאלמר
קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1970
קטגוריה:אלבומים באנגלית