המלחמה בגלבוע

**המלחמה בגלבוע** היא מלחמה מקראית בין ישראל לפלשתים, שהתרחשה בהר הגלבוע. במלחמה זו נפלו שאול מלך ישראל ובניו, שאול נפל על חרבו כדי לא ליפול בידי פלשתים. בעקבות מותו של שאול, הומלך דוד למלך על יהודה, ובהדרגה גם על כל ישראל. על מות שאול ויהונתן בנו, קונן דוד את קינת דוד. קרב גלבוע מונצח בשמותיהם של יישובים באזור, ששמותיהם לקוחים מקינת דוד, כמו מגן שאול ושדי תרומות, וגם ביישובים על שם ילדיו של שאול, כמו מלכישוע ומירב.

## רקע

[ממוזער|התגלות נשמת [שמואל הנביא אל שאול המלך בעת העלאתה באוב. ציור מאת דמיטרי מרטינוב]]
בתקופת מלכות שאול הייתה מתיחות בין ממלכת ישראל שזה עתה נוסדה, לבין שלטון הפלשתים הוותיק. מקומם הטבעי של הפלשתים היה מישור החוף הדרומי של ארץ ישראל, ובעיקר בחמש הערים אשדוד, אשקלון, עזה, גת ועקרון. אולם סמוך לשלהי מלכות שאול הפלשתים הצליחו לחדור לעומק האסטרטגי של ממלכת ישראל, דרך מישור החוף הצפוני, והגיעו עד אזור הגלבוע לקראת מערכה מול ישראל. כשראה זאת שאול, נפל עליו פחד גדול, והוא פנה אל ה' באמצעות האורים ותומים לשאול אם לצאת למלחמה נגד הפלשתים, אולם הוא לא נענה. לדעת רבים הסיבה לכך הייתה אחריותו של שאול להריגת נוב עיר הכוהנים. לאחר שלא נענה גם בדרכים אחרות, בצר לו חיפש בעלת אוב שתעלה לו את נשמת שמואל הנביא באוב, כדי לשאול אותו מה עליו לעשות.

בעלת האוב העלתה לו את שמואל באוב, והוא הודיע לשאול שישראל יפסידו בקרב, והוא ובניו ייפלו בו חללים. שאול צם והתאבל על הבשורה, אולם לא נמנע בשל כך מהמלחמה. למחרת יצא לקרב עם הפלשתים.

## מות שאול
במהלך המלחמה בהר הגלבוע, החלו הפלשתים לרדוף אחר ישראל, ובתוך כך הרגו את שלושת בני שאול: יהונתן, אבינדב ומלכישוע. כשראה שאול שחיל הקשתים של הפלשתים עומדים להשיג אותו ולהתעלל בו, פנה לנושא כליו וצווה עליו לדקור אותו בחרב, אולם נושא כליו חשש והיסס. אז נעץ שאול את חרבו באדמה ונפל עליה, כדי לא ליפול בידי האויב. לאחר מכן גם נושא כליו נפל על חרבו.

בעקבות התבוסה ברחו בני ישראל מהערים שבבקעת בית שאן ובעבר הירדן, והפלשתים התיישבו בהן במקומם.

בתחילת ספר שמואל ב' מסופר שהגיע אל דוד נער עמלקי, שטען שלאחר ששאול נפל  על חרבו הוא ביקש ממנו להמית אותו, והנער עשה כבקשתו. בעקבות זאת האשים דוד את הנער בפגיעה במלך ישראל והמית אותו בעוון פגיעה במלך.

## קבורת עצמות שאול ובניו
למחרת הקרב לקחו הפלשתים את גופות שאול ובניו, ותלו אותן על חומת בית שאן. כששמעו את הדבר אנשי יבש גלעד, הם התגנבו בחסות החשכה אל החומה, נטלו ממנה את הגופות, וקברו אותן ביבש גלעד. בעקבות זאת מברך דוד את אנשי יבש על גמילות החסד שעשו עם שאול מלך ישראל.

## קינת דוד

בעקבות הבשורה על מות שאול ויהונתן, קונן עליהם דוד את קינת דוד, בה ספד להם וביכה את מותם ההרואי.

## התאבדות שאול בהלכה
מעשה ההתאבדות של שאול עורר פולמוס נרחב בקרב הפוסקים, האם מותר היה לשאול לשים קץ לחייו, דבר שנאסר באיסור חמור. יש אומרים שמותר היה לו לעשות כן משום שידע בוודאות שימות במלחמה, בעקבות נבואת שמואל שאותה שמע אצל בעלת האוב. יש אומרים שמותר היה לו להתאבד כדי למנוע חילול השם ואת הפלשתים  להתעלל במלך ישראל ולבזות אותו יש אומרים שמותר היה לו להתאבד כי הפלשתים רצו להעבירו על דתו, או להתעלל בו במשכב זכר. מאידך, יש אומרים ששאול אכן נהג שלא כדין כשהתאבד, והיה עליו למות מידיהם של הפלשתים, ולא לשים קץ לחייו.

## קישורים חיצוניים
* קובץ מאמרים על מות שאול, באתר התנ"ך של מכללת הרצוג
*הרב יאיר וייץ, האם מותר היה לשאול להתאבד, באתר ישיבת הר ברכה
*הרב יעקב חרל"פ, שאלת התאבדותו של שאול המלך באור ההלכה, המעין

## הערות שוליים

קטגוריה:סיפורי ספר שמואל
קטגוריה:מלחמות בתנ"ך
קטגוריה:שאול
קטגוריה:הגלבוע
קטגוריה:התאבדות בתרבות ובאמנות