רודי טומג'נוביץ'

**רודולף "רודי" טומג'נוביץ' הבן** (באנגלית: **.Rudolph "Rudy" Tomjanovich, Jr**; נולד ב-24 בנובמבר 1948) הוא כדורסלן  ומאמן עבר אמריקאי, ששיחק בסן דייגו/יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980, ואימן אותה בין השנים 1992–2003. בעונות  ו- הוביל את הרוקטס לזכייה בשתי אליפויות NBA כמאמן הקבוצה. כשחקן, נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.

בשנת 2020 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן.

## נעורים ומכללות
טומג'נוביץ' נולד וגדל בעיר המטראמק שבמישיגן. בין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת מישיגן, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.1 נקודות ו-14.4 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1969/1970, נבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות ("Second-team All-American"). 1,039 הריבאונדים שהוריד כשחקן מישיגן מציבות אותו במקום הראשון בתולדות הקבוצה.

## קריירת משחק
טומג'נוביץ' נבחר על ידי סן דייגו רוקטס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1970, אחרי בוב לניר שנלקח ראשון. ב-11 העונות הבאות היה טומג'נוביץ' אחד מכוכבי הקבוצה הבולטים ביותר, לצד הרכז קלווין מרפי, אשר נבחר על ידי הרוקטס באותו הדראפט (בחירה 18). אחד המקרים הזכורים ביותר מקריירת המשחק שלו אירע ב-9 בדצמבר 1977, כאשר שחקן לוס אנג'לס לייקרס קרמיט וושינגטון חבט בפניו של טומג'נוביץ' במהלך משחק בין הקבוצות. המכה שספג שברה את גולגולתו, אפו ולסתו, וגרמה לפגיעות ראש מסכנות חיים. לאחר עשרה חודשי אשפוז והחלמה, חזר טומג'נוביץ' לשחק בתחילת עונת , אותה סיים עם ממוצעים אופייניים של 19.0 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. בתחילת עונת  הצטרף ליוסטון הסנטר הצעיר מוזס מלון, שיחד עם טומג'נוביץ' ומרפי הצעיד את הקבוצה למעמד גמר ה-NBA בעונת , לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הרוקטס לבוסטון סלטיקס של לארי בירד, רוברט פאריש וסדריק מקסוול, בתוצאה 2–4. בסיום אותה עונה פרש טומג'נוביץ' ממשחק פעיל, בגיל 32.

טומג'נוביץ' ניצב במקום השלישי בתולדות הרוקטס במספר משחקים (768), דקות משחק (25,714) ונקודות (13,383) אחרי האקים אולאג'ואן וקלווין מרפי, ובמקום הרביעי במספר ריבאונדים (6,198) אחרי אולאג'ואן, אלווין הייז ומוזס מלון. ב-28 בינואר 1982 הועלתה גופייתו עם המספר **45** לתקרת אולמה הביתי של יוסטון רוקטס, כהוקרה על תרומתו למועדון.

## קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק החל טומג'נוביץ' לשמש כסקאוט עבור הרוקטס, ולאחר שנתיים בתפקיד מונה לעוזר מאמן בקבוצה. ב-7 מתוך 8 עונותיו כעוזר מאמן, תחת ביל פיץ' ודון צ'ייני, הגיעה יוסטון לשלב הפלייאוף, ובעונת  אף העפילה לגמר ה-NBA. בפברואר 1992 החליף טומג'נוביץ' את צ'ייני כמאמן הראשי של הרוקטס, ונשאר בתפקיד זה עד שנת 2003. את עונתו המלאה הראשונה כמאמן, , סיימה יוסטון עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, והיא עברה את שלב הפלייאוף הראשון לראשונה מזה 6 עונות.

בעונת  הוביל טומג'נוביץ' את הרוקטס לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על ניו יורק ניקס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–3. הכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה היה הסנטר האקים אולאג'ואן, ולצידו בלטו שחקנים כגון אוטיס ת'ורפ, קני סמית', ורנון מקסוול, רוברט הורי, מריו אלי וסם קאסל. בעונה העוקבת הצטרף לרוקטס שחקן האולסטאר קלייד דרקסלר, אך הקבוצה סיימה את העונה הסדירה עם מאזן 47–35 אשר הציב אותה במקום השישי בלבד במערב. על אף הביקורות הרבות שהופנו כנגד הקבוצה, היא גברה לאורך הפלייאוף על ארבע הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר, וזכתה באליפות שנייה ברציפות לאחר ניצחון על אורלנדו מג'יק בסדרת הגמר. במהלך טקס הענקת גביע האליפות הצהיר טומג'נוביץ': "לעולם אל תפקפקו בלב של אלופה" (במקור: "!Don't ever underestimate the heart of a champion"), הכרזה שהפכה לאחת הזכורות והמצוטטות ביותר בתולדות ה-NBA.

בכל אחת מ-4 העונות שלאחר האליפות העפילה יוסטון לפלייאוף, אך לא עברה את שלב גמר המערב, ובין עונות – רשמה הקבוצה מאזן כולל של 150 ניצחונות ו-178 הפסדים (45.7%) ולא הגיעה כלל לפלייאוף. בסיום עונת 2002/2003 עזב טומג'נוביץ' את הרוקטס לאחר שאובחן כחולה בסרטן שלפוחית השתן, ובכך סיים קשר של 33 שנים עם הקבוצה כשחקן, סקאוט, עוזר מאמן ומאמן ראשי. ב-11 וחצי עונותיו כמאמן הרוקטס העמידה הקבוצה מאזן כולל של 503 ניצחונות ו-397 הפסדים (55.9%) בעונה הסדירה, וכן 51 ניצחונות ו-39 הפסדים (56.7%) בפלייאוף ה-NBA.

באליפות העולם בכדורסל 1998 אימן טומג'נוביץ' את נבחרת ארצות הברית, אשר השתתפה בטורניר ללא אף שחקן NBA בשל שביתת שחקנים שהתקיימה במקביל. על אף הסגל המוגבל שאימן, אשר הורכב משחקני ליגת ה-CBA ושחקני מכללות, הוביל טומג'נוביץ' את הנבחרת לזכייה מפתיעה במדליית הארד. שנתיים לאחר מכן, באולימפיאדת סידני (2000), חזר לאמן את נבחרת ארצות הברית וזכה עמה במדליית הזהב לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה.

לקראת עונת  מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של פיל ג'קסון. חוזהו המקורי בקבוצה היה לחמש עונות עבור 30 מיליון דולר, אך כעבור 43 משחקים בלבד התפטר מתפקידו, לדבריו עקב "תשישות נפשית וגופנית" שאינם קשורים למחלת הסרטן בה חלה בעבר. בין השנים 2005–2011 שימש כיועץ לענייני כדורסל עבור הלייקרס.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקות האימון ב-NBA, באתר Basketball-Reference
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלני סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלני יוסטון רוקטס
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני יוסטון רוקטס
קטגוריה:מאמני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:מאמני נבחרת ארצות הברית בכדורסל
קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה
קטגוריה:בחירות דראפט של סן דייגו רוקטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קרואטי
קטגוריה:מישיגן: כדורסלנים
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: מאמנים
קטגוריה:מאמני משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948