רמאגן

**רמאגן** (בגרמנית: **Remagen** ) היא עיר בגרמניה במדינת ריינלנד-פפאלץ, במחוז ארוויילר . העיר נמצאת במרחק נסיעה של שעה מקלן, דרומית לבון, מושב ממשלת גרמניה המערבית לשעבר. העיר שוכנת על הגדה המערבית של נהר ריין.

## היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית נבנה מבצר גבול בריגומאגוס (או ריקומאגוס), מערבית לנהר הריין. המקום נמצא כ־12 מייל צפונית לנויוויד, שם נבנה הגשר הראשון שחצה את הריין. הגשר נבנה על קורות עץ שהוחדרו באלכסון לקרקעית הנהר, כדי להתמודד עם זרם המים. חייליו של יוליוס קיסר שהו כמעט שלושה שבועות בצד המזרחי של הנהר, ואז חצו בחזרה והשמידו את הגשר כדי למנוע מהפשיטות הגרמאניות להשתמש בו. גם גשר שני שנבנה מאוחר יותר נהרס על ידי בוניו לאחר שהסתיים השימוש בו.

המבצר בריגומאגוס היה חלק מרשת ביצורים שבנה דרוסוס, מפקד הצבא הרומי, לאורך הריין. כמה מהמבנים הרומיים שרדו במשך מאות שנים, כולל שער כניסה, והעיר רמאגן הפכה ליעד פופולרי לחובבי היסטוריה. רמאגן מופיעה גם במפת פויטינגר מהמאה הרביעית.

לפי אגדה מקומית, בשנת 1164 אונייה שנשאה שרידים מקודשים ממילאנו לקלן נעצרה לפתע בנהר מול רמאגן ולא יכלה להמשיך, אף על פי שהזרם היה חזק. האונייה לא זזה עד שנסחפה באופן מסתורי לעבר החוף. כאשר שרידיו של הקדוש אפולינריס  הורדו לחוף, יכלה האונייה להמשיך בדרכה. השרידים נטמנו בקפלה שהייתה חלק מהמבצר הרומי, ובהמשך הפכה לבסיס לכנסייה שנקראה על שמו של הקדוש אפולינריס, ושנבנתה מחדש כמה פעמים במהלך השנים.

### הגשר ברמאגן

גשר לודנדורף נבנה במלחמת העולם הראשונה להעברת חיילים ואספקה מערבה, על פני נהר הריין, כדי לתגבר את החזית המערבית. את הגשר תכנן האדריכל קרל וינר (Karl Wiener) מהעיר מנהיים. אורכו של הגשר היה 325 מטרים, גובהו מעל פני המים הרגילים של הריין היה 14.8 מטרים, והנקודה הגבוהה ביותר שלו הגיעה ל־29.25 מטרים.

הגשר תוכנן כך שיהיה ניתן להגן עליו ממגדלים משני עברי הנהר, שכללו חרכי מקלעים. הוא כלל שתי מסילות רכבת ומעבר להולכי רגל. במלחמת העולם השנייה כוסתה אחת המסילות בלוחות עץ, כדי לאפשר מעבר כלי רכב.

### כיבוש הגשר

ב־7 במרץ 1945, במהלך מבצע חוטב עצים ובשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה, הגיעו חיילים מדיוויזיית השריון התשיעית של צבא ארצות הברית אל גשר לודנדורף, והופתעו לגלות כי הוא עדיין עומד על תילו. המגנים הגרמנים נכשלו בניסיונם להשמיד אותו, והוא היה הגשר היחיד מתוך 22 גשרי כביש ורכבת שחצו את הריין ושרד. כוחות הצבא האמריקאי הצליחו להשתלט על הגשר.

ההפתעה שבזמינותו של מעבר מרכזי מעל נהר הריין – שהיה קו ההגנה הטבעי והמשמעותי האחרון של גרמניה – הובילה את מפקד כוחות בעלות הברית, דווייט אייזנהאואר, לשנות את תוכניותיו לסיום המלחמה, וייתכן שהיא אף קִצרה את משך הלחימה באירופה. היכולת להקים במהירות ראש גשר בצדו המזרחי של הריין ולהכניס כוחות לעומק גרמניה אִפשרה כיתור מהיר מהמתוכנן של אזור התעשייה החשוב שבחבל הרוהר.

עד לקריסת הגשר ב־17 במרץ, עשרה ימים לאחר שנכבש, הצליחו כוחות בעלות הברית להעביר דרכו שש דיוויזיות. קריסת הגשר גרמה למותם של 18 מהנדסים צבאיים אמריקאים, אם כי מקורות אחרים מציינים 28 הרוגים ו־93 פצועים. בזמן הקריסה, הגשר היה סגור לשימוש לצורך תיקונים, וכבר נבנה גשר צף זמני לצידו.

הקרב על הגשר היה נושא לספרים ומאמרים רבים. הידוע שבהם הוא *The Bridge at Remagen* ("הגשר ברמאגן") מאת הסופר האמריקאי קן הקלר (Ken Hechler), שיצא לאור בשנת 1957. דייוויד ולפר (David L. Wolper) הפיק סרט אמריקאי באותו שם  בשנת 1968. הסרט מבוסס על האירועים ההיסטוריים, אך רוב פרטיו בדיוניים.

## קישורים חיצוניים

* 
* אוניברסיטת רמאגן למדעים יישומיים 
* מוזיאון השלום – גשר רמאגן 
* מטוס ETO הופל על ידי תותחנים של בעלות הברית מעל גשר רמאגן
* ראש הגשר של רמאגן, מרץ 1945

## הערות שוליים

קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ: ערים