קרלוס סאינס (נהג ראלי)

**קרלוס סאינס סנמור** (בספרדית: **Carlos Sainz Cenamor**, נולד ב-12 באפריל 1962 במדריד) הוא נהג ראלי ספרדי, שזכה באליפות העולם בראלי עם טויוטה בשנים 1990 ו-1992 וסיים במקום השני ארבע פעמים. הוא היה שותף לזכיות באליפות היצרנים עם סובארו (1995), טויוטה (1999) וסיטרואן (2003, 2004 ו-2005).

סאינס, המכונה "המטדור", החזיק בעבר במספר ההשתתפויות הרב ביותר באליפות העולם בראלי, עד שהנווט הפיני מיקה אנטילה שבר את השיא ב-2018. בנוסף להצלחות באליפות העולם בראלי, הוא זכה ארבע פעמים בראלי דקר (2010, 2018, 2020, 2024), פעם אחת במרוץ האלופים (1997) ופעם אחת באליפות האסיה-פסיפיק בראלי (1990). הנווטים העיקריים שלו היו אנטוניו בוטו, לואיס מויה ומארק מארטי.

בנו, קרלוס סאינס הבן הוא נהג מרוצים מקצועי המתחרה כיום עם קבוצת ויליאמס בפורמולה 1.

## שנותיו הראשונות
לפני שהחל לעסוק בספורט מוטורי שיחק סאינס כדורגל וסקווש. בתור נער, נבחן לקבוצת הכדורגל של ריאל מדריד. סאינס היה לאלוף ספרד בסקווש בגיל 16 ואת הנגיעה הראשונה בספורט מוטורי עשה בתחרויות פורמולה פורד כשעדיין שיחק סקווש וכדורגל. לפני שהקדיש את עצמו לספורט מוטורי באופן מוחלט, למד סאינס משפטים.

## קריירת הראלי
### תחילת הקריירה (1980–1988)
סאינס החל להתחרות במרוצי ראלי ב-1980. הוא סיים את אליפות ספרד בראלי של שנת 1986 במקום השני ברנו 5 טורבו בקטגוריה B הבכירה (Group B). ב-1987 ו-1988 זכה באליפות עם פורד סיירה RS קוסוורת'.

עם פורד עשה סאינס את הופעתו הראשונה באליפות העולם במהלך עונת 1987. הוא סיים במקום השביעי בראלי קורסיקה ושמיני בראלי בריטניה. הוא נשאר עם פורד לעוד עונה כשמצטרף אליו הנווט לואיס מויה, שיישאר איתו במשך חמש עשרה השנים הבאות. בעונה זו של 1988 סיים חמישי פעמיים, בקורסיקה ובסן רמו, ושביעי בבריטניה.

בסוף עונת 1988 עזבו סאינס ועמיתו לקבוצה דידייה אוריול את פורד שהתקשתה עם הסיירה המונעת על ידי הגלגלים האחוריים בלבד להתחרות בקבוצות האחרות עם כלי רכב המונעים על ידי ארבעת הגלגלים. אוריול עזב ללנצ'יה בעוד סאינס עבר לטויוטה.

### טויוטה (1989–1992)
ממוזער| מהדורה מוגבלת של טויוטה סליקה GT-4 קרלוס סאינס מ-1992
עד שהצטרף סאינס לטויוטה, נראתה הסליקה (Celica) כמכונית תחרותית בעיקר במרוצים קשים במיוחד, כמו ראלי ספארי בקניה, אך עד מהרה, השילוב של סאינס עם הסליקה החל להניב תוצאות. לאחר ארבע פרישות בתחילת עונת 1989, סיים סאינס על דוכן המנצחים שלוש פעמים ברציפות. חברו לקבוצה, כבר אז פעמיים אלוף עולם, יוהא קנקונן, הביא לסליקה את ניצחון הבכורה בראלי אוסטרליה. סאינס גם כן היה קרוב מאוד לניצחונו הראשון באליפות העולם בראלי בריטניה, האחרון לעונה. סבל סאינס מבעיות מכניות בשלבים האחרונים של המירוץ שהורידו אותו למקום השני, אחרי המנצח פנטי אריקולה הפיני.

בעונת 1990 הוביל סאינס את הסליקה לניצחונות בראלי אקרופוליס ביוון, ניו זילנד, בראלי אלף האגמים בפינלנד כנהג הלא נורדי הראשון, ובבריטניה. תוך כדי כך, קוטף סאינס את אליפות העולם הראשונה שלו. סאינס מסיים לפני אוריול מלנצ'יה וקנקונן שעבר כבר ליצרן האיטלקי בתחילת העונה. כך באה לסיומה שליטתם של נהגי לנצ'יה שהחלה ב-1987 עם כניסתה של קטגוריה A שהחליפה את קטגוריה B כקטגוריה הבכירה.

בשנת 1991 סאינס לא הצליח להגן על התואר, שעבר לקנקונן בלנצ'יה. חלק מהכישלון נזקף להתהפכות שהייתה לו באוסטרליה שהשאירה אותו בסד צוואר בסן רמו. גם סאינס וגם קנקונן זכו בחמישה ניצחונות כל אחד, הפעם הראשונה בהיסטוריה של אליפות העולם ששני נהגים מצליחים להגיע למספר כזה של ניצחונות. למירוץ האחרון בבריטניה הגיע סאינס כשהוא מוביל על קנקונן בנקודה אחת בלבד. קנקונן ניצח את המירוץ כשהוא מסיים לפני קנת' אריקסון וסאינס ולוקח את אליפות העולם בפעם השלישית והופך לנהג הראשון שזוכה ביותר משתי אליפויות עולם. מספר הנקודות של קנקונן וסאינס, 150 ו-143, שברו את שיא הנקודות שקבע סאינס בעונה שלפני (140).

בעונת 1992 השיג סאינס ניצחונות בראלי ספארי, ניו זילנד ובראלי האספלט הביתי שלו בקטלוניה. הוא התייצב עם הטויוטה סליקה למירוץ האחרון בבריטניה כשהוא במאבק על האליפות עם נהגי הלנצ'יה יוהא קנקונן, עליו הוביל בשתי נקודות, ודידייה אוריול, שהשיג באותה עונה מספר שיא של שישה ניצחונות. סאינס שסיים את המירוץ במקום הראשון לפני ארי וטנן וקנקונן, יחד עם פרישתו של אוריול מהמירוץ, לקח את האליפות. עונה זו גם הייתה האחרונה של לנצ'יה כיצרן מוביל באליפות.

מספר קטן של 440 סליקות GT-4 ST185s, שנשאו את שמו של סאינס על לוחית ברכב ואת ראשי תיבות שמו מבחוץ, נמכרו בבריטניה בניסיון לנצל את שתי האליפויות של סאינס עם הרכב.

### לנצ'יה (1993)
ממוזער| העתק של הלנצ'יה דלתא HF אינטגרלה של סאינס במהלך חגיגות מאה שנים ללנצ'יה בטורינו
למרות זכייתו בתואר העולמי, עזב סאינס את טויוטה בסוף עונת 1992, בעיקר משום שלעונת 1993 גייסה טויוטה כנותנת חסות את יצרנית חומרי הסיכה לרכבים קסטרול, מתחרתה של נותנת החסות האישית של סאינס, רפסול. סאינס עבר לקבוצה הפרטית שנתמכה על ידי לנצ'יה, ג'ולי קלאב. לנצ'יה אמנם זכתה באליפות היצרנים בשש השנים הקודמות, אבל הדלתא כבר נחשבה למיושנת באותה תקופה והפיתוחים לקראת עונת 1993 היו מינוריים וכך לכל אורך העונה, נהפכה הדלתא לפחות ופחות תחרותית. הסיום היחיד של סאינס על הדוכן היה המקום השני בראלי אקרופוליס היווני. הוא גם סיים את ראלי סן רמו במקום השני אך נפסל כמה חודשים לאחר מכן עקב שימוש בדלק לא חוקי. סאינס סיים את העונה במקום השמיני באליפות נהגים בה זכה מי שהחליפו בטויוטה, יוהא קנקונן. לנצ'יה פרשה מאליפות העולם בראלי בתום אותה שנה.

### סובארו (1994–1995)
ל'קראת עונת 1994 עבר סאינס לקבוצה הצעירה של סובארו, שם החליף את ארי וטנן. ניסיונו ויכולותיו של סאינס סייעו בפיתוח האימפרזה לרמה בה היוותה תחרות לפורד ולטויוטה. ואכן, בידיהם של סאינס וחברו לקבוצה קולין מקריי, הייתה הסובארו מהירה מהן לאורך העונה. טויוטה זכתה בתואר היצרנים, אבל אליפות הנהגים הוכרעה רק בסיבוב האחרון, כשאוריול, כעת בטויוטה, מנצח את סאינס. בעונת 1995, ניצח סאינס במונטה קרלו, פורטוגל וקטלוניה. באחרון היה ממוקם אחרי מקריי, עד שהקבוצה הורתה לנהג הסקוטי להאט ולאפשר לסאינס לנצח. שני הנהגים הגיעו לאירוע האחרון בבריטניה עם מספר נקודות זהה בהובלת האליפות. מקריי זכה במירוץ הביתי שלו עם יתרון של 36 שניות על סאינס וזכה באליפות. סובארו סיימה את המירוץ כשהיא משלימה שלישייה עם הבריטי הצעיר ריצ'רד ברנס ואת העונה עם אליפות היצרנים. סאינס חבר למקריי שנים מאוחר יותר גם בפורד וגם בסיטרואן.

### החזרה לפורד (1996–1997)
ממוזער| סאינס באסקורט RS קוסוורת' בראלי אלף האגמים של 1996
לעונת 1996 חזר סאינס לפורד בה בילה את שתי העונות הקרובות על ההגה של הפורד אסקורט RS קוסוורת', שהפכה ב-1997 עם שינוי התקנות לפורד אסקורט WRC . ב-1996 הוא ניצח בראלי אינדונזיה שצורף לסבב העולמי ויחד עם חמש פעמים נוספות על הדוכן, סיים את העונה במקום השלישי באליפות הנהגים, מאחורי טומי מקינן במיצובישי וקולין מקריי בסובארו. בעונת 1997, הוא שוב זכה בסבב האינדונזי והוסיף לכך ניצחון באקרופוליס, אבל שוב איבד את הקרב למקינן שזכה באליפות שוב ומקריי שהגיע שני. עם זאת, הוא זכה במרוץ האלופים בסוף 1997.

### החזרה לטויוטה (1998–1999)
[ימין|ממוזער| סאינס בקורולה WRC ב[ראלי מונטה קרלו של 1999]]
לעונת 1998 סאינס עבר שוב, הפעם בחזרה לטויוטה אותה עזב חמש שנים קודם לכן, והצטרף לדידייה אוריול לעזור בהתאוששות הקבוצה לאחר ההרחקה מאליפות העולם ב-1995 ו-1996.

סאינס ניצח כבר במרוץ הראשון במונטה קרלו ומאוחר יותר בעונה, הוסיף ניצחון בניו זילנד. למרוץ האחרון בבריטניה התייצב סאינס כשהוא במקום השני בפיגור של שתי נקודות אחרי טומי מקינן במיצובישי. מקינן פרש כבר ביום הראשון כשהוא משאיר לסאינס לקחת את האליפות. פרישה דרמטית עקב תקלה מכנית רק 300 מטרים מקו הסיום, כשהוא במקום הרביעי שמעניק לו את האליפות, עלתה לסאינס בתואר והשאירה את אליפות הנהגים אצל מקינן, בפעם השלישית ברציפות.
ממוזער|טויוטה קורולה WRC של סאינס לשעבר בתערוכת המכוניות בפרנקפורט ב-2007
עונת 1999 הייתה מאופקת בהרבה. סאינס סיים אמנם שמונה פעמים על הדוכן אך ללא ניצחונות וכך סיים את האליפות במקום החמישי, אחרי חברו לקבוצה אוריול שסיים שלישי עם ניצחון בסיבוב החדש בסין. עם זאת, מדובר בהישג לא מבוטל עם יצרן שכבר פזל לכיוונים אחרים וחיפש אלטרנטיבות בפורמולה 1.

### החזרה השנייה לפורד (2000–2002)
ימין|ממוזער| סאינס בפורד פוקוס WRC בראלי פינלנד של 2001
פרישתה של טויוטה הובילה לפרק נוסף של סאינס לצדו של מקריי, הפעם בפורד, אליה חוזר סאינס פעם נוספת. בעונת 2000, מנצח סאינס בסבב החדש בקפריסין ומסיים את אליפות העולם במקום השלישי בדירוג הנהגים, לפני קולין מקריי שסיים רביעי. השניים הביאו את פורד למקום השני בדירוג היצרנים אחרי פיג'ו.

סאינס לא הצליח לנצח באף מרוץ במהלך עונת 2001, אך עם חמש פעמים על הדוכן ועוד ארבע סיומות עם נקודות, הוא הצליח לשמור את עצמו בקרב הצמוד על האליפות עד לשלבי העונה הסופיים. בסופו של דבר סיים במקום השישי, אחת-עשרה נקודות בלבד אחרי האלוף ריצ'רד ברנס מסובארו. שותפו מקריי ניצח בשלושה מרוצים והוביל את האליפות עד למירוץ האחרון בבריטניה שם הוא התרסק ואיבד את האליפות. פורד שוב סיימה שנייה אחרי פיג'ו בדירוג היצרנים.

בשנת 2002 ניצח בראלי ארגנטינה. סאינס, שסיים במקום השלישי, ירש את הניצחון לאחר ששני נהגי הפיג'ו המובילים, גרונהולם וברנס, נפסלו. זה היה הניצחון היחידי שלו בעונה, ובמאבק קרוב על המקום השני באליפות הנהגים עם פטר סולברג, סיים שלישי, נקודה אחת לפני מקריי.

### סיטרואן (2003–2005)
[ממוזער| סאינס עם [סיטרואן קסארה WRC בראלי פינלנד, 2004]]
מפורד עבר סאינס, יחד עם מקריי, לסיטרואן. בעונתו הראשונה עם הקבוצה השיג סאינס ניצחון בודד בטורקיה, שהיה ניצחון הראשון של הסיטרואן קסארה WRC במירוץ עפר, וסיים את האליפות במקום השלישי. סאינס המשיך עם הקבוצה בעונת 2004 בה השיג בראלי ארגנטינה את הניצחון האחרון שלו באליפות העולם בראלי. במהלך ראלי קטלוניה הכריז סאינס על פרישה שבעקבותיה הוכתר על ידי מספר נהגים, נווטים ומנהלי קבוצות כנהג הראלי הטוב ביותר בהיסטוריה. את האליפות סיים סאינס במקום הרביעי, לאחר שהחמיץ את המירוץ האחרון באוסטרליה בעקבות תאונה במהלך ההכנות לאירוע.

למרות פרישתו הרשמית בסוף עונת 2004, הוזמן סאינס על ידי סיטרואן להשתתף בשני מרוצים כמחליף לנהג הבלגי פרנסואה דובאל. על אף שדובאל חזר במהרה, סאינס, כעת בן 43, הרשים כשהוא מסיים במקומות הרביעי והשלישי בהתאמה.

### ראלי-רייד
ממוזער| סאינס בפולקסוואגן טוארג במהלך ראלי דקר של 2007
ב-2006 השתתף סאינס לראשונה בראלי דקר מאחורי ההגה של פולקסווגן לצידו של הנווט ופעמיים מנצח המרוץ אנדריאס שולץ. הוא ניצח כבר בקטע הראשון בו השתתף אי פעם במירוץ, השלים שלושה ניצחונות בארבעת הקטעים הראשונים והוביל את המירוץ. הוא סיים לבסוף במקום השישי עם ניצחונות בארבעה מקטעים. בשנת 2007 הוא השתתף שוב עם פולקסווגן, הפעם עם מישל פרין הצרפתי, גם מנצח לשעבר של המרוץ. הוא ניצח בחמישה מקטעים והגיע במקום החמישי הכללי. סאינס גם ניסה אפילו לרוץ, בסופו של דבר לשווא, על תפקיד סגן הנשיא במועדון הכדורגל האהוב עליו ריאל מדריד. בשנת 2007 זכה סאינס בגביע העולם בקרוס קאנטרי ראלי עם קבוצת פולקסוואגן וב-2008 בראלי מרכז אירופה שהתקיים באותה שנה במקום הדקר שבוטל. בינואר 2009, שוב עם הנווט פרין, הוביל את ראלי דקר עד שפרש עקב תאונה בקטע ה-12. מאוחר יותר בשנת 2009 ניצח את ראלי דרך המשי הראשון מרוסיה לטורקמניסטן, שוב עם קבוצת פולקסוואגן. ב-2010 צירף אליו סאינס כנווט את הספרדי לוקאס קרוז ויחד איתו השיג את ניצחון הבכורה שלו בדקר כשהוא מקדים את חברו לקבוצה נאסר אל-עטיה. באותה שנה ניצח סאינס גם בראלי דרך המשי בפעם השנייה. בראלי דקר 2011 סיים סאינס במקום השלישי כשהוא משלים סיום 1-2-3 לפולקסוואגן.

סאינס לא השתתף בדקר של שנת 2012. למירוץ של 2013 נכנס סאינס עם באגי המונע בשני גלגלים. הוא וחברו לשעבר לקבוצת פולקסוואגן, נאסר אל-עטייה, נתמכו על ידי קטר ורד בול. סאינס ניצח בקטע הראשון אך נתקל בבעיות שונות לאחר מכן ולבסוף נאלץ לפרוש בקטע השישי עקב כשל במנוע. סאינס חזר עם אותה קבוצה להשתתף בדקר 2014 אך נאלץ לפרוש לאחר התרסקות בקטע העשירי. לדקר 2015 הצטרף סאינס לקבוצת פיג'ו. גם ממירוץ זה הוא פרש לאחר תאונה. בדקר 2016 נאלץ סאינס שוב לפרוש, הפעם מן ההובלה, לאחר שתיבת הילוכים של הפיג'ו שלו נשברה. בשנת 2017 נאלץ לפרוש לאחר שגילגל את הפיג'ו בקטע הרביעי לאחר שניסה לכפר על איבוד זמן מוקדם יותר במרוץ. בשנת 2018 ניצח סאינס את הדקר בפעם השנייה כשהוא מסיים לפני נאסר אל-עטייה. לראלי דקר של 2019 נכנס סאינס עם מיני ג'ון קופר. את המירוץ סיים סאינס במקום ה-13 לאחר שכבר בקטע השלישי איבד כל סיכוי לנצח כשנכנס לבור ושבר את מיתלה המיני שלו. הניצחון השלישי במרוץ הגיע בשנת 2020 במהלכו ניצח 4 סטייג'ים ובמסיומו הוביל בפער של 6:21 דקות. בשנת 2021 הוביל את המרוץ לאחר היום השני, אך טעות בניווט ביום השלישי גרמה לאיבוד זמן רב. את המרוץ סיים במקום השלישי.

לקראת ראלי דקר 2022 הצטרף יחד עם סטפן פטרהנסל ומטיאס איקסטרם לקבוצת אאודי שהשיקה את המכונית החשמלית הראשונה שמשתתפת במרוץ. בסטייג' הראשון איבד זמן רב ולמרות שניצח שני סטייג'ים במהלך המרוץ, סיים במקום ה-12. שנה לאחר מכן ניצח את סטייג' הפתיחה, אך נאלץ לפרוש בסטייג' התשיעי לאחר תאונה. בראלי דקר 2024 הוביל את המרוץ מהיום השישי ולמרות שלא ניצח אף סטייג' ניצח את המרוץ.

### פרויקט ה-WRC של פולקסוואגן
סאינס לקח חלק בכניסתה של פולקסוואגן לאליפות העולם בראלי. בנובמבר 2011 היה הראשון לבחון את הפולו WRC ליד טריר, גרמניה. בתחילת 2012 בחן סאינס בספרד את הפולו במבחנה הראשון בקטעי עפר יחד עם סבסטיאן אוז'ייה. באוקטובר חבר סאינס מחדש לנווט לואיס מויה לראלי סן מרינו שם שימשו השניים, יחד עם הפולו, כרכב פתיחה (מכונית "0"). סאינס עזב את הפרויקט כשעבר להתחרות עם פיג'ו במרוצי הדקר. אוז'ייה ופולסקוואגן המשיכו וזכו באליפות הנהגים והיצרנים במשך 4 שנים ברציפות, מ-2013 ועד 2016.

## הכרה שקיבל
* המסדר האולימפי 1997 – הוענק על ידי הוועד האולימפי הספרדי
* הצלב הגדול של המסדר המלכותי לכישרונות בספורט 2001
* מדליית זהב לכישרונות בספורט 2001 – הוענקה על ידי עיריית מדריד
* מדליית הנוער והספורט 2008 – הוענקה על ידי ממשלת צרפת
* במרץ 2012 נכנס להיכל התהילה של הראלי יחד עם מישל מוטון

## תארים

## תוצאות
### אליפות העולם בראלי

### ראלי דקר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נהגי מכוניות מרוץ ספרדים
קטגוריה:זוכי מרוץ האלופים
קטגוריה:אלופי העולם בנהיגת ראלי
קטגוריה:אליפות העולם בראלי: נהגים
קטגוריה:מנצחי ראלי דקר
קטגוריה:אקסטרים אי: נהגים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הפדרציה הבין-לאומית לרכב
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1962