ניקולאס מאס

**ניקולאס מאס** (ינואר 1634 – דצמבר 1693; נקבר ב-24 בדצמבר 1693) היה צייר הולנדי שנודע בציורי ז'אנר, בדיוקנאות, בקומפוזיציות דתיות ולעיתים גם בציורי טבע דומם. הוא היה תלמידו של רמברנדט באמסטרדם, ולאחר מכן שב לעיר הולדתו דורדרכט, שם פעל במשך כעשרים שנה. בחלק המאוחר של הקריירה שלו חזר לאמסטרדם, ובה נעשה לצייר הדיוקנאות המוביל של תקופתו. מאס תרם להתפתחות ציור הז'אנר בארצות השפלה, ונחשב לצייר הדיוקנאות הבולט שפעל באמסטרדם בשלושת העשורים האחרונים של המאה ה־17.

## ביוגרפיה
ניקולאס מאס נולד בדורדרכט כבנם השני של חריט מאס, סוחר בדים אמיד ויצרן סבון, ושל אידה הרמן קלאסדר.
[250px|ממוזער|ימין|[הרחצה (ציור)|הרחצה, ציור המיוחס למאס]]
בראשית דרכו הוכשר אצל צייר מקומי בעיר הולדתו, שנחשב לבינוני ברמתו. בסביבות שנת 1648 נסע לאמסטרדם והצטרף לסדנתו של רמברנדט, שבה למד במשך כחמש שנים. עד דצמבר 1653 כבר שב לדורדרכט. באותה שנה החל בהכנות לנישואיו, וב-28 בדצמבר 1653 פורסמו מודעות האירוסין לנישואיו עם אדריאנה בראוארס, אלמנתו של המטיף ארנולדוס דה חלדר. ציור חתום ומתוארך משנת 1653 מעיד כי עד אותה עת כבר פעל כאמן עצמאי.
ימין|ממוזער|308x308 פיקסלים|''שתי עקרות בית מפטפטות''
באמצע שנות החמישים של המאה ה־17, או לקראת סופן, נסע מאס לאנטוורפן, שם בחן את יצירותיהם של ציירים פלמים בולטים ובהם פטר פאול רובנס, אנתוני ואן דייק ויאקוב יורדאנס. במהלך שהותו בעיר אף ביקר, לפי המסופר, בסדנתו של יורדאנס ושוחח עמו באריכות על ציור. משנות השישים של המאה ה-17 ואילך הקדיש את עיקר פעילותו לציור דיוקנאות. עד שנת 1673 המשיך לחיות ולעבוד בדורדרכט, ונראה כי זכה להצלחה כלכלית ניכרת. הדבר עולה מרישומי המס העירוניים, שבהם דווח כי שילם מיסים על הון של 3,000 ו־4,000 גילדן. מעמדו החברתי הגבוה בא לידי ביטוי גם בחברותו במשמר האזרחי המקומי, שבו הגיע לדרגת לויטננט.

ממוזער|280x280 פיקסלים|''המצוטטת''
בשנת 1673 עבר מאס לאמסטרדם, ובה התגורר עד מותו. המעבר היה כנראה קשור לביקוש לציירי דיוקנאות בעיר לאחר מותם של ציירי הדיוקנאות הבולטים אברהם ואן דן טמפל וברתולומיאוס ואן דר הלסט. גם המשבר בשוק האמנות בדורדרכט ובערים הולנדיות אחרות בעקבות שנת האסון של 1672, שבה פלשו צבאות צרפת ובעלות בריתה לרפובליקה ההולנדית, תרם ככל הנראה להחלטתו. מאס קיווה כי דיוקנאותיו האופנתיים ימשכו את חסותם של בני הבורגנות האמידה באמסטרדם, והערכה זו אכן התבררה כנכונה. הוא נעשה מבוקש מאוד כצייר דיוקנאות, והוזמניו ראו בכך זכות לקבל את האפשרות להצטייר על ידו. המספר הרב של הדיוקנאות משנות השבעים והשמונים של המאה ה־17 מעיד על הצלחתו כצייר דיוקנאות של החברה הגבוהה. בין תלמידיו בדורדרכט נמנו בנו החורג יוסטוס דה חלדר, מרגרטה ואן חודווייק, יאקוב מולארט ויוהנס ווללבנס.

על אף שהתגורר באמסטרדם משנת 1673 ואילך, מאס לא נעשה אזרח העיר. רק בשנת 1688 נרשם לגילדת לוקאס הקדוש של אמסטרדם, וגם אז עשה זאת כתושב ולא כאזרח. במהלך חייו צבר הצלחה כלכלית משמעותית; בעת מותו כלל עזבונו 11,000 גילדן במזומן, שני בתים בדורדרכט ושלושה בתים באמסטרדם.
[ממוזער|275x275 פיקסלים|"[אברהם מגרש את הגר וישמעאל (ניקולאס מאס)|אברהם מגרש את הגר וישמעאל"]]
בשנות חייו האחרונות סבל מאס משיגדון. אשתו אדריאנה בראוארס נקברה ב-14 במרץ 1690 בכנסיית אודה קרק באמסטרדם. ב־24 בדצמבר 1693 נקבר מאס לצד אשתו.

## יצירות
### סצנות מקראיות ומיתולוגיות
בשנותיו הראשונות כאמן עצמאי, בראשית שנות החמישים של המאה ה־17, צייר ניקולאס מאס מספר סצנות מקראיות ומיתולוגיות. בין יצירות אלו נמנות "ישו מברך את הילדים" (1652–1653, הגלריה הלאומית, לונדון), *ורטומנוס ופומונה* (כנראה 1653, הגלריה הלאומית של אירלנד, דבלין) ו*האישה השומרונית בבאר* (סביבות 1653, אוסף ראסל, אמסטרדם).

הקומפוזיציות המקראיות של מאס מושפעות בבירור מדגמי הציור של רבו רמברנדט, אך בה בעת הן מעידות על יכולתו לפרש את סיפורי המקרא ואת המסורת האיקונוגרפית באופן מקורי. כך למשל בציור אברהם מגרש את הגר וישמעאל (1653, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק) מתואר אברהם כשהוא מגרש את שפחתו הגר ואת בנם ישמעאל. באמצעות הדגשת ייאושה של הגר ועמידתו הבודדת של ישמעאל יוצר מאס אחת מן ההצגות המרגשות ביותר של נושא זה, שהיה נפוץ בקרב תלמידי רמברנדט.

רוב יצירותיו הדתיות של מאס הן בפורמט קטן יחסית, המיועד לארונות או לחדרים פרטיים, למעט הציור "ישו מברך את הילדים" שבגלריה הלאומית בלונדון, שבו מתוארות דמויות בגודל טבעי.

### ציור ז'אנר
ממוזער|272x272 פיקסלים|''האישה המוסרית''
[250px|ממוזער|שמאל|[עקרת הבית המאזינה]]
בתקופה מוקדמת זו התבלט ניקולאס מאס כאחד מציירי הז'אנר החדשניים ביותר ברפובליקה ההולנדית. הוא הנהיג נושאים חדשים והמציא תנוחות הבעה, מחוות והבעות פנים שלא נראו קודם לכן בציור הז'אנרי.

מאס צייר סצנות יומיומיות אחדות המתרחשות בפתחי בתים, כגון "נער צעיר המקבל נדבה מאדם זקן" (1656, מוזיאון האמנויות היפות של מונטריאול), וכן יצירות אחרות המהללות את מעלות ההורות הטובה. עבודות אלו השפיעו על ציירים הולנדים אחרים, ובהם יאן סטיין.

בציורים אלו יישם מאס מאפיינים סגנוניים שלמד מרמברנדט, כגון עבודת מכחול מודגשת ושימוש בניגודי אור וצל, אך החיל אותם על סצנות ביתיות שהיו נושא מועדף בקרב ציירי הז'אנר ההולנדים בני זמנו.
ימין|ממוזער|271x271 פיקסלים|''אישה זקנה מנמנמת''
ציוריו של ניקולאס מאס המתארים חללי פנים ביתיים ובהם נשים העוסקות במלאכות הבית מקבלים ממד של הדרה מאופקת באמצעות משחקי האור והצל ולוח צבעים מצומצם, שנגזר מן הסגנון של רמברנדט. בין השנים 1654 ל־1658 יצר מספר רב של ציורים של טוות, רוקמות ואמהות עם ילדיהן, המבטאים את ההשקפה המוסרנית שרווחה באותה תקופה בדבר ערכם של חיי המשפחה ושל חריצות שקטה.

דוגמה לכך היא הציור "האישה המוסרית" (סביבות 1655, אוסף וולאס), המתאר עקרת בית התופרת חולצה בחלל פנימי מסודר בקפידה. תנ״ך פתוח המונח לצדה מרמז כי לצד ניקיון הבית היא ניחנת גם בטוהר רוחני וביראת שמים. ילד קטן הניצב ליד החלון עשוי לרמוז כי הקומפוזיציה מתייחסת לפסוקים ממשלי ל״א 10–19, המתארים אישה חרוצה הפועלת במרץ ומושיטה ידה לעניים ולנזקקים. בכך הופך מאס סצנה ביתית פשוטה לביטוי של כבוד מוסרי ויושרה, ברוח ערכים מקראיים..

מאס יצר גם יצירות אחדות המתארות התרחשויות יומיומיות בפתחי בתים פרטיים, כגון חולבות המצלצלות בפעמון הדלת או מקבלות תשלום, וכן נערים המבקשים נדבה. גם בעסקאות יום־יומיות ופשוטות אלו הצליח מאס להעניק תחושת כובד ראש והדר מאופק.

נושא נוסף שבו עסק באמצע שנות החמישים של המאה ה-17 הוא דמויות של נשים מבוגרות המוצגות בחצי גוף או בשלושה רבעים מן הגוף. בין הדימויים הללו נכללות נשים זקנות האומרות ברכת תודה לפני ארוחה פשוטה, מתפללות לצד סמלי ואניטאס, או מנמנמות מעל ספר תנ״ך.
ממוזער|''דיוקן של צעיר בלבוש פנטזיוני''
תרומתו המרכזית של ניקולאס מאס לתיאור חללי פנים הייתה בכך שהציג את הפנים הביתיים לא כחלל רדוד וסגור משלושה צדדים, אלא כרצף של חדרים המחוברים זה לזה. חידוש זה בארגון המרחב הפנימי היה כנראה קשור גם לאלמנט הסיפורי החדש שהכניס לציור הז'אנר.

חידושים אלה השפיעו במידה רבה על ציירי הז'אנר בדלפט, ובמיוחד על יוהנס ורמיר ופיטר דה הוך, בעיקר באופן סידור הדמויות בתוך חללים פנימיים. גם סצנות הז'אנר החיצוניות של מאס עשויות היו להשפיע על ציורי החצרות של דה הוך.

### ציורי דיוקנאות
בדיוקנאותיו המוקדמים הציב ניקולאס מאס את הדמויות המצוירות, שלרוב לבושן והצגתן מאופקים ופשוטים, על רקע כהה. סגנונו הבשל התגבש במהלך שנות השישים של המאה ה־17 ומעיד על השפעת סגנון הדיוקן הפלמי שיצר אנתוני ואן דייק, אשר הוכנס לרפובליקה ההולנדית בעשור הקודם. מאותה תקופה ואילך החל מאס להשתמש במעמדים ובאביזרים המוכרים מן הדיוקנאות הפלמיים.

בשנות השבעים של המאה ה-17 המשיך סגנונו להתפתח, והוא משקף רוח קלילה יותר של התקופה: הדמויות מוצבות בגנים אלגנטיים המתוארים בגוונים בהירים ובמשיכות מכחול חופשיות יותר. בדיוקנאות המאוחרים מודגשים במיוחד המחוות והתנוחות של המודלים, וכן לבושם ועיצוב שיערם. ההתפתחות הסגנונית של דיוקנאותיו משקפת את השפעת ההתפתחויות בציור הדיוקן הפלמי והצרפתי.

בתקופת בשלותו צייר ניקולאס מאס מאות דיוקנאות. מרביתם בוצעו בשני פורמטים סטנדרטיים: הראשון נעשה על בד מלבני קטן ומתאר דמות בחצי גוף בתוך מסגרת אובלית מצוירת, ואילו השני נעשה בפורמט גדול יותר ומציג דמות בשלושה רבעים מן הגוף, הנשענת על אביזר כגון עמוד, מזרקה או סלע. הרקע הוא לעיתים קרובות מרפסת או גן על רקע שמי שקיעה.

מאס יצר גם דיוקנאות קבוצתיים רבים של משפחות או של ילדים בלבד, המוצגים בדמות מלאה בתוך נוף. בשנות השבעים ובראשית שנות השמונים של המאה ה-17 צייר כמה דיוקנאות של ילדים כשהם מחופשים לדמויות מן המיתולוגיה, כגון גנימדס, אפולו ודיאנה, לעיתים כדמות יחידה ולעיתים כחלק מקבוצה משפחתית. בנוסף לכך צייר דיוקן קבוצתי אחד של גילדה, *ששת ראשי גילדת המנתחים של אמסטרדם* (1680–1681, רייקסמוזיאום, אמסטרדם).
ממוזער|''דיוקן של אציל צעיר עם שני כלבים בנוף מיוער''
ממוזער|''ארבעה ילדים בדמות קרס, גנימדס, כרוב ודיאנה''

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירי תור הזהב של הולנד
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1634
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1693
קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:ניקולאס מאס: ציורים