סיוע אמריקאי לישראל

**הסיוע האמריקאי לישראל** הוא נדבך מרכזי ביחסי ארצות הברית–ישראל, כולל כיום בעיקר סיוע צבאי ותקצוב לתוכניות הגנה משותפות, ובעבר כלל גם סיוע כלכלי נרחב. מאז תום מלחמת העולם השנייה, ישראל היא המדינה שקיבלה את הסכום המצטבר הגדול ביותר של סיוע חוץ מארצות הברית. על פי דו"חות שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי (CRS), עד לשנת 2023 הסתכם הסיוע הכולל שהעניקה ארצות הברית לישראל בכ-158 מיליארד דולר (ללא התאמה לאינפלציה), רובו המכריע הוקצה לסיוע ביטחוני ולמיזמי פיתוח והצטיידות במערכות הגנה נגד טילים.

בראשית יחסי המדינות, במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, התאפיין הסיוע בעיקר כמלוות כלכליים ומענקים לפיתוח תשתיות וקליטת עלייה, בעוד שהסיוע הצבאי היה מצומצם למדי. התקופה התאפיינה לעיתים בקרירות דיפלומטית שהגיעה למשבר סביב מלחמת סיני. המפנה הדרמטי בהיקף ובאופי הסיוע חל בשנות ה-70; בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973) וחתימת הסכמי קמפ דייוויד (1978), החלה ארצות הברית לספק לישראל תמיכה ביטחונית וכלכלית מסיבית, כחלק מביסוס ברית אסטרטגית אזורית. החל מסוף שנות ה-90 הוחלט על הפחתה הדרגתית של הסיוע הכלכלי-אזרחי, עד לביטולו המוחלט בשנת 2007, תוך הגדלה מקבילה של הסיוע הצבאי בלבד.

בעשורים האחרונים מעוגן הסיוע למערכת הביטחון הישראלית במסגרת "הסכמי הבנות" הנחתמים בין המדינות לתקופות של עשור. ההסכם הנוכחי, שנחתם ב-2016 ונכנס לתוקף ב-2019, מבטיח לישראל סיוע ביטחוני שנתי קבוע של 3.8 מיליארד דולר (3.3 מיליארד דולר לרכישת פלטפורמות וציוד צבאי, ו-500 מיליון דולר לתוכניות הגנה נגד טילים). הסיוע מותנה ברובו המוחלט ברכישת ציוד המיוצר בארצות הברית, והוא משפיע עמוקות על בניין הכוח של צה"ל ועל התלות הישראלית בתעשיות הביטחוניות האמריקאיות.

מטרתו המרכזית של הסיוע הצבאי, מעבר לחיזוק שותפתה האסטרטגית של ארצות הברית, היא שימור היתרון האיכותי של צה"ל (Qualitative Military Edge - QME) מול איומים פוטנציאליים במזרח התיכון. עיקרון זה עוגן בשנת 2008 בחקיקה פדרלית אמריקאית, המחייבת את הממשל לוודא כי כל עסקת נשק למדינה באזור לא תפגע בעליונותה הטכנולוגית והטקטית של ישראל. לצד סיוע הבסיס השנתי, בעתות חירום נוהג הקונגרס לאשר חבילות סיוע מיוחדות, כפי שאירע לדוגמה במערכות צבאיות שונות ובמלחמת חרבות ברזל.

## היסטוריה
250px|ממוזער|שמאל|טבלה המסכמת את הסיוע האמריקאי לישראל מקום המדינה עד שנת 2023
מ־1949 החלה ארצות הברית לסייע לישראל בהלוואות, אספקת סחורות ובמענקים שהיקפם גדל בתהליך הדרגתי. בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה ארצות הברית סיפקה סיוע כלכלי, ביוזמת מחלקת המדינה של ארצות הברית, כחלק מתוכנית הסיוע הבין-לאומי שלה. ארצות הברית החליטה באותה עת לא להתערב ב ולא לספק סיוע צבאי לישראל. במסגרת ההצהרה המשולשת ב־1950 התחייבה ארצות הברית, בריטניה וצרפת לשמירת הסטטוס קוו במזרח התיכון, ובמסגרתה נמנעה מלמכור נשק למדינות העימות.

הסיוע בשנות ה-50 והמחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 היה בין 50 ל-100 מיליון דולר מדי שנה, וכלל גם אספקת עודפי מזון וציוד, ולא רק מענקים כספיים. בנוסף סיפקה ארצות הברית סיוע טכני לפרויקטים בתחום התחבורה, החקלאות והרפואה בישראל. תוכנית זו הסתיימה ב-1962. בתחילת שנות ה-60 צומצם היקף הסיוע, אך עד תחילת 1967 הגיע במצטבר לכמילארד דולר.

באוקטובר 1953 השהה ממשל דווייט אייזנהאואר את הסיוע לישראל על מנת ללחוץ עליה להימנע מעבודות בתעלת ההטיה שנחפרה כחלק מהמוביל הארצי. לאחר שישראל הפסיקה את העבודות בעקבות החלטה 100 של מועצת הביטחון של האו"ם חודש המענק.

לאחר מלחמת ששת הימים התנערה צרפת מישראל והטילה עליה אמברגו. בכך נסתיימו באחת קשרי הידידות בין צרפת לישראל שהחלו ערב מבצע קדש. לאחר המלחמה נאותה ארצות הברית לספק נשק לישראל במקומה של צרפת ולגלות מעורבות גוברת בביטחון ישראל. בנוסף נחתם הסכם לאספקת חיטה ומאז ארצות הברית היא ספק החיטה העיקרי של ישראל. שיתוף הפעולה הביטחוני הואץ בתקופת מלחמת ההתשה שבה עשה צה"ל שימוש באמצעי לחימה אמריקאיים כנגד ציוד סובייטי חדיש שחלקו הופעל על ידי חיילים סובייטיים. בתקופה זו נעשו תאומים והתייעצויות ביטחוניות שוטפות בין ישראל וארצות הברית.

במהלך מלחמת יום הכיפורים נאותה ארצות הברית, לאחר לחץ ישראלי כבד, לשלוח אמצעי לחימה ברכבת אווירית ובעיקר ברכבת ימית שתרמו לעמידתה במלחמה.

לאחר המלחמה החלה ארצות הברית לסייע לישראל כלכלית במענקים בהיקף כספי גדול. המענקים נועדו לשקם את צבאה של ישראל ואת כלכלתה לאחר המלחמה. כן גדל משמעותית שיתוף הפעולה הביטחוני בין המדינות. החל משנת 1977 תיווכה ארצות הברית בין ישראל ומצרים והייתה בין הגורמים החשובים שהשפיעו על הצדדים לחתום על הסכם השלום בין ישראל למצרים. ארצות הברית מימנה את העתקת בסיסי חיל האוויר הישראלי מחצי האי סיני לפנים הארץ בעקבות ההסכם והגדילה את הסיוע הכלכלי והצבאי לישראל ולמצרים בעקבות הסכם השלום. עם זאת הסיוע הצבאי השנתי הוגבל בעיקרו לרכישת ציוד בארצות הברית בלבד.

ביולי 1983 דווח כי הסיוע האמריקאי מאז קום המדינה הגיע ל-29 מיליארד דולר.

באוקטובר 1984 בעקבות המשבר הכלכלי בישראל ביקשה ישראל סיוע כלכלי נוסף, ובסך הכל 4 מיליארד דולר, לעומת 2.6 מיליארד שנה קודם. בעקבות הבקשה קיבלה ישראל מענק חירום כלכלי, בנוסף לסיוע צבאי של 1.8 מיליארד דולר.

בשנת 1988 כפיצוי על ההחלטה להפסיק את פיתוח פרויקט הלביא (בין השאר עקב לחץ מצד גורמים בארצות הברית), הותר לכ-400 מיליון דולר להיות מומרים לשקלים לצורכי רכישת ציוד צבאי מן התעשייה הישראלית. סך הסיוע באותה שנה הגיע ל-3.1 מיליארד מתוכו 1.3 מיליארד סיוע כלכלי. עד אז סיפקה ארצות הברית סיוע כספי לפרויקט.

ב־1997 הכריז ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בנאומו בפני הקונגרס של ארצות הברית כי ישראל תפסיק בהדרגה את הסיוע הכלכלי, לצד הגדלת הסיוע הצבאי. מ־1999 עוגן הסיוע הצבאי בהסכם מסודר.

ב-16 באוגוסט 2007 חתמה ישראל על מזכר הבנות להגדלת הסיוע הביטחוני לישראל ל-30 מיליארד על פני עשר שנים החל מ-2008. בפועל ארצות הברית סיפקה סיוע בסכום גדול יותר בשנים אלו, עם מענקים נוספים לטובת פרויקט "כיפת ברזל" ופרויקטים ביטחוניים נוספים. כך לדוגמה ב-2014 הסתכם הסיוע האמריקאי ב-3.6 מיליארד דולר, מתוכו 235.3 מיליון היו עבור סיוע מיוחד לפרויקט "כיפת ברזל", וב-2015 הסתכם הסיוע האמריקאי ב-3.7 מיליארד דולר, מתוכו 351 מיליון היו עבור "כיפת ברזל" ושתי מערכות ה"חץ" ו"קלע דוד" קבלו 269 מיליון כל אחת.

ב-14 בספטמבר 2016 נחתם מזכר הבנות לפיו תעביר ארצות הברית לישראל 38 מיליארד דולר בעשור שבין השנים 2019–2028, זאת לעומת 34.4 מיליארד בעשור שקדם לו. על ההסכם נמתחה ביקורת עקב כך שלראשונה נקבע שהסכום במלואו יופנה לרכישת תוצרת ארצות הברית, בניגוד לעבר, ויפגע בתעשייה הישראלית. המזכר נכנס לתוקף רשמית באוקטובר 2018.

באוגוסט 2019 שירות המחקר של הקונגרס פרסם מחקר לפיו תמיכת האמריקאים בישראל החלה להיות שנויה במחלוקת עקב תמורות דמוגרפיות בארצות הברית.

החל מסוף 2023 העניקה העניקה ארצות הברית סיוע לישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל. על פי מחקר של מכון ווטסון האמריקאי, ממשלת ארצות הברית הוציאה לפחות 22.76 מיליארד דולר על סיוע צבאי לישראל מ־7 באוקטובר 2023 עד 30 בספטמבר 2024. לפי המחקר, ארצות הברית מממנת כ־70% מהמאמץ המלחמתי של ישראל.

## ביקורת והתנגדות לסיוע
בריאיון ל"דיפנס ניוז" טען גרשון הכהן, אלוף במילואים וחוקר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, שהסיוע מכניס מתח מיותר לדיאלוג האסטרטגי עם ארצות הברית, פוגע בריבונות הישראלית, יוצר תלות צבאית בארצות הברית ומנוון את הייצור התעשייתי בישראל. לכן, לטענת הכהן, ישראל צריכה לפעול להקטנה של הסיוע במקום הרחבתו, ושהשותפות הישראלית-אמריקנית רק תתעצם לאורך זמן, אם תשכיל ישראל להיגמל, באופן הדרגתי ומחושב, מהנדיבות הפיננסית האמריקנית. דברים דומים כתב קודם לכן הפרשן אמוץ עשהאל באתר מרקטווץ' של דאו-ג'ונס.

גם בקרב מחוקקים אמריקאים יש המביעים ביקורת על היקף הסיוע ועל דרכי השימוש בו.

ב-2018 הסנטור הרפובליקאי ראנד פול הדוגל בליברטריאניזם, פעל נגד אישור תוכנית הסיוע החדשה לישראל, בגלל התנגדות עקרונית לכל סיוע החוץ.

חברת בית הנבחרים בטי מקולום ממדינת מינסוטה הגישה פעמיים הצעות חוק, המציעות לאסור על מדינות המקבלות סיוע צבאי מארצות הברית להשתמש בכספי הסיוע למימון מעצרים, חקירות או עינויים של ילדים. הצעת החוק של נתמכה גם על ידי ארגון השדולה היהודי-ליברלי ג'יי סטריט.

גם חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז אמרה: "אפשר לדון בצמצום הסיוע הכלכלי והביטחוני לישראל. הרעיון הזה בהחלט צריך להיות על השולחן. זה חלק מהשיח שאנחנו מנהלים בינינו, המחוקקים הדמוקרטיים".

בספטמבר 2021 מימון בסך מיליארד דולר לחידוש מלאי המיירטים של מערכת "כיפת ברזל" הוסר מחוק התקציב בבית הנבחרים האמריקאי, בלחץ מחוקקים דמוקרטים חברי האגף הפרוגרסיבי במפלגה. אולם הוא אושר יומיים אחר כך ברוב של 420 מול תשעה מתנגדים.

במאי 2025 התייחס ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת לסיוע הביטחוני מארצות הברית, והצהיר כי ישראל צריכה להתחיל תהליך של גמילה הדרגתית מכספי הסיוע הביטחוני השנתי, העומד על כ־3.8 מיליארד דולר בשנה, בדומה לתהליך הגמילה מהסיוע הכלכלי בעבר. נתניהו ציין שישראל מסוגלת להגיע לעצמאות ביטחונית מלאה ולממן בעצמה את ההוצאות הללו ללא הסתמכות על כספי סיוע אמריקאי. נטען כי התלות הביטחונית בסיוע האמריקאי מגבילה את ישראל מבחינה אסטרטגית, מאחר שמרבית הכסף מופנה חזרה לתעשייה האמריקאית, תוך הטלת מגבלות על פיתוח וייצוא עצמאי של מערכות ביטחוניות ישראליות.

עם החרפת המשבר ההומניטרי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, אימצו חלקים גדולים בציבור האמריקאי אימצו גישה שלילית כלפי המדיניות הישראלית. בסקר שבוצע על ידי הניו יורק טיימס ואוניברסיטת סיינה בספטמבר 2025 נמצא שרוב האמריקאים מתנגדים לסיוע כלכלי וצבאי לישראל. בקרב צעירים מתחת לגיל 30 ענו כ-70% שהם מתנגדים להענקת סיוע כלכלי או צבאי נוסף לישראל.

## ראו גם
* סיוע בין-לאומי
* יחסי ארצות הברית–ישראל
* יתרון צבאי איכותי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*ד"ר עידן לנדו על הסיוע הצבאי האמריקאי לישראל כתבה באתר הגדה השמאלית
*  - מאמר תמיכה בהמשך הסיוע
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:ישראל: כלכלה
קטגוריה:סיוע בין-לאומי