open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פאן ג'ונשון

**פאן ג'ונשון** (סינית מסורתית: 潘均順 ; סינית: 潘均顺 פיניין; **Pān Jūnshùn**; 1889 – 1974), היה הסיני הראשון שלו הוענק התואר חסיד אומות העולם, ב-19 בינואר 1995, לאחר שהציל בתקופת השואה ילדה יהודיה באוקראינה והסתיר אותה מהנאצים בביתו, החל מינואר 1942 ועד אוגוסט 1943.

## חייו
פאן ג'ונשון נולד בסין בשנת 1889. הוא היה קומוניסט, ולכן בשנת 1916 עבר לברית המועצות בחיפוש אחר עבודה. הוא התיישב במוסקבה שם מצא עבודה בתור פועל, החליט להישאר ברית המועצות, נישא לאישה מקומית ונולדו לו שני בנים. בשנת 1936 היגרו הוא ומשפחתו לעיר חרקוב שבאוקראינה, שם מתה אשתו ממגפה.

שני בניו של ג'ונשון גויסו לצבא האדום בתחילת המלחמה. הם נעדרו בקרב ונחשבו בחזקת נעדרים במלחמה.

ג'ונשון שרד את המלחמה והמשיך לחיות בחרקוב עד מותו ב-1974.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בסוף שנת 1941, עם פלישת הנאצים לברית המועצות, רוכזו כל יהודי חרקוב, ולאחר מספר ימים הודיעו שעומדים להעבירם. התנאים במחנה שאליו הועברו על ידי הנאצים היו גרועים מאוד - היהודים כמעט שלא קיבלו מזון ומים, ונאלצו לאכול שלג.אישה יהודיה בשם יליזבטה דבורקינה (Yelizabeta Dvorkina) זיהתה את הסכנה הנשקפת לה ולבתה לודמילה (לוסיה), שהייתה בת 10, ושיחדה שומר נאצי בעזרת תכשיטים על מנת שיאפשר לבתה לברוח מגטו חרקוב. לודמילה נמלטה מהמקום, והצליחה לחזור לבית שבו גרו היא ואמה לפני שהנאצים גרשו אותן. בבית זה התגורר באותה תקופה ג'ונשון. כשראה את לודמילה החליט שיחביאה בביתו. הוא גידל אותה כבתו והסתירה מהנאצים במשך למעלה משנה וחצי. שלושה שכנים סייעו לג'ון בהסתרת לודמילה, נדזדה פופלניוק (Nadezhda Popelniuk), אלכסנדרה בבאייב (Alexandra Babaev) ומיטרופן בבאייב (Mitrofan Babaev).

## חסיד אומות העולם
ג'ונשון סיפק מחסה ומסתור ללודמילה גנריכובנה (Genrichovna), ילדה אוקראינית יהודייה שברחה מגטו חרקוב באזור הכיבוש של הצבא הגרמני. היא ברחה עקב מאמצי אמה שהבינה כי ילדיה צפויים להיהרג עקב העברתם הצפויה לעיר אחרת.

ב-19 בינואר 1995 הכיר יד ושם בג'ונשון כחסיד אומות העולם.

## לאחר המלחמה
עם שחרור חרקוב על ידי הצבא האדום, ב-23 באוגוסט 1943, עזבה לודמילה את מחבואה בביתו, אך הם שמרו על קשר לכל אורך חייו של ג'ונשון.

## קישורים חיצוניים
* יד ושם- פאן ג'ון שון
* The Righteous- Martin Gilbert

## הערות שוליים

קטגוריה:סינים חסידי אומות העולם
קטגוריה:יהדות סין
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1889
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-1974
פרידה אדם

**פרידה אדם** (בגרמנית: **Frieda Adam**; 1918 – 2 באוקטובר 2013) הייתה חסידת אומות עולם גרמנייה. הצילה את ארנה פוטרמן ואחיה היהודיים, במהלך מלחמת העולם השנייה.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בשנת 1938, פגשה פרידה אדם את היהודיה ארנה פוטרמן (Erna Puterman), בעבודתה כתופרת. שתי הנערות הפכו לחברות קרובות. למרות הצעדים שנקטו הנאצים על מנת להדיר את רגלי היהודים מהחברה הגרמנית, פרידה וארנה שמרו על קשר, גם כאשר פוטרמן נאלצה לעזוב את מקום העבודה בשל יהדותה.

בספטמבר 1942 אמה של פוטרמן נאסרה ונשלחה באחת הרכבות הראשונות לאושוויץ. פוטרמן נותרה לטפל באחיה החרש ולאחר שקיבלה מאמה מכתב בו היא הורתה לה לרדת למחתרת, פנתה אל פרידה לעזרה. פרידה, שבאותו הזמן הייתה נשואה לחייל גרמני ואם לשלושה ילדים קטנים, אסרה עליה להסגיר את עצמה לידי הגסטפו. פרידה הוסיפה והבטיחה לארנה פוטרמן שכל עוד לה ולמשפחתה יהיה אוכל, גם לה ולאחיה לא יחסר, והציעה את ביתה כמסתור לשני האחים.

לאחר זמן מסוים בו ארנה ואחיה הסתתרו בביתה של פרידה, בעלה גילה שהיא מסתירה בביתם יהודים והחל לסחוט אותה, עד שבשנת 1944 הוא דרש ממנה להוציא אותם מהבית. פרידה נאלצה למצוא עבורם מקום מסתור אחר ובעזרת אחותה, פרידה הצליחה להעביר את שני האחים לבית שבעליו היו ידועים בהתנגדותם לנאצים.

## לאחר המלחמה
ארנה פוטרמן ואחיה שרדו את המלחמה.

ב-1989 אחיה של פוטרמן מת מהתקף לב.

## הכרה והנצחה
ב-14 בדצמבר 1992 יד ושם הכירו בפרידה אדם כחסידת אומות העולם.

פרידה אדם נפטרה ב-2 באוקטובר 2013 בגיל 95.

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1918
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1918
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2013
סרגיי מטרבלי

**סרגיי מטרבלי** (ברוסית: **Сергей Васильевич Метревели**; נובמבר 1906–1991) היה יינן ממוצא גאורגי, חסיד אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה את אמיל ציגל ממוות בידי הנאצים.

## קורות חיים
סרגיי מטרבלי נולד בנובמבר 1906 בעיר קיסלובודסק שברוסיה. הוא הכיר את משפחתו של אמיל ציגל כתוצאה משותפות בעבודה: במסמך שנמצא במאגר של יד ושםנאמר שהם עבדו יחד מאז 1925. בנו של סרגיי הוא אבל מטרבלי (Abel Metreveli), שהיה קרדיולוג בכיר בקיסלובודסק (Kislovodsk) וניהל מחלקה קרדיולוגית. הוא זה שמילא את טופס ההמלצה על סרגיי לארגון יד ושם על מנת שיוכר כחסיד אומות העולם בשנת 2003.

## פעילותו להצלת יהודים
בעקבות מבצע ברברוסה, אמיל ציגל ומשפחתו היהודיה עזבו את עיר מגוריהם דניפרופטרובסק והתיישבו בעיר קיסלובודסק בקווקז הצפוני. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-10 באוגוסט 1942. סרגיי מטרבלי, חברו לעבודה, פנה אל ציגל בהצעה להתלוות אליו במסעו לכפר הולדתו אוטסרי (Utseri) שבגאורגיה, מכיוון שידע כי אמיל מצוי בסכנה בגלל היותו יהודי. סרגיי מטרבלי עצמו ברח מקיסלובודסק, מכיוון שהיה קומוניסט. מטרבלי וציגל חברו לשלושה מבוגרים נוספים. הם עזבו את קיסלובודסק ב21–22 באוגוסט 1942 והגיעו לאוטסרי ברגל (486 ק"מ). בדרך חלה ציגל במלריה וטופל על ידי מטרבלי במסירות. בסוף ספטמבר, הגיעו לכפר קרוביו של מטרבלי והודיעו שב-6–9 בספטמבר 1942, נאספו יהודי קיסלובודסק לעיר מינרלנייה וודי (Mineralnye Vody) ונרצחו על ידי הנאצים בבורות ירי. הוריו של ציגל היו בין ההרוגים. בסוף אוקטובר 1942 יצא ציגל מהכפר ובפברואר 1943 התגייס לצבא האדום ולאחר מכן נשאר לשרת בו בצבא הקבע.

## הכרה והנצחה
ציגל התקדם לדרגת פולקובניק (אלוף-משנה). הוא שמר על קשר עם מטרבלי עד למותו ואף שמר על קשר עם בנו, שעלה לישראל בשנות ה-90. ב-30 במאי 2004 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם להעניק למציל סרגיי מטרבלי את התואר של חסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* אתר יד ושם - עמודו של סרגיי מטרבלי
* სერგი მეტრეველი - הלקסיקון הביוגרפי של גאורגיה, 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:מצילים בשואה: רוסיה
קטגוריה:ילידי 1906
קטגוריה:גאורגים שנפטרו ב-1991
סמיליאן צ'קאדה

**ד"ר סמיליאן פרניו צ'קאדה** (בקרואטית: **Smiljan Franjo Čekada**, 29 בנובמבר 1902 – 18 בינואר 1976) היה כומר קתולי בוסני ממוצא קרואטי, בישוף סקופיה ובהמשך גם ארכיבישוף וורחבוסנה (סרייבו) . במלחמת העולם השנייה התנגד בגלוי לנאצים והציל לפחות חמישה ילדים יהודים.

## קורות חייו עד מלחמת העולם ה-2
נולד בשנת 1902 בדוני ואקוף שבבוסניה, תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי, למשפחה עם חמישה ילדים. הוא ושני אחיו הפכו לכמרים.

ב-5 באפריל 1925 סמיליאן פרניו צ'קאדה הוסמך לכומר. למד באוניברסיטה האפיפיורית הגיאורגיאנית ברומא ובשנת 1928 הפך לדוקטור בפילוסופיה. בין השנים 1928 ו-1933 היה העורך הראשי של העיתון הקתולי השבועי.

החל משנת 1939 החל להתקדם בהיררכיה הכנסייתית ובשנת 1940 מונה לבישוף של סקופיה,עיר הבירה של מקדוניה אשר בתקופה זו הייתה חלק מיוגוסלביה. החל מדרשתו הראשונה, דיבר צ'קאדה על צדק בין בני אדם ללא קשר ללאום או לגזע.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ערב מלחמת העולם השנייה, חיו במקדוניה קרוב ל-8,000 יהודים, כמחציתם בסקופיה.במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, סופחה מקדוניה כמחוז בולגרי.

בשנת 1942 החלו המגעים בין בולגריה וגרמניה להעברת כל היהודים בשלטון הבולגרי למחנות הריכוז בפולין. ועידה מיוחדת לענייני יהודים, בהנהגת אלכסנדר בלב, הוקמה בשנת 1942 ומטרתה הייתה לבודד את היהודים מהחברה הבולגרית תוך ביטול זכויותיהם כדי לגרשם מהמדינה.

ב-22 בפברואר 1943 נחתם ההסכם בין גרמניה לבולגריה שקבע כי ראשוני היהודים שיגורשו יהיו 20,000 יהודים מתראקיה, מקדוניה והעיר פירוט שבסרביה.

כאשר נחתם ההסכם, כיהן צ'קאדה כבישוף הקתולי של סקופיה. צ'קאדה מחה בכתב בפני בוגדאנוב, מפקד המשטרה הבולגרי, על ריכוזם של יהודי מקדוניה במרץ 1943 לקראת שילוחם להשמדה בטרבלינקה. הוא דרש ממנו בין היתר, לבקר במחנה 'מונופול' בו רוכזו היהודים לפני שילוחם ואיים שאם לא יתייחסו ליהודים באופן אנושי, כי ייתן על כך את הדין.

בוגדאנוב לא השיב על המכתב אך התלונן באוזני הקונסול הגרמני בסקופיה וזה צירף את התלונה לדיווח ששלח למשרד החוץ לגירוש יהודי מקדוניה.

צ'קאדה שהה יום יום בשערי המחנה 'מונופול' ודרש בעל פה ובכתב לפחות לשחרורם של "יהודים בני דת קתולית" כהגדרתו ותבע רשות לבקר אישית את היהודים העצורים במחנה – אך לשווא.

ד"ר צ'קאדה היה מעורב גם בהסתרה של קבוצת ילדים יהודים במנזרים קתוליים במקדוניה ומחוצה לה. במנזר בקרבת סקופיה הצליח ד"ר צ'קאדה להסתיר חמישה ילדים יהודים – 4 בנים ובת.

## לאחר המלחמה
בין השנים 1946–1951 שימש כמנהל השליחים של הבישופות והשתתף ב-4 הפגישות הראשונות של ועידת הוותיקן השנייה.

ב-12 ביוני 1967 מונה כעוזר הארכיבישוף של וורחובוסנו וב-13 בינואר 1970 הוכתר כארכיבישוף של אותו אזור.

צ'קאדה נפטר ב-18 בינואר 1976 בסרייבו ונקבר בבית הקברות בעיר. ב-28 באוקטובר 2011 הועברו עצמותיו לקתדרלת הלב הקדוש של ישו (בה קבורים הארכיבישופים של וורחובוסנו) ונקברו בקריפטה.

## הכרה והנצחה
ב-9 במרץ 2010, הוכר כחסיד אומות העולם על פועלו במלחמת העולם השנייה להצלת יהודים.

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיבישוף סמיליאן פראניו צ'קאדה, אתר הארכיבישופות הקתולית (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:ארכיבישופים
קטגוריה:יוגוסלבים חסידי אומות העולם
קטגוריה:קרואטים
קטגוריה:בוסנים
קטגוריה:מקדונים
קטגוריה:מצילים בשואה: יוגוסלביה
קטגוריה:מצילים בשואה: בולגריה
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:נפטרים ב-1976
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו במאה ה-20
גדעון ביקל

**גדעון ביקל** (נולד ב-12 במאי 1944) הוא איש עסקים ישראלי, העוסק באסטרטגיה ובביצוע תוכניות בתחום החקלאות במדינות מתפתחות ובחברות ענק. ביקל קידם את תהליך השלום בין ישראל ושכנותיה באמצעות סיוע חקלאי, היה בעלי בורסת פלורה בבלגיה, היה יו"ר ובעלים של אגרקסקו כרמל והוא עוסק בתחום הנדל"ן.

## ביוגרפיה
### השכלה ושירות צבאי
ביקל סיים לימודי אגרונומיה לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. הוא בעל מספר תוארי מאסטר, בין היתר במנהל עסקים עם התמחות בנדל"ן. מחזיק בתואר דוקטור במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
ביקל הוא אלוף-משנה במיל', שירת כלוחם וכמפקד בצנחנים ונפצע במלחמת ששת הימים במהלך הפריצה לירושלים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הכוח הראשון שחצה את תעלת סואץ בסירות קומנדו. במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין מבצעים בכיר באוגדת הצנחנים.

### מסלול עסקי
ביקל החל את הקריירה העסקית שלו ב-1968 כמגדל ויצואן פרחים ותוצרת חקלאית. ב-1997 רכש את בורסת הפרחים פלורה בבלגיה, שנמכרה לאחר כשש שנות פעילות, למרכז מסחרי. בשנת 2011 ביקל רכש את פעילות חברת אגרקסקו לייצוא חקלאי שהייתה בבעלות ממשלת ישראל ומועצת הצמחים, מידי כונס נכסים, ושימש כבעלים ויו"ר החברה הרוכשת, ששמה הוסב לאגרקסקו כרמל.
במקביל לפעילותו החקלאית, ביקל עוסק בפעילות נדל"ן בתחומי הייזום והפיתוח, והוא בעליו של קניון הדרים בנתניה.

### תפקידים ציבוריים
ביקל שימש ב-1987 כנציג הבונדס העולמי לגיוס כספים בארצות הברית ובקנדה. ב-1989 מונה ליו"ר הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שהוקמה על ידי ממשלת ישראל וכדירקטור בחברה הממשלתית אגרידב, שעסקה בפיתוח ובמתן ידע חקלאי למדינות שונות בעולם. כמו כן, כיהן כדירקטור בחברות נוספות וייסד את עמותת בני ארזים, מרכז טיפולי לילד, במסגרת זו גם שימש כנשיאה הראשון.
ביקל היה חבר בלשכות מסחר רבות, כגון לשכת המסחר ישראל – ארצות הברית, לשכת המסחר ישראל–גרמניה, לשכת המסחר ישראל–יפן, לשכת המסחר ישראל–אנגליה ולשכת המסחר ישראל–ירדן.
ביקל ליווה את ההיבט החקלאי ביחסי ישראל ושכנותיה ופעל לקידום השלום במזרח התיכון. במסגרת הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שימש כיו"ר הוועדה לקשרי גומלין בין ישראל לערביי יו"ש וחבל עזה, השתתף בוועידות השלום בקזבלנקה, בעמאן, בקהיר, בקטר, בשארם א-שייח, בוועידת השלום בהרווארד (Harvard Business School) וסייע בהקמת פרויקטים חקלאיים עתירי ידע במצרים, בירדן ובתוניסיה.
ביקל מתלווה לנסיעות ולמשלחות של ראשי ממשלה ונשיאים כמומחה חקלאי, במסגרת זו ביקר בסין, בקניה, באתיופיה, בקזחסטן, בסינגפור, באוסטרליה, בהודו, באזרבייג'ן, ביפן ובתאילנד. בנסיעות אלו יצר קשרים עם ראשי מדינות, שרי חקלאות וחברות מובילות בתחום החקלאות.

### הכרה לאומית
ביקל זכה ב-1989 בפרס קפלן על פריצת דרך בגידול פרחים לייצוא. הוא קיבל תעודת מופת מטעם איגוד לשכות המסחר על תרומה לפיתוח היוזמה החופשית, תעודת הוקרה משר החקלאות על תרומה לאסטרטגיה החקלאית, תעודת הוקרה מהבונדס העולמי ועוד.

### חיים אישיים
ביקל מתגורר בכפר מל"ל. הוא נשוי ואב לבת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס קפלן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:כפר מל"ל: אישים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
ב.מ.וו 327

ממוזער|290px|ב.מ.וו 327 קופה
**ב.מ.וו 327 (BMW 327)** היא מכונית בתצורת קופה וקבריולה שיוצרה על ידי חברת BMW הגרמנית בין השנים 1937–1941, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1946–1955. יוצרו 1,955 יחידות לפני מלחמת העולם השנייה, ו-505 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.

לפני מלחמת העולם השנייה יוצר הדגם ב.מ.וו 272 בעיירה אייזנך (Eisenach) במדינת תורינגיה, (בגרמנית Thüringen). בשנת 1945 נכבשה העיירה על ידי כוחות ארצות הברית, מפעל הרכב נהרס לחלוטין ולכן הייצור עבר למינכן, מחוץ למטה החברה.

חברת בריסטול הבריטית אשר ייצרה את דגם ה-בריסטול 400 (Bristol 400) אשר המנוע והגריל הרכב הקדמי היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326, וסגנון הגוף על דגם **ב.מ.וו 327**.

## דגמי ב.מ.וו 327
* 2 דלתות - קבריולה
* 2 דלתות - קופה (יוצר משנת 1938)
## תמונות

קובץ:BMW 327, Bj. 1940 (2009-10-13) Front.jpg| ב.מ.וו 327, שנת 1940 
קובץ:BMW Museum IMG 20141113 120450 (15674378278).jpg| ב.מ.וו 327
קובץ:BMW 327 Cabrio Interior (7872435100).jpg| ב.מ.וו 327 - פנים הרכב כולל לוח מחוונים
קובץ:Flickr - Hugo90 - 1938 BMW 327-28 (3).jpg| ב.מ.וו 327 - מבט לתא הנהג כולל לוח מחוונים (שעון אנלוגי על מכסה תא הכפפות)
קובץ:Classic Show Brno 2011 (200).jpg|ב.מ.וו 327, קבריולט
קובץ:BMW 327 1 - Epoqu'auto 2007.jpg|ב.מ.וו 327, קבריולט
קובץ:BMW 327 (1) Travelarz.JPG| ב.מ.וו 327, קופה
קובץ:BMW 327 fixed head coupe 1939 rear three quarters view.JPG| ב.מ.וו 327, קופה, שנת 1939
קובץ:BMW 327 fixed head coupe 1939.jpg| ב.מ.וו 327, קופה, שנת 1939
קובץ:BMW 327, Bj. 1940 (2009-10-13) Heck.JPG| ב.מ.וו 327, קופה


## ראו גם
* ב.מ.וו 3/20
* ב.מ.וו 326
* בריסטול 400
## קישורים חיצוניים

* ב.מ.וו 327  (1:03 דקות), יו-טיוב
* ב.מ.וו 327  (1:23 דקות), יו-טיוב

קטגוריה:מכוניות קופה
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1937
327
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
גלינה וולדימיר אימשניק

**ולדימיר אימשניק** (באנגלית: **Vladimir Imshennik**; 1903–1978), כומר פרובוסלבי, ואשתו **גלינה** **אימשניק** (באנגלית: **Galina Imshennik**; 20 בספטמבר 1912 – 11 בפברואר 2011) חיו בכפר נוסילובו (Nosilowo) במחוז וילנה, שם שירת ולדימיר ככמר בכנסית הכפר. ב-14 בדצמבר 1993 הכיר יד ושם בגלינה וולדימיר אימשניק כחסידי אומות העולם, בעקבות הצלתה של דולגובה ילנה ולדימירובנה.

## קורות חיים
ולדימיר אימשניק סיים את לימודיו באקדמיה של כמרים בוורשה ושירת תחילה ככומר פרובוסלבי ובין השנים 1940 עד 1950 כראש הכנסייה. גלינה אימשניק נולדה בקייב שבאוקריאנה. גלינה וולדימיר התגוררו בכפר נוסילובו.

## בתקופת השואה
בסוף יוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבש האזור על ידי הגרמנים, ובאוקטובר של אותה שנה הוקם גטו בעיר הסמוכה לביז'ייב (Lebiedziew). בין היהודים שנכלאו בגטו היה אברהם זודז'ישסקי שהיה רופא יהודי וגם מכר של ולדימיר אימשניק. ד"ר זודז'ישסקי הורשה לצאת מן הגטו על מנת לטפל בחולים בעיר, וניצל זאת כדי להבריח ילדים יהודים מן הגטו. בדצמבר 1941 פנה הרופא לכומר אימשניק ושאל אותו אם יסכים לקחת תחת חסותו את בתו, ילנה.

למרות הסכנה, החליטו ולדימיר וגלינה שהם לא יכולים לעצום עיניים ולהתעלם מצרתו של הרופא היהודי. ב-5 בדצמבר 1941 הביא ד"ר זודז'ישסקי את ילנה בתו לבית הכומר. בתחילה הייתה ילנה מוסתרת, עד שלמדה היטב רוסית והתרגלה לביתה החדש.

ב-24 ביוני 1942 חיסלו הגרמנים את גטו לבידז'ייב. כל יושבי הגטו, למעלה מ-600 איש, נלקחו לרפת גדולה ליד מארקוב. הגרמנים הציתו את הרפת והעלו אותה באש על כל היהודים ששוכנו בה. 64 מקרוביה של ילנה נרצחו באותו יום, בהם אביה וסבתה מצד אמה. זמן מה לאחר הרצח, קיבל הגסטפו במולודצ'נו הודעה אנונימית שהכומר בנוסילובו מסתיר ילדה יהודיה. הכומר- ולדימיר ואשתו נחקרו, והגרמנים תשאלו את הילדה. אך מכיוון שזו לא זכרה את הוריה האמיתיים ואת חייה לפני שהגיעה לבית מציליה, שוחררו כולם בלא פגע. לאחר מכן, ילנה המשיכה לחיות בביתם של בני הזוג אימשניק. לאחר השחרור ביולי 1944, איש לא בא לקחת את ילנה, ובני הזוג אימשניק הסיקו שכל משפחתה נספתה. אלא שכמעט שנה מאוחר יותר, הופיעה מריה - אמה של ילנה ששרדה את השואה ביער עם יחידת פרטיזנים סובייטים. גם אחיה הגדול של ילנה, גריגורי, ניצל במסתור אצל משפחה רוסית בווילנה.

## לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה, הוחזרה ילנה לאמה הביולוגית. הפרידה מילנה, הילדה בה טיפלו הכומר ואשתו, הייתה קשה מאוד לבני הזוג אימשניק. ילנה, אמה ואחיה התיישבו בלנינגרד (סט. פטרסבורג של היום) בשנת 1946, שם ילנה סיימה את לימודיה בבית הספר ולאחר מכן באוניברסיטה. לאורך כל השנים נשארו בקשר עם משפחת אימשניק, והחליפו אתם מכתבים וביקורים. באמצע שנות החמישים עברו ולדימיר וגלינה אימשניק להתגורר בלבוב באוקראינה יחד עם בנם. לאחר מותו של בעלה ב-1978, גלינה נותרה אלמנה ובעקבות זאת מאוד ענייה, לא היה לה בית ולכן עברה לגור אצל בנה. בנוסף, היא נאלצה לחיות מתרומות של הכנסייה. גלינה הייתה זקוקה לעזרה ובעקבות זאת התרבו ביקוריה של גלינה אצל ילנה, והיא הייתה נשארת תקופות ארוכות אצלה. ב 1991, כאשר ילנה ובעלה החליטו לעלות לישראל, הם לקחו עמם גם את גלינה. במשך כמעט 20 שנה התגוררה גלינה אימשניק בירושלים אצל בני משפחתה של ילנה. היא נפטרה בגיל 98 ב-11 בפברואר 2011.

## קישורים חיצוניים
* גלינה וולדימיר - אתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינים חסידי אומות העולם
קטגוריה:בלארוסים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילי ילדים בשואה
קטגוריה:מצילים בשואה: בלארוס
קטגוריה:אוקראיניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:זוגות חסידי אומות העולם
ב.מ.וו 700

**ב.מ.וו 700 (BMW 700)** היא מכונית סופרמיני תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית **[[BMW]]** אשר יוצרה בין אוגוסט 1959 לנובמבר 1965. יוצרו 188,211 יחידות. בשנת 1960 חברת ב.מ.וו ייצרה 155 יחידות ליום. בשנת 1963 הוגדל בסיס הגלגלים ב-160 מ"מ בדגם 700 LS (סדאן).

ממוזער|350px|ב.מ.וו 700, קופה
ממוזער|350px|ב.מ.וו 700, קופה

## דגמי ב.מ.וו 700

* 2 דלתות סדאן (700s BMW), (יוצרו 154,557 יחידות, כולל דגם LS 700)
* 2 דלתות סדאן (700 Luxus הקרוי 700 LS), (הדגם יוצר משנת 1962, בסיס הגלגלים היה ארוך ב-160 מ"מ מדגם 700s)
* 2 דלתות קופה (יוצרו 31,062 יחידות, מאוגוסט 1959)
* 2 דלתות קבריולה (יוצרו 2,592 יחידות)
* דגם ספורט - 700 RS (הדגם יוצר מאוגוסט 1960, גוף אווירודינמי, קל משקל, מנוע 697 סמ"ק, בהספק של 30 כ"ס, ויחס דחיסה 1:9)

## מידות ב.מ.וו 700 - דגמי קופה וקבריולה

* אורך הרכב - 3,540 מ"מ
* רוחב - 1,480 מ"מ
* גובה - 1,270 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,120 מ"מ
* משקל - 690 ק"ג

## הרכבת ב.מ.וו 700 בישראל

היה ניסיון להרכבת דגם ב.מ.וו 700 בישראל על ידי התעשיין אפרים אילין. בשנת 1962 אילין התחייב לפני חברת ב.מ.וו להרכיב 840 יחידות בשנה, אבל לבסוף ההסכם לא יצא לפועל. **הורכבו 4 יחידות**, דגמי ב.מ.וו 700 אשר שווקו בשנת 1963, 2 יחידות בתל אביב, 1 בירושלים, ו-1 בחיפה. במאי 1963 חתם אילין על חוזה להרכבת מכונית קטנה, עם הינו מוטורס היפנית, ה-קונטסה 900.

### ניסיון חברת [[אוטוקרס]] להרכיב את דגם ב.מ.וו 700 בישראל

ביולי 1965 נחתם הסכם על ידי יצחק שובינסקי מנכ"ל אוטוקרס עם חברת ב.מ.וו ולפיו ב.מ.וו תספק לאוטוקרס את תיבת ההילוכים והמנוע של הב.מ.וו 700, כאשר יתר החלקים המכניים ייוצרו בארץ והמרכב יבנה מפיברגלס. בדצמבר 1965 חברת ליילנד הפכה לבעלת מניות עיקריות באוטוקרס, ולספקת הרכיבים העיקרי של אוטוקרס והפרויקט נגנז.

## שיווק ב.מ.וו 700 בישראל

ב.מ.וו 700 שווקה בישראל מספטמבר 1960 על ידי סוכנות "אוטו סטוק", שמשרדיה היו ברחוב לבונטין 8, בתל אביב.

בשנת 1961 שווקו 376 יחידות, תחת הסיסמה : "המכונית שנבחרה לאחת מהטובות בעולם והאידיאלית לתנאי הארץ".

## תמונות


קובץ:BMW 700 at Schaffen-Diest.jpg| ב.מ.וו סדאן
קובץ:BMW 700 coupé at Schaffen-Diest Fly-drive 2013.JPG| ב.מ.וו קופה
קובץ:BMW 700 sport BW 1.JPG | ב.מ.וו קופה
קובץ:BMW 700 Sport.jpg| ב.מ.וו 700 קופה
קובץ:BMW 700 rear.jpg| ב.מ.וו 700 קופה
קובץ:BMW 700 Coupe (1963, 30 PS).jpg| ב.מ.וו קופה, שנת 1963
קובץ:BMW 700 - interior (8204279400).jpg |ב.מ.וו 700 - מבט לתא הנהג
קובץ:BMW 700 (8203189797).jpg| ב.מ.וו 700 - מנוע אחורי
קובץ:BMW 700 LS (2015-08-29 3196).jpg|ב.מ.וו LS  700
קובץ:LUX Wormeldingen 015 2016.jpg| ב.מ.וו 700
קובץ:BMW 700 Cabrio (ret2).JPG |ב.מ.וו 700 - קבריולט
קובץ:BMW 700 Cabrio vr.jpg|ב.מ.וו 700 - קבריולט
קובץ:BMW 700 Coupe - badge detail (8204275728).jpg | לוגו ב.מ.וו על דגם 700 קופה
קובץ:BMW 700 RS 1.jpg| ב.מ.וו RS 700  (דגם ספורט)  



## ראו גם

* BMW
* ב.מ.וו 1500
* ב.מ.וו 1600

## קישורים חיצוניים

* ב.מ.וו 700  (3:46 דקות), יו-טיוב
* ב.מ.וו 700 קופה  (1:15 דקות), יו-טיוב
* ב.מ.וו 700  (2:11 דקות), יו-טיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:מכוניות קופה
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1959
קטגוריה:דגמי מכוניות שהורכבו בישראל
700
קטגוריה:מכוניות מנוע אחורי
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
אריק זמור

**אֶריק זֶמוּר** (בצרפתית: **Éric Zemmour**; נולד ב-31 באוגוסט 1958 במונטריי) הוא סופר, מסאי, ועיתונאי מדיני יהודי צרפתי. בעל טור בתוכניות טלוויזיה וברדיו RTL. כותב ב"פיגרו". מ-2011, מככב עם העיתונאי אריק נולו בתוכנית שבועית לדיונים פוליטיים ואידאולוגיים בערוץ Paris Première. מחברם של מספר ספרים רבי מכר, בהם "ההתאבדות הצרפתית" (2014) ו"חמש שנים לכלום" (2016).

באופן קבוע מוטחות נגדו ביקורות על עמדותיו הפולמוסיות. ב-2011 הורשע בגין "הסתה לשנאה על רקע גזעי", לאחר שטען שרוב הפושעים בצרפת הם שחורים וערבים. ב-2022 הוא הורשע באמירת דברי שטנה על כך שאמר על בני מהגרים "גנבים, רוצחים, הם אנסים. זה כל מה שהם. אנחנו צריכים לשלוח אותם בחזרה". הוא התכוון לערער.

זמור מגדיר את עצמו כ"גוליסט", ובנובמבר 2021 הכריז על התמודדותו בבחירות לנשיאות צרפת באפריל 2022 מטעם מפלגת "כיבוש מחדש".

## דעותיו
זמור הוא בעל דעות ימניות, מתנגד להגירה המאסיבית והבלתי מבוקרת לצרפת , מבקר את האליטות הפוליטיות, התקשורתיות, התרבותיות והספרותיות שלדעתו עודדו במשך עשרות שנים את התפוררותה של הזהות הצרפתית, קורא תיגר על עזיבת מנגנון קליטת המהגרים על ידי החברה לטובת התפתחות זהויות מקבילות לזהות הצרפתית בתוך צרפת, מזהיר מפני התפתחות "רפובליקות אסלאמיות" בשכונות מסוימות בצרפת ומפני היפרדות האוכלוסיות בצרפת בין צרפתים שורשיים וכאלה שנקלטו בהגירות הקודמות לבין המהגרים החדשים מארצות האסלאם. זמור מתנגד למונח "אסלאם רדיקלי" וטוען שטרור המוסלמי הוא תופעה מוסלמית מובהקת הנסמכת על הקוראן ולא תופעה שולית בתוך האסלאם כפי שרוצים להציג זאת רוב מהגורמים במערב. במקביל, הוא לא התנגד שאיראן תשיג נשק גרעיני.

זמור רואה באיחוד האירופי מתכון מובהק לגלובליזציה ולאיבוד זהויות, ומזהיר מפני הסכנות הכרוכות בהיעלמות הגבולות בין מדינות האיחוד. הוא מתנגד לאידאולוגיות שמפתחות תנועות אנטי-גזעניות, פמיניסטיות ולהט"ביות, וטוען שיש להן כוונות זדוניות בדבר עתידה של החברה והזהות הצרפתית.

בעבר הוא עורר פולמוס כאשר טען שמשטר וישי הציל יהודים, והסביר שאכן ניצלו יהודים צרפתים על ידי המשטר בתמורה ליהודים מהגרים. בשנת 2016 פרסם שקיימת בצבא הצרפתי תוכנית ל"כיבוש מחדש" של השכונות המוסלמיות במטרה להחזיר בהן את תחושת הביטחון, וטען שהתכנית נהגתה במשותף עם קצינים בצה"ל.

הוא דיבר נגד ההגירה לצרפת. הוא טען כי ההגירה אינה שורש כל הבעיות מהן סובלת צרפת, אך כי היא בהחלט מחמירה אותן.

ב-16 בינואר 2022 נקנס זמור על ידי בית המשפט בפריז ב-10,000 אירו על כך שכינה ילדי מהגרים ללא ליווי "אנסים" ו"רוצחים" בשידור טלוויזיה בספטמבר 2020.

## חיים אישיים
זמור נשוי לעורכת דין, ואב לשלושה.

השם העברי שלו הוא "משה".

בדצמבר 2021 דווח כי העוזרת שלו, שרה קנפו בת ה-28, איתה ניהל רומן מחוץ לנישואין, בהיריון ממנו. התחקיר בנושא פורסם במגזין צרפתי, חרף הניסיונות של בני הזוג למנוע זאת בטענה לפגיעה בפרטיותם.

## קישורים חיצוניים

* 

* כתבות על אריק זמור, אתר העין השביעית
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:פרשנים פוליטיים יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:מסאים צרפתים
קטגוריה:מסאים יהודים
קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1958
ניקל מריה

**מריה ניקל** (בגרמנית: **Maria Nickel**;  22 במאי 1910 – 21 בינואר 2001), הייתה חסידת אומות עולם, הסתירה בדירתה ברובע טמפלהוף (לועזית) בברלין את רחא אברהם – תינוקת צעירה ואת שני הוריה, בין ינואר 1943 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.

## פעילותה בתקופת השואה
מינואר 1943 עד לסוף מלחמת העולם השנייה, מריה ניקל, אמא צעירה לשניים, הסתירה תינוקת צעירה בשם רחא אברהם (Reha Abraham) בדירת הפועלים שלה ברובע טמפלהוף בברלין.

מריה יצרה קשר עם הורי התינוקת כאשר כל מגע בין יהודים לגרמנים היה כבר אסור בהחלט. ב-1942 כחודשיים לפני לידתה של רחא, אמה רות אברהם (Ruth Abraham), הייתה בדרכה לעבודת הכפיה שלה במפעל סטארק (Starke pharmaceutical plant) ברובע טמפלהוף בברלין. מריה ניקל עקבה אחרי רות עד שהצליחה ליצור איתה קשר, ושאלה אם יש דרך כלשהי שהיא יכולה לעזור לה. רות אברהם סירבה ואמרה שאין דבר שאישה גרמניה יכולה לעשות עבורה.

מריה המשיכה להציע עזרה בכל פעם שפגשה בה, אך בכל פעם אברהם סירבה. אברהם, שדיברה עם בעלה על המקרים, הסכימו שניקל ככל הנראה לוקה בנפשה או לחליפין היא סוכנת של הגסטפו.

בערב חג המולד, ניקל ניגשה למפעל בו עבדה אברהם, וביקשה לראותה. לכשהגיעה אברהם, ניקל הציעה לה סל מלא באוכל כשהיא אומרת "לא יכולתי לאכול את ארוחת החג שלי כשאני יודעת שאת רעבה".

כחודשיים לאחר מכן, בינואר 1943, כשנולדה רחא אברהם, בתם של רות ובעלה, ההורים היו מוכרחים לברוח ולהתחבא. ניקל הציעה לאברהם לטפל בתינוקת שלה, והזמינה אותה לבוא לבקר אותה בדירתה בכל עת שתרצה. כאשר רחא חלתה, ניקל טיפלה בה במסירות ואף לקחה אותה לבית החולים על מנת לקבל טיפול בקרינה עבור גידול שהתגלה בגופה.

כשאביה של רחא התחבא, ניקל סיפקה לו את המסמכים של בעלה הארי, אשר אפשרו לו להתחזות כנהג משאית במלחמה.

במשך כשנתיים, עד לסוף המלחמה, ניקל הוסיפה ועזרה לרחא ולהוריה להישאר בחיים בגרמניה הנאצית.

## לאחר המלחמה
כשלוש שנים לאחר תום המלחמה, משפחת אברהם עברה לגור בניו יורק, שם פתחו חנות רהיטים. מריה ניקל, איתה הם נשארו בקשר קבוע, סירבה להצעותיהם לעזרה.

## הכרה והנצחה
ב-1 בדצמבר 1970, יד ושם הכיר בניקל מריה כחסידת אומות עולם.

## לקריאה נוספת
* השכל, אמיר. גיבורים רגילים. יבנה: הוצאת שורשים תשע"ד, פרק 12.

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מהגרות מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1910
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1910
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-2001
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2001
בוריס וואסקה אלטיפארמאק

**בוריס מ.** ו**ואסקה אלטיפארמאק** (**Altiparmak, Boris M. & Vaska**), הם זוג שהתגורר בבית במרכז העיר ביטולה במקדוניה. בוריס וואסקה אלטיפארמאק היו אחראים להצלתם של האחים סולומון (מו) וסמואל (סמי) סדיקאריו (Sadikario, Solomon (Mo) & Samuel (Sami) ) ולהצלתו של אלברט רוסו (Albert Ruso).

## מקדוניה בתקופת מלחמת העולם השנייה
ממוזער|העיר ביטולה, מקדוניה, 1931
ב-11 בחודש מרץ 1943 נכנסו חיילים בולגרים למקדוניה, וגרשו ממנה כ-7,000 יהודים מקדונים למחנה הריכוז טרבלינקה. כמעט אף אחד מהם לא שרד את המלחמה, וכך כל הקהילה הושמדה.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

##### האחים סדיקאריו
ב-11 במרץ, בזמן איסוף המוני של יהודים במקדוניה, ברח סולומון (שכונה מו) סדיקאריו מהשוטרים הבולגרים, וחיפש מחסה בכמה בתים בביטולה, אך נתקל בסירוב כל פעם מחדש. סולומון היה חבר ב"תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית" (*SKOJ* ), ונראה שבאמצעות קשריו שם, שמע על בוריס אלטימארמאק, שהיה קשור למחתרת המקדונית. כשהגיע לבסוף לביתו של בוריס אלטיפארמאק, הסכים זה להסתיר אותו בביתו. סלומון הודה לבוריס והחל לבכות, ובוריס ישב לנחם אותו. לאחר שעה קלה, נשמעה שוב דפיקה בדלת ביתו של בוריס. בדלת עמד אחיו של סולומון, סמואל (שכונה סמי), והציע הכרת תודה אינסופית לבוריס אם ייתן גם לו להתחבא מהמשטרה הבולגרית בביתו. בוריס הסכים להסתיר גם אותו. אחרי שלושה ימים שבהם טיפלה אשתו של בוריס, ואסקה, באחים סדיקאריו, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים בהרים סביב ביטולה, והאחים סדיקאריו הצטרפו לשורותיהם. חברם לפלוגה הפרטיזנית "Damjan Gruev", זמילה קולונוסמוס, דיווח לאחר המלחמה, על סיפורם של האחים סדיקאריו אודות ההצלה לה זכו מידי בוריס אלטיפארמאק.

שני האחים סדיקאריו נהרגו במלחמה: סולומון נהרג בלחימה נגד הבולגרים ב-1944 וסמואל בלחימה נגד הנאצים ב-1945.

##### אלברט רוסו
יום לאחר עזיבתם של האחים סדיקאריו את בית אלטיפארמאק והצטרפותם לפרטיזנים, הגיע לבית אלטיפארמאק חבר נוסף ב"תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית" – אלברט רוסו. רוסו סיפר שבוריס הזמין אותו להתחבא בביתו מיד לאחר שזה דפק על דלת הבית. בוריס עודד את רוסו לגבי מצבו, אך הזכיר לו שבית משפחת אלטיפארמק אינו בטוח עוד, שכן המשטרה חשדה בבני המשפחה ובשל האיומים וההפחדות שהשמיעו הנאצים לבולגרים ומקדונים שיסתכנו בעזרה ליהודים.

כעבור שלושה ימים בבית אלטיפארמאק, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים ורוסו הועבר לבית במרכז העיר, שם חיכה מספר ימים לפרטיזנים. ואסקה אלטיפארמאק המשיכה לספק לו מזון עד שהגיעה קבוצת הפרטיזנים לקחתו ליערות. למרבה ההפתעה אחד החברים בקבוצה זו היה חבר-ילדות שלו, סולומון סדיקאריו, שסיפר לו על שהותו הקצרה אצל בית אלטיפארמאק. אלברט רוסו שרד את השואה.

## הכרה והנצחה
ב-28 בנובמבר 1989 הוכרו בוריס וואסקה אלטיפארמאק כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם.

## הערות שוליים

קטגוריה:יוגוסלבים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: יוגוסלביה
רוברט לוקאס בוספן

**רוברט לוקאס בואסביין** (בהולנדית: **Robert Lucas Boissevain**; 27 באפריל 1895 – 12 באפריל 1945) היה פעיל בהעברת מידע וזיוף מסמכים לטובת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, בנוסף למשפחה שהוא ואשתו החביאו בביתם. הוא נתפס על ידי הנאצים ומת במחנה הריכוז זוויברג מדלקת ריאות ותשישות.

## קורות חיים
רוברט לוקאס בואסביין נולד בצפון הולנד בעיירה הארלם. רוברט נישא להלנה סוזנה (Helena Suzana Tienhoven van). לרוברט ולהלנה נולדו שישה ילדים. הבכור נקרא על שם אביו ועם פרוץ המלחמה היה בן 18. בתם הקטנה הייתה בת שנתיים בערך. רוברט מת במהלך המלחמה אך משפחתו והיהודים שהחביאו, שרדו. רוברט ומשפחתו זכו בתואר חסידי אומות עולם - על הצלת משפחה (משפחת גרינברג) שמנתה שלוש נפשות ואדם נוסף בשם יעקב הכט.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בזמן המלחמה, רוברט ומשפחתו החביאו בביתם את בני משפחת גולדברג היהודית. האב לבית משפחת גולדברג היה רופא. במהלך המלחמה מר גולדברג צרף למסתור בבית משפחתו של רוברט מכר נוסף שלו, גם הוא יהודי, בשם יעקב הכט (Jacob Veht). בנוסף להסתרת היהודים, רוברט עסק בזיוף מסמכים בשביל יהודים רבים בצפון הולנד. בתחילת שנת 1943, חודשים בודדים לאחר שהגולדברגים הגיעו לביתם של משפחת בואסביין, רוברט נמלט מהולנד. רוברט נתפס בספטמבר 1943 ונשלח לבית הכלא הגרמני ״אורנג׳וטל״ (Orangotel). מאותו כלא נורא, הועבר למחנה עבודה בהולנד ולאחר עשרה חודשים נוספים לאחר שהסוהרים הגרמנים חשבו שמצבו טוב מדי, הוא הועבר למחנה בשם ״זוויברג״ (langenstein-zwiebergz ), שם מת כתוצאה מדלקת ריאות ותשישות. בערב חג המולד של שנת 1944 הגרמנים ערכו חיפוש בביתם של משפחת בואסביין ולמזלם הרב של בני הבית, מקום המסתור לא נמצא.

לאחר שרוברט נתפס הלנה, אשתו, דאגה בעצמה לחייהם של ששת ילדיה ושל ארבעת היהודים שהחביאה. בנם הבכור של רוברט והלנה, נתפס גם הוא על ידי הגרמנים, באשמה כי נמנע מגיוס, והוחזק במעצר. הלנה הצליחה לשחררו ממאסר. כשיצאו השניים ממתקן המאסר, החביאה הלנה על גופה שני צמיגים, על מנת לתקן זוג אופניים של המשפחה. הלנה, שבני משפחתה היו זכאים לשבע מנות של קצבת מזון, נעזרה באופניים על מנת ללקט שאריות מזון בחוות ובצידי הדרכים, על מנת להצליח לכלכל את אחד עשר דרי הבית, שכללו גם את אורחיה במסתור. הלנה עמדה במשימתה בהצלחה וכול בני המשפחה למעט בעלה רוברט, נותרו בחיים.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הסתר, בתם הצעירה של רוברט והלנה בואסביין, שינתה את שמה לאסתר (Ester→Ethser) ואת שם משפחתה לגרינברג, התגיירה ועלתה ארצה. אסתר גרינברג נישאה בארץ וילדה שני ילדים, גלעד ולילית.

## הכרה והנצחה
ב-3 בינואר 1980 הוכר רוברט על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. בנוסף הוכרה גם הלנה אשתו וחמישה מתוך ששת ילדיו. בתם הצעירה אסתר הוכרה ב-2007.

## הערות שוליים

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1895
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1945
אלברט גוסטב בדיין

**אלברט גוסטב בדיין** (1893, אנז'ה, צרפת – 1980, ג'רזי, בריטניה) (**Albert Gustave Bedane**) היה אזרח ג'רזי חסיד אומות העולם וגיבור שואה בריטי שהסתיר אישה יהודיה הולנדית ומספר פליטים בביתו בזמן מלחמת העולם השנייה.

## קורות חייו
בדיין נולד באנז'ה (Angers) בצרפת ב-1893 ומשפחתו עברה לג'רזי (Jersey) ב-1894.

בדיין שירת בצבא האנגלי ב-1/9 גדוד המפשייר (1/9th Hampshire Regiment).

לאחר סיום לימודיו, היה פיזיותרפיסט וייסד מרפאה בביתו, ברחוב רוזוויל סנט הלייר (Roseville Street, Saint Helier), שם נולדה בתו ולרי (Valerie).

לאחר מלחמת העולם הראשונה בדיין נישא לאשתו קלרה (Clara).

בדיין נהפך לאזרח בריטי ב-1921.

## בזמן מלחמת העולם השנייה
רוב האוכלוסייה היהודית בג'רזי ברחה מהאזור לפני פלישת הגרמנים ב-1940, אבל 12 מתושבי האי שזוהו כיהודים, נשלחו למחנות השמדה. בדיין סייע לאישה יהודיה ממוצא הולנדי בשם מארי אריקה ריצ'רדסון (Mary Erica Richardson) החל מ-25 ביוני 1943. מארי גרה עם בעלה קפטן אדמונד ריצ'רדסון, שלא היה יהודי, בסיינט הלייר. לפי דברי בדיין, יום אחד תוחקרה ריצ'רדסון על ידי הFeldkommandantur (יחידת העניינים האזרחיים הגרמנית) והורשתה ללכת לביתה על מנת לאסוף את חפציה עמם תשלח ל"מחנה נחמד ומיוחד". בדיין לקח את ריצ'רדסון לביתו, שם התחבאה חודשים במרתף אבן קטן לפני שהועברה לחדר עם וילונות בקומה העליונה של הבית. היא שהתה בביתו במשך כשנתיים וחצי למרות הסכנה בדבר. בדיין האכילה בזכות אוכל שקבל מלקוחותיו החוואים בתמורה לטפולי הפיזיותרפיה שהעניק להם.
במהלך המלחמה, בדיין החביא בביתו גם עובדי כפייה רוסיים, אסיר מלחמה צרפתי שברח, ופרנסיס לה סאור (Francis Le Sueur), איש מג'רזי שברח מהגרמנים.

ספרו של פרנסיס לה סאור "Shadow of the Swastika" שפורסם ב-1990 הוא עדות למעשיו של בדיין.

## לאחר המלחמה
בריאיון לעיתון עם "Jersey Evening Post" ב-1970 סיפר בדיין כי גברת ריצ'רדסון שינתה במהלך השנים ששהתה בביתו את סגנון שערה, כי היא נהגה להרכיב משקפיים כהים וכי לעיתים היא ישבה בחוץ בגינה. בכל פעם שהגרמנים חיפשו את הבית, היא חזרה להתסתתר במרתף הסודי.

לאחר המלחמה, בדיין אושפז ואובחן עם ההשפעות מאוחרת של לחץ כרוני. הזוג ריצ'דרסון עזבו את האי מיד לאחר המלחמה.

## הנצחות
פרדריק כהן, נשיא הקהילה היהודית בג'רזי כתב על סיפורו של בדיין בספרו "The Jews in the Channel Islands during the German Occupation 1940- 1945"

בדיין הוזכר בספרה של מדליין באנטינג " The Model Occupation – The Channel Islands under German Rule 1940-1945" שפורסם ב-1996.

בדיין הוכר בקבוצה של 20 אזרחי האי על ידי האיחוד הסובייטי ב-1965 על זה שהחביא וסייע לעובדי כפייה רוסיים.

ב-21 בדצמבר 1999, אלברט בדיין הוכר כחסיד אומות העולם. המדליה ניתנה לנכדו בלונדון וכיום נמצאת בתצוגת קבע במוזיאון הימי בסיינט הלייר.

לוחית אשר מסמנת את ביתו ברחוב רוזוויל 45 הוקמה על ידי Vingtaine de la Ville.

ב-2010, בדיין קיבל את אות גיבור השואה הבריטי מהממשלה הבריטית

## ראו גם

* הצלת יהודים במהלך השואה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בריטים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1893
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1980
אראסי דה קרווליו גימראיס רוזה

**אראסי דה קרווליו גימראיס רוזה** (בפורטוגזית: **Aracy de Carvalho Guimarães Rosa**, בניב של סאו פאולו  **אַרַאסִי גִ׳י קָרְוָולְיוּ גִימַרַאִיס הוֹזָה**; 5 בדצמבר 1908 – 28 בפברואר 2011) הייתה פקידה דיפלומטית בקונסוליה הברזילאית בהמבורג שקיבלה את תואר חסידי אומות העולם.

## קורות חיים
אראסי דה קרווליו נולדה ב-1908 לאמא גרמניה בריו נגרו. בנוסף לפורטוגזית שלטה אראסי גם באנגלית, צרפתית וגרמנית. עם נישואיה, היא עברה לסאו פאולו, שם נולד גם בנה. ב-1935, לאחר פרידתה מבעלה, שר החוץ הברזילאי הציע לה לעבוד בקונסוליה הברזילאית בהמבורג, והיא הסכימה.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בשנת 1936 קיבלה את תפקיד המזכירה הראשית בקונסוליה של ברזיל בהמבורג. כמזכירה ראשית, הייתה אחראית על מתן ויזות הגירה לברזיל. נשיא ברזיל בתקופה זו היה ז'טוליו ורגאס, שהוביל מדיניות פרו-נאצית ומכאן גם האיסור שהוציא על הנפקת ויזות ליהודים. למרות האיסור, עזרה אראסי ליהודים להשיג ויזות ולהגיע לברזיל.

ד"ר גונטר היילבורן (Dr. Gunter Heilborn) סיפר שהוא וקבוצה של עוד חמישה עשר יהודים הגיעו לקונסוליה של ברזיל וביקשו מאראסי ויזות לברזיל. למרות שנאסר עליה לתת ויזות ליהודים, החליטה לעזור לקבוצת יהודים זו. היא הסבירה להם איזו ניירת עליהם להכין, ולאחר שחזרו עם הניירת, הם קיבלו את הוויזות. קבוצה זו עזבה את גרמניה על הספינה מונטה סרמיאנטו ב-18 בפברואר 1938. ד"ר הילברון קרא לבתו מריון אראסי כאות הוכרת תודה לאראסי דה קרווליו, על העזרה שקיבל ממנה. אראסי סייעה באופן זה ליהודים רבים, שמספרם אינו ידוע, להגר מגרמניה הנאצית לברזיל ובכך הצילה את חייהם.

בנוסף לסיוע בהנפקת ויזות, ידוע על סיועה של אראסי גם למריה מרגרט לוי. בזמן ליל הבדולח, החביאה אראסי את בעלה של הגברת לוי בקונסוליה בה עבדה ולאחר מכן הכניסה אותו לביתה. לאחר מכן מריה לוי סידרה לבעלה מחבוא אחר בו הוא התחבא עד עזיבתם את גרמניה ב-24 בנובמבר 1938. בזמן שבעלה של גברת לוי שהה במחבוא, הסיעה אראסי את גברת לוי במכוניתה הדיפלומטית, על מנת שתוכל להיפגש עם בעלה במקום המחבוא החדש. מאוחר יותר סייעה אראסי למשפחת לוי להעביר את חפציהם לביתם החדש בברזיל, כשאת החפצים יקרי הערך כתכשיטים, היא הביאה לברזיל בעצמה.

לבסוף, חזרה אראסי לברזיל בשנת 1942 כאשר ברזיל הפסיקה את יחסיה עם גרמניה והצטרפה לבעלות הברית.

## לאחר המלחמה
רוזה התחתנה בשנית עם ז'ואאו גימראיס רוזה, הקונסול שאיתו עבדה בהמבורג בזמן המלחמה. היא נפטרה במרץ 2011 בסאו פאולו בגיל 102.

## הכרה והנצחה
ב-3 ביוני 1982 הוענק לרוזה תואר חסידת אומות העולם.
בשנת 2019 הונפק לזכרה בול בשרות הבולאי של דואר ברזיל.

## לקריאה נוספת
Mordechai Paladiel (2007), Diplomas Heroes Of The Holocaust 

Edna Aizenberg (2015), On The Edge Of The Holoaust

## קישורים חיצוניים
* יד ושם - http://www.yadvashem.org/righteous/stories/carvalho
* The International Raoul Wallenberg Foundation - http://www.raoulwallenberg.net/saviors/diplomats/list/aracy-moebius-de-carvalho-quot/

## הערות שוליים

קטגוריה:ברזילאים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1908
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:נפטרות ב-2011
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2011
מנפרד פולץ

**ארווין הרברט מנפרד פולאץ** (בגרמנית: **Erwin Herbert Manfred Pollatz**; 14 באוקטובר 1886 - 8 בספטמבר 1964) היה מורה, עורך ומתרגם, השתייך לקהילת הקוויקרים והוכר כחסיד אומות העולם.

## ביוגרפיה
מנפרד פולאץ נולד ב-1886 בדרזדן שבגרמניה. אביו, רודולף פולץ, היה מנהל של מכינה צבאית ואמו סלסטין, לימדה צרפתית במכינה זו. היו לו שני אחים וארבע אחיות והוא היה הצעיר ביותר במשפחתו. הוא למד במכינה ב-1906 ולאחר מכן למד באוניברסיטה גרמנית וספרות גרמנית, פילולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, כלכלה ומשפטים.

מנפרד פולאץ נישא לאשתו לילי אנגלמן ב-27 בדצמבר 1915 בדרזדן. לזוג נולדו ארבעה ילדים - מריאן, אינגה, קרל ורוזמרי והם התגוררו בשכונת קלוצקה בדרזדן. מנפרד פולאץ נבחר להיות חבר במועצת העיר בדרזדן.

פולאץ נהיה מורה, והוא ואשתו לימדו בכמה בתי ספר בדרזדן ובלייפציג. הזוג היו מחסידי החינוך הפרוגרסיבי, ובשנת 1916 הקימו בית ספר בהשראת זרם חינוכי זה. בבית הספר היו שיעורים בשפות זרות ובאומנות וכן גם היו שיעורים שנלמדו מחוץ לכיתות. לתלמידים ממעמד סוציואקונומי נמוך ניתנה ארוחת צהריים.

הזוג מנפרד ולילי היו חברים בכת הקוויקרים ויזמו פגישה שלהם בדרזדן ב-1931. בפגישה זו הם קבעו שהם יקימו בית ספר לקוויקרים בניהולו של מנפרד. בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון, תוכניות אלו בוטלו.

באותה שנה, מנפרד ביקש שלא להצדיע להיטלר בבית הספר שלו, ולכן כשחוקק "חוק הפקידות המקצועית", פוטר מתפקידו. באוגוסט 33', אנשי .S.A עצרו אותו יחד עם כמאתיים מאנשי העיר דרזדן שהואשמו בהתנגדות למשטר. לאחר כשבוע, לאחר התערבות קווייקר אמריקאי, מנפרד שוחרר ממעצר והמשפחה החליטה לעבור לעיר הארלם בהולנד ב-31.1.1934.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בבית בהארלם, לילי פולץ פתחה בית ספר לפליטים מגרמניה. רוב התלמידים היו בני פליטים יהודים שלא היה אף ארגון שדאג להם. השיעורים הועברו בעיקר על ידי מנפרד ולילי, וכן על ידי בנם קרל היינץ ומורים נוספים מהארלם. הם למדו את השפה ההולנדית אולם השפה שלמדו בה בבית הספר, הייתה גרמנית. ידוע על 28 ילדים שלמדו בבית ספר זה, ומתוכם 23 שרדו את המלחמה.

עד הכיבוש הנאצי, בני הזוג פולץ ביקרו בגרמניה לעיתים קרובות, ולאחר ליל הבדולח מנפרד פולץ עזר ליהודים שנרדפו בפוגרום זה. לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הבית בהארלם הפך להיות מקום מסתור למחתרת ההולנדית. הילדים הגרמנים גורשו ממנו (על ידי הגרמנים) והזוג פולאץ דאג להביא ילדים הולנדיים במקומם. בסה"כ הוחבאו בתקופה זו 10 ילדים בגילאים של חודשיים עד 3 שנים, על ידי משפחת פולץ.

ב-14 במאי 1943 מנפרד נאסר ונכלא במחנה דכאו. בנו, קרל היינץ, למד רפואה. משטרת הביטחון (.S.D) בקשה ממנו להתגייס כרופא ולשרת בחזית המזרחית, והוא הסכים לכך בתנאי שבתמורה להסכמתו ישוחרר אביו מנפרד מהמחנה. באופן זה מנפרד שוחרר מדכאו לאחר שהיה אסור בו כשנה וחצי. קרל היינץ מצא את מותו בחזית המזרחית, כנראה בתחילת 1945.

## הכרה והנצחה
* בשנת 2013 יד ושם הכיר בזוג פולאץ כחסידי אומות עולם.
* מול ביתם של הזוג בהארלם הוקם שלט לזכרם ולזכר פעילותם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:אנשי חינוך גרמנים
קטגוריה:מצילים בשואה: הולנד
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1886
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1964
פטר צירכר

**פטר צירכר** (בגרמנית: **Peter Zürcher**; 1914 - 1975), היה איש עסקים שווייצרי, שעוטר בתואר חסיד אומות העולם, לאחר שבמהלך מלחמת העולם השנייה מנע את מותם של אלפי יהודים בהונגריה.

## קורות חיים
צירכר נולד בשנת 1914 בציריך שבשווייץ. במהלך חייו היה ד"ר צירכר איש עסקים ובתחילת שנות ה-40 החל להביא את עסקיו להונגריה. ב-1944 הועסק על ידי סגן קונסול שגרירות שווייצריה קארל לוץ, שגם הוא עוטר כחסיד אומות העולם, במחלקה לאינטרסים זרים בשגרירות שווייצריה שבהונגריה והוצב בבודפשט.''

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כשהנאצים כבשו את הונגריה ב-19 במרץ 1944, החלה ההשמדה והגירוש השיטתיים של יהודי הונגריה. ב-21 במרץ נסגרו גבולות הונגריה לכניסה וליציאה והחל מ-15 במאי 1944 החלו לצאת משלוחי יהודים למחנה ההשמדה אושוויץ. כבר כעבור כחודשיים, נשלחו להשמדה כמעט חצי מיליון מיהודי ערי השדה שבהונגריה. בנוסף לכך פעלה בהונגריה התנועה הפרו-נאצית "צלב החץ", תנועה קיצונית ואלימה בעלת ערכים גזעניים ואנטישמיים אשר ביצעה פרעות וטבחה ביהודים וצוענים בהונגריה.

ד"ר פטר צירכר הלך בעקבותיו של קארל לוץ אשר סייע ליהודים רבים לעלות לארץ ישראל ולהינצל בדרך זו מההשמדה הנאצית, באמצעות כתבי חסות מזויפים וסרטיפיקטים.

לפטר צירכר נזקפת הצלת היהודים בבודפשט כשגילה ב-8 בינואר 1945, כי תנועת צלב החץ מתכוננת לבצע פשיטה על בתים יהודים בבודפשט במטרה לגרש וככל הנראה גם לרצוח את המתגוררים. צירכר פנה באופן מיידי לשר הפנים ההונגרי בדרישות לחדול מכל פעילות של צלב החץ בבתי היהודים, המוגדרים כמוגנים מטעם השגרירות השווייצרית. לבסוף, ממשלת סלשי וגורמי צלב החץ, נכנעו לו ובכך ניצלו חייהם של עשרות אלפי יהודים.

אחת הניצולות, מריה קורמוס, עבדה כמזכירתו והעידה כי צירכר סיכן את חייו למענה. לדבריה, ברגע שממשלת סלשי תפסה את השלטון ב-15 באוקטובר 1944, החלו השלטונות ההונגרים לסמן ולרכז יהודים בבתיהם, וקורמוס פנתה לצירכר לעזרה. עצתו הייתה לנסות לשחד את השוער של הבית כדי לתת לה להימלט. כשהפקיד דחה אותה, צירכר שלח ארבעה גברים, לבושים במדי צלב החץ, לעצור את קורמוס. הם לקחו אותה לצירכר שחיכה בצירות שווייץ . עד מהרה הבין כי הוא לא היה מסוגל להסתיר אותה שם ולקח אותה לדירה שלו תוך סיכון חייו. היא נשארה שם במשך שישה שבועות שאפשרו הכנת מסמכים מזויפים על מנת להעבירה לפנסיון, שם שהתה עד שחרורה. את עדותה סיכמה עם הדברים: "בלעדיו לא הייתי חיה היום."

## הכרה והנצחה
פטר צירכר נפטר בשנת 1975. בשנת 1999 הוכר באפן רשמי על ידי מדינת ישראל ויד ושם כחסיד אומות העולם.

## ראו גם
*קרל לוץ

## הערות שוליים

קטגוריה:שווייצרים חסידי אומות העולם
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1914
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1975
לוב במשחקים האולימפיים לנוער

**[[לוב]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים לנוער|משחקים האולימפיים לנוער]]** מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער לובי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתתפות של ספורטאי הנוער הלובים היא בעיקר סמלית.

## השתתפות במשחקים
### משחקי הקיץ
#### אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של לוב למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה לוב עד כה. המשלחת כללה 7 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף הרכיבה בה היא סיימה במקום התשיעי במוקדמות ולא העפילה למקצה הגמר ובענף ההרמת משקולות בה היא סיימה במקום השמיני. יתר ספורטאי המשלחת סיימו במקומות האחרונים בתחרויות בהם השתתפו.

#### אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זאת לא זכתה המשלחת במדליה או העפילה לגמר. המשלחת הגיעה להישגים בענף ההרמת משקולות בה היא סיימה במקום התשיעי ובענף האתלטיקה בה הגיעה בתחרות זריקת דיסקוס למקום ה-12. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בתחרויות בענף הקשתות.

## ראו גם
* לוב במשחקים האולימפיים
* לוב במשחקים הפאראלימפיים

קטגוריה:לוב: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים לנוער
פול נווין קונג אן

**פול נווין קונג אן** (בווייטנאמית: **Paul Nguyễn Công Anh**, 1919-2008) הוא אזרח וייטנאמי אשר הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בעקבות הצלת יהודים בצרפת.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
פול נווין קונג אן נולד בווייטנאם והיגר לצרפת. בשנת 1942 הוא למד באוניברסיטה שבניס שם פגש את עמיתתו לכיתה, ידוויגה אלפבית, פליטה יהודית מפולין. שני הסטודנטים התאהבו זה בזה והתארסו. בקיץ שנת 1942 כוחות המשטרה הצרפתית החלו לעצור יהודים עם אזרחות זרה, ביניהם קרובי משפחה של ידוויגה, משפחת ברלינר. פול החליט להתחתן עם ידוויגה בתקווה שתהפוך לאזרחית צרפתייה ובכך להגן עליה מפני הגירוש מצרפת. הזוג נישא ב-5 בספטמבר באותה שנה ועברו לקלרמון-פראן והמשיכו את לימודיהם שם. בקיץ שנת 1943 הם חזרו לניס, אשר הייתה תחת שליטה איטלקית ונחשבה לבטוחה יחסית.

בספטמבר של אותה השנה (1943) הגרמנים השתלטו על ניס וכל האזורים האיטלקים והיהודים היו בסכנת גירוש. פול נווין החליט להסתיר לא רק את אשתו, אלא גם את קרובי משפחתה: דודה ודודתה יעקוב וסלום ברלינר וילדם התינוק רולנד. נווין הצליח להשיג ניירת מזויפת ובנובמבר, עלו הוא ויעקוב ברלינר על רכבת לאנסי, שם קישר בין יעקוב לבין מבריח אשר לקח את יעקוב לשווייץ. באותו האופן העביר גם את סלום ברלינר וילדה.

לפול וידוויגה נולדו שתי בנות.

## הכרה והנצחה
ב-30 באפריל 2007 הכיר מוזיאון יד ושם בפול נווין כחסיד אומות העולם. פול נווין הוא הווייטנאמי היחיד שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:וייטנאמים
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:ילידי 1919
קטגוריה:נפטרים ב-2008
סוריה במשחקים האולימפיים לנוער

**[[סוריה]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים לנוער|משחקים האולימפיים לנוער]]** מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער סורי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתתפות של ספורטאי הנוער הסורי היא בעיקר סמלית.

## השתתפות במשחקים
### משחקי הקיץ
#### אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של סוריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף הרכיבה בה היא סיימה במקום השביעי במקצה הגמר. כמו כן, הנבחרת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, היאבקות ושחייה.

#### אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סוריה עד כה. המשלחת מנתה תשעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זאת לא זכתה המשלחת במדליה. בניגוד לאולימפיאדה הקודמת, אף אחד מספורטאי המשלחת לא העפיל לגמר. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה בתחרות ריצת 2000 מטר מכשולים בה הגיעה למקום ה-10. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בתחרויות בענף הכדורסל והסיף.

## ראו גם
* סוריה במשחקים האולימפיים
* סוריה במשחקים הפאראלימפיים

קטגוריה:סוריה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים לנוער
רפיק וסלי

**רפיק וסלי** (באלבנית: **Refik Veseli**; 1925 - 2009) היה צלם מוסלמי מהכפר קרויה באלבניה. חסיד אומות העולם האלבני הראשון שזכה לתואר זה, הציל במלחמת העולם השנייה שתי משפחות יהודיות מידי השלטון הנאצי.

## קורות חיים
רפיק וסלי נולד בשנת 1925 בקרויה שבאלבניה כבן הבכור למשפחה בת שלושה בנים. אביו היה צלם ומורה לצילום. עוד בילדותו התעניין רפיק בצילום ובגיל 17 נשלח ללמוד את מקצוע הצילום בחנות צילום בבעלותו של נשאד פריזריני בבירת המדינה - העיר טירנה. רפיק היה לעוזרו של פריזריני ושימש כמדובב לקצינים הגרמנים שבאו להצטלם בחנות.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
במהלך הכשרתו בחנות הצילום בטירנה, פגש רפיק את משה מנדיל- מורו לשעבר של פריזריני בעל החנות. מנדיל, יחד עם אשתו אלה ושני ילדיהם-גברא ואירנה, ברחו מסרביה לקוסובו עם פלישת הגרמנים באפריל 1941. מקוסובו, שהייתה תחת שלטון איטלקי, פונתה המשפחה יחד עם פליטים רבים ברכבת לאלבניה, שהייתה מוגנת עד כניעת איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943, אז ריחפה על היהודים סכנה.

רפיק חונך על פי הקוד האתי האלבני - ה"בסה", שמשמעותו "לקיים הבטחה". קוד זה מחייב כל אלבני להעניק מחסה לכל מבקש מקלט המגיע לביתו. בהתאם לקוד זה, רפיק הזמין את משפחת מנדיל להתחבא בבית הוריו בקרויה עד נסיגת הנאצים מאלבניה. רפיק ומשפחת מנדיל יצאו, לבושים בבגדים אלבנים מסורתיים על גבי פרידות, למסע בן שלושה לילות שארך כ-70 ק"מ. כדי להתחמק מתצפיות של חיילים גרמנים, הם התקדמו בלילות בדרכים צדדיות בלבד ואילו בימים הסתתרו במערות. כשהגיעו לקרויה, החביאו בני משפחת וסלי את משה ואלה בחדר קטן מעל לאסם, ושני הילדים גודלו יחד עם שאר ילדי משפחת וסלי. זמן קצר לאחר בואם הביא אחיו של רפיק, ג'מאל, משפחה יהודית נוספת מטירנה, ושתי המשפחות חיו בשיתוף בבית וסלי. לקראת סוף המלחמה, התעצמה הפעילות הצבאית בסביבה עקב פעילות משמעותית של הפרטיזנים באזור. הכפר הופצץ והחיפושים באזור אחר פרטיזנים ויהודים גברו. המשפחות שהסתתרו בבית משפחת וסלי לא התגלו בחיפושים והן המשיכו להתגורר שם עד לשחרור אלבניה בנובמבר 1944.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, חזרה משפחת מנדיל לסרביה. משה פתח חנות צילום משלו בעיר מגוריהם החדשה, נובי סאד. וסלי הוזמן לגור בביתם ולהמשיך בלימודי הצילום שנקטעו עקב המלחמה. רפיק חי בחיק משפחת מנדיל עד עלייתם לישראל בשנת 1949, ולמרות המרחק נשמר הקשר בין משפחת מנדיל לרפיק וסלי ומשפחתו. רפיק העביר את הידע שרכש בצילום לבנו, פטמיר, והוריש לו את סטודיו הצילום שלו.

## הכרה והנצחה
בשנת 1987 כתב גברא מנדיל ליד ושם את סיפורו. רפיק וסלי ומשפחתו היו לאלבנים הראשונים שזכו להכרת חסידי אומות העולם ביד ושם, והם הוזמנו לטקס בישראל. אלבניה באותם הימים הייתה מדינה קומוניסטית מבודדת ובלתי נגישה, אך רפיק, אשתו וילדיו קיבלו היתר מיוחד מנשיא המדינה לנסוע לישראל ולהשתתף בטקס ביד ושם.

בשנים 1992–1993 ייסדו רפיק וסלי וגברא מנדיל את אגודת הידידות אלבניה-ישראל במטרה לחזק את הקשרים בין שני העמים בכל התחומים.

בשנת 2014, הוחלף שמו של אחד מבתי הספר בברלין לבית ספר על שמו של רפיק וסלי (Refik-Veseli-Schule) , לאחר שמורי בית הספר עברו סמינר ביד ושם בנושא חסידי אומות העולם המוסלמים.

## קישורים חיצוניים

* חסידי אומות עולם מוסלמים באתר "יד ושם"
* מבט שני - אסלאם של הצלת יהודים - אמנון בנימין עם משפחת מנדיל ישראל ווסלי אלבניה

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אלבנים
קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: מוסלמים
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-2000
עומאן במשחקים האולימפיים לנוער

**[[עומאן]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים לנוער|משחקים האולימפיים לנוער]]** מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער עומאני לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתתפות של ספורטאי הנוער העומאנים היא בעיקר סמלית.

## השתתפות במשחקים
### משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של עומאן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 2 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ורכיבה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וכדורעף חופים. ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, סיימו במקומות האחרונים בתחרויות.

## ראו גם
* עומאן במשחקים האולימפיים
* עומאן במשחקים הפאראלימפיים

קטגוריה:עומאן: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים לנוער