תומאס קולמן דו פונט

**תומאס קולמן דו פונט** (באנגלית: **Thomas Coleman du Pont**; 11 בדצמבר 1863 – 11 בנובמבר 1930) היה מהנדס ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כנשיא EI du Pont de Nemours and Company. בנוסף, כחבר המפלגה הרפובליקנית כיהן בחלקים משתי קדנציות כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו ומשפחתו
ממוזער| אליס אלסי דו פונט
דו פונט נולד ב-11 בדצמבר 1863 בלואיוויל שבקנטקי. הוא היה בן דודו של הסנאטור הנרי א. דו פונט ונין של אלייתייר אירנה דו פונט, מייסד EI du Pont de Nemours and Company. דו פונט למד במכינה באוניברסיטת אורבנה וקיבל תואר הנדסי מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

הוא התחתן עם בת דודתו, אליס אלסי דו פונט (נכדתו של צ'ארלס הראשון דו פונט), ובשנת 1891 נולדה להם בת, אליס האונספילד דו פונט. ב-1921, אליס הצעירה נישאה לקלייטון דאגלס באק, שכיהן לימים כסנאטור וכמושל דלאוור לשתי כהונות. היא ירשה את בית משפחתו של אביה, בואנה ויסטה, ובשנת 1965 מכרו אותו בני הזוג למדינת דלאוור תמורת $1. המדינה מפעילה אותו כעת כמרכז הכנסים בואנה ויסטה. הוא התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1971. 

### קריירה עסקית
דו פונט החל את הקריירה שלו במכרות הפחם של המשפחה, חברת הפחם והברזל המרכזית, ועד מהרה חיפש הזדמנויות במסילות ברזל. בשנת 1894 החל לעבוד כמנהל הכללי של חברת הרכבות ג'ונסון סטריט בג'ונסטאון, פנסילבניה.

עם בני דודיו, אלפרד הראשון דו פונט ופייר דו פונט, רכש תומאס קולמן דו פונט את עסקי חומרי הנפץ של המשפחה בדלאוור. הוא כיהן כנשיא מ-1902 עד 1915, ובמהלכן פיקח על רכישות של יותר ממאה מתחרים. הוא מילא תפקיד מפתח בהקמת חברת האחזקות, EI du Pont de Nemours Company מניו ג'רזי. ב-1907 נתבעה חברת דופונט בגין הפרות של הגבלים עסקיים. ב-1914 מכר את חלקו בעסק.

לתומאס קולמן דו פונט הייתה שליטה במלון מקאלפין, קלרידג' אטלנטיק סיטי, ווליק'ס ובתי מלון אמריקאים אחרים. יחד עם לוציוס מ. בומר, נשיא תאגיד Boomer-du Pont Properties Corporation ובעלה של ג'ורג'ינה בומר, דו פונט החזיק במספר מלונות אחרים. ב-1918 הם רכשו את מלון וולדורף אסטוריה בניו יורק, ב-1920 את מלון וילארד בוושינגטון הבירה, וב-1925 רכשה החברה את מלון בלוויו-סטרטפורד בפילדלפיה מיורשיו של המייסד, ג'ורג' ק. בולדט.   

בשנת 1915 רכש דו פונט את השליטה בחברת אקוויטבל לייף מג'יי. פי. מורגן  והיה אחראי על בניין אקוויטבל לייף בניו יורק, בעבר הבניין הגדול ביותר בעיר. 

### הכביש המהיר דופונט
בשנת 1908 הציע דו פונט דרך מודרנית שעתידה לעבור לאורכה של דלאוור מסלבוויל צפונה לווילמינגטון כחלק מצעד פילנתרופי. כביש זה תוכנן כדי לשפר את הנסיעה ולהביא פיתוח כלכלי למחוזות קנט וסאסקס. הכביש המהיר של דופונט היה אמור להיות מעוצב לפי השדרות הגדולות של אירופה והיה אמור להיות ברוחב של  המורכב מ- כביש רחב לרכבים שלצדיהם קווי חשמליות כפולים,  כבישים רחבים לכלי רכב כבדים,  כבישים רחבים לא סלולים לסוסים, ומדרכות. כלי עזר היו אמורים להיקבר מתחת לכבישי הסוסים. הכביש המהיר אמור היה לכלול גם תחנות ניסוי חקלאיות ומונומנטים לצורך מדידות עתידיות. הכנסות עגלות יעזרו לשלם עבור בניית הכביש.

לאחר שנבנו חלקים מהכביש המהיר של דופונט, חלקים אלו תוכננו להיות מועברים למדינה ללא תשלום. Coleman DuPont Road, Inc. הוקם בשנת 1911 והחלה בניית הכביש המהיר של דופונט. כביש דופונט נבנה בסופו של דבר ככביש בטון דו מסלולי ברוחב  עם  כביש רחב.

מחלקת הכבישים המהירים של מדינת דלאוור השתלטה על הבנייה וכביש דופונט הושלם ב-1923 כשהקטע האחרון ליד אודסה הסתיים. כביש דופונט היה ברכה לדרום דלאוור, שבעבר היה מבודד כלכלית מהערים הגדולות בצפון מזרח. יחד עם עליית הרכב, הכביש המהיר זירז את צמיחתם של חופי דלאוור על ידי שיפור ניכר בגישה לחוף עבור תיירים מצפון דלאוור ומחלקים סמוכים של המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית. דרום דלאוור גם התפתחה לאזור חקלאות מרכזי של משאיות בשל הגישה הרבה יותר לשווקים עירוניים. לא הסתמכו עוד באופן מלא על מסילות הברזל להובלת הסחורה שלהם, חקלאים במחוזות סאסקס וקנט יכלו לשווק את הפירות, הירקות והתרנגולות שלהם ישירות לצרכנים בצפון.

הכביש המהיר של דופונט הפך ל-US 113 בין סלביוויל לדובר ו-US 13 בין דובר לווילמינגטון.

### קריירה פוליטית
שמאל|ממוזער| קולמן דו פונט במשרדו בסנאט
דו פונט פרש מפעילות עסקית ב-1915 והיה מעורב בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית מ-1908 עד 1930. תחת הנהגתו התרחש בעיקר האיחוד של הרפובליקנים של האיחוד והרפובליקנים הרגילים שחזרו יחד ובנו את המפלגה הרפובליקנית של דלאוור המודרנית.

דו פונט מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית ב-7 ביולי 1921, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של הסנאטור ג'וזיה אוליבר וולקוט. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-67. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות המיוחדות להשלמת הקדנציה שנערכו ב-7 בנובמבר 1922. באותו יום גם הפסיד בבחירות לכהונה המלאה שאחריה, ובשני המקרים הפסיד למועמד הדמוקרטי תומאס בייארד הבן, עורך דין מווילמינגטון שהיה נשוי לאחד מבנות דודיו של דו פונט.

דו פונט נבחר בשנית לסנאט של ארצות הברית בשנת 1924, כשהוא מביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן לואיס הייזלר בול בפריימריז הרפובליקני, ולאחר מכן הביס את המועמד הדמוקרטי ג'יימס מ. טוננל, עורך דין בג'ורג'טאון שבדלאוור. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-69 וה-70, עד שבעיות בריאות גרמו לו להתפטר.

בסך הכל כיהן דו פונט בשתי קדנציות נפרדות, האחת מ-7 ביולי 1921 עד 21 בנובמבר 1922, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית וורן ג'י הרדינג, והשנייה מ-4 במרץ 1925 עד 9 בדצמבר 1928, במהלך ממשלו של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'. בשנת 1927, הציג הצעת חוק שהציעה לבנות "כביש מהיר מחוף לחוף, ברוחב חמש מאות רגל, ישיר ככל האפשר מהאוקיינוס האטלנטי לחוף האוקיינוס השקט". עם זאת, הכביש המהיר המוצע הזה מעולם לא נסלל, בין השאר בשל הלחצים הכלכליים של השפל הגדול.  שנות חייו המאוחרות התאפיינו בהשתמעותו בשערוריית טיפוט דום, ובתביעות משפטיות על עסקאות נדל"ן שונות בפלורידה. בשנת 1922, דו פונט ואשתו תרמו רכוש במפרץ צ'ספיק במרילנד למועצת דל-מאר-ווה של הצופים של אמריקה לצורך פיתוח מה שידוע כיום כמחנה רודני. 

### מותו
דו פונט סבל מסרטן הגרון ומת ב-11 בנובמבר 1930 בווילמינגטון, דלאוור. הוא נקבר בבית הקברות דו פונט דה נמור בגרינוויל, דלאוור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:לואיוויל: אישים
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1916
קטגוריה:אמריקאים ממוצא צרפתי
קטגוריה:וילמינגטון (דלאוור): אישים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדלאוור
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1930