סכסוך הים האגאי

ממוזער|תמונת לוויין של הים האגאי
ממוזער|מפת הים האגאי
[ממוזער|'''6 [מיל ימי|מילים ימיים**: מים טריטוריאליים נוכחיים המוכרים על ידי יוון וטורקיה, ומרחב אווירי כפי שמוכר על ידי טורקיה]]
[[קובץ:Aegean_10_nm.svg|ממוזער|**10 מילים ימיים**: המרחב האווירי הלאומי הנוכחי כפי שנקבע על ידי יוון.]]
[[קובץ:Aegean_12_nm.svg|ממוזער|**12 מילים ימיים**: היקף המים הטריטוריאליים והמרחב האווירי הלאומי מוגדרים כזכות חוקית על ידי [[חוק הים|אמנת האו"ם]], שעליה יוון חתומה וטורקיה לא חתומה.]]
**סכסוך הים האגאי''' הוא קבוצת מחלוקות קשורות בין יוון לטורקיה בנוגע לריבונות וזכויות קשורות באזור הים האגאי. קבוצה זו של סכסוכים השפיעה עמוקות על יחסי טורקיה–יוון מאז שנות ה-70, והובילה פעמיים למשברים שהתקרבו לפרוץ פעילויות צבאיות, ב-1987 ובתחילת 1996. הנושאים בים האגאי מתחלקים למספר קטגוריות:
* תיחום המים הטריטוריאליים
* תיחום המרחב האווירי הלאומי
* תיחום האזורים הכלכליים הבלעדיים (EEZ) והשימוש במדף יבשתי
* תפקידם של מרחבי פיקוח תעופתי (FIR) בבקרת פעילות טיסה צבאית
* סוגיית המעמד המפורז שהוקצה לחלק מהאיים היווניים באזור
* טענות טורקיות על "אזורים אפורים" של ריבונות בלתי מוגדרת על מספר איים קטנים, בעיקר איי אימיה

אחד ההיבטים של הסכסוך הוא הפרשנויות השונות של משפט ימי: טורקיה לא חתמה על אמנת המדף היבשתי ולא על האמנה העדכנית יותר אמנת האומות המאוחדות בדבר חוק הים, שעליה חמתומות, נכון ליולי 2024, 170 מדינות, כולל יוון; לפיכך, טורקיה אינה מכירה במדף יבשתי או ב-EEZ חוקי סביב האיים היווניים.

בין השנים 1998 לתחילת שנות ה-2010, שתי המדינות התקרבו לפתרון המתחים באמצעות סדרת צעדים דיפלומטיים, במיוחד במטרה להקל על הצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי.

## אזורי השפעה ימיים ואוויריים
מספר מהנושאים בים האגאי עוסקים בגבולות אזורי ההשפעה של שתי המדינות במרחב האווירי ובים סביב שטחיהן. הנושאים הללו חבים את חריפותם לתכונה גאוגרפית ייחודית של ים האגאי ושטחיו. בעוד חופי היבשה של יוון וטורקיה הגובלים בים האגאי משני הצדדים מייצגים חלקים שווים בערך מקו החוף הכולל שלו, הרוב המוחץ של האיים הרבים בים האגאי שייכים ליוון. במיוחד, יש שרשרת של איים יווניים הממוקמים לאורך החוף המערבי של טורקיה (לסבוס, כיוס, סמוס, והאיי הדודקאנס), חלקם במרחק קרוב מאוד מהיבשת. קיומם חוסם את טורקיה מלהרחיב את אזורי ההשפעה שלה מעבר למרחק של כמה מילים ימיים מקו החוף שלה. ככל שרוחב אזורי ההשפעה הימיים והאוויריים, כמו המים הטריטוריאליים ומרחב האווירי הלאומי, נמדד משטח הקרוב ביותר של המדינה המדוברת, כולל איים שלה, כל הרחבה אפשרית של אזורים כאלה תיטיב בהכרח עם יוון הרבה יותר מטורקיה באופן יחסי.

לפי תפיסה פופולרית של נושאים אלה בשתי המדינות, טורקיה חוששת שיוון עשויה לנסות להרחיב את אזורי ההשפעה שלה עד כדי הפיכת ים האגאי ל"אגם יווני" בפועל. לעומת זאת, יוון חוששת שטורקיה עשויה לנסות "לכבוש מחצית מהאגאי", כלומר להקים אזורי השפעה טורקיים לעבר אמצע ים האגאי, מעבר לשרשרת האיים היווניים המרוחקים, והופכת אותם לסוג של אנקלבה מוקפת במים טורקיים, ובכך מנתקת אותם מארץ האם שלהם.

### מים טריטוריאליים
מים טריטוריאליים מעניקים למדינה החופית שליטה מלאה על ניווט אווירי במרחב האווירי מעליהם, ושליטה חלקית על משלוחים, אם כי כלי שיט זרים (אזרחיים וצבאיים כאחד) מובטחים בדרך כלל מעבר תמים דרכם. רוחב התקן של המים הטריטוריאליים שמדינות זכאיות לו עלה בהתמדה במאה ה-20: מ-5.6 קילומטר בתחילת המאה, ל-, ובשנות ה-10 של המאה ה-21 . הערך הנוכחי נקבע בחוק אמנה על ידי אמנת האומות המאוחדות לים מ-1982 (סעיף 3). בים האגאי, המים הטריטוריאליים הנטענים על ידי שני הצדדים עדיין עומדים על 6 מילים. האפשרות להרחבה ל-12 מילים עוררה חששות טורקיים מפני עלייה לא פרופורציונלית בשליטה היוונית בים. טורקיה לא חתמה על האמנה ואינה רואה את עצמה ככפופה לה. טורקיה רואה באמנה כ-res inter alios acta, כלומר אמנה שמחייבת רק את החתומים עליה ולא אחרים. יוון, שהיא צד באמנה, הצהירה ששמרה לעצמה את הזכות ליישם את הכלל הזה ולהרחיב את מימיה ל-12 מילים בעתיד בים האגאי (כבר עשתה זאת בים יוֹני במערב). יוון טוענת שהכלל של 12 מילים אינו רק חוק אמנה אלא גם חוק מנהגי, על פי הסכמה רחבה שהתקבלה בקרב הקהילה הבינלאומית. לעומת זאת, טורקיה טוענת שהתכונות הגאוגרפיות המיוחדות של ים האגאי הופכות את יישום קפדני של כלל ה-12 מילים במקרה זה למנוגד לעניין של שוויון. טורקיה עצמה יישמה את המגבלה המנהגית של 12 מילים לחופיה מחוץ לים האגאי.

המתחים סביב שאלת ה-12 מילים היו בשיאם בין שתי המדינות בתחילת שנות ה-90, כאשר חוק הים עמד להיכנס לתוקף. ב-8 ביוני 1995, האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הכריז רשמית כי פעולה חד-צדדית מצד יוון תהווה casus belli, כלומר סיבה למלחמה. הכרזה זו גונתה על ידי יוון כהפרה של אמנת האומות המאוחדות, האוסרת "איום או שימוש בכוח נגד שלמות טריטוריאלית או עצמאות פוליטית של כל מדינה".

### מרחב אווירי לאומי
מרחב אווירי לאומי מוגדר בדרך כלל כמרחב האווירי המכסה את שטח היבשה של מדינה והמים הטריטוריאליים הסמוכים לה. מרחב אווירי לאומי מעניק למדינה הריבונית שליטה ניכרת על תנועת אוויר זרה. בעוד שתעופה אזרחית מותרת בדרך כלל למעבר על פי אמנות בינלאומיות, מטוסים צבאיים זרים ואחרים של המדינה (בניגוד לכלי שיט צבאיים בהמים הטריטוריאליים) אינם זכאים למעבר חופשי דרך מרחב אווירי לאומי של מדינה אחרת. גבול מרחב האווירי הלאומי הנטען על ידי יוון הוא הדוגמה היחידה בעולם, שכן הוא אינו תואם את גבול המים הטריטוריאליים. יוון טוענת למרחב אווירי של , בניגוד ל-6 מילים נוכחיים של מים טריטוריאליים. מ־1974 טורקיה סירבה להכיר בתוקף של רצועת ה-4 מילים החיצונית של מרחב אווירי שמשתרע מעבר להמים הטריטוריאליים היווניים. טורקיה מצטטת את חוקות ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי (ICAO) מ-1948, הכוללות הגדרה מחייבת ששני האזורים חייבים להתאים. לעומת זאת, יוון טוענת ש:
* טענתה ל- קדמה לחוקת ה-ICAO, ונקבעה ב-1931, וכי היא זכתה להכרה מצד כל שכניה, כולל טורקיה, לפני ולאחר 1948, ולכן מהווה זכות מוקנית
* טענת ה-10 מילים שלה יכולה להתפרש גם כשימוש חלקי ומבחרי בזכויות הרחבות בהרבה המובטחות על ידי חוק הים, כלומר הזכות למרחב 12 מילים גם באוויר וגם בים
* המים הטריטוריאליים היווניים נקבעו בגבול 6 המילים רק בגלל ה-casus belli של טורקיה.

הסכסוך על פעילויות טיסות צבאיות הוביל למנהג של התגרויות צבאיות טקטיות מתמשכות, כאשר מטוסים טורקיים טסים ברצועת ה-4 המילים החיצונית של מרחב אווירי שנוי במחלוקת ומטוסים יווניים חוסמים אותם. מפגשים אלה מובילים לעיתים קרובות ל"קרבות כלבים" מדומים, תמרוני טיסה מסוכנים שהסתיימו פעם אחר פעם בנפגעים משני הצדדים. במקרה אחד ב-1996, נטען שמטוס טורקי הופל בטעות על ידי מטוס יווני.

### מדף יבשתי
ממוזער|תביעות סותרות למדף יבשתי ואזורי EEZ בים המזרחי התיכון. כחול: אזורים המיוחסים ליוון וקפריסין; אדום: אזורים המיוחסים לטורקיה. קטע מסומן "A-B": גבול מוסכם בין טורקיה ולוב על פי הסכם נובמבר 2019. קטע מסומן "C-D": גבול מוסכם בין יוון ומצרים על פי הסכם אוגוסט 2020.
המונח מדף יבשתי מתייחס לזכות בלעדית של מדינה חופית לניצול כלכלי של משאבים על פני הים ועל קרקעית הים, למשל קידוחי נפט באזור סמוך למים טריטוריאליים שלה ומתמשך למים בינלאומיים. רוחב המדף היבשתי מוגדר בדרך כלל למטרות משפט בינלאומי כעד 200 מילים ימיים. כאשר שטחי שתי מדינות נמצאים זה מול זה במרחק קטן מפי שניים מהמרחק הזה, החלוקה נעשית על ידי קו אמצע. מושג המדף היבשתי קשור קשר הדוק למושג אזור כלכלי בלעדי, המתייחס לשליטתה של מדינה חופית על דיג וזכויות דומות. שני המושגים פותחו במשפט בינלאומי מאמצע המאה ה-20 והוצמדו באמנת אמנת האומות המאוחדות לים ב-1982.

המחלוקת בין טורקיה ליוון היא האם האיים היווניים מול חוף טורקיה צריכים להילקח בחשבון לקביעת אזורי הכלכלה היווניים והטורקיים. טורקיה טוענת שהמושג "מדף יבשתי", על פי הגדרתו, מרמז שמרחקים צריכים להימדד מהיבשת הראשית, וטוענת שקרקעית הים של ים האגאי מהווה גאוגרפית הארכה טבעית של אנטוליה. לפי זה, טורקיה זכאית לאזורי כלכלה עד לקו האמצע של ים האגאי (תוך התעלמות מהמים הטריטוריאליים סביב האיים היווניים בחציו המזרחי, שיישארו כמובלעות יווניות.) יוון, לעומת זאת, טוענת שכל האיים חייבים להילקח בחשבון על בסיס שווה, ולפי זה יוון תזכה לזכויות כלכליות כמעט לכל ים האגאי.

בנושא זה, יוון נתמכת על ידי חוק הים של האו"ם, אך אותה אמנה מגבילה את יישום הכלל הזה לאיים בגודל משמעותי, בניגוד לאיים קטנים בלתי מיושבים וסלעים. גבול מדויק של אזורי הכלכלה הוא הנושא היחיד מכל נושאי האגאי שבו יוון הכירה רשמית שטורקיה יש לה אינטרסים לגיטימיים שעשויים לדרוש תהליך בינלאומי של בוררות או פשרה בין הצדדים. טורקיה מצטטת את פתרון מקרים מסוימים של בית הדין הבינלאומי לצדק כמו מחלוקת טריטוריאלית וימית (ניקרגואה נגד קולומביה), מחלוקת גבול ימי בים השחור, מקרה גבול ימי קנדה-צרפת שבו בית המשפט השתמש בגישה שוויונית והגביל את שוניות היבשת של האיים.

המתחים על המדף היבשתי היו גבוהים במיוחד באמצע שנות ה-70 ובסוף שנות ה-80, כאשר האמינו שים האגאי עשוי להכיל מרבצי מאגרי נפט עשירים. טורקיה באותה תקופה ביצעה משימות מחקר אוקיינוגרפיה חוקרניות בחלקים מהאזור המסוכסך. אלה נתפסו כהתגרות על ידי יוון, שהובילה לבניית איומים צבאיים הדדיים ב-1976 וב-1987 שוב.

### אזורי מידע טיסה
בניגוד לנושאים שהוזכרו, שאלת אזורי מידע טיסה (FIR) אינה משפיעה על זכויות הריבונות של שתי המדינות במובן הצר. FIR הוא אזור אחריות המוקצה למדינה במסגרת ]הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית (ICAO). הוא קשור לאחריות לוויסות תעופה אזרחית. FIR עשוי להשתרע מעבר למרחב האווירי הלאומי של מדינה, כלומר על אזורי מימי מים בינלאומיים, או במקרים מסוימים אף על מרחב אווירי של מדינה אחרת. זה לא נותן למדינה האחראית זכות לאסור טיסות של מטוסים זרים; עם זאת, מטוסים זרים חייבים להגיש תוכניות טיסה לרשויות המנהלות את ה-FIR. התעוררו שתי מחלוקות נפרדות על פיקוח טיסות בים האגאי: סוגיית הצעה חד-צדדית לשינוי גבולות ה-FIR, והשאלה מהם הזכויות והחובות הנובעות מה-FIR ביחס לטיסות צבאיות לעומת טיסות אזרחיות.

#### גבולות
בזכות הסכם שנחתם ב-1952, כל מרחב האווירי מעל ים האגאי, עד לגבול מרחב האווירי הלאומי של טורקיה, הוקצה ל-FIR אתונה, המונהג על ידי יוון. זמן קצר לאחר הסכסוך הקפריסאי ב-1974, טורקיה ניסתה באופן חד-צדדי לשנות הסדר זה, והוציאה מבזק מבצעי טיס לטייסים שבה נאמר כי היא תיקח על עצמה את ניהול המחצית המזרחית של מרחב האווירי של ים האגאי, כולל מרחב האווירי הלאומי של האיים היווניים באזור זה. יוון הגיבה בהצהרה שדחתה מהלך זה, והכריזה על האזור המסוכסך כלא בטוח לתעופה עקב התביעות הסותרות לרשות. זה הוביל להפרעה מסוימת בתעופה אזרחית באזור. טורקיה שינתה מאוחר יותר את עמדתה, ובשנת 1980 חזרה להכיר ב-FIR אתונה בגבולותיה המקוריים.

#### טיסות צבאיות טורקיות
לפי 2009, המחלוקת הנוכחית על ה-FIR נוגעת לשאלה האם לרשויות היווניות יש זכות לפקח לא רק על פעילויות טיסות אזרחיות אלא גם על פעילויות טיסות צבאיות בחלקים הבינלאומיים של מרחב האווירי של ים האגאי. על פי נוהג בינלאומי נפוץ, מטוסים צבאיים מגישים בדרך כלל תוכניות טיסה לרשויות ה-FIR כאשר הם נעים במרחב אווירי בינלאומי, בדומה למטוסים אזרחיים. טורקיה מסרבת לעשות זאת, ומצטטת את חוקת ה-ICAO מ-1948, שמגבילה במפורש את תחולת תקנותיה למטוסים אזרחיים, וטוענת שכך התרגול של הכללת מטוסים צבאיים באותה מערכת הוא אופציונלי. יוון, לעומת זאת, טוענת שזה מחויב על בסיס תקנות מאוחרות יותר של ה-ICAO, שהיא טוענת שנתנו למדינות סמכות להטיל מגבלות רחבות יותר למען בטיחות תעופה אזרחית.

מחלוקת זו הובילה לתוצאות מעשיות דומות לנושא של 6 לעומת 10 מילים של מרחב אווירי לאומי, שכן יוון סוברת שכל טיסות צבאיות טורקיות שלא נרשמו אצל רשויות ה-FIR שלה מהוות הפרה של תקנות תעבורה אווירית בינלאומיות, ומשגרת באופן קבוע את מטוסי חיל האוויר שלה לחסום את המטוסים הטורקיים. בתפיסה פופולרית ביוון, נושא הטיסות הטורקיות בחלק הבינלאומי של FIR אתונה מוטעה לעיתים עם נושא החדירות הטורקיות ברצועת ה-4 המילים החיצונית של מרחב האווירי היווני המסוכסך. עם זאת, בשימוש רשמי זהיר, רשויות ומדיה יווניות מבחינות בין "הפרות" (παραβιάσεις) של מרחב האווירי הלאומי, ו"חריגות" (παραβάσεις) מתקנות תנועה, כלומר של ה-FIR.

אחד מתמרוני החסימה השגרתיים הוביל לתאונה קטלנית ב-23 במאי 2006. שני F-16 טורקיים ואחד F-4 למודיעין טסו במרחב אווירי בינלאומי מעל האגאי הדרומי בגובה  מבלי שהגישו תוכניות טיסה לרשויות ה-FIR היווניות. הם נחסמו על ידי שני F-16 יווניים מול חוף האי היווני קרפאתוס. במהלך קרב האוויר מדומה שהתפתח, F-16 טורקי ו-F-16 יווני התנגשו באוויר וצנחו לאחר מכן. הטייס של המטוס הטורקי שרד את התרסקות, אך הטייס היווני נהרג. האירוע גם הדגיש היבט נוסף של נושא ה-FIR, מחלוקת על תביעות סותרות לאחריות לפעולות חיפוש והצלה ימיות. דווח כי הטייס הטורקי סירב להצלה על ידי הכוחות היווניים שנשלחו לאזור. לאחר האירוע, שתי הממשלות הביעו עניין לחדש תוכנית קודמת להקמת קו חם ישיר בין פיקודי חיל האוויר של שתי המדינות על מנת למנוע הסלמה של מצבים דומים בעתיד.

### לוח זמנים של אירועים

## התפתחויות אחרונות: טענות טורקיה ותגובות
ממוזער|תיאור של הקונספט האירדנטיסטי וההתפשטותי "מולדת כחולה" שנוצר על ידי ג'יהט יאיג'י
ב-2 בספטמבר 2019 הופיע נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן בתצלום עם מפה שתיארה כמעט מחצית מים התיכון האגאי ואזור עד לחוף המזרחי של כרתים כשייכים לטורקיה. המפה הוצגה במהלך טקס רשמי באוניברסיטת ההגנה הלאומית של טורקיה באיסטנבול והראתה אזור שסומן כ"מולדת הכחולה של טורקיה" המשתרע עד לקו האמצע של הים האגאי, כולל את האיים היווניים בחלק זה של הים ללא כל אינדיקציה למים הטריטוריאליים היווניים סביבם. המולדת הכחולה היא קונספט ודוקטרינה אירדנטיסטית והתפשטותית, בהשוואה לקונספט הגרמני של מרחב מחיה; היא נוצרה על ידי ראש המטה של הצי הטורקי, ג'יהט יאיג'י, ופותחה עם האדמירל ג'ם גורדניז ב-2006. הצד היווני הביע את צערו, כאשר שר החוץ היווני ניקוס דנדיאס הצהיר כי הטקטיקות של טורקיה הן "קמפיינים תקשורתיים שלא יכולים לשנות את הלגיטימיות הבינלאומית, אלא רק לקבוע את דימויה של טורקיה כמפרה".

### הגשת תביעות באו"ם
ב-13 בנובמבר 2019 הגישה טורקיה לאומות המאוחדות סדרת תביעות לאזורים כלכלים בלעדיים במזרח הים התיכון, הנמצאות בסתירה לתביעות היווניות לאותם אזורים – כולל אזור ימי המשתרע ממערב לאי האגאי הדרום-מזרחי רודוס ודרומית לכרתים. התביעות הטורקיות נכללו במכתב רשמי של הנציג הקבוע של טורקיה באו"ם פרידון סינירליאו, המשקף את התפיסה של אנקרה של "מולדת כחולה" (מאווי ואטן). יוון גינתה תביעות אלו כחסרות בסיס משפטי, שגויות ושרירותיות, וכהפרה בוטה של הריבונות היוונית.

### השקפת טורקיה
טורקיה מחזיקה בדעה, בניגוד לרוב המדינות האחרות, כי לאיים אין זכות לאזור כלכלי בלעדי (EEZ) מלא והם זכאים רק ל-12 מיל ימי של EEZ מופחת או ללא EEZ כלל, במקום 200 המילים הרגילים שטורקיה וכל מדינה אחרת זכאיות להם. בהקשר זה, טורקיה טענה ב-1 בדצמבר 2019 כי לאי היווני קסטלוריזו אין זכות ל-EEZ כלל, משום שלפי השקפת טורקיה המבוססת על הוגנות, זהו אי קטן מול החוף הטורקי (שלפי טורקיה, בעל קו החוף הארוך ביותר), ואינו אמור ליצור שטח ימי של פי ארבעת אלפים מגודל שטחו. יתר על כן, לפי משרד החוץ הטורקי, אזור כלכלי בלעדי חייב להיות חופף למדף היבשתי, בהתבסס על אורכי החופים הסמוכים ותיאר כל דעה מנוגדת התומכת בזכות האיים לאזורים כלכליים בלעדיים שלהם כ"תביעות יווניות וקפריסאיות-יווניות מקסימליסטיות ובלתי מתפשרות". ב-20 בינואר 2020 נשיא טורקיה ארדואן אף ערער על זכויותיה של כרתים, האי הגדול ביותר של יוון והחמישי בגודלו בים התיכון, והצהיר כי "הם מדברים על מדף יבשתי סביב כרתים. אין מדף יבשתי סביב האיים, אין דבר כזה, שם יש רק מים ריבוניים."

השקפת טורקיה היא פרשנות ייחודית שאינה משותפת לשום מדינה אחרת ואינה עולה בקנה אחד עם אמנת האומות המאוחדות על דיני הים (UNCLOS), שנחתמה נכון למאי 2022 על ידי 168 צדדים (כולל יוון), אך לא טורקיה. טורקיה לא אשררה את UNCLOS, וטוענת כי היא אינה כפופה להוראותיה המעניקות לאיים אזורי ים. UNCLOS, ובמיוחד סעיף 121, קובע בבירור כי לאיים יכולים להיות אזורים כלכליים בלעדיים ומדף יבשתי ממש כמו כל שטח יבשתי אחר. שגרירי ארצות הברית ורוסיה באתונה, ג'פרי פיאט ואנדריי מסלוב בהתאמה, הצהירו כי לכל האיים יש אותן זכויות לאזורים כלכליים בלעדיים ולמדף יבשתי כמו ליבשת. העוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואירו-אסיה א. ווס מיטשל ביקר את השקפת טורקיה על אזורים כלכליים בלעדיים של קפריסין, וציין כי היא "מיעוט של אחד מול שאר העולם."

### הסכם ימי טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית

ב-28 בנובמבר 2019, הנשיא ארדואן חתם על מזכר הבנות (MoU) באיסטנבול עם ראש ממשלת טריפולי של ממשלת ההסכמה הלאומית של לוב (GNA), פאיז אל-סראג', כדי לתחום אזורי ים במזרח הים התיכון באזור בין טורקיה ולוב, שנראה כ"מוחק את [האי היווני] כרתים מהמפה לחלוטין" במילותיו של קית' ג'ונסון מ־Foreign Policy.

הסכם זה היה שנוי במחלוקת וספג גינוי מצד יוון והקהילה הבינלאומית, כולל הממשלה היריבה מטוברוק בראשות בית הנבחרים הלובי וח'ליפה חפתר, האיחוד האירופי, ארצות הברית, רוסיה, מצרים, קפריסין, מלטה, צרפת, גרמניה, איטליה, שוודיה, סרביה, ישראל, סוריה, בחריין, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות והליגה הערבית, כהפרה של דיני הים הבינלאומיים וסעיף 8 של הסכם סח'יראת האוסר על ראש ממשלת לוב לחתום לבדו על הסכמים בינלאומיים ללא הסכמת כל חברי הקבינט. כתוצאה מכך, בית הנבחרים הלובי החל במאמץ להשעות את ממשלת ההסכמה הלאומית מהליגה הערבית, אך לא הצליח. ארצות הברית הצהירה כי ההסכם הוא "פרובוקטיבי" ומאיים על היציבות באזור. שר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ הכריז על התנגדות ישראל להסכם גבולות הימי בין אנקרה לטריפולי, ואישר כי ההסכם הוא "בלתי חוקי" לפי העמדה הרשמית הישראלית, תוך שהוא מציין כי ישראל אינה רוצה בסכסוך עם טורקיה.

ב-18 באוקטובר 2020, שירות המחקר של הבונדסטאג בחן את ההסכם הימי טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית ומצא כי הוא בלתי חוקי לפי המשפט הבינלאומי, ומזיק לצדדים שלישיים.

#### התפתחויות לאחר ההסכם
בתגובה להתפתחויות אלו, שגריר ממשלת ההסכמה הלאומית ביוון, מוחמד יוניס מנפי, זומן למשרד החוץ היווני באתונה, שם ניתן לו אולטימטום של שבעה ימים, עד 5 בדצמבר, לחשוף את ההסכם שחתמה ארצו עם טורקיה על גבולות ימיים, או שייחשב כ"פרסונה נון גרטה" וייאלץ לעזוב את יוון. רשויות האיחוד האירופי גם דרשו לחשוף את פרטי ההסכם. כמו כן, ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס נפגש עם נשיא טורקיה בצדו של פסגת לונדון 2019 כדי לדון בנושא. שר החוץ היווני דנדיאס חשף בספטמבר 2019 כי מקבילו מממשלת ההסכמה הלאומית, שר החוץ מוחמד טאהר סיאלה, הבטיח לצד היווני כי לוב לעולם לא תחתום על הסכמים בלתי חוקיים עם טורקיה שיפרו את זכויותיה הריבוניות של יוון. ב-6 בדצמבר גורש מיוון שגריר ממשלת ההסכמה הלאומית באתונה, מה שעורר תגובות חריפות הן בממשלת ההסכמה הלאומית והן בטורקיה. יתר על כן, נשיא הפרלמנט בטוברוק, עגילה סאלח עיסא גוויידר, שגינה והתנגד להסכם טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית, הוזמן לאתונה על ידי נשיא הפרלמנט היווני קונסטנטינוס טאסולאס לשיחות.

אנקרה קילבה את ההסכם על גבולות ימיים מממשלת ההסכמה הלאומית עקב תמיכתה בממשלה זו במלחמת האזרחים השנייה בלוב, כחלר מהמעורבות הטורקית במלחמת האזרחים השנייה בלוב.

מאמינים, על פי מקורות מרובים, כי נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן מנצל את חולשתה של ממשלת ההסכמה הלאומית  בראשות פאיז אל-סראג' כדי לכפות עליה לחתום על הסכמים המהווים הפרה חמורה של חוקים בינלאומיים המתעלמים מהזכויות החוקיות של מדינות אחרות במזרח הים התיכון; וכי באמצעות ניצולים אלה, טורקיה מנסה לבסס את כוחה האזורי ואת שליטתה בים התיכון, על חשבון זכויותיהן של מדינות הים התיכון האחרות ותוך החלשת המאמצים להשגת שלום לפתרון מלחמת האזרחים בלוב ובלימת זרם המהגרים לאירופה.

ב-4 בדצמבר 2019 הכריז שר האנרגיה ומשאבי הטבע הטורקי, פאתיח דונמז, על כוונות טורקיה להתחיל להעניק רישיונות לקידוחים לגז טבעי במים יווניים שטורקיה טענה להם דרך ההסכם טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית, לאחר שיאושר על ידי הפרלמנטים של שתי המדינות. באותו יום, נשיא טורקיה ארדואן הצהיר כי הוא "מוכן" להתחיל במשא ומתן עם אתונה על תיחום הגבולות הימיים בין טורקיה ליוון, בתנאי שהמשא ומתן מבוסס על התפיסה המיוחדת של טורקיה שמונעת מהאיים היווניים את זכויותיהם הריבוניות, ומפרה את אמנת UNCLOS. הכוונות לקידוחים במים יווניים אושרו על ידי הנשיא ארדואן בשידור ציבורי של מפת מאווי ואטן וההסכם טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית. ב-5 בדצמבר 2019 אישרה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את ההסכם על גבולות ימיים טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית, כאשר זכה לתמיכה מארבע מתוך חמש המפלגות הפוליטיות הגדולות של טורקיה - למעט מפלגת העמים הדמוקרטית הפרו-כורדית. עם זאת, הפרלמנט הלובי חסם את האישור ודחה את ההסכם פה אחד, כאשר נשיא הפרלמנט, עגילה סאלח עיסא, שלח מכתב לאומות המאוחדות והכריז עליו כבטל ומבוטל. למרות אי אישור על ידי הפרלמנט הלובי, ממשלת ההסכמה הלאומית הפקידה את ההסכם הימי באו"ם ב-27 בדצמבר, כאשר טורקיה עשתה זאת ב-2 במרץ של השנה הבאה. חמש מדינות שלחו מכתב משותף למזכירות האו"ם וקראו שלא לרשום ולא לקבל את ההסכם, תוך ציון כי לפי נוהלי האו"ם אישורו על ידי הפרלמנט הלובי הוא תנאי מוקדם. ב-1 באוקטובר, מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרס, רשם את ההסכם טורקיה–ממשלת ההסכמה הלאומית על תיחום אזורי שיפוט ימיים בים התיכון. ההסכם "נרשם במזכירות, בהתאם לסעיף 102 של מגילת האומות המאוחדות," כך נאמר בתעודת הרישום. ב-27 בינואר 2021, בית משפט לערעורים באל-בידה פסק לטובת תביעה שהגיש בית הנבחרים, והכריז על המזכר כבלתי תקף.

לפי מספר מקורות, קיים חשש מחוסר יציבות במזרח הים התיכון ובנאט"ו עקב פעולותיה התקיפות של טורקיה, ומהתקרבות של סכסוך מזוין בין טורקיה ליוון. ב-9 בדצמבר, כלי השיט של הצי הלובי הנמצאים בשליטת הצבא הלאומי הלובי הכריזו כי קיבלו מנדט לשקוע כל כלי מחקר או אוניות קידוח טורקיות שינסו לבצע מחקרים דרומית לכרתים, כחלק מהסכם טורקיה-ממשלת ההסכמה הלאומית הלובית. צרפת גם אותתה על כוונתה לשלוח פריגטות ואוניות צרפתיות דרומית לכרתים, בתיאום עם אתונה, בעוד איטליה שלחה את הפריגטה "מרטיננגו" לפקח, לסייר ולהגן על הים סביב קפריסין, שהייתה נתונה לטענות מצד טורקיה.

ב-30 במאי 2020, חברת הנפט הטורקית (TPAO) הגישה בקשה למשרד האנרגיה הטורקי לקבלת היתרי חיפוש על המדף היבשתי היווני, במרחק של 6 מיל בלבד מכרתים, קרפאתוס ורודוס. בקשותיה של TPAO פורסמו בעיתון הרשמי של טורקיה, עם מפה המראה את 24 החלקות שאנקרה תחמה מחופי טורקיה עד לנקודה שבה הגבולות הימיים שהיא טוענת להם נפגשים עם אלה של לוב, בהתבסס על הסכם הימי בין טורקיה לממשלת ההסכמה הלאומית הלובית. הדבר עורר תגובות חריפות הן ביוון והן מחוצה לה, כאשר שגריר טורקיה באתונה, בוראק אוזוגרגין, זומן למשרד החוץ היווני, ונציג האיחוד האירופי לענייני חוץ, ג'וזפ בורל, הזהיר את אנקרה כי יחסי האיחוד האירופי-טורקיה הטובים "יתלו באופן קריטי בכבוד לריבונות של קפריסין ויוון על המים שבמחלוקת". ארצות הברית מתחה ביקורת על טורקיה, כאשר עוזר מזכיר המדינה לענייני משאבי אנרגיה, פרנסיס ר. פאנון, הצהיר במהלך ועידה רב-צדדית שאורגנה על ידי לשכת המסחר האמריקאית-הלנית והמועצה האטלנטית בהשתתפות ארצות הברית, יוון, ישראל וקפריסין, כי "פעולות פרובוקטיביות" כאלה חייבות להסתיים וכי הסכם טורקיה-ממשלת ההסכמה הלאומית הלובית "אינו יכול מבחינה משפטית להשפיע על זכויות או חובות של מדינות שלישיות" כמו יוון.

### צינור הגז EastMed

ממוזער|מפת הצינור המיועד
ב-2 בינואר 2020, מנהיגי יוון, קפריסין וישראל חתמו על הסכם לבניית צינור הגז איסטמד. הצינור המתוכנן יעביר גז טבעי מאגן הלבנט ליוון ומשם לאיטליה ולשאר אירופה. מומחית האנרגיה ברנדה שפר מפרשת את צינור EastMed (שצפוי לספק כ-10% מצרכי הגז של אירופה ולהפחית את התלות ברוסיה) כניסיון משותף להדיר את טורקיה ממועדון הגז "קלאב מד", וההחלטה לחתום על הסכם הצינור התקבלה בתגובה להסכם טורקיה-ממשלת ההסכמה הלאומית הלובית.

ב-19 במאי 2023, קלאודיו דסקלצי, מנכ"ל חברת האנרגיה האיטלקית אני, אמר כי כל הסכם לבניית צינור EastMed חייב לכלול את טורקיה; הוא הוסיף כי "ישנם סכסוכים בין טורקיה לקפריסין שקשה לפתור אותם, יתר על כן, טורקיה חתמה על הסכם עם לוב להגדיר פלטפורמה רחבה מאוד שמכסה כמעט את כל ה-EastMed, ולכן לא רק טורקיה אלא גם לוב תהיה לה דעה בנושא." בתגובה לדברים אלה, ג'ורג' פפנסטסיו, שר האנרגיה, המסחר והתעשייה של קפריסין, הצהיר כי לא כולם מסכימים עם הדעות שהביע דסקלצי, וכי הוא מכבד את דעתו. הערות אלה באות בעקבות דיווחים כי אני, קפריסין וישראל עובדות על הסכם לבניית צינור גז טבעי במזרח הים התיכון, שיחבר את שדות הגז הימיים של קפריסין וישראל למפעל עיבוד בקפריסין, שם הגז יונזל לייצוא באוניות לאיטליה ולשאר אירופה.

### הסכם האזור הכלכלי הבלעדי בין יוון לאיטליה
ב-9 ביוני 2020, ובתגובה לפעולותיה של טורקיה באזור, יוון ואיטליה חתמו דרך שרי החוץ שלהן, ניקוס דנדיאס ולואיג'י די מאיו, על הסכם לתיחום האזור הכלכלי הבלעדי בין שתי המדינות. ההסכם מאשר את הזכויות המלאות של איים למדף היבשתי ולאזור הכלכלי הבלעדי שלהם, בהתאם לאמנת האו"ם בדבר דיני הים. הוא משתמש בקו החציון ששימש להסכם תיחום המדף היבשתי בין איטליה ליוון משנת 1977 כבסיס לגבול האזור הכלכלי הבלעדי. בהתאמות קלות שהוסכמו על ידי שני הצדדים, חלק מהאזור הכלכלי הבלעדי של האיים היווניים הקטנים סטרופדס, אוטונוי ומתראקי הוחלף בשטח שווה במקום אחר (כלומר, חלק מהאזור הכלכלי הבלעדי של קלבריה של איטליה). לדברי דנדיאס, הסכם זה יוצר תקדים משפטי חיובי ביותר עבור יוון במחלוקתה עם טורקיה. ארצות הברית, בית הנבחרים הלובי, והצבא הלאומי הלובי בראשות חליפה חפתר, בירכו על הסכם האזור הכלכלי הבלעדי בין יוון ואיטליה, כאשר ארצות הברית כינתה אותו "למופת" ו"דוגמה לאיך צריך לעשות דברים אלה [באזור]", תוך שהיא חוזרת על התנגדותה להסכם האזור הכלכלי הבלעדי בין טורקיה לממשלת ההסכמה הלאומית הלובית. לאחר ההסכם, בית הנבחרים הלובי שלח הזמנה רשמית להפרלמנט ההלני להגיע להסכם דומה על האזור הכלכלי הבלעדי גם בין לוב ליוון, כאשר השיחות החלו ב-1 ביולי. בהקשר זה, נוצרה ועדה של מומחים על ידי נשיא הפרלמנט הלובי, עגילה סאלח. הצבא הלאומי הלובי פרסם מפה עם גבולות האזור הכלכלי הבלעדי המוצעים בין לוב ליוון, שבה לוב מכירה באופן מלא בזכויות האיים היווניים למדף היבשתי ולאזור הכלכלי הבלעדי שלהם. ב-18 ביוני משלחת בכירה מיוון ביקרה במצרים כדי לנהל משא ומתן ולחתום על הסכם לתיחום האזור הכלכלי הבלעדי בין מצרים ליוון.

בחודש יולי 2020, צרפת ואוסטריה קראו להטלת סנקציות על טורקיה, כגון סיום שיחות ההצטרפות של טורקיה לאיחוד האירופי. בהקשר זה, מועצת החוץ של האיחוד האירופי התכנסה והסכימה על הכנת מסגרת של סנקציות לשימוש במקרה שטורקיה תנסה להפר את זכויות הריבונות של יוון. שר החוץ היווני דנדיאס הביע את נכונות ארצו להפעיל את סעיף ההגנה ההדדית (סעיף 42) של אמנת ליסבון של האיחוד האירופי לסיוע צבאי.

ב-21 ביולי הכריזה טורקיה על תוכניות לסקר סיסמי דרומית ומזרחית לאי היווני קסטלוריזו עם כלי השיט המחקרי "אורוץ' רייס", ולשם כך היא פרסמה הודעת נאבטקס המכסה חלקים מהמים היווניים, המצריים והקפריסאיים, מה שעורר תגובות חריפות הן ביוון והן מחוצה לה. השגרירות היוונית באנקרה שלחה תלונה למשרד החוץ הטורקי, מצרים רואה בצעד זה כפגיעה במימיה, ושר החוץ של גרמניה, הייקו מאס, הזהיר את טורקיה בהשלכות. טורקיה שלחה את כוחותיה הימיים לאזור סביב קסטלוריזו, ומטוסי קרב טורקיים ביצעו טיסות נמוכות וקרבות אוויריים עם מקביליהם היווניים מעל האי, מה שגרם לתיירים לפנות אותו, וכוחות הצבא היווניים הוכנסו לכוננות גבוהה. שגריר טורקיה בברלין, עלי כמאל איידן, זומן למשרד החוץ הגרמני וקנצלר גרמניה אנגלה מרקל קיימה שיחות טלפוניות עם ראש ממשלת יוון קיריאקוס מיצוטאקיס ועם נשיא טורקיה טאיפ ארדואן במטרה להפחית את המתיחות. לפי העיתון הגרמני בילד, התערבותה של מרקל ברגע האחרון היא שמנעה משבר בין יוון לטורקיה. זה אושר מאוחר יותר על ידי שרת ההגנה הגרמנית, אנגרט קרמפ-קרנבאואר. יחד עם גרמניה, גם צרפת, ספרד וארצות הברית תמכו ביוון, כאשר נשיא צרפת עמנואל מקרון קרא לסנקציות נגד טורקיה על הפרת הריבונות של יוון, השליח האמריקאי לאתונה הכיר בזכויות ה"בדיוק זהות" של קסטלוריזו לאזור הכלכלי הבלעדי ולמדף היבשתי כמו ליבשות, ומחלקת המדינה דחקה בטורקיה לעצור את תוכניותיה לסקרים באזור סביב האי. כמה ימים לאחר מכן, טורקיה הכריזה על השעיית חיפושי הנפט והגז שלה סביב קסטלוריזו.

## מעמד האיים
ממוזער|איים לפי תאריך ההצטרפות ליוון
ממוזער|איים לפי מעמד הדה-מיליטריזציה
היו מספר מחלוקות הקשורות לשטחי האיים היווניים עצמם. מחלוקות אלה נגעו למעמד הלא-מזוין של חלק מהאיים המרכזיים באזור; לחששות טורקיים מפני ניסיונות לכאורה של יוון להרחיב באופן מלאכותי התיישבויות לאייונים לא מיושבים בעבר; ולקיומן של "אזורי אפור" לכאורה, מספר לא ידוע של איים קטנים בעלי ריבונות לא מוגדרת.

### מעמד לא-מזוין
שאלת המעמד הלא-מזוין של כמה מהאיים היווניים הגדולים מסובכת על ידי מספר עובדות. כמה מהאיים היווניים במזרח הים האגאי וכן באזור המצרים הטורקיים הוצבו תחת משטרים שונים של דה-מיליטריזציה באמנות בינלאומיות שונות. המשטרים התפתחו עם הזמן, וכתוצאה מכך נוצרו קשיים בפרשנות האמנות. עם זאת, המעמד הצבאי של האיים המדוברים לא היווה בעיה רצינית ביחסים הדו-צדדיים עד משבר קפריסין של 1974, ולאחריו גם יוון וגם טורקיה פירשו מחדש את הוראות האמנות. יוון, בטענה לזכות בלתי ניתנת לערעור להגן על עצמה מפני תוקפנות טורקית, חיזקה את כוחותיה הצבאיים והמשמר הלאומי באזור. יתר על כן, יוון טוענת כי יש לה זכות לצייד את אייה בנשק באותו הקשר כמו שאר אירופה, שבה הפסקת דה-מיליטריזציה של איים ושטחים הסתיימה עם הקמת ארגון האמנה הצפון-אטלנטית וברית ורשה; כלומר, הפסקת דה-מיליטריזציה של האיים פנטלריה, למפדוזה, למפיונה ולינוסה של איטליה, ומערב גרמניה מצד נאט"ו, והפסקת דה-מיליטריזציה של בולגריה, רומניה, מזרח גרמניה והונגריה מצד ברית ורשה, והפסקת דה-מיליטריזציה של פינלנד. לעומת זאת, טורקיה מגנה זאת כמעשה תוקפני של יוון וכהפרה של אמנות בינלאומיות. מבחינה משפטית, ניתן להבחין בשלוש קבוצות של איים: (א) האיים ממש מול המצרים הטורקיים דרדנלים, כלומר למנוס וסמוטראקי; (ב) איי דודקאנס בדרום-מזרח הים האגאי; ו-(ג) שאר איי צפון-מזרח הים האגאי (לסבוס, כיוס, סאמוס, ואיקריה).

#### למנוס וסמוטראקי
איים אלה הוצבו תחת פירוז על ידי אמנת לוזאן ב-1923, כדי לאזן את הפירוז של אזור המצרים הטורקיים (דרדנלים ובוספורוס), אימברוס וטנדוס. הפירוז בצד הטורקי בוטלה מאוחר יותר דרך אמנת מונטרה בנוגע למשטר המצרים הטורקיים ב-1936. יוון טוענת כי על ידי החלפת הסעיפים הרלוונטיים של האמנה הקודמת, האמנה ביטלה גם את התחייבויות יוון ביחס לאיים אלה. לעומת זאת, טורקיה טוענת כי אמנת מונטרה לא הזכירה את האיים ולא שינתה את מעמדם. לעומת זאת, יוון מצטטת הצהרות רשמיות טורקיות, בהן של שר החוץ הטורקי רוסטו ארס ב-1936, שהבטיחו לצד היווני כי טורקיה תראה בהתחייבויות היווניות כבטלות.

#### דודקאנס
איים אלה הוצבו תחת משטר דה-מיליטריזציה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי אמנת השלום עם איטליה (1947), כאשר איטליה ויתרה עליהם ליוון. לאיטליה לא הייתה קודם לכן כל התחייבות כלפי טורקיה בהקשר זה. טורקיה, בתורה, לא הייתה צד לאמנת 1947, לאחר שהייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה. לכן, יוון טוענת כי ההתחייבויות שהיא לקחה על עצמה כלפי איטליה והצדדים האחרים ב-1947 הן res inter alios acta עבור טורקיה במובן של סעיף 34 של אמנת וינה בדבר דיני אמנות, הקובע כי אמנה אינה יוצרת התחייבויות או זכויות למדינה שלישית, ולכן טורקיה אינה יכולה לבסס טענות עליהן. טורקיה טוענת כי הסכם הדה-מיליטריזציה מהווה אמנת מעמד (משטר אובייקטיבי), שבו, לפי כללי משפט האמנות הכללי, לא חל הדרה כזו.

#### לסבוס, כיוס, סאמוס ואיקריה
האיים הנותרים (לסבוס, כיוס, סאמוס, ואיקריה) הוצבו תחת משטר דה-מיליטריזציה חלקי על ידי אמנת לוזאן ב-1923. היא אסרה על הקמת בסיסים ימיים ומבצרים, אך התירה ליוון לשמור על כוח צבאי מוגבל שגויס מהאוכלוסייה המקומית, וכן על כוחות משטרה. ביחס לאיים אלה, יוון לא טענה כי התחייבויות האמנה בוטלו באופן רשמי. עם זאת, היא טענה כי היא זכאית להתעלם מהן, תוך הפנייה לסעיף 51 של מגילת האומות המאוחדות. היא טוענת כי לאחר הכיבוש הטורקי של צפון קפריסין והאיום הטורקי במלחמה בנושא 12 המילים, החימוש מחדש הוא מעשה של הגנה עצמית לגיטימית.

### "אזורי אפוריים"
#### אימיה
ממוזער|מיקום אימיה
הפעם הראשונה שבה מחלוקת בין שתי המדינות בים האגאי נגעה לשאלות של ריבונות ממשית על שטחים הייתה בתחילת 1996 באיים הקטנים והצחיחים של אימיה (המכונים קרדאק בטורקיה), הממוקמים בין שרשרת האיים דודקאנס וחוף היבשה הטורקי. הסכסוך, שהופעל על ידי עלייתו על שרטון של ספינת סוחר טורקית על האיונים, נגרם בתחילה על ידי אי-התאמות עובדתיות בין מפות האזור, שחלקן הקצו את האיונים ליוון ואחרות לטורקיה. התקשורת של שתי המדינות לקחה את הנושא ונתנה לו גוון לאומני, לפני ששתי הממשלות הספיקו להגיע להבנה טכנית מלאה של המצב המשפטי והגאוגרפי האמיתי. שתי הממשלות אימצו לבסוף עמדה בלתי מתפשרת, וטענו בפומבי לריבונות שלהן על האיונים. התוצאה הייתה הסלמה צבאית, שנראתה בעולם כבלתי פרופורציונלית לגודלם ולחשיבותם של הסלעים המדוברים. שתי המדינות היו על סף מלחמה במשך כמה ימים, עד שהמשבר נוטרל בעזרת תיווך זר.

במהלך המשבר ובחודשים שלאחריו, שתי הממשלות פיתחו טיעונים משפטיים לתמיכה בטענותיהן לריבונות. הטיעונים שהוחלפו נגעו לפרשנות של אמנת לוזאן משנת 1923, המהווה את הבסיס העיקרי למעמד המשפטי של שטחים ברוב האזור, וכן להתנהלות דיפלומטית מאוחרת יותר בין טורקיה, יוון ואיטליה.

#### "אזורי אפוריים" אחרים
בעקבות משבר אימיה, הרחיבה ממשלת טורקיה את טיעוניה כך שיכללו לא רק את אימיה אלא גם מספר רב של איים ותצורות קטנות אחרות ברחבי הים האגאי. מאז, גורמים טורקיים דיברו על "אזורי אפור" בעלי ריבונות לא מוגדרת. לפי הטיעון הטורקי, איונים אלה, אף על פי שלא נשמרו במפורש תחת ריבונות טורקית ב-1923, גם לא הועברו במפורש למדינה אחרת, ולכן ריבונותם נותרה לא מוכרעת באופן אובייקטיבי.

ממשלת טורקיה נמנעה מלציין במדויק אילו איונים היא מבקשת לכלול בקטגוריה זו. בהזדמנויות שונות, מקורות ממשלתיים טורקיים ציינו כי איים כמו פסרימוס, אגתוניסי, פורני וגבדוס (הממוקם דרומית לכרתים) עשויים להיכלל. רובם, בניגוד לאימיה, היו בשליטה יוונית ממשית ללא עוררין, שמעולם לא נתקלה באתגר מצד טורקיה, וכל האיים למעט שני האחרונים ברשימה למטה כוללים תושבים ותשתיות יווניות. יתר על כן, האיים מכוסים על ידי אמנות קודמות כמו אמנת לוזאן, המגדירה את הריבונות הטורקית כמוגבלת לטווח של 3 מילים מחוף היבשה האנטולי ברוב המקרים. בפרסום משנת 2004 של מחברים טורקיים הקרובים להנהגה הצבאית הטורקית האיים הבאים (בין היתר, אף קטנים יותר) הוצגו כ"אזורי אפור" פוטנציאליים:
* אוינוסס (בין כיוס לחוף הטורקי),
* אנטיפסארה (מערבית לאיי פסארה וכיוס),
* פורני,
* ארקוי,
* אגתוניסי (גאידארוס),
* פרמקוניסי,
* קלולימנוס (ליד אימיה),
* פסרימוס,
* גיאלי (בין קוס לניסירוס),
* סירנה (דרום-מזרחית לאסטיפלאיה),
* קנדליאוסה (דרום קוס),
* קלוגרוי (סלעים קטנים 41 ק"מ צפונית-מזרחית לאנדרוס).

### טיסות צבאיות מעל שטח יווני
בעוד טורקיה לא ניסתה לערער על הריבונות היוונית בשטח, טענותיה לגבי איים ב"אזורי אפור" מוסיפות למספר התקריות הצבאיות הקטנות, שכבר רבות בשל נושאי מרחב האוויר של 10 המילים וקווי האחריות התעופתית (FIR). רשויות יווניות מדווחות באופן שגרתי כי חיל האוויר הטורקי מתעלם ממרחב האוויר הלאומי שלהן. לפי דיווחי העיתונות היוונית, מספר הפרות מרחב האוויר עלה בחדות ב-2006, וכך גם מספר הטיסות הצבאיות הטורקיות הבלתי מורשות ישירות מעל האיים היווניים עצמם. דיווחים מחודשים על טיסות צבאיות טורקיות שיטתיות ישירות מעל איים יווניים כמו פרמקוניסי ואגתוניסי נרשמו בסוף 2008 ותחילת 2009.

במהלך שנות ה-2010 המאוחרות, המתיחות עלתה שוב כאשר מטוסי קרב טורקיים הגבירו את מספר הטיסות המזוינות הישירות מעל איים יווניים מיושבים. בעוד שרוב הטיסות ממשיכות להתרחש מעל איים קטנים שטורקיה רואה כ"אזורי אפור", כמו אגתוניסי או אוינוסס, תקריות מסוימות דווחו שוב ושוב גם מעל איים גדולים ובלתי מעורערים כמו רודוס, לסבוס, כיוס או לרוס. טיסה מעל שטחה של מדינה נחשבת להפרה חמורה של ריבונותה ואחת הפעולות הפרובוקטיביות ביותר של טורקיה, המאתגרת ישירות את הריבונות הטריטוריאלית היוונית.

בשנת 2020, מטוסי קרב טורקיים החלו גם בטיסות מעל יוון היבשתית, באזור אוורוס.

ועידת שרי חוץ אזורית שהתקיימה ב-11 במאי 2020 בהשתתפות קפריסין, מצרים, צרפת, יוון ואיחוד האמירויות הערביות, הסתיימה בהצהרה משותפת המגנה את טורקיה על נוהגה לבצע טיסות מזוינות מעל איים יווניים מיושבים.

בשנת 2022, מטוסי קרב טורקיים התקרבו לעיר היוונית הגדולה אלכסנדרופוליס באוורוס, במרחק של 2.5 מילים. לפי הדיווחים, המטוסים טסו בסמוך לבסיס האמריקאי הממוקם בנמל העיר. צעד זה נחשב לחסר תקדים, ועורר מחאות מצד הרשויות היווניות והאיחוד האירופי, וכן אי-הסכמה של ארצות הברית, כאשר ראש הנציגות הקבועה של טורקיה לאיחוד האירופי, מהמט בוזאי, זומן לבריסל על ידי המזכיר הכללי של שירות הפעולה החיצונית של האיחוד האירופי, סטפנו סנינו.

## תקריות טורקיות עם פרונטקס
בספטמבר 2009, מכ"ם צבאי טורקי הוציא אזהרה למסוק לטבי שסייר במזרח הים האגאי—חלק מתוכנית פרונטקס של האיחוד האירופי למאבק בהגירה בלתי חוקית—לעזוב את האזור. המטה הכללי הטורקי דיווח כי מטוס פרונטקס הלטבי הפר את המרחב האווירי הטורקי מערבית לדידים. לפי הודעה של חיל האוויר ההלני, התקרית התרחשה כאשר מסוק פרונטקס—שזוהה כאגוסטה A109 מתוצרת איטליה—סייר במרחב האווירי היווני ליד האי הקטן פרמקוניסי, הנמצא במסלול מועדף המשמש על ידי מבריחי אנשים המעבירים בעיקר מהגרים בלתי חוקיים ליוון ולאיחוד האירופי מחוף היבשה הטורקי שממול. גורמי פרונטקס הצהירו כי הם פשוט התעלמו מהאזהרות הטורקיות מאחר שלא הכירו בכך שהם נמצאים במרחב האווירי הטורקי והמשיכו במשימותיהם.

תקרית נוספת התרחשה באוקטובר 2009 במרחב האווירי מעל הים האגאי המזרחי, מול האי לסבוס. ב-20 בנובמבר 2009, המטה הכללי הטורקי פרסם הודעה לעיתונות הטוענת כי מטוס של משמר הגבול האסטוני מסוג Let L-410 UVP שהמריא מקוס במשימת פרונטקס הפר את המרחב האווירי הטורקי מערבית לסוקה.

## אסטרטגיות לפתרון סכסוכים
העשורים מאז שנות ה-70 ראו עלייה וירידה חוזרות ונשנות במתיחויות הפוליטיות והצבאיות בים האגאי. כך, המשבר של 1987 הוביל לסדרת משא ומתן והסכמים בדאבוס ובריסל ב-1988. שוב, לאחר משבר אימיה של 1996, הושג הסכם על יחסי שכנות שלווים בפגישה במדריד ב-1997. התקופה מאז 1999 לערך התאפיינה בשיפור מתמיד ביחסים הדו-צדדיים.

במשך שנים, הסכסוך באגאי לא היה רק עניין של טענות סותרות מהותיות. במקום זאת, אסטרטגיות מוצעות לפתרון ההבדלים המהותיים היוו בעצמן עניין של מחלוקת סוערת. בעוד טורקיה העדיפה באופן מסורתי לראות את כלל הנושאים כנושא פוליטי, הדורש משא ומתן פוליטי דו-צדדי, יוון רואה אותם כנושאים נפרדים וטהורים משפטיים, הדורשים רק יישום של עקרונות קיימים של המשפט הבינלאומי. טורקיה דגלה במשא ומתן ישיר, במטרה להגיע למה שהיא תראה כפשרה הוגנת. יוון מסרבת לקבל כל תהליך שישים אותה תחת לחץ לעסוק בנתינה וקבלה על מה שהיא תופסת כזכויות ריבוניות בלתי ניתנות לערעור ומשא ומתן. עד סוף שנות ה-90, הדרך היחידה לפתרון סכסוכים שיוון ראתה כמקובלת הייתה להגיש את הנושאים בנפרד לבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.

המבוי הסתום שנוצר בין שני הצדדים בנוגע לתהליך השתנה חלקית לאחר 1999, כאשר פסגת האיחוד האירופי בהלסינקי פתחה דרך להצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי. בהסכם הפסגה, טורקיה קיבלה על עצמה התחייבות לפתור את הסכסוכים הדו-צדדיים עם יוון לפני ששיחות ההצטרפות יתחילו בפועל. זה נתפס כמקנה ליוון יתרון טקטי חדש בקביעת דרכי פתרון הסכסוך לבחירה. במהלך השנים שלאחר מכן, שתי המדינות קיימו שיחות דו-צדדיות קבועות ברמת מומחים טכניים, בניסיון לקבוע נהלים עתידיים אפשריים. לפי דיווחי העיתונות, שני הצדדים היו קרובים להסכם על אופן הגשת הסכסוך לבית הדין בהאג, צעד שהיה מממש רבות מהדרישות הישנות של יוון. עם זאת, ממשלת יוון חדשה שנבחרה תחת קוסטאס קרמנליס, זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד במרץ 2004, בחרה שלא להמשיך בתוכנית זו, משום שאנקרה התעקשה שכל הנושאים, כולל אימיה ו"אזורי האפור", שייכים לפריט משא ומתן אחד. אתונה ראתה אותם כנפרדים. עם זאת, מדיניות יוון נותרה בחזית בקידום קשרים הדוקים יותר בין אנקרה לאיחוד האירופי. זה הוביל לכך שהאיחוד האירופי פתח לבסוף בשיחות הצטרפות עם טורקיה מבלי שדרישותיה הקודמות מומשו.

לפי כמה פרשנים, הירידה במחירי האנרגיה ב-2020, יחד עם גילוי גז בתוך האזור הכלכלי הבלעדי הטורקי בהים השחור פירושם שיש מספיק אנרגיה בטורקיה כך שחיפוש נוסף אחר גז אינו הכרחי.

לפי שר החוץ של יוון, ניקוס דנדיאס, המחלוקות המטרידות את היחסים היווניים-טורקיים במשך עשורים, ניתנות לפתרון בקלות ברגע שטורקיה תקבל את אמנת האומות המאוחדות בדבר דיני הים (UNCLOS). לכך, דנדיאס סבר כי ארצות הברית, בשל מעמדן והשפעתן באזור, הן "שותפה אידיאלית" בשכנוע טורקיה לעשות זאת. יתר על כן, הוא ציין כי ה-UNCLOS אושררה על ידי כל המדינות החברות באיחוד האירופי, היא חלק מה-acquis communautaire של האיחוד, ולכן השיחות של יוון עם טורקיה, מועמדת לחברות באיחוד האירופי, בנוגע לתיחום אזורי הים כפופות לה. רונלד מיינרדוס, ראש קרן פרידריך נאומן, אנליסט ומחבר בדויטשה ולה, תוך שהוא מגיב על ההצהרות שדנדיאס נשא במהלך ביקורו הרשמי באנקרה באפריל 2021 לגבי ה-UNCLOS כתנאי מוקדם להצטרפות לאיחוד האירופי, אישר כי דיני הים הם תנאי מוקדם לחברות טורקיה באיחוד האירופי.

## ראו גם
* הסכסוך הקפריסאי
* יחסי החוץ של טורקיה

## הערות שוליים

קטגוריה:הים האגאי
קטגוריה:גבול טורקיה–יוון
קטגוריה:יחסי טורקיה–יוון
קטגוריה:יוון: פוליטיקה
קטגוריה:טורקיה: פוליטיקה