open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוהאן מאתזון

**יוהאן מאתזון** (בגרמנית: **Johann Mattheson** לרוב מופיע כ-**Johannes**) (28 בספטמבר 1681 – 17 באפריל 1764) היה מלחין, סופר, מילונאי, דיפלומט ותאורטיקאי מוזיקה גרמני.

## ביוגרפיה וקריירה

מאתזון נולד ומת בהמבורג. היה ידיד קרוב של הנדל, אף כי כמעט והרג אותו בריב פתאומי, במהלך הצגת האופרה "קלאופטרה" של מאתזון בשנת 1704. הנדל ניצל רק הודות לכפתור גדול, שהיטה הצידה את חרבו של מאתזון. השניים התפייסו לאחר מעשה.

מאתזון, בנו של גובה מס אמיד, קיבל חינוך ליברלי רחב-יריעה ולצד הכשרה מוזיקלית כללית, למד נגינה בכלי מקלדת ובכינור, הלחנה ושירה. בגיל תשע כבר שר וניגן בעוגב בכנסייה והיה חבר במקהלת האופרה של המבורג. הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה עם האופרה של המבורג בשנת 1696. תחילה שר תפקידי נשים ואחר, כשקולו התחלף, המשיך להופיע באופרה בתפקידי טנור, ניצח על חזרות וחיבר אופרות בעצמו. הוא כיהן כמנצח מקהלה בקתדרלה משנת 1718 עד שחירשות גוברת הביאה לפרישתו מן התפקיד.

במקצועו היה מאתזון דיפלומט, וזה היה עיסוקו העיקרי משנת 1706. מאתזון למד אנגלית בבית הספר ודיבר בה באופן שוטף. הוא היה מחנכו של בן השגריר האנגלי, סר ג'ון ויץ', ובהמשך היה למזכירו של השגריר. במסגרת תפקידו ייצג את השגריר בשליחויות דיפלומטיות מחוץ לגרמניה. היה מעורה בחיי המוזיקה של לונדון ואף מיודד עם מספר מלחינים אנגליים בהם הנדל וויליאם בבל. בשנת 1709 נשא אישה אנגליה.

## כתיבתו התאורטית

מאתזון מפורסם בעיקר כתאורטיקאי מוזיקה. כתביו בנושאים של ביצועי מוזיקה, סגנון תיאטרלי והרמוניה של הבארוק הגרמני הם היסודיים והמעמיקים ביותר. נוסף לכתבים מקוריים - בייחוד בנושא הקשר בין שיטות לימוד של רטוריקה ומוזיקה - אסף וערך את רוב הרעיונות שנודעו בזמנו. חיבורו הידוע ביותר כיום יצא לאור בצורת ספר עב-כרס הוא Der vollkommene Capellmeister (דר פולקומנה קאפלמייסטר, בתמונה משמאל). הספר סוקר בצורה מעמיקה את יסודות המוזיקה אשר על המושא הכותרת, "המנהל המוזיקלי המושלם", לשלוט בהם ולהכירם. יש לציין שמאתזון היה אדם דעתן וגם חיבורו עוסק בהשקפת עולמו המוזיקלית האישית ועל כן יש להתייחס לתוכן הדברים בהתאם.
ממוזער|Der vollkommene Capellmeister

## כתיבתו המוזיקלית

עיקר תפוקתו היוצרת הייתה ווקאלית וכללה שמונה אופרות ומספר רב של אורטוריות וקנטטות. כמו כן כתב סונאטות ומוזיקה לכלי מקלדת, כולל יצירות שתכליתן הוראת נגינה בכלי מקלדת. כל המוזיקה שלו, פרט לאופרה אחת, אורטוריה אחת וכמה קבצים של מוזיקה אינסטרומנטלית, נעלמה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הושבה להמבורג על ידי ירוואן (ארמניה) בשנת 1998. במכלול הזה ארבע אופרות ורוב האורטוריות. כתבי היד נמצאים כיום בספרייה הממלכתית והאוניברסיטאית של המבורג, לשעבר הספרייה העירונית של המבורג.

## לקריאה נוספת

* "Johann Mattheson", "Rhetoric and music" from *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Manfred Bukofzer, *Music in the Baroque Era*. New York, W.W. Norton & Co., 1947. 

* **יוהאן מאתזון**, "מוזיקה ורתוריקה" מתוך מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון.
* **מנפרד בוקופצר**, "מוזיקה בתקופת הבארוק", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1947.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחיני אופרה גרמנים
קטגוריה:לקויי שמיעה
קטגוריה:נכים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1681
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1764
בולגריה הישנה

טקסט=|ממוזער|290x289 פיקסלים|פיזור הבולגרים במהלך המאה ה-6 וה-7
**בולגריה הישנה** הידועה גם כ"אונוגוריה" או "האימפריה הבולגרית-אונוגורית", הייתה ישות מדינית שנוצרה מאיחוד השבטים הבולגרים על ידי המנהיג קובראט.

שבטים של בולגרים חיו בתחילת המאה ה-7 באזור שמצפון להרי הקווקז, בערבה שבין הדניסטר ובין הוולגה התחתונה.

קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת **דולו**. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא התחבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס וקיבל את התואר פטריקיוס.

קובראט שב מביזנטיון לטריטוריות המיושבות בשבטי הבולגרים, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד ויצר בכך את המדינה שכונתה על ידי היוונים **בולגריה הישנה** (כדי להבדילה מהבולגריות האחרות). בירתו של קונראט הייתה כנראה בעיר פאנאגוריה, בחצי האי טאמאן. בסביבות שנת 660 הוביל את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה של הוולגה, אך בנו הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה.
הבולגרים שנשארו בבולגריה הישנה תחת שלטון בתבאיאן כונו "בולגרים שחורים". אחרי מותו של בתבאיאן הממלכה הכוזרית הכלילה את הטריטוריות של בולגריה הישנה לתוך גבולותיה. משערים שהבלקרים (שיבוש של ה"בולגרים") החיים ברפובליקה קברדינו-בלקריה, הם צאצאי הבולגרים השחורים.

## קישורים חיצוניים

* http://www.protobulgarians.com/ y]
* John of Nikiu Chronicles 47
* Old Great Bulgaria - facts and sources-hebrew, greek and latin

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: ימי הביניים
קטגוריה:מדינות לשעבר באירופה
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: ימי הביניים
ארז אבני

**ארז אבני** (נולד ב-1 בספטמבר 1975) הוא צייר ישראלי, המצייר בעיקר ציורי שמן.

## ביוגרפיה
אבני החל לצייר בגיל 21, לאחר שחזר מטיול במזרח הרחוק. לאחר כארבע שנות ציור עצמאי, המשיך לשנת לימודים בבצלאל. 

כסייף בעברו ואוטודידקט, בחן אבני את התנועה ועסק בתחום זה בציוריו. אבני הוא לקוי שמיעה מילדותו, ומשתמש בעבודתו בראייה ובתקשורת ויזואלית באופן מוגבר מהרגיל. ציוריו עשירים בצבע ובתנועה. בציוריו מבטא אבני סיפורים ורגשות, ולעיתים מביע ביקורת על החברה, ב-2013 יצר וכתב את הסדרה "פרופיל 64".

## תערוכות
* 2001 - "קשרים", תערוכה קבוצתית, הסדנה לאמנות, יבנה
* 2002 - "ציורים מאי-פה", תערוכת יחיד, גלריה הוראס ריכטר, יפו
* 2003 - "פסטיבל הארץ", פסטיבל אמנות "הארץ", תל אביב
* 2004 - "הסימפוניה האנושית", תערוכת יחיד, גלריה הוראס ריכטר, יפו
* 2004 - "Cummunication", תערוכת יחיד, "קורדליה", יפו

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:כבדי שמיעה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
סילבר סיטי (ניו מקסיקו)

**סילבר סיטי** (באנגלית: **Silver City**) היא עיירה במחוז גראנט, ניו מקסיקו, שבארצות הברית. אוכלוסיית העיירה עומדת על 10,273 תושבים, נכון ל-2012. העיירה היא ביתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.

## היסטוריה
האתר של סילבר סיטי נודע במקור כ"לה סיינגה דה סן ויסנטה" (מספרדית: הביצה של ויסנטה הקדוש), ולפני ההתיישבות האנגלית העמק שימש כאתר התיישבות של שבטי האפאצ'ים. אולם עם בואו של גל של מחפשי זהב בשנות השישים של המאה ה-19, צורת העמק השתנתה במהרה.

סילבר סיטי נוסדה בקיץ 1870, זמן קצר לאחר גילוי מצבורי כסף בידי קפטן ג'ון מ. בולארד במישור כלוריד, הנמצא על גבעה מערבית לחוותו של קפטן בולארד ואחיו ג'יימס. בעקבות גילוי מצבורי הכסף, ייסד קפטן בולארד את הרחובות של עיר הכסף החדשה (סילבר סיטי) בשטחי חוותו, ועיר אוהלים התעוררה במהירות לחיים. למרות קצב ההתפתחות המהיר של סילבר סיטי, לעומת ערים אחרות, קפטן בולארד עצמו לא זכה אפילו לראות את תחילתו של יישוב הקבע, מפני שהוא נהרג בעימות עם פושטים משבטי האפאצ'י פחות משנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1871. 

העיירה נודעה כנקודת התחלה למסעות של ציידי אוצרות רבים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ניו מקסיקו: עיירות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1878
דוכוס הורנט

שמאל|ממוזער|250px|צילום כתב היד "דוכוס הורנט"
**דוכוס הורנט** (*Dukus Horant*) הוא שיר עלילה מן המאה ה-14 שחובר בגרמניה על ידי יהודים.

כתב היד המצוי כיום בקיימברידג' נתגלה בגניזת קהיר, ורשום באותיות עבריות באחת הצורות של גרמנית עילית תיכונה, שממנה התפתחה שפת יידיש של ימינו. השיר מעורר עניין רב בקרב חוקרי הלשון והספרות הגרמנית, כיוון שנשתמר בו נוסח קדום של שירה אפית הקרובה לאפוס הגרמני קודרון. לסיפור זה על הורנט לא נשמר זכר במקורו הגרמני, אלא רק בטקסט שבכתב היד היהודי, והוא אפוא שריד יחיד של שירה גרמנית שאבדה.

העשייה היהודית בטקסט גרמני זה מוגבלת להעתקתו לאותיות עבריות, תוך החלפה של מושגים נוצריים בכינויים ובמונחים המקובלים על היהודים. הסברה כי אין זו יצירה יהודית, אלא העתקה בכתב או בעל פה של יצירה נוצרית, נתמכת בגלל הכנסתם של שינויים מינימליים בתחום אחד בלבד: בדברים שנראו למעתיק פסולים מן הבחינה היהודית. אין הוכחה משכנעת יותר לכך מאשר בחוסר העקביות שנקט המעתיק: בעוד שבאחת השורות מכונה הכנסייה בשם הגנאי הרגיל בפי היהודים "צו דער תיפלה", הרי כעבור כמה שורות היא מכונה "צו דער קירכן"; שני הכינויים מתייחסים למילה הגרמנית Kirche. לפיכך מתברר כי במקרה הראשון הבחין בה המעתיק והחליפה בכינוי הגנאי, אך במקרה השני לא שם לב אליה, וכך נשתמר הנוסח המקורי בעל המטען הנוצרי.

## ראו גם
*בבא-בוך

## לקריאה נוספת

*L. Fuks, *The Oldest Known Literary Documents of Yiddish Literature* (c. 1382), Leiden: Brill, 1957. 
*P.F.Ganz, F. Norman and W. Schwarz (ed.), *Dukus Horant* (Altdeutsche Textbibliothek, Ergänzungsreihe 2), Tübingen: Niemeyer 1964. 


## קישורים חיצוניים
*צילום כתב היד
*טרנסקריפציה (תעתיק הגאים)
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
קטגוריה:ספרות יהודית של ימי הביניים
קטגוריה:כתבי יד עבריים
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:גניזת קהיר
רפובליקניזם

ממוזער|טקסט=הציור "Effects of Good Government on the City Life" (תרגום חופשי לעברית: "השפעת השלטון הטוב על חיי העיר"), מאת האמן האיטלקי בן תקופת הרנסאנס, אמברוג'ו לורנצטי, הממחיש את אידאולוגיית הרפובליקניזם, שלפיה יש להעדיף את הרפובליקה כצורת השלטון הטובה ביותר|הציור  "Effects of Good Government on the City Life" (תרגום חופשי לעברית: "השפעת השלטון הטוב על חיי העיר"), מאת האמן האיטלקי בן תקופת הרנסאנס, אמברוג'ו לורנצטי, הממחיש את אידאולוגיית הרפובליקניזם, שלפיה יש להעדיף את הרפובליקה כצורת השלטון הטובה ביותר
**רפובליקניזם** היא אידאולוגיה ולפיה השלטון הראוי במדינה הוא רפובליקה.  

בדרך כלל, רפובליקה הולכת יד ביד עם דמוקרטיה. לפי רוברט דאל מדובר למעשה בכפל לשון, כאשר דמוקרטיה התפתחה בערי המדינה היווניות ולכן היא ביוונית, לעומת רפובליקה שהתפתחה ברומא ולכן היא בלטינית. 

עם זאת, תאורטיקנים אחרים טענו שרפובליקה היא 'שלטון הרוב', או "שלטונם של אלה המצדדים בתוקף בזכותו של הרוב" ו"היודעים מה טוב ביותר לעם". במילים אחרות, ייתכן ששלטון כזה לא יעמוד לבחירה שוטפת של העם כמו בדמוקרטיה, וגם לא יתמודד עם סוגיות כמו עריצות הרוב. 

אירווינג קריסטול עסק בהרחבה במאפיינים הייחודיים של רפובליקניות, והוא מגדיר את הרפובליקניזם כקונצנזוס, בניגוד לרצון העם בדמוקרטיה. להבנתו, בעוד בדמוקרטיה הפוליטיקאים הם 'דמגוגים', ברפובליקה הם אמורים להיות קודם כל מדינאים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אידאולוגיות
בטבאיאן

החאן **בָּטְבַּאיָאן** (בבולגרית: **Батбаян**; 640 משוער – 690), היה מנהיג שבטי בקרב הבולגרים (עם טורקי), שליט בולגריה הישנה ובנו בכורו של קובראט מייסדה של בולגריה הישנה ובולגריה של הוולגה. קובראט היה אחיהם של הנסיך אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, קובר, קוטראג ואלצק ומוצאו מ שושלת דולו שמקורה בחבל גאנסו שבסין.

ב-665 הלך לעולמו קובראט מייסד בולגריה הישנה ובולגריה שעל הוולגה ובטבאיאן הבכור הפך לראש השבט המרכזי ומנהיג בולגריה הישנה. תחום שלטונו השתרע מפולטבה דרך השטחים צפונית לים השחור ועד ים אזוב. כשעלה לשלטון כבר היה נתונה הישות הבולגרית תחת פלישה מסיבית של שבטי כוזרים. בטבאיאן מתועד לראשונה ב-668 כאשר במהלך מלחמות שבטיות עם הכוזרים נסוג לאזור חצי האי קרים. הכוזרים תקפו והשתלטו על השטח שבין הנהר דון לבין הרי אורל. בטבאיאן הובס ובהתאם להסכם השלום שנחתם עם הכגן הכוזרי קאבאן נלקחו בטבאיאן ואחותו חוּבָּה בשבי. לפי חלק מהמקורות הורשה בטבאיאן לשלוט על חלק מממלכתו המקורית תחת התואר אלטבר והיה וסל כוזרי. מ-671 פסק התיעוד הישיר לגבי בטבאיאן. לפי מקורות משניים מעריכים כי הלך לעולמו ב-690.

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי הבולגרים (עם טורקי)
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-690
פטר קורנליוס

**קרל אוגוסט פטר קורנליוס** (בגרמנית: **Carl August Peter Cornelius**; 24 בדצמבר 1824 – 26 באוקטובר 1874) היה מלחין, חוקר מוזיקה, משורר ומתרגם גרמני. הוא נולד ומת במיינץ.

## ביוגרפיה
קורנליוס ניגן בכינור וחיבר לידר מגיל צעיר. בשנת 1841 החל ללמוד הלחנה אצל היינריך אסר. בין השנים 1844 ל-1852 התגורר בברלין, אצל דודו, הצייר פטר פון קורנליוס ובתקופה זו פגש דמויות ידועות-שם כמו אלכסנדר פון הומבולדט, האחים גרים, פרידריך ריקרט ופליקס מנדלסון. במהלך שנותיו האחרונות בברלין, כתב קורנליוס ביקורת מוזיקה לכמה כתבי עת ברלינאים חשובים וקשר ידידות עם יוזף פון אייכנדורף, פאול הייזה והנס פון בילו.

יצירותיו הראשונות הבשלות של קורנליוס (כולל האופרה "הספר מבגדד") חוברו בעת שהייתו הקצרה בויימאר (1852-1858). מקום מגוריו הבא היה בווינה, שם נשאר חמש שנים. בווינה החלו קשרי הידידות של קורנליוס עם ריכרד וגנר. לבקשת וגנר עבר קורנליוס למינכן בשנת 1864 ושם נשא לבסוף אישה והוליד ארבעה ילדים. 

על אף ידידותו עם וגנר ועם פרנץ ליסט, קשריו עם אסכולת ההלחנה הגרמנית החדשה, כפי שכונתה, לא התנהלו על מי מנוחות. הוא לא נוכח בהצגת הבכורה של טריסטן ואיזולדה עם פון בילוב ווגנר, וכתירוץ להיעדרו השתמש בבכורה של האופרה שלו עצמו, "אל סיד". המיזם האופראי השלישי והאחרון שלו, "גונלד", המבוסס על האדות (קובצי שירים ואגדות איסלנדיים) הנורדיות, נשאר לא גמור בגלל מותו (מסוכרת).

## יצירות

מכלול יצירותיו של קורנליוס קטן יחסית ומקיף בעיקר לידר (בסביבות 100), דואטים (23) ויצירות כוראליות (רבות, למקהלת גברים). רבות מן היצירות הווקאליות הללו (וכל שלוש האופרות שלו) נכתבו לטקסטים של קורנליוס עצמו. כמו כן כתב מספר קטן של יצירות לפסנתר סולו, ביניהן סונאטה לפסנתר (1848).

### אופרות
* "הספר מבגדד" - אופרה קומית בשתי מערכות, שחוברה בשנים 1855-1858 (בכורה בוויימאר, 15 בדצמבר 1858)
* "אל סיד" (Der Cid) דרמה לירית בשלוש מערכות, חוברה ב-1860-1865 (בכורה בוויימאר, 21 במאי 1865)
* "גונלד" (Gunlöd) אופרה בשלוש מערכות, חוברה בשנים 1866-1874, לא הושלמה
::השלמה של **קרל הופבאואר** - 1879 (בכורה בוויימאר,6 במאי 1891)
::השלמה של **ולדמר פון באוזנן** - 1906 (בכורה בקלן, 15 בדצמבר 1906)

### מוזיקה קאמרית
* מבוא, אנדנטה ופולונז אופוס 1 (אבוב ופסנתר, 1840)
* 3 סונאטות לכינור אופוס 2:
::סונאטה לכינור מס' 1 בדו מז'ור (1840)
::סונאטה לכינור מס' 2 במי במול מז'ור (1844)
::סונאטה לכינור מס' 3 במי מז'ור (1846)
* 4 רביעיות מיתרים:
::רביעיית מיתרים מס' 1 בלה במול מז'ור (1841)
::רביעיית מיתרים מס' 2 בדו מז'ור (1841)
::רביעיית מיתרים מס' 3 בסול מז'ור (1842)
::רביעיית מיתרים מס' 4 ברה מז'ור (1842)

### יצירות כוראליות חשובות
* מיסה נסיונית על קנטוס פירמוס במודוס דורי - ארבעה קולות (סופרן, אלט, טנור, בס) ועוגב (1852)
* 3 שירים למקהלה, אופוס 11 (1871, לטקסטים של היינריך היינה ופרידריך ריקרט)
::"המוות, זה הלילה הקריר" - סופרן, אלט, טנור, בס, סופרן, אלט, טנור, בס (היינה)
::"על רוח הסערה" - סופרן, אלט, טנור, בס, סופרן אלט, טנור בס (ריקרט)
::"נעורים, שיכרון ואהבה" - סופרן, סופרן, אלט, טנור, טנור, בס (ריקרט)
* 3 מקהלות גברים, אופוס 12 (1872-73):
::"החייל הזקן" - 6 טנורים, 3 בסים (טקסט של יוזף פרייהר פון אייכנדורף)
::"שיר הפרש" - טנור, טנור, בס, בס, טנור, טנור, בס, בס (אייכנדורף)
::"השבועה הגרמנית" - טנור, טנור, בס, בס (קורנליוס)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:מתרגמים גרמנים
קטגוריה:מיינץ: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1824
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1874
חצי האי טאמאן

חצי האי **טאמאן** נמצא ברוסיה ומפריד בין ים אזוב מצפון ובין הים השחור מדרום. ממערב לחצי האי טאמאן נמצא מצר קרץ', המפריד בינו ובין חצי האי קרים ומחבר בין הים השחור ובין ים אזוב.
## גאוגרפיה
חצי האי טאמאן שוכן בדרום-מערב רוסיה, מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך לנפת טמריוק במחוז קרסנודאר. 
ממוזער|שמאל|300px|מפת אזור חצי האי טאמאן
באלף הראשון לפני הספירה ישבו באי בני שבט הסינדי (Sindi), שהיו ממוצא סקיתי. הם קברו את מתיהם בקורגנים, לעיתים ביחד עם סוסיהם.
בתקופה העתיקה התיישבו בחצי האי טאמאן יוונים שהקימו את המושבות פאנאגוריה וחרמאנוסה . בתקופה הקלאסית של ההיסטוריה היוונית חצי האי טאמאן היה חלק מממלכת הבוספורוס הקימרי. בין המתיישבים במקום היו סרמטים, יוונים ויהודים. במאה הרביעית נפל האזור לידי ההונים ומאוחר יותר הייתה פאנאגוריה בירת בולגריה הישנה. 

לאחר כיבוש המקום על ידי הממלכה הכוזרית היה חצי האי לחלק מהמדינה הכוזרית היהודית. הכוזרים בנו את המצודה טמוטאראכאן שכונתה על ידי הערבים בשם **סאמקרץ' היהודית**, שם שרימז על זהות תושביה. 

משנת 980 שלטה במקום רוס של קייב והנסיכות הרוסית של טמוטאראכאן ומשנת 1100 עבר השלטון לידי הקיפצ'קים. במקום שלטו גם המונגולים ובתקופת מסעי הצלב, בשנת 1239, הפך לחלק מהטריטוריה של רפובליקת ג'נובה.

החל משנת 1419 נוהל המקום על ידי משפחה יהודית מג'נובה, כשמייסד השושלת היה שמעון גיזולפי, שבא מג'נובה והתחתן עם הנסיכה המקומית ביחחנים. ב-1483 נכלל חצי האי טאמאן בחאנות קרים ומ-1783 באימפריה העות'מאנית. ב-1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, עבר חצי-האי לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1792, בהוראתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה התיישבו באזור קוזאקים אוקראינים.

בשנת 2019 החלה תנועה בגשר קרים שמקשר את האזור עם חצי האי קרים שהחל משנת 2014 עבר לשליטה רוסית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רוסיה: חצאי איים
קטגוריה:הים השחור
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר: גאוגרפיה
ססיל שמינאד

**ססיל שמינאד** (בשמה המלא בצרפתית: **Cécile Louise Stéphanie Chaminade**; 8 באוגוסט 1857 – 13 באפריל 1944) הייתה מלחינה ומוזיקאית צרפתייה.

## קורות חייה
שמינאד נולדה בפריז להורים אמידים. עוד בהיותה בת שמונה התרשם מנגינתה המלחין ז'ורז' ביזה, שהיה מידידי המשפחה, ואף כינה אותה "מוצרט קטן".

מ-1881, בהיותה בת 24, בוצעו יצירותיה בפומבי, ואחדות מהן עלו על הבמה פעמים רבות. מ-1887 יצאה למסעי הופעות כפסנתרנית בלונדון ובארצות הברית, ובמשך כל אותו זמן חיברה קטעי נגינה לפסנתר, רובם קצרים, קלים וקליטים.

תפוקתה במהלך חייה הייתה רבה, וכללה מעל 400 יצירות, כמחציתן לפסנתר, 140 שירים, מוזיקה קאמרית, קונצ'רטינו לחליל, ואופרות. בארצות הברית הופיעה לראשונה ב-7 בנובמבר 1908. היא ניגנה יצירה שחיברה, את Concertstück, בליווי תזמורת פילדלפיה.

שמינאד לא נישאה מעולם. היא הייתה מן הנשים היחידות במאה ה-19 שהגיעו למעמד של מלחינה ומוזיקאית עצמאית ויוצרת.

זמרת המצו-סופרן אן סופי פון אוטר ייחדה תקליטור שלם לביצוע שיריה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינות צרפתיות
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינות המאה ה-19
קטגוריה:מלחינות מן המאה ה-20
קטגוריה:ילידות 1857
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1857
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1944
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
חליל ברקטאי

**חליל ברקטאי** (בטורקית: **Halil Berktay**; נולד ב-27 באוגוסט 1947) הוא היסטוריון טורקי, בעל טור ביומון Taraf.

## חייו ופועלו
חליל ברקטאי נולד בשנת 1947 לארדואן ברקטאי, שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של טורקיה, שפעלה בחשאי. ב-1964 סיים את קולג' רוברט באיסטנבול. למד כלכלה באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, קיבל תואר ראשון ב-1968 ותואר שני ב-1969. עשה את הדוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה, וקיבל תואר דוקטור ב-1990. שימש מרצה באוניברסיטת אנקרה בין השנים 1969–1971 ובין השנים 1978–1983. הוא היה מאואיסט בשנות ה-60 וה-70. בין השנים 1992 ל-1997 לימד ב'אוניברסיטה הטכנית של המזרח התיכון' באנקרה (METU) ובאוניברסיטת בוספורוס באיסטנבול. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ב-1997. מאז אותה שנה מלמד באוניברסיטת סבנג'י באיסטנבול.

## מחקרו ודעותיו
תחומי מחקרו של חליל ברקטאי הם הלאומיות הטורקית במאה העשרים וההיסטוריוגרפיה שלה. חוקר את ההיסטוריה החברתית והכלכלית באירופה, במיוחד זאת של ימי הביניים מפרספקטיבות משוות. כתב על בניין הזיכרון הלאומי הטורקי.

בספטמבר 2005 ערך עם היסטוריונים מרקעים אקדמיים שונים (מוראט בלג', אדהם אלדם, סלים דרינגיל ורבים אחרים) ועידה שנויה במחלוקת על שקיעתה של האימפריה העות'מאנית.

## ספרים שכתב

* **Bir donem kapanirken**/ Halil Berktay
* **Kabileden feodalizme**/ Halil Berktay


## כתבי עת שערך

* New approaches to state and peasant in Ottoman history/ edited by Halil Berktay and Suraiya Faroqhi. **The Journal of peasant studies**; v.018, no. 3-4, 1991. London: Frank Cass, 1991


## קישורים חיצוניים
* Halil  Berktay, באתר של אוניברסיטת סבנג'י
* הטורים של חליל ברקטאי, באתר של יומון Taraf (טורקית)

קטגוריה:היסטוריונים טורקים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אנקרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברמינגהאם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1947
יהושע קניאל

**יהושע קָניאל** (אלול ה'תרצ"ט, 20 באוגוסט 1939 – כ"ח בסיוון ה'תשנ"ח, יוני 1998) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.

## חייו ופועלו האקדמי

קניאל נולד בלובלין שבפולין, זמן קצר לפני פלישת גרמניה הנאצית ותחילת מלחמת העולם השנייה. מזמן גירוש יהודי פולין בשנת 1942 הוסתר במשך שלוש שנים על ידי פולני בעיירה  ושם שהה עד לשחרור פולין. עלה לישראל בשנת 1949, וגדל בבני ברק. למד בישיבת היישוב החדש ואחר כך בישיבת פוניבז' בבני ברק. שירת בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת רב-סרן.

בשנות השישים החל ללמוד תולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. הגיש את עבודת המאסטר בשנת 1970 בנושא: "היחסים בין הספרדים והאשכנזים ביישוב הישן בירושלים: מהתיישבות תלמידי הגר"א עד שנות ה-80 של המאה ה-19". מדריכו היה הפרופסור נתנאל קצבורג. שימש בין השנים 1970 עד 1977 אסיסטנט במחלקה. ב-1978 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו; נושא הדיסרטציה היה "היחסים בין היישוב הישן ליישוב החדש בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה והשנייה". העבודה יצאה לאור בספר בהוצאת יד בן צבי ואף זיכתה אותו בפרס.

בין השנים ה'תשמ"ט עד ה'תשנ"א כיהן כראש המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. מחקרו התמקד ביחסים בין העדות היהודיות ביישוב הישן בארץ ישראל בכל המאה ה-19, באופן שילובה של ההגירה הציונית בראשיתה ובאינטראקציה בין היישוב הישן ליישוב החדש. שימש כמנהל המכון לחקר הציונות הדתית בשנים תשנ"ד עד תשנ"ה.

## ספרים שכתב
* **במעבר: היהודים בארץ-ישראל במאה הי"ט בין ישן לחדש ובין יישוב ארץ הקודש לבין ציונות: מבחר מאמרים** / יהושע קניאל. ירושלים: יד בן-צבי, תש"ס-2000.
* **המשך ותמורה: היישוב הישן והיישוב החדש בתקופת העלייה הראשונה והשנייה** / יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ב

## ספרים שערך
* ישראל עם ארץ ומדינה/ עורך ראשי: אביגדור שנאן, עורכים: אהרן אופנהיימר, אברהם גרוסמן, יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי תשנ"ח-1998
* **[[העלייה השנייה (ספר)|העלייה השנייה]]**/ העורכים: ישראל ברטל, זאב צחור, יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997.
* **[[אליעזר בן-יהודה]] בבית האסורים: חנוכה תרנ"ד/1893: איגרות**/ ערך, הוסיף מבוא והערות: יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד-1983.
* **משפט היישוב החדש בארץ ישראל**/ אברהם שמואל הירשברג; פתח דבר: יהושע קניאל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979.
* **ותיקין: מחקרים בתולדות היישוב: לזכרו של ר' [[יוסף יצחק ריבלין]] – עשור לפטירתו: תשכ"ג–תשל"ג**/ ערוך בידי ח"ז הירשברג; בהשתתפות יהושע קניאל. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ה-1975.
* **רשימת היישובים היהודיים במזרח ובמגרב: בימי פריחתה של [[האימפריה העות'מאנית]]**/ ערוכה בידי י' קניאל, בסיוע י' איילון, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן – המכון לחקר היהדות במזרח, תשל"ג-1974.

## לקריאה נוספת
* ישראל ברטל, "דרכו של יהושע קניאל בחקר הלאומיות היהודית", **במעבר**, ירושלים: תש"ס - 2000, עמ' 1–9.
* יוסף פרידלנדר, (על) יהושע קניאל, "המשך ותמורה : היישוב הישן והיישוב החדש בתקופת העלייה הראשונה והשנייה" (תשמב), **האומה** 66/67 (תשמ"ב-1982), עמ' 146–143.
* יצחק קונפורטי, "יהושע קניאל: המשך ותמורה בהיסטוריוגרפיה", **אוניברסיטת בר-אילן – מרעיון למעש** ב (תשס"ו-2006), עמ' 81–92.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תולדות ישראל
קטגוריה:היסטוריונים של ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
דינר ירדני

**דינר ירדני** (בערבית: **دينار أردني**) הוא המטבע הרשמי של ממלכת ירדן מאז יולי 1950. בתקן ISO 4217 סימנו הוא **JOD**.

בתקופת המנדט הבריטי מאז 1927, השתמשו בירדן בלירה ארץ-ישראלית.

הדינר הירדני מחולק ל-100 יחידות קירש, שמכונה גם פיאסטר, או ל-1,000 יחידות פולוס. הדינר צמוד לדולר האמריקאי.

הבנק המרכזי של ירדן החל לפעול בשנת 1964 והיה למנפיק היחיד של הכסף הירדני. גוף זה החליף את מועצת המטבע של ירדן.

ברשות הפלסטינית, דינר ירדני משמש לצד השקל החדש.

בשנת 1949 הונפקו שטרות על ידי מועצת המטבע הירדן בערכים של 1⁄2, 1, 5, 10 ו-50 דינר. הם נשאו את השם הרשמי של המדינה, "הממלכה ההאשמית של הירדן". שטרות 20 דינר הוכנסו ב-1977, ואחריהם 50 דינר ב-1999. שטרות של 1⁄2 דינר הוחלפו במטבעות ב-1999.

ב-1992 שינו בירדן את מחזור המטבעות, והוסיפו כיתוב באנגלית, בנוסף לכיתוב הקיים בערבית.

לפי פרסום העיתון הכלכלי פורבס ב-1 באוגוסט 2023, הדינר הירדני הוא המטבע ה**רביעי** בחוזקו בעולם.

## מטבעות
### סדרה ו'
*1 קירש
*5 קירש
*10 קירש
*¼ דינר
*½ דינר

### מטבעות בהווה
על פני כל המטבעות מופיעה דמותו של המלך עבדאללה השני.

## שטרות
### סדרה 2002

### שטרי כסף – הסדרה החמישית (2022–2023)

## שערי חליפין
##### קיבוע שער החליפין
מאז 23 באוקטובר 1995, הדינר הוצמד רשמית לזכויות המשיכה המיוחדות (SDRs) של קרן המטבע הבינלאומית, בעוד שבפועל הוא נקבע על 1 דולר אמריקאי = 0.709 דינר, רוב הזמן, הם בערך 1 דינר = 1.41044 דולר. הבנק המרכזי קונה דולר אמריקאי ב-0.708 דינר לדולר, ומוכר דולר אמריקאי ב-0.710 דינר לדולר.

דוגמאות לשערי חליפין של הדינר הירדני לעומת הדולר האמריקאי

הדינר הירדני הוא המטבע הנמצא במקום הרביעי בערכו בעולם. שוויו כ-4.57 שקלים.

## שערי חליפין

## מדינות נוספות המשתמשות במטבע הדינר

## ראו גם
* המטבע הצבאי (ישראל)

## קישורים חיצוניים

* פרוט שטרי הכסף הירדניים באתר NUMISTA
* שערי חליפין יציגים, באתר הבנק המרכזי של ירדן

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אסיה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:ירדן: כלכלה
מעשירי רגל

**מַעֲשִׂירֵי רֶגֶל** (שם מדעי: Decapoda, מיוונית: δέκα, deca – שפירושו: 'עשר'; πούς / ποδός, pod – שפירושו: 'רגל') היא סדרה של סרטנאים במחלקת הסרטנים העילאיים. בסדרה זו נכללים סרטנים מוכרים שלחלקם ערך כלכלי רב, בהם סרטנים קצרי בטן, סרטני נהרות, לובסטרים, חסילונים, וסרטן היטי השעיר שהתגלה ב-2005. על סדרת מעשירי הרגל נמנים 2,700 סוגים ו-15,000 מינים, בהם 3,300 מינים מאובנים.

### מורפולוגיה
תצורת הגוף של מעשירי הרגל מתאפיינת בארגון סגמנטרי קשיח, הכולל התלכדות של פרקי הראש והחזה ליחידה אחת המכונה "ראש-חזה". כחלק ממתווה מבני זה, לסרטנים מהסדרה יש חמישה זוגות של רגלי-חזה משני צידי הגוף, ובסך הכל עשר רגליים, ותכונה זו היא שהעניקה לסדרה את שמה המדעי.

במסגרת תצורת הגוף הייחודית להם, זוג רגלי החזה הראשון עבר התמחות מורפולוגית והפך לצבתות (Chelipeds), המשמשות להגנה ולהזנה, בעוד שאר הזוגות משמשים בעיקר לתנועה.

## מיון
*סדרה **מעשירי רגל** (Decapoda)
**תת-סדרה פראונים (Dendrobranchiata)
****על-משפחה: Penaeoidea
****על-משפחה: Sergestoidea
**תת-סדרה Pleocyemata
***אינפרא-סדרה Achelata
***אינפרא-סדרה Anomura
***אינפרא-סדרה Astacidea
***אינפרא-סדרה Axiidea
***אינפרא-סדרה סרטנים קצרי בטן (Brachyura)
***אינפרא-סדרה חסילונים (Caridea)
***אינפרא-סדרה Gebiidea
***אינפרא-סדרה Glypheidea
***אינפרא-סדרה Polychelida
***אינפרא-סדרה Stenopodidea

## גלריה

קובץ:Crab on Panamanian Beach 01.jpg
קובץ:Cancer pagurus.jpg
קובץ:Austropotamobius pallipes.jpg
קובץ:101116 Ghost crab Gnaraloo Bay Rookery.JPG
קובץ:Stenopus spinosus 1.jpg|סרטן נקאי
קובץ:Spider crab at manila ocean park.jpg|סרטן עכביש יפני
קובץ:Cardisoma guanhumi.jpg
קובץ:Lobster 300.jpg|לובסטר קוצני
קובץ:Gecarcinus quadratus (Nosara).jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אנדרה לטריי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בדבון
מחוש

שמאל|250px|מחושים
**מָחוֹשׁ** או **אנטנה** (ברבים: **מְחוֹשִׁים**) הם זוג איברי-חישה המחוברים לראשם של פרוקי-רגליים למעט בעלי כליצרות וקדַמזְנבאים (Protura). חריג נוסף הם הסרטנאים, אשר אצלם כל זוג חיישנים מחולק לשני ענפים. בדרך כלל יוצאים המחושים מהראש ונמתחים קדימה. המחושים מהווים איברים חושיים, אולם סוג החוש והאופן שבו הקליטה עובדת אינו זהה אצל כל הקבוצות, ולעיתים אף אינו ברור כלל. חושים אפשריים הם בדרך כלל חוש המישוש, טמפרטורה, רטט (צלילים), ובעיקר חוש הריח או הטעם.

## אטימולוגיה
במילונים עבריים ישנים נעשה השימוש במילה מְשׁוֹשָׁה (אנטנה) לתיאור איבר החישה של חרקים וחסרי חוליות. בזמן זה חודשה גם המילה מָחוֹשׁ. במשך הזמן חודשה המילה משושה למָשׁוֹשׁ. כיום נהוג להבדיל בין מָחוֹשׁ, איבר נוקשה בעל שלד חיצוני כגון מחוש החרקים, ובין מָשׁוֹשׁ, שהוא איבר חסר שלד וגמיש כגון זה המצוי בחלזונות. 

מקור המילה מחוש (מחושים) במילה חישה (לחוש), ומקור המילה משוש (משושים) במילה מישוש (למשש).

## חרקים
מחושים משמשים את החרקים בעיקר כחיישני ריח, ובהתאם מצוידים במגוון רחב של שערות חישה (sensilla). על פי רוב איברי החישה של הזכרים מפותחים יותר לצורך איתור הנקבות, ולפיכך לעיתים ניתן להבדיל בין הזוויגים על ידי צורת המחושים. למחושים תפקידים רבים אחרים, לא כולם ידועים. אצל חלק מהחרקים הם משמשים כחיישני טמפרטורה או לחות, אמצעי מישוש, מרכז שיווי משקל או בקרה מוטורית בזמן תעופה.

### מבנה
שמאל|250px|ממוזער|מונחים המשמשים לתיאור צורות שונות של מחושי חרקים
מחוש החרקים מחולק לרוב לשלושה חלקים: הפרק הראשון נקרא בסיס או גזע (scape), השני גבעול (pedicel) והשלישי שוטון (flagellum), שעשוי לרוב מפרקים רבים המכונים פרקי השוטון (flagellomere). פרק הבסיס מחובר למצח החרק ולשרירים בתוך הראש, בעזרתם החרק שולט בזווית המחוש. פרק הגבעול מכיל לעיתים את איבר ג'ונסון , העשוי ממספר תאי חישה לזיהוי תנועת אוויר. פרקי השוטון אינם מכילים שרירים ולכן החרק אינו יכול להזיזם באופן עצמוני, אלא בעזרת פרקי הבסיס והגבעול, עם זאת הם מכילים איברי חישה המושפעים מתזוזת פרק השוטון למשל בזמן תעופה. אצל חרקים מסוימים כגון תריסיתיים פרק הגבעול מחולק לשני חלקים (מקורב, מרוחק) ולכן למחוש 5 פרקים בניגוד לרוב הפשפשים האחרים שלהם רק ארבעה פרקים.

## סרטנאים
סרטנאים נושאים שני זוגות מחושים. הזוג הראשון דמוי רגל והשני בעל שני פרקים (Biramous) המחוברים בבסיסם. לרוב המחושים משמשים כאברי חישה אצל הבוגרים אך גם, בחלק מהמינים, כאברי שחיה בשלב הפגית.

## ראו גם
* משוש

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה של פרוקי-רגליים
ויסנטה אספינל

**ויסנטה גומז מרטינז-אספינל** (בספרדית: **Vicente Gómez Martínez-Espinel**; 28 בדצמבר 1550 – 4 בפברואר 1614), סופר ומוזיקאי ספרדי.
## ביוגרפיה
אספינל רכש את השכלתו באוניברסיטת סלמנקה ואחר באוניברסיטת גרנדה. בתום לימודיו נעשה חייל ונושא כליהם של אדונים שונים. במהלך שירותו נפל בידי שודדי ים והוחזק שבוי באלג'יריה. לאחר ששוחרר עשה עוד שלוש שנים באיטליה כאיש צבא. עם שובו למדריד הוסמך לכמורה בשנת 1589.

אספינל התפרסם בלחניו. לזכותו נזקפת גם הוספת המיתר החמישי לגיטרה. הוא תרגם כמה מיצירותיו של הורציוס מלטינית לספרדית. בשנת 1591 הופיעו השירים שחיבר ב"חרוזים" (Diversas rimas). בשנת 1618 פורסמה יצירתו החשובה "חייו של נושא הכלים מרקוס דה אוברגון". רומן זה כולל יסודות אוטוביוגרפיים ומשתייך לסוגת הסיפורת הפיקרסקית.

עניין מחודש ביצירתו של אספינל התעורר במאה ה-18, בעקבות צאתם לאור של "הרפתקאות ז'יל בלאס" מאת אלן-רנה לסאז' בשנים 1715–1735. הסופר הצרפתי שאב את המסד לרומן הפיקרסקי שלו מעבודתו של אספינל, כמו גם ממקורות אחרים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1624
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-23

**דיוויזיה הררית מס' 23, קאמא אס אס**, שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה הקרואטית מס' 2", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בתחום קרואטיה, שכללה באותה תקופה גם את בוסניה והרצגובינה.

לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13 ("הנדשאר", או חנג'ר), החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים בוסנים מוסלמים. הדיוויזיה הוקמה ביוני 1944 והרכבה היה 90% בוסנים מוסלמים ו-10% קרואטים קתולים. בספטמבר 1944 היא פורקה והחיילים צורפו לדיוויזיה הררית מס' 13, חאנדיאר אס אס.

## לקריאה נוספת

* Williamson, Gordon, *German Mountain & Ski troops 1939-45*, Oxford: Osprey Publishing, 1996.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: היסטוריה
קטגוריה:יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה
23
23
הסכם אנקרה

**הֶסְכֵּם אַנְקָרָה** (בטורקית: **Ankara Antlaşması**) נחתם ביום 20 באוקטובר 1921 באנקרה שבטורקיה בין נציגי ממשלת צרפת לנציגי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, וסיים באופן רשמי את מלחמת טורקיה–צרפת בדרומה של אסיה הקטנה.

ההסכם נחתם לאחר שהסכם השלום בקיליקיה שנחתם בין הצדדים הניצים ב-9 במרץ 1921 בלונדון לא השיג את מטרתו, והלוחמה המשיכה. לפי ההסכם נסוגו הצרפתים משטחי דרום אנטוליה עליהם השתלטו לאחר מלחמת העולם הראשונה בהתאם להסכמותיהם עם הבריטים במסגרת הסכם סייקס–פיקו, ובתמורה הכירו הטורקים במנדט הצרפתי על סוריה. הסכם אנקרה השפיע במידה רבה על ניסוח קו הגבול בין הרפובליקה של טורקיה למנדט הצרפתי על סוריה כפי שנקבע מאוחר יותר בהסכם לוזאן שנחתם ב-1923. 

עד יום 3 בינואר 1922 השלימו הצרפתים את פינוי חייליהם משטחי אסיה הקטנה שנותרו בחזקתם, ובכלל זה מהערים גזיאנטפ, טרסוס ואדנה, ונסיגתם לוותה במנוסה של תושבים ארמנים מהאזור. 

הסדרת דרישותיהם של הצרפתים בחלקים אחרים של אסיה הקטנה, דהיינו באזור מצרי דרדנלים ובוספורוס וכן לאורך חופי הים השחור הוסדרה באופן סופי במסגרת שביתת הנשק של מודניה. 

## קישורים חיצוניים

* 

אנקרה
אנקרה
קטגוריה:מלחמת העצמאות של טורקיה
אנקרה
קטגוריה:גבול טורקיה–סוריה
קטגוריה:1921 בצרפת
באואר

**באואר** (Bauer) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו איכר. מן השמות הנפוצים בגרמניה.

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
אסתי ממו

**אסתי ממו** (נולדה ב-3 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.

## ביוגרפיה
ממו נולדה בשנת 1983 בעיירה צ'ילגה, אתיופיה. בשנת 1992, בהיותה בת 9 עלתה ממו עם אמה ושלוש אחיותיה לישראל והמשפחה השתכנה בקריית מלאכי.

בנעוריה הקימה ממו את להקת המחול "מנגו" המורכבת מיוצאות אתיופיה. הלהקה הופיעה במועדונים בישראל וייצגה את ישראל בפסטיבל נוטינג היל בלונדון.

את קריירת הדוגמנות החלה ממו בגיל 18, והייתה לדוגמנית הראשונה מקהילת יהודי אתיופיה המצליחה בישראל. מאז שהחלה לדגמן, הופיעה ממו על שערי מגזינים רבים ובהם Elle וווג. בין השאר פרסמה את נייקי, Kenvelo, קסטרו, לוריאל, קו מוצרי השיער של שוקי זיקרי, חברות ההלבשה התחתונה אינטימה ופמינה, פפסי קולה ושוקולד קדבורי.

בשנת 2005 סיימה ממו קורס משחק אצל הבמאי חיים בוזגלו והשתתפה בסדרת הטלוויזיה כתב פלילי. בשנה זו התראיינה לעיתון הבריטי "דיילי טלגרף". בראיון האשימה את מדינת ישראל ביחס גזעני כלפי בני עדתה, הבא לידי ביטוי גם בראיונות עבודה. בתגובה לדברים אלה אמרה בטי רוקאווי, הבעלים של סוכנות הדוגמנות אימאג': "אסתי צודקת, ויש אכן אפליה כנגד דוגמניות אתיופיות בישראל. מפיקים שונים מעדיפים דוגמניות בצבעי שוקו-וניל ודוחים דוגמניות שחורות". בראיון מאוחר יותר טענה ממו כי קהילת העולים מאתיופיה חשה מושפלת על ידי החברה הישראלית, תחושת נחיתות המביאה להתאבדות בני נוער מהעדה, ובהם אחיה ששם קץ לחייו בשנת 2004. "אני לא אוהבת לדבר על כך, כי זה כואב מאד" אמרה ממו, "אך עלי להתבטא, כי לא רק אחי היה קורבן. זה קורה לנוער אתיופי בכל רחבי הארץ". כשנשאלה באותו ראיון מה תעשה בתום קריירת הדוגמנות, ענתה ממו "אשוב לישראל וארוץ לכנסת".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות אתיופיה
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
הגלריה הלאומית ז'ה דה פום

**הגלריה הלאומית זֶ'ה דֶה פּוֹם** (בצרפתית: **La galerie nationale du Jeu de Paume**) היא אתר לתצוגת אמנות עכשווית וצילום, הנמצא בגני טווילרי, בקצה הצפון-מערבי של * la Terrasse des Feuillants* שבכיכר הקונקורד, ברובע הראשון של פריז שבצרפת. שטח התצוגה בגלריה הוא 1,200 מטרים רבועים.

## היסטוריה
בניין הגלריה נבנה בשנת 1861 בתקופת שלטונו של נפוליון השלישי, ואכלס בתחילה מגרשי טניס; שמו נגזר מהכינוי הישן למשחק הטניס – "זֶ'ה דֶה פּוֹם" (jeu de paume).

משנת 1909 מוקדש המבנה לאמנות, בשיתוף עם מוסדות האמנות מוזיאון האורנז'רי ומוזיאון הלובר. בזמן מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה לאחסון יצירות של אמנים יהודים שהוחרמו בידי הנאצים. בין השנים 1947 ל-1986, שנת חנוכתו של מוזיאון ד'אורסי, הציגה גלריית ז'ה דה פום יצירות אימפרסיוניסטיות.

הגלריה נפתחה מחדש לאחר שבוצעו בה שיפוצים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20, ביוזמתו של שר התרבות ז'אק לאנג, שנקראה מעתה הגלריה הלאומית ז'ה דה פום. אתר התצוגות החדש יועד לאמנות מודרנית ועכשווית מסוגים שונים, אך משנת 2004 הוא מוקדש בלעדית לתערוכות צילום עכשווי ולאמנות וידאו.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הגלריה הלאומית ז'ה דה פום
* כיוונים, שעות פתיחה

ז'ה דה פום
ז'ה דה פום
קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
קטגוריה:פריז: מוזיאונים לאמנות
מרד האיכרים האנגלי

שמאל|ממוזער|250px|ציור הממחיש את סוף המרד
**מרד האכרים האנגלי** (באנגלית: **Peasants' Revolt, Tyler’s Rebellion, or the Great Rising of 1381**) היה מרידה נגד המלך ריצ'רד השני, מלך אנגליה בן ה-14, בשנת 1381.

## רקע למרד

לאחר המגפה השחורה נוצר באנגליה מחסור בכוח אדם וכתוצאה מכך המשכורות החלו לעלות. במטרה למנוע את עליית השכר, נחקקו חוקים שקבעו שכר מקסימום ונקבע שכל אדם המסוגל לעבוד חייב לעבוד. בשנת 1377 הטיל אדוארד השלישי, מלך אנגליה מס גולגולת שנועד לממן את מלחמת מאה השנים נגד צרפת. בשנת 1381, בתקופת שלטונו של המלך ריצ'רד השני, הועלה שיעור המס באופן חד וגבייתו הפכה לגמישה, כאשר סכומים שונים הוטלו על אנשים שונים, ועל כן נתפסה בעיני ההמון כשרירותית ומפלה.

כיוון שהמלך היה בן 14 בלבד, הייתה ליועציו מעורבות גדולה בענייני הממלכה, והם נחשבו בעיני רבים בעם כמושחתים. השלטון הפעיל יד קשה במאמציו לגבות את המס.

## המרד
כאשר ג'ון במפטון, אחד מגובי המס, הגיע עם שני עוזרים לעיירה ברנטווד באסקס, בשנת 1381, סירבו התושבים לשלם את המס בטענה שהם כבר שילמו מספיק, והמון זועם של מעל מאה איש בהנהגת תומאס בייקר גרש מהעיירה את גובי המס. כאשר תגבורת נשלחה לברנטון מלונדון, הוציא ההמון להורג שישה מהפקידים בתגבורת והשביע את השאר שלעולם לא יחזרו לגבות מס. שמועת המרידה התפשטה במהירות ובכל מחוזות אסקס וקנט סירבו אנשים לשלם את המס. קבוצה גדולה של חמושים, מעודדים מההצלחה, יצאו ביוני לכיוון לונדון. כאשר ההמון הגיע לבלקהית' בקרבת לונדון ב-12 ביוני, הוא פגש את הכומר ג'ון בול אשר טבע את האימרה: "כאשר אדם עדר וחוה טוותה, מי היה במעמד האצילים?" (?When Adam delved and Eve span, who was then the gentleman). למחרת נכנס ההמון ללונדון והציג את דרישותיו בפני המלך, בהן ביטול הצמיתות ופיטורי חלק מהשרים, שנחשבו מושחתים.

במקביל, פשט המון על מצודת לונדון והצליח להיכנס פנימה, כנראה הודות לסיוע מבפנים. ההמון חיסל את השרים שנמצאו שם, ובהם את סיימון מסדברי שהיה הלורד צ'נסלור והארכיבישוף של קנטרברי, ורוברט דה האלס שר האוצר.

למחרת היום, אחד ממנהיגי המורדים, ווט טיילר, נפגש לבדו עם המלך ואנשיו, והוצא להורג על ידיהם, לפי הנטען לאחר שנהג בגסות ושלף סכין. המלך הצליח לשכנע את ההמון כי הכל כשורה ושדרישותיהם ימולאו ואמר להם לחכות לטיילר בנקודת מפגש רחוקה. בינתיים הצליח המלך לגייס צבא של 7,000 חיילים, ויצא למסע לחיסול המורדים. המלך הפר את כל התחייבויותיו למורדים ולא ביטל את המיסים החדשים כפי שהבטיח.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:המאה ה-14
האיכרים האנגלי
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-21

**דיוויזיית אס אס הררית ה-21 '[[סקנדרבג]]**', שקיבלה לאחר מכן את השם "הדיוויזיה האלבנית הראשונה", הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, מתוך האוכלוסייה האלבנית המוסלמית של קוסובו.

ב-1943 הוקמה על ידי האלבנים הליגה השנייה של פריזרן, כדי לקדם את שלטונם במקומות המאוכלסים על ידי אלבנים. הליגה הכריזה על ג'יהאד נגד סלאבים, צוענים ויהודים. בראש הליגה נבחר רדז'פ מיטרוביצה, מי שהתמנה גם לראש ממשלת אלבניה שתחת שלטון גרמניה הנאצית. הליגה ומנהיגיה עודדו את האלבנים להתגייס ליחידות אס אס גרמניות.

לאחר הצלחת הגיוס של בוסנים מוסלמים (בעידוד המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני) לדיוויזיית אס אס הררית ה-13, החליטו הגרמנים להקים דיוויזיה נוספת המבוססת על חיילים אלבנים מוסלמים, מרביתם ממחוז קוסובו. הדיוויזיה הוקמה במרץ 1944 והתקיימה עד מרץ 1945.

הדיוויזיה האלבנית נקראה על שמו של הגיבור הלאומי האלבני, סקנדרבג, נועדה למלחמה נגד הפרטיזנים ולאלבנים הובטח שלאחר המלחמה תוקם מדינה אלבנית גדולה שתכלול, בנוסף לאלבניה עצמה, גם את קוסובו ואת צפון מקדוניה.

בפברואר 1944 הדיוויזיה עצרה כ-280 יהודים ומסרה אותם לנאצים הגרמנים – יהודים אלה לא שבו. הסרבים האשימו את לוחמי הדיוויזיה שביצעו טיהור אתני כנגד הסרבים.

## לקריאה נוספת

* Williamson, Gordon, *German Mountain & Ski troops 1939-45*, Oxford: Osprey Publishing, 1996.


## קישורים חיצוניים

* אודות הדיוויזיה באתר 'feldgrau'.

## הערות שוליים

קטגוריה:יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אלבניה במלחמת העולם השנייה
21
21
גבריאל צורן

**גבריאל** (**גבי**) **צורן** (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת חיפה וב, מתרגם, סופר ועורך ספרותי. צורן הוא חבר בוועדה מקצועית למינוח בנושאי ספרות של האקדמיה ללשון העברית.

## ביוגרפיה
צורן נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי ולאחר שירות צבאי, בשנים 1967–1987 התגורר בירושלים. את לימודיו לתואר שני השלים בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת לימודיו לתואר דוקטור בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' בנימין הרושובסקי. נושא שהיה למוקד עבודתו המחקרית הוא תפישת המרחב ביצירה הספרותית. המחקר מבוסס על מושגים מתורת הספרות, מן הפילוסופיה ומן הגאוגרפיה, המתודולוגיה שלו נשענת על הסטרוקטורליזם. ב-1987 שב לאוניברסיטת חיפה ושם משמש פרופסור לספרות ומלמד גם בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, מתמחה צורן בספרות גרמנית ובספרות יוון הקלאסית ואף תרגם יצירות מפתח משתי תרבויות אלו לעברית. שימש כעורך כתב העת האקדמי דפים למחקר בספרות.

גבריאל צורן גם חיבר שני ספרי ילדים, "מורד הזמיר" (עם עובד: תשמ"ו 1986), המספר את סיפורו של ילד ממשפחה יקית בחיפה של שנות ה-50; ו"אגס, תפוח וקינמון" (הוצאת שוקן), המבוסס על סיפור אגדה.

גבריאל צורן נשוי למרצה לביבליותרפיה וספרות רחל צורן, בנם הוא המנצח יובל צורן.

## מתרגומיו
* "רטוריקה" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות, ייעוץ: נתן זך), ספרית פועלים, 2002
* "מוצרט הקטן שלנו", מאת וולפגנג בורכרט, (הקיבוץ המאוחד, 1989)
* "הסהרורים" מאת הרמן ברוך, 1988
* "עד שמיעה", מאת אליאס קנטי, 1987
* "יוסף ואסנת", ספר חיצוני מהתקופה ההלניסטית
*"הרבה צרות היו לו עם המלחמות", מבחר מסיפורי וולפגנג בורכרט, (הספרייה הקטנה 2007)
*"קטגוריות" מאת אריסטו (תרגום מיוונית עתיקה, מבוא והערות), רסלינג, 2019

## ספריו
* "מעבר לחיקוי", (טקסט ואמנויות לשון במחשבה האריסטוטלית) ההוצאה לאור אוניברסיטת תל אביב, 2010.
* "טקסט, עולם, מרחב: דרכי ארגונו של המרחב בטקסט הסיפורי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1997.
* "אגס, תפוח וקינמון", הוצאת שוקן, ירושלים, 1995.
* "מורד הזמיר", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986.

## ממאמריו
* "דיוניסוס והפולחן הדיוניסי בדיאלוגים האפלטוניים" (בקובץ "דיוניסוס ופמלייתו באמנות ארץ־ישראל" 1998)
* " אלזה לסקר-שילר בדרכה אל העברית" (בקובץ אלזה לסקר-שילר – משוררת מציירת 2006)
* רטוריקה כצומת של מגעים בין משפט לספרות, מחקרי משפט י"ח, כרך 1
* מאמרים על האודיסאה (עריכה), הוצאת כתר, 1989

## לקריאה נוספת
* שי חורב, גבריאל צורן, בלקסיקון **החיפאים אישים ודמויות בחיפה**, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 304, 2018.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים מגרמנית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מיוונית לעברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: ספרות עברית והשוואתית
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קוד פרופר

שמאל|מסגרת|עץ ממוספר המתאים לקוד פרופר 4445
בתורת הגרפים, **קוד פרווּפֵר** (**Prüfer Sequence**) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם \ K_n הוא \ n^{n-2}.

קוד פרופר הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל מאפשר לזהות בעיות ספירה של עצים ממוספרים כבעיות הנוגעות לתכונות של סדרות של מספרים ובכך מאפשר ייבוא של שיטות קומבינטוריות בסיסיות לפתרון בעיות מורכבות בתורת הגרפים.

## תהליך הקידוד - מעבר מגרף לקוד
ממוזער|תהליך קידוד גרף בעל 6 צמתים לקוד פרופרבאדום - עלה בעל הערך הנמוך ביותרבכתום - הצומת אליו העלה בעל הערך הנמוך מחובר. אותו נדרש להציב בקוד.איקס - עלים שכבר נותחו בשלב הקודם ולכן לא נדרש לקחת אותם בחשבון
בהינתן עץ \ T כלשהו וצומת \ v כלשהו בתוכו נסמן ב- \ T-v את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו. סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד.
 
בכל שלב:
# נבחר את העלה (צומת בעץ המחובר לצומת אחד בלבד, כלומר צומת בעל דרגה 1) שמספרו הוא מינימלי.
# נרשום, במקום הבא בווקטור הקוד, את מספרו של הצומת היחיד שמחובר אליו.
# נמחק את העלה מהעץ

לאחר המחיקה נוצר עץ חדש \ T-v עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך. 
התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני. היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים.

## תהליך החילוץ - מעבר מקוד לגרף
ממוזער|מעבר מקוד פרופר "1344" לגרף עץ תואם
נציג פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מווקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם. נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובווקטור הקוד. השלבים בתהליך:
#נחפש את המספר המינימלי ברשימה שאינו מופיע בווקטור הקוד, ונציב אותו כצומת בגרף.
#ניקח את הערך הראשון בווקטור ונציב כצומת בגרף
#נמתח קשת בין הצמתים שנוצרו בשני השלבים הקודמים
#נמחק את המספרים מהווקטור ומהרשימה

נחזור על השלבים שוב ושוב, לאחר n-2 שלבים יישארו ברשימה שני מספרים והווקטור יהיה ריק. נחבר את שני הצמתים האלו בקשת.

## קישורים חיצוניים

* תהליך הקידוד - הסבר ודוגמאות
* 

קטגוריה:קומבינטוריקה
קטגוריה:תורת הגרפים
עאדל אמאם

**עאדל אמאם** (בערבית: **عادل إمام**; נולד ב-17 במאי 1940 באל-מנצורה) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון מצרי, עד לפרישתו ממשחק ב-2024.

## קריירה
אמאם נמנה עם השחקנים המוכרים ביותר בקולנוע הערבי. הוא שיחק ביותר מ-120 סרטים, יותר מ-20 מחזות וסדרות טלוויזיה, ובתוכנית רדיו עם הזמר עבד אל-חלים חאפז. בתפקידיו השונים הוא מציג קשת רחבה של סגנונות הומור וזוכה לביקורות אוהדות הן מצד המבקרים והן מקהל הצופים.

עם זאת, לא פעם היו אמאם וסרטיו מושא לביקורת ומחלוקת בתוך החברה המצרית, בעיקר מצד אסלאמיסטים. סרטים רבים בכיכובו, כמו "ציפורי החושך" (1985) "הטרוריסט" (1994) מציגים בצורה סאטירית וביקורתית קנאות דתית.

אמאם מוכר בישראל בעיקר מסרטי הקולנוע הערבים המשודרים זה שנים רבות בימי שישי (בעבר בערוץ 1 וכיום בערוץ 33), בהם "הטרור והקבב".

בשנת 2005 השתתף בסרט "בית יעקוביאן", המבוסס על הרומן של עלאא אל-אסואני. סרט זה הוא ההפקה המצרית היקרה ביותר עד כה.

בינואר 2024 הודיע על פרישה ממשחק.

## פעילות חברתית
בינואר 2000 מונה על ידי האומות המאוחדות לשגריר של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים ומאז הוא עוסק ללא לאות בקידום נושא הפליטים בעולם.

## חיים אישיים
עאדל נשוי ואב לשלושה ילדים. אחד מילדיו הוא הבמאי ראמי אמאם. בן נוסף שלו הוא השחקן מוחמד אמאם.

## דעותיו הפוליטיות
אמאם ידוע כליברל המתנגד למה שהוא רואה כקשר בין דת לפוליטיקה ודיבר בגנות ההסתה שגורמים דתיים שותפים לה.

הוא ידוע בתמיכתו ברשות הפלסטינית, ובראשית האינתיפאדה אף דרש מממשלתו לגרש מקהיר את השגריר הישראלי. בשנת 1998 התכבד להיות במטוס הראשון שחנך את שדה התעופה הבינלאומי ברצועת עזה.

בפברואר 2012 נגזרו עליו שלא בפניו שלושה חודשי מאסר בגין פגיעה באסלאם, אך בערעור הפך בית המשפט את גזר הדין. בשנת 2017 התפרסם סרטון של ההסברה הישראלית ברשתות החברתיות, ובו הוא מביע את דעתו נגד חמאס ותקיפותיה נגד ישראל. כמו כן מתח ביקורת על הסוויטות המפוארות של מנהיגי חמאס בביירות וחיי התענוגות שלהם.

## קישורים חיצוניים

* 

* מועדון המעריצים הבלתי רשמי של עאדל אמאם בישראל
* עאדל אמאם, באתר ElCinema 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה מצרים
קטגוריה:שחקני תיאטרון מצרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קהיר
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1940
גיום די בלה

שמאל|ממוזער|250px|גיום די בלה
**גיום די בלה** (בצרפתית: **Guillaume du Bellay**; 1491 – 9 בינואר 1543) היה היסטוריון, איש צבא ודיפלומט צרפתי.

נולד למשפחת אצולה בחבל אנז'ו (כיום בחבל פיי דה לה לואר) בצרפת. נודע כלוחם אמיץ והיה נערץ בשל גבורתו ובשל התנהגותו האצילה. שימש כפרש במסדר סן מישל ולקח חלק בקרב פאביה (24 בפברואר 1525), שבו נפל בשבי הספרדי יחד עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת.

מ-1537 היה מושל העיר טורינו בצפון איטליה, ואחר כך התמנה למשנה למלך פיימונטה, שם כבש מספר מקומות מבוצרים מידי צבא האימפריה הרומית הקדושה, ונפצע בקרב מספר פעמים. שימש כשגריר המלך פרנסואה הראשון אל האפיפיור קלמנס השביעי, ואחר כך כשגריר צרפת לאנגליה ולגרמניה. ב-1542 יצא מפיימונטה לפריז כדי לייעץ למלך בענייני הממלכה, אולם צפונית מערבית מן העיר ליון נתקף בחולשה ונאלץ לחדול ממסעו. הוא נשאר בעיירה סן סמפוראן ונפטר שם ב-1543.

ב-1569 יצאו לאור "הזיכרונות" של מרטאן די בלה (1495–1559) בעשרה ספרים ששלושה מהם (5–7) נכתבו על ידי אחיו, גיום די בלה שתיאר את הקרבות שבהם לקח חלק ואת המשא ומתן בין הצדדים הלוחמים בשנים 1536 - 1540. זיכרונות אלה מהווים מקור חשוב להיסטוריונים של המלחמות בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. גיום די בלה הוא שהחל לכתוב יצירה זו, ואחיו מרטאן הרחיבה לתקופה 1513 - 1547.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1491
קטגוריה:נפטרים ב-1543
במחנה גדנ"ע

[שמאל|ממוזער|150px|תמונת השער של גיליון 439 של במחנה גדנ"ע מדצמבר [1977]]
[150px|ממוזער|שמאל|הוצאה מיוחדת של במחנה גדנע למחרת פרוץ [מלחמת יום כיפור. במחנה גדנע פרסם גיליונות מיוחדים מדי יום לאורך כל המלחמה.]]
**במחנה גדנע** היה כתב עת לנוער של פיקוד הגדנ"ע. יצא לאור מלפני קום המדינה ובהמשך בהוצאת משרד הביטחון ועד תחילת שנות ה-90, עת הוחלט על צמצום מספר הביטאונים הצבאיים. בגלגוליו הראשונים נקרא: "עלומים", "ניב עלומים" ו"במחנה עלומים".

עיתון נוסף שהחל לצאת במקביל בשנות החמישים, "במחנה גדנ"ע למתערה", פנה במיוחד אל הנוער העולה וקישר בין תושבי מחנות העולים והמעברות ל"ישראל הוותיקה". בהמשך שינה את שמו ל"באהלי גדנ"ע" וביולי 1959 אוחד עם ב"מחנה גדנ"ע". בני נוער הוזמנו להשתתף בכתיבה והקבועים שבין הכותבים הצעירים זכו למעמד של כתבים צעירים (כ"צים). אסתר ברזל ניהלה את הכתבים צעירים, וסייעו בידה גם יורם טרה לב ואביטל מוסנזון. 

עם הכתבים הצעירים של כתב העת נמנו אברהם בן-עזרא, הגר שפר, פנחס גייסטמן, דן אלמגור, דן לאור, גפי אמיר, גולן יוכפז, גיא בכור, מנחם בן, עמנואל רוזן ואמיר גבע. 
אחד המדורים הפופולריים של במחנה גדנ"ע היה "קלשון" - אסופת בדיחות בעריכת יהושע (יוש) הלוי, בהשתתפות קבועה של הכותבים אברהם בן-עזרא, עלי מוהר, פנחס גייסטמן, פנינה שרפסקי ואחרים.

עם עורכיו וכתביו של ב"מחנה גדנ"ע" נמנו: מרדכי נאור (עורך בשנים 1971-1962), זאב ענר, יורם טהרלב, יוסי גמזו ויהודה אטלס (סגן עורך בשנים 1961–1966), עלי מוהר, אמיר חצרוני, אהד זמורה (מזכיר המערכת בראשית שנות ה-50), דן אלמגור, רחל חלפי, ירמיהו יובל, זאב סגל, יורם דינשטיין, יוסי שריד.

## קישורים חיצוניים

* עלומים (גדנ"ע)

קטגוריה:כתבי עת של צה"ל
קטגוריה:גדנ"ע