open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
היהודי הנצחי (מחזה)

[250px|ממוזער|קטע מתוך ההצגה "היהודי הנצחי" ב[גטו וילנה]]
**היהודי הנצחי** (ביידי: **דער אייביגער איד**) הוא מחזה יידי שפרסם דוד פינסקי ב-1906. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1906 וכן במוסקבה תורגם לעברית והועלה בשנת 1919, לפני עליית התיאטרון לארץ ישראל.

## עלילה
המחזה הוא טרגדיה משיחית המתחוללת בתקופת חורבן בית המקדש השני. העלילה מתקיימת ב"בירת ארבע" עיר הנמצאת במרחק מספר ימי הליכה מירושלים. תקופת המחזה היא מעט אחרי המצור הרומאי על ירושלים במהלך המרד הגדול. בתקופת השמועות שירושלים נכבשה על ידי השלטון הרומי, מגיע זר לעיר ומספר סיפור מוזר על מסעו למצוא ילד שנולד באותה השעה בה בית המקדש חרב, מכיוון שהוא נועד להיות המשיח. זקני העיר מסרבים להאמין לסיפורו: למעשה, הם אינם מוכנים להאמין שירושלים באמת נכבשה. הזר כמעט נסקל למוות על ידי תושבי העיר, אך הוא מצליח לברוח. בנקודה זו, מגיעה אישה צעירה ומספרת כי היא ברחה מההרס והטבח שמתחוללים בירושלים. שליחים אחרים מגיעים עם דיווחים שגם אחרים נמלטו מהרומאים. האישה מקוננת על כך שתינוקה מקולל מכיוון שהוא נולד באותה השעה שבית המקדש נחרב. זקני העיירה כעת משוכנעים בסיפורו של הזר ומסעו למצוא את הילד. באופן טרגי, ברגע זה, משרת זועק כי הילד נעלם בסופה. ובזמן שתושבי העיר עסוקים בלהביע את תדהמתם לנוכח אירועים אלה, הזר יוצא כדי להמשיך בחיפושיו אחר המשיח.

## בתקופת השואה

חברי אגודת "הברית העברית" בגטו וילנה ביקשו להעלות את המחזה בגטו. בין חברי האגודה היו רבים מאנשי המחתרת, ביניהם מרדכי טננבוים-תמרוף, אבא קובנר ומארק דבורז'צקי. מכיוון שהטקסט השלם לא נמצא, הועלה שחזור של המחזה בימיו האחרונים של הגטו, ביוני 1943. את ההצגה ליוותה תזמורת ומקהלה, והתלבושות נתפרו מציציות וטליתות, כך שהעניקו לשחקנים מראה המזכיר יהודים בתקופת בית שני. 

בהתאם לעקרונות "הברית העברית", לפיהם "עד ליומו האחרון של הגטו צריכה להישמע בו המלה העברית", הועלה המחזה בשפה העברית. השחקנים במחזה היו חברי תנועות הנוער שבתום יום עבודה עשו חזרות. בין השחקנים הייתה מרים גניאנסקי שנהרגה מאוחר יותר כפרטיזנית. כותבי יומנים מגטו וילנה מזכירים את המחזה ברשימותיהם, ביניהם זליג קלמנוביץ' והרמן קרוק. 

מעדותו של מארק דבורז'צקי במשפט אייכמן: 

## קישורים חיצוניים

* 
* '''היהודי הנצחי''' בגטו וילנה – תיאטרון או צו חיים? באתר יד ושם

קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:מחזות משנות ה-1900
קוודלינבורג

**קוודלינבורג** (בגרמנית: **Quedlinburg**) היא עיר בהרי הָארְץ במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה. המרכז העתיק של העיר מימי הביניים הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1994.

## היסטוריה
העיר מוזכרת לראשונה בתיאור נחלותיו של היינריך הראשון, מלך גרמניה מ-922, היינריך הראשון הקים במקום את המבצר. לאחר מותו ב-936 ייסדה אשתו, מתילדה הקדושה, מנזר נשים לחינוך בנות אצולה בגבעת המבצר. יורשו של היינריך הראשון, אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הפך את העיר למשכן פלטין של האימפריה הרומית הקדושה. באותה עת נוסד גם מנזר גברים בעמק.

בשנת 994 העניק אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה רישיון לקיים שוק בעיר, לגבות מס ולטבוע מטבעות. באותה עת נוסד השוק מצפון לגבעת המבצר. 

ב-1426 הייתה העיר לחברה בברית ערי הנזה. העיר ידעה מתח מתמיד בין המנזרים, ששאפו לעצמאות ניהולית, לבין הרשות המקומית האזרחית. ב-1477 הוצאה העיר מברית ההנזה והפכה לכפופה לנסיך הבוחר מסקסוניה. ב-1539 עברו העיר והמנזרים ללותרניזם. 

ב-1697 מכר אוגוסט השני (הנסיך הבוחר של סקסוניה) את העיר לפרידריך הראשון, מלך בפרוסיה והעיר הייתה לנחלה פרוסית. בשנים 1807–1813 הייתה העיר חלק מממלכת וסטפאליה שהוקמה על ידי נפולאון. ב-1815 שבה העיר לשלטון פרוסי.

בתקופת גרמניה הנאצית הפכה העיר ובפרט המבצר והמנזר למקדש נאצי להיינריך הראשון, בחסות היינריך הימלר, שהעריץ את השליט הקדום. הנאצים ניסו ליצור סביב היינריך דת חדשה שקוודלינבורג תהיה אחת מערי הקודש שלה, תוך דיכוי אנשי הדת המקומיים וסגירת הקתדרלה.

ב-1949 הייתה העיר לחלק ממזרח גרמניה עד 1990. 


קובץ:Quedlinburg asv2018-10 img03 Castle.jpg|הטירה וכנסיית המנזר
קובץ:Quedlinburg Markt 2.JPG|ככר השוק


## קישורים חיצוניים

* 
* מידע תיירותי
* 

קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: ערים
קטגוריה:ערי הנזה
יומנו של חנון - מכת קור

**יומנו של חנון - מכת קור** הוא הספר השישי בסדרת "יומנו של חנון", שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי, ג'ף קיני. הספר מספר על החודשים נובמבר-דצמבר וחג המולד של גיבור הסדרה, גרג הפלי.

סרט שמבוסס על הספר בשם "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור" הופץ בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-8 בדצמבר 2023.

## עלילה
הספר מסופר בסדר כרונולוגי, מתחיל כחודש לפני חג המולד ומסתיים בסופו. תקופה זאת שגרג מתאר היא תקופה קשה מאוד עבורו.  גרג ומשפחתו נתקעים בביתם עקב סופת שלגים, פרנק, אביו של גרג, נתקע בדרכים ונשאר בבית מלון ליד משרדו. בזמן הסופה רודריק חולה, החדר שלו מוצף, והוא עובר לישון בחדרו של גרג. השניים מנסים להתחמם יחד ותוך כדי כך מתקרבים אחד לשני מאוד. לבסוף מצליחים לפנות את השלג, ופרנק חוזר למשפחתו כשהוא מביא עמו אספקת מזון לרווחת כולם.

## דמויות

### דמויות ראשיות
***גרגורי (גרג) הפלי** - נער מתבגר. גיבור הספר, עצלן. הוא ומשפחתו נתקעים בביתם עקב סופות השלגים הכבדות, ללא חשמל ובלי אספקה של אוכל.
* **רודריק הפלי** - אחיו הגדול של גרג. חבר בלהקת "חיתול טעון" (שכן נקראת בפי הלהקה "חיתול תאון"). בעקבות החורף הקשה וסופות השלגים הקרות הוא חלה, ולאחר הצפה במרתף הוא וגרג ישנים יחד בחדרו של גרג, לומדים הכול אחד על השני וניכר עד כמה הם חשים קרובים מבחינה רגשית. 
***מני הפלי** - אחיו הקטן של גרג. מני הוא ילד מפונק וקטן, והוא יכול לעשות כמעט כל דבר שיתחשק לו בבית הפלי. שובר את משקפיה של סוזן. גורם להפסקת חשמל וגונב כמעט את מלאי המזון.
***סוזן הפלי** - אימם של השלישייה ואשתו של פרנק. נתקעת בבית בעקבות סופה. במהלך הספר מני שובר את משקפיה.

### דמויות משניות
***פרנק הפלי** - אביהם של גרג, רודריק ומני. כמעט ולא מופיע בספר. במשך הסופה נאלץ להתגורר בבית מלון.
***ראולי ג'פרסון** - חברו הטוב ביותר של גרג. עושה דברים שגרג שונא. כמעט לא משתתף בספר.

## ראו גם
*יומנו של חנון
## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של הספר 
* 

מכת קור
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 2011
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
קטגוריה:רומני חג המולד
קטגוריה:יומנו של חנון: ספרים
רוסיה במשחקים הפאראלימפיים

**רוסיה התחרתה במשחקים הפאראלימיפיים** בתור מדינות שונות במהלך ההיסטוריה.
באולימפיאדות החורף והקיץ של 1988 היא התחרתה תחת משלחת ברית המועצות. בהמשך התחרתה כחלק מהמשלחת המאוחדת במשחקי הקיץ בברצלונה ובמשחקי החורף באלברוויל, שניהם בשנת 1992.

ערך זה עוסק בהישגיה של רוסיה כנבחרת עצמאית, החל מאולימפיאדת החורף של 1994 ועד היום. רוסיה אירחה גם את המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014).

בדצמבר 2019 קבעה הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט על איסור בן ארבע שנים לרוסיה מפעילות ספורטיבית. עם זאת, בעקבות פנייתה של רוסיה לבית הדין לבוררות בספורט קבע האחרון כי האיסור יופחת לשנתיים. במהלך תקופת האיסור לא הותר למשלחת הרוסית להשתתף במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022). אולם, ספורטאים רוסים שיוכיחו כי אינם קשורים ישירות לשימוש בסמים יורשו להשתתף תחת דגל בינלאומי במסגרת משלחת משתתפים עצמאיים. כך, בהצבעה שנערכה בספטמבר 2025 אושר לרוסיה לשוב ולהתחרות במשחקים הפאראלימפיים באיטליה 2026, לראשונה מזה עשור.

## טבלת מדליות
### אולימפיאדות הקיץ

### אולימפיאדות החורף

## ראו גם
* רוסיה במשחקים האולימפיים
* רוסיה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:רוסיה: ספורט
ליאמין זרואל

**ליאמין זרואל** (בערבית: **اليمين زروال**; 3 ביולי 1941 – 28 במרץ 2026) היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי. היה נשיא אלג'יריה בשנים 1994–1999.

## ביוגרפיה
זרואל נולד בבאתנה. בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה. בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר שרשל. הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל. הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר אלג'יריה ברומניה. הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לראש הוועד העליון של המדינה והפך על ידי כך לנשיא הרפובליקה (בפועל). הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה העת.

נפטר ב-28 במרץ 2026.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:נשיאי אלג'יריה
קטגוריה:אלג'יראים שנולדו ב-1941
קטגוריה:נפטרים ב-2026
קספר וולף

ממוזער|330px
ממוזער|300px
**קספר ווֹלף** (גרמנית: **Caspar Wolf**;  3 במאי 1735 – 6 באוקטובר 1783) היה צייר שווייצרי, אשר נודע בעיקר בשל ציורי האלפים שלו. הושפע רבות מפואמה של אלברכט וון הלרס על האלפים, ומתנועת הסער ופרץ.

## ביוגרפיה ויצירה
קספר נולד למשפחה של בוני ארונות ממוּרי. הוא עבר לקונסטנץ ב-1749 ללמוד תחת יוהאן יעקב אנטון וון לנץ, ובין 1753 ו-1759 עבד כצייר באאוגסבורג, מינכן ופסאו. ב-1768 גר בבזל, ושנה לאחר מכן הגיע לפריז, לסטודיו של פיליפ ג'יימס דה לוטנבורג, שם עבד למשך שנתיים, ונחשף לערך המחודש של ציורי הנופים.

ב-1774 עבר לברן, שם קיבל הזמנה ממוציא לאור מקומי בשם אברהם ווגנר ל-200 ציורים של האלפים. הוא ערך טיולי רישום קבועים לאלפים עד 1778, והציורים הוצגו בסופו של דבר בגלריה של ווגנר, במסגרת תערוכה שעברה שנה לאחר מכן לפריז. יצירות אלו, המצוירות בדיוק ובאותנטיות אך גם בעלות נופך רומנטי ואידילי, הן החשובות ביותר בציור הנופים בשווייץ של המאה ה-18.
 
מפריז עבר וולף לבלגיה, בתקווה למצוא לקוחות. לאחר מכן עבד באאכן, שם סיפק ציורי נוף לבעלי אדמה מקומיים. גם בשנות חייו האחרונות, בהן עבד בערים הגרמניות קלן ודסלדורף, המשיך לצייר את האלפים. הוא נפטר בשנת 1783 בבית חולים בעיר היידלברג.

## לקריאה נוספת
* Oxford Art Online - Caspar Wolf
* Willi Raeber: ''Caspar Wolf. 1735–1783. Sein Leben und Werk. .

## קישורים חיצוניים
* אוסף באתר של אוניברסיטת לוזאן
* אוסף באתר Zeno.org

קטגוריה:ציירים שווייצרים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:ילידי 1735
קטגוריה:נפטרים ב-1783
דורה (אוניית מעפילים)

**דורה** הייתה אוניית מעפילים שארגנה ההגנה. 

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|100px|צבי ספקטור
האונייה הפליגה תחת פיקודו של צבי ספקטור, ובליווי הגדעוני עמירם שוחט (שלימים היה אחד מכ"ג יורדי הסירה). 

"דורה" הפליגה מנמל אמסטרדם בהולנד ביוני 1939, ועל סיפונה כ-300 מעפילים. הגיעה לאנטוורפן בבלגיה, שם עלו לסיפונה 180 מעפילים נוספים.

האונייה עברה את מצר גיברלטר. עגנה בנמל מרסין שבטורקיה, כדי להצטייד במים ובמזון. 

בשל התנאים הגרועים שבה, היא נקראה בפי הנוסעים: "ספינת ארון המתים". בדרך התחולל מרד של המלחים היווניים, שיושב לבסוף על ידי רב החובל. 

האונייה הגיעה, מבלי שנתגלתה על ידי השלטונות בריטים, לחופי ארץ ישראל בקרבת קיבוץ שפיים. כל המעפילים הורדו בשלום, ופוזרו ליישובים ברחבי הארץ.

## לקריאה נוספת
* יהודה סלוצקי (עורך), **ספר תולדות ההגנה**, כרך ג: ממאבק למלחמה, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1972, עמ' 85-84.

## קישורים חיצוניים
* "דורה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1939
ליזל

**ליזל** הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי. הפליגה מנמל סולינה, בשפך הדנובה, ברומניה, ב-23 במאי 1939 כשעל סיפונה 921 מעפילים.
תנאי המחיה בה היו קשים; האוניה הייתה מצחינה שכן קודם לכן שימשה להובלת בקר. לאחר מעקב של הבולשת הבריטית, נתפסה ב-3 ביוני. כל המעפילים נעצרו והאנייה הוחרמה.

## קישורים חיצוניים
*   "ליזל", האתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1939
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
בירנדרה, מלך נפאל

**בירנדרה ביר ביקראם שאה דוו** (בנפאלית: **वीरेन्द्र वीर विक्रम शाह देव**), 28 בדצמבר 1945 – 1 ביוני 2001) היה מלך נפאל משנת 1972 ועד הירצחו ב-2001.

## ביוגרפיה

בירנדרה התחנך במכללת סנט ג'וזף (דארג'יילינג, הודו), מכללת איטון (אנגליה), אוניברסיטת טוקיו (1967) ואוניברסיטת הרווארד (1967–1968) הוא נסע רבות בעולם לפני הצטרפותו לכס המלכות במותו של אביו ב-31 בינואר 1972. (הוא הוכתר ב-24- בפברואר 1975.) בירנדרה המשיך את המסורת האוטוקרטית של אביו, אשר פיזר את הפרלמנט הנבחר בשנת 1960 ואסר על מפלגות פוליטיות בחוקת 1962. אכן, במשך זמן מה, בירנדרה היה אחד המלכים המוחלטים המועטים שנותרו בעולם. הוא הצליח לשמור על עצמאות נפאל למרות ההשפעות הגוברות של הודו, סין וברית המועצות. בתקופת שלטונו נפתחה נפאל לתיירות נרחבת. בירנדרה הוכתר למלך נפאל בשנת 1972 לאחר מות אביו המלך מהנדרה. במהלך שלטונו, הוביל בירנדרה לרפורמות במדינה. בשנת 1990 הוא הפך את נפאל ממונרכיה אבסולוטית למונרכיה חוקתית. הוא חתם על חוק שאיפשר הקמת מערכת רב-מפלגתית והגביל את סמכויות שלטון בית המלוכה. בשל כך המלך בירנדרה זכה להערכה רבה בממלכה ואף ראו בו התגלמות האל וישנו. הוא נישא לאייסוואריה בשנת 1970 ונולדו להם שלושה ילדים.

המלך בירנדרה נרצח ביוני 2001 ביחד עם המלכה אייסוואריה וילדיו הנסיכה שרוטי והנסיך ניראג'. בטבח שבוצע על ידי בנו הבכור הנסיך דיפנדרה. הטבח התבצע ככל הידוע בשל התנגדות המלך בירנדרה לנשואיו של בנו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי נפאל
קטגוריה:הרוגי התנקשויות
קטגוריה:קורבנות רצח באסיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר הוורד הלבן של פינלנד
קטגוריה:פילדמרשלים בריטים
קטגוריה:מונרכים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1945
קטגוריה:נפאלים שנפטרו ב-2001
הר דמאוונד

**הר דמאוונד** (בפרסית: **دماوند**), הוא הר געש פעיל, ופסגתו היא הגבוהה ביותר באיראן ובמזרח התיכון כולו. יש לו מקום מיוחד במיתולוגיה הפרסית ובפולקלור. הוא ממוקם ברכס הרי אלבורז והוא הר הגעש הגבוה ביותר בכל אסיה. במכתש שבפסגתו נפערו ב-6 ביולי 2007 לועות המעלים אדי גופרית.

ההר ממוקם ליד החוף הדרומי של הים הכספי, בפרובינציית מאזנדראן, 66 ק"מ צפונית-מזרחית לטהראן.

## סימבוליזם ומיתולוגיה

דמאוונד הוא הר משמעותי במיתולוגיה הפרסית. הוא סמל ההתנגדות האיראנית נגד עריצות ושלטון זר בשירה ובספרות הפרסיים. במיתולוגיה הזורואסטרית, הדרקון בעל שלושת הראשים אז'י דאהאקה (Aži Dahāka) נכבל להר דמאוונד, כדי להישאר שם עד סוף העולם. בגרסה מאוחרת יותר של אותה האגדה, הרודן זאהאכ (Zahhāk) נכלא כבול במערה אי שם בהר לאחר שהובס על ידי קווה הנפח (Kāveh) והמלך הגיבור פריידון (Fereydūn). המשורר הפרסי פירדוסי מתאר אירוע זה ביצירת המופת שלו, "שָׁאהּ-נָאמֶה".

ההר דמאוונד מופיע על גב של שטר איראני בערך נקוב של 10,000 ריאל.

ההר אף מופיע במפה מקוונת במשחק Battlefield 3.

## מעיינות תרמיים

בהר דמאוונד יש מספר מעיינות חמים בעלי תכונות ריפוי. מעיינות מינרלים אלה ממוקמים בעיקר על צלעותיו של הר הגעש ובבסיסו, ונותנים עדות על גוף מאגמה חם הסמוך לפני השטח של כדור הארץ. ולמרות שלא תועדו התפרצויות היסטוריות, המעיינות החמים בבסיס ועל הצלעות, ולועות הפולטים גופרית ליד הפסגה, מצביעים על כך שדמאוונד הוא הר געש פעיל.


קובץ:Damavand Fumarole.JPG|לוע פולט גופרית סמוך לפסגת ההר
קובץ:Damavand Volcanic Crater.JPG|לוע הר הגעש באוגוסט
קובץ:Damavand3.jpg|הר דמאוונד מהמישור הסמוך
קובץ:Damavand from dizin.jpg|הר דמאוונד המושלג
קובץ:Damavand from space.jpg|תצלום לוויין של הר דמאוונד


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

דמאוונד
קטגוריה:מיתולוגיה פרסית
דמאוונד
דמאוונד
קטגוריה:מאזנדראן
קטגוריה:אלבורז
גיינדרה, מלך נפאל

**גיינדרה ביר ביקראם שאה דוו** (בנפאלית: **ज्ञानेन्द्र शाह**; נולד ב-7 ביולי 1947) הוא מלך נפאל לשעבר והאחרון למלוך עליה בטרם הפכה לרפובליקה דמוקרטית. הוא מלך על נפאל בשתי תקופות: הראשונה בשנת 1950 עד 1951 כילד לאחר שסבו הוגלה מנפאל והשנייה משנת 2001, לאחר הטבח בארמון המלכותי, ועד ביטול מוסד המלוכה בשנת 2008.

## ביוגרפיה
גיינדרה נולד בשנת 1947 בארמון המלכותי בקטמנדו, בירת נפאל. הוא גדל אצל סבתו. בשנת 1950 אביו וסבו ברחו להודו, וגיינדרה נשאר הגבר היחיד במשפחה. הוא הוחזר על ידי ראש הממשלה לבירה ושם הוכרז על ידו כמלך, ב-7 בנובמבר 1950. מיד לאחר מכן הונפקו מטבעות על שמו וראש הממשלה סיפק לו תקציב שנתי של 300,000 רופי. בינואר 1951 חזר סבו ומלך על המדינה.

גיינדרה התחתן בשנת 1970 ונולדו לו כשני ילדים.

ב-1990 חודשה הדמוקרטיה הפרלמנטרית על ידי אחיו המלך בירנדרה שהיה אהוד על ידי הציבור במדינה. אך עם השנים נוצרו מאבקים בין המפלגות הפוליטיות. בעיות חברתיות רבות הובילו למרד שנמצא בהסלמה מאז 1996. לאחר רצח אחיו ומאז שהתמנה למלך, ניסה גיינדה להחזיר את השליטה לבית המלוכה והתערב בענייני הממשלה, לטענתו על מנת להילחם במרד ובבעיות אחרות. הדמוקרטיה הושעתה ברובה על ידי גיינדרה, שהיה מעוניין למנות בעצמו את ראשי הממשלה.

אזרחים רבים רואים בגיינדרה כאחראי לטבח המלכותי ביוני 2001. בטבח רצח יורש העצר דיפנדרה את אביו המלך ומרבית בני משפחת המלוכה והתאבד. דיפנדרה נכנס לתרדמת ומת לאחר שלושה ימים, וגיינדרה מונה בשנית למלך נפאל.

לאחר הטבח, ניסה גיינדרה לשלוט באופן כמעט טוטאלי בממשלה, ואף פיטר את כולה בשנת 2005.

במשך שנות שלטונו של גיינדרה, תנועת המחאה הרפובליקנית המובלת על ידי סטודנטים צברה פופולריות רבה, למרות הבטחותיו של המלך לשלום ולדמוקרטיה. ב-28 במאי 2008 בוטלה המלוכה והמדינה הפכה לרפובליקה דמוקרטית. 

יורש העצר פאראש, בנו של גיינדרה, הוא גם כן דמות שיש הרואים אותה בצורה שלילית, ואף נחשד מספר פעמים ברצח, אך מעולם לא נחקר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי נפאל
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ילידי 1947
לניצחון

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מסלול ההפלגה "לניצחון"

**לַנִצחוֹן** הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".

## תולדותיה
### "טוליה כריסטינה" – אוניית משא
"טוליה כריסטינה" ("Tullia Christina") נבנתה ב-1946, מעץ, ונצבעה בצבע אפור; ולה שני תרנים, תא היגוי מאחור, וצריפים בחרטום. בעלת מנוע דיזל איטלקי מדגם אנסלדו. 

### "לניצחון" – אוניית מעפילים

#### רכש והכנה
אנשי המוסד לעלייה ב' רכשו אותה באיטליה. 
הוכנה להפלגת העפלה על ידי פועלי מספנה מקומיים. הוקמו דרגשי לינה על הספינה, וסירת הצלה ל-12 בני אדם; 13.5 טון דלק; מזון ל-14 יום; ו-8 טון מים. 

רב החובל היה איטלקי ולצדו שישה אנשי צוות ובהם רופא. 

מפקד האונייה היה איש הפלי"ם בני קרביץ ולצדו גדעון וייסר, והגדעוני ראובן אורן. המלווים אנשי הפלי"ם הצטיידו בנשק: שני רובים, חמש מחסניות, אקדח, 180 כדורים, וכן הביאו מכשיר קשר תוצרת בית בתוך מזוודה, שנבנה על ידי רענן רובינשטיין.

#### המעפילים
189 המעפילים היו חניכי תנועות הנוער הציוניות, מכל הזרמים. 

לאחר שנאספו במחנה ליד גאאטה, הם עלו לסיפון האונייה בנמל ברינדיזי. 

הם חולקו לקבוצות על פי השתייכותם התנועתית, ולכל קבוצה מונה אחראי מקרבה.

#### ההפלגה
ממוזער|על סיפון אניית המעפילים לניצחון
האונייה הפליגה ב-8 במאי 1948. 
התוכנית המקורית הייתה להיפגש עם האונייה "מדינת ישראל" ("נרקיס"), ליד האי קפלוניה (Cephalonia), צפונית לכרתים, ומשם להפליג יחד. אחר כך להעביר אליה את המעפילים במרחק 200 מיל מחופי ארץ ישראל, וכן להעביר את צוות הימאים הזר, פרט למכונאי ורב החובל, ולחזור עימם לאיטליה. 

ב-14 במאי הוחלט לא לבצע את ההעברה, אלא להמשיך יחדיו בהפלגה. ההחלטה נתקבלה על ידי צוותי שתי הספינות מטעמי ביטחון.
בדרך נולדו תינוקות אחדים בשתי האוניות, ורופא אחד משותף עבר מאונייה אל אונייה. 

במהלך ההפלגה נתקבלה הידיעה על הכרזת המדינה, ועמה הוראה להמשיך ולהניף דגל זר, ורק בנמל חיפה להחליפו ולהניף שלטים בעברית.

#### עימות עם הבריטים
ב-16 במאי הופיעו בסמוך לה שתי משחתות בריטיות, אך הן לא התקרבו ולא יצרו מגע. 
המעפילים הודרכו לא להתנגד אם מלחים בריטים ירצו לעלות על הסיפון. יש להודיע להם כי מפליגים למדינת ישראל. אם תגיע משחתת יש להיכנע במקרה שאין דרך אחרת. 
לבסוף, לא התקיים עימות. 

"לניצחון" הגיעה בסמוך לנמל תל אביב ב-16 במאי 1948. היא הופנתה לשם מכיוון שנמל חיפה היה עדיין בשליטה בריטית. 
תל אביב הופגזה באותו יום, לכן הוחלט לשוט ללב ים ולהגיע לחוף קיסריה. 

ב-17 במאי התקלקל המנוע מול חוף תל אביב. לכן הוחלט לבצע את ההורדה בחוף תל אביב. 

באותו יום בשעה 02:50 עגנה הספינה בנמל תל אביב, והמעפילים ירדו אל החוף. 

למחרת, ב-19 במאי, חזרה יחד עם האונייה "מדינת ישראל" לאיטליה.

## קישורים חיצוניים

*"לניצחון", באתר הפלי"ם
*"לניצחון", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1948
דיפנדרה, מלך נפאל

**דיפנדרה ביר ביקראם שאה דוו**, מלך נפאל (**Dipendra Bir Bikram Shah Dev**; 27 ביוני 1971 – 4 ביוני 2001) היה יורש העצר של נפאל ומלכה דה יורה למשך שלושה ימים.

ב-1 ביוני 2001 רצח הנסיך דיפנדרה את הוריו המלך בירנדרה והמלכה אייסוואריה ואת שני אחיו בטבח משפחת המלוכה של נפאל. הרצח בוצע ככל הנראה בשל התנגדות הוריו לנישואיו עם בת זוגו. הוא ביצע את הטבח בהתכנסות המשפחה המלכותית למפגש משותף בארמון המלוכה נראינהיטי, בית המגורים של המלוכה הנפאלית. לאותו מפגש הוזמנו 24 איש מבני המשפחה המלכותית.

לאחר הטבח ניסה דיפנדרה להתאבד. הוא שקע בתרדמת ונפטר לאחר שלושה ימים. כיוון שאביו מת והנסיך עדיין חי בשלושת הימים שלאחר הרצח, הוא הפך אוטומטית, לפי חוקת המדינה, למלך נפאל. לאחר שנפטר ירש אותו דודו גיינדרה.

## קישורים חיצוניים

* 


* Murder and intrigue in Katmandu (World Tibet News Network)
* Trapped in tradition (Frontline:India's National Magazine)


## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מלכי נפאל
קטגוריה:רוצחים
קטגוריה:מתאבדים: ראשי מדינות
קטגוריה:ילידי 1971
קטגוריה:נפאלים שנפטרו ב-2001
יוסף גולדשטיין (כדורגלן)

**יוסף גולדשטיין** (29 במרץ 1932 – 1 בנובמבר 2020) היה כדורגלן ישראלי, קשר קבוצת מכבי תל אביב במהלך שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, אשר כבש במדיה 31 שערי ליגה.

## ביוגרפיה
גולדשטיין הצטרף למכבי תל אביב לאחר שהלך בדרכו של אחיו, חיים גולדשטיין, אשר שיחק בקבוצה לפני קום המדינה ונהרג במלחמת העצמאות. שיחק בקבוצת הנוער מכבי "אברהם" תל אביב בשנים 1947–1948. הקבוצה החלה להתאמן ב-1946. היה ראש הקבוצה, חלוץ מרכזי ומלך השערים של הקבוצה. כבר בגיל 15 התאמן ושיחק עם הקבוצה הבוגרת במשחקי אימון, ואת הופעתו הראשונה במשחק רשמי ערך בגיל 17, ב-16 ביולי 1949, בניצחון הקבוצה 2–3 על הפועל רמת-גן.

החל מהמכביה השלישית ב-1950 נמנה עם סגל נבחרת צה"ל, ובשנים 1951 ו-1953 נמנה עם נבחרת תל אביב, שהורכבה מקבוצות מכבי, הפועל ובית"ר תל אביב.

ב-1954 עבר גולדשטיין לקבוצה היהודית וינגייט  מלונדון, שם שיחק עשרה חודשים. לאחר מכן שיחק שנתיים בין השנים 1955–1957
בקבוצת ריינג'רס יוהנסבורג הדרום אפריקאית. ב-1957 חזר למכבי תל אביב בה שיחק עד 1962, ולשורות נבחרת ישראל בה שיחק עד 1961. את הקריירה שלו סיים בבית"ר תל אביב.

לזכותו 25 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק במוקדמות מונדיאל 1954 נגד נבחרת יוון ב-1 בנובמבר 1953 באתונה. את שערו היחידי במדי הנבחרת כבש במשחק ידידות נגד נבחרת פולין ב-21 ביוני 1959 בורוצלב.

ב-4 בינואר 1969 עת אימן בקאונטרי קלאב תל אביב, נערך משחק בין נבחרת מערב גרמניה הצעירה עד גיל 21 לבין קבוצת הנוער של הקאונטרי קלאב. יוסף השתתף במשחק זה כשחקן חיזוק ומאמן יחד עם עוד שני שחקנים ממכבי נתניה. היה זה משחק ראשון והיסטורי בין קבוצה גרמנית לקבוצה ישראלית.
אימן קבוצות ילדים ונוער בקאונטרי קלאב תל אביב, הפועל רעננה, הפועל פתח תקווה.

בשנים 1987–1990 אימן קבוצות ילדים ונערים של מכבי תל אביב, הבולטת שבהן קבוצת הילדים מכבי "משה".

ב-1 בנובמבר 2020 הלך לעולמו בגיל 88.

בדצמבר 2020 פרסמה אורלי גולדשטיין, ביתו של יוסף, ספר ביוגרפי בשם "יוסף גולדשטיין האיש והאגדה".

## תארים
**[[אלופות המדינה בכדורגל (גברים)|אליפויות]]**: **4**
* 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1957/1958

**[[גביע המדינה בכדורגל|גביעי מדינה]]**: **3**
* 1953/1954, 1957/1958, 1958/1959

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של יוסף גולדשטיין באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* דור הנפילים: סיפור חייו של יוסל'ה גולדשטיין באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* טקס הוקרה ליוסף גולדשטיין באתר הרשמי של מכבי תל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בדרום אפריקה
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1960
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
דרור בר-נור

**דרור בר-נור** (נולד ב-12 בינואר 1948) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.

## קריירת משחק
בר-נור הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בגיל 10, אך בגיל 14 עזב בשל לימודיו בפנימייה הצבאית. בגיל 17 חזר ישירות לקבוצה הבוגרת, וכבר במשחקו הראשון כבש שלושער בניצחון 0–4 על שמשון תל אביב. בר-נור כבש את שער הניצחון במהלך תוספת הזמן במשחק גמר ליגת האלופות האסיאתית ב-1969 נגד קבוצת יאנגצ'י הדרום קוריאנית. ב-1971 היה שותף בזכייה השנייה של מכבי בליגת האלופות האסיאתית.

במהלך התקופה שלו במכבי תל אביב כבש בליגה הראשונה 84 שערים, והוא ממוקם במקום השביעי בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים של המועדון.

לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק ידידות נגד נבחרת נורווגיה ב-23 בפברואר 1972 באצטדיון בלומפילד, בה כבש צמד שערים.

## מאמן
בשנות השמונים עסק דרור בר-נור באימון. בין השנים 1983–1986 אימן את הפועל פתח תקווה, בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר. ב-1986 אימן את הפועל באר שבע וב-1987–1988 אימן את מכבי תל אביב, גם כן בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר.

## תארים
**כשחקן**
* עם מכבי תל אביב
** **[[ליגת העל בכדורגל#טבלת אליפויות המדינה|אליפויות]]**: **3**
*** 1966/1968, 1969/1970, 1971/1972
** **[[גביע המדינה בכדורגל|גביעי מדינה]]**: **2**
*** 1966/1967, 1969/1970
**כמאמן**
* עם מכבי תל אביב
** **[[גביע המדינה בכדורגל|גביעי מדינה]]**: **1**
*** 1987/1988

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הפועל באר שבע
קטגוריה:מאמני הפועל טבריה
קטגוריה:מאמני מכבי תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
ארנסט הרצפלד

שמאל|ממוזער|250px|ארנסט הרצפלד
**ארנְסט אמיל הרצפלד** (בגרמנית Ernst Emil Herzfeld; 23 ביולי 1879 - 20 בינואר 1948) היה ארכאולוג גרמני ממוצא יהודי, איראנולוג (מומחה לתולדות איראן).

## קורות חיים

הרצפלד נולד ב-1879 בפרובינציית הנובר שבממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית. הוא למד אדריכלות במינכן ובברלין, ולקח גם שיעורים באשורולוגיה, בהיסטוריה של העת העתיקה ותולדות האמנות.

בין השנים 1903–1905 הוא היה עוזרו של ואלטר אנדראה (Andrae) בחפירותיו באשור, ומאוחר יותר ערך מסעות רבים בעיראק ובאיראן בתחילת המאה העשרים. הוא סקר ותיעד אתרים היסטוריים רבים בטורקיה, סוריה, פרס ובייחוד בעיראק (למשל בגדאד, קטסיפון), תרקה וסאמרא. הוא הראשון שזיהה בסאמרא תרבות חדשה שנקראת תרבות סאמרא על שם האתר. בשנים 1911–1913 הוא ביצע בסאמרא את החפירות הראשונות של אתרים מהתקופה האיסלאמית. לאחר שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה, הרצפלד התמנה לפרופסור מן המניין ל"Landes- und Altertumskunde des Orients" בברלין בשנת 1920. הוא היה הפרופסור הראשון לארכאולוגיה של המזרח הקרוב בעולם. בשנים 1923–1925 הוא ערך מחקרים בפרס ותיאר בפעם הראשונה רבים מהשרידים החשובים ביותר של המדינה ביניהם נקש-י רוסתם. בשנת 1925 הוא עבר לטהראן ונשאר שם עד 1934. הוא היה שותף ביצירת חוק העתיקות הפרסי, וחפר בערי הבירה של הממלכה האחמנית: בפסארגאדה ובפרספוליס.

בסוף 1934 הוא עזב את איראן ללונדון, במחשבה לעזוב לשנה אחת בלבד, אך לא חזר יותר לאיראן. בשנת 1935 הוא נאלץ, על רקע המשטר הנאצי, לעזוב את תפקידיו בגרמניה, והיה לחבר בסגל המכון למחקר מתקדם האמריקאי, בשנים 1936–1944. הרצפלד מת בבזל, (שווייץ) בשנת 1948.

## ארכיוניו

חלק הארי של מסמכיו של ארנסט הרצפלד נמצאים בארכיונים של גלריית פריר וגלריית ארתור מ. סקלר, בסמית'סוניאן, בוושינגטון. הארכיון מכיל כ-30,000 מסמכים הכוללים רשימות שלו מהשטח, תצלומים, שרטוטים ורשימות מצאי מפורטות מחפירותיו בסאמרא, בפרספוליס, בפסארגאדה ובמקומות אחרים באיראן, עיראק, טורקיה וסוריה.

## מספריו

* *Iranische Felsreliefs*, 1910
* *Archäologische Reise im Euphrat- und Tigris-Gebiet*, 4 Vols., 1911-1920 (together with Friedrich Sarre
* *Paikuli*, 2 Vols., 1924
* *Die Ausgrabungen von Samarra*, 5 Vols., 1923-1930
* *Archaeological History of Iran*, (Schweich Lectures for 1934)
* *Altpersische Inschriften*, 1938
* *Iran in the ancient East*, 1940
* *Zoroaster and his world*, 2 Vols., 1947


## קישורים חיצוניים

* הארכיון בסמית'סוניאן 
* אגודה לחקר לאמנות ולארכאולוגיה האיסלמיות על שם ארנסט הרצפלד 
* 

קטגוריה:ארכאולוגים גרמנים
קטגוריה:ארכאולוגים יהודים
קטגוריה:מזרחנים יהודים גרמנים
קטגוריה:סגל המכון למחקר מתקדם
קטגוריה:איראנולוגים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1879
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1948
Bitter Sweet Symphony

**Bitter Sweet Symphony** (בתרגום חופשי לעברית: סימפוניה מרירה מתוקה) הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי האנגלית The Verve מתוך אלבומם השלישי "Urban Hymns". השיר מבוסס על מוזיקה מתוך עיבודו של אנדרו לוג אולדהם לשירם של הרולינג סטונז "The Last Time", ואף נטען כנגד הלהקה כי מדובר בהפרת זכויות יוצרים וגנבה ספרותית.

השיר יצא כסינגל ב-16 ביוני 1997, הראשון מבין שירי האלבום *Urban Hymns* שיצא לאור שלושה חודשים וחצי מאוחר יותר, וזכה להצלחה בבריטניה בה הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי. השיר התפרסם גם מחוץ לבריטניה ונמכר בעשרות מדינות ברחבי העולם, הצלחתו הגדולה של השיר הובילה לפרסום הלהקה ברחבי העולם. יתר שירי האלבום, והשיר "Love Is Noise" מהאלבום שלאחריו, זכו גם הם לפרסום בינלאומי. הסינגל הגיע למעמד כסף בבריטניה, ולזהב בארצות הברית ובאוסטרליה.

השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיר הרוק הטוב ביותר" לשנת 1999 אך הפסיד אותו ל-"Uninvited" של אלאניס מוריסט.

השיר נחשב לתרומה העיקרית של הוורב לזרם הבריטפופ ובמשאל שערכו ב-BBC Radio 1 ב-1998 דורג השיר במקום השלישי ברשימת השירים הטובים מעולם.

בנובמבר 2004, המגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-392 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. בנוסף לכך, מגזין המוזיקה NME דירג את השיר במקום ה-18 ברשימת 50 המנוני האינדי הגדולים ביותר בכל הזמנים.

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויו של הבמאי הבריטי ולטר שטרן, מתמקד בסולן של להקת The Verve ריצ'רד אשקרופט אשר שר לעצמו את השיר בעת שהוא הולך לאורך המדרכה באזור העיר התחתית של לונדון כאשר הוא עיוור למה שקורה סביבו – בדרכו הוא נתקל כל העת בעוברים ושבים, נתקל בדרכו באישה וגרום לה לאבד שיווי משקל וליפול, כמעט ונפגע ממכונית, מדלג מעל רכב אחר שעצר בדרכו. בסוף הווידאו קליפ יתר חברי להקת The Verve מצטרפים לאשקרופט, כאשר בסצנה האחרונה של הווידאו קליפ חברי הלהקה עוברים על פני המצלמה בעודם צועדים לאורך הרחוב עד אשר הם נעלמים באופק.

הווידאו קליפ זכה להצלחה רבה והיה מועמד למספר פרסים, בהם שלושה פרסי MTV בטקס פרסי ה-VMA של שנת 1998.

הווידאו קליפ צולם באזור צפון לונדון מהפינה הדרום המזרחית של צומת הרחובות הוקסטון ופאלקירק, כאשר לאחר מכן אשקרופט צעד לכיוון צפון לאורך החלק המזרחי של רחוב הוקסטון. הווידאו קליפ נוצר בהשראת הווידאו קליפ של השיר "Unfinished Sympathy" של להקת הטריפ הופ Massive Attack אשר בו הזמרת שרה נלסון שרה תוך כדי שהיא צועדת לאורך שכונה בלוס אנג'לס.

## היסטוריית מצעדים

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על בדידות
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי וולטר שטרן
קטגוריה:שירי בארוק פופ
קטגוריה:מחלוקות הקשורות לדגימת מוזיקה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי
קטגוריה:שירי פלטינה מרובעת בממלכה המאוחדת
דימיטריוס איפסילנטי

**דימיטריוס איפסילנטי** או דימיטריוס איפסילנטיס (**Δημήτριος Υψηλάντης**; 1793 – 16 באוגוסט 1832) היה דרגומן פנריוט של האימפריה העות'מאנית, שירת כקצין בצבא האימפריה הרוסית בנסיכות מולדובה וכפילדמרשל הראשון של יוון המודרנית, גיבור מלחמת העצמאות היוונית.

איפסילנטי היה בנו השני של קונסטנטין איפסילנטי, נולד בקונסטנטינופול בתקופה בה היה אביו המתורגמן הראשי של השער הנשגב. כילד הוא נשלח לצרפת, שם הוא התחנך בבית ספר צבאי צרפתי.

נפטר בנאפפליו. על שמו קרויה העיר איפסילנטי במישיגן, כ-10 ק"מ מאן ארבור.

## קריירה צבאית
איפסילנטי התגייס למשמר הקיסרי של הצאר, הצטיין בקרב ב-1814 והגיע לדרגת סרן.

ב-1820 עבר לאודסה והצטרף לאחיו אלכסנדר איפסילנטי, מנהיג הפיליקי אטריה, הוא היה חלק מהכוח היווני שחצה ב־6 במרץ 1821 את הנהר פרוט בין רוסיה לנסיכות מולדובה ונכנס ליאשי. בתגובה שלל אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה שחשש מזליגת רעיונות העצמאות למחוזותיו את דרגותיהם הצבאיות של כל משתתפי המסע ואישר לקיסר העות'מאני לשלוח כוחות צבא לתוך הנסיכות על מנת לדכא את המרד. תקוותם של היוונים שהעם הרומני יצטרף למרד נכזב והרומנים העדיפו להישאר משועבדים מאשר לסתכן במלחמה מול כוחות הצבא העות'מאני.
ממוזער|שמאל|150px|מגדל המים איפסלנטי, עיר איפסלנטי בארצות הברית
לאחר כישלון המרד במולדובה נסע איפסילנטי לפלופונסוס, שם פרצה מלחמת העצמאות היוונית. יחד עם פפאפלסאס (Παπαφλέσσας) ותאודורוס קולוקוטרוניס הוא היה אחד מהבולטים שבמנהיגים הפנריוטים בשלבים הראשונים של המרד. ב-20 ביוני 1821 הוא ניסה לצרף את מפקדי המורדים ולארגן צבא סדיר. אולם מנהיגים מקומיים והשלטונות האזרחיים בראשותו של אלכסנדרוס מברוכורדטוס (Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος) הערימו עליו קשיים. כתוצאה מקשיים אלו הארגון של צבא המורדים הואט והפעילות הייתה מוגבלת. בזמן המצור על טריפוליס הוא לא הצליח להגיע להסכמות עם ראשי המיליציות החמושות ופרש מהנהגת המרד.
ממוזער|שמאל|150px|פסלו של איפסלנטי ליד מגדל המים בעיר איפסלנטי בארצות הברית
כאיש צבא השתתף במספר קרבות, בשנת 1828 הוא מונה על ידי יואניס קפודיסטריאס כמרשל, מפקד הכוחות במזרח יוון, וניסה להפוך את צבא העם היווני לצבא סדיר המבוסס על תקנים אירופיים. ב -25 בספטמבר 1829, הוא הפסיד בקרב מול כוחות עות'מאניים ונאלץ להיכנע במעבר שליד פטרה.

## קריירה פוליטית
ב-20 בדצמבר 1821 נבחר לאספה הלאומית שם ייצג עמדות דמוקרטיות וב -15 בינואר 1822 הוא נבחר לנשיא המועצה המחוקקת. אך בשל כישלון מסע הבחירות שלו במרכז יוון, ואי הצלחתו להשיג עמדת מנהיגות בכנס הארצי שנערך באסטרוס, הוא נאלץ לפרוש בשנת 1823. בת זוגו וארוסתו בתקופת המאבק הייתה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית מנטו מברוגנוס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יוון העות'מאנית
קטגוריה:פוליטיקאים יוונים
קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית: אישים
קטגוריה:משפחת איפסילנטי
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1793
קטגוריה:נפטרים ב-1832
קטגוריה:יוונים שנפטרו במאה ה-19
ארמנדו קלדרון סול

**ארמנדו קלדרון סול** (**Armando Calderón Sol**; 24 ביוני 1948 — 9 באוקטובר 2017) היה פוליטיקאי מאל סלוודור,נשיא אל סלוודור בשנים 1994–1999.

סול היה איש עסקים ועורך דין במקצועו, והיה בעל תואר שני במשפטים ומדעי החברה מהאוניברסיטה הלאומית של אל סלוודור. את הקריירה הפוליטית החל לאחר שנבחר לראשות העיר סן סלבדור. בתפקיד זה כיהן בשנים 1988–1994. לאחר מכן התמודד בבחירות לנשיאות, וזכה לאחר שניצח את יריבו ראובן סאמורה מקואליציית CD-FMLN.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי אל סלוודור
קטגוריה:ילידי 1948
קטגוריה:נפטרים ב-2017
אלפרדו כריסטיאני

**אלפרדו פליקס כריסטיאני בוקארד** (**Alfredo Félix Cristiani Burkard**; נולד ב-22 בנובמבר 1947) היה פוליטיקאי מאל סלוודור, נשיא אל סלוודור בשנים 1989–1994.

כריסטיאני נולד וגדל בסן סלבדור, ולמד בבית הספר האמריקאי בעיר. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון, שם סיים את לימודיו וקיבל תואר במנהל עסקים.

הוא נכנס לחיים הפוליטיים בתחילת שנות ה-80 כאשר מלחמת האזרחים במדינה הלכה והתגברה. הוא הצטרף למפלגת  והפך למנהיג המפלגה בשנת 1988. בבחירות לנשיאות בשנת 1989 נבחר כריסטיאני לנשיא, לאחר שזכה ב-53% קולות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי אל סלוודור
קטגוריה:ילידי 1947
יעקב רובינוביץ

ממוזער|250px| ד"ר יעקב רובינוביץ כילד
**יעקב רובינוביץ** (6 בספטמבר 1947 – 27 באפריל 2018) היה מדען ישראלי, ראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון.

## ביוגרפיה
יעקב רובינוביץ נולד בלודז' שבפולין, בן למרדכי ואלקה. בשנת 1957 עלה לישראל, בעליית גומולקה. הוא בוגר הנדסת תעשייה וניהול בטכניון. בשנים 1969–1973 היה מנתח מערכות מידע בממר"ם ובקונטרול דאטה (ישראל). הוא ניהל צוות תוכנת תעשייה (בשנים 1973-1983) ובתחילה עבד בתע"א, שם פותחה תוכנת Enterprise resource planning) MRP).
הוא התקין את תוכנת Cyber Manufacturing Management System-CMMS לניהול תעשייתי שפותחה בחברה, ברחבי העולם (דרא"פ, הולנד, ארצות הברית ואוסטרליה).

בשנת 1987, בסיום לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, כיהן במשך שנה כפרופסור אורח במחלקת הנדסת תעשייה באוניברסיטה זו. בשנת 1988 שב לישראל והצטרף למחלקה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. עמד בראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון, אותה גם הקים.

בין השנים 2003–2004 לימד הנדסת תעשייה ורובוטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 פרש פרישה מוקדמת מהטכניון עקב מחלה.

ד"ר רובינוביץ פרסם ספרים ומאמרים בתחומו. הוא היה חבר הוועדה של תוכנית הלימודים במדעי הטכנולוגיה של המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך.

רובינוביץ היה נשוי לנורית, אב לשלושה וסב לנכדים. בעבר התגורר במשמר השבעה. נפטר ב-27 באפריל 2018 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.

## כתביו
### ספרים
* Shimon Y.Nof (editor) Handbook of Industrial Robotics
* (Bidanda and Cleland *The-Automated Factory Handbook Technology and Management (1999
* *מערכות ייצור משולבות מחשב: מבוא ותוכן ממוחשב; בקרה ספרתית; רובוטיקה; יישומי ראייה ב-CIM*, [[האוניברסיטה הפתוחה]], כרך א'
* *Survey on the Penetration of Advanced Production Systems and Factory Automation into the Israeli Industry'' (יחד עם מדענים נוספים ובהם זאב בונן)

### מאמרים נבחרים

* Design and Balancing of Robotic Assembly Lines
* Genetic Algorithm for the Robotic Assembly Plan Problem
* Task planning and optimization for robotic arc welding : an algorithmic approach
* Off-line computer-aided path planning system for an arc-welding robot
* Heuristic algorithm for the generalized group technology problem
* Analysis of Robot Motion Performance and Implications to Economy Principles
* A genetic algorithm for robotic assembly line balancing
* Genetic algorithm for linear and cyclic assignment problem
* Using learning theory in assembly lines for new products
* A weighted approach for assembly line design with station paralleling and equipment selection


## קישורים חיצוניים

* בלוג אישי
* מעבדת ה-CIM

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל הטכניון: הנדסת תעשייה וניהול
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת תעשייה וניהול
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
קטגוריה:מנתחי מערכות ישראלים
קטגוריה:משמר השבעה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
רפאל הולינסהד

250px|ממוזער|שמאל|המהדורה הראשונה של הכרוניקות, 1577
**רפאל הולִינְסְהֶד** (באנגלית: **Raphael Holinshed**; 1529–1580) היה כרוניקאי בריטי. ספרו "הכרוניקות של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" (Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland ובקצרה: Holinshed's Chronicles, הכרוניקות של הולינסהד), שראה אור ב-1577, היווה מקור היסטורי למחזותיו של ויליאם שייקספיר המלך ליר, מקבת' וסימבלין.

מעט מאוד ידוע על חייו. יש עדויות לכך שהיה מתרגם שהתחנך בקיימברידג', שנת לידתו משוערת. שנת מותו נקבעה לפי מועד קריאת צוואתו ב-24 באפריל 1580.

הכרוניקות הן חלק מפרויקט רחב היקף שקיבל הולינסהד מהמדפיס רג'ינלד וולף, לכתיבת סדרת ספרים באנגלית שתכלול את כל ההיסטוריה האנושית מהמבול ועד מלוכת אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, כולל היסטוריה של כל האומות עם מפות ואיורים. הפרויקט לא הושלם מעולם. וולף מת ב-1573, טרם השלמת הפרויקט והוא המשיך להיות מנוהל על ידי שלושה מחברי גילדת ההוצאה לאור של לונדון, "חברת הכתבים ומעצבי העיתונים" (Worshipful Company of Stationers and Newspaper Makers), שצמצמו את היקף הפרויקט לכתיבה על האיים הבריטיים בלבד ומינתה את הולינסהד למוביל פרויקט. את ההיסטוריה של אירלנד כתבו ריצ'רד סייניהרסט (Richard Stanihurst ;1547-1618) ואדמונד קמפיון (Edmund Campion ;1540-1581).

המהדורה הראשונה ראתה אור ב-1577, בשני כרכים עם תחריטי עץ, לאחר צנזורה של המועצה המלכותית בעניינים הנוגעים לאירלנד. ב-1587 ראתה אור המהדורה השנייה המתוקנת, בה השתמש שייקספיר.

## קישורים חיצוניים

* דף השער של "פרויקט הולינסהד" להנגשת שתי המהדורות לעיון והשוואה ברשת, אוניברסיטת אוקספורד
* עבודות מאת הולינסהד בפרויקט גוטנברג
* מקורותיו של מקבת' בכרוניקות של הולינסהד
* סריקה של הכרוניקות, אתר אוניברסיטת פנסילבניה
* 
* 

קטגוריה:ויליאם שייקספיר
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:ילידי 1529
קטגוריה:נפטרים ב-1580
יונדאי גטס

**יונדאי גטס** היא מכונית סופרמיני של חברת יונדאי הקוריאנית הנמכרת ברוב העולם חוץ מארצות הברית, קנדה וסין משנת 2002. המכונית מוצעת עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים ותיבת הילוכים אוטומטית בעלת 4 הילוכים.

למרות ההצלחה הגדולה של ממשיכות דרכה, היונדאי i20 באירופה ושל יונדאי אקסנט בקוריאה הדרומית, הגטס ממשיכה להימכר ברחבי העולם. בישראל הרכב התחיל להימכר בשנת 2003 והפך לרכב מבוקש בציי הליסינג ובחברות ההשכרה.

## מנוע

כאשר הושקה הגטס, בשנת 2002 היא הוצגה עם מנועי בנזין 1.3 ליטר ו-1.5 ליטר ומנוע טורבודיזל 1.5 ליטר. בשנת 2004 התווסף לגטס מנוע בנזין 1.1 ליטר והמנוע 1.3 ליטר הוחלף על ידי 1.4 ליטר וה 1.5 ליטר הוחלף על ידי 1.6 ליטר.
בשנת 2008 יונדאי הציגה את הגטס החשמלית המסוגלת להגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש ולמרחק של 120 ק"מ.

## בטיחות

הגרסה הבסיסית של גטס (GLF) הוצעה עם כרית אוויר אחת בלבד לנהג ועל כך קיבלה ביקורת שלילית רבה. גרסאות אחרות- GLI, GLS ודגם הספורט כבר הגיעו עם שתי כריות אוויר. הגטס קיבלה 4 כוכבים במבחני הריסוק המסכמים של יורו NCAP כאשר היא קיבלה 4 כוכבים לבטיחות מבוגרים וילדים וכוכב אחד בלבד לבטיחות הולכי רגל.

רמת האבזור GLS היא הגרסה היותר מאובזרת ונחשבת לטובה וחזקה מבחינת בטיחות.

## שיווק

היא ידועה ברוב העולם כיונדאי גטס אך ישנם מקומות בהם היא נמכרת תחת שם אחר. בקוריאה הדרומית עצמה היא נקראת יונדאי קליק וכך גם בסוריה, בהודו היא נקראת יונדאי גטס פיים, ביפן היא נקראת יונדאי TB, בוונצואלה היא נקראת דודג' בריזה ובמלזיה היא נקראת אינוקום גטס. ונצואלה ומלזיה הן היחידות כיום אשר ממשיכות למכור את הרכב.

## מחליפה

בסוף שנת 2008 יונדאי הציגה את ה-i20, שהחליפה את הגטס. אך למרות זאת, לאור ההצלחה הגדולה במכירות, מכירת הגטס המשיכה באירופה עד שנת 2011 במקביל למכירת ה-i20. כמו כן, הגטס ממשיכה להימכר בוונצואלה, מלזיה, וייטנאם והמזרח התיכון. בחלק מהארצות בהן ה-i20 לא נמכרת, הוחלט שה-i10 תחליף את הגטס.

## קישורים חיצוניים

* 

גטס
קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2002
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בקוריאה הדרומית
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בהודו
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בוונצואלה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במלזיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בטאיוואן
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במצרים
חואן קרלוס וסמוסי

**חואן קרלוס וסמוסי מונטי** (בספרדית: **Juan Carlos Wasmosy Monti**; נולד ב-15 בדצמבר 1938) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים פרגוואי שכיהן כנשיא פרגוואי בשנים 1993–1998. הוא היה הנשיא האזרחי הראשון לאחר 39 שנות שלטון דיקטטורי. וסמוסי הוא מהנדס בניין בהכשרתו.

אבותיו מצד אביו היגרו לברזיל מהונגריה ושם משפחתם היה במקור "ואמושי" (Vámosy או בכתיב גרמני Wamosy). בהגיעם לפרגוואי שם המשפחה שונה ל Wasmosy.

וסמוסי זכה בבחירות לנשיאות פרגוואי מטעם מפלגת קולורדו בשנת 1993. בחירות אלו היו הבחירות הראשונות בתולדות המדינה שהוגדרו חוקיות והוגנות על ידי משקיפים בינלאומיים ובראשם ג'ימי קרטר.

בתקופת כהונתו הצטייר וסמוסי כנשיא בלתי אהוד ולא פופולרי, בין השאר בשל כך שמינה בכירים מהמשטר הקודם של הדיקטטור אלפרדו סטרסנר לתפקידים פוליטיים בממשלו.

בשנת 1996 בוצע ניסיון כושל להפיכה צבאית נגדו. בשנת 2002, 4 שנים לאחר תום כהונתו, הורשע וסמוסי בהונאה ונידון לארבע שנות מאסר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשיאי פרגוואי
קטגוריה:ילידי 1938
ראול קובאס גראו

**ראול אלברטו קובס גראו** (בספרדית: **Raúl Alberto Cubas Grau**; נולד ב-23 באוגוסט 1943) פוליטיקאי שכיהן כנשיא פרגוואי בין השנים 1998–1999.

## ביוגרפיה
גראו הוא מהנדס חשמל במקצועו. בשנת 1993 התמנה לשר התכנון בממשלתו של חואן קרלוס וסמוסי ולאחר מכן עבר לכהן כשר הפנים. ב-1996 הוא התפטר מהממשלה בגלל הדחתו של מפקד הצבא, לינו אוביידו. גראו חבר לאוביידו בהתמודדותו של אוביידו לנשיאות בבחירות ב-1998, וכאשר אוביידו נדון ל-10 שנות מאסר באשמת ניסיון הפיכה נגד הנשיא, נכנס גראו להתמודד על התפקיד במקומו, שלושה שבועות לפני הבחירות. במהלך מערכת הבחירות הוא הבטיח לחון את אוביידו. גראו זכה ב-54% מהקולות ומיד לאחר כניסתו לתפקידו הוא העניק חנינה ללינו אוביידו, בניגוד לחוק שחוקק חודשיים קודם לכן כדי למנוע את החנינה. גראו גם הדיח את הקצינים שהתנגדו לאוביידו והחזיר לשירות 200 קצינים מנאמניו של אוביידו. הוא גם הדיח את שופטיו של אוביידו, ומינה במקומם שופטים אחרים שזיכו את אוביידו. בדצמבר 1998 הורה בית המשפט העליון של פראגוואי לגראו להשיב את אוביידו למאסר, וגראו התעלם מההוראה. ב-6 בפברואר 1999 הקציב בית המשפט לגראו 72 שעות למלא את ההוראה להשיב את אוביידו לכלא, ושוב גראו סירב וטען שהוא אינו כפוף לבית המשפט. ב-11 בפברואר 1999 הוחל בהליכה הדחה של גראו, אבל סיכויי ההדחה נראו נמוכים, לאור מספר תומכיו של גראו בבית הנבחרים. אולם לאחר רצח סגנו ויריבו, לואיס מריאה ארגנה, נמצא רוב להדחת גראו וההליכים התקדמו במהירות. גראו הורה להשיב את אוביידו למאסרו, אולם מתנגדיו טענו שהצעד היה מאוחר מדי והמשיכו בהליכי ההדחה. 

ב-28 במרץ 1999 התפטר גראו מתפקידו, לאחר שבית הנבחרים הצביע ברוב גדול בעד הדחתו. גראו נמלט לברזיל והתגורר בקוריטיבה. ב-22 בפברואר 2002 הוא הסגיר את עצמו לשלטונות בבירת פרגוואי. ב-25 בפברואר 2002 הוא העיד בבית המשפט בקשר להאשמות נגדו שהיה אחראי להריגתם של שבעה מפגינים שהפגינו נגדו לאחר רצח ארגנה. בעדותו הוא טען שהוא לא אחראי לירי במפגינים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי פרגוואי
קטגוריה:אישים שהוסגרו
קטגוריה:ילידי 1943
יונדאי i20

**יונדאי i20** היא מכונית סופרמיני מתוצרת יונדאי מוטור הקוריאנית. המכונית מיוצרת בשני מפעלים בבעלות יונדאי בהודו ובטורקיה. זוהי מחליפתה הרשמית של יונדאי גטס באירופה.
היא הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2008 והחלה להימכר באותה שנה בהודו. כאמור ה-i20 הייתה אמורה להחליף את הגטס, אך עקב הצלחתה של הגטס נמכרה ה-i20 במשך 3 שנים לצד הגטס.

המכונית מוצעת במרכב האצ'בק עם שלוש או חמש דלתות. המכונית לא נמכרת בדרום-קוריאה וצפון אמריקה, שם נמכרת יונדאי אקסנט בגרסת ההאצ'בק.

ה-i20 בנויה על פלטפורמה חדשה לחלוטין שפותחה על ידי מחלקת מחקר ופיתוח של יונדאי באירופה במטרה ולחדור יותר חזק לשוק הסופרמיני המצליח של אירופה.

ה-i20 זכתה ב-5 כוכבים במבחני הריסוק של יורו NCAP. היא מאובזרת ב-6 כריות אוויר, מערכת למניעת נעילת גלגלים (ABS) וגם מערכת למניעת החלקה (EBD) כבר בדגמי הסטנדרט. זהו שיפור ניכר בהשוואה לדגם אותו מחליפה ה-i20, היונדאי גטס אשר כללה רק כרית אחת לנהג וללא מערכת ABS כלל בדגם הבסיסי שלה. למעשה, בשנת 2009 זכתה ה-i20 בתואר אחת מחמש המכוניות הבטיחותיות ביותר על ידי EuroNcap.

לישראל הגיעה יונדאי i20 במאי 2009 ושווקה תחילה במגוון רחב יחסית של גרסאות. לישראל הגיעו גרסאות ה-3 וה-5 דלתות של המכונית, מנועי ה-1.4 וה-1.6 ליטר בנזין ותיבות ההילוכים הידניות או האוטומטיות. מבחר רמות האבזור כלל 3 רמות אבזור - Inspire הבסיסית, Premium האמצעית ו-Supreme הבכירה.

באוגוסט 2012 הגיעה לישראל מתיחת פנים של דגמי ה-i20. מתיחת פנים זו כללה מספר שינויים קוסמטיים בעיצוב החיצוני של המכונית וכן עדכונים קלים ברמת האבזור של המכונית. ביחד עם הדגם החדש התעדכן גם מבחר הדגמים שנמכר בישראל ושיווקו של מנוע ה-1.6 ליטר בנזין הופסק. במקומו החלה כלמוביל לשווק גרסת בסיס חדשה, המצוידת במנוע 1.25 ליטר בנזין ובתיבת הילוכים ידנית. גם מבחר רמות האבזור עודכן וכלל את רמות האבזור Inspire, Insight ו-Premium.

נכון ליולי 2022, נמכרת בישראל יונדאי i20 אך ורק עם מנוע 1 ליטר טורבו בנזין, ותיבת ההילוכים האוטומאטית היא תיבה רובוטית דו מצמדית.

רמות הגימור הנמכרות כיום הן: Prestige, Prime, Prime plus, Supreme, Supreme plus.

בשנת 2020 הציגה יונדאי N את יונדאי i20 N, גרסת הספורט לגרסה הבסיסית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2008
I20
קטגוריה:מכוניות סופרמיני
לוס פרלוס

**לוס פרלוס** הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי.

הפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה, ביוני 1939 כשעל סיפונה 370 מעפילים. האונייה שלא הייתה מצוידת כהלכה ניסתה להיכנס לנמלי איים יווניים אך נדחתה וגורשה. בסופו של דבר הצליחה להצטייד בנמל מארמריס בטורקיה.

התוכנית הייתה כי בנקודה מסוימת בחוף הטורקי תגיע ספינת מפרש טורקית, אליה יועברו המעפילים. הספינה לא הגיעה ו"לוס פרלוס" המשיכה בעצמה לכיוון ארץ ישראל. משחתות בריטיות תפסו אותה בסביבות נתניה. היא הובלה ב-3 ביולי לנמל חיפה. המעפילים נאסרו, שוחררו אחרי זמן קצר כשמספרם נוכה ממספר המכסות הרשמי ליהודים של ממשלת המנדט.

## קישורים חיצוניים
*       "לוס פרלוס", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1939
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
טאורוס (אוניית מעפילים)

**טאורוס** (וגם **טורוס**, **Taurus**) הייתה אוניית מעפילים שהפליגה בדגל יווני והמוסד לעלייה ב' חכר אותה להפלגה מקונסטנצה לאיסטנבול.

## תולדות ההפלגה
בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, החליטה ממשלת בריטניה לאפשר לכל יהודי אשר יגיע לטורקיה להמשיך ולעלות לארץ ישראל. אולם ההחלטה לא פורסמה ברבים. בעקבות ההחלטה, המוסד לעלייה ב' החל לארגן הפלגות אוניות פליטים ניצולי השואה לאיסטנבול. מספר אוניות הפליגו בהסדר זה אך ערב יציאתה של טאורוס בוטלה ההחלטה. אף על פי כן, האונייה יצאה בתחילת דצמבר 1944 מנמל קונסטנצה ברומניה, כשעל סיפונה 958 מעפילים, ביניהם לוחמי גטו וילנה: רוז'קה קורצ'ק ואברהם לידובסקי.

"טאורוס" הגיעה לאיסטנבול בשלום, ומשם נסעו המעפילים ברכבת לארץ ישראל. ככל הידוע, "טאורוס" הייתה אוניית המעפילים האחרונה בתקופת המלחמה. ניסיונות לנצל את הטאורוס להבאת עולים נוספים לאיסטנבול סוכלו על ידי השלטונות הטורקיים.

## ראו גם
* מריצה
* מילכה (אוניית מעפילים)

## לקריאה נוספת
* יהודה ואלך (עורך ראשי), **אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה"**, ירושלים: הוצאת כרטא, המרכז לתולדות כח המגן ה'הגנה' ע"ש ישראל גלילי, 1991, עמ' 72.
* אריה ל. אבנרי, **מוולוס עד טאורוס - עשור ראשון להעפלה**, תל אביב: ארכיון ההגנה, 1986.
*יצחק וולך, קורות חיי ופרקי מאורעות, http://lipcani.pinimage.com/

## קישורים חיצוניים
* "טאורוס", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1944
קטגוריה:אוניות מעפילים ליעדי משנה בדרך לארץ ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות העלייה מרומניה
חגורה שחורה

[ממוזער|חגורות שחורות ב[טאקוונדו]]
**חגורה שחורה** היא דרגה במספר אמנויות לחימה אסייתיות, שלרוב מקורן ביפן. דרגה זו ניתנת לאחר מעבר מבחן באמנות הלחימה ולעיתים ישנם קריטריונים נוספים. לרוב החגורה השחורה היא הדרגה הגבוהה ביותר שאליה ניתן להגיע, והיא מייצגת רמה גבוהה של מיומנות. חגורה שחורה מסמלת את מעבר החניך אל דרגה בה הוא יכול להפוך למורה, כיום בחלק מאמנויות הלחימה ניתן להפוך למדריך כבר מחגורה כחולה. אמנויות לחימה שונות שבהן נהוג לתת לתלמידים ותיקים חגורה שחורה הן: קראטה, ג'ודו, אייקידו, איאיידו היפניות, טאקוונדו הקוריאנית וכן קרב מגע הישראלית. מעבר לאמנויות הלחימה, המושג "חגורה שחורה" נמצא בשימוש גם בתחומים נוספים כמו ניהול איכות, שם הוא מציין רמה גבוהה של מומחיות בתהליכי ניהול.

ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, הגה את השימוש בחגורות שחורות כדי להבדיל בין החניכים שהגיעו לדרגת הדאן לאלו שלא. קבלת חגורה שחורה כוללת קבלת דרגה דאן 1. לאחר מכן בעליה בדרגות הדאן, החגורה נשארת שחורה. בדרגות הדאן הגבוהות בחלק מאמנויות הלחימה ישתנה צבע החגורה. החגורות השחורות הראשונות הוענקו בשנת 1883. קאנו העניק בתחילה רק חגורות לבנות, חומות ושחורות. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 החלו להשתמש בחגורות הצבעוניות הסטנדרטיות שקיימות עד היום.

דרישות הקבלה לחגורה שחורה משתנות בהתאם לסוג אמנות הלחימה ולמוסד המלמד. הדרישות כוללות עמידה במבחנים פיזיים וטכניים, הפגנת ידע תאורטי, ולפעמים גם תרומה לקהילה ולמוסד באמצעות הדרכה או עזרה בהפצת אמנות הלחימה.

שיטת החגורות אומצה גם בקוריאה ובסין, ובמהלך המאה ה-20 היא הפכה גלובלית, כאשר כל אזור ותחום אימץ את המערכת לפי המסורות והפילוסופיות שלו. לדוגמה, בטאקוונדו בקוריאה החגורות הצבעוניות מובילות לחגורה השחורה, כאשר כל צבע מייצג שלב אחר בלמידה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנויות לחימה