open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אריאל רות

**אריאל רות** (בספרדית: **Ariel Rot**; נולד ב-19 באפריל 1960) הוא גיטריסט, זמר, מלחין ומפיק ספרדי, יהודי יליד ארגנטינה, שפעל בעיקר בתחום מוזיקת פופ-רוק. עמד בראש הלהקות "טקילה" (Tequila) ו"לוס רודריגס" (Los Rodríguez).

## קורות חיים
אריאל אדוארדו רוטנברג גוטקין (Ariel Rotenberg) נולד בבואנוס איירס, למשפחה יהודית . אביו היגר לארגנטינה מאוקראינה בשנות ה-30 של המאה ה-20. אמו, דינה רות, ילידת צ'ילה, היא זמרת מוכרת של שירי לאדינו. בשנת 1976 המשפחה היגרה לספרד עקב רדיפות הדיקטטורה בארגנטינה.

אחותו של אריאל רות, ססיליה רות, היא שחקנית קולנוע מפורסמת, שהייתה נשואה בעבר למלחין הרוק הארגנטינאי פיטו פאאס (Fito Paez).

בשנת 1977 הקים את להקת "טקילה" יחד עם עוד ארגנטינאי, הזמר אלחו סטיבל, ושלושה ספרדים - חוליאן אינפנטה (גיטרה), פליפה ליפה (בס) ומנולו איגלסיאס (תופים). להקת טקילה הייתה אחת מלהקות הרוק המיתולוגיות של שנות הדמוקרטיה הראשונות בספרד אחרי מות פרנקו. הלהקה התפרסמה במיוחד בלהיטים Salta ו-Rock&Roll en la plaza del pueblo.

אחרי פירוק הלהקה, המשיך רות בקריירת סולו תוך כדי התמודדות עם בעיות של התמכרות לסמים ושל ירידה בפופולריות. חלק מהשירים הלחין למילים של ידידו, המלחין והפזמונאי סרחיו מלקוף. בשנים 1990–1996 הקים להקה חדשה בשם "לוס רודריגס" יחד עם חברו הוותיק חוליאן אינפנטה ועם חרמאן וילייה.

בין השירים שכתב בקריירה העשירה שלו אפשר לציין: "Mucho mejor, Me estas atrapando otra vez" שכתב ללהקת "לוס רודריגס", ושירים ששר לבד כמו "Vicios caros ,Cenizas en el aire" ו-"Gustos sencillos" המוקדש לבנו.

## דיסקוגרפיה
### Tequila

* *Matrícula de honor* (1978)
* *Rock and Roll* (1979)
* *Viva Tequila* (1980)
* *Confidencial* (1981)


### בתקופה הראשונה כזמר יחיד

* *Debajo del puente* (1984)
* *Vértigo* (1985)


### Los Rodríguez

* *[[Buena suerte (álbum)|Buena suerte]]* (1991)
* *[[Disco pirata]]* (Directo 1992)
* *[[Sin documentos]]* (1993)
* *[[Palabras más, palabras menos]]* (1995)
* *[[Hasta luego (álbum)|Hasta luego]]* (Recopilatorio 1996)
* *[[Para no olvidar]]* (Recopilatorio 2002)


### בתקופה השנייה כזמר יחיד

* *Hablando solo* (1997)
* *Cenizas en el aire* (2000)
* *En vivo mucho mejor* (2001)
* *Lo siento Frank* (2003)
* *Acústico* (2003)
* *Ahora piden tu cabeza* (2005)
* *Dúos, tríos y otras perversiones* (2007)
* *Etiqueta Negra* (Recopilatorio 2007)


## קישורים חיצוניים

* 

* Colgados de la luna, אתר מעריצים של אריאל רות

קטגוריה:זמרי רוק יהודים
קטגוריה:יהודים ארגנטינאים
קטגוריה:זמרים השרים בספרדית
קטגוריה:זמרים יהודים ספרדים
קטגוריה:משוררים יהודים ספרדים
קטגוריה:מלחינים יהודים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1960
קוסטרומה (מחוז)

**מחוז קוסטרומה** (ברוסית: **Костромская область**; בתעתיק: **קוסטרומסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. הוא גובל באזורי איבנובו, ירוסלב, וולוגדה, קירוב וניז'ני נובגורוד. המחוז הוקם ב-13 באוגוסט 1944.       

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 566,266 תושבים.

## גאוגרפיה
הנהרות העיקריים הם הוולגה ויובליו כמו קוסטרומה ווטלוגה, בין היתר. יש במחוז כ-50 אגמים. האגמים והמאגרים הגדולים ביותר הם אגם Galichskoye, Chukhloma, ומאגר גורקי שנבנה כחלק של פרויקט בניית תחנת כוח על ננהר וולגה. האקלים יבשתי ממוזג. טמפרטורות ינואר ממוצעות -9.5 מעלות צלזיוס; טמפרטורות יולי ממוצעות 15.5 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת בינואר היא 54 מ"מ; ביולי − 147 מ"מ.

## היסטוריה
קיימות ממצאים ארכאולוגיים על נוכחות אנושית באזור מהתקופה המזוליתית.

בימי הביניים באזור התיישבו עמים פינו-אוגורים לרבות מארי. התיישבות עמים סלאבים באזור החלה במהלך המאה ה-12. 

בסביבות 1247 נסיכות קוסטרומה התפצלה מנסיכות ולדימיר.  בשנת 1304 הנסיכות העצמאית הפסיקה להתקיים ושולבה בנסיכות מוסקבה. 

בתקופת הצרות האזור סבל ממתקפות של יחידות פולניות. במהלך המאה ה-17 אזור קוסטרומה הייתה במרכז דרכי סחר של רוסיה הצארית והעיר קוסטרומה הייתה בין הערים החשובים במדינה. בהמשך בהתאם לשינויים בדרכי הסחר באזור חשיבותו פחתה.

בחלוקת האימפריה הרוסית לגוברניות האזור נכלל בגוברניית מוסקבה. בשנת 1796 הוקמה גוברניית קוסטרומה וגבולותיה לא השתנו עד לשנת 1917.

לאחר מהפכת אוקטובר האזור פוצל בין יחידות מנהליות שונות. ובשנת 1944 הוקם מחוז קוסטרומה על בסיס אזורים של מחוז ירוסלבל, מחוז איוואנובו, מחוז וולוגדה ומחוז גורקי.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "הדומה של מחוז קוסטרומה" שכוללת 35 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. באפריל 2012 לתפקיד נבחר סרגיי סיטניקוב. בשנת 2022 הוא התחיל את כהונתו השלישית בתפקיד.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-24 ראיונים ו-8 ערים בעלי חשיבות מחוזית. 

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 566,266 תושבים. זאת לעומת כ-870 אלף בשנת 1970. כ-75.3% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. 

בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-78.3% מאוכלוסיית המחוז. העיר הגדולה היא- קוסטרומה ובה מתגוררים כ-265 אלף תושבים.

## כלכלה
התעשייה מהווה את בסיס כלכלת המחוז. ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד עץ וטקסטיל.

העיר קוסטרומה היא חלק של טבעת הזהב של רוסיה שמושך תנועת תיירים משמעותית.

### תחבורה
עיר קוסטרומה חוברה למסילת ברזל בשנת 1887. מאז נבנתה רשת מסילות ברזל מפותחת.

דרך המחוז עובר כביש ארצי R-243 קוסטרומה-פרם ו-M8 מוסקבה-ארכנגלסק.

בקוסטרומה פעול נמל תעופה לטיסות פנים.
## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קוסטרומה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1944
קורגן (מחוז)

**מחוז קורגן** (ברוסית: **Курганская область**; בתעתיק: **קורגנסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל. המחוז נמצא דרומית להרי אורל ומהווה שער לסיביר. בחלק הדרומי המחוז גובל עם קזחסטן. 

המחוז הוקם ב-6 בפברואר 1943.

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 753,002 תושבים.

## היסטוריה
קיימות עדויות על התיישבות אנושית באזור מהתקופה הפלאוליתית העליונה.

האזור היה מאוכלס בעיקר על ידי עמים פינו-אוגורים. בעקבות שינויים ונדידת העמים במהלך המאה ה-1/המאה ה-2 לאזור הגיעו עמים טורקים.

במהלך המאה ה-13 האזור שולב בשטחי הורדת הזהב ובהמשך חאנות סיביר.

עד לתחילת המאה ה-16 התיישבות רוסית מעבר להרי אורל כמעט ולא הייתה קיימת. בעקבות נפילת חאנות סיביר השטח שולב בתחומי רוסיה הצארית. העיר קורגן הוקם בשנת 1679 על ידי מתיישבים קוזאקים.

בשנת 1782 הוחלט על הקמת יחידה מנהלית עם מרכז בעיר קורגן. היחידה תחילת הייתה כפופה לגוברניית טובולסק ובהמשך שולבה ביחידות מנהליות שונות.

לאחר מרד הדקבריסטים רבים ממשתתפיו הוגלו לאזור.

בתקופה הסובייטית האזור המשיך להיות חלק של יחידות מנהליות שונות עד שבנת 1943 הוקם מחוז קורגן, בעיקר תוך פיצול ממחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1944 הוקם מחוז יומן וחלק מהשטח של מחוז קורגן עבר למחוז החדש.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז קורגן" שכוללת 34 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר ודים שומקוב. בשנת 2024 הוא התחיל את כהונתו השנייה בתפקיד.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-24 ראיונים ו-2 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 753,002 תושבים. זאת לעומת 1.1 מיליון בשנת 1989. כ-63% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.  בעיר הגדולה ובירת המחוז - קורגן מתגוררים כ-300 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים 82% אחוז מכלל אוכלוסיית האזור וטטרים כאחוז.

## כלכלה
פינוי מפעלים מחלק האירופאי של ברית המועצות מזרחה בתקופת מלחמת העולם השנייה תרם לתנופה בפיתוח תעשייה באזור. כיום פועלים מפעלים בתחום בניית מכונות, ייצור פלדה ותעשיות ביטחוניות בעיקר בתחום הגרעין.

חלק משמעותי של אוכלוסיית האזור מתגורר בכפרים ועוסקים בחקלאות.

### תחבורה
מסילת ברזל היגע לאזור בסוף המאה ה-19 עם בניית הרכבת הטראנס-סיבירית. כיום מופעלת רשת מסילות ברזל מפותחת.

דרך המחוז עוברות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית R-254 "אירטיש" צ'ליאבינסק-נובוסיבירסק ו-R-354 יקטרינבורג-קורגן.

בעיר קורגן פועל נמל תעופה. בשנת 2015 הוחלט לשדרג אותו למעמד בין-לאומי אך החלטה זו טרם מומשה. החל משנת 2021 הוא נקרא על שם גבריל איליזרוב שפעל בעיר.
## קישורים חיצוניים

* 

קורגן
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1943
EBCDIC

**EBCDIC** (ראשי התיבות של המונח האנגלי **Extended Binary Coded Decimal Interchange Code**) הוא קוד בן 8 סיביות לייצוגם של תווים (ספרות, אותיות האלפבית, סימני פיסוק ועוד) בזיכרון מחשב ובקובצי מחשב, שפיתחה חברת IBM.

קוד EBCDIC פותח בשנת 1963, כהרחבה של קוד BCD שקדם לו, במסגרת פיתוחה של סדרת המחשבים IBM System/360.

זה היה התקן הראשון שאפשר ייצוג של 256 תווים, אולם מאחר ש-EBCDIC היה תקן קנייני, עבר עולם המחשוב לתקן ASCII בן 7 הסיביות המאפשר ייצוג דומה.

כיום משמש קוד ה-EBCDIC רק במחשבים מרכזיים ומחשבי סדרה i מתוצרת IBM ולא הצליח לחדור לתעשיית המחשוב כולה.

## ייצוג האלפבית העברי בקוד EBCDIC
ייצוג האלפבית העברי בקוד זה עבר שינויים רבים במהלך השנים, בדומה למהפכה שחלה בייצוג האלפבית העברי ב-ASCII. תחילה יוצגה העברית במקום האותיות האנגלית הגדולות (קוד שהיה מכונה בז'רגון של המתכנתים "סינית"). אחר כך יוצגה העברית במקום האותיות האנגליות הקטנות ובדומה לאותה שיטת ייצוג ב-ASCII כונתה שיטה זו Hebrew Old-Code (קוד ישן). באמצע שנות ה-80 בוצעה המהפכה האחרונה ולעברית הוקצה תחום משלה שלא היה לו שימוש קודם לכן ושיטה זו כונתה Hebrew New-Code. המעבר בין כל שיטת ייצוג כרוך בעבודה רבה ובלא מעט סיכון ולכן חלק מהמחשבים המרכזים בישראל עדיין משתמשים בשיטת הייצוג Hebrew Old-Code.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קידוד תווים
קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
קטגוריה:IBM
אלוהים וזכותי שלי

[ממוזער|290px|[סמל הממלכה המאוחדת עם המוטו Dieu et mon droit]]
**אלוהים וזכותי שלי** (בצרפתית: **Dieu et mon droit**; **דְיֶה אֶה מֹון דְרוּאָה**) הוא המוטו של המלוכה הבריטית, אשר הונהג על ידי הנרי השישי (1422–1471).

משמעותו של המוטו היא שהמלך אחראי רק כלפי האל ולא כלפי כל מלך או כוח ארצי אחר כדוגמת העם או הפרלמנט; אאמין באלוהים אך אעמוד על זכותי עלי אדמות.

במקור היה הכתיב "**Dieu et mon droict**". מאוחר יותר הושמטה ה־c מן המלה droict, בהתאם לשינויים בכתיב הצרפתי. כיום חקוק המוטו על סמל הממלכה המאוחדת.

המוטו כתוב בצרפתית, משום שהאנגלית התקבלה כשפת יום־יום בקרב המעמד השליט בבריטניה רק בעת החדשה המוקדמת. הנרי השישי דיבר צרפתית והוכתר כמלך צרפת וכמלך אנגליה גם יחד. גם המוטו של מסדר הבירית, שהוקם על ידי אדוארד השלישי בשנת 1348, "Honi soit qui mal y pense" (הבוז למי שיהגה בו רעה), הוא בצרפתית.

כבר כמאתיים שנה לפני קבלתו הרשמית של המוטו, השתמש בו ריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה בקרב נגד פיליפ השני, מלך צרפת.

## ראו גם
* באל נשים מבטחנו, המוטו הרשמי של ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: סמלים לאומיים
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:מוטואים לאומיים
קורסק (מחוז)

**מחוז קורסק** (ברוסית: **Курская область**; תעתיק: **קורסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. המחוז גובל עם אוקראינה.

המחוז הוקם ב-13 ביוני 1934.

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 1,060,892 תושבים.
## היסטוריה
יש עדויות להתיישבות באזור החל מתקופת הקרח. 

במהלך המאה ה-9 האזור סופח לרוס של קייב והיה חלק של מספר נסיכויות. בהמשך הוא סופח לדוכסות הגדולה של ליטא. במאה ה-15 האזור עבר לשליטת נסיכות מוסקבה.

במהלך המאה ה-16 הרוסים בנו מספר מבצרים באזור לצורך הגנת הגבול. בשנת 1708 רוסיה חולקה לגוברניות ואזור היה חלק של גוברניית קייב. בשנת 1796 הוקמה גורבניה נפרדת עם מרכז בקורסק. בשנת 1925 חלק מגוברניה זו הועבר לאוקראינה הסובייטית והיתר שולב ביחידה מנהלית חדשה עם מרכז הוורונז'. מחוז קורסק הוקם בשנת 1934 תוך פיצול יחידה מנהלית זו. בשנת 1944 ובשנת 1954 שטח המחוז הוקטן תוך העברת מספר אזורים למחוזות שהוקמו באותן שנים.

בזמן מלחמת העולם השנייה התחולל באזור קרב קורסק.
### מלחמת אוקראינה–רוסיה

במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה, האזור הסמוך לגבול הושפע מפעולות אוקראינה. נוסף על גדודי מתנדבים רוסים המתנגדים לממשל ברוסיה, צבא אוקראינה ביצע פלישה קרקעית לראשונה למחוז באוגוסט 2024. באוגוסט 2024, הכוחות המזוינים של אוקראינה פלשו למחוז וכבשו 1,000 קמ"ר ממנו תוך שהם לוקחים בשבי מספר חיילים רוסים וגרמו לעקירתם של אלפי תושבים. באפריל 2025 הכריז ראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב כי המחוז טוהר מאוקראינים ושוחרר במלואו, זאת לאחר לחימה עיקשת של כמה חודשים.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז קורסק" שכוללת 45 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר אלכסיי סמירנוב.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-28 ראיונים ו-5 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 1,060,892 תושבים. זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1970. בערים מתגוררים כ-69.5% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה, קורסק, מתגוררים כ-405 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים כ-82.8% מאוכלוסיית המחוז.  

## כלכלה
בשטח המחוז נמצאים מרבצי ברזל מהגדולים בעולם. בשטח המחוז, כ-40 ק"מ מקורסק ממוקמת תחנת הכוח הגרעינית קורסק שהיא מהגדולות ברוסיה בהספק של 4,000 מגה-ואט.

### תחבורה
מסילת ברזל ראשונה באזור הופעלה בשנת 1868. היא קישרה את האזור עם מוסקבה ובהמשך הורחבה עד לקייב. כיום במחוז פועלת רשת מסילות ברזל מפותחת. 

דרך המחוז עוברות כבישים ארציים M2 "קרים" מוסקבה-אוקראינה, ו-M3 באותו כיוון.

בקורסק פועל נמל תעופה. החל משנת 2021 הוא נקרא על שם מיכאיל גורביץ', יליד האזור. 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קורסק
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
קטגוריה:מחוז קורסק
תפנות

**תפנות** היא אלת המים המשקעים והטל במיתולוגיה המצרית. פירוש שמה הוא "המים". 
תפנות מתוארת כדמות אישה עם ראש לביאה, או כלביאה. 

## הירוגליפים
בשונה ממרבית האלים האחרים המוזכרים במיתולוגיה המצרית, לתפנות לא היה הירוגליף יחיד המייצג את שמה, ושמה נכתב באמצעות ארבעה הירוגליפים המייצגים את הצלילים הפונוגרמיים ת-פ-נ-ת.

## תפקידה במיתולוגיה
המיתולגיה המצרית מציגה מספר גרסאות למקורה של תפנות. האחת גורסת שתפנות נוצרה על ידי אתום שהתעטש ויצר את שו, אחיה של תפנות. כאשר הוא השתעל כדי לנקות את גרונו תפנות נוצרה. גרסה אחרת מופיעה במגילת הפפירוס "Book of Overthrowing Apophis", ובה שיר המתאר כיצד אל השמש רע יצר את האלים שו ותפנות לאחר שביצע בעצמו מין אוראלי וירק את נוזל הזרע אל האדמה.

על פי המיתולוגיה, תפנות נשואה לאחיה שו, והיא אמם של האלים המצריים נות וגב.

## ראו גם
* אלוהויות במצרים העתיקה

## קישורים חיצוניים

* תפנות, אלת הלחות, הירח, היובש והשמש

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלות מצריות
קטגוריה:אלות השמיים ומזג האוויר
קטגוריה:אלות פריון
United Space Alliance

**United Space Alliance (USA)** הייתה חברת שירותים חלליים שסיפקה שירותי תחזוקה ובדיקה לסוכנות החלל האמריקנית, נאס"א, ותחזקה בין השאר את צי מעבורות החלל של ארצות הברית. החברה הייתה בבעלות שווה של חברת בואינג ולוקהיד מרטין. החברה נוסדה בשנת 1995, והעסיקה כעשרת אלפים עובדים במרכז החלל ג'ונסון שבטקסס, מרכז החלל קנדי שבפלורידה, במתקני נאס"א במרכז טיסות החלל מרשל באלבמה ובוושינגטון הבירה.

## היסטוריה
החברה נוסדה על ידי חברת רוקוול אינטרנשיונל ולוקהיד מרטין, כמענה לרצון של נאס"א להעניק חוזים שונים מתחום תוכנית החלל המאוישת של ארצות הברית לספק יחיד, לשם התייעלות. חוזה שנחתם בין חברת USA לנאס"א בשנת 1996 הסדיר את שיתוף הפעולה בין הגופים למשך עשר שנים. בשנת 2006, נחתם הסכם חדש שהסדיר את המשך התמיכה של החברה בתוכניות החלל המאוישות של ארצות הברית.

## פעילות החברה
ב־1996 זכתה חברת USA במכרז של נאס"א לתחזוקת צי מעבורות החלל שלה. עד 2011 הייתה החברה אחראית על הטיפול השוטף בכל מתקני השיגור, האחסון וההשמשה של מרכיבי מעבורות החלל, לרבות הטיפול במאיצים המוצקים, מכל הדלק, המנועים הרקטיים והרכבת המרכיבים השונים לקראת כל משימה של מעבורות החלל. בנוסף לכך, הייתה אחראית על מרכיבים נוספים של תוכנית החלל המאוישת של ארצות הברית ובכלל זה פיתוח ציוד חללי למשימות מעבורת החלל ותחנת החלל הבינלאומית, תמיכה בתוכנית האימונים של האסטרונאוטים ובדיקות הנדסיות שונות של מרכיבי התוכנית.

נכון ל-20 בדצמבר 2019, חדלה חברת USA להתקיים כיישות תפעולית.

## ראו גם
* United Launch Alliance

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אמריקאיות שנסגרו
קטגוריה:תוכנית החלל האמריקאית
ג'נגה

**ג'נגה** הוא משחק של מיומנות מוטורית.

שם המשחק היא המילה 'בניה' בסוואהילית. בגרסתו הנפוצה של המשחק הוא מכיל 54 לבני עץ מוארכות המשמשות לבניית מגדל. במהלך המשחק שולפים השחקנים על פי תור לבני משחק מהמגדל ומניחים אותן בחזרה על ראשו, תוך ניסיון לשמור על יציבות המבנה שנוצר. השחקן הראשון שגורם להתמוטטות המגדל הוא המפסיד.

בניית המגדל נעשית על ידי הנחת לבני העץ במאונך ומאוזן לסירוגין. אם לא נשארו אופציות להסרת לבנים מכריזים על תיקו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:משחקים
קטגוריה:סוואהילי
סויוז 5

**סויוז 5** (ברוסית: **Союз 5**, "ברית 5") הייתה משימת חלל מאוישת. המטרה המרכזית הייתה להתחבר לחללית סויוז 4 ולבצע מעבר צוות. המטרה הושגה בהצלחה.

## צוות
* בוריס וולינוב - מפקד צוות
* אלכסיי יליסייב - מהנדס טיסה (בהמראה בלבד)
* יבגני חרונוב - מהנדס טיסה (בהמראה בלבד)

## צוות גיבוי
* אנטולי פיליפצ'נקו
* ואלרי קובסוב
* ויקטור גורבטקו

## תיאור המשימה
החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK. החללית המריאה ב-15 בינואר 1969 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור.

משימת החללית הייתה להתחבר עם החללית המאוישת סויוז 4, שעליה הקוסמונאוט ולדימיר שאטאלוב. לאחר ששתי החלליות עגנו, יצאו שני קוסמונאוטים מחלליתו של וולינוב לריחוף בחלל, ועברו לחללית סויוז 4, ושבו לכדור הארץ. וולינוב נותר לבדו בחללית וחזר עמה לכדור הארץ ב־18 בינואר 1969. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הטיסות לחלל ששתי חלליות מאוישות עגנו יחדיו בחלל, ובוצעו חילופי צוותים.

## כמעט אסון בחלל
לאחר שהפעיל וולינוב את מנועי הבלימה של חלליתו, תא החזרה לכדור הארץ היה צריך להתנתק מתא השירות של החללית, אך עקב תקלה ניתוק זה לא התבצע. החללית של וולינוב החלה בנפילתה אל כדור הארץ כשחרטום החללית מופנה קדימה במקום מגן החום. הטמפרטורה עלתה באופן ניכר, ותא החללית של וולינוב החל להתמלא בעשן כתוצאה מאטמי הגומי של הפתח, שהחלו נשרפים. דלת התא, העשויה טיטניום, החלה להתעוות מהחום, ושניות שלפני שהחללית החלה להישרף ולהתפרק, נותק תא השירות ותא הפיקוד של החללית החל לייצב עצמו עם מגן החום כלפי מטה.

## נחיתה קשה
עקב הסחרור של החללית, משנפרש המצנח שלה, הוא לא התנפח כראוי, והחללית צנחה במהירות רבה הרבה יותר מהמתוכנן. החללית פגעה בקרקע בעוצמה רבה, ולוולינוב נגרמו פציעות מרובות, ובהם שברים בצלעות, בלסת, ורוב שיניו נשברו. כשהוא פצוע קשה, יצא מחלליתו על מנת לגלות כי נחת בהרי אורל, בשלג עמוק, עקב תקלה במערכת הניווט של החללית. הטמפרטורה הייתה 38 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, וולינוב הבין כי אם ימתין לחילוץ, סביר שלא ישרוד, לכן יצא למסע מילוט רגלי, ולאחר כעשרה קילומטרים הגיע לבית של אזרח מקומי, שם קיבל מחסה, והוזעקה עזרה.

סיפור הנחיתה הקשה, שכמעט הסתימה באסון לא פורסם עד שנת 1997, אז התראיין וולינוב לראשונה. פרטים מלאים על קורותיו במשימת חלל זו נתן וולינוב בראיון מקיף בשנת 2003, עת ביקר בישראל.

## קישורים חיצוניים

* נתוני המשימה
* נתונים מאנציקלופדיית החלל
* תיאור המשימה

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1969 בברית המועצות
HSBC

**HSBC הולדינגס** (באנגלית: **HSBC Holdings plc**) היא חברת החזקות פיננסית, המדורגת כתאגיד ה-15 בעולם על-פי הדירוג המשולב של פורבס. משרדי ההנהלה העולמית של HSBC שוכנים במגדל HSBC (כיכר קנדה 8) בקנרי וורף שבלונדון.  הבנק הוא אחד מ-30 מוסדות פיננסיים גלובליים, שב-2009 המועצה ליציבות פיננסית (FSB) הגדירה כמוסד פיננסי בעל חשיבות מערכתית (SIF) ועלול להוות סיכון מערכתי במקרה של קריסה.

נכון לדצמבר 2024 זהו הבנק הרביעי בגודלו בעולם - והגדול ביותר בעולם שאינו סיני.

הבנק מחזיק סניפים ברחבי העולם. מקורם של 80% מרווחיו הוא מחוץ לממלכה המאוחדת, לכן הוא מדווח על תוצאותיו בדולר אמריקני. קרוב ל-22% מרווחיו מקורם בהונג קונג, שם שכן מטהו עד 1991.

הלוגו של HSBC, שצורתו משושה, נגזר מהדגל של תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי מהמאה ה-19, שבעצמו נגזר מדגל סקוטלנד, המייצג את הצלב שהקדוש הנוצרי אנדרו (הקדוש הפטרון של סקוטלנד) נצלב עליו.

## ההיסטוריה

הקבוצה נקראת על-שם החברה שיסדה אותה, תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי (The Hongkong and Shanghai Banking Corporation), בנק שהוקם בהונג קונג על ידי תומאס סת'רלנד הסקוטי, לטיפול בענייני הכספים של המסחר הבריטי במזרח הרחוק ב-1865. התאגיד נקרא HSBC. הוא מעסיק כ-213,978 עובדים.
## ביקורת

בתחילת 2015 פורסמה רשימה של כ-100 אלף לקוחות מ-200 מדינות, שהחזיקו חשבונות בשלוחת HSBC בשווייץ, לאחר שהרשימה נמסרה על ידי עובד הבנק לגורמי חקירה בצרפת. ברשימה גם יותר מ-6,000 לקוחות ישראלים. בעקבות זאת החלה משטרת שווייץ בחקירה בחשד להלבנת הון בבנק.

הרשויות הפדרליות בארצות הברית ניהלו חקירה דומה, לאחר שהתברר להן שהבנק מלבין כספים עבור קרטל סינלואה, עבור החזבאללה ועבור ארגוני פשע וטרור רבים אחרים, כמו גם עבור מדינות אויב. בסופו של דבר, הבנק הודה בכול החשדות והגיע לעסקת פשרה עם הרשויות במקום למשפט.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הישראלי 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנקים
קטגוריה:בנקי השקעות
קטגוריה:חברות בריטיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 100 מיליארד דולר
קטגוריה:חברי הבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:בריטניה: בנקים
אנרכיזם באפריקה

**אנרכיזם באפריקה** מתייחס הן להתארגנות פוליטית אנרכיסטית של חלק מהחברות האפריקניות המסורתיות, והן לתנועה האנרכיסטית המודרנית באפריקה.

## אנרכיזם ותרבויות מסורתיות
בספר "אנרכיזם אפריקני: היסטוריה של תנועה" נטענת הטענה ש"במידה כזו או אחרת, כל החברות האפריקניות המסורתיות הכילו בתוכן "מאפיינים אנרכיסטיים" שאם בוחנים אותם לעומקם, מאששות את האמת ההיסטורית שממשלות לא התקיימו מאז ומעולם. הן תופעה מאוחרת ולכן הן לא בלתי-נמנעות בחברה האנושית. בעוד חלק מהמאפיינים האנרכיסטים של החברות האפריקניות המסורתיות התקיימו בעיקר בשלבי התפתחות מוקדמים, חלקן עדיין קיימים גם בימינו.".

הסיבה שבגינה חברות אפריקניות מסורתיות מוגדרות כ"אנרכיות" היא עקב המבנה הפוליטי האופקי שלהן, והעדר מעמדות. בנוסף לכך, ההנהגה של "זקני השבט" בדרך כלל לא התפתחה למבנה סמכותני, שמאפיין את המדינה המודרנית. עם זאת, הושם דגש חזק על ערכים מסורתיים ו"טבעיים". לכן, לדוגמה, אף על פי שלא היו קיימים חוקים נגד אונס, רצח, ניאוף ומעשי כשפים, אדם שביצע מעשים אלו נרדף יחד עם משפחתו. עקרון האחריות הקולקטיבית הוחל במקרים מסוימים.

בתחילת המאה ה-15 החלה להיווצר מערכת של מעמדות בחלקים מסוימים של אפריקה, אף על פי שהיא הייתה קיימת בעבר בחלק מהתרבויות האפריקניות (כמו בממלכת אקסום ובשבט האוסה), במשך מאות שנים. אולם, חלק מהשבטים נשארו "שבטים ללא שליטים", או "אנרכיה מאורגנת" עד היום.

## אנרכיזם מודרני
באפריקה הפוסט-קולוניאלית, החל להתפתח הסוציאליזם האפריקני. הוא נבדל באופן משמעותי מסוציאליזם הקלאסי בכך שהוא שם דגש על שיתוף משאבים כלכליים בצורה "מסורתית", בדומה לנרודניקים ברוסיה.

## לקריאה נוספת
* *"Anarchism and Revolutionary Syndicalism in South Africa, 1904-1921"* מאת לוציאן ואן דר וואלט
: אסופת מאמרים.
* *"Military Dictatorship and the State in Africa"* מאת Samuel Mbah and I.E. Igariwey
: ביקורת אנרכיסטית על משטרים צבאיים.
* *"Toward The African Revolution"* מאת פרנץ פאנון
: אסופת מאמרים.
* *"African Anarchism: The History of a Movement"* by Sam Mbah and I. E. Igariwey
: סקירה היסטורית.

## קישורים חיצוניים
* אנרכיזם באפריקה
* אנרכיסט אירי באפריקה - מאמר על אפריקה מנקודת מבט אנרכיסטית
* לקראת אנרכיזם אפריקני נמרץ ונרחב
* אינדימדיה של דרום אפריקה

אפריקה
קטגוריה:אפריקה: חברה
Powerslave

***Powerslave*** הוא אלבום הסטודיו החמישי של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן ואחד מן המצליחים והמוערכים ביותר שלה. האלבום יצא לאור ב-3 בספטמבר 1984 והמשיך את ההצלחה של האלבום הקודם.

היצירה הבולטת והארוכה ביותר באלבום היא Rime Of The Ancient Mariner ("שירת המלח הקדמוני"), באורך של 13 דקות ו-38 שניות, אשר מבוססת על יצירה ספרותית באותו שם מאת סמואל טיילור קולרידג'.
עוד שני שירים בולטים, הם Aces High (שגם מוערך בתור שיר שהשפיע על זרם הספיד מטאל), ו-2 Minutes To Midnight. שני השירים יצאו לאור כסינגלים והפכו לפופולרים מאוד.

האלבום יצא מחדש בשנת 1995 וכלל ארבע רצועות נוספות לרבות גרסת כיסוי של שיר של להקת Nektar.

## רשימת השירים

### Rime of the Ancient Mariner
**Rime of the Ancient Mariner** (שירת המלח הקדמוני) אורכה כ-13 דקות ו-34 שניות מה שהופך אותה ליצירה השנייה הכי ארוכה של איירון מיידן.

היצירה נכתבה על ידי בסיסט ומנהיג הלהקה, סטיב האריס בזמן קצר.

יצירה זו מבוססת על הפואמה בעלת אותו השם שנכתבה על ידי סמואל טיילור קולרידג', כמה מן המילים שהופיעו בפואמה מופיעות גם כאן (לדוגמה: "Water, water everywhere - nor any drop to drink").

במהלך היצירה נשמעים ניסיונות בכלים, טכניקות, וסגנונות שונים שהלהקה לא התנסתה בהם עד אז. דוגמאות לכך הן השימוש בגונג, שימוש בדוושת ווליום, קריינות וכו'.

היצירה הפכה לאהובה על מעריצי הלהקה. מאז, היצירה מנוגנת בהופעות הלהקה, ידוע בעיקר הביצוע החי באלבום Live After Death משנת 1986. דייב מארי, ברוס דיקינסון והאריס אמרו כי יצירה זו הייתה האהובה עליהם לנגן בסיבוב ההופעות לקידום *Powerslave*.

### Mission From 'Arry
Mission From 'Arry הופיע כבונוס בגרסה המחודשת של האלבום משנת 1995. שיר זה אינו אלא ויכוח שהתנהל בין סטיב האריס לניקו מק'בריין המלווה במכשיר הקלטה סמוי שברוס דיקינסון השתיל. הוויכוח התנהל אחרי הופעה בפנסילבניה ב-1983 כתוצאה מאי-הבנה על הבמה. אחרי שהייתה תקלה בגיטרת הבס של האריס, האריס ביקש מהאדם הראשון שראה (שבמקרה היה אחד האנשים שהיו אחראים על האורות) לבקש ממק'בריין להאריך את סולו התופים שלו. אולם אותו האדם התחיל לצרוח על מק'בריין, מה שגרם לסולו שלו להיהרס. מק'בריין כעס מאוד ונכנס לעימות עם אותו האדם, והאריס חשב שזה היה מיותר. הוויכוח ככל הנראה נרגע בין האריס למק'בריין לפני שדיקינסון התחיל להקליט ולהרגיז שוב את שניים על ידי כך ששאל את מק'בריין מה הוא היה מצפה מהאיש לעשות אילו הוא היה אומר לו שמסבך התאורה שמעל מערכת התופים שלו עמד ליפול עליו, ומק'בריין הגיב "טוב, אני מניח שמישהו היה צריך למשוך אותי מהדרך המזורגגת אחרת אני מת!". ההקלטה הסתיימה אחרי שהאריס מצא את מכשיר ההקלטה, והשורה האחרונה שאמר הייתה "איזה ממזר מקליט את זה".

## השתתפו באלבום
*ברוס דיקינסון - סולן
*סטיב האריס - גיטרה בס
*דייב מארי - גיטרה חשמלית
*אדריאן סמית' - גיטרה חשמלית
*ניקו מק'בריין - מערכת תופים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI רקורדס
צרוסיט

**צֶרוּסִיט** (ידוע גם כ**פחמת העופרת** או **עופרת לבנה**) הוא מינרל קרבונטי הבנוי מעופרת (Pb) ופחמה (קרבונט CO3) והוא מחצב חשוב של עופרת. מקור שם המינרל משמו בלטינית "קרוסה" (cerussa) שפירושו "עופרת לבנה". ק. גסנר (K Gesner) מזכיר את המונח "קרוסה נטיבה" (Cerussa native) בספרו שיצא לאור ב-1565, וב-1832 כינה המינרלוג הצרפתי פרנסואה סולפיס בודן (François Sulpice Beudant) את השם קרוס (cruse) למינרל. את השם צרוסיט, המקובל כשם המינרל, טבע לבסוף הגאולוג האוסטרי וילהלם קרל ריטר פון היידינגר (Wilhelm Karl Ritter von Haidinger) ב-1845. בתקופה שקדמה לכך נהגו הכורים לכנות את המינרל "פצלת עופרת" או "עופרת לבנה".

צרוסיט נוצר כמינרל משני של בליה או התחמצנות של מרבצי עופרת כדוגמת גלנה (סולפיד העופרת). נמצאו דגימות של צרוסיט שבמרכזם גלעין של גלנה המדגימות תהליך חימצון שלא הסתיים. הצרוסיט מתגבש במערכת האורתורומבית ויוצר שורה איזומורפית עם ארגוניט. כמו הארגוניט נפוצה תופעת גבישים תאומים בצרוסיט, צורת הגבישים המרוכבים היא פסאודו משושה. בדרך כלל שלושה גבישים מחוברים על שתי פאות המנסרה, ויוצרים קבוצות של כוכבים בעלי שש קרניים, כשהגבישים חוצים זה את זה בזוויות של קרוב ל-60°. לגבישים בודדים, שכמעט ואינם מופיעים באופן טבעי, יש פאות חלקות ומבריקות. המינרל מופיע גם כגושים חסרי צורה ולעיתים בצורה סיבית. צבע המינרל בדרך כלל לבן או חסר צבע, לעיתים אפור או ירקרק ושקיפותו משתנה בין שקוף לשקוף למחצה. המינרל פריך מאוד ונשבר בצורת קונכייה. סוג של המינרל המכיל 7% של פחמת האבץ (סמיתסוניט) המחליפה את פחמת העופרת מכונה איגלסיאסיט (iglesiasite) על שם המקום בו אותר, איגלסיאס באי סרדיניה.

את המינרל ניתן לזהות בקלות בשדה בשל תכונותיו: גבישי תאומים, ברק יהלום ומשקל סגולי גבוה (6.5 בסולם מוס). הוא מתמוסס תוך כדי תסיסה בחומצה חנקתית מדוללת. חימום באש יגרום למינרל להינתך בקלות דבר המעיד על נוכחות העופרת.
[ימין|ממוזער|250px|גבישי צרוסיט. תצוגה בבניין הגאולוגיה שב[אוניברסיטת ייל]]

דגימות גבישים מעולות נמצאו במקומות הבאים: מכרה פרידריכסזגן (Friedrichssegen) סמוך לנהר אמס (Ems) ליד העיר נסאו (Nassau) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה, יוהנגאורגנשטאט (Johanngeorgenstadt) שבסקסוניה, מיס (Mies) שבקנטון וו שבשווייץ, פניקסוויל בפנסילבניה, ברוקן-היל בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, המכרות של צואמב בנמיביה ומקומות נוספים. גבישים מחטיים עדינים ארוכים למדי נמצאו לפני זמן רב במכרה פנטיר גלייז (Pentire Glaze) בסמוך לכפר סנט. מינוור (St Minver) שבקורנוול, שבבריטניה. במקומות בהם מוצאים את המינרל הוא מצוי בכמויות ניכרות ומכיל עד 77.5% עופרת.
## שימושים מסחריים
השימוש העיקרי בצרוסיט כיום הוא כמקור להפקת עופרת. "עופרת לבנה" היא מרכיב עיקרי בצבעי עופרת, צבעים שהשימוש בהם הופסק. בליעה של שבבי צבע מבוסס עופרת היא הסיבה הנפוצה ביותר להרעלת עופרת אצל ילדים. ב"עופרת לבנה" ובאצטט העופרת נעשה שימוש במהלך ההיסטוריה כמרכיב בתכשירי קוסמטיקה. בין השאר נכללה "עופרת לבנה" בתכשיר המכונה Venetian Ceruse שנועד להבהיר את עור הפנים שהיה מבוקש מאוד במאה ה-16, למרות שרוב המשתמשים בו היו מודעים לסכנת הרעלת העופרת. בין המשתמשים בתכשיר זה הייתה גם אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. השימוש בעופרת לבנה בתכשירי קוסמטיקה הופסק במדינות המערב.

## קישורים חיצוניים

*אתר Mindat
*אתר Webmineral
*אתר Mineral galleries
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מינרלים קרבונטיים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:אבני חן
קטגוריה:עופרת
קונץ פונץ'

**קונץ-פונץ**' (במקור הגרמני: **Der satanarchäolügenialkohöllische Wunschpunsch**, באנגלית **The Night of Wishes**) הוא ספר שנכתב על ידי הסופר הגרמני מיכאל אנדה. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1989, ובעברית בשנת 1999, בתרגום חנה לבנת.

## תקציר
הסיפור נפתח ב-31 בדצמבר, במפגש בין **בעל זבוב טרוף דעת**, מכשף מהגיהנום המתמחה בתחום המדע, לבין תולע מאלדיקטוס, שליח מהגיהנום שבא להודיע לו כי שלא עמד בחוזה שחתם עליו, ולא הצליח לגרום מספיק סבל בעולם, ואם עד 12 בערב לא יעמוד ביעדים המוטלים עליו - יוטל עליו צו עיקול. טרוף דעת המיואש מתחיל לכתוב את צוואתו, ואז מגיע אליו שליח שמבשר על בואה של דודתו, מכשפת הכסף **עריצה ערפדיתית**. במקביל אנו מתוודעים למשרתים של שני המכשפים: את טרוף דעת משרת חתול שמן ועצלן בשם **מאוריציו די מאורו**, ואת עריצה משרת עורב בשם **יעקב עקמומי**. למעשה, שניהם נשלחו בידי מועצת החיות הראשית כסוכנים, כדי לוודא שהמכשפים אינם משחיתים את העולם. בניגוד לעורב החשדן שמנסה למלא את תפקידו, החתול התמים משוכנע כי טרוף דעת (שזיהה מייד שהוא מרגל והרדים אותו בעקביות) הוא איש אצילי ואדיב, שמנסה להיטיב עם העולם, ואף ניגש למכשף, מתוודה על שליחותו ומתנצל. 

כאשר עריצה ערפדיתית מגיעה, היא מנסה להשיג חתיכת קלף שטרוף דעת ירש מסבו המנוח. לאחר שהמכשף מסרב למסור את הקלף, היא נשברת ומספרת לטרוף דעת שאף אצלה ביקר אותו שליח ואיים עליה באיום דומה, ומספרת כי סבו הוריש לו מחצית מכישוף, ואת החצי השני הוריש לה. המגילה כוללת מתכון לקונץ-פונצ': לשיקוי שאם מכינים אותו כהלכה, מגשים בדיוק את ההפך מהמשאלות של השותה אותו - וכאשר יכינו אותו הם יוכלו לבקש שיתרחשו בעולם דברים טובים ולמעשה יתרחשו אסונות כבדים. הדבר היחיד שהורס את השיקוי הוא צלצול פעמוני חג המולד - שמבטל את כוח היפוך המשאלות. למרות העוינות ההדדית והחשדנות שביניהם, שני המכשפים מסכימים לשתף פעולה ולהכין את השיקוי עד חצות, ומתכננים להשתמש בשני המשרתים כעדים לכך שהם הכינו שיקוי שאמור להפוך את העולם למקום טוב יותר. בכל אותו הזמן הם לא יודעים שמאוריציו ויעקב מקשיבים להם, כאשר הם שוהים בתוך חבית מלאה בפסולת רעילה.

שני המכשפים מכינים את השיקוי, והמשרתים יוצאים לחפש עזרה. הם מגיעים למגדל הקתדרלה בעיר ומטפסים למעלה בקשיים רבים, בניסיון לצלצל בפעמונים מוקדם ולשבש את השיקוי. בראש המגדל הם פוגשים את סילבסטר הקדוש (שמשנה את מצב גופו מאבן לחי לכמה דקות בכל חג סילבסטר), ולאחר שהם מספרים לו את סיפורם הוא מסרב להקדים את הצלצול, אך מעניק להם תו בודד שיוכלו להשתמש בו. החתול והעורב מספיקים להגיע בזמן אל בית המכשף, ומגניבים את התו אל תוך השיקוי רגע אחרי שהכנתו נשלמת. טרוף דעת ועריצה שותים את השיקוי ומבקשים משאלה בכל כוס - כאשר בסופה של החגיגה הם מאחלים לחתול ולעורב, ולבסוף גם זה לזה, בריאות ושגשוג - ולהפתעתם המשאלות מתגשמות כלשונן. שני המכשפים מאבדים את הכרתם, וכשמגיעה השעה 12 תולע מאלדיקטוס מגיע ולוקח את המכשפים איתו.

## סדרת אנימציה בעקבות הספר
בהתבסס על רעיון הספר הופקה סדרת טלוויזיה בשם "אונץ' פונץ'". התוכנית שודרה בין השנים 2000-2001 ובישראל היא שודרה ב-Fox Kids ואחר כך בג'טיקס.

## ביקורת
הספר, שלכאורה מהווה ספר פנטזיה לילדים, מהווה ביקורת חברתית על החברה אשר מכלה את עצמה ואת הסביבה.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ספרי מיכאל אנדה
ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס

ממוזער|שמאל|250px|ישו ופטרוס - פרט מן הפרסקו
"**ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס**" הוא שמו של פרסקו אשר צויר על ידי הצייר האיטלקי פייטרו פרוג'ינו (Pietro Perugino) על קיר בקפלה הסיסטינית שבוותיקן.

הפרסקו הוא חלק משני מחזורי פרסקאות שנוצרו בקפלה על ידי צוותי ציירים בראשותו של פרוג'ינו. לורנצו דה מדיצ'י שלח את קבוצת הציירים כדי שיעטרו את קירות המבנה שבנה האפיפיור סיקסטוס הרביעי. מחווה פלורנטינית זו באה עם סיומה של מערכה צבאית בין כוחות פירנצה לבין סיקסטוס. מחזור אחד מציג סצנות מחיי משה והמחזור השני מציג סצנות מחייו של ישו.

נושא הציור לקוח מתוך כתבי הברית החדשה. בבשורה על-פי מתי (פרק טז') ישו פונה אל פטרוס, אחד משנים עשר השליחים, ואומר לו "כי אתה פטרוס ועל-הסלע הזה אבנה את-קהלתי ושערי שאול לא יגברו עליה: ואתן לך את-מפתחות מלכות השמים וכל-אשר תאסור על-הארץ אסור יהיה בשמים וכל-אשר תתיר על-הארץ מותר יהיה בשמים". הפרשנות הנצרות קתולית ראתה בפסוק זה את הסימן לסמכות של פטרוס לכהן כמחליפו של ישו, ואת סמכותה הדתית של הכנסייה הקתולית, הרואה בפטרוס את האפיפיור הראשון. 

במרכז המישור הקדמי של הציור מופיע ישו המעניק צרור ובו שני מפתחות לפטרוס. האחד מוזהב המסמל את מלכות השמים, והשני, כסוף ופונה אל האדמה, המסמל את מלכות הגשמית. ישו מתואר לבוש בגד סגול העטוף בגלימה כחולה וירוקה ונועל סנדלים. שיערו ארוך ואדמוני והוא אוחז במפתח מוזהב. פטרוס מתואר כורע על ברכו, שיערו שיבה והוא לובש בגד כחול עטוף בגלימה צהובה וירוקה. גם הוא אוחז במפתח המוזהב. משני עבריהם של דמויות אלו מתוארות דמויות נוספות, חלקן מופיעות בתלבושות בסגנון עתיק, כמו ישו ופטרוס וחלקן בתלבושות מתקופת הרנסאנס. 

במישור האחורי של הציור מצוירת כיכר גדולה ובה מתוארות שתי סצנות משניות - ישו וחלפני הכספים וישו נסקל באבנים. בתיאור ריצפת הכיכר נעשה שימוש בדגם פרספקטיבי מודגש. במרכז המישור האחורי של הכיכר מתואר מבנה מתומן שנוספו לו ארבע מרפסות (פורטיקו), אשר אמורות להעניק לו צורה של מבנה מרכזני בדמות צלב. המבנה מייצג את בית המקדש הראשון שבנה שלמה. משני עבריו של המבנה מתוארות שתי קשתות ניצחון בדמותה של קשת קונסטנטינוס, המעוטרות בגרלנדות.

פרוג'ינו מצליח להעצים ולהדגיש את אירוע נתינת המפתח בעזרת הקומפוזיציה הסימטרית ובזכות הפרספקטיבה. ידו של פטרוס האוחזת במפתח נמצאת בדיוק בקו האנכי שבו נמצאת גם נקודת המגוז, הממוקמת בפתח המבנה המתומן. יש אשר מצאו דמיון בין תיאור דמויותיו של פרוג'ינו לבין דמויותיו של הצייר והפסל הפלורנטיני אנדריאה דל ורוקיו. דמיון זה ניכר בדמותו של ישו המאזכרת את דמותו של תומא הקדוש מפסל ישו ותומא הקדוש שבכנסיית אורסנמיקלה בפירנצה. 

הפרסקו של פרוג'ינו ניצב בקפלה אל מול ציורו של סנדרו בוטיצ'לי - "עונשו של קורח" ובין שני הציורים ניכרים קשרים איקונוגרפים וצורניים (כגון תיאור הקשת והמבנה המתומן) לצד קשר תאולוגי הרואה את סיפור משה כפרה פיגורציה לחייו של ישו. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:הקפלה הסיסטינית: פרסקאות קיר
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
מריה קליגל

**מריה קליגל** (בגרמנית: **Maria Kliegel**; נולדה ב-14 בנובמבר 1952) היא צ'לנית גרמניה, ילידת דלינבורג. מגיל 19 הייתה תלמידתו של יאנוש סטארקר.

## קריירה מקצועית
מריה קליגל זכתה בפרס ראשון ב"תחרות הקולג' האמריקאי", בפרס ראשון ב"תחרות המוזיקה הגרמנית" ובקונקורס אלדו פאריזוט וכמו כן הייתה זוכת הגראן פרי בתחרות הצ'לו הבינלאומית השנייה על שם מסטיסלב רוסטרופוביץ' ב-1981.
המלחין הרוסי אלפרד שניטקה הכיר בפרשנותה כהקלטה התקנית למוזיקה שלו כאשר הקליטה את הקונצ'רטו הראשון שלו לצ'לו ותזמורת בשנת 1990. היא מרבה להקליט לחברת נקסוס, בין השאר קונצ'רטי ויצירות אחרות לצ'לו מאת בטהובן, בלוך, ברהמס, ברוך, ארנסט פון דוהנאני, דבוז'אק, אלגר, לאלו, סן-סנס, שוסטקוביץ', שומאן, ג'ון טאוורנר וצ'ייקובסקי. כמו כן הקליטה מספר רב של יצירות מוזיקה קאמרית מאת ברהמס, שופן, קודאי, מנדלסון ושוברט. תוכניתה להקליט את מכלול יצירותיו של בטהובן לצ'לו ופסנתר, את הקונצ'רטי לצ'לו של היידן ואת הסוויטות לצ'לו סולו של באך.

בעבר ניגנה בסטרדיוואריוס, שנודע כ"אקס-ז'נדרון", על שם הצ'לן הצרפתי המפורסם מוריס ז'נדרון. כיום היא מנגנת בצ'לו שבנה קארלו טונוני מוונציה בסביבות 1730.

מאז 1987 מלמדת קליגל כיתת אמן בבית הספר הגובה למוזיקה בקלן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'לנים גרמנים
קטגוריה:צ'לניות
קטגוריה:נגניות גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1952
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1952
נכון שזה לא נכון

**נכון שזה לא נכון** (באנגלית: **Say It Isn't So**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, מסוגת הקומדיה הרומנטית, בכיכובם של הת'ר גראהם וכריס קליין. עלילת הסרט סובבת סביב סיפורם של שני נאהבים צעירים, גילברט וג'וזפין, שחוקר פרטי מטעה אותם וגורם להם לחשוב שהם אחים.

## תקציר העלילה

גילברט נובל (כריס קליין) פוגש בספרית צעירה ויפה בשם ג'וזפין וינגפילד (הת'ר גראהם), שאת חתולה האבוד מצא, והשניים מתחילים במערכת יחסים. גילברט מתכוון להציע נישואים לג'וזפין, אך מקבל טלפון מחוקר פרטי, שחיפש כבר זמן מה את אימו האמיתית של גילברט, ועכשיו גילה שהיא ולדין ויגנפילד, אימה של ג'וזפין.

לאחר מספר חודשים אדם צעיר בשם ליאון פיטופסקי מגיע לבית הוריה של ג'וזפין וטוען שהוא בנם האובד, ובידיו תעודת לידה שמוכיחה זאת, אך השניים מסלקים אותו מביתם. בינתיים ג'וזפין מתארסת לג'ק מיצ'לסון (אדי סיבריאן), איש עשיר שעוסק בחשאי בסחר בקוקאין, אך לא מתחתנת עמו, למרות ההפצרות של אימה, מכיוון שהיא עדיין מאוהבת בגילברט.
לבסוף השניים קובעים תאריך לחתונתם, וביום החתונה המשטרה מגיעה כדי לבשר שגילברט נהרג בתאונת דרכים. המשטרה לא יודעת שמכוניתו של גילברט אכן מעורבת בתאונה, אך גילברט לא נהג בה - אלא אחד מבריוניו של מיצ'לסון. מיצ'לסון עצמו חיבל במכונית, בתקווה שגילברט ייהרג, וזה מה שגרם לתאונה.

אביה של ג'וזפין, שבריאותו משתפרת לאחר שסבל משבץ, מספר לג'וזפין שאימה תכננה להרוס את היחסים בינה לבין גילברט, ולגרום לה להתחתן עם מיצ'לסון. בנוסף, מתגלה שמיצ'לסון הוא זה שסיפר לחוקר הפרטי שאמה של ג'וזפין היא גם אמו של גילברט, ושהידיעה לא נכונה. השניים, שיכולים להיות ביחד שוב, מתאחדים ולאחר מספר חודשים נישאים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי סאלי פילד
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
דוכסות גדולה

**דוכסות גדולה** היא טריטוריה הנמצאת תחת שליטתו של דוכס גדול או דוכסית גדולה.

## מקור הדוכסויות הגדולות
המונח **דוכסות גדולה** נטבע בסביבות המאה ה-15 כדי לציין את אדמותיו של דוכס חזק במיוחד. אחד השימושים הראשונים בתואר חדש זה נעשה על ידי דוכסי בורגונדיה, כאשר הם שלטו על שטח גדול מצרפת המודרנית וכן על רוב שטחי הולנד, בלגיה ודוכסות לוקסמבורג (ארצות השפלה הבורגונדיות). המונרכיה הראשונה שנקראה רשמית דוכסות גדולה הייתה הריבונות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה תחת האדונות העליונה של האימפריה הרומית הקדושה, שהפכה לדוכסות הגדולה של טוסקנה בשנת 1569. טוסקנה נשארה דוכסות גדולה עד שנת 1860, כשאז הפכה לחלק מממלכת סרדיניה.

השימוש בתואר דוכס גדול לא היה נפוץ במיוחד עד תחילת המאה ה-19, אז נפוליאון העניק דוכסויות גדולות לרבים מבני בריתו והגדיל בכך את אדמותיהם. בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו בשנת 1815 חדלו להתקיים מספר דוכסויות גדולות שהוא יצר, כמו הדוכסות הגדולה של ברג. למרות זאת, הנציגים שהתאספו בקונגרס וינה הסכימו להמשך השימוש בתואר "דוכס גדול" על ידי דוכסים ונסיכים שהוחזרו להם אדמותיהם, ובמיוחד אלו ששלטו על אזורים שהיו שייכים לאימפריה הרומית הקדושה. כך נוצרו במאה ה-19 מונרכיות רבות במרכז אירופה תחת השם "דוכסויות גדולות", כמו למשל הדוכסות הגדולה של הסן. באותו הזמן הורחב השימוש בתואר "דוכס גדול" ברוסיה, שבה הוא שימש לציין בן משפחה של הצאר.

## לוקסמבורג
הדוכסות הגדולה היחידה שקיימת כיום היא לוקסמבורג, והיא מתנהלת היום כמונרכיה חוקתית עצמאית, אלא שתוארו של העומד בראשה נשאר "דוכס גדול". לוקסמבורג הפכה לדוכסות גדולה בשנת 1815, כאשר עברה לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד, בעת שהולנד הפכה לממלכה עצמאית. לוקסמבורג נשארה דוכסות גדולה תחת הכתר ההולנדי עד שנת 1890. בשנה זו מת וילם השלישי, מלך הולנד ודוכס לוקסמבורג בלי להותיר אחריו יורש זכר. את כס המלוכה ההולנדי ירשה בתו של וילם השלישי, וילהמינה, אך חוקי הירושה של לוקסמבורג, שנבעו מהחוק הסאלי, אסרו על אישה שליטה. לפיכך ירש את התואר "דוכס לוקסמבורג" בן-דודה הרחוק, אדולף, דוכס נסאו.

## דוכסויות גדולות חשובות במהלך ההיסטוריה
* הדוכסות הגדולה של ליטא (1236-1795, חולקה בין ממלכת פרוסיה והאימפריה הרוסית)
* הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1569-1860, הפכה לחלק מממלכת סרדיניה)
* הדוכסות הגדולה של באדן (1806-1814, הפכה לחלק מבוואריה)
* הדוכסות הגדולה של הסן (1806-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
* הדוכסות הגדולה של פינלנד (1809-1917, הכריזה על עצמאות כרפובליקה בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה)
* הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג (קיימת מאז 1815, עצמאית מאז 1890)
* הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין (1815-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
* הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ (1815-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
* הדוכסות הגדולה של אולדנבורג (1829-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
* הדוכסות הגדולה של קרקוב (1846-1918, הפכה לחלק מפולין)

## ראו גם
* דוכסות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שיטות ממשל
קטגוריה:מדינות לשעבר באירופה
בט"שית

שמאל|ממוזער|250px|בט"שית אביר (מימין) וסופשית
**בט"שית** היא כלי רכב צבאי המשמש את צה"ל לסיורים לאורך גבולות מדינת ישראל. בכל בט"שית יכולים לנסוע 6 נוסעים, לרוב נוסעים בה מפקד, נהג, גשש ולוחם אחד עד שלושה.

מקור השם בט"שית הוא בראשי התיבות בט"ש, שפירושם ביטחון שוטף.

שנים ארוכות התבססה הבט"שית על רכב הנ"נ הוותיק, אולם לאחר התיישנותם של הרכבים והפסקת ייצורם הועברו הבט"שיות, בהדרגה, לרכבי האביר החדשים, תהליך שהושלם בראשית שנות ה-2000. הסבתו של ה"אביר" לבט"שית כוללת מספר שינויים שנערכו בו על מנת להתאימו למשימות הנדרשות ממנו. חלקה האחורי של הבט"שית פתוח, למעט גג העשוי יריעת ברזנט, וזאת על מנת לאפשר ללוחמים הנוסעים בה לצפות בדרך ולירות במקרה הצורך. כל המושבים פרט לקדמיים מופנים לצד, המשמשים את הגשש והלוחמים, ובסמוך להם זרקורים. כמו כן, משני צידי הבט"שית מותקנים מקלעים, לשימוש הלוחמים, ולעיתים גם בחזיתה, לשימוש המפקד.

כיום, הבט"שית כמעט כבר אינה בשימוש בצה"ל. ברוב קווי החי"ר רווח היום השימוש ברכבים ממוגנים, כגון האמר ממוגן, סופה ממוגנת, דוד, זאב וספארון.

סוג אחר של בט"שית מבוסס על ג'יפ מדגם "סופה", והוא מכונה **סופשית**. בסופשית מקום ל-4 נוסעים (מאחור יושב לוחם אחד בלבד).

## ראו גם
*אביר
*זאב
*רכב סיור משוריין רב"י

קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:צה"ל
רודולף בוכבינדר

**רודולף בוכבינדר** (בגרמנית: **Rudolf Buchbinder**; נולד ב-1 בדצמבר 1946) הוא פסנתרן אוסטרי. יש  שכינו אותו ה"ג'נטלמן של הפסנתר"

## חייו
רודולף בוכבינדר, יליד ליטומז'יצה (Leitmeritz = Litomeřice), בבוהמיה, צ'כיה, עבר עם משפחתו לווינה בשנת 1947. שם החל בגיל 5 את הלימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה (Hochschule für Musik) כתלמיד הצעיר ביותר במוסד. בגיל 9, בשנת 1956, ניגן לראשונה בפני קהל  באולם המוזיקפראיין בווינה. מגיל 12 למד אצל ברונו  זיידלהופר, שהיה מורם של אלפרד ברנדל ושל פרידריך גולדה. בהתחלת הקריירה שלו ניגן בעיקר בהרכבי מוזיקה  קאמרית. בשנת 1961 זכה עם  הטריו הוינאי בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית של מינכן. בהמשך החל להופיע יותר  כסולן וניגן עם תזמורות ומנצחים מן החשובים בעולם, כולל בישראל.  

בוכבינדר מצטיין בנגינת מוזיקה של מלחינים קלאסיים ושל יוצרים בני זמננו כאחד, וניגן בביצועי בכורה יצירות של גוטפריד פון איינם, מרטין כריסטוף רדל וגרהרד וימברגר. הוא הקליט מעל מאתיים תקליטורים.

## פרסים ואותות כבוד
  
* אות ליפאטי לשנת 1962
* פרס מיוחד ואן קלייברן לשנת 1966
* פרס ראשון  בתחרות לפסנתר בטהובן לשנת 1967
* "גראן פרי דו דיסק" לשנת 1976 על הקלטת  מכלול יצירותיו של היידן לפסנתר. 
* מדליית זהב  של העיר וינה לשנת 2007

בשנים האחרונות חזר בוכבינדר  להופיע בנגינת מוזיקה קאמרית, בין השאר עם הצ'לן יאנוש סטארקר ועם הכנר יוזף סוק. ניגן גם  בהרכבים  של כלים אותנטיים. 

החל משנת 1971 מופיע בוכבינדר בפסטיבלים של זלצבורג. לימד באקדמיה  למוזיקה בבזל ולאחרונה הקים ומנהל את הפסטיבל למוזיקה בארמון גראפנג (Grafenegg) באוסטריה תחתית. 
את זמנו הפנוי הוא מקדיש לספרות ומצייר כצייר חובב.

בשנת 2015 הגיע לראשונה לישראל להופעה עם הפילהרמונית.

## מקורות

*Alain Pâris - Dictionnaire des interprètes - Bouquins -  Editions  Robert Laffont, S.A.,Paris 1995
*Michael  Kennedy - Oxford Concise Dictionnary 1996, new edition Oxford University  Press 



## לקריאה נוספת

Michaela Schlögl *An artist´s portrait*  
* Da capo*  Styria-Verlag Wien 2008'' 
(בגרמנית- "תמונת של אמן" ביוגרפיה של רודולף בוכבינדר - הועלתה בכתב על ידי מיכאלה שלגל, ההוצאה לאור שטיריה, וינה)

## קישורים חיצוניים

* 
   
* ריאיון עם הפסנתרן וביצוע הסונטה הפתטית מאת בטהובן והקטע "ערב וינאי" מאת שטראוס-גרינפלד

קטגוריה:פסנתרנים אוסטרים
קטגוריה:מורים למוזיקה באוסטריה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1946
דוד טנה

שמאל|ממוזער|190px|דוד טַנֵה
**דוד טַנֶה** (3 ביוני 1909 – 20 ביוני 1973) היה המנכ"ל הראשון ומקימו של משרד השיכון, וכן עסקן בכיר בסוכנות היהודית. שמו של טנה נקשר הן להקמת המעברות והן להיקף הגדול של בניית השיכונים בשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל, כולל השבחים שניתנו למפעל גדול זה וכולל הביקורות שנמתחו עליו.

## ביוגרפיה
[ממוזער|טקסט=דוד טנה, מימין, בעת הנחת אבן הפינה לשכונה ערבית חדשה בואדי ג'וז|דוד טנה, מימין, בעת הנחת אבן הפינה לשכונה ערבית חדשה ב[ואדי ג'וז]]
טנה נולד בגליציה שבפולין לישראל ולפרלה לבית אַקֶר. בגיל 18 יצא ללימודים אקדמיים בברלין, למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת ברלין וכדי להכין את עצמו לעלייה לארץ ישראל, למד בנוסף גם ניהול חוות חקלאיות. בתקופת לימודיו כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בברלין.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עלה טנה לארץ ישראל והתיישב בחיפה, שם החל לפעול במסגרת הסוכנות היהודית כנציג המחלקה הגרמנית בחיפה, והיה מקורב למקימת עליית הנוער, הנרייטה סאלד. בשנות המלחמה סייע בקליטת הפליטים היהודים שהצליחו לברוח מאירופה. טנה היה מזכיר התאחדות עולי גרמניה בחיפה וסגן בוועד ההנהלה של ועד הדר הכרמל. כנציג עולי גרמניה קשר קשרים עם קונסול גרמניה בחיפה, וילהלם מלשרס, עד עזיבתו של האחרון ביום פתיחת מלחמת העולם השנייה.

במקביל היה טנה חבר במוסדות שונים של "ההגנה", ובתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בוועדה שפעלה לפתרון בעיות של משפחות שנאלצו לפנות את בתיהן בגלל המלחמה. עם קום המדינה מונה לאחראי במשרד האוצר על הארגון, האחזקה והאכלוס של הרכוש הנטוש שהותירו אחריהם פליטים ערבים. בשנת 1952 חזר לסוכנות, ומונה למנהל מחלקת הקליטה בסוכנות היהודית, שקלטה אז את העלייה ההמונית.

בשנת 1953 מונה טנה על ידי שרת העבודה, גולדה מאיר, למנהל אגף השיכון במשרד העבודה. ב-1 באפריל 1961, כאשר הפך אגף השיכון ל"מינהל השיכון" מונה טנה למנהל מינהל השיכון. בסוף 1961 כאשר מינהל השיכון הופרד ממשרד העבודה למשרד ממשלתי נפרד, מונה טנה למנכ"ל הראשון של משרד השיכון. בתפקיד זה כיהן עד 1969, עת פרש כדי לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של בנק טפחות. פעילותו בתחום השיכון כללה בשנים הבאות גם חברות בדירקטוריונים של חברות העוסקות בתחום, ביניהן חברות עמידר והכשרת היישוב. במשך שנים כיהן כנציג המדינה בוועדה הכלכלית של האו"ם.

היה נשוי להלגה יעקב עד למותה (כחודש לפני מותו), ואב לשלושה ילדים. נפטר ביוני 1973, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

על שמו של טנה קרויה כיכר עירונית בירושלים, שכונה בכרמיאל וכן היישוב טנא עומרים בהר חברון.

## קישורים חיצוניים
*
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד הבינוי והשיכון
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
עולם המים

**עולם המים** (באנגלית: **Waterworld**) הוא סרט עתידני-בדיוני בבימויו של קווין ריינולדס ובכיכובו של קווין קוסטנר. הסרט הופק ב-1995, קיבל ביקורות מעורבות ולא זכה להצלחה יחסית להשקעה הכספית הגדולה ביצירתו. עם זאת, במהלך השנים השתבץ הסרט בקטגוריית סרטי קאלט, והצליח במכירות לווידאו.

## תקציר העלילה
העלילה מספרת על החיים בכדור הארץ לאחר שהוצף במימי הקרחונים שנמסו בקטבים. האנשים ששרדו את ההצפה חיים בקומונות קטנות על פני הים, נעים בסירות רעועות ומייחלים למצוא את היבשה. מי שתייה הם מצרך יקר המציאות ועפר אדמה הוא מצרך כה נדיר עד שהוא משמש כאמצעי תשלום בסחר חליפין. אין מוסדות שלטון בעולם ואיש הישר בעיניו יעשה.

אחד הנוודים הימיים האלה הוא גיבור הסרט, ימאי נטול שם בגילומו של קווין קוסטנר. הגיבור מגדל לעצמו מזון על סירתו אותה תכנן ובנה בעצמו ושותה שתן מטוהר שלו עצמו. גופו הסתגל לסביבה המימית בכך שהתפתחה בו מערכת זימים וקרומי שחיה המאפשרים לו לשהות זמן רב מתחת לפני המים ולדוג דגים בדיג תת-מימי. הגיבור נאלץ להגן על עצמו חדשות לבקרים מפני שודדים וטיפוסים מוזרים הנקרים על דרכו. באחד האירועים, בעת שסחר עם קבוצה במטרה לרכוש מזון, הוא הותקף ונכלא בכלוב. בחורה בשם הלן שחררה אותו מן הכלוב, לאחר שהבטיח לה שייקח אותה וילדה נוספת, אנולה, ליבשה. לאנולה יש קעקוע על גבה, ויש המאמינים שזהו למעשה קוד או מפת סתרים, שמי שיפענח אותו יצליח להגיע ליבשה.

מיד לאחר בריחתם הם נתקלים ב"מעשנים", קבוצה של פיראטים, שכל מטרתם היא הרס והרג, וצרוף אנשי הקומונות הפזורות לקהילתם הנמצאת על מכלית ענק, המזוהה בסוף הסרט כאקסון ואלדז. המעשנים חוטפים את אנולה, במטרה להגיע בעזרת המפה המקועקעת ליבשה. לאחר תלאות והרפתקאות משיב הגיבור את אנולה וידיד בשם גרגור שגם מופיע בתחילת הסרט אשר בבעלותו כדור פורח מעלה אותם לסיפונו. הידיד מצליח להבין את סוד המפה בקעקוע והחבורה מצליחים להגיע ליבשה, שהיא פסגתו של הר גבוה לשעבר. בסצנת הסיום נראה הגיבור כשהוא חוזר לים ומפליג בה עם ספינתו (על אף בקשת אנולה שיישאר), כשאנולה והלן צופות בו.

## הפקה
תקציב הסרט היה בזמנו התקציב הגבוה ביותר אי פעם לסרט קולנוע, ולאחר חריגה בהוצאות ההפקה עמדה ההשקעה בו על כ-175 מיליון דולרים. להמחשה, השתתפו בסרט 84 כפילים לפעלולי הענק שבו. אומנם ברחבי העולם הסרט הכניס כ-255.2 מיליון דולרים, אולם בארצות הברית הוא הכניס כ-88.2 מיליון דולרים בלבד, מה שהפך אותו לגבולי מבחינת ההצלחה. הסרט גם קיבל מועמדות אחת בלבד לפרס האוסקר, על סאונד. לעומת זאת הסרט קיבל ארבע מועמדויות לפרס פטל הזהב הסאטירי, שמוענק לסרטים גרועים. זאת בקטגוריות הסרט הגרוע, הבמאי הגרוע, השחקן הראשי הגרוע ושחקן המשנה הגרוע בו זכה שחקן המשנה דניס הופר.

קווין קוסטנר היה שותף לבימוי לקראת סיום הצילומים, אולם לא קיבל על כך קרדיט. הסרט גם קוצץ באופן משמעותי בשל אורכו. גרסת הבמאי היא 176 דקות, 40 דקות יותר מאורכו הסופי.

## קישורים חיצוניים

*  הביקורת של רוג'ר איברט - שיקגו סאן-טיימס
* הביקורת של ה"וושינגטון פוסט"
* Waterworld at 25: Reappraising cinema’s biggest flop - מאתר ה-BBC

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פיראטים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1995
קטגוריה:סרטי קווין ריינולדס