open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרל בניש

**פֶּרְל בֶּנִיש** (**Pearl Benisch** באנגלית, 1917 – מרץ 2017) הייתה סופרת חרדית אמריקאית, ידועה בזכות שני ספריה, "הרוח שגברה על הדרקון" ו"שאוני בלבכן".

## קורות חיים
פרל בניש נולדה בקרקוב למשפחת מנדלקר אביה אריה לייב מנדלקר היה בעל בית חרושת לייצור חוטים מכותנה ואחיה הגדולים למדו בישיבות פולין. התחנכה במוסדות "בית יעקב" והייתה מתלמידותיה של שרה שנירר. בשנות השואה נמלטה משפחתה לסלומניקי שם, בעקבות הלשנה של שכנה, הוסגרה המשפחה לנאצים והוריה, ארבעת אחיה ואחותה נרצחו. בניש ניצלה כי באותו יום עבדה בקרקוב. היא גורשה לפלאשוב שם עבדה במתפרות, לאחר פירוקו של המחנה הועברה לבירקנאו ומשם לאושוויץ, היא מספרת כי מספר פעמים נגזר דינה למוות בסלקציות, באחת הפעמים חברתה רבקה הורביץ סירבה ללכת ימינה אף על פי שנבחרה לחיות והעדיפה ללכת עמה שמאלה. בהמשך ניצלו על ידי טילי טינדר שכונתה "המלאך הלבן" של אושוויץ וטוני כץ ששירתו כאחיות במחנה והן הבריחו אותן מצריף הנידונים למוות.

לקראת תום המלחמה נשלחה בצעדת מוות לברגן-בלזן. היא שרדה את החיים במחנות והסלקציות למרות היותה מזת רעב ובעלת קומה נמוכה, בזכות תמיכה ושיתוף פעולה עם תשע מחברותיה ששהו עמה בכל המחנות. עשר הבנות הצעירות היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה") הן היו יחידה מגובשת במחנה, ומלבד דאגה זו לזו, סייעו בעניינים דתיים ואחרים במחנות.

לאחר השואה עברה לניו יורק נישאה והקימה משפחה.

פרל בניש נפטרה בסביבות גיל המאה, במרץ 2017.

## ספריה
* **[[הרוח שגברה על הדרקון]]**, הוצאת פלדהיים, 1993: ספר אוטוביוגרפי, העוסק בעיקר בחוויותיה של בניש במלחמת העולם השנייה ובמיוחד במחנות ההשמדה בהם היא שהתה. הספר מתמקד גם בתיאור של בנות בית יעקב בשואה ואת ההתמודדות שלהן בתנאים הקשים.
* **[[שאוני בלבכן]]**, הוצאת פלדהיים, 2007: יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם **Carry Me in Your Heart** ותורגם בהמשך לעברית. מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם. המחברת מספרת על חייה במחיצת מורתה שרה שנירר בעלת החזון, על מורשתה הדתית ועל הגאווה היהודית שהפיחה בתלמידות למול הזרמים האידאולוגיים שסחפו מסביב. בהמשך הספר מתוארת התמודדותן של התלמידות בשואה והשתתפותן הערה במעשי צדקה וחסד וכן התמיכה שלהן האחת ברעותה ובפליטים נוספים. הספר משמש חומר היסטורי רב השראה לתלמידות "בית יעקב", ונכלל בתוכניות הלימודים של הרשת.

## קישורים חיצוניים
* דייזי בנשימול, גדולים יותר ממלאכים, באתר "aish"
* מעיין כפיר, האישה שניצחה את הדרקון הנאצי: לזכרה של פרל בניש, אתר הידברות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודיות פולניות
קטגוריה:מהגרות מפולין לארצות הברית
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים חרדים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:סופרות השואה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז פלאשוב
קטגוריה:ניצולות השואה: פולין
קטגוריה:אמריקאיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:אמריקאים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2017
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
ליו יאנג (טייקונאוטית)

**ליו יאנג** (בסינית: **刘洋**, בפין יין: **Liú Yáng**; נולדה ב-6 באוקטובר 1978) היא טייסת קרב בחיל האוויר הסיני והטייקונאוטית הראשונה בתוכנית החלל הסינית ששוגרה לחלל במשימת שנג'ואו 9 ב-16 ביוני 2012.

ליו יאנג נשואה, כחלק מהדרישות לקבלת נשים לתוכנית החלל הסינית, מתוך אמונה שנשים נשואות בעלות יותר כוח פיזי ומנטלי.

## קורות חיים
ליו יאנג נולדה בג'נגג'ואו בשנת 1978. היא סיימה אוניברסיטה של חיל האוויר והצטרפה לשורות חיל האוויר של צבא השחרור העממי כטייסת. היא התקדמה עד לדרגת מייג'ור והגיע לכ-1,800 שעות טיסה.

ליו יאנג עברה קורס הכנה לטיסות לחלל ונבחרה לטיסה שנג'ואו 9. במהלך הטיסה היא ביצעה מחקרים שקשורים עם רפואה בחלל.

בשנת 2022 היא טסה לחלל בפעם השנייה בחללית שנג'ואו 14 שהתחברה לתחנת החלל טיינגונג. ב-1 בספטמבר היא ביצעה פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. היא חזרה לכדור הארץ לאחר 6 חודשים של שהייה בחלל.

בעקבות פעילות בתחום החלל היא קודמה לדרגת "קולונל בכיר".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית שנג'ואו
קטגוריה:טייקונאוטים סינים
קטגוריה:הלכי חלל סינים
קטגוריה:טייסות חלל
קטגוריה:טייסים צבאיים סינים
קטגוריה:טייסות (נשים)
קטגוריה:סיניות שנולדו ב-1978
אינאל גטיגז'ב

**אינאל ארסנוביץ' גטיגז'ב** (ברוסית: **Инал Арсенович Гетигежев**; נולד ב-13 במאי 1987 בנרטקלה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת המגן בטורפדו ז'ודינו.

## קריירת מועדונים
ערך את הבכורה שלו בליגת העל ב-2006 בלוקומוטיב מוסקבה. ב-2008 שיחק בהשאלה בליגה הלאומית, תחילה ברוסטוב, אחר כך בטורפדו מוסקבה. ב-19 במרץ 2009 עבר לניז'ני נובגורוד. ב-2010 הפך לשחקן של קבוצה מאותה עיר - וולגה ניז'ני נובגורוד. ב-15 ביוני 2012 חתם על חוזה ברוסטוב ל-4 שנים. ב-22 ביוני 2013 עבר לרובין קאזאן.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 
* דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב

קטגוריה:מגני כדורגל רוסים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני וולגה ניז'ני נובגורוד
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני אורנבורג
קטגוריה:כדורגלני טורפדו ז'ודינו
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1987
תיאטרון סמבטיון

שמאל|ממוזער|250px|מרדכי בן זאב (מימין) וזאב ברלינסקי במערכון "קליטת עלייה" בתיאטרון סמבטיון
**תיאטרון סמבטיון** היה תיאטרון סאטירי שהוקם על ידי השחקנים מרדכי בן זאב וזאב ברלינסקי ופעל בשנים 1957–1960.
## היסטוריה
התיאטרון הסאטירי המטאטא נסגר ב-1954 ומאז לא הייתה בימה עברית לסאטירה. זאב ברלינסקי ועמיתו מרדכי בן זאב רצו להקים תיאטרון כזה אך היו קשורים לעבודתם בתיאטרון הקאמרי. בסוף 1956 פוטר ברלינסקי מהקאמרי ובעקבות זה הגיש בן זאב מכתב התפטרות לתיאטרון. השניים החלו לאסוף חומר לתיאטרון החדש. בתחילה ביקשו לתת לתיאטרון את השם שש בש אבל לבסוף החליטו על השם סמבטיון על שם הנהר האגדי אשר בכל ימות השבוע הוא רותח, גועש וזורק אבנים גדולות כך הם רצו - שהתיאטרון החדש יהיה סמל להצלפה ולביקורת בכל תחומי החיים, ברוח טובה ובהומור דק.

התוכנית הראשונה נקראה "הצילו, שרפה ב-14 בתים", כללה מערכונים ופזמונים. את הקטעים הפוליטיים כתבו אפרים קישון, יוסף הייבלום, יגאל מוסינזון, גבריאל דגן ויעקב בר נתן. את הפזמונים חיבר יחיאל מוהר והם בוצעו על ידי ג'טה לוקה. במאי הצגה היה דוד ברגמן, במאי להקת הנח"ל לשעבר.

הצגת הבכורה התקיימה ביולי 1957 בבית ציוני אמריקה והתקבלה בהתלהבות.

לאחר ההצלחה הראשונה באו הוצגו התוכניות: "ש.ב." (נובמבר 1957), "זלמן יש לו משקפיים" (מרץ 1958), "דבר אל הקיר" (אוגוסט 1958),  "תן חיוך" (ינואר 1959),  "השד יודע" (מאי 1959), "עמוד על הראש" (אוקטובר 1959). שחקנים רבים הצטרפו לתוכניות השונות כמו: גילה אלמגור, שמעון ישראלי, רחל אטאס, אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, גאולה נוני, שושיק שני, צדוק סביר ועוד. לכותבים הצטרפו דן אלמגור, דידי מנוסי, יורם מטמור ועוד. למלחינים הצטרפו פרנק פלג, יוחנן זראי, אריה לבנון, סשה ארגוב ועוד.

לאחר שהתיאטרון הקאמרי עבר לאולם נחמני, התמקם הסמבטיון במרתף קולנוע מוגרבי.

השחקן גדעון שמר ביים את מרבית התוכניות. אשתו הצעירה נעמי שמר כתבה מספר פזמונים לסמבטיון שחלקם נחלו הצלחה. לשמעון ישראלי היא כתבה את "הלילה הולך בשדרות" ולרחל אטאס, יוסי פרוסט ואריק איינשטיין היא כתבה את "מצעד האביב.

בתור במה זעירה לסאטירה הגיבו בסמבטיון על אירועים אקטואליים. כשהתפוצצה פרשת הפורץ הנוצץ, שרה רחל אטאס את השיר "שיתפוצץ - זאת סיסמת החוג הנוצץ" (אלמגור/פלג). כשמספר "בני טובים" נתפסו בקלקלתם, שרו רחל אטאס ושמעון ישראלי על "עשרה בני טובים" (מנוסי/זראי, בהשראת עשרה כושים קטנים). לתוכנית "תן חיוך" כתב דן אלמגור את השיר "הכומתה", המתייחס לטבח כפר קאסם, אך השיר נפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.

לאחר שלוש שנים התדרדר מצב התיאטרון והוחלט על תוכנית חדשה בשם "מסיבת קוקטייל" שכללה מערכונים מאת ברטולט ברכט, אנטון צ'כוב ומיכאל זושצ'נקו. התוכנית נכשלה והתיאטרון ניאלץ להיסגר. בן זאב הכריז על פשיטת רגל ונאלץ לקבל הגנה מבעלי החוב. הקאמרי סירב לקבלו בחזרה והוא נאלץ להצטרף לשמעון דז'יגאן ולהופיע ביידיש עד שנקלט בתיאטרון חיפה.

## לקריאה נוספת
***מרדכי בן זאב: זאב במה**, הוצאת נוצה וקסת, 1988

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

סמבטיון
קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל
אולגה נזרובה

**אולגה נזרובה** (ברוסית: **Ольга Назарова**; נולדה ב-1 ביוני 1965) היא אצנית סובייטית בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת שלוש מדליות, מהן שתיים זהב, אלופת עולם ושיאנית עולם הנוכחית (2017) בריצת שליחות 4x400 מטר.

## ביוגרפיה
נזרובה נולדה בטולה שבמחוז טולה.

באליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 סיימה נזרובה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.76 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליטה יורצ'נקו, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:19.50 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) ולפני ארצות הברית (3:21.04 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.20 שניות.

### אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נזרובה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה וקבעה שיא עולם חדש של 3:15.17 דקות (שיא העולם הנוכחי 2017), לפני ארצות הברית (3:15.51 דקות) ומזרח גרמניה (3:18.29 דקות). הזמן הבילתי רשמי שנמדד לה היה 47.82 שניות. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי בת ארצה בריזגינה (48.65 שניות) ופטרה שרזינג ממזרח גרמניה (49.45 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.11 שניות.

### אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:18:43 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.15 דקות) וגרמניה (3:21:25 דקות).

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם ילנה רוזינה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:20.20 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.92 דקות) ובריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה נזרובה במקום 18 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות.

## תארים הישגים
* בסך הכל זכתה נזרובה ב-3 תוארי אליפות ברית המועצות בריצת 400 מטר, בשנים 1987, 1988 ו-1992.

## שיאים אישיים
### אצטדיון
* ריצת 400 מטר: 49.11 שניות (1988)

### אולם
* ריצת 400 מטר: 52.76 שניות (1987)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אצניות סובייטיות
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שיאניות עולם סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 4X400 מטרים
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1965
שאוני בלבכן

**שאוני בלבכן** הוא ספר מאת פרל בניש, המספר את קורות חייה ומורשתה הייחודית של שרה שנירר, מייסדת תנועת "בית יעקב". הספר משמש חומר היסטורי רב השראה לתלמידות "בית יעקב", ונכלל בתוכניות הלימודים של הרשת.

הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם **Carry Me in Your Heart**. בשנת 2007 יצא לאור תרגומו לעברית בהוצאת פלדהיים.

## תוכן הספר
הספר מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם. המחברת מספרת על חייה במחיצת מורתה שרה שנירר בעלת החזון, על מורשתה הדתית ועל הגאווה היהודית שהפיחה בתלמידות למול הזרמים האידאולוגיים שסחפו מסביב. בהמשך הספר מתוארת התמודדותן של התלמידות בשואה והשתתפותן הערה במעשי צדקה וחסד וכן התמיכה שלהן האחת ברעותה ובפליטים נוספים. היא מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח התורה וכמו כן היא מספרת על נשיאה בעול ושותפות בתנאיה האיומים של השואה.

בספר לכל אורכו מכנה בניש את שרה שנירר "פראו שנירר" הכינוי שכינו אותה תלמידותיה, הספר מכיל בנוסף פרטים ביוגרפיים רבים על שנירר עצמה.

השם **שאוני בלבכן** מבוסס על דבריה של שרה שנירר לתלמידותיה, שאין היא מעוניינת בהנצחה אלא בכך שתשאנה אותה ואת מורשתה בלבן.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי סיפורת חרדיים
קטגוריה:בית יעקב
קטגוריה:ספרים ביוגרפיים
קטגוריה:ספרי פלדהיים
הרוח שגברה על הדרקון

**הרוח שגברה על הדרקון** הוא ספר מאת הסופרת פרל בניש, שיצא לאור בניו יורק ב-1991 בהוצאת פלדהיים. ב-1993 תורגם לעברית, והוא אחד מרבי-המכר של ההוצאה. הוא מהספרים הראשוניים באוטוביוגרפיות על השואה שנכתבו במגזר החרדי. 

## הספר
מחברת הספר היא בוגרת רשת בתי הספר "בית יעקב". בספר היא מתארת את היווסדות הרשת ואת חייה במחיצת מורתה שרה שנירר. בנוסף מתוארת התמודדותן של התלמידות בקרקוב, פולין, במהלך השואה, השתתפותן במעשי צדקה וחסד, והתמיכה שלהן זו בזו ובפליטי השואה. הסופרת מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח היהדות, ומתוארים סיפורי גבורה של נשיאה בעול ושותפות בתנאים הקשים של השואה.

בחלק נכבד מהספר מתארת המחברת את התמודדותה במחנות, ואת היווצרותה של קבוצה של עשר בנות ששמרו זו על זו וראו בעצמן משפחה. הן היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה"). עשר הבנות היו בגילאים 16–24, ולרובן הייתה היכרות מוקדמת זו עם זו. תשע מהן היו חרדיות, תלמידותיה של שרה שנירר. הספר מרחיב על מנהיגות העשירייה - רבקה אנגלרד (הופמן) ואחותה לובה אנגלרד (לינדנבאום), רבקה הורוביץ ורחל שנצר, הבוגרות מבין הבנות ששימשו כמורות במקומות שונים עוד לפני פרוץ המלחמה, והיו בעלות השכלה רחבה וכריזמה. העשירית הייתה רגה לאוב, בעלת רקע חילוני, אלמנה ואם לילד כבן חמש שהסתתר במחנה, התשע "אימצו" אותה ועזרו לה להחביא את בנה ותמכו בה לאחר שנתפס ונרצח. בניש מספרת כי מספר פעמים היא נשלחה בסלקציות לצד השמאלי שהוביל למוות, וחברתה רבקה הורביץ משכה אותה שוב ושוב לתחילת התור. הבנות, שחלקן עבדו במטבחים, גנבו מעת לעת אוכל אותו חילקו בין כל בנות הבלוק, לפני פסח הן הגניבו קמח מהמטבחים ואפו מצות, ואת חלקן הצליחו להבריח למחנה הגברים שבו שהו רבנים. עשר הבנות תמכו זו בזו לאורך שנות המלחמה, בשלושה מחנות השמדה - פלאשוב, אושוויץ וברגן-בלזן. הן עשו מאמצים כבירים להישאר ביחד, למרות הזדמנויות שנקרו בפני אחדות מבנות הקבוצה להציל את עצמן, כל עשר בנות החבורה הצליחו להישאר בחיים עד לשחרור ברגן-בלזן, לאחר השחרור מתה אחת מהעשירייה, אסתר קופרברג, מטיפוס.

היא מתארת גם את מורתה הצעירה צילה אורליאן (בעתיד הרבנית צילה סורוצקין) שהייתה סלע איתן במחנה, ונודעה באומץ ובתעוזה שלה וזכתה להערכה אפילו מהשובים הגרמניים. 

בסוף פרקים מובא בספר כמין הערת שוליים, המצוין "בשולי הדברים" ובו היא כותבת על קורותיהם של המובאים בפרק לאחר המלחמה. 

### שם הספר
שם הספר מתייחס לאגדה מעברה של העיר קרקוב, על דרקון, שהוא מפלצת יורקת אש שהתגוררה במקום. הסופרת מתארת בספרה כיצד רוח התורה והגאווה היהודית גוברת על ה"מפלצת". 

בראש הספר ישנו מכתב תודה על הספר מהרבנית מגור, ציפורה אלתר. את המבוא לספר כתבה ד"ר יהודית רוזנבאום (גרינפלד) ממורותיה של בניש, מורה צעירה שעברה מפרנקפורט וניהלה את סמינר הקיץ הראשון של בית יעקב בהרי הקרפטים, בשנות ה-30 עברה ללונדון וניהלה את התיכון היהודי הראשון בו.

## קישורים חיצוניים
* הרוח שגברה על הדרקון, באתר "האישה היהודיה בשואה"
* בנות גיבורות בשואה, באתר "דעת"

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי סיפורת חרדיים
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:ספרים על השואה
קטגוריה:בית יעקב
קטגוריה:אוטוביוגרפיות
אפרים מנדלסון

**אפרים מנדלסון** (נולד ב-1967) הוא זמר חסידי ואיש עסקים ישראלי.

## ביוגרפיה

מנדלסון נולד בישראל בשנת ה'תשכ"ז (1967) למשפחה מחסידות צאנז. כיום מתגורר מנדלסון בבית שמש.

## קריירה
את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כזמר אירועים. בשנת 1997 הפיק את אלבומו הראשון שזכה לפרסום בזכות הלהיט "כאייל תערוג" שביצע עם ילד הפלא עמית ליסטוונד. ומאז הפיק מספר אלבומים שזכו להצלחה. משנת 2000 -
2003 היה מנדלסון פעיל בסבב הופעות נרחב שהתחיל בישראל ואירופה יחד עם המוזיקאי הרב שמואל שפירו.

מנדלסון מנהל את ארגון "שמחינו" המפיק אירועי זמר בבתי סוהר ובבתי חולים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 פרש מנדלסון מהעבודה האינטסיבית במוזיקה.

### דיסקוגרפיה
* 'רק על אבינו' (1997)
* 'הוי דן' (2000)
* 'לשיר בקול נעים' (2003)
* מלפני אוריאל (עם דודי הרץ, 2004)
* 'התרגשות' (2006)
* מנגינות הנשמה (2008)
* 2 אלבומים 'שירי נפשי' (2012)

#### השתתפות באלבומים חיצוניים
* ניגוני חסידי צאנז 'כי בא מועד' (2005)
* בתפילה לימים נוראים
* הופעה חיה עם אויף שימחעס
* המעוררים 1
* חברים שרים קרליבך 2
* אהבת עולם (2007)
* מתוך שמחה
* שולחן השבת (חיים בנט)
* שעה עם משה לאופר

## קישורים חיצוניים

* יוסי אושרי, אפרים מנדלסון חוזר עם אלבום חדש: שירי נפשי, באתר חסידיניוז

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים חסידיים
קטגוריה:זמרים חסידיים ישראלים
קטגוריה:חסידי צאנז-קלויזנבורג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
ואצלב פילאר

**ואצלב פילאר** (נולד ב-13 באוקטובר 1988 בחלומץ נאד צידלינואו) הוא כדורגלן צ'כי בינלאומי, המשחק כקשר בהראדץ קראלובה. לזכותו 22 הופעות במדי הנבחרת הצ'כית.

פילאר החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הראדץ קראלובה, קבוצת נעוריו, בה שיחק בין השנים 2009-2011. בקרלובה, הופיע ב-64 משחקים בהם כבש 12 שערים. לקראת עונת 2011–2012, הושאל לקבוצת ויקטוריה פלזן, לאחר שבעונה שלפני כן זכה המועדון באליפות ראשונה בליגת העל הצ'כית. אחרי שסירב לחתום רשמית במועדון בנובמבר 2011, פילאר דיווח לתקשורת על חתימתו בוולפסבורג הגרמנית. בינואר 2012, בתום מחצית עונה מרשימה במדי האלופה הצ'כית היוצאת הוכרז רשמית בתקשורת המקומית, שפילאר יעבור לשחק בשורותיה של וולפסבורג עם סיום טורניר הגמר של יורו 2012, בו נוטלת חלק הנבחרת הצ'כית. לאחר שנפצע ולא שיחק במהלך העונה, הושאל ב-2013 לקבוצת פרייבורג.

במדי הנבחרת הצ'כית, ערך פילאר את הופעת הבכורה שלו ב-4 ביוני 2011. את שערו הבינלאומי הראשון כבש ב-11 בנובמבר 2011, בניצחון 0–2 על נבחרת מונטנגרו במסגרת משחקי פלייאוף ההעפלה לטורניר הגמר של יורו 2012. הוא כבש את שערה הראשון של נבחרת צ'כיה בטורניר יורו 2012, שער מצמק בהפסד 1–4 לרוסיה, והוסיף שער במשחק השני של צ'כיה, בניצחון 1–2 נגד יוון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים צ'כים
קטגוריה:קשרי כדורגל צ'כים
קטגוריה:כדורגלני הראדץ קראלובה
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פלזן
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני פרייבורג
קטגוריה:כדורגלני פ.ק. יבלונץ
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'כיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1988
אשר מדינה

**אשר מדינה** (נולד בשנת תשל"ה, 1975) הוא עיתונאי ופובלציסט ישראלי חרדי ודובר סיעת ש"ס.

## ביוגרפיה

נולד ברמת גן, בוגר ישיבת "עטרת ישראל" בירושלים. את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "חדשות שלנו" בבני ברק, בהמשך ניהל את מחלקת האקטואליה ברדיו "קול חי". לאחר מכן מונה כעורך ברשת "קו עיתונות דתית", ולאחר מכן עבד גם בעיתון "בקהילה", בתחילה ככתב פוליטי ולאחר כמה שנים החל לכתוב טור סיכום השבוע בעיתון. לצד זה כתב מדי שבוע טור סאטירי שבו שילב קטעי הומור לתוך אירועים אקטואליים. לאחר כמה שנים קיבץ את טוריו לספר "לך תבנה מדינה". במקביל שימש כיועץ לראש עיריית בני ברק.

בשנת 2008 עזב את העיתון "בקהילה" ועבר לצוות הכותבים המייסד של העיתון "המבשר". היה כתב פוליטי וסיקר את הכנסת. בשנת 2010 מונה לתפקיד עורך המוסף השבועי של "המבשר", שם הוא כותב מדי שבוע טור פובליציסטי.

בשנת 2012 נטש דיון באמצע צילומי תוכנית בהנחיית אלון גל עבור ערוץ 2 שעסקה בנושא הגזענות כלפי המזרחים מאחר שלטענתו הושמעו בה ססמאות גזעניות. במאמר שפרסם אחרי האירוע האשים מדינה את עורכי התוכנית הטלוויזיונית עצמם בגזענות.

בשנת 2016 הועמד מדינה לדין לאחר שגיסתו טענה שאנס אותה במשך מעל עשור, מאז הייתה בת 18. מדינה טען כי היחסים היו בהסכמה. בית הדין של העדה החרדית, אליו פנה לבוררות על מנת שהפגיעה לא תיחשף, פסק שעליו לפצות אותה ב-400,000 ש"ח. בעקבות זאת הוא התפטר מתפקידו בש"ס, אך חזר לאחר מכן לתפקידים אחרים.

בדצמבר 2014 פרש מעבודתו בעיתון לטובת דוברות מפלגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-20. לאחר הבחירות החל לשמש כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת.

מאוגוסט 2017 הוא משמש כעורך משנה בעיתון של תנועת ש"ס הדרך.

משנת 2020 משמש כדובר סיעת ש"ס.

## קישורים חיצוניים
*מאמרים של אשר מדינה, באתר בחדרי חרדים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל בקהילה
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:פעילי ש"ס
קטגוריה:עיתונאים חרדים ישראלים
המגילה

**המגילה** הוא מחזמר לפי **מגילה לידער** ("שירי המגילה") של המשורר היידי איציק מאנגר, שהועלה לראשונה בישראל במועדון החמאם בבימויו של שמואל בונים וזכה להצלחה רבה.

בונים ראה לראשונה את מאנגר במועדון לתרבות יהודית בפריז. מאנגר פתח במונולוג ביידיש וביכה את גורל התיאטרון היידי, שחקניו וקהלו. בונים חזר ארצה ושקע בספרי השירה והפרוזה של מאנגר. הוא ניצל את ההזדמנות שמאנגר ביקר בארץ, ולאחר בקשות חוזרות נתן לו את הרשות להמחיז ולביים את "שירי המגילה".

בונים בחר להציג את המגילה בנוסח הפורים שפיל. פעם בשנה, בפורים, היו בחורי ישיבה ושוליות של בעלי מלאכה מתחפשים ומשחקים בדרך היתולית מעשיות מהתנ"ך כמו מגילת אסתר, עקידת יצחק, מכירת יוסף ועוד. שחקני פורים אלה היו עוברים מבית לבית, משעשעים את הקהל ומקבלים בתמורה מאכלים ומזומנים.

מאנגר העביר את גיבורי מגילת אסתר אל עיירה במזרח אירופה. אל הדמויות במגילה הוסיף את שוליית החייטים פסטריגתא (פאסטריגאָסע) והחייט הזקן פנפתא (פאנפאָסע). הוא התחיל לעבוד על המחזה עם שחקנים יודעי יידיש מהבמה העברית, אבל עד מהרה הגיע למסקנה כי את השחקנים המתאימים יש לחפש בין שחקני יידיש מקוריים.

באתו זמן ביקרה בארץ משפחת בורשטיין והופיעה בהצגה "דעם רבנ'ס זונדל" (בנו של הרב). הוא התרשם מהם ושכנע את בעלי החמאם חיים חפר ודן בן אמוץ לחתום עמם חוזים להפקת "המגילה". בהפקה השתתפו שישה שחקנים שגילמו מספר תפקידים:

[שמאל|ממוזער|350px|שמואל בונים, מדגים לשחקנים תנועה אופיינית לו בחזרות להצגה "המגילה", 1965. מימין-[מייק בורשטיין, שמואל בונים, ליליאן לוקס, פרלה מאנגר]]
*פסח בורשטיין - בתפקיד מרדכי ואחשוורוש
*ליליאן לוקס (אשתו של פסח) - בתפקיד ושתי וזרש
*מייק בורשטיין - בתפקיד פסטריגתא ופנפתא
*פרלה מאגר - בתפקיד אסתר
*זישא גולד - בתפקיד המן
*ברונו פינק - בתפקיד הקריין

בונים עיבד את השירים למחזה, חיים חפר חיבר קטעי קישור בעברית לקהל שאינו דובר את השפה ודב (דובי) זלצר חיבר את המוזיקה. את התפאורה עיצבה אודרי ברגנר.

ההצגה הראשונה הועלתה ביוני 1965. בשבועיים הראשונים נחלה ההצגה כישלון. קהל החמאם לא הגיע בגלל היידיש, והקהל שבא בגלל היידיש לא מצא את התיאטרון שהיה רגיל לו. רק לאחר שהוזמנו המבקרים וכתבו ביקורות נלהבות על ההצגה ובראשם חיים גמזו, החל הקהל לנהור להצגה והיא זכתה להצלחה עצומה. היא הוצגה בארץ 250 פעם ואחר כך בארצות הברית, אמריקה הדרומית ודרום אפריקה. ההצגה הועלתה בטלוויזיה הישראלית ובתיאטרון היידישפיל. ב-1976, המחזה הועלה בכיכובם של אברהם מור בתפקיד אחשוורוש, אפרת לביא בתפקיד אסתר המלכה, שלמה וישנסקי בתור ויזתא, ראובן שפר בתור המן, גדי יגיל בתור פסטריגתא ופנפתא, ונירה רבינוביץ' בתור ושתי וזרש.

ב-1983 הופק הסרט "המגילה 83" בבימויו של אילן אלדד.

ב-2025 עובד המחזה למופע קברט בתיאטרון יידישפיל בכיכובם של יעקב בודו בתפקיד אחשוורוש, יהונתן רוזן, אנדריי קשקר, אופיר וייל, ליאור בן יהודה ועוד.

## קישורים חיצוניים
*
*איציק מאנגר-שירי המגילה
*המגילה בטלוויזיה וביידישפיל, באתר "עונג שבת"
*
*
*המגילה: האופרה העממית מאת איציק מאנגער 1976, הקלטת וידאו של רשות השידור
* "המגילה" — חמישים שנה אחרי, כינוס באוניברסיטת תל אביב, 21.3.20216. 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות זמר ישראליים
קטגוריה:יצירות משנת 1965
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:איציק מאנגר
קטגוריה:פורים
דן מירקוס

**דן מירקוס** (נולד ב-18 בינואר 1983) הוא שחקן כדוריד לשעבר. את הקריירה הספורטיבית שלו סיים בקבוצת הכדוריד של בני הרצליה. נחשב לאחד מהפיבוטים הגדולים ששיחקו בנבחרת ישראל. מספר חולצתו של דן מירקוס היה 21.

## תחילת דרכו
דן מירקוס החל את דרכו בשנת 1993 במועדון הנוער של מכבי תל אביב, וביחד עם חן פומרנץ זכה איתה בדאבל בעונת . בגיל 16, בשנת 1999 הוא עלה לקבוצת הבוגרים, אך בשנת 2003 עבר ליריבתה העירונית, אס"א תל אביב.
## קריירה מקצוענית
מירקוס עבר לאס"א תל אביב בשנת 2003, ובעונתו האחרונה בקבוצה, , מונה לקפטן הקבוצה. עם אס"א ת"א זכה בארבעה גביעי מדינה, ביניהם בעונות: ,  ו. לקראת עונת 2012/2013 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון וזכה עמה באליפות ליגת העל.

מירקוס המשיך לשחק בהפועל ראשון לציון למשך עונה נוספת בה לא זכה עם הקבוצה בתארים. לקראת עונת 2014/2015 עבר לשחק בבני הרצליה.

## נבחרת ישראל
מירקוס שיחק בנבחרות הנוער והעתודה של ישראל. בשנת 2001 החל לשחק בנבחרת הלאומית של ישראל. עד 2012 הופיע ב-45 משחקים בינלאומיים וכבש יותר מ-100 שערים.

## חיים אישיים
מירקוס למד לתואר בכלכלה וניהול במכללה למנהל. עובד כיועץ השקעות בבנק הבין-לאומי.

הוא נשוי לשירי כהן מירקוס ולהם שתי בנות ובן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני כדוריד ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
הנהר האדום (דרום ארצות הברית)

**הנהר האדום של דרום ארצות הברית** (באנגלית: **Red River of the South**, בספרדית: **Río Rojo**) הוא נהר המהווה יובל עיקרי של המיסיסיפי בדרום ארצות הברית ולב מערכת הנהרות המרכזית של דרום-מערב המישורים הגדולים. מקור הנהר ביובלים היורדים מהרי הרוקי ומזינים את ה-Prairie Dog Town Fork (שארכו כ-190 ק"מ), שיחד עם יובלים אחרים יוצר את הנהר האדום בצפון-מערב טקסס, משם זורם הנהר לאורך 1,966 ק"מ, כשהוא מהווה את הגבול הטבעי בין טקסס ואוקלהומה וגבול קצר בין טקסס וארקנסו, זורם דרך לואיזיאנה ונשפך למיסיסיפי בחלקו הדרומי, סמוך לשפכו למפרץ מקסיקו. הנהר היווה חלק מגבול ארצות הברית-מקסיקו בין הסכם אדמס-אוניס (1821) להצטרפות טקסס אל הברית (1848). שמו של הנהר מגיע משפות האמריקאים ילידים (אינדיאנים) שכינו אותו "אדום" בשל האדמה האדמדמה באזור אגן הניקוז שלו הצובעת את מי הנהר בשעת שיטפון.

במערבו זורם הנהר דרך קניונים עד העיר ויצ'יטה פולס שבטקסס, בהמשך ליד העיר דניסון, נסכר הנהר על ידי סכר דניסון (הוקם ב-1943) היוצר את אגם טקסומה (Lake Texoma). הנהר ממשיך בכיוון כללי מזרחה לפני שהוא פונה פניה חדה דרומה ועובר מארקנסו ללואיזיאנה. העיר שריבפורט היא העיר הגדולה ביותר על גדות הנהר. בחלקו הנמוך ביותר יוצר הנהר ביצות, בשפכו למיסיסיפי.

## קישורים חיצוניים

* הנהר באתר החברה ההיסטורית של טקסס

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסס: נהרות
קטגוריה:אוקלהומה: גאוגרפיה
קטגוריה:ארקנסו: גאוגרפיה
קטגוריה:לואיזיאנה: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
קטגוריה:ניו מקסיקו: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול בין-מדינתיים בארצות הברית
משה ארד

**משה ארד** (15 באוגוסט 1934 – 25 באוקטובר 2019) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל במקסיקו ובארצות הברית.

## ביוגרפיה
ארד נולד ברומניה, בה עבר בילדותו את מלחמת העולם השנייה. ב-1950 עלה לישראל. שירת בצה"ל בחיל התותחנים ובשירות המילואים לחם כקצין תותחנים במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים.

סיים תואר ראשון במדע המדינה וביחסים בינלאומיים ותואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.

עבד בחטיבה המדינית של משרד החוץ. בתחילת שנות השישים הושאל למשרד המשפטים ושימש כדובר הנהלת בתי המשפט וב-1964 מונה לדובר ומנהל לשכת שר המשפטים. ב-1968 כיהן כדובר שגרירות ישראל בלונדון. בתפקידיו הבאים כיהן כקונסול בניו יורק, כציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון, כמנהל לשכת מנכ"ל משרד החוץ, כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני הסברה וכמפקח הכללי על שירות החוץ. במלחמת לבנון הראשונה כיהן כנציג משרד החוץ בביירות.

ב-1983 מונה לשגריר ישראל במקסיקו, כיהן בתפקיד במהלך רעידת האדמה הגדולה באזור מקסיקו סיטי בספטמבר 1985, שבה נרשמו מעל 10,000 הרוגים, ונשלחה משלחת של צה"ל לסיוע לנפגעים. על שירותו זכה לעיטור הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים זרים מממשלת מקסיקו. ביולי 1987 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 1990.

לאחר שירותו במשרד החוץ שימש בשנים 1992–1993 כמנכ"ל משרד התקשורת תחת השר משה שחל. בשנים 1993 עד 2003 כיהן כסגן נשיא לקשרים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית. ב-2012 כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכון טרומן באוניברסיטה. כמו כן כיהן כדירקטור במועצות מנהלים של חברות רבות במשק הישראלי בהן אלביט מערכות, בזק, בנק כללי לישראל, קשת, פ.י.ב.י. אחזקות ודיסקונט השקעות.

ב-2014 זכה לעיטור יקיר ירושלים.

בנו הוא האדריכל מיכאל ארד שנבחר לעצב את האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בעיר ניו יורק.

## קישורים חיצוניים
* השגריר משה ארד – יקבל את אות יקיר ירושלים על פעילות ציבורית, אתר עיריית ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ישראל בארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ישראל במקסיקו
קטגוריה:מנכ"לי משרד התקשורת
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:עובדי משרד המשפטים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
פטר ייראצ'ק

**פטר ייראצ'ק** (צ'כית: Petr Jiráček; נולד ב-2 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל.

## קריירה
ייראצ'ק החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת נעוריו באניק סוקולוב, בה שיחק בקבוצת הבוגרים בין השנים 2006-2008. לאחר מכן, עבר לשחק בשורותיה של ויקטוריה פלזן, עימה זכה גם באליפות היסטורית בליגת העל הצ'כית בעונת 2010–2011 במדי פילזן שיחק ב-100 משחקי ליגה, בהם כבש 11 שערים. לאחר עונת האליפות, בדצמבר 2011, חתם במועדון הבונדסליגה וולפסבורג על חוזה לארבע שנים.

פטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצ'כית בספטמבר 2011, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד. שערו הבינלאומי הראשון היה במסגרת משחק הפלייאוף על ההעפלה לטורניר הגמר של יורו 2012, משחק שבו צ'כיה ניצחה 0–1 את מונטנגרו. במהלך טורניר היורו 2012 עצמו, כבש ייראצ'ק שני שערים חשובים עבור נבחרתו, אחד בניצחון 1–2 מול יוון, והשני בניצחון 0–1 מול פולין, הנבחרת המארחת, שער שבזכותו הנבחרת הצ'כית העפילה כנגד כל התחזיות לשלב רבע הגמר של הטורניר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים צ'כים
קטגוריה:קשרי כדורגל צ'כים
קטגוריה:כדורגלני פ.ק. יבלונץ
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פלזן
קטגוריה:כדורגלני ספרטה פראג
קטגוריה:כדורגלני זלין
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'כיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:ספורטאים צ'כים בגרמניה
קטגוריה:מאמני כדורגל צ'כים
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1986
מקנזי פוי

**מקנזי כריסטין פוי** (באנגלית: **Mackenzie Christine Foy**; נולדה ב-10 בנובמבר 2000) היא שחקנית אמריקאית.

## קריירה
פוי התחילה לדגמן בגדי ילדים בגיל שלוש עבור ראלף לורן, גרנט היל וגאס. לאחר מכן דגמנה עבור החברות מאטל, חברת וולט דיסני, תאגיד טארגט, מונליזה, טלבוטס וגאפ. כן הופיעה בפרסומות לבורגר קינג, קול'ס, בלקברי, קומקאסט ופנטאן.

הופיעה הופעות אורח במספר תוכניות טלוויזיה, כגון "עד המוות" ("Till Death"), "הוואי חמש-אפס" ו"פלאש פורוורד". תפקידה הראשי הראשון בסדרת הטלוויזיה היה ב-2012 ב-"R.L. Stine's The Haunting Hour".

פוי ידועה בעיקר בזכות תפקידה כרנסמי קאלן, בתם של אדוארד קאלן ובלה סוון בסרטים "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".

ב-2013 שיחקה ב"לזמן את הרוע". ב-2014 שיחקה את דמותה הצעירה של מרפ בסרט "בין כוכבים" וב-2015 דיבבה את הילדה הקטנה בסרט "הנסיך הקטן".

ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 
* מיכל ישראלי, פיצחו את הנוסחה: הכירו את נסיכת דיסני החדשה, באתר mako, 31 באוקטובר 2018
* שרה וילקומלסון, Meet Renesmee! Mackenzie Foy of 'Breaking Dawn -- Part 2', באתר Inside Movies

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן צעיר בקולנוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-2000
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2000
מיכאל ארד

שמאל|ממוזער|250px|הדמיה של האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בתכנונו של ארד
**מיכאל (מייקל) סהר ארד** (באנגלית: **Michael Arad**;  נולד ב-21 ביולי 1969) הוא אדריכל ישראלי-אמריקאי. ארד תכנן את האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בניו יורק.

## קורות חיים
ארד נולד בלונדון, בנם של משה ארד ששימש באותה תקופה כדובר השגרירות הישראלית, ורבקה לבית וירצמן. מכיוון שאמו, דור חמישי בארץ ישראל, רצתה שבנה ייוולד בישראל, חכרה השגרירות הישראלית את חדר הלידה בבית החולים במחיר סמלי, כך שיירשם שהתינוק נולד בשטח ריבוני ישראלי. את שמו השני "סהר" קיבל לכבוד הנחיתה הראשונה של בני אדם על הירח במשימת אפולו 11 בסמוך ללידתו.

ארד גדל בירושלים, למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ושירת בצה"ל בסיירת גולני. את השכלתו האקדמית רכש בארצות הברית והוא בוגר תואר ראשון בממשל מדארטמות' קולג' ותואר שני באדריכלות מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. את הסטאז' שלו עשה ב-1998 בישראל, במשרד האדריכלים "ספקטור עמישר".

ב-1999 עבר לניו יורק ועבד במשרד האדריכלים Kohn Pedersen Fox, ובמשרד Leclere Associate Architects. אחר כך עבד במחלקת השיכון של עיריית ניו יורק והיה שותף לתכנון תחנות משטרה של משטרת העיר ניו יורק ברובע הברונקס ובברוקלין. משנת 2004 הוא שותף במשרד האדריכלים הנדל (Handel).

ב-2003 נבחרה עבודתו Reflecting Absence ("השתקפות ההיעדרות"), מבין 5,201 תוכניות של אדריכלים מכל העולם, לאחת משמונה העולות לגמר התחרות לתכנון האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר. חבר השופטים הפציר בארד שניגש לתחרות שלא כחלק מצוות וללא שותפים, לבצע שיפורים בתכנונו, והוא חבר לאדריכל הנוף האמריקני פיטר ווקר לשם ביצוע המלאכה. התכנון הסופי שכלל שתי בריכות שקועות במקום שבו עמדו מגדלי התאומים, רחבה גדולה מרוצפת באבן ושדרת עצי אורן, נבחר כזוכה בינואר 2004. האנדרטה נחנכה ב-2011 במסגרת האירועים לציון עשור לפיגועי הטרור.

ארד מתגורר באיסט וילג' שבניו יורק עם אשתו וילדיהם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
יוסי חממה אורגינל

שמאל|ממוזער|150px|הלוגו הישן
**יוסי חממה אורגינל** (בעבר **קליית יוסי בע"מ**) היא חברה ישראלית המשווקת פיצוחים ופירות יבשים. את החברה הקימו האחים יוסי ועובד חממה. חברת חממה סחר, העוסקת במסחר בפיצוחים,  מנוהלת על ידי פלג אחר של משפחת חממה.

לחברה מפעל קלייה בפארק התעשייה קריית גת, שבו מועסקים כמה עשרות עובדים. חנות המפעל מצויה בשוק לוינסקי, ברחוב מטלון בתל אביב. החנות הראשונה הוקמה ב-1979. החברה התעסקה גם בייצוא מוצרים לחו"ל, למשל לקנדה, ארצות הברית, בלגיה ודרום אפריקה.

בספטמבר 2005, כשלושים שנה לאחר שנוסדה, רכשה "תנובה" 50% ממניותיה עבור כ-18 מיליון שקל. בעת הרכישה, הסתכמו הכנסות קליית יוסי בכ-70 מיליון שקל בשנה, והיא הייתה אחת משתי החברות המובילות בשוק הפיצוחים, לצד קליית גת עמה החזיקה בכ-51% מהשוק. ההערכות בתנובה היו כי לאחר הרכישה הכנסות החברה יגיעו למחזור שנתי של 170 מיליון שקל בשנה. לאחר הרכישה נעשה הניהול בחברה על ידי גורם חיצוני מטעם תנובה, שנותרה מעורבת בנעשה בה.

בשנת 2011 החזיקה קליית יוסי בנתח של 11.5% משוק הפיצוחים הארוזים, ובנתח של 4.7% משוק הפירות היבשים. מכירותיה לצרכן ברשתות השיווק הסתכמו בשנה זו ב-22 מיליון ש"ח.

בינואר 2012 פורסם כי קבוצת תנובה החליטה למכור את מניותיה בחברת ששון תעשיות פירות יבשים, שדרכה החזיקה בשליטה בחברה.

בפיצוחיות רבות בישראל מופיע בשילוט הלוגו של קליית יוסי.

בשנת 2018 עברה החברה מיתוג מחדש ושינתה את שמה ל"יוסי חממה אורגינל".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות מזון ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1979
אפרים גרינבלט

הרב **אפרים גרינבלט** (תרצ"ב, 1932 - ב' בשבט תשע"ד, 3 בינואר 2014) היה פוסק הלכה בארצות הברית, ובסוף ימיו בירושלים. מפורסם בשל תשובותיו הרבות. מתלמידיו המובהקים של הרב משה פיינשטיין.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב אברהם ברוך ועליזה לבית בירנשטוק, כבן בכור למשפחה בת אחד עשר ילדים. הרב נטע צבי גרינבלט שכיהן כרב בארצות הברית היה דודו. המשפחה התגוררה בשכונת כרם. למד בישיבת קלצק ברחובות אצל הרב שך והושפע ממנו רבות.

בצעירותו היה פעיל בלח"י וכונה "נחשון", בתחילת דרכו ישב בקישלה לאחר שהסליק נשק בהמשך ברח מהכלא ושימש כאחראי טלפוני במחנה של הלח"י "יואב".

התגייס לצה"ל אך לא חוייל בשל בעיות בריאותיות, בהמשך היגר לארצות הברית, במצוות סבו הרב יצחק גרינבלט, כדי לכהן ברבנות ולפרנס את משפחתו. במקביל למד בישיבת תפארת ירושלים בניו יורק אצל הרב משה פיינשטיין והיה לתלמידו המובהק. בשנת תשי"ב (1952) נשלח על ידי הרב פיינשטיין להיות רב בממפיס כדי לחזק שם את היהדות. הוא שימש שם קרוב ל-60 שנה כרב המקום, אב בית דין, ראש ישיבה, ראש כולל, מחנך, שוחט ומוהל.

ספרו העיקרי הוא שו"ת **רבבות אפרים** (על פי הפסוק: "והם רבבות אפרים", דברים ל"ג), בן תשעה כרכים ובו אלפי תשובות לשאלות מכל העולם. ספרים נוספים מפרי עטו: **רבבות אפרים על התורה** (שני כרכים, הערות על המקרא), **רבבות ויובלות** (שני כרכים, בשיתוף עם הרב יובל נוף, אב"ד בממפיס) על הלכות דעות ונושאים נוספים. כמו כן מאות ממאמריו פזורים בביטאונים וקבצים תורניים שונים.

אשתו, מרים, נספתה בתאונת דרכים בשנת תשס"ב (2002). בשנותיו האחרונות עלה לישראל, והתגורר אצל בתו בשכונת הר נוף בירושלים.

גיסו היה הרב שלמה ברוודה.

## מספריו
*ספר רבבות אפרים:
** 
***
**
**
**
**
**
**
**

## לקריאה נוספת
* 
* הרב אלחנן פרינץ, 'זיכרון ומעשים ממו"ר הגאון רבי אפרים גרינבלט', בתוך: **המאור** תנח [סז, ד], ניסן־אייר תשע"ד, עמ' קלד-קלז

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת הדרום
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ירושלים
קטגוריה:הר נוף: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
סויוז 14

**סויוז 14** (ברוסית: **Союз 14**, "ברית 14") היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה המשימה הראשונה שהתחברה לתחנת חלל סאליוט 3. לא היו ביקורים נוספים בתחנת חלל זו.

## צוות
* פאבל פופוביץ' - מפקד
* יורי ארטיוכין - מהנדס טיסה

### צוות גיבוי
* בוריס וולינוב - מפקד
* ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה

## תיאור המשימה
"סויוז 14" שוגרה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. התקרבות בוצע במשטר אוטומטי, ב-100 מ' אחרונים השליטה עברה לצוות החללית שהשלים את תהליך העגינה.

הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים. דגש היה על פעילות פיזית בזמן שהות בחלל.

ב-19 ביולי חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור קזחסטן. בעקבות פעילות פיזית שבוצע בזמן שהות בחלל, קוסמונאוטים יצאו מתא הנחיתה באופן עצמאי.

## קישורים חיצוניים
* נתוני המשימה
* נתונים מאנציקלופדיית החלל

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1974 בברית המועצות
גייל וילהלם

**גייל וילהלם** (אנגלית: **Gale Wilhelm**; 6 באפריל 1908 – 11 ביולי 1991) הייתה סופרת אמריקנית שנודעה בעיקר בשני ספריה שעסקו בנושאים לסביים שנכתבו בשנות ה-30: **גם אנחנו נסחפים** (באנגלית: *We Too Are Drifting*), ו**לפיד [[ולהאלה|לוולהאלה]]** (באנגלית: *Torchlight to Valhalla*).

## ילדותה ונעוריה
וילהלם נולדה ביוג'ין, אורגון לאתל גייל ברואר ווילסון פריס וילהלם בשנת 1908. היא הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם, והתחנכה באורגון, איידהו, ווושינגטון. המשפחה עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כאשר וילהלם הייתה בשנות העשרה שלה.

## קריירת כתיבה
וילהלם הופיעה לראשונה בספרות האמריקאית כאשר פרסמה כמה סיפורים קצרים בשנים 1934 ו-1935. בעזרתו של סוכן ספרותי, פרסמה וילהלם את **גם אנחנו נסחפים** בשנת 1935, בהוצאת ראנדום האוס, וזכתה לביקורת חיוביות רבות.

בשנת 1938, פרסמה הוצאת הספרים ראנדום האוס את **לפיד לוולהאלה**, רומן נוסף העוסק בלסביות שבו הדמות המרכזית, צעירה לסבית, מחוזרת על ידי בחור צעיר, מקסים ויפה, אך היא מבינה כי אושרה האמיתי נמצא יחד עם נערה צעירה אחרת.

וילהלם כתבה שלושה רומנים נוספים, **הביאו הביתה את הכלה** בשנת 1940, **זמן הביניים** בשנת 1942, ו**לעולם אל תרפה ממני** בשנת 1945, כשבכולם הנושא המרכזי הוא הטרוסקסואליות. הרומן **לעולם אל תרפה** ממני כלל בעטיפתו האחורית שבחים מידידה של וילהלם קרל סנדברג.

וילהלם פרסמה סיפורים במגזין קלוריס ובמגזין הספרות של אוניברסיטת ייל בתחילת שנות ה-40, אך לא פרסמה דבר מאז שנת 1943. למרות זאת, שני ספריה של וילהלם העוסקים בנושא הלסבי פורסמו שוב פעמים רבות בשנות ה-40, ה-50, וה-60. לספר **לפיד לוולהאלה** ניתן שם חדש, **המעבר המוזר**, עם עטיפה שונה בשנת 1953.

בשנת 1975, הודפס מחדש הספר **לפיד לוולהאלה** בידי הוצאה לאור ארנו פרס כחלק מ**הומוסקסואליות: ההיסטוריה הספרותית של החברה ההומו-לסבית.

==חיים אישיים==

וילהלם התגוררה עם אלן הופ בסן פרנסיסקו החל משנת 1938 ועד למותה של הופ בסוף שנות ה-40. [[ברברה גרייר]] ניסתה במשך כמה שנים לאתר את וילהלם. בשנת 1984 יצאה מהדורה נוספת של הספר **גם אנחנו נסחפים** בהוצאת Naiad Press עם הקדמה מאת גרייר בה היא מתארת את חייה של וילהלם ובה היא מפצירה לקבלת עזרה מכל אדם היודע דבר על מקום המצאה של וילהלם.בזמן שהוצאת הספרים הוציאה את המהדורה המחודשת של הספר **לפיד לוולהאלה''' בשנת 1985, היא הכילה הקדמה מאת וילהלם עצמה, אליה הגיעה גרייר לאחר שקיבלה מידע ממקור אנונימי. גרייר העריכה כי וילהלם הפסיקה לכתוב לפני הגיעה לגיל 40 כיוון "שהעולם לא נתן לה לכתוב את הספרים שרצתה".

וילהלם התגוררה עם קתלין הובנר החל משנת 1953 ועד למותה בשנת 1991 ממחלה הסרטן.

## יצירות

* גם אנחנו נסחפים, 1934
* אין מכתב עבור המת, 1936
* לפיד לוולהאלה, 1938 (יצא לאור גם בשנות ה-50 כמעבר המוזר)
* הביאו הביתה את הכלה, 1940
* בין הזמנים, 1942
* לעולם אל תרפה ממני, 1945

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:יוג'ין (אורגון): אישים
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1991
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
שבדרון

**שְבַדְרוֹן** (**שוואדרון**; בגרמנית: **Schwadron**) הוא שם משפחה שפירושו "אסקדרון" (יחידת פרשים).
סויוז 15

**סויוז 15** (ברוסית: **Союз 15**, "ברית 15") היא חללית סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. מטרת הטיסה הייתה עגינה בתחנת חלל סאליוט 3. המטרה לא הושגה.

## צוות
* גנאדי סרפנוב - מפקד
* לב דיומין - מהנדס טיסה

## צוות גיבוי
* בוריס וולינוב - מפקד
* ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה

## תיאור הטיסה
"סויוז 15" שוגרה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

מטרת הטיסה הייתה להתחבר לתחנת החלל סאליוט 3 ולבצע סדרה של ניסויים במשך של כחודש. לאחר שלושה ניסיונות להתחבר לתחנת החלל התברר שתקלה במערכת עגינה אוטומטית אינה מאפשרת לבצע את החיבור. צוות החללית קיבל פקודה לחזור לכדור הארץ. הנחיתה עברה בהצלחה באזור המתוכנן בשטח קזחסטן.

שלטונות ברית המועצות הכריזו שמטרת הטיסה הייתה ביצוע תמרונים שונים בקרבת תחנת חלל ובדיקת מערכת עגינה חדשה עבור חללית פרוגרס העתידית.

בעקבות הממצאים הוחלט שיש צורך ששדרוג משמעותי של מערכת עגינה. לא היה ניתן להשלים את המשימה לפני שתחנת חלל "סאליוט 3" תפסיק לפעול. פיתוח מערכת עגינה חדשה הושלם בשנת 1976.

## קישורים חיצוניים
* נתוני המשימה
* נתונים מאנציקלופדיית החלל

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1974 בברית המועצות
זמר זמר לך

"**זֶמֶר זֶמֶר לָךְ**" הוא שיר עברי שחיבר המשורר אברהם בן-זאב, אז חבר קיבוץ עין שמר, בשנות הארבעים. הלחן העממי חובר אל המילים, לפי עדות המשורר: "מנוער עולה מבולגריה. הם שרו את השיר הזה ורקדו לפיו הורה. הם שרו זאת עם מילים כלשהן - "חבריה, בואו ונרקוד...".

המשורר ביטא בשיר את ערכי מפעל ההתיישבות הציונית, תנועת העבודה והחלוציות; הוא מהלל את הזמר והשירה, הריקוד והמחול, שהיו שכיחים אצל חלוצים וחלוצות בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומעלה על נס את אהבת ארץ ישראל ואת העבודה החקלאית, שיסודה בחריש ובזריעה ונטיעה, בשורות ארוכות, "תלמים".

השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון.

**הבית הראשון** מתחיל במילים: "זֶמֶר זֶמֶר לָךְ", אשר מוקדש לארץ ישראל, למולדת הרוחנית, ל"מכורה". **הבית השני** מתחיל במילים: "הוֹרָה הוֹרָה לָךְ", שמו של ריקוד המוקדש למולדת אף היא. **הבית השלישי** מתחיל במילים: "תֶּלֶם תֶּלֶם לָךְ" שאזכורם גם הוא מוקדש למולדת. הפזמון מדגיש את אווירת השירה, הריקוד הקצבי, והתקווה לבניין חיים חדשים:

"הֲרָרַיִךְ הֵמָּה יִשְׂמָחוּ
עֵת מְחוֹל הַהוֹרָה יִסְעַר
אֶלֶף פְּרָחִים לְפֶתַע יִפְרָחוּ
יְכַסּוּ אֶת עֵין הַמִּדְבָּר". "זמר זמר לך" נעשה אהוד מאוד וזכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, בין השאר, על ידי אהובה צדוק, הגבעטרון, דורית ראובני, עפרה חזה, וגאולה גיל. מקובל לנגנו בהרכבים תזמורתיים בחגיגות ובטקסים ממלכתיים וצבאיים בימי מועד וזיכרון.

מקור הלחן אינו ידוע. יש אומרים שמקורו מחסידות בויאן, ויש אומרים שמקורו מעולים מבולגריה או מטורקיה.

## קישורים חיצוניים

* מבחר ביצועים של "זמר זמר לך", באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1940
קטגוריה:שירי אהובה צדוק
קטגוריה:שירי גאולה גיל
קטגוריה:גבעטרון
קטגוריה:שירי דורית ראובני
קטגוריה:שירי עפרה חזה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ההתיישבות העובדת
קטגוריה:ציונות בתרבות
הימים חולפים

"**הַיָּמִים חוֹלְפִים**" הוא שיר עם גרמני קצר, שלחנו עממי.

תורגם לעברית במשקל שירי ובחריזה על ידי מתרגם לא ידוע. ובה נהגה בחלקו הראשון בהגיה מלעילית.

;הנוסח העברי

בשורה הראשונה מתאר הנוסח המתורגם לעברית של השיר את אירועי הזמן, הארעי, החולף והזורם:

ובשורה השנייה הוא מכריז על הקבוע, השריר והקיים בתודעה ובתרבות, שהיא מרכז מהותו של האדם ואותה מייצגת בשיר המוזיקה והמנגינה:

השיר נעשה אהוד ביישוב במיוחד בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ונהגו לשיר אותו לרוב במקהלה או בקאנון.

## בתרבות
* בתוכנית "קשת וענן" השיר מנוגן ביצירה של אסף (ניקו ניתאי) "גלגל הזמן", כמו כן כמה מתווי השיר מנוגנים כשקשת וענן מתעוררים או שבים למצבם הקודם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים קאנוניים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו מגרמנית לעברית
מבצע שטריימל

**מבצע שטריימל** הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי שיצא לאור בשנת 1984 בבימויו של בני שוילי.

## תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורו של אריק לנדאו (טוביה טבי) לוחם יהודי בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שמגייס את שני חבריו קורט (הנרי פייר) וזיגי (יעקב בן-סירא) שחזרו בתשובה לבצע צניחה בשטח גרמני ולהוציא מאחת המפקדות הגרמניות מסמכים על מערך הפצצות של הצבא הנאצי, הם מתגלים על ידי הנאצים ונלקחים לחקירה במפקדה בה נמצאים גם המסמכים המבוקשים, הם זוכים לסיוע מכומר מקומי ויחד איתו משתלטים על הגנרל הגרמני שולץ (יהודה אפרוני) ולאחר קרבות ירי הם מחלצים את המסמכים רגע לפני שהם מוברחים על ידי סגנו של המפקד הנאצי האנס, הסרט מסתיים כאשר הם משתלטים על שדה תעופה מקומי ומאלצים טייס גרמני שיטיס אותם לבריטניה.

## קישורים חיצוניים

* "מבצע שטריימל" - הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* הסרט המלא לצפייה ישירה באתר וואלה VOD
* 

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1984
סרטי הריסות

**סרט הריסות** (בגרמנית: **Trümmerfilm**) הוא כינוי של תת-סוגה בקולנוע הגרמני, המתייחס לסרטים שנעשו בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. סרטים אלו, המתארים מדינה בשיקום, מקבילים באידאולוגיה ובאסתטיקה שלהם לנאו-ריאליזם האיטלקי. 

סרטי הריסות נעשו במשך תקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946–1949, ושיקפו את תקופת המעבר של גרמניה, מנפילת הרייך השלישי ועד לפירוקה לשתי מדינות. בתקופה זו נוצרו כ-15 סרטים שניסו לשקף את הלך הרוח במדינה  המנסה להשתקם לאחר המלחמה, את ההתמודדות עם העוני, ההריסות, והטראומה בגרמניה לאחר המלחמה. הסרטים עסקו בנושאים מגוונים, כמו נוכחות הנאצים בחברה בסרט "הרוצחים שבינינו" (Die Mörder sind unter uns, וולפגנג שטאודטה, 1946), החיים תחת שלטון הנאצים ומצבה הפיזי של גרמניה בכלל וברלין בפרט, בסרט "Berkiner Ballade" (תרגום מילולי: "בלדה ברלינאית", רוברט אדולף סטמלה, 1948) והחיים בעיי החורבות והסתגלות אחרי המלחמה בסרט "Irgendwo in Berlin" (תרגום מילולי: "אי-שם בברלין", גרהרד למפרכט, 1946).

## תוכן
סרטי ההריסות, כפי שמרמז שמם, תיארו עירוניות גרמנית בחורבות, את הריסות ההפצצות ואת השיקום וההתחדשות העירונית שעתידה לבוא על העיר. הסרטים צולמו מחוץ לאולפנים, על רקע נופה העירוני של גרמניה ההרוסה, עובדה שהקנתה לצילום איכויות של סרט דוקומנטרי. לעיתים, השחקנים בסרטים אלו, לא היו שחקנים מקצועיים (non actors).

סרטים מרכזיים כמו "גרמניה שנת אפס" משנת 1948, "הרוצחים שבינינו" משנת 1946 והסרט "אי-שם בברלין" משנת 1946, זכו להצלחה קופתית וביקורתית גדולה. עם זאת, הקהל הגרמני חש מיצוי מסרטי ההריסות, שטיפלו בבעיות החברתיות העגומות ודרשו מבט מדוקדק לאחור אל העבר הנאצי. בעקבות פינוי ההריסות ותקופת הנס הכלכלי, הקהל תבע עשייה קולנועית חדשה שתביט קדימה אל עבר עתידה הפורח כלכלית של המדינה.

### יוצרים מרכזיים
* גרהרד למפרכט (Irgendwo in Berlin)
* הלמוט קאוטנר (In Jenen Tagen)
* וולפגאנג שטאודטה (Die Mörder sind unter uns)

## קישורים חיצוניים
* Lost in the Rubble

## הערות שוליים

הריסות
קטגוריה:קולנוע בגרמניה
כף

שמאל|ממוזער|180px|כף
שמאל|ממוזער|180px|כף פרסית עתיקה 
**כף** היא כלי אכילה פופולרי, הדומה בצורתו לאת חפירה. כמו האת, הכף ישרה מצד אחד, וקעורה מצדה השני. גודלה של כף ממוצעת נע בן-10 ל-20 סנטימטרים, ושימושה העיקרי הוא העברת אוכל אל הפה. בעברית הכף נקראת כף בגלל דמיונה לכף יד קעורה. כף ממוצעת מחזיקה כ-15 מיליליטר של נוזל. 

## היסטוריה
לפי ממצאים שנשמרו (כגון הכף הפרסית העתיקה בתמונה) נראה שכפות שימשו תרבויות רבות במשך מאות שנים. הכפות הראשונות, נראה שמקורן ביוון, שם נערך שימוש בכפות מקונכיות טבעיות. כפות עתיקות נמצאו גם במצרים שם הם הוכנו משנהב, צור ועץ, וסומנו בסמלים מהדת ובשטחי האימפריה הרומאית שם הם הוכנו מברונזה וכסף. עם זאת הכפות לא חדרו לשימוש יום יומי, עד ימי הביניים. במהלך תקופה זו, כפות הוכנו בעיקר מעץ וקרני בעלי חיים, בעוד מספר אצילים השתמשו בכפות של כסף.

ב־1760, לאחר שינויים רבים, הפכה ידית הכף לישרה, בעוד הקערה קיבלה צורה ביצתית יותר (כאשר הצד הפונה החוצה הפך לצר יותר מזה המחובר אל הידית), ובכך נוצרה הכף בצורה אותה אנחנו מכירים היום.

## שימושים
בימי הביניים הכפות שימשו את כל המטרות אותן משמשים המזלגות היום. כיום לעומת זאת, השימוש העיקרי שנשאר לכפות הוא האכלת נוזלים או דמויי נוזלים, כגון מרק, דייסה, מאכלים מוצקים קטנים וגרגיריים, כגון סוכר או אפונה. בחלק מתרבויות העולם אף נהוג השימוש בכף ככלי עזר לאכילת מאכלים דמויי איטריות, כגון פסטה. קיימות כפות הגשה שבאמצעותן שמים אוכל בצלחות האישיות.

## ראו גם
* כף סינית
* כף עץ

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי אכילה
*
קונטרה-טנור

**קונטרה-[[טנור]]** הוא קול שירה גברי המקביל במנעדו לקול האלט והמצו-סופרן. לעיתים נדירות הוא אף מקביל לקול הסופרן על ידי שימוש בפלסט.

הקול היה בשימוש במקהלות באירופה החל מאמצע המאה ה-16. הוא שימש בפוליפוניה ובמיוחד במנעד האלט. המונח עצמו נטבע באמצע המאה ה-17 באנגליה. במהלך התקופה הרומנטית עלתה הפופולריות של הקול, ומספר מלחינים כתבו במיוחד לקול זה. במחצית השנייה של המאה ה-20 חזר הקול להיות פופולרי, וגם הרפרטואר עבורו גדל.

## היסטוריה
ביצירות הפוליפוניות של המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 היה הקונטרה-טנור קול שהתווסף ל"סופריוס" (הקול העליון) ולטנור. בעקבות כתיבת יצירות בעלות ארבעה קולות, כמו של יוהנס אוקכם ויאקוב אוברכט, התפצל הקול ל"קונטרה-טנור אלט" ול"קונטרה-טנור בס" אשר היו בהתאמה מעל ומתחת לטנור. באיטליה הפך "קונטרה-טנור אלט" ל"אלט", בצרפת ל-Haute-contre ובאנגליה לקונטרה-טנור.

בכנסייה הקתולית בתקופת הרנסאנס נאסרה שירת נשים בכנסיות. בשל כך, הקונטרה טנור שימש כתחליף לקולות הנשיים במוזיקה הליטורגית. כאשר החלה אופנת הקסטרטו בתחילת המאה ה-17, התפתחה חשיבות ייחודית לקול ונכתבו לו תפקידים באופרות המוקדמות.

## ראו גם
* זמרי קונטרה-טנור
* קסטרטו
* קסטראטים מפורסמים

## לקריאה נוספת

* Appelman, D. Ralph (1986). The Science of Vocal Pedagogy: Theory and Application. Indiana University Press. .
* Boldrey, Richard (1994). Guide to Operatic Roles and Arias. Caldwell Publishing Company. .
* Giles, Peter (1982). The Countertenor. Muller Publishing Co..
*Giles, Peter (2005). A Basic Countertenor Method. Kahn & Averill Publishers. .
* Howell, Ian. "Countertenor Technique: An Introduction to Concepts". The Countertenor Voice (Apr 2011).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קולות