open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ברטראן טברנייה

**ברטראן טברנייה** (בצרפתית: **Bertrand Tavernier**; 25 באפריל 1941 – 25 במרץ 2021) היה במאי, תסריטאי, שחקן ומפיק צרפתי.

## ביוגרפיה
טברנייה נולד בליון, הוא רצה להיות במאי מאז היותו בן 13 או 14. הוא טען שהשפעותיו הקולנועיות כללו את הבמאים ג'ון פורד, ויליאם ולמן, ז'אן ויגו וז'אק בקר (Jacques Becker). הבמאי הראשון איתו עבד בסרט היה ז'אן-פייר מלוויל. סרטו הראשון (The Clockmaker, 1973) זכה בפרס Prix Louis Delluc ובדוב הכסף בפסטיבל הסרטים בברלין. בתחילת הקריירה שלו כבמאי, סרטיו אופיינו במסתורין, אולם עבודתו בשנים שאחרי כן הפגינה פרשנות חברתית ביקורתית, הדגישה את הפציפיזם שלו (בסרטים Life and Nothing But, קפטן קונאן) והציגה קולנוע ביקורתי של החברה הצרפתית בת הזמן ההוא (הכל מתחיל היום, Histoires de vies brisées : les double-peine de Lyon). הוא זכה בפרס באפט"א ב-1990 עבור הסרט הטוב ביותר בשפה שאינה אנגלית וזכה בסך כולל של ארבעה פרסי סזאר.

בשנת 1999 כתב וביים את סרט הדרמה "הכל מתחיל היום" (אנ') על עיירת כורים שספגה מיתון כלכלי, ומנהל בית ספר יסודי שנאבק להשיג שירותים חברתיים למען תלמידיו. 

בשנת 2002 ביים וכתב את סרט הדרמה "אישור מעבר" (אנ') בהשתתפותם בין היתר של ריכרד זאמל וטים פיגוט-סמית. 

בשנת 2009 ביים את סרט המסתורין "ערפל חשמלי", סרטו הראשון בשפה האנגלית המבוסס על ספרו באותו את מאת ג'יימס לי ברק מ-1993 ובכיכובם של טומי לי ג'ונס, ג'ון גודמן ופיטר סארסגארד. 

ברטראן טברנייה נפטר ב-25 במרץ 2021. היה נשוי לקולו אוהאגן (Colo O'Hagen) בשנים 1965–1980. בנו, ניל טברנייה (Nils Tavernier) הוא במאי ושחקן.

## קישורים חיצוניים

* Senses of Cinema: Great Directors Critical Database
* ברטראן טברנייה בוואלה סרטים
* 
* 
* נסים דיין, מלאך מטפל בילדי הגן, גלובס, 14 באוגוסט 2001
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - מפעל חיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1941
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2021
ימי הפופ

**ימי הפופ** הוא ספר שכתב עמיחי שלו ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים. המהדורה הראשונה יצאה בשנת 2005. מהדורה חדשה יצאה לאור בשנת 2009.

עמיחי שלו מציג בספר את עולמו של נער בצל פטירתה של אימו. העלילה מתרחשת בעיר ראשון לציון של תחילת שנות השמונים וסביבתה כאשר האטרקציות המצויות הן פלאפל, כדורגל, בית קברות, חנות תקליטים, מחסן למכירת תפוזים וחנות גבינות. אלה היו השנים הגדולות של מוזיקת הפופ. הסיפורים מציגים פרקים בביוגרפיה האישית של עמיחי שלו בראשון לציון של שנות השמונים של המאה העשרים, העיר בה גדל. התיאורים מפורטים ועשירים בתחומים מגוונים ועם הומור בראיית החיים של המספר.

ימי הפופ מורכב מארבעה סיפורים, ארבע נובלות. ארבעת הסיפורים מצטרפים יחד לרומן אחד עקבי ושלם, קצבי עם סיפורי אהבה העולים מבעד לבדידות של הנער גיבור הסיפורים. בכל אחת מהנובלות מתוארת תחנה במהלך חייו וההתבגרות של גיבור הספר. בנובלה האחרונה, חוזר הספר לימים שלפני מות האם. כשהאם עדיין חיה והכול נראה בסדר ומבטיח. הנער גיבור הספר מתכנס לתוך עצמו וחי בשילוב של דמיונו העשיר והמציאות. שלו כותב בשפה עשירה עם ביטויים ומטבעות לשון מקוריים ושימוש רב במטפורות.

## הסיפורים בספר
* **פופ 84**: סיפור בצל מות האם. אבא מתקשה להתאושש. בדידות, חבר מבוגר, אהבה למוזיקה, עיתון פרטי למוזיקה, חברה ותשוקה מבולבלת.
* **האקהויזים**: סיפור בצל מות הסב. משחק דמיוני בכדורגל, ללא חברים אבל עם אהבה ותשוקה.
* **זאדה**: הבדידות המעיקה מובילה לקשר חם ומיוחד, אך קצר בזמן עם המורה מהשנים הקודמות.
* **שיטת הדרוג האנגלית**: סיפור חיים בתקופה שהאם עוד חיה ופותחת חנות גבינות עם הדודה מאנגליה. ניסיון למצוא חתן לדודה וליצור קשר עם אהובה ראשונה.

## מדבריו של המחבר על הספר
האייטיז לא חוזר, ימי הפופ לא חוזרים, אבל הרומן כן.הספר ימי הפופ קיבל מההוצאה צ'אנס נוסף ויצא במהדורה מחודשת.

## לקריאה נוספת
עמיחי שלו, **ימי הפופ**, ידיעות ספרים, 2009. 191 עמודים.
## קישורים חיצוניים
* דף הספר באתר ידיעות ספרים
* 
*
* ימי הפופ באתר טקסט
* יורם קניוק, עוד להיט
* נדב מאור-דניאל, שלום לבדידות
* הפנייה לספר מהדורת 2004 בידיעות ספרים
* הבלוג של עמיחי שלו ברשימות
* עמיחי שלו בלקסיקון הספרות העברית החדשה
* דפנה לוי, מלטף את העולם במילים - ראיון עם עמיחי שלו
* 
* 
* 

קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
ג'וני האלידיי

שמאל|ממוזער|250px|ג'וני האלידיי ב-2003
**ג'וני האלידיי** (בצרפתית: **Johnny Hallyday**; 15 ביוני 1943 – 6 בדצמבר 2017) היה זמר ושחקן קולנוע צרפתי פופולרי, נודע כ"אלביס פרסלי הצרפתי". במשך 48 שנות קריירה קיים עשרות סיבובי הופעות ומכר למעלה מ-100 מיליון תקליטים, ביניהם 18 אלבומי פלטינה.

## ביוגרפיה
האלידיי נולד בשם ז'אן-פיליפ סמט (Jean-Philippe Smet) לאב בלגי ולאם צרפתייה והחל להתפרסם בשנות השישים, כאשר היה אחד הראשונים ששרו רוקנרול בצרפתית, תוך השפעה ברורה של אלביס פרסלי בסגנון ההופעה. כבר תקליטו הראשון *Hello Johnny*  (1960) זכה להצלחה והפך אותו לכוכב בצרפת. ב-1 ביולי 1962 הופיע בתוכניתו של אד סליבן שהוקלטה במועדון המולן רוז' ושודרה בטלוויזיה בארצות הברית והפך לכוכב בקנה מידה עולמי. חלק משיריו היו מקוריים וחלקם תרגומים של להיטי רוק ידועים מארצות הברית ומבריטניה. הופעתה הראשונה של להקתו של ג'ימי הנדריקס הייתה כהופעת חימום להאלידיי על במת האולימפיה ב-1966.

האלידיי מעולם לא הפסיק להופיע ולהוציא תקליטים ושמר על פופולריות יציבה יחסית לאורך שנות הקריירה הארוכות שלו. הוא הוציא תקליט אולפן כמעט בכל שנה מ-1960 ועד 2008, ו-25 אלבומי הופעות חיות, ביניהן ארבע מהופעותיו באולם האולימפיה (62', 64', 67' ו-2000). מבקרי תרבות טוענים שהלך והשתבח עם השנים. בשנת 2000 הופיע ברחבת מגדל אייפל במופע שנשא את השם "100% ג'וני" (*100% Johnny: Live à La Tour Eiffel*), מול קהל של כחצי מיליון איש. במופע, שהועבר בשידור חי בטלוויזיה, צפו 9.5 מיליון צופים.

האלידיי הופיע במספר סרטים. הוא הופיע לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן ללא קרדיט בסרטו של אנרי ז'ורז' קלוזו, "בנות השטן". הסרט הבולט ביותר בו השתתף הוא "בלש" (*Détective* ; 1985) בבימוי ז'אן-לוק גודאר. בשנת 2003 הוא בלט בתפקידו בקומדיית הפשע "שיקגו סיטי" (Crime Spree), בה כיכבו גם ז'ראר דפארדיה, הארווי קייטל, הזמר הצרפתי רנו, סעיד טמאורי, רישאר בורינג'ר ואייב ויגודה. בשנת 2005 השתתף בסרט "נהרות הארגמן 2: מלאכי אחרית הימים" לצידם של ז'אן רנו וכריסטופר לי. בשנת 2009 השתתף בסרט "הפנתר הוורוד 2" לצדו של סטיב מרטין. הוא המשיך להשתתף בסרטים עד שנתו האחרונה, בין היתר שיחק בסרטו של קלוד ללוש משנת 2017 "החיים שלנו".

האלידיי זכה לעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת "אביר" (*Chevalier*) בשנת 1997. ב-1998 נעל קונצרט שלו את גמר גביע העולם בכדורגל שהתקיים בפריז, ובו נחגג גם זכייתה של צרפת בגביע.

בריאיון עיתונאי מ-3 בדצמבר 2007, הצהיר שבכוונתו לפרוש מפעילות מוזיקלית עם תום סיבוב ההופעות העולמי האחרון שלו ב-2010.

ג'וני האלידיי היה נשוי לזמרת הצרפתייה  משנת 1965 עד 1980. בנם המשותף, , יליד 1966, הוא מוזיקאי מצליח.

נפטר ב-6 בדצמבר 2017, בגיל 74, מסרטן הריאה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרי רוק
קטגוריה:אמנים צרפתים הידועים בשם במה
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1943
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2017
ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני

**ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני** (באיטלקית: **Giovanni II Participazio**) היה הדוכס ה-15 של ונציה. ג'ובאני כיהן בתפקיד דוג'ה מאז מות אביו, אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון בשנת 881 ועד שוויתר על כיסאו בשנת 887.

ג'ובאני מונה לתפקיד דוג'ה לצד אביו, עוד בימי חייו של אביו. לאחר מות אביו, בניסיון לשמר את השושלת המשפחתית, ניסה ג'ובאני להביא לך שאחיו, באדוארו, ימונה לרוזן קומאקו (Comacchio), ולצורך זה שלח אותו אל האפיפיור. מארינוס, רוזן קומאקו באותה עת שמה על כך ושבה את באדוארו, ושלח אותו חזרה לוונציה, שם נפטר זמן קצר לאחר מכן.

ג'ובאני תקף את קומאקו והרסה, אולם בשל היותה שטח של מדינת האפיפיור, נאלץ להשיבה לידי האפיפיור.

בשנת 883 ג'ובנאי כרת חוזה בין ונציה לבין האימפריה הרומית הקדושה (המשא ומתן נוהל עם הקיסר קרל השמן).

בהתאם למקובל, מינה ג'ובאני את אחיו, פייטרו, לדוג'ה לצידו, אולם פייטרו נפטר זמן קצר לאחר מכן. ג'ובאני הציע לאחיו הצעיר אורסו את התפקיד, אולם אורסו סירב לקבלו עד שנפל ג'ובאני למשכב.

בשל מחלתו, ג'ובאני פרש, ופייטרו קאנדיאנו הראשון נבחר לדוג'ה.

פרטיצ'יפאציו, ג'ובאני השני
קטגוריה:נפטרים ב-887
דיסטרביה

**דיסטרביה** (באנגלית: **Disturbia**) הוא סרט מתח אמריקאי, שביים די. ג'יי. קארוסו, בכיכובו של שיה לה-באף. הסרט שואב השראה, באופן חלקי,  מסרטו של אלפרד היצ'קוק, "חלון אחורי". הסרט יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2007. 

## תקציר העלילה
לאחר שאביו של קייל (שיה לה-באף) נהרג בתאונת דרכים, הוא מידרדר עד כדי כך שהוא מכה את המורה שלו לספרדית. בעקבות זאת, הוא נשלח למעצר בית לשלושה חודשים. בשיעמומו, קייל עוקב אחרי השכנים שלו, ובייחוד אחרי השכנה החדשה, אשלי (שרה רומר). הוא עוקב גם אחרי שכן נוסף שלו, רוברט טרנר (דייוויד מורס), ומתחיל לחשוד שהוא רוצח סדרתי.

## צוות שחקנים
* קייל ברכט - שיה לה-באף
* אשלי קלראסון - שרה רומר
* רוני - ארון יו
* רוברט טרנר - דייוויד מורס
* ג'ולי ברכט - קארי-אן מוס
* הבלשית פארקר - ויולה דייוויס

## בעקבות "חלון אחורי"?
הרעיון של הסרט מזכיר בקווים כלליים את זה של סרטו של אלפרד היצ'קוק משנת 1954, "חלון אחורי", שהתסריט שלו נכתב על פי סיפור קצר מאת קורנל וולריץ'. בסרט "חלון אחורי", הגיבור, ג'ף, מרותק לביתו לאחר ששבר רגל, והוא מעביר את הזמן בצפייה בשכניו. הוא חושד שאחד השכנים, לארס ת'ורוואלד, רצח את אשתו ופועל להסתרת הפשע. דמיון זה בקווי העלילה הוביל את בעלי זכויות היוצרים בסיפורו של וולריץ' להגיש תביעה על הפרת זכויות יוצרים נגד יוצרי "דיסטרביה". התביעה נדחתה, בנימוק ש"דיסטרביה" מכיל עלילות משנה רבות שאינן בסיפור המקורי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי אימה מ-2007
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון

שמאל|ממוזער|250px|שלט האצולה של אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון
**אורסו פרטיצ'יפאציו הראשון** (באיטלקית: **Orso I Participazio**; מת בשנת 881) היה הדוכס ה-14 של העיר ונציה. אורסו כיהן כדוג'ה בין שנת 864 ועד פטירתו.

אורסו נבחר בבחירות לאחר הרצחו של קודמו פייטרו טראדוניקו. אורסו הורה על תפיסת הרוצחים, הרשיע אותם והוציא אותם להרוג בכריתת ראשם.

במהלך כהונתו המשיך אורסו בפעולותיו של טראדוניקו להגנה על הסחר של העיר - נאבק בשוד הימי, ובפושטים הסלאבים או המוסלמים אשר תקפו את ספינות הסוחר הוונציאניות.

אורסו העניק לקיסר האימפריה הביזנטית בסיליוס הראשון במתנה פעמון עבור בזיליקת האגיה סופיה.

אורסו מת בשיבה טובה. לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני.

## קישורים חיצוניים

פרטיצ'יפאציו, אורסו הראשון
קטגוריה:נפטרים ב-881
פייטרו קאנדיאנו הראשון

**פייטרו קאנדיאנו הראשון** (באיטלקית: **Pietro I Candiano**; 842 לערך – 18 בספטמבר 887) כיהן כדוכס ה-16 של ונציה. קאנדיאנו כיהן כדוג'ה כהונה קצרה בשנת 887.

## חייו
קאנדיאנו נבחר לתפקיד הדוג'ה בשל מחלתו של קודמו ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני באפריל 887. זמן קצר לאחר בחירתו יצא למסע מלחמה כנגד הסרבים מדלמטיה אשר תקפו את ונציה מאז שנת 886.

קאנדיאנו יצא בראש צי של 12 ספינות מלחמה לעבר נמל מקרסקה. בקרב שנערך בנמל הטביע קאנדיאנו חמש ספינות מלחמה פאגאניות. לאחר נחיתתו בחוף, נחל צבאו תבוסה ובמהלך הקרב שנערך ב-18 בספטמבר 887 נהרג קאנדיאנו, שהיה הדוג'ה הראשון שנהרג במהלך קרב למען "לה סרניסימה".

בתקופת המעבר הקצרה שלאחר מותו שלט ג'ובאני, קודמו, עד בחירת פייטרו טריבונו, אחיינו של קאנדיאנו, לתפקיד דוג'ה.

לימים גם בנו של קאנדיאנו, פייטרו קאנדיאנו השני, מונה לתפקיד.

## קישורים חיצוניים

קאנדיאנו, פייטרו הראשון
קטגוריה:ילידי 842
קטגוריה:נפטרים ב-887
סצנת דפוס

**סצנת דפוס** היא סיפור או מוטיב חוזר ומוכר שמופיע לאורך סדרה של סיפורים, על רקע נקודות מפנה חשובות בחיי הגיבור. הדמיון והשוני בין הסצנה החדשה לבין הדפוס הידוע מדגישים התפתחויות בעלילה ובדמויות.

את היסודות לניתוח סצנות כאלה הניח ולטר ארנד בספרו "סצנות הדפוס אצל הומרוס" ("Die typischen Scenen bei Homer") משנת 1933, שבו ניתח את סצנות הדפוס באיליאדה של הומרוס. ניתוח נוסף, לסצנות דפוס בתנ"ך, ערך אורי (רוברט) אלטר בספרו "אמנות הסיפור במקרא" ("The Art of Biblical Narrative") משנת 1981 (תורגם לעברית ב-1988).

## סצנות דפוס בתנ"ך

בספרו, מביא אלטר דוגמאות לסצנות דפוס מהמקרא, כאשר הדוגמה המרכזית שעליה הוא מבסס את ספרו היא סצנת הדפוס של "הפגישה ליד הבאר". סצנות דפוס נוספות כוללות את הבשורה על הולדת בן גיבור לאישה עקרה, את מינוי השליח, את הברכה או הצוואה על ערש דווי ואת הסכנה במדבר ומציאת באר.

### הפגישה ליד הבאר
סצנת דפוס זו מתרחשת בפגישות בין אליעזר עבד אברהם (כבא כוחו של יצחק) לרבקה (), בין יעקב לרחל (), בין משה לבנות יתרו (), בין רות לבין בעז () וכן, תוך עיוות מסוים לדברי אלטר, בחיפוש שאול אחר האתונות ומציאתו את המלוכה ().

המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: היציאה של הגבר לארץ נכר, פגישה בנערה (עם דגש על השימוש במילה זו דווקא) ליד באר, השקיית הצאן, חזרתה של הנערה לביתה לבשר למשפחתה תוך שימוש בפעלים המעידים על חיפזון, עריכת סעודה לכבוד הגבר ואירוסין או נישואין. דוגמה בולטת לחריגה ממאפיינים אלה היא בפגישה בין אליעזר עבד אברהם לבין רבקה, שבה אין זה הגבר שיתחתן עם הנערה אשר פוגש בה, אלא שליח מטעם אביו. דבר זה הוא נדבך נוסף בסיפורים אודות יצחק המתארים אותו כדמות פסיבית.

### הבשורה על לידת גיבור
סצנת דפוס זו מתרחשת בבשורה לשרה על הולדת יצחק, לרבקה על הולדת יעקב ועשו, לחנה על הולדת שמואל ולאשת מנוח על הולדת שמשון.

המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: אישה עקרה הכמהה לבן (לעיתים לבעלה אישה אחרת, פורייה, אך העקרה היא זו האהובה עליו), בשורה מפי מלאך תוך שימוש בביטויי זמן כמו "כעת חיה", שבעקבותיה באה לידה, הנחשבת לנס, של דמות מרכזית בתולדות עם ישראל.

### העדפת הבן הצעיר על פני הבכור
סצנת הדפוס של העדפת הבן הצעיר על-פני הבכור חוזרת פעמים רבות בתנ"ך בעיקר בספר בראשית, לדוגמה: קין והבל, ישמעאל ויצחק, יעקב ועשו, ראובן יהודה ויוסף, דוד המלך. אחת הפרשנויות לסצנת דפוס זו, היא שזו נובעת מהעדפת אלהים את העם היהודי (העם הנבחר), על-פני שאר העמים, אף על פי שהוא עם קטן.

### האישה הנשקפת בעד החלון
סצנת האישה הנשקפת בעד החלון מרמזת על גורלה ואובדן ביתה. הדים לכך משתקפים בסיפורים אחדים במקרא.
* אם סיסרא - .
* מיכל - , .
* איזבל - .
* האישה הזרה - .
* אבימלך מלך פלשתים - .
* הדוד בשיר השירים - .

## לקריאה נוספת
* אורי אלטר, **אמנות הסיפור במקרא**, תרגום: שושנה צינגל, תל אביב: אדם, תשמ"ח 1988.
* ג'ורג' ,סברן, **ויפגע במקום- הסיפור התיאופוני במקרא**,תל אביב: ספריית הילל בן חיים-הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010. פרק 1, תיאופוניה כסצנת דפוס עמ' 40-17.
* לורית רמון, **בעד החלון נשקפה: השתקפות המוטיב במקרא ובספרות הבתר מקראית**, תל אביב: ספרית הילל בן חיים- הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.

## הערות שוליים

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:טכניקות ספרותיות בתנ"ך
בית האלוהים

**בית האלוהים** (**The House of God**) הוא ספר סאטירי מאת סמיואל שם (שם עט של הפסיכיאטר היהודי סטפן ברגמן), יצא לאור בשנת 1978 באנגלית.

הספר מתאר את הנזק הפסיכולוגי שנעשה למתמחים תוך כדי התמחותם ברפואה בשנות ה-70 המוקדמות בשל המפגש המתמיד עם מוות וכאב.
הספר מכניס את הקורא אל החוויה הזו של המתמחה שמנסה לעשות את הדברים לפי הספר ובצורה הכי מקצועית שניתן, ומגלה לבסוף פרקטיקה חדה וצינית שבבוא היום תהפוך אותו לרופא מקצועי.

בית האלוהים היווה השראה לסדרה הקומית סקראבס שמדגימה את ההתרחשות בספר - שילוב של סיפורים אנושיים עם הומור שחור של מתמחים ורופאים.

מושג מפתח בספר: GOMER = Get Out of My Emergency Room או בעברית עחמ"ש ("עוף מחדר המיון שלי"), משמש את הרופאים הצעירים לתיאור חולים במחלות שאינן ניתנות לריפוי המתאשפזים לעיתים קרובות בשל סיבוכים שכיחים.

מושג נוסף הוא ״שפץ והקפץ״ שמתאר את הטיפול המינימלי שמספיק להעביר חולה למחלקה אחרת.

ההתמודדות של המתמחים עם כל הכאב שנגלה לעיניהם וההבנה שרק הצעירים באמת מתים ואילו העחמ"שים תמיד נשארים בחיים כדי לקלל ולהאריך את המשמרות, גורמת להם לפתח אדישות כלפי הנושא ולברוח יותר ויותר אל עולם רווי יצרים ותשוקות שמחפה על הצורך הנואש לברוח ולמצוא נחמה רגעית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי סאטירה
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:רפואה בתרבות
קטגוריה:קומדיות שחורות
עצם היתד

**עצם היתד** (TA: Os sphenoidale, **sphenoid bone, os sphenoides**) היא עצם לא רגולרית בבסיס הגולגולת קדימה לעצם הרקה ולחלק הבסיסי של עצם העורף. עצם היתד היא אחת משבע העצמות היוצרות את ארובת העין. צורת העצם דומה לפרפר או עטלף שכנפיו פרושות.

## חלקים
* החלק האמצעי של העצם קרוי גוף עצם היתד (Corpus ossis sphenoidalis), והוא כולל את האוכף הטורקי, שעליו נחה בלוטת יותרת המוח.
* משני צידי גוף העצם יוצאות הצידה ולמעלה זוג כנפיים קטנות ותחתיהן הצידה ולמטה זוג כנפיים גדולות. 
* מהחלק התחתון של גוף העצם בולטים כלפי מטה זיזי הכנפה (Processus pterygoideus ossis sphenoidalis) הצידיים והאמצעיים וביניהם גומץ הכנפה (Fossa pterygoidea).

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|250px|עצם יתד מבודדת (מבט מלמעלה)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יתד
פעוטים היינו

**פְּעוּטִים הָיִינוּ** (אנגלית: **When We Were Very Young**) הוא ספר ילדים מאת אלן אלכסנדר מילן הנושא ארבעים-וארבע פואמות. הספר יצא לאור לראשונה ב-1924 ואויר בידי ארנסט שפארד. חלק מן השירים הולחנו בידי הארולד פרייזר-סימסון. הספר נפתח בהקדמה, בה הסופר מתאר לקורא מיהו המספר ומי הילד הקרוי כריסטופר רובין.

הפואמה השלושים-ושמונה בספר, "דב-דובון", הופיעה לראשונה במגזין **[[פאנץ']]** ב-1923 ובו הופיעה לראשונה דמותו של פו הדב. באחד מאיורי השיר "דב-דובון", פו מופיע כשהוא לבוש בחולצה, אשר מאוחר יותר נצבעה באדום במהדורה הצבעונית בעריכתו של סטפן סלסינגר. הופעתו זו של פו הדב הפכה להופעתו התמידית בסרטי חברת וולט דיסני על הדמות.

השיר **Vespers** הנועל את הספר, היה השיר הראשון שמילן כתב לילדים. השיר תורגם בידי יעקב אורלנד תחת השם "תפילת-ערבית" והולחן ובוצע בידי שלמה ארצי באלבומו הראשון שיצא ב-1970.

## תרגומים לעברית

* **פעוטים היינו,** תרגום יעקב אורלנד, מחברות לספרות, 1947
* **כשהיינו קטנטנים**, תרגום אורה מורג, מחברות לספרות, 1989
* **כשהיינו קטנים**, תרגום אסף ברקת, אוקיינוס ומודן, 2021

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פו הדב
קטגוריה:ספרי 1924
A Man Alone

**A Man Alone** הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-55 של סינטרה וה-28 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא ב-1969.
## הפקה
לאחר שהצליח עם אלבום הפופ הקלאסי, My Way, הוציא סינטרה אלבום המוקדש כולו לשיריו של המשורר רוד מקואן  שהיה פופולרי מאוד בסוף שנות ה-60 לאחר שמכר יותר ממיליון עותקים מספריו. לאחר שנפגשו במסיבה, החליט סינטרה להוציא אלבום שלם המוקדש ליצירתו של המשורר. מקואן כתב מבחר של שירים חדשים ופואמות לאלבום. תרומתו של מקואן לליווי המוזיקלי של האלבום הייתה בעיקר בקביעת טון קולו של סינטרה, בשעה שדקלם את הפואמות.

האלבום הורכב משישה שירים של ממש ומחמישה קטעי פואמה אותן מקריא סינטרה בליווי מוזיקלי ובנוסף שיר נוסף שהיה חצי שיר וחצי פואמה והוא ללא ליווי מוזיקלי כלל. עם כל תשומת הלב שהוקדשה למילים בקטעי האלבום, הכוונה באלבום הייתה רצינית מאוד. אך הקומפוזיציה של מקון לקתה בחסר והחיבור בין מילות השירים והמוזיקה הייתה בחלקה חסרת בסיס. רק עבודה קשה של סינטרה מבחינת הקראת השירים ובעיקר של המארגן דון קוסטה, הצילה את האלבום מכישלון.

ב-1991 יצא האלבום בגרסת התקליטור.

## משתתפים
* פרנק סינטרה - קולות
* דון קוסטה - מארגן, מנצח

## רשימת שירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קהיר (מחוז)

**מחוז קהיר** (בערבית: **القاهرة**) הוא מחוז במצרים שבו נמצאת בירת המדינה ובירת המחוז קהיר. העיר קהיר ממוקמת בגדה המזרחית של נהר הנילוס. 
אוכלוסיית המחוז מנתה ב־2023, כ-10,203,693 נפשות על שטח של 3,085 קמ"ר.

בשטח המחוז נמצאת בתהליך בנייה בירת מצרים החדשה. בעיר חדשה זו ימוקמו כל משרדי הממשלה והיא צפויה להיות מרכז עסקים חדש של המדינה. בשנת 2019 הסתיימה בניית המסגד אל-פתאח אל-עלים, המסגד הגדול במדינה.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של המחוז 

קטגוריה:מצרים: מחוזות
אסלאם פוליטי

**אסלאם פוליטי** הוא פירוש של האסלאם כמקור לזהות פוליטית ולפעילות פוליטית. הוא דוגל בהקמת מדינה וחברה על פי עקרונות אסלאמיים, שבהם האסלאם משמש מקור לעמדות ולמושגים פוליטיים.

המונח משמש לעיתים כמקביל ל"אסלאמיזם", בעיקר בהתייחס לתחייה הדתית של האסלאם במאה ה־20, אך קיימות הבחנות בין השניים. חוקרים מסוימים מדגישים את "האסלאם הפוליטי" כמרחב רעיוני רחב שבו שותפים גם שחקנים חילוניים לצד אסלאמיסטים.

## התפתחות
המונח "אסלאם פוליטי" התפתח בשיח האקדמי החל משנות ה-80 של המאה ה-20. הוא עוסק בזרם רעיוני וחברתי מגוון, המבקש לעצב את הסדר הפוליטי, המשפטי, החברתי והתרבותי בהתאם להבנה מסוימת של עקרונות האסלאם. התופעה כוללת תנועות, קבוצות ויחידים הפועלים מתוך אמונה כי לדת האסלאם תפקיד מרכזי ובלתי נפרד מן הפוליטיקה והממשל. מדובר בתופעה מודרנית שהתפתחה כתגובה לאכזבה מאידאולוגיות חילוניות כלאומיות וסוציאליזם, ונעה בין השתתפות דמוקרטית למגמות רדיקליות ואלימות. למרות המשותף, שילוב דת ופוליטיקה, האסלאם הפוליטי מקיף השקפות מגוונות, מליברליזם ועד שמרנות קיצונית, מתמיכה ברפובליקה אסלאמית ועד שאיפה לחידוש הח'ליפות. חלק מהתנועות מקדמות דמוקרטיזציה, אחרות רואות באסלאם אידאולוגיה עליונה הסותרת את עקרונות הדמוקרטיה המערבית, שלטון החוק וזכויות האדם. חוקרים מצביעים גם על הקושי בקטגוריה עצמה: המונח "אסלאם פוליטי" נשען על הבחנה מערבית-נוצרית בין דת לפוליטיקה, שאינה בהכרח תקפה להקשרים מוסלמיים. לפיכך, יש הרואים בו תווית בעייתית שיש לבחון בזהירות, תוך התמקדות בפרקטיקות ולא במהות על-זמנית. חוקרים כמנואלה דקמג'יאן הדגישו את הפוליטיזציה של הדת בעקבות כישלונן של ממשלות חילוניות, אך השתמשו לרוב במונחים כגון "אסלאמיזם" ו"פונדמנטליזם".
אסלאם פוליטי המהווה שאיפה למערכת פוליטית המושתתת על הבנת פעיליה את האסלאם, ללא הפרדה בין דת לפוליטיקה אסלאם פוליטי כולל תנועות המבקשות לעצב את החברה לפי עקרונות אסלאמיים, בין אם בדרכי שלום או אלימות. הוא אינו זהה לאסלאמיזם רדיקלי או קיצוני. הוא כולל קשת של עמדות – ממבקשי ח'ליפות אסלאמית ועד תומכים ברפורמות דמוקרטיות אסלאמיות. אידאולוגיה זו מבקשת לשנות את הסדר הקיים בהתאם להבנתה את האסלאם – תוך התנגדות לערכים ליברליים. תופעה זו התפתחה מתוך אכזבה מאידאולוגיות חילוניות בעולם המוסלמי. ברחבי העולם המוסלמי ובייחוד בהמזרח התיכון, שימשה התחייה האסלאמית כתגובה לקולוניאליזם, למודרניזציה שנכפתה מבחוץ ולכישלון מערכות שלטון חילוניות. הדוגמה הבולטת ביותר היא תנועת האחים המוסלמים במצרים, שראתה בהשפעה המערבית גורם לשחיתות מוסרית וחולשה לאומית.

המהפכה התרבותית באיראן (1980–1983) סימלה את השתלטות רעיונות האסלאם הפוליטי על המערכת האקדמית במדינה, תוך הדחת גורמים חילוניים, שמאליים ואפילו אנשי דת לא פוליטיים.

ביולי 2020 הקימה ממשלת אוסטריה את "מרכז התיעוד לאסלאם פוליטי", במטרה לחקור ולנטר ביטויים של אידאולוגיה דתית קיצונית באירופה. המרכז עוסק גם בניתוח רשתות חברתיות והשפעות חוץ, כגון פעילות איראן דרך מוסדות דתיים בגרמניה ואוסטריה.

## ראו גם
* אסלאמיזם
* האחים המוסלמים
* פונדמנטליזם
* המהפכה האסלאמית
* שלטון חכם ההלכה
* רפובליקה אסלאמית

## לקריאה נוספת
* Jocelyne Cesari, *What Is Political Islam*, Lynne Rienner Publishers, 2018.
* Shahram Akbarzadeh (ed.), *Routledge Handbook of Political Islam*, Routledge, 2022.
* Thomas Schmidinger, *Political Islam and the Secular State in Europe*, Palgrave, 2023.

## קישורים חיצוניים
* אתר מבקרי האסלאם הפוליטי
* אתר מרכז התיעוד לאסלאם פוליטי באוסטריה 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסלאם
גשר מקטעים בדחיקה

[שמאל|ממוזער|250px|גשר מקטעים בדחיקה בעת בנייתו. בתמונה נראה גשר ה[רכבת במחלף קיבוץ גלויות מכיוון מערב כשאף הפלדה של הגשר (בצבע כחול) חוצה על פני כביש 1, בעוד התנועה בכביש נמשכת כסדרה]]
[ממוזער|250px|גשרי [כביש 431 על נחל ענבה]]
[ממוזער|250px|גשרי [כביש 431 על נחל ענבה]]
**גשר מקטעים בדחיקה** (אנגלית: **Incremental Launching bridge**) הוא גשר הנבנה בטכנולוגיה לבניית גשרים עיליים ובה מורכב הגשר באמצעות מקטעים טרומיים או מקטעים יצוקים באתר - המחוברים ביניהם בטור. לרוב, בניית גשר עילי מחייבת שינוי בשגרת השימוש בדרך שמתחת לאזור העבודה וזאת בשל פיגומים ותמיכות המתבקשים לבניית הגשר. שיטת הדחיקה מאפשרת הקמת גשר עילי מבלי להפריע להמשך הפעילות הסדירה המתקיימת מתחת לגשר.

## מניעים לפיתוח השיטה
הקמת גשר עילי בשיטות אחרות מחייבת יצירת אזור עבודה שבו נבנה הגשר. אם מדובר בתוואי דרך, ניתן לנקוט בשתי אפשרויות:
* חסימה הרמטית של אזור העבודה - סגירת זמנית ומוחלטת של תוואי הדרך והפסקת הפעילות השוטפת שהתקיימה מתחת לאזור העבודה, על מנת להקים מערכת תמיכות שתשמש בהמשך לבניית הגשר.
* חסימה חלקית של אזור העבודה על ידי הקמת הסדר תנועה וביצוע ניתוב תנועה מחודש, למשל, באמצעות הפחתת מספר הנתיבים בכביש וחסימת מעבר להולכי הרגל.

שיטת הבנייה של גשרים בשיטת הדחיקה מאפשרת הקמת גשר עילי מבלי להפריע להמשך הפעילות הסדירה המתקיימת מתחת לגשר (מסילת רכבת, נתיבי תנועה, מעבר מים וכדומה).

## עקרונות השיטה
האלמנט הראשון שנבנה הוא האלמנט המוביל. לאלמנט זה מחברים קונסטרוקציית פלדה של מסבך זיזי המכונה "אף פלדה" (Steel Nose), אשר מתפקדת כנקודת השענה בשעה שהמקטעים שבאוויר נמשכים או נדחפים (לפי שיטת הדחיקה) ומחליקים על סמכים זמניים עד להגעה לצידו השני של המפתח.

בשלב ראשון בונים נציבים (עמודים) לפני המכשול אותו חוצה הגשר ולאחריו כשעל ראש הנציבים מתקינים סמכי החלקה זמניים המאפשרים החלקה של אלמנטי הגשר. סמכים אלה מפורקים בתום הדחיקה. בשלב זה נבנית חצר היציקה לאלמנטים (אם הם נוצקים באתר) ונבנה האלמנט הראשון. לאחר מכן מונף אף הפלדה ומרוכב בקצה האלמנט הקשוי.

בשלב השני, דוחקים את האלמנט הראשון כשאף הפלדה מוביל את ההחלקה כשהוא נשען על העמוד הבא ובכך מקטין את העומסים הפועלים על המקטע. פעולה הדחיקה ובניית האלמנטים חוזרת על עצמה על ידי חיבור אלמנטים בטור עד לחציית המכשול והשענה סופית של הגשר במקומו המיועד. בכל דחיקה נדחקים האלמנט האחרון שנוצק וכל האלמנטים שמחוברים לפניו (חיבור בטור).

לאחר שהגשר ממוקם באופן סופי מפרקים את אף הפלדה ומחליפים את הסמכים הזמניים שהורכבו בסמכים קבועים עליהם מניחים את הגשר במצבו הסופי.

אפשרות נוספת לדחיקה מבוססת על עקרון דחיקת האלמנטים משני צידי המפתח כשכוון הדחיקה מנוגד ובסופו נפגשים שני מקטעי הגשרים. בשיטה זו נבנים שני חצאי הגשר משני צידי המפתח ונדחקים עד שמתאפשרת השלמת יציקה ביניהם (יציקה באתר). בסופו של תהליך מתקבל גשר מונוליטי הנשען על סמכים שנמצאים מחוץ לאזור המכשול. דוגמה לגשרים שנבנו בשיטה זו הם מחלף חולון מזרח וגשר הולץ במחלף קיבוץ גלויות.

## ראו גם
*Movable Scaffolding System

## קישורים חיצוניים

* גשר מקטעים בדחיקה, בפורטל CivilEng

מקטעים
קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:טכנולוגיות בנייה
ועדת ראשי השירותים

**ועדת ראשי השירותים** (בראשי תיבות: **ור"ש**) היא ועדה המורכבת מראשי שירותי המודיעין של ישראל, שתפקידהּ לתאם בין פעולות השירותים השונים. ראש הוועדה הוא ראש המוסד.

הוועדה הוקמה באפריל 1949 בשם **ועדת התיאום הבין-שירותית העליונה** בעקבות פרשת הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי, ביוזמת ראובן שילוח, יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ ואיש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בעברו, וראש אמ"ן חיים הרצוג, במטרה למנוע אירועים דומים בעתיד.

בוועדה היו חברים נציגי השב"כ, המחלקה המדינית, מחלקת המודיעין הצבאי ומשטרת ישראל.

בסוף אותה שנה הטיל דוד בן-גוריון על שילוח להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין", לימים "המוסד", שבשנה הראשונה לקיומו שימש רק כגוף לתיאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל, ולעמוד בראשו.

יש המבקרים את הוועדה וטוענים כי סמכויותיה מוגבלות מדי וכי החלטותיה אינן מחייבות למעשה את גופי המודיעין.

בשנת 2009 הוקם המשרד לענייני מודיעין שבהמשך שונה שמו למשרד המודיעין. תפקידו הי ליצור ראייה כוללת של קהילת המודיעין ולסייע לראש הממשלה ולדרג המדיני בהכוונה, בבקרה ובהפעלה של גופי המודיעין בישראל מנקודת מבט לאומית כוללת, בעקבות כך ולמעשה, למשרד לא היו סמכויות נפרדות. במרץ 2024 אישרה הממשלה את ביטול משרד המודיעין והעברת סמכויותיו למשרד ראש הממשלה.

## הרכב הוועדה
ממוזער|450x450 פיקסליםבוועדה חברים באופן קבוע שלושת ראשי הארגונים בקהילת המודיעין: אמ"ן, שב"כ והמוסד. כמו כן משתתף בוועדה ראש המטה לביטחון לאומי. ראשי גופי מודיעין אחרים (המרכז למחקר מדיני (ממ"ד) של משרד החוץ ואגף החקירות המודיעין במשטרת ישראל) מוזמנים על פי העניין. המזכיר הצבאי של ראש הממשלה שותף בוועדה כמשקיף קבוע.

### הרכב נוכחי

## לקריאה נוספת
*יוסי מלמן ודן רביב, **מרגלים לא מושלמים: סיפורו של המודיעין הישראלי**, ספרית מעריב, 1990

## קישורים חיצוניים
*  (קישור נוסף)

## הערות שוליים

קטגוריה:המוסד
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית
קטגוריה:מערכת הביטחון הישראלית
זיקת הנאה

**זיקת הנאה** במקרקעין, היא זכות קניינית הניתנת, לאדם (או לישות) להשתמש במקרקעין הנמצאים בבעלותו של אדם אחר. מקרקעין בהם יש זיקת הנאה קרויים **מקרקעין כפופים**.

ההנאה יכולה להתבטא בזכות אקטיבית (למשל: שימוש במקרקעין הכפופים או חיוב בעליהם לבצע פעולה מסוימת במקרקעין) ויכולה להתבטא בזכות פסיבית (למשל: הימנעות מביצוע פעולה מסוימת במקרקעין כפופים או מניעת הזכות מבעלי מקרקעין כפופים לבצע פעולה מסוימת במקרקעין הזכאים). זיקת הנאה יכולה להיווצר על ידי הסכם בין הצדדים, אולם בדרך כלל אין כל צורך בהסכם כתוב, כשהזיקה נוצרת בשל הנסיבות, אופי הנכס והשימוש בו. הזיקה יכולה גם להיות בתשלום ובכפוף לתקופה מסוימת; וקיימת גם זיקת הנאה מכוח שנים.

במשפט המקובל קיימת גם זיקת הנאה "מכורח הנסיבות". זיקת הנאה זו היא זיקת הנאה שנוצרת מכך שהסיטואציה היא כזו שמכריחה את בעל זיקת ההנאה להשתמש במקרקעין הכפופים לצורך מעבר. כדי ליצור זיקת הנאה מסוג זה, על הכורח להיות "מוחלט", כלומר, שלא תהיה אפשרות מעבר אחרת מלבד במקרקעין הכפופים. המועד בו נבחן "האם יש כורח", הוא מועד עשיית העסקה, שגרמה שלמקרקעין הרלוונטיים לא תהיה אפשרות מעבר (כגון, עסקה בה פוצלו קרקעות, באופן שחלקם האחד זקוק למעבר בחלקם השני).

## היסטוריה
זיקת הנאה במקרקעין (בלטינית: ius in re aliena, תרגום לעברית: זכות על דבר ששייך לאדם אחר; בצרפתית: Tenure בגרמנית: Leihe, במשמעות הלוואה) הייתה בתקופת הקיסרות הרומית ובראשית ימי הביניים יחידת קרקע, (חלק מהמנוריאליזם) שניתנה על ידי סניור לשוכר לשם עיבודה או לשם הנאה מהכנסותיה. יחידת קרקע זו שגודלה השתנה בהתאם למעניק ולמקבל המענק, ניתנה למקבל החזקה בה לתקופה ארוכה שהייתה יכולה להיות מוגדרת מראש או למשך חיי המעניק או מקבל המענק.

בימי הביניים ניתנה זיקת הנאה במספר צורות:
*מנסוס - חלק של אדמת האדון (חלק מלטיפונדיה או וילה) שנמסר לשימושם ולעיבודם של האיכרים החופשיים, זאת בניגוד לאדמה שהוקצתה לצמיתים (איכרים לא חופשיים שהיו שייכים לאדון)
*פרקריה - חלק מנחלה המקיף מספר מנסי, שנמסר לאדם או גוף כנסייתי, לרוב כבנפיקיום, במטרה ליצור קשר מחייב בין הנותן למקבל

## בישראל

בישראל זיקת הנאה היא אחת מחמש הזכויות במקרקעין המוזכרות בחוק המקרקעין. חוק המקרקעין מגדיר זיקת הנאה כ; כלומר, זיקת הנאה איננה זכות המקנה חזקה במקרקעין הכפופים. בניגוד לזכויות מקרקעין אחרות, זיקת הנאה מתייחדת בכך שניתן להקנות אותה לטובת מקרקעין ולא רק לטובת אדם אחר, מקרקעין הנהנים מזיקת הנאה מכונים מקרקעין זכאים. זיקת הנאה, כשאר הזכויות במקרקעין, יכולה להירשם במרשם המקרקעין הישראלי.

זיקת הנאה במקרקעין בישראל יכולה להירשם מכוח הסכם או מכוח שימוש רצוף בן שלושים שנה. שאלות הנוגעות לזיקת הנאה מתוקף שימוש בן שלושים שנה מעסיקות תדירות את בתי המשפט בישראל, והקביעה לגבי תנאי יצירת הזיקה ותנאי ביטולה על ידי המשפט תלויה בפרשנות החוק, שניתנה על ידי בית המשפט בפסקי דין כגון פסק דין אסטרחאן נגד בן חורין משנת 1991.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זכויות במקרקעין
אלי ומריאנו

שמאל|200px|ממוזער
**אלי ומריאנו** הם צמד קומיקאים וסטנדאפיסטים ישראלים, אלי פיניש ומריאנו אידלמן.

הצמד החל את דרכו ב-1996 כשהם מופיעים יחד בתוכנית "הראשון בבידור" של דודו טופז, במופעי חקיינות וסאטירה.

ב-1998 הופיעו לכבודו של הקומיקאי ספי ריבלין ולכבוד היובל למדינת ישראל במופע בידור בפני אנשי תקשורת, ידוענים ובכירים מהצמרת הפוליטית. במקביל השתתפו אז בקליפ ללהיט של להקת אתניקס: "ב.מ.וו. שחורה". מ-1998 ועד 2000 הופיעו בארץ ובעולם בתוכנית "אלי ומריאנו עוברים על הצחוק", ומ-2001 הופיעו בתוכנית "אחלה סרט". ב-2002 הפיקו תקליטור די-וי-די עם חלק מהחומר הבידורי, שנמכר ביותר מ-20,000 עותקים, וכמו כן הופיעו יחד ולחוד בתוכנית "לא נפסיק לצחוק" בערוץ ביפ.

באותה שנה השתתפו השניים בפסטיגל מהסרטים עם ליאור נרקיס, יהודה לוי, סופי צדקה ואחרים.

ב-2006 כיכבו השניים בקמפיין פרסומת לדואר ישראל
הפרסומות היו אמורות "לנער את האבק" מעל תדמית המוסד הזה, והיה אחד ההישגים שאלדד כהן (סמנכ"ל עסקי של החברה) זקף לזכות עצמו כשפוטר אחרי שנתיים. חרף ההצלחה, הקמפיין נותר שנוי במחלוקת בגלל ביקורת קשה מצד ארגוני נשים, שטענו כי הפרסומות סרות טעם ומשפילות אותן; ברם, היו גם נשים שטענו כי הצמד מציג דווקא דמות משוחררת של אישה השולטת במצבה.

הצמד עשה דיבוב לסרט האנימציה לילדים "הורטון שומע מישהו" לפי ספר מסדרת דוקטור סוס Horton Hears a Who, ב-2008.

בעונה התשיעית של ארץ נהדרת ב-(2012), בנוסף לתפקידים נפרדים, שיחקו השניים יחד בסדרת מערכונים על הכור הגרעיני של איראן, במטרה ללגלג על מדיניות הממשלה שם ולהדגיש את הצד האנושי - אפילו אצל עובדי הכור באיראן. זאת, חרף החתירה המוצהרת לפיתוח פצצת אטום, ולמרות קריאת המוני המפגינים ברחובות להשמדת ישראל. ב-2013 הצמד יצא עם תקליטור די-וי-די כפול ובו רבים ממערכוניהם. ב-2016 השיקו מופע חדש בשם "אלי ומריאנו 2" בהפקת יוכלמן - אשר הפקות, כשאת רובו כתב אמן הסטנד-אפ והקומיקאי יונתן ברק, שקיבל ביקורות צוננות.

## הערות שוליים

קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:צמדים קומיים ישראליים
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
דוד הלפרין

**דוד הלפרין** (ברומנית: **David Halperin**) היה רבה של בוקרשט ובנו של רב העיר הראשון.

## חייו
דוד נולד בבוקרשט. אביו היגר מהונגריה לבוקרשט לאחר שנת 1800, ונתמנה לרב הראשון שהוכר על ידי שלטונות נסיכות ולאכיה. בנו, דוד, נבחר לתפקיד רב הקהילה של בוקרשט בשנת 1834, תחת שלטונו של אלכסנדרו גיקה. תוארו של דוד הלפרין היה "הרב של בוקרשט והסביבה". הוא ידע עברית, רומנית ויוונית מודרנית ונחשב למלומד.

בתקופת כהונתו של דוד הלפרין הקהילה היהודית של בוקרשט הייתה מפולגת לשתי סיעות שהתקוטטו ללא הפסק ושלחו קובלנות, האחת נגד רעותה, אל השלטונות. ב-1856, כשהלפרין נואש מלהשלים עם הסיעה המתנגדת לו, נסע אל קונסטנטינופול, כדי להתלונן בפני הווזיר הגדול (ולאכיה הייתה כפופה לאימפריה העות'מאנית) ולקח איתו את החוזה שנחתם בינו ובין הקהילה היהודית ומסמכים נוספים, כדי להציגם בפני השלטונות העות'מאניים. במקום בו התארח בקונסטנטינופול, נגנבו ממנו מסמכיו ובלעדיהם לא יכול היה להציג את עמדתו, לכן נשאר שם עד מותו, בעוד רעיתו ממתינה לו בבוקרשט.

במקומו של דוד הלפרין בחרה הקהילה היהודית של בוקרשט את עויזר מנדל, מברלאד, כדי שישמש כממלא מקום.

## לקריאה נוספת
* ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', **נוכחויות רבניות במרחב הרומני**, הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 275. 

קטגוריה:רבנים רומנים
קרולוס פפוליאס

**קרולוס פפוליאס** (ביוונית: **Κάρολος Παπούλιας**; 4 ביוני 1929 – 26 בדצמבר 2021) היה פוליטיקאי יווני, נשיא יוון בין השנים 2005–2015.

## ביוגרפיה
פפוליאס נולד ב-1929 בעיר יואנינה שבצפון יוון. פפוליאס היה בנו של מייג'ור גנרל (מקביל לאלוף בצה"ל) גרגוריוס פפוליאס. למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובאוניברסיטת מילאן. קיבל תואר שלישי באוניברסיטת קלן.

בשנת 1985 מונה להיות שר החוץ עד 1989. בשנת 1993 חזר לתפקיד שר החוץ עד שנת 1996.

פפוליאס נבחר לנשיאות ב-8 בפברואר 2005 בהצבעה בפרלמנט היווני בתמיכה של 279 קולות מתוך 300 והושבע במרץ של אותה השנה. החליף את קוסטנטינוס סטפנופולוס.

בפברואר 2014 הכריז ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס כי המועמד לנשיאות שבו תתמוך מפלגת השלטון סיריזה הוא פרוקופיס פבלופולוס. פבלופולוס נבחר לנשיא על ידי הפרלמנט ב-18 בפברואר 2015, והחליף את פפוליאס בתפקיד.

פפוליאס נפטר ב-26 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, מאריה, ושלוש בנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נשיאי יוון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלן
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1929
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-2021
אפיק שידור

**ערוץ טלוויזיה** הוא שידור בתדר בעל רוחב פס גדול יחסית, המאפשר שידורי טלוויזיה.

בתחילת דרכה של הטלוויזיה הועברו שידוריה באמצעות אנטנות קרקעיות, ומספר הערוצים הכולל היה מצומצם. ערוצי הטלוויזיה שודרו בשיטה האנלוגית בשני טווחי תדרים, תדר גבוה מאוד (תג"מ – VHF) ותדר אולטרה גבוה (תא"ג – UHF). עם המעבר לשידור דיגיטלי והפעלתה של טלוויזיה בכבלים, ולאחר מכן עם הפעלתם של שידורי טלוויזיה בתקשורת לוויינית והגדלת רוחב הפס משמעותית, גדל מאוד היצע הערוצים. טווח הקליטה של ערוץ טלוויזיה בשידור אלחוטי מוגבל לטווח של האמצעים המשמשים להעברתו, דורש אנטנות לשידור וקליטה ואינו יעיל. לעומת זאת, שידור בלוויין או בכבלים מאפשר שידור בו זמנית בערוצים רבים.

ערוצי הטלוויזיה מסומנים בדרכים להלן:
* לפי התדר שבו הוא משודר, הנמדד במגהרץ, או קוד מזהה לתדר זה. זהו זיהוי נפוץ לערוצי טלוויזיה המשודרים באמצעות אנטנות קרקעיות.
* מספרו הסידורי אצל הספק של טלוויזיה רב-ערוצית.
* שמו המלא או בקיצור, למשל: "MTV", "נשיונל ג'יאוגרפיק" וכדומה.
בחירת ערוץ על ידי הצופה נעשית בדרך כלל באמצעות שלט רחוק המשמש למטרה זו, ומאפשר גישה ישירה לערוץ לפי מספרו ומעבר סדרתי (קדימה ואחורה) בין הערוצים.

מבחינת תוכנם, ערוצי טלוויזיה הם משני סוגים:
* ערוץ המשדר מגוון רחב של תוכניות מתחומי החדשות והבידור ותכנים חינוכיים.
* ערוץ המוקדש לתחום מסוים, כגון ערוץ סרטים, ערוץ טבע וכו'. ערוץ כזה מכונה "ערוץ נישה".

תחנת טלוויזיה משדרת לעיתים בערוץ יחיד, ולעיתים בערוצים אחדים, שלכל אחד מהם מאפיינים משלו.

בישראל, תחנת הטלוויזיה הראשונה שהחלה לשדר היא "הטלוויזיה החינוכית הישראלית", אשר החלה את שידוריה ב-24 במרץ 1966, תחת השם "נאמנות הטלוויזיה הלימודית".

## ראו גם
* טלוויזיה בישראל
* ערוצים עליהם יש ערך בוויקיפדיה
* תחנת רדיו

*
קטגוריה:טלוויזיה: טכנולוגיה
קטגוריה:מונחים בטלוויזיה
מחלת פאג'ט של העצם

**מחלת פאג'ט של העצם** (באנגלית: **Paget's disease of bone**) היא מחלה שגורמת לעיוות בעצמות. המחלה קרויה על שם ג'יימס פאג'ט, רופא בריטי שתיאר אותה לראשונה.

ניתן לחלק את מהלך המחלה לשני חלקים:
#בהתחלה יש ספיגה אוסטאוקלסטית איציקית מוגברת.
#בשלב המאוחר יש יצירת עצם בלתי סדירה, שאמנם נראית עבה יותר, אבל חלשה ורגישה מאוד לשברים. ולכן יש מוזאיקה (mosaic) בין אזורים הרוסים לאזורים חדשים ולאזורים ישנים, מה שמאפשר את האבחנה ההיסטולוגית.

את המחלה ניתן לחלק לשתי צורות:
# Monostotic – הצורה היותר שכיחה שפוגעת בעצם אחת.
# Polystotic – פגיעה בצורה מפושטת בכמה עצמות במקביל.

זוהי מחלה שכיחה יחסית, והיא אסימפטומטית ב-1-3% מהאוכלוסייה בארצות הברית (רק אם היא Monostotic משום שלא יכול להיות Polystotic לא סימפטומטי).

## מורפולוגיה ואבחנה
מבחינה מיקרוסקופית, ניתן להבחין בשלושה שלבים במחלה:
#Osteolytic phase - בו יש בעיקר פירוק של עצם.
#Active phase – בו יש גם פירוק וגם יצירה (מהירה מאוד), ובמקביל יצירת רקמת חיבור מאוד וסקולרית שבאה לענות על הצריכה המטבולית- הרבה כלי דם קטנטנים עם זרימה מוגברת.
#Inactive phase - בו העצם מאוד סקלרוטית, לבנה, חלשה ושברירית. זהו השלב שבו ניתן להבחין במוזאיקה. (העצם מאוד עבה, אבל המבנה שלה לא תקין- ולכן היא חלשה).

בצילום רנטגן בגולגולת, בשלב המוקדם רואים צורה שהיא אופיינת דווקא לאוסטאופרוזיס (פגיעה ממוקמת ומוגדרת מאוד). אבל בשלב המאוחר רואים כבר התעבות כאוטית של העצם - תמונה אופיינית של "כדורי צמר גפן". 

מבחינה ביוכימית – בבדיקת דם ניתן למצוא:
#עלייה בסרום של האנזים Alkaline Phosphatase.
#רמת סידן וזרחן תקינים.

## פתוגנזה
המחלה על שם פאג'ט תוארה לראשונה ב-1822 כמצב דלקתי, בגלל האודם שנוצר מהתרחבות כלי הדם במח העצם. עובדה זו יחד עם העיוותים שנראו בעצם יצרו לה את השם השגוי Osteitis deformans (עיוות מדלקת עצם). הנחה מאוחרת יותר יחסה את המחלה להפרעה מטבולית, ויש בחלק מהספרות הרפואית נטייה להמשיך ולשייך את המחלה לקבוצת ההפרעות המטבוליות. הגישה הנוכחית מתארת את המחלה כנובעת מזיהום שנגרמת על ידי הווירוס האיטי, Paramixovirus, שעקב סינתזה של אינטרלויקין מסוים (IL-6) גורם להפעלה מוגברת של אוסטאוקלסטים. 

#### מאפייני העצם במחלת פאג'ט
#גדולה יותר בגלל יצירת יתר של Osteoid – ממצא שאפשר לראות בצילום רנטגן.
#מאוד קלה ושברירית
#רכה בגלל המינראליזציה הבלתי תקינה - גורם לעיוותים באזורים נושאי משקל.
#בעלת מרקם של לחם יבש, כך שבשלב מאוד מתקדם העצמות מתפוררות.
#### מיקום הפגיעה
#פגיעה בגולגולת בשכיחות גבוהה
#באגן
#בעמוד השדרה (דבר שגורם לכל סוגי העקמות – לורדוזיס, עקמת ועקשת)
#בגפה התחתונה - בשוקה ובעצם הירך
#בגפה העליונה - בעצם הזרוע ובעצם השכם

## מהלך קליני
#כאב חזק, עקב שברים קטנים בעצם ומעיכה של עצבים בעמוד השדרה
#עיוות של הפנים, פני אריה (Leonine face), עקב ההתרחבות העצמות
#חירשות
#שינויים המודינמיים (כגון A-V-shunt) בגלל ה-Hypervascularitis היכולים להוביל גם למחלות קרדיווסקולריות
#שברים בעצמות
#אוסטיאוסרקומה יכולה להתפתח ב-1% מהמקרים.
#הידרוצפלוס (Hydrocephalus) כתוצאה מהתעבות חריפה של דופן הגולגולת, עקב הלחץ המצטבר על ה-Aqueduct.

## טיפול
הטיפול באמצעות ביספוספונטים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מחלות עצם
איי הודו המערבית במשחקים האולימפיים

**[[הפדרציה של איי הודו המערבית]]** השתתפה ב**[[אולימפיאדה]]** אחת בלבד, אולימפיאדת רומא (1960), שהייתה אולימפיאדת הקיץ היחידה שנערכה בעת שהפדרציה הייתה קיימת. שתיים מהטריטוריות שהרכיבו את הפדרציה, ג'מייקה וטרינידד וטובגו שלחו משלחות עצמאיות למשחקים החל מאולימפיאדת לונדון (1948), עוד בהיותן מושבות בריטיות. עבור הספורטאים מברבדוס הייתה זו השתתפות ראשונה, שכן משלחת ממדינה זו החלה להשתתף במשחקים רק באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).

במשחקים השתתפו 13 ספורטאים מהאיים, כולם גברים, שהתחרו באופניים, אתלטיקה, הרמת משקולות, קליעה ושיט. הג'מייקני ג'ורג' קר זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר. רביעיית שליחים שהורכבה משלושה ג'מייקנים (קר, קית' גרדנר ומלקולם ספנס) ומתושב ברבדוס אחד (ג'יימס ודרברן), הגיעה להישג דומה במירוץ ל-400X4 מטרים. גרדנר התחרה גם בריצת 110 מטר משוכות, ואף שסיים בין שלושת הראשונים בשלבי המוקדמות, רבע הגמר וחצי הגמר, הסתפק במקום החמישי בשלב הגמר. ביתר הענפים הגיעו ספורטאי הפדרציה להישגים נמוכים.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* ברבדוס במשחקים האולימפיים
* ג'מייקה במשחקים האולימפיים
* טרינידד וטובגו במשחקים האולימפיים

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:ברבדוס: ספורט
קטגוריה:ג'מייקה: ספורט
קטגוריה:טרינידד וטובגו: ספורט
אריסטופאנס מביזנטיון

**אריסטופאנס מביזנטיון** (ביוונית: Ἀριστοφάνης; 257 - 180\ 185 לפנה"ס) היה מלומד, מבקר ספרות ומדקדק יווני. יצר את סימני הפיסוק העיקריים המצויים בשימוש בימינו.

## חייו
אריסטופאנס נולד בביזנטיון, שהייתה מושבה יוונית (כיום איסטנבול בטורקיה), ועקר לאלכסנדריה, שם היה תלמידם של זנודוטוס ושל קאלימאכוס מקירנה. הוא לקח על עצמו לעסוק בעריכה ביקורתית של כתבי משוררים יווניים עתיקים, נודע בעיקר בשל בקיאותו בשירת הומרוס וכתב הקדמות ליצירותיהם של הסיודוס, אלקאיוס, פינדארוס, סופוקלס, אוריפידס ומנאנדרוס.

אריסטופאנס גרם למהפכה ספרותית כאשר הפריד בין קטעים ומשפטים של השירה היוונית העתיקה באמצעות סימני פיסוק (נקודה, פסיק, נקודתיים ונקודה ופסיק) - סימנים המהווים את הבסיס לפיסוק המודרני. הוא כתב גם מחקרים שעסקו בדקדוק היווני ובניבים של הלשון היוונית. בתקופתו השפה היוונית החלה לשמש כשפה המדוברת בארצות המזרח התיכון במקומן של שפות שמיות.

אריסטופאנס התלהב מיצירותיו של מנאנדרוס, שתיאר נכונה את המציאות של זמנו ושאל: "הו מנאנדרוס, הו חיים, מי מכם מחקה את השני?". כאשר נשאל איזו מן הפואמות של ארכילוכוס אהובות עליו ביותר, השיב: "הארוכות ביותר".

ב-195 לפנה"ס ירש מארטוסתנס את משרת מנהל הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. אחרי מותו באלכסנדריה, תלמידו אריסטראכוס מסמותראקה ירש אותו כמנהל ספרייה זו ועלה עליו בפירושים לכתבי אייסכילוס, סופוקלס, הרודוטוס וסופרים רבים אחרים. אולם בזמנו, אריסטופאנס מביזנטיון נחשב לאחד מגדולי מדקדקי הלשון היוונית.

ייתכן ואריסטופאנס מביזנטיון הוא הסופר באותו שם שנזכר אצל יוסף בן מתתיהו בתוך קבוצה של שמונה סופרים שהזכירו את היהודים "לא כלאחר יד".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרני הספרייה הגדולה של אלכסנדריה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
תעודת לידה

שמאל|ממוזער|200px|תעודת לידה שהונפקה ב-1891 בהמבורג, גרמניה

שמאל|ממוזער|200px|תעודת לידה  שהונפקה על ידי השלטונות העותמאניים בארץ ישראל בשנת 1869

[שמאל|ממוזער|200px|תעודת לידה שהונפקה בארץ ישראל המנדטורית (פלשתינה) בשנת 1937ע"ש [דב גולדברד]]
שמאל|ממוזער|200px|תעודת לידה מודרנית (משנת 2007) מארצות הברית
**תעודת לידה** היא תעודה ציבורית של המדינה המאשר לידה ובו נקבעים מספר הזהות, שם היילוד, מינו, תאריך הלידה, מקום הלידה ושמות ההורים. במדינות רבות, בעיקר בעבר, נקבעה בתעודה גם השתייכותו האתנית של היילוד. תעודת הלידה משמשת הוכחה בעת תביעת אזרחות והיא המסמך הרשמי היחיד של קטין עד שמוענקת לו תעודת זהות.

## היסטוריה
לידות נרשמו כבר בעולם העתיק במצרים, בפרס, בסין, ביוון וברומא. הפקידות המפותחת באימפריות אלה הזדקקה למידע לשם גביית מס, ניהול כוח האדם לגיוס לצבא. במהלך ההיסטוריה נרשמו לידות בקרב הקהילות, למשל בבית הכנסת או בכנסייה הקהילתית הוחזקו ספרי רישום. כן התנהל רישום בבתי העירייה המקומיים.

ההכרח לרשום לידות באופן רשמי על ידי מנגנון ממשלתי נקבע לראשונה בבריטניה בחוק משנת 1853. תעודת הלידה נוצרה כאישור רשמי על הרישום. עד מהרה עקבו אחר תקדים זה רוב מדינות אירופה.

עד עידן המחשוב הייתה תעודת הלידה מסמך בעל חשיבות רבה משום שהיוותה הוכחה יחידה לפרטים מרכזיים בזהותו של אדם, בהם גילו המדויק, זהות אביו והשתייכותו האתנית והמשפחתית. לפיכך התפתחה גם תופעה של זיוף תעודות לידה על מנת לזייף גיל (למטרות גיוס או הימנעות מגיוס לצבא למשל), דרישות להכרה באבהות, דרישות להשתתפות בירושה והגדרת אדם המשתייך לקבוצה אתנית מופלית לרעה כמי שאינו משתייך לקבוצה זו (וראו בעניין זה גם תעודת ייחוס ארי). כתוצאה מכך פותחו אמצעים שונים (כגון חותמות) להקשות על זיופים. עם הפיכת מרשמי האוכלוסין לממוחשבים, הפך הרישום במאגר למחייב והתעודה איבדה מחשיבותה.

חובת הרישום חלה על היולדת ועל המיילדת מוטלת חובה לדווח על כל לידה, על מנת להצליב מידע ולמנוע הסתרת ילודים או רישום כוזב (על מנת לזכות בטובות הנאה). כיום מטפל בדרך כלל ברישום משרד רישום בבית יולדות של בית חולים. גם יולדת היולדת בביתה נדרשת להגיע לבית החולים על מנת לרשום את הלידה ולקבל תעודת לידה, המונפקת על סמך רישום זה, על ידי רשות מרשם האוכלוסין. 

בעבר נלקחו מיילודים במספר מדינות (ביניהן בארצות הברית) טביעת אצבעות, ידיים ורגליים והוטבעו בתעודת הלידה.

## תעודת לידה בארצות הברית
בארצות הברית, לפי התיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, רישום אוכלוסייה אינו זכות חוקתית של הממשל הפדרלי אלא נתון בידי המדינה, עם זאת, בהתאם לתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, על המדינה להעביר את נתוני הרישום לממשל הפדרלי לצורך רישום האזרחות. על מנת לעקוף סבך חוקתי זה, מעביר בית החולים, בנוסף לרישום במרשם האוכלוסין של המדינה, דיווח על כל לידת ילוד חי למערכת בריאות הציבור הפדרלית, על פי "המלצתה" של זו האחרונה. "טופס דיווח לידת חי" הוא תעודת הלידה האמריקאית.

## קישורים חיצוניים

* תעודת לידה באתר משרד הפנים

## הערות שוליים

לידה
קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:לידה
קטגוריה:גנאלוגיה
יבשתן אטלנטי

**יבשתן אטלנטי** או **יַבַּשְׁתַן הַמַּנְגְּרוֹבִים** (שם מדעי: *Periophthalmus barbarus*) הוא אחד היבשתנים שהם דגים מסדרת הדקראים. היבשתן האטלנטי חי במים מתוקים, מלוחים, ומליחים בחופים הטרופיים של מערב אפריקה, באוקיינוס ההודי, ומערב האוקיינוס השקט. המין מופיע גם בביצות מנגרובים, שם הוא חוצה משטחי בוץ שלא בתוך המים, באמצעות סנפירי החזה שלו, מה שנתן לו את שמו.

## תפוצה
היבשתן נפוץ במערב אפריקה, בביצות מנגרובים, ובעיקר בגופי מים מליחים על סף החוף.

מדינות שהיבשתן נפוץ בהן כוללות את אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גאנה וקמרון.

## תזונה
היבשתן הוא אוכל-כול. בטבע, ניזונים היבשתנים מתולעים, פרוקי רגליים, ודגים קטנים. יבשתנים שחיים בשבי ניזונים (לרוב) ממזון קפוא, בין היתר תולעי דם, וארטמיה.

## מאפיינים
היבשתנים מסוגלים לעמוד בפני ריכוזים גבוהים של חומרים רעילים ופסולת תעשייתית בסביבת המחיה שלהם. הם גם מסוגלים לשרוד בטווח רחב של אזורי מחיה, ובמים בטמפרטורות ודרגות מליחות שונות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:יבשתנים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:דגי ים במרכז אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים בביצות מנגרובים
ברבדוס במשחקים האולימפיים

**[[ברבדוס]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). עוד קודם לכן, כשהייתה חלק מהפדרציה של איי הודו המערבית, השתתפו ספורטאים מברבדוס במשלחת של הפדרציה לאולימפיאדת רומא (1960), והאצן הברבדוסי ג'יימס ודרברן אף היה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית ארד במירוץ ל-400X4 מטרים. מאז החלה להשתתף במשחקים כמדינה עצמאית, נעדרה מהם ברבדוס רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.

ברבדוס מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

## היסטוריה
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, לא הגיעו הספורטאים הברבדוסים להישגים גבוהים. הראשונה לעשות זאת הייתה השחיינית ליאה מרטינדייל, שזכתה במקום החמישי במשחה ל-50 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996).

ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), זכה האתלט אובדלה תומפסון במדליה האולימפית הראשונה בתולדותיה של ברבדוס, והיחידה נכון לתום אולימפיאדת טוקיו (2020). תומפסון סיים במקום השלישי בריצת 100 מטר, אחרי מוריס גרין ואטו בולדון. בריצת 200 מטר הגיע תומפסון למקום הרביעי, מאית השנייה אחרי בולדון, ושתי מאיות אחרי כריסטיאן מלקולם, שסיים במקום השני.

תומפסון לא הצליח לשחזר את הישגיו באולימפיאדת אתונה (2004). הוא סיים במקום השביעי בריצת 100 מטר, ולא התחרה בריצת 200 מטר. באותם משחקים הגיע רוכב האופניים בארי פורד למקום השישי במירוץ הספרינט. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה השחיין בראדלי אלי הספורטאי המצליח ביותר. אלי סיים במקום התשיעי בחצי הגמר במשחה ל-200 מטר מעורב, והחמיץ ב-10 מאיות השנייה את ההעפלה לשלב הגמר. במשחה ל-400 מטרים באותו סגנון סיים במקום העשירי. באולימפיאדת לונדון (2012) בלט ראיין בראת'ווייט, שסיים במקום החמישי בריצת 110 מטר משוכות.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף

**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* איי הודו המערבית במשחקים האולימפיים
* ברבדוס במשחקים הפאראלימפיים
* ברבדוס במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים
* אתר ההתאחדות האולימפית של ברבדוס

## הערות שוליים

קטגוריה:ברבדוס: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים