open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צ'ארלס קאת'קארט

**צ'ארלס ויליאם קאת'קארט** (באנגלית: **Charles William Cathcart**; 24 ביולי 1809 – 22 באוגוסט 1888) היה פוליטיקאי אמריקאי במאה ה־19, שכיהן הן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית והן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה.

## ביוגרפיה
קאת'קארט נולד ב-24 ביולי 1809 בעיר פונשל שבאי מדיירה, ממלכת פורטוגל, שם שירת אביו, ג'יימס ליאנדר קאת'קארט, כקונסול של ארצות הברית. בילדותו נסע עם הוריו לספרד, למד בבתי ספר פרטיים, ובשנת 1819 חזר לארצות הברית ויצא לים.

בשנת 1830 עבר לוושינגטון די. סי., שם עבד כפקיד במשרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית. בשנת 1833 עבר לאינדיאנה וכיהן כשופט שלום בעיירה ניוהאם טאונשיפ. בשנת 1837 החל לעסוק בחקלאות סמוך לעיר לה-פורט, ושימש גם כמודד קרקעות מטעם הממשל הפדרלי. בין השנים 1837 ל־1840 כיהן כחבר הסנאט של אינדיאנה.

קאת'קארט נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לשני מושבים בבית הנבחרים של ארצות הברית (הקונגרסים ה־29 וה־30), וכיהן שם מ־4 במרץ 1845 עד 3 במרץ 1849. לאחר מכן מונה לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור ג'יימס וייטקומב, שנפטר, וכיהן שם בין 6 בדצמבר 1852 ל־18 בינואר 1853. בשנת 1860 ניסה להתמודד שוב לבית הנבחרים (לקונגרס ה־37) אך נכשל, וחזר לעסוק בחקלאות.

קאת'קארט נפטר ב-22 באוגוסט 1888 בחוותו סמוך לעיר לה-פורט שבאינדיאנה, ונקבר בבית העלמין פיין לייק.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1809
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1888
צ'אן סנטוקי

**צ'נדריקפרסאד** "**צ'אן**" **סנטוקי** (בהולנדית: **Chandrikapersad (Chan) Santokhi**, בסרנאמי : **चंद्रिकापेर्साद संतोखी**; נולד ב-3 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי סורינאמי וקצין משטרה לשעבר שכיהן כנשיאה התשיעי של סורינאם בין השנים 2020 ל-2025. לאחר ניצחונו בבחירות 2020, בהן סנטוקי היה המועמד היחיד. הבחירות נערכו ב-13 ביולי והוא הושבע לתפקיד ב-16 ביולי.

## ביוגרפיה
צ'נדריקפרסאד סנטוקי נולד ב-3 בפברואר 1959 למשפחה הינדית הודו-סורינמית ב, במחוז סורינאם (הידוע כיום כמחוז ). הוא גדל בכפר כילד הצעיר במשפחה בת תשעה ילדים. אביו עבד בנמל פרמריבו ואמו עבדה כעוזרת בחנות בללידורפ.

לאחר שסנטוקי סיים את לימודי התיכון בפרמריבו, הוא קיבל מלגה ללימודים בהולנד. משנת 1978 עד 1982 למד באקדמיה לשוטרים של הולנד באפלדורן. לאחר שסיים את לימודיו חזר לסורינאם בספטמבר 1982 כדי לעבוד במשטרה. מגיל 23 עבד כמפקח משטרה בגיירספלייט ובווניקה עד שמונה ב-1989 לראש המחלקה הלאומית לחקירות פליליות. ב-1991 הוא מונה למפכ"ל המשטרה.

בספטמבר 2005 הושבע סנטוקי כשר המשפטים והמשטרה מטעם . תקופת כהונתו התאפיינה בנקיטת אמצעים כבדים נגד פשיעה, במיוחד נגד סחר בסמים, ואכיפה קפדנית של החוק והסדר שזיכתה אותו בכינוי שריף, אותו קיבל מדסי באוטרסה, בעקבות קידום המשפט על מה שכונה "רציחות דצמבר", שהובילו את באוטרסה בסופו של דבר לרצות עונש מאסר ממושך.

בבחירות הכלליות בסורינאם ב-2010 קיבל סנטוקי את מספר הקולות הגבוה ביותר אחרי באוטרסה, אף על פי שהוצב נמוך יחסית ברשימת המפלגה הרפורמיסטית הפרוגרסיבית. ביולי של אותה שנה הוא מונה למועמד לנשיאות מטעם הקואליציה הפוליטית השלטת "החזית החדשה לדמוקרטיה ופיתוח". יריבו של סנטוקי בבחירות לנשיאות היה באוטרסה שנבחר לכהן כנשיא השמיני של סורינאם.

סנטוקי, שבמשך חמש עשרה שנים היה הנציג הרשמי של הוועדה הבין-אמריקאית לפיקוח על שימוש בסמים (CICAD), נבחר ב-6 בדצמבר 2010, לכהן כנשיא הארגון למשך שנה אחת. ב-2009 היה סנטוקי גם סגן נשיא הארגון למשך שנה אחת.

ב-3 ביולי 2011 נבחר סנטוקי ליושב ראש מפלגת הרפורמה הפרוגרסיבית (VHP), שהייתה מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר עד 2020.

### נשיא סורינאם
ב-26 במאי 2020, התוצאות הראשוניות של הבחירות הכלליות בסורינאם 2020 הראו כי ה-VHP היא המפלגה הגדולה ביותר, וכי צ'אן סנטוקי הוא המועמד בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להיות הנשיא התשיעי של סורינאם. ב-30 במאי הכריז צ'אן סנטוקי על מועמדותו לנשיאות סורינאם. ב-29 ביוני, ה-VHP הציגה את צ'אן סנטוקי כמועמדה לנשיאות. ב-13 ביולי נבחר סנטוקי לנשיא ברוב קולות בבחירות ללא תחרות. הוא הושבע ב-16 ביולי בפרמריבו בטקס ללא קהל בשל מגפת הקורונה.

בספטמבר 2021 ביקר סנטוקי בהולנד והפך לנשיא סורינאם הראשון שעושה זאת מאז 2008, לאחר שהיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התקררו בתקופת באוטרסה. ראש ממשלת הולנד מארק רוטה כינה את ההתקרבות "היסטורית".

### חיים אישיים
ב-19 ביולי 2020, צ'אן סנטוקי נישא לבת זוגו מליסה סינצ'רי בטקס פרטי. יש לו גם שני ילדים בוגרים (בת ובן) מנישואים קודמים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי סורינאם
קטגוריה:סורינאם: פוליטיקה
קטגוריה:ילידי 1959
ג'ון פטיט

**ג'ון פטיט** (באנגלית: **John Pettit**; 24 ביוני 1807 – 17 בינואר 1877) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה, וכן שירת במערכת המשפט של אינדיאנה ושל טריטוריית קנזס.

## ביוגרפיה
פטיט נולד ב-24 ביוני 1807 בעיירה סאקטס הארבור שבמדינת ניו יורק. הוא השלים לימודי הכנה לעריכת דין, הוסמך כעורך דין בשנת 1831, ועבר לעיר לאפייט שבאינדיאנה, שם החל לעסוק במקצועו בשנת 1838. באותה שנה נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה, וכיהן שם בשנים 1838–1839. בין השנים 1839 ל־1843 כיהן כתובע הפדרלי באינדיאנה.

פטיט נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לשלושה מושבים רצופים בבית הנבחרים של ארצות הברית (הקונגרסים ה־28, ה־29 וה־30), וכיהן מ־4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1849. בשנת 1848 ניסה להתמודד שוב אך לא נבחר לתפקיד. בשנת 1850 היה ציר בוועידת החוקה של אינדיאנה, ובשנת 1852 שימש כאלקטור בבחירות לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית.

לאחר מותו של הסנאטור ג'יימס וייטקומב מונה פטיט למלא את מקומו בסנאט של ארצות הברית, וכיהן שם מ־18 בינואר 1853 עד 3 במרץ 1855. בשנת 1854 ניסה להיבחר מחדש אך לא הצליח.

במהלך כהונתו בקונגרס נודע פטיט בכך שהתנגד מדי שנה למינוי כמרים קבועים לקונגרס, בטענה חוקתית שלפיה לקונגרס אין סמכות לעסוק בענייני דת, ולכן אין הצדקה לתשלום על דרשות דתיות. הוא הציע במקום זאת לממן את שירותי הדת מתרומות חופשיות של חברי הקונגרס עצמם. התנגדותו נדחתה בכל פעם.

בעת כהונתו בסנאט עמד בראש ועדת התביעות על קרקעות פרטיות. במהלך הוויכוח על חוק קנזס נברסקה בשנת 1854, תמך פטיט בהתרחבות העבדות לשטחי קנזס, ועורר סערה כשטען כי הרעיון של תומאס ג'פרסון בהכרזת העצמאות — ש"כל בני האדם נבראו שווים" — אינו "אמת מובנת מאליה", אלא "לא יותר מאשר שקר מובן מאליו". נאום זה נחשב, לפי מקורות שונים, לגורם שעורר מחדש את התעניינותו של אברהם לינקולן בפוליטיקה הלאומית.

לאחר שסיים את כהונתו בקונגרס, כיהן פטיט בשנים 1859–1861 כנשיא בתי המשפט הפדרליים בטריטוריית קנזס. בשנים 1870–1877 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של מדינת אינדיאנה.

פטיט נפטר ב-17 בינואר 1877 בעיר לאפייט שבאינדיאנה, בגיל 69, ונקבר בבית העלמין גרינבוש.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי מכללת יוניון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1877
ליגת העל הגבונית

**ליגת העל הגבונית** (בצרפתית: **National D1**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בגבון. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1968, ובעונת 2025/2026 משתתפות בה 13 קבוצות.

הליגה הוקמה בשנת 1968, ועד לשנת 2012 פעלה כליגה עבור קבוצות חובבים.

כיום מנוהלת הליגה על ידי התאחדות הכדורגל של גבון, החבה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הליגה לא זוכה לדירוג על יד הארגון.

"פ.ק. 105 ליברוויל" היא הקבוצה המעוטרת ביותר בגבון, עם 11 זכיות באליפות הליגה.

## מתכונת הליגה
נכון לעונת 2025/2026 משתתפות בליגה 13 קבוצות. התחרות כוללת 24 מחזורים בשיטת משחק בית/משחק חוץ (כל קבוצה פוגשת את היריבות פעמיים).

הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת גבון ומעפילה למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית.

הקבוצה המסיימת במקום האחרון יורדת לליגת המשנה – "**הליגה השנייה**" (National D2), והקבוצה שמסיימת במקום ה־12 משתתפת במשחקי מבחן מול קבוצה מליגת משנה.

על ניצחון מוענקות שלוש נקודות, ועל תיקו נקודה אחת.

עונת המשחקים נערכת בין נובמבר למאי מדי שנה.
## אלופות הליגה

## הישגים לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר rsssf
* נתונים מאתר globalsport
* נתונים מאתר soccerway

בנין
קטגוריה:גבון: כדורגל
ליגת העל של ג'יבוטי

**ליגת העל של ג'יבוטי** (בצרפתית: **Championnat du Djibouti**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בג'יבוטי. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1987, ובעונת 2025/2026 משתתפות בה 10 קבוצות.

הליגה הוקמה בשנת 1987, כעשור לאחר קבלת העצמאות של ג'יבוטי.

כיום מנוהלת הליגה על ידי פדרציית הכדורגל של ג'יבוטי, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).

"ג'יבוטי טלקום" היא הקבוצה המעוטרת ביותר בג'יבוטי, עם 8 זכיות באליפות הליגה.

הליגה אינה מדורגת על ידי CAF.

## מתכונת הליגה
נכון לעונת 2025/2026 משתתפות בליגה 10 קבוצות. התחרות כוללת 18 מחזורים בשיטת משחק בית/משחק חוץ (כל קבוצה פוגשת את יריבותיה פעמיים).

הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת ג'יבוטיומעפילה למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית.

הקבוצות המסיימות במקומות 9–10 יורדות לליגת המשנה – ליגה השנייה.

על ניצחון מוענקות שלוש נקודות, ועל תיקו נקודה אחת.

עונת המשחקים נערכת בין נובמבר למאי.
## אלופות הליגה

## הישגים לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר rsssf
* נתונים מאתר globalsport
* נתונים מאתר soccerway

ג'יבוטי
קטגוריה:ג'יבוטי: כדורגל
גרהאם פיץ'

**גרהאם ניוול פיץ**' (באנגלית: **Graham Newell Fitch**; 5 בדצמבר 1809 – 29 בנובמבר 1892) היה חבר בבית הנבחרים ובסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה, וכן שימש כמפקד חטיבה בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו וקריירה מוקדמת
פיץ' נולד ב-5 בדצמבר 1809 בעיירה לה רוי שבמדינת ניו יורק. הוא למד באקדמיית מידלברי ובמכללת ז'נבה. לאחר מכן למד רפואה והשלים את לימודיו בקולג' לרופאים ולמנתחים. בשנת 1834 עבר לעיר לוגנספורט שבאינדיאנה, והחל לעסוק ברפואה. בשנים 1836 ו־1839 כיהן כחבר בבית הנבחרים של אינדיאנה. בין השנים 1844 ל־1848 שימש כפרופסור לאנטומיה בקולג' לרפואה ראש בשיקגו, ובשנת 1878 לימד במכללה לרפואה של אינדיאנפוליס.

### קריירה פוליטית
פיץ' נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בקונגרסים ה־31 וה־32, מ־4 במרץ 1849 עד 3 במרץ 1853. הוא לא ביקש להיבחר מחדש ב־1852 ושב לעסוק ברפואה. בהמשך נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא מושב פנוי לתקופה שהחלה ב־4 במרץ 1855, וכיהן בפועל מ־4 בפברואר 1857 עד 3 במרץ 1861. הוא לא התמודד מחדש בבחירות של 1860. בתקופת כהונתו בסנאט שימש כיו"ר ועדת ההדפסה בקונגרסים ה־35 וה־36.

### שירותו במלחמת האזרחים
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, כאשר הנשיא אברהם לינקולן קרא לגייס 100,000 מתנדבים לדיכוי המרד, הקים פיץ' את רגימנט הרגלים ה־46 של אינדיאנה. הוא שימש כמפקדו בדרגת קולונל, ובהמשך קודם לתפקיד מפקד חטיבה.

במהלך הקרבות בניו מדריד ובאי מספר עשר, פיקד פיץ' על החטיבה השנייה בדיוויזיית הרגלים של הבריגדיר גנרל ג'ון פאלמר. הוא השתתף גם בלכידת פורט פילו וממפיס. בהמשך פיקד על כוחות הרגלים של האיחוד בקרב סנט צ'ארלס שבארקנסו.

בסוף שנת 1862 התפטר מתפקידו בעקבות פציעות שספג בקרב.

### בערוב ימיו
לאחר שחרורו מהצבא חזר לעיר לוגנספורט, שם שב לעסוק ברפואה. הוא נפטר שם ב-29 בנובמבר 1892 ונקבר בבית העלמין מאונט הופ.

נכדו, אדווין דנבי, היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ממישיגן ומזכיר הצי בממשל של וורן הרדינג.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1809
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1892
טנץ' פרנסיס ג'וניור

**טנץ' פרנסיס ג'וניור** (באנגלית: **Tench Francis Jr.**; 1731–1800) היה סוחר, משפטן ואיש ציבור אמריקאי. הוא נודע כסוכן הראשי של משפחת ויליאם פן בניהול נכסיה במושבת פנסילבניה, כקופאי הראשון של הבנק של צפון אמריקה, המוסד הפיננסי הלאומי הראשון של ארצות הברית, וכאחד ממניחי היסוד למערכת האספקה של הצי האמריקאי.

## קורות חייו
פרנסיס נולד באחוזת פאוזלי שבמחוז טלבוט, מרילנד, בשנת 1731, בן לעורך הדין הבכיר טנץ' פרנסיס האב ולאליזבת טורבט. מוצא משפחתו מקרב האליטה המשכילה והאמידה של פילדלפיה הקנה לו השכלה רחבה ונטייה מוקדמת לענייני משפט וכלכלה. כבר בצעירותו הפגין בקיאות יוצאת דופן במינהל ציבורי ובענייני מסחר, והצטיין בגישתו העניינית ובכושר הארגון שלו.

במהלך שנותיו הראשונות בפילדלפיה מונה פרנסיס לסוכן משפחת פן, בעלי הזיכיון המלכותי על מושבת פנסילבניה, ותחת אחריותו רוכזו ענייני הנכסים, ההכנסות וניהול האחוזות המשפחתיות. במסגרת תפקידו זה פעל לחיזוק מעמדה הכלכלי של המשפחה ולפיתוח מנגנונים אדמיניסטרטיביים מתקדמים לניהול רכושה במושבה. בשנת 1781, עם ייסודו של הבנק של צפון אמריקה, הבנק הלאומי הראשון בארצות הברית, נבחר פרנסיס לשמש קופאי הראשי, תפקיד המקביל למנהל הכללי במונחים בני זמננו. תחת ניהולו התבסס הבנק כעמוד התווך של המערכת הפיננסית של הרפובליקה החדשה, ותרומתו ניכרה בהנחת היסודות למסחר הבין-מדינתי ולניהול האשראי הציבורי. על פי עדויות בני התקופה, תרם פרנסיס סכום נכבד של 5,000 לירות שטרלינג למימון צבאו של ג'ורג' וושינגטון במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, דבר המעיד על נאמנותו האזרחית ועל מחויבותו לרעיון העצמאות.

לאחר מכן עמד בראש הוועדה שתכננה את תוואי העיר פיטסבורג, שהייתה באותה עת יישוב מתפתח בגבול המערבי של פנסילבניה, והניחה את התשתית להפיכתה למרכז תעשייתי חשוב במאה ה-19. ב-23 בפברואר 1795 מונה ל"ממונה על אספקת הציבור" (Purveyor of Public Supplies), משרה אשר ריכזה בידיו את כל סמכויות הרכש והלוגיסטיקה של הצי האמריקאי. בתפקיד זה ייסד למעשה את הבסיס המוסדי של חיל האספקה של הצי (U.S. Navy Supply Corps), גוף שהפך בהמשך לאחד מהמרכיבים המרכזיים של המערכת הצבאית האמריקאית.

ב-8 בפברואר 1762 נשא פרנסיס לאישה את אן וילינג, בתו של ראש עיריית פילדלפיה צ'ארלס וילינג ושל אן שיפן, ממשפחות האצולה המקומית הוותיקות. הזוג התגורר בפילדלפיה והשתייך לחוגי החברה הגבוהה, תוך שמירה על מעורבות פעילה בענייני ציבור, תרבות ומסחר. פרנסיס הלך לעולמו בפילדלפיה ב-1 במאי 1800 ונטמן בבית העלמין של כנסיית כריסט צ'רץ', לצדם של מייסדי העיר ומנהיגיה הראשונים.

## קישורים חיצוניים

*

*Historical marker at his birthplace
*Birthday of the Navy Supply Corps
*Residence of Mr. Tench Francis in 1770 by D.J. Kennedy, Historical Society of Pennsylvania


קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:סוחרים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1731
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1800
סנדר מינסקר

**סנדר מינסקער** (**אלכסנדר פולצ'ק**; 1786 גומבין - 1869 מינסק) היה חזן מפורסם ממינסק במאה ה־19, אשר פיתח סגנון חזנות ייחודי שזכה לכינוי העם "סנדר-שטייגער" והותיר חותם על מסורת החזנות במזרח אירופה.

## קורות חיים
סנדר מינסקער נולד בשנת 1786 בעיירה גומבין שבפולין. חינוכו בחזנות נעשה בעיקר בידי החזן נחום לייב, אחיו של החזן הידוע שלמה וינטראוב.

בהמשך שימש כמחנך ומנהל מוסדי בתחום החזנות ובשנת 1820 מונה לחזן ראשי בעיר מינסק, שבה פעל למעלה מארבעים שנה וכיהן בעמדת הנהגה רוחנית־מוזיקלית בקהילה מקומית שכללה רבות מבתי הכנסת של העיר.

## סגנון מוזיקלי והשפעה
מינסקער התפרסם בסגנון חזק, עמוק ורחב שבני דורו הגדירו אותו בלעג ובשבח כ"סנדר-שטייגער". השוואה שהובעה בזמנו ציירה את ההבדל בין סגנונו לבין הסגנון הווליני המסורתי: בעוד שסגנון הוולין תואר כעדין, מלודי ונעימת אוזן — סגנונו של סנדר תואר כעמוק, "גס" במובן של עוצמה וביטוי רגשי, והוא יצר רושם מתמשך על מאזיניו.

על פי מקורות בני התקופה, העז להתחרות ולהתגבר על כמה מן הגדולים שבחזנים הוולינים, ואנשי חזנות בולטים בדור שאחרי נחשבו ללומדי דרכו ולנוצרים של השפעתו המוזיקלית (בין היתר צוינו שמות חזנים שהתיצרו מסורתית בהשפעתו).

## מעמד חברתי ותפקידי קהילה
בימיו ראתה הקהילה בחזן לא רק מבצע אלא גם יוצר ומעצב תרבותי־רוחני; החזן נדרש ליכולת יצירה מקורית, ליכולת לעורר רגשות ולשרת את הקהילה במצבי שמחה ועצב. מינסקער כיהן בהקשר זה כאישיות מרכזית: חזן, מחנך ובעל השפעה על חיי הקהילה הדתיים והמוזיקליים.

## מורשת
מניין שיריו ותלאיו התבססו במידה רבה על מסורת שבעל פה, ורבים מן הלחנים לא נרשמו רשמית בידי החזן עצמו, כך שחלק מהחומר המוזיקלי אבד או נשמר רק בזיכרון הקהילתי. עם זאת, שמו והכינוי "סנדר-שטייגער" נשארו עדויות להשפעתו על חזנות מזרח־אירופה במאה ה־19.

## לקריאה נוספת
*  (כתבה עיקרית על חייו וסגנונו)
*אליהו זאלודקאווסקי, סקירה על מינסקר – "קולטור-טרעגער פון דער אידישער ליטורגיע" (1930) 

קטגוריה:מלחיני מוזיקה ליטורגית יהודית
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:מינסק: אישים
קטגוריה:ילידי 1786
קטגוריה:נפטרים ב-1869
מאוויה, מלכת הסאראקנים

**מאוויה מלכת ה[[סרצנים|סאראקנים]]** (בערבית: **ماوية**) הייתה מלכה ערבייה, ששלטה על קונפדרציית שבטים ערבים נוצרים חצי-נוודים בדרום סוריה במחצית השנייה של המאה ה־4. היא הנהיגה את צבאה במרד נגד הקיסר פלאביוס ואלנס (Valens). לאחר שהתעמתה עם הצבא הרומי המזרחי, נאלצו הרומאים לכרות עמה הסכם שלום.

בהסכם זה דרשה מאוויה כי נזיר נוצרי אורתודוקסי מאנשיה ימונה לבישוף על עמה. כאשר רומא הותקפה זמן קצר לאחר מכן בידי הגותים, שלחה מאוויה חיל פרשים לסייע לה.

מאוויה נחשבת לאחת הנשים המשפיעות בעולם הערבי של התקופה, „האישה החזקה ביותר בערב אחרי זנוביה”. רוב הידוע עליה נשען על מקורות בני הזמן, ובראשם רופינוס וסוזומנוס, המתארים אותה כלוחמת אך גם כשליטה בעלת חזון דתי ופוליטי.

לפי המחקר נשענו שני האחרונים על גלאסיוס, בישוף קיסריה שפעל באותן השנים וכתב כרוניקה ובו מוזכרת המלכה מאוויה והברית שכרתה עם הרומאים.

במחקרו של זאב רובין, מודגשת ייחודיותה של מאוויה כמנהיגה ערבייה נוצריה אשר שילבה סמכות צבאית, מדינית ודתית. רובין מתאר כיצד מרדה בשלטון הרומי בשנים 375–378 לספירה, דרשה את מינויו של משה לבישוף, ולבסוף יצרה ברית חדשה בין השבטים הערבים לאימפריה. לדבריו, מאוויה מהווה עדות מוקדמת להשתלבות שבטים ערבים במערכת הרומית ולחדירת הנצרות אל ערב טרם הופעת האסלאם.

## לקריאה נוספת
* G. Fisher, "From Mavia", Al-Muslih Library, 2014.
* זאב רובין, על מאוויה (Mavia) מלכת הסאראקנים, קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה, מס' 47 עמ' 25–49

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: היסטוריה
קטגוריה:נשים סוריות
קטגוריה:נשים במאה ה-4
אחוזת גרייסי

**אחוזת גרייסי** (באנגלית: **Gracie Mansion**) היא המעון הרשמי, מגורי השרד והלשכה הציבורית האישית של ראש עיריית ניו יורק. האחוזה, הממוקמת באפר איסט סייד, לצד האיסט ריבר, הוקמה בשנת 1799 כבית קיץ עבור איל ההון ארצ'יבלד גרייסי. האחוזה משתרעת על פני 1,020 מ"ר בקירוב וכוללת מעון פרטי רשמי ואזור אירוח וקבלת קהל פתוח לציבור. בבניין המרכזי חמישה חדרי שינה, סלון אירוח רשמי ואולם נשפים והוא מוקף במדשאה רחבה וגנים, בהם שדרת עצי תפוח ותאנה וגן ירק.

## היסטוריה
### מההקמה ועד להפיכה למעון רשמי
ארצ'יבלד גרייסי רכש את הקרקע, שהייתה אז רחוקה מהמולת העיר, לאחר שבית קודם שניצב במקום נהרס במלחמת העצמאות האמריקנית ב-1776. כדור תותח שנורה אז, נחפר במקום ומוצג בסלון הצהוב. בבית נערכו פגישות בהשתתפות נציגים מהעילית הפוליטית, הכלכלית והספרותית של העיר ניו יורק, ביניהם ג'ון קווינסי אדמס, אלכסנדר המילטון, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואף לואי פיליפ, לימים מלך צרפת. בפגישה שהתקיימה במקום ב-1801 גויס הסכום הראשוני להקמת העיתון ניו יורק פוסט.

מלחמת 1812 ערערה את מצבו הכלכלי של גרייסי והוא נאלץ למכור את האחוזה, שהתגלגלה בין ידיים פרטיות עד שנזנחה והועברה לשליטת מחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק. במשך עשרות שנים עמד המקום מוזנח, הרוס למחצה ועם צמחייה שצמחה פרא. בשנות העשרים והשנות שלושים גברו הקולות שקראו להרוס את המבנה המרכזי ולפנות מקום לפארק ציבורי פתוח או שימושים אחרים. ארגון נשים הצליח לשכנע את העירייה להפוך את גרייסי למוזיאון לתולדות העיר של ראשית המאה ה-19. במקום נאספו פריטים ורהיטים מקוריים שנתרמו ממשפחות ניו-יורקיות ותיקות ואחרים הגיעו ממוזיאונים ואוספים פרטיים.

### כמעון רשמי
ב-1942, לאחר המתקפה על פרל הארבור, דרש מערך האבטחה שראש העירייה, פיורלו לה גוארדיה, יעבור ממעונו הפרטי למתקן מאובטח. לפיכך שוכנע ראש העיר לעבור לאחוזת גרייסי עד לתום המלחמה. מאז, הפכה האחוזה למעונם הרשמי של ראשי העיר ורובם התגוררו בה, לפחות באופן חלקי.

ב-1966 הוקם אגף מגורים פרטי ונפרד, לאחר שאשתו של ראש העירייה רוברט פ. וגנר הבן התלוננה כי הבית קטן מדי לאירוח וכי אורחים שעברו בין קומות נקלעו בטעות לחדרי המשפחה. ההרחבה יצרה חלוקה ברורה בין אזור האירוח הרשמי לבין אזור המשפחה הפרטי. אברהם בים, שהיה יהודי, התקין בפתח הבית מזוזה. בראשית שנות השמונים, בהוראת ראש העיר אד קוץ', שופץ הבית בעלות של 5.5 מיליון דולר, על מנת להחזיר לו את פאר עברו. מייקל בלומברג לא התגורר בבית כלל, אלא נשאר בביתו, שהיה מפואר יותר, עם זאת, על אף שלא התגורר באחוזה מעולם, השקיע מכספו האישי כ-7 מיליון דולר בשימור המבנה, כולל שחזור הקירות, הדלתות והמסגרות לצבעם המקורי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: מעונות רשמיים
קטגוריה:עיריית ניו יורק
רומאו פרמנט

**רומאו פרמנט** (בהולנדית: **Romeo Vermant**; נולד ב-24 בינואר 2004 בגלזנקירכן שבגרמניה) הוא כדורגלן בלגי-גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.

## קריירת מועדונים
פרמנט גדל במחלקת הנוער של קלאב ברוז'. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הבלגית.

ב-22 בינואר 2024 הושאל עד לתום עונת  לווסטרלו מליגת העל הבלגית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שלושה שערים.

בתום תקופת ההשאלה חזר לקלאב ברוז'.

## קריירה בין-לאומית
ב-8 בנובמבר 2025 זומן פרמנט לראשונה לסגל נבחרת בלגיה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות קזחסטן וליכטנשטיין.

## חיים אישיים
פרמנט הוא בנו של כדורגלן נבחרת בלגיה בעבר סוון פרמנט . הוא נולד בגלזנקירכן שבגרמניה כאשר אביו שיחק בשאלקה 04. סבו מצד אמו וסבא רבא שלו היו גם כן כדורגלנים, ושיחקו בקלאב ברוז'.

## תארים
**קלאב ברוז**'

* הגביע הבלגי (1): 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל בלגים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני קלאב ברוז'
קטגוריה:כדורגלני וסטרלו
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-2004
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-2004
מחוז אורנג' (ניו יורק)

[ממוזער|מפת מחוז אורנג'. בולט בגבולו המזרחי [נהר ההדסון.]]
**מחוז אורנג**' (באנגלית: **Orange County**) הוא מחוז הממוקם במדינת ניו יורק שבארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2020, אוכלוסייתו מנתה 401,310 נפש. מושב המחוז הוא ביישוב גושן . מחוז זה נוסד לראשונה בשנת 1683 ואורגן מחדש עם גבולותיו הנוכחיים בשנת 1798. המחוז הוא חלק מאזור עמק ההדסון של המדינה.

מחוז אורנג' הוא חלק מהאזור הסטטיסטי המטרופוליני קריית יואל-פוקיפסי-ניובורג, השייך לאזור הסטטיסטי המשולב הגדול יותר של ניו יורק-ניוארק-ברידג'פורט, ניו ג'רזי-קונטיקט-פנסילבניה.

נכון למפקד האוכלוסין של 2020, "מרכז (ה)אוכלוסייה" של מדינת ניו יורק היה ממוקם במחוז אורנג', בכפר הקטן קאדברקוויל .

## גאוגרפיה
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז כולל של 2,170 קמ"ר, מתוכם 2,100 קמ"ר הם יבשה ו-70 קמ"ר (3.2%) הם מים. מחוז אורנג' נמצא בדרום מזרח מדינת ניו יורק, מצפון לגבול ניו ג'רזי-ניו יורק, ממערב לנהר ההדסון, ממזרח לנהר דלאוור ומצפון-מערב לעיר ניו יורק. מחוז אורנג' הוא המחוז היחיד שגובל גם בנהר ההדסון וגם בנהר דלאוור, והוא גם המחוז היחיד במדינה שגובל גם בניו ג'רזי (דרום) וגם בפנסילבניה (מערב). מחוז אורנג' הוא המקום שבו עמק האפלצ'ים הגדול נפתח ומסתיים. הפינה המערבית מוקפת ברכס שוואנגאנק . האזור לאורך הגבול עם מחוז רוקלנד שבתוך הפארקים המדינתיים הרימן  והר הדובים  ומדרום לניוברג  הוא חלק מרמות ההדסון. האדמה שביניהם היא עמק נהר וולקיל. בחלקו הדרומי של המחוז, עמק וולקיל מתרחב לקרקעית אגם קרחוני רחבה המכונה אזור העֵפֶר השחור  בשל פוריותו. הנקודה הגבוהה ביותר היא הר שונמאנק , בגובה 507 מטר מעל פני הים. הנמוך ביותר הוא גובה פני הים לאורך נהר ההדסון.

### מחוזות שכנים

* בצפון - מחוז אלסטר
* הצפון מזרח - מחוז דאטצ'ס 

* במזרח - מחוז פטנאם 
* בדרום מזרח - מחוז רוקלנד 
* בדרום מזרח - מחוז פאסאייק, ניו ג'רזי 
* בדרום מערב - מחוז סאסקס, ניו ג'רזי 
* במערב - מחוז פָּאייק 
* בצפון מערב - מחוז סאליבן

### תחבורה
המחוז משרת את נמל התעופה הבינלאומי סטיוארט , הממוקם שני מייל מערבית לניוברג, ניו יורק. נמל התעופה משרת את אמריקן איירליינס, דלתא איירליינס, אליג'נט אייר וג'ט בלו איירווייז.

תחבורה קרקעית בתוך מחוז אורנג' מסופקת בעיקר על ידי טרנזיט אורנג' , Leprechaun Lines , מונזי טריילס , ניו ג'רזי טרנזיט , שורט ליין באס , וקוי הרכבת מטרו ליין  ופורט ג'רויס ליין . שורט ליין באס מפעילה גם את הקו הראשי של מחוז אורנג' בין מידלטאון  למונרו ווּדבֶּרי קומונס , עם עצירות בווקיל ו-(הגלריה), גושן , צ'סטר , מונרו והארימן .

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
אלסטר
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
נתן אנגוי

**נתן אנגוי** (בצרפתית: **Nathan Ngoy**; נולד ב-10 ביוני 2003 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ליל מליגת העל הצרפתית ובנבחרת בלגיה.

## קריירת מועדונים
אנגוי גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט וסטנדרד לייז'. בעונת  החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סטנדרד לייז' במסגרת ליגת העל הבלגית, ובסך הכל ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.

ב-24 ביולי 2025 חתם על חוזה לארבע שנים בליל מליגת העל הצרפתית. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3–3 נגד ברסט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2025/2026. ב-11 בנובמבר 2025 כבש אנגוי את שער הבכורה שלו במדי ליל בהפסד 1–2 לליון במסגרת הגביע הצרפתי. ב-1 במרץ 2026 הבקיע את שערו הראשון בליג 1 כשכבש את שער הניצחון בדקה ה-94 בניצחון 1–0 על נאנט.

## קריירה בין-לאומית
אנגוי נולד בבלגיה למשפחה ממוצא קונגולזי. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של בלגיה. ב-8 בנובמבר 2025 זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות קזחסטן וליכטנשטיין אך לא שותף. ב-28 במרץ 2026 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון של בלגיה 5–2 על נבחרת ארצות הברית במסגרת משחק ידידות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:בלמי כדורגל בלגים
קטגוריה:כדורגלני סטנדרד לייז'
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלגיה
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-2003
סילקס

**סילקס** (באנגלית: **Silex**) הוא צורות שונות של אבן טחונה. בהקשרים מודרניים המילה מתייחסת לאבן טחונה דק, כמעט אבקה, של סיליקה או סיליקט.

בסוף המאה ה-16 הכוונה הייתה לאבני צור, כלומר אבנים שמשמעותן בדרך כלל סלעים קשים, אבקתיים או טחונים.

בשנת 1787 נעשה שימוש במונח זה בתיאור ניסויים במאמר שפרסם אנטואן לבואזיה, שבו מוזכרות אדמות כאלה כמקור לבידוד היסוד סיליקון. כיום סילקס משמש לרוב לתיאור סיליקטים טחונים דק המשמשים כפיגמנטים בצבע.

## שימושים ארכאיים וזרים
* המילה סילקס שימשה בעבר לתיאור סלע צור וצ'רט (סלע קשה, כהה ואטום המורכב מסיליקה (כלקדוניה) בעל מרקם אמורפי או בעל גרגירים עדינים מיקרוסקופיים. הוא מופיע כגושים (צור) או, בתדירות נמוכה יותר, בשכבות מסיביות) המילה סילקס שימשה לפעמים גם לתיאור סלעים קשים אחרים.
* בלטינית, סילקס הוא במקור כל סלע קשה, אם כי כיום הכוונה לעיתים קרובות ספציפית לצור.
* בשפות רומאניות רבות, סילקס או מילה דומה מתארת צור. למילה האנגלית המודרנית יש אותה אטימולוגיה, אך משמעותה הנוכחית השתנתה. אלו הם ידידי כזב.
* FK Sileks הוא מועדון כדורגל בקראטובו, צפון מקדוניה, שפירוש שמו הוא "אבן צור".

קטגוריה:פיזיקה אטומית
קטגוריה:מדרכות
קטגוריה:צורן
סיון שלמה-אגון

**סיון שלמה-אגון** היא משפטנית ישראלית, המתמחה במשפט בין-לאומי פומבי, פרופסור חברה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

## ביוגרפיה
שלמה-אגון עשתה את שירותה בצה"ל כפרקליטה צבאית במחלקת הדין הבין-לאומי, שם שירתה 7 שנים.

היא סיימה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ב-2004, וב-2008 השלימה תואר שני בתחום שם ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן שבארצות הברית. באותה שנה הייתה חברה במשלחת של ישראל לאמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים (CCW) בראשותם של יצחק לבנון ואהרון לשנו-יער בתור יועצת משפטית לצה"ל בדרגת סרן.

ב-2014 קיבלה תואר דוקטור במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כאשר עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית יובל שני ותומר ברודי, עסקה באפקטיביות של מנגנון יישוב הסכסוכים של ארגון הסחר העולמי (WTO).

ב-2012 הייתה חוקרת אורחת ב-WTO. בין השנים 2013-2014 הייתה עמיתה במסגרת מלגת אמיל נואל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ניו יורק, במרכז על שם ז'אן מונה. בין השנים 2014–2015 שימשה חוקרת חברה באותו מקום, וכן עמיתת מחקר באוניברסיטת תל אביב.

ב-2015 הצטרפה כמרצה בכירה לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ב-2019 מונתה לפרופסור חברה. ב-2018 וב-2019 שימשה מרצה אורחת באוניברסיטת אוסלו שבנורווגיה ובאוניברסיטת ארסמסוס שבהולנד, בהתאמה. ב-2019 פרסמה את הספר "International Adjudication on Trial: The Effectiveness of the WTO Dispute Settlement System" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.

ביוני 2020 חתמה על מכתב גלוי לממשלת ישראל השלושים וחמש יחד עם 271 משפטנים בין-לאומיים בגנות תוכניתה לספח את יהודה ושומרון לישראל.

ב-2021 הצטרפה כחברה למכון הלאומי לאגירת אנרגיה של אוניברסיטת בר-אילן ומשרד האנרגיה והתשתיות, וזכתה בפרס כתב העת המשפטי ICON-S-IL למאמר מצטיין במשפט ציבורי לחוקרים צעירים בעבור מאמר שפרסמה מוקדם יותר באותה השנה, "".

ב-2022 שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת טולוז קפיטול שבצרפת, וב-2023 באוניברסיטת גראץ שבאוסטריה ובפקולטה למדעי החברה ולטכנולוגיה ב שבגרמניה. בנוסף, זכתה בפרס חשין לחוקרים צעירים לשנת ה'תשפ"ב.

ב-2025 זכתה בפרס פתאל.

שלמה-אגון חברה ב"פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה".

## פרסומים
### ספרים

* 


### פרקים בספרים
* , בתוך 

* 
* 
* 

### מאמרים

* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים

* 

### סרטונים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:פרקליטי הפרקליטות הצבאית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:זוכי פרס חשין
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מחוז סאליבן

**מחוז סאליבן** (באנגלית: **Sullivan County, New York**) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. נכון ל-2020 אוכלוסיית המחוז הייתה 78,624 נפש, שטחו 2,580 קמ"ר ובירת המחוז היא מונטיצ'לו. שם המחוז הוא על שם מייג'ור גנרל ג'ון סאליבן , שסומן באותה תקופה כגיבור במלחמת העצמאות האמריקאית, בין היתר בשל המסע הצבאי המוצלח שלו נגד שבטי האירוקוי. המחוז הוא חלק מאזור עמק ההדסון של המדינה.

המחוז היה אתר של מאות מלונות ואתרי נופש של "חגורת הבורשט", שחוו את ימי הזוהר שלהם משנות ה-20 ועד שנות ה-70 בשנת 2010, מרכז האוכלוסייה של המדינה היה בקצה הדרומי של מחוז סאליבן.
## גאוגרפיה
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז כולל של 2,580 קמ"ר, מתוכם 2,510 קמ"ר הם יבשה ו-75 קמ"ר (2.9%) הם מים. מחוז סאליבן נמצא בחלק הדרומי של מדינת ניו יורק, דרום-מזרחית לבינגהמטון ודרום-מערבית לאולבני. הוא מופרד מפנסילבניה לאורך גבולו הדרום-מערבי על ידי נהר דלאוור.

המחוז, שמתחיל כ-115 קילומטר צפונית-מערבית לעיר ניו יורק, נמצא בהרי הקטסקיל. פינתו הצפון-מזרחית נמצאת בתוך פארק הקטסקיל . הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פסגה בגובה 950 מטרים, הידועה באופן לא רשמי בשם הר ביץ' , שהיא פסגה משנית להר מונגאפ , שמעבר לגבול מחוז אלסטר. הנקודה הנמוכה ביותר היא לאורך נהר דלאוור.

### מחוזות שכנים
* בצפון - מחוז דלאוור
* בצפון מזרח - מחוז אלסטר
* בדרום מזרח - מחוז אורנג'
* בדרום מערב - מחוז פייק, פנסילבניה 
* במערב - מחוז ויין, פנסילבניה 

### תחבורה
למחוז סאליבן יש שירותים המסופקים על ידי חברת שורט ליין  לעיר ניו יורק. יש גם שירות מקומי מסוים המסופק על ידי המחוז עצמו, כמו גם על ידי ארגונים קהילתיים.

נמל התעופה הבינלאומי של מחוז סאליבן  ממוקם בבית-אל ומשמש לעיתים קרובות למטרות תעופה כללית.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
סאליבן
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
El Sobreviviente (אלבום של ויסין)

***El Sobreviviente*** (בתרגום לעברית: "**השורד**") הוא אלבום האולפן הראשון של הראפר הפוארטוריקני ויסין. הוא יצא לראשונה ב-10 בפברואר 2004 דרך חברת ההפקות Fresh Productions. ויצא מחדש ב-30 בינואר 2007. בלאבום שיתופי פעולה עם אמנים כמו דדי יאנקי, אלכסיס ופידו, טוני דיז ו-גאלאגו. 

## רשימת שירים

השירים "Wisin, Mátalos" ו-"Saquen Los Fulls", היו חלק ממלחמה לירית עם דון עומר ו-הקטור אל פאת'ר.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2004
בנג'מין שייבלי

**בנג'מין פרנקלין שייבלי** (באנגלית: **Benjamin Franklin Shively**; 20 במרץ 1857 – 14 במרץ 1916) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1884–1885 ו־1887–1893 וכסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה בשנים 1909–1916.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
שייבלי נולד ב-20 במרץ 1857 בחווה ליד אוסיאולה, אינדיאנה, להוריו הכומר ג'ואל שייבלי ואליזבת (פנדלטון) שייבלי. אביו, ג'ואל, היה בנו של הכומר ג'ורג' שייבלי, שהיגר לאינדיאנה בשנת 1864 לאחר שחי במחוז וושינגטון שבפנסילבניה ובמחוז סטארק שבאוהיו. אמו, אליזבת פנדלטון, נולדה במחוז סומרסט, פנסילבניה.

שייבלי למד בבתי הספר הציבוריים ובבית הספר הציבורי של צפון אינדיאנה שבעיר ולפראיזו. לאחר ששקל לעסוק בנגרות, עבד כמורה בין השנים 1874–1880. בין 1880 ל־1884 היה עורך העיתון The Era במחוז סנט ג'וזף. בשנת 1883 שימש מזכיר האגודה הלאומית נגד המונופולים, וב־1884 היה נשיא מועצת אוניברסיטת אינדיאנה. באותה שנה נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־48 מטעם "מפלגת מתנגדי המונופולים", כדי למלא את מקומו של  שהתפטר, וכיהן מ־1 בדצמבר 1884 ועד 3 במרץ 1885.

בשנת 1886 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור, הוסמך לעריכת דין, והחל לעסוק במקצועו בעיר סאות' בנד, אינדיאנה.

### כהונתו בקונגרס
שייבלי נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרסים ה־50, ה־51 וה־52, וכיהן בין 4 במרץ 1887 ל־3 במרץ 1893. לאחר מכן לא ביקש להיבחר מחדש וחזר לעסוק בעריכת דין בסאות' בנד. בשנת 1896 התמודד ללא הצלחה למשרת מושל אינדיאנה, וב־1906 ניסה גם להיבחר לקונגרס ה־60 – ללא הצלחה. בשנת 1909 נבחר לסנאט של ארצות הברית, נבחר מחדש ב־1914, וכיהן עד מותו בשנת 1916.

במהלך כהונתו היה יו"ר ועדת הרכבות הפסיפיות (בקונגרס ה־62) וחבר בוועדת הפנסיות (בקונגרסים ה־63 וה־64). בהמשך בלט בסנאט כיו"ר ועדת יחסי החוץ, ושימש יועץ אישי לנשיא וודרו וילסון בנוגע למצב במקסיקו בזמן המהפכה המקסיקנית. שייבלי היה תומך בולט ובעל ברית פוליטית קרובה של ממשל וילסון.

### חייו האישיים ומותו
בשנת 1888 נישא שייבלי ללורה ג'נקס, בתו של ג'ורג' א. ג'נקס, שכיהן כפרקליט המדינה של ארצות הברית בתקופת הנשיא גרובר קליבלנד. לזוג נולדו שלושה ילדים.

שייבלי כיהן גם כחבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה שבטרה הוט.

שייבלי נפטר ב-14 במרץ 1916 בוושינגטון הבירה ונקבר בבית העלמין ברוקוויל שבפנסילבניה. בהלווייתו נכחו סגן הנשיא תומאס מרשל ורעייתו לויס איירין מרשל. הנשיא וודרו וילסון שלח מכתב תנחומים לאלמנתו, לורה שייבלי. מושל אינדיאנה סמואל רלסטון מינה את תומאס טאגרט למלא את מקומו בסנאט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ולפראיזו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1857
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1916
יהדות סן דייגו

**יהדות סן דייגו** היא הקהילה היהודית בעיר סן דייגו ובמטרופולין שסביבה, בקליפורניה, ארצות הברית. אוכלוסייתה מונה כ-135,000 איש המרוכזים בלמעלה מ-56,000 משקי בית, המהווים כ-3% מכלל אוכלוסיית המטרופולין, והיא הקהילה היהודית ה-11 בגודלה בארצות הברית, וה-19 בגודלה בעולם.

בסן דייגו עצמה חיים כ-90,000 יהודים. הקהילה נחשבת לאחת הצעירות והדינמיות בארצות הברית. החיים היהודיים בעיר עשירים ומגוונים.

ראשית הקהילה מתוארכת לאמצע המאה ה-19.

## היסטוריה
### המאה ה-19
, אחד מחלוצי ההתיישבות בסן דייגו, היה יהודי, והוא הגיע לעיר בשנת 1850 ובכך החל בה יישוב יהודי. הטקס הדתי היהודי הראשון בעיר נערך בשנת 1851. הקהילה הראשונה במקום, קהילה רפורמית בשם "עדת ישורון", נוסדה בשנת 1861. שמה שונה מאוחר יותר ל"בית ישראל".

בשנות ה-70 של המאה, כאשר מיקומו של מרכז העיר השתנה, החליפה הקהילה היהודית את אזור מגוריה. בשנת 1871 נוסדה אגודת הצדקה העברית הראשונה בעיר על ידי מרקוס שילר. בשנת 1889 נבנה בית הכנסת הראשון של קהילת "בית ישראל" בשדרה השנייה וברחוב ביץ'.

### המאה ה-20
בשנת 1905 הוקמה בעיר קהילה אורתודוקסית.

בשנת 1926 עברה קהילת "בית ישראל" מבית הכנסת הראשון שלה לבית כנסת גדול יותר בפינת השדרה השלישית ורחוב לורל. בשנות ה-70, בית הכנסת המקורי עמד בפני הריסה, אך ניצל הודות למאמציהם המשותפים של נשיא הקהילה לשעבר ג'ים מילך, וחברי קהילה אחרים.

מספר יהודים בעיר גדל בהתמדה, במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה. נבנו בעיר בתי כנסת חדשים רבים, ובשנת 1976 התגוררו בעיר כ-20 אלף יהודים.

### המאה ה-21
באוקטובר 2001 הוקם בית כנסת מרכזי חדש, ומספר התושבים היהודים בעיר המשיך לגדול לאורך שנות ה-2000 באופן משמעותי.

ב-27 באפריל 2019 בוצע פיגוע ירי על רקע אנטישמי בבית כנסת חב"ד  בעיר פאוויי בפרוורי סן דייגו.

בשנת 2025 נמנו בעיר כ-20 קהילות יהודיות.

## ראו גם
* סן דייגו
* יהדות ארצות הברית

## הערות שוליים

סן דייגו
קטגוריה:סן דייגו
נוירופסיכיאטריה

**נוירופסיכיאטריה** (באנגלית: **Neuropsychiatry**) הוא ענף ברפואה המשלב בין ענף הנוירולוגיה החוקר את מערכת העצבים המרכזית וההיקפית לבין ענף הפסיכיאטריה החוקר את תחום בריאות הנפש,. לענף קשר עם נוירופסיכולוגיה. נוירופסיכיאטרים חוקרים אוטיזם, הפרעת קשב ופעלתנות יתר (ADHD), טראומה נפשית ותסמונת טורט. הענף מתמקד בהשפעה של מחלות והפרעות נוירולוגיות על מצב הרוח, החשיבה וההתנהגות.

## תחלואה משולבת פסיכיאטרית-נוירולוגית
במקרים של הפרעות נוירולוגיות כרוניות, יכול להיות תסמינים פסיכיאטריים בולטים כגון דיכאון או חרדה. לדוגמה:

* דיכאון וחרדה בקרב מטופלים עם מחלת פרקינסון.
* חרדה מהתקפים בקרב מטופלים עם אפילפסיה.
* אובדן זהות בקרב מטופלים עם סכיזופרניה.
הענף חוקר גם את הקשר בין שינויים נוירולוגיים לבין אבחונים פסיכיאטרים קיימים.

## קישורים חיצוניים

### כתבי עת

* Neuropsychiatric Disease and Treatment
* Clinical Neuropsychiatry: Journal of Treatment Evaluation
* Cognitive Neuropsychiatry

## הערות שוליים

קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:פסיכיאטריה
אלכסנדר לוי (מלחין)

**אלכסנדר לוי** (באנגלית: **Alexandre Levy**; 10 בנובמבר 1864 – 17 בינואר 1892) היה מלחין, מנצח ופסנתרן יהודי-ברזילאי.

לוי, שנולד בסאו פאולו להורים ממוצא יהודי-צרפתי, היה חלוץ בתחום השילוב בין הקומפוזיציה הקלאסית לבין המוזיקה העממית והמקצבים הברזילאים הפופולריים. לוי נפטר במפתיע בגיל 27 בלבד והוא נחשב לחבר הראשון ב"מועדון 27".

משפחתו של לוי הייתה פעילה מאוד בתעשיית המוזיקה. אביו ייסד את חנות המוזיקה החשובה ביותר בזמנו בסאו פאולו והיה נגן קלרינט. בעיר הולדתו ייסד לוי שני מועדונים שנועדו לקדם את תחום המוזיקה הקלאסית.

עיר הולדתו, סאו פאולו, מעניקה פרס יוקרתי על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ברזילאים
קטגוריה:מלחינים יהודים
קטגוריה:מנצחים ברזילאים
קטגוריה:מנצחים יהודים
קטגוריה:פסנתרנים ברזילאים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:ילידי 1864
קטגוריה:נפטרים ב-1892
מאיר קאהן

**מאיר קאהן** (בגרמנית: **Maier Kohn**; 9 באפריל 1802, שוואבך – 9 באוקטובר 1875, מינכן) היה חזן גרמני, מוזיקולוג ומורה, מן החלוצים בעיצוב המוזיקה של הפולחן היהודי בגרמניה במחצית הראשונה של המאה ה־19.

## ביוגרפיה
נולד בשוואבך שבבוואריה בשנת 1802. פרטים על ילדותו והשכלתו הראשונית כמעט שלא נודעו, אך במסמכים משנת 1834 הוא מציין כי נבחן בעיר אנסבך וקיבל תעודת כשירות רשמית להוראה מטעם הממשל הבווארי.

בשנת 1825 עבר להתגורר במינכן, שם הקים יחד עם אשתו — אשה משכילה ובקיאה בשפות — מוסד חינוכי לבנות ישראל, שפעל בהצלחה במשך עשרות שנים.
במקביל החל לעסוק בענייני המוזיקה בבית הכנסת המקומי, ובשנת 1832 ייסד יחד עם דוד הסל (David Heßel) ואיזידור נוישטטר (Isidor Neustätter) את המקהלה הראשונה של בית הכנסת שברחוב וסטריידר במינכן, שנועדה "להעלות את רמתה האסתטית של עבודת הקודש". קאהן ונוישטטר עמדו בראש מקהלה זו, שכללה גברים ונערים, וביצעה שירים רב־קוליים והחלפות זמרה בין החזן למקהלה.

לצורך כך חיבר הקומיטט המוזיקלי ("Chor-Comité"), רפרטואר חדש של יצירות ליטורגיות, בעזרת מלחינים בולטים בני התקופה, בהם קספר אט , פרנץ לכנר, שמואל נומבורג ואחרים. קאהן למד תאוריה והלחנה אצל קספר אט, ונמנה מעתה עם המוזיקאים שפעלו ליצירת מסורת מוזיקלית חדשה לפולחן יהודי בדרום גרמניה.

## שירי בית הכנסת במינכן
בשנת 1839 פרסם קאהן את אחד החיבורים החשובים בתולדות המוזיקה היהודית בגרמניה – **"Vollständiger Jahrgang von Terzett- und Chorgesängen der Synagoge in München"** ("מחזור שלם של שירי טרצות ומקהלות לבית הכנסת במינכן").
הספר, שהודפס בבית ההוצאה של יוהאן פאלם במינכן, נערך על ידי "הוועדה למקהלת בית הכנסת" ועריכתו נמסרה לקאהן. מדובר באוסף השיטתי הראשון של מוזיקה חזנית מודרנית בגרמניה, והוא נחשב לאבן דרך בתולדות שירת הקודש היהודית במערב אירופה.

האוסף כלל עיבודים אמנותיים למנגינות חזניות מסורתיות, שהותאמו לביצוע על ידי חזן ושני עוזרים, ולעיתים בליווי מקהלה. פרסום זה זכה להכרה רחבה בקהילות יהודיות ברחבי גרמניה ואוסטריה, והשפעתו ניכרה על דורות של חזנים ומלחינים שפעלו לאחר מכן.

## פועלו ופטירתו
קאהן כיהן כחזן ראשי בבית הכנסת שבמינכן במשך עשרות שנים, והיה למורה דרך לחזנים צעירים ולמלחינים יהודים בדרום גרמניה.
הוא נפטר במינכן ב־9 באוקטובר 1875, בגיל 73. הלווייתו נערכה בהשתתפות המונים, וחבריו למקהלה שרו ביצירות שהלחין.

## מורשתו
מאיר קאהן נחשב לאחד ממניחי היסוד למוזיקה החזנית המודרנית בגרמניה. הוא היה מהראשונים ששילבו מוזיקה אמנותית עם מסורת הנגינה היהודית, תוך שמירה על כבוד הטקסטים המסורתיים.
מפעלו "השירים המינכניים" („Münchener Gesänge“) השפיע על מוזיקאים וחזנים רבים, ובהם שמואל נומבורג, ונזכר כמפעל ראשון מסוגו בהיסטוריה של המוזיקה בבתי הכנסת בגרמניה.

## קישורים חיצוניים
* 
*יעקב קלצקין ואיתמר אלבוגן (עורכים), אנציקלופדיה יודאיקה, כרך 10, עמ' 189.
*

* Salomon Wininger, *Grosse Jüdische National-Biographie*. Band 3, Czernowitz 1931, S. 493 . 
*Philip Vilas Bohlman, Jüdische Volksmusik, Böhlau Verlag, Wien 2005.

*העבודה של ועדת המקהלה בבית הכנסת במינכן תחת החזן מאיר קאהן, באתר Alemannia Judaica 

קטגוריה:חזנים גרמנים
קטגוריה:מוזיקולוגים יהודים
קטגוריה:מוזיקאים גרמנים
קטגוריה:אנשי חינוך גרמנים
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:מינכן: אישים
קטגוריה:ילידי 1802
קטגוריה:נפטרים ב-1875
פאבל ציטרינאל

**פאבל ציטרינאל** (נולד ב-27 בספטמבר 1940) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.

## ביוגרפיה
ציטרונל נולד בעיר אודסה, שהייתה באותה תקופה חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית של אוקראינה בברית המועצות (כיום בתחומי אוקראינה).

ציטרינאל הוא בוגר בית הספר לתיאטרון על שם וכטאנגוב. בשנת 1990 עלה לישראל, ובין השנים 1992–1995 הופיע כשחקן בתיאטרון "הבימה".

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה

### קולנוע

### בתיאטרון

## קישורים חיצוניים

* פאבל ציטרינאל, באתר ארכיון "הבימה"

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
אנדרטה לגיבורי ורשה

**אנדרטה לגיבורי ורשה** (ניקת ורשה; בפולנית: **Pomnik Bohaterów Warszawy**) היא פסל המוצב בצומת הרחובות נובי פשייאזד (המעקף החדש) ואוו. סולידרנוֹשְצ'י (שדרת הסולידריות) בוורשה, פולין.

האנדרטה מנציחה את ההרוגים בעיר במלחמת העולם השנייה, כולל משתתפי המצור על ורשה בספטמבר 1939, משתתפי מרד גטו ורשה ומרד ורשה, וכן את קורבנות הטרור הגרמני בבירה הכבושה.

## היסטוריה
ההחלטה להקים את האנדרטה התקבלה ב־30 ביולי 1956 על ידי המועצה הלאומית העירונית של ורשה. למכרז בפברואר 1957, הוגשו 196 הצעות, בינואר 1959 נערך מכרז נוסף, בו השתתפו אלו שעלו מהמכרז הראשון. מתוך 106 ההצעות שנשלחו, זכה הפסל "ניקת ורשה" של הפסל מריאן קונייצ'ני והאדריכלים זגרמה ואדם קונייצ'ני.

הפסל מציג אישה מוטה לאחור הקמה ממקומה, אוחזת בחרב מורמת בידה הימנית, בעוד ידה השמאלית מונפת. הפסל, במשקל עשרה טון, מתנשא לגובה שבעה מטרים ואורכו שישה מטרים. על לוח הגרניט נחרת הכיתוב: "לגיבורי ורשה 1939–1945" (Bohaterom Warszawy 1939−1945).

הפסל נוצק במפעל הציוד הטכני בגְליביצה. האתגר הגדול ביותר היה יציקת החרב, שמשקלה כ־1,000 קילוגרמים. בשל מבנה פלדה פנימי מיוחד, החרב חזקה מאוד ואף מסוגלת לסטות ברוח עד 15 סנטימטרים.

האנדרטה נחנכה ב־20 ביולי 1964 בכיכר התיאטרון, מול התיאטרון הגדול (במקום שבו שוכן כיום ארמון יבלונובסקי המשוחזר).

הקמת האנדרטה מומנה מתרומות הציבור ומקרן השיקום החברתי של הבירה.

## העברה
במסגרת עבודות השיקום בצפון כיכר התיאטרון, היה צורך להעביר את האנדרטה למקום חדש. לכן ב־14 בנובמבר 1995 פורקה האנדרטה ממקומה והועברה זמנית מאחורי אתר שחזור ארמון יבלונובסקי. את התאמת האנדרטה למיקומה החדש ביצע מתכננה המקורי, מריאן קונייצ'ני. במהלך העבודות התעוררה מחלוקת באשר לגובה הבסיס: קונייצ'ני רצה לתאר את ניקה כשהיא "מרחפת בין העננים" והציע בסיס בגובה 20 מטר, אך הרשויות העדיפו בסיס של 6.5 מטר בלבד. לבסוף הושגה פשרה: בסיס בגובה 14 מטר.

את הבסיס החדש עיצבה מרתה פינקביץ'-וז'ניאקובסקה. מאחר שהאנדרטה מוקמה על מדרון של עפר הריסות, נדרש יסוד עמוק. הבסיס עשוי בטון מזוין המדמה אבן טבעית.

ב־15 בדצמבר 1997 הועמדה האנדרטה על הבסיס החדש במיקומה הנוכחי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
כביש 4402

**כביש 4402** הוא כביש אזורי בישראל באזור המרכז, שמחבר בין כפר חב"ד למושב צפריה. הכביש משמש כעורק תחבורתי מקומי לתושבי האזור והוא חלק ממערכת הכבישים האזוריים בתחום המועצה האזורית שדות דן. הכביש מתחיל בצומת חב"ד ומשתרע צפונה לכיוון מושב צפריה, כשהוא חוצה אזור חקלאי ועובר בסמוך לבית רבקה (כפר חב"ד ב'). הכביש חוצה את מסילת הרכבת באזור תחנת הרכבת של כפר חב"ד.

## היסטוריה ופיתוח תשתיות
במהלך השנים עבר כביש 4402 שינויים משמעותיים בתשתיות. באוגוסט 2025 נחנך גשר חדש המחבר בין כפר חב"ד א' לכפר חב"ד ב' ומושב צפריה, שהחליף את המנהרה הישנה שהייתה בשימוש במשך עשרות שנים. הגשר החדש הוקם במסגרת פרויקט נתב"ג מערב והוא מהווה הפרדה מפלסית מלאה מעל מסילת הרכבת.

במסגרת תוכנית השדרוג הנרחבת של כביש 44, שאושרה ביולי 2025 בהשקעה של כ-2 מיליארד שקלים, מתוכנן להקים מחלפון כפר חב"ד בצומת בין כביש 44 לכביש 4402. המחלפון המתוכנן נועד לשפר את זרימת התנועה מכפר חב"ד ואליו, לבטל צמתים מסוכנים ולהרחיב את נתיבי הנסיעה.

הפרויקט כולל גם פיתוח מסלול תחבורה ציבורית רציף (מת"צ), שבילי אופניים ותשתיות מים וחשמל חדשות באזור. חנוכת המחלפון צפויה להתבצע בשנים הקרובות במסגרת הפיכתו של כביש 44 לכביש ממוחלף בקטע בין בית דגן לרמלה.

## ההצפה ב-2018
בדצמבר 2018 נחסם הכביש לתנועה בשני הכיוונים בין כפר חב"ד למושב צפריה בעקבות הצפות חמורות שנגרמו מגשמים עזים. באותו אירוע חולצו משפחה שנלכדה ברכבה בהצפה במשך כשעה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כבישים
Saoco

"**Saoco**" הוא שיר של הראפר הפוארטוריקני ויסין בהשתתפות הראפר הפורטוריקני דדי יאנקי. הוא יצא בשנת 2004 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון של ויסין, *[[El Sobreviviente (אלבום של ויסין)|El Sobreviviente]]*.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בספרדית
קטגוריה:שירי דדי יאנקי
קהילת יהודי לוס אנג'לס

**קהילת יהודי לוס אנג'לס** (ידועה גם בשם **יהדות לוס אנג'לס**; באנגלית: **Los Angeles Jews**) מהווים כ-17.5% מאוכלוסיית העיר לוס אנג'לס, העיר הגדולה ביותר במדינת קליפורניה שבארצות הברית.  הקהילה היהודית בעיר היא הקהילה היהודית בשנייה בוגדלה בארצות הברית אחרי קהילת יהודי ניו יורק. בסך הכל, כ-700,000 יהודים מתגוררים בלוס אנג'לס רבתי. כ-1.2 מיליון יהודים בקליפורניה (כ-7% מכלל התושבים במדינה) הם ממוצא יהודי. יהודים היגרו ללוס אנג'לס מאז שנכבשה על ידי ארצות הברית.

## היסטוריה

### המאה ה-19
יהודים היגרו לקליפורניה עוד ב-1841, לאחר שנכבשה בידי ארצות הברית, אז קראו לאזור אלטא קליפורניה. היהודי הראשון שהגיע לעיר היה יעקב פרנקפורט , והוא היגר מפולין. כאשר קליפורניה התאחדה באופן רשמי עם ארצות הברית ב-1850, 8 יהודים התגוררו בלוס אנג'לס. היהודים בעיר החלו לבנות אזורי מסחר וקהילה מגובשת שהייתה מונהגת על ידי ארנולד יעקובי.

הרב הראשון של העיר היה יוסף נומרק  בשנת 1854. ב-1862, התגבשה קהילה יהודית רפורמית בעיר.

### המאה ה-20
בין השנים 1900 ל-1926, יהודים רבים היגרו מאירופה ללוס אנג'לס. בשנת 1910, 5,792 יהודים התגוררו ב-"דאונטאון" לוס אנג'לס, ואף היה בעיר רחוב יהודי ("Jewish Street"). ב-1917, 43,000 יהודים התגוררו בעיר. ב-1923, 65,000 יהודים התגוררו בעיר.

ב-1989, 1,500 יהודים מברית המועצות היגרו ללוס אנג'לס.

### המאה ה-21
ב-2001, אריק גרסטי, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי-יהודי, נבחר לכהן כראש מועצת העיר של לוס אנג'לס ב-2001 והיה הראשון ממוצא יהודי שכיהן בתפקיד זה. הוא נבחר בפעמים נוספות ב-2005, ב-2009 וב-2013. ב-2017 הוא נבחר לכהן כנשיא לוס אנג'לס.

## תרבות
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב הקהילה היהודית בעיר מתגורתר בהנוק פארק. רבים מהם יהודים חרדים. חלקם יהודים רפורמים ויהודים רקונסטרוקציוניסטים. רוב היהודים במדינה נוטים להצביע למפלגה הדמוקרטית, ויש להם חלק גדול בתעשיית ההוליווד של ארצות הברית. מאכלים נפוצים הובאו מיהדות איראן ומסעדות רבות בעיר כשרות. בנוסף, בעיר יש רדיו יהודי שנקרא קול הנשמה (Kol Haneshama) ועיתון יהודי שנקרא The Jewish Journal of Greater Los Angeles.

## הערות שוליים

קטגוריה:לוס אנג'לס: היסטוריה
קטגוריה:לוס אנג'לס: תרבות
לוס אנג'לס
קטגוריה:קליפורניה: תרבות
שלמה קטן (חזן)

**שלמה זלמן קֶטֶן** (נקרא גם: **סאלאמאן קעטטען**, בגרמנית: **Salomon Ketten**; 1814 שוראני – 18 בדצמבר 1889 פריז) היה חזן יהודי יליד ממלכת הונגריה, שפעל באמצע המאה ה־19 במספר קהילות באירופה, ונודע בעיקר כחזן הראשי של בית הכנסת דה נצרת בפריז.

## קורות חייו
קטן נולד בשנת 1814 בעיירה שוראני (סֶרֶד) שעל נהר ואאג (כיום בסלובקיה, אז בתחומי ממלכת הונגריה). אביו, **משה קטן**, שנודע גם בשם "משה קתן" או "משה באס", היה אחד מבסיסטי החזנות המפורסמים בהונגריה, שהיגר לסרד מעיר הולדתו קטן שבגרמניה. האב נודע בביצועיו בסגנון הגרמני ובשירת קולות הבס לפי מנהגי התקופה.

האב העניק לבנו השכלה רחבה יחסית לזמנו – בלימודי עברית, גרמנית ובנגינה בכינור. בצעירותו שימש שלמה קטן כ**משורר** (עוזר חזן) אצל החזן דוד ברודי בבודפשט, שם למד את אמנות השירה והמשיך להתפתח גם כנגן כינור.

לאחר מכן פעל כחזן עצמאי, אסף סביבו קבוצת משוררים, הדריך אותם במשך שבועות אחדים ויצא עימם למסעות הופעות ברחבי הונגריה. באחד ממסעותיו הופיע בעיר גרוסוורדיין (כיום באוראדיה, רומניה), זכה לשבחים רבים והוזמן לשמש כחזן הקהילה המקומית. לאחר שלוש שנות כהונה עבר לעיר באיה, שם שימש כחזן נוסף.

בשנת 1848, עם פרוץ המהפכה ההונגרית (1848), עזב את הונגריה. הוא הרכיב רביעיית זמר, קיבל דרכון מסע מהמפקד הלאומי לאיוש קושוט, ויצא למסע מחוץ למדינה. בחג השבועות התפלל כחזן בעיר פרסבורג, ושירתו את הפיוט "קרוץ מחומר" ריגשה את הציבור עד דמעות. רבי אברהם שמואל בנימין סופר "הכתב סופר", בנו של החתם סופר, שהיה אז רב העיר, העניק לו את התואר "מורנו" והעביר לו תעודה רשמית לאחר החג.

באוגוסט 1850 הגיע לעיר פוזנן, שם הייתה פנויה משרת החזן בקהילת ה"אחים" (*Brüdergemeinde*). לאחר שהתקבל בהתלהבות, נתמנה לחזן הקבוע של הקהילה ושירת בה כחמש שנים לשביעות רצונם של בני הקהילה. בשנת 1855 הוזמן לשמש כחזן הראשי של בית הכנסת דה נצרת בפריז – מן המרכזיים שבבתי הכנסת בצרפת.

## סגנונו ויצירתו
קטן ניחן בקול בריטון רחב ובהיר, שנאמר עליו כי טווחו הגיע לכשתי אוקטבות וחצי. הוא הצטיין בטכניקת קול מעולה, קולורטורה מושלמת וטריל נקי, ונחשב לאחד החזנים הבולטים של דורו. הוא גם חיבר יצירות חזנות נעימות ופיוטיות, אך לא פרסם מיצירותיו בחייו.

אופיו תואר כאצילי וישר, ואישיותו כ"מושלם בכל המעלות". הוא היה נערץ הן כאמן והן כאדם.

## פטירתו
שלמה קטן נפטר בפריז ב־18 בדצמבר 1889, בגיל 75. זכרו נותר מבורך בקרב קהילתו ובקרב חובבי החזנות במערב אירופה.

## מורשתו
בין תלמידיו הידועים נמנה החזן והמלחין אדולף שונפלד (*Adolf Schönfeld*), שלמד אצלו בגרוסוורדיין בראשית דרכו. עדויות שונות מזכירות את קטן כאחד ממניחי היסודות לזרם החזנות האמנותית באירופה של אמצע המאה ה־19, ששילבה לראשונה טכניקות קונצרטיות עם נוסח התפילה המסורתי.

## לקריאה נוספת
*  (כתבה עיקרית על חייו וסגנונו)
*אליהו זאלודקאווסקי, סקירה על קטן – "קולטור-טרעגער פון דער אידישער ליטורגיע" (1930) 

קטגוריה:חזנים הונגרים
קטגוריה:אישים הקבורים בפריז
קטגוריה:ילידי 1814
קטגוריה:נפטרים ב-1889