open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אצטדיון לה רוסלדה

**אצטדיון לה רוסלדה** (בספרדית: **Estadio La Rosaleda**, מילולית "גן הוורדים") הוא אצטדיון כדורגל במאלגה אשר בספרד. האצטדיון הוא מגרשה הביתי של קבוצת מאלגה המקומית.
## היסטוריה
האצטדיון נפתח בשנת 1941, ובמשחק חנוכתו אירחה מאלגה (אז קבוצה אחרת - דפורטיבו מאלגה) את סביליה. האצטדיון שופץ בשנת 1982, לקראת מונדיאל 1982 במסגרתו נערכו באצטדיון שלושה משחקים. כמו כן, נערכו באצטדיון מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת ספרד ואף של נבחרת אנדלוסיה.

לאורך ההיסטוריה נערכו באצטדיון עשרות משחקי מועדונים בינלאומיים ובהם משחקיה של מאלגה במסגרת גביע האינטרטוטו וגביע אופ"א, משחק בין ריאל מדריד לקלאב ברוז' במסגרת ליגת האלופות (שנערך במאלגה עקב עונש שספגה ריאל מדריד), מספר משחקים במסגרת גביע השלום ב-2009 וכן משחקי גביע קוסטה דל סול הנערכים באצטדיון באופן קבוע. בנוסף, נערכו באצטדיון מספר משחקי צדקה ובהם כאלו של נבחרת "החברים של זידאן" מול נבחרת "החברים של רונאלדו" וכן בין הקבוצה המקומית לבין קבוצות המורכבות משחקני עבר.

נוסף על משחקי כדורגל, נערכים מעת לעת באצטדיון מופעי מוזיקה, ועד כה נערכו בו הופעות של ג'ורג' מייקל, שאקירה, מנה, RBD ועוד.

## קישורים חיצוניים

* אצטדיון לה רוסלדה באתר הרשמי של מאלגה 

## הערות שוליים

לה רוסלדה
קטגוריה:מאלגה: ספורט
קטגוריה:אנדלוסיה: מבנים
לה רוסלדה
קטגוריה:מאלגה (כדורגל)
מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1786–1859)

**מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה** (ברוסית: **Мария Павловна**, 16 בפברואר 1786 - 23 ביוני 1859) הייתה בתו השלישית של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בתה אוגוסטה הייתה לקיסרית גרמניה הראשונה והיא הייתה סבתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה.

## ילדותה ונישואיה
ימין|ממוזער|210px|הנסיכה מריה פבלובנה בצעירותה
הנסיכה מריה פבלובנה נולדה בסנט פטרבורג שבאימפריה הרוסית, ילדתם החמישית ובתם השלישית של פאבל, בנה הבכור של הקיסרית דאז, יקטרינה הגדולה, ורעייתו סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. מריה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון, ומלכת הולנד לעתיד אנה פבלובנה. הנסיכה מריה לא נחשבה ליפה משום שפניה הושחתו בילדותה כתוצאה מקבלת החיסון החדשני למחלת האבעבועות השחורות. סבתה יקטרינה, שהעריצה את כשרונה המוזיקלי של מריה, נפטרה בשנת 1796 ואביה הוכתר כצאר.

ב-3 באוגוסט 1804 מריה בת ה-18 נישאה לקרל פרידריך, בנו הבכור של הדוכס הגדול של סקסה-ויימאר-אייזנך. לאחר תשעת חודשי נישואים בסנט פטרבורג נסעו בני הזוג לויימאר, שם התקבלה הנסיכה בחגיגות ותשואות.

בני הזוג הולידו ארבעה ילדים:
* פאול אלכסנדר (1805-1806) - מת צעיר.
* מריה (1808-1877) - נישאה לקרל, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
* אוגוסטה (1811-1890) - נישאה לוילהלם הראשון, קיסר גרמניה והייתה לקיסרית גרמניה הראשונה.
* קרל אלכסנדר (1818-1901) - ירש את אביו כדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ונישא לסופיה, נסיכת הולנד, בתו של וילם השני, מלך הולנד.

## חייה הציבוריים
מריה פבלובנה התעניינה מאוד באמנות ומדע ונחשבה לאישה משכילה ביותר. היא התכתבה במשך שנים רבות עם המשורר הרוסי ואסילי ז'וקובסקי והשתתפה בשיעורים רבים באוניברסיטת יינה, שאת חלקם העביר המדען הנודע אלכסנדר פון הומבולדט. המשורר פרידריך שילר הקדיש לה את אחד השירים האחרונים שכתב והמשורר והסופר יוהאן וולפגנג פון גתה תיאר אותה בתור "אחת הנשים הטובות והמשמעותיות ביותר בזמנה". בשנותיה המאוחרות מריה הזמינה לחצר בוויימאר את המלחין פרנץ ליסט, אולם התחרשותה ההולכת וגוברת מנעה ממנה ליהנות מהמוזיקה.

מריה פבלובנה מתה בוויימאר ב-23 ביוני 1859 בגיל 73 ונקברה לצד בעלה.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נסיכות רוסיות
קטגוריה:שושלת רומנוב
קטגוריה:ילידות 1786
קטגוריה:נפטרות ב-1859
מרכז הבקרה קולומבוס

שמאל|ממוזער|250px|הקולומבוס בתחנת החלל
**מרכז הבקרה קולומבוס** הוא מרכז הבקרה המשמש לשליטה במודול האירופי הקולומבוס, שהוא מעבדת מחקר, המהווה חלק של תחנת החלל הבינלאומית (ISS). מרכז השליטה נמצא במרכז הגרמני לחקר החלל (DLR) באוברפאפנהופן ליד מינכן, גרמניה. המרכז מופעל על ידי DLR, תחת חוזה בין סוכנות החלל האירופית (ESA) ו-EADS Astrium.

## ראו גם
* סוכנות החלל האירופית

## קישורים חיצוניים

* מרכז הבקרה של הקולומבוס באתר סוכנות החלל האירופית

קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
המרכז לבריאות הנפש באר שבע

**המרכז לבריאות הנפש באר שבע** הוא בית חולים פסיכיאטרי של משרד הבריאות. המרכז נוסד בשנת 1978 בעיר באר שבע ומסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.

המרכז משרת את אוכלוסיית דרום הארץ המונה כ-850 אלף תושבים מאשקלון ועד אילת.

במרכז מטפלים בכל סוגי מחלות הנפש ובהפרעות וליקויים הפוגעים בתפקוד היומיומי של המטופלים. בנוסף, מפעיל המרכז יחידות בתחום הגמילה מסמים, התפתחות הילד והגריאטריה. למרכז ישנן מספר שלוחות ביישובי הדרום ומרפאה באילת.

המרכז פרוס על פני שטח של למעלה מ-100 דונם והוא מונה כ-400 מיטות אשפוז פסיכיאטרי ואשפוז יום. כמו כן, במסגרת המרכז פועל הוסטל שיקומי, "בית רותם" המשכן 32 דיירים.

מחלקות ושירותי המרכז פועלים במודל ביו-פסיכו-סוציאלי, מודל זה משלב גישות ביולוגיות פסיכולוגיות וסוציאליות בטיפול בפרט ובמשפחה. בכל טווח הגילים ובכול רמות החומרה, מבעיות הכרוכות באירועי חיים ועד למחלות נפש או אורגניות נפשיות קשות.

במסגרת המרכז פועלים שירותים קהילתיים בבאר-שבע וביישובי הסביבה, בין היתר: מרפאה לילדים ונוער - מרפאת טל, הממוקמת בקהילה; יחידה לטיפול וליווי משפחות המטופלים (מית"ל); מכון לאבחון ושיקום הילד לטיפול בבעיות התפתחות הכולל גן ילדים; מחלקת אשפוז ארצית לטיפול בתחלואה כפולה (התמכרויות יחד עם מחלות נפש), מרפאת "מטרה", שהיא שירות מרפאתי למכורים לחומרים פסיכואקטיביים (סמים) וניידת לחלוקת תחליפי סם, במרחבי הדרום.

המרכז מספק שירותי ייעוץ למרפאות ראשוניות, לשירותי הרווחה, לשירותי המבחן, למוסד לביטוח הלאומי, למשרד הביטחון, למרפאות מקצועיות, לתחנות פסיכולוגיות חינוכיות ולגופים נוספים. כמו כן המרכז מבצע פעילות הדרכתית, הוראתית ומחקרית מתקדמת. בנוסף, פועלות בו מעבדות מגוונות והוא מקיים שיתופי פעולה עם גופים אקדמיים.

## תכנון המרכז
המרכז תוכנן על ידי האדריכל גרשון צפור ונחנך בשנת 1978. בשנת 1988 קיבל האדריכל צפור את פרס רכטר  על תכנון ביה"ח, שהחל בשנת 1966.

בהרצאה של האדריכל ביולי 1981 בבית המהנדס והאדריכל בתל אביב דיבר המתכנן על עקרונות התכנון, בין היתר "פעילויות ציבוריות, פסיביות ואקטיביות, רצויות ואפילו נדרשות לחולים, במרכז החברתי שהינו מרכז שכונה", "תשומת לב מיוחדת לנושא הקלימטולוגיה והמיקרו-אקלים בתוך הבניינים" והעדר סורגים בביה"ח, במקומם "רשתות פסיכיאטריות" - בעידן שבו ביה"ח הפסיכיאטריים הוקמו מחוץ ליישובים, במבנים לא ייעודיים (כגון - ביה"ח בעכו שפעל במבצר צלבני- טורקי ששימש בתקופת המנדט בית סוהר בו הוצאו להורג אסירי המחתרות טרום המדינה וביה"ח כפר שאול שהוקם בשנת 1951 במבני הכפר הנטוש דיר יאסין, שם, עמ' 29). 

גן המרכז לבריאות הנפש תוכנן על ידי אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

באר שבע
קטגוריה:באר שבע: בתי חולים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן ליפא יהלום
קטגוריה:שכונה ד' (באר שבע)
סמדר שזר

**סמדר שזר** (24 ביולי 1943 – 24 במאי 2008) הייתה מוזיקאית, מורה לאבוב, אבובנית ראשית של התזמורת הקאמרית הישראלית ומנהלת מוזיקלית של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ומוזיאון תל אביב לאומנות.

## ביוגרפיה
סמדר שזר נולדה בשנת 1943 בקיבוץ עין השופט, השנייה מבין ארבעת ילדיהם של שרגא וברכה שזר (מדור המייסדים של הקיבוץ).

סמדר למדה אבוב בצעירותה אצל אליהו טורנר, אבובן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בתחילת דרכה ניגנה כאבובנית בתזמורת בני הקיבוצים, ובתזמורת הגדנ"ע. לאחר שחרורה משירות צבאי בתזמורת צה"ל יצאה ללימודים באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אותם מימנה באמצעות מלגות. לאחר סיום לימודיה באקדמיה בהצטיינות התקבלה ללימודים אצל האבובן והמלחין היינץ הוליגר.

באמצע שנות ה-60 חזרה לישראל והצטרפה לתזמורת הקאמרית הישראלית.

שם שימשה כנגנית האבוב של התזמורת במשך כ-10 שנים. במקביל לנגינתה בתזמורת הקאמרית הישראלית החלה בהוראת אבוב, ובמסגרת זו לימדה רבים מאבובני ישראל וביניהם דודו כרמל, אורי מירז, מוקי זוהר, גיא פורת, אמיר בקמן ורבים אחרים.

בשנות ה-90 קיבלה לידיה סמדר את הניהול האמנותי של אולם הקונצרטים של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ("שטריקר"), תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2007. תחת ניהולה האמנותי פותחו והוצעו לקהל בהצלחה סדרות של קונצרטי מוזיקה קאמרית למנויים וכן סדרות רסיטלים שהיו מלווים בשיחות עם הקהל.

בשנה האחרונה לחייה כיהנה סמדר כמנהלת המוזיקלית של אולם הקונצרטים במוזיאון תל אביב לאומנות והפיקה עונה של קונצרטים למנויים שכללו הרכבי מוזיקה קאמרית ישראלים ומיובאים. בשנת 2008 החליף אותה בתפקיד אילן רכטמן.

סמדר נפטרה בשנת 2008, והותירה אחריה בן ובת שנולדו לה ולבן זוגה, הסופר, העיתונאי והמתרגם דוד שחם. לאחר מותה, בשנת 2008, נערך במוזיאון תל אביב קונצרט התרמה לזכרה בו הופיעו אמנים שונים, וכן תלמידיה של סמדר לאורך השנים. האבובן והמלחין היינץ הוליגר הלחין יצירה לכבוד האירוע, שנוגנה בקונצרט על ידי האבובן גיא פורת, מתלמידיה של סמדר. הכנסות הקונצרט נמסרו לניהול קרן התרבות אמריקה-ישראל כקרן המלגות ע"ש סמדר שזר לעידוד נגנים צעירים מצטיינים.

הובאה למנוחות בקיבוץ עין השופט, לצד בני משפחתה.

## ראו גם
* התזמורת הקאמרית הישראלית
* הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
* מוזיאון תל אביב לאומנות
* דוד שחם

## קישורים חיצוניים
* היינץ הוליגר, באתר (English Wikipedia)
* מאמר של יוסי שיפמן, באתר הבמה
* 
* הקלטות מנגינתה באתר שהוקם לזכרה

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת שחם
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:עין השופט: אישים
קטגוריה:אבובניות
קטגוריה:נגניות ישראליות
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בעין השופט
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2008
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
בואנה ויסטה

[250px|ממוזער|שמאל|ה[לוגו של "בואנה ויסטה הבינלאומית", ששימש את חברת הפצת הסרטים בין 1961 ל-2007.]]
**בואנה ויסטה** (באנגלית: **Buena Vista**) הוא מותג של חברת וולט דיסני, על שם הרחוב בו שוכנים משרדי החברה בעיר ברבנק. שם זה ליווה כמה מהמחלקות וחברות הבת של דיסני במהלך השנים, כשבהן הלוגו עוצב כך שיופיע לצד טירת היפהפייה הנרדמת כדי להבהיר את הבעלות של דיסני.

השימוש הראשון בשם למטרה מסחרית נעשה ב-1953, כשהאחים וולט ורוי דיסני ייסדו את "חברת הפצת הסרטים של בואנה ויסטה, בע"מ." כזרוע האחראית להפצה הקולנועית, השיווק והקידום של סרטי הקולנוע שלהם. לאחר מכן, גם כמה מחברות המדיה הביתית, הטלוויזיה, משחקי הווידאו והמוזיקה של חברת האם "וולט דיסני" החלו להשתמש בשם זה. כמו כן, רוב הזכיינויות והחברות המקומיות של דיסני מחוץ לצפון אמריקה נשאו בשם זה בפעילות הבינלאומית של החברה. לאחר יותר מ-50 שנים של שימוש בשם זה, דיסני הודיעה ב-2007 כי היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה" כחלק ממיתוג מחדש, אם כי היא המשיכה לשמור עליו כסימן מסחרי ועודנה רשמה על שמו עסקים.

משמעות השם "בואנה ויסטה" בשפה הספרדית הוא "נוף יפה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסני
קטגוריה:מותגים
אצטדיון אל סדאר

**אצטדיון אל סדאר** (בספרדית: **Estadio El Sadar**) הוא אצטדיון כדורגל בפמפלונה אשר בנווארה, ספרד. האצטדיון נחנך בשנת 1967, ומשמש מאז כמגרשה הביתי של קבוצת אוססונה המקומית. האצטדיון מכיל 23,576 מושבים.

האצטדיון נקרא על שם נחל סדאר, העובר בשטחו של מחוז פמפלונה. משנת 2005 ועד שנת 2011, בהתאם להסכם בין ממשלת נווארה לבין המועדון, נקרא האצטדיון בשם "ריינו דה נווארה" (מילולית: ממלכת נווארה), שם המותג באמצעותו משווקת נווארה לתיירים. משחק הבכורה באצטדיון, תחת שמו החדש, נערך ב-29 בדצמבר 2005, בין נבחרת סין לבין נבחרת נווארה.

בשנת 2020 עבר האצטדיון שיפוץ כללי במסגרתו הוגדלה תכולת האצטדיון ל-23,576 מקומות ישיבה ושופצה המעטפת החיצונית של האצטדיון.

## קישורים חיצוניים

* האצטדיון באתר הרשמי של אוסאסונה 

## הערות שוליים

אל סדאר
קטגוריה:אוססונה
קטגוריה:פמפלונה: ספורט
האנטר (סדרת טלוויזיה)

**האנטר** (באנגלית: **Hunter**) היא סדרת טלוויזיה מז'אנר דרמת הפשע והפעולה ששודרה בין השנים 1984–1991 ברשת NBC האמריקאית.
## הפקה
בסדרה השתתפו פרד דרייר כסמל ריק האנטר וסטפני קריימר כסגן די די מק'קול, בלשים במחלק הרצח של משטרת לוס אנג'לס. הסדרה נוצרה על ידי פרנק לופו , יוצר סדרות אחרות משנות ה-80 כצוות לעניין וסוכן סמוי. הסדרה הופקה בשנתה הראשונה על ידי סטיבן ג'יי קאנל.

במקור יוצר הסדרה פרנק לופו רצה ש"האנטר" תהיה סדרה משטרתית עם יותר פעולה מאשר דרמה, בסגנון "הארי המזוהם", אבל משום תלונות על האלימות המגוחכת ואחוזי צפייה מאכזבים בעונה הראשונה, יוצרי הסדרה החליטו לשנות את הנוסחה ושתהיה יותר בסגנון הדרמה משטרתית שהייתה בולטת באותה תקופה.

בשנים 1995, 2002 ו-2003 יצאו שלושה סרטי טלוויזיה המבוססים על הסדרה, ולאחריהם סדרה מחודשת בת חמישה פרקים בלבד.

## שחקנים ראשיים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בלוס אנג'לס
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1984
איך להיות ג'נטלמן

**איך להיות ג'נטלמן** (**How to Be a Gentleman**) היא קומדיית מצבים אמריקאית של רשת CBS. לאחר שידור הבכורה של הסדרה ב-29 בספטמבר 2011, רשת CBS הזמינה 13 פרקים לעונה הראשונה.
בתאריך 18 באוקטובר 2011 בוטלה הסדרה על ידי הרשת המפיקה "CBS", עקב אחוזי צפייה נמוכים.

## עלילה
הסדרה מציגה את החברות בין אנדרו קרלסון (דייוויד הורנסבי), עורך עיתון עם חיים לחוצים, לבין ברט לנסינג, לשעבר חייל אשר שירת במלחמה בעיראק וכעת הוא מאמן כושר.
כאשר אנדרו מקבל למסיבת יום ההולדת שלו הזמנה למכון כושר, הוא הולך ופוגש שם את ברט (אשר התעלל באנדרו בתיכון), מאמן הכושר שהיה אמור לאמן אותו. בין השניים נוצרת חברות הדוקה וברט מלמד את אנדרו איך להתנהג עם נשים וכך להתקדם בחיים.

## דמויות
* **אנדרו קרלסון** (דייוויד הורנסבי) - עורך עיתון עם חיים לחוצים אשר פוגש את אחד הנערים שהתעללו בו בתיכון (ברט לנסינג).
* **ברט לנסינג** (קווין דילון) - לשעבר חייל אשר שירת במלחמה בעיראק וכעת הוא מאמן כושר, בעל מכון כושר. ברט פוגש את אנדרו במכון הכושר שלו ומשם מתפתחת חברות ביניהם.
* **ג'רי** (דייב פולי).
* **ג'נט** (מרי לין רייסקוב).
* ** מייק** (רייס דרבי).
* **דיאנה** (ננסי לנהאן).

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בשיקגו
קטגוריה:CBS: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות שצולמו בשיקגו
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2011
גופרדו פטראסי

**גופרדו פטראסי** (באיטלקית: **Goffredo Petrassi**;  16 ביולי 1904 - 3 במרץ 2003) היה מלחין, מנצח ומורה איטלקי. נחשב לאחד המלחינים המשפיעים ביותר במאה ה-20.

## חייו
נולד בזאגארולו, סמוך לרומא. בהיותו בן שבע עברה משפחתו לרומא ופטראסי, שהיה בעל קול ערב, נשלח לבית הספר לשירת מקהלה. שם התוודע אל מוזיקה מתקופת הרנסאנס, של ג'ובאני פלסטרינה, ז'וסקן דה פרה ואחרים. בגיל 15 החל לעבוד בחנות תווים וכלי נגינה כדי לעזור בפרנסת המשפחה, והלך שבי אחרי המוזיקה. כשהזדמנה לו אפשרות לכך, ניגן בפסנתר שבחנות וכך משך אליו את תשומת לבו של אלסנדרו בוסטיני, מורה ידוע לפסנתר והלחנה בקונסרבטוריו די סנטה צ'צ'יליה, שהחל ללמד את הנער והביאו אל הקונסרבטוריון. ב-1928 המשיך את לימודיו באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה, בנגינה בעוגב ובהלחנה. מעולם הרנסאנס שהכיר בנעוריו התקדם לעולם המוזיקה החדישה של דמויות כמו אלפרדו קאזלה, אוטורינו רספיגי וברנרדינו מולינרי ולחיפוש אחר מוזיקה איטלקית חדשה, שתפרוץ את גבולות האופרה, שהגדירה אותה במשך מאות שנים. ב-1934 ניצח קאזלה על יצירתו של פטראסי "פרטיטה" לתזמורת בפסטיבל האיגוד הבינלאומי למוזיקה בת זמננו (ISCAM) באמסטרדם.

בהמשך היה פטראסי למנהל מוזיקלי של בית האופרה לה פניצ'ה ומשנת 1959 לימד הלחנה בקונסרבטוריון סנטה צ'צ'יליה ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. רבים מתלמידיו של פטראסי היו מפורסמים, בהם פרנקו דונאטוני, אלדו קלמנטי, קורנליוס קרדיו, אניו מוריקונה, אריק זלצמן, פיטר מקסוול דייוויס, ריצ'רד טייטלבאום ואחרים.

הוא גם חיבר מוזיקה לסרטים כמו "האורז המר" (1949).

גופרדו פטראסי מת ברומא בגיל 98.

## יצירותיו
המוזיקה המוקדמת של פטראסי הייתה חלק מניסיון של מספר מלחינים איטלקים להביא להתחדשות של המוזיקה ה"איטלקית" הלאומית במוזיקה הקלאסית, במקביל ליצירותיהם הרומנטיות של מלחינים גרמנים כגון ריכרד וגנר. בתקופה זו התאפיינה המוזיקה שלו בסגנון נאו-קלאסי מובהק, בהשפעת בארטוק, הינדמית וסטרווינסקי. הניסיון שצבר בשירת מקהלה בא לביטוי ב"סאלמו IX", שחוברה בשנים 36–1934. עוצמת המוזיקה ואיכותה הזוויתית מרמזות על התרשמותו של פטראסי מן הבזיליקות הרומאיות האדירות, ולאו דווקא מסגנון פלסטרינה. זיכרון המרחבים הללו, הדהוד הקולות ועוצמתם מחלחל, מכל מקום, דרך המסנן של סימפוניית תהילים ו"אדיפוס רקס" של סטרווינסקי, שבוצעו שתיהן ברומא באותה תקופה.

הפתיחות המוזיקלית של פטראסי ואישיותו החריפה הוליכוהו בשנים הבאות לעריכת ניסויים בהשפעות פוסט-וברניאניות שונות ובמגוון רחב של חומרי שירה, ממזמורים לאטיניים אל "שגיונות אורלנדו" של לודוביקו אריוסטו ודון קיחוטה של סרוואנטס. כל ההשפעות האלה נוכחות בסדרה מרשימה של שמונה קונצ'רטי לתזמורת, שחיבר בין סוף שנות ה-30 לשלהי שנות ה-70.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* The Goffredo Petrassi Institute
* Goffredo Petrassi - Biografia
* Goffredo Petrassi Un maestro del Novecento
* Guardian obituary


## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-21
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1904
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2003
ניקו לדניס

**ניקו לדניס** (באנגלית: **Nico Ladenis**; 22 באפריל 1934 – 10 בספטמבר 2023) היה שף שעבד בבריטניה והתמחה במטבח הצרפתי.

## ביוגרפיה
ניקו לדניס נולד להורים יוונים, גדל בטנזניה, למד כלכלה והתמחה בבישול במסעדת "מולן דה מוז'ן" של רוז'ה ורז'ה, שהחזיקה אז בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.

לדניס עבר לאנגליה ובשנת 1973, בגיל 39, פתח את מסעדתו, "שה ניקו" (chez nico), בלונדון. ב-1995 זכה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך המישלן. בשנים 1999-1990 הוא זכה מדי שנה בניקוד המקסימלי של 10 מ-10 במדריך Good Food Guide, כאשר פרש לפנסיה מסעדתו הייתה היחידה בעלת ניקוד זה.

ב-1999, בגיל 65, נפגש עם מנהל מדריך המישלן וביקש שלא להיכלל במדריך, זאת כי הגיע למסקנה שהזמנים השתנו וסעודות במסעדות שלושה כוכבים יקרות מדי בשביל אנשים. במקום זה פתח מסעדה פשוטה וזולה יותר והעביר את העסק לידי בנותיו, נטשה ואיזבלה.

בבעלותו של לדניס היו גם ברחבי בריטניה מסעדות הביסטרו Nico Central, Pilmico bistro ו-Nico at Ninety.

לדניס פרסם מספר ספרי מתכונים שהיו מיועדים לטבח הביתי.

עקב בעיות בריאות מכר לדניס את כל עסקיו ב-2002, אבל נשאר בתפקיד יועץ, והוא ואשתו, דינה-ז'אן דראגיניאן עברו לגור בפרובאנס.

בין תלמידיו הבולטים היה מרקו פייר וייט.

נפטר ב-10 בספטמבר 2023.

## קישורים חיצוניים
* "ניקו לדניס מחזיר את שלושת כוכבי המישלן שלו אבל ימשיך ויתרחב"
* בתאן ריידר, "כשמרקו פוגש את ניקו", ריאיון עם ניקו לדניס ומרקו פייר וייט, באתר Evening Standard, 27 בספטמבר 2001 
* אמילי גרין, "מגיע לשלושה כוכבים בפרק ליין: ניקו לדניס הגיע לקו הסיום. אמילי גרין מבקרת אותו במשכנו הישן והחדש", באתר אינדפנדנט, 15 באוגוסט 1992
* ג'יי ריינר, "דקה, לונדון", באתר האובזרבר, 21 ביולי 2002
* מרק היקס וג'יימי אוליבר, "חמישים ספרי הבישול הטובים ביותר: 'ניקו' של ניקו לדניס", באתר אינדפנדנט, 13 בספטמבר 2008

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1934
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2023
טיפול בדרמה

**טיפול בדרמה** זו שיטה בפסיכותרפיה בה נעשה שימוש בטכניקות מתחום התיאטרון, המשחק והמופע כדי להביא אנשים להתפתחות אישית ובריאות נפשית. זו אחת משיטות הטיפול בתחום טיפול באמנויות. טיפול זה משלב תאוריות מסורתיות של פסיכותרפיה, טכניקות מתחום הפסיכולוגיה ותאוריות הנוגעות לתהליכי יצירה על במה. בין התיאורטקנים הבולטים נמנים סו ג'נינגס (מודל ה-EPR) ורוברט לאנדי (מודל התפקיד).

בתהליך הטיפולי נעשה שימוש בכלים שונים להרחקה, כמו כלים מתחום התיאטרון (אלתור, המחזה, מסכות, תיאטרון בובות), כלים מתחום הכתיבה (דימויים ומטפורות, אגדות וטקסטים דרמטיים), כלים מתחומים טיפוליים נושקים (ארגז חול, קלפים השלכתיים) ועוד.

## עקרונות השיטה
* יצירת הרחקה בין המציאות לדמיון - התכנים המועלים אינם עוסקים במישרין בחיי המטופלים, אלא בסיפור מנותק מהמציאות האישית שלהם. הרחקה זו מונעת את החרדה העלולה לעלות מול חשיפה אפשרית. החיבור אל המציאות הפנימית של המטופל נעשה (במודע או לא) בתהליך הטיפולי. 
* יצירת הבחנה בין המציאות לדמיון - יצירת ארגון פנימי והפרדות ברורות יותר, ומאידך, שימוש בדמיון ככלי להתמודדות עם המציאות.
* התפקיד – בדיקה של התפקידים אותם האדם ממלא בחייו והרחבת מנעד התפקידים שלו.

להבדיל מתחום הפסיכודרמה, שיטת טיפול אחרת הנשענת גם היא על כלים מתחום המשחק והתיאטרון, עקרון ההרחקה מורה על עיסוק בתכנים שאינם נוגעים ישירות למטופל, להבדיל מטיפול בשיטת הפסיכודרמה המאפשרת העלאת חוויות קונקרטיות של המטופל, בדיקת חלופות ויצירת חוויה מתקנת.

## יעילות הטיפול בדרמה
טיפול בדרמה הוא פסיכותרפיה חווייתית שבה המשתתפים משתמשים במשחקי תפקידים מודרכים כדי להשיג תובנות ולעבוד על בעיות אישיות ובין-אישיות, ועל פתרונות אפשריים. כמו כן, טיפול בדרמה נמצא יעיל בהפחתת חרדה ודיכאון, שיפור איכות החיים, התמודדות עם מצבי לחץ, ושיפור מצבי רוח. בנוסף, נמצא כי הדרמה יכולה לעזור בניהול וחידוש זהות, התאמה למצב החדש של החולה וטיפול בחוויות טראומטיות.

תהליכי דרמה ותיאטרון משמשים ככלי ראשי להשגת צמיחה ושינוי פסיכולוגי. המחקר בתחום הטיפול בדרמה הוביל לתוצאות מבטיחות, המראות כי הטיפול בדרמה מציע טיפול אפקטיבי לאוכלוסיות שונות. כמו כן, טיפול זה יכול להיות יעיל עבור אנשים עם מוגבלויות פיזיות, נפשיות או שילוב של שניהם.

## ראו גם
* תיאטרון פלייבק

## קישורים חיצוניים
* הארגון האמריקאי לטיפול בדרמה
* הארגון הבריטי למטפלים בדרמה
* ענת מנדלסון מכנס, מהי דרמה תרפיה ומה בין דרמה תרפיה לפסיכודרמה
* 
 
## הערות שוליים

קטגוריה:טיפול באמצעות אמנויות
תל חי הנדסאים

**תל חי הנדסאים** (נקראה בעבר **המכללה הטכנולוגית תל-חי**) היא מכללה למדעים, תקשורת ועיצוב, מראשונות המכללות בישראל, ממוקמת באצבע הגליל, מצפון לקריית שמונה. המכללה נמצאת בקמפוס תל חי שבו נמצאת גם המכללה האקדמית תל-חי.

בוגרי המכללה זכאים לדיפלומת הנדסאי. המכללה הטכנולוגית תל-חי כוללת כ-5 מגמות לימוד לתואר הנדסאי יישומי המאוגדות תחת שלוש חטיבות מדעים, תקשורת ועיצוב.

## היסטוריה
בשנת 1957 הקימה המועצה אזורית הגליל העליון גוף בשם המכללה האזורית תל-חי להעשרת ידע למבוגרים, שכלל מכון לאומנויות, לימודי חוץ והשתלמויות. מתוך המכללה האזורית התפתחה בשנת 1976, בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), המכללה הטכנולוגית תל חי למדעים, תקשורת ועיצוב. בשנת 1993 החלה לפעול בקמפוס גם המכללה האקדמית תל-חי. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ומעניקה מלגות של 90% לחיילים משוחררים.

## החטיבה לתקשורת
* קולנוע וטלוויזיה
* הדמיה ואנימציה
* צילום ומדיה דיגיטלית
החטיבה לתקשורת עובדת בשיתוף פעולה עם ערוץ 10, סוכנות רויטרס, והמוזיאון הפתוח לצילום באזור התעשייה תל-חי.

## החטיבה לעיצוב
* הנדסה אזרחית (בניין)
* אדריכלות ועיצוב פנים
* אדריכלות נוף
** מסלול משולב לבניין ואדריכלות

## החטיבה למדעים
* חקלאות בעלי חיים - בוגרי מסלול זה יכולים להשתלב במקצועות אשר כוללים טיפול בבעלי חיים.
* הנדסת חשמל - בוגרי מסלול זה יכולים להמשיך שנה נוספת ולהשלים תואר הנדסאי אלקטרוניקה.
* הנדסת תוכנה - ניתן להתמחות ברשתות תקשורת ואינטרנט בעזרת קורסי השלמה
* הנדסת תעשייה וניהול
* הנדסת מכונות - מערכות יצור ממוחשבות. בוגרי מסלול זה יכולים להמשיך שנה נוספת ולהשלים לתואר הנדסאי מכונות רכב.
* הנדסת מכונות - רכב - מערכות מתקדמות
* הנדסת ביוטכנולוגיה - ניתן להשלים לתואר B.Sc בביוטכנולוגיה, זואולוגיה או תזונה.
* הנדסת כימיה ומזון - ניתן להתמחות ביצור שוקולד ולהשלים לימודים ל-B.Sc במדעי המזון.

## המכינה הטכנולוגית
המכינה הטכנולוגית מכשירה את הסטודנטים לקראת לימודים לתואר הנדסאי במכללת תל-חי, ברוב מסלולי הלימוד דרישות הקבלה הן אישור ציון עובר בבחינות הבגרות במקצועות מתמטיקה ואנגלית ברמה של 3 יחידות לימוד ובנוסף הבעה ולשון או ספרות ברמה של 2 יחידות לימוד.

## ראו גם

* העתודה האקדמית של צה"ל
* טכנאי (כיתה י"ג)
* הנדסאי (כיתה י"ד)

## קישורים חיצוניים
* 

*  אגודת הסטודנטים והסטודנטיות תל חי

תל חי
קטגוריה:תל חי
קטגוריה:ישראל: בתי ספר לקולנוע
קטגוריה:ישראל: מכללות להכשרת טכנאים והנדסאים
קטגוריה:מועצה אזורית הגליל העליון
קנדארם2

[שמאל|ממוזער|250px|האסטרונאוט סטיבן רובינסון מחובר לקנדארם2 במהלך משימה [STS-114]]
[200px|ממוזער|שמאל|הדרגון לאחר שנלכדה על ידי הזרוע הרובוטית קנדארם2 לקראת עגינתה ב[תחנת החלל הבינלאומית.]]
**מערכת שירות נייד** (Mobile Servicing System – MSS), הידועה יותר בשם של המרכיב העיקרי שלה **קנדארם2** (Canadarm2), היא מערכת רובוטית וציוד נלווה על גבי תחנת החלל הבינלאומית. עם שיגורה לתחנה בשנת 2001 במהלך משימת STS-100, היא ממלאת תפקיד מרכזי בהרכבת התחנה ותחזוקתה, מעבירה ציוד ואספקה בתחנה ותומכת באסטרונאוטים אשר נמצאים בפעילות חוץ-רכבית, בנוסף היא מספקת שירותי מטען אחרים. האסטרונאוטים מקבלים הכשרה מיוחדת על מנת לאפשר להם לבצע פעולות אלה עם מערכות שונות של MSS.

ה-MSS עוצבה ויוצרה על ידי MDA Space Missions ועבור סוכנות החלל הקנדית.

## ראו גם
* קנדארם

## קישורים חיצוניים

* Canadarm2 and the Mobile Servicing System, באתר נאס"א

קטגוריה:רכיבי תחנת החלל הבין-לאומית
קטגוריה:האדם בחלל
מוסא חללה

**מוסא (משה) כהן חללה** (בערבית: **موسى حلالا كوهين**; 1921–1995) היה זמר יוצר, קומיקאי ושחקן יהודי מצרי וישראלי.

## קורות חיים
מוסא חללה נולד בשנת 1921 בעיר קהיר שבמצרים למשפחה יהודית. חללה עבד בנפחות בעיקר בבקרים, ובערבים היה נוהג לשיר ולהופיע בתיאטראות ואירועים שונים במצרים (לרוב באזור קהיר).

### משנות החמישים
חללה עלה לישראל בשנת 1950 והתגורר בתל אביב, שם המשיך לעבוד כנפח (בעיקר בבקרים) וכמו במצרים היה נוהג לשיר ולהופיע (בעיקר בערבים).

בין היתר, חללה היה נוהג להופיע ב"קפה נח", בשכונת כפר שלם בדרום העיר תל אביב ("קפה נח" חדל מלהתקיים ב-1990).  הופיע מספר פעמים בקול ישראל בעברית ולעיתים גם עם תזמורת קול ישראל בערבית. בנוסף, הופיע מספר פעמים בערוץ 1 הישראלי.

חללה מת בשנת 1995.

## לקריאה נוספת
* ענבל פרלסון, **שמחה גדולה הלילה**, רסלינג

## קישורים חיצוניים

* תקציר הספר "שמחה גדולה הלילה" באתר רסלינג
* תקציר הספר "שמחה גדולה הלילה" באתר סימניה
* "סיפורו של פליקס" הפרק הראשון מתוך הספר "שמחה גדולה הלילה"
* קישור לאחד משיריו של מוסא חללה לשמיעה\הורדה בפורמט WMA
* מוסא חללה באחת מהופעותיו האחרונות בתחילת שנות ה-90 באתר יוטיוב: | חלק 1 | חלק 2 | חלק 3

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים יהודים מצרים
קטגוריה:זמרים-יוצרים יהודים
קטגוריה:קומיקאים יהודים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
ג'יימס לייטבודי

**ג'יימס דייוויס "ג'ים" לייטבודי** (באנגלית: **James Davies "Jim" Lightbody**; ) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בריצות למרחקים בינוניים (800 ו-1500 מטר), בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 מדליות זהב.

## ביוגרפיה
לייטבודי נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת שיקגו. 

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה לייטבודי ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:56.0 דקות, לפני הווארד ולנטיין (1:56.3 דקות) אמיל ברייטקרויץ (1:56.4 דקות) שניהם מארצות הברית, בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני פרנק ורנר (4:06.8 דקות) ולייסי הרן שניהם מארצות הברית ובריצת 2590 מטר מכשולים בתוצאה של 7:39.6 דקות, לפני ג'ון דיילי מבריטניה (7:40.6 דקות) ובן ארצו ארתור ניוטון (7:45.6 דקות). מדליית כסף בריצה הקבוצתית ל-4 מייל כחבר בנבחרת שיקגו אליהם הצטרף אלבר קורה מצרפת. בריצה עצמה הוא סיים שני אחרי ניוטון ממועדון האתלטיקה של ניו יורק שזכו במדליית הזהב.

באליפות איחוד אתלטים חובבים שנערכה בשנת 1905 זכה לייטבודי בשתי מדליות זהב בריצות ל-800 ול-1500 מטר.

באולימפיאדת אתונה (1906) זכה לייטבודי בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בריצה ל-1500 מטר בתוצאה של 4:12.0 דקות, לפני ג'ון מקגאו מבריטניה (4:12.6 דקות) וקריסטיאן הלסטרם משוודיה (4:13.4 דקות) ומדליית כסף בריצה ל-800 מטר כ-60 ס"מ אחרי בן ארצו פול פילגרם (2:01.5 דקות) ולפני וינדהם הלסוול מבריטניה. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.0 שניות.

באולימפיאדת לונדון (1908) לא הצליח לייטבודי לעלות לשלב הגמר בריצות בהן השתתף ולא הצליח להגן על תאריו. הוא סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.6 דקות, במקום עשירי בריצת 3200 מטר מכשולים.

בשנת 1953 נפטר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.

## שיאים אישיים
* ריצת 400 מטר: 53.0 שניות (1906)
* ריצת 800 מטר: 1:56.0 דקות (1904)
* ריצת 1500 מטר: 4:05.4 דקות (1904)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:רצים אמריקאים למרחקים בינוניים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 800 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 1500 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (1906)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:פנסילבניה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
מגדל העיר

[400px|ממוזער|שכונת [רחביה בתצפית מהבניין לכיוון דרום מערב. הבניין עם חזית הציור בימין התמונה הוא בית העם.]]
**מגדל העיר** הוא מגדל משרדים הניצב במרכז העיר ירושלים, בקרן הרחובות בן-יהודה והמלך ג'ורג'. המגדל צמוד לבניין המשביר לצרכן, כשאחת מחזיתותיו פונה אל רחוב עליאש, והוא משקיף על מרכז העיר. מיקומו בקרבת אחת הנקודות הגבוהות בירושלים הפך אותו לתוואי נוף בולט בקו הרקיע שלה.

## היסטוריה
הבניין, אשר הוקם במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, תוכנן על ידי האדריכל דן איתן. הבניין הוא בן 21 קומות, בתוספת של שש קומות של חניון תחתיו. חתך קומותיו של הבניין הוא של ריבוע, שפינותיו קטומות. חזיתותיו בנויות בשילוב של קירות מסך ממתכת וזכוכית עם ציפוי של אבן נסורה. הוא ניצב בזווית של 45 מעלות ביחס לבניין המשביר לצרכן, דבר המיועד לרכך את מראהו הנשקף מרחוב המלך ג'ורג' ורחוב בן יהודה. מפלס הכניסה של המגדל גבוה מזה של רחבת בניין המשביר, והוא מחובר אליה באמצעות דרגנועים.

שטחו של הבניין הוא כ-16 אלף מטרים מרובעים. הוא מאכלס עסקים פרטיים, רבים מהם הם מרפאות, משרדי רואי חשבון ועורכי דין, וכן שוכנות בו יחידות ממשלתיות שונות (כגון לשכת רישום המקרקעין של ירושלים ויחידה של רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול). עד 1989 פעל בו מלון מגדל איילון.

על הבניין נמתחה ביקורת, שלפיה הוא איננו מצטיין באיכות העיצוב והגימור שלו. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נראו שינויים נרחבים בבניין עם קניית הקומה ה-20 על ידי יזמים הודים לשם הקמת מלון וקנייה של יזם קבלן את הקומה ה-21 והפיכתה לפרויקט יוקרה.

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **אדריכלות בירושלים: הבנייה המודרנית מחוץ לחומות 1990-1948**, ירושלים: כתר, 1991.

## קישורים חיצוניים

* מצגת תמונות של המגדל, באתר משרד האדריכלים איתן – להב-ריג
* 

## הערות שוליים

העיר
העיר
העיר
העיר
שירות הביטחון של קוויבק

שמאל
**ביטחון קוויבק** (בצרפתית: **Sûreté du Québec**, באנגלית: **Québec Safety**), הוא כוח משטרה לאומי בקוויבק, קנדה. 
## פעילות
הכוח מעסיק כ-5,100 שוטרים ומטהו ממוקם ברחוב פארטנאייס במונטריאול. מפקד המשטרה הוא רישאר דשן, הכפוף לשר לביטחון הציבור של קוויבק, ז'אק דיוּפּיוּאי.

המשטרה אחראית לתפקידי שיטור ואכיפת חוק בקוויבק מאז הקמתה ב-1 במאי 1870, כשהוקמה בשם "**משטרת הפרובינציה של קוויבק**", על ידי הנציב הכללי השופט פייר אנטואן דוקֶה. בחלוף השנים הלך הכוח והתרחב והפך למשטרה העיקרית בחבל קוויבק.

במהלך שנות ה-70 וה-80 נאבק הכוח בין השאר בארגון "החזית לשחרור קוויבק" ומאבקו להתבדלות קוויבק מקנדה.

השוטרים עבורים הכשרה מקצועית באקדמיה הלאומית לשוטרים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קוויבק
קוויבק
קטגוריה:קנדה: חוק ומשפט
הארי הילמן

**הארי ליווינגסטון הילמן ג'וניור** (באנגלית: **Harry Livingston Hillman Jr.**; 8 בספטמבר 1881 – 9 באוגוסט 1945) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל שלוש מדליות זהב מאולימפיאדת סנט לואיס (1904).

## ביוגרפיה
הילמן נולד בברוקלין, ניו יורק.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה הילמן בשלוש מדליות זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות, לפני פרנק וולר (49.9 שניות) והרמן גרומן (50.0 שניות); בריצת 200 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 24.6 שניות, לפני פרנק קסלמן (24.9 שניות) וג'ורג' פואייג'; ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.0 שניות, לפני פרנק וולר (53.2 שניות) וג'ורג' פואייג' (56.8 שניות), כולם מארצות הברית. התוצאה שקבע בריצת 400 מטר משוכות הייתה טובה מזו של שיא העולם, אך הוא הפיל את אחת המשוכות ולכן היא לא נחשבה לשיא עולם, וכמו כן המשוכות היו נמוכות יותר (76 ס"מ במקום 91.4 ס"מ). 

באולימפיאדת אתונה (1906) סיים הילמן רק במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, הריצה היחידה בה השתתף, לאחר שהיה אחד משישה אתלטים שנפגעו מגל ענק ששטף את הסיפון בספינה שהביאה אותם ליוון. 

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה הילמן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.3 שניות, אחרי בן ארצו צ'ארלס בייקון שקבע שיא עולם חדש של (55.0 שניות) ולפני ג'ימי טרמיר מבריטניה (57.0 שניות).

הילמן זכה בארבעה תוארי אליפות של איגוד האתלטים החובבים, שניים מהם בריצת 200 מטר משוכות ושניים בריצת 400 מטר משוכות.

### קריירת אימון
לאחר שפרש מספורט תחרותי שימש הילמן מאמן אתלטיקה. בין היתר היה מאמן נבחרות ארצות הברית למשחקים האולימפיים בפריז 1924, באמסטרדם 1928 ובלוס אנג'לס 1932. אחד האתלטים המפורסמים שאימן היה ארל תומפסון מקנדה, האלוף האולימפי בריצת 110 מטר משוכות (אנטוורפן 1920).

## שיאים אישיים
* ריצת 400 מטר: 47.9 שניות (1908)
* ריצת 110 מטר משוכות: 15.4 שניות (1905)
* ריצת 400 מטר משוכות: 55.3 שניות (1908)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:רצי משוכות אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 400 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 400 מטרים משוכות (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (1906)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1945
דגל סנט מארטן

**דגל סנט מארטן** הוא הדגל הלאומי של החלק ההולנדי של האי סנט מארטן, שהוא שטח אוטונומי בתוך ממלכת ארצות השפלה. הדגל אומץ ביוני 1985.
הדגל מציג את סמל המדינה על משולש שווה-צלעות בצבע לבן בצד התורן. המחצית העליונה של האזור שנותר היא בצבע כחול והתחתונה בצבע אדום. יחס הממדים של הדגל הוא 2:1.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:האנטילים ההולנדיים
סנט מארטן
סנט מארטן
קטגוריה:סנט מארטן
סנט מארטן
מרשל של חיל האוויר המלכותי

**מרשל של חיל האוויר המלכותי** (באנגלית: **Marshal of the Royal Air Force**; בקיצור: **MRAF**; סימול נאט"ו: **OF-10**) היא דרגת הקצונה הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF). דרגה זו מוענקת בעתות שלום לקציני חיל האוויר המלכותי שנושאים בתפקיד רמטכ"ל הכוחות המזוינים של בריטניה (CDS) וכן למפקדי חיל האוויר המלכותי (CAS), יום לפני פרישתם מהתפקיד. הענקת דרגה זו הופסקה החל בשנות ה־90 של המאה ה־20, עקב קיצוצים בתקציב הביטחון של הממלכה המאוחדת, והדרגה הגבוהה ביותר בחיל האוויר הייתה מרשל אוויר ראשי. בשנת 2012 חודשה הענקת הדרגה כשניתנה לצ'ארלס, נסיך ויילס.

מרשל חיל האוויר המלכותי היא דרגת חמישה כוכבים ומקבילה לדרגת פילדמרשל בצבאות היבשה ולדרגת אדמירל הצי בצי המלכותי הבריטי (RN).

הדרגה הוקמה בשנת 1919 והקצין הראשון שקודם ל־MRAF היה סר יו טרנצ'רד בשנת 1927. מאז, כולל טרנצ'רד, היו 27 גברים שהחזיקו בדרגה. מתוכם, 22 היו קצינים מקצועיים של ה־RAF וחמישה היו ממשפחת המלוכה הבריטית. המלך ג'ורג' החמישי לא החזיק רשמית בדרגת מרשל של ה־RAF, אלא הוא קיבל את התואר "ראש חיל האוויר המלכותי". בתפקיד זה לבש מעת לעת את מדי חיל האוויר המלכותי עם סמל דרגות של מרשל של חיל האוויר המלכותי. הוא לבש לראשונה מדים כאלה בשנת 1935, שנה לפני מותו. למעט מלכים וחברי משפחת המלוכה, שני הקצינים היחידים של חיל האוויר המלכותי שהחזיקו אי פעם בדרגה מבלי לשרת כראש מטה האוויר היו: הלורד שולטו דאגלס וסר ארתור האריס. שניהם החזיקו בפיקוד העליון במהלך מלחמת העולם השנייה. דאגלס היה מפקד פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי, מפקד פיקוד המזרח התיכון של חיל האוויר המלכותי ומפקד פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי והאריס היה מפקד פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי.

## המרשלים של חיל האוויר המלכותי
[180px|ממוזער|מרשל חיל האוויר המלכותי סר [יו טרנצ'רד]]
[180px|ממוזער|שמאל|המלך [ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת|ג'ורג' החמישי במדי מרשל של RAF]]

## ראו גם

* דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים
* ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית (CSAF)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:דרגות צבאיות
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי
מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין

**מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין** (14 במאי 1854 - 6 בדצמבר 1920), הידועה גם בשם **מריה פבלובנה**, הנסיכה הגדולה של רוסיה, הייתה בתו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ורעייתו של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.

## ילדות ונישואים
הדוכסית מריה אלכסנדרינה אליזבת אלאונורה נולדה ב-14 במאי 1854, ילדתם השלישית ובתם הראשונה של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ורעייתו הראשונה אוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. אמה מתה כשהייתה בת שמונה ואביה נישא פעמיים לאחר מותה.

ב-28 באוגוסט 1874 נישאה מריה לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ילדו החמישי ובנו השלישי של צאר רוסיה אלכסנדר השני. מריה, שהייתה לותרנית אדוקה, סירבה להמיר את דתה לדת הרוסית הפרובוסלבית, ולכן לקח שלוש שנים עד שהצאר נתן את הסכמתו לנישואים. מריה שמרה על דתה במהלך רוב נישואיה אולם המירה לבסוף את דתה שנים לאחר מכן, ככל הנראה כדי לתת לבנה קיריל סיכוי רב יותר לרשת את כס הקיסרות. לאחר המרתה היא קיבלה את השם הרוסי מריה פבלובנה.

לזוג נולדו חמישה ילדים:
* אלכסנדר (1875-1877) - מת צעיר.
* קיריל (1876-1938) - לאחר המהפכה הרוסית ורציחתם של רבים מבני משפחת המלוכה שימש כראש שושלת רומנוב והכריז על עצמו כצאר. נישא לבת דודתו ויקטוריה מליטה, נסיכת סקסה-קובורג-גותה, נכדתה של המלכה ויקטוריה.
* בוריס (1877-1943) - קצין בכיר בצבא הרוסי הקיסרי.
* אנדריי (1879-1956) - נישא למאהבתו מתילדה קז'שינסקה, רקדנית בלט שהייתה גם מאהבתו של הצאר ניקולאי השני.
* אלנה (1882-1957) - נישאה לניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.

המשפחה התגוררה בארמון ולדימיר שבסנט פטרבורג, שם ביססה מריה את שמה כאחת המארחות הטובות ביותר בעיר. הנסיכה לא הסתדרה עם גיסה הצאר ובמיוחד עם גיסתה, הצארינה, והיא הפכה את ארמון ולדימיר לחלופה לחצר המלוכה. בעלה ולדימיר מת בשנת 1909.

## הבריחה מרוסיה
מריה הייתה בת שושלת רומנוב האחרונה שהצליחה להימלט ללא פגע מרוסיה לאחר תחילת המהפכה. היא בילתה את השנה הראשונה למהפכה באזור הקווקז שכן עדיין קיוותה כי בנה קיריל ירש את הכתר. עם התקרבם של הבולשביקים לאזור בשנת 1918 ברחה המשפחה באמצעות סירה בים השחור לעיר אנאפה ולאחר שנה וחצי, כאשר הצבא הלבן היה על סף תבוסה סופית, עזבו את האזור לתמיד ושטו לוונציה.

מריה המשיכה במסעה מוונציה דרך שווייץ לצרפת, שם החלה בריאותה להדרדר. היא נפטרה בעיירה קונטרסויל שבצפון-מזרח צרפת ב-6 בדצמבר 1920, בת 66, מוקפת על ידי משפחתה. בעזרתו של חבר המשפחה הוברח אוסף התכשיטים של מריה מחוץ לרוסיה וכיום אחד מנזריה נמצא בבעלותו של המלך צ'ארלס השלישי.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסיות גרמניות
קטגוריה:אצולה רוסית
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:ילידות 1854
קטגוריה:נפטרות ב-1920
מרשל אוויר ראשי

**מרשל אוויר ראשי** (באנגלית: **Air chief marshal**; בקיצור: **Air Chf Mshl** או **ACM**; סימול נאט"ו: **OF-9**) היא דרגת הקצונה השנייה הגבוהה ביותר בחיל האוויר המלכותי (RAF). מאז 1919 מוענקת דרגה זו (למעט חריג בודד) למפקדי חיל האוויר המלכותי. מרשל אוויר ראשי היא דרגת ארבעה כוכבים והיא מקבילה לדרגת אדמירל בצי המלכותי הבריטי (RN) או לגנרל בצבא הבריטי או בחיל הנחתים המלכותי (RM). דרגה זו נמצאת בשימוש גם בחילות אוויר נוספים אשר קשורים היסטורית לחבר העמים הבריטי. בכוחות אחרים, כמו הכוחות המזוינים של ארצות הברית והכוחות המזוינים הקנדיים, הדרגה המקבילה היא גנרל או אדמירל, בהתאמה.

## הדרגה במדינות שונות

Hellenic Air Force OF-9.svg|חיל האוויר היווני
RAAF O10(OF9) ACM rank ins.svg|חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
Air Chief Marshal of IAF.png|חיל האוויר ההודי
ACM Pakistan Air Force.png|חיל האוויר הפקיסטני
16-Namibia Air Force-ACM.svg|חיל האוויר של נמיביה
Nigeria-AirForce-OF-9.svg|חיל האוויר הניגרי
Brazilian Air Force marshal of the air rank insignia.svg|חיל האוויר הברזילאי
16.Ghana Air Force-GEN.svg|חיל האוויר של גאנה


## ראו גם
* מרשל של חיל האוויר המלכותי
* דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דרגות צבאיות
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי
שיר השכונה

"**שיר השכונה**" הוא שיר־מערכון מאת חיים חפר (מילים), סשה ארגוב (לחן) וגיל אלדמע (עיבוד). השיר בוצע לראשונה בתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים בשנת 1963. הוא זכה להצלחה רבה, למרות אורכו הבלתי שגרתי (מעל שש דקות), והיה לשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי תשכ"ג (1963).

את השיר הזמינה נעמי פולני, מייסדת הלהקה, שביקשה מיוצרים שירים בנושא "השכונה". לאותה תוכנית נכתבו גם השירים "כשאת אומרת לא" מאת דן אלמגור ו"יוסי ילד שלי מוצלח" מאת ע. הלל. שפתו של השיר – "שפת ילדים מהשכונה", המתובלת בסלנג ואף משלבת התייחסות לאברי גוף ("מסובבת את התחת") – עמדה בניגוד לשפה העברית הנמלצת של שירי התקופה. לדברי פולני לא הייתה בכך התרסה אלא מציאותיות.

השיר עורר סערה ציבורית עם צאתו, ונאסר לשידור ברדיו למשך שנה עקב רמיזות אלימות ומיניות המתייחסות לאורח חייהם של צעירים "בני טובים" ("מלפנים היא
מתפתחת, היא לובשת כבר את זה").

השיר כולל שירי רחוב תקופתיים ("בן-גוריון שבר חלון"; "לדה גול יש אף גדול"), שירי משחק (אן דן דינו, אָסוּמַנְיָה אַבּוּדַנְיָה, אלרי), קטעים ארוכים של לעג הבנים על הבנות ("לא רוצים יותר לשמוע/ על בגדים ותסרוקות/ לכולן חסר קצת מוח/ וכולן מפונדרקות" או "נעזוב את הבננות/ שילכו לעזאזל," והפזמון "לא רוצים לישון רוצים להשתגע/ ולא רוצים בנות מחורבנות" החוזר בשינויים) וקטעי הווי של קבוצת חברים מלוכדת.

בין הדמויות בעלות השם בשיר:
* פושקש – שחקן הכדורגל ההונגרי פרנץ פושקש
* דני זיידל ("מי קיבל בלתי מספיק/ דני זיידל הצדיק"), אביה של הזמרת קרן אן
* שמעון רודי – איש שרירים תל אביבי אשר, לדברי יורם קניוק, "פירק שרשראות ברזל בשיניים לאורם של שני פנסי אופנועים והנערות היו נתלות לו על השרירים"

באוקטובר 1963 הוקלט השיר פעם נוספת על ידי "להקת השכונה" המסתורית ששמות חבריה לא צוינו/ הייתה זו יוזמה פרטית של כמה חברים מלהקת פיקוד מרכז שבעקבותיה נשפטו החיילים.

השיר בוצע פעם נוספת על ידי משתתפי "פסטיגל 1996", וקוצר בכמה שורות.

בפרק השלישי בעונה החמישית של היהודים באים בוצעה גרסה פארודית לשיר על בסיס משפט השדה שבוצע למאיר טוביאנסקי.

בפרסומת של חברת פרטנר משנת 2025 בוצע השיר על-ידי סטטיק, אגם בוחבוט, שחר סאול וסטפן לגר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1963
קטגוריה:שירי התרנגולים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי סשה ארגוב
קטגוריה:יצירות שצונזרו בישראל
אביב ברזילי

**אביב ברזילי** (1926 – 6 בספטמבר 1970) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן כמפקד בית הספר לקצינים וכמושל רצועת עזה וצפון סיני.

## קורות חייו
אביב ברזילי נולד בעכו בשנת 1926. בילדותו עבר עם משפחתו למושב גבתון. הוא היה ראש גדוד בתנועת השומר הצעיר, התנדב לארגון ההגנה ובשנת 1944 עבר קורס מ"כים. לאחר הקורס התגייס למשטרת היישובים העבריים, ולאחר מספר חודשים עבר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה.

## קריירה צבאית
בגיל 19 מונה למפקד פלוגת חי"ש באזור רחובות. בשנת 1946 ניצל מהתנקשות של חיילים בריטיים שזרקו לעברו מטיל ברזל בעת שרכב על אופניים. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, לחם בקרבות בחזית הדרום, פיקד על כיבוש "משלטי השיניים" במתחם משלטי חוליקאת, פיקד על שיירות לירושלים הנצורה ובמהלך המלחמה קודם לסגן מפקד הגדוד ולמפקדו. לאחר המלחמה, נשלח לקורס מג"דים ושימש בתפקידי הדרכה. במלחמת סיני היה סגן מפקד חטיבה 11 שכבשה את רצועת עזה. ברזילי שירת גם כמפקד החטיבות יפתח, קרייתי וחטיבה 8.

בשנים 1960–1962 סיים תואר ראשון בלשון עברית ולימודי המזרח. בשנים 1962 עד 1964 פיקד על בית הספר לקצינים, וביולי 1964 מונה למפקד מחוז ירושלים ושירת בתפקיד עד 1967. במלחמת ששת הימים שימש מפקד מרחב אילת. לאחר המלחמה, בתחילת יולי 1967, מונה למושל רצועת עזה וצפון סיני.

## לאחר השחרור מהשירות הצבאי
לאחר שחרורו ב-1968, היה מנהל הרשות למען פיתוח ירושלים של ההסתדרות, הוצע כמועמד לראשות עיריית רחובות, קיבל תפקיד במשרד הקליטה, עסק בארגון ועידות בינלאומיות של מנהיגים יהודים, היה ראש מטה מלווה הביטחון וסמנכ"ל מכון וולקני.

## חיים אישיים
ברזילי נפטר ב־6 בספטמבר 1970, והובא למנוחות בבית העלמין הצבאי ברחובות. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. בנו,  נהרג כמפקד פלוגת סיור בשריון במלחמת יום הכיפורים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי בית הספר לקצינים של צה"ל
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:מושלי רצועת עזה
קטגוריה:מפקדי חטיבת קרייתי
קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:מפקדי חטיבת יפתח
קטגוריה:מפקדי חטיבה 8
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת העצמאות
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:גבתון (מושב): אישים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970
אגאו מדר

**אגאו מדר** (בגעז: አገው ምድር, תרגום: "ארץ האגאו") אזור בצפון אתיופיה שרוב תושביו הם אגאו. 

אחת מההשערות היא שזהו האזור אשר מוזכר אצל קוסמוס אינדיקופלוסטס במאה ה-6 בשם "אגאו".

האגאו החיים באזור ובאזור השכן מתקל רואים את מוצאם משבעה אחים שהגיעו מאזורי לסתה וסוקוטה ואשר ייסדו את "שבעת בתי האגאו". לפי מסורת זו, האחים היגרו לאזור תחת הנהגתו של הקיסר המודח קאדוס חארב שהוא גם אביהם.

האזור, בשמו הנוכחי מוזכר לראשונה אצל נזיר אתיופי נוצרי מהמאה ה-14 שהגיע לעשות נפשות במקומיים. במרוצות המאות ה-16 וה-17 השתלטו האתיופים על האזור ונוצרו קהילות נוצריות מקומיות. בשלהי המאה ה-17 האזור היה למקום שממנו יצאו מערכות צבאיות כנגד השנקלה ובמאה ה-19 שימש כבסיס תמיכה לקאסה היילו.     

במאה ה-20 האזור נכלל בתוך מחוז גוג'ם וכיום רוב שטחו של האזור כלול בתוך מחוז אגאו אוי שבאמהרה.

## לקריאה נוספת

*James Quirin, "Agäw Mədər" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: A-C**, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, , p. 143-144
*Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", **The Journal of African History**, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, pp. 5-18


## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
הדיוויזיה השביעית (סוריה)

**הדיוויזיה הממוכנת השביעית** הייתה דיוויזיה ממוכנת בצבא הסורי, שהשתייכה לקורפוס הראשון.

## מלחמת יום הכיפורים
במהלך מלחמת יום הכיפורים, הוצבה הדיוויזיה, תחת פיקודו של עומאר אברש, בגזרה הצפונית של רמת הגולן, בין החרמון לקוניטרה. בשלבי הפתיחה של המלחמה, היא השתתפה במספר התקפות על כוחות חטיבה 7, שהגנה על הגזרה, ונטלה חלק בקרב עמק הבכא. ב-1973 עדיין הייתה הדיוויזיה דיוויזיית חי"ר, וכללה את חטיבת החי"ר 85, חטיבת החי"ר 68, החטיבה הממוכנת 121, אגד ארטילרי 70, חטיבת שריון עצמאית 78 (מסופחת לדיוויזיה), הכוח מרוקאי, וכן גדוד קומנדו 183. מצבת הכוחות של הדיוויזיה כללה כ-10,000 חיילים, 200 טנקים, 78 תותחים וכ-78 כלי נ"מ. בשלבים המאוחרים של המלחמה, סופחו גם חטיבת השריון 81 (מהדיוויזיה השלישית) והחטיבה הממוכנת המרוקאית ה-1 לשורות הדיוויזיה ולחמו במסגרתה.

## מלחמת האזרחים הסורית
בשנותיה האחרונות, הייתה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס הראשון, אשר שכן באזור דמשק. הדיוויזיה עצמה ישבה בבסיס הממוקם כ-15 ק"מ מהגבול הישראלי, בין רמת הגולן לדמשק, היא הייתה הדיוויזיה הממוקמת הכי קרוב לגבול לאורך כביש 7 שהוא הנתיב הכי מהיר לדמשק. משום כך, הדיוויזיה השביעית הייתה הקדמית מבין דיוויזיות הקורפוס הראשון להגנה על קו הגבול עם ישראל.

לפי ההערכות שונות, הדיוויזיה הורכבה בשנותיה האחרונות מארבע חטיבות; החטיבה הממוכנת ה-58, החטיבה הממוכנת ה-68, החטיבה המשוריינת ה-78, החטיבה הממוכנת ה-121 ורגימנט ארטילריה.

## הערות שוליים

7
קטגוריה:יחידות רגלים
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
אדילגריי מגומדטאגירוב

**אדילגֵרֶיי מגומדוביץ' מגומדטאגירוב** (ברוסית: **Адильгерей Магомедович Магомедтагиров**; נולד ב-1 בנובמבר 1956, גונודה, חבל גוניב, דאגסטן - נרצח ב-5 ביוני 2009, במחצ'קלה) היה מדינאי רוסי ממוצא דאגסטני שכיהן כשר הפנים של דאגסטן והגיע לדרגת גנרל-לויטננט במשטרה, גיבור הפדרציה הרוסית (2009), בן ללאום האווארי.

אדילגֵרֶיי מגומדטאגירוב היה האישיות הבכירה ביותר ברוסיה שנרצחה בעשור הראשון של המאה ה-21.

## שירותו במשטרה
אדילגריי שירת במשרד הפנים הסובייטי מ-1978 והיה איש המדור הפלילי וראש מחלקת הבילוש האזורית במחצ'קלה. ב-1988 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה לשוטרים במינסק, בלארוס וב-1992 מונה לסגן ראש מינהל המדור הפלילי הראשי של משרד הפנים בדאגסטן וב-1994 היה למפקד משטרת דרבנט וב-22 במאי 1998 מונה לשר הפנים של דאגסטן, הממונה על כל זרועות השיטור בדגסטן.

אדילגריי נודע היטב במאבקו היעיל כנגד הווהאביסטים הצ'צ'ניים וארגון ג'מעת שריעת ובאוגוסט 1999 נטל חלק במבצע נגד הפלישה לדגסטאן של כוחות הצבא הפדרליים של רוסיה כנגד ארגוני הטרור האסלאמי הקיצוני, ובעיקר כנגד המחבל הדאגסטני רפאני חאלילוב. הוא זכה בשלל עיטורים ממלכתיים ושלטונות צ'צ'ניה העניקו לו את עיטור אחמט קדירוב, הנחשב לעיטור הממלכתי הגבוה ביותר בצ'צ'ניה.

## ההתנקשות בחייו
מגומדטאגירוב שרד שורת ניסיונות להתנקש בחייו בשל רגישות תפקידו הביטחוני ולחם ב. הוא נפצע רבות והשתקם לאחר אותם ניסיונות.

ב-5 ביוני 2009, צלף שהוצב מבעוד מועד המתין לשיירת שר הפנים שחלפה בכביש המהיר בכניסה לעיר מחצ'קלה, כשחלפה מכונית השרד של אדילגריי מגומדטאגירוב הוא פתח לעברה באש והרג את שר הפנים, יחד עם שניים ממאבטחיו. כמה ימים לאחר מכן, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לאדילגריי את עיטור גיבור רוסיה.

## קישורים חיצוניים
* אדילגריי מגומדטאגירוב, באתר גיבור רוסיה

## הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות ברוסיה ובברית המועצות
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:מעוטרי גיבור הפדרציה הרוסית
קטגוריה:שוטרים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:שוטרים סובייטים
קטגוריה:גנרלים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1956
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2009