open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סיימון (נשק)

[ממוזער|250px|למעלה: רקטת [מטאדור (רקטה)|מטאדור. למטה: רימון הסיימון.]]
שמאל|ממוזער|250px|רימון הסיימון
[ממוזער|250px|[חטיבת הצנחנים|צנחן טוען סיימון על נשקו בתרגיל חי]]
**סיימון ררנ"ד** (רימון רובה נגד דלתות) הוא אמצעי לחימה המיועד לפריצת דלתות פרי פיתוחה של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. הוא נמצא בשימוש ביחידות ההסתערבות וההשתלטות (כגון הימ"מ, סיירת מטכ"ל וענף חמ"א) ולשעבר היה בשימוש בכל חטיבות החי״ר וגדודי חה״ן. בדגמים החדשים הוא נורה על ידי כדור חי מרובה 5.56 מ"מ, כמו ה-M16. הנשק הוא ייחודי לרפאל, ופטנט נרשם על רש"ק ההדף. 

המערכת מכילה מוט STAND OFF באורך 40 סנטימטר בחלקה הקדמי, חומר נפץ בחלק האמצעי וזנב לוכד כדורים אלו באורך 39.1 ס"מ. הרימון משוחרר על ידי כדור למרחק מקסימלי של 45 מטר. המטען מופעל מההדף שנוצר בעת פגיעת המוט בדלת. חומר הנפץ נמצא במרחק מהחלק הקדמי על מנת שגל הדף יפגע כמה שיותר במשטח הדלת, ובכך יהדוף אותה באפקטיביות. קיימת גם גרסת אימונים בשם סיימון מוטוגוזה, ללא חומר נפץ. קיימת גרסה שמחוברת באופן ידני לדלת וידועה בשם "סיימון סטטי".

## מאפיינים
* משקל: 640 גרם (כולל המוט)
* אורך: 
** 400 מ"מ (אורך המוט)
** 730 מ"מ (סה"כ)
* קוטר הרש"ק: 100 מ"מ
* חומר נפץ:
** סיימון סטנדרטי: 150 גרם
** סיימון 120: 120 גרם
* טווח: 15-45 מטר

## מפעילות
* 
*  - בצבא ארצות הברית מכונה Grenade Rifle Entry Munition) M100 GREM). 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
קטגוריה:רפאל: מוצרים
גוריה

[שמאל|ממוזער|120px|[דגל נסיכות גוריה]]
**גוריה** (בגאורגית: **გურია** מילולית: גוּריָה) הוא מחוז בגאורגיה, שחלקו הדרומי מאופיין בהרים בעלי מדרונות מתונים של רכס מסחתי, ואילו חלקו הצפוני נמצא במישור קולכתי. גוריה ממוקמת בדרום מערב גאורגיה. גבולותיו: מחוז אימרתי מצפון, סאמצחה-ג'אוואחתי ממזרח, אצ'ארה (אג'אריה בשפות זרות) מדרום והים השחור ממערב. האקלים במחוז סובטרופי-לח וצמחייתו הכוללת, בין היתר, יערות, עשירה מאוד. כלכלת המחוז התבססה בעבר בעיקר על שדות-תירס. במאה ה-20 החלו גם בטיפוח מטעי-תה. הגורים (תושבי המחוז) דוברים בדיאלקט מקומי של השפה הגאורגית (גוריאולי). הנהרות העיקריים בגוריה הם סופסה ונטנבי.

## תת-מחוזות

לאחר העצמאות הגאורגית ב-1991 זכה גוריה במעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו אוֹזוּרגֶתי. הרגיוני מתחלק לשלושה ראיונים (תת-מחוזות):

# נפת אוזורגתי
# נפת לנצ'חותי
# נפת צ'וחטאורי

## יישובים
*ערים: אוזורגתי ולנצ'חותי
*עיירות: לאיתורי, נארוג'ה, מסקירלי, אורקי וצ'וחטאורי
*כפרים: 186

## מושלי המחוז
*1995 - מיכאיל צ'קוּאסֶלי
*1997 - אולג ניקולישווילי
*1998 - קרלו גוג'בידזה
*2004 - בֶז'אן קאלָנדַדזֶה
*2005 - אַלֶקו צינצַדזֶה
*2006 - מיכֶאיל סווימוֹנישווילי

## היסטוריה
בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן.

ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003.

מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי.

## אתרים
* כנסיית שמוכמדי
* כנסיית ליחאורי

## מפורסמים שנולדו בגוריה
* אדוארד שוורדנדזה
* נואה ז'ורדניה

## ראו גם
* הרפובליקה של גוריה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
ורקבונד

[ממוזער|[כרזה בעיצוב פטר ברנס לתערוכת אמני הוורקבונד בקלן, 1914]]
[ממוזער|160px|בול גרמני מ-[2007 לציון 100 שנים לייסוד הוורקבונד ועליו ציור הכרזה לתערוכה ב-1924]]
**ורקבונד** (**Werkbund**) הוא איגוד מקצועי של מעצבים, אדריכלים ותעשיינים בגרמניה. 

הארגון הוקם בשנת 1907 בגרמניה ביוזמת אנשי תעשייה ובתמיכת הממשלה. מטרתו הייתה לקדם את העיצוב בתעשייה בגרמניה. זו הייתה הפעם הראשונה שאנשי התעשייה הבינו כי כדי ליצור מוצרים איכותיים ולקדם מכירות הם זקוקים למעצב בתעשייה. הארגון המציא את המושג "מעצב בית", כלומר מעצב שמועסק על ידי מפעל מסוים והוא חלק מצוות העובדים שלו. מעצב הבית אחראי על כל תחום הפרסום, עיצוב המוצר, הדגמים, האביזרים ונייר המכתבים. בניגוד לאנגליה שם המעצבים יצאו נגד התעשייה ודגלו בעיצוב ייחודי, בגרמניה המעצבים הלכו עם התעשייה ושיפרו אותה. 

בספטמבר 1933 היה הוורקבונד אחד הארגונים התרבותיים הראשונים בגרמניה לאמץ חוקה השוללת חברות של לא-אריים בארגון. 

עד פרוס המאה ה-20 רק מבני ציבור, כנסיות, עיריות ובניני מגורים קבלו תשומת לב עיצובית. בעקבות עליית חשיבות התעשייה גם מפעלי התעשייה החלו לקבל תשומת לב עיצובית. העיצוב הפך לחדשני מבחינה ארכיטקטונית, ללא ניסיון לחקות סגנון קלאסי או סגנונות קודמים אחרים. בין השאר, יזם הוורקבונד גם את בניית שיכון וייסנהוף בתערוכת שטוטגרט ב-1927.

העיצוב עשה שימוש בהישגי התעשייה כאלמנט עיצובי:
* שילוב בין שני סוגי חומרים: שלד פלדה מצופה זכוכית.
* קירות עגולים ללא עמודי פינה.
* צורות גאומטריות בהתאם לחומרים ולשיטת הבנייה החדשות.

אירועים מרכזיים:

1907: הקמת ארגון הוורקבונד במינכן
1914: תערוכה בקלן
1924: תערוכה בברלין
1927: תערוכה בשטוטגרט
1929: תערוכה בברסלאו
1938: הארגון נסגר על ידי הנאצים
1949: הארגון הוקם מחדש

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מוזאון ורקבונד
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:אמנות חזותית
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
הקטור גימאר

**הקטור גימאר** או **אקטור גימאר** (בצרפתית: **Hector Guimard**; 10 במרץ 1867 – 20 במאי 1942) היה אדריכל ומעצב צרפתי. גימאר הוא אחד מהנציגים החשובים ביותר של זרם האר נובו בפריז.

## עבודות חשובות
*1898–1894 "ארמון ברנז'ה" – בניין דירות בפריז.
*1901–1898 – עיצוב הכניסות לרכבת התחתית, המטרופוליטן של פריז.
*1903 – "ארמון הנרייטה" בעיר סברה שבצרפת.
*1910 – "בית מזארה", ביתו של המעצב פול מזארה (Mezzara).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אדריכלי אר נובו
קטגוריה:אדריכלים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1867
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1942
אנטי-פדרליסטים

[ממוזער|250px|שמאל|[תקנון הקונפדרציה, המסמך המכונן אשר קדם לחוקת ארצות הברית ונוסח על פי עקרונות אנטי פדרליסטים.]]
ה**אנטי פדרליסטים** היו אנשי-ציבור אמריקאים ב"תקופת המהפכה" שהתנגדו להצעת הפדרליסטים (שבראשם עמדו ג'ורג' וושינגטון, ג'יימס מדיסון, אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי) לכונן חוקה פדרלית בארצות הברית. בוועידת פילדלפיה, שהתכנסה ב-1787, היו שישה עשר מבין חמישים וחמישה הצירים אנטי-פדרליסטים, והם סירבו לחתום על החוקה המוצעת. אחר כך, כאשר התכנסו במדינות השונות ועידות אשרור לחוקה, ניסו האנטי-פדרליסטים במלוא כוחם לשכנע את צירי הוועידות להתנגד. היו להם הצלחות זמניות; בצפון קרוליינה וברוד איילנד נדחתה הצעת החוקה. אולם בסופו של דבר, לאחר שאחת עשרה מדינות אשררו את החוקה - שתיים יותר ממספר המדינות שנדרשו כדי להפוך אותה לבת-תוקף, נכנעו גם רוד-איילנד וצפון-קרוליינה תחת הלחץ.

בין הבולטים שבאנטי-פדרליסטים: פטריק הנרי, ג'ורג' קלינטון, סמואל אדמס וסמואל צ'ייס.

בסופו של דבר העבירו ג'יימס מדיסון ותומאס ג'פרסון את "מגילת הזכויות" (The Bill of Rights), שהפריכה רבים מחששותיהם של האנטי-פדרליסטים.

## ראו גם
* פדרליסטים
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תנועות פוליטיות
קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה פוליטית
סטייה חברתית

**סטייה חברתית** היא התנהגות לא קונפורמית. הקביעה איזו התנהגות יש להגדיר כסוטה, אינה מובנת מאליה עקב היותה משתנה מתרבות לתרבות. עם זאת, היא מסתובבת תמיד סביב הפרת כללי תרבות נורמטיביים או מוסריים.

## תפיסות ביחס לסטייה
האסכולה הפוזיטיביסטית טוענת שהסטייה היא ישות אובייקטיבית. קיימת הפרדה מוחלטת בין עבריין לשומר חוק. כלומר, חלק מבני האדם נולדים עם מטען גנטי שהופך אותם לעבריינים.

גישתו של אדווין סאת'רלנד ("תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית") מציגה עמדה שונה: העבריינות היא תופעה נלמדת. סטייה נוצרת כאשר הלחץ לכיוון הפרת החוק חזק יותר מהגורמים המעודדים שמירה על החוק.

לדעת הנומינליסטים, ההתנהגות האנושית היא תחום מיוחד שאי אפשר לחקור בדרכים בהן חוקרים תופעות בטבע. לסטייה אין משמעות אובייקטיבית, אלא כזו המבוססת על מחשבות ורגשות. הסוטה הוא אדם שהדבקנו לו סטיגמה של סוטה, וסטייה היא התנהגות שהוגדרה על ידי החברה כהתנהגות סוטה.

לפי התפיסה הלגליסטית הנורמה היא החוק, והסטייה היא הפרה של חוק. במילים אחרות, הסטייה נקבעת על ידי נורמות מקומיות ולכן תהיה שונה ממקום למקום.

לטענת המודל הרפואי, הסוטה סובל מפתולוגיה. יש לו סימפטומים של מחלה, ולכן יש לטפל בו. תאוריה המבוססת על המודל הרפואי היא התאוריה הפסיכואנליטית של פרויד.

## יחסיות הסטייה
סטייה היא מושג יחסי, קשה לקבוע תקנים או אמות מידה מוחלטות ביחס אליה:

התנהגות שהיא בבחינת סטייה בחברה מסוימת אינה בהכרח סטייה בחברה אחרת. קיימות אומנם מצוות אוניברסליות התופסות בכל חברה (הריגת אדם, פגיעה חמורה בסדר החברתי), אולם גם לגביהן יש הבדלים בולטים בין חברה לחברה, (בדואים, מוסלמים, יהדות) ואף בתוך חברה אחת במצבים שונים למשל הבדל בין מצבי שלום ומלחמה (בזמן מלחמה פגיעה בלוחם המוגדר כאויב היא מעשה לגיטימי). כלומר, כדי לקבוע אם נטילת חיים היא בבחינת סטייה, יש להשיב תחילה על כמה שאלות: מי נהרג, באילו נסיבות, על ידי מי ומדוע.

חז"ל הגדירו הגנה עצמית: "(אם) הבא להרגך – השכם להורגו". יש חברות שנורמות ההתנהגות שלהן מחייבות הריגה על רקע "גאולת דם", "חילול כבוד המשפחה" וכדומה. חברות רבות מטילות עונש מוות על עבירות פליליות מסוימות, ומעניקות לבית משפט סמכות להחליט על ביצוע ההוראה להרוג בשם הצדק וטובת החברה.
הריגת אדם אינה תמיד התנהגות סוטה הכרוכה בסנקציות. יחסיות סטייה בולטת על רקע ההבדל בין מערכות חברתיות־נורמטיביות שונות וגם על רקע תהליכי שינוי העוברים על חברה מסוימת אחת, התנהגות סוטה בתקופה אחת יכולה להיות לגיטימית בתקופה אחרת.

כל חברה ממיינת את הנורמות השונות ומקיימת מדרג של צווים וכללים חברתיים. במקביל פועלים בכל חברה מנגנוני פיקוח חברתי, המבקשים למנוע סטיות ונוקטים סנקציות חברתיות כלפי הסוטה לפי חומרת הסטייה.

## ראו גם
* טוטל הקטר - ספר ילדים רב-מכר משנת 1945, אשר המסר שלו תאם לרוח החינוכית של אותה עת, לחנך ילדים בנוקשות נגד סטייה חברתית.
*אריק גוד, על הסטייה:הסוציולוגיה של שימוש בסמים, מיניות חריגה, עבריינות, מחלות-נפש ועוד.(תרגם: יורם שדה, עריכה מדעית: פנחס שטרן), תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג - 2002.

## קישורים חיצוניים

*פרופ' נחמן בן-יהודה, ומהי סטייה - באתר סנונית, מהמגזין גליליאו
* על סטייה חברתית
* 
* 

קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:קרימינולוגיה
סמל ברזיל

**[[סמל]] [[ברזיל]]** נוצר ב-19 בנובמבר 1889, ארבעה ימים אחרי שברזיל הפכה לרפובליקה.

הסמל הברזילאי מציג מספר אלמנטים המייצגים את המדינה: שיחי קפה וטבק המקיפים את הסמל משני צדדיו הם שני היבולים העיקריים של ברזיל.

הכוכב הגדול שצבוע בצבעי ירוק-צהוב (צבעי הדגל הברזילאי) במרכז מייצג את המחוז הפדרלי של ברזיל. ואילו 26 הכוכבים הנוספים בטבעת שסביב העיגול הכחול המרכזי מייצגים את 26 המדינות של ברזיל.

בתוך העיגול הכחול במרכז הסמל ניתן לראות 5 כוכבים המייצגים את "הצלב הדרומי", אשר מופיע בדגלי מדינות רבות בחצי הדרומי של כדור הארץ מכיוון שהוא נראה רק בשמי חצי הכדור הדרומי.

העיטור הכחול מכיל את השם הרשמי של ברזיל (República Federativa do Brasil - הרפובליקה המאוחדת של ברזיל), בשורה הראשונה. בשורה השנייה כתוב תאריך הקמת הרפובליקה 15 בנובמבר 1889.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* סמל ברזיל

קטגוריה:ברזיל: סמלים לאומיים
ברזיל

ברזיל
מודוס ויוונדי

[שמאל|250px|ממוזער|קריקטורה בשם "מודוס ויוונדי" (בציור [לאו השלושה-עשר ואוטו פון ביסמרק)]]
**מודוס ויוונדי** (בלטינית: **Modus vivendi**; "מודוס"- "דרך", "ויוונדי" - "לחיות") הוא ביטוי בלטינית המשמש לתיאור מצב פוליטי ודיפלומטי שבו שני הצדדים של עימות מסוים חולקים הסכמה ארעית ולא רשמית על הפסקה של עימות זה, מתוך נכונותם להגיע או לציית להסדרים מסוימים שיבטיחו את מסלולם התקין של חייהם. כאשר שני צדדים מגיעים למצב של "מודוס ויוונדי" ביחס למחלוקת מסוימת, פירוש הדבר שלמרות המחלוקת, אומצה דרך שתאפשר לשני הצדדים לחיות איתה.

במובן הדיפלומטי והבין-לאומי של המושג, "מודוס ויוונדי" הוא כלי המשמש לביטוי טבעם של הסדרים בין מדינות בסיום מלחמה, הסדרים בעלי אופי זמני כללי וארעי, המיועדים להיות מוחלפים בהסכמים קבועים ומפורטים, לרוב בצורה של חוזה שלום או אמנה. שביתת נשק והסכמי כניעה נחשבים בדרך כלל למצבים של "מודוס ויוונדי".

במדינת ישראל היה קיים למעשה מצב של "מודוס ויוונדי" עם מדינות ערב, עם חתימת הסכמי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות. כיום, במובן מסוים, שרויה מדינת ישראל במצב של "מודוס ויוונדי" עם מספר מדינות ערביות.

בתולדות מדינת ישראל, מושג זה קיבל ביטוי מוחשי עם חתימת הסכמי שביתת הנשק ב-1949, שביססו מצב של "לא שלום ולא מלחמה" ועיצבו את "הקו הירוק" כגבול דה-פקטו. דוגמה בולטת לכך היא הסכם ה"מודוס ויוונדי" שנחתם ב-1950 כנספח להסכם שביתת הנשק עם מצרים, ונועד להסדיר אזורי חיץ והחלפת שטחים מצומצמת סביב רצועת עזה כדי להפחית את המתיחות הביטחונית. גם בעת הנוכחית, ישראל מקיימת מצב דומה של מודוס ויוונדי עם מספר מדינות ערביות, חלקן ללא יחסים דיפלומטיים, המבוסס על שיתוף פעולה אסטרטגי וביטחוני שקט ועל אינטרסים משותפים, המאפשרים יציבות אזורית גם ללא פתרון סופי למחלוקות האידאולוגיות. 

## ראו גם
* סטטוס קוו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
עפיין

**עַפְיָן** או **אַנְשׁוֹבִי** (שם מדעי: *Engraulis*) הוא סוג של דג במשפחת העפייניים.

## מינים
*עפיין אירופי (*Engraulis encrasicolus*)
* עפיין יפני (*Engraulis japonicus*)
* עפיין ארגנטינאי (*Engraulis anchoita*)
* עפיין צפוני (*Engraulis mordax*)
* עפיין פרואני (*Engraulis ringens*)
* עפיין לבן (*Engraulis albidus*)
* *Engraulis australis*
* *Engraulis capensis*
* *Engraulis eurystole*


קובץ:Engraulis japonicus 02.JPG
קובץ:KatakuchiISmure.jpg
קובץ:Engraulis mordax - MBA - DSC06999.JPG
קובץ:Boquerones-Ración (plato).jpg


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' קיווייה
קטגוריה:עפייניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1816
עפיין אירופי

**עַפְיָן אירופי** או **עַפְיַן אַנְשׁוֹבִי** (שם מדעי: *Engraulis encrasicolus*) הוא מין דג בסוג עפיין ממשפחת העפייניים (אנשובי). מקום חיותו של העפיין האירופי תלוי בתפוצת מזונו. לכן, כאשר הזואופלנקטון מצוי בקיץ בשפע רב סמוך לפני המים מגיע בעקבותיו גם העפיין. בחורף הוא מצוי בקרבת קרקעית הים.
## מאפיינים
אורכו של העפיין כ-15 ס"מ וגופו צר. סנפיר הזנב דמוי מזלג וסנפירי הגב והשת קטנים למדי. קדמת ראשו מחודדת ופתח פיו רחב. לסתו העליונה בולטת יותר מהתחתונה. צבע גבו ירוק ואילו גחונו כסוף, ולתכונות אלה תפקיד חיוני בהטעיית טורפים. זהו דג הנודד בלהקות ענק, המשתרעות לאורך מאות מטרים. בהיותו טרף לבעלי חיים ימיים גדולים, הרי שהנצנוץ הצבעוני והזוהר שיוצרת הלהקה מכלל הפרטים המרכיבים אותה, מבלבלת את ציידי הים, משום שאלה מתקשים להתמקד בפרט אחד.

עונת הרבייה מתחילה בקיץ ונמשכת עד בוא הסתיו. הנקבה מטילה ביצים הצפות על פני המים, והזכר מפיץ את תאי הזרע בקרבתן. הביצים הצפות נסחפות בזרם המים, וכעבור יומיים-שלושה בוקעים הדגיגים ויוצרים מייד להקות. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 4 שנים.
[ממוזער|דגי אנשובי ב[גאנה]]

## שימושים
האנשובי הוא מרכיב עיקרי ברוטב ווסטרשייר.

בישראל העפיין הוא דג מאכל מבוקש המוכר בשם אנשובי ונמכר בקופסאות שימורים. במדינות אחרות ניתן לקנותו בשווקים. שילוב דג זה ברוטב לסלט קיסר ובכמה רטבים איטלקיים לפסטה או פיצה נפוץ. מינים אחרים במשפחה, בעיקר מאלה המצויים בפרו ובצ'ילה, ניצודים למטרות אחרות כגון ייצור קמח עצמות, חומרי דשן, שמנים ואף מזון לבעלי חיים.

## בריאות

העפיין עלול להכיל ריכוז של חומצה דומואית (Domoic acid), אשר גורמת ל"הרעלת רכיכות אמנזית" בבני אדם, יונקי ים וציפורים. בנוסף, העפיין מכיל חומצת שתן בדרגה גבוהה, שיכולה לגרום לדלקת הנקראת "שיגדון" (פודגרה).

העפיין הנמכר בישראל בשם "אנשובי" מכיל כמות גבוהה של מלח.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:עפייניים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:דגי הים הבלטי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
משפט ארבעת הריבועים של לגראנז'

**משפט ארבעת הריבועים של לגראנז**' הוא מן התוצאות הקלאסיות והאלגנטיות בתורת המספרים. המשפט, אותו הוכיח ז'וזף לואי לגראנז' ב-1770, קובע שכל מספר טבעי אפשר לכתוב כסכום של ארבעה ריבועים: לכל מספר טבעי n קיימים מספרים שלמים a_1,a_2,a_3,a_4 עבורם n=a_1^2+a_2^2+a_3^2+a_4^2. לדוגמה, 107=8^2+5^2+3^2+3^2. 

משפט ארבעת הריבועים מופיע לראשונה, בלי הוכחה, בהערות שהוסיף קלוד בשה למהדורת יסודות שהוציא לאור בצרפת ב-1621.

## הוכחת המשפט של לגראנז'
הצעד הראשון בהוכחה הוא הזהות המפתיעה
:\begin{align}(a_1^2+a_2^2+a_3^2+a_4^2)(b_1^2+b_2^2+b_3^2+b_4^2)&=(a_1b_1-a_2b_2-a_3b_3-a_4b_4)^2\\&+(a_1b_2+a_2b_1+a_3b_4-a_4b_3)^2\\&+(a_1b_3-a_2b_4+a_3b_1+a_4b_2)^2\\&+(a_1b_4+a_2b_3-a_3b_2+a_4b_1)^2\end{align}
שדומות לה יש רק עבור שניים, ארבעה או שמונה נעלמים (משפט הורוויץ, וראו גם תבנית פיסטר). הזהות מראה שאם אפשר להציג שני מספרים כסכום של ארבעה ריבועים, אפשר להציג כך גם את המכפלה שלהם. לכן, די להראות שניתן להציג את כל המספרים הראשוניים כסכום של ארבעה ריבועים, כי כל מספר הוא מכפלת ראשוניים. ההוכחה לטענה זו מבוססת על העובדה שלכל מספר ראשוני p קיימים a,b עבורם a^2+b^2+1 מתחלק ב-p, ואז על שיטת הירידה של אוילר, המאפשרת להמיר הצגה של kp (עם 1) כסכום של ארבעה ריבועים בהצגה דומה של k'p עבור k'. לאחר מספר סופי של צעדים מגיעים להצגה של p עצמו.

הצגות כסכום של ארבעה ריבועים קשורות קשר הדוק לאלגברת הקווטרניונים, ובעיקר לתת-החוג של הקווטרניונים השלמים (חוג הורוויץ השווה ל-
\Z\left[i,j,\frac{1+i+j+ij}{2}\right], וחוג ליפשיץ השווה ל-\Z[i,j]).

## משפטים דומים
כבר ב, דיופנטוס שיער כי כל מספר מהצורה 4^n(8m+7) (למשל: 7, 15, 23) לא ניתן להציג כסכום של שלושה ריבועים. רנה דקארט הוכיח זאת ב-1638. פייר דה פרמה שיער שאלו המספרים היחידים שלא ניתנים להצגה בצורה זו. אדריאן-מארי לז'נדר הציג הוכחה סבוכה לטענה הזו ב-1798, ואילו קרל פרידריך גאוס הביא הוכחה שונה וקצרה בהרבה ב-1801. לדוגמה, 107 אינו מהצורה האסורה, ואכן 107=9^2+5^2+1^2. ההוכחה של משפט זה קשה בהרבה מזו של משפט לגראנז', והיא הייתה חלק מהפיתוח של התורה של תבניות ריבועיות במספרים שלמים, שלה תרם גאוס תרומה מכרעת. בהסתמך על תוצאה זו, ניתן להוכיח בדרך פשוטה תוצאה אחרת של גאוס: כל מספר הוא סכום של שלושה מספרים משולשיים או פחות.

באשר להצגה כסכום של שני ריבועים, פרמה כתב ב-1640 (במכתב למרסן) שאפשר להציג מספר ראשוני p כסכום של שני ריבועים, אם ורק אם הוא נותן שארית 1 בחלוקה ל-4 (גם כאן, העובדה שמספרים מהצורה 4m+3 אינם ניתנים להצגה כסכום של שני ריבועים היא קלה מאוד להוכחה). לא ברור אם פרמה ידע להוכיח טענה זו; ב-1749 שלח לאונרד אוילר (הפעם, במכתב לגולדבך) הוכחה מסודרת, המבוססת על שיטת הנסיגה האינסופית שפיתח.

תוצאות אלה על הצגה של מספרים כסכום של ריבועים הוכללו בבעיית וארינג, השואלת על המספר הקטן ביותר של חזקות-k שמספיקות להצגת כל מספר טבעי, ובבעיות על 'תבניות אוניברסליות' בתבניות ריבועיות.

## הכללות
מן התאוריה של הסה ומינקובסקי, המהווה מקרה פרטי של עקרון הסה, נובע שמשפט לגראנז' נכון לא רק בשלמים הרציונליים, הרגילים, אלא גם בכל שדה מספרים (ואף בכל שדה גלובלי): כל איבר בשדה כזה ניתן להציג כסכום של ארבעה ריבועים בשדה. 

לפי משפט המספרים המצולעים, אותו הוכיח קושי ב-1813, כל מספר ניתן להצגה כסכום של לכל היותר n מספרים מצולעים מסדר n. המקרה הפרטי n=4 הוא משפט לגראנז'.

## ראו גם
*משפט ארבעת הריבועים של יעקובי
*בעיית וארינג

## קישורים חיצוניים
*
*

ארבעת הריבועים
קטגוריה:מספרים ריבועיים
קטגוריה:תורת המספרים האדיטיבית
מפלגת העם הקרואטית

**מפלגת העם הקרואטית - ליברל-דמוקרטים** (בקרואטית: **Hrvatska narodna stranka - Liberalni Demokrati**), היא מפלגה ליברלית בקרואטיה.

המפלגה חברה באינטרנציונל הליברלי ובמפלגה האירופית הליברל-דמוקרטית לרפורמה.

המפלגה בגלגולה הנוכחי נוסדה ב-1990. מ-1994 הנהיג אותה רדימיר צ'אצ'יץ'. בשנת 2000 נבחרה לתפקיד וסנה פוסיץ', וב-2008 חזר צ'אצ'יץ' לכהן כראש המפלגה.

בבחירות 1992 זכתה המפלגה בשישה מושבים בפרלמנט של קרואטיה, וב-1995 זכתה בשני מושבים. בבחירות בשנת 2000 זכתה בשני מושבים והשתתפה בקואליציה עם שלוש מפלגות נוספות, בממשלתו של איביצה ראצ'אן. צ'אצ'יץ' כיהן בתקופה זו (2000-2003) כשר השיכון והעבודות הציבוריות. מספר שבועות לאחר הבחירות ב-2000, מונה סטייפן מסיץ', חבר המפלגה ומועמד הקואליציה, לתפקיד נשיא קרואטיה, וכיהן בתפקיד זה עשר שנים.

בוועידת המפלגה שהתכנסה ב-6 בפברואר 2005, החליטו 1,250 צירי המפלגה על מיזוגה עם המפלגה הליברל דמוקרטית של קרואטיה.
בבחירות שהתקיימו לאחר מכן, זכתה המפלגה המאוחדת ב-13 נציגים בפרלמנט, והייתה המפלגה השלישית בגודלה בקרואטיה.

בבחירות שהתקיימו ב-2007, זכתה המפלגה ב-7 מושבים ונותרה באופוזיציה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קרואטיה: מפלגות
קטגוריה:קרואטיה: מפלגות ליברליות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990
המפלגה הליברלית דמוקרטית של קרואטיה

**המפלגה הליברל דמוקרטית של קרואטיה** (קרואטית: **LIBRA - Stranka liberalnih demokrata)**  הייתה מפלגה ליברלית שפעלה בקרואטיה.

המפלגה נוסדה בשנת 2002 על ידי יוזו ראדוש, חבר המפלגה הליברלית-סוציאליסטית של קרואטיה. בבחירות 2003 לפרלמנט הקרואטי זכתה המפלגה בשלושה מושבים בלבד, והייתה לחלק מהאופוזיציה.

במישור הבינלאומי, הייתה המפלגה חברה ב"אינטרנציונל הליברלי" וב"מפלגה האירופית לליברל דמוקרטים ולרפורמה".

ב-6 בפברואר 2005 הצביעו רוב חברי המפלגה בעד מיזוג עם מפלגת העם הקרואטית כדי ליצור רשימה חדשה בשם מפלגת העם-ליברל דמוקרטים של קרואטיה.

## ראו גם
* קואליציית קוקוריקו

קטגוריה:קרואטיה: מפלגות
קטגוריה:קרואטיה: מפלגות ליברליות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2002
קוואנזה (מטבע)

**קוואנזה** (בפורטוגזית: **Kwanza**; נהגה: [ˈkwɑːn.zə], סימון לפי תקן **[[ISO 4217]]: AOA**) הוא ההילך החוקי של אנגולה. והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימוס.

## היסטוריה
המטבע קרוי על-שם נהר הקוואנזה הזורם באנגולה, ולשמו אין קשר לחג קוואנזה הנהוג בעיקר בארצות הברית.

הגרסה הראשונה של הקוואנזה נכנסה לשימוש ב-1977 והחליפה את האסקודו, שהיה בשימוש במדינה מאז 1954 - בתקופת השלטון הפורטוגזי ובשנתיים הראשונות לעצמאות המדינה. המטבע הנוכחי נקרא **קוואנזה חדש** (Kwanza Reajustado), והוא הגרסה הרביעית של הקוואנזה מאז נכנסה לשימוש כאשר החליפה ב-1995 את הגרסה השלישית של הקוואנזה בשיעור של אחד קוואנזה חדש לאלף קוואנזה.

## שערי חליפין

## קישורים חיצוניים


* Coin Types from Angola Lists, pictures, and values of Angola coin types
* Collection of coin - Angola
* New Angola coin family for 2013


## הערות שוליים

קטגוריה:אנגולה: היסטוריה
קטגוריה:אנגולה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
אשקודו

ממוזער
**אשקודו** (בפורטוגזית: **Escudo** - מגן) היה המטבע הרשמי של פורטוגל משנת 1911 ועד להחלפתו באירו בתחילת 2002 (לפי שער של 200.482 אשקודו לאירו אחד). הוא החליף את מטבע הרֵאַל (מלכותי, real), בעקבות מהפכת 1910 שביטלה את המלוכה בפורטוגל. כל אשקודו הורכב מ-100 סנטבוש. סמלו של המטבע היה "סיפראו", בדומה לסמל הדולר אך עם שני קווים אנכיים במקום אחד, וסמל זה שימש גם כמפריד עשרוני. קוד המטבע היה **PTE**.

מטבעות בעלי שם דומה היו ההילך החוקי גם במושבות של פורטוגל ברחבי העולם. באנגולה הוחלף האשקודו בקואנזה ב-1977, שנתיים אחרי קבלת העצמאות מפורטוגל.

אשקודו משמש גם כמטבע הרשמי של כף ורדה (Cabo Verde), מושבה פורטוגזית לשעבר, ונמצא תחת פיקוחו של הבנק המרכזי של כף ורדה. המטבע מוצמד היום לאירו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטבעות שהוחלפו באירו
קטגוריה:פורטוגל: היסטוריה
קטגוריה:פורטוגל: כלכלה
קטגוריה:אנגולה: כלכלה
קטגוריה:כף ורדה: כלכלה
רעשי הרחוב חודרים אל הבית

**רעשי הרחוב חודרים אל הבית** הוא ציור שמן על בד מאת הצייר אומברטו בוצ'וני משנת 1911, המדגים את הזרם הפוטוריסטי.

בציור נראית אישה ניצבת על המרפסת ומשקיפה לרחוב. הצופה בתמונה נמצא, כביכול, יחד אתה במרפסת וצופה איתה על המתרחש ברחוב. הציור מתאר את הרחוב, או העיר, בתהליך בנייה. האישה מתבוננת על העיר העתידית: מתוארים מבנים, סביבם פיגומים ועליהם פועלים. אופי הציור מאוד רועש, ויש בו תנועה רבה וצבעוניות.

האישה בתוך הבית מסמלת את העבר, את האישה האיטלקייה המסורתית, המביטה החוצה אל עבר העתיד, הקדמה. בכך מסמל הציור את השינוי הגדול שעובר על נשים מסורתיות. הרס העבר מתואר על ידי בוצ'וני באמצעות תיאור הבניינים כקורסים, הכול נראה כאילו נופל אל תוך תהום בה שולטים הצהוב האלים והאדום הלוהט. העתיד מוצג רוגש ודינמי. הצבעים הקרים, הקדמה, שבחוץ, חודרים אל גוף האישה כחרבות ופוצעים אותה. 

בוצ'וני מבטא בציור את עמדתו הכפולה כלפי העתיד: חיובית מצד אחד, אך מצד שני מאיים על הביתיות והמשפחתיות.

בוצ'וני משתמש בציור בשתי שפות אמנותיות:
*קוביזם – תורם לתחושת השבירה, החדות וחוסר היציבות.
*פוביזם – תורם לתחושת הרגש באמצעות ההתנגשויות בין הצבעים.

הקומפוזיציה סגורה, מרכזית ועמוסה – מעגל אחד שנשאב פנימה. תפיסת החלל היא שטוחה יחסית, המישורים נראים זה מעל זה. פני השטח נשארים לא מעובדים, משיכות המכחול גסות, דבר התורם לתחושת הרעש שבציור. 

## קישורים חיצוניים

* רעשי הרחוב חודרים אל הבית, באתר מוזיאון ספרנגל 

קטגוריה:אומברטו בוצ'וני: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור פוטוריסטי
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
התפתחות של בקבוק בחלל

**התפתחות של [[בקבוק]] ב[[מרחב (פיזיקה)|חלל]]** הוא פסל של אומברטו בוצ'וני משנת 1912 המדגים את הסגנון הפוטוריסטי.

הפוטוריסטים טענו כי בכל דבר יש תנועה ובעקבות זאת, בוצ'וני לוקח חפץ דומם לחלוטין ומקלף אותו לקליפות שנעות בצורה מעגלית כדי להמחיש תנועה. הברונזה היא חומר אטום וכבד אך בוצ'וני מצליח לשוות לה מראה קליל - זו המחשה של האידאולוגיה הפוטוריסטית בהתגלמותה. 

סגנון הפיסול כאן שואב מסגנון הפיסול של הקוביזם, אולם העניין של הפסל הוא בתיאור המציאות הפנימית, האידאית, ולא רק בבדיקת היחס בין צורה וחלל, יחס המבוטא בקשר שבין האובייקט - הבקבוק, לבין החלל המגולם בבסיס העבודה וביצירת חללים נגטיביים בעבודה. 

עותקים יצוקים של הפסל ניתן למצוא במוזיאונים שונים בעולם ביניהם במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
## קישורים חיצוניים

*הפסל באתר המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אומברטו בוצ'וני: פסלים
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול פוטוריסטי
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
קטגוריה:יצירות משנת 1912
נאקפה

ה**נאקפה** (בתיגרינית: **ናቕፋ**, בערבית: **ناكفا** ; נהגה: nākfā, סימון לפי תקן ISO 4217: **ERN**) הוא ההילך החוקי של אריתריאה, מאז הכריזה על עצמאותה ב־1993. השטר שבתמונה, 1 נאקפה מ־1997, מציג בצד ימין את הגמל העומד במרכז הסמל של אריתריאה, ומשמאל קבוצת חיילים נושאים את הדגל.

## שערי חליפין
נכון ליולי 2024, ערכו של הנאקפה עומד על 6.67 סנט של דולר ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים


* Regulations concerning the nakfa from Afrol news


קטגוריה:אריתריאה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
מאטריה

**מַאטֵריָה** (באיטלקית: **Materia**, אמא/חומר) הוא ציור של בוצ'וני משנת 1912 המדגים את הסגנון הפוטוריסטי.

היצירה מצוירת בטכניקת שמן על בד והיא מוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק.

בציור נראית אמו של בוצ'וני על מרפסת ביתם, אירועי החוץ מתערבבים באירועי הפנים.

בוצ'וני צייר ברבים מציוריו את אימו, או את אחיותיו, אשר מייצגות את האישה האיטלקייה המסורתית.

## קישורים חיצוניים

* מוזיאון גוגנהיים, הודעה לעיתונות אודות התערוכה Boccioni's Materia: A Futurist Masterpiece and the Avant-garde in Milan and Paris
*  "Futurist Tense", כתבה ב-New York Magazine מאת Mark Stevens, אודות התערוכה והיצירה.

קטגוריה:אומברטו בוצ'וני: ציורים
קטגוריה:ציור פוטוריסטי
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
בוראן (כלי הקשה)

שמאל|ממוזער|250px|בוראן בקוטר 14 אינץ' עליו מתוח עור עז; לצידו מקוש דו-ראשי

**בּוֹרַאן** (**Bodhrán**; יש לבטא כמו Bow-run באנגלית), המכונה גם **תוף אירי**, הוא כלי הקשה. מוצאו של הבוראן מאירלנד וזהו אחד מכלי הנגינה המזוהים ביותר עם המוזיקה האירית.

קוטרו של הבוראן נע בין 25 ו-66 ס"מ, אך בדרך-כלל בין 35 ו-46 ס"מ. צידו האחד של הבוראן חלול, ובו מניח הנגן את ידו ומשנה בעזרתה את גובה הצליל המופק. הנגינה מתבצעת בדרך-כלל בישיבה ובעזרת כף היד עצמה או מקוש מעץ. למקוש בדרך-כלל שני ראשים, דבר המאפשר לנגן במהירות רבה.

הבוראן התפשט מאירלנד לאזורים קלטיים אחרים: סקוטלנד, בריטני, ויילס וניופאונדלנד (קנדה). בתרבויות אחרות (אצל הערבים, למשל) קיימים כלי נגינה דומים, הנקראים בהכללה 'תופי מסגרת' (Frame Drums). עור הבוראן מתוח פחות מבתופים אלה ולכן צלילו נמוך יותר.

מקורו של השם אינו ידוע; משערים כי זהו קיצור של **טמבורין**. למרות שככל הנראה מדובר בכלי נגינה עתיק, הרי שתולדותיו אינן ידועות; לא קיים תיעוד שלו מלפני תחילת המאה ה-20, והוא זכה להכרה עולמית רק בשנות ה-60 של המאה.

## ראו גם
* בוראן (להקה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי הקשה
אומברטו בוצ'וני

[ממוזער|שמאל|190px|אומברטו בוצ'וני - [דיוקן עצמי]]
**אומברטו בוצ'וני** (באיטלקית: **Umberto Boccioni**; 19 באוקטובר 1882 – 16 באוגוסט 1916), צייר ופסל איטלקי.
אומברטו בוצ'וני הוא האמן החשוב ביותר של התנועה הפוטוריסטית. בעבודותיו ניתן לזהות בבירור את קווי החשיבה ואת העקרונות המנחים של הזרם הפוטוריסטי.

ה"נוף החקלאי" של Francesco Filippini שימש כ"דגם הסמוי של התקופה המוקדמת בציור של Umberto Boccioni".

## ביוגרפיה
נולד ברג'ו די קלבריה שבדרום איטליה. בשנת 1910 פרסם בוצ'וני יחד עם אמנים נוספים את ה"המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי". מטרת המניפסט הייתה לעודד את הכוחות המניעים את סמלי הטכנולוגיה המודרנית: כוח, אלימות, תנועה ומהירות.
עבודתו של בוקיוני חשובה ביותר, שכן היא מדגישה את מחקרו הארוך והעמוק על נופי לומברדיה ועל עבודת השדה, בהשראת אמן הנוף האיטלקי פרנצ'סקו פיליפיני, לפני ששינה את יצירתו במסגרת תנועת הפוטוריזם.

יצירותיו המוקדמות של בוצ'וני, שנוצרו בין 1903 ל-1907, נובעות ישירות מן המסורת הנטורליסטית שפעלה בלומברדיה, ובעיקר במילאנו, בסוף המאה ה-19. בין המודלים הברורים ביותר ניתן למנות את פרנצ'סקו פיליפיני, שציוריו הוצגו רבות בחוגים האמנותיים של מילאנו.

המבנה האופקי של נוף חקלאי, השימוש באור אטמוספירי והצגת הדמות הנשית בהקשרים כפריים וביתיים – כולל דיוקנאות אם – מצביעים על המשכיות ברורה עם הזרם המכונה פיליפיניזם.

היסטוריוני האמנות כיום מזהים את פרנצ'סקו פיליפיני כמקור השראה מכריע בשלב הציור המוקדם של בוצ'וני, ומגדירים את תפקידו כהתייחסות מעצבת מרומזת אך מבנית בהתפתחות חזונו הפיגורטיבי הראשוני.

בשנת 1912 התוודע בוצ'וני לראשונה אל הקוביזם, שרווח בפריז. סגנון זה העשיר את אוצר הדימויים הצורניים שלו, ובעקבות כך נוצר סגנונו האופייני, המתאר צורות מופשטות למחצה באמצעות קווים ומשטחים המגדירים בעת ובעונה אחת את הנושא ואת התנועה שלו בחלל. גם בתחום הפיסול היו לבוצ'וני חידושים רבים: החל בשילוב בין חומרים שונים ועד להצעות ליצירת פסלים ממונעים.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס בוצ'וני לצבא והוצב ביחידה סמוך לוורונה; הוא נהרג כאשר נפל מסוסו בעת אימון ונקבר בבית הקברות המרכזי בוורונה (Cimitero Monumentale di Verona).

## עבודות מפורסמות

Riot in the Gallery by Umberto Boccioni at Pinacoteca di Brera (Milan).jpg|מהומות בגלריה בגלריית האומנות בררה  במילאנו
Unique Forms of Continuity in Space by Umberto Boccioni at Metropolitan Museum of Art.jpg|צורות מיוחדות של התמשכות בחלל במוזיאון המטרופוליטן לאמנות

*"מהומות בגלריה" - 1909 (ציור)
*"העיר מתעוררת" - 1910 (ציור)
*"רעשי הרחוב חודרים אל הבית" - 1911 (ציור)
*"מאטריה" - 1912 (ציור)
*"דינאמיזם של שחקן כדורגל" - 1913 (ציור)
*"התפתחות של בקבוק בחלל" 1912 (פסל)
*"אטיגרציוזו" (1913), פסל
*"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" 1913 (פסל)
*"הדינמיקה של סוס המירוץ" 1914–1915 (פסל)

## לקריאה נוספת
* דייוויד פייפר (עורך), **אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול**, ירושלים: כתר, (1984)

## קישורים חיצוניים

* אומברטו בו'צ'וני בארטיצקלופדיה
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אמנים פוטוריסטים
קטגוריה:חללי מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1882
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1916
ציקלואלקאן

בכימיה אורגנית, **ציקלואלקאן** (באנגלית: **cycloalkane**) הוא תרכובת אליציקלית רוויה (כל קשרי הפחמן-פחמן הם קשרים יחידים) במבנה המכיל טבעת אחת. המולקולה יכולה לכלול גם שרשראות צדדיות. הנוסחה הכללית לציקלואלקאנים היא CnH2n, כלומר ציקלואלקאן הוא איזומר של אלקן בעל אותו מספר פחמנים וקשר כפול אחד. יש המרחיבים את ההגדרה גם לתרכובות המכילות יותר מטבעת אחת ואז הנוסחה הכללית CnH2(n+1-r) כאשר n הוא מספר אטומי הפחמן ו-r מספר הטבעות. שם התרכובת מתקבל מהוספת התחילית ציקלו (cyclo) לפני שם הפחמימן: ציקלופרופאן (3 אטומי פחמן בטבעת), ציקלובוטאן וכו'.

## תכונות
ציקלואלקאנים דומים לאלקאנים הקוויים בתכונותיהם הפיזיקליות. טמפרטורות ההתכה והרתיחה גבוהות יותר והצפיפות גדולה יותר אצל ציקלואלקאן מאשר באלקאן בעל אותו מספר פחמנים בשל שטח המגע הגדול בין המולקולות הגורם למשיכת ואן דר ואלס חזקה יותר. כך למשל בהשוואה בין ציקלוהקסאן להקסאן:

## אנרגיית המתח strain energy
אטומי הפחמן בציקלואלקאן בהיברידיזציה sp3 ולכן זווית הקשר אמורה להיות 109° כבטטראדר. בטבעות של 3, 4 או 5 פחמנים הזווית חייבת להיות קטנה יותר (למשל 60° בציקלופרופאן בו נמצאים הפחמנים בקודקודי משולש שווה-צלעות). הסטייה הזו מזווית הקשר הטטראדרית גורמת לעלייה באנרגיה הפוטנציאלית וירידה ביציבות. הימצאות אטומי המימן על פחמנים סמוכים בקונפורמציה סכוכה (eclipsed conformation) כלומר זה מול זה ("מסתירים" זה את זה בהיטל ניומן) גורמת אף היא לעלייה באנרגיה הפוטנציאלית.

אנרגיית המתח (strain energy) הקרויה גם "מתח הטבעת" (ring strain) מחושבת מההפרש בין אנתלפיית ההתהוות של המולקולה לבין הערך המחושב מחוזק הקשרים. אנרגיית המתח הזו גבוהה ביותר בציקלופרופאן (הזווית הרחוקה ביותר מהזווית הטטראדרלית) ויורדת ל 0 בציקלוהקסאן בו בקונפורמציית "כיסא" המימנים אינם בקונפורמציה סכוכה והזווית בין קודקודי המשושה שווה לזווית הטטראדרית. בטבעות בעלות מספר פחמנים גדול יותר שוב נוצרת אנרגיית מתח בשל האילוץ לקונפורמציה סכוכה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציקלואלקאנים
דניאל כהן-בנדיט

**דניאל כהן-בנדיט** (בגרמנית: **Daniel Cohn-Bendit**; נולד ב-4 באפריל 1945) המוכר גם כ**"דני האדום"** הוא פוליטיקאי יהודי-גרמני-צרפתי. היה ממנהיגי הסטודנטים בהפגנות מאי 1968 ונשיא-משותף של הקבוצה הירוקה בפרלמנט האירופי.

## חייו
כהן-בנדיט נולד וגדל בצרפת בעיר מונטובן להורים יהודים תושבי גרמניה שברחו מהנאצים בשנת 1933. הוריו שבו לגרמניה כשהיה בן 13, ודניאל התחנך שם. הוא שב לצרפת בשנת 1965 כדי ללמוד באוניברסיטה, כאזרח גרמני, במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה של נאנטר (Nanterre).

בחודש מאי 1968 פרצו הפגנות הסטודנטים בפריז נגד כל מה שייצג השלטון הגוליסטי ושהתפתחו בהמשך לשביתה כללית ברחבי צרפת. כהן-בנדיט הכריזמטי, מנהיג משכבר הימים של קבוצות סטודנטים שמאלניות, צץ ועלה עד מהרה כמנהיג וכדמות הציבורית המייצגת את מחאת הסטודנטים וכונה "דני האדום" (גם בזכות שיערו הג'ינג'י). במהלך המאורעות, יצא לביקור בברלין וב-21 במאי הוצא נגדו צו שאסר עליו להיכנס לצרפת בשל היותו "זר חתרני". יהדותו וגרמניותו שימשו ככלים לתקוף אותו בידי מתנגדיו, בעיקר לאחר קריסת המחאה. שלטון הימין נשאר במקומו.

בגרמניה הוא היה אחד ממייסדי הקבוצה המרקסיסטית-אוטונומיסטית *Revolutionärer Kampf* (מאבק מהפכני) ברוסלסהיים, שם היה חבר, בין השאר, של יושקה פישר. כהן-בנדיט עבד במספר משרות נוספות במהלך השנים, בין היתר בגן ילדים בפרנקפורט, עד שהצטרף למפלגת הירוקים הגרמנית והפך לסגן ראש עיריית פרנקפורט בשנת 1989. הוא נבחר לפרלמנט האירופי בשנת 1994, ובשנת 1999 שב לפוליטיקה הצרפתית כמנהיג מפלגת הירוקים הצרפתית (*Les Verts*) ברשימת מועמדיה לפרלמנט האירופי. בשנת 2004 נבחר לפרלמנט האירופי ברשימה של מפלגת הירוקים הגרמנית, ואילו בשנת 2009 בראש הירוקים הצרפתים. לפני הבחירות לפרלמנט האירופי של שנת 2014, הודיע כהן-בנדיט כי לא יתמודד לכהונה נוספת ופרש מהחיים הפוליטיים כנבחר ציבור.

דעותיו השנויות במחלוקת של כהן-בנדיט משכו אליו אש מכל הכיוונים. מימין תקפו את תמיכתו בהגירה חופשית יותר ובלגליזציה של סמים קלים, כמו גם נטישת האנרגיה הגרעינית. משמאל הותקף כהן-בנדיט על תמיכתו במדיניות כלכלית של שוק חופשי ובשל תמיכתו בהתערבות הצבאית בבוסניה ובאפגניסטן.

הוא כתב, יחד עם אחיו, גבריאל, את הספר *Obsolete Communism: The Left-Wing Alternative* אשר יצא לאור ב-1968. ספר זה משלב את אירועי מאי 1968 עם ביקורת על הסטליניזם, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ומוסד האיגוד המקצועי. ספרו, שנותר זמין לרכישה גם עשרות שנים לאחר יציאתו, השפיע רבות על המחשבה האנרכיסטית והסוציאליסטית. כמו כן, ב-1975 פורסם ספרו "הבזאר הגדול". בספר כתב בין היתר אודות עבודתו בגן ילדים בפרנקפורט: "בכל הכנות מיניותו של הילד מדהימה. עבדתי עם ילדים בני ארבע עד שש. כשילדה בת חמש מתחילה להסיר ממך את הבגדים זה פנטסטי, זה משחק ארוטי". עם זאת, מאוחר יותר חזר בו מדבריו וטען ש"אז לא ידעו מה שידוע היום על פדופיליה".

## ראו גם

*מאי 1968
*רודי דוצ'קה

## לקריאה נוספת
* פול ברמן, **כוח והאידיאליסטים: מנהיגי מרד הסטודנטים בשלטון**, ירושלים, הוצאת שלם, 2008.

## קישורים חיצוניים

* 

* דניאל כהן-בנדיט - האתר הרשמי
* אתר הקבוצה הירוקה בפרלמנט האירופי
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט האירופי
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:מהפכנים צרפתים
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם צרפת
קטגוריה:מהפכנים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס חנה ארנדט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1945
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1945
פרנק רואנדי

**פרנק רואנדי** (בצרפתית: **franc rwandais**) הוא ההילך החוקי של רואנדה מאז ה-24 באפריל 1964 לאחר שקיבלה את עצמאותה מבלגיה ב-1962. הפרנק מחולק ל-100 סנטימים (כמו שהיה נהוג בבלגיה).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:רואנדה: כלכלה
נאירה

ה**נאירה** הוא ההילך החוקי של ניגריה מאז 1973. הנאירה מחולק ל-10 שילינג ול־100 **קובו**. עד 1973 היה המטבע **לירה ניגרית**, שהייתה מחולקת ל-20 שילינג; כל שילינג היה מחולק ל-12 פני, כמו בבריטניה (שממנה קיבלה ניגריה את עצמאותה ב־1964).

בתמונה של שטר של 5 נאירה מ-1991 ניתן לראות את דיוקנו של חאג' סר אבובקר טפוואה בלוואה, 1912-1966, ראש הממשלה הראשון של ניגריה.

נכון ל-2014 שוויו של דולר אמריקאי אחד הוא 165 נאירה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות

קטגוריה:ניגריה: כלכלה
פרנק קונגולזי

**הפרנק הקונגולזי** הוא ההילך החוקי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר - זאיר) מאז 1998.

מאז שקונגו קיבלה את עצמאותה מבלגיה ב-1960 ועד 1967, המטבע שהיה בשימוש נקרא 'פרנק' (והיה מחולק ל-100 סנטימים, כמו הפרנק הבלגי). ב-1967 הוחלף הפרנק ב**זאיר** (Zaire), ביחס של 1000 פרנק לזאיר אחד. הזאיר היה בשימוש עד ל-1993 שעה שאינפלציה קשה אילצה את המדינה להחליף אותו ב**זאיר חדש**, ביחס של 1 לשלושה מיליון. ב-1998, בעקבות שינוי שמה של המדינה מ'זאיר' ל'קונגו', הוחלף המטבע שוב: הזאיר החדש הוחלף, ביחס של אחד למאה אלף, בפרנק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
קוואצ'ה זמבי

**קוואצ'ה זמבי** הוא ההילך החוקי של זמביה מאז 1968. לפני כן היו המטבעות מחולקים לפי השיטה הבריטית: 12 פני בשילינג, ו-20 שילינג ב**לירה** זמבזית אחת.

משמעות המילה קוואצ'ה (Kwacha) בשתיים מן השפות המדוברות בזמביה היא "שחר". גם המטבע במלאווי השכנה נקרא קוואצ'ה.  הקוואצ'ה נחלק ליחידות של 100 נגואה (ngwee). 

בשנותיה הראשונות של זמביה הוצג על השטרות דיוקנו של קנת' קאונדה, שהיה נשיאה של זמביה מאז קיבלה את עצמאותה מבריטניה ב-1964, ועד מועד הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה, ב-1991.  ב-1992, לאחר חילופי השלטון, הוסרה דמותו של קאונדה מן השטרות והוחלפה בדמות עיט ממין עיט דגים אפריקני.

ערך המטבע צנח לאורך השנים, מיחס של 1.2 דולר אמריקני לקוואצ'ה ב-1968, ל-3400 קוואצ'ה לדולר ב-2008, ובעקבות כך בשנים 2003 – 2013 היה שימוש בשטרות עד לערך של 50,000 קוואצ'ה. ב-2013 הושקו שטרות ומטבעות חדשים, אחרי מחיקה של שלושה אפסים, ובמטבע החדש השטרות הגיעו עד לערך של 100 קוואצ'ה. 

בשנת 2003 הוחל בהדפסת שטרות עשויים פולימר, לראשונה באפריקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמביה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
דולר זימבבואי

שמאל|ממוזער|שטר של 2 דולר, 1983
[שמאל|ממוזער|200px|שטר של 100 טריליון דולר מ[זימבבואה שהודפס בתקופת האינפלציה]]
**דולר זימבבואי** היה ההילך החוקי של זימבבואה, מאז הקמתה בשנת 1980 ועד אפריל 2009 והוא החליף את הדולר הרודזי שהונהג בשנת 1970. סימנו של המטבע הוא Z$.

דולר זימבבואי אחד מורכב מ-100 סנטים, וערכו המקורי היה שווה לזה של לירה שטרלינג. בעקבות אינפלציה והתמוטטות הכלכלה, החלו ארגונים רבים להשתמש בדולר אמריקני במקומו. נכון ל-7 במאי 2005, היו 6,174.95 דולר זימבבואי שווים דולר אמריקני אחד. השטר הגדול ביותר במחזור היה של 1,000 דולר זימבבואי.

ב-1 באוגוסט 2006 שונה המטבע הזימבבואי כך שדולר זיממבואי משוערך אחד RZD שווה ל-1,000 דולרים ישנים. שער החליפין בספטמבר 2006 היה כ-1,000 דולרים חדשים לדולר אמריקני אחד. האינפלציה גאתה ועלתה על 1,000%. ביולי 2008 דולר אמריקני אחד היה שווה כ-70 מיליארד דולר זימבבואי והונפק אז שטר של 100 מיליארד דולר זימבבואי שלא הספיק אפילו לרכישת כיכר לחם. בהמשך אף הונפקו שטרות של 10, 50 ו-100 טריליון דולר זיממבואי.

[שמאל|ממוזער|250px|דולר זימבבואי ביחס ל[דולר אמריקני|דולר ארצות הברית – מאי–יולי 2008]]
החל מאוגוסט 2008 מחק הבנק המרכזי של זימבבואה 10 אפסים מהמטבע ולפיכך דולר זימבבואי חדש אחד היה שווה 10 מיליארד דולרים ישנים. בפברואר 2009 שונה המטבע בפעם השלישית, ונמחקו 12 אפסים מהמטבע. האינפלציה השנתית הגיעה ל-11.2 מיליון אחוז.

הדולר הזימבבואי בוטל ב-12 באפריל 2009, זאת לאחר שצעדים לייצוב המטבע לא צלחו. משרד האוצר המקומי החליט לעבור באופן רשמי לשימוש במטבע זר במדינה דוגמת הדולר האמריקאי, האירו, הלירה שטרלינג, הפולה הבוטסואני והראנד הדרום אפריקאי, זאת כיוון שלא נותר כמעט אף אחד שהמשיך להשתמש במטבע וכן מכיוון שהירידה בערך המטבע המקומי הייתה גבוהה מקצב הדפסתו על ידי הבנק המרכזי המקומי.

## קישורים חיצוניים

*אתר הבנק המרכזי של זימבבואה
## הערות שוליים

קטגוריה:זימבבואה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
ויניל

שמאל|ממוזער|נוסחת מבנה כללית של ויניל

בכימיה אורגנית, **ויניל** (**Vinyl**) הוא שמה של קבוצה פונקציונלית וכן של כל תרכובת המכילה אותה. שמה הכימי של קבוצת הוויניל הוא **אתניל** (Ethenyl).

קבוצת הוויניל היא נגזרת של האלקן הפשוט ביותר, אתן (CH2=CH2, קרוי גם אֵתילן), שהוחסר ממנו אטום אחד של מימן.

אחד הווינילים הידועים ביותר הוא **ויניל כלורי** CH2=CHCl (אטום כלור הקשור לקבוצת ויניל). מחומר זה ניתן ליצור פולימר הקרוי פוליוויניל כלוריד (PVC), אחד מסוגי הפלסטיק הידועים ביותר. PVC משמש בין השאר לייצור תקליטים, ולעיתים קרובות הם מכונים **תקליטי ויניל**.

כשקבוצת הידרוקסיל קשורה לוויניל מתקבל **[[אנול]]**.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלקנים
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
לילנגני

**לילנגני **(בסוואזית ובאנגלית: **Lilangeni**; סימון לפי תקן ISO 4217: **SZL**) הוא ההילך החוקי של מדינת אסוואטיני שבדרום אפריקה. והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנט.

## היסטוריה
הלילנגני (ברבים: אמלנגני) הוצג לראשונה בשנת 1974 בשווה לראנד הדרום אפריקאי, אליו הוא נותר קשור בשער חליפין קבוע של אחד לאחד.

## שטרות
[ממוזער|שטר של לילנגני אחד, 1974 בחזית דיוקנו של המלך סובהוזה (Sobhuza) השני.משני צידיו הפיל והאריה המופיעים גם בסמל המדינה. במרכז השטר - המוטיב המרכזי של [דגל אסוואטיני. 

בגב השטר - נשותיו של המלך רוקדות.|טקסט=]]
ב- 6 בספטמבר 1974 הציגה הרשות המוניטרית של סווזילנד שטרות בערכים של 1, 2, 5 ו-10 אמלנגני, ובשנת 1978 התווסף אליהם השטר של 20 אמלנגני. בשנת 1981 הבנק המרכזי של סווזילנד (כיום אסוואטיני) השתלט על ייצור שטרות הנייר, והדפיס שטרות מיוחדים לציון 60 שנות מלוכה של המלך סובהוזה השני (אנ'). בין 1982 ל-1985 הדפיס הבנק שטרות חדשים בערכים של 2, 5, 10 ו-20 אמלנגני. וב-1990 הדפיס הבנק גם שטר של 50 אמלנגיני. שטרות ה-2 וה-5 אמלנגני הוחלפו במטבעות ב-1995. שטר ה-100 אמלנגני נכנס למחזור בשנת 1996 ואחריו ב-1998 נכנס למחזור גם שטר ה-200 אמלנגני. כאשר שטרות ה-200 אמלנגני מציינים את יום השנה ה-30 לעצמאותה של אסוואטיני. ב-5 בספטמבר 2008 הוציא הבנק המרכזי של סווזילנד שטרות של 100 ו-200 אמלנגני לציון יום הולדתו ה-40 של המלך מסוואטי השלישי ולציון 40 שנות עצמאות. וב -1 בנובמבר 2010 הוציא הבנק המרכזי של סווזילנד סדרת שטרות חדשה עם תכונות אבטחה משופרות.

## שערי חליפין

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:אסוואטיני: כלכלה
ג'ודוקא

[ממוזער|250px|יונה מלניק ורוברטו מצ'וסו ב[ישראל באולימפיאדת מונטריאול (1976)#ג'ודו|אולימפיאדת מונטריאול (1976)]]
[ממוזער|250px|תמנע נלסון-לוי ושרה-ליאוני סיזיק ב[ג'ודו באולימפיאדת פריז (2024)|אולימפיאדת פריז (2024)]]
**ג'וּדוֹקָא** או **ג'וּדַאי** (ביפנית: **柔道家**) הוא אדם המתאמן בג'ודו.

ההבדלים בין הג'ודאים הם בחגורות – כאשר הג'ודוקא מתקדם, הוא מקבל חגורה לפי מספר השנים שבהן הוא מתאמן או לפי הצלחה בתחרויות (בחגורות הגבוהות יותר).

הג'ודוקא מתחיל בחגורה לבנה, וצריך להתאמן כ-14 שנה (בממוצע) בג'ודו על מנת לקבל את החגורה השחורה - החגורה שהיא כמעט הגבוהה ביותר בג'ודו. בין חגורות אלו, על הג'ודוקא לקבל את חגורות הקיו (級 ,kyū; הפירוש המילולי: "דרגה"), או חגורות החניך. צבען של החגורות מצביע על רמת הג'ודוקא בתחום. החגורות, מהדרגה הנמוכה לגבוהה, הן: לבנה, סגולה, צהובה, כתומה, ירוקה, כחולה וחומה. לעיתים עליו לקבל גם את חגורות הביניים, שהן: צהובה-לבנה, צהובה-כתומה, כתומה-ירוקה וירוקה-כחולה. על מנת לקבל את החגורות יש לעבור מבחן. עם כל חגורה מתווספים עוד תרגילים בהם הג'ודוקא צריך להראות מיומנות ועליו לקבל ציון גבוה יותר.

לעומת מדינות אחרות בהן ניתן לעבור לחגורה חומה כבר בגיל 12 ללא ניקוד בתחרויות, לחגורות חומה ושחורה בישראל צריך גם להתקדם בתחרויות בהצטיינות (המעבר מחגורה כחולה לחומה עשוי להימשך בין 5 ל-6 שנים) ולהיות בגיל 15 ומעלה. כמו כן, על הג'ודוקא לעבור את המבחן עם ציון כמעט מקסימלי (בערך 100%).

לאחר שהג'ודוקא עובר את המבחן, הוא מקבל את החגורה השחורה בדרגת דאן-1 (一段 ,Ichidan). "דאן" (段 ,dan) פירושו ביפנית "דרגה" או "שורה". על מנת לעבור את כל דרגות הדאן, על הג'ודוקא להתקדם בתחרויות במשך כ-20 שנה ואף יותר. רק מעטים מקבלים את חגורת "דאן השיש", היא החגורה האדומה-לבנה. מעטים עוד יותר קיבלו את החגורה האדומה (דאן 9–10), ואת הדרגה הגבוהה ביותר, דאן 12, קיבל לאחר מותו רק מייסד הג'ודו, פרופסור ג'יגורו קאנו (嘉納治五郎 ,Kanou Jigorou; ביפנית שם המשפחה, במקרה זה קאנו, מופיע לפני השם הפרטי).

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ג'ודו
קטגוריה:מקצועות הספורט
קרבוניל

[שמאל|ממוזער|120px|קבוצת קרבוניל; A ו-B מייצגים כל קבוצה שהיא; כש-A ו-B הם אטומי פחמן, התרכובת היא [קטון]]

**קרבוניל** (באנגלית: **Carbonyl**) הוא קבוצה פונקציונלית המופיעה בתרכובות אורגניות רבות, וכמו כן משמשת כליגנד בקומפלקס עם מתכות מעבר, ליצירת קרבוניל מתכתי.

קרבוניל מורכב מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חמצן (**C=O**). קבוצת הקרבוניל היא מהחשובות שבקבוצות הפונקציונליות. היא מופיעה במאות אלפי תרכובות אורגניות והיא משפיעה רבות על התכונות הכימיות והפיזיקליות של התרכובות בהן היא נכללת (חומציוּת, נטייתיות להגיב מול קבוצות אורגניות אחרות, נקודת רתיחה, מסיסות במים).

כשקבוצת קרבוניל מהווה שייר בתרכובת כלשהי, היא מכונה קבוצת **[[אציל (כימיה)|אציל]]** (Acyl; שם מדעי: **אלקאנואיל**, Alkanoyl). 

קבוצת התרכובות הבסיסית ביותר הכוללת קבוצת קרבוניל היא ה**[[קטון|קטונים]]**; הללו מכילים קבוצת קרבוניל הקשורה לשתי קבוצות פחמניות כלשהן. לקטונים נגזרות רבות המכילות קבוצת קרבוניל:

* כשבמקום אחת הקבוצות הפחמניות קשור אטום מימן לפחמן של קבוצת הקרבוניל, מתקבלת קבוצת **[[אלדהיד]]** (הנכתבת כ-**CHO** והנקראת גם **פורמיל**). באלדהידים נמצא הקרבוניל תמיד בקצה המולקולה, ואילו בקטונים נמצא הקרבוניל במקום כלשהו לאורך המולקולה.
* כשבמקום אחת הקבוצות הפחמניות קשורה קבוצת הידרוקסיל (**OH**) לפחמן של קבוצת הקרבוניל, מתקבלת קבוצת **[[חומצה קרבוקסילית|קרבוקסיל]]** (הנכתבת כ-**COOH**).
* כששתי חומצות קרבוקסיליות מתאחדות תוך איבוד מולקולת מים מתקבל **[[אנהידריד]]**. אנהידרידים מכילים שתי קבוצות קרבוניל.
* כשבמקום אחת הקבוצות הפחמניות קשורה קבוצת **O-R-** (אטום חמצן ולאחריו קבוצה פחמנית) לפחמן של קבוצת הקרבוניל, מתקבל **[[אסטר]]** (**COO**). אסטרים טבעתיים מכונים **[[לקטון|לקטונים]]**.
* כשבמקום אחת הקבוצות הפחמניות קשורה קבוצת אמין לפחמן של קבוצת הקרבוניל, מתקבלת קבוצת **[[אמיד]]** (**CONH**). אמידים טבעתיים מכונים **[[לקטם|לקטמים]]**.
* כשבמקום אחת הקבוצות הפחמניות קשור אטום הלוגן לפחמן של קבוצת הקרבוניל, מתקבל **אציל-הליד**, המקבילה הקרבונילית לאלקיל-הליד.


תמונה:Formaldehyde-2D.svg|מתנאל, האלדהיד הפשוט ביותר
תמונה:Acetic-acid-2D-skeletal.svg|חומצה אצטית (חומצה קרבוקסילית)
תמונה:Amide-general.png|נוסחה כללית לאמיד
תמונה:Acyl-chloride.svg|נוסחה כללית לאציל-הליד
תמונה:Ester.png|נוסחה כללית לאסטר
תמונה:Crystal violet lactone.png|לקטונים הם אסטרים טבעתיים
תמונה:Amoxicillin.svg|האנטיביוטיקה אמוקסיצילין מכילה שלוש קבוצות קרבוניל
תמונה:Acid anhydride general.svg|נוסחה כללית לאנהידריד


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
מרדכי מנו

שמאל|ממוזער|160px|מרדכי ואסתר מנו בחתונתם, 1942
**מרדכי מנו** (1922 – 1969) היה מחלוצי הספנות העברית, בן למשפחת ספנים מסלוניקי.

## ביוגרפיה
מנו נולד ב-1923 בסלוניקי שביוון, ועלה לארץ ישראל בשנת 1932 בטרם מלאו לו עשר שנים, עם גל העלייה מסלוניקי שאורגן על ידי אבא חושי מהסוכנות היהודית, לחזק את העבודה העברית בנמל חיפה.

את הידע בעולם הספנות ירש מאביו, שמואל מנו (1880–1962), אשר עסק בתחום הספנות בסלוניקי לפני עלייתם לארץ ישראל. האב ואחיו הבכור מוריס עבדו בנמל חיפה עד הפרישה לגמלאות כמו חלק גדול ממשפחת מנו.

תחילת דרכו המקצועית של מנו הייתה בעבודה כשליח ופקיד נמל בסוכנות האוניות "ניסים משולם" ומאוחר יותר בחברת הספנות "עתיד" (שהוקמה בשנת 1934 מיסודה של משפחת בורכרד) שם למד את רזי המקצוע.

מרדכי מנו דיבר ברהיטות 7 שפות (כולל טורקית וערבית), דבר אשר סייע לו ביצירת קשרי עבודה. בשנת 1943 הקים סוכנות אוניות עצמאית בשם "מרדכי מנו סוכני אוניות". הסוכנות טיפלה באוניות הסחר החופשי שפקדו את נמל חיפה ובשלב מאוחר יותר אף רכש את האוניה הראשונה, אוניית עץ קטנה שעיקר עיסוקה היה בייבוא מוצרי מזון מטורקיה בשיתוף פעולה עם סוכנות האוניות "ישראל גוטסמן ובנו", שעסקו אף הם בסחר מוצרי מזון בימי הצנע של תחילת שנות ה-50.

בשנת 1956 הוקמה חברת הספנות "נתיבי הים התיכון בע"מ" כאשר מרדכי מנו מנהל ושותף בכיר בה. החברה רכשה מספר אוניות בנוסף לאוניה "כרמלה" והאוניה "מלכה" (ע"ש שתי בנותיו), האוניה "אייל", האוניה "ליאורה" וכלים נוספים. החברה הפכה במהרה ל"ליינר" מוביל בתנועת המטענים לישראל בים התיכון במיוחד מהים האדריאטי.

בשנת 1956, בעת מבצע קדש, ארגן מרדכי מנו, ביוזמת ממשלת ישראל, מעבר ניסיוני של מטענים ישראליים - העברת מלט מנמל חיפה לנמל אילת דרך תעלת סואץ באמצעות האוניה "פאנגיאה", אך המצרים מנעו את מעבר האונייה, ועיכבו אותה במשך כארבעה חודשים.

בשנת 1965 פוצלה השותפות של "נתיבי הים התיכון בע"מ" ומרדכי מנו הקים את חברתו המשפחתית החדשה בשם "מנו נתיבי ים". לחברה זו הועברו חלק מאוניות "נתיבי הים התיכון" ובנוסף הופעלו מספר אוניות חכורות. החברה עסקה בניהול אוניות, בעלות וסוכנות בנמלי חיפה ואשדוד.

מנו נפטר בתחילת שנת 1969, השאיר אחריו אישה, שתי בנות, שני בנים, ונכד. בנו הבכור שמואל מנו ייסד את חברת סי-גל ספנות, משה מנו ייסד את חברת מנו ספנות.

ב-2020, ביוזמת בנו משה מנו, נקראה על שמו “כיכר מנו” בחיפה.

נכדו, דן מנו, הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי, שהתפרסם כשהשתתף בתוכנית "הישרדות".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים בתחום הספנות
קטגוריה:חיפה: אישים
מרדכי
קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית מסלוניקי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
יום הרצל

שמאל|ממוזער|250px|קבר הרצל
**יום הרצל** הוא יום ציון ממלכתי החל ב-י' באייר, יום הולדתו של בנימין  זאב הרצל; יום זה נקבע על ידי הכנסת ב", ה'תשס"ד-2004"; מטרת החוק "להנחיל לדורות את חזונו, מורשתו ופועלו של בנימין זאב הרצל, לציין את זכרו ולהביא לחינוך הדורות הבאים ולעיצוב מדינת ישראל, מוסדותיה, יעדיה ודמותה בהתאם לחזונו הציוני"; על פי החוק:

"(א) אחת לשנה, בי' באייר, יום הולדתו של בנימין זאב הרצל, יקוים יום הרצל; ביום זה -
*במחנות צה"ל ובבתי הספר יוקדש זמן ללימוד פועלו וחזונו הציוני של בנימין זאב הרצל;
*יתקיים בירושלים כנס לזכרו של בנימין זאב הרצל; הכנס יאורגן על ידי המועצה הציבורית; בכנס יידונו נושאים מעולם הציונות ברוח חזונו של בנימין זאב הרצל.
(ב) הכנסת תקיים דיון מיוחד לציון יום הרצל במועדו או במועד סמוך".

וכן ביום כ' בתמוז יתקיים טקס זיכרון ממלכתי בהר הרצל בירושלים.

ביום הרצל הכניסה חופשית למוזיאון הרצל שבהר הרצל.

## קישורים חיצוניים

* מוזיאון הרצל
* יום הרצל באתר הסוכנות היהודית
*בעד ונגד יום הרצל, באתר nrg
*על החלטת הכנסת בעניין יום הרצל, מאמר באתר "הארץ"
* יום הרצל, באתר "אמי"ת"-פעילויות מתוקשבות
*יום הרצל, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים
*יום הרצל, בפורטל עובדי ההוראה

הרצל
קטגוריה:הנצחת בנימין זאב הרצל
קטגוריה:אירועים בחודש אייר