open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מריה קירילנקו

**מריה יורייבנה קירילנקו** (רוסית: **Мари́я Ю́рьевна Кириле́нко**; נולדה ב-25 בינואר 1987) היא טניסאית עבר מרוסיה. 

קירילנקו זכתה ב-8 תוארי יחידות (5 WTA ו-3 ITF) וב-9 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-WTA).

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קירילנקו במדליית ארד בטורניר לזוגות נשים ביחד עם נדיה פטרובה לאחר ניצחון ב-3 מערכות על ליזה ריימונד ולייזל הובר מארצות הברית. בשלב חצי הגמר הן הפסידו לאחיות סרינה וונוס ויליאמס בשתי מערכות, שזכו לאחר מכן במדליית הזהב. בטורניר ליחידות נשים, היא הפסידה בחצי הגמר למריה שראפובה בת ארצה בשתי מערכות, ובמשחק על מדליית הארד היא הפסידה לוויקטוריה אזרנקה מבלארוס בשתי מערכות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:טניסאיות רוסיות
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מרוסיה
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1987
איליה זדאנביץ'

**איליה מיכאילוביץ' זדאנביץ**' (ברוסית: **Илья Михайлович Зданевич**; 21 באפריל 1894 – 25 בדצמבר 1975) היה סופר ואמן רוסי גאורגי צרפתי, שהיה מחובר עם זרם האמנותי האוונגרדי, דאדא. 

## ביוגרפיה
איליה נולד בטביליסי גאורגיה לאביו שהיה מורה צרפתי ולאימו שהייתה פסנתרנית גאורגית. בשנת 1913 גילו איליה ואחיו קיריל זדאנביץ, מנהיגי האוונגרד הטרנסקווקזי וחלוצי האומנות, את גדול ציירי גאורגיה, ניקו פירוסמני. בשנת 1919 הוא אימץ את הפסבדונים **איליאזד**. פוסטר שפרסם איליה יחד עם טריסטן צארה בשנת 1923, הערב של הלב המזוקן (Soirée du coeur à barbe), נודע כדוגמה לאוונגרד רוסי טיפוגרפי ואוונגרד בעיצוב הגרפי. 

איליה נפטר בשנת 1975 בפריז.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אוונגרד רוסי
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:ציירים גאורגים
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:מחזאים רוסים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1894
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1894
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1975
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1975
יתומי הסערה (קומיקס)

**יתומי הסערה** היה סדרת קומיקס ישראלית שנוצרה על ידי המאייר רון זיסנבך. הקומיקס התפרסם בין השנים 2000–2001 על בסיס שבועי במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". הקומיקס עסק בהרפתקאותיהם של ארבעה חברים תושבי פתח תקווה אשר נאלצים לעבור לתל אביב בעקבות רעידת אדמה קטלנית בשנת 1983 שבמהלכה איבדו את משפחותיהם.

## קישורים חיצוניים
* פרקי יתומי הסערה באתר הקומיקס עורלה
* פרקי יתומי הסערה 
* פרקי יתומי הסערה
* אנימציה על פי הקומיקס

קטגוריה:קומיקס ישראלי
קטגוריה:רצועות קומיקס
באה בטוב

**"עינב גלילי באה בטוב"** הייתה תוכנית ראיונות קומית בהנחייתה של עינב גלילי, ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי "רשת", החל ממאי 2008.

בתוכנית, לצד ראיונות מיוחדים של גלילי עם אושיות בתחומי האקטואליה והתרבות בישראל, מוגשות פינות קומיות וסאטיריות על ידי צוות קומיקאים, ומונולוג קומי שמגישה גלילי עצמה בפתיחת התוכנית. בתוכניות הראשונות של "באה בטוב", אירחה גלילי בין השאר את מודי בר און, מירי רגב, עפר שכטר, צביקה יחזקאלי ויהודית רביץ.

התכנית זכתה לביקורות צוננות בשל הפורמט הלא מוגדר.
## פינות התוכנית
* "**יד ליד**": פינה בהגשת רמי הויברגר, בדמותו של היו"ר המופרע של העמותה הפיקטיבית "יד ליד" שעוסקת בפתרון סוגיות בוערות ופחות בוערות.
* "**חדשות לילדים**": פינה בהגשת נתי קלוגר, בדמותה של מנחה ממורמרת של פינה לילדים, במסגרתה מספרת קלוגר סיפורים וסוגיות לילדים, אך תכניה רחוקים מלהתאים לקהל זה.
* "**שרי (ם) קריוקי**": פינה בהגשת שרי אלפי, במסגרתה היא שרה שיר מוכר בגרסת קריוקי, על רקע תמונות מתחלפות המתחברות באופן קומי לשורות השיר השונות.
* "**בחירות מקומיות**": פינה בהגשת אבי נוסבאום, במסגרתה הוא בוחן את הבחירות לרשויות המקומיות, ומתייחס בצורה קומית לערי הארץ.
* "**פינתה של ליטל שוורץ**": פינה בהגשת ליטל שוורץ, במסגרתה היא מדווחת דיווחים קומיים מאירועים שונים שהתרחשו בשבוע החולף.

## קישורים חיצוניים
* "באה בטוב" - האתר הרשמי

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות ראיונות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2008
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
אלפונס גץ

**אלפונס גץ** (בצרפתית: **Alphonse Goetz**; ) היה שחמטאי צרפתי.
## ביוגרפיה
גץ, יליד שטרסבורג, היה מפליטי מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחר סיפוח אלזס-לורן לאימפריה הגרמנית.

גץ ניצח בתחרות פריז בשנת 1890, בהקדימו את ז'אן טאובנהאוס וסטניסלאוס סיטנפלד. גץ חזר וניצח באותה תחרות בשנת 1892; בתחרות זו הקדים את דוד ינובסקי. בשנת 1896 הגיע למקום השני, לאחר דוד ינובסקי. גץ היה אלוף צרפת לשחמט, בלתי רשמי, לאחר שניצח את תחרות ליון בשנת 1914.

גץ פרסם מספר מאמרים וספרים בנושאי שחמט:
 
* Les échecs et la presse (1917)
* ’The Parallel Progress of Chess and Civilization’, in L’Eco degli Scacchi (1918)
* Cours d'échecs (1921)
* Cinema du Jeu des échecs (1922)


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:אלופי צרפת בשחמט
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1865
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
סטניסלאוס סיטנפלד

**סטניסלאוס סיטנפלד** (בצרפתית: **Stanislaus Sittenfeld**; 11 ביולי 1865, פולין – 15 ביוני 1902, דבוס) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
## קריירה
סיטנפלד נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי, ובשנת 1884 עבר לפריז. הוא השתתף בתחרויות השחמט בפריז, ופעמיים הגיע למקום השלישי - בשנים 1890 ו-1892. בשתי התחרויות ניצח אלפונס גץ.

סיטנפלד שיחק במספר דו-קרבות בפריז. בשנת 1891 הוא סיים בתיקו עם ז'אן טאובנהאוס וניצח את דוד ינובסקי. בשנת 1892 הפסיד לדוד ינובסקי ובשנת 1893 סיים עמו בתיקו.

בשנת 1901 חלק מקום ראשון-שני באליפות פריז עם אדולף אלבין.

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1865
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1902
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1902
הרולד מארי

**הרולד מארי** (באנגלית: **Harold James Ruthven Murray**; 24 ביוני 1868, לונדון – 16 במאי 1955) היה היסטוריון שחמט ידוע והראשון שפרסם את התאוריה שמקור השחמט מהודו.

## ביוגרפיה
מארי היה הבכור לאחד עשר ילדים במשפחתו. אביו ג'יימס מארי היה העורך הראשון של המילון האנגלי של אוקספורד. מארי למד בבית ספר ובזמנו הפנוי עזר לאביו בעריכת המהדורה הראשונה של המילון OED. עד סיום לימודיו היה מארי אחראי ל-27,000 ציטוטים שהופיעו במילון.

מארי החל ללמוד בקולג' בליול באוקספורד, ואת לימודיו במתמטיקה סיים בשנת 1890. הוא התקבל לעבודה בקולג' המלכה בטאונטון שם גם למד לשחק שחמט. לאחר מכן מונה למנהל בית ספר בלנקשייר. בשנת 1897 נישא, בשנת 1901 התמנה למשרת מפקח ובשנת 1928 התמנה כחבר במנהלת החינוך.

בשנת 1897 עודד אותו הברון טאסילו פון דר לאסה (שהשלים בשנה זו את סיפרו על ההיסטוריה של השחמט באירופה) לחקור את העבר הרחוק של השחמט. מארי השיג גישה לספריה העשירה ביותר בנושא השחמט, ספריתו של ג.ג. וויט מאוהיו וכמו כן השתמש באוסף של רימינגטון וילסון מאנגליה. אוסף וויט כלל כתבי יד בערבית, ולצורך קריאתם למד מארי ערבית וכך בחן מסמכי שחמט היסטוריים רבים. המחקר נמשך 13 שנים ומארי כתב מאמרים בנושאי ההיסטוריה של השחמט שפורסמו בעיתון הבריטי British Chess Magazine ובעיתון הגרמני Deutsches Wochenschach. בשנת 1913 מארי פרסם את עבודתו המשמעותית ביותר, ההיסטוריה של השחמט, והציע את התאוריה שהשחמט נוצר בהודו. עד היום זו התאוריה המקובלת ביותר.

בשנת 1952 פרסם מארי את ספרו "A History of Board Games other than Chess". הגם שההיסטוריה של השחמט נחשב לספר התקני בתחום, הגישה המדעית ואורכו הגדול (900 עמודים) הפכו אותו ללא נגיש למרבית השחמטאים. מארי החל לכתוב גרסה קצרה יותר של עבודתו בנושא ההיסטוריה של השחמט בסגנון פופולרי יותר. הגם שהחל את עבודתו שנים רבות קודם לכן העבודה לא הושלמה עד מותו, אלא בראון והארי גולומבק השלימו את העבודה ופרסמו אותה בשנת 1963 כ-A Short History of Chess.

## ספריו

*Murray, H. J. R. *A History of Chess* (London: Oxford University Press, 1913)
*Murray, H. J. R. *A History of Chess* (Northampton, MA: Benjamin Press, 1985) 

חיבורים נוספים:

* *History of Board Games other than Chess.* (1952)
* *A Short History of Chess* (1963, published after his death).
* The Dilaram Arrangement (unpublished)
* The Dilaram position in European Chess (unpublished)
* A History of Draughts (unpublished)
* A History of Heyshott (unpublished)
* The Early History of the Knight's Tour (unpublished)
* The Knight's Problem (unpublished)
* The Classification of Knight's Tours. (unpublished)


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אנשי השחמט
קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1868
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1955
גשר נוטרדאם

שמאל|ממוזער|250px|גשר נוטרדאם כיום
שמאל|ממוזער|250px|''La joute de mariniers entre le pont Notre-Dame et le Pont-au-Change'', מאת ניקולא-ז'אן-בטיסט רגן, 1756. בציור נראים בבירור הבתים שנבנו על גבי גשר נוטרדאם
[שמאל|ממוזער|250px|גשר נוטרדאם וה[אוטל דה ויל כפי שנראה בשנת 1919]]
**גשר נוטרדאם** (בצרפתית: **Pont Notre-Dame**) הוא גשר שניצב מעל נהר הסן בפריז, צרפת, ומקשר בין רציף ז'סבר (quai de Gesvres) שבגדה הימנית לבין רציף דה לה קורס (quai de la Corse) שבאיל דה לה סיטה. הגשר ידוע במיוחד בשל היותו הגשר "העתיק ביותר" בפריז. גשר היה קיים במקום הזה מאז העת העתיקה, אף על פי שהוא נהרס ונבנה מחדש פעמים רבות; הגשר העתיק ביותר בפריז שנותר ללא פגע הוא כיום הפון נף. על גבי הגשר נבנו בעבר מבנים רבים, בהם לפחות 60 בתים, ומשקלם הרב גרם לגשר נוטרדאם להתמוטט במאה ה-15.

## היסטוריה
במקום זה חצה את נהר הסן הגשר הראשון של פריז, שנקרא **הגשר הגדול** (Grand-Pont), עוד בעת העתיקה. בשנת 886, בעת המצור על פריז ותקיפת הנורמנים, גשר זה נהרס והוחלף בגשר קורות, שנקרא "גשר הקורות של מילברה" (Pont des Planches de Milbray). הגשר נהרס בזמן הצפה בשנת 1406. ב-31 במאי 1412 שארל השישי הורה על הקמת "גשר נוטרדאם" הראשון. גשר זה הורכב מעץ מוצק וחיבר את האיל דה לה סיטה עם רחוב סן-מרטן. שבע שנים נדרשו לשם הקמת הגשר, ושישים בתים נפרסו לאורכו, שלושים בכל צד. רובר גוגן (Robert Gauguin) ציין שבתים אלו "מצטיינים בגובהם ובאחידות בנייתם", והם כונו "הנאים ביותר בצרפת". גשר העץ של שארל השישי התמוטט ב-25 באוקטובר 1499 בסביבות השעה תשע בבוקר, ככל הנראה בשל חוסר יציבות מבנית שנגרמה בשל הזנחת תיקונים נדרשים.

יסודות אבן הונחו עבור גשר חדש באותה השנה, בזמן שמעבורת ממלאת את החלל התעבורתי. הפעם נבנה הגשר מאבנים, כגשר קשתות תחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי והנזיר הפרנציסקני פרה ג'ובאני ג'וקונדו (Fra Giovanni Giocondo). הבנייה הושלמה בשנת 1507, עדיין עם שישים בתים ומבני אבן ולבנים מעל הגשר, שהפך לנקודת מסחר ערה. הבתים על גשר נוטרדאם היו הראשונים להיות ממוספרים בפריז. ב-1660 צוחצח הגשר לכבוד הגעתה לפריז של מריה תרסה, ביתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, שהפכה למלכת צרפת עם נישואיה ללואי ה-14. בין השנים 1646 ל-1788 נהרסו הבתים לאורך הגשר בשל סיבות סניטריות ובשל הסיכון שגרמו מבנים אלו ליציבות הגשר.

בשנת 1853 מבנה אבן חדש נבנה על גבי יסודות האבן הקיימים, על אף שהבנייה החדשה הסתפקה רק בחמש קשתות. הגשר החדש גרם ללא פחות משלושים וחמש תאונות ימיות בין השנים 1891 ל-1910 וכונה לפיכך בשם "גשר השטן" (pont du Diable). אי לכך, במטרה להקל על תנועת כלי השיט בנהר הסן, התקבלה החלטה לבנות מחדש את הגשר, אך הפעם ממתכת. את עבודות הבנייה ניהל ז'אן רזל, שעבד גם על בניית גשר מירבו וגשר אלכסנדר השלישי; גשר נוטרדאם החדש נחנך בשנת 1919 על ידי נשיא הרפובליקה רמון פואנקרה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

נוטרדאם, גשר
קטגוריה:הרובע הרביעי של פריז
אולימפיאדת סקוו ואלי (1960)

**[[אולימפיאדת החורף]] ה-8** נערכה מ-18 בפברואר עד 28 בפברואר 1960 בעיר סְקוּוֹ ואלי במדינת קליפורניה שבארצות הברית.

באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-30 מדינות.

## מדליות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

1960
קטגוריה:1960 בספורט
קטגוריה:קליפורניה: תחרויות ספורט
קטגוריה:1960 בארצות הברית
סקוו ואלי
קטגוריה:אולימפיאדת סקוו ואלי (1960)
לואיס ואן פליט

שמאל|ממוזער|150px|לואיס ואן פליט
**לואיס ואן פליט** (בהולנדית: **Louis van Vliet**; 1870 – 15 ביוני 1932, לונדון) היה שחמטאי הולנדי.

ואן פליט הגיע למקום הרביעי בתחרות אמסטרדם בשנת 1889 (ניצח: עמוס ברן), חלק מקום 6-8 בתחרות לונדון 1889 (ניצח: הנרי בירד), הגיע למקום ה-19 בתחרות מנצ'סטר 1890 (ניצח: זיגברט טאראש), הגיע שני, אחרי רודולף לומן בתחרות לונדון 1891, הגיע עשירי בתחרות נוספת שהתקיימה בלונדון בשנת 1891 (ניצח: הנרי בירד), הגיע תשיעי בתחרות לונדון 1892 (ניצח: עמנואל לסקר), הגיע חמישי בתחרות לונדון 1893 (ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן), חלק מקום 2-3 בתחרות לונדון 1896 (ניצח: ריצ'רד טייכמן).

ואן פליט חלק מקום 3-4 בתחרות לונדון 1900 (ניצח: ריצ'רד טייכמן), הגיע למקום השישי בתחרות לונדון 1904 (ניצח: ויליאם אוורט נייפייר), בתחרות נוספת בלונדון סיים במקום החמישי (ניצח: ריצ'רד טייכמן), חלק מקום 27-28 בתחרות אוסטנדה 1907 (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואוסיפ ברנשטיין).

## קישורים חיצוניים

* אומדן מד כושר של ואן פליט

קטגוריה:שחמטאים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1854
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1932
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1932
יהונתן גטרו

**יוני (יהונתן) גטרו** (מוכר גם בכינוי הבינלאומי **Yeho** - יהו; נולד ב-25 באוקטובר 1977, בתל אביב) הוא זמר ושחקן ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב בשם "יוני גטרויר".

בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של יוני גטרויר "מדברים על זה" תחת שם הבמה "גטרו" בחסות "מעריב לנוער" ומיקי פלד (כמחצית משירי האלבום כתב והלחין נינו אורסיאנו). בשנים 2000 ו-2001 הופיע בפסטיגלים "צעצוע של פסטיגל" ו"פלאנובלה של פסטיגל", חימם את הופעותיהם בארץ של מלאני סי (ספייס גירלז) בסינרמה, וסטלייף והיי פייב בפארק הירקון והופיע באירועים טלוויזיוניים רבים כדוגמת "טקס מלכות היופי" ו"נערת השנה". בשנים אלו אף שימש כדוגמן הבית של חברת האופנה "ריפליי".

בשנת 2002 החליט יוני לעזוב את ישראל לטובת לימודי משחק בלוס אנג'לס.

בשנת 2006 שב לישראל והוציא סינגל בשם "קורא לך". בהזדמנות זו בחר לשנות את שם הבמה שלו ל"יהונתן". הקליפ הפרובוקטיבי של הסינגל "קורא לך" הגיע למקום הראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ המוזיקה. בקיץ 2007 הוציא סינגל נוסף בשם "בלילה חם בקיץ" והקליפ עבור סינגל זה נכנס אף הוא לפלייליסט של ערוץ המוזיקה ושודר ברוטציה גבוהה.

במקביל לפעילות בזירה הישראלית זכו שני הקליפים של יהונתן לחשיפה רבה בחו"ל. המגזין "די. אן. איי מגזין" האוסטרלי ערך תחרות בקרב קוראיו וגולשי האתר של המגזין, והקליפ "בלילה חם בקיץ" נבחר למקום התשיעי ברשימת עשרת הקליפים המובילים של הקהילה הגאה בכל הזמנים.

בשנת 2008 שיחק יוני בסדרת הדרמה של yes הטלוויזיה בלוויין "רביעיית רן". בסדרה גילם את דמותו של נדב, בחור הומוסקסואל שמנהל רומן עם בעלה של נטע (מיכל ינאי), המגולם על ידי עודד לאופולד.

בנוסף שיחק בתפקיד אורח בסדרות "מסכים" (yes), החבורה של פיני וויני (ערוץ הילדים) ובסרט הקולנוע האמריקאי שצולם בישראל "Delta Force" (גלובוס גרופ).

בשנת 2009 יצא אלבומו הלועזי הראשון "My Turn" ושלושת הווידאו-קליפים מתוך האלבום "Remember When" ,"Just Another Summer" ,"My Turn" כבשו את צמרת מצעד הווידאו-קליפים של MTV Logo בארצות הברית. כמו כן זכה יוני בעקבות הצלחת האלבום לכתבת שער במגזין האמריקאי "Instinct".

בשנת 2013 יצא לאור אלבומו הלועזי השני "Yeho" אשר הוחתם בחברת התקליטים "Violet Friends Music".

## קישורים חיצוניים

* טל איתן, הייתי מוכן לשחק את המשחק, באתר GoGay

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:להט"בים יהודים
קטגוריה:זמרים להט"בים ישראלים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
מחמם מים מיידי

**מחמם מים מיידי** הוא מתקן המחמם מים באופן מיידי עם פתיחת הברז המשמש לצריכת המים (להבדיל מחימום מראש). מתקנים אלה צורכים חשמל או גז בישול כמקור אנרגיה לחימום המים.

## מחמם מים מהיר חשמלי
ממוזער|250px|שמאל|מחמם מים מידי
מחממים אלו פועלים בשיטה בה המים זורמים דרך דוד קטן. בתוך הדוד ישנו גוף חימום חשמלי. עם פתיחת ברז המים מנגנון אוטומטי מזהה זרימת מים והוא דורך מפסק המפעיל את גוף החימום. המים הקרים נכנסים מצד אחד של הדוד ויוצאים בקצה השני. בשל המעבר הצר בתוך הדוד הקטן, המים הקרים שעוברים דרכו מתחממים במהירות. המחמם מצויד בתרמוסטט המגן מפני התחממות יתר.

יעילות המכשיר נמדדת בשני פרמטרים מרכזיים, ההספק החשמלי של גוף החימום וספיקת המים.

קיימים שני דגמים עיקריים למחממים אלו:
* **מכשיר קצה** – פועל כאשר יש לחץ בתוך המערכת עקב זרימת מים. לכן לא ניתן לסגור את פתח יציאת המים שכן במצב זה המחמם יעבוד כל הזמן. מגבלה זו לא מאפשרת לחבר אותו למספר נקודות מים.
* **מכשיר נסתר מרכזי** – מופעל על ידי מנגנון המזהה זרימה (לא לחץ) ולכן ניתן להתקין מכשיר לפני ברז המים כגון מתחת לכיור או על קו המים החמים הראשי. המכשיר מסתנכרן עם דוד השמש אם קיים ונכנס לפעולה רק כאשר טמפרטורת המים היוצאים מהדוד נמוכה מהרצוי. להתקנה על קו המים החמים הראשי נדרש מכשיר בעל הספק חשמלי גבוה, שבהכרח צריך להיות תלת פאזי.

## מחמם מים מהיר המופעל על גז ביתי
מחממים אלו פועלים בשיטה בה המים זורמים דרך צינור נחושת ארוך ומסולסל כאשר קצהו השני מחובר לצינור המים החמים הראשי. החלק המסולסל של הצינור ממוקם מעל, או בין, שני מבערים המחוברים למערכת הגז הביתית. חיישן המזהה זרימת מים פותח את ברז הגז ומפעיל מצת אלקטרוני המדליק את המבערים. מבערים אלו מחממים את צינור הנחושת דרכו זורמים המים. מכיוון שמסלול המים דרך הצינור המסולסל ארוך, עובר מספיק זמן כדי שהמים יספיקו להתחמם. כך מסופקים מים חמים ללא הגבלה באופן מיידי.

## מחמם מים באמצעות השראה אלקטרומגנטית
מחמם מים זה פועל על ידי אלקטרומגנט שיוצר שדה אלקטרומגנטי בין שתי אלקטרודות, בין שתי האלקטרודות מוצב צינור מתכת. האלקטרומגנט מחליף את הקוטביות שלו בתדירות גבוהה, בכל חילוף קוטביות האלקטרונים מסתדרים בצינור המתכת באופן הפוך, ולמעשה בשל התדירות הגבוהה הם רוטטים במהירות. תנועה זו גורמת לחימום הצינור. במחמם המים מופעלת משאבה שמזרימה מים או כל נוזל אחר באופן פעיל בצינור המתחמם. הנוזלים סופחים את החום בנצילות גבוהה מאוד, 97% מהאנרגיה המושקעת ויוצאים בטמפרטורה גבוהה עד כ-110.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חימום
קטגוריה:מכשירי חשמל ביתיים
קטגוריה:שרברבות
סטפנו די ג'ובאני

[שמאל|ממוזער|250px|'''מחיי [פרנציסקוס הקדוש**, תמונה מתוך המזבח]]
**סטפנו די ג'ובאני** (ב[[איטלקית]]: **Stefano di Giovanni**; [[1392]] – [[1450]]/[[1451|1]]) היה [[צייר]] [[איטליה|איטלקי]]. נודע גם בכינויו **סַסֶטָה**.

ססטה נודע בציוריו הקשורים לעולם ה[[נצרות]] וניכר כי הושפע מהסגנונות של האמנים בני-דורו. יצירותיו היו גדושות בחידושים מעניינים ושמו קשור במורשת [[המאה ה-14]] וב[[אמנות גותית|סגנון הגותי]] שהיה מקובל אז, למרות האופי השמרני של האסכולה אליה השתייך, [[אסכולת סיינה]].

== בין יצירותיו ==
* "**מזבח המדונה של השלג**", 1430/2. יצירתו המוקדמת ביותר שהשתמרה. שמורה ב[[פירנצה]], [[איטליה]].
* "**תמונות המזבח בכנסיית פרנציסקוס הקדוש'''", 1437-1444. התמונות שמורות כיום בגלריה הלאומית של לונדון ובמוזיאון קונדה שבשאנטיי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1392
קטגוריה:נפטרים ב-1450
ع

האות **עין** (ערבית: **عين**) היא האות ה-18 באלפבית הערבי. לפניה באה האות ז֗א ואחריה האות ע'ין.
75px|לא ממוסגר|ימין
בערבית סטנדרטית, עין מייצגת את העיצור /ʕ/ (כמו עי"ן מזרחית). בפועל, בערבית מדוברת, בסיס החיתוך נע בין הלוע (/ʕ/) למכסה הגרון (/ʢ/), ולעיתים הצליל אינו חוכך קולי אלא סותם אטום (/ʡ/ או /ʔˤ/, שהוא גרסה מלועלעת של /ʔ/). מנעד ההגיות האלה קיים גם בעי"ן העברית בהגייתה המזרחית. בערבית קדומה, כמו ברוב השפות השמיות בעבר (כולל עברית), האות עין ייצגה גם את העיצור /ʁ/ (כמו רי"ש מודרנית), אך עם פיתוח הנקודות הדיאקריטיות התווספה נקודה מעליה, וכך נוצרה האות ע'ין, המייצגת פונמה זו כיום (אם כי בחלק מניבי הערבית הצליל הפך ל-/ɣ/), ברוב השפות השמיות הצליל /ʁ/ נעלם.

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".

מקור האות עין ב"עין" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים. אם כי, מאחר שהצליל אותו ייצגה עין לא היה קיים ביוונית, עין הפכה לאות ניקוד, וככזו המשיכה לשאר האלפביתים האירופיים:
*אלפבית עברי – ע
*אלפבית לטיני – O,o
*אלפבית יווני – Ο,ο
*אלפבית סורי – ܥ

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותיות בערבית
מקס ז'אקוב

**מקס ז'אקוֹבּ** (בצרפתית: **Max Jacob**; 12 ביולי 1876 – 5 במרץ 1944) היה משורר, סופר וצייר ממוצא יהודי-צרפתי שהמיר את דתו.

## ביוגרפיה
מקס ז'אקוב נולד בעיר קמפר שבחבל ברטאן בצרפת, שם בילה את ימי נעוריו. למד בבית הספר הקולוניאלי בפריז, וב-1897 החליט להיות צייר. התגורר ברובע מונמארטר וב-1901 פגש בפבלו פיקאסו שהפך לידידו והכיר לו את גיום אפולינר. על ידידיו של מקס ז'אקוב נמנו גם ז'ורז' בראק, אנרי מאטיס, אמדאו מודיליאני וז'אן קוקטו.

ב-1909, מקס ז'אקוב, שנולד כיהודי, עבר חוויה דתית שבה ראה בעיני רוחו את ישו הנוצרי, וב- 1915 הפך לקתולי כשפיקאסו משמש לו כעד. ב-1916 מודיליאני צייר את דיוקנו של מקס ז'אקוב. החל ב-1921 מקס ז'אקוב התגורר מול המנזר של מסדר הבנדיקטינים בכפר סנט-בנואה-סור-לואר שבחבל סאנטר-עמק הלואר. ב-1928 שב לפריז אך ב-1936 פרש סופית לסנט-בנואה-סור-לואר כדי לחיות שם חיי נזיר למחצה.

בתקופת הכיבוש הנאצי של פריז, אחיו גורש למחנה הריכוז אושוויץ ונספה שם. אחותו ובעלה גם הם נרצחו על ידי הנאצים. ב-24 בפברואר 1944 מקס ז'אקוב נתפס בסנט-בנואה-סור-לואר בידי הגסטאפו של אורליאן וגורש למחנה דראנסי שליד פריז שממנו הועברו יהודים למחנות השמדה בגרמניה. ידידיו, ובהם ז'אן קוקטו וסשה גיטרי, פעלו לשחרורו אך לשווא. הוא סבל מדלקת ריאות ומת בדראנסי כעבור שבועיים. הוא נקבר בפריז אך ב-1949 ידידיו, ובהם פבלו פיקאסו, העבירו את עצמותיו לסנט-בנואה-סור-לואר.
שמאל|ממוזער|250px|פורטרט של ז'אקוב שצייר מודיליאני

החל משנת 1951 מוענק פרס על שמו למשוררים

## יצירותיו
יצירתו של מקס ז'אקוב נחשבת לחוליה מקשרת חשובה בין תנועת הסימבוליזם לבין זו של הסוריאליזם בציור ובשירה, כפי שניתן להיווכח מציוריו ומן הפואמה "גביע הקוביות" (1917) שהביאה לפרסומו בציבור. ב- 1919 פרסם את הנובלה "הגנתו של טרטיף", שבה הביע את רעיונותיו הפילוסופיים והדתיים. ב-1922 פרסם את המסה "אמנות השירה". הוא עסק גם בתרגום ספרים מקטלאנית לצרפתית, ולפעמים חתם בשם העט "ליאון דויד". בין 1911 לבין 1938 כתב ופרסם למעלה מעשרים ספרים בפרוזה ובחרוזים. ב-1930 ושוב ב-1938 הציג את ציוריו בניו יורק.

## כתביו בתרגום לעברית
* **נסים אמתיים**; תרגמו מצרפתית והוסיפו מבוא, אחרית-דבר והערות: אמוץ גלעדי ואורי הולנדר, תל אביב: קשב לשירה, תשס"ו 2006. (מבחר מיצירתו)
* **מקס ז'אקוב** – מתוך המבוא ל"גביע הקוביות" (מצרפתית: אביבה ברק-הומי), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* מקס ז'אקוב במוזיאון הכט
* "כותרת אזרחית", אודות הסרט "מר מקס"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:יהודים מומרים צרפתים
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:יהודים בשואה: צרפת
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו בשואה
קטגוריה:ציירים שנספו בשואה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1876
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
ג'ורג' גרווין

**ג'ורג' "אייסמן" גרווין** (באנגלית: **George "The Iceman" Gervin**; נולד ב-27 באפריל 1952 בדטרויט, מישיגן) הוא מבכירי הכדורסלנים האמריקאים בכל הזמנים ואחד הקלעים הטובים אי פעם.

גרווין שיחק בתפקיד של קלע בשתי הליגות המקצועניות, ה-ABA וה-NBA, קלע למעלה מ-14 נקודות בממוצע למשחק בכל אחת משנותיו וב-NBA השיג ממוצע קריירה של 26.2 נקודות למשחק. גרווין ממוקם במקום השלישי בהיסטוריה במספר תוארי מלך הסלים עם ארבע זכיות. הוא פרש כשהוא ממוקם במקום השני בחסימות בקרב הגארדים בכל הזמנים.

שיחק בין היתר בסן אנטוניו ספרס ובשיקגו בולס. אחיו דריק גרווין היה גם הוא כדורסלן ושיחק בישראל במדי הפועל גבת.

## קריירה
גרווין זכה בכינוי אייסמן (איש הקרח) בשל היותו קר רוח, שקול ולא נכנע ללחץ. הוא נודע כקלע מעולה, שהוביל את קבוצותיו, בהן אוניברסיטת מזרח מישיגן. ב-1978 הוא זכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA כשניצח את דייוויד תומפסון בשבע מאיות הנקודה, כשהוא קולע 27.22 נקודות בממוצע למשחק, לעומת 27.15 של תומפסון, באותה העונה. במשחק האחרון בעונה קלע גרווין 63 נקודות, כולל שיא של 33 נקודות ברבע השני. גרווין זכה בתואר קליעת נקודות גם בשנים 1979 ו-1980 כשבעונת  קבע שיא של 33.1 נקודות בממוצע למשחק. הוא זכה שוב בתואר מלך הקלעים בשנת 1982. קודם לתקופתו של מייקל ג'ורדן זכה גרווין בתואר מלך הקלעים יותר מכל גארד אחר בהיסטוריה של הליגה, ובסיכום כל עונותיו ב-NBA וב-ABA, קלע במצטבר 26,595 נקודות.

כשעזב גרווין את ה-NBA הוא שיחק מספר עונות באירופה. ב- הוא שיחק בבנקו רומא וכמו כן עונה אחת בספרד כשהיה כבר כבן 38. במשחקו האחרון בספרד קלע 31 נקודות וקטף 15 ריבאונדים כשהוא משאיר את קבוצתו, מנרסה, בליגה הספרדית הראשונה.

בשנת 2025 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה-קומי "מרטי סופרים", בתור לורנס, בעליו של מועדון לטניס שולחן.

## פרסים ושיאים
גרווין נבחר להיכל התהילה של הכדורסל. חולצתו, מספר 44, נתלתה על ידי הסן אנטוניו ספרס על תקרת האולם ואף שחקן אחר של הקבוצה לא ילבש מספר זה אי פעם. גרווין אף נבחר להיכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שנבחרה ב-1996 לציון 50 שנה להקמת הליגה. בשנת 1997 נבחר לקבוצת כל הזמנים של ה-ABA.

על אף הקריירה העשירה שלו, גרווין מעולם לא זכה להגיע לסדרת הגמר, בכל 13 שנותיו בכדורסל המקצועני האמריקני. גרווין זכה לשתף פעולה על המגרש, בין היתר, עם ג'וליוס אירווינג ועם מייקל ג'ורדן.

## סטטיסטיקות הקריירה
### בעונה הסדירה של ה-ABA

### בפלייאוף ה-ABA

### בעונה הסדירה של ה-NBA

### בפלייאוף ה-NBA

## קישורים חיצוניים

* 

* ג'ורג' גרווין - באנציקלופדיה של ה-NBA
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:דטרויט: אישים
קטגוריה:כדורסלני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני קוואד סיטי ת'אנדר
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלני מנרסה
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:מלכי הסלים של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה
קטגוריה:בחירות דראפט של פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-ABA
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מזרח מישיגן
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל המכללות
קטגוריה:דטרויט: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
רמין

**רמין** (בערבית: **رامين**, בתעתיק מדויק: **ראמין**) הוא כפר פלסטיני, בגובה 334 מטר מעל פני הים, במערב הרי השומרון, 15 ק"מ דרומית-מזרחית מטולכרם, על כביש 57 בקטע שכם–טולכרם. לפי רישומי הרשות הפלסטינית מספר התושבים נאמד בשנת 2006 ב-2,100.

## היסטוריה
רמין שוכן בראש כיפה גבוהה, על שרידיה של חורבה עתיקה. בסקר ארכאולוגי שנערך לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והתקופה העות'מאנית.

ליד הכפר עבר תוואי מסילת הברזל הטורקית מג'נין לטולכרם. והמנהרה המצויה צפונית לכפר (ממוקמת צפונית מזרחית ל'כפר רמאן' וסמוכה אליו) נקראת בשם מנהרת רמין.

הכפר רשום במפת הסקר הבריטי בתור Ramin. הוא מוגדר בתור "כפר כיפה": התושבים גרים בראש הרכס – מסיבות ביטחוניות – אך גם כלכליות, שכן השטח המישורי נשאר פנוי לגידולי מטע וחקלאות. הכיפה מחוברת אל שלוחה מצפון. מדרגותיה התלולות יורדות דרומה אל עמק נחל שכם, שהוא גם מקור המים הקרוב. סקר הר מנשה שנערך על ידי אדם זרטל מנה בכפר 70 בורות מים.

במרכז הכפר גרעין של מבנים קדומים, כולל מבנה עם חרכי-ירי. שרידי הקדרות שנמצאו בכפר הם מהקיסרות הרומית – 30%, הביזנטית – 20%, ימי הביניים – 20% ומהתקופה הערבית, העות'מאנית והעת החדשה – 10% כל אחת.

הכפר מופיע ברישומי המס העות'מאניים של שנת 1596 כחלק מנפת ג'בל סאמי בסנג'ק שכם. בכפר נמנו 9 בתי אב, כולם מוסלמים, ששילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, סה"כ 4,930 אקצ'ה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפת טולכרם
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
כביש 918

[שמאל|ממוזער|250px|סלילת הכביש ליד [גונן על ידי מע"צ, 1958]]
שמאל|ממוזער|250px|תל אנפה. כביש 918 עובר בצמוד לו ומאחוריו
שמאל|ממוזער|250px|גשר הפקק
שמאל|ממוזער|250px|הירדן מגשר הפקק
**כביש 918** הוא כביש אורך אזורי בעמק החולה, העובר לאורך הגבול שבין העמק למדרונות רמת הגולן, ומוביל מקיבוץ גדות בדרום עד חורשת טל בצפון.

## היסטוריה
קטעו הדרומי של הכביש, מגדות עד להבות הבשן, נפרץ על ידי עובדי מע"ץ בשנת 1958. בנובמבר 1958, נחנך הכביש עד קיבוץ שמיר וכפר סולד. 

העבודות התנהלו תוך כדי תקריות אש שיזמו הסורים ואשר גרמו לנפגעים בקרב העובדים. בשל כך הוענק לכביש הכינוי "**כביש מע"ץ**". עד שנת 1967 עבר הכביש לאורך קו הגבול בין ישראל וסוריה, וכונה בפי תושבי האזור "**כביש הביטחון**". כדי להסתיר מעיני הסורים את תנועת כלי הרכב העוברים בכביש, ניטעו לאורכו עצי אקליפטוס משני צדדיו, ובמרוצת השנים הרימו שורשיהם את הכביש ושיבשו אותו. 

הכביש חוצה בדרכו את נהר הירדן ממערב למזרח על גבי גשר הפקק, המכונה באופן רשמי "גשר ש"ן" (ראשי תיבות של "שביתת נשק"). לפני הקמת הגשר שכן במקום סכר בזלת שחסם את מי האגם במוצאו הדרומי. בסיום ייבוש החולה פוצץ הסכר ("הפקק") וחיל ההנדסה הקים במקום גשר ביילי, המכונה גשר הפקק בשל הסכר שקדם לו. 

בעשרות שנותיו הראשונות הגיע כביש 918 בצפון עד למפגש עם כביש 9779 המקשר בין קריית שמונה לשמיר. רק בשנות ה-90 נסלל קטע הכביש בין תל אנפה לבין כביש הגישה מחורשת טל לכפר סאלד (לשעבר כביש 9892). בכך הושלם מהלך הכביש מדרום עמק החולה לצפונו, והוא הפך למרכזי וחיוני יותר ברשת הכבישים של העמק.

בחודש דצמבר 2007 נסגר גשר הפקק לתנועה בשל ליקויי בטיחות, דבר שגרם לקטיעתו של כביש 918 לשני חלקים. מע"ץ וצה"ל התחייבו להקים גשר חליפי במקום תוך חודשיים, אולם בפועל נבנה הגשר מחדש ונפתח לתנועה רק ביולי 2008.

## מהלך הכביש

## מוקדי עניין
כביש 918 חוצה את נהר הירדן בדרומו, ושניים ממקורות הירדן - נחל חרמון ונחל דן - בצפונו. תוואי הכביש עובר ליד ערוצי הנחלים היורדים מהגולן לעמק החולה, בהם נחל גילבון, נחל שוח, נחל חמדל, נחל עורבים ונחל ירדינון. לאורך המדרון נובעים מעיינות רבים, חלקם מוגדרים כשמורות טבע - שמורת אל-פג'ר (בערוץ נחל שוח), עין נוטרה, עינות דיבשה, שמורת עין גונן, שמורת עין אלה ואחו גונן, ושמורת שמיר - נחל רחום. לאורך הכביש ניטעו כמה חורשות, בהן יער גדות, יער כפר סאלד וגבעת האם. בקצהו הצפוני נמצא הגן הלאומי חורשת טל.

לאורכו של הכביש מספר אתרים היסטוריים, בהם שרידי המושבה משמר הירדן, ואתריהן של היאחזויות הנח"ל נוטרה ואשמורה (דרדרה), אשר הוקמו בשנות ה-50 ופורקו בשנות ה-60. תל אנפה כולל שרידי יישובים מהתקופה הכלכוליתית, תקופת הברונזה, התקופה הפרסית וההלניסטית. בשטח שבינו לבין קיבוץ שמיר נמצאים כ-400 דולמנים.

## ראו גם
*כבישי ישראל

## קישורים חיצוניים
* טיול לאורך קו הגבול הישן

## הערות שוליים

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:להבות הבשן
מאגר דגימות ה-DNA של משטרת ישראל

[ממוזער|שמאל|אנשי [זיהוי פלילי|הזיהוי הפלילי במשטרת ישראל נכנסים לזירת פיגוע הירי בבני ברק]]**[[משטרת ישראל]]** מנהלת **מאגר** של **דגימות [[DNA]]** שנלקחו מחשודים, נאשמים ומורשעים במעשי עבירה או שנמצאו בזירת עבירה.

על פי חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה-חיפוש אמצעי זיהוי ומאגר נתוני זיהוי) שתוקן בשנת 2005 ותקנותיו אושרו בוועדת חוקה, חוק ומשפט ב-24 באוקטובר 2006, המשטרה רשאית, בין היתר, ליטול דגימות ביולוגיות (דגימת שיער, דגימת תאים מחלקה הפנימי של הלחי ודגימת דם מזערית) מחשודים, נאשמים ומורשעים, לאחסן אותם ולנהל מאגר של דגימות לשם זיהוי חשודים והשוואה עם ממצאים מזירות פשע.

מאגר ה-DNA של משטרת ישראל הוקם בפברואר 2007, וב-27 בדצמבר 2007, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר, החלו בתוכנית ניסוי משותפת לאיסוף דגימות DNA של אסירים מורשעים בעבירות חמורות או בעבירות מין המרצים את עונשם בבית סוהר איילון ובמהלכה נלקחו 183 דגימות. בחודש יוני 2008 פורסם שהמאגר מכיל כבר 28,000 דגימות שכבר הביאו לחשיפת כשלוש מאות מקרי פשע. בעקבות הצלחת תוכנית הניסוי, שירות בתי הסוהר ומשטרת ישראל נערכו ליטול דגימות DNA מ-6,000 אסירים שהורשעו בעבירות המצוינות בחוק (פשעים חמורים, עבירות מין ועבירות רכוש) והמרצים את עונשם ב-24 בתי סוהר ברחבי הארץ.

נכון לשנת 2014 מאגר הדנ"א המשטרתי מכיל כ-300 אלף דגימות של בני אדם.

מקרה רצח מפורסם שפוענח בין השאר באמצעות שימוש במאגר ה-DNA הוא של נועה אייל, שרוצחה נתפס לאחר כ-16 שנה, כשדגימת DNA שנלקחה מאביו נבדקה במאגר, והתברר כי הרוצח אמור להיות קרוב משפחתו של האב. במהלך אחד הדיונים בפרשת רצח זו עמד שופט בית המשפט העליון, אורי שהם על השימוש בדגימות ה-DNA כראיה במשפט הפלילי, ועל מרכזיותן וחשיבותן של ראיות מסוג זה.
:ראיית ה-DNA מבוססת על השוואה בין דגימות גנטיות, תוך התייחסות לשכיחותו של הפרופיל הגנטי באוכלוסייה. לצורך קבלתה של ראיית DNA כראיה במשפט, יש להציג שתי מערכות של ראיות. המערכת הראייתית הראשונה עניינה בעדות מומחה, בדבר מידת ההתאמה הגנטית הקיימת בין דגימה שנלקחה מזירת העבירה, לבין דגימה שנלקחה מן הנאשם. המערכת הראייתית הנוספת מתמקדת בהערכה הסתברותית של שכיחות הופעתה של ההתאמה הגנטית האמורה, בקרב אוכלוסיות שונות. על יסוד ההתאמה בין הדגימות כאמור, בצירוף חוות הדעת הנוגעת לשכיחות ההתאמה בקרב אוכלוסיות שונות, נדרש בית המשפט לקבוע האם ישנה זהות בין הנאשם לבין בעל ה-DNA שנלקח מזירת העבירה (פסק דיני בע"פ 3731/12 סוילם נ' מדינת ישראל, פסקה 80 (11.11.2014) (להלן: עניין סוילם), וההפניות המובאות שם). על מעמדה וחשיבותה של ראיית ה-DNA במסגרת ההליך הפלילי, ניתן ללמוד מכך שבמקרים מיוחדים, ניתן להרשיע נאשם על יסוד ראיית DNA כראיה יחידה. זאת, כאשר אין בפניו של בית המשפט ראיות המצביעות על הסבר "תמים" להימצאותה של הדגימה בזירת האירוע (ע"פ 149/12 אלמליח נ' מדינת ישראל (24.9.2012); וראו גם עניין סוילם, פסקה 82).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זיהוי פלילי
קטגוריה:ישראל: מאגרי נתונים
קטגוריה:משטרת ישראל: אמצעים
קריטריום דו דופינה

**קריטריום דו דופינה ליברה** (צרפתית **Critérium du Dauphiné Libéré**) הוא מרוץ אופני כביש שנתי הנערך בחבל דופינה שבמזרח צרפת, בחסות העיתון המקומי. כמו הטור דה סוויס הוא נחשב מרוץ הכנה חשוב לטור דה פראנס. המרוץ נערך בתחילת יוני, באזור הררי בצרפת ולכן פסגות מפורסמות כגון הר ונטו ומעבר גאליבייה המופיעות בטור דה פראנס נמצאות גם הן במסלול המרוץ. כל הרוכבים שנצחו בטור דה פראנס חמש פעמים, ניצחו גם בדופינה ליברה לפחות פעם אחת.

לאנס ארמסטרונג, הקפיד להשתתף במרוץ זה כחלק מהכנותיו לטור דה פראנס ואף ניצח בו פעמיים, אך מאוחר יותר נשללו ממנו ניצחונות אלה בשל שימוש בסמי אמרוץ.

## מנצחים אחרונים

## קישורים חיצוניים

* 

* דף ראשי של הדופינה ליברה 2009, אתר cyclingnews.com

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: מרוצי אופניים
קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: ספורט
חיים תדמון

**חיים תדמון** (נולד ב-1935) הוא מוותיקי קול ישראל, סופר ומתרגם ישראלי.

## ביוגרפיה
תדמון נולד בפתח תקווה. בוגר החוג להיסטוריה כללית ומדעי המדינה ב. כמו כן הוא כותב שירה.

שימש שדרן רדיו וקריין בערוץ הרדיו "קול ישראל" עד שנת 1998.

נשוי למשוררת רחל חלפי.

## ספריו
* "רוסיה היא ארץ גדולה מאוד", זמורה-ביתן, 1989
* "סלמאן רושדי, מלון ארבעת הפרחים, פריס", הוצאת הספריה החדשה הקיבוץ המאוחד, 1999
* "הזהב והנחושת", סיפורים קצרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
* "הכד הכתום", הוצאת כרמל, 2022

## מבחר מתרגומיו

* אלברטו מורביה, ירח דבש, תל אביב, הוצאת דשא, 1960

* לואיזה מיי אלקוט, נשים קטנות, תל אביב, הוצאת ש. פרידמן, 1962
* איריס מרדוק, אהבות של קודש וחול, זמורה, ביתן, מודן, 1982
* קרלוס קסטנדה, מתנת הנשר, זמורה-ביתן, 1983
* קרלוס קסטנדה, האש שבפנים, זמורה-ביתן, 1987
* ג'ון קנדי טול, ברית של כסילים, זמורה-ביתן, 1987
* קורט וונגוט, גלאפגוס, זמורה-ביתן, 1991
* קרלוס קסטנדה, כוח השקט: לקחים נוספים של דון חואן, זמורה-ביתן, 1992
* ד.מ. תומאס, סנונית, זמורה-ביתן, 1993
* הלבנה והרוח: מבחר מהקלאסיקה הסינית, הוצאת דחק, 2016

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:משפחת חלפי
קטגוריה:קרייני חדשות ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
אגנטיה אודוס

**אגנטיה אודוס** (יוונית **Εγνατία Οδός**) או **[[כביש מהיר]] 2**, הוא כביש מהיר המחבר את צפון-מזרחה של יוון עם צפון-מערבה. הכביש קרוי על שם ויה אגנטיה הרומית והוא מקביל בחלקו לתואי ההיסטורי שלה. הוא מוביל מנמל איגומניצה (Ηγουμενίτσα) באפירוס, לרוחבה של צפון יוון ועד לגבול טורקיה–יוון על נהר מריצה (יוונית - אברוס, Εβρος).

[ימין|ממוזער|250px|קצהו המערבי של הכביש בהגיעו ל[איגומניצה בעת השקיעה]]
בניית הכביש החלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ועד שנת 2010 הושלמו כל 670 הק"מ של הציר המרכזי. הכביש עובר דרך תוואי הקרקע ההררי של אפירוס ומקדוניה, דבר שהציב אתגרים הנדסיים בפני מתכנניו ובוניו. הכביש כולל 63 מחלפים, 73 מנהרות באורך כולל של 49.5 ק"מ (99 ק"מ אם מודדים כל מסלול בנפרד) ו-1,650 גשרים באורך כולל של 40 ק"מ. רובו של הכביש נסלל ברוחב כולל של 24.5 מטר ולאורכו 50 מחלפים. הכביש עתיד לקצר את זמן הנסיעה בין שני קצותיו מ-11 שעות וחצי ל-6 שעות וחצי בלבד.

חברת אגנטיה אודוס הסוללת את הכביש מקימה חמישה קטעי דרך נוספים באורך כולל של 384 ק"מ, הנמצאים בשלבים שונים של עבודה, אשר יזינו את הכביש ויקשרו אותו לערים ואתרים בסביבתו. אלה כוללים כביש לאורך גבול טורקיה–יוון (124 ק"מ), כביש מסלוניקי לסרס ואל הגבול הבולגרי (96 ק"מ), כביש מקוזני לקסטוריה ואל הגבול האלבני (72 ק"מ), כביש מקומוטיני אל הגבול הבולגרי (23 ק"מ) וכביש מקסנתי אל הגבול הבולגרי (60 ק"מ). כביש 2 הוא גם קטע מהכביש הטראנס-אירופי E90, המתחיל בליסבון ומגיע עד מזרח טורקיה. עלותו המוערכת של המיזם כולו עומדת על 5.9 מיליארד אירו, ו-30% מסכום זה הושקע בחפירת המנהרות.

למעלה ממחצית אורכו של הכביש, כ-360 ק"מ, מגבול טורקיה–יוון ועד סלוניקי מקביל לויה אגנטיה הרומית. מסלוניקי מערבה, עובר כביש 2 בנתיב דרומי מזה של הדרך הרומית העתיקה, ומסתיים באיגומניצה על חוף הים היוני, סמוך לאי קורפו. אורכו של הכביש המודרני קצר בהרבה מזה של ויה אגנטיה ההיסטורית - הן בשל כך שהוא אינו מגיע עד איסטנבול, ובעיקר בשל התקדמות היכולות ההנדסיות, חפירת המנהרות והקמת הגשרים.

## קישורים חיצוניים

* ויה אגנטיה, כביש 2 ביוון (האתר הרשמי)

קטגוריה:יוון: מבנים
קטגוריה:יוון: תחבורה
קטגוריה:כבישי אגרה
ויקיפדיה הסינית

**ויקיפדיה הסינית** (בסינית: **中文維基百科/中文维基百科**) היא הגרסה בשפה הסינית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. גרסה זו של ויקיפדיה החלה לפעול באוקטובר 2002, ונכון ל-ב  ישנם בה  ערכים.

אתר ויקיפדיה הסינית נחסם לגישה מספר פעמים, לתקופות זמן שונות, על ידי ממשלת הרפובליקה העממית של סין. זאת כחלק מצנזור רחב של אמצעי התקשורת שמפעילה ממשלת סין בנושאים פוליטיים שנויים במחלוקת. קהילת המשתמשים של ויקיפדיה הסינית מורכבת ברובה מדוברי סינית, בעיקר מסין, צפון אמריקה, טאיוואן והונג קונג.

לוויקיפדיה הסינית שתי אנציקלופדיות אינטרנטיות מתחרות הגדולות ממנה. האחת היא Baidu, המכילה למעלה משלושה מיליון ערכים, והשנייה היא "הודונג" (Hudong), המכילה למעלה מארבעה מיליון ערכים.

אחד הקשיים בהם נתקלה ויקיפדיה הסינית היא שתי שיטות הכתב הנהוגות בקרב דוברי הסינית. ישנם אזורים בהם נהוג הכתב המסורתי וישנם אזורים בהם נהוג הכתב המפושט. תחילה פוצלה ויקיפדיה הסינית לשתיים, ונכתבה בנפרד בכתב מסורתי ובכתב מפושט. מאוחר יותר אוחדו הוויקיפדיות ונוספה תוכנה הממירה את שיטת הכתב. ההמרות מרוכזות בטבלאות הניתנות לעריכה על ידי מפעילי המערכת באתר, ונוספו תגים מיוחדים המאפשרים להוסיף או להסיר המרות ספציפיות בערך מסוים, או אף רק במופע אחד בערך. הקוראים בוויקיפדיה הסינית יכולים לבחור בעזרת לשוניות באיזה כתב הם מעוניינים לקרוא ואף לבחור באיזה ניב מקומי (יבשתי, סינגפורי, הונג קונגי וטאיוואני).

במאי 2017 פרסמה ממשלת סין כי היא תקים אנציקלופדיה אינטרנטית-חינמית שאותה יכתבו עשרים אלף אנשי אקדמיה שנבחרו בניגוד לוויקיפדיה שבה כל אחד יכול לערוך, הערכים יעברו בוועדה עליונה שתורה אם התוכן עובר את חוקי הצנזורה, לפי מה שפורסם נושאים שעשויים לפגוע במפלגה הקומוניסטית של סין, כגון אירועי כיכר טיין-אן-מן, לא יפורסמו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

סינית
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2002
קטגוריה:שפות סיניות
קטגוריה:סין: חינוך
אברוס

ממוזער|''Abrus precatorius''

ה**אברוס** (שם מדעי: *Abrus precatorius*. שם אנגלי: Indian Liquerice. שמות ערביים: עין אלג'ין, עין אלעפרית), הוא צמח ממוצא הודי בעל מערכת שורשים ענפה. הזרעים קשים, מעוגלים, אדומים בעלי כתם שחור גדול. הם רעילים ומכילים את האלקלואיד אברין . המשמש לייצור תכשירי רפואה.

## שימושים על פי מקורות קדומים
בהודו ובמזרח אסיה שימשו הזרעים מידת משקל, וכן חרוזים בשרשראות ובתכשיטים אחרים. בנוסף שימשו הזרעים לאמונות וסגולות רפואיות שונות, שימוש הקיים עדיין בימינו, וכן להרעלה של בני אדם ובקר. השורשים שימשו תחליף לשורשי השוש הקירח.

## קישורים חיצוניים

* 
* אברוס שימושים רפואיים עממיים ושימושים אתנובוטניים אחרים  באתר למה כמה

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1767
קטגוריה:פירות וזרעי נוי
החותם הגדול של קנדה

**החותם הגדול של קנדה** (באנגלית: **Great Seal of Canada**, בצרפתית: **Grand Sceau du Canada**) הוא חותם המשמש את הפרלמנט הקנדי לאישור העובדה שחוק שנחקק בקנדה קיבל את הסכמת המונרך הקנדי - הסכמה הנדרשת על מנת שהחוק יכנס לתוקפו.

## היסטוריה
החותם הגדול הראשון של קנדה נחרט בממלכה המאוחדת בשנת 1869 ונשלח לקנדה על מנת להחליף את החותם הזמני בו נעשה שימוש מאז הקמת קונפדרציית קנדה בשנת 1867. החותם מתאר את המלכה ויקטוריה.

עם עלייתו לשלטון של כל מונרך חדש נוצר חותם חדש לכבודו. החותם הנוכחי נוצר על ידי המטבעה הקנדית המלכותית, עם עלייתה לשלטון של מלכת קנדה אליזבת השנייה בשנת 1952. השימוש הראשון שנעשה בחותם היה בשנת 1955.

## תיאור החותם
החותם עשוי פלדה מעובדת, משקלו 3.75 ק"ג וקוטרו 127 מילימטרים. החותם מציג את התמונה של המלכה, יושבת על כס המלכות ולראשה כתר. המלכה לובשת גלימת מלכות ואוחזת בגלובוס המלכותי ובשרביט אדוארד הקדוש. בתחתית החותם מופיע הסמל המלכותי של קנדה משנת 1957, ותחתיו הכיתוב "מלכת קנדה - אליזבת השנייה" באנגלית ובצרפתית: "**Reine du Canada - Elizabeth II - Queen of Canada**".

חותם זה הוא הראשון המשתמש באנגלית ובצרפתית - כאשר בחותמות הקודמים הכיתוב נעשה בלטינית.

## שימוש
החותם הגדול מוחזק בידיו של המושל הכללי של קנדה כנציג המונרך בהיעדרו. החותם מוחזק במשרדי הרשם הכללי של קנדה.

## חותמות פרובינציאליים וטריטוריאליים
לכל אחת מפרובינציות וטריטוריות קנדה ישנה חותם משלהן, המוחזק על ידי המשנה למושל של הטריטוריה, ומשמש לסמל את הסכמת המונרך לחוקי הפרובינציה והטריטוריה.

## הגנה חוקית
חוק שמירת המידע (**Security of Information Act**) קובע בסעיף 5 (2) (e) כי כל מי שמזייף, מוכר את החותם צפוי לעונש מאסר של עד 14 שנים ולקנס של עד 2,000 דולרים.

## ראו גם
* המלוכה הקנדית

## קישורים חיצוניים

*החותם הגדול של קנדה באתר מורשת קנדה 
## הערות שוליים

קנדה, החותם הגדול
קטגוריה:קנדה: סמלים לאומיים
קטגוריה:המלוכה הקנדית
קטגוריה:חותמות
חוק תביעת הזכויות 1689

**חוק תביעת הזכויות** (באנגלית: **Claim of Right**) הוא חוק שנחקק על ידי הפרלמנט הסקוטי בשנת 1689, ומהווה חלק מהמשפט החוקתי הסקוטי עד ימינו.

בעקבות המהפכה המהוללת בה נמלט ג'יימס השני, מלך אנגליה מאנגליה ובהזמנת הפרלמנט הבריטי ויליאם דוכס אורנג' פלש עם צבאו לאנגליה על מנת להגן על הפרלמנט, הועברה לידי ויליאם השלישי מגילת זכויות בה הוצע לו למלוך באנגליה בתמורה לשמירה על זכויות הפרלמנט ותושבי אנגליה. באותה עת היה ג'יימס השני גם מלך סקוטלנד ואירלנד. 

בעקבות החלטות פרלמנט הכנס וחקיקת חוק הזכויות 1689 על ידי הפרלמנט הבריטי נקבע בחוק כי ג'יימס ויתר על כיסאו, ועל זכותו וזכות צאצאיו לרשת את הכתר הבריטי. החלטה זו יצרה קשיים בסקוטלנד (שהייתה באותה עת ממלכה נפרדת) מאחר שג'יימס לא נמלט משטחי סקוטלנד (אלא רק משטחי אנגליה), ולכן הבסיס החוקי לקביעה כי ג'יימס ויתר על כיסאו לא היה תקף בסקוטלנד. על מנת לפתור משבר חוקתי זה, התכנס הפרלמנט הסקוטי ב-4 בנובמבר 1689 ואישר את חוק תביעת הזכויות הקובע מספר זכויות יסוד של המשפט החוקתי הסקוטי באותה עת. מאחר שג'יימס הפר זכויות אלה, נקבע כי ג'יימס ויתר על זכותו לכתר סקוטלנד. הכתר הוצע לויליאם השלישי ולמרי השנייה, אשר קיבלו את ההצעה ב-5 בנובמבר 1689 בארמון וייטהול שבלונדון, והוכרזו כמלכי סקוטלנד.

## ראו גם
*חוק הזכויות 1689

## קישורים חיצוניים
* טקסט החוק המקורי 
קטגוריה:חוקי הפרלמנט של סקוטלנד
מרדכי אבי סרור

הרב **מרדכי אבי סרור** היה סוחר יהודי ממרוקו ששימש כרבה של הקהילה היהודית בטימבוקטו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19.

## כסוחר
נולד בעיר אוג'דה שבמרוקו. טרם הגעתו לטימבוקטו ממרוקו בשנת 1859, היו סוחרים מוסלמים עוסקים במסחר ישיר מול כפרים ושבטים במערב אפריקה, באזור שכונה סודאן. הסוחרים הערבים פעלו כדי למנוע כניסה של סוחרים לא-מוסלמים לתחרות עמם.

כאדם שטייל תכופות והכיר את דרכי הארץ, התאים לתפקיד הסוחר. הוא היה פיקח, נועז, ממולח והתבטא בבהירות, אך החשוב מכל, התמצא בחוקי הקוראן כשם שידעו אותם מוסלמים.
במהלך נסיעותיו לטימבוקטו העדיף שרוב סחורתו תועבר דרך הסהרה על שיירה קצרה של גמלים המלווה במורה דרך מקומי.

כיהודי, נמנע ממנו להקים עסק מסחר משלו. הוא פנה לשליט המקומי, פולאני אמיר, וניהל איתו משא ומתן מתוקף היותו 'ד'ימי' - בן עם הספר. וכך, בשנים 1860–1862 היה הוא ואחיו לסוחרים מצליחים ומוכרים באזור. לאחר שצבר הון קטן חזר למרוקו ב-1863 ונתן לאביו סכום גדול של כסף. הוא שכנע את אחיו האחרים להצטרף אליו בנסיעתו הבאה לטימבוקטו.

## הקמת בית הכנסת
עם הגעת האחים לטימבוקטו בשנת 1864, עלה מספר היהודים הבוגרים בקהילה היהודית מתשעה לאחד-עשר. כעת היו די יהודים למניין והם פצחו בחגיגות גדולות והקימו בית כנסת.
אחד עשר חברי הקהילה היו:
* רבי מרדכי אבי סרור
* אחיו של מרדכי - יהושע, אברהם ויצחק
* בניו של יהושע - אהרון ודוד
* בנו של אהרון - יצחק
* משה - גיסו של מרדכי
* בנו של משה - דוד
* רבי רפאל
* שמעון בן יעקב

## הסתירה בין חוקי הדימים והקמת בית הכנסת
ממוזער|שמאל|250px|בית הכנסת בטימבקטו
הקמת בית כנסת בשטח מוסלמי אסורה, בהתאם לתנאי עומר. לפיכך לא ברור האם הוקם המבנה בפועל לפני הכיבוש הצרפתי בשנת 1894. יחד עם זאת, נפוץ היה בקרב יהודי מרוקו ש'בית הכנסת' היה פשוט כינוי למקום ההתכנסות שבו היו מתפללים חברי הקהילה. חברי הקהילה ידעו את התפילות בעל פה ולכן לא היו זקוקים לסידורים ויכלו לקיים את התפילות בביתו של כל אחד מהם. כמו כן, ניתן לציין כי תנאי עומר אמנם אסרו בניית בתי כנסת חדשים אך לא אסרו על רכישת מבנה קיים ושימוש בו כבית כנסת.

## ראו גם
* הדגטון והקשר היהודי-ברברי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות אפריקה
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:ילידי 1826
קטגוריה:נפטרים ב-1886
קטגוריה:יהדות הרי האטלס
חבורת סקיה

בגאולוגיה של ארץ ישראל, **חבורת סקיה** היא חבורה הקרויה על שם הכפר הערבי סקיה, שהיה באזור הפארק הלאומי של רמת גן. היא הוגדרה לאור קידוחים לגילוי מים ונפט שנעשו באזור.  ברוב המקרים, ההגדרה של חבורה זו בוצעה לפי ממצאים שאינם גלויים על פני הקרקע. החומר אשר שימש בסיס להגדרות הועלה מהקידוחים שנעשו.

מקורם של שכבות הסלע מחבורת סקיה הוא מתקופה ארוכה למדי: מתקופת תת-תור הנאוגן הכוללת את התקופות מיוקן ופליוקן ועד סוף תקופת הפליסטוקן, בתור הרביעון שבו אנו נמצאים גם היום (בתקופת ההולוקן). תקופה זוֹ משתרעת על פני כ-23 מיליון שנה, תקופה קצרה בלוח הזמנים הגאולוגי, שהסתייה רק לפני 11,700 שנה. במרוצת חלק מהתקופות האלה הוצפה ארץ ישראל בים ולכן החבורה כוללת סביבת ההיווצרות ימית - מלוחה ומתוקה ובחלק אחר הים נסוג ממנה ולכן - סביבת ההיווצרות היא יבשתית.

## חשיבות החבורה
החול בחבורה זו מקורו מנהר הנילוס ממצרים, אשר הסיע בעבר חלקיקי קווארץ ממקורות הנהר בהרי אפריקה באתיופיה אל חופי חצי האי סיני ודרום ארץ ישראל.

חשיבותה של חבורת הסקיה הוא גם באטימותה לנזילת מים או נפט ממנה. בכך היא מהווה את הבסיס לאקוויפר החוף או ל"מלכודות נפט" פוטנציאליות. בקידוחים למציאת מים  משתדלים להגיע אליה ואז בשכבת אבן החול מגלים מים. ואם הכמות מספקת והמים איכותיים ניתן גם לשאוב אותם.

מעל חבורת סקייה מצויה חבורת כורכר הנחשפת לאור חוף הים התיכון.

## תצורות
התצורות העיקריות של החבורה הוגדרו במישור החוף ואלו הם :
* תצורת יפו - העליונה שבחבורה - בנויה ברובה חוואר וחרסית. חלקה העליון הבנוי גיר עשיר בשרידי צמחייה הרגילה לגדול בשפת הים נקרא "פרט פתח תקווה".
* תצורת כורדאנה - בצפון החוף - בנויה חול, גיר ומעט קונגלומרט.
* תצורת פלשת - בדרום החוף - אף היא -חול גירי. נחשפת בעיקר במזרח פלשת, ובמספר אתרים בודדים במזרח השרון. אלו הם הכורכרים המרכיבים ה"רכסים פנימיים" ו"גבעות מזרחיות". 
* תצורת הורדוס - באזור ים כנרת - בנויה מקונגלומרט הבנוי מחלוקי גיר ואבני חול אדומות. 
* הבזלת התחתונה - באזור הגליל - בנויה מבזלת.
* תצורת חצבה - סלעיה חשופים בערבה עוביה של התצורה מעשרות מטרים בנגב הצפוני, ועד ל-2,000 מטר בבקעת הירדן. התצורה נחלקת  בערבה לחמישה  פרטים: פרט שחק, פרט משק - הורבד בחלקו במים מתוקים, פרט גדרון, פרט צפע ופרט רותם - החלוקים בפרט זה הם בעיקר חלוקי "צור יבוא", עדות למקור הספקה מרוחק.

## קישורים חיצוניים
* תומר, תקופת הפליוקן , אוניברסיטת תל אביב
*  מושון גבאי,  הגליל העליון וחופו - מדריך ישראל מובא באתר המרכז לטכנולוגיה לימודית.
* שמעון אילני, צֶבי מינסטר, מחצבות עזובות - סקר גאולוגי לשיקומם  - המכון הגאולוגי לישראל
* התפתחות ניצול ומצב מקורות מי התהום בישראל עד סתיו 1994, מאת השירות ההידרולוגי, מים והשקיה, גיליון 351, ינואר 1996, עמודים 40–45

## הערות שוליים

סקיה, חבורה
אורתצ'לה

[שמאל|ממוזער|250px|כנסיית [ניקולאס הקדוש|ניקולוז הקדוש, שנבנתה בשנת 1815]]
**אוֹרתָצַ'לָה** (בגאורגית: **ორთაჭალა**) הוא רובע עתיק בטביליסי העתיקה ליד קרצניסי שבשיא פריחתו היה מלא בגנים הידועים כ**גני אותרצ'לה**. כיום שכונה עירונית לכל דבר בטביליסי העתיקה המאוכלסת ברובה בארמנים.
## היסטוריה
שמו של המקום ניתן לו על ידי העות'מאנים; השם מהווה צירוף של המלה הטורקית "אוֹרתַה" (אמצע) והמלה הגאורגית "צַ'לַה" (חורשה). הרובע נקרא כך בגלל מיקומו על אי שהיה בעבר בנהר הקורה ובגלל צמחייתו. מאוחר יותר נבנה גשר אראגווינצֵוו (арагвинцев) על המקום בו ניצב האי והשכונה התרחבה בשני צידי הגשר. האי עצמו התכסה במים עקב עליית מפלס פני הנהר.

מהמאה ה-10 ועד למאה ה-13 היה הרובע מאוכלס בבעלי מלאכה. לאחר הפלישה המונגולית לגאורגיה, נטשו התושבים את הרובע, והמקום התמלא בגנים שיש הטוענים כי ניטעו על ידי תושבי העיר.

גני אורתצ'לה היו גני בילוי ושעשועים פתוחים לציבור, ששפעו מסעדות בעלי שמות ציוריים כמו "אל דורדו", "פנטזיה" ו"ג'נטלמן". הגנים נחשבו כמקום פנאי הטוב ביותר בטביליסי והוא כלל גם כנסיות, בית כנסת, וסממנים של תרבויות שונות ומגוונות. במאה ה-19 התמלא בסוחרי קינטו. שרידי הגנים נותרו עד היום.

במקום זה בילה גדול ציירי גאורגיה, ניקו פירוסמני, הרבה מזמנו, כשהוא מקשיב לשירי הקברט של אהובתו מרגריטה. ציוריו פיארו את המסבאות והפונדקים של הרובע ומאוחר יותר של כל העיר.

## מקורות
* דרה גולדשטיין (1999), '''המשתה הגאורגי''': התרבות מלאת החיים והאוכל הטעים של הרפובליקה של גאורגיה, עמ' 17, , 
* גאורגיה.טביליסי.אורתצ'לה, היסטוריה ותמונות, ברוסית

## קישורים חיצוניים

* בתים בתהליך בנייה (בלתי חוקית) נהרסו באורתצ'לה, 12.4.2007, באתר www.medianews.ge, 
* כנסיית ניקולוז הקדוש, באתר הרשמי של העיר טביליסי, 

קטגוריה:טביליסי העתיקה
קטגוריה:טביליסי: היסטוריה
קטגוריה:טביליסי: רבעים
קטגוריה:טביליסי: גנים ופארקים
סן פרנסיסקו 49'

**סן פרנסיסקו 49**' (באנגלית: **San Francisco 49ers**; כינוי: **ניינרס**) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה. נכון לשנת 2023 הקבוצה מחזיקה בחמש זכיות בסופרבול. 

הקבוצה נוסדה ב-1946 והצטרפה לליגת ה-NFL ב-1950, מקור שמה הוא בכינוים של המהגרים מחפשי הזהב לסן פרנסיסקו, במהלך הבהלה לזהב ב-1849. החל מ-1970 הקבוצה משחקת בבית המערבי של חטיבת ה-NFC. 

תור הזהב של הקבוצה היה בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, תחת הנהגתו של המאמן ביל וולש, אימצה הקבוצה סגנון משחק התקפי ייחודי, המכונה "התקפת החוף המערבי", וולש בחר בסיבוב השלישי של דראפט 1979 את הקוורטרבק ג'ו מונטנה מאוניברסיטת נוטרדאם, בחירה שהביאה לקבוצה את מי שעתיד להיות מגדולי שחקני הפוטבול בכל הזמנים. מונטנה ווולש הצעידו את הקבוצה לזכייה ב-4 משחקי סופרבול, בעונות 1981, 1984, 1988 ו-1989. וולש עזב את הקבוצה לאחר הזכייה ב-1989, ומונטנה ב-1992. את מקומו של מונטנה ירש הקוורטרבק סטיב יאנג, שביחד עם התופס המצטיין ג'רי רייס, הובילו את הקבוצה לזכייה נוספת בסופרבול של עונת 1994. 

בעונת 2012 העפילה הקבוצה בפעם השישית בתולדותיה לסופרבול, בו הפסידה לבולטימור רייבנס. בעונת 2019 העפילה הקבוצה לסופרבול LIV, בו הפסידה לקנזס סיטי צ׳יפס ובעונת 2023 העפילה לסופרבול LVIII בו הפסידה שוב לצ'יפס.

החל מעונת 2014 משחקת הקבוצה באצטדיון ליווייס החדש בסנטה קלרה, כ-50 ק"מ דרומית לסן פרנסיסקו. בין השנים 1971 ל-2013 שיחקה הקבוצה באצטדיון קנדלסטיק פארק בסן פרנסיסקו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* סן פרנסיסיקו 49'- האתר הרשמי

*
קטגוריה:סן פרנסיסקו: מועדוני ספורט