open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דרישת שלום (שיר של שלומי שבת)

[ממוזער|250px|קיר מדבקות הנצחה ב[תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז.]]
"**דרישת שלום**" הוא שיר שביצע הזמר הישראלי שלומי שבת, אשר יצא לאור ב-28 בספטמבר 2025 במסגרת מיזם ההנצחה "וזכרת: קהילה יוצרת זיכרון". את מילות השיר כתב טל קסטיאל, שהלחין אותו יחד עם עדן אטד. השיר מבוסס על משפטים שנלקחו ממדבקות הנצחה שנכתבו לזכר נופלים ונופלות במלחמת חרבות ברזל, ומהווה חלק מפרויקט הנצחה לאומי שמטרתו לשמר את זכרם של קורבנות טבח שבעה באוקטובר והמלחמה שבאה בעקבותיו.

## רקע ומיזם ההנצחה
השיר נוצר כחלק ממיזם "וזכרת: קהילה יוצרת זיכרון", יוזמה רחבת היקף שהוקמה בשיתוף משרד ראש הממשלה, החברה למתנ"סים, ארגון "יד לבנים" ועמותת "הילמ"ה". מטרת המיזם היא ליצור תהליך הנצחה קהילתי וחי, המאפשר לכל אזרח לקחת חלק פעיל בזיכרון הלאומי באמצעות פעילויות מקומיות, שירה, יצירה ודיאלוג. במסגרת המיזם מתקיימים ברחבי הארץ מאות אירועי זיכרון קהילתיים, הממחישים את האחדות, ההזדהות והמחויבות הציבורית לשימור זכר הנופלים והחטופים.

על פי אתר "מאקו", הרעיון למיזם "דרישת שלום" צמח מהמדבקות שנוצרו על ידי בני משפחה וחברים של חללים במלחמת חרבות ברזל. הסטיקרים, הנושאים משפטים וערכים שייצגו את הנופלים, הפכו לבסיס להנצחה פעילה וערכית, זיכרון המתורגם למעשה חברתי וקהילתי. באמצעות השיר ופעילויות נוספות, מבקש המיזם לעודד אזרחים להמשיך את דרכם של הנופלים ולא רק לזכור את שמותיהם, אלא לאמץ את ערכיהם וליישם אותם בחיי היומיום.

## נושא ותוכן
"דרישת שלום" הוא שיר הנצחה שנכתב בהשראת משפטים מתוך המדבקות שיצרו משפחות הנופלים. השיר כולל שורות המשקפות את רוחם של הנופלים ואת תקוותיהם, בהן: "השיר שלך יתנגן לנצח", "שמור על עצמך בסוף עוד ננצח", ו"תמיד תרים ת'ראש רק לא את הידיים". השורות נועדו לשמר את קול הנופלים כצוואה מוסרית ורוחנית, ומייצגות שילוב בין כאב לאמונה, בין פרידה לתקווה.

הקליפ לשיר, שבו מופיע שבת כשהוא שר מול קיר מלא בעשרות סטיקרים עם מסרים אישיים, מדגיש את אופיו הקהילתי של המיזם. השיר נכתב באישור המשפחות השכולות, ומשלב בין טקסטים אישיים לבין לחן מרגש שמעניק למסרים צורה מוזיקלית נגישה לציבור הרחב. לדברי מארגני הפרויקט, השיר נועד להיות "צוואה חיה", ביטוי לאומי של זיכרון פעיל ומחויבות אנושית.

## ביקורות
הביקורת על "דרישת שלום" מאת יוסי חרסונסקי התמקדה באופיו הייחודי של השיר כיצירה אמנותית המשלבת בין קול הזיכרון הקולקטיבי לבין אמירה אנושית אוניברסלית. חרסונסקי תיאר את השיר כ"אנדרטה חיה", יצירה המורכבת ממשפטים שנלקחו מסטיקרים, כתובות, פתקי פרידה, ציוצים וכתבות שנכתבו על ולזכר הנופלים מאז אירועי 7 באוקטובר, והופכת אותם לפסיפס של קולות וזיכרונות. לדבריו, שבת לא שר בקולו האישי בלבד, אלא משמש פה לקולו של דור שנקטע, כשהשיר אינו מתפקד כקינה אלא כצוואה של חיים, תקווה ועשייה.

חרסונסקי הדגיש את הממד האמנותי-רגשי של השיר ואת האיפוק הביצועי של שבת, אשר מעניק למילים נוכחות רכה ומכבדת. השיר, לדבריו, מצליח ליצור תחושת אינטימיות ופיוט גם כשהוא עוסק באובדן קולקטיבי, והופך את הפזמון החוזר, "השיר שלך יתנגן לנצח, שמור על עצמך, בסוף עוד ננצח", למעין מנטרה לאומית של נחמה והתחדשות. חרסונסקי ראה ב"דרישת שלום" ביטוי נדיר ליכולת של מוזיקה ישראלית לשמש לא רק תיעוד של כאב, אלא גם אמצעי של ריפוי וחיבור בין זיכרון לעשייה, בין קולות הנופלים לחיים הממשיכים.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שלומי שבת
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון ארומה מיוזיק
קטגוריה:סטיקרים
חנן סידור

ממוזער|חנן סידור (משמאל)
**חנן אהרן סידור** (12 בנובמבר 1905 – 8 במרץ 1985) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בהולנד הראשון.

## ביוגרפיה
סידור נולד בברלין ולמד כלכלה באוניברסיטת ז'נבה. עלה לישראל ב-1952, בגיל 46. ב-1 באוקטובר אותה השנה התקבל למשרד החוץ, שם שימש תחילה סגן מנהל מחלקת החקר.

באוגוסט 1953 היה למנהל המחלקה למוסדות בין-לאומיים, ב-1955 נבחר ליושב ראש הוועידה של הארגון הבין-ממשלתי להגירה וב-1957 התמנה לשגריר ישראל בהולנד הראשון.

ב-1963 סיים את תפקידו והתמנה למנהל מכון היצוא. ב-30 בספטמבר 1964 פרש ממשרד החוץ.

סידור נפטר בגיל 79.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:שגרירי ישראל בהולנד
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
חמולת דוע'מוש

**חמולת דֻעְ'מֻשׁ** (בערבית: **دغمش**; נהגה בעברית: **דּוֹרְמוּשׁ**) היא חמולה פלסטינית המתגוררת בעיר עזה מאז ראשית המאה ה-20. מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה נודעה החמולה בעימותים חוזרים ונשנים עם כוחות הביטחון של חמאס.

## היסטוריה

### שיתופי פעולה עם פלגי הטרור בעזה
חברי החמולה מזוהים או קשורים לפלגי טרור פלסטיניים ואסלאמיסטיים שונים, כולל פת"ח, חמאס, ועדות ההתנגדות העממית אל-קאעדה.

מומתז דוע'מוש, שהיה מעורב בחטיפתו של גלעד שליט, עמד בראש צבא האסלאם עד שנת 2008. לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה, בני החמולה היו מעורבים לעיתים קרובות בעימותים אלימים עם כוחות הביטחון של חמאס. לאחר הריגת שוטר ממשטרת חמאס ברצועת עזה, כוחות הביטחון של חמאס ב-16 בספטמבר 2008 פשטו על מעוז של החמולה, מה שהוביל לקרבות בין החמולה לכוחות חמאס. בעקבות הקרבות עשרה מחברי החמולה, כולל אחיו של מומתז, נהרגו. כמו כן נהרגה בתו התינוקת של זכריה דוע'מוש, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית המזוהה עם חמאס.

חברי החמולה, המזוהים עם אל-קאעדה, הקימו את "ג'יש אל-אסלאם" (צבא האסלאם), ועמדו מאחורי חטיפתו והחזקתו של העיתונאי הבריטי אלן ג'ונסטון ממרץ עד יולי 2007. על פי הדיווחים, המשפחה הייתה מעורבת בסחיטה, הברחה, סחר בנשק ובהריגת יריבים. החמולה כונתה "הסופרנוס של עזה". הם קשורים ל, אימאם סלפי פלסטיני-ירדני היושב בבריטניה. מומתז חשוד כמתכנן חטיפתו של ג'ונסטון.

### מלחמת חרבות ברזל
במרץ 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרג מנהיג חמולת דוע'מוש, סאלח דוע'מוש. כלי תקשורת ישראליים דיווחו כי חמאס התעמת עם המשפחה במהלך המלחמה, והוציא להורג את דוע'מוש. המשפחה פרסמה הצהרה בה הכחישה את הטענה.

ב-15 בנובמבר 2023 נהרגו 44 מבני החמולה בתקיפה אווירית ישראלית על מסגד בשכונת סברה שבעיר עזה. בין 17 בנובמבר ל-17 בדצמבר, כוחות צה"ל הפציצו את הגוש בו התגוררה המשפחה בתוך שכונת סברה. התקיפה גרמה למותם של 109 מבני החמולה, כולל המנהיג. אל-ג'זירה מובאשר פרסמה רשימה של בני משפחה שנהרגו שקיבלה ממשרד הבריאות הפלסטיני.

לאחר ההכרזה על הפסקת האש באוקטובר 2025, הרגה החמולה שני חברי חמאס בעיר עזה, ביניהם בנו של ראש מודיעין צבאי. יום לאחר מכן, הרגה חמאס חבר חמולה ועצרה 30 נוספים. מקור בחמולה האשים את חמאס בתחילת הסכסוך על ידי פינוי בני משפחה מבניין בו מצאו מקלט. בהמשך התרחב הסכסוך וכלל עשרות הרוגים משני צידי הלחימה. אחד ההרוגים בסכסוך הוא סלאח אל-ג'עפראווי, שגייס במהלך מלחמת חרבות ברזל 13 מיליון דולר.

## אטימולוגיה ואיות
חמולת דוע'מוש הגיעה לעזה מטורקיה בתחילת המאה ה-20. לכן, באורתוגרפיה הטורקית הנוכחית, שמם מאוית גם "Doğmuş". "Doğmuş" פירושו "נולד", תוך שימוש בזמן עבר הסקתי או דוביטטיבי. צורות איות אפשריות אחרות הן "Dogmosh", "Dugmash", "Dagmoush", "Dughmush", "Dogmush", "Durmush" ו-"Dormush".

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחות פלסטיניות
קטגוריה:עזה: היסטוריה
אי הפסיונים

[ממוזער|250x250 פיקסלים|[לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופליפה הרביעי, מלך ספרד נפגשים באי הפסיונים למען הסכם הפירנאים]]
**אי הפסיונים** (בצרפתית: **Île des Faisans**; בספרדית: **Isla de los Faisanes**; בבסקית: **Konpantzia**) הוא אי נהר לא מיושב הממוקם בנהר בידסואה, בין צרפת לספרד, שממשלו מתחלף בין שתי המדינות כל שישה חודשים.

## אטימולוגיה
אין פסיונים באי. ייתכן שהשם הוא פרשנות שגויה של מילה צרפתית הקשורה ל"מעבר" או "אגרה".

## היסטוריה
ממוזער|250x250 פיקסלים|האי כפי שנראה מהצד הספרדי
האירוע ההיסטורי החשוב ביותר שהתרחש באי היה חתימת הסכם הפירנאים. זה היה שיאו של סדרה של 24 ועידות שנערכו בין לואיס מנדז דה הארו, מספרד, לבין החשמן מאזארן, השר הראשי של צרפת, בשנת 1659 לאחר תום מלחמת שלושים השנים. מונולית נבנה במרכז האי לציון הפגישה.

האי שימש גם למספר פגישות מלכותיות אחרות:
* 1659 – לואי ה-14 פגש את אשתו לעתיד מריה תרסה מספרד שנה לאחר מכן-בפגישה באי הפסיונים-היא נפרדה מאביה, פיליפ הרביעי מלך ספרד, ומחלק ניכר מחצר המלוכה הספרדית, לפני שחצתה את הגבול לצרפת והפכה לבת זוגו של לואי ה-14.
* 1721 – לואי ה-15 פגש את כלתו המיועדת, מריאנה ויקטוריה מספרד. השניים מעולם לא נישאו.

על פי תנאי הסכם הפירנאים, האי יישאר בבעלות פרטית.

## מעמד פוליטי
האי הוא המקום בעל הריבונות משותפת, הקטן בעולם, תחת ריבונות משותפת של ספרד וצרפת, לתקופות מתחלפות של שישה חודשים, הוא נמצא רשמית תחת שלטונו של מפקד חיל הים של הונדריביה, ספרד (1 בפברואר – 31 ביולי) ושל משנה למלך צרפתי (1 באוגוסט – 31 בינואר).

כיום, התפקיד הצרפתי של "סגן מנהל הים והחוף של מחוזות הפירנאים האטלנטיים והלנד" נושא את התואר "משנה למלך של האי פסיון", שם יוצא דופן ברפובליקה הצרפתית. אחד הקצינים הצרפתים עם תואר זה היה פייר לוטי. בפועל, הוא מנוהל בתורם על ידי ראשי הערים של אירון (בגיפוסקואה, ספרד) ואנדיי (בפירנאים-אטלנטיים, צרפת).

## גאוגרפיה
מאחר שקו הגבול הספרדי עוקב אחר דרך העמק של נהר בידסואה, כל שטחו של האי פסיון הוא מובלעת הממוקמת בתוך גבולות ספרד.

## גישה לאי
לעיתים בזמן שפל ניתן להגיע לאי ברגל מהצד הספרדי. הוא אינו מיושב, והגישה אליו אסורה, למעט מדי פעם בימי מורשת פתוחים. מלבד זאת, עובדי הממשל העירוני של אירון או אנדיי רשאים לגשת לאי פעם בחצי שנה לצורך ניקיון וגינון, וחברי פיקודי הצי של סן סבסטיאן (ספרד) וביון (צרפת), האחראים על ניטור האי, נוחתים בו כל חמישה ימים.

## קישורים חיצוניים

*  
* Faisanes, Isla de los, באנציקלופדיה Auñamendi 

## הערות שוליים

קטגוריה:איים מחולקים
קטגוריה:גבול ספרד–צרפת
משטרת משרד ההגנה (בריטניה)

**משטרת משרד ההגנה** (באנגלית: **Ministry of Defence Police**, ובראשי תיבות: **MDP**) היא כוח שיטור חמוש הפועל במסגרת משרד ההגנה של הממלכה המאוחדת. הכוח מונה כ־2,900 שוטרים וכ־260 עובדים אזרחיים שאינם במדים. המשטרה הוקמה מכוח חוק משטרת משרד ההגנה משנת 1987 (Ministry of Defence Police Act 1987), אשר הסמיך את מזכיר ההגנה להקים כוח שיטור ייעודי הנתון לפיקודו של מפקח כללי (Chief Constable). מטה המשטרה ואתריה פרושים במוקדי פעילות ביטחוניים ברחבי בריטניה, ומרבית השוטרים מוסמכים כנושאי נשק – כך שרובם נושאים נשק חם באופן קבוע במסגרת תפקידם. עיקר תפקידה של משטרת משרד ההגנה הוא שמירה חמושה על מתקנים, נכסים ואתרים קריטיים של מערכת הביטחון הבריטית. לצד זאת, היא מפעילה מגוון רחב של יחידות ייעודיות.

## היסטוריה
ממוזער|190x190 פיקסלים|שוטרים של משטרת משרד ההגנה (MDP)
החוק קובע כי יוקם כוח משטרתי ממלכתי שייקרא Ministry of Defence Police, אשר יורכב מיחידים הממונים על ידי מזכיר ההגנה ומאותם שוטרים ששירתו קודם לכן כקונסטבלים מיוחדים (Special Constables) שמונו לפי סעיף 3 לחוק הקונסטבלים המיוחדים משנת 1923. מזכיר ההגנה ממנה מפקח כללי (Chief Constable) למשטרת משרד ההגנה, והשוטרים פועלים תחת פיקודו הישיר. המפקח הכללי הוא בעל סמכות מבצעית על כל כוחות ה־MDP, ואחראי להפעלתם, למשמעתם ולבקרת תפקודם.

## פדרציית משטרת משרד ההגנה
פדרציית משטרת משרד ההגנה (באנגלית: Defence Police Federation) היא הגוף הייצוגי של שוטרי משטרת משרד ההגנה הבריטית (MDP), הפועל מכוח Ministry of Defence Police Act 1987. הפדרציה מייצגת את חבריה בעניינים הנוגעים לרווחה, תנאי שירות ויחסי עבודה, ומשמשת ערוץ הידברות רשמי בינם לבין משרד ההגנה. הפדרציה פועלת באמצעות סניפים וועדות אזוריות ולאומיות, והיא גוף עצמאי שאינו תלוי בגופים חיצוניים למערכת המשטרתית. היא רשאית לייצג שוטרים בהליכים משמעתיים ובערעורים, בדרך כלל באמצעות שוטרים אחרים מאותו כוח.

מזכיר ההגנה מוסמך להסדיר בתקנות את מבנה הפדרציה, דרכי בחירת נציגיה וניהול תקציביה, והתקנות נתונות לפיקוח פרלמנטרי. הפדרציה איננה איגוד מקצועי אלא גוף ממלכתי בלתי מפלגתי, שמטרתו לשמור על זכויות השוטרים ועל מעמד המשטרה ככוח ביטחוני עצמאי במערכת ההגנה של בריטניה.

## גלריה

קובץ:MDP - Our Partners in Protection 221121-F-AB266-0001.jpg
קובץ:MOD Police, Horseguards Avenue (5).JPG
קובץ:Ministry of Defense Police Nissan Pathfinder K-9.jpg
קובץ:MDP - Our Partners in Protection 221121-F-AB266-0003.jpg
קובץ:Island-class patrol vessel.JPG


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים משטרתיים
סטיבן ג'י. דייוויס

**סטיבן גרהם דייוויס** (באנגלית: **Stephen Graham Davies**; נולד ב-24 בפברואר 1950) הוא כימאי בריטי, והיה עד לפרישתו פרופסור לכימיה על שם ווינפלט באוניברסיטת אוקספורד.

## השכלה
דייוויס סיים תואר ראשון באמנויות בשנת 1973 בניו קולג', אוקספורד, ותואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1975, תחת הדרכתו של גורדון ה. וויטהאם.

לאחר הדוקטורט, דייוויס קיבל מלגת פוסט-דוקטורט של ICI לעבודה עם מלקולם גרין (1975–1977) ומלגת נאט"ו לעבודה עם דרק ברטון (1977–1978) לפני שהצטרף למרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בגיף-סור-איווט כנספח למחקר בעבודה עם יו פלקין.

בשנת 1980 חזר לאוקספורד כמרצה לכימיה באוניברסיטה. במקביל לפעילותו האקדמית, הקים בשנת 1991 את "Oxford Asymmetry "Ltd (חברת סינתזה אסימטרית) כמשקיע יחיד. בהמשך הוא ייסד את "Oxford Diversity Ltd" (חברת כימיה קומבינטורית). שתי חברות אלו אוחדו בשנת 1999 לחברת Oxford Asymmetry International Plc בשנת 1999, שנמכרה לאבוטק בשנת 2000, בשווי של 316 מיליון ליש"ט. בשנת 2003 ייסד את VASTox (Value Added Screening Technology Oxford), חברת סינון דגי זברה. היא הונפקה בבורסה של AIM בשנת 2004 ומאז רכשה את "Dainolabs" (דגי זברה) ואת "Dextra" (חברת כימיה של פחמימות) וכן את נכסי MNL Pharma. לאחר מכן שינתה "VASTox" את שמה ל-Summit. בשנת 2009 נרכשה פעילות סינון דגי הזברה על ידי אבוטק תמורת חצי מיליון ליש"ט. בשנת 1996 הוא מונה לפרופסור לכימיה ובשנת 2006 לפרופסור לכימיה על שם וויינפלט.

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1950
חומר עזר כיראלי

בסטריאוכימיה, **חומר עזר כיראלי** הוא קבוצה או יחידה סטריאוגנית המשולבת באופן זמני בתרכובת אורגנית על מנת לשלוט בתוצאה הסטריאוכימית של הסינתזה. הכיראליות הקיימת בחומר העזר יכולה להטות את הסטריאוסלקטיביות של תגובה אחת או יותר. ניתן בדרך כלל להחזיר את חומר העזר לשימוש עתידי.
מרכז|500x500 פיקסלים
רוב המולקולות הביולוגיות והמטרות הפרמצבטיות קיימות כאחד משני אננטיומרים אפשריים; כתוצאה מכך, סינתזות כימיות של חומרי טבע וחומרים פרמצבטיים מתוכננות לעיתים קרובות כדי להשיג את המטרה בצורה טהורה אננטיומרית. חומרי עזר כיראליים הם אחת מהאסטרטגיות הרבות הזמינות לכימאים סינתטיים לייצור סלקטיבי של הסטריאואיזומר הרצוי של תרכובת נתונה.

חומרי עזר כיראליים הוצגו על ידי אליאס ג'יימס קורי בשנת 1975 עם 8-פנילמנטול כיראלי ועל ידי בארי טרוסט בשנת 1980 עם חומצה מנדלית כיראלית. תרכובת המנטול קשה להכנה וכחלופה הוצג טרנס-2-פניל-1-ציקלוהקסאנול על ידי ג'יי. קיי. וויטסל בשנת 1985.

## סינתזה אסימטרית
חומרי עזר כיראליים משולבים בסינתזות כדי לשלוט בתצורה המוחלטת של מרכזים סטריאוגניים. הסינתזה של המקרוליד ציטובריצין, של דייוויד א. אוונס, משתמשת בחומרי עזר כיראליים של אוקסאזולידינון לתגובת אלקילציה אסימטרית אחת וארבע תגובות אלדול אסימטריות, וקובעת את הסטריאוכימיה המוחלטת של תשעה מרכזים סטריאוגניים.
מרכז|500x500 פיקסלים
טרנספורמציה סטריאוסלקטיבית טיפוסית מונחית חומרי עזר כוללת שלושה שלבים: ראשית, חומר העזר מצומד קוולנטית לסובסטרט; שנית, התרכובת המתקבלת עוברת טרנספורמציה דיאסטראוסלקטיבית אחת או יותר; ולבסוף, חומר העזר מוסר בתנאים שאינם גורמים לרצמיזציה של התוצרים הרצויים. עלות השימוש בחומר עזר סטוכיומטרי והצורך לבצע שלבים סינתטיים להוספה והסרה של חומר העזר הופכים גישה זו לבלתי יעילה. עם זאת, עבור טרנספורמציות רבות, המתודולוגיה הסטריאוסלקטיבית היחידה הזמינה מסתמכת על חומרי עזר כיראליים. בנוסף, טרנספורמציות עם חומרי עזר כיראליים נוטות להיות רב-תכליתיות ונחקרו היטב, מה שמאפשר את הגישה היעילה ביותר מבחינת זמן לתוצרים טהורים אננטיומרית.

יתר על כן, תוצרי התגובות המכוונות באמצעות חומרי העזר הם דיאסטריאומרים, מה שמאפשר הפרדה קלה שלהם בשיטות כגון כרומטוגרפיית עמודה או התגבשות.

## הערות שוליים

קטגוריה:סטריאוכימיה
אחמד אל-עבדאללה א-סבאח

**אחמד אל-עבדאללה אל-אחמד אל-סבאח** (בערבית: **أحمد عبد الله الأحمد الصباح**; נולד ב-5 בספטמבר 1952) הוא כלכלן, פוליטיקאי כוויתי ובכיר במשפחת השלטון, בית סבאח המכהן כראש ממשלת כווית מ-15 במאי 2024.

## חיים מוקדמים
סבאח נולד ב-5 בספטמבר 1952. הוא קיבל תואר ראשון במימון מאוניברסיטת אילינוי בשנת 1975.

## קריירה
סבאח עבד בבנק המרכזי של כווית בין השנים 1978 ל-1987. לאחר מכן עבד במוסדות פיננסיים פרטיים בין השנים 1987 ל-1999. במהלך תקופה זו היה יו"ר בנק בורגן SAK.

בין השנים 1999 ל-2001 הוא היה שר האוצר. בשנת 1999 הוא מונה לשר התקשורת. במרץ 2007 הוא מונה לשר הבריאות, אך קיבל הצבעת אי אמון במועצה הלאומית שהובילה להתפטרותו מהמשלה ב-4 במרץ.

בפברואר 2009 מונה סבאח לשר הנפט. בין נובמבר 2008 לפברואר 2009 כיהן מוחמד סבאח אל סבאח כשר הנפט בפועל. כהונתו של אחמד אל סבאח כשר הנפט הסתיימה במאי 2011 כאשר מוחמד אל בוסיירי החליף אותו בתפקיד זה.

סבאח מונה לראש חצר נסיך הכתר בשנת 2021. הוא מונה לראש הממשלה המיועד ב-15 באפריל 2024, וירש את מוחמד סבאח א-סאלם אל-סבאח בתפקיד, לאחר שהקים את הקבינט והשביע את כס המשרתים בפני אמיר כווית ב-15 במאי.

## חיים אישיים
סבאח נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אילינוי
קטגוריה:משפחת סבאח
קטגוריה:ראשי ממשלת כווית
קטגוריה:ילידי 1952
סינתון

באנליזה רטרו-סינתטית, **סינתון** הוא יחידה היפותטית בתוך מולקולת מטרה המייצגת ריאגנט פוטנציאלי בסינתזה הרטרואקטיבית של אותה מולקולת מטרה. המונח נטבע בשנת 1967 על ידי אליאס ג'יימס קורי. הוא ציין בשנת 1988 כי "המילה סינתון משמשת כיום במשמעות של אבן בניין סינתטית ולא מבני פרגמנטציה רטרו-סינתטיים". בשנת 1998 צוין כי הביטוי לא הופיע באופן בולט בספרו של קורי משנת 1981*, The Logic of Chemical Synthesis*, מכיוון שלא נכלל באינדקס. מכיוון שסינתונים טעונים, כאשר הם מוכנסים לסינתזה, נמצאת צורה לא טעונה שלהם באופן מסחרי, במקום ליצור ולהשתמש בסינתונים טעונים שעשויים להיות לא יציבים מאוד.

## דוגמאות

: 400x400 פיקסלים|Retrosynthetic analysis of phenylacetic acid

בתכנון הסינתזה של חומצה פנילאצטית, מזוהים שני סינתונים: קבוצה נוקלאופילית "-COOH", וקבוצה אלקטרופילית "+PhCH2". כמובן, שני הסינתונים אינם קיימים בפני עצמם; מקבילות סינתטיות התואמות לסינתונים מגיבות ליצירת המגיב הרצוי. במקרה זה, אניון הציאניד הוא המקבילה הסינתטית לסינתון −COOH, בעוד שבנזיל ברומיד הוא המקבילה הסינתטית לסינתון הבנזיל.

הסינתזה של חומצה פנילאצטית שנקבעה על ידי אנליזה רטרו-סינתטית היא כדלקמן:

: 
: 

כאשר Ph מייצג פניל.

: 600x600 פיקסלים
* סינתוני C2 - אצטילן, אצטאלדהיד
* סינתון -C2H4OH - אתילן אוקסיד
* סינתוני קרבוקטיון - אלקיל הלידים
* סינתוני קרבאניון - ריאגנטי גריניאר, ריאגנטי אורגנוליתיום, אצטילידים מותמרים

## הערות שוליים

קטגוריה:סינתזה אורגנית
שכרותו של נח (בליני)

**שכרותו של נח** היא יצירת שמן על בד מאת ג'ובאני בליני המוצגת במוזיאון לאמנויות יפות וארכאולוגיה של בזאנסון (Musée des Beaux-Arts et d’Archeologie de Besançon), ואחת מהיצירות הבולטות באוספו של האמן והאספן ז'אן גיגו. היצירה, ששויכה לסגנון הציור הוונציאני של תחילת המאה ה־16, ממחישה את תרומתו של בליני להפצת ה"מאניירה מודרנה" (הסגנון המודרני) באמנות הוונציאנית לאחר שנת 1500.

הציור בוצע בטכניקת שמן על בד - טכניקה שאומצה בוונציה במאה ה-16 במקום ציור על עץ, ובליני עצמו החל להשתמש בה בשלהי חייו. במהלך המאה ה־19 חוּזק הציור באמצעות בד חדש, ועבר ריטושים במספר אזורים שחוקים. בין השאר, כף רגלו של נח צוירה מחדש באופן שגוי עם ארבע אצבעות בלבד. צילום רנטגן חושף את מבנה התאורה של הציור, המדגיש את הנפח של הדמויות באופן כמעט תחושתי, בדומה לעבודותיהם המאוחרות של ג'ורג'ונה וטיציאן. כן ניכרת היעדרות כמעט מוחלטת של רישום מקדים, דבר המעיד על טכניקה חופשית ומתפתחת בזמן הציור.

הציור עבר מחקרים ושימורים בעיקר סביב תערוכות שאליהן הושאל. הצגתו במוזיאון קורר בוונציה אפשרה מחקר ראשוני במעבדות Misericordia. לאחר שובו לבזאנסון, צפוי היה לעבור שימור יסודי לקראת הצגתו בגלריות המוזיאון לאחר שיפוצו המתוכנן לשנת 2018.

נח ישן עירום. הגביע ואשכולות הענבים שלידו, והכרם ברקע, מרמזים שנח שיכור. שלושה מבניו מיוצגים לצידו. שם ויפת (משמאל ומימין) מסיטים את עיניהם ומכסים את אביהם בבד אדום. אבל חם, הבן השלישי, צוחק כשהוא רואה את אביו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ג'ובאני בליני
קטגוריה:נח
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ציורי התנ"ך
חניתית היאור

**חֲנִיתִית הַיְּאוֹר** (שם מדעי: *Pseudagrion torridum*) היא שפרירית ממשפחת הרומחיתיים.

## תיאור
תת-המין שתואר מאזור אגמון החולה נבדל מהמופע הטיפוסי של המין בכמה מאפיינים ברורים:

הוא מתאפיין בכמות קטנה משמעותית בסימנים השחורים על הראש וכתמי העיניים האחוריים (post-ocular spots) פתוחים וברורים. הפסים שלאורך בית החזה (הפס הקרינלי והפס ההומרלי) צרים יותר מהרגיל, והסימן השחור על פרק הבטן האחרון מופיע בצורת כתם שבור או מקוטע.

האוכלוסייה שתועדה בנחל הירקון תוארה כך: הזכרים הציגו שונות ניכרת ברמת המלניזם באזור הראש, ללא קשר לרמת בגרותם. אצל זכרים בוגרים, כתמי העיניים האחוריים נעו בין מצב שבו הם מוקפים לחלוטין בשחור, כפי שנצפה אצל תת־המין הטיפוסי, לבין מצב שבו ההקפה עדינה או פתוחה בחלקה האחורי, בדומה למאפיינים שתוארו אצל תת־המין מאגמון החולה (*Pseudagrion torridum hulae*).

בניגוד לזכרים, הנקבות היו בהירות משמעותית, עם תבנית שחורה מצומצמת באופן ניכר על הראש ובית החזה. כל כתמי העיניים האחוריים היו פתוחים לגמרי בשוליים האחוריים, או הופיעו כליווי של קו שחור צר וקצר בלבד, מאפיין שתואם את תת־המין מאגמון החולה. הפסים השחורים הקרינליים וההומרליים בבית החזה נעו בין צרים מאוד לכמעט בלתי נראים, ולעיתים אף פחות מפותחים מאלה שתוארו אצל תת־המין מאגמון החולה.

## תפוצה ומרחב מחיה
היא נפוצה במדינות רבות באפריקה בהן בורקינה פאסו, חוף השנהב, מצרים, אתיופיה, גאנה, גינאה, קניה, מאלי, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, אוגנדה וזמביה ודרום-מערב סיני. בנוסף לתפוצתו הכללית, המין מבוסס היטב במזרח אפריקה לאורך רצועה המשתרעת מעמק הנילוס ועד לדלתה, מדרום לצפון. מזרחה משם, הוא תועד גם בדרום-מערב חצי האי סיני. אף על פי שבאתיופיה נצפו כבר בעבר פריטים לבנים יחד עם פריטים שחורים, אוכלוסייה בהירה באופן קבוע נצפתה באזור מבודד באגמון החולה ותוארה כתת-מין נפרד, *Pseudagrion torridum hulae*. אוכלוסייה מבודדת זו נחשבת לשארית של גל הגירה קדום, שהתרחש ככל הנראה בתקופה גשומה במהלך שלהי עידן הפלייסטוקן. תת-מין זה נחשב לנכחד, ונצפה לאחרונה ב-1982.

המרחק בין אוכלוסיית השפרירית באגמון החולה לבין האוכלוסייה הקרובה ביותר שבחצי האי סיני, באזור ואדי גרנדל, הוא כ־480 קילומטרים.

בשנים 2007 ו-2008, וכן בין השנים 2012 ל-2016, תועדה חניתית היאור במספר מוקדים באזור אגן ניקוז נחל הירקון, צפונית וצפון-מזרחית לתל אביב. אוכלוסייה זו הציגה מגוון רחב של דפוסי מלניזם, והיא הייתה שונה מתבנית תת-המין מאגמון החולה, ההומוגנית יותר. ניתוחים גנטיים נמצאים עדיין בעיצומם, ולא התקבלה בשלב זה הכרעה בנוגע לסיווג האוכלוסייה כתת-מין עצמאי.

בתי הגידול הטבעיים שלה כוללים אגמים וביצות מים מתוקים. היא שוכנת בעיקר בסביבות מים עומדים או זורמים באיטיות, כמו אגמים, בריכות ונחלים רגועים, לצד גדות מכוסות בצמחייה צפופה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מינים ללא חשש
קטגוריה:שפריריות
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדמון דה סליס לונשאן
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1876
קטגוריה:ארץ ישראל: שפיראים
ברזיליינסה

**ברזיליינסה** (בפורטוגזית: **Brasiliense Futebol Clube**) הוא מועדון כדורגל מברזיל, שנוסד בשנת 2000 ביחידה המנהלית של המחוז הפדרלי של ברזיל. בעבר שיחקה הקבוצה בליגת העל הברזילאית.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2000 ביוזמת אנשי ספורט מהמחוז הפדרלי של ברזיל.

הקבוצה הצטרפה לתחרויות האזוריות של המחוז הפדרלי וזכתה באליפות המחוז 11 פעמים (כולל בעונת 2025).

בשנת 2002 העפילה "ברזיליינסה" לגמר הגביע הברזילאי, הישג יוצא דופן עבור מועדון צעיר. באותה שנה זכתה באליפות הליגה השלישית הברזילאית והעפילה לליגת המשנה הברזילאית. בשנת 2004 זכתה באליפות ליגת המשנה והעפילה לליגת העל הברזילאית. בעונת 2005 לא הצליחה להישאר בליגה הבכירה וירדה חזרה לליגת המשנה.

הקבוצה שיחקה בליגת המשנה במשך שבע עונות, עד 2010, אז ירדה בחזרה לליגה השלישית. החל מ-2014 היא משחקת בליגה הרביעית בחשיבותה בברזיל.

בתחרות הגביע הברזילאי השתתפה "ברזיליינסה" 17 פעמים. הישגה הבולט הוא ההעפלה לגמר בשנת 2002 – עונת הבכורה שלה במפעל.

הדרבי המקומי של "ברזיליינסה" נקרא "Verde-Amarelo" (צהוב־ירוק), והוא נערך מול קבוצת גאמה. עד שנת 2025 התקיימו 77 מפגשים, בהם ניצחה "ברזיליינסה" 29 פעמים והפסידה 25 פעמים.

אצטדיון הבית של הקבוצה נבנה בשנת 1978 ומצוי בבעלות הממשל המקומי. הוא כולל כ-27 אלף מקומות ישיבה.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2000
יש לי יום הולדת

"**יש לי יום הולדת**" הוא שיר של להקת הרוק הישראלית "אחרית הימים". את השיר כתב יענקל'ה רוטבליט, הלחין זהר לוי ועיבדו כל חברי הלהקה, זהר לוי, גבי שושן, אלי מגן, יצחק קלפטר ומירי אלוני.

השיר מופיע כרצועה שמינית באלבומה היחיד של הלהקה, "אחרית הימים", משנת 1972, והיה הלהיט הגדול ביותר מתוכו.

## השיר במצעדי הפזמונים
השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב-13 במרץ 1972, וצעד 15 שבועות, עד 26 ביוני 1972. שבועיים מתוכם עמד בראש המצעד, החל מ-1 במאי 1972. במצעד השנתי תשל"ב (1972) דורג השיר במקום השמיני, ואחרית הימים זכתה בתואר "להקת השנה".

## ביצועים נוספים וגרסאות כיסוי
* גבי שושן, שרי ועוזי פוקס ביצעו את השיר במופע המשותף שלהם בשנת 2003.
* גבי שושן, איה כורם ודני רובס ביצעו את השיר בתוכנית המוזיקה "דואט ישראלי" משנת 2009.
* הזמרת מיקה שדה ביצעה גרסת כיסוי לשיר בתוכנית הטלוויזיה "אני גיטרה" בהנחיית הגיטריסט אבי סינגולדה, בשנת 2014.
* מירי אלוני ולהקת קולות גבעתיים הופיעו עם השיר במופע מחווה ליענקלה רוטבליט שנערך בפסטיבל עין גב ב-2016.
* אלי מגן ביצע את השיר בהופעה שלו בתיאטרון תמונע בתל אביב בשנת 2016.
* השחקנים מיכל ויצמן, גיא פרידמן ומיכל ינאי, ביצעו את השיר מתוך "מחרוזת יום הולדת" בהצגת הילדים "מותק הטרול הקסום" משנת 2017.
* חברי צוות תוכנית הטלוויזיה לילדים "בחצר של פופיק" ששודה בחינוכית, ביצעו את השיר בשנת 2017.

## קישורים חיצוניים
* "יש לי יום הולדת", באתר פזמונט
* 
* אקורדים לשיר, באתר Tab4u
* 20px "יש לי יום הולדת", במסד הנתונים המוזיקלי Discogs **(באנגלית)**
* 30px "יש לי יום הולדת", במסד הנתונים המוזיקלי Genius **(באנגלית)**
* 20px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה Spotify **(באנגלית)**
* 44px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה אפל מיוזיק **(באנגלית)**
* 20px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה SoundCloud **(באנגלית)**
* 44px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה Deezer **(באנגלית)**
* 55px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה Tidal **(באנגלית)**
*  "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה שזאם **(באנגלית)**
* 20px "יש לי יום הולדת", באתר המוזיקה Musixmatch **(באנגלית)**

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי רוק מתקדם
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יענקל'ה רוטבליט
קטגוריה:שירי גבי שושן
קטגוריה:שירי מירי אלוני
קטגוריה:שירי יצחק קלפטר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת CBS ישראל
קטגוריה:שירים על ימי הולדת
מחוז לינקולן (מיין)

**מחוז לינקולן** (באנגלית: **Lincoln County**) הוא מחוז הממוקם במדינת מיין שבארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית המחוז מנתה 35,237 תושבים. עיר המחוז היא ויסקאסט. המחוז נוסד בשנת 1760 על ידי בית המשפט הכללי של מסצ'וסטס מחלק ממחוז יורק, מסצ'וסטס, והוא נקרא על שם העיר לינקולן באנגליה.

עם הקמתו, מחוז לינקולן כלל יותר ממחצית אדמות המדינה, והשתרע מזרחה עד נובה סקוטיה. מתוך שטח זה נחתכו שלושה עשר מחוזות, כולל מחוז סגדאהוק במערב וחלק ממחוז קנבק בצפון. דגל המחוז הוא דגל ניו אינגלנד, שאומץ בשנת 1977.

## גאוגרפיה
שמאל|ממוזער|בות'ביי הארבור (עיירת חוף)
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחו הכולל של המחוז הוא  מתוכם  הם שטח יבשתי ו  (35%) הם מים. זהו המחוז השלישי הכי קטן בשטחו במדינת מיין.

הר קרמט (Crummett Mountain) שבעיר סאמרוויל הוא ההר הגבוה ביותר שנמצא כולו בתוך גבולות מחוז לינקולן, וגובהו 538 רגל (164 מטר) מעל פני הים.

## פוליטיקה
מחוז לינקולן היה בעבר מעוז רפובליקני, אך הוא הפך לתחרותי יותר בשנות ה-90 ומאז הבחירות של שנת 2000, כאשר ג'ורג' וו. בוש ניצח בו ברוב מצומצם, הוא נטה בצורה ברורה יותר לעבר המפלגה הדמוקרטית. ברק אובמה ניצח במחוז בשנת 2008, והוא ניצח בו שוב בפער ניכר ב-2012. ב-2016, הרפובליקני דונלד טראמפ הפסיד במחוז בכ-2 נקודות בלבד, אך מאז הוא שוב נטה יותר ויותר לעבר הדמוקרטים בכל מערכת בחירות. לינקולן היה אחד משני המחוזות היחידים במיין שנטו שמאלה בין בחירות 2020 ל-2024.

## תחבורה
כביש 1 של ארצות הברית (U.S. Route 1) עובר במחוז בכיוון דרום-מערב לצפון-מזרח. כבישים מדינתיים של מיין, בעיקר: Maine 27, Maine 129, Maine 130 ו-Maine 32, נוסעים בכיוון צפון אל פנים המחוז ודרומה אל חצי האיים שבחוף.

עד 1958, מסילת הרכבת המרכזית של מיין הפעילה רכבות נוסעים מפורטלנד לאורך שלוחת רוקלנד (Rockland Branch) מברונסוויק ועד רוקלנד במזרח. בחודשים האחרונים לפעילות, השירות צומצם לנסיעה יומית אחת לכל כיוון, עד שהופסק לחלוטין ב-4 באפריל 1959.

בין השנים 2003 ל-2015, חברת הרכבות Maine Eastern Railroad סיפקה שירות טיולים עונתי לרוקלנד, מיין, אשר התחבר עם רכבת Downeaster של חברת Amtrak בברונסוויק. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לינקולן
תגובת ויטיג

**תגובת ויטיג** או אולפינציית ויטיג היא תגובה כימית של אלדהיד או קטון עם טריפניל פוספוניום יליד הנקרא ריאגנט ויטיג. תגובות ויטיג משמשות לרוב להמרת אלדהידים וקטונים לאלקנים. לרוב, תגובת ויטיג משמשת להכנסת קבוצת מתילן באמצעות מתילן-טריפנילפוספוראן (Ph3P=CH2). באמצעות ריאגנט זה, אפילו קטון בעל הפרעה סטרית כמו קמפור יכול לעבור להמרה לנגזרת מתילן שלו.
טקסט=Wittig Reaction|מרכז|573x573 פיקסלים

## דוגמה
דוגמה לשימוש בו היא בסינתזה של לוקוטריאן A מתיל אסטר. השלב הראשון משתמש ביליד מיוצב, שבו קבוצת הקרבוניל מצומדת ליליד ומונעת עיבוי עצמי, אם כי באופן בלתי צפוי זה נותן בעיקר את תוצר הציס. תגובת ויטיג השנייה משתמשת בריאגנט ויטיג לא מיוצב, וכצפוי זה נותן בעיקר את תוצר הציס.
טקסט=An example of the use of the Wittig reaction in synthesis, making leukotriene A methyl ester|מרכז|670x670 פיקסלים|דוגמה לשימוש בתגובת ויטיג בסינתזה, להכנת לויקוטריאן A מתיל אסטר

## היסטוריה
תגובת ויטיג דווחה בשנת 1954 על ידי גאורג ויטיג ועמיתו אולריך שולקופף. על תרומה זו, זכה ויטיג בפרס נובל לכימיה בשנת 1979.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:1954 במדע
קטגוריה:גרמניה: המצאות
ויטיג
קרדיגן (ויילס)

**קרדיגן** (באנגלית: **Cardigan**, בוולשית: **Aberteifi**; ) היא עיירה וקהילה בדרום-מערב מחוז קרדיגיון שבמערב ויילס.

קרדיגן שימשה לאורך ימי הביניים כאחת מערי הנמל החשובות בוויילס וכמרכז שלטוני. עד לכיבוש האנגלי של ויילס ב-1282, שכנה קרדיגן באזור הגבול שבין אדונויות הספר הוולשי האנגלו-נורמנים שהחזיקו באזורי דרום ויילס, לבין הממלכות הוולשיות העצמאיות, וכן עבר ידיים פעמים רבות בין הכוחות הוולשים לאלו האנגלו-נורמנים. שמה של קרדיגן מקורו בממלכת קרדיגיון ששכה באזור ובמקור נקרא על שם קרדיג אפ קונד'ה שייסד אותה. קרדיגן היוותה בסיס לשם המחוז ההיסטורי (לו היא גם שימשה כבירה מחוזית) קרדיגנשייר, מחוז שהתקיים עד 1974, אז אוחד עם מחוז דאווד והחל מ-1996 נקרא קרדיגיון (על שם הממלכה הוולשית ההיסטורית).

## היסטוריה
קרדיגן ממוקמת בשפך נהר טיווי (מכאן שמה בוולשית "אברטיווי" שמשמעותו שפך נהר הטיווי), במערב ויילס, ושימשה לאורך השנים כעיר נמל מרכזית וגבול תרבותי בין ויילס לנורמנים. כחלק מהמערכה הנורמנית לכיבוש דרום ויילס, הוקם במקום מבצר עץ (בצורת "גבעה וחפיר") בסביבות שנת 1093, כנראה על ידי רוג’ר דה מונטגומרי, במרחק של קילומטר ממיקום טירת קרדיגן הנוכחית. בסביבות שנת 1110 בנה ריצ'רד פיץ גילברט דה קלייר מבצר עץ במקום הנוכחי של קרדיגן, בנקודה אסטרטגית המשקיפה על הגשר מעל הטיווי. לאורך המאה ה-12 נמשך מאבק עיקש בין הוולשים לאנגלו-נורמנים על השליטה בשטחי ממלכת קרדיגיון וקרדיגן עצמה. בשנת 1165 כבש ריס אפ גריפיד' מממלכת דהייברת' את הטירה מנכדו של דה קלייר, ובשנת 1171 ביצר אותה באבן; ככל הנראה מדובר בבנייה הראשונה באבן שביצע נסיך ולשי.

בשנת 1176 חגג ריס את סיום בניית הטירה באירוע שהפך להיות האיסטד'ווד (Eisteddfod) הראשון המוכר, פסטיבל תרבות של שירה ומוזיקה שהפך למסורת ולשית הממשיכה עד היום. אחר מות ריס בשנת 1197 החלו קרבות ירושה בין בניו, אשר אחד מהם, מלגווין, מכר את קרדיגן לג'ון, מלך אנגליה, ובכך הועבר לשליטה אנגלית. בתחילת המאה ה-13 נלחמו שוב הוולשים והנורמנים על קרדיגן אשר החליפה ידיים פעמים רבות. ב-1215 כבש אותו ל'ואלין הגדול מגוויניד’, אך ב-1223 נכבשה מחדש בידי ויליאם מרשל, רוזן פמברוק. ב-1231 הוחזר לידי הנסיכות הוולשית המתהווה, אך לאחר מות ל'ואלין ב-1240 חזר לשליטה נורמנית. במהלך השנים 1244–1254 התקיים שיקום נרחב של המבצר, וב-1248 נבנה מגדל עוז והוקמו חומות מסביב לעיר.

קרדיגן הייתה במשך ימי הביניים מרכז סחר חשוב. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית במאה ה-17, הותקפה קרדיגן בידי הכוחות הפרלמנטרים, טירת קרדיגן נהרסה ונותרה נטושה זמן רב אחרי כן עד ששוקם חלקית בתחילת המאה ה־19. בתקופת המלכה אליזבת הראשונה קיבלה העיר מעמד חוקי, ובמאה ה-18 הפכה לאחד הנמלים החשובים בדרום ויילס, עם תעשיות בולטות של בניית אוניות, ייצוא בדים, אבן גיר, תירוש ועוד. בסוף המאה ה-19 הגעת מסילת ברזל ב-1886 וחוסר התאמת עומק שפך הנהר לספינות המסחר המודרניות, הביעו לירידת החשיבות המסחרית שלה.

## תמונות

Cardigan Castle - south western aspect-Geograph-6075948-by-M-J-Roscoe.jpg|טירת קרדיגן
Cardigan Town Hall - geograph.org.uk - 4623803.jpg|בית הגילדה (בית העיריה)
Bridge over the Teifi - geograph.org.uk - 878981.jpg|גשר קרדיגן
St Mary's Church, Cardigan - geograph.org.uk - 2592071.jpg|כנסיית סנט מרי


## קישורים חיצוניים
* 

* אודות קרדיגן

## הערות שוליים

קטגוריה:ויילס: עיירות
קטגוריה:קרדיגיון
פסגת רייקיאוויק

ממוזער|הקונסוליה הצרפתית לשעבר, שנקראה Höfði, בה התקיימה פסגת רייקיאוויק בשנת 1986.
**פסגת רייקיאוויק** בה נפגשו נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, ומזכיר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, נערך בהופידי, הנמצא ברייקיאוויק בירת איסלנד, בין 11 ל־12 באוקטובר 1986.

השיחות אמנם נכשלו בסופן, אך ההתקדמות שהושגה התממשה לבסוף בשנת 1987 באמנת פירוק הנשק הגרעיני לטווח בינוני בין ארצות הברית לברית המועצות.

## מהלך השיחות
ממוזער|הנשיא רונלד רייגן עם המזכיר הכללי של ברית המועצות גורבצ'וב, בבית הופדי, במהלך פסגת רייקיאוויק
לאחר כישלון  שנערכה ב–1985, ניסו להגיע להסכמים מחודשים בפסגה זו. גורבצ'וב הציע לאסור לגמרי שימוש בטילים בליסטיים בתוך 15 שנים, אך רייגן דרש להמשיך במחקר על יוזמת ההגנה האסטרטגית (SDI), שמטרתן הקמת הגנה של טילים בליסטיים בין-יבשתיים להגנה מירי התקפי של טילים בליסטיים. אך החשדנות הסובייטית כלפי SDI הייתה רבה, וגורבצ'וב לא הסכים לכך.

במהלך הדיונים ברייקיאוויק, ניסה רייגן לכלול דיון על זכויות האדם, יהודי ברית המועצות ומתנגדי המשטר, ועל הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. לעומתו, גורבצ'וב, ניסה להגביל את השיחות אך ורק לנושא . בעקבות אסון הגרעין בצ'רנוביל, הציג רייגן את הצעת "אופציית האפס" , לחיסול הנשק הגרעיני לטווח בינוני (הסכם INF) באירופה. הסובייטים הציעו בשלב מסוים לחסל 50% מכלל כלי הנשק האסטרטגיים, כולל טילים בליסטיים בין-יבשתיים, והסכימו לא לכלול נשק בריטי או צרפתי בספירה, כל זאת בתמורה להבטחה אמריקאית לא ליישם הגנות אסטרטגיות בעשר השנים הבאות, בהתאם לאמנת סאל"ט.

האמריקאים הגיבו בהצעה משלהם, לחיסול כל הטילים הבליסטיים תוך עשר שנים, אך דרשו אפשרות לפריסת הגנות מפני איומים אסטרטגיים שיוותרו לאחר מכן. גורבצ'וב הדגיש את רצונו לחזק את אמנת ABM (ABM treaty), שהגבילה החזקת נשק אנטי-בליסטי, והוסיף תנאי שכל מחקר ה-SDI יוגבל למעבדות בלבד, למשך אותן עשר שנים. רייגן טען כי מחקר ה-SDI המוצע שלו, מותר על פי פרשנות סבירה לאמנת ה-ABM, וכי אינו יכול להפר את הבטחתו לאמריקאים לחקור את ההתגוננות הבליסטית ליירוט טילים גם מחוץ לאטמוספירה. הוא הסכים לשתף את טכנולוגיות ה–SDI עם הסובייטים, הבטחה שגורבצ'וב אמר שהוא בספק אם תקוים, בהתחשב בכך שהאמריקאים אפילו לא עמדו בשיתוף טכנולוגיית קידוחי נפט.

## ניסוח ההצעות
בהצעת ברית המועצות נכתב:

לעומת זאת, בהצעת ארצות הברית נכתב:

## תוצאת השיחות
למרות התקדמות רבה בדיונים על חיסול כל הנשק הגרעיני, הפסגה הסתיימה ללא הסכמה. אך למרות כישלונה לכאורה, המשתתפים והמשקיפים בירכו את הפסגה כפריצת דרך משמעותית שאפשרה בהמשך את החתימה על אמנת INF (אמנת הכוחות הגרעיניים לטווח בינוני), ב ב-8 בדצמבר 1987.

## ראו גם
* יחסי ארצות הברית – ברית המועצות
* פירוק נשק גרעיני

## קישורים חיצוניים

* פסגת רייקיאוויק 
* תיק רייקיאוויק מסמכים סודיים מהפסגה שהותרו לפרסום.

## הערות שוליים

קטגוריה:המלחמה הקרה: אמנות והסכמים
קטגוריה:1986 בברית המועצות
קטגוריה:1986 בארצות הברית
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ברית המועצות
קטגוריה:ועידות
קטגוריה:נשיאות רונלד רייגן
קטגוריה:רייקיאוויק
קטגוריה:מיכאיל גורבצ'וב
איפאטינגה (כדורגל)

**איפאטינגה** (בפורטוגזית: **Ipatinga Futebol Clube**) הוא מועדון כדורגל מברזיל, שנוסד בשנת 1998 בעיר איפאטינגה שבמדינת מינאס ז'ראיס. בעבר שיחקה הקבוצה בליגת העל הברזילאית.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1998 ביוזמת מספר אנשי עסקים מקומיים וראש עיריית איפאטינגה. בסיס להקמתו הייתה קבוצת חובבים של מועדון מקומי בשם Novo Cruzeiro Futebol Clube.

"איפאטינגה" השתלבה באליפות האזורית של מדינת מינאס ז'ראיס. בעונת הבכורה סיימה במקום השני וקודמה לדרג הבכיר. בשנת 2005 זכתה באליפות המדינה – זכייתה היחידה עד כה. בסך הכול שיחקה 12 עונות בדרג הבכיר של אליפות המדינה.

בשנת 2007 שיחקה הקבוצה לראשונה בליגת המשנה הברזילאית וסיימה את העונה במקום השני, מה שהקנה לה עלייה לליגת העל הברזילאית. "איפאטינגה" שיחקה בליגה הבכירה עונה אחת בלבד, וירדה בחזרה לליגת המשנה. בסך הכול הופיעה בליגת המשנה ארבע עונות, האחרונה שבהן ב-2012.

בשנת 2012 נקלעה הקבוצה למשבר פיננסי, ובעקבותיו הועברה לעיר בטים הסמוכה. בשנת 2018 חזרה המועדון לאיפאטינגה. בשנת 2022 המשבר הכלכלי החריף, והקבוצה עמדה על סף פשיטת רגל. היא נרכשה על-ידי איש עסקים מקומי, מה שאפשר את המשך פעילותה.

עד לשנת 2024 שיחקה "איפאטינגה" בליגה הרביעית של התחרויות הארציות בברזיל. בעונת 2025 היא מתמודדת רק בליגת המשנה של אליפות מינאס ז'ראיס.

בתחרות הגביע הברזילאי השתתפה הקבוצה שבע פעמים מאז 2003. הישגה הבולט ביותר היה העפלה לחצי הגמר בשנת 2006.

אצטדיון הבית של הקבוצה נבנה בשנת 1982, נמצא בבעלות העירייה, ומכיל כ־22 אלף מקומות ישיבה.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מינאס ז'ראיס
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1998
ואל פיטרסון

**פרדריק ולדמאר ארסטוס פיטרסון** (באנגלית: **Frederick Valdemar Erastus Peterson**; ) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כמושל ה-26 של מדינת נברסקה בין השנים 1947–1953. לאחר כהונתו כמושל מונה בידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר לראש המנהל הפדרלי להגנה אזרחית ולאחר מכן לשגריר ארצות הברית בדנמרק. בתקופת ממשל ריצ'רד ניקסון כיהן כשגריר ארצות הברית בפינלנד.

## ביוגרפיה
פיטרסון נולד באוקלנד שבנברסקה, בנם של הנרי ס. פיטרסון והרמנדה (סוונברג) פיטרסון. הוא למד במכללה למורים ויין סטייט שם השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן באוניברסיטת נברסקה–לינקולן, שם קיבל תואר שני במדע המדינה. בשנת 1933 עבר להתגורר בעיירה אלגין (Elgin).

## קריירה ציבורית
פיטרסון עבד כמורה, כמנהל בית ספר וכעיתונאי, והיה מפקח בתי הספר באלגין וכמוציא לאור של העיתון "The Elgin Review" במשך עשר שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כלוטננט קולונל בגיס האווירי של צבא ארצות הברית.

בבחירות 1940 לסנאט של ארצות הברית עבד כמנהל מטה הבחירות של יו באטלר, והמשיך בקריירתו הפוליטית כעוזרו המנהלי של מושל נברסקה דווייט גריזוולד בין השנים 1941–1942. לאחר כהונתו של גריזוולד התמודד למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד המושל, ונבחר לתפקיד בשלוש מערכות בחיורת: 1946, 1948, ו-1950.

במהלך כהונתו תמך בפיתוח אגן הניקוז של נהר המיזורי, קידם יוזמות למימון ציבורי של סלילת כבישים, והיה יו"ר אגודת המושלים הלאומית. בדצמבר 1951 מינה את פרד סיטון למלא את מקומו של קנת' ורי בסנאט האמריקאי.

בשנים 1953–1957 כיהן כראש המִנהל הפדרלי להגנה אזרחית בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. במהלך שירותו בממשל אייזנהאואר נודע בזכות השערתו כי ניתן ליצור נשק בלתי קונבנציונלי מקובלט. לאחר מכן שירת כשגריר ארצות הברית בדנמרק (1957–1961) ובפינלנד (1969–1973).

## מותו
פיטרסון נפטר ב-17 באוקטובר 1983 בפרמונט שבנברסקה, בעקבות דלקת ריאות ולאחר מאבק באלצהיימר. הוא נקבר בבית העלמין אוקדייל השוכן בעיר אוקדייל שבנברסקה.

## קישורים חיצוניים
* ואל פיטרסון, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי נברסקה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא דני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נברסקה–לינקולן
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מושלי נברסקה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:יושבי ראש אגודת המושלים הלאומית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בפינלנד
קטגוריה:שגרירים בדנמרק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
נתן בר-יעקב

**נתן בר-יעקב** (14 בינואר 1912 – 7 באפריל 1984) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בנורווגיה.

## ביוגרפיה
בר-יעקב נולד בגלאזגו ועלה לארץ ישראל ב-1948. ב-1 במאי 1956 התקבל למשרד החוץ והחל לשמש נספח לענייני עבודה בשגרירות ישראל בוושינגטון. הוא שימש בתפקיד זה עד 1960 ובהמשך היה סגן חבר המשלחת הישראלית לעצרת האו"ם בניו יורק, סגן מנהל מחלקת ארצות הברית ומנהל בפועל של המחלקה באגף צפון אמריקה וקצין עיתונות.

בשנת 1963 מונה לשגריר ישראל בנורווגיה. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1969. הוא המשיך לעבוד במשרד החוץ עד 1 בפברואר 1977, אז פרש לגמלאות.

בר-יעקב נפטר בגיל 72 ונקבר בהר המנוחות.

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ישראל
קטגוריה:שגרירי ישראל בנורווגיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
Searchlight

"**Searchlight**" (בעברית: "**זרקור**") הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הוא הסינגל הרביעי מתוך *[[Ei8ht]]*, אלבומה השמיני של הלהקה. השיר יצא לאור ב-18 בנובמבר 2025, כסינגל הרשמי הרביעי מתוך האלבום.

## רקע
הלהקה השיקה את השיר פומבית לראשונה ב-10 באוקטובר 2025, בהופעה בגרנד אול אופרי, הופעה ראשונה במתחם עבור הלהקה. ברנט סמית, סולן הלהקה, אמר לקהל 

## סגנון
זמן מה לפני השקת השיר, הודיעה הלהקה כי היא "נודדת אל מחוזות הקאנטרי". עם צאת השיר הוא הוגדר כשייך לסוגה זו, לראשונה עבור הלהקה. הלהקה השתמשה בשיר לראשונה בכלים כמו גיטרת פלדה ובנג'ו.

בראיון למגזין "Parade" ציין סמית שהחיבור למוזיקת קאנטרי הוא טבעי עבור חברי הלהקה, שכולם גדלו בדרום ארצות הברית, והיו מחוברים לסגנון המוזיקלי המאפיין את האזור מגיל צעיר.

## הפצה
ב-8 בנובמבר 2025 הפיצה הלהקה טיזר ראשון לקראת צאת הסינגל הרשמי. יומיים לאחר מכן הוכרז שהסינגל ייצא ב-18 בנובמבר.
## קבלה ומצעדים
מיד עם צאתו זינק השיר למקום הראשון במצעד הרוק, ולאחר מכן גם במצעד הכללי של iTunes.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2025
קטגוריה:סינגלים מ-2025
קטגוריה:שירי שיינדאון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אטלנטיק רקורדס
סטיבן וייט

**סטיבן מלורי וייט** (באנגלית: **Stephen Mallory White**; 19 בינואר 1853 – 21 בפברואר 1901) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, אשר נודע בעיקר בזכות כהונתו כסנאטור מטעם מדינת קליפורניה בשנים 1893–1899.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
וייט נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה ב־19 בינואר 1853, והיה בנם של ויליאם פ. וייט, סוחר וסופר ששימש גם כבנקאי מטעם המדינה, ושל פרנסיס ג'. "פאני" (ראסל) וייט. אמו נותרה יתומה בגיל צעיר וגדלה אצל קרובי משפחה בפלורידה, ביניהם הסנאטור סטיבן מלורי, שעל שמו נקרא.

עד גיל 13 למד וייט בבית עם מורתו, דודתו, ולאחר מכן למד בבית ספר פרטי במחוז סנטה קרוז. בגיל 16 החל ללמוד בבית הספר התיכון סנט איגנציוס בסן פרנסיסקו, שם למד כשנה וחצי.

בשנת 1871 השלים את לימודיו במכללת סנטה קלרה, למד משפטים אצל שלושה עורכי דין באזור סנטה קרוז, והוסמך לעריכת דין בשנת 1874.

### קריירה מוקדמת
וייט השתקע בלוס אנג'לס ופתח משרד עורכי דין. בשנת 1882 היה ממייסדי לשכת עורכי הדין של מחוז לוס אנג'לס. הוא נודע כסנגור מוכשר, אך העדיף לעסוק בתיקים אזרחיים ולא פליליים. בנוסף היה פעיל בגופים אזרחיים כמו לשכת המסחר של לוס אנג'לס וארגון "בני בניה של קליפורניה המוזהבת".

### קריירה פוליטית במדינה
וייט, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כתובע המחוזי של לוס אנג'לס בשנים 1882–1884. בשנת 1888 היה נציג בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית בעיר סנט לואיס, שם נבחר לכהן כיושב הראש הזמני של הוועידה.

בין השנים 1887–1891 כיהן בסנאט של מדינת קליפורניה. הוא נבחר לנשיא הזמני של הסנאט, וכשסגן המושל  ירש את משרת המושל בעקבות מותו של המושל המכהן, כיהן וייט בפועל כסגן המושל במשך רוב כהונתו.

במקביל כיהן כחבר מועצת הנאמנים של בית הספר למורים בלוס אנג'לס (שמאוחר יותר הפך לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס – UCLA).

### הסנאט של ארצות הברית
בשנת 1893 נבחר וייט לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה, והיה היליד הראשון של המדינה שכיהן בתפקיד זה. הוא כיהן כהונה אחת בלבד, עד 3 במרץ 1899. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת ההשקיה והשבת הקרקעות הצחיחות.

וייט נודע במיוחד בזכות מאמציו להקים נמל מים עמוקים בלוס אנג'לס – מה שהוביל לייסוד נמל לוס אנג'לס.

ב־1896 כיהן כיו"ר הקבוע של הוועידה הדמוקרטית הלאומית בשיקגו, שבה נבחר ויליאם ג'נינגס ברייאן למועמד לנשיאות.

### שנים מאוחרות ומותו
לאחר סיום כהונתו לא התמודד וייט לכהונה נוספת וחזר לעסוק בעריכת דין בלוס אנג'לס. בין 1899–1901 שימש כחבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת קליפורניה.

וייט נפטר בלוס אנג'לס ב־21 בפברואר 1901 ונקבר בבית העלמין קלווארי בעיר.

## חיים אישיים
בשנת 1883 נישא וייט להורטנס סקריסט (1857–1935). לזוג נולדו שישה ילדים, מתוכם ארבעה הגיעו לבגרות.

### הנצחתו
בית הספר התיכון סטיבן מ. וייט בקרסון, קליפורניה, שנפתח בשנת 1957, נקרא על שמו.

בשנת 1908 הוקמה פסל דמותו מחוץ לבית המשפט של מחוז לוס אנג'לס, ובמהלך השנים הועבר הפסל למיקומים שונים בעיר. כיום הוא מוצב סמוך לכניסה לחוף קברילו בסן פדרו.

מאז 2019 מתנהל ויכוח ציבורי סביב תמיכתו של וייט בחוק הדרת הסינים ובצעדים גזעניים נוספים, והועלו הצעות להסיר את שמו מבית הספר ואף להסיר את הפסל ממקומו הציבורי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:סגני מושלי קליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1853
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1901
אמריקה שמעבר לפרעות

**אמריקה שמעבר לפרעות** (ברומנית: **America de peste pogrom**, בגרמנית: **Oxenberg & Bernstein**, בצרפתית: **Les Oxenberg & les Bernstein** ובפולנית: **Złota dziewczynka z Jassów** (נערת הזהב מיאשי)) הוא רומן היסטורי מאת הסופר הרומני קטלין מיהוִּּּלאק.

חרף השם המתחיל ב"אמריקה" העלילה ממוקדת ברומניה, בעיר יאשי וליתר דיוק בפרעות יאשי. לא במקרה המתרגמים העדיפו לתת לספר שמות אחרים - השם הרומני חידתי במקצת, מעורפל ולא ברור למה כוונתו. בראיון עיתונאי דימה הסופר את שם הספר כבגד חדש שעוטות התרחשויות קודמות.

הספר יצא לאור לראשונה ב-2014 בהוצאה Cartea Românească (הספר הרומני), היה לרב מכר ותורגם במהרה לשפות נוספות וגם בהן זכה לפופולריות רבה.
[שמאל|ממוזער|300px|גופות של יהודים ברחוב ואסילה פונטה ב[יאשי, בזמן פרעות יאשי המתוארות בספר]]
[שמאל|ממוזער|300px|גופות של יהודים ברחוב ב[יאשי, בזמן פרעות יאשי המתוארות בספר]]
הספר נוגע לנושא שנחשב רגיש עד בלתי נגיש ברומניה, פרעות יאשי, ובהתאם לכך זכה לתגובות מעורבות. הסופר מפגין ידע בלתי מבוטל בקורות יהדות רומניה ונוגע בצמתים חשובים, למשל פולמוס גופות היהודים בפקולטות לרפואה ברומניה, נומרוס קלאוזוס, רצח מנצ'יו והמשפט בטורנו סברין ובאישים בולטים בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה ברומניה, כמו פרופסור אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, פרופסור ניקולאה פאולסקו וכמובן יון זליה קודריאנו.

הספר כתוב בדילוגים בין שתי עלילות נפרדות לכעורה, קורות משפחת הרופאים אוקסנברג היהודית מיאשי וקורות משפחת ברנשטיין היהודית מארצות הברית העוסקת בסחר בבגדים משומשים. שני בני משפחת ברנשטיין, אם ובן מבוגר מגיעים לעיר יאשי במטרה מוצהרת של הרחבת מסחרם ויהודי מקומי, פינקלשטיין, מצרף להם עובדת רומניה דוברת אנגלית, כדי שתהיה מדריכתם בביקורם בעיר. ה"אמריקאים" מתרשמים מהרומנייה ומזמינים אותה לאמריקה לשלושה חודשי ניסיון ומכאן מתפתחת העלילה והרומנייה הופכת לאחת המספרות, המגוללת את קורות הברנשטיינים. רמזים שונים יעזרו לקוראים לגלות בעצמם את הקשר בין שתי המשפחות ובכל זאת תמתין לקוראים הפתעה בסוף הספר.

נושא הספר קשה לעיכול, הפרטים לעיתים מזעזעים והסופר הצליח להתגבר על כך במנות גדושות של הומור מכל הסוגים, אירוניה, סאטירה וסרקזם לעיתים עד כדי גרוטסקה. הספר זכה לשפע ביקורות טובות בשפות בהן פורסם.

הספר היה לרב מכר רומני והסופר קיבל וסירב לשתי הצעות הסרטה של הספר. הסירוב נבע מכך שההצעות באו מרומניה והוא מקווה שתבוא הצעה בינלאומית, כדי שהעלילה תגיע ליותר אנשים.

במרץ 2018 הופיע באוסטריה תרגום גרמני מפרי עבודתו של המתרגם הגרמני יליד רומניה ארנסט וכמן. המתרגם זכה על תרגום זה פרס של יריד הספרים של לייפציג. ב-2020 יצא לאור תרגום צרפתי של מרילי לה ניר.

## קישורים חיצוניים
* Cătălin Mihuleac: Propaganda de stat a știut să fructifice frecușurile interetnice cu evreii 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי רומניה
קטגוריה:ספרות רומנית
קטגוריה:ספרי 2014
תומאס בארד

**תומאס רוברט בארד** (באנגלית: **Thomas Robert Bard**; 8 בדצמבר 1841 – 5 במרץ 1915) היה מדינאי אמריקאי בקליפורניה, שסייע בארגון מחוז ונטורה וייצג את מדינת קליפורניה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1900–1905 מטעם המפלגה הרפובליקנית. הוא נודע בכינוי "אבי פורט הוואינמי" (Port Hueneme) בזכות פועלו בהקמת העיר והרחבתה, ובשל הקמת הנמל העמוק הראשון והיחיד באזור. בנוסף היה אחד ממייסדי חברת UNOCAL (Union Oil Company of California).

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בארד נולד בעיירה צ'מברסבורג שבמדינת פנסילבניה ב־8 בדצמבר 1841. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים, והשלים את לימודיו באקדמיית צ'מברסבורג בשנת 1858. במהלך לימודיו למד משפטים, ולפני שסיים את לימודיו כבר הועסק בחברת Pennsylvania Railroad. לאחר מכן שימש כעוזר למנהל חברת הרכבות Cumberland Valley Railroad, ועסק גם במסחר בדגנים בעיר הגרסטאון שבמרילנד. בראשית מלחמת האזרחים האמריקאית שירת בארד כסייר מתנדב בצבא האיחוד במהלך פלישות הקונפדרציה למרילנד ולפנסילבניה.

בשנת 1865 הגיע בארד למחוז ונטורה שבקליפורניה כדי לפתח את אדמות דודו, תומאס א. סקוט, באזור אוג'אי. בשנת 1867 היה לאדם הראשון בקליפורניה שהפיק נפט מבאר קידוח. לפי מדריך הקונגרס הרשמי לשנת 1903, בארד עסק בתחומים מגוונים: נמל ואחסון סחורות, בנקאות, חיפוש נפט, גידול צאן וסחר בנדל"ן.

### קריירה פוליטית
בארד עבר למחוז ונטורה ב־1864, וכיהן כחבר מועצת המפקחים של מחוז סנטה ברברה בין השנים 1868–1873. בשנת 1871 מונה כנציב לארגון מחוז ונטורה, ובאותה תקופה רכש וחילק את אדמות Rancho El Rio de Santa Clara o la Colonia, שעליהן תכנן את הקמת העיר פורט הוואינמי – שבה נבנתה מאוחר יותר אחוזתו, "ברילווד".

ב־1884 היה נציג קליפורניה לוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית, ובין השנים 1886–1887 כיהן כדירקטור במועצת החקלאות של מדינת קליפורניה. בשנת 1887 היה בין המייסדים של אוניברסיטת אוקסידנטל (Occidental College).

ב־6 בפברואר 1900 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכיהן בתפקיד עד 3 במרץ 1905, אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב־1904. בתקופתו בסנאט עמד בראש ועדת הדיג (בקונגרס ה־57) וחבר בוועדת ההשקיה (בקונגרס ה־58). בין מעשיו הבולטים נמנה מינויו של ג'ורג' פטון לאקדמיה הצבאית בווסט פוינט.

### משפחתו ושנותיו המאוחרות
בארד הפך לאיש עסקים מצליח, והחזיק בהשקעות רווחיות בכמה חברות נפט. יחד עם אחיו, הרופא ד"ר סיפאס ליטל בארד, ייסד את בית החולים לזכר אליזבת בארד בעיר ונטורה, שהוקם לזכר אמם. בנו, ארצ'יבלד פיליפ בארד, היה פיזיולוג ידוע ודקאן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.

תומאס בארד נפטר באחוזתו "ברילווד" שבפורט הוואינמי, קליפורניה, ב־5 במרץ 1915. הוא נקבר תחילה בבית הקברות המשפחתי שבאחוזה, ובהמשך הועברו שרידיו לבית הקברות Ivy Lawn שבעיר ונטורה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1915