open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוקסנה

**רוקסנה** (ביוונית: Ῥωξάνη) הייתה אשתו הבאקטרית של אלכסנדר הגדול, ובתו של אציל מקומי, אוקסיארטס מבאקטריה (כיום בלח' באפגניסטן). רוקסנה נולדה לפני שנת 341 לפנה"ס, אך התאריך המדויק אינו ידוע.

## מקור השם
מקור השם רוקסנה הוא מהשפה הפרסית (בפרסית: روشنک - רושנכּ), והוא שם פופולרי לנשים פרסיות עד היום. לשם מספר פירושים, בהם "להבה אהובה", "כוכב קטן" או "יופי מסנוור".

## נישואיה לאלכסנדר
בשנת 327 לפנה"ס נישאה רוקסנה לאלכסנדר מוקדון. רוקסנה נלקחה בשבי לאחר שמבצר הסלע הסוגדיאני נפל בידי אלכסנדר, במסגרת נפילתה של בלח' - העיר הפרסית האחרונה שנכבשה על ידי צבאו. הנישואין הוגדרו למטרת התפייסות עם הנציבים הבאקטרים באזור. למרות המטרה הפוליטית המוצהרת, קיימים מקורות היסטוריים הטוענים כי אלכסנדר אכן אהב את אשתו. רוקסנה התלוותה לאלכסנדר בכיבושיו בהודו ב-326 לפנה"ס.

## רוקסנה ומותו של אלכסנדר
לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון, ילדה רוקסנה את בנו אלכסנדר הרביעי. היא ובנה סבלו רבות מיריביו הפוליטיים הרבים של אלכסנדר שהלכו והתחזקו לאחר מותו - מה שהוביל בסופו של דבר לנפילת האימפריה המקדונית. כתוצאה מכך דאגה רוקסנה לרצוח את אשתו השנייה של אלכסנדר, סטטירה, ואת אחותה דריפטיס. עם חזרתם למוקדון זכו להגנה מצד אמו של אלכסנדר, אולימפיאס. ההתנקשות באולימפיאס ב-316 לפנה"ס גרמה לקסנדרוס להתחיל ולחפש את המלוכה. מכיוון שאלכסנדר הרביעי היה היורש הלגיטימי של אלכסנדר הגדול, קסנדרוס ציווה לרצוח אותו ואת רוקסנה.

האסטרואיד 317 רוקסנה נקרא על שמה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחות מלוכה שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:נשים במאה ה-4 לפנה"ס
עלומים (אגודה)

**עלומים - אגודה [[ישראלי]]ת של ילדים שהוסתרו ב[[צרפת]] בימי [[השואה]]**, היא עמותה שהוקמה בשנת 1993.
האגודה נולדה מהצורך שלא לשכוח את העבר ולהבטיח שזיכרון השואה שחברי האגודה ניצלו ממנה ייכון לעד.

האגודה זוכה להכרה של השלטונות הישראליים והצרפתיים. היא פועלת בזכות התנדבותם של החברים. מספר חברי העמותה, נכון ליוני 2006 כ-900 חברים.

קריטריון הקבלה לאגודת עלומים הוא אדם שהוסתר בצרפת (עם או בלי הוריו) בשנים 1944–1941 (כולן או חלקן), חי  בישראל, נולד אחרי 1 בינואר 1925. יו"ר האגודה הוא ד"ר ישראל ליכטנשטיין.

## פעילות האגודה
שני התחומים העיקריים בהם פועלת האגודה הזיכרון והתמיכה:
### הזיכרון
*איסוף עדויות בקלטות, בעיקר קלטות שמע: קבלת העדות נעשית בידי אנשים שהוכשרו לכך, ומתברר שהדבר משפיע השפעה משחררת על נותן העדות ומאפשר לו להמשיך ולנהל את חייו ברוגע יחסי. לאחר מכן העדות משוכתבת ומופקדת ביד ושם בירושלים וכן במרכז הדוקומנטציה היהודית העכשווית CDJC בפריז  לצורך עבודות מחקר בהיסטוריה.  https://web.archive.org/web/20070705104556/http://www.memorialdelashoah.org/getHomeAction.do?langage=fr
*הפקת העלון Mémoire Vive  שבו מתפרסמים סיפורים אוטוביוגרפיים, מודעות של חיפוש קרובים, מאמרים ועוד. העלון הוא דו לשוני (צרפתי-עברי) וכך גם הדור הצעיר מסוגל לקוראו.
*פעילויות חברתיות, כגון "בית הספר בזמן המלחמה", "המעבר לשווייץ", "קו ההפרדה", "בתי הילדים", "המחבוא בסביבה קתולית או אצל איכרים".
*מתן עדויות בבתי ספר, לפני אנשי צה"ל ולפני סטודנטים ישראליים וקבוצות הבאות מצרפת.
*טקסי זיכרון ביד ושם וביער רוֹגלִית, מול האנדרטה שהוקמה לזכר קורבנות השואה אשר נשלחו למחנות המוות מצרפת; הטקס מתקיים, בעברית ובצרפתית, ביום הזיכרון לשואה בנוכחותם של חברי האגודה וצאצאיהם ושל תלמידי בתי הספר. 
*פרויקט חינוכי, בראשותה של הגב' דורה וינברגר, בנושא תולדות יהודי צרפת בתקופת השואה על היבטיהן הייחודיים, לעידוד מערכת החינוך להעמיק ולחקור בנושא הזה: הפרויקט, הנושא פרסים, בתמיכה של הקרן לזיכרון השואה בפריז ובית הספר המרכזי להוראת השואה ביד ושם, מיועד לתלמידים בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות בכל רחבי הארץ.

### תמיכה וסיוע הדדי
*ההיבט הפסיכולוגי: קבוצות תמיכה (שיחות) ובהן כל משתתף יכול להביע את עצמו ולחלוק את הרהוריו עם חברים אחרים בקבוצה. תמיכה מידי פסיכולוגים של עמך (עמותה המרכזת תמיכה נפשית וחברתית לניצולי השואה ולדור השני).
*ההיבט האדמיניסטרטיבי: עזרה בהכנה ובהגשה של תיקים לצורך השבת רכוש שנגזל ובמילוי טופסי בקשה לקבלת פיצויי יתומים שהוריהם נספו בשואה, למוסדות שונים כמו Claims conférence.
*ההיבט הסוציו-אקונומי: סיוע לאנשים במצוקה כלכלית, מקרים ההולכים נעשים שכיחים יותר ויותר במרוצת השנים. פעולה זו נעשית על ידי תמיכה כספית של הקרן לזיכרון השואה בפריז ( Fondation pour la Mémoire de la Shoah).

## קישורים חיצוניים
 בארכיון האינטרנט
*Mémorial de la Shoah
*"המשימה שלי היא להקשיב לסיפורים שלהם": ריאיון עם דורה וינברגר ושלמה בלזם, חברי 'עלומים', באתר יד ושם
* 

קטגוריה:זיכרון שואת יהודי צרפת
קטגוריה:זיכרון השואה בישראל
קטגוריה:ישראל: עמותות
*
קטגוריה:תמיכה בניצולי השואה ושיקומם
גנובפה מברבנט

**גנובפה מברבנט** (בגרמנית: **Genoveva von Brabant**) הוא סיפור עם גרמני על גיבורה אגדית בשם גנובפה, בתו של הדוכס מברבנט, שהייתה נשואה לרוזן זיגפריד (Siegfried of Treves) והואשמה בבגידה בו.  

## האגדה
כשהרוזן זיגפריד ביצא להילחם בכופרים, הוא הפקיד את האביר גולו לשמור על אשתו גנובפה מפני צרה. גולו חשק בגנובפה וניסה לפתותה, אך היא דחתה אותו ונותרה נאמנה לבעלה. כששב הרוזן לארמונו, מצא את אשתו עם תינוק. היא סיפרה לו שזהו פרי אהבתם מן הלילה האחרון שבילו יחדיו. הרוזן לא ידע עצמו מרוב אושר, אך גולו, שחש רגשות נקם, סיפר לו שהילד אינו שלו, אלא פרי אהבה אסורה. מששמע על כך הרוזן, ציווה מיד להרוג את גנובפה ואת בנה באשמת בגידה. האביר גולו פקד על שני משרתים לבצע את העונש, אולם נכמרו רחמיהם והם הניחו אותם ביער הארדנים. שם, מסתתרים בתוך מערה, חיו גנובפה והילד כשש שנים, כאשר את החלב הנדרש לילד סיפקה איילה. הרוזן, שיצא לרדוף באחד הימים אחר האיילה, גילה את אשתו ובנו, והשיבם לארמון. הוא גילה את דבר העלילה וביקש להתפייס עימה, אחר הסבל והייסורים שעברה. את האביר הרשע העניש על חטאו בכך שקשר את גופו לארבעה פרים שקרעו את איבריו. 

הבסיס ההיסטורי לסיפור אינו ידוע וגם לא זהותם האמיתית של זיגפריד וגנובפה. נזיר כרמליטי בשם Matthias Emichius, שהיה עוזרו של בישוף Mainz, הזכיר את קיום האגדה בשנת 1472. היא סופרה אחר כך, בשנת 1638, על ידי הישועי הצרפתי סריזיה (René de Cerisiers) בספרו L'Innocence reconnue ou Vie de Sainte Geneviève de Brabant. הגרסה האנגלית יצאה בשנת 1654 בשם The Triumphant Lady, or the Crowned Innocence. המלחין רוברט שומאן חיבר את אחת האופרות שלו לפי האגדה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעשיות ואגדות
פרנץ להאר

**פֶרֶנץ להאר** (בהונגרית: **Lehár Ferenc**; 30 באפריל 1870 – 24 באוקטובר 1948) היה מלחין הונגרי.

## ביוגרפיה
להאר היה בנו הבכור של מנצח תזמורת בצבא האוסטרו-הונגרי, ממנו ספג את האהבה למוזיקה. בגיל 15 התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה של פראג, שם למד כינור וקומפוזיציה. אחד ממוריו היה אנטונין דבוז'ק, שאמר לו: "תלה את כינורך, ילדי, וכתוב מוזיקה".

לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא והיה, בשנים 1902-1890, מנצח תזמורות צבאיות. בשנת 1896 הוצגה האופרה שלו "**קוקושקה**" בלייפציג ובבודפשט בהצלחה מועטה.

בשנת 1902 עזב את הצבא, התיישב בווינה והחל לחבר אופרטות. האופרטה הראשונה שלו הייתה "נשות וינה". הפריצה שלו הייתה בשנת 1905 עם האופרטה "האלמנה העליזה". אופרטה זו זכתה להצלחה עצומה והוצגה ברחבי העולם. עד היום, במשך יותר ממאה שנים, מועלות הפקות חדשות של אופרטה זו. במהרה התפרסם להאר כמלחין של "אופרטות וינאיות" וכיורשו האמנותי של יוהאן שטראוס. אופרטות נוספות שחיבר עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו: "הרוזן של לוקסמבורג" (1909), "אהבת הצוענים" (1910) ו"אווה" (1911).

להאר חיבר גם מחולות ושירי לכת סימפוניים. לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית דעך העניין באופרטות, אך התחדש כעבור מספר שנים. להאר פגש בזמר הטנור ריכרד טאובר וחיבר אופרטות המתאימות לקולו: "פאגאניני" (1925), "פרדריקה" (1928), "ארץ החיוכים" (1929) ו"ג'ודיטה" (1934).

הנאצים ובמיוחד היטלר אהבו את האופרות של להאר. היטלר העניק לו את מדליית גתה ולהאר לא סירב לקבלה. בשל כך הוחרם להאר בישראל ויצירותיו נאסרו להשמעה, אולם העובדה שלהאר היה פסיבי ולא נאצי או אנטישמי מוצהר (אשתו הייתה יהודייה שהמירה את דתה לקתוליות טרם נישואיה) הביאה לביטול החרם עליו בראשית שנות השבעים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים הונגרים
קטגוריה:מלחיני אופרטה
קטגוריה:אמנות והגות במפנה המאה העשרים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1870
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1948
ג'וזף ארלנגר

**ג'וזף ארלנגר** (באנגלית: **Joseph Erlanger**; 5 בינואר 1874 – 5 בדצמבר 1965) היה רופא ופיזיולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל בפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1944 על תגליתו כי סיבים שונים הנמצאים בתוך עצב אחד הם בעלי תפקודים שונים. ארלנגר הוא מאבות תחום האלקטרופיזיולוגיה.

## ביוגרפיה
ארלנגר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה להרמן ושרה ארלנגר. הוא סיים לימודי תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולימודי רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור מרילנד בשנת 1899. לאחר שהשלים שנת השתלמות בעבודה בבית חולים החל לעבוד כעוזר מחקר במחלקה לפיזיולוגיה של בית הספר לרפואה בג'ונס הופקינס. בשנת 1906 התחתן עם איימי הירשטל ולזוג נולדו שלושה ילדים. אשתו נפטרה בשנת 1959.

בשנת 1906 קיבל משרת פרופסור לפיזיולוגיה בבית ספר חדש לרפואה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם החל מחקרו על תפקוד סיבי העצב. עד לשנת 1910, חקר ארלנגר בוויסקונסין יחד עם תלמידו גסר (Gasser), עמו המשיך לעבוד בשיתוף פעולה משך עשרות השנים הבאות. בשנת 1910 קיבל משרת פרופסור לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ושם ניסה דרכים ליישום פיתוחים בתחום האלקטרוניקה (תחום חדש באותם הימים) למחקר בתחום הפיזיולוגיה.

בשנת 1922 הצליח ארלנגר להגביר את האות החשמלי מסיב עצב בודד, כך ניתן היה לנתח את האות בעזרת אוסצילוסקופ. זו הייתה הפעם הראשונה בה ניתן היה לנתח את האות החשמלי של תגובה עצבית על גבי מסך מכשיר הניטור. בשנת 1932 ארלנגר וגסר גילו כי עצבים מוליכים אותות חשמליים במידה שונה בהתאם לעוביים, סיבים שונים בתוך אותו עצב מובילים אותות חשמליים שונים ולכל סיב יש רמת גירוי שונה הגורמת לו להוביל אות חשמלי. על תגליותיהם אלה חלקו ארלנגר והרברט ספנסר גסר את פרס נובל לרפואה בשנת 1944.

בשנת 1946 פרש ארלנגר לגמלאות.

## קישורים חיצוניים

* ג'וזף ארלנגר, אנשי סגולה – יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מדעני מוח יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:בוגרי הקולג' לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1965
שבעת המופלאים

**שבעת המופלאים** (באנגלית: **The Magnificent Seven**) הוא מערבון משנת 1960 בבימויו של ג'ון סטורגס ובכיכובו של יול ברינר. הסרט הוא למעשה גרסה אמריקאית לשבעת הסמוראים בבימויו של אקירה קורוסאווה (1954). ב-2013 הסרט הוכרז בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

בתקופה שבה נוצר הסרט המערבונים האמריקאים שעסקו בכיבוש הדרום מיצו את עצמם, ובמערבון זה, שעלילתו פשוטה מאוד, בחר הבמאי להתמקד בדמויות, בניגודי האופי ובתלכיד הניגודים לגיבוש כללי כשהם משלימים האחד את מגרעות השני.

## תקציר העלילה
רכושם ויבולם של תושבי כפר חקלאים במקסיקו נבזז שוב ושוב על ידי חבורת פורעי חוק בהנהגתו של **קלוורה** (אלי וולך). תושבי הכפר פונים לאקדוחן אמריקאי - **כריס אדמס** (יול ברינר) - שנרתם לעזרתם ומגייס לצידו שישה אקדוחנים נוספים: **וין טאנר** (סטיב מקווין), **צ'יקו** (הורסט בוכהולץ), **ברנרדו או'ריילי** (צ'ארלס ברונסון), **לי** (רוברט ווהן), **הארי לאק** () ו**בריט** (ג'יימס קובורן).

## שחקנים ודמויות

## רימייק

הבמאי אנטואן פוקואה אחראי על הפקת רימייק באותו השם בכיכובם של דנזל וושינגטון, כריס פראט, אית'ן הוק, וינסנט ד'אונופריו, לי ביונג-הון, לוק גריימס, וגנר מורה, היילי בנט, מאט בומר ופיטר סארסגארד. צילומי הסרט החלו ב-18 במאי 2015 בצפון באטון רוז' שבלואיזיאנה, כאשר אתרי צילום נוספים כוללים גם את סנט פרנציסוויל וזכארי שבמדינת לואיזיאנה. הסרט ייצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2016 בהפצת סרטי קולומביה ובהפקת מטרו גולדווין מאייר.

פיתוח הסרט החל עוד בשנת 2012 כאשר היילי בנט לוהקה לתפקיד אישה שהתאלמנה לאחר שבעלה נרצח והיא שוכרת שבעה ציידי ראשים כדי לנקום את מות בעלה.

## קישורים חיצוניים

* 

* גידי אורשר, "שבעת המופלאים" - בספירה האחרונה זה כבר 21,, סולם אורשר (וידאו), 26 בספטמבר 2016

קטגוריה:סרטי 1960
קטגוריה:מערבונים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי סטיב מקווין
קטגוריה:סרטי צ'ארלס ברונסון
טיויאמוניט

**טיויאמוניט** הוא מינרל רדיואקטיבי נדיר המכיל סידן, ונדיום ואורניום. צבע הטיויאמוניט צהוב ירקרק, והוא המצוי בעיקר באבן חול ובסלעי פוספטים. הטיויאמוניט קרוי על שם המקום בו זוהה לראשונה, טיויה מויון (Tyuya Muyun) באוזבקיסטן. הטיויאמוניט דומה מאוד למינרל קרנוטיט. המבנה הכימי של שני המינרלים זהה כאשר בקרנוטיט מחליף אשלגן את הסידן ויש בו מעט פחות מים. שני המינרלים נוצרים מהתפרקות של מינרלי אורניום בסביבה צחיחה והתגבשות בסלעי משקע, כשהם מתפזרים באבן החול או מתרכזים סביב לגזעי עצים מאובנים. מלבד אוזבקיסטן ניתן למצוא טיויאמוניט במדינות ויומינג, קולורדו, אריזונה, נבדה, יוטה, ניו מקסיקו וטקסס בארצות הברית. השימוש העיקרי בטיויאמוניט הוא לשם הפקת אורניום.

## קישורים חיצוניים
*טיויאמוניט באתר webmineral

קטגוריה:מינרלים
תומאס דה טורקמדה

**תומאס דה טורקמדה** (בספרדית: **Tomás de Torquemada**; 1420 – 16 בספטמבר 1498) היה נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית בסוף המאה ה-15. שמו הפך לשם נרדף בכלל, ובמורשת היהודית בפרט, לאכזריות וקנאות בשירותה של הכנסייה הקתולית.

## ביוגרפיה
הוא נולד בכפר טורקמדה, הסמוך לוואיאדוליד. ייתכן שחלק ממשפחתו הייתה ממוצא יהודי מרוחק. על דודו, החשמן והאינקוויזיטור הבכיר חואן דה טורקמדה, כתב המזכיר המלכותי הרננדו דל פולגאר שהיה "נצר לשושלת יהודים מומרים מבורגוס", אם כי יש המערערים על הזיהוי. הדוד גם הגן על המומרים היהודים הרבים בספרד וכתב בתוקף שאין לחשוד בהם קטגורית ככופרים בסתר – האשמה שהייתה נפוצה אז, ואנשי כנסייה בכירים שעברו מיהדות לנצרות נאבקו להדוף אותה – אף כי הצהרות כשלו היו טריוויאליות למדי ורבים הסכימו עמן.

בגיל 14 הצטרף תומאס למסדר הדומיניקני, וכבר בגיל 32 נשלח להיות אב המנזר סנטה קרוז בסגוביה, שם הכיר את הנסיכה איזבלה, יורשת העצר של קסטיליה, והפך למוודה האישי שלה. איזבלה הוכתרה למלכה ב-1474, ועשור לאחר מכן, לאחר שהקים את האינקוויזיציה בספרד באישור האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1478, מינתה איזבלה את טורקמדה לאינקוויזיטור הראשי הראשון של האינקוויזציה הספרדית. השפעתו גברה לאחר הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של גרנדה מידי הערבים, כיבוש שהוא עודד אותו. ב-1492 היה מראשי התומכים והפועלים לגירוש יהודי ספרד. מסופר כי כאשר עמד המלך פרננדו להיענות בחיוב להצעתו של יצחק אברבנאל לקבלת סכום עתק של 30,000 דוקט תמורת ביטול הגזרה, התפרץ טורקמדה לחדר ונזף במלך ש- "יהודה איש קריות מסר את ישו תמורת שלושים שקל של כסף וכעת רצונך למכור אותו שוב תמורת 30,000 דוקט! הנה הוא, קח ותמכור אותו." כשהוא מטיח בזעם את הצלב בפניו.

מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים של טורקמדה, נושא שמאז ומעולם עורר הרבה ספקולציות. אין ספק כי היה קתולי אדוק ודוגמטי. בנוסף לכך היה מנהלן יעיל, והארגון שבראשו עמד במשך 15 שנים צמח מבית דין מקומי בסביליה לרשת של 24 "משרדים קדושים". כדי למנוע את התפשטות הכפירה בנצרות (ולא בהכרח מצד מומרים יהודים), קידם טורקמדה את שריפתם של ספרים לא-קתוליים ובייחוד ספרי תלמוד, ולאחר כיבוש גרנדה ב-1492 גם ספרים בערבית. טורקמדה נחשב גם לאחראי הראשי להובלת האינקוויזציה הספרדית לשימוש בעינויים, הלשנות אנונימיות והוצאות להורג בטקס ה"אוטו דה פה" ("מעשה האמונה"). עוד בחייו הפך לאגדה ונעשה סמל לקיצוניות דתית ולדיכוי אלים של נפש האדם. ראיה לקנאותו היוקדת ניתן לקבל מדבריו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בראשית 1482 על האינקוויזיטורים בסביליה:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינקוויזיטורים
קטגוריה:כמרים ספרדים
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:ילידי 1420
קטגוריה:נפטרים ב-1498
אנרי טורס

**אנרי טורס** (בצרפתית: **Henri Torrès**; 17 באוקטובר 1891, לֵז אַנְדֵלִי – 4 בינואר 1966, צרפת) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-צרפתי. סוציאליסט, חבר המפלגה הקומוניסטית בשנים 1921–1923, ואחר כך במפלגה הסוציאליסטית (SFIO) בשנים 1927–1929. רץ בקריירה פוליטית עצמאית עד שנת 1958 והיה חבר בלשכת עורכי הדין של פריז עד 1956.

נולד בעיירה לֵז אַנְדֵלִי (Les Andelys) שבנורמנדי.

טורס התפרסם בעיקר כסנגורו של שלום שוורצבארד, שהתנקש במדינאי האוקראיני סימון פטליורה. טורס הציג את הזוועות שבוצעו ביהודים בפוגרומים באוקראינה בימי שלטון פטליורה והביא לזיכויו של שווארצבארד.

בעת הכיבוש הנאצי נמלט טורס לארצות הברית, שם פרסם מאמרים נגד ממשלת וישי של אנרי פטן. לאחר המלחמה חזר לצרפת ובמשך עשר שנים כיהן כסנטור בסיין, והיה גם סגן נשיא בית המשפט העליון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עורכי דין יהודים צרפתים
קטגוריה:פרשת דרייפוס: אישים
קטגוריה:חברי הסנאט (צרפת)
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט הצרפתי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1891
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1966
אוסף וולאס

**אוסף וולאס** (באנגלית: The **Wallace Collection**) הוא מוזיאון אמנות הנמצא בלונדון שבאנגליה.

## היסטוריה
מקור האוסף באוספו הפרטי של סר ריצ'רד וולאס אשר הוענק לממשלת בריטניה על ידי אלמנתו בשנת 1897. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1900 וממוקם בבית הרטפורד (Hertford House) שבכיכר מנצ'סטר. הכניסה למוזיאון היא בלא תשלום.
המוזיאון מציג אמנות אירופאית, כלי חרסינה מתוצרת סוורס וחרסינת מייסן וכן כלי נשק ושריון מסוגים שונים וריהוט צרפתי. בשנת 2015 אירח המוזיאון תערוכה "גידיי המלחמה" (The sinews of war) שהקודשה לציון 600 שנים של ניצחון ממלכת אנגליה על צרפת בקרב אז'נקור בשנת 1415.

להקת העבר הבלגית "אוסף וולאס" קרויה על שם המוזיאון.

## גלריה

Wallace Collection across Manchester Square.jpg|מבנה אוסף וולאס - מבט מכיוון גני כיכר מנצ'סטר.
File:Wallace CollectionDSCF7461.JPG|אוסף השריונות של המוזיאון, הכולל שריון לוחות גותי מלא לפרש ולסוס


## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:לונדון: מוזיאונים ביוגרפיים
קטגוריה:ציורים באוסף וולאס
האגורה

ממוזער|שרידי מבנים של האגורה שנבנתה באתונה בתקופה הרומית (מזרחית לאגורה הקדומה).

**האגורה** שבאתונה העתיקה היא הידועה באגורות שהיו קיימות בעולם העתיק. 

אזור האגורה אורגן לראשונה על ידי פייסיסטראטוס במאה השישית לפנה"ס. באותה עת היו באגורה מבני מגורים, וככל הנראה פיסיסטרטוס התגורר בעצמו באגורה. פיסיסטרטוס פינה את בתי המגורים, בנה מערכת ביוב, מערכת מי שתייה, ויצר רחבה שנועדה עבור הממשל של אתונה. כמו כן נבנו במקום מקדשים לאלי הפנתאון היווני. קימון הקים באגורה מבנים נוספים ושתל בה עצי נוי. במאה החמישית לפנה"ס הוקמו באגורה מקדשים להפייסטוס, זאוס ואפולון.

באגורה נערכו מפגשים ציבוריים (אף שהאראופגוס התכנס במקום אחר). עם הקמת הדמוקרטיה האתונאית (אחרי שנת 509 לפנה"ס) התכנסו באגורה הבולה (מועצת העיר) והפריטניס (נשיאי המועצה). כמו כן הארכונים (השופטים) נפגשו באגורה, והיוו למעשה את מערכת בתי המשפט של אתונה. כל אזרח שעבר באגורה יכול היה להפוך לחלק מחבר המושבעים ששפט במשפטים שנערכו בה.

סביב האגורה היו חמש סטואיי שהידועה והמפוארת שביניהן הייתה הסטואה של אטאלוס שנבנתה בתקופה ההלניסטית.

בתקופת האימפריה הרומית הפך אזור האגורה לאזור מגורים ואיבד את חשיבותו הציבורית.
ממוזער|שרידי השער המערבי של האגורה בתקופה הרומית.

## חפירות ארכאולוגיות
החפירות הארכאולוגיות באגורה החלו בשנת 1931 תחת פיקוחו של הארכאולוג ט. לזלי שיר, האב, וטרם הסתיימו. כיום מנוהלות החפירות מטעם בית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים באתונה תחת פיקוחו של ג'ון מקמפ.

## קישורים חיצוניים

* חפירות שנערכו באגורה - פרויקט החפירות הארכאולוגיות של בית הספר האמריקאי ללימודיים קלאסיים.
* מפת האגורה בתקופת סוקרטס
* תצלומים של האגורה
* 

## הערות שוליים

אגורה
אגורה
אגורה
דגל אריזונה

**דגל מדינת אריזונה** (באנגלית: *flag of arizona*) מורכב מ-13 פסים של אדום וצהוב (צבעי דגל ספרד) בחלק העליון, אשר מייצגים את 13 המושבות המקוריות, וכמו כן את השקיעות האגדיות של אריזונה. באמצע הדגל ישנו כוכב נחושת גדול, אשר מציין את תעשיית כריית הנחושת באריזונה. צבעו של החלק התחתון כחול כדגל ארצות הברית.

הדגל אומץ ב־17 בפברואר 1917. הוא עוצב על ידי קולונל צ'ארלס וו. האריס.

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של דגל מדינת אריזונה

אריזונה
קטגוריה:אריזונה: סמלים
קאלימאכוס (פסל)

[שמאל|ממוזער|250px|מקור ההשראה של כותרת העמוד הקורינתי המצויר בידי [קלוד פרו]]
**קאלימאכוס** היה פסל ואדריכל יווני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוא נודע באתונה ובקורינתוס וככל הנראה גם נולד באחת משתי הערים.
## חייו
קאלימאכוס נודע באתונה כבעל כישרון אסתטי בלתי רגיל ואף זכה לכינוי "katatêxitechnos" שפירושו פרפקציוניסט. חלק גדול מעבודותיו נהרסו ואבדו עם השנים אך נעשו מהם העתקים במאה השנייה על ידי פסלים רומיים. בין העתקים אלו פסלי ונוס, פסלי רקדנים לאקוניים ומאֶנדות. מבין יצירותיו שהשתמרו ניתן למנות את האפריז של ניקה במקדש אתנה שבאקרופוליס של אתונה.

היצירה הידועה ביותר, המיוחסת לו על פי האדריכל והסופר הרומי מרקוס ויטרוביוס פוליו היא עיצוב כותרת העמוד הקורינתי אשר אומץ כחלק מהסדרים הקלאסיים. הכותרת הקורינתית כוללת תבליטי עלים מסוג אקנתוס העוטפים את העמוד ונראים כתומכים את האבקוס. על פי ויטרוביוס, האגדה מספרת כי מקור השראתו של קאלימאכוס לכותרת היה סלסלת קש שהונחה על יד קברה של ילדה מעל שיח קטן של אקנתוס. בסלסלה היו כמה מצעצועיה והם כוסו בלבנה מלבנית על מנת להגן עליהם מפני הגשם. אילוסטרציה של מקור ההשראה צוירה על ידי הצרפתי קלוד פרו (כפי שנראה בתמונה משמאל).

הכותרת הקורינתית בעיצובו של קאלימאכוס שוכפלה והפכה לאידיאל עיצובי ששימש אדריכלים רבים. היא משמשת ככותרת עמודים ברבבות מבנים קלאסיים מתקופתו של קאלימאכוס ועד סגנונות אדריכליים מאוחרים עד כדי המאה ה-20.

עבודה נוספת המיוחסת לקאלימאוס היא בניית מנורת זהב אשר הייתה תלויה בתקרת האולם המרכזי של הארכתיאון. על פי הגאוגרף היווני מן המאה השנייה, פאוסניאס, שראה ותיאר בספרו יצירות רבות של קאלימאכוס, גאוניותה של מנורה זו הייתה הצורך למלאה מחדש רק פעם אחת בשנה.

## גלריה

Stele of Hegeso.jpg|מצבת הגסו ממקרמיקוס  מאת קאלימאכוס ב
Dancing Maenad (Musei Capitolini).jpg|מאֶנדה  רוקדת העתק רומי של תבליט שיש שמיוחס לקאלימאכוס ב


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסלים יוונים
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
יום שני השחור (1987)

**יום שני השחור** הוא יום שני, 19 באוקטובר 1987, שבו קרסו המדדים בבורסות העולם בשיעורים גבוהים, שהיו חסרי תקדים מאז 1914, פתיחת מלחמת העולם הראשונה. בארצות הברית צנח מדד דאו ג'ונס ב-22.6%, ואילו בהונג קונג ובאוסטרליה התקרבה הירידה ל-50%.

בניגוד ליום שלישי השחור ב-1929, לא בישר יום שני השחור על תקופת שפל מתמשכת, אלא היווה תיקון קצר-טווח למחירי מניות מוגזמים בתקופה שקדמה לו. בעוד שבשפל הגדול נדרשו 25 שנה עד שמדד המניות חזר לרמתו הקודמת, במשבר ב-1987 נדרשו לכך פחות משנתיים.

עד היום לא התבהרה הסיבה לנפילה הגדולה. יש המעריכים שיד הגורל האקראי הצמידה מספר רב של פקודות מכירה זו לזו. התוצאה הייתה ירידה במדדים שיצרה אפקט דומינו, כאשר ברוקרים אשר חזו בירידה, הזדרזו אף הם למכור.
לירידה סייע השימוש הנרחב בתוכנות ניהול מסחר, אשר אסטרטגיות המכירה האוטומטית שלהן החריפו את המצב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שוק ההון האמריקאי
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:1987 בארצות הברית
קטגוריה:בועות כלכליות
קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה כלכלית
קטגוריה:יום שני
ב
דגל איווה

**[[דגל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[איווה]]** (באנגלית: **Flag of Iowa**) מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעים כחול, לבן ואדום, כאשר הפס הלבן האמצעי רחב יותר מהפסים האחרים, כמו בפס קנדי. בתוך הפס הלבן נראה תמונה מתוך סמל המדינה בה מוצג עיטם לבן-ראש המחזיק במקורו סרט ארוך עליו כתוב באנגלית: "את חירותינו אנו שומרים ועל זכויותינו נגן". שם המדינה מופיע באדום מתחת לעיטם.

צבעי הפסים האנכיים משקפים את היותה של איווה חלק מהטריטוריה הצרפתית של לואיזיאנה.
הדגל תוכנן על ידי דיקסי גבהרדט בשנת 1917 ואומץ רשמית ב-29 במרץ 1921.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

איווה
קטגוריה:איווה: סמלים
איווה
איווה
איווה
איווה
קטגוריה:עיט בתרבות
דויד טורשווילי

**דויד טוּרַשווילי** (בגאורגית: **დათო ტურაშვილი**; נולד ב-10 במאי 1966 בטביליסי) הוא סופר גאורגי. 

בשנת 1989 הוא היה מנהיג מחאת סטודנטים, שהתרחשה במנזרי דויד גרדג'ה, שבמזרח גאורגיה. הנובלה הראשונה שלו, פורסמה בשנת 1988, והייתה מבוססת אירועי המהומות מאותה מחאת סטודנטים. הצגת הבכורה של המחזה שלו "דור הג'ינס" הייתה במאי 2001. פרסומים אחרים שלו היו: ספר המסעות "קטמנדו" משנת 1988, "אמריקה הידועה והלא ידועה" משנת 1993, "טיבט לא רחוקה" בשנת 2001, ושני אוספים של תסריטים בדיוניים קצרים, כאשר האוסף הראשון שלו נקרא "מראני" משנת 1991 (מראני - בגאורגיה: מקום לשמירת היין בתוך קנקנים גדולים), והשני הוא תסריט על אירוע חטיפה טרגי של טיסת 6833 של אירופלוט בטביליסי. כמו כן פרסם את הנובלה "גוּרג'י חאתוּן" על סיפור נכדתה של תמר מלכת גאורגיה, גורג'י חאתון.

## קישורים חיצוניים

 

קטגוריה:סופרים גאורגים
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1966
גורג'י חאתון

**גוּרג'י חאתוּן** (בגאורגית: **გურჯი-ხათუნი**, טורקית: **Gürcü Hatun**; 1237 לערך - 1286 לערך) הייתה נסיכה גאורגית מלכותית משושלת בגרטיוני ובת זוגו הבכירה של כּאי חוּסרווה השני , הסולטאן הסלג'וקי של סולטנות רום (1237-1246). היא נישאה לכּאי חוּסרווה לאחר מותו של מוחמד השני מח'וארזם  ב-1237.

## חייה
נולדה כנסיכה תמר, בת למלכה רוסודן בגרטיוני, ונכדתה של תמר המלכה. אביה, ע'יאז אד-דין , היה בנו של הסולטאן טוגרול השני . רוסודאן השיאה את בתה לכאי חוסרווה השני, כדי להבטיח שלום וביטחון עם הסלג'וקים של אנטוליה.

בתחילה תמר נשארה נוצרייה, אבל לאחר מכן התאסלמה, וקיבלה את השם המוסלמי, **גוּרג'י חאתוּן**, שפירושו "אישה גאורגית" . היא ילדה לסולטאן את קאיכּוּבּאד השני .

דמותה של חאתון הופיעה על מטבעות של הסולטנות מאותה תקופה. המטבעות כללו את השמש שסימלה את חאתון, כאשר האריה ייצג את הסולטאן עצמו. הסמל הזה ידוע כ"שיר-יהוּרשיד", סמל האריה והשמש, שלימים יהפוך לשכיח בעולם האיסלמי (למרות שהמקור לסמל מתוארך לזמן מוקדם יותר).

לאחר מותו של הסולטאן, בשנת 1246, תפס הווזיר, מועין א-דין פרוואנה , את השליטה על הסולטנות ונשא את חאתון לאישה.

היא ידועה כפטרונית של המדע והאומנות, והייתה במערכת יחסים ידידותית עם הסופרים הסופיים, ובמיוחד עם ג'לאל א-דין רומי. כמו כן, היא הייתה נותנת החסות של מבנה בית הקבורה בקוניה (כיום בטורקיה).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* What is behind the sun and lion figure ?, מאמר באנגלית על משמעות הסמל השמש ואריה
* ANADOLUDA BİRARADA YAŞAMA TECRÜBESİ, בטורקית, מאמר באתר של גאורגים על תקופתה

## הערות שוליים

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:סלג'וקים
קטגוריה:ממלכת גאורגיה
קטגוריה:נסיכות המאה ה-13
גרעינון

שמאל|ממוזער|250px|גרעין התא ובתוכו הגרעינון (2)
**גרעינון** הוא אברון משני (או "תת-אברון") המצוי בתוך גרעין התא של רוב התאים האיקריוטיים.

תפקידו העיקרי של הגרעינון הוא ייצור הריבוזומים. הגרעינון מורכב מכמה קומפלקסים של חלבונים והוא שוכן בצמוד לכרומוזומים, באזור שבו ה-DNA מכיל גנים המקודדים ל-rRNA. באזור זה, המכונה NOR (ראשי תיבות באנגלית של Nucleolar Organizer Region, "אזור ארגון הגרעינון"), שוכנים רוב הגנים המקודדים ל-rRNA. הגרעינון אינו מוקף בממברנה כלשהי, והוא חשוף לנוקלאופלזמה (הנוזל הממלא את גרעין התא). בתאי האדם, למשל, מפוזרים הגנים ל-rRNA על גבי חמישה כרומוזומים, וגרעינון נפרד נבנה בצמוד לכל אחד מהם.

בגרעינון מתבצע עיבוד ה-pre-rRNA, התעתיק הראשוני של ה-rRNA. הלה נחתך לגדילים המתאימים ליחידות הריבוזום, וכן מתבצע בו שינוי כימי של מספר נוקלאוטידים. את מרבית השינויים בגרעינון מבצעת חומצת גרעין הקרויה sno-RNA,  ("RNA גרעינוני קטן"). אל הגרעינון מגיעים חלבונים המהווים חלק מהריבוזום, ושם הם מוצמדים ל-rRNA.

ב-2018 הועלתה ההשערה שהגרעינון משתתף בקביעת משך חיי התא.

## קישורים חיצוניים

*הארכיטקטורה של גרעין התא באתר אוניברסיטת בר-אילן

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אברוני התא
הר חרת

שמאל|ממוזער|250px|מראה מהר חרת לכיוון שכונת הר נוף. בעמק נראים הבונקרים
שמאל|ממוזער|250px|עצי זית בהר חרת
**הר חרת** הוא גן לאומי בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל.

הר חרת נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים תל אביב, ליד מבשרת ציון ובית זית והוא חלק מהממכלול הכולל את תל צובה - הר חרת - סטף. הר חרת ממוקם ליד פיתול של נחל שורק.

ההר בעל ערכי טבע ונשקפים ממנו נופים מרהיבים. **עין חרת** הוא מעיין נקבה עם בריכת איגום שמימיו שימשו להשקיית הטרסות החקלאיות שמתחתיו. **חורבת חרת** היא שרידים של בית חווה שמשמה הערבי ח`רבת אל חורית נגזר שמו של ההר "חרת". הר חרת מתנשא לגובה של 780 מ' מעל פני הים. **נחל חרת** הוא נחל תלול בעל צמחייה רבה היורד לאורך המורד המזרחי של ההר. במקום בוסתני פרי וכרם זיתים עתיק ומטופח מהגדולים שבכרמי הזיתים שבהרי ירושלים. אחרי הכרם יער של הקק"ל. בין הצמחים במקום נרקיסים, רקפות ואזוב מצוי.

למרגלות הר חרת ממוקמים בונקרים שהיו חלק מהבסיס של חטיבת ירושלים בבית זית. הבונקרים הוסוו עד למלחמת ששת הימים ובהם היו טנקים ונשק כבד שהיו אסורים באחזקה על פי הסכמי שביתת הנשק שנחתמו ברודוס בשנת 1949. לפי תוכנית הפיתוח של מערב ירושלים, המכונה "תוכנית ספדי", עשויים להיבנות בהר חרת כ-7000 יחידות דיור ומבני תעסוקה ומתוכננת הקמת גשר באורך של 700 מטרים עליו מתוכנן לעבור כביש הטבעת המערבי של ירושלים. הכביש מתוכנן להמשיך במנהרה מתחת לשלוחת בית החולים הדסה עין כרם.

מקום בשם חרת שמיקומו אינו ידוע מוזכר בספר שמואל א` כב: ה "וַיֹּאמֶר גָּד הַנָּבִיא אֶל-דָּוִד, לֹא תֵשֵׁב בַּמְּצוּדָה - לֵךְ וּבָאתָ-לְּךָ, אֶרֶץ יְהוּדָה; וַיֵּלֶךְ דָּוִד, וַיָּבֹא יַעַר חָרֶת"; החוקרים הבריטים בני המאה ה-19 קיצ'ר וקונדר הציעו לזהותו בכפר הפלסטיני ח'ראס.

## מחצבה
מחצבת גיר הוקמה במקום ב-1860.

ב-1920 נמכרו 3 דונם להסתדרות ממוכתר הקסטל להקמת מחצבה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 נמסרה המחצבה לחברת אבן וסיד, והאבנים שנחצבו בה שימשו בין היתר להקמת מבנים של האוניברסיטה העברית, בית החולים הדסה הר הצופים.

ב-1974 הוצא צו הפסקה מינהלי למחצבה לזמן קצר. ב-1980 הוצא סגירה למחצבה מטעם ראש מועצת מבשרת ציון אלי מויאל, והמחצבה ננטשה במהלך שנות השמונים.

באתר שלולית חורף גדולה ובה נמצא מין בסכנת הכחדה של קרפדה ירוקה.

## לקריאה נוספת
זאב וילנאי, **אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, הוצאת עם עובד, 1986, עמוד 2529.

## קישורים חיצוניים

* יער חרת. שמואל א פרק כב
* 
* מטיילים ומוסקים בהר חרת
* לצלם ולשמור (הדחפורים בדרך) טיול שטח: הר חרת
* מפת מסלולי טיול
* גן לאומי הר חרת - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל".
* מסלול סובב הר חרת
* 
* סקר טבע עירוני - מחצבת הר חרת

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודה: גנים לאומיים
קטגוריה:הרי ירושלים: הרים
זכות בחירה

**זכות בחירה** או **זכות הצבעה** (ב**[[לטינית]]**: **suffragium**) היא הזכות של אדם להשתתף בהצבעה על מנת להשפיע על מדיניות של ארגון או מדינה.
[250px|ממוזער|שמאל|הנשיא [חיים ויצמן ממתין בעוד אשתו ורה מצביעה בבחירות הכלליות הראשונות בישראל]]

## בארגונים
בארגונים, כמו מפלגות, עמותות, ארגוני עובדים ובתי כנסת, מתקיימות הצבעות בעניינים שונים ובהם בחירת נציגים לתפקידים שונים.

נהוג לקבוע תנאים הקובעים למי מותר להצביע בבחירות אלו. תנאים אלו יכולים לכלול אחד או יותר מ:
* תשלום דמי חבר או תרומה אחרת לארגון
* הצהרה על הזדהות עם הארגון
* ותק בארגון.

תנאים אלו נדרשים בטענה שיש למנוע מאנשים אשר אינם מעוניינים בטובת הארגון להטות את תוצאות הבחירות מתוך רצון לקדם אינטרסים אשר אינם קשורים לטובת הארגון או אף נוגדים את טובת הארגון.

## בבחירות למוסדות המדינה
[250px|ממוזער|שמאל|מודעה הממריצה אזרחים לממש את זכות ההצבעה, ב[הבחירות לכנסת העשרים וארבע|בחירות לכנסת העשרים וארבע בישראל]]
במדינה דמוקרטית מודרנית מוענקת זכות הבחירה לכלל האזרחים הבוגרים, ללא הבדל דת, לאום, מגדר, שפה, השכלה או מעמד חברתי, זאת כפועל יוצא מערך השוויון. נתינים שאינם אזרחים אמנם כפופים לשלטון אך אינם בעלי זכות בחירה בדרך כלל. עם זאת ישנם מקרים יוצאי דופן, ובעבר, חלק ממדינות ארצות הברית אפשרו לשוהים שאינם אזרחים להצביע בבחירות למשרת המושל. הדבר התאפשר מכיוון שחוקת ארצות הברית אינה אוסרת על חסרי אזרחות להצביע בבחירות שאינן פדרליות. כיום הדבר אינו נהוג באף מדינה בארצות הברית אך ישנן מספר רשויות מקומיות במרילנד המאפשרות ללא אזרחים להצביע לבחירות מוניציפליות.

לרוב, גיל המינימום לזכות הבחירה נע בין 15, הנהוג באיראן, ל-21 בלבנון.

בחלק מהמדינות נאסר על אסירים להצביע, או שקיימות מגבלות טכניות המונעות את הצבעתם.

בעבר התקיימו תנאים נוספים, ששללו את זכות הבחירה מקבוצות אוכלוסייה גדולות. עד סוף המאה ה-19 ניתנה זכות הבחירה למוסדות המדינה בכל המדינות שבהן התקיימו בחירות לגברים בלבד. זכות בחירה לנשים הוענקה לראשונה בניו זילנד ב-1893, ובמהלך המאה ה-20, לאחר מאבקים ממושכים, הוכרה זכותן להצביע בהדרגה בכל המדינות הדמוקרטיות. במדינות מסוימות שררו הגבלות על דתם של הזכאים לבחור: בבריטניה נשללה הזכות לבחור מן המיעוט הקתולי  עד 1793. תנאי נוסף שהתקיים בעבר הוא מעמד כלכלי. בבריטניה ובמדינות אחרות ניתנה זכות הבחירה רק לבעלי הכנסות או נכסים מעל רף מסוים. במדינות אחרות נשללה זכות הבחירה מחסרי השכלה, ובפרט מאנאלפביתים. הנימוק שניתן לכך הוא שאדם חסר השכלה מינימלית אינו יכול לשקול נכון את הסוגיות העומדות על הפרק ועל כן הוא עלול להיות מוטה בקלות אחר שיקולים פופוליסטיים או אחרים, אך שלילת זכות הבחירה מחסרי השכלה שירתה גם את הרצון של המעמדות השולטים להגביל את כוחן של אוכלוסיות חלשות, דוגמת השחורים במדינות הדרום של ארצות הברית, בין השנים 1865–1960.

### חובת הצבעה

ברוב המדינות, ובכללן ישראל, הבחירות הן לגברים והן לנשים - הן בגדר רשות, אך ישנן 21 מדינות, בהן אוסטרליה, ארגנטינה ולוקסמבורג, בהן קיימת חובת הצבעה. במדינות אלה בעלי זכות הבחירה חייבים להצביע, ומוטל עליהם קנס אם אינם ממלאים חובה זו.

## ראו גם
* סופרג'יזם
* פמיניזם
* זכות הבחירה לכנסת *(חוקי לנשים ולגברים כאחד לבחור ולהיבחר, מיום הקמת מדינת ישראל)*

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* שאול שארף, '''זכות הבחירה לפרלמנט במדינה דמוקרטית או בשבח הכרעת הרוב''', תיקון – ספרים רב-תחומיים לטיפול ולשינוי חברתי, כרך ב (2020)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הצבעה בבחירות
וילקינסון סורד

**וילקינסון סורד** (באנגלית: **Wilkinson Sword**, חרב וילקינסון) היא חברה המייצרת סכיני גילוח וסכינים, שבעבר ייצרה חרבות. מוצרי של החברה, אשר נוסדה ב-1772 בלונדון, כללו אקדחים, חרבות, כידונים (עבור רובים) ומוצרים רבים כגון מכונות כתיבה, מספרי דשא, ומספרים. וילקינסון יצרה את מוצריה באנגליה במשך השנים במפעלים בצ'לסי, לונדון ואקטון. המפעל באקטון נסגר ויצור החרבות נפסק ב-15 בספטמבר 2005.

## היסטוריה
וילקינסון סורד נוסדה בשנת 1772 על ידי הנרי נוק (Nock), יצרן רובים. בשנת 1804 מונתה החברה על ידי מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי, ליצרנית הנשק המלכותית וג'יימס וילקינסון נהפך לשותפו של נוק לאחר נישואיו עם ביתו.

לאחר מותו של נוק ב-1805 ירש וילקינסון את העסק. וילקינסון הרחיב את העסק מיצור כידונים ליצור חרבות. ב-1879 עבר העסק לצ'לסי ונהפך לחברה פרטית בשם **Wilkinson Sword Co Ltd**. 

משנת 1890 הרחיבה החברה בהתמדה את מגוון מוצריה, ולקראת סוף המאה מכרה החברה מעל 5,000 מוצרים מכידונים וחרבות עד מכשירי גילוח לצוואר, וב-1898 הציגה החברה את מוצרה ה"חדש": "מכשיר הגילוח הבטוח".

במהלך מלחמות העולם, התמקדה החברה ביצור נשק. במלחמת העולם הראשונה התמקד יצור הנשק בכידונים וחרבות, ובמלחמת העולם השנייה התמקדה החברה ביצור מערכות הגנת אש אוויריות, סכיני קומנדו, ואפודי מגן ששווקו אף לצבא האמריקני. לאחר סיום המלחמה בעקבות חוסר במתכות יצרה החברה רק כלי עבודה לגן, וחזרה ליצור סכיני גילוח לאחר מכן. 

בשנת 1956 הציגה החברה את סכין הגילוח בעל הלהב הכפול העשוי מפלדת אל-חלד.

## מוצרים
כיום מתמקדת החברה ביצור מוצרי גילוח ועיקר השוק שלה נמצא בבריטניה וגרמניה.
* **סכיני גילוח רב פעמיים:** סכין גילוח קלאסי בעל להב כפול (משני צדדיו), סכין גילוח בעל ציפוי "יהלום" (FX Diamond), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים (Xtreme 3), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים, ציפוי יהלום (Protector 3D Diamond), סכין גילוח בעל 4 להבים גמישים (Quattro), סכין גילוח בעל 4 להבים גמישים, ציפוי טיטניום (Quattro Titanium).
* **סכיני גילוח חד פעמיים:** סכין גילוח בעל להב בודד (Pronto), סכין גילוח בעל 2 להבים (Duplo), סכין גילוח בעל 2 להבים עם פס הגנה (Protector Express), סכין גילוח בעל 2 להבים (Extra 2 Sensitive), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים (Xtreme 3 Comfort Plus).
* **מוצרים לגילוח:** קצף גילוח, ג'ל לגילוח, סבון לגילוח, מברשות גילוח.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גילוח
קטגוריה:מותגי קוסמטיקה
קטגוריה:תעשיית נשק בממלכה המאוחדת
דיילי תומפסון

**פרנסיס מורגן איודלה "דיילי" תומפסון** (באנגלית: **Francis Morgan Ayodélé "Daley" Thompson, CBE**; נולד ב-30 ביולי 1958), הוא אתלט אנגלי בעבר, הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) ואלוף עולם (הלסינקי 1983) ושיאן העולם בעבר בקרב עשר.

## ביוגרפיה
תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית. בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים". אביו, שהיה נהג מונית, נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה.

תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים. בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות. תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה. באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי.

חוץ מתאריו האולימפיים היה תומפסון גם אלוף העולם (1983), אלוף אירופה (1982, 1986) ושלוש פעמים אלוף חבר העמים הבריטי (1978, 1982, 1986). הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987.

יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות. הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים 1982 . כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו. למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית.

## ראו גם
* התפתחות שיא העולם בקרב עשר 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרב-10 וקרב-5 (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שיאני עולם בריטים: אתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים בריטים: אתלטיקה
קטגוריה:אנגלים ממוצא ניגרי
קטגוריה:אנגלים ממוצא סקוטי
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1958
קבוע קולון

**קבוע קוּלוֹן** (באנגלית: **Coulomb constant**) הוא קבוע פיזיקלי המופיע בחוק קולון, וקושר בין גודלם של מטענים חשמליים והמרחק ביניהם לבין גודל הכוח החשמלי הפועל ביניהם.

הקבוע נקרא על-שם הפיזיקאי הצרפתי שארל-אוגוסטן דה קולון שגילה אותו בשנות ה-80 של המאה ה-18, והוא מסומן באות k.

כמו קבועים אחרים, ערכו תלוי במערכת היחידות בה משתמשים. במערכת יחידות cgs, יחידות המידה החשמליות נקבעו כך שערכו של הקבוע הזה יהיה בדיוק 1 וללא יחידות. קביעה זו מפשטת את כתיבתו של חוק קולון, ומשפיעה במידה רבה על מערכת היחידות כולה בנושאי אלקטרומגנטיות. 

במערכת היחידות SI, ערכו הוא
\ k=8.987551787\cdot10^9\frac{N\cdot m^2}{C^2}
כאשר:
*N היא ניוטון – יחידת מידה לכוח,
*m היא מטר – יחידת מידה למרחק,
*C היא קולון – יחידת מידה למטען חשמלי.

הקבוע k איננו קבוע בסיסי של הפיזיקה, וניתן לבטא אותו באמצעות קבועים אחרים בעלי משמעות פיזיקלית. דרך אחת לכתוב אותו היא k=\frac{1}{4\pi\varepsilon_0}, כאשר \ \varepsilon_0 הוא קבוע דיאלקטריות הריק. דרך שקולה לכתוב אותו היא k=\frac{\mu_0 c^2}{4\pi}, כאשר \ \mu_0 הוא קבוע פרמאביליות הריק, ו-\ c מהירות האור בריק.

הקבוע מופיע בחוק קולון:
:F = {k}\frac{q_1q_2}{r^2}

## ביאורים

קטגוריה:חשמל
קולון
ישמעאל (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
מרק האבן

**מרק האבן** הוא סיפור עממי המוכר במספר גרסאות. האגדה שייכת לטיפוס סיפורי 1548 בסיווג ארנה-תומפסון.

הסיפור מספר על נווד עני המבקש מחסה אצל מארחים המסרבים לתת לו אוכל. הנווד מציע להכין בעצמו את הארוחה, כשהוא מבטיח שביכולתו להכין מרק טעים ומשביע על בסיס אבן פשוטה בלבד. הוא מכניס את האבן לסיר מלא מים ומתחיל להרתיח אותה, אבל במהלך ההכנה מבקש ממארחיו להוסיף למרק עוד ועוד תבלינים ורכיבים שונים לשיפור הטעם, והם נעתרים לבקשותיו, עד שלבסוף מתקבל מרק מאיכות טובה, להנאת הנווד והמארחים, שמתפלאים לגלות שמאבן פשוטה ניתן להכין מרק כה מוצלח. הנווד מתגאה שלא בלבד שהוא מסוגל להכין מרק כה טוב מאבן, אלא גם שהאבן עצמה עדיין זמינה לשימוש חוזר, ויהיה ניתן להשתמש בה להכנת מרקים נוספים.

בגרסאות השונות של הסיפור מדובר לעיתים על "מרק מפתח", "מרק פטיש" "מרק כפתור" או "מרק מסמר" במקום מרק אבן.

בפולקלור היהודי מסופר הסיפור על הרשלה מאוסטרופולי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משלים
קטגוריה:מעשיות ואגדות
רשת גנטית

**רשת גנטית** היא רשת שליטה ובקרה על תהליכי ייצור של חלבונים בתא ביולוגי.
[שמאל|ממוזער|250px|דוגמה למעגל [בקרת שעתוק עם שני קלטים וחוג משוב]]
שמאל|ממוזער|250px|מבנה מפושט של רשת בקרה גנטית
הרשת הגנטית מאפשרת לתא להביא לידי ביטוי גנים שונים, ולכן בעזרתה יכולים שני תאים בעלי אותו מטען תורשתי להתנהג באופן שונה (לדוגמה: תא עצם ותא שריר) ותא יחיד יכול להתנהג באופן שונה בתגובה לתנאי הסביבה (יום/לילה, נוכחות סוכרים שונים ועוד).

## תהליך ייצור חלבון

חלבון מיוצר על סמך הקוד הגנטי המקודד בDNA בתהליך דו-שלבי:
* שעתוק שבו נוצרת מולקולת mRNA ממקטע ה-DNA המתאים (שהוא הגן המקודד חלבון זה).
* תרגום שבו נוצר החלבון ממולקולת ה- mRNA.
אם חלבון מסוים מיוצר ומצוי בתא, נהוג לומר שמבוטא הגן המקודד אותו.

## בקרה על ייצור החלבון

חלבון אחד יכול להשפיע על ייצור חלבון אחר בשני אופנים:
* הפעלה (activation) - חלבון א' מגביר את קצב הייצור של חלבון ב'. ייתכן גם שחלבון ב' כלל לא ייווצר ללא פעולת חלבון א'.
* דיכוי (repression) - חלבון א' מאט את קצב הייצור של חלבון ב' ויכול אף להפסיק כליל את הייצור שלו.
עבודתם החלוצית של ז'ק מונו ופרנסואה ז'קוב על אופרון הלקטוז בשנת 1961 ביססה את המחקר בתחום בקרת השעתוק. מערכי DNA, המשמשים לבחינת ביטוי של גנים שונים, רגישים לבקרת שעתוק בלבד. עם זאת, בקרה מתבצעת גם בשלבים מאוחרים יותר של ייצור החלבון, לרבות שלבי התרגום השונים ושינויים בחלבון לאחר תרגומו (זרחון, מיתול וכו').

## דוגמה לדיכוי בשלב השעתוק

על מנת שתהליך השעתוק יתרחש על אנזים ה-RNA פולימראז להידבק לאזור מסוים על ה-DNA המצוי בדיוק לפני הגן המקודד את החלבון המיוצר. חלבון אחר יכול להדבק באזור זה וכך למנוע את הדבקת ה-RNA פולימראז. באופן זה תהליך השעתוק מופסק והחלבון לא יכול להיות מיוצר.

## ייצוג כרשת

[שמאל|ממוזער|250px|רשת בקרה [מטבוליזם|מטבולית בחיידק קולי]]
ברשת הגנטית הצמתים מייצגים חלבונים והקשתות המחברות ביניהם מייצגות השפעה של חלבון אחד על ייצור החלבון האחר. הקשתות הן לפיכן מכוונות. כמו כן יש צורך במספר סוגי קשתות על פי טיב יחסי הגומלין בין החלבונים.

## מחקר

רשתות גנטיות נחקרות הן ניסיונית והן תאורטית תוך שימוש במגוון מודלים: בוליאניים, דטרמיניסטיים ואקראיים. גישה מבטיחה מתחום הביולוגיה מערכתית מזהה מוטיבים חוזרים ברשתות גנטיות, המופיעים בשכיחות גבוהה יותר משניתן לצפות ברשת אקראית, ומנסה לעמוד על תפקידם. הפרופסורים נעמה ברקאי ואורי אלון תורמים לקידום מגמה זו במחקר העולמי.

## ראו גם
* מעבר אותות
*ביולוגיה מערכתית

## הערות שוליים

קטגוריה:גנטיקה מולקולרית
ברזל יצוק

[שמאל|ממוזער|250px|[גשר הברזל (The Iron Bridge) על נהר סוורן באנגליה. הוקם ב-1779 והיה הגשר הראשון העשוי מברזל יצוק.]]
**ברזל יצוק** (גם **יַצֶּקֶת ברזל** ו-**יַצֶּקֶת**, באנגלית: **cast iron**) הוא סגסוגת המכילה בעיקר ברזל ופחמן (בין 2.14% ל-6.67%), וכמויות קטנות של חומרים אחרים, כמו צורן (Si), מנגן (Mn), גפרית (S) וזרחן (P). לעיתים מוסיפים גם כרום, ניקל, ונדיום וחמרן להשגת תכונות פיזיקליות וכימיות רצויות. ברזל יצוק מאוד פריך בדרך כלל. הייצור השנתי של ברזל יצוק נאמד ב-781 מיליון טון, מתוכם 330 מיליון בסין.

מבדילים בין ברזל יצוק לבן, בו הפחמן נמצא בתרכובת צמנטיט  (Fe3C), וברזל יצוק אפור (בו הפחמן נמצא בגרפיט). כמו כן מבדילים בסוגי יצקות ברזל לפי אחוז הפחמן, וקלות התכתן: יצקת ברזל היפואוטקטית (2.14%–4.3% פחמן), יצקת ברזל אוטקטית (4.3% פחמן) ויצקת ברזל היפראוטקטית (4.4%–6.67%).

הברזל היצוק שימושי מאוד בתעשייה: מייצרים ממנו מכונות ומתקנים לבתי חרושת, כולל: אריגה, טוויה, חיתוך מתכות במסגרייה, פסלים, מחבתות וכן כלים שונים. את הברזל היצוק מפיקים בכבשנים או תנורי יציקה, לרוב מברזל גולמי (pig iron). ברזל גולמי מופק ממינרלים עתירי תרכובות ברזל המצויים בעפרות מחצבים מתאימים. ההפקה הזו מתבצעת בכבשנים עצומים הקרויים תנורי רם. יצקת הברזל משמשת לעיתים כשלב ביניים לפני הפקת פלדה שבה אחוז הפחמן נמוך מ-2.14%, אך ניתן להפיק פלדה גם בתהליכים אחרים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סגסוגות
קטגוריה:עיבוד מתכת
קטגוריה:פלדה
גוודלחרה (מקסיקו)

**גוודלחרה** (ספרדית: **Guadalajara**) היא עיר במקסיקו, בירת מדינת חליסקו, והעיר השנייה בגודלה במדינה לאחר מקסיקו סיטי. נמצאת בצד המערבי של המדינה במרכז, ליד חוף האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר מונה 1,495,189 איש, ויחד עם הערים הסמוכות כ-4,424,000 איש, נכון לשנת 2010. נקראת גם בשם חיבה: La Perla del Occidente (פנינת המערב), או Ciudad de las Rosas (עיר הוורדים).

## היסטוריה
העיר נוסדה ב־15 בפברואר 1542 לפי פקודתו של קרל ה־5 מלך ספרד וקיסר הקיסרות הרומית הקדושה על ידי מושל החבל נוניו בלטראן דה גוסמאן (Nuño Beltrán de Guzmán) ובאטריס הרננדס בעמק אטמחק. העיר נקראה על שם העיר גוודלחרה בספרד. במקום שהעיר נוסדה עד אז התקיימו 3 כפרים אינדיאניים בשמות: נוכחסטלן, טונלה ולקוטן. מאז ייסודה שימשה כבירת מחוז גליסיה החדשה, שמושלו הראשון היה נוניו בלטראן עצמו, עד למלחמת העצמאות של מקסיקו ב־1810-1821.

העיר התפתחה מאז קבלת העצמאות של מקסיקו ומילאה תפקיד חשוב במהפכה המקסיקנית שהחלה ב־1910. מהעיר יצאו אמנים רבים וכן תורמים חשובים לפיתוח המדינה.

ב־22 באפריל 1992 התרחשו בעיר מספר פיצוצים במערכת הביוב עקב דליפת בנזין לתוכה. כ-200 איש נהרגו, 500 נפצעו, 15,000 נשארו ללא קורת גג ורחובות שלמים נמחקו.

בשנים האחרונות הפכה העיר למרכז תעשיית ההייטק במקסיקו הודות לרמה הגבוהה של מוסדות ההשכלה הגבוהה בה ולמאמצי הפיתוח של הממשל המקומי.

## תרבות
העיר נחשבת למרכז התרבותי החשוב ביותר במקסיקו. מתקיים בה פסטיבל סרטים בינלאומי, פסטיבל ספרים והיא אירחה את המשחקים הפאן-אמריקאיים בשנת 2011. בגלל אופייה והארכטיקטוריה הקולוניאלית המאפיינת את מרכז העיר מושכת אליה העיר תיירים ומבקרים רבים.

ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי.

## ארכיטקטורה
השפעת הארכיטקטורה האירופאית על מבנים בעיר שנבנו בתקופה הקולוניאלית הספרדית ניכרת במרכז ההיסטורי המשלב מבנים נאו-קלאסיים עם סגנונות אחרים שמקורם אירופאי. בתקופות מאוחרות יותר ניכרות השפעה של סגנונות צרפתיים ואיטלקיים, ובעידן המודרני באה לידי ביטוי השפעה סגנונית אמריקנית.

## ערים תאומות

* 

## גלריה
מרכז|240 פיקסלים|ממוזער| שער בגוודלחרה
מרכז|240 פיקסלים|ממוזער| בית העירייה

## ראו גם
* אוספיסיו קבאניאס

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אליהו זהבי

**אליהו זהבי** (11 בנובמבר 1923 - 16 באוקטובר 2006) היה כתב קול ישראל ומעריב בסקנדינביה.

## ביוגרפיה
זהבי נולד בעיר עזה, עוד בתקופה בה הייתה קהילה יהודית בעיר. זהבי חי עם משפחתו בעיר עד למאורעות תרפ"ט, אז פונתה כל הקהילה ללוד. היה ממקימי קיבוץ חמדיה. מאז שנות ה-60 התגורר זהבי בקופנהגן ושימש ככתב קול ישראל ומעריב בסקנדינביה. בעבר היה זהבי גם חבר מערכת שבועון העולם הזה.

זהבי פרסם מספר סיפורים קצרים ואף זכה בפרס הספרותי של עיתון הארץ על סיפורו "חלקת השדה".

נפטר ב-16 באוקטובר 2006. ציווה את גופתו למחקר מדעי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:חמדיה: אישים
קטגוריה:סגל העולם הזה
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
לצ'חומי

שמאל|ממוזער|320px|מיקומה של לצ'חומי בגאורגיה
[320px|ממוזער|לצ'חומי בצפון אימרתי. פורסם על ידי ז'וזף-ניקולא דֵליל ב-1766 על בסיס מפה גאורגית של [וחושטי שתורגמה לצרפתית]]
**לֶצ'חוּמי** (בגאורגית: **ლეჩხუმი**) הוא חבל ארץ היסטורי קטן במערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון, רצ'ה ממזרח, אימרתי מדרום וסמגרלו ממערב. החבל משתרע על השטחים לאורך קטע זרימתם האמצעי של הנהרות ריוני וצחניסצקאלי ועל ערוץ נהר לַגָּ'נוּרָה .

הלצ'חומים, תושבי המחוז הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית.

בחלוקה המנהלתית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, לצ'חומי צורף אל חבל רצ'ה שממזרחו ואל חלקו הדרומי של שכנו הצפוני סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתחומו של מחוז זה, לצ'חומי משתרעת על נפת צאגרי ועל חלק מן השטחים של נפת אמברולאורי (שרובו רצ'אי). שטחים דרומיים יותר של החבל כלולים בנפת צק'לטובו שבמחוז אימרתי.

## היסטוריה
בעת העתיקה ובראשית ימי-הביניים היה לצ'חומי ידוע בשם **תאקוורי**, ואילו במקורות ביזנטיים נקרא **סקימניה**. בנוסף לכך, תאקוורי היה גם שמה של הנסיכות המשותפת לרצ'ה וללצ'חומי, נסיכות תאקוורי, שהייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. במאה ה-8 נסיכות תקוורי התפרקה לדוכסיות תקוורה, רצ'ה ואוקריבי (שהיו כולן חלק מממלכת אגריסי); בהמשך, דוכסות תקוורי, שהחלה להיקרא לצ'חומי, השיגה עצמאות. במאה ה-11 לצ'חומי הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת; לצ'חומי הוכפף במשך קיומה של הממלכה לדוכסויות אחרות במערבה - תחילה לדוכסות סוואנתי ולאחר מכן לרצ'ה.

עם התפרקותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15, חבל צ'חומי סופח לממלכת אימרתי שנוסדה אז במערב גאורגיה; לצ'חומי נחשבה לנחלה אישית של מלכי אימרתי. בסוף המאה ה-17 מלך אימרתי, בגרט הרביעי, מסר את החבל לשר הלצ'חומי שלו - קַציַה צ'יכּובאני; בהמשך, דוכס סמגרלו הרחיב את נחלתו של צ'יכובאני על ידי העברת חלקו הצפון-מזרחי של סמגרלו לרשותו; הכוונה של דוכס סמגרלו הייתה לחזק את צ'יכובאני כדי שיהווה יריב למלך אימרתי; במקום זאת, באמצעות רציחת בני משפחת האצולה המגרלית (דדיאני), צ'יכובאני חיזק את המעמד של יורשיו בדוסכות. ב-1704 הוא הצליח להביא להכרזתו של נכדו, בז'אן, לדוכס סמגרלו; בז'אן עבר לסמגרלו ואימץ לעצמו את שם המשפחה של שושלת הדוכסים המגרלית - דדיאני. עם השתלטותה של משפחת צ'יכובאני על דוסכות סמגרלו, לצ'חומי ניתקה סופית מממלכת אימרתי וצורפה לדוכסות זו באופן בלתי-אמצעי. 

מלך אימרתי סולומון השני (1810-1792), שרצה לאחד את כל מערב גאורגיה תחת שלטונו, ניסה להשיב לממלכתו גם את הדוכסות של סמגרלו. שושלת דאדיאני המגרלית, שבאותה תקופה הונהגה על ידי צאצאיו של קַציַה הלצ'חומי, הגיבה בכך שבשנת 1803 חתמה עם האימפריה הרוסית על הסכם, שהפך אותה לבת-חסותו של הצאר. כאשר סולומון השני התמיד במאמציו לספח את דוסכות סמגרלו (ולצ'חומי בתוכה), הרוסים ניצלו את הקרע הפנימי בקרב הגאורגים, העניקו סיוע צבאי למגרלים ובשנת 1810 אף כבשו את ממלכת אימרתי. הדוכסות של סמגרלו המשיכה להתקיים תחת החסות הרוסית עד 1857 וסייעה לאימפריה הרוסית להשתלט על חבלים אחרים במערב גאורגיה. ב-1857, כאשר הדוכסות מיצתה את תפקידה, הרוסים ביטלו אותה והפכו לשליטים הבלתי-אמצעיים של סמגרלו. כך הפך לצ'חומי, יחד עם סמגרלו, לחלק מן האימפריה הרוסית. אחרי תום השליטה הרוסית והסובייטית בגאורגיה ב-1991, לצ'חומי הוא חלק מן גאורגיה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית
קולפיק

[יהודי הונגרי חובש קולפיק, ציור של [איזידור קאופמן|ממוזער]]
**קוֹלְפִּיק** הוא סוג של כובע פרווה, הנחבש על ידי אדמו"רים שמוצאם מפולין, רוסיה, גליציה והונגריה.

הקולפיק צר יותר מהשטריימל ובהיר יותר מהספודיק. צבעו חום עם פסים בהירים.

את הקולפיק לובשים בדרך כלל אדמו"רים בימי חול מיוחדים, כמו בסעודת ראש חודש, הדלקת נרות חנוכה או "יארצייט" של אדמו"ר מהחסידות. בחלק מהחצרות לובשים אותו גם צאצאי האדמו"ר הבחורים בשבתות ובחגים.

בין החסידויות בהן נהוג כיום ללבוש קולפיק: סקווירא, ויז'ניץ, אלכסנדר ורוז'ין. האדמו"ר מבעלז נהג בעבר לחבוש קולפיק, וכיום רק צאצאיו חובשים קולפיק.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

* 
*
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לבוש חרדי
קטגוריה:כובעים
קטגוריה:בגדי גברים