פול סזאן

[שמאל|ממוזער|200px|[דיוקן עצמי מאת פול סזאן]]**פול סזאן** (בצרפתית: **Paul Cézanne;** ) היה צייר צרפתי שנחשב לאחד מגדולי האמנים הפוסט-אימפרסיוניסטים. יצירתו ורעיונותיו השפיעו על התפתחות האמנות במאה ה-20, ובייחוד על זרם הקוביזם.
בעוד שעבודותיו המוקדמות הושפעו מהתנועה הרומנטית – כגון ציורי הקיר בבית הכפרי Jas de Bouffan ומריאליזם, סזאן פיתח שפה ציורית חדשה באמצעות בחינה אינטנסיבית של דרכי הביטוי של האימפרסיוניזם. הוא שינה גישות מקובלות לפרספקטיבה ושבר כללים מבוססים של האמנות האקדמית באמצעות הדגשת המבנה הבסיסי של עצמים בתוך קומפוזיציה והאיכויות הצורניות של היצירה. סזאן שאף לחדש שיטות עיצוב מסורתיות על בסיס מרחב הצבע האימפרסיוניסטי ועקרונות המודולציה של הצבע.

ציוריו עוררו בתחילה חוסר הבנה ולעג מצד מבקרי האמנות בני התקופה. עד סוף שנות ה־1890 היו אלה בעיקר אמנים עמיתים כגון קאמי פיסארו וסוחר האמנות ובעל הגלריה אמברוז וולרד  שגילו את עבודתו של סזאן והיו מן הראשונים לרכוש את ציוריו. בשנת 1895 פתח וולארד את תערוכת היחיד הראשונה בגלריה שלו בפריז, מה שהוביל לבחינה רחבה יותר של עבודתו של סזאן. נאמר כי גם אנרי מאטיס וגם פבלו פיקאסו העירו שסזאן "הוא אבא של כולנו".

## קורות חייו ויצירתו
### ילדות ומשפחה
[ממוזער|האוברטורה ל"טנהויזר": אמו ואחותו של האמן, 1868, [מוזיאון הארמיטאז', סנט פטרבורג|ימין]]
פול סזאן נולד ב־19 בינואר 1839 ברחוב דה ל'אופרה 28 באקס-אן-פרובאנס, כבנם של יצרן הכובעים ולאחר מכן הבנקאי לואי-אוגוסט סזאן (1798–1886), ושל אן-אליזבת-הונורין אובר (1814–1897). הוריו נישאו ב־29 בינואר 1844. היו לו שתי אחיות צעירות ממנו: מארי, שנולדה ב־1841, ורוז, ביוני 1854. משפחת סזאן הגיעה מן העיירה סן-סובֶר שבאלפים העליונים (באזור אוקסיטניה). ב־22 בפברואר הוטבל בכנסיית מדלן, כשסבתו ודודו לואי היו סנדקיו, ולימים הפך לקתולי אדוק. אביו היה ממייסדיה של חברה בנקאית (Banque Cézanne et Cabassol) ששגשגה לאורך חיי האמן, העניקה לו ביטחון כלכלי שלא היה זמין לרוב בני דורו, ואף הותירה לו ירושה גדולה.
[ממוזער|upright=.7|left|"אביב", 1860, [מוזיאון הפטי פאלה]]

אמו הייתה "תוססת ורומנטית, אך נעלבת בקלות", מה שהשפיע על תפיסת החיים של סזאן והשקפתו.

בגיל עשר נכנס סזאן לבית הספר סן-ז'וזף באקס. בין חבריו לכיתה היו הפסל פיליפ סולארי ואנרי גאסקה, אביו של הסופר ז'ואקים גאסקה, שעתיד היה לפרסם את ספרו "Cézanne" בשנת 1921, עדות לחיי האמן. בשנת 1852 נכנס סזאן לקולז' בורבון באקס (כיום קולז' מִינְיֶה), ושם התיידד עם אמיל זולא, שלמד בכיתה פחות מתקדמת, וכן עם בַּפְּטִיסְטֶן בַּאיְי – שלושה חברים שנודעו לימים בשם "Les Trois Inséparables" (שלושת הבלתי נפרדים). השלושה הקימו יחד עם חבר נוסף הרכב מוזיקלי בשם "הבליינים העליזים". זו הייתה ככל הנראה התקופה חסרת הדאגות ביותר בחייו, שכן החברים שחו ודגו על גדות נהר ארק. הם התווכחו על אמנות, קראו את הומרוס ואת ורגיליוס והתאמנו בכתיבת שירים משלהם. סזאן נהג לכתוב את שיריו בלטינית. זולא דחק בו להתייחס לשירה ברצינות רבה יותר, אך סזאן ראה בכך תחביב בלבד. הוא למד שם שש שנים, אם כי בשנתיים האחרונות היה תלמיד חוץ. בשנת 1857 החל ללמוד בבית הספר העירוני החופשי לרישום באקס, שם למד רישום אצל ז'וזף ז'יבר, נזיר ספרדי.

בשנת 1858 התחיל סזאן בלימודי משפטים בעידודו של אביו, ששאף שיהיה בנקאי כמוהו. הוא בילה שנתיים בלימודים שלא חיבב, אך הזניח אותם יותר ויותר והעדיף להקדיש את זמנו לתרגילי רישום ולכתיבת שירים. משנת 1859 החל סזאן ללמוד בקורסי ערב ב־École de dessin d'Aix-en-Provence, ששכנה במוזיאון האמנות של אקס, מוזיאון גראנה (Musée Granet). מורו היה הצייר האקדמי ז'וזף ז'יבר (1806–1884). באוגוסט 1859 זכה שם בפרס השני בקורס ללימודי רישום דמויות . בשנת 1861 זנח את לימודי המשפטים ופנה לקריירה אמנותית.

ב-1859 רכש אביו של סזאן את אחוזת  ("בית הרוחות"). היה זה מבנה בארוקי מוזנח שהיה שייך בעבר למושל המחוז, ולימים נעשה לביתו ולמקום עבודתו של הצייר במשך תקופה ארוכה. המבנה והעצים הוותיקים שבפארק האחוזה היו בין הנושאים האהובים של האמן. בשנת 1860 קיבל סזאן רשות לצייר על קירות חדר האורחים, ויצר את ציורי הקיר גדולי־הממדים של ארבע העונות: אביב, קיץ, סתיו וחורף (כיום במוזיאון הפטי פאלה בפריז), שעליהם חתם סזאן באירוניה בשם אנגר – שאת יצירותיו לא העריך. תמונת החורף מתוארכת בנוסף לשנת 1811, כרמז לציורו של אנגר "יופיטר ותטיס", שצויר באותה שנה ומוצג במוזיאון גראנה.

חרף התנגדות של אביו הבנקאי, החליט סזאן להתקדם בדרכו כאמן ועזב את אקס לפריז בשנת 1861. מי שעודד אותו לקבל את ההחלטה הזו היה זולא, שכבר התגורר אז בבירה, והפציר בסזאן לחדול מהיסוסיו ולבוא בעקבותיו לשם. לבסוף השלים אביו עם בחירתו של סזאן ותמך בו, בתנאי שיתחיל מסלול לימודים סדיר, לאחר שהתייאש מן התקווה למצוא בפול את יורשו בעסקי הבנקאות. לימים קיבל סזאן מאביו ירושה בסך 400,000 פרנקים, שפטרה אותו מכל דאגה כלכלית.

### לימודים בפריז
[ממוזער|"פול אלקסי מקריא לאמיל זולא", 1869–70, [מוזיאון האמנות של סאו פאולו]]
סזאן עבר לפריז באפריל 1861. התקוות הגדולות שתלה בפריז לא התגשמו, שכן הוא הגיש מועמדות לבית הספר לאמנויות יפות ונדחה. הוא למד באקדמיה החופשית סוויס, שם יכול היה להקדיש את זמנו לרישומי מודל. שם פגש את קמי פיסארו, שהיה מבוגר ממנו בעשר שנים, ואת הצייר אשיל אמפרר מעיר הולדתו אקס. לעיתים קרובות העתיק בלובר יצירות של אמנים מן האסכולות הישנות כגון מיכלאנג'לו, רובנס וטיציאן. אולם העיר נותרה זרה לו, ועד מהרה החל לחשוב על חזרה לאקס-אן-פרובאנס.

בראשית הדרך, החברות שנרקמה באמצע שנות ה־1860 בין פיסארו לסזאן הייתה חוויה של מורה ותלמיד, שבה הפעיל פיסארו השפעה מעצבת על האמן הצעיר ממנו. במהלך העשור שלאחר מכן הובילו מסעות ציור הנוף המשותפים שלהם במחוזות לובסיין ופונטואז ליחסי עבודה שיתופיים בין שווים.

[ממוזער|upright=.8|left|"דיוקן של אשיל אמפרר", 1868, [מוזיאון ד'אורסה]]
אמונתו של זולא בעתידו של סזאן התערערה. ביוני כתב לחבר ילדותם באיְי: "פול הוא עדיין הבחור המצוין והמוזר שהכרתי בבית הספר. כדי להוכיח לך שלא איבד דבר ממקוריותו, די לי לספר לך שכבר ברגע שהגיע הנה דיבר על חזרה". סזאן צייר דיוקן של זולא, לפי בקשתו של זולא שרצה לעודד את חברו; אך סזאן לא היה מרוצה מן התוצאה והשמיד את התמונה. בספטמבר 1861, מאוכזב מדחייתו מבית הספר לאומנויות יפות, שב סזאן לאקס-אן-פרובאנס וחזר לעבוד בבנק של אביו.

בסוף הסתיו של 1862 עבר לפריז שוב. אביו העניק לו מלגת קיום חודשית של למעלה מ-150 פרנקים. בית הספר לאומנויות יפות דחה אותו שוב, וסזאן שב לפקוד את אקדמית סוויס, שטיפחה באותה התקופה את הריאליזם. בתקופה זו הכיר אמנים צעירים רבים; נוסף על פיסארו, גם את קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר ואלפרד סיסלי.

בניגוד לזרם האמנותי המרכזי בצרפת, היה סזאן נתון להשפעתם של גוסטב קורבה ושל אז'ן דלקרואה, אשר שאפו לחידוש האמנות ודרשו תיאור של המציאות כמו שהיא וללא קישוטים. חסידיו של קורבה כינו את עצמם "ריאליסטים" ופעלו לפי עקרונו "Il faut encanailler l'art" ("צריך להוריד את האמנות אל הביבים"), ביטוח שנטבע ב-1849, ולפיו יש להוריד את האמנות מגובהה האידיאלי ולהפוך אותה לעניינו של היומיום.

ממוזער|upright=.7|אביו של האמן קורא את "L'Événement", 1866, הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי.|ימין
הוצאתן של יצירות של אדואר מאנה, פיסארו ומונה מן הסלון הרשמי, סלון פריז (Salon de Paris), בשנת 1863 עוררה זעם כה גדול בקרב אמנים, עד שנפוליאון השלישי הורה להקים לצד הסלון הרשמי את “Salon des Refusés” (סלון הנדחים ). ציוריו של סזאן הוצגו בתערוכה הראשונה של "סלון הנדחים" בשנת 1863. סלון פריז דחה את עבודותיו של סזאן מדי שנה בשנים 1864–1869. הוא המשיך להגיש עבודות לסלון עד 1882. באותה שנה נעשה ידידו האמן אנטואן גִיֵימֶה לחבר בחבר השופטים של הסלון. מאחר שלכל שופט הייתה הזכות להציג ציור של אחד מתלמידיו, הציג גִיֵימֶה את סזאן כתלמידו והבטיח את השתתפותו הראשונה בסלון. סזאן הציג את Portrait de M. L. A., כנראה דיוקן של לואי-אוגוסט סזאן, אביו של האמן, קורא עיתון (1866, היום בגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי.), אך התמונה נתלתה במקום מואר בקושי בשורה העליונה של אולם צדדי ומבודד, ולא זכתה לתשומת לב. זו הייתה הגשתו המוצלחת הראשונה והאחרונה לסלון.

ממוזער|"טבע דומם עם לחם וביצים", 1865
בשנת 2022 התגלה דיוקן מתחת ליצירתו של סזאן "טבע דומם עם לחם וביצים" משנת 1865, כאשר המשמרת הראשית של מוזיאון האמנות של סינסינטי (Cincinnati Art Museum), סרינה ארי, הסירה את הציור מתצוגה שבה נכלל ובחנה אותו לצורכי תחזוקה אפשריים והבחינה בדפוסים חריגים בסדיקה, ו"מתוך תחושת בטן" צילמה אותו בצילום רנטגן. מאחר שסזאן תיארך רק מעט מציוריו, סבורים כי זהו הדיוקן המוקדם ביותר של האמן שניתן לתארכו בוודאות. אוצרי המוזיאון סבורים כי ככל הנראה מדובר בדיוקן עצמי; ואם כך, ייתכן שהוא גם מן התיאורים המוקדמים ביותר של האמן, שהיה בשנות ה־20 לחייו בשנה שבה צייר את הטבע הדומם.

בקיץ 1865 שב סזאן לאקס. רומן הביכורים של זולא, "La Confession de Claude" (הווידוי של קלוד), יצא לאור והוקדש לחברי ילדותו סזאן ובַּאיְי. בסתיו 1866 יצר סזאן סדרה שלמה של ציורים בטכניקת הסכין פלטה, בעיקר טבע דומם ודיוקנאות. את רוב שנת 1867 בילה בפריז ואת המחצית השנייה של 1868 באקס. בראשית 1869 חזר לפריז, ובאקדמיה סוויס הכיר את עוזרת כורך הספרים מארי-הורטנס פיקה, שהייתה צעירה ממנו באחת עשרה שנים.

### ל'אֶסטאק – אוֹבֵר-סוּר-אוּאַז – פונטואז 1870–1874
ב־31 במאי 1870 היה סזאן שושבין בחתונתו של זולא בפריז. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, סזאן והורטנס פיקה חיו בכפר הדייגים ל'אֶסטאק סמוך למרסיי, שאליו שב סזאן בהמשך פעמים רבות וצייר בו לעיתים קרובות, משום שהאווירה הים־תיכונית של המקום קסמה לו. הוא נמנע מגיוס לשירות צבאי. אף שבינואר 1871 הלשינו עליו כעל עריק, הוא הצליח להסתתר. פרטים נוספים אינם ידועים, שכן מסמכים מתקופה זו חסרים.
[250px|ממוזער|שמאל|[נוף עם טחנה]]
לאחר דיכוי הקומונה של פריז חזר הזוג לפריז במאי 1871. פול "פיס" (Paul fils), בנם של פול סזאן והורטנספיקה, נולד ב־4 בינואר 1872. אמו של סזאן שותפה באירועים משפחתיים, אך אביו לא עודכן על הזוגיות עם הורטנס-פיקה מחשש לעורר את חמתו, וכדי שלא לאבד את הקצבאות הכספיות שנתן לו כדי שיוכל לחיות כאמן. בתקופה זו קיבל סזאן מאביו קצבה חודשית של 100 פרנקים.

כאשר חברו של סזאן, הצייר הנכה אשיל אמפרר, ביקש למצוא מקלט אצל המשפחה בפריז בשנת 1872 בשל מצוקה כלכלית, עד מהרה חש כי עליו לעזוב: "… זה היה הכרחי, אחרת לא הייתי נמלט מגורלם של האחרים. מצאתי את [סזאן] כאן, נטוש בידי כולם. … זולא, סולארי וכל האחרים כבר אינם מוזכרים. הוא הבחור המוזר ביותר שאפשר להעלות על הדעת".

מסוף 1872 ועד 1874 חי סזאן עם הורטנס ועם בנם פול באוֹבֵר-סוּר-אוּאַז, ושם פגש את הרופא וחובב האמנות פול גאשה, שלימים היה רופאו של הצייר וינסנט ואן גוך. גאשה היה גם צייר חובב שאפתן, והעמיד לרשות סזאן את הסטודיו שלו.

בשנת 1872 קיבל סזאן הזמנה מידידו פיסארו לעבוד בפונטואז שבעמק האואז. פיסארו, כאמן רגיש, נעשה למנטור של סזאן הביישן והרגזן. פיסארו הצליח להניע את סזאן לנטוש את הצבעים הכהים יותר, וייעץ לו: "צייר תמיד אך ורק בשלושת צבעי היסוד (אדום, צהוב, כחול) ובצבעים הקרובים להם", ולהימנע מיצירת קווי מתאר ישרים, תוך הגדרת הצורות באמצעות הדרגתיות של ערכי הטון בצבע. סזאן חש שהטכניקה האימפרסיוניסטית מקרבת אותו אל מטרתו, ונענה לעצתו של חברו. פיסארו סיפר לימים: "היינו תמיד יחד, אך בכל זאת כל אחד מאיתנו שמר לבדו על הדבר החשוב: רגשותינו שלנו".

### תערוכות הקבוצה האימפרסיוניסטית הראשונות משנת 1874
[ממוזער|"אולימפיה המודרנית", [מוזיאון ד'אורסה, פריז]]
הציירים הצעירים בפריז לא זכו לתמיכה ביצירותיהם בסלון פריז, ולכן אימצו את תוכניתו של קלוד מונה לקיים תערוכה עצמאית משלהם, תוכנית שהגה כבר ב־1867. בין 15 באפריל ל־15 במאי 1874 התקיימה תערוכת הקבוצה הראשונה של "אגודת אמנים, ציירים, פסלים וחרטים אנונימיים" (Société anonyme des artistes, peintres, sculpteurs, engravers) שלימים נודעה כקבוצת האימפרסיוניסטים. שם זה נגזר מכותרת הציור שהוצג בתערוכה, "התרשמות, זריחה" מאת מונה. במגזין הסאטירי Le Charivari תיאר המבקר לואי לרוי את הקבוצה כ"אימפרסיוניסטים", וכך טבע את המונח לתנועת אמנות חדשה זו. מקום התערוכה היה הסטודיו של הצלם נאדאר בשדרות דה קאפוסין (Boulevard des Capucines).

פיסארו דחף להשתתפותו של סזאן, חרף חששותיהם של אחדים מן החברים כי ציוריו הנועזים של סזאן יפגעו בתערוכה. סזאן הושפע מהסגנון האימפרסיוניסטי, אך יחסיו החברתיים עם שאר משתתפי התערוכה היו מגושמים – הוא נראה גס רוח, ביישן, כעוס ונוטה לדיכאון. נוסף על סזאן הציגו, בין השאר, רנואר, מונה, אלפרד סיסלי, ברט מוריזו, אדגר דגה ופיסארו. מאנה סירב להשתתף; בעיניו סזאן היה „סתת שמצייר בכף טייח”. סזאן במיוחד עורר סנסציה, ועורר בקרב המבקרים זעם ולעג באמצעות ציורים כגון "נוף ליד אובר" ו"אולימפיה המודרנית". באולימפיה המודרנית, תמונה שנוצרה כציטוט לציורו של מאנה מ־1863 "אולימפיה" אשר ספג לא פעם קיתונות של ביקורת, ביקש סזאן תיאור קיצוני עוד יותר ובנוסף לזונה ולמשרתת הציג גם את המחזר, דמות שלפי הסברה היא דיוקן עצמי.

[ממוזער|left|"ביתו של האיש התלוי", 1873, [מוזיאון ד'אורסה, פריז]]
התערוכה הסתיימה בכישלון כלכלי; לפי החשבונות הסופיים נרשם גירעון של למעלה מ־180 פרנק לכל אחד מן האמנים המשתתפים. "ביתו של האיש התלוי" של סזאן היה אחד הציורים הבודדים שניתן היה למכור. האספן הרוזן דוריה רכש אותו תמורת 300 פרנק.

ממוזער|left|upright=.7|"דיוקן של ויקטור שוקה", 1876–77
ב־1875 פגש סזאן את מפקח המכס ואספן האמנות ויקטור שוקה, אשר בתיווכו של רנואר רכש שלוש מעבודותיו. שוקה נעשה לאספן נאמן של יצירותיו של סזאן, והזמנותיו סיפקו לאמן הקלה כלכלית מסוימת. סזאן לא השתתף בתערוכה השנייה של הקבוצה, אך הציג 16 מעבודותיו בתערוכה השלישית ב־1877, שגם היא גררה ביקורת ניכרת. המבקר לואי לרואה אמר על דיוקנו של שוקה מאת סזאן: „הראש הזה, שנראה מוזר, בצבע של מגף ישן, עלול לזעזע [אישה הרה] ולגרום לקדחת צהובה בעובר שבבטנה עוד לפני בואו לעולם.” זו הייתה הפעם האחרונה שבה הציג עם האימפרסיוניסטים. פטרון נוסף של סזאן היה סוחר הצבעים ז'וליין „פר” טנגי, שתמך בציירים הצעירים באמצעות אספקת צבע וקנבס בתמורה לציורים.

במרץ 1878 גילה אביו של סזאן על הקשר שהוסתר זמן רב עם של סזאן עם הורטנס ועל בנם הבלתי־חוקי, פול, בעקבות מכתב לא זהיר של ויקטור שוקה. בעקבות זאת קיצץ האב את הקצבה החודשית במחצית, וסזאן נכנס לתקופה של מצוקה כלכלית שבה נאלץ לבקש עזרה מזולא. אולם בספטמבר התרצה והחליט להעניק לו 400 פרנק עבור משפחתו. סזאן המשיך לנוע בין אזור פריז לפרובאנס עד שלואי־אוגוסט בנה לו סטודיו בביתו בראשית שנות ה-80. הסטודיו היה בקומה העליונה, והותקן בו חלון מוגדל שאפשר כניסה של אור צפוני אך קטע את קו המרזבים; מאפיין זה נותר עד היום. סזאן השתקע בל'אסטאק. הוא צייר שם עם רנואר ב־1882, וב־1883 ביקר את רנואר ואת מונה.

ב־1881 עבד סזאן בפונטואז עם פול גוגן ועם פיסארו, ושב לאקס בסוף אותה שנה. לאחר מכן האשים את גוגן כי גנב ממנו רעיונות, וכי גוגן עצמו מצייר רק "שינואזרי" (כינוי לאמנות אירופאית בהשראת אמנות סינית). באביב 1882 עבד סזאן עם רנואר באקס, ולראשונה גם בל'אסטאק, כפר דייגים קטן ליד מרסיי, שאליו שב גם ב־1883 וב־1888. אחד משני הביקורים הראשונים הוליד את הציור "מפרץ מרסיי מל'אסטאק" (The Bay of Marseille seen from L'Estaque). בסתיו 1885 ובחודשים שלאחר מכן שהה סזאן בגארדאן, עיירה קטנה על גבעה ליד אקס־אן־פרובאנס, ובה יצר כמה ציורים שצורותיהם המפוצלות והמצולעות היו רמז מקדים לסגנון הקוביזם.

### קרע עם זולא ונישואים
יחסי הידידות הארוכים של סזאן עם אמיל זולא הפכו למרוחקים יותר בשלב זה. ב־1878 הקים זולא, הסופר העירוני והמצליח בית קיץ מפואר במדאן (Médan) ליד אובר (Auvers), וסזאן ביקר אצלו שוב ושוב בשנים 1879–1882 וב־1885; אולם אורח החיים הראוותני של חברו גרם לסזאן, שחי חיים צנועים, לחוש את שלא הצליח מספיק ולהטיל ספק בעצמו.

זולא, שבינתיים ראה בחבר הילדות כישלון, פרסם במרץ 1886 את הרומן "העבודה" (L'Œuvre), מתוך המחזור בן עשרים הספרים על משפחת רוגון-מקוואר ("Rougon-Macquart"). ברומן זה הגיבור – הצייר קלוד לנטייה – אינו מצליח להגשים את מטרותיו ומתאבד. כדי להדגיש עוד יותר את ההקבלות בין בדיה לביוגרפיה, הציב זולא ביצירה לצד הצייר לנטייה גם את הסופר המצליח סנדוז. מונה ואדמון דה גונקור נטו לזהות בדמות הצייר הבדיוני המתוארת את אדואר מאנה, אך סזאן מצא את עצמו משתקף בפרטים רבים. סזאן הודה לזולא באופן רשמי על ששלח לו את היצירה שלכאורה קשורה אליו, ובמשך זמן רב סברו כי הקשר בין שני חברי הילדות נותק אז לעד. לאחרונה התגלו מכתבים הסותרים זאת: מכתב משנת 1887 מראה שחברותם אכן נמשכה, לפחות זמן־מה לאחר מכן.

[ממוזער|upright|"מאדאם סזאן (הורטנס פיקה, 1850–1922) בשמלה אדומה", 1888–1890, שמן על בד, 116.5 × 89.5 ס"מ, [מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק]]
ב־28 באפריל 1886 נישאו פול סזאן והורטנס-פיקה באקס בנוכחות הוריו. הקשר עם הורטנס לא הוסדר בנישואים מתוך אהבה, שכן יחסיהם כבר התערערו זמן רב קודם לכן. סזאן היה ביישן בקרבת נשים ונחרד ממגע, טראומה שלדבריו נבעה מילדותו, כאשר – לפי הודאתו – חבר לכיתה בעט בו מאחור במדרגות. תחת זאת נועדו הנישואים להבטיח את זכויותיו של הבן פול, שכבר היה בן ארבע־עשרה ושסזאן אהב מאוד, כבן חוקי. בראשית שנות ה-80 השתקעה משפחת סזאן בפרובאנס, ומכאן ואילך נשארה שם, למעט שהיות קצרות במקומות אחרים. המעבר משקף עצמאות חדשה מן האימפרסיוניסטים שמרכזם בפריז והעדפה מובהקת לדרום צרפת, מחוז הולדתו של סזאן. לאחיה של הורטנס היה בית בקו־ראייה אל הר סנט ויקטואר בל'אסטאק. רצף ציורים של ההר מן השנים 1880–1883, וכן ציורים של גארדאן מן השנים 1885–1888, מכונים לעיתים „התקופה הקונסטרוקטיבית” (the Constructive Period).

למרות היחסים המתוחים בבית, הורטנס הייתה האדם שסזאן תיאר לעיתים התכופות ביותר. מראשית שנות ה־1870 ועד ראשית שנות ה־1890 ידועים 26 ציורים של הורטנס, והיא עמדה במפגשי הציור המפרכים ללא תנועה ובסבלנות.באוקטובר 1886, לאחר מות אביו, ירשו סזאן, אמו ואחיותיו את עזבונו, שכלל את אחוזת ז'א דה בופאן (Jas de Bouffan), ומצבו הכלכלי של סזאן הוקל מאוד. "אבי היה אדם מבריק", אמר בדיעבד "הוא הותיר לי הכנסה של 25,000 פרנק."

עד 1888 התגוררה המשפחה באחוזה לשעבר, ז'א דה בופאן – בית גדול עם שטחים נרחבים ומבני משק – שאיפשר נוחות חדשה. נכון ל-2025 הבית (עם שטחים מצומצמים בהרבה) בבעלות העיר והיה פתוח למבקרים כמוזיאון.

### תערוכה ב"לה ון" 1890 ותערוכת היחיד הראשונה בפריז ב-1895
ממוזער|"Le moulin sur la Couleuvre à Pontoise"
סזאן בילה חלק מזמנו בפריז ובאופן תדיר יותר ויותר גם באקס, ללא משפחתו. רנואר ביקר אותו שם בינואר 1888, והשניים עבדו יחד בסטודיו שבז'א דה בופאן. בשנת 1890 לקה סזאן בסוכרת; המחלה הקשתה עליו עוד יותר את הקשרים עם הסובבים אותו. סזאן בילה כמה חודשים בשווייץ עם הורטנס ועם בנו פול, בתקווה שניתן יהיה לייצב את מערכת היחסים המעורערת עם. הניסיון נכשל, והוא חזר לפרובאנס, בעוד שהורטנס והבן פול נסעו לפריז. מצוקה כלכלית הביאה לחזרתה של הורטנס לפרובאנס, אך לדירות נפרדות. סזאן עבר להתגורר עם אמו ואחותו. בשנת 1891 הוא פנה לקתוליות.

באותה שנה הציג שלושה מיצירותיו בקבוצת "Les XX"  בבריסל. הקבוצה "סוסייטה דה ון" ("Société des Vingt"), שנודעה בקיצור כ־"Les XX" או "Les Vingt", הייתה אגודה שנוסדה סביב 1883 על ידי אמנים בלגים או אמנים שחיו בבלגיה, ובהם פרננד קנוף, תאו ואן-ריזלברג, ג'יימס אנסור והאחים אנה בוש ואז'ן בוש.

ממוזער|left|"דיוקנו של אמברואז וולאר", 1899, מוזיאון הפטי פלה, פריז
במאי 1895 ביקר סזאן יחד עם פיסארו בתערוכתו של מונה בגלריית דוראן-רואל. הוא התלהב מאוד, אך מאוחר יותר ציין את 1868 כשנת השיא ביצירתו של מונה, תקופה שבה הושפע מונה מקורבה. יחד עם עמיתו מהאקדמיה סוויס, הצייר אשיל אמפרר, יצא סזאן לאזור הכפר ל'טולון (Le Tholonet), שם התגורר ב"טירה השחורה" ("Château Noir"), השוכנת על המדרון של הר סנט ויקטואר. הוא מהנושאים ליצירותיו הם מההרים. הוא שכר בקתה במחצבת ביבמוס הסמוכה; ביבמוס הפכה למוטיב נוסף בציוריו.

אמברוז וולאר, סוחר אמנות מתחיל, פתח בנובמבר 1895 את תערוכת היחיד הראשונה של סזאן. בגלריה שלו הציג מבחר של 50 מתוך כ־150 יצירות שסזאן שלח לו בחבילה. וולאר פגש את דגה ורנואר ב־1894, כאשר הציג בחנותו הקטנה אוסף יצירות של מאנה, והשניים החליפו אצלו עבודות של מאנה ביצירות משלהם. וולאר יצר גם קשרים עם פייר בונאר ואדואר וויאר, ובאותה שנה גם עם סוחר האמנות הידוע יוליאן טנגי. לאחר מותו של טנגי הצליח וולאר לרכוש עבודות של שלושה אמנים שהיו אז עדיין אלמונים: סזאן, גוגן וון גוך. הקונה הראשון של ציור מאת סזאן היה מונה, ואחריו הגיעו עמיתים כמו דגה, רנואר, פיסארו ובהמשך גם אספני אמנות. מחירי יצירותיו של סזאן עלו פי מאה. וולאר, כדרכו, הרוויח מן המלאי שצבר.

ב-1897 נרכשה תמונת נוף של סזאן, הטחנה על קלובר ליד פונטואז ("The Mill on the Couleuvre near Pontoise") בידי ההיסטוריון ופטרון האמנות האוסטרי הוגו פון טשודי עבור גלריית דיוראן-רואל שבגלריה הלאומית של ברלין. זו הייתה היצירה השנייה של סזאן שנקנתה בידי מוזיאון, לאחר שהמוזיאון של ברלין היה הראשון שרכש עבודה שלו.

אמו של סזאן נפטרה ב־25 באוקטובר 1897. בנובמבר 1899, לבקשת אחותו, מכר את אחוזת ז'אס דה בופאן שכמעט ננטשה, ועבר לדירת עיר קטנה ברחוב בולהגון 23 באקס־אן־פרובאנס; רכישת הנכס שאטו נואר לא יצאה אל הפועל. הוא שכר עקרת בית, מאדאם ברמון, שטיפלה בו עד מותו. בציור "גבירה בכחול" (Lady in blue) צייר סזאן את מאדאם ברמון.

### מחווה לסזאן
ממוזער|מוריס דני, "מחווה לסזאן"שוק האמנות המשיך באותן שנים להגיב בחיוב ליצירתו של סזאן; פיסארו כתב מפריז ביוני 1899 על מכירה מעיזבונו של האספן הצרפתי פטרון האימפרסיוניזם ויקטור שוקה: „נכללות בו שלושים ושתי יצירות של סזאן מהמעלה הראשונה [...]. יצירותיו של סזאן יימכרו במחירים גבוהים מאוד וכבר מוערכות בארבעת אלפים עד חמישה אלפים פרנק”. במכירה זו הושגו לראשונה מחירים משמעותיים ליצירותיו של סזאן בשוק האמנות, אך הם נותרו „נמוכים בהרבה מאלה של מאנה, מונה או רנואר”.

בשנת 1901 הציג מוריס דני את ציורו הגדול משנת 1900, "מחווה לסזאן" , בתערוכות בפריז ובבריסל. נושא היצירה הוא חלל הגלריה של אמברואז וולאר, שבו מוצג ציורו של סזאן "טבע דומם עם קערת פירות", שהיה בעבר בבעלותו של פול גוגן. הסופר אנדרה ז'יד רכש את "מחווה לסזאן" והקדיש אותו למוזיאון לוקסמבורג בשנת 1928; כיום מוצגת היצירה במוזיאון ד'אורסה שבפריז. בין הדמויות המתוארות בציור נמנים אודילון רדון בקדמת היצירה משמאל, המאזין לפול סריזייה שמולו; כמו כן נראים (משמאל לימין) אדואר ויאר, מבקר האמנות אנדרה מלריו בכובע צילינדר, וולאר מאחורי כן הציור, מוריס דני, פול רנסון, קר-קסבייה רוסל, פייר בונאר עם מקטרת, ובקצה הימני מרתה דני, אשתו של הצייר.

### שנותיו האחרונות
בשנת 1901 רכש סזאן חלקת קרקע מצפון לאקס-אן-פרובאנס, לאורך Chemin des Lauves, דרך מבודדת על גבעה, שם בנה לעצמו בשנת 1902 את הסטודיו בהתאם לצורכיו (הסטודיו של סזאן Atelier de Cézanne, שפתוח כיום לציבור). הוא עבר לשם בשנת 1903. לציורים בפורמט גדול כגון המתרחצות הגדולות, שיצר בסטודיו בלאו, הותקן בקיר חריץ ארוך וצר שאִפשר חדירת אור טבעי. באותה שנה נפטר אמיל זולא, וסזאן התאבל עליו חרף הניתוק שנוצר ביניהם. בריאותו הלכה והידרדרה עם הגיל. בנוסף לסוכרת שממנה סבל, הוא לקה בדיכאון, שהתבטא בחשדנות גוברת כלפי סביבתו עד לכדי פרנויה.

ממוזער|"טבע דומם עם וילון" (1895) ממחיש את מגמתו הגוברת של סזאן לדחיסות תמציתית של הצורות ולמתח דינמי בין האֵלמנטים הגאומטריים.
על אף ההכרה הגוברת שזכה לה כאמן, פורסמו בעיתונות מאמרי השמצה והוא קיבל מכתבי איום רבים. ציוריו של סזאן לא זכו לאהדה בקרב בני הבורגנות הזעירה של אקס-אן-פרובאנס. בשנת 1903 ביקר אנרי רושפור במכירה הפומבית של הציורים שהיו בבעלותו של זולא, ופרסם ב־9 במרץ 1903 בעיתונו "L'Intransigeant" מאמר ביקורתי חריף שכותרתו "אהבה למכוער". רושפור מתאר כיצד פרצו הצופים, לדבריו, בהתקפי צחוק למראה ציוריו של "אולטרה-אימפרסיוניסט בשם סזאן". הציבור באקס סער, ובמשך ימים אחדים נמצאו על מפתן דלתו של סזאן גיליונות של L'Intransigeant עם מסרים שדרשו שיעזוב את העיר שהוא "מבזה". "אינני מבין את העולם והעולם איננו מבין אותי, ולכן פרשתי מן העולם", אמר סזאן הזקן לעגלונו. כאשר הפקיד סזאן את צוואתו אצל נוטריון בספטמבר 1902, הוא שלל מאשתו הורטנס את הזכות לירושה והכריז על בנו פול כיורש יחיד. לפי אחת הגרסאות, הורטנס העלתה באש את המזכרות מאמו.

ממוזער|left|"שלושה גולגולות על שטיח מזרחי"
בשנת 1903 הציג סזאן לראשונה בתערוכת סלון הסתיו הסתיו הפריזאית. הצייר והוגה הדעות של האמנות אֵמיל ברנאר ביקר אצלו לראשונה בפברואר 1904, למשך חודש, ופרסם ביולי אותה שנה מאמר על הצייר בכתב העת "L'Occident". באותה עת עבד סזאן על טבע דומם מסוג ואניטאס – טבע דומם בסגנון ממנטו מורי – המתאר שלוש גולגולות על שטיח מזרחי. ברנאר דיווח כי במהלך שהותו השתנו בציור מדי יום צבעיו וצורותיו, אף שהוא נראה גמור כבר מהיום הראשון. לימים ראה בציור זה את צוואתו האמנותית של סזאן וסיכם: "באמת, דרך עבודתו הייתה הגות עם מכחול ביד". במספר ציורי טבע דומם בסגנון ממנטו מורי של סזאן ניכרת הנטייה הגוברת לדיכאון עם זקנתו; הדים לכך ניתן לשמוע גם באיגרותיו מאז 1896, ובהן כתב למשל כי "החיים מתחילים להיות עבורי מונוטוניים עד מוות". החלפת איגרות עם ברנאר נמשכה עד מותו של סזאן; ברנאר פרסם לראשונה את זיכרונותיו "Souvenirs sur Paul Cézanne" בכתב העת מרקור דה פראנס בשנת 1907, ובשנת 1912 ראו זכרונותיו אור גם כספר.

ממוזער|"דיוקנו של הגנן ואלייה", 1906, אוסף פרטי; ציורו האחרון של סזאן לפני מותו
מ־15 באוקטובר עד 15 בנובמבר 1904 הוקדש חדר שלם בסלון הסתיו ליצירותיו של סזאן. בשנת 1905 נערכה בלונדון תערוכה שבה הוצגו גם יצירותיו; ביוני אותה שנה הציגה גלריית וולאר מעבודותיו, ובין 19 באוקטובר ל־25 בנובמבר הוצגו בסלון הסתיו עשרה מציוריו. ההיסטוריון והפטרון של האמנות קארל ארנסט אוסטהאוס, שיסד את מוזיאון פולקוואנג (אסן, גרמניה) בשנת 1902, ביקר את סזאן ב־13 באפריל 1906 בתקווה לרכוש יצירה מידיו. אשתו גרטרוד צילמה כנראה את תצלומו האחרון של סזאן. אוסטהאוס תיאר את ביקורו בחיבורו "A Visit to Paul Cézanne", שראה אור באותה שנה.

על אף הצלחותיו בשלב זה, סזאן חש כל העת שאיננו משיג את יעדיו. ב־5 בספטמבר 1906 כתב לבנו פול: "ולבסוף, ברצוני לומר לך שכצייר אני הולך ונעשה בהיר ראייה כלפי הטבע, אך עדיין קשה לי מאוד לממש את תחושותיי. אינני מסוגל להגיע לעוצמה הנפרשת בפני חושיי, אינני מחזיק באותו עושר מופלא של צבע המַחיה את הטבע".

### מותו
ב־15 באוקטובר 1906 נתפס סזאן בסערה במהלך עבודתו בשדה. לאחר שעתיים החליט לחזור הביתה, אך בדרך התמוטט ואיבד את הכרתו. נהג עגלת כביסה שעבר במקום מצא והסיע אותו לביתו. עקב היפותרמיה, לקה בסזאן בדלקת ריאות חמורה. עוזרת הבית הוותיקה מאדם ברמון שפשפה את זרועותיו ורגליו כדי להחזיר את זרימת הדם, ובכך החזירה אותו להכרה. למחרת יצא סזאן לגן כדי לעבוד על ציורו האחרון, "דיוקנו של הגנן ואלייה", וכתב מכתב נרגן לסוחר הצבעים שלו על העיכוב במשלוח הצבעים; אך מאוחר יותר התעלף שוב. ואלייה, שעמו עבד, קרא לעזרה; סזאן הוחזר למיטתו, ולא קם ממנה עוד. אשתו הורטנס ובנו פול קיבלו טלגרמה מהעוזרת, אך הגיעו באיחור. הוא מת כמה ימים לאחר מכן, ב־22 באוקטובר 1906 מדלקת ריאות בגיל 67, ונקבר בבית הקברות סן-פייר בעיר מולדתו אקס-אן-פרובאנס.

## יצירה

לאורך כל חייו הרבה סזאן לצייר דיוקנים, ציורי-נוף וטבע דומם. ציוריו המוקדמים מנבאים את חידושי הזרמים הפוביסטי והאקספרסיוניסטי.

מגעו עם האימפרסיוניסטים, ובעיקר עם קאמי פיסארו, בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 הוביל לשינוי עמוק בסגנונו של סזאן: הוא פנה ממשיכות מכחול סמיכות לעדינות ומצבעים כהים לבהירים (ציורי הנוף של אובר, של  של  ועוד). סזאן הציג מציוריו בתערוכה האימפרסיוניסטית הראשונה (1874) והשלישית (1877), אך הם לא זכו לאהדה רבה.

במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 גיבש סזאן את הסגנון שמאפיין את יצירתו המאוחרת. בציוריו מתקופה זו ניכר ניתוח קפדני של הצבע כאמצעי ליצירת פרספקטיבה, וזאת בניגוד לשיטה המקובלת יותר בתקופתו, שיטת האור-צל. בתקופה זו צייר את סדרת ציורי הנוף בכפר .

בשנות חייו המאוחרות סזאן העמיק את חקר הקומפוזיציה והעמיד מספר יצירות שלימים הפכו למכוננות בתולדות האמנות, וביניהן סדרת הציורים המתארים את הר סנט-ויקטואר (1898–1902) "" (1890–1899), וסדרת הציורים "המתרחצות" (1898–1905). סגנונו המאוחר של סזאן שואף לייצג את מהותם של מושאי הציור, ובניגוד לאימפרסיוניסטים, מבכר אותה על פני רשמים וויזואלים שמתקבלים מהתבוננות באובייקט המצויר.

השפעתו על הזרם הקוביסטי ועל הציור המופשט הייתה גדולה מאוד. עליו אמר אנרי מאטיס: "סזאן הוא אבי כולנו [המודרניסטים], כל אחד מאיתנו ממשיך ומפתח דבר מה שגילה בציוריו. אבל כל מה שעשינו מצוי כבר אצלו בצורה זו או אחרת".

## יחס הקהל ליצירותיו
במהלך רוב חייו לא התקבלו ציוריו של סזאן על ידי הקהל והמבקרים, אך במאה ה-20 מצב זה השתנה עמוקות.

בשנת 2011 רכשה משפחת המלוכה של קטר את יצירתו "שחקני הקלפים" תמורת סכום של 250 מיליון דולר, ובזמן זה, הייתה יצירת האמנות שנמכרה במחיר היקר ביותר בהיסטוריה.

## גלריה

Montagnes en Provence, par Paul Cézanne, Yorck.jpg|הר סנט-ויקטואר, שמן על בד
Paul Cézanne 047.jpg|"המתרחצות הגדולות" (1906), שמן על בד
קובץ:Maison devant la Sainte-Victoire près de Gardanne, par Paul Cézanne, Indianapolis Museum of Art.jpg|בית בפרובאנס
Morning View of L'Estaque Against the Sunlight by Paul Cézanne at Israel museum.jpg|"נוף בלסטאק בבוקר מול השמש", מוזיאון ישראל
Madame Cézanne in a Red Dress by Paul Cézanne at Metropolitan Museum of Art.jpg|"גברת סזאן", מוזיאון המטרופוליטן
קובץ:L'Enlèvement, par Paul Cézanne, FWN 590.jpg|החטיפה, מוזיאון פיצוויליאם
Paul Cézanne-Still life with Apples and Pears-The Metropolitan Museum of Art.jpg|"טבע דומם, תפוחים ואגסים", מוזיאון המטרופוליטן
The Card Players by Paul Cézanne at Metropolitan Museum of Art.jpg|"שחקני הקלפים", מוזיאון המטרופוליטן
Paul Cézanne-Mont Sainte-Victoire and the Viaduct of the Arc River Valley-Metropolitan Museum of Art.jpg|"הר סנט-ויקטואר והוויאדוקט של נהר ארק", מוזיאון המטרופוליטן
Paul Cézanne-House Behind Trees Near the Jas de Bouffan-Metropolitan Museum of Art.jpg|"בית מאחורי עצים ליד יאס דה בופן", מוזיאון המטרופוליטן
Maisons au bord d'une route II by Paul Cézanne.jpg|"בתים לאורך כביש II", מוזיאון תל אביב לאמנות
קובץ:Trois baigneuses, par Paul Cézanne, Musée du Petit Palais.jpg|שלוש הרוחצות, מוזיאון הפטי פאלה
The Drunkards by Paul Cezanne.jpg|"השיכורים", מוזיאון תל אביב לאמנות
קובץ:Paul Cézanne - The Tree by the Bend - Google Art Project.jpg|העץ בעיקול הדרך, מוזיאון ישראל
Gardanne by Paul Cézanne at the Metropolitan Museum of Art.jpg|"", מוזיאון המטרופוליטן


## לקריאה נוספת
* פול סזאן – **מחשבות** (מצרפתית: שירן בק), בתוך 'דחק', כרך יג', 2021.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1839
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1906