ארתור לורנץ

**ארתור לורנץ** (באנגלית: **Arthur Laurents**; 14 ביולי 1917 – 5 במאי 2011) היה מחזאי, במאי תיאטרון, מפיק ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי. עם קריירה המשתרעת על פני שבעה עשורים, הוא זכה בפרסים רבים, כולל שני פרסי טוני, פרס דרמה דסק, ומועמדויות לשני פרסי אוסקר, שני פרסי באפט"א ופרס גלובוס הזהב.

לאחר שכתב תסריטים לתוכניות רדיו לאחר סיום לימודיו, ולאחר מכן סרטי הדרכה עבור צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, פנה לורנץ לכתיבה עבור ברודוויי. הוא כתב מספר מחזות מוזיקליים, ביניהם "סיפור הפרברים" (1957), "צוענייה"  (1959) ו"הללויה, בייבי!"  (1967), וזכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר עבור האחרון. בשנת 1983 ביים את המחזמר "כלוב העליזים" וזכה בפרס טוני לבימוי המחזמר הטוב ביותר.

לורנץ עבד גם כתסריטאי בסרטים הוליוודיים, בהם המותחן של אלפרד היצ'קוק, "החבל" (1948), "אנסטסיה" (1956), "שלום לך, עצבות" (1958) והרומן "כך היינו" (1973) של סידני פולאק. הוא היה מועמד לשני פרסי אוסקר לסרט הטוב ביותר ולתסריט המקורי הטוב ביותר עבור סרט הדרמה "נקודת מפנה" (1977).

## ראשית חייו
ארתור לורנץ נולד בשם **ארתור לוין**, להורים יהודים מהמעמד הבינוני. אביו היה עורך דין ואמו הייתה מורה, שוויתרה על הקריירה שלה כשנישאה. הוא נולד וגדל בשכונת פלטבוש בברוקלין, ניו יורק, והיה הבכור מבין שני ילדים. הוא למד בתיכון ארסמוס הול.

סביו וסבתו מצד אביו היו יהודים אורתודוקסים, והורי אמו, אף על פי שנולדו יהודים, היו אתאיסטים. טקס בר המצווה שלו סימן את סוף חינוכו הדתי ואת תחילת דחייתו כלפי כל הדתות הפונדמנטליסטיות, אף על פי שהמשיך להזדהות כיהודי. לקראת סוף חייו הודה ששינה את שם משפחתו מ"לוין" ל"לורנץ", שנשמע פחות יהודי "כדי להשיג עבודה".

## קריירה
### תיאטרון
[ממוזער|משמאל לימין: [הארווי פירסטיין, ג'רי הרמן, ארתור לורנץ, יוצרי המחזמר "כלוב העליזים", מול תיאטרון הארמון בו הוא מוצג, 1983]]
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל בשנת 1937, לורנץ החל לעבוד כתסריטאי לדרמות רדיו ברשת CBS בניו יורק. שירותו הצבאי במהלך מלחמת העולם השנייה כלל כתיבת סרטי הדרכה ותסריטי רדיו עבור התוכנית Armed Service Force" Presents", מה שהפגיש אותו עם כמה מבמאי הקולנוע הטובים ביותר - הבמאי הנודע ג'ורג' קיוקור ביים את התסריט הראשון שלו. עבודתו של לורנץ ברדיו ובקולנוע במהלך המלחמה הייתה בשבילו כהכשרה מצוינת לדרכו העתידית כמחזאי ותסריטאי. מחזהו הראשון על הבמה, "Home of the Brave", עלה בשנת 1945. מכירת הזכויות של המחזה לאולפן קולנוע העניקה ללורנץ את הפריצה הדרושה לו כדי להפוך לתסריטאי הוליוודי, אם כי הוא המשיך גם לכתוב מחזות. אחת היצירות הקולנועיות החשובות המוקדמות שלו הייתה העיבוד ל"החבל" שביים אלפרד היצ'קוק.

זמן קצר לאחר שחרורו מהצבא, לורנץ פגש את הבלרינה נורה קיי , והשניים ניהלו מערכת יחסים רומנטית לסירוגין. בזמן שקיי הייתה בסיבוב הופעות לורנץ המשיך לכתוב לרדיו. בשנת 1962, לורנץ ביים את המחזמר "I Can Get It for You Wholesale", שבזכותו הפכה ברברה סטרייסנד, שהייתה אז לא מוכרת, לכוכבת. הפרויקט הבא שלו היה המחזמר "Anyone Can Whistle", אותו ביים ועבורו כתב גם ספר, אך הוא נחל כישלון חרוץ. מאוחר יותר הוא זכה להצלחה עם המחזמר "Hallelujah, Baby!" (שנכתב במקור עבור לנה הורן אך בסופו של דבר כיכבה בו לזלי אגאמס) ועם המחזמר "כלוב העליזים" אותו גם ביים.
שמאל|ממוזער|לורנץ בשנת 2009
בשנת 2008, לורנץ ביים עיבוד מחודש של המחזמר "צוענייה" בכיכובה של פטי לופון. בשנת 2009, הוא ביים גרסה מחודשת של "סיפור הפרברים", אשר כללה תרגום חלקי לספרדית של חלק מהדיאלוגים והמילים, בתרגומו שללין-מנואל מירנדה. לאחר הופעת הבכורה ב-19 במרץ בתיאטרון פלאס בברודוויי , מבקר הקולנוע בן ברנטלי מניו יורק טיימס כינה את הניסיון כ"ניסוי שהצליח רק חלקית", והוסיף: "מר לורנץ החליף חוצפה בתמימות, וכמו ברוב העסקאות מסוג זה יש גם רווחים וגם הפסדים."

### הוליווד
הניסיון הראשון של לורנץ בהוליווד לא נחל הצלחה. הבמאי אנטול ליטבק, שלא היה מרוצה מהתסריט שהגישו פרנק פרטוס ומילן ברנד לסרט "מאורת הצפעונים" (1948), שכר את לורנץ לכתוב אותו מחדש. פרטוס וברנד טענו מאוחר יותר שרוב התסריט הסופי היה שלהם, והציגו עותקים של חלק מהתסריט שלורנץ כתב בפועל כדי לחזק את טענתם. מכיוון שלורנץ השמיד את התסריט המקורי ואת כל ההערות והדפים ששכתב, לא היה לו דרך להוכיח שרוב העבודה הייתה שלו, ואיגוד התסריטאים של אמריקה סירב לתת לו קרדיט על הסרט. ברנד הודה מאוחר יותר שהוא ופרטוס העתיקו סצנות שנכתבו על ידי לורנץ והתנצל על חלקו בהונאה.

כשמנהלי אולפני המאה ה-20 הביעו שביעות רצון מעבודתו של לורנץ על הסרט "מאורת הצפעונים", שכר אותו אלפרד היצ'קוק לפרויקט הבא שלו, הסרט "החבל" בכיכובו של ג'יימס סטיוארט. מכיוון שבן זוגו של לורנץ באותה תקופה, פארלי גריינג'ר, נבחר לאחד התפקידים הראשיים, לורנץ שמח לקבל את ההצעה. האתגר שלו היה כיצד לרמוז לקהל ששלוש הדמויות הראשיות הן הומוסקסואליות מבלי לומר זאת במפורש. בשנים מאוחרות יותר, היצ'קוק הציע לו לכתוב גם את התסריטים ל"המסך הקרוע" (1966) וגם ל"טופז" (1969). אך לורנץ דחה את ההצעות.

לורנץ גם כתב את התסריטים לסרטים "אנסטסיה" (1956) ו"שלום לך, עצבות" (1958). הסרט "כך היינו" (1973), שבו שילב רבות מחוויותיו האישיות, איחד אותו שוב עם ברברה סטרייסנד. הסרט "נקודת מפנה" (1977), שנוצר בהשראת אהבתו לנורה קיי, בוים על ידי בעלה של נורה, הרברט רוס. סרט האנימציה של פוקס, "אנסטסיה" (1997), התבסס בחלקו על התסריט שכתב לסרט הלייב-אקשן המקורי מ-1956.

### זיכרונותיו
בשנת 2000 לורנץ הוציא לאור ספר זיכרונות בשם "Original Story By Arthur Laurents: A Memoir of Broadway and Hollywood" בו הוא דן בקריירה הארוכה שלו וברומנים הרבים שניהל עם גברים ונשים, כולל אלו עם פארלי גריינג'ר וטום האצ'ר. לורנץ והאצ'ר היו במערכת יחסים במשך 52 שנה, עד מותו של האצ'ר ב-26 באוקטובר 2006.

בשנת 2009 לורנץ הוציא לאור ספר זיכרונות נוסף בשם "Mainly on Directing: Gypsy, West Side Story and Other Musicals" שבו הוא דן במחזות הזמר שביים ובפועלם של במאים אחרים אותם העריך.

ספר הזיכרונות האחרון שלו, "The Rest of the Story", פורסם לאחר מותו בספטמבר 2012.

## מותו
לורנץ נפטר מסיבוכים של דלקת ריאות בביתו במנהטן ב-5 במאי 2011, בגיל 93. בהתאם למסורת ארוכה, אורות תיאטרון ברודוויי עומעמו בשעה 20:00 ב-6 במאי 2011, לדקה אחת לזכרו.  אפרו נקבר לצד אפרו של טום האצ'ר בספסל זיכרון בקווג, לונג איילנד, ניו יורק.

### מורשת
פרס חדש נוסד בשנת 2010, פרס קרן לורנץ/האצ'ר. הפרס מוענק מדי שנה "עבור מחזה באורך מלא, שטרם הופק, בעל רלוונטיות חברתית, מאת מחזאי אמריקאי מתחיל". קרן לורנץ/האצ'ר מעניקה 50,000 דולר לסופר, וכן מענק של 100,000 דולר לכיסוי עלויות הפקה בתיאטרון ללא כוונת רווח. הפרס הראשון הוענק בשנת 2011.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס טוני
קטגוריה:מחזאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - מפיקים
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:נפטרים ב-2011