open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רונדו

**רוֹנדוֹ** (באנגלית: **Rondo**; בצרפתית: **Rondeau**; מעגל) היא צורה מוזיקלית מעגלית, תיאור לסגנון מוזיקה מסוים, ושם של ריקוד עממי.

על פי מקור השם בצרפתית, מבנה הרונדו הוא אכן מעגלי – א. ב. א. ג. א. ד. וכן הלאה – נושא ראשי שחוזר על עצמו, ובין חזרה לחזרה מפריד חומר מוזיקלי חדש (נושא משני, אפיזודה). במקורו של הרונדו, אמנם, צורתו הייתה א. ב. א. ג. ב. א. הרונדו הוא פעמים רבות הפרק האחרון בסונאטה, בסימפוניה או בקונצ'רטי הקלאסיים, וכן ישנם רונדואים שנכתבו כיצירות עצמאיות.

הרונדו הוא גם שם של ריקוד אותו רוקדים במעגל (Round), כחלק מסוויטה.

כמו כן יש המשתמשים במונח רונדו לתיאור אופי של מוזיקה – מוזיקה מהירה (Allegro). שימוש זה נעוץ בכך שקצבם של רבים מהרונדואים הוא מהיר. יתר על כן, אף על פי שקיימות יצירות איטיות שלהן מבנה של רונדו, מרבית המלחינים המודרניים אינם מחשיבים אותן כרונדו לכל דבר.

דוגמה לצורת הרונדו ניתן לראות בקונצ'רטו מאת יוזף היידן לחצוצרה ולתזמורת. הפרק השלישי בקונצ'רטו זה בנוי בצורת רונדו. מבנה הפרק: א-1: התזמורת מבצעת את הנושא, א-2: הסולן מצטרף בחזרה על הנושא, ב, ג, א-2 (בו הסולן משתתף), ב, קודה; למרות המפעם של הקונצ'רטו (אנדנטה), הוא נחשב כרונדו לכל דבר.
## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מחול
קטגוריה:כוריאוגרפיה
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:ריקודים משולבים במוזיקה הקלאסית
אודו, מלך צרפת

שמאל|ממוזער|200px|אודו חוזר לפריז המכותרת
**אודו רוזן פריז** (צרפתית: Eudes; 857 – 1 בינואר 898), מלך על פרנקיה המערבית מ-888 עד מותו.

## חייו
אודו רוזן פריז היה בנו של רובר החזק רוזן אנז'ו. ב-885 כבשו הנורמנים את העיר רואן שבנורמנדיה והתקדמו לעבר פריז דרך הנהר סן בכוח בן 700 ספינות שבהן 30,000 איש.
הרוזן אודו, שהיה מושל פריז, ארגן את ההגנה על העיר בעזרת הבישוף גוזלן. הנורמנים צרו על פריז במשך 13 חודשים. אנשי פריז ניסו מדי פעם לתקוף את הפולשים ולהסיר את המצור מעל העיר. לבסוף, המלך שארל השלישי "השמן", במקום לבוא לעזרת העיר, שילם לנורמנים 700 כיכרות כסף תמורת הסכמתם לסגת, ואפשר להם לשוט דרומה, להגיע לבורגונדיה ולבזוז אותה. הדבר גרם להדחת המלך שארל השלישי בנובמבר 887. בפברואר 888 הוכתר אודו רוזן פריז למלך פרנקיה המערבית בעיר קומפיין שמצפון לפריז.

המלך אודו תקף את הנורמנים ונחל ניצחונות עליהם, אך נתקל בהתנגדותם של אצילים רבי עוצמה שתמכו בתביעתו של שארל, בנו של לואי השני מלך פרנקיה המערבית, לכתר הממלכה. אודו ניסה לזכות בתמיכתו של ארנולף מקרינתיה, מלך פרנקיה המזרחית, אך ב-894 הכריז ארנולף על תמיכתו בשארל. לאחר מאבק שנמשך שלוש שנים נאלץ המלך אודו לבוא בדין ודברים עם שארל, ולמסור לו חבל ארץ מצפון לנהר סן. המלך אודו נפטר ב-1 בינואר 898, ושארל הוכתר למלך פרנקיה המערבית, ומלך בשם שארל השלישי, המכונה "התם".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:השושלת הקפטינגית
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 860
קטגוריה:נפטרים ב-898
סבל

[[ייסורים (אוגוסט פרידריך שנק)|ייסורים, אוגוסט פרידריך אלברכט שנק, 1878. בציור נראית כבשה המתאבלת על הטלה שלה, בעוד עורבים מצפים לעוט על הפגר. אבלות ובייחוד שכול, נמנים בין הגורמים לסבל נפשי.|ממוזער|250px]]
**סבל** הוא התנסות בתחושת כאב הנגרמת לאדם או בעל-חיים אחר, כל כאב פיזי או נפשי. סבל נמצא בבסיס השלילי של ההתנסויות היום-יומיות (רגשות, תחושות, מצבי רוח, סנטימנטים), בעוד שהנאה או אושר קיימים בבסיס החיובי של אותן התנסויות.

יש המבחינים בין סבל גופני וסבל נפשי, זאת על פי מקור הסבל העיקרי, בין אם הוא תהליך גופני או תהליך נפשי. סבל גופני עשוי להתלוות לתחושות של כאב, בחילה, קוצר נשימה, גירוד ועוד. סבל נפשי עלול להיגרם כתוצאה מחרדה, אבלות ובייחוד שכול, שנאה ושעמום.

סבל עלול להתרחש במגוון של עוצמות, החל מסבל פעוט וחולף ועד לסבל אדיר שלא ניתן לתארו במילים. משך הסבל וכן שכיחותו עשויים להשפיע על עוצמתו הכוללת בעיני הסובל.

יחסם של אנשים לסבל עשוי להשתנות בהתאם למספר גורמים: תפיסת עוצמת הסבל, השאלה האם מדובר בסבל נמנע או בלתי-נמנע, סבל מועיל או חסר תועלת, בעל תוצאות מרובות או תוצאות פעוטות, סבל ראוי או בלתי ראוי, סבל הבא מתוך בחירה או שאינו רצוי, סבל מתקבל על הדעת או בלתי מתקבל על הדעת, ועוד.

השימוש במונחים "כאב" ו"סבל", אינו מובחן תמיד ויש לבררו. לעיתים משתמשים בשני מונחים אלה, כמונחים חלופיים וזהים; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא כמונחים מנוגדים האחד לשני, לדוגמה: "כאב הוא בלתי נמנע, סבל הוא בחירה", או "כאב הוא גופני, סבל הוא נפשי"; לעיתים מונח אחד מתייחס למכלול בעוד שהמונח השני הוא מקרה פרטי בתוכו, לדוגמה: "כאב הוא סבל פיזי", או "סבל הוא כאב פיזי או נפשי עז"; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא במובן שונה לחלוטין.

ניתן לטעון כי יצורים בעלי הכרה סובלים במהלך חייהם, בדרכים מגוונות ולעיתים באופן ניכר. אין תחום ידע בודד העוסק בכל היבטי הסבל, אולם תחומים רבים עוסקים בטבעו של הסבל ובתהליך הסבל, במקורו, בגורמיו, במשמעותו ובחשיבותו ובביטויו האישיים, החברתיים והתרבותיים, בדרכי הטיפול והריפוי ובשימושים שניתן להפיק ממנו.

## ראו גם
*דיסטופיה
*עצב (רגש)
*ייסורים
*דוקהה - מושג מרכזי בבודהיזם

## לקריאה נוספת
* דוד הרטמן, סבל. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 348–352.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רגשות
אגנס הקדושה

**אַגְנֶס הקדושה** (Agnes), או **אגנס מרומא**, היא מרטירית מהתקופה הרומית, המוכרת כקדושה בנצרות הקתולית ובכנסיות המזרחיות. יום חגה ב-21 בינואר. היא משמשת בעיקר כפטרונית של הבתולות והגננים, וכן כפטרונית של ילדות, זוגות מאורסים וקורבנות אונס.

לפי האגדה, אגנס, ילדה בת שתים-עשרה שנה, הואשמה בהשתייכות לדת הנוצרית, בזמן הרדיפות של הקיסר דקיוס בשנת 249, או, לפי מקורות אחרים, אלה של ולריאנוס ב-258, או של דיוקלטיאנוס ב-303. האגדה מספרת כי לאחר שסירבה להקריב קורבן לאלה וסטה, הורה הקיסר להפשיטה מבגדיה ולהעמידה במקום שבו הציגו זונות העיר את מרכולתן (לפי אחת הטענות, מאחר שהחוק הרומי אסר על הוצאתן להורג של בתולות). באופן פלאי איש לא העז לחללה; היחיד שהתקרב אליה נפל לארץ ומת. אלא שהנס שנעשה בה לא הצילהּ מהמרטיריום. היא הועלתה על המוקד, וכשהאש לא נגעה בה, פקעה סבלנותו של הנציב הרומי, והוא ערף את ראשה בחרבו.

פולחן הקדושה אגנס עתיק מאוד, וכבר קונסטנטינה, בתו של קונסטנטינוס, הורתה להקים לכבודה כנסייה במקום קבורתה בוִיָה נומנטנה (via Nomentana) ברומא. כנסייה זו נקראת כיום Sant'Agnese fuori le mura (אגנס הקדושה שמחוץ לחומות). כן מוקדשת לה הכנסייה סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (S. Agnese in Agone) שבפיאצה נאבונה, אף היא ברומא.

האטריבוט (הסימן המזהה) שלה באיקונוגרפיה הנוצרית הוא טָלֶה, על שום דמיון שמה למילה הלטינית agnus (טלה). כמו כן היא מצוירת לעיתים קרובות עם ענף הדקל שמסמל את המרטיריום.

## ראו גם
* המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

אגנס
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
אונזער טריבונע

**אונזער טריבונע** (בתרגום חופשי מיידיש: "הבמה שלנו") היה כתב עת ביידיש שפעל בבריטניה. ייסדו אותו זאב ז'בוטינסקי, דוד אידר וג'וזף קאואן (מי שהקים את הפדרציה הציונית של אנגליה) בספטמבר 1916, בעיצומם של ימי מלחמת העולם הראשונה.

מטרת המייסדים הייתה לקדם את הרעיון המתהווה להקמת הגדודים העבריים וגיוס לפחות 1,000 יהודים אליהם עד למועד ספציפי, 25 באוקטובר 1916.

עורכו הראשון של העיתון היה מאיר גרוסמן, ששנה קודם לכן עזב את העיתון היידישאי אותו ערך עד אז בקופנהגן ובין הכותבים בו נמנה אשר ביילין. מרכזו ישב בלונדון אך הייתה לו תפוצה בקהילות אירופה. המממן היה ג'וזף קאואן.

העיתון פעל תחילה כיומון (23 גיליונות שלו), אולם נכשל במשימה העיקרית שהציבו לו מייסדיו, כאשר עד למועד הספציפי שנקבע נרשמו לגיוס לגדודים העבריים רק 200 יהודים. ז'בוטינסקי החליט לפיכך להעבירו למתכונת שבועית וכך הוא התפרסם בשנים שאחרי כן, עת שימש ביטאון לזרם האקטיביסטי בציונות, זרם שלימים היה לתנועת הציונות הרוויזיוניסטית.

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:ציונות רוויזיוניסטית
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
*
קטגוריה:ציונות בבריטניה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיתונים
בארי וייט

**בארי יוג'ין וייט** (**Barry Eugene White**; 12 בספטמבר 1944 - 4 ביולי 2003) היה זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע בזכות כתיבת להיטי נשמה ודאנס רבים. הקים את להקת "Love Unlimited Orcastra", עימה יצר שירים רבים נוספים.

## ביוגרפיה
וייט נולד בגאלווסטון, טקסס. גדל באזורים מוכי הפשע של דרום-מרכז לוס אנג'לס, קליפורניה. הצטרף לכנופיה בגיל 10, ובגיל 17 נכלא לארבעה חודשים על גנבת צמיגי קאדילק בשווי 30,000$.

לאחר ששוחרר מהכלא עזב וייט הצעיר את חיי הכנופיה והחל בקריירת שירה. בתחילה היה חבר במספר מקהלות, ובאמצע שנות ה-60 החל בקריירת סולו. זכה להצלחה ראשונה כאשר התפרסם ככותב שירים לזמרים מפורסמים כגון בובי פולר.

בשנת 1969 גילה שלוש זמרות מוכשרות והרכיב איתן את להקת "Love Unlimited". הלהקה הייתה אמורה לחקות את להקת המוטאון המצליחה, הסופרימס, ונוהלה על ידי וייט במשך שנתיים, עד שהזמרות חתמו על חוזה עם חברת "20th Century Fox Records". במהלך העבודה המשותפת וייט הלחין, כתב והפיק את הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, "Walking in The Rain"; עם צאתו נכנס השיר ל-20 הגדולים במצעד האמריקאי.

הלהקה יצרה מספר להיטים יחד עם וייט. וייט נישא לזמרת המובילה של הלהקה, גולדן ג'יימס. כאשר הקליט וייט מספר דמואים לשירים שיועדו לקולות גברים, יעצה לו חברת התקליטים לעבור אל קדמת הבמה. אז החלה קריירת הסולו של וייט. הוא הקליט שירים מפורסמים רבים: "I'm Gonna Love You Just a Little More Baby" (1973), "Never, Never Gonna Give You Up" (1973), "Can't Get Enough of Your Love, Babe" (1974), "You're the First, the Last, My Everything" (1974), "What Am I Gonna Do With You" (1975), "Let the Music Play" (1976), "Your Sweetness is My Weakness" (1978), "Change" (1982), "Sho' You Right" (1987), "Practice What You Preach" (1994) ועוד. הוא כונה על ידי מעריציו בשם "המאסטרו".

וייט כתב אוטוביוגרפיה יחד עם הסופר מארק אליוט; הספר, "Barry White: Love Unlimited", יצא לאור בשנת 1999 בהוצאת Broadway Books.

וייט סבל מלחץ דם גבוה לאורך השנים, מצבו הבריאותי החל להדרדר בסתיו 2002, כאשר חלה במחלת כליות. במאי 2003 לקה בשבץ, בעקבותיו פרש מפעילות ציבורית. הוא נפטר ב-4 ביולי 2003 בבית החולים סדארס-סיני במערב הוליווד; מותו יוחס למחלת הכליות שלו.

## אזכורים תקשורתיים של שיריו
שיריו של וייט זכו להוקרה מחודשת בעקבות סדרת הטלוויזיה האמריקאית המצליחה "אלי מקביל", ששודרה בשנים 1997–2002. הסדרה השתמשה בשיריו בפסקול הסדרה, להמחשת תחושותיהן ומחשבותיהן של הדמויות, וכך החזירה את שיריו לתודעת הציבור. וייט אף הופיע בסדרה פעמיים כאורח, עם דמותו האמיתית. מפגש נוסף שלו עם הטלוויזיה היה כאשר סדרת הטלוויזיה "סאות'פארק" יצרה את הדמות "שף" על בסיס דמותו של וייט. יוצרי הסדרה אף הציעו לווייט את התפקיד, אך הוא דחה את ההצעה עקב היותו נוצרי והתנגדותו לתכניה של האלימים והפרובוקטיביים של הסדרה. וייט גם הופיע מספר פעמים כשחקן אורח במשפחת סימפסון.

## קישורים חיצוניים

* 

* בארי וייט, באתר NNDB 
* ידיעה על מותו, באתר BBC 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:דיסקו
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:אמני A&M רקורדס
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה האמריקאית
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: אגדת מוזיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
זלמן יפרויקין

**זלמן יֶפרויקין** (נכתב לעיתים **אפרויקין**; בכתיב יידי: **יעפרויקין**; באנגלית: **Zalman** (**Salman**) **Yefroikin**; 18 באפריל 1893 - 1 באוקטובר 1966), שנודע גם בשם העט **S. Efron**, היה סופר יידיש, מחנך ועורך יהודי.

## קורות חיים
יפרויקין נולד ב-18 באפריל 1893 בווקשנה שברוסיה (ליטא). הוא קיבל חינוך דתי מסורתי אצל אביו רפאל, סוחר תבואות גדול. מנעוריו בחר בהשכלה חילונית והשלים לימודיו בסמינר למורים בריגה (לטביה). בשנת 1921, לאחר כמה שנות הוראה היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם היה מורה ומחנך פעיל ברשתות החינוך ביידיש. היה בין מקימי בתי הספר של "חוג הפועלים" (ארבעטער רינג), וגם לימד בהם כמורה מן השורה.

יפרויקין היה עורך פורה ביידיש ובאנגלית. הוא השתתף בעריכת אנציקלופדיות יהודיות ביידיש, וכן ערך כתב עת יהודי חינוכי באנגלית. בשנת 1943 ייסד וערך עיתון ילדים יהודי בניו יורק בשם "קינדער צייטונג" (יידיש: "עיתון ילדים"). במשך שנים הוציא וערך ספרי מקראות ביידיש לילדים, ובהם כאלה שנפוצו לא רק באמריקה אלא גם באירופה, בפולין ובמזרח אירופה שבין שתי המלחמות.

משנת 1953 ועד מותו שימש המנהל החינוכי של 85 בתי-ספר יהודיים חילוניים של "חוג הפועלים". כן היה חבר במועצת המנהלים של ייווא, בוועד הפועל של "אַלװעלטלעכער ייִדישער קולטור־קאָנגרעס" (*Congress for Jewish Culture*), של 'האנציקלופדיה הכללית ביידיש', וכן בוועדות המנהליות של ועד העובדים היהודי ושל עיתון פארווערטס.

יפרויקין פרסם מכתביו עשרות כרכים ביידיש. אף ספר מספריו לא תורגם לעברית. הוא נפטר ב-1 באוקטובר 1966 בניו יורק.

## משפחה
יפרויקין היה נשוי לאיימי ברזין (Amy Beresin), ובני הזוג היו הורים לשניים.

אחיו הבכור, ישראל אפרויקין, היה סופר יידיש והוגה דעות חילוני ידוע.

## כתביו
*זלמן יעפרויקין, ח. בעז, **אונזער ווארט: ליטעראריש-געזעלשאפטלעכע כרעסטאמאטיע**, ניו-יורק: מאקס נ. מייזעל פארלאג, 1940.
*זלמן יעפרויקין, **א באזוך אין סאוועט-רוסלאנד: איינדרוקן און באגעגענישן**, ניו-יורק: ארבעטער-רינג, 1962.
*זלמן יעפרויקין, **יידן גיבן זיך ניט אונטער** [יידיש: "יהודים לא נכנעים"], ניו-יורק: ארבעטער-רינג, 1965 – על החיים היהודיים במזרח אירופה (תורגם לאנגלית בשנת 1966 תחת השם *Jews Do Not Surrender*).

## קישורים חיצוניים
* Zalman Yefroikin Papers, באוניברסיטת סירקיוז 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:עיתונאי ילדים ונוער כותבי יידיש
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:עורכי כתבי עת יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1966
מחוז פרשינג (נבדה)

מחוז **פֵּרְשִׁינְג** הוא מחוז במדינת נבדה בארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים. בירת המחוז היא העיר לבלוק.

## היסטוריה

בתחילה מחוז פרשינג היה חלק ממחוז האמבולדט. בשנת 1919 לאחר ששריפה כילתה את בית המשפט המחוזי בעיר וינמוקה, סירבו האנשים מלבלוק ודרומה להשתתף בבניית בית משפט חדש ודרשו יצירת מחוז חדש בדרום.
דרישתם נענתה והוכרז על מחוז חדש על שם גנרל ג'ון פרשינג מפקד הכוחות האמריקאים במלחמת העולם הראשונה. פרשינג הוא המחוז האחרון שנוצר במדינת נבדה.

## גאוגרפיה

על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית שטח המחוז עומד על 15,715 קמ"ר, מתוכם 80 קמ"ר מים (0.51%).

## דמוגרפיה

על פי מפקד התושבים של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים, 1,962 משקי בית ו-1,383 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 0.43 נפשות לקמ"ר. במחוז 2,389 יחידות דיור.

## קישורים חיצוניים

* 

פרשינג, מחוז
לטבית

**לטבית** (**Latviešu valoda**, לַטְבִֿיֵאשוּ וַלוּאוֹדַּה) היא השפה הרשמית של לטביה. היא שייכת למשפחת השפות הבלטיות.

מאפיינים בולטים:
*היעלמות התנועה בסיומת הנומינטיב: בליטאית -as בלטבית -s.
*טעם קבוע על ההברה הראשונה בעוד שבליטאית הטעם משתנה ממילה למילה.
*ניכרת השפעה חזקה יותר של השפה הגרמנית ושל השפות הפיניות (אסטונית, פינית) בתחביר ובאוצר המילים.
*מיעוט יחסי של צורות הפועל והבינוני (הפארטיקיפיום).
*זמן מתמשך של פועל שנוצר על ידי התחילית ja-.

למרות דמיונן הרב, מוסכם כי לטבית היא שפה נפרדת ואינה ניב של ליטאית. ניבים ליטאיים של צפון ליטא נחשבים כמתקרבים ללטבית.

## הקשרים פוליטיים
מאז התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות לטביה, תושבים רוסים, המהווים מעל עשירית מאוכלוסיית המדינה הוגדרו בלטביה כ"לא-אזרחים" ו"מתנחלים של הכיבוש הסובייטי" וחויבו לעבור מבחן בשפה הלטבית כתנאי לקבלת אזרחות.

## הגיית השפה וכתיבתה
### עיצורים

### תנועות

## מילים ומשפטים שימושיים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לטביה: תרבות
קטגוריה:שפות בלטיות
שפירא

**שפירא** הוא שם משפחה נפוץ בקרב יהדות אשכנז ההיסטורית שהתפזרה לאורך השנים ברחבי יהדות אירופה. 

לשם המשפחה ייתכנו מקורות שונים. מקור אחד לשם שפירא הוא שמה של העיר שפייר, בריינלנד, גרמניה. יהודים התיישבו בעיר במאה ה-11 ואולצו לעוזבה במאה ה-14, אז נפוץ השם באזורים אחרים באירופה. השם יכול להיות קשור גם במילה העברית "שפר" או "ספיר". וריאנט נפוץ לשם זה הוא .

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
HBO

**HBO** (ראשי תיבות של **Home Box Office** ) היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת בכבלים בתשלום (ערוץ פרימיום ) ותכניה משודרים בלמעלה מ-150 מדינות ביניהן ישראל, בה התכנים של HBO משודרים בשירות הסטרימינג HBO Max.

HBO מפיקה סרטים באורך מלא, סרטי טלוויזיה, תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה. הרשת ידועה בכך שהיא מציגה תוכניות בסיווג צפייה  לקהל מבוגר, כמו רשתות הכבלים Showtime ו-FX.

## היסטוריה
HBO הוקמה ב-8 בנובמבר 1972 על ידי חברת Time Inc. ומשרדיה הראשיים ממוקמים בגורד השחקים הסופר גבוה  שבניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1975 HBO היה ערוץ הטלוויזיה הראשון ששידוריו הופצו באמצעות לוויין למנויי טלוויזיה בלוויין ברחבי ארצות הברית ומתחילת דרכו היה ערוץ פרימיום  שהצפייה בו זמינה תמורת תשלום חודשי. בעשור הראשון, לוח השידורים של HBO היה של תשע שעות ליום שידורים.

בשנת 1980 מנו לחברה 9.8 מיליון מנויים רשומים ורווחיה עמדו על 440 מיליון דולר, באותה התקופה הייתה HBO המתחרה הגדולה ביותר בשוק וגודלה היה פי שלושה ממתחרתה הקרובה ביותר- Showtime.

ב-1988 הפיקה HBO את הסרט "לגנוב את השמיים" בהשראת מבצע יהלום שצולם בישראל.

במהלך השנים, נקטה HBO טקטיקות שיווק מגוונות ובעזרת שילובם עם מוצרים חדשים (כמו רכישת רישיונות שידור משחקי ספורט) אשר הובילו לעליית במספר המנויים ובשנת 1993 הגיעה HBO ל-24.7 מיליון משתמשים.

בתחילת שנות ה-90 HBO התמקדה בהפקת סדרות מקוריות אשר צברו פופולריות רבה בקרב הקהל וזכו לביקורות רבות.

בשנת 2017 לחברה 127 מיליון רשומים במעל 150 מדינות ברחבי העולם.

HBO הייתה חברה בת של תאגיד וורנר מדיה שנרכש ב-2018 בידי חברת התקשורת האמריקאית AT&T עד למיזוגו עם חברת דיסקברי בשנת 2022.

ב-5 בדצמבר 2025 נטפליקס והאחים וורנר הודיעו כי נטפליקס תרכוש את האחים וורנר, כולל האולפנים, HBO ו-HBO Max, בעסקה בשווי כולל של כ־82.7 מיליארד דולר. העסקה צפויה להיסגר בתוך 12–18 חודשים, לאחר פיצול חטיבת ערוצי הטלוויזיה של וורנר לחברה ציבורית נפרדת, המתוכנן לרבעון השלישי של 2026. העסקה אושרה פה אחד על ידי הדירקטוריונים של שתי החברות ותלויה בהשלמת הפיצול, באישורים רגולטוריים ובאישור בעלי המניות של וורנר. ספריות התוכן של ארבעת השירותים הללו צפויות להתאחד.

## מוטואים

* 1972-1975: "This is HBO, the Home Box Office. Premium Subscription Television from Time-Life."
* 1975-1976: "Different and First"
* 1976-1978: "The Great Entertainment Alternative"
* 1978-1979: "HBO is Something Else", "The Best Seat in the House"
* 1979-1981: "HBO People Don't Miss Out"
* 1981-1983: "Great Movies Are Just the Beginning."
* 1981-1985: "America's Leading Pay TV Network"
* 1983-1985: "There's No Place Like HBO"
* 1985-1988: "Nobody Brings It Home Like HBO"
* 1989-1991: "Simply the Best"
* 1991-1993: "It Could Only Happen Here"
* 1993-1995: "Just You Wait"
* 1995-1996: "Something Special's On"
* 1996-2009: "It's Not TV. It's HBO."
* 2009-2011: "It's More Than You Imagined. It's HBO."
* 2011-2014: "It's HBO."
* 2014-2017: "So Original"
* 2017-2020: "It's What Connects Us"
* 2020-2025: "There's More to Discover"


## ראו גם
* HBO Max

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: מייסדים
קטגוריה:וורנר מדיה
קטגוריה:אתרי אינטרנט שצונזרו בסין
שלוש נקודות

**שלוש נקודות** (**…**) הוא סימן פיסוק המורכב משלוש נקודות בזו אחר זו. שימושו העיקרי הוא כציון מקומו של טקסט שלא נכתב במלואו מסיבות שונות.

## שימושים

לסימן שלוש הנקודות מספר שימושים:
* במהלך פסיחה על מילה או מספר מילים בהבאת ציטוט. "...ואעשה עמו חסד אלהים ויאמר ציבא אל המלך עוד בן ליהונתן נכה רגלים" ().
* כדי לציין שתיקה: "אמא: אתה שברת את האגרטל? יותם: …"
* במקום שבו על הקורא להשלים את המשך הכתוב בעצמו: "שלם את החשבון, אחרת…".
* כדי לבטא רגש או היסוס: "הייתי מדבר אתו… אבל הוא קצת מפחיד אותי…".
* כדי לסמן את סופה של בדיחה או הלצה: "הייתי רוצה לעזור אבל פחות משלא הייתי רוצה לעזור…".
* בתרבות האינטרנט, בפרט אצל בני נוער, משמשות לעיתים שלוש נקודות (או יותר) במקום סימן פיסוק אחר: "ענק… איזה קטעים…", פעמים רבות נכתבות רק שתי נקודות ".." במקום שלוש. 
* במתמטיקה משתמשים בשלוש נקודות כדי לציין "וכך הלאה", לדוגמה, את המשכה של סדרה שיש בה חוקיות ידועה וברורה מאליו: 2, 4, 6, 8, …
* בשפת התכנות JavaScript נעשה שימוש בשלוש נקודות כדי לפרוס את האלמנטים של מערך או אובייקט לולאתי אחר.

יש המשתמשים בשתי נקודות בלבד או בארבע נקודות או יותר, אך הצורות הללו אינן נחשבות כתקניות.

## קישורים חיצוניים

* רצף נקודות (…), באתר האקדמיה ללשון העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:פיסוק
רחל מורפורגו

**רחל מוֹרפּוּרגוֹ** (באיטלקית: **Rachel Morpurgo**; 8 באפריל 1790 – 1871, ז' באלול תרל"א) הייתה משוררת איטלקייה, הראשונה שכתבה שירה עברית. מכונה "המשוררת העברייה הראשונה".

## ביוגרפיה
נולדה בטריאסטה שבאיטליה, בת לבנדטו (ברוך) וברכה לוצאטו, ממשפחת לוצאטו המפורסמת; מצד אביה היא נכדתו של המשורר יצחק לוצאטו, ומצד אמה היא דודניתו של שמואל דוד לוצאטו (שד"ל). עד גיל 12 למדה את התורה מפי דודיה, ובת ארבע-עשרה למדה פירוש רש"י, תלמוד ו"חובות הלבבות" של רבינו בחיי.

למדה את אומנות הליתוגרפיה (דפוס אבן) ועזרה לקרוביה במלאכתם. בגיל 29 נישאה ליעקב מורפורגו.

כתבה את שיריה הראשונים בעברית בגיל 18, אך פרסמה לראשונה את שיריה רק בגיל 57, בכתב העת "כוכבי יצחק". שירתה זכתה למן ההתחלה להצלחה רבה בקרב הקוראים.

שירתה שואבת מטקסטים עבריים קאנונים, כך למשל בשיר "ואלה דברי רחל" בו היא מדמה את עצמה לכנסת ישראל.

האמונה בביאת המשיח היא היסוד העיקרי בשירתה וכתיבתה. אמונה זו הובעה בתוקף גדול יותר בשירה האחרון, "עמק עכור", שכתבה בשנתה השבעים ושבע. כתבה גם שירי הגות.

במלאת מאה שנה להולדתה הופיע מבחר שיריה בשם "עוגב רחל", משיריה שהובאו לדפוס בכתבי עת עבריים עוד בחייה על ידי סגן הרב הראשי לטריאסטה, יצחק חיים קסטיליוני. שיריה של מורפורגו זכו להערכה מצד שד"ל, שהיה בן דודה.

## עץ משפחת לוצאטו

## לקריאה נוספת
* טובה כהן, **עוגב נאלם - חייה ויצירתה של המשוררת העברייה-איטלקייה רחל מורפורגו**, הוצאת כרמל, 2016.
*משה אונגרפלד, "רחל מורפורגו, מאה שנה למותה, הדאר, ניו יורק, נ', 1971.
*טובה כהן, "מה לי ולאשה חכמת לב", עיצובה הספרותי של המשכילה העבריה מנקודות תצפית מגדריות שונות, ספרות וחברה בתרבות העברית החדשה, 2000.
* Yael Levine, “Rachel Morpurgo”, Judaism, 49, 1, Winter 2000, pp. 13–29
*גבריאלה מוסקטי-שטינדלר, "טריאסטי ותרבותה לאור שירתה של רחל מורפורגו"את, הודפס על ידי "ברית עברית עולמית" לרגל הכנס ה-15 של הארגון, 2002.
*יפה ברלוביץ, "רחל מורפורגו - התשוקה אל המוות, התשוקה אל השיר, לטיבה של המשוררת העברית הראשונה בעת החדשה", סדן, ב'.
*יעל לוין, "האישה שתרגמה את ההגדה לאיטלקית: סיפורה של פלורה רנדגר פרידנברג", קולך 67 (תשס"ג), עמ' 2–4.
*יעל לוין, "'כה כתבה הצעירה מן הצאן': על תפילת 'מי שבירך' לרחל מורפורגו", הצופה, יום שישי, כ"ו באדר תשס"ד, 19 למארס 2004, סופרים וספרים, עמ' 11, 14.
*יעל לוין, "מסה על מעמד האישה ביהדות לרב יצחק חיים קסטיליוני", מילין חביבין ב (תשס"ו), החלק העברי, עמ' טו-כד.

## קישורים חיצוניים
*
*יצחק חיים קסטיליוני, סיפור תולדות רחל מורפורגו באתר פרויקט בן יהודה
* 
*מרינה ארביב, "גירושיי הם נישואיי", קריאה מחודשת בשירתה של רחל מורפורגו, באתר של איגוד הסופרים בישראל
* ג'ניפר בריגר, 
*  (מתוך "היינט": )
* 
* 
* אפרים חמיאל, שד"ל ורחל מורפורגו – בין קבלה לתבונה, **[[דעת (כתב עת)|דעת]]** 85 (תשע"ח 2018), עמ' 415–424.
* 
* 


Leah Novick, RACHEL LUZZATTO-MORPURGO:POET, MYSTIC, AND SCHOLAR, Ohalah


## הערות שוליים



קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משפחת לוצאטו
קטגוריה:משוררים יהודים איטלקים
קטגוריה:האימפריה האוסטרית: אישים
קטגוריה:ילידות 1790
קטגוריה:נפטרות ב-1871
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1871
גרזן דני

שמאל|300px|ממוזער|גרזן דני
**הגרזן הדני**, שנקרא גם Dane-axe, English long axe, Viking axe ו-Hafted axe היה סוג של גרזן מלחמה ענק. 

הגרזן הדני היה גרזן דו-ידני באורך  ששקל פי 3 מגרזן רגיל וכלל להב כבד במיוחד. כדי להפעילו נדרש כוח רב והשליטה בגרזן דרשה תנועה של כל הגוף ולא רק של הידיים או הזרועות. עוצמת המכה שאפשר היה להפיק באמצעות כלי נשק זה הייתה אדירה. למעשה, שום דבר - למעט מגן כבד ביותר - לא יכול היה לספוג מכה של גרזן דני ולהישאר שלם. הגרזן הדני חדר בקלות שריון וניפץ מגנים קלים, כלי נשק ועצמות (הן של בני אדם והן של סוסים).

מקורו של הגרזן הדני הוא באנשי הצפון של סקנדינביה ואנגליה בתקופת הוויקינגים. הוויקינגים היו ידועים בלחימתם האגרסיבית ובשימוש הפופולרי שלהם בגרזנים בגדלים שונים: חלקם חד-ידניים, חלקם בעלי מוט באורך מטר המאפשר שימוש ביד אחת או שתיים ואחרים שנועדו לשימוש דו-ידני בלבד. הגרזן הדני היה הגדול שבהם ומאחר שהצריך כוח רב, הוא היה בשימושם של יחידות עילית של אנשים חזקים וגדולי מידות במיוחד. 

הידועים שבמשתמשי הגרזן הדני היו ההאוסקרלים (Huscarles), יחידות מצבא הקבע של המלך הרולד הסקסוני. ב-1066 הצליחו ההאוסקרלים להדוף פלישה ויקינגית מהצפון בקרב גשר סטמפורד כאשר לוחמי המשמר החמושים בגרזנים אלו הניסו את הפולשים. כשבועיים אחר כך פלשו הנורמנים מהדרום ובקרב הייסטינגס, כמו קודם, ההאוסקרלים ניצבו בחזית האנגלית. הם נלחמו בגבורה וגרמו לנזק רב לחיל הפרשים הנורמני. לבסוף, הוכרעו ההאוסקרלים על ידי שילוב הפרשים עם הקשתים הנורמנים והם הובסו. 

אחרי כיבוש אנגליה ותבוסת הסכסונים נזנח השימוש בנשק כבד זה אך במאה ה-13 התחדש בו השימוש בעקבות ההופעה המחודשת של נשקי מוט באירופה. לצידו התפתחו כלי נשק דומים כגון הגרזן-חנית, ההאלברד והבארדיש.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשקי מוט
קטגוריה:גרזנים
קטגוריה:דנמרק: היסטוריה צבאית
טובאנית

**טובאנית** (**тыва дыл** [טִיבַֿה דִיל], ידועה גם כ**טוביאנית**, **טיבאן** או **טובין**) היא אחת השפות הטורקיות. כ-200,000 איש מנתיני הרפובליקה של טובה שבדרום־מרכז סיביר דוברים שפה זו. מילים רבות בשפה זו שאולות מהמונגולית ומעט מילים מרוסית.

## הגיית השפה וכתיבתה
את השיטה המקורית לכתיבת טובאנית תכנן בשנות ה-30 של המאה ה-20 נזיר בודהיסטי בשם לופסאן-צ'ימיט שנעלם לאחר מכן בתקופת טיהורי סטלין. על-פי שיטתו נכתבה השפה באלפבית הלטיני בתוספת אותיות מיוחדות המציינות את הצלילים הייחודיים בה. כמה ספרים הודפסו בשיטת כתב זו, כולל מדריכים שנועדו ללמד מבוגרים קרוא וכתוב. האלפבית של לופסאן-צ'ימיט הוחלף מאוחר יותר בכתב מבוסס האלפבית הקירילי הנמצא בשימוש כיום, ואילו הכתיב המקורי נמחק מספרי ההיסטוריה. בעידן שלאחר ברית המועצות החלו מלומדים טובאנים ואחרים להתענײן מחדש בהיסטוריית האותיות הטובאניות ובהוצאת האמת לאור.

האלפבית הטובאני הנוכחי הוא גרסה מתוקנת של הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות נוספות: האות ң (בכתיב לטיני "ng" או ב-IPA מסומן [ŋ]), האות Өө (כתב לטיני "ö", IPA: [ø]), האות Үү (כתב לטיני "ü", IPA: [y]). סדר האותיות זהה לסדר בקירילית כש־Ң מצויה אחרי הקירילית Н, Ө אחרי О, ו-Ү אחרי У. לאות ң אין אות ראשית כיוון שאינה מופיעה בראש מילה.

## ספרות
בטובה קיימת מסורת עשירה של סיפורים ואגדות עם בשפה הטובאנית שהועברו מפה לאוזן, והכוללים סוגות רבות. החל מחידות קצרות מאוד ופתגמים, ביטויים קשי הגייה, סיפורי קסמים, אגדות גיבורים, סיפורי אימה וכלה באפוסים ארוכים שנדרשות שעות רבות לדקלמם. כמה דוגמאות וחלקים מתוך סוגת האפוס כדוגמת "בוֹקטוּ-קיריש, בורה-שילאי" הודפסו. צורת אמנות זו מצויה בסכנה שכן מספרי הסיפורים המסורתײם שײכים לדור ההולך ומזדקן ואין צעירים המוכנים להחליפם.

## קישורים חיצוניים

*אתר אתנולוג 
*חומרים על השפה והפולקלור הטוביאני 

קטגוריה:שפות טורקיות
קטגוריה:רוסיה: שפות
קילטרטן

שמאל|ממוזער|250px|עטיפת "קילטרטן", 1964
**קילטרטן** הוא פרסום אוונגרדי שהוגדר כ"כתב עת חד-פעמי", שיצא בתל אביב בשנת 1964 בכמה מאות בודדות של עותקים ועסק בשירה ואמנות. שמו נלקח משירו של המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס "טייס אירי צופה מותו". עורכיו של כתב-העת היו המשורר מקסים גילן ונחום קיין (שם העט של נחום כהן, שהיה אז חייל). כמו כן השתתף בעריכה מאיר ויזלטיר. 

קילטרטן נחשב חריג בתולדות הפרסומים הספרותיים הישראליים, חלק מייחודו הוא בשאיפתו להיות כתב עת חד-פעמי. בגיליון היחיד שלו כתבו מאיר ויזלטיר, ברנרדוס לוציוס, מיכאל קרבובי, הצייר ניצן אביב, המחזאי יוסף מונדי, דפנה ערוד, יאיר הורביץ ויונה וולך שטרם מלאו לה 20. בגיליון התקיים גם ריאיון עם הפסל יצחק דנציגר (יוצרו של הפסל נמרוד).

קילטרטן הציב את עצמו משמאל לרוח האוונגרד שאז החלה לנשב בעולם הפואטי של ישראל. בגיליון הפנו עורכיו מכתב מתריס לנתן זך, עורך כתב העת "יוכני", ולגבריאל מוקד, עורך כתב העת "עכשיו", בו כתבו:

.

בנוסף, ניסח העורך מקסים גילן מכתב הקורא לוועידת פרס נובל לספרות להעניק את הפרס למשורר עזרא פאונד, על אף היותו פשיסט, בשל השפעתו הגדולה על השירה. 

קילטרטן הרבה ללעוג לפרובינציאליות הישראלית של אותה תקופה ובז למשוררים הוותיקים. הוא כלל כתיבה רעננה ועיצוב לא מוקפד, על גבול הפנזין. כיום עותקיו של פרסום זה נדירים ויקרים, אך אפשר לקרוא אותו דרך רשת האינטרנט. "קילטרטן" השפיע על כתבי עת שיצאו לאחר מכן בשנות השבעים ומשפיע עדיין על כתבי עת בעלי נטיות אוונגרדיות כ"מעין" ו"כתם".

## קישורים חיצוניים
*
* 
* 

קטגוריה:ישראל: כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:1964 בישראל
קטגוריה:יצירות משנת 1964
בעיית המסה החסרה

[שמאל|ממוזער|350px|היחס בין [אנרגיה אפלה, חומר אפל, חומר הניתן לגילוי וחומר קורן ביקום]]
**בעיית המסה החסרה** היא אחת הבעיות הפתוחות המרכזיות באסטרופיזיקה המודרנית. 

לפי חוק הכבידה של ניוטון מושפע מסלולו של עצם בחלל בעיקר מכח המשיכה של עצמים סמוכים לו. עוצמת כח המשיכה תלויה במרחקו ובמסתו של העצם המושך. כך למשל, תנועתן של גלקסיות בצביר תלויה במסתן של הגלקסיות האחרות בצביר. 

בגלקסיות ספירליות נעים רוב הכוכבים במסלול מעגלי סביב מרכז הגלקסיה. אפשר לחשב את מהירותו של כוכב בשולי הגלקסיה מתוך מסתה המשוערת. ככל שהגלקסיה כבדה יותר, כך ינועו בה הכוכבים מהר יותר.

החומר המאיר בגלקסיה, שבו אפשר לצפות ישירות, הוא כוכבים, ענני גז ואבק בין כוכבי, שאת מסתם ניתן להעריך בשיטות אסטרונומיות מקובלות. עדויות שהחלו להצטבר בשנות ה-70 של המאה ה-20 מצביעות על כך שאם הערכת מסת הגלקסיה לפי עוצמת ההארה שלה נכונה, אזי מהירותם של ענני מימן בשולי גלקסיות ספירליות רבות, גבוהה בהרבה מהמהירות הצפויה להם על פי חוק הכבידה של ניוטון. אם מניחים שחוק הכבידה וחוקי התנועה של ניוטון בכל זאת תקפים, מתחייב מכך שעוצמת ההארה של החומר הגלקטי איננה מהווה מדד להערכת המסה הגלקטית.

אי התאמה בין הערכת מסה גלקטית לפי עוצמת ההארה לבין מהירויות של גלקסיות בצבירים זוהתה כבר ב-1933 בתצפיות שערך האסטרופיזיקאי השווייצרי פריץ צוויקי כשהשתמש לצורך חישוביו במשפט הוויראליות. על-פי ההערכות המקוריות של צוויקי, הגלקסיות שבהן צפה כבדות פי ארבע מאות מן המסה שנצפתה ישירות. מאז השתכללו הן אמצעי התצפית והמדידה והן המודלים של מבנה הכוכבים, וכיום (2018) ההערכה הרווחת היא שמסת החומר הרגיל מהווה רק כ-4.9% ממסת החומר ביקום, בעוד 95.1% היא מסת חומר אפל או אנרגיה אפלה.

תאוריות אחרות מערערות על התוקף האבסולוטי של חוקי ניוטון. על פי המפורסמת בהן, דינמיקה ניוטונית מתוקנת, הערכת המסה הגלקטית על פי עוצמת ההארה כמקובל היא נכונה, ומהירות הסיבוב החריגה של כוכבים בשולי גלקסיות ספירליות לא נובעת מנוכחותו של חומר אפל אלא מכך שהחוק השני של ניוטון איננו תקף עבור תאוצות הנמוכות מערך כלשהו (a0 ≈ 1.2 x 10−10 m s−2), וחומר הנמצא בתאוצות בעלות ערכים נמוכים כאלה מציית לחוק שונה. מכאן נובע שחוק הכבידה של ניוטון איננו תקף כאשר התאוצה הרדיאלית היא בעלת ערכים נמוכים כמו אלה המתקיימים בשולי הגלקסיות הספירליות בהן נצפית התופעה, וחוק אחר המתאים לתצפיות תופס את מקומו.

## ניתוח פיזור המסה בגלקסיה אופיינית
ממוזער|300px|עקומות סיבוב של גלקסיות ספירליות. העקומה A היא דוגמה אופיינית לעקומה התאורטית שחוזים חוקי ניוטון. העקומה B היא דוגמה אופיינית לעקומה שנמדדת בפועל.
חומר הנמצא במרחק r ממרכז הגלקסיה נע במהירות משיקית הקרובה ל- \ v = \sqrt{\frac{G M(r)}{r}}, כאשר \ M(r) היא מסת החומר הגלקטי המרוכזת בתוך הרדיוס r. בגלקסיה שבה פיזור המסה הוא בעל סימטריה מעגלית צופים חוקי ניוטון שמהירות הסיבוב תלך ותתקרב לאפס כאשר r גדל. עקומת סיבוב כזאת מתוארת כקו A באיור משמאל.

עקומת המהירות האופיינית לתצפיות בפועל היא העקומה המסומנת B באיור, שעל פיה מהירות הסיבוב מתקרבת לקבוע v_1. על מנת שהיא תתאים לחוקי ניוטון יש להניח שפיזור המסה בגלקסיה הוא \ M(r) = \frac{v_1^2}{G} r, כלומר, יש יותר מסה הרחק ממרכז הגלקסיה מאשר קרוב למרכז. מבנה היפותטי זה של פיזור החומר האפל בגלקסיה נקרא הילה.

## לקריאה נוספת
צפריר קולת, הצד האפל של היקום, הוצאת מפה, תל אביב, 2004.

קטגוריה:חומר אפל
קטגוריה:אסטרופיזיקה
קטגוריה:בעיות פתוחות בפיזיקה
חרס

ממוזער|כלי חרס מבהיה שבברזיל
**חרס** הוא תוצר של עיבוד חומר קרמי. העיבוד כולל עיצוב (כיור), ייבוש ושריפה להקשייתו של המוצר. עם התפתחות החברה האנושית, תהליך השריפה עבר לכבשן. כאשר פריט החמר עבר רק ייבוש, הוא התפרק במגע עם מים. השריפה גורמת לשינוי כימי בחומר, והופכת אותו לעמיד במגע עם מים. כלים וחפצי אמנות יוצרו מחרס, ובחברות מסוימות גם פריטי פולחן.

המילה חרס היא מילה עתיקה, שמופיעה במקרא (בכתיב חרשׂ) וכן במשנה ובתלמוד. בעברית מודרנית היא משמשת לצידה של המילה קרמיקה, למרות ההבדל ביניהם. כלי החרס עשויים מחומר (היום מקובלת יותר המילה חימר).

## היסטוריה של השימוש בחרס
[250px|ממוזער|שמאל|יסוד של כבשן לכלי חרס, [ חורבת עוצה משכבה 9. שנים 310–330 לספירה]]
[ממוזער|שמאל|200 פיקסלים|שבר כלי חרס מעוטר ב[מנורת שבעת הקנים|מנורה ובלולב משיחין שבגליל התחתון – נודעה בתלמוד בתעשיית הקדרות שבה.]]
פריטים עשויים חרס יוצרו כבר בתרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה של אירופה, לפני כ-30,000 שנים, כמו הצלמיות באתר דולני וייסטוניצה. כלי החרס הקדומים בעולם יוצרו על ידי ציידים-לקטים נוודים בסין לפני כ-20,000 שנים, יובשו בשמש ושימשו כנראה לבישול. כ-6,000 שנה לאחר מכן השתמשו בכלי חרס גם בתרבות הג'ומון של יפן. בפרהיסטוריה של המזרח הקדום מופיעים כלי חרס בכפרים החקלאיים של התקופה הנאוליתית, לפני כ-8,000 שנה, ומסמנים את המעבר מהתקופה ה**נאוליתית הקדם-קרמית** לתקופה ה**נאוליתית הקרמית.** בארץ ישראל, הופעת תעשייה של כלי החרס בהיקף נרחב אירעה בתרבות הירמוכית של התקופה הנאוליתית הקרמית. הכלים האופייניים לאותה תקופה עוטרו במגוון עיטורים מוטבעים וצבועים. כאלף שנה מאוחר יותר, במהלך התקופה הכלקוליתית, החל השימוש באבניים.

כלי החרס היו זולים לייצור, כי חומר הגלם היה זמין. מצד שני, כלי חרס שנשבר אינו ניתן להתכה ולשימוש חוזר. מכאן הביטוי "כחרס הנשבר". שתי תכונות אלו גרמו לכך שאתרים ארכאולוגיים מניבים שפע רב של חרסים המשמשים את הארכאולוגים בטיפולוגיה על פי סגנונם המשתנה של הכלים.

חרסים שימשו גם כמצע כתיבה, ועליהם נכתב בכתב היתדות, בכתב החרטומים וסוגי כתב עתיקים נוספים. ביוון במאה ה-5 ובמאה ה-4 לפני הספירה, שברי כלי חרס שימשו אפילו כ"פתקי הצבעה". דוגמה לכך היא הצבעה להגלית אזרח אתונאי, במהלך שנקרא אוסטראקיזם. שבר החרס נקרא אוסטראקון

## סוגי חרס
באזורים שונים קיימים סוגי חימר שונים, המשפיעים על התוצר הסופי. גם טמפרטורת השריפה משפיעה על סוג החרס המתקבל.

מוצר העשוי חומר חרסיתי הנשרף בטמפרטורה של 600–800 מעלות צלזיוס ואינו עובר שום טיפול נוסף, חוץ מעיטור חיצוני, קרוי בפשטות "חרס", זהו הסוג הנפוץ ביותר, והוא אינו אטום לנוזלים. תכונה אחרונה זו היוותה בעיה בתקופות קדומות.

חימר לבן עדין הנשרף בטמפרטורות גבוהות יותר ועובר תהליך של כמעט-התכה נקרא בעברית חרסינה ובלועזית פורצלן. הוא אטום לנוזלים וכאשר דופן הפריט דקה, הוא שקוף למחצה.

## ראו גם
* חרסית
* קדרות

## לקריאה נוספת
* יהושע בראנד, כלי החרס בספרות התלמוד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ג.

## קישורים חיצוניים

* 
* George Savage,Pottery, Britannica
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הנדסת חומרים
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:קדרות
קטגוריה:מדיה לכתיבה
דיכוי הגנה אווירית

[ממוזער|שמאל|250px|[AGM-88 הארם נישא מתחת לכנף F/A-18C הורנט]]
מבצעי **דיכוי הגנה אווירית** (באנגלית: Suppression of Enemy Air Defences, בקיצור: SEAD) נועדו לפגיעה במערכות המכ"ם של סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) ותותחי הנ"מ של האויב. פעולת אלו מתבצעות בדרך כלל בשעות הראשונות של המערכה, ונועדו לאפשר חופש טיסה לכלי הטיס התוקפים.

דיכוי הגנה אווירית כוללים את המרכיבים הבאים:
*הפעלת לוחמה אלקטרונית לשיבוש פעולת המכ"מים של האויב.
*תקיפה של סוללות הטק"א והנ"מ והמכ"מים שלהם. תקיפה כזו יכולה להיעשות באמצעות שימוש בנשק כללי כמו פצצות שימוש-כללי, מצרר, מונחות-לייזר או אחרות. כמו כן, קיימות מערכות נשק שתוכננו במיוחד למטרות דיכוי הגנה אווירית.

נשק שתוכנן במיוחד למטרת דיכוי הגנה אווירית הוא טיל נגד קרינה (באנגלית: Anti-radiation missile בקיצור: ARM). טיל זה משוגר מהאוויר או מהקרקע, מתביית על הקרינה הנפלטת ממכ"ם האויב, ובכך מביא להשמדתה של תחנת המכ"ם – או להפסקת פעולתה על ידי מפעיליה, מחשש שתתגלה ותיפגע.

## ראו גם
* ויילד ויזל
* יחידה 555
* מבצע ערצב 19

*
קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:לוחמה אלקטרונית
קטגוריה:תעופה צבאית
מוריס אוטריו

**מוריס אוטרילו** (בצרפתית: **Maurice Utrillo, נהגה אוטריו**; 25 בדצמבר 1883 – 5 בנובמבר 1955), נולד בשם **מוריס ואלאדון**, היה צייר צרפתי שהתמחה בציור נוף עירוני. נולד ברובע מונמארטר בפריז.

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|קברו של אוטריו
מוריס אוטרילו נולד בפריז בשנת 1883 לסוזאן ואלאדון, אקרובטית קרקס לשעבר שהייתה אז בת שמונה עשרה. האם, התגוררה בדירה עלובה ברובע מונמרטר, התפרנסה כדוגמנית לציירים והייתה בעצמה ציירת פורצת דרך. על אביו אין מידע מדויק.

אוטרילו נעזב בילדותו על ידי אמו, וסבתו היא שגידלה אותו. הוא לא סיים בית ספר ולא הצליח להתמיד בעבודה מסודרת. בגיל מוקדם החל לשתות משקאות חריפים שפגעו בבריאותו, בגיל 17 כבר נחשב לאלכוהוליסט חסר מרפא. כדי לגמול אותו מהרגלי השתייה שלו, לימדה אותו אמו לצייר. ב-1909 שוטט אוטריו עגום ונדכא בסמטאות פריז, מבלי יכולת לתקשר עם אנשים. בתקופה זו צייר כדי למצוא פורקן ליגונו ולפעמים כדי לקבל בקבוק יין תמורת ציור. ציוריו הפשוטים מצאו חן בעיני אנשים וגם סוחרי אמנות רכשו אותם. מוריס אושפז תכופות במוסדות לחולי נפש.

רק בסוף מלחמת העולם הראשונה קיבל הערכה לאמנותו, ונערכו בפריז מספר תערוכות מוצלחות שלו. הייתה סביבו תכונה רבה, ומבקרים וידידים חיזרו על פתחו. בשנת 1934 הוענק לו אות לגיון הכבוד. ב-1953 הוא התחתן, ואשתו, לוסי וסינט, השגיחה על רכושו ודאגה שלא יחזור שוב לטיפה המרה.

## יצירתו
אוטריו החל לצייר בשנת 1903. ציוריו פשוטים לכאורה, כי הוא נמנע מכל עיוותי הצורה שבאמנות החדשה. אף-על-פי-כן הם טבועים בחותם אישי ופיוטי. עבודותיו מצטיינות בסגנון מיוחד כך שאי אפשר לשייך אותו לשום זרם אמנותי מוכר. ביצירתו גנוז וידוי של נפש רגישה, המחיה את פרברי פריז הנידחים.

את סגנונו נהוג לחלק לשלוש תקופות עיקריות:

* **1904-1910 - מונמאני (Montmagny)**
:ציוריו הראשונים של אוטריו היו כהים. הוא הרבה לצייר מוטיבים אדריכליים, תמונות רחוב ומבנים. לאלפי התמונות שצייר באותה תקופה מכנה משותף בולט: בכל בניין או בית צייר אוטריו חלונות פתוחים, דומים למלבנים אפלים - כעין פצעים שחורים פעורים בטיח הבהיר של הקירות. החלונות, אשר מספקים בדרך כלל רמז כלשהו על החיים בתוך הבתים, הם אטומים ושחורים אצל אוטריו. חלונות אלה מספרים על בדידותו ועל גורלו העגום — המקור הטראגי הוא הסיבה לאופיים הלירי של ציוריו. הוא מצליח להעניק הוד לחפצי היומיום האפורים, שעובר אורח רגיל לא היה שם לב אליהם. יש המוצאים בציוריו השפעה של ציירים מאותה תקופה שבה הייתה אמו ביחסים טובים איתם. מפיסארו למד את השימוש בשכבות צבע דשנות; השפעתו של סיסלי על ציוריו מתגלה בעדינותם של גוני צבע שהשתמש בהם לציורי נופים, ומסזאן הוא לקח את הבניינים המוצקים. תקופה זו נקראת "מונמאני" על שם הרובע הפריזאי בו התגורר, ונותרו ממנה 50 תמונות המעידות על הקשר שלו עם הציור האימפרסיוניסטי.

* **1910-1914 התקופה הלבנה**
:תקופה זו כוללת סדרה ארוכה של יצירות מופת. צבעי לוח הציור שלו מתבהרים, ומעתה שולטים בבדיו הצבעים לבן, שחור ומעט כחול. כאן מורגשת התבגרותו של האמן, ששולט היטב בטכניקה שלו ומחפש את הפינות השקטות, העזובות.

* **1922-1955 התקופה הצבעונית**
:בתקופה הצבעונית שלו מופיעים בציוריו של אוטריו כתמי מכחול רעננים וספוגי חיים; קירות הבתים מוקמים רק באמצעות כתמי צבע רחבים. בתקופה זו הוא צייר ציורים שמחים באווירה של ציפייה והרמוניה צבעונית.

## קישורים חיצוניים

* מוזיאון הכט תמונות נוספות
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1883
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1955
יחידת שט"ל

[שמאל|ממוזער|200px|[תג יחידה|סמל יחידת שט"ל]]
**יחידת שט"ל 121** (**שירות טכנולוגי למודיעין**) היא יחידת המודיעין החזותי של להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר הישראלי.

תפקידה של היחידה הוא לפענח תצלומי אוויר ולייצר עזרים מבצעיים ליחידות חיל האוויר באמצעות אותם תצלומים. מפקד היחידה הוא קצין בדרגת סגן-אלוף. היחידה פועלת בשיתוף פעולה עם עוצבת מודיעין חזותי באגף המודיעין ועם יחידת המודיעין החזותי של מספן מודיעין (מד"ן) בחיל הים.

היחידה הוקמה בשנת 1948 מאיגוד של "מחלקת צילום אוויר" שאוישה על ידי מתנדבי חו"ל, טייסים ואנשי מיפוי בעלי ניסיון רב בצילום ופענוח תצלומי אוויר בפיקודו של איש צוות אוויר האמריקני, לי גודווין ו"מחלקת מפות" בפיקודו של ברוך קריס שנעשה למפקד היחידה הראשון, ועמד בראשה עד שנת 1963.

בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על פעילות בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית.

בזמן חירום תפקידה של שט"ל הוא לייצר מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.

כאשר צריך לתקוף מטרה, אנשי שט"ל מקבלים את תצלום האוויר, מפענחים אותו, מוצאים ומסמנים את המטרה, מייצרים את העזר ההכרחי לביצוע התקיפה ולסיום מבצעים הערכת נזק הפצצה (באנגלית: BDA, ראשי תיבות של "Bomb Damage Assessment").

עבודת המפענחים דורשת היכרות מעמיקה עם תאי השטח אותם הם מנתחים ועם אמצעי הלחימה בהם אפשר להיתקל. על המפענחים להכיר את שדות התעופה בזירה ואת כלי הטיס החונים בהם. כמו כן עליהם להכיר את מערכות הנ"מ וטילי הקרקע-אוויר (טק"א), וכן את טילי הקרקע-קרקע (טק"ק), המצויים בזירה.

## תהליך המיון
מבחני המיון מתקיימים טרם הגיוס, לאחר מבחני הצו ראשון. במיונים המלש"בים נבחנים על יכולת ניתוח מידע ויזואלי ממפות ותצלומי אוויר וזיכרון חזותי.

## תהליך ההכשרה
את הטירונות החיילים מבצעים יחד עם יחידות אחרות בצה"ל.

לאחר הטירונות החיילים עוברים לבסיס הדרכה בו הם לומדים תכנים הקשורים לעבודה אותם יבצעו בשירותם, באחד משני התחומים: קורס פענוח וקורס מיפוי אווירי, בסופו של הקורס משתבצים החיילים בגפי היחידה השונים.

## קישורים חיצוניים

* רואים רחוק רואים שקוף, בטאון חיל האוויר, גיליון 157, יוני 2004
* 
* 
* 

שט"ל
שט"ל
מאנקו קאפאק

שמאל|ממוזער|250px|מאנקו קאפאק - ציור של גואמן פומה
**מאנקו קאפאק** (בקצ'ואה: **Manqu Qhapaq**, "בסיס נהדר") הוא, על פי המיתולוגיה של האינקה, מייסדה האגדי של השושלת הראשונה של ממלכת קוסקו שממנה התפתחה קיסרות האינקה. כל הידיעות על אודותיו מקורן באגדות עם הקיימות בכמה גרסאות ועברו מפה לאוזן.

## אגדות מאנקו קאפאק

על פי אגדה אחת הובא מאנקו קאפאק ממעמקי אגם טיטיקקה בידי אל השמש אינטי או שנולד לאל השמש. אגדה אחרת סיפרה כי היה בנו של טיקי ויראקוצ'ה. עם זאת, לא הותר לפשוטי העם לומר את שמו של ויראקוצ'ה, דבר המסביר את הצורך באגדות.

על פי מיתוס אחד נולדו מאנקו קאפאק ואחיו פאצ'אקמק לאל השמש אינטי, הידוע גם בשם "אָפּוּ פּוּנְצָ'אוּ". מאנקו קאפאק עצמו נערץ כאל השמש והאש. על פי אגדה זו, מאנקו קאפאק, אחיו ואחיותיו נשלחו לארץ בידי אל השמש והופיעו מתוך מערת פאקאריטמבו, כשהם נושאים מטה זהב הקרוי "טאפאק-יאוּרי". הם הונחו להקים את מקדש השמש לכבודו של אל השמש אביהם, במקום בו ישקע המטה באדמה. כדי להגיע לקוסקו הם פסעו דרך מערות תת-קרקעיות. במהלך המסע הפך אחד מאחיו (וייתכן שמדובר באחת מאחיותיו) לאבן ("הוּאקה" כינוי לחפץ קדוש בדת האינקה).

בגרסה אחרת של אגדה זו במקום לצאת ממערה בקוסקו הופיעו האחים והאחיות מתוך מימי אגם טיטיקקה.

באגדת טיקי ויראקוצ'ה, היה מאנקו קאפאק בנו של טיקי ויראקוצ'ה מ"פאקרי-טאמפו" הידועה כיום כ"פאקאריטמבו" (25 ק"מ דרומית לקוסקו). הוא ואחיו "אָיָיאר אינקה", "אייאר קאצ'י" ו"אייאר אוּצ'וּ" ואחיותיו "מאמה אוֹקיוֹ", "מאמה הוּאקוֹ", "מאמה ראאוּה" ו"מאמה קוּרה" (שהתחתנה מאוחר יותר עם סינצ'י רוקה) חיו בקרבת קוסקו ואיחדו את עמם ואת עשרת ה"איילו" (קהילה המורכבת מכמה משפחות) שפגשם במסעם על מנת לנצח את השבטים של עמק קוסקו. גם באגדה זו מופיע מטה הזהב, שמקובל להניח כי ניתן למאנקו קאפאק בידי אביו. לאגדה כמה תיאורים, אך בהתאם לכמה מהגרסאות קנא מאנקו הצעיר באחיו הבוגרים, בגד בהם והרגם, וכך הפך לשליט יחיד על קוסקו. כדי לקיים את טוהר מוצאו האלוהי נשא מאנקו קאפאק את אחותו הבכורה מאמה אוקלו לאישה. בכך החל מנהג שנמשך עד שהאימפריה הגיעה לקיצה, ולפיו, אף על פי שלקיסר האינקה היו נשים רבות, האישה הרשמית הייתה על פי רוב אחת מאחיות הקיסר.

## חייו של מאנקו קאפאק
מאנקו קאפאק שלט בממלכת קוסקו בתוארו כסאפה אינקה כ-40 שנה. במהלך תקופה זו חוקק חוקים ונחשב כמי שביטל את פולחן קורבנות האדם. החוקים כללו איסור נישואים לאחות, אך חוקים אלה לא חלו על האצולה של האינקה והוא נישא לאחותו מאמא אוקלו שילדה לו בן - סינצ'י רוקה, שהיה קיסר אינקה אחריו. משערים כי מאנקו קאפאק מלך עד 1230, אם כי יש כאלה הקובעים שמת בשנת 1107.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אינקה
קטגוריה:קיסרי האינקה
קטגוריה:מלכים אגדיים
קטגוריה:אלי אש
קטגוריה:אלי שמש
אדיגית

[250px|ממוזער|שמאל|שלט בכניסה ל[כפר כמא בעברית, אנגלית ואדיגית.]]
**אדיגית** (**Адыгабзэ** "אדיגאבזה") או **צ'רקסית מערבית** (**КӀахыбзэ**) הידועה בישראל גם בשם **צ'רקסית**. היא השפה המדוברת ברפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית, שם היא גם השפה הרשמית, והיא מדוברת גם בפי הצ'רקסים בישראל.  האדיגית שייכת למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, והיא קשורה ישירות לקברדינית המכונה גם "צ'רקסית מזרחית".

השפה מדוברת בפי כ-125,000 תושבים ברוסיה עצמה, חלק גדול מהם באדיגיה, וכן ישנם כ-280,000 דוברים החיים כיום בטורקיה ומהווים את הקהילה הגדולה ביותר בעולם של דוברי אדיגית.

## [[פונולוגיה|הגיית השפה]] וכתיבתה
אדיגית היא אחת השפות מרובות העיצורים הפונמיים בעולם. כשאר השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, יש לשפה ולניביה השונים עיצורים פונמיים רבים מאוד ומספרם 50 עד 60. היא עשירה במסודקים ומשופתתים חריגים רבים, אך בעלת 3-4 תנועות פונמיות בלבד (/a ə e i/). בניב השפסוגים של הים השחור קיים דו-שיני חוכך אטום, עיצור חריג ביותר שבניבים אדיגים אחרים מבוטא כוילוני חוכך אטום [x]. בניב השפסוגים של התושבים בכפר כמא בישראל ישנו מכתשי חוכך מסודק [sʼ], וילוני מחונכך סותם אטום [kʲ], מקביל קולי [ɡʲ] ובתר-מכתשי משופתת מחוכך אטום [ʧʷ].

האלפבית הצ'רקסי המבוסס על הניב של השבט צ'אמגוי.

אותיות בניבים שונים בצ'רקסית:

## ראו גם

* דקדוק אדיגית

## קישורים חיצוניים
* אתנולוג

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: שפות
קטגוריה:ישראל: שפות
קטגוריה:שפות קווקזיות צפון-מערביות
קטגוריה:אדיגיה
קטגוריה:השפה הצ'רקסית
גראבן

[שמאל|ממוזער|300px|גראבן והורסט שרטוט באדיבות [הסקר הגאולוגי של ארצות הברית]]
[שמאל|ממוזער|300px|[מצדה היא הורסט, מימין אפשר לראות את **גראבן** מצדה]]
**גראבן** (בגרמנית: **Graben**; מילולית תעלה) הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר גוש סלע שקוע בין שני העתקים מקבילים.

## היווצרות
גראבן הוא תוצאה של גוש סלע השוקע והמייצר עמק שמשני צדדיו יש מדרונות, ונוצר לעיתים קרובות לצד הורסט. הורסט וגראבן הם מבני שברים המעידים על כוחות מתיחה ועל התפשטות קרום כדור הארץ.

גראבן הוא תוצאה של העתקים נורמליים (אנכיים) מקבילים, שבהם הגוש התלוי יורד וגוש הבסיס עולה. מישורי השבירה משני צדי הגראבן נוטים כלפי מרכז הגראבן. הורסטים הם גושי סלעים מקבילים שנותרים בין גראבנים. מישורי השבירה של ההעתקים משני צדי הורסט נוטים ממרכז ההורסט והחוצה.

גראבן הוא תולדה של כוחות פנימיים טקטוניים הגורמים לשבירה ולסידוק, ולכן בנוף "צעיר" גראבן יהיה תמיד עמק, אבל כשהנוף "מתבגר" ומופעלים עליו כוחות חיצוניים של סחיפה עשוי תבליט הנוף להשתנות ואפילו להתהפך, כך שגראבן יהיה דווקא רכס. לעיתים תהליך כזה נובע מהיפוך תנועת הגושים כך למשל גראבן יהודה וגראבן פלשת שבתקופת הקרטיקון חל בהם היפוך והם הפכו להורסטים.

גראבן בודד או סדרה של גראבנים יוצרים את עמקי הבקע (rift valleys) הגדולים כדוגמת השבר הסורי אפריקני.

## גראבנים ידועים
*בקעת הירדן
*בקעת בית נטופה
*עמק המוות בארצות הברית.
*עמק הריין מצפון לבזל בשווייץ.

## ראו גם

* חצי גראבן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאולוגיה מבנית
קטגוריה:שקעים
ארצות הברית של קולומביה

**ארצות הברית של קולומביה** (בספרדית: **Estados Unidos de Colombia**) הוא שמה של קונפדרציה שהתקיימה באמריקה הדרומית בשנים 1863–1886. הקונפדרציה הוקמה בעקבות חוקת ריונגרו ושכנה בתחומי קולומביה ופנמה של ימינו. לאחר פירוקה הוקמה בשטחה רפובליקת קולומביה (שהיא קולומביה של ימינו), וב-1903 פרשה ממנה פנמה והפכה למדינה עצמאית.

## היסטוריה
כשהפדרציה של "רפובליקת קולומביה הגדולה" התפוררה בשנת 1830, שלוש המחלקות שהרכיבו אותה התפצלו לשלוש מדינות עצמאיות:
* **מחלקת ונצואלה** – הפכה למדינה עצמאית בשם "רפובליקת ונצואלה".
* **מחלקת קיטו** – הפכה למדינה עצמאית בשם "רפובליקת אקוודור".
* **מחלקת קונדינמרקה** – שהייתה הגדולה מבין המחלקות, הפכה גם היא לעצמאית ושינתה את שמה ל"רפובליקת גרנדה החדשה".

בשנת 1863 שינתה "קונפדרציית גרנדה" את שמה ל"ארצות הברית של קולומביה" בעקבות חוקת ריונגרו. בשנת 1886, לאחר מספר שנות מלחמת אזרחים, הוביל הצד המנצח בראשות רפאל נונז שינוי בחוקה שביטל את "ארצות הברית של קולומביה" ויצר את "רפובליקת קולומביה" של ימינו.

## מבנה
"ארצות הברית של קולומביה" שכנה בגבולות קולומביה ופנמה של ימינו. היא הייתה קונפדרציה שהורכבה מתשע מדינות וארבע טריטוריות.

המדינות:
* Antioquia
* Bolivar
* Boyaca
* Cauca
* Cundinamarca
* Magdalena
* פנמה
* Santander
* Tolima

הטריטוריות:
* Caqueta
* San Martin
* Nevada
* Motilones

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדינות לשעבר באמריקה
קטגוריה:מדינות לשעבר באמריקה הלטינית
קטגוריה:קולומביה: היסטוריה
קטגוריה:פדרציות לשעבר
עונת ההוריקנים האטלנטית 2005

**עונת ה[[הוריקן|הוריקנים]] ה[[האוקיינוס האטלנטי|אטלנטית]] בשנת [[2005]]**, שנמשכה מה-1 ביוני עד ל-30 בנובמבר, שברה את כל השיאים מבחינת מספר ההוריקנים ועצמתם. בצפון האוקיינוס האטלנטי היו 28 סופות טרופיות (שיא), 15 מתוכן הוגדרו כהוריקן (שיא) ומתוכם 7 היו בעצמה של קטגוריה 3 ומעלה. בהוריקן וילמה נמדד שקע ברומטרי של 882 מיליבר (שיא) ורוחות בעצמה של 295 קמ"ש. בעונת ההוריקנים כולה נספו 2,280 אנשים (בעיקר בעקבות הוריקן קתרינה והוריקן סטן), ונגרם נזק של כ-120 מיליארד דולר (שיא).

שתי סופות נוצרו בחודש יוני, חמש סופות ביולי, חמש סופות באוגוסט, חמש סופות בספטמבר, שש סופות באוקטובר, שלוש סופות בנובמבר, שתי סופות בדצמבר וסופה אחת בינואר. ארבע סופות הוגדרו כהוריקן בקטגוריה 5, הקטגוריה החזקה ביותר בסולם ספיר-סימפסון.

## סופות העונה
[שמאל|ממוזער|250px|[הוריקן דניס]]

# ארלין
# ברט
# הוריקן סינדי (יולי, 3 הרוגים)
# הוריקן דניס (יולי, מעל 70 הרוגים)
# הוריקן אמילי (יולי, 14 הרוגים)
# פרנקלין
# גרט
# הארווי
# הוריקן איירין (אוגוסט, לא פגעה ביבשה)
# חוזה
# הוריקן קתרינה (אוגוסט, כ-1,300 הרוגים)
# לי
# הוריקן מריה (ספטמבר, הרוג אחד)
# הוריקן נייט (ספטמבר, לא פגעה ביבשה)
# הוריקן אופליה (ספטמבר)
# הוריקן פיליפה (ספטמבר, לא פגעה ביבשה)
# הוריקן ריטה (ספטמבר, שישה הרוגים)
# הוריקן סטן (אוקטובר, כ-1,540 הרוגים)
# תמי
# הוריקן וינס (אוקטובר)
# הוריקן וילמה (אוקטובר, 47 הרוגים)
# אלפא
# הוריקן בטא (אוקטובר)
# גמא
# דלתא
# הוריקן אפסילון (דצמבר)
# זטע

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:2005
ראול, מלך צרפת

שמאל|ממוזער|250px|ראול, מלך צרפת

**ראול דוכס בורגונדיה** (בצרפתית: **Raoul de France**) (מכונה גם **רודולף** [Rodolphe], 890 – 15 בינואר 936), מלך על פרנקיה המערבית מ-923 עד מותו.

## ביוגרפיה
ראול ירש את דוכסות בורגונדיה מאביו, רישאר מאוטן ב-921. נישא לאמה מצרפת, בתו של המלך רובר הראשון, אך לא היו להם ילדים. אחרי שהמלך רובר הראשון נהרג בדו- קרב עם שארל התם (בן לשושלת הקארולינגים), נבחר ראול על ידי מועצת האצילים למלך פרנקיה המערבית ב-13 ביולי 923. בעזרתו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה, דאג המלך ראול להחזיק את שארל "התם" בכלא במצודת טיירי (בחבל פיקרדי שבצפון צרפת), שם מת ב-929. המלך ראול פחד מתחרות על הכתר מצדו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה, ולא היסס לקרוא לעזרתו את היינריך הראשון מלך גרמניה.

המלך ראול נתקל בקשיים כאשר רצה להטיל את מרותו על כל ממלכת פרנקיה המערבית, ובמיוחד על אקיטן ועל קטלוניה. היה עליו גם לעמוד בפני הנורמנים שמלכם היה דוכס נורמנדיה. המלך ראול איבד גם את השליטה בפרובאנס, והנסיכים המקומיים בכל רחבי הממלכה החלו לטבוע מטבעות משלהם. המלך ראול נפטר ב-936 ללא יורשים, והאצילים מסרו את הכתר ללואי, בנו של שארל "התם", שמלך בשם לואי הרביעי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי בורגונדיה
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-10
קטגוריה:ילידי 890
קטגוריה:נפטרים ב-936