ז'אן-שארל פישגרי

**זָ'אן-שַׁארְל פִּישְׁגְּרִי** (בצרפתית: **Jean-Charles Pichegru**; ) היה קצין בצבא צרפת ששירת במלחמות המהפכה הצרפתית. תחת פיקודו, כבשו כוחות צרפת את ארצות השפלה האוסטריות ואת הרפובליקה ההולנדית ב, בטרם לחמו בחזית הריין. דעותיו המלוכניות של פישגרי הובילו בהמשך לנפילתו מגדולתו ולכליאתו בקאיין בעקבות  בשנת 1797. לאחר שנמלט לגלות בלונדון והצטרף למטהו של , הוא חזר לצרפת ותכנן את  במטרה להדיח את נפוליאון מהשלטון, מה שהוביל למעצרו ולהתאבדותו. על אף עריקתו של פישגרי, שם משפחתו הוא אחד מהשמות החרוטים על שער הניצחון.

## ראשית חייו והקריירה הצבאית
פישגרי נולד למשפחת איכרים ב (או, לפי , ב, ליד לונס-לה-סונייה), במחוז פראנש-קונטה (בימינו במחוז ז'ורה שבצרפת). נזירי ארבואה הופקדו על חינוכו, ושלחו אותו לאקדמיה הצבאית של . שם, הוא לימד מתמטיקה, ובין תלמידיו היה נפוליאון בונפרטה הצעיר. בשנת 1783 התגייס ל, שם התקדם במהירות לדרגת  שליש, ושירת זמן קצר במלחמת העצמאות של ארצות הברית.

כאשר פרצה המהפכה בשנת 1789, הוא הפך למנהיג  בבזאנסון, וכאשר רגימנט של מתנדבים ממחוז  צעד דרך העיר, הוא נבחר ללוטננט קולונל.

## חזית הריין
הכשירות הגבוהה של הרגימנט שלו משכה תשומת לב בגזרת הריין של צבא המהפכה הצרפתי, ויכולת הארגון שלו הביאה למינויו במפקדה, ולאחר מכן לקידומו לבריגדיר גנרל. בשנת 1793, נשלחו לזאר קרנו ולואי אנטואן דה סן-ז'וסט למצוא גנרלים פשוטי עם (שאינם בני אצולה) שיוכלו להוכיח את הצלחתם. קרנו גילה את , וסן-ז'וסט גילה את  ואת פישגרי, שקודם ל ומונה למפקד דיוויזיית הריין העילי.

לאחר שמונה למפקד העליון של , תקף פישגרי את צבא הקואליציה של  ב בשנת 1793. במשך מספר שבועות נהדפו כוחות הקואליציה צעד אחר צעד בלחימה מרה. התערבותה של  תחת פיקודו של הוש ב בסוף דצמבר גרמה לבסוף לוורמסר לנטוש את אלזס. לקראת , פישגרי הוכפף תחת פיקודו של הוש, שהתגלה כמפקד שקשה לעבוד תחתיו. אף על פי כן, הצרפתים ניצחו שוב בקרב, ואילצו את וורמסר לסגת לגדה המזרחית של הריין ואת הצבא הפרוסי לסגת לעבר מיינץ.

## החזית הצפונית
שמאל|ממוזער|250px|ז'אן שארל פישגרי, תחריט מ-1865
בדצמבר 1793 נעצר הוש, ככל הנראה בשל הלשנות מצד עמיתו, ופישגרי הפך ל של . הוא זומן להחליף את ז'ורדן ב בפברואר 1794, ולאחר מכן ניהל  במהלך אותה שנה. כוחותיהן של ממלכת בריטניה הגדולה, הרפובליקה ההולנדית וממלכת הבסבורג האוסטרית התבצרו היטב לאורך הנהר  ועד הים הצפוני.

לאחר שניסה להבקיע את המרכז האוסטרי, איגף פישגרי בהפתעה את אגפו השמאלי, והביס את ה בקאסל,  ו, בעוד שפקודו, , הביס את יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד ב במאי 1794. לאחר הפוגה, במהלכה ביים פישגרי , הוא תקף שוב את קלרפאי, והביס אותו ב ו, בעוד שז'ורדן, שפיקד על  שזה עתה הוקמה, עמד בהתקפות האוסטריות ב (27 ביוני 1794), מה שהוביל בסופו של דבר לפינוי ארצות השפלה על ידי בעלות הברית.

פישגרי החל את המערכה השנייה שלו בחציית נהר המז ב-18 באוקטובר, ולאחר שכבש את ניימכן, הדף את האוסטרים מעבר לריין. הצבא האנגלו-הנוברי נסוג אל מעבר לנהר ואל. לאחר מכן, בעוד שכוחותיו של פישגרי התכוננו להתמקם במגורי החורף, הורתה הוועידה הלאומית לארמיית הצפון לפתוח במערכת חורף. ב-27 בדצמבר חצו שתי בריגדות את נהר המז על גבי הקרח, והסתערו על . ב-10 בינואר חצה צבאו של פישגרי על הוואל הקפוא בין  לניימכן, ולאחר מכן, ב-13 בינואר, נכנס לאוטרכט, שנכנעה ב-16 בחודש. הצבא האנגלו-הנוברי נסוג אל מעבר לנהר ה ולאחר מכן המשיך בנסיגתו להנובר ולברמן. פישגרי, שהצליח לחדור דרך מערכת ההגנה של  שהייתה קפואה, הגיע לאמסטרדם ב-20 בינואר, לאחר ש כבר התרחשה. הצרפתים כבשו את שאר חלקי הרפובליקה ההולנדית בחודש שלאחר מכן.

הניצחון הגדול הזה אופיין באירועים ייחודיים, כגון  על ידי הוסארים צרפתים, ומשמעת יוצאת דופן של הגדודים הצרפתיים באמסטרדם, אשר אף על פי שעמדה בפניהם ההזדמנות לבזוז את העיר העשירה ביותר באירופה, גילו איפוק.

## תרמידור והדירקטורט
אף על פי שהיה בעבר מקורבו של סן-ז'וסט, פישגרי הציע את שירותיו להפיכת תרמידור, ולאחר שקיבל את התואר "מושיע המולדת" (Sauveur de la Patrie) מידי הוועידה הלאומית, הכניע את הסנקילוטים של פריז כאשר פתחו ב (1 באפריל). לאחר מכן קיבל פישגרי את הפיקוד על ארמיות הצפון, סמבר ומז והריין, ולאחר שחצה את הריין בכוח גדול, כבש את מנהיים במאי 1795.

## מעבר למלוכנים
אף על פי שפישגרי החל את דרכו כתומך נלהב של המהפכה, עם הזמן חל שינוי ניכר בעמדותיו. קודם כל, הוא עבר תהליך של התפכחות ואכזבה מהרפובליקה. לאחר שלטון הטרור של רובספייר וחוסר היציבות הפוליטית ששרר בפריז, פישגרי (כמו גנרלים ואנשי ציבור אחרים) החל לראות בשלטון הדירקטורט שלטון מושחת וחלש. הוא הגיע למסקנה שהחזרת המלוכה (במתכונת חוקתית) היא הדרך היחידה להחזיר את הסדר והיציבות לצרפת.

בנוסף, עמד בפניו פיתוי אישי עצום. סוכנים מלוכנים, ובראשם אדם בשם , יצרו איתו קשר בחשאי. הם הציעו לו הצעות חסרות תקדים מטעם לואי ז'וזף, נסיך קונדה והממשלה הבריטית: תואר מרשל צרפת, סכומי כסף אדירים, את אחוזת שאמבור המפוארת, וקצבה שנתית נדיבה. השילוב של חוסר שביעות רצון פוליטי ופיתוי חומרי אדיר גרם לו לחצות את הקווים.

אף שהיה בשיא תהילתו כגנרל, אפשר פישגרי לעמיתו ז'ורדן לנחול תבוסה, בגד והסגיר את כל תוכניותיו לאויב, ולקח חלק בארגון קשר להחזרתו והכתרתו של לואי השמונה עשר למלך צרפת.

באותו שלב היו לממשלת הדירקטורט רק שמועות וחשדות כבדים לגבי המגעים שלו עם האויב, אך לא היו בידיהם מסמכים מפלילים או הוכחות חד-משמעיות שאפשר היה להציג בבית דין צבאי. פישגרי היה באותם ימים בשיא תהילתו. הוא נחשב "מושיע המולדת", כובש הולנד, והגנרל הפופולרי ביותר בצרפת. מעצר של גיבור בסדר גודל כזה, ללא הוכחות חותכות, היה צעד מסוכן מאוד שהיה עלול להוביל למרד גלוי של הצבא או להתקוממות נגד הדירקטורט, שהיה אז שלטון חדש ושברירי מאוד. כאשר החליט פישגרי להציע את התפטרותו באוקטובר 1795 (כנראה מתוך ביטחון מופרז שיתחננו אליו להישאר), ניצל הדירקטורט את ההזדמנות להיפטר ממנו באלגנטיות. צעד זה אפשר להם להרחיק אותו מהפיקוד על הצבאות מבלי לעורר סערה ציבורית או עימות ישיר. הוא פרש בבושת פנים, אך הבטיח את בחירתו לנשיא מועצת החמש מאות במאי 1797 כמנהיג המלוכנים.

## ניסיונות הפיכה ומוות
שמאל|ממוזער|250px|"מותו של פישגרי" (ציור מאת , 1891).
בשנת 1797 אסרו כוחות צרפת את  בטרייסטה וגילו בין מסמכיו תיעוד של המפגשים של פישגרי עם סוכנים מלוכנים. הגילוי הזה נתן לדירקטורט את ההצדקה לה היו זקוקים, והוא שהוביל למעצרו המאוחר במהלך  האנטי-מלוכנית. יחד עם ארבעה עשר איש נוספים הוגלה פישגרי לקאיין שבגיאנה הצרפתית, בשנת 1797. הוא ושבעה נוספים נמלטו וברחו לפרמריבו שבגיאנה ההולנדית השכנה. המושל  אפשר להם לעלות על ספינה לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן, הוא הפליג ללונדון, שם הצטרף ל אחרים. שם, הוא שירת במטהו של הגנרל  ב.

פישגרי נסע בחשאי לפריז באוגוסט 1803 יחד עם  כדי לעמוד בראש  נגד הקונסול הראשון, נפוליאון בונפרטה. פישגרי, שנבגד על ידי חבר, נעצר ב-28 בפברואר 1804, ומאוחר יותר, בבוקר 6 באפריל, נמצא חנוק בתאו שבכלא. הממשלה דיווחה כי הוא התאבד, אך לעיתים קרובות הואשם נפוליאון בתכנון הרצח שלו. עם זאת, ישנן מעט ראיות לכך שנפוליאון היה מעורב. תומכיו טוענים לעיתים קרובות שלנפוליאון לא היה מה להרוויח מרציחתו של פישגרי, במיוחד לאחר הוצאתו להורג של דוכס אנייה, שהכעיסה את בתי המלוכה ברחבי אירופה. פישגרי נקבר בבית הקברות סנט-קתרין, בית קברות פריזאי שהכניסה אליו הייתה מרחוב דה פר (rue de Fer) לשעבר, ושנסגר בשנת 1824.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:צרפתים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:ילידי 1761
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1804