The Code

"**The Code**" (בעברית: "**הקוד**") הוא שיר מאת הזמר/ת השווייצרי/ת נמו, אשר יצא לאור ב-29 בפברואר 2024 בהוצאת בטר נאו רקורדס. השיר נבחר לייצג את  באירוויזיון 2024 וזכה בתחרות עם 591 נקודות. זכייה זו סימנה את ניצחונה הראשון של שווייץ מאז "Ne partez pas sans moi" בביצוע סלין דיון משנת 1988, ואת הפעם הראשונה בהיסטוריה של התחרות ששיר זוכה מבוצע בידי אמן/ית שמזדהה כא-בינארי/ת.

על פי נמו, השיר מבטא את תהליך קבלת זהותו/ה הא-בינארית. "The Code" זכה לשבחים רחבים עם צאתו, בין היתר בזכות שילובם של מספר סגנונות מוזיקליים במבנה יצירה אחד, והפך לאחד המועמדים הבולטים לניצחון בחודשים שקדמו לתחרות. אף שההופעה עצמה התקבלה בחיוב, זכייתו של השיר עוררה תגובות מעורבות ומקוטבות בקרב קבוצות חברתיות ופוליטיות שונות. במישור המסחרי, זכה השיר להצלחה ניכרת, עלה למקום הראשון בשווייץ וביוון, ונכנס לחמישייה הפותחת בשש מדינות נוספות.

## רקע
ממוזער|250px|הרעיון של קוד בינארי משמש בתוך השיר כדי לבטא את אי ההשתייכות של נמו למערכת מגדר בינארית.
השיר "The Code" נכתב בידי בנג'מין אלאסו, לסה מידטסיאן ניימן, לינדָה דייל ונמו. היצירה הולחנה במסגרת מחנה כתיבה של SUISA. מארק סאבג' מה-BBC תיאר את השיר כ"אופרת EDM מסוג דראם אנד בייס" וציין כי הפזמון שואב השראה מן האופרה "חליל הקסם" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט. בהצהרות לתקשורת מסר/ה נמו כי השיר מתאר את תהליך ההכרה בזהותו/ה הא-בינארית, וכי קבלה זו העניקה לו/ה "חירות לעמוד בשם כלל קהילת הלהט"ב". לדברי נמו, כיוון שלא חש/ה כי הוא/היא משתייך/ת להגדרה של גבר או אישה, "היה עליו/ה לשבור מספר קודים". במישור הסמלי, עושה השיר שימוש בדימוי של קוד בינארי כאלגוריה לחלוקה המגדרית הדיכוטומית. בהמשך ציין/ה ב-*Eurovision World* כי "הזהות הא-בינארית היא נדבך מרכזי באמת האישית שלי... את/ה לומד/ת על עצמך כל העת. התהליך אינו מסתיים לעולם".

## וידאו קליפ וקידום
ימין|250px|נמו ב-''Pre Party ES''. נמו יצא/ה למסע קידום וביצע את השיר באירועים שונים בחודשים שלפני אירוויזיון 2024.
עם פרסום השיר ויציאתו הרשמית לציבור, הופץ במקביל גם קליפ רשמי נלווה. לשם קידום היצירה והעמקת חשיפתה לקראת התחרות, אישר/ה נמו את כוונתו/ה ליטול חלק בשורת אירועי קדם-אירוויזיון שהתקיימו במהלך חודשי מרץ ואפריל. בין האירועים נמנו *Pre-Party ES 2024* שנערך ב-30 במרץ, *Eurovision in Concert 2024* שהתקיים ב-13 באפריל, ו-*Nordic Eurovision Party 2024* שהתרחש ב-14 באפריל. מעבר לכך, העלה/העלתה נמו את ביצוע היצירה במספר הופעות נוספות טרם התחרות, ובהן בתוכנית הטלוויזיה השווייצרית *MusicStar – Die Revival-Show* ששודרה ב-31 במרץ, וכן במופע חגיגי שנערך בשגרירות שוודיה בברן לציון יובל החמישים לניצחון להקת אבבא בתחרות האירוויזיון לשנת 1974.

גרסת רמיקס ליצירה, בעיבודו של התקליטן והמפיק הגרמני פליקס ין, ראתה אור ב-26 באפריל 2024. גרסה תזמורתית נוספת, בביצוע משותף עם התזמורת הסימפונית של ביאל-זולותורן, פורסמה ב-10 במאי 2024. עם פרסום גרסה זו הושק גם קליפ מלווה נוסף, שבו מופיע/ה נמו בתלבושת המעוצבת בהשראת זו שלבשה הזמרת הקנדית סלין דיון בעת זכייתה באירוויזיון 1988, עת ייצגה אף היא את שווייץ.

## ביקורות
### תגובות התקשורת בשווייץ ובגרמניה
"The Code" זכה להערכה רחבה ולשבחי ביקורת מצד כלי התקשורת והחוגים המוזיקליים בשווייץ ובגרמניה. מישל אימהוף, מבקר בעיתון *Blick*, תיאר את היצירה כ"המנון אפי רווי עוצמה, הניתן לעיצוב בימתי מרהיב... נמו מסוגל/ת להגיע לגבהים ווקאליים יוצאי דופן. נמו, אני מאחל/ת לך שלל 12 נקודות!". מרטין פישר מ-*Tages-Anzeiger* ציין כי מדובר ב"שיר מרהיב בהיקפו... בשלוש דקותיו עובר/ת נמו בין כלל הסגנונות שבהם מפגין/ה שליטה מוזיקלית מרשימה. אמנם בלדות נוטות למצוא חן בתחרות, אך רק שירים מעטים חורטים עצמם בזיכרון; 'The Code' עתיד להיות אחד מהם". לוקה קוך מ-*Schweizer Radio und Fernsehen* (SRF) הגדיר את השיר כ"מפואר ורב-הדר", והוסיף כי הוא נשמע כ"מפגש אסתטי בין עולמותיהם של ג'יימס בונד והנס צימר".

### ביקורת בין-לאומית
במסגרת סקירה מקיפה באתר *[[Wiwibloggs]]*, שכללה ממוצע ציונים ממספר מבקרים, זכה השיר לדירוג ממוצע של 8.83 מתוך 10 נקודות, והגיע למקום הראשון בדירוג השנתי של האתר לתחרות. דורון להב מ-*ESC Beat* דירג את השיר במקום השמיני מתוך 37 המתמודדים באירוויזיון 2024, שיבח את ביצועיו/ה הקוליים של נמו, אך העיר כי נושאו ועיבודו הסגנוני הרב-שכבתי של השיר "עלולים להתגלות כמאתגרים לעיכול". גלן ולדון מ-*[[NPR]]* הגדיר את היצירה כאחת המועמדות הבולטות לניצחון, הילל את יכולתה לשלב סגנונות מוזיקליים שונים, וקבע כי מדובר בשיר בעל "כל מאפייניו של שיא דרמטי בלתי נשכח". רואיזין אוקונור מ"אינדפנדנט" הציבה אף היא את השיר ברשימת המועמדים לניצחון, והשוותה את סגנונו לאופרה "כרמן" מאת ז'ורז' ביזה ולמנגינת הנושא של סרטי ג'יימס בונד. ארין אדם מ-*The Scotsman* העניקה ליצירה ציון מושלם של 10 מתוך 10 בזכות הרבגוניות הסגנונית שהיא מציעה. מנגד, ג'ון אובריין מ-*Vulture* דירג את השיר במקום ה-22 מתוך 37. הוא ציין כי על אף שהמסר המרכזי, העוסק בחירות, זהות וקבלה עצמית, נושא עמו ערך אוניברסלי, הרי שהביצוע עלול לאבד מכוחו בשל ריבוי הסגנונות והעיבודים. לדבריו, שילובם של דראם אנד בייס, פופ אופראי, יורוראפ ואלמנטים המזכירים את "האמן הגדול מכולם" יוצר תחושת עומס צורני.

## תחרות הזמר של האירוויזיון
### לפני האירוויזיון
ב-7 ביולי 2023 הכריז תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR) על החלטתו להשתתף במהדורה ה-68 של תחרות האירוויזיון, תוך שימוש במנגנון בחירה פנימי לבחירת הנציג והשיר אשר יישאו את דגל המדינה. תהליך ההגשה כלל שני שלבים עיקריים: שלב מיון ראשוני, שבמסגרתו נבחנו מועמדויות רבות על ידי פאנל מקצועי, ולאחריו שלב סופי שבו נבחנו חמש מועמדויות מצומצמות. שמועות ראשונות בדבר בחירתו/ה של נמו כנציג/ה הרשמי/ת של שווייץ לתחרות פורסמו ב-25 בפברואר 2024, כאשר אתר החדשות השווייצרי *Blick* דיווח כי הבחירה התקבלה. שלושה ימים לאחר מכן דווח כי שם השיר הנבחר יהיה "The Code". ב-29 בפברואר פורסמה ההודעה הרשמית מטעם התאגיד, ובה הוכרז כי נמו ייצג/תייצג את שווייץ בתחרות האירוויזיון לשנת 2024.

### באירוויזיון
ממוזער|250px|נמו במהלך החזרות לגמר אירוויזיון 2024.
ממוזער|250px|נמו במהלך החזרות לגמר אירוויזיון 2024.
ממוזער|250px|נמו במהלך החזרות לגמר אירוויזיון 2024.
שווייץ שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר שני, שנערך ב-9 במאי.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 נקבע סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. שווייץ הופיעה רביעית, אחרי יוון ולפני צ'כיה. בסוף הערב הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לגמר. מאוחר יותר נחשף כי סיימה במקום הרביעי עם 132 נקודות.

הופעתה של שווייץ באירוויזיון כללה את נמו בביצוע השיר "The Code" על גבי פלטפורמה לבנה מסתובבת בצורת דיסק, ששימשה אלמנט מרכזי בעיצוב הבמה. במהלך השיר נע/ה נמו על הפלטפורמה, קפצ/ה, החליק/ה ושמר/ה על איזון תוך כדי סיבובה והטייתה. הוא/היא לבש/ה תלבושת עשויה פרווה ורודה ולבנה, בשילוב מגפי פרווה תואמים. המופע הושתת על תנועה מתמשכת ותיאום מדויק בין השירה לבין האלמנט המכני של הבמה.

בגמר האירוויזיון נבחרה שווייץ על ידי מפיקי התחרות להופיע במקום ה-21, אחרי  ולפני . בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים דורגה שווייץ במקום הראשון עם 365 נקודות, ועל אף שסיימה חמישית בהצבעות הקהל עם 226 נקודות, זכתה בתחרות עם 591 נקודות.

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות, הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, שהיא בחירת ההפקה. מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. שווייץ שובצה להתחרות בהתאם להחלטת המפיקים. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. קרואטיה שובצה כהופעה העשרים ואחת, אחרי  ולפני . במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום הראשון עם 365 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום החמישי, עם 226 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום הראשון, כשבסך הכל זכה ב-591 נקודות.

בעקבות הזכייה הפך "The Code" לשירה הזוכה הראשון של שווייץ מאז 1988, כאשר נמו היה/הייתה לאמן/ית הא-בינארי/ת הראשון/ה בתולדות התחרות שזכה/זכתה בה. במסיבת העיתונאים שלאחר התחרות הקדיש/ה נמו את הזכייה ל"כל מי שם בחוץ שאינו/ה בינארי/ת, לכל אותם אנשים המעזים להיות נאמנים לעצמם, הזקוקים שיקשיבו להם ויבינו אותם". בד בבד מתח/ה נמו ביקורת נוקבת על איגוד השידור האירופי (EBU), והאשימ/ה אותו ב"דו-פרצופיות מוסדית". לדבריו/ה, נאלץ/ה להחדיר לאולם את דגל הא-בינאריות בניגוד לכללי ה-EBU, אשר אסרו על הצגתו. נמו הוסיף/ה כי "ייתכן שגם האירוויזיון זקוק לריענון ולתיקון מדי פעם".

### תגובות להופעה ולזכייה
הופעתו/ה של נמו בגמר התחרות זכתה לשבחים נרחבים מצד מבקרי המוזיקה והצופים כאחד. ניל מק'קורמיק, מבקר המוזיקה של "דיילי טלגרף", שיבח את קולו/ה של נמו ואת האנרגיה ה"פראית" שנשקפה מהבמה. לדבריו, אף שמילות השיר היו יוצאות דופן, העוצמה שהפגין/ה נמו "הפכה את ההופעה לחוויה נשגבת בדרכה האבסורדית". המוזיקאי השווייצרי כריס פון רור ציין כי בעת הצפייה בביצוע החי עוצמת היצירה כמעט הכריעה אותו: "המכלול כולו מפגין עוצמה, דינמיות, אך גם רגש כנה הניכר בכל מנעד השירה". כתבי *El Mundo*, שרלוט דייוויס ואנדריאה רוסה מ. דל פינו, תיארו את ההופעה כ"מפגן וירטואוזי בעל גוון קרקסי, שבו נמו מדלג/ה ללא מאמץ מצרידות מלודיות לגוני ראפ מהירים באופן טבעי". ב"הגרדיאן" ציין מרטין בלאם כי מדובר ב"ביצוע הנושא עליו את חותם הניצחון. היצירה מזהירה, והבימוי מעמיד רף דרמטי חדש ביחס לכל שאר המשתתפים". הקטור יאנס מרטינס מ-*El País* כינה את נמו "כוח טבע אמנותי" וציין כי ההופעה הייתה "מעשה אקרובטי של ממש על במה מסתובבת, כאילו מיקה בחר לפתע לעסוק בפארקור ובסקייטבורדינג... נמו העניק/ה מופע שכבש את לבם של מיליוני צופים ברחבי העולם".

הזכייה עצמה עוררה תהודה רבה ותגובות חוצות מגזרים. ולנטינה קייאני מ-*[[GQ|GQ Italia]]* כתבה כי הניצחון "חרג מכל הציפיות... יש להודות כי 'The Code' ניחן בפוטנציאל ברור לזכייה, לא רק בזכות קליטותו אלא בשל המורכבות הבימתית והכוריאוגרפית שלו. עוצמתו טמונה במסר שהוא נושא, מסר ההולם את ערכי התחרות ואת סיסמתה". פליקס באייר מ"דר שפיגל" הדגיש כי הזכייה חיזקה את "מיתוס האירוויזיון כמקלט ליצירתיות, פתיחות וגיוון תרבותי". תומאס רנגלי מ-*Die Weltwoche* כתב כי "על אף בחירת הלבוש שניתן היה ללטש, נמו הפגין/ה שיווי משקל מרשים הן במישור הכוריאוגרפי והן במישור המוזיקלי... ולבסוף, גברה האיכות האמנותית". קאטיה רישאר מ-*Blick* ציינה כי הניצחון הצית מחדש את השיח הציבורי בשווייץ באשר להכרה המשפטית במגדר שלישי, ואף העמיק את תחושת הגאווה הלאומית בקרב האוכלוסייה. נציגי שווייץ בתחרויות עבר, ובהם לוקה האני (נציג 2019), גיונס טירס (נציג 2020 ו-2021) ומריוס ביר (נציג 2022), בירכו את נמו על הישגו/ה האמנותי.

מנגד, דמויות שמרניות רבות גינו את הזכייה, בעיקר בשל זהותו/ה המגדרית של נמו. רוברטו ונאצ'י, פוליטיקאי איטלקי בכיר ממחנה הימין, אמר כי "העולם ההפוך שבו אנו חיים נעשה מבחיל יותר ויותר". מתאו סלביני, המשנה לראש ממשלת איטליה, התייחס בראיון ל-*Libero Quotidiano* ואמר: "קראתי שהזוכה ניצח/ה, אך אי-אפשר לומר זאת... אינך רואה עצמך גבר או אישה, אתה/את מגדיר/ה עצמך א-בינארי/ת ואינך מזדהה כהוא או היא. אי-אפשר לומר 'הוא ניצח' או 'היא ניצחה', כי אז הכול מתמוטט". נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן רמז לזכייה בדבריו והוקיע את נמו ואת יתר משתתפי התחרות, באומרו כי הם "סוסי טרויה של השחתה חברתית". עוד הוסיף כי "עתה אנו מבינים טוב יותר עד כמה צדקנו כשהותירנו את טורקיה מחוץ למופע המביש הזה במשך שתים-עשרה שנה". דבלט בחצ'לי, מנהיג מפלגת התנועה הלאומית, הגדיר את לבושו/ה של נמו כ"אישור פומבי להתנוונות מוסרית מבישה", וטען כי התחרות עצמה "הפכה לפלטפורמת תעמולה לקידום קריסת הערכים המוסריים". טימו פוסלט מ"די צייט" טען כי הזכייה נבעה ממניעים פוליטיים של קהילת הלהט"ב, וציין כי נמו הורשה/תה להניף את דגל הא-בינאריות בעוד סמלים פוליטיים אחרים, לרבות כאפיות ודגלים נוספים שנשאו צופים באולם נאסרו להצגה על ידי הנהלת התחרות. הזמר האיטלקי אמדאו מינגי מתח אף הוא ביקורת חריפה ואמר כי התחרות הפכה ל"סדום ועמורה של התרבות המערבית... גבר שווייצרי בחצאית ניצח, זהו העולם שלנו היום. מוזיקה – אין; רק אורות, צבעים, ומופע חזותי מרהיב אך חסר עומק מוזיקלי אמיתי".

#### תגובות באשר להשפעת ההשתתפות הישראלית
ניצחונו/ה של השיר עורר שיח נרחב באשר להיקף הצל שליווה את זכייתו/ה, עקב השתתפותה של ישראל בתחרות באותה שנה, שנערכה על רקע מלחמת חרבות ברזל והייתה נתונה למחלוקת ציבורית ופוליטית עולמית. מריה-פאס לופס מ-*La Vanguardia* טענה כי הניצחון "הציל את היום, בזכות יצירה ומבצע כה מצטיינים עד כי לא ניתן לראות בזכייתם מקור למחלוקת כלשהי". עמדה דומה הביעו שרלוט דייוויס ואנדריאה רוסה דל פינו, אשר ציינו כי הזכייה "הייתה בבחינת משב רוח מרענן לכלל המעורבים, לאחר המהדורה הפוליטית והנפיצה ביותר בתולדות התחרות". איזבל פאף מ-*[[Süddeutsche Zeitung]]* כתבה כי מדובר ב"מעשה מאוזן של ממש... התחרות לא הייתה מעולם כה רוויה במטען פוליטי. על כן, אין זה מפתיע כי דווקא המדינה הנתפסת כנייטרלית מכל, שווייץ, היא זו שזכתה, באמצעות ביצוע הממחיש רמה נדירה של איזון אמנותי". לעומתה, שון קורן מ-*i* ציין כי על אף קריאתו/ה של נמו לשמר את תדמית האירוויזיון כסמל לשלום ולדו-קיום, הרי שהסערה הציבורית וההשלכות הפוליטיות שהתעוררו בעקבות התחרות יוסיפו להדהד ולהשפיע על עתידה של התחרות לשנים הבאות. ולנטינה קולוסימו מ-*[[ואניטי פייר (כתב עת, 1983)|Vanity Fair Italia]]* היללה את הישגו/ה של נמו, אך הזהירה כי גם בתוך ההצלחה הבין-לאומית "די במעט כדי לנפץ את האוטופיה של עולם שבו שוררים אהבה וסובלנות, החזון המכונן של תחרות האירוויזיון. הפוליטיקה אינה יכולה להיוותר מחוץ לגבולות המוזיקה, אף כאשר כוונות טובות וערכים הומניסטיים הם שנושאים את הניצחון".

## רשימת השמעה
;הורדה דיגיטלית וסטרימינג
# "The Code" – 3:00

;הורדה דיגיטלית וסטרימינג – רמיקס
# "The Code" (רמיקס של פליקס ין) – 3:18
# "The Code" – 3:00

;הורדה דיגיטלית וסטרימינג – גרסה תזמורתית
# "The Code" (גרסה תזמורתית) – 3:07
# "The Code" – 3:00

;תקליטור
# "The Code" – 3:00
# "The Code" (קריוקי) – 3:07
# "The Code" (רמיקס של פליקס ין) – 3:18

## פרסים ומועמדויות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אירוויזיון 2024
קטגוריה:שירי שווייץ באירוויזיון
קטגוריה:שירים שזכו באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית