ארמון הורדוס בירושלים

[ממוזער|275x275 פיקסלים|דגם '''ארמונו של הורדוס''' ב[דגם ירושלים בסוף ימי בית שני בפינה הצפון מערבית של חומות העיר העליונה. שלושת המגדלים הם היפיקוס, פצאל ומרים. ממש מתחת לשני האחרונים נראה חלק מהשחזור של בניין הארמון עצמו.]]
**ארמון הורדוס בירושלים** נבנה על ידי הורדוס ברבע האחרון של המאה ה-1 לפנה"ס. המבנה שכן בחומה הצפון מערבית של העיר העליונה של ירושלים. הורדוס התגורר בארמון כמעון ראשי, אך לא דרך קבע, שכן היו בבעלותו ארמונות נוספים, בהם מצדה, הרודיון וקיסריה. מהארמון בירושלים לא נותר היום דבר מלבד חלקים ממתחם החומות והמגדלים שמסביב, ששונו רבות הכלולים במתחם מגדל דוד והקישלה.

## מיקום ומבנים נלווים
שמאל|ממוזער| "מגדל דוד" — הנראה כאן מהחצר הפנימית של המצודה — נבנה על בסיס מגדל היפיקוס.
ארמונו של הורדוס בירושלים ניצב לאורך חומת העיר המערבית, באזור הרובע הארמני של היום, מהקישלה ועד לחומה הנוכחית (העות'מאנית) ממערב לשער ציון. הארמון כלל שני אגפים שהופרדו בגן גדול. מצפונן למתחם, באזור מגדל דוד ושער יפו של היום, הקים הורדוס שלושה מגדלים ענקיים, כמגן נוסף ומקלט אחרון למקרה של סכנה. אלה הוא קרא על שם אנשים קרובים אליו - היפיקוס על שם חבר, פצאל על שם אחיו, ומרים על שם אשתו החשמונאית. מגדלים אלו חיזקו את הפינה הצפון מערבית של החומה הראשונה, חומת העיר שנבנתה על ידי החשמונאים בין 152 ל-134 לפני הספירה. מבין שלושת המגדלים, רק החלק התחתון המאסיבי של מגדל היפיקיוס (או מגדל פצאל, לפי כמה חוקרים) שרד. בחצר מגדל דוד נמצאו שרידים של שני מגדלים חשמונאים קדומים יותר (המגדל הדרום והתיכון), שאינם קשורים למגדלים ההרודיאנים.

במהלך התקופה הביזנטית, המגדל, ובהרחבה המצודה כולה, קיבלו את שמו החלופי - מגדל דוד - לאחר שהביזנטים, שזיהו בטעות את הגבעה כהר ציון, הניחו שהיא ארמונו של דוד. שם זה נמצא בשימוש עד היום, אם כי במאה ה-19 צריח עות'מאני שהוקם בין השנים 1635–1665 מעל החומה הדרומית של המצודה נהיה למזוהה עם "מגדל דוד".

## תיאור
כמו בית המקדש שלו, ארמונו של הורדוס נבנה על במה מוגבהת של כ-500 מטר (צפון-דרום) על 150 (מזרח-מערב). נשען על סדרה של קירות תמך המתנשאים לגובה של 4 עד 5 מטרים. הארמון כלל שני מבנים מרכזיים, כל אחד עם אולמות אירועים, מרחצאות ומקומות לינה למאות אורחים. שני האגפים נקראו על שם אגריפס ואוגוסטטוס קיסר. במרכז הארמון היו גנים עם אכסדראות. השטח כלל חורשות, תעלות ובריכות מצוידות במזרקות ברונזה. הפריטוריום בארמון היה לאחר מותו של הורדוס למעון הרשמי של הנציבים הרומאים בבואם לירושלים במהלך חגים גדולים, וכנראה היה מקום משפטו של ישו על ידי פונטיוס פילאטוס.

מצפון לארמון הורדוס היו שלושת המגדלים העצומים,
* מגדל פצאל היה הגדול ביותר. הוא נקרא על שם אחיו של הורדוס והתנשא לגובה של 145 רגל.
* מגדל היפיקוס נקרא על שם חברו של הורדוס והתנשא לגובה 132 רגל.
* מגדל מרים נקרא על שם אשתו החשמונאית של הורדוס אותה הוציא להורג. יוסף בן מתתיהו כותב עליו "כי חשב המלך, אשר נאה לפאר את המגדל הנקרא על שם אשתו יותר מהמגדלים האחרים, הנקובים בשמות הגברים, תחת אשר היו המגדלים האלה חזקים יותר ממגדל האשה". הוא התנשא לגובה 74 רגל ונחשב ליפה מבין השלושה.

## תיאורו של יוספוס
יוסף בן מתתיהו תיאר בצורה חיה את הארמון

## גורל הארמון
עם הקמת הפרובינקיה הרומית יהודה בשנת 6 לספירה, מושליו - בעלי דרגת פרפקט עד שנת 41 ובדרגת פרוקורטור לאחר מכן - תפסו מקום מגורים בארמונו של הורדוס. בשנת 66 לספירה, המושל הרומי גסיוס פלורוס הקים צליבה המונית של יהודים, ועורר את המרד הגדול. המורדים נכנסו ושרפו את הארמון. רק שלושת המגדלים נותרו עומדים חלקית. כאשר טיטוס הרס את רוב ירושלים בשנת 70 לספירה, נמנע מלהרוס אותם ואת מקצת מן החומה המערבית עבור מחנה הלגיון העשירי פרטנסיס מקובל לראות במחנה כישב על כל הגבעה המערבית ושטח ארמונו של הורדוס, אך יש הטוענים כי עיקר שטח המחנה היה צפונית יותר, בדרום הרובע הנוצרי והמוריסטאן. אחד המגדלים - מגדל היפיקוס (או פצאל) שנבנה מחדש על בסיסו השלם - נודע בשם מגדל דוד, שם שהתקבל בתקופה הביזנטית, בעקבות זיהוי הגבעה המערבית עם הר ציון.

העדויות מלמדות שצלבנים התבצרו והגבירו את חומת העיר החשמונאית בעובי של 15 רגל ושהערבים, שכבשו את ירושלים ב-637, עשו כמותם גם כן.

במהלך שנות ה-1160 בנו מלכי ירושלים הצלבנית באותו שטח כללי ארמון מלכותי משלהם, שלא נותר ממנו כמעט כלום.

מחנה מצרי מהמאה ה-19 שהפך מאוחר יותר לכלא נבנה בסמוך לחפיר הדרומי של המצודה ושימש את חיילי איברהים פאשה (1834-40/41), הטורקים (1840/41-1917), הבריטים (1917–48), הירדנים (1948–67) ובחלקים על ידי משטרת ישראל לאחר 1967. מוזיאון מגדל דוד, מנהל גם את בניין קישלה.

## חפירות במאה ה-20 וה-21
בשנות ה-70, חפירות מחוץ לחומת העיר חשפו מערכת ניקוז השייכת לארמון. המערכת הובילה מים מהארמון אל גיא בן הינום. בשנת 2001, חפירות חשפו שני קירות תמך של הארמון. בחפירות של רות עמירן ואברהם איתן נחשפו גם חלקים מהמבנה העל הכולל קטעי טיח צבוע. חפירות נוספות חשפו בריכת שחיה שהייתה חלק מהארמון.

## הערות שוליים

קטגוריה:הורדוס
קטגוריה:בית הורדוס
קטגוריה:תולדות האדריכלות
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה