open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עלים אדומים

**עלים אדומים** הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2014 בכתיבתו ובימויו של בזי גטה, עם דבבה אשטו, מאיר דסה וסולומון מרשה בתפקידים הראשיים.

הסרט דובר ברובו אמהרית והעלילה מתארת התנגשות בין התרבות והערכים האתיופים עליהם שומר ראש המשפחה באדיקות, אל מול המציאות שטופחת על פניו.

הסרט זכה בפרס "נמר הזהב" לשחקן ראשי (דבבה אשטו) בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי בקנדה.

אשטו הוא שחקן ידוע באתיופיה והוטס לישראל לתפקיד הראשי בסרט הזה מכיוון שלא נמצא בישראל שחקן אתיופי בגיל מבוגר.

הסרט הופק בתמיכה ומימון של: קרן הקולנוע הישראלי; מועצת הכבלים והלוויין; קרן גשר לקולנוע רב תרבותי; קרן אבי חי; yes; ומפעל הפיס.

בזי גטי זכה בפרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI) במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים 2014 ובפרס ע"ש ענת פרחי לסרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, 2014.

## תקציר העלילה
מסגניו טדלה (דבבה אשטו), הוא אלמן קשיש שעלה לפני שנים מאתיופיה לישראל עם אשתו ושלושת ילדיו - ברוך (מאיר דסה), משה (סולומון מרשה) ובוסנה (רותי אסרסאי).

הסרט מתחיל בטקס גילוי המצבה לסוף השלושים לזכר אם המשפחה ובארוחה המשפחתית שבסופה מודיע מסגניו כי החליט למכור את הבית תמורת מיליון שקל ולגור אצל ברוך ומשה. המשפחה מתנגדת לכך בחריפות אך ללא הועיל.

מסגניו נוסע לבנו ברוך במגדל העמק ומתקבל על ידי כלתו זהבה (חנה היילה) ונכדתו לי (אורית ואסה). בסעודת ליל שבת הוא מתרעם על הנכדים שמדברים בטלפון בשבת. בסעודת נוכחת גם בתו בוסנה (רותי אסרסאי) שהוא מתנגד לקשריה עם בן זוגה ורוצה לכפות עליה את רצונו כמו שנהוג היה בחברה הפטריארכית באתיופיה. בוסנה מסרבת והוא מכנה אותה "זונה" וגורם לה לברוח מהדירה.

הוא הולך לבקר אצל אחיו אצ'נפ (מולא מנגיסטו) שיש לו חוות עזים כמו באתיופיה ונהנה שם. בשובו לדירה הוא שומע את זהבה משוחחת בטלפון עם חברתה ומספרת לה על התנהגות מסגניו ועל רצונה שימות. הוא מגלה זאת לברוך שפוקד על זהבה שתבקש סליחה ותנשק את ברכיו של מסגניו. היא מסרבת בתחילה אבל לבסוף מסכימה כדי לשמור על שלום בית. מסגניו מסב לחרטה שלא באה מהלב ועוזב לביתו של בנו משה.

משה נשוי לאורלי (שולה מולא) ולהם בן, מתן (דוד גתהון). תוך זמן קצר מגלה מסגניו שמשה בוגד באשתו והוא נאלץ להתערב בסכסוך של הזוג שגולש לעימות מילולי בצעקות.

לבסוף מציעים ברוך ומשה לאביהם, מעבר לדיור מוגן. מסגניו נעלב עד עמקי נשמתו, צועק על בניו, בורח לרחובות העיר, נתקל בנערים שיכורים שחובטים בו ונעצר על ידי שוטר ושוטרת ממשטרת ההגירה.

נלקחת ממנו טביעת אצבעות והוא מצולם. בבוקר הוא משוחרר אך איש לא בא לקחתו והוא ממשיך בנדידה ברחובות לקראת עתיד לא ברור.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

* 
*קדימון לעלים אדומים, באתר יוטיוב
*שיחה על עלים אדומים בתוכנית עושים סדר, באתר יוטיוב
*עלים אדומים מאחורי הקלעים, באתר יוטיוב
*עלים אדומים כתבה בערוץ 10, באתר יוטיוב
*יואב גינאי על עלים אדומים, באתר פייסבוק
*עלים אדומים, בספר הקולנוע הישראלי
*עלים אדומים, באתר קרן הקולנוע הישראלי

קטגוריה:סרטי 2014
קטגוריה:סרטים באמהרית
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים על משפחות
קטגוריה:זקנה בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים על העדה האתיופית
TLV Partners

**TLV Partners** היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת הון של מעל מיליארד דולר, שגויס ב-5 קרנות, בעיקר ממשקיעים מוסדיים אמריקאיים, ביניהם אוניברסיטאות מובילות וקרנות השקעה גדולות. הקרן משקיעה בחברות הזנק ישראליות, בשלבים המוקדמים שלהן. הקרן השקיעה במעל 70 חברות בתחומי מאגרי מידע, כלי פיתוח, סייבר, AI, פינטק, ביוטק ו־eCommerce.

## היסטוריה
הקרן הוקמה בשנת 2015 על ידי רונה שגב ואיתן בק.

בחודש דצמבר 2017 הצטרף אליהם כשותף שחר צפריר ובחודש דצמבר 2018 הצטרפה עדי יראל טולדנו. בשנת 2023 מונו לשותפים בקרן בריאן סק ויונתן מנדלבוים.

הקרן השקיעה במעל 70 חברות הזנק. עם ההשקעות הבולטות של הקרן נמנות Next Insurance (נמכרה ל-Munich Re),  (נמכרה לאנבידיה), גרנולייט (נמכרה לאינטל), אוריבי (נמכרה ללינקדאין), אקווה סקיוריטי סופטוור, סילברפורט, איידוק , אימונאיי ופיירבולט.

בשנת 2022, דו”ח של חברת המחקר Pitchbook מדרג את TLV Partners במקום הראשון בביצועי קרנות הון סיכון מחוץ לארה”ב.

### גיוסי הון

### אקזיטים עיקריים
להלן אקזיטים עיקריים של חברות שקרן TLV Partners נמנתה עם המשקיעות בהן:

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* נתונים אודות קרן ההון סיכון TLV Partners, באתר CrunchBase 
* כתבות אודות TLV Partners, באתר כלכליסט

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
TLV
קטגוריה:הון סיכון בישראל
קטגוריה:רחוב הארבעה
ראסם ח'מאיסי

**ראסם ח'מאיסי** (בשמו המלא, "ראסם מוחיי אלדין חמאיסי"; בערבית: "راسم محيي الدين خمايسي"; נולד בשנת 1958 בכפר כנא) הוא מתכנן ערים וגאוגרף, פרופסור מן המניין בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה וראש המרכז לתכנון ולימודים בכפר כנא. כיהן כנשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית בין השנים 2007–2009.

## ביוגרפיה
ח'מאיסי השלים תואר ראשון בגאוגרפיה ולימודים אורבניים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בתכנון ערים ואזורים בטכניון בחיפה, דוקטורט בגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימודי פוסט-דוקטורט ב-London School of Economics and Political Science ו-Queen Mary and Westfield College.

בין השנים 1982–1996 עבד כעוזר מחקר במוסדות שונים, בהם המכון לחקר העיר והאזור בטכניון, המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, מכון טרומן באוניברסיטה העברית והחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 התמנה למרצה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2013, מונה באותה אוניברסיטה לפרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה.

ראסם ח'מאיסי חבר באגודות מקצועיות וציבוריות רבות, ביניהן הסתדרות המהנדסים בישראל, האגודה הגאוגרפית הישראלית, האיגוד לתכנון סביבתי בישראל, המרכז הבינלאומי לשלום ולשיתוף פעולה (IPCC) בירושלים, ב"אגודת הארבעים", האגודה להכרה בכפרים הלא מוכרים שנמנה עם מייסדיה. בנוסף, היה חבר בעבר בוועד המנהל של עמותת "אל אקצא" לשמירה ופיתוח המקומות הקדושים למוסלמים בישראל ובמוסדות וארגונים אחרים.

ח'מאיסי כיהן כחבר בוועדות שונות ורבות לתכנון מוניציפלי ברחבי ישראל. בנוסף שימש כעורך כתב העת "אלבורהאן", כראש צוות להכנת תוכניות אב לכפרים ומועצות שונות וכיועץ לרשויות מקומיות. בשנת 2012 הוענק לו התואר "יקיר התכנון בישראל" מטעם איגוד המתכננים בישראל.

ראסם ח'מאיסי מתגורר בכפר כנא והוא אב לחמישה ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: גאוגרפיה
קטגוריה:כפר כנא: אישים
קטגוריה:מתכנני ערים ישראלים
קטגוריה:גאוגרפים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
בישופות שטרסבורג

**הנסיכות-בישופות של שטרסבורג** (בגרמנית: **Fürstbistum Straßburg**; באלזסית: **Fìrschtbischofsìtz Strossburi(g)**) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה מהמאה ה-13 עד 1803.

## היסטוריה
הבישופות נוסדה ב לספירה והוכרה כנסיכות כנסייתית ב עם הבישוף Erkanbaldo. אולם כבר בתקופה הפוסט-רומית, הבישופות שטרסבורג הייתה מועדפת במיוחד על ידי המרובינגים אשר תרמו תרומות גדולות לכנסייה המקומית בתנאי שהיא שלחה נזירים לחלק מהיער השחור בשליחות מיסיונרית. הנכסים הראשונים שהוכרו כחלק ממדינת שטרסבורג היו Vallée de la Bruche, Rufach ו-Ettenheim.

בין 1223 ל-1260 הבישופים ברטהולד הראשון מטק והיינריך השלישי משטאהלק הרחיבו במידה ניכרת את השטח החילוני הכפוף לנסיכות האפיסקופלית, והצליחו לספח כמה ערים קיסריות באזור אורטנאו בין לנדאו לאגם ביאן, מה שהעניק תנופה רבה לעיר אטנהיים. בשנת 1262, לאחר מאבק עם הבישוף וולטר מירולדסק, הושג באופן סופי שטחה של העיר שטרסבורג, אשר הפכה אפוא לצמיתות לבירה החדשה של הנסיכות. משנת 1359, כהכרה בשטחים שנרכשו, נשאו הבישופים של שטרסבורג גם את התואר של רוזני אלזס. באמצע המאה ה-14 שטח הנסיכות השתרע על פני 1400 קמ"ר עם כ-300 כפרים. משנת 1444 החזיקו הבישופים מקום מגורים קבוע בעיקר בעיר סאברן שם הייתה טירה בבעלות הנסיכים-הבישופים בה ניהלו חיים כאריסטוקרטים של אותה תקופה.

בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה העיר שטרסבורג אחד ממרכזי הפרוטסטנטיות. מרד האיכרים של 1525 התרחש גם בבישופות ודוכא בדם הודות לצעדים הכבדים שנקט הבישוף יוהאן הרביעי ממנדרשייד-בלנקנהיים ועל ידי מועצת הקתדרלה נגד הפרוטסטנטים. לאחר מותו של הבישוף, המחלוקות בין קתולים לפרוטסטנטים פרצו מחדש אפילו בתוך מועצת הבישופות עצמה. המאבק הסתיים בקיפאון, אך עלה לנסיכות בזיכיון של רנכטל לווירטמברג כדי לשלם את ההוצאות הנדרשות.

במהלך סוף המאה ה-17, רוב שטחה סופח לצרפת; היא כללה את השטחים בגדה השמאלית של הריין, סביב הערים סאברן, מולצהיים, בנפלד, Dachstein, Dambach, Dossenheim-Kochersberg, Erstein, קסטנבולץ, ריינאו, ו-*Mundat* (המורכבת מ-Rouffach, Soultz ו-אגיסהיים). הסיפוחים הוכרו על ידי האימפריה הרומית הקדושה בהסכם רייסווייק משנת 1697. נותר רק החלק של המדינה שהיה ממזרח לנהר הריין; הוא כלל אזורים סביב הערים אוברקירך, אטנהיים ואופנאו. שטח זה נמסר לבאדן ב-1803.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס

**פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס** (או **פרוילה הראשון**), (בערך 722 – 14 בינואר 768) המכונה **האכזר**, היה מלך אסטוריאס משנת 757 ועד הירצחו.

## ביוגרפיה
פרואלה היה בנו הבכור של אלפונסו הראשון והמשיך בפעילותו של אביו. פלאיו היה סבו מצד אמו.

הוא דיכא התקוממות של הבסקים, מהם לקח את האצילה מוניה (או מונינה), עימה התחתן מאוחר יותר. מוניה הייתה אמו של יורשו של פרואלה, אלפונסו. לפי האגדה, היא הייתה גם אמו של חימנה, אמו של גיבור הרומנטיקה האגדי ברנרדו דל קרפיו. מדינת הבאסקים לא נפגעה יחסית בעקבות המרד; מאידך, פרואלה השמיד את גליסיה לאחר דיכוי המרד. הוא גם הביס צבא קורדובני בראשות עומר, בנו של עבד א-רחמן הראשון, ועומר נהרג במהלך הקרב. בתקופת שלטונו נוסדה העיר אוביידו, ב-25 בנובמבר 761, כאשר אב המנזר מאקסימו ודודו פרומסטנו הקימו שם כנסייה לכבוד סנט וינסנט. תחת פרואלה, היחסים הטובים בין הכנסייה והמלך נמשכו כמו בתקופת שלטונו של אביו - אלפונסו "הקתולי".

פרואלה התנקש בעצמו באחיו, וימאראנו, מה שהוביל לכינוי "האכזר". הוא חשש שהפופולריות של וימאראנו תוביל לעלות על כס המלכות; באקט של חרטה, הוא אימץ את בנו של וימאראנו, ברמודו. הריגתו של וימארנו הכעיסה את האצולה, והוא נרצח על ידי אנשיו בקנגאס דה אוניס. גופותיהם של פרואלה ואשתו מוניה קבורות בקתדרלה של אוביידו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נפטרים ב-768
אלכסיי גורנוסטאייב

**אלכסיי גורנוסטאייב** (ברוסית: **Алексей Горностаев**;  18 בפברואר 1808 - 18 בדצמבר 1862) היה אדריכל רוסי, בולט כחלוץ בתחייה הרוסית, בונה של מנזר וקתדרלה בסנט פטרסבורג, כנסיית סנט פטרסבורג וכן כנסייה בהלסינקי. מיוחסת לו הלידה מחדש של ארכיטקטורת גגות האוהלים המסורתית של הצפון הרוסי.

## ביוגרפיה
### חינוך
אלכסיי גורנוסטאייב היה בנו של מנהל מפעל היציקה באזור ניז'ני נובגורוד. הוא הצטרף לשירות המדינה כפקיד זוטר ב-1823 בעיר הולדתו ארדטוב, לאחר מכן עבר לסנט פטרסבורג ב-1826, פרש ב-1827 והתפרנס מציור לוחות פרסום ואיורים ומאוחר יותר עבור הוצאת ספרים, סווינין שמימנה את סיור הלימודים שלו ברוסיה. בשנת 1829, גורנוסטייב פנה לכיתתו של אלסנדרו ברולו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות ושימש כשוליה בבניית תיאטרון מיכאילובסקי (1831). בשנים 1834–1838, הוא נסע על חשבונו באירופה, וקיבל את הקרדיטים הגבוהים ביותר עבור יצירות האמנות שלו בפומפיי. הוא חזר בשנת 1838, השנה שבה הכריז ניקולאי הראשון לאקדמיה כי "כדי לשמור על רוח האדריכלות הביזנטית העתיקה בעיצובי כנסיות, על האדריכלים לעקוב אחר הטיוטות של קונסטנטין תון" . גורנוסטאייב קיבל רישיון אדריכל ממלכתי, חברות באקדמיה, והועסק כאדריכל משרד הפנים מאז 1843 ועד מותו. הקריירה המעשית שלו מחולקת בבירור לשתי תקופות.

### תקופה נאו-קלאסית (1838–1848)
עבודתו של גורנוסטאייב לפני 1848 פעלה לפי המסורת של הזמן ההוא, ושילבה את הדעיכה הנאו-קלאסית עם הטעם של המעמדות הגבוהים. אחד מלקוחותיו, M.V.Shishmaryov, ממן מאוחר יותר את השחזור של גורנוסטייב את מנזר טריניטי-סרגיוס.

### התחייה הרוסית (1848–1862)
חייו של גורנוסטאיב השתנו כאשר קיבל הזמנה מדמאסקין (1795–1881), הכומר ממנזר ולעם, לשפץ את המנזר למען הנזירים הרבים שבו. כפי שניסח זאת המבקר ולדימיר סטאסוב, "הוא כבר היה בן 45, פרופסור, מבוסס היטב בין העתקה וחיקוי פה אחד של סגנונות אירופיים, יוונים ורומיים קלאסיים, כשלפתע, בהשפעת אנשי דת משכילים קיבל תפנית חדה.

במקום ללכת בעקבות הקאנון הביזנטי בעל חמש הכיפות של תון, בחר גורנוסטאייב לבצע מחדש את גגות האוהלים של צפון רוסיה המסורתית. במקביל, כשהוא חש מגבלות של גישה צרה זו, הוא הגדיל אוהלים רוסיים עם קמרונות וקשתות רומנסקיות. המבצע שלו לשחזור את מנזר ולעם כלל כנסייה ומגורים, בניינים טכניים כמו להספקת מים, קפלות וכנסיות נוספות במתחם.

בשנת 1858 תכנן גורנוסטאייב את קתדרלת דורמיציון במחוז דונייצק באוקראינה, הפעם בצורת מגדל ביזנטי מסורתי. זמן קצר לפני מותו, הוא תכנן ובנה שיפורים למנזר טריניטי-סרגיוס בסטרלנה (ליד סנט פטרסבורג) - שערי כניסה, קפלה ושני בנייני מגורים. עבודתו האחרונה, קתדרלת אוספנסקי האורתודוקסית בהלסינקי, הושלמה לאחר מותו.

## גלריה

 File:831. Фонтанка,46. Особняк графини Н.Ф.Карловой.jpg
File:Konevec Monastery.jpg
File:Внутри собора Рождества Богородицы. Остров Коневец. (Санкт-Петербург).jpg
File:IMAG0387.jpg
File:Церковь святителя Николая 2.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1808
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1862
מרד וינה

ממוזער|הוצאה להורג של רוברט בלום, ציור מאת קרל סטפק
**מרד וינה** או **מהפכת אוקטובר** (בגרמנית: **Wiener Oktoberaufstand**, או **Wiener Oktoberrevolution**) של אוקטובר 1848 היה המרד האחרון במהפכה האוסטרית של 1848.

## היסטוריה
ב-6 באוקטובר 1848, בזמן שחיילי האימפריה האוסטרית התכוננו לעזוב את וינה כדי לדכא את המהפכה ההונגרית, קהל שאהד את המטרה ההונגרית (של פועלים, סטודנטים וחיילים מרדנים) ניסה למנוע מהם לעזוב. האירוע התדרדר לקרבות רחוב אלימים; דם נשפך בקתדרלת סטפנוס הקדוש והרוזן ביילט פון לאטור, שר המלחמה האוסטרי, עבר לינץ' על ידי הקהל. מפקד חיל המצב של וינה, הרוזן אורספרג, נאלץ לפנות את העיר, אך הוא התבצר בעמדה חזקה מחוצה לה.

ב-7 באוקטובר ברח הקיסר פרדיננד הראשון עם חצרו לאולמיץ (כיום אולומואוץ, צ'כיה) תחת חסותו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ. שבועיים לאחר מכן הועבר הפרלמנט האוסטרי לקרמזיר (כיום Kroměříž, צ'כיה).

ב-26 באוקטובר, בפיקודו של הגנרל וינדיש-גרץ והרוזן יוסיפ ילאצ'יץ', החלו צבאות אוסטריה וקרואטיה בהפגזה על וינה, והם הסתערו על מרכז העיר ב-31. ההגנה הובלה על ידי הגנרל הפולני יוזף בם. פרט לו, שהצליח להימלט, כל מנהיגי ההתנגדות הוצאו להורג בימים שלאחר מכן - כולל ונצל מסנהאוזר, העיתונאי אלפרד יוליוס בכר, הרמן ילינק וחבר הפרלמנט הרדיקלי רוברט בלום, למרות שהייתה לו חסינות פרלמנטרית.

ההישגים של מהפכת מרץ אבדו ברובם, ואוסטריה החלה בשלב של סמכותיות ריאקציונרית - "נאו-אבסולוטיזם" - אך גם ברפורמה ליברלית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אביב העמים
רמי טרגר

**רמי טרגר** (נולד ב־29 באוקטובר 1957) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. שירת כקצין בחיל האוויר והיה מפקד צוות הלוחמים היחיד שהפיל מיג סורי באמצעות טיל כתף.

## ביוגרפיה
טרגר נולד בשנת 1957, הוא גדל והתחנך בחיפה.

בשנים 1976–1979 שירת בצה"ל. בשנת 1979 החל ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1983–1985 למד לתואר שני במנהל עסקים באותה אוניברסיטה.

טרגר נשוי לאורית ואב לארבעה ילדים.

## פעילות צבאית

את שירותו הצבאי החל טרגר בשייטת 13. תחילה, הוכשר כלוחם בגדוד 202 של הצנחנים ומשם עבר אל קורס מ"כים ואימונים במסגרת השייטת. טרגר השתתף בפעילויות צבאיות לרבות מלחמת לבנון הראשונה.

בשנת 1977 יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ בחיל האוויר. טרגר היה ממקימי יחידות טילי הכתף של צה"ל. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, צוות לוחמים בפיקודו נלחם בגזרה המרכזית. הצוות נכנס ללבנון ממטולה, השתתף בקרבות במסלול התנועה שכלל את מרג' עיון, נבטיה וג'זין והמשיך בלחימה דרך הרי השוף עד כביש ביירות–דמשק, שם תפסה אותם הפסקת האש.

### הפלת המיג
ב־10 ביוני 1982, צוות לוחמים בפיקודו של טרגר, סרן במילואים, שהה במארב באזור עין זחלתא סמוך לכביש ביירות–דמשק, בהמתנה למסוקי תקיפה מסוג גאזל, שהגיחו בגובה נמוך מאוד ותקפו כוחות ישראלים במהלך ימי הלחימה. הצוות נתקל בשני מטוסי מיג 23 בגובה נמוך של כ-100 מטרים בלבד, שירו לעבר הכוחות. כשפנו מטוסי המיג לכיוון צפון–מזרח, נתן טרגר פקודת אש ושני טילי כתף נורו אל עבר מטוסי המיג. טייס המיג הסורי השני הבחין בירי הטיל הראשון וניסה להימלט ושבר בחוזקה מזרחה לאזור הרי השוף. הטיל השני, ששוגר ותופעל על ידי טרגר ולוחם נוסף, פגע במטוס המיג 23 שהתרסק בתחתית הוואדי.

זו הייתה ההפלה הראשונה והיחידה של מטוס אויב שבוצעה על ידי צה"ל באמצעות טיל כתף והייתה זו להפלה הראשונה של טיל בזק (הרד-היי) בעולם.

## קריירה ופעילות עסקית

בין השנים 1995–2000, עבד בחיפה כימיקלים וכיהן בין היתר כמנכ"ל החברה. בין השנים 2001–2004, היה מנכ"ל סאסאטק. בין השנים 2004-2007, היה מנכ"ל זהר דליה ובין השנים 2007–2009, שימש כנשיא ומנכ"ל עמיעד מערכות סינון וכיושב ראש בפועל של חברות הבת בסין, אוסטרליה וארצות הברית.

בשנת 2008, טרגר זכה בפרס המנכ"ל המצטיין מטעם בורסת AIM בלונדון טרגר הוא הישראלי הראשון שנבחר למעמד זה בבורסת AIM בלונדון.

בשנת 2007, יזם והקים עם שותף וחברת סנו מפעלי ברונוס בע"מ את חברת סנו אינטרטראנס, העוסקת בסחר כימיקלים. בשנת 2012, מכר טרגר את חלקו בחברה לסנו.

בשנת 2013, יזם והקים עם שותף טכנולוגי, את חברת באלאסטמארין אשר עוסקת בתחום סינון מי נטל לאוניות ופיתוח פתרונות בתחום הסינון המוגנות בפטנט.

בשנים 2018–2021 כיהן כמנטור בתוכנית יזמים צעירים, בבית הספר הריאלי העברי בחיפה ומשנת 2018, משמש טרגר כמנהל כספים של מועדון הספורט בשכונת מגוריו דניה בחיפה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פרופיל לינקדין של רמי טרגר, באתר לינקדאין
* 

## הערות שוליים

2023 03
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
אבנגורו

**אבנגורו** (בצרפתית: **Abengourou**) היא עיר המשמשת כבירת מחוז קומואה במזרח חוף השנהב.

## גאוגרפיה
העיר שוכנת בגובה של כ־200 מטרים מעל פני הים במזרח חוף השנהב. היא ממוקמת כ־26 קילומטרים מערבית לגבול עם גאנה, כ־155 קילומטרים מצפון־מזרח לאביג'אן, העיר הגדולה במדינה, וכ־190 קילומטרים מזרחית ליאמוסוקרו, בירת המדינה.

## דמוגרפיה
בעיר עצמה מתגוררים כ־100,000 תושבים (נכון לשנת 2014) ובמטרופולין כולה מתגוררים מעל 164,000 תושבים נכון לשנת 2021). רוב התושבים הם בני הקבוצה התאנית אקאן.

## תחבורה
בדרום־מזרח העיר קיים מנחת מטוסים קטן. העיר נמצאת לצידם של שני כבישים עיקריים: האחד מחבר בין אביג'אן בדרום לבין בונדוקו ומעברי הגבול לגאנה ולבורקינה פאסו בצפון; השני מחבר את אבנגורו גם כן עם אביג'אן, אך מכיוון מזרח (מכיוון העיר גראן־בסאם).

## כלכלה
בעיר קיים בתי מלון ואכסניות רבים. כמו כן מגודלים באזור פולי קפה וקקאו.

## ספורט
בעיר קיימת קבוצת כדורגל המשחקת בליגת העל של חוף השנהב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוף השנהב: ערים
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר

ממוזער|269x269 פיקסלים| מפת המחוז
**הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר** (בגרמנית: **Woiwodschaft Serbien und Temeser Banat**, בסרבית: **Војводство Србија и Тамишки Банат**, ברומנית: **Voivodina sârbească și Banatul timișan**, בהונגרית: **Szerb Vajdaság és Temesi Bánság**), המכונה בפשטות **מחוז סרביה** (Serbische Woiwodschaft), הייתה ארץ כתר של האימפריה האוסטרית שהתקיימה בין 1849 ל-1860.

זו הייתה ארץ כתר נפרדת שנקראה על שם שני מחוזות לשעבר: וויבודינה הסרבית ובאנאט טמשוואר. האזור הקודם שלה מחולק כיום בין סרביה, רומניה והונגריה. הוויוודה נתנה את שמה לוויבודינה הסרבית הנוכחית.

## היסטוריה
הוויוודה הוקמה על פי החלטה של הקיסר האוסטרי בנובמבר 1849, לאחר המהפכות של 1848/1849. היא הוקמה בהתאם לפריבילגיה שניתנה לסרבים על ידי הקיסר ההבסבורגי ב-1691, תוך הכרה בזכותם של סרבים לאוטונומיה טריטוריאלית בתוך המלוכה ההבסבורגית.

האזור כלל את האזורים של בנאט, באצ'קה והעיריות אילוק ורומה בצפון סרם. מושל אוסטרי שישב בטמשוואר שלט באזור, והתואר של הווייבוד היה שייך לקיסר עצמו. התואר המלא של הקיסר היה "הווייבוד הגדול של מחוז סרביה" (בגרמנית: **Großwoiwode der Woiwodschaft Serbien**). גם לאחר ביטול הוויוודה, הקיסר שמר על התואר הזה עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918.
ממוזער|280x280 פיקסלים| מפה משנת 1853
בשנת 1860 בוטלה הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר ורוב שטחה (בנאט ובאצ'קה) שולבה בממלכת הונגריה ההבסבורגית, אם כי שלטון הונגרי ישיר החל רק ב-1867, לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית. בניגוד לבנאט ובאצ'קה, בשנת 1860 שולבה סרם בממלכת סלאבוניה, עוד ארץ כתר הבסבורגית נפרדת. ממלכת סלאבוניה התמזגה לאחר מכן עם ממלכת קרואטיה, ויצרה את הממלכה החדשה של קרואטיה-סלבוניה, אשר סיכמה על הסכם עם ממלכת הונגריה בשנת 1868, והפכה לאזור אוטונומי של ממלכת הונגריה בתוך אוסטריה-הונגריה.

## שפות
שתי השפות הרשמיות של המחוז היו גרמנית ו"אילירית" (סרבית).
קובץ:Vojvodstvo srbija okruzi 1849 01.png|מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1849–1850).
קובץ:Vojvodstvo srbija okruzi 1850 01.png|מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1850–1860).


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קנת קמרון

**קנת קמרון** (באנגלית: **Kenneth Donald Cameron**; נולד ב-29 בנובמבר 1949, קליבלנד) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

## ביוגרפיה
קנת קמרון נולד בעיר קליבלנד. לאחר סיום בית ספר הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא השתתף במלחמת וייטנאם כמפקד מחלקה ואחר כך שירת כמאבטח של חיל הנחתים בשגרירות בסייגון. בשנת 1972 הוא החל קורס טיס. לאחר סיומו הוא היה טייס של מטוס מדגם דאגלס A-4 סקייהוק. בשנת 1978 קמרון קיבל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ממכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובשנת 1979 קיבל תואר שני. לאחר סיום הלימודים קמרון המשיך בשירות בחיל הנחתים. בשנת 1983 הוא סיים הכשרה לטייס ניסוי.

## שירות בתחום החלל
בשנת 1984 קמרון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-37 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (סטיבן נגל היה מפקד צוות). המשימה העיקרית הייתה הצבת מצפה קרני גמא קומפטון על המסלול. במשימת STS-56 בשנת 1991 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל אנדוור. צוות עשה מספר מחקרים תוך שימוש בספייסלאב של סוכנות החלל האירופית. בשנת 1994 קמרון עבר הדרכה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר הכוכבים. בשנת 1995 הוא היה מפקד צוות של STS-74 שהתחברה לתחנת החלל מיר. המעברות עגנה בתחנת החלל במשך 3 ימים. היא הביאה אספקה חדשה והחזירה לכדור הארץ ממצאים של המחקרים שבוצעו. בשנת 1996 הוא פרש מנאס"א.

בשנת 2006 קמרון חזר לנאס"א. הוא מונה לתפקידי ניהול במרכז נאס"א בלנגלי. בשנת 2007 הוא עבר למרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2008 הוא פרש מנאס"א.

## מחוץ לנאס"א
בשנת 1996 קמרון פרש מנאס"א ועבר בתעשיית רכב עבור ג'נרל מוטורס וסאאב. בשנת 2002 קמרון קיבל תואר במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של מישיגן. לאחר פרישה סופית מנאס"א בשנת 2008 הוא החל לעבוד בנורת'רופ גראמן.

## קישורים חיצוניים

* 
* קורות חיים

קטגוריה:אסטרונאוטים אמריקאים
קטגוריה:טייסי צי ארצות הברית
קטגוריה:טייסי ניסוי אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת וייטנאם
קטגוריה:בוגרי בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי
קטגוריה:עובדי נאס"א
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
אולפן ליגת האלופות

**אולפן ליגת האלופות** היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 1995 ומסקרת את משחקי ליגת האלופות בכדורגל. התוכנית נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ, וזכתה בעבר בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הספורט הטובה ביותר.

במשך מעל ל-25 שנים הוביל את התוכנית מודי בר און. בשלהי 2021 נאלץ בר און לפרוש עקב התמודדות עם מחלת הסרטן, ממנה נפטר לבסוף במאי 2022. לאחר פטירתו נבחר טל פרידמן כמחליפו בהגשת התוכנית, אך בסיום עונת שידורים אחת הודיע על עזיבה. בספטמבר 2023 נבחרה מירי נבו כמגישת האולפן החדשה.

## היסטוריה
בשנת 1995 רכש ערוץ הספורט את זכויות השידור של ליגת האלופות, לאחר שעד 1994 זכויות השידור היו בידי רשות השידור ובעונת 1994/95 הזכויות היו בידי ערוץ 2. בכל ערב משחקים שודר משחק אחד בשידור ישיר, כאשר לפניו שודרה תוכנית אולפן לקראת המשחק, שכללה כתבות צבע ופרשנויות של הפאנל באולפן, ולאחר המשחק שודרו תקצירי יתר משחקי הערב.

לאחר "עונת ניסיון" עם מגישים מתחלפים, בשנת 1996 מונה מודי בר און לתפקיד מגיש האולפן. לצדו התגבש פאנל קבוע שהורכב מפרשני הערוץ אבי מלר, שהגיש את תקצירי המשחקים, נדב יעקבי ושגיא כהן, אליו הצטרפו בהמשך גם כדורגלני עבר שונים, ובניהם אלי אוחנה ואיציק זוהר. את המשחקים שידרו לרוב רמי וייץ ויורם ארבל.

בשנותיו הראשונות זכה האולפן לשבחים על גישה שונה וקלילה יותר שהציג לשידורי הספורט. גישה זו התבלטה במערכונים אותם כתב מודי בר און מדי שנה עבור משדרי הגמר (כדוגמת "להיות רוי קין", פארודיה על הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'" ששודרה לפני משחק הגמר בשנת 2000), והחל משלב מסוים גם באירוח אמנים ולהקות שהופיעו באולפן בסיום כל ערב משחקים. בשנת 1998 זכה האולפן בפרס מטעם אופ"א כגוף המשדר המצטיין של המפעל באירופה.

בשנת 2001 נוסף על ערוץ הספורט הבסיסי ערוץ נוסף, "ספורט חמש פלוס", ששידר משחק נוסף מהמפעל בכל ערב משחקים. בשנת 2007 השיק ערוץ הספורט שני ערוצים נוספים, "חמש לייב" ו"חמש גולד". בערוץ "גולד" שודר משחק נוסף, בעוד בערוץ "לייב" שודר "ערוץ הקיבוץ" - בו בר און והפאנל עוברים בין כל המגרשים בערב המשחקים ומעדכנים בשערים ובאירועים המשמעותיים בכל משחק.

עם השנים חלו שינויים רבים בהרכב המשתתפים: וייץ וארבל עזבו את ערוץ הספורט ובמקומם הפכו יעקבי ועמיחי שפיגלר לשדרים הבכירים. בנוסף, צוות הפרשנים התרחב והצטרפו אליו, בין היתר, עמרי אפק, בוני גינצבורג, אלי גוטמן ודודו אוואט, לצד פינות שונות אותן הגישו כתבי הערוץ.

## פרסים ומועמדויות

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוץ הספורט: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ליגת האלופות
נסיך פיימונטה

**הלורדות של פיימונטה**, לימים **נסיכות פיימונטה** (באיטלקית: **Piemonte**), הייתה במקור נחלה של רוזנות סבויה, ובעקבות כך הלורדים היו חברים בענף אכאיה של בית סבויה. את התואר ירש הענף המבוגר של השושלת ב-1418, אז בערך הועלתה סבויה למעמד דוכסות ופיימונטה למעמד נסיכות. כאשר בית סבויה קיבל את ממלכת סרדיניה, הסבויים השתמשו בסגנון **נסיך פיימונטה** (באיטלקית: **Principe di Piemonte**) עבור יורש העצר שלהם. התואר נכנס לראשונה לשימוש על ידי ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה.

השימוש נשמר כאשר ויטוריו אמנואלה השני הפך למלך איטליה, "נסיך פיימונטה" הפך שווה ערך ל"נסיך ויילס" הבריטי, התואר שניתן לנסיך הכתר.

## הלורדים של פיימונטה
* ???? – 1233 טומאזו הראשון, גם רוזן סבויה
* 1233 – 1259 טומאזו השני, בנו של הקודם
* 1259 – 1282 טומאזו השלישי, בנו של הקודם
* 1282 – 1334 פיליפו הראשון, בנו של הקודם, גם נסיך אכאיה (1301 - 1307)
* 1334 – 1367 ג'אקומו, בנו של הקודם, הטוען לאכאיה
* 1368 – 1368 פיליפו השני, בנו של הקודם
* 1368 – 1402 אמדאו, אחיו של הקודם, הטוען לאכאיה
* 1402 – 1418 לואיג'י, אחיו של הקודם

## נסיכי פיימונטה

## נסיכי פיימונטה ונאפולי
כאשר בית סבויה הפך לשושלת השלטת באיטליה ב-1861, הם המשיכו להשתמש בתואר נסיך פיימונטה ליורש העצר אך גם החלו להחליף אותו בתואר חדש, הנסיך מנאפולי.

## סמלים

קובץ:Royal Standard of the Crown Prince of Italy (1880-1946).svg|הדגל המלכותי של נסיך פיימונטה
קובץ:CoA of the prince of Piedmont.svg|סמל של נסיך פיימונטה


קטגוריה:בית סבויה
ישראל אוסטרזצר

**ישראל אוסטרזצר** (כ"ט בשבט ה'תרס"ד, 15 בפברואר 1904 – אב ה'תש"א, יולי 1941) היה היסטוריון וחוקר הספרות התלמודית. סגן מנהל המכון למדעי היהדות בוורשה  ומרצה לתלמוד ולספרות ימי הביניים במכון. חיבר ספרים ומאמרים. נספה בשואת יהודי אירופה.

## קורות חיים
[ממוזער|250px|ישיבת אבל מיוחדת במלאת שנה לפטירת [מתתיהו שהם, בבית הספרייה המרכזית למדעי היהדות בוורשה. אוסטרזצר ערך ספר זיכרון לזכרו וכנראה מופיע בתמונה זו.]]
נולד בקולומיאה שבפלך סטניסלבוב, גליציה. התחנך בחינוך מסורתי, תחילה למד אצל סבו, ר' אלטר פרנקל, ואחר כך אצל רבי מאיר שפירא בעת כהונתו כרבה של טרנופול.

ב-1923 קיבל תעודת בגרות של הגימנסיון הקלאסי בקולומיאה. אחר כך למד פילוסופיה, היסטוריה ובלשנות קלאסית באוניברסיטת קרקוב ובאוניברסיטת ורשה שבה קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1927.

בשנת 1928 התקבל לעבודה במכון למדעי היהדות בוורשה, תחילה כמזכיר וכעבור שנה כסגן מנהל המכון. משנת 1933 החל לשמש מרצה לתלמוד ולספרות ימי הביניים במכון זה.

כן השתתף בוועדות הממשלתיות הפולניות שעסקו בנושאי הוראת דת ולימודי יהדות בבתי הספר התיכוניים בפולין.

אוסטרזצר ריכז וערך את ספר הזיכרון לזכרו של המשורר מתתיהו שוהם, הספר אבד בתקופת השואה.

## מחקריו
מחקרו של אוסטרזצר התמקד במשפט התלמוד ובהיסטוריה של העת העתיקה. הוא כתב מאמרי ביקורת ומסות ביוגרפיות לרוב, וכן שלושה ספרים:
* **לברור מצבם המשפטי של יהודי אלכסנדריה בתקופת רומא**, ורשה: כתבי המכון לחכמת ישראל III, תרצ"א
* **מוסד ה[[אפותיקי]] בדיני התלמוד**, בודפשט, תרצ"א
* **נכסיו של העבד בדיני התלמוד**, ורשה: כתבי המכון לחכמת ישראל, תרצ"ה 

## לקריאה נוספת
* יעקב בן-יוסף (עורך) **הסמינר הממלכתי למורי דת-משה בוורשה**: קובץ מחקרים ומאמרים, תל אביב, 1985, עמ' 179
* **ישראל אוסטרזצר**, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 309–313

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* Ostersetzer Israel בספריית סנט אטיין

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:היסטוריונים שנספו בשואה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים פולנים
קטגוריה:חוקרי תלמוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרקוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1904
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1941
The Best (אלבום של ג'סטין ביבר)

**The Best** (בעברית: **המיטב**) הוא אלבום אוסף השלישי של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור באופן בלעדי ביפן, ב-27 בפברואר 2019, על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם וסקול בוי רקורדס , לציון עשר שנים של ביבר בתעשיית המוזיקה (2009-2019).

באלבום נכללים סינגלים מתוך אלבומי האולפן של ביבר: *[[My World 2.0]]* (2010), Under The Mistletoe (2011), ''Believe'' (2012), ו-*[[Purpose (אלבום של ג'סטין ביבר)|Purpose]]* (2015), וכן מתוך המיני אלבום *[[My World]]* (2009), אלבום הרמיקס *[[Never Say Never: The Remixes]]* (2011) ומאלבום האוסף הקודם שלו, *[[Journals]]* (2013).

## רשימת השמעה

## קישורים חיצוניים
* The Best באתר פאנדום

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ג'סטין ביבר
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת איילנד רקורדס
רדוגה (סדרת לוויינים)

**רדוגה** (ברוסית:**Радуга**, קשת בענן) הייתה סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1975–2013. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים צבאיים. החל משנת 1979 הם היו חלק של מערכת קשר לוויינית של צבא ברית המועצות. כמן כן הם נוצלו לצורכי המשק הסובייטי. השיגורים בוצעו בעיקר מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם "פרוטון K".

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בברית המועצות הוחלט לפתח רשת תקשורת לוויינית על בסיס לוויינים במסלול גאוסטציונרי במקום לווייני תקשורת מדגם "מולניה" שפעלו במסלול מולניה. תכנון הלוויינים הועבר ל"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". התכנון הסתיים בשנת 1975. במקביל פותח משגר מדגם "פרוטון K". במרץ 1974 שוגרה חללית "קוסומוס 637" שהייתה דגם של לוויין תקשורת החדש. הלוויין המבצעי הראשון שוגר ב-22 בדצמבר 1975.

מערכת תקשורת הופעלה לראשונה בשנת 1979 על בסיס שני לווייני "רדוגה". בשנת 1982 הוחלט לעבור למערכת מתקדמת שכוללת 4 לווייני מדגם מולניה 3 ו-4 לווייני "רדוגה".

הלוויין היה במשקל כ-1950 ק"ג וצויד בפאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר. על הלוויין היו מותקנים ממסרים שפעלו ב-C band. אורך חיים של הלוויין היה 3 שנים.

בשנת 1985 החל פיתוח דגם "רדוגה 1". דגמים אלו היו במשקל 2420 ק"ג. על הלוויין היו מתוקנים ממסרים שפעלו ב-C band, X band ו-L band. הלוויין הראשון שוגר בשנת 1989 והשמיני ואחרון בשנת 2009. אורך חיים של הלוויין היה 3 שנים.

בשנת 2007 שוגר לראשונה לוויין מדגם "רדוגה 1M". דגמים אלו היו במשקל 2420 ק"ג. על הלוויין היו מתוקנים ממסרים שפעלו ב-C band, X band, L band ו-Ka-band. הלוויין השלישי ואחרון בשנת 2013. אורך חיים של הלוויין היה 10-12 שנים.

על בסיס לווייני הסדרה פותחו לווייני "גוריזונט" ו-"אקרן" לצרכים אזרחיים.

כיום לווייני הסדרה מוחלפים על ידי לוויינים מסדרה "מרידיאן".

## רשימת שיגורים
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון

## קישורים חיצוניים
* לווייני רדוגה
* לווייני רדוגה 1
* לווייני רודגה 1M
* תיאור השיגורים

קטגוריה:לוויינים רוסיים
קטגוריה:לוויינים סובייטיים
קטגוריה:לווייני תקשורת
מועצה אזורית הרי יהודה

**מועצה אזורית הרי יהודה** הייתה מועצה אזורית במחוז ירושלים בישראל. ב-1964 אוחדה המועצה עם כמה משכנותיה למועצה אזורית מטה יהודה.

## היסטוריה
המועצה הוקמה בשנת 1949. בעת הקמתה היא כללה 11 יישובים, במרחב שבין מוצא לצרעה. בשטחי המועצה הוקמו יישובי עולים רבים וכבר ב-1952 נכללו בה כ-35 יישובים. ב-1958 התגוררו בה כ-9500 נפש.

ביולי 1963 בוטלה המועצה המקומית רמת רחל וסופחה למועצה.

משרדי המועצה שכנו בירושלים. 

ב-1963 עלתה הצעה לאחד את ארבע המועצות האזוריות באזור ירושלים (הרי יהודה, גיזו, אבן העזר והאלה) למועצה אחת גדולה. הוקמה ועדה שדנה בכך, וראשי ארבע המועצות תמכו במהלך. במאי 1964 הוחלט על איחוד ארבע המועצות למועצה אחת: מועצה אזורית מטה יהודה.
## ראשי המועצה
בראשות המועצה עמדו:
* נפתלי אושפיז מקריית ענבים (1950)
* מנחם כץ ממעלה החמישה (1953-1955)
* אפרים בן-חיים מקריית ענבים (1958) 
* יעקב הוכמן מבית זית (מ-1959)

## הערות שוליים

הרי יהודה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
Blood 1983

***Blood 1983*** (בעברית: **דָם 1983**) הוא המיני-אלבום הראשון של להקת המטאל אלטרנטיבי האמריקאית In This Moment. המיני-אלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2022, על ידי חברת התקליטים BMG רייטס מנג'מנט. במסגרת המיני-אלבום, הקליטה הלקה מחדש ארבעה שירים וקטע אינסטרומנטלי אחד.

המיני-אלבום היה הראשון שיצא בהוצאת BMG רייטס מנג'מנט.

## רקע והפקה
בשנת 2012 הוציאה In This Moment את אלבום האולפן הרביעי שלה, *[[Blood (אלבום)|Blood]]*. במסגרת האלבום, הוקלטו ארבעת השירים "", "Burn", "" ו-"Whore". הרביעי מתוכם הפך ללהיט בין-לאומי ונמכר במאות אלפי עותקים. בשנת 2022 הודיעה הלהקה כי בכוונתה להקליט מיני-אלבום קונספט, בהשראת שנת 1983. הלהקה הקליטה מחדש את אותם ארבעת השירים, בסגנון המאפיין את שנת 1983, כמו גם קטע אינסטרומנטלי בשם "1983", הפותח את המיני-אלבום. קטעים ויזואליים מתוך הגרסאות פורסמו בהמשך.

## רשימת רצועות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי In This Moment
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
אנדריי וורוניחין

**אנדריי וורוניחין** (ברוסית: **Андрей Воронихин**  28 באוקטובר 1759 - 21 בפברואר 1814) היה אדריכל וצייר רוסי. כקלאסיציסט הוא גם היה ממייסדי סגנון התחייה הרוסי המונומנטלי. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג.

## ביוגרפיה
אנדריי וורוניחין נולד בכפר במחוז פרם, למשפחת צמיתים של הרוזן אלכסנדר סטרוגנוב, נשיא ותיק של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, שייתכן שהוא היה גם אביו. וורוניחין התאמן בציור בבית המלאכה של צייר האיקונות של אורל גבריאל יושקוב. כישרונות נעוריו משכו את תשומת לבו של סטרוגנוב, ובשנת 1777 שלח הרוזן את וורוניחין ללמוד במוסקבה. בין מוריו היה ואסילי בז'נוב ומטבי קזקוב. לאחר 1779 עבד ורוניכין בסנט פטרבורג.

בשנת 1785 שוחרר וורוניחין. מ-1786 עד 1790 למד אדריכלות, מכניקה ומתמטיקה בצרפת ובשווייץ.

בשנת 1797, האמן השיג את התואר ה"אקדמי" מהאקדמיה לאמנויות יפות ומתחילת המאה ה-19 לימד באקדמיה לאמנויות יפות.

הארכיטקטורה המוקדמת ביותר של וורוניחין כוללת גימור הפנים של ארמון סטרוגנוב (1793). צורות הבארוק המפוארות, שהוצעו על ידי רסטרלי, הוחלפו בעזרת וורוניחין בקישוט קלאסי קפדני, המאופיין בפשטות ובעידון. יתר על כן, הוא שיחזר את פנים הדאצ'ה סטרוגנוב על הנהר השחור (1795 - 1796), וכן בנה אחוזות בגורודניה (1798).

היצירה העיקרית של וורוניחין הייתה קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג. הבנייה החלה ב-27 במרץ 1801, והעבודה הסתיימה ב-1811. לרגל שיפוץ הכנסייה, הוענקה לוורוניחין פנסיה ואות מסדר אנה הקדושה.

מספר יצירות אחרות של וורוניחין היו בניין מחלקת האוצר, בניין מכון הכרייה של סנט פטרבורג, מבנים בארמון פטרהוף, וארמונות בסטרלנה, גאצ'ינה ופבלובסק.

האדריכל מת ב-5 במרץ 1814 בסנקט פטרסבורג ונטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.

## גלריה

 File:Kazaňský chrám (13).jpg
File:Kazan Cathedral, Saint Petersburg, Russia 03.JPG
File:1560. Санкт-Петербург. Мраморный дворец.jpg
File:Горный.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:ילידי 1759
קטגוריה:נפטרים ב-1814
תלמה בורדמן

**תלמה בורדמן** (באנגלית: **Thelma Boardman** 31 באוקטובר 1909 – 21 באפריל 1978), נולדה בשם **תלמה ג'ויס האברד** (**Thelma Joyce Hubbard**), הייתה מדבבת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות עבודתה באולפני וולט דיסני, במיוחד כמדבבת של מיני מאוס בשנים 1937–1938 ושוב ב-1941–1942.

## ביוגרפיה
תלמה ג'ויס האברד נולדה באזור תעלת פנמה ב-31 באוקטובר 1909, לאדוארד לושיוס ורבקה ססיליה האברד. בשנת 1932 היא עבדה כמנהלת מסע הבחירות של אביה כשהגיש בקשת מועמדות דמוקרטית לקונגרס מקליפורניה. היא נישאה לראסל ארווין דיהל ב-7 ביולי 1929, לפני שהתחתנה עם השחקן טרו איימס בורדמן, איתו נולדו לה שני ילדים. היא החלה לתרום את קולה לדמותה של מיני מאוס כחלק מתוכנית רדיו בשנת 1937. בשנת 1938 עשתה את תפקיד הדיבוב הראשון שלה בסרט בתור המלאך של דונלד בסרט "Donald's Better Self". היא נפטרה ב-21 באפריל 1978 בלוס אנג'לס, קליפורניה.

## פילמוגרפיה
* 1938
** Donald's Better Self
** Mother Goose Goes Hollywood
** שלגיה ושבעת הגמדים – בתור שלגיה בדיבוב הספרדי
* 1941
** הסופה הקטנה
** השנים הטובות
** אומנות הסקי
* 1942
** ההחלטה של דונלד
** מסיבת יום ההולדת של מיקי
** במבי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1978
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978
אורי צוויק

**אורי צוויק** הוא מדען מחשב,  פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
אורי צוויק הוא בנם של אברהם צוויק, שהיה מנכ"ל רכבת ישראל, ושל חוקרת הספרות יהודית הלוי-צוויק. קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון, ובשנת 1989 קיבל תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה בהנחייתו של פרופ' נוגה אלון, שכותרתה "Lower Bounds on the Complexity of Boolean Functions". המשיך לשנתיים של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ווריק באנגליה.

בשנת 1991 הצטרף לסגל בית הספר למדעי המחשב של אוניברסיטת תל אביב. מחקרו עוסק בתורת הגרפים, ובפרט באלגוריתמים בתורת הגרפים. 

אלגוריתם קרלוף-צוויק , שאותו הציג, יחד עם האוורד קרלוף, בשנת 1997, קרוי על שמו. 

בשנת 2011 הוענק לו פרס רובינס מטעם האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).

בשנת 2021 הוענק לו פרס Test-of-Time בכנס STOC, בקטגוריית מאמרים שהשפיעו לאורך כ-20 שנה.

## קישורים חיצוניים

* אורי צוויק, באתר של אוניברסיטת תל אביב 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
אחריק צווייבה

**אחריק סוקרטוביץ' צווייבה**' (ברוסית: **А́хрик Сокра́тович Цве́йба**, ; נולד ב-10 בספטמבר 1966) הוא כדורגלן עבר סובייטי, אוקראיני ורוסי, ממוצא אבחזי, ששיחק בעמדת המגן בקבוצות דינמו טביליסי, דינמו קייב, גמבה אוסקה. צווייבה הוא שחקן הכדורגל היחיד בעולם, אשר שיחק ב-4 נבחרות לאומיות שונות: ברית המועצות, חבר המדינות, אוקראינה ורוסיה.

## ביוגרפיה
צווייבה התחנך בבית הספר לכדורגל בעיר הולדתו גודאותה. בגיל 17 זומן לסגל של קבוצת דינמו סוחומי, אך לא שותתף במשחקי הליגה. כעבור שנה הוא עבר לקבוצת סק"א חברובסק, בה שיחק במשך 3 חודשים, עד שהתגלה על ידי ציידי הכישרונות של קבוצת הצמרת הסובייטית דינמו טביליסי. צווייבה שיחק בשורות המועדון עד שנת 1990. באותה שנה הודיעה הנהלת דינמו טביליסי שבכוונתה לעזוב את ליגת העל של ברית המועצות ויחד עם קבוצות אחרות לייסד ליגה גאורגית נפרדת. החלטת ההנהלה הביאה לכך שחלק מהשחקנים הבכירים של הקבוצה עזבו אותה. צווייבה היה אחד מן העוזבים - הוא שוכנע על ידי ולרי לובנובסקי לעבור לדינמו קייב.
צווייבה שיחק בשורות דינמו קייב במשך 3 שנים. זכה עם הקבוצה בדאבל (אליפות ברית המועצות וגביע ברית המועצות) ב-1990.

בשנת 1993 עבר צווייבה לרוסיה, שם שיחק תקופה קצרה בקבוצת קאמאז נאברז'ניה צ'לני. לאחר מכן עבר ליפן, לקבוצת גמבה אוסקה, בה שיחק במשך 3 שנים. הוא שב לרוסיה לתקופה קצרה ואז עבר לסין, לקבוצת צ'ונצ'ינג ליפאן. בשנת 1999 שב לרוסיה סופית. את קריירת הכדורגלן שלו סיים בשנת 2001 בשורות דינמו מוסקבה
### נבחרות
צווייבה זומן לנבחרת הראשית של ברית המועצות לקראת מונדיאל 1990. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בתחרות בשל פציעה במשחק אימון. צווייבה השתתף בכל משחקי הנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 1992. לאחר התפרקות ברית המועצות הצטרף לסגל נבחרת חבר המדינות, איתה נטל חלק ביורו 1992 - הוא השתתף בשני משחקים ראשונים של הנבחרת, בהם ספג שני כרטיסים צהובים ולכן לא יכל להשתתף במשחק השלישי.

באוגוסט 1992 שיחק משחק אחד בשורות נבחרת אוקראינה - משחק ידידות נגד הונגריה.

בשנת 1993, לאחר שעבר לרוסיה, זומן לנבחרת הרוסית. הוא יועד לסגל הנבחרת למונדיאל 1994, אך לא השתתף בו בשל פציעה. למעשה הוא שותף בנבחרת רק בשנת 1997, במהלכה נטל חלק ב-8 משחקים.

## תארים
* אליפות ברית המועצות - 1990
* גביע ברית המועצות - 1990

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:מגני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מגני כדורגל רוסים
קטגוריה:כדורגלני סק"א חברובסק
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני גמבה אוסקה
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני אלניה ולדיקווקז
קטגוריה:כדורגלני קאמאז נאברז'ניה צ'לני
קטגוריה:כדורגלני אוראלאן אליסטה
קטגוריה:כדורגלני צ'ונצ'ינג ליפאן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת רוסיה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוקראינה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני יורו 1992
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1966
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1966
פרץ אופוצ'ינסקי

**פרץ אופוצ'ינסקי** (בפולנית: **Perec Opoczyński**; כ"ד בתשרי ה'תרנ"ג, 15 באוקטובר 1892 - טבת או שבט ה'תש"ג, ינואר 1943) היה סופר, משורר ומתרגם יידי. פעיל ציוני במפלגת פועלי ציון ועורך בטאון התנועה "דאס ווארט". נספה בשואת יהודי אירופה.

## ביוגרפיה
נולד למשפחת חסידי גור בלוטומיירסק שליד לודז'. בילדותו התייתם ונאלץ לפרנס את עצמו, במקביל ללימודיו בישיבה.

בגיל 12 החל לכתוב שירה עברית. במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הרוסי ולאחר שחרורו עסק בהוראת עברית והחל לכתוב בעיתונות היהודית העברית והיידית בפולין. הוא מצא עבודה כסנדלר בלודז' ובשעות הפנאי כתב לעיתונות. מלבד שירים פרסם סיפורים מחיי החסידים, בעיקר ב"הצפירה", "היום" ו"בדרך". כן תרגם את "שכול וכשלון" של י. ח. ברנר ליידיש.

הוא גילה עניין פוליטי, נעשה פעיל במפלגת פועלי ציון וגם ערך את עיתון התנועה 'דאס ווארט'.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו ורשה. הוא פעל במחתרת של פועלי ציון וגם עבר בארכיון רינגלבלום.

נספה בגטו בתאריך לא ידוע.

## כתיבתו וכתביו
בין הפסבדונימים שבהם חתם על פרסומיו: משה מחוייב, פרץ אופוטשנר, ופרץ חסידא.

טיוטת האגדה האחרונה שכתב (בקיץ 1942) 'דין תורה' מוקלדת במכונת כתיבה, הוקדשה לעסקן מנחם כהן שאותו הוא כינה 'מגנם של היתומים השכולים והנדחים', היא מצויה בבית לוחמי הגטאות.

**רשימות** פרץ אופוצ'ינסקי ששרדו מגטו ורשה, ובהן: ילדים בחוצות, נושא המכתבים היהודי: פרקי יומן, וההברחה בגיטו ורשה. ראו אור במהדורה מוערת מאת צבי שנר בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר ראה אור בשפות שונות ובבמות מגוונות, ומהדורה אנגלית שלו יחד עם זכרונותיו של יוסף זליקוביץ' זכתה לתואר ספר השנה העולמי לשנת 2015–2016 בקטגוריה היסטוריה/ביוגרפיה.

## רשימותיו
רשימותיו של אופוצ'ינסקי, כולל זכרונותיו מהגטו נדפסו בכמה ספרים וזכו לתרגומים לשפות אחדות:
* **געזאמלטע שריפטן** פון פרץ אפאטשינסקי, מיט א ביאגראפיע פון רינה אפער-אפאטשינסקי, ניו יורק: 1951
* **רעפארטאזשן פון ווארשעווער געטא: פרץ אפאטשינסקי**, ורשה: יידיש בוך, 1954
* **רשימות**, ערך והוסיף הערות: צבי שנר; תרגם מיידיש והביא לדפוס: אברהם יבין, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1970.

## לקריאה נוספת
* **פרץ אופוצ'ינסקי**, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 314–318
* 
* דברי אזכרה, בתוך: מלך ניישטט (נוי), חורבן ומרד של יהודי ורשה, תל אביב, תש"ז, עמ' 247–248

## קישורים חיצוניים

* Monika Polit, BEFORE THE WARSAW GHETTO: THE PRE-WAR WRITINGS OF PERETZ OPOCZYNSKI, YIVO 2019 
* Anna Majchrowska, Najpilniejszy ze wszystkich. Perec Opoczyński (הכי דחוף מכולם. פרץ אופוצ'ינסקי)  


## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים פולנים
קטגוריה:מתרגמים ליידיש
קטגוריה:מתרגמים יהודים פולנים
קטגוריה:נספים בגטו ורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1892
בית הכנסת דרבנט

ממוזער|חזית בית הכנסת
בית '''הכנסת''' **דרבנט**, ידוע גם בשם **קל נומז** (Kele-Numaz, רוסית: Дербентская синагога "Келе-Нумаз") הוא בית הכנסת היחיד שקיים כיום בעיר דרבנט שבדאגסטן.

## היסטוריה
במאה ה-19, החלק העליון והעתיק ביותר של העיר (שנמצא קרוב יותר למצודת נארין-קאלה), היה מיושב בעיקר על ידי מוסלמים, החלק המרכזי והשטוח על ידי יהודי ההרים, והחלק התחתון ליד הים, על ידי ארמנים ורוסים .

בית הכנסת קל-נומאז נפתח בשנת 1914 ונמצא בפיקוח פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה (FJCR).

בראשית העידן הסובייטי היו בעיר 11 בתי כנסת כולל הקל-נומז.

בפברואר 1904 עתרה קהילת יהודי ההר לרשויות העיר בבקשה להקצות קרקע לבניית בית כנסת חדש. בעתירה נכתב כי בתקופה בה הייתה  בנו היהודים בית כנסת ברחוב קומנדנצקאיה 2 (בית הכנסת מדרש אליהו), אך מספר המתפללים גדל מעבר ליכולת ההכלה של בית הכנסת. בעקבות העתירה הקצו שלטונות העיר 300 מ"ר לבניית בית תפילה בפינת רחוב גוליצין (כיום רחוב בויינאקסק) ונתיב קולודזני (כיום נתיב צ'פאייב).

## שחזור
בני הקהילה רצו לשחזר את בניין בית הכנסת כפי שהיה בשנת 1914, ונדרשו לשם כך להוכיח בעלות על המבנה. את המסמך המעיד על הקצאת הקרקע לבניין בית הכנסת הם מצאו לאחר שיטוטים בארכיון העיר, ובעקבות כך פורק בית הכנסת בשנת 2009, ונבנה מחדש מהאבנים הישנות באמצעות חומרים חדשים. המבנה המחודש נקרא "המרכז הקהילתי היהודי".

מעל הכניסה הראשית של המרכז הקהילתי היהודי ישנו שלט בעברית "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם".

השטח הכולל של המרכז הקהילתי היהודי הוא 2500 מ"ר. במקום פועל מקווה, גן ילדים עירוני ומוזיאון יהודי ההרים.

ב-22 במרץ 2010 השתתפו נשיא דאגסטן מגומדסלאם מגומדוב והרב בערל לזר בטקס פתיחת בית הכנסת המחודש.

ב-23 ביוני 2024 שרפו מחבלים את בית הכנסת היהודי בדרבנט, שנחרב לחלוטין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: בתי כנסת
קטגוריה:דגסטן
באטל קריק (מישיגן)

**באטל קריק** (באנגלית: **Battle Creek**) היא עיר בצפון–מערב מחוז קאלהון שבמדינת מישיגן שבארצות הברית. העיר ממוקמת בסמוך לנקודת המפגש של הנהרות באטל קריק וקאלמזו. נכון ל-2020 התגוררו בעיר 52,721 תושבים. העיר זכתה לכינוי "עיר הקורנפלקס", משום ששוכנים בה המטות של חברת קלוגס ו-Post Consumer Brands.

## מקור השם
לפי אחת האגדות המקומיות, באטל קריק קרויה על שם היתקלות בין שני ילידים אמריקאים למשלחת של הממשלה הפדרלית שנשלחה ב-1824 לבצע סקר קרקעות. שני הילידים הגיעו למחנה המשלחת בבקשה למזון אחרי שהצבא האמריקאי איחר באספקת המזון בהתאם להסכם שיקגו מ-1821. אחרי דין ודברים, נטען שאחד מהילידים ניסה לקחת אוכל, ואחד מחברי המשלחת ירה ופצע קשה אחד מהם. בעקבות התקרית עזבו חברי המשלחת לדטרויט. הסוקרים לא שבו לאזור עד יוני 1825, אחרי שהמושל יישב את הסכסוך. המתיישבים הראשונים קראו לנהר באטל קריק והעיירה קיבלה ממנו את השם.

גרסה אחרת מתייחסת לנהר שנקרא בפי המקומיים Waupakisco, התייחסות שלהם לקרב בין שבטים שנערך לפני הגעת האירופאים. עם זאת, חוקר מאוניברסיטת טרומן מאמין שלשם אין קשר לדם או לקרב.

## היסטוריה
בשנת 1774 הקימו שבט אוטווה ופוטוואטומי כפר משותף בסמוך לעיר שקיימת כיום. בעקבות השלמת תעלת ארי (Erie) ב-1824 התחזקה ההגירה מערבה מניו יורק וניו אינגלנד, בין היתר למישיגן. יישוב הקבע של האירופאים החל ב-1831, אחרי מעבר פוטווואטומי לשמורה. ב-1839 נוסדה העיירה בחוק.

בין 1832 ל-1861 עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, שימשה העיר כתחנה חשובה ברשת ה"מסילות התחתיות", ששימשו עבדים נמלטים כדי לברוח לחופשי במישיגן ובקנדה.

ב-1866 הקים בעיר ד"ר ג'ון הארווי קלוג סנטוריום, ואחיו, ויל קית' קלוג עבד עבורו. במהלך עבודתו שפך קלוג קמח תירס נוזלי למכשיר חימום שבישל והפך אותו לפתיתים, להם הוסיף חלב. הוא הצליח לשכנע את אחיו לחלק את המאכל החדש למטופלים בסנטוריום והביקוש אליו גבר. כך, יחד עם מספר משקיעים פתח מפעל לייצור קורנפלקס. בהשראתו, המציא צ'ארלס ויליאם פוסט סוג אחר של דגני בוקר והקים בעיר חברה משלו.

## גאוגרפיה
לפי לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית, העיר משתרעת על שטח של 113.26 קמ"ר, מתוכם 2.9 קמ"ר שטח מים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה במישיגן.

## דמוגרפיה
ממוזער|מטה חברת קלוגס בבאטל קריק
ב-1982, בלחץ חברת קלוגס שאיימה להוציא את המטה שלה מהעיר, סיפחה אליה העיר את עיירה בשם באטל קריק, מה שהכפיל את אוכלוסייתה.

בשנת 2020 היה הגיל החציוני בעיר 36.3. ההכנסה החציונית השנתית של משק בית הייתה 42,285 דולר, ובסך הכל 25,270 דולר לנפש. 22.7% מאוכלוסיית העיר חיה בעוני.

## תחבורה
בבאטל קריק קיימת תחנת רכבת בה עוברות רכבות של אמטרק, לצד חברת הרכבות הקנדית ונורפוק שמספקות גם הן שירות. בנוסף, קיים בעיר נמל תעופה בינלאומי לצד נמל תעופה מקומי.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* Official tourism website
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מישיגן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1831
1892 בצרפת

שנת **[[1892]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 905 שנות לאום.

## הנהגה
*נשיא צרפת: מארי פרנסואה סדי קארנו
*ראש ממשלת צרפת:
**עד 27 בפברואר: שארל דה פרייסין
**27 בפברואר–6 בדצמבר: אמיל לובה
**מ-6 בדצמבר: אלכסנדר ריבו

## אירועים
*12 ביולי: אגם חבוי מתפרץ מתוך קרחון במונט בלאנק, וגורם להצפה של העמק בה נהרגים 200 תושבים ונופשים בסנט–גרבי לה–באיין.
*8 בנובמבר: מטען של פעילים אנרכיסטים הורג 6 בני אדם בתחנת משטרה בשדרת האופרה בפריז.
*17 בנובמבר: כוחות צבא צרפת כובשים את אבומה, בירת ממלכת דהומיי.
*שערוריית פנמה: פשיטת הרגל של חברת תעלת פנמה מערבת את כספם של 800 אלף צרפתים, ביניהם 15 אלף נשים רווקות שמאבדים את השקעותיהם בשווי כולל של 1.8 מיליון פרנק.
*מתגלה פסל ונוס של ברסמפואי.

## נולדו
*22 בינואר: מרסל דאסו, תעשיין מטוסים יהודי ומייסד דאסו תעופה (נפטר ב-1986).
*24 בפברואר: מוריס מוניי בוטון, ספורטאי חתירה ומדליסט אולימפי (נפטר ב-1965).
*10 במרץ: ארתור הונגר, מלחין (נפטר ב-1955).
*22 במרץ: גאו שארל, משורר (נפטר ב-1963).
*15 באפריל: ז'וזף שארל לפבוור, קרדינל (נפטר ב-1973).
*18 באפריל: יוג'ין אודרי, מהנדס מכונות (נפטר ב-1962).
*19 באפריל: ז'רמן טאפייר, מלחין (נפטר ב-1983).
*26 באפריל: אדריאן מונייה, משוררת ומוציאה לאור (נפטר ב-1955).
*29 באפריל: אנרי בארד, כדורגלן (נפטר ב-1951).
*8 במאי: אנדרה אובי, מחזאי (נפטר ב-1975).
*10 ביוני: ארמנד לונל, סופר (נפטר ב-1972).
*18 ביוני: ויקטור פונטאן, רוכב אופניים (נפטר ב-1982).
*1 ביולי: ז'אן לורקה, צייר ומעצב טפטין (נפטר ב-1966).
*19 ביולי: מרסל גרומייר, צייר (נפטר ב-1971).
*26 ביולי: פיליפ ז'רנך, מלחין (נפטר ב-1982).
*28 ביולי: פיליפ קאטו, סייף ומדליסט אולימפי (נפטר ב-1964).
*15 באוגוסט: לואי דה ברויי, פיזיקאי וחתן פרס נובל (נפטר ב-1987).
*21 באוגוסט: שארל ואנל, במאי סרטים ושחקן (נפטר ב-1989).
*4 בספטמבר: דריוס מיו, מלחין (נפטר ב-1974).
*15 בספטמבר: לואי פאבר, צייר (נפטר ב-1956).
*26 בספטמבר: אמיל דיוטן, תעשיין תעופה (נפטר ב-1979).
*26 באוקטובר: אנדרה שאפלן, מהנדס מכונות ומעצב קטר הקיטור (נפטר ב-1978).
*11 בנובמבר: גסטון יו, אתלט ומדליסט אולימפי (נפטר ב-1979).
*14 בנובמבר: דיודן קוסטה, טייס ואיש תעופה (נפטר ב-1973).

## נפטרו
**([[:קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1892|קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1892]])**
* 22 באפריל: אדואר לאלו, מלחין (נולד ב-1823).
* 1 ביוני:לואי ז'נמו, צייר ומשורר (נולד ב-1814).
* 22 ביוני: פייר אוסן בונה, מתמטיקאי (נולד ב-1819).
* 30 בספטמבר: הקטור ג'ונתן קרמו, לברית ומחזאי (נולד ב-1828).
* 6 באוקטובר: ז'אן אנטואן ולמין, רופא (נולד ב-1827).
* 12 באוקטובר: ארנסט רנן, פילוסוף וסופר (נולד ב-1823).
* 4 בנובמבר: הרווה, לברית, מלחין ומבצע (נולד ב-1825).
* 15 בנובמבר: פייר לואי שארל דה פיילי, גנרל (נולד ב-1810).
* 26 בנובמבר: שארל לבינגרי, קרדינל (נולד ב-1825).

## קישורים חיצוניים

*