open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס

**אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס** (באנגלית: **Washington University in St. Louis**) היא אוניברסיטת מחקר פרטית הממוקמת בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. מוסד הלימודים הוקם בשנת 1853 על ידי ויליאם גרינליף אליוט וואיימן קראו. הוא נקרא בתחילה "סמינר אליוט" (Eliot Seminary) ובשנת 1857 שונה השם ל"אוניברסיטת וושינגטון" לכבודו של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון.

האוניברסיטה נמנית עם מוסדות הלימוד והמחקר המובילים בעולם. ב-2019 דורגה האוניברסיטה כ-22 בעולם, לפי הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם על ידי אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי. היא מושכת סטודנטים מכל רחבי ארצות הברית ומלמעלה ממאה מדינות ברחבי העולם. 15,155 סטודנטים לומדים לתארים שונים באוניברסיטה.

## מחלקות אקדמיות
המחלקות האקדמיות של האוניברסיטה כוללות:

* המחלקה לאמנות ואדריכלות
* המחלקה למדעים
* בית הספר להנדסה
* בית הספר למשפטים
* בית הספר לרפואה
* בית הספר למנהל עסקים
* בית הספר לעבודה סוציאלית ובריאות הציבור
* בית הספר ללימודי המשך

## קמפוסים
לאוניברסיטה מספר קמפוסים בעיר סנט לואיס או בקרבתה:

* **קמפוס דנפורת' -** הקמפוס המרכזי שבו מתקיימות מרבית תוכניות התואר הראשון והתארים המתקדמים.
* **הקמפוס לרפואה -** בית הספר לרפואה של האוניברסיטה פועל במסגרת המרכז הרפואי של אוניברסיטת וושינגטון.
* **הקמפוס המערבי -** בקמפוס המערבי נמצאת ספריית האוניברסיטה, מרכז כנסים ושירותים אדמיניסטרטיביים שונים.
* **הקמפוס הדרומי -** הקמפוס הדרומי כולל את מתקני הספורט של האוניברסיטה.
* **הקמפוס הצפוני -** קמפוס זה מאכלס שירותים אדמיניסטרטיביים של האוניברסיטה.

## זוכי פרס נובל
בין בוגרי וחוקרי האוניברסיטה נכללים זוכי פרס נובל:

* ארתור קומפטון - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1927
* לואיס פדריקו ללואר - חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1970
* פול ברג - חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1980
* אהרון צ'חנובר - שימש פרופסור אורח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2004
* בריאן קובילקה - חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2012
* אדוארד אדלברט דויזי - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1943
* סברו אוצ'ואה - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1959
* אלפרד הרשי - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1969
* כריסטיאן דה דוב - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1974
* דניאל נתנס - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1978
* המילטון או. סמית' - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1978

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סנט לואיס
וושינגטון בסנט לואיס
וושינגטון בסנט לואיס
וושינגטון בסנט לואיס
וושינגטון בסנט לואיס
מסילת חלץ

**מסילת חלץ** היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המחברת בין מסילת לוד–אשקלון ליד מושב מבקיעים, ובין מסילת הדרום כמה ק"מ דרומית לקריית גת. אורכה כ-20 ק"מ. נקראת על שם מושב חלץ הממוקם סמוך למסילה.

## היסטוריה
הקמת המסילה נכללה בתוכנית החומש של רכבת ישראל בשנת 1974, במטרה לייצור תוואי שיקצר את הדרך לרכבות משא בין דרום הארץ לנמל אשדוד, בעיקר עבור רכבות המובילות מחצבים (אשלג מים המלח ופוספטים מהנגב). עד הקמת המסילה רכבות משא מהדרום היו צריכות להמשיך ללוד ואז לחזור דרומה במסילת לוד–אשקלון. תכנון המסילה והקמתה בפועל נמשך מספר שנים. התכנון המפורט של המסילה החל ב-1978. במאי 1979 זכתה חברת מקורות במכרז להקמת המסילה, אך תביעות של בעלי קרקעות נגד הפקעות שטחים לאורך תוואי המסילה, הביאו לעיכוב בתחילת העבודות.

המסילה נפתחה לתנועה ב-17 בנובמבר 1982.

בשנות ה-2000 שודרגה ושופצה המסילה בהיקף של 15 מיליון שקל.

## תפעול
[ממוזער|שמאל|250px|מפגש מסילת חלץ עם [מסילת הדרום, נובמבר 2021]]
[ממוזער|שמאל|250px|מפגש מסילת חלץ עם [מסילת הדרום, נובמבר 2021]]
[ממוזער|שמאל|250px|מפגש מסילת חלץ עם [מסילת הדרום, דצמבר 2022]]
הקו משמש לרכבות משא ביו מסוף "אשדוד מיון" למסופי המטען בבאר שבע, דימונה, מישור רותם (צפע), נאות חובב ובעבר גם הר צין (נסגר במרץ 2021).

המסילה משמשת לפעמים כמסילת חירום, לתנועת רכבות נוסעים במקרה של תאונה או עבודות פיתוח במסילה שבין לוד לקריית גת.

## תוכניות עתידיות
קיימות תוכניות עתידיות להקמת שתי שלוחות שיסתעפו מהמסילה: האחת מזרחה למחסום תרקומיא (על מנת ליצור חיבור רכבתי בין רצועת עזה לבין יהודה ושומרון במסגרת המעבר הבטוח), והשנייה צפון מזרחה לכיוון בית שמש כדי לשרת רכבות נוסעים ורכבות מטען בין אשקלון וקריית גת ובין בית שמש וירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חלץ
חלץ
רארג

**רַארְג** (באנגלית: **Rarg**) הוא סרט מונפש קצר, אשר נכתב ואויר על ידי האנימטור טוני קולינגווד, בשיתוף עם המפיק כריסטופר אוהייר, בעת שהיה סטודנט באקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה, בשנת 1989. המוזיקה המקורית בסרט נכתבה על ידי פיליפ אפלבי ומבוצעת על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון. הסרט מספר את סיפורה של העיירה הבדיונית "רארג", שתושביה מגלים יום אחד תגלית מרעישה אודות קיומם. הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס סרט האנימציה הטוב ביותר מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע ולטלוויזיה. בישראל, שודר הסרט בתחילת שנות ה-90 בערוץ הראשון, במסגרת רצועת "התוכניות לילדים ולנוער".

## עלילת הסרט
הסרט מספר על עיירה שלווה במיוחד בשם "רארג", עליה מסופר כי השמש זורחת בה רק לאחר שכל תושביה התעוררו. במרכזה של העיירה ניצבת הספרייה המרכזית, ותושבי העיירה עוסקים בגילוי תגליות מדעיות ובהצגתן למושל העיירה. השלווה הקסומה בעיירה מופרת יום אחד, כאשר אחד המדענים מגלה, להפתעת כולם, כי העיירה כולה היא חלום בלבד והיא קיימת רק בראשו של אדם בשם **אדווין בארנס**. המדען מגלה כי אותו בארנס ישן כעת וכי הוא צפוי להתעורר בזמן הקרוב על ידי השעון המעורר שלו - ובכך "להעלים" את העיירה על תושביה. על מנת להציל את עתידם, נרתמים כל תושבי העיירה למשימה מיוחדת, שמטרתה למנוע מבארנס להתעורר. הם בונים שער מעולם החלום אל עולם המציאות, ושולחים דרכו משלחת מיוחדת אל חדרו של בארנס. ארבעת חברי המשלחת, שצוידו באמצעים משתיקי קול, גוררים את בארנס על מיטתו בחזרה אל עולם החלום (דהיינו - אל תוך חלומו שלו), ומשכנים אותו בתוך אולם אטום לקול, על מנת שלא יתעורר לעולם. מסע הבאתו של בארנס אל תוך האולם מהווה את שיאו של הסרט, ובעת הסעת המיטה דרך רחובות העיר צופים כל תושביה במתרחש בדממה מוחלטת. המשימה מסתיימת בהצלחה, לשמחתם של כל תושבי העיירה, ונראה כי חייהם ניצלו. ובאותו הרגע ממש, מתהפך בארנס במיטתו, ומתחיל לחלום חלום אחר, שונה לחלוטין. הסרט מסתיים בכך שכל תושבי העיירה הופכים בזה אחר זה לעופות פלמינגו ורודים - מושא חלומו החדש של בארנס.

## הדמויות
* **המספר** - עלילת הסרט מסופרת בקולו של נייג'ל הות'ורן.
* **המושל** - מוצג באור לעגני, כחסר כישורי מנהיגות וכדמות אינפנטילית החובבת צעצועים ותגליות חדשות.
* **המדען** - הדמות הרצינית בעיירה, אשר מסמל את הידע הרב והרציונליות.
* **התינוק** - דמות מפתח, אשר מגלה לכל תושבי העיירה את הסכנה שטמונה בשעון המעורר המוצב ליד מיטתו של בארנס (בדומה לדמות הילד מהסיפור בגדי המלך החדשים). התינוק הוא גם זה המציע את פתרון הבעיה, ומנהל את העבודה סביב בניית השער.
* **אדווין בארנס** - חולם החלום, מוצג כדמות שמנמנה וישנונית.
* **חברי המשלחת** - מוצגים ככוח צבאי מיומן, ועטופים מכף רגל ועד ראש בכריות על מנת למנוע מהם ליצור רעש כלשהו.

## רעיונות פילוסופיים בסרט
הרעיון המרכזי של הסרט, לפיו קיומם של תושבי העיירה הוא אך ורק חלום, מופיע בהגות הפילוסופית של הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, בן המאה ה-17. על מנת להגיע למסקנה כי המחשבה היא אשר מכוננת את הקיום, התחבט דקארט בשאלה הפילוסופית - האם ניתן להוכיח כי קיומנו אינו אך ורק חלום? 

שאלת הקיום של העולם כפי שאנו מכירים אותו, והרעיון לפיו האדם מתקיים כדמות בסיפור אליו הוא לא מודע, מופיעים בהטיות שונות בסרטי קולנוע מוכרים - ביניהם "המופע של טרומן" ו"גברים בשחור".

## קישורים חיצוניים

* הסרט "רארג" באתר "The Big Cartoon Database"

קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי 1989
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים קצרים מונפשים
תחנת הרכבת חולון – וולפסון

**תחנת הרכבת חולון – וולפסון** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת תל אביב – פלשת בין חולון לתל אביב-יפו בין נתיבי כביש 20 (בדומה לתחנות תל אביב). התחנה הוקמה במחלף וולפסון, כששתי המסילות עוברות במפלס התחתון שלו - בגובה הכביש המהיר.

## היסטוריה
ב-22 בספטמבר 2008, פרסמה רכבת ישראל מכרז לביצוע עבודות התשתית להקמת התחנה. בדצמבר 2008 זכה הקבלן אשר גרין במכרז לבניית תחנת וולפסון ולביצוע קטע מסילה במסגרת הקו מתל אביב למערב ראשון לציון. היקף העבודות נאמד ב-53 מיליון ש"ח.

התחנה החלה לפעול ב-25 בספטמבר 2011.

## מבנה התחנה
בתחנה יש שני רציפים: רציף 1 המאפשר לרכבות להמשיך לתחנות תל אביב, טבעת השרון והרצליה, ורציף 2 המאפשר לרכבות להמשיך לבת ים, ראשון לציון, יבנה, אשדוד, אשקלון ותחנות הנגב המערבי עד אופקים.

בתחנה קיים חניון לרכב דו-גלגלי בלבד. פרט לכך, קיימת נגישות לעצירה, הורדת/איסוף נוסעים במקום.

בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.

מרכז|150px|תרשים התחנה

## שירות הרכבות בתחנה
זוהי תחנת ביניים בקו אופקים - הרצליה.

בשעות השיא עוצרות בתחנה שלוש רכבות בשעה לכל כיוון, כאשר אחת מגיעה עד לאופקים, אחת לאשדוד עד הלום ואחת לראשון לציון משה דיין. בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכל כיוון. במסלול המלא לאופקים/מאופקים חלק מהרכבות לא עוצרות בתחנה זו.

## קווי אוטובוס העוברים בתחנה

## גלריה

תמונה:Wohlfson7.jpg|רציפי התחנה לפני בניית שלד התחנה (פברואר 2009)
קובץ:Wohlfsohn009.jpg|התחנה ממזרח
קובץ:Wohlfsohn010.jpg|מראה מכיוון צפון-מזרח
קובץ:Iתחנתחולוןוולפסון.jpg|חזית התחנה לפני השלמתה


## קישורים חיצוניים

*פרטי התחנה, באתר רכבת ישראל
*תחנת רכבת וולפסון, באתר ארמון אדריכלים
*מיכאל יעקובסון: חשיפת תחנות קו הרכבת החדש, 11 ביולי 2011, Xnet
*
*

## הערות שוליים

חולון וולפסון
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:חולון: תחנות רכבת
קטגוריה:יפו: תחבורה
קטגוריה:הנצחת משפחת וולפסון
קטגוריה:ישראל: תחנות רכבת לפי עיר
חולון וולפסון
השריר המך-קוצי

שמאל|ממוזער|200px|כתף שמאל במבט אחורי. 3.הגב הרחיב, 5.העגול הגדול, 6.העגול הקטן, 7.הרום קוצי, '''8.השריר המך-קוצי''', 13.הראש הארוך של התלת ראשי של הזרוע.
**השריר הַמַּךְ-קוֹצִי** (TA: Musculus infraspinatus), הממוקם בחלקה האחורי של עצם השכם, הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף. השריר מכונה על פי מיקומו על עצם השכם, בגומץ שמתחת לקוץ השכם.

השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון חיצוני של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.

## תיאור
תחילתו של השריר המך-קוצי בגומץ המך-קוצי של עצם השכם.

חלקו המרוחק של השריר נאחז באמצעה של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.

## עצבוב
השריר המך-קוצי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך **עצב רום עצם השכם** (Nervus suprascapularis).

## קישורים חיצוניים

מך-קוצי
השריר התת-שכמי

**השריר התת-שכמי** (TA: Musculus subscapularis) ממוקם בין עצם השכם לבין בית החזה. השריר הוא אחד מארבעת השרירים מסובבי הכתף.

השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון פנימי של הזרוע וכמקרב של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.

## תיאור
תחילתו של השריר בגומץ התת-שכמי שבעצם השכם.

חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית הקטנה של עצם הזרוע.

## עצבוב
השריר התת-שכמי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך **עצב תת-עצם השכם העליון** ודרך **עצב תת-עצם השכם התחתון** (Nervi subscapulares).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
תת שכמי
המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית

**המחלקה לביטחון המולדת** של ארצות הברית (באנגלית: The **United States Department of Homeland Security**, בראשי תיבות: **DHS**) היא מחלקה בממשל האמריקני הנושאת באחריות להגנה על הטריטוריה של ארצות הברית מפעולות טרור ותגובה לאסונות טבע.

היות שמחלקת ההגנה של ארצות הברית אחראית על פעולות צבאיות מחוץ למדינה, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית עובדת בשדה האזרחי על מנת להגן על ארצות הברית מתוך, מחוץ ובגבולותיה של המדינה.
מטרתה העיקרית של המחלקה היא להתכונן, למנוע ולהגיב למצבי חירום המתייחסים לענייני פנים של המדינה, בעיקר פעולות טרור.

עם מעל 200,000 עובדים, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית היא הלשכה השלישית בגודלה בארצות הברית.

בשנת 2020 במסגרת המחלקה הוקם כוח המשימה להגנה על הקהילות האמריקאיות.

מאז 24 במרץ 2026 מכהן מארקוויין מולין כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית.

## הקמת המחלקה
ממוזער|תרשים המבנה הארגוני של המחלקה לביטחון המולדת, נובמבר 2023
ב-20 בספטמבר 2001, בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר, הודיע הנשיא ג'ורג' בוש על הקמת המשרד לביטחון המולדת (Office of Homeland Security) על מנת לרכז את המאמצים לביטחון המולדת, ושבראש המשרד יעמוד טום רידג'.

המחלקה עצמה נוסדה ב-25 בנובמבר 2002, והתחילה לפעול באופן רשמי ב-24 בינואר 2003, אך רוב הסוכנויות המרכיבות את המחלקה לא הועברו אליה עד 1 במרץ.

אחרי שייסד את המבנה הבסיסי של המחלקה ועבד על מנת לשלב את הגורמים השונים ולגרום למחלקה לתפקד, הודיע רידג' על התפטרותו ב-30 בנובמבר 2004.

ג'ורג' בוש הציע את המשרה לממונה על משטרת העיר ניו יורק, ברנרד קריק, אך ב-10 בדצמבר קריק דחה את המינוי מסיבות אישיות וטען שלקיחת המשרה לא תשרת את האינטרסים של המדינה.

## גופי משנה

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית 
* ארצות הברית: דו"ח השגי המחלקה לביטחון המולדת
* 

## הערות שוליים

*
ביטחון המולדת
קטגוריה:ארצות הברית: צבא וביטחון 
קטגוריה:ארצות הברית: ארגוני אכיפת חוק
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ארגונים
קטגוריה:משרדי ביטחון פנים
קטגוריה:התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016: גופים
ממלכת כוש

[שמאל|ממוזער|250px|[פירמידות נוביות|אתר הפירמידות בעיר מרואה מימי ממלכת כוש]]
שמאל|ממוזער|250px|האימפריה המצרית בשנת 1450 לפנה"ס
**ממלכת כוש** הייתה ציוויליזציה קדומה בנוביה שהתפתחה סביב עמק הנילוס באזור שנמצא היום בצפון סודאן ובדרום מצרים. הממלכה הגיעה לשיא כוחה בסוף תקופת הברונזה המאוחרת. אנשיה נקראו בשם כושים. בירתה הדרומית הייתה העיר מרואה.

## מקור
האזכור הראשון של נוביה נזכר בזמן השושלת הראשונה של מצרים בשנת 2890 - 3100 לפנה"ס, אז מצרִים החלו לנוע דרומה וגילו את רובה של כוש. בערך בשנת 1500 לפנה"ס עבר האזור לשליטת מצרים הפרעונית תחת שלטונו של תחותמס הראשון.

במאה ה-11 לפנה"ס שלטון המצרים קרס והוקמה ממלכה עצמאית סביב העיר נפאטה בנוביה.

## נפאטה
אזור נפאטה, שהיה מרכז השלטון, אוחד על ידי המלך אלראן בתקופה מ-780 - 755 לפנה"ס, אלראן מוזכר כמייסד הממלכה הכושית על ידי יורשיו. הממלכה גדלה והשפעתה גדלה בדרום מצרים, באזור יב (אלפנטינה).  שנים מאוחר יותר המלך הכושי פִּיי כבש את מצרים העתיקה והקים את השושלת העשרים וחמש של מצרים. 

כאשר האשורים פלשו למצרים בשנת 671 לפנה"ס, כוש נהפכה למדינה עצמאית. המלך הכושי האחרון אשר ניסה להשתלט על מצרים היה טנטמני אשר הובס על ידי האשורים בשנת 664 לפנה"ס. כוחה של הממלכה מול מצרים שקע ונוטרל בשנת 656 לפנה"ס כאשר פסמתיך מייסד השושלת העשרים ושש איחד את מצרים. בשנת 591 המצרים תחת פסמתיך השני פלשו לכוש משום ששליט כוש אספאלטה התכוון לפלוש למצרים.

## סיוע לממלכות בלבנט במלחמה נגד אשור

בשנת 701 לפנה"ס התקיים מסע סנחריב בלבנט בו כוחות האימפריה האשורית החדשה קיימו מסע עונשין נגד מספר ממלכות מורדות שכללו את ממלכת צידון, ממלכת אשקלון, מורדים מעקרון, וממלכת יהודה. ממלכות מצרים וכוש סייעו למורדים ושלחו כוח צבאי גדול שנלחם באשורים. האירוע אף מוזכר במקרא: "וישמע [מלך אשור] אל [אודות] תרהקה מלך כוש הנה יצא להלחם אתך" (מלכים ב י"ט ט).  

אנשי עקרון, בגלל סיבה לא ידועה, מרדו כנגד מלכם פדי, אשר היה בעל־ברית של אשור, והסגירו אותו לחזקיהו בעת שהוא כבש את ארץ פלשת, כנראה שהם לא העלו לו מיסים וסנחריב יצא להעניש גם אותם. מנסרת סנחריב מתארת את הקרב בין הכושים לבין האשורים.  

יד האשורים הייתה על העליונה וכל הערים נכבשו או נכנעו להן. כתוצאה מהמסע נחרבו ערים רבות ביהודה. ירושלים לא נכבשה אך יהודה נותרה ממלכת חסות תחת האשורים ולאחר מכן תחת המצרים, עד לכיבושה בידי האימפריה הבבלית החדשה.

## בתנ"ך
השם שניתן לתרבות מקורו בתנ"ך: כוש בן חם אחד מנכדיו של נח שהתיישב בצפון מזרח אפריקה. התנ"ך מתאר את כוש באזור סודאן, דרום מצרים, אריתריאה, אתיופיה וסומליה. ממלכתו של אחשוורוש השתרעה מהודו ועד כוש.

כמה מהחוקרים מזהים את כוש בדרום חצי האי ערב. לפי אגדה הידועה בגרסאות שונות החל מן המאה השנייה, משה כיהן כמלך בכוש, במשך ארבעים שנה, לאחר שברח ממצרים מפחד פרעה.

## ראו גם
* כושי
* תרבות קרמה

## לקריאה נוספת
* הערך: כוש (א, ב, ג,), **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 391.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:עמים הנזכרים בתנ"ך
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:ישויות פוליטיות בתנ"ך
נייג'ל הות'ורן

סר **נייג'ל הות'ורן** (באנגלית: **Nigel Hawthorne**; 5 באפריל 1929 – 26 בדצמבר 2001) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.

הות'ורן נולד בעיר קובנטרי שבווריקשייר, אנגליה וגדל בקייפטאון, דרום אפריקה, שם חונך בידי ארגון "האחים הנוצרים". הוא חזר לבריטניה ב-1951 כדי לפתח קריירת משחק.

בקריירה הארוכה והמגוונת שלו, שהתחילה מפרסומת לבירה, תפקידיו הידועים ביותר הם סר המפרי אפלבי בסדרת הטלוויזיה "כן, אדוני השר" ובסדרת ההמשך "כן, אדוני ראש הממשלה", שעליו זכה בארבעה פרסי BAFTA, והמלך ג'ורג' השלישי במחזה "טירופו של המלך ג'ורג'" מאת אלן בנט, שעליו זכה בפרס אוליבייה ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, ובסרט שנעשה על פי המחזה, שעליו היה מועמד לפרס אוסקר. בנוסף, נתן הות'ורן את קולו לדמות המספר בסרט המצויר רארג. הות'ורן זכה בשנת 1991 בפרס אנטואנט פרי למצוינות בתיאטרון (טוני) לתפקיד הראשי הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "Shadowlands". בשנת 1987 קיבל הות'ורן תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1999 קיבל תואר אביר.

לאחר פרסום מועמדותו לפרס האוסקר בשנת 1995, התפרסם במגזין אמריקאי ריאיון שבו דיבר בפתיחות על היותו הומוסקסואל. עד אז שמר הות'ורן באדיקות על חייו הפרטיים. לטקס פרסי האוסקר הגיע עם התסריטאי טרבור בנטהאם, שהיה בן זוגו במשך תקופה ארוכה, עד מותו של הות'ורן. הות'ורן עבר מספר ניתוחים לטיפול בסרטן הלבלב ממנו סבל, וב-26 בדצמבר 2001 מת מהתקף לב. לאחר מותו פורסמה האוטוביוגרפיה שלו, "Straight Face".

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:להט"בים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אישים זוכי פרס אוליבייה
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייפטאון
קטגוריה:בריטים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2001
ריכטר

**ריכטר** (Richter) הוא שם משפחה גרמני שמשמעותו בגרמנית שופט. השם נפוץ אצל עמים דוברי גרמנית – גרמנים, אוסטרים, שווייצרים וכו' ואומץ גם על ידי בני עמים שכנים או שהיו במגע עם גרמנים או הושפעו על ידיהם כמו צ'כים, הונגרים וכו'. השם ריכטר קיים גם אצל יהודים אשכנזים.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
סלסטין גאלי-מרייה

שמאל|ממוזער|200px|סלסטין גאלי-מרייה (1875)
**סלסטין גאלי-מרייה** (בצרפתית: **Célestine Galli-Marié**; 15 במרץ 1837 – 21 בספטמבר 1905) הייתה זמרת מצו-סופרן צרפתייה, שעיקר פרסומה בא לה מהיותה כרמן המקורית.

## קורות חיים
סלסטין מרייה דה ל'איזל נולדה בפריז. היא למדה לשיר אצל אביה, שהיה מוזיקאי מחונן. הופעתה הראשונה התקיימה בשנת 1859 בשטרסבורג וזמן קצר אחר כך נישאה לפסל בשם גאלי (נפטר ב-1861) ואימצה את שם הבמה 'גאלי-מרייה'. **אמיל פרין**, מנהל האופרה קומיק, שמע את שירתה ברואן והביאה לפריז. היא הופיעה לראשונה באופרה קומיק ב"שפחה הגברת" של פרגולזי והמשיכה להופיע שם עד 1885. תפקידיה המפורסמים ביותר היו ב"מיניון" של אמברואז תומא (1866) ובכרמן של ביזה (1875).

גאלי-מרייה הופיעה בלונדון ב"תיאטרון של הוד מלכותה" במסע הופעות בשנת 1886 וחזרה לאופרה קומיק ב-1890 לשיר במופע התרמה להקמת יד זיכרון לביזה. צליל קולה היה משובח, הדיקציה שלה הייתה ברורה והיא הקפידה על פיסוק נכון.

גאלי-מרייה מתה בוונס, סמוך לניס.

לעיתים מתייחסים לקול מצו-סופרן גבוה כ"גאלי-מרייה". תפקידי גאלי-מרייה ניתנים במקרים רבים לזמרות סופרן.

## לקריאה נוספת
* **הרולד רוזנטל**, "סלסטין גאלי-מרייה", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי (לונדון, מקמילן, 1980), כרך VII, עמ' 127.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות צרפתיות
קטגוריה:ילידות 1840
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1840
קטגוריה:נפטרות ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1905
מפרץ עכו

**מפרץ עכו** הוא שלוחה של מפרץ חיפה, אשר נמצא בים התיכון בארץ ישראל. זהו המפרץ הקטן ביותר בישראל ואורכו (בציר מזרח-מערב) כשלושה קילומטרים. בתחום המפרץ נמצא שפך נחל נעמן. המפרץ נמצא בצפון מישור החוף וגבולותיו הם:
*בדרום - מפרץ חיפה
*בצפון ובמזרח - עכו 
*במערב - העיר העתיקה של עכו

לאורך מפרץ עכו ממוקמים מספר שכונות ואזורי תעשייה חשובים, וכן שוכן בו נמל עכו. בסמוך למפרץ עוברת מסילת החוף המקשרת את עכו ונהריה למרכז ודרום הארץ.

## קישורים חיצוניים

עכו
עכו
קטגוריה:מפרץ חיפה
קטגוריה:עכו: גאוגרפיה
פול לרי

שמאל|ממוזער|250px|פול לרי, 1890
**פול לֶרי** (בצרפתית: **Paul Lhérie**; 8 באוקטובר 1844 – 17 באוקטובר 1937) היה זמר טנור (ומאוחר יותר בריטון) צרפתי, שהתפרסם ביותר בהופעתו כ"דון חוסה" המקורי בכרמן. הופעתו הראשונה הייתה באופרה קומיק ב-1866 כ"ז'וזף" של מאול. הוא יצר את תפקידי "שארל השני" בהצגת הבכורה של "דון סזאר דה באזאן" של מאסנה בשנת 1872, "בנואה" ב"דבר המלך" של דליב ב-1873 ו"דון חוזה" בכרמן של ביזה ב-1875.

ב-1882 עבר לתפקידי בריטון, החל ב"פוזה" ("דון קרלוס") בלה סקאלה. הוא שהה זמן מה גם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ביצע את "זורגה" ("דולי הפנינים" של ביזה), "ריגולטו", "ז'רמון" (לה טרוויאטה), "לונה" ו"אלפונס" ("לה פאבוריטה") הוא פרש מן הבמה בשנת 1894.

## מראי מקום
* **אליזבט פורבס**, לרי, פול, מילון גרוב החדש לאופרה, 1992, לונדון, עורך סטנלי סיידי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרי בריטון
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1844
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1937
ז'אק בואי

**ז'אק ז'וזף אנדרה בואי** (בצרפתית: **Jacques-Joseph-André Bouhy**; 18 ביוני 1848 – פריז 24 בינואר 1929) היה זמר בריטון בלגי, שהתפרסם ביותר בהיותו הראשון ששר את שיר הטוריאדור בתפקיד **אסקמיליו** באופרה כרמן.
## קריירה
אחרי שלמד מוזיקה בקונסרבטוריון של ליאז', הופיע לראשונה באופרה של פריז כ**מפיסטופלה** ("פאוסט") בשנת 1871. הוא הופיע באופרה קומיק בתפקיד **פיגארו** (נישואי פיגארו) ואסקמיליו (כרמן) בשנת 1875. באופרה קומיק יצר גם את תפקיד **דון סזאר באזאן** באופרה של ז'יל מאסנה בשנת 1872. בשנת 1882 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ב"פאוסט" של שארל גונו וב"כרמן". הוא שהה תקופת מה בארצות הברית לפני שובו לפריז, לשיר את הכוהן הגדול ב"שמשון ודלילה" של קמיל סן-סאנס ב-1890. בואי היה מקובל מאוד על קהל המאזינים ובין המתפעלים מכישרונו היה גם המלחין ז'יל מאסנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרי בריטון
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:נפטרים ב-1929
פסל המנורה (הר הרצל)

שמאל|ממוזער|250px|פסל המנורה
שמאל|ממוזער|250px|פסל המנורה
**פסל המנורה** הוא פסל של האמן בן ציון צפוני שמוצב בקצה גן האומות בסמוך אל רחבת הכניסה להר הרצל בירושלים.

על הפסל מופיעים סמלי 12 השבטים, במרכזו מנורה ולה 9 קנים והיא דומה לחנוכייה. צפוני מסביר כי המנורה תוכננה להיות מוצבת ברחבת הכותל, אך רב הכותל דאז, מאיר יהודה גץ, הסביר שאסור לחקות את כלי בית המקדש וביקש ממנו להוסיף שני קנים. לכן, ישנם 7 קנים במנורה שבנויים בעיצוב מיוחד של כפתור ופרח ועוד שני קנים נוספים ללא פרחים, כך שלמעשה זוהי מנורה בתוך חנוכייה. בבסיס המנורה/חנוכייה נמצא מגן דוד שעל כל אחת מצלעותיו מופיעים פסוקים מברכת יעקב.

מידותיה: בסיס המנורה כ-3.5 מטר, גובהה כ-6 מטרים, המנורה עשויה כולה מנירוסטה 316, משקלה כ-2 טון.

המנורה מוצבת בכניסה להר הרצל, צפוני מקדיש אותה לכל החיילים הקבורים שם בדבריו – 

## קישורים חיצוניים

* המנורה, באתר האמן בן ציון צפוני

קטגוריה:ירושלים: פסלים
קרן חבצלת

**קרן חבצלת** הוא ארגון שהוקם על ידי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בשנת 1967 ומטרתו היא לתמוך כספית במוסדות החינוך והתרבות של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. בין המוסדות הנתמכים: תנועת הנוער השומר הצעיר בישראל, תנועת הנוער השומר הצעיר העולמית, סמינר גבעת חביבה, מועדון צוותא, קשת איילון, מקהלת הקיבוץ הארצי וארגונים נוספים.

בנוסף לתמיכה במוסדות החינוך והתרבות קרן חבצלת מחלקת מלגות לסטודנטים וכן לאומנים אנשי הקיבוץ הארצי.

לאחר איחוד התנועות הקיבוציות וסיום פעילותו של הקיבוץ הארצי מהווה קרן חבצלת את המסגרת הארגונית והרעיונית שמאגדת את קיבוצי הקיבוץ הארצי-השומר הצעיר.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:השומר הצעיר
קרב צפין

**קרב צִפין** (ערבית: **وقعة صفين**) נערך בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לצבאו של גדול מתנגדיו, מועאויה אבן אבו סופיאן מושל סוריה. זו הייתה המלחמה הראשונה בתוך האסלאם בין שתי קבוצות יריבות.

## אודות הקרב
כוחות שני היריבים המרים נערכו זה מול זה בשטח סורי הנקרא צִפין בשנת 657. צבאו של עלי היה גדול מאוד אם כי לא מאומן ומלוכד דיו, לעומת צבאו של מועאויה שהיה חזק ומנוסה אך קטן בהרבה. למרות זאת נלחם צבאו של עלי בנחישות, מתוך ייאוש, בנכונות לסכן הכול מתוך ידיעה שאין לו מה להפסיד. במשך זמן רב של לחימה לא הושגה הכרעה, אם כי נראה היה שידו של עלי על העליונה.

מועאויה אובד העצות פנה ליועצו עמר אבן אל-עאץ (عمر بن العاص), שנודע בכינויו "דאהִיַת אלערב" ("הערמומי שבערבים"). אבן אל-עאץ הציע למועאויה לפקוד על חייליו לשים על רומחיהם דפי קוראן כדי לסמל את אחדות בני האסלאם. חיילי צבאו של עלי סירבו להמשיך להילחם נגד ספרי הקוראן המורמים נגדם. על מנת להכריע את הקרב, הסכימו שני המנהיגים לגשת לבוררות ולהסכמי שביתת נשק. כל אחד שלח את יועצו על מנת לנהל משא ומתן בנושא בחירת הח'ליף. עלי שלח את יועצו הבכיר, אבו מוסא אלאשערי (ابو موسى الاشعري), ואילו מועאויה שלח את "הערמומי שבערבים". השניים נכנסו להידבר באוהל, וכשהבינו שלא יגיעו להכרעה, הציע אבן אלעאץ שכל אחד מהם יצא החוצה ויתמוך באויבו, וכך יבין ההמון המוסלמי כי אפילו היועצים הבכירים ביותר מבולבלים, לאחר שהצליחו לשנות האחד את דעתו של השני. השניים יצאו מהאוהל; אלאשערי, יועצו של עלי, צעק ראשון וקרא בשמו של מועאויה, דבר שגרם להלם בקרב עלי וצבאו. מיד אחריו קרא גם אבן עאץ בשמו של מועאויה.

בעקבות זאת ניצח מועאויה בקרב צפין, אך עלי לא הסכים לקבל עליו את הדין, ולוחמיו הסכימו איתו וקראו "לָא חֻכּם אִלָא לִלָה" (אין משפט אלא לאללה). הם טענו שעלי נכנע לבוררות בשר ודם ולא לבוררות האל, שהייתה נקבעת בהמשך הקרב. אנשים אלה פרשו ממחנהו של עלי ויסדו את הכת הדתית–אופוזיציונית הראשונה באסלאם, שכונתה ח'וארג'. הם פנו אל מזרח עיראק ובסיסם היה בנהרואן. הם השליטו אנרכיה בכל הארץ במהלך מסעי השוד והביזה שניהלו. בכך, למעשה, הפך הוויכוח הפוליטי בעניין הח'ליפות לוויכוח דתי. הח'וארג' מינו להם ח'ליף משלהם תוך השקפה שלפיה הח'ליף לא חייב להיות מצאצאי הנביא, אלא יכול להיות כל אדם, אפילו עבד, ובלבד שרמתו המוסרית והדתית תהא גבוהה. הם הכריזו כ"כופר" על כל מי שלא היה מוסלמי כרצונם ונלחמו במוסלמים-כופרים אלו מלחמת מצווה - ג'יהאד. בשנת 658 יצא עלי נגדם למלחמה וערך בהם טבח גדול, אולם לא השמיד אותם לחלוטין.

בינתיים נמשך המאבק בן עלי למועאויה. מועאויה סכסך בין עלי לבין מושל מצרים, שהיה תחת חסותו של עלי, ובכך גרם להחלפת המושל במושל חלש יותר, שלמעשה הקל את השתלטותו של מועאויה על מצרים. משהכיר עלי בטעותו, שלח את מאלכ בן חארת' אלאשתר, מפקד הצבא המוכשר שלו, להחזיר את הסדר במצרים על כנו, אך בדרכו לשם הרעילו אותו שליחי מועאויה.

בשנת 658 חדר מועאויה למצרים בעזרת עמר בן אלעאץ, ובכך חתם למעשה את גורלו של עלי כח'ליף. למעשה, הפך מועאויה לשליט העליון בחלק המערבי של עולם האסלאם דאז. בשנת 660 הוא קיבל את ה"ביעה" (שבועת אמונים) בירושלים והכריז על עצמו כח'ליף. עלי, שתכנן להילחם בו, נרצח בשנת 661 בכופה, בדרכו למסגד, בידי חַ'ארֵג'י בשם אבן מֻלגַ'ם.

## קישורים חיצוניים

* 

צפין
קטגוריה:יחסי סונים–שיעים
קטגוריה:המאה ה-7
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
לנטיגו

ממוזער|שמאל|כתמי לנטיגו סנילי על יד
**לנטיגו** (באנגלית: **Lentigo**) הוא שמם של כתמים המופיעים על גבי העור.

כתמי הלנטיגו גדולים וכהים יותר מנמשים; קוטרם נע בין 3 ו-20 ס"מ. הכתמים מתרבים עם השנים ומופיעים בדרך כלל בגיל מבוגר, בעיקר אצל בהירי עור שנחשפו רבות לאור השמש. לנטיגו מכונה גם **פיגמנטציה סנילית** או **לנטיגו סנילי**.

לעומת נמשים, שנוצרים כתוצאה מעליית כמות המלנין במלנוציטים, לנטיגו מאופיין בהגדלת מספרם של המלנוציטים.

כיום ניתן לבצע הסרת לנטיגו על ידי שימוש בלייזר, תפקידו של הלייזר הוא הסרה של התאים עם הפיגמנטציה על ידי פירוק התאים בעזרת הלייזר.

כמו כן ישנם כיום גם תכשירים שונים ומשחות אשר יכולות "להבהיר" את העור.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מחלות עור והרקמה התת-עורית
קרב הגמל

[שמאל|300px|ממוזער|[עאישה ועלי בקרב הגמל]]
**קרב הגמל** (ערבית: **وقعة الجمل או معركة الجمل**) או **קרב בצרה** הוא קרב שנערך בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לבין צבאה של מחנה עאישה (אחת מנשותיו של מוחמד ובתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון) ושניים מחסידיו הקרובים ביותר של מוחמד, בשנת 656.

אחד המאבקים הקשים ביותר שהיו לקודמו של עלי בן אבי טאלב, הח'ליף עות'מאן בן עפאן, התרחש בעיר כופה שבעיראק. תושבי העיר לא היו מרוצים ממושל העיר שמונה על ידי עות'מאן ופתחו במרד. עות'מאן נכנע ללחצים ומינה מושל אחר. תושבי קהיר, ששמעו על המקרה, החליטו כי גם הם אינם מרוצים מהמושל ששמו עליהם, ושלחו לאל-מדינה משלחת שדרשה מעות'מאן להחליף את המושל. בתום התפרעויות קשות נענה לדרישתם ונישל את מושל קהיר מתפקידו. בדרכם של אנשי המשלחת חזרה לקהיר, הם תפסו שליח נוסף של עת'מאן וגילו לתדהמתם שהשליח מביא עמו בשורה למושל קהיר שאומרת כי בשורת השליח הראשון, הקוראת לו לסיים את תפקידו לאלתר, בטלה, וכי היא נמסרה רק כדי לדכא את מרד תושבי קהיר. כמו כן, הודיע עת'מאן למושל מצרים כי הוא מגבה אותו, והזהיר אותו מפני המרד הצפוי לו בקהיר לכשתחזור המשלחת. בהיוודע הדבר לאנשי המשלחת, הם חזרו לאלמדינה, ניהלו מלחמה מול עות'מאן ובסופה רצחו אותו.

מיד לאחר הרצח עלה לשלטון עלי בן אבי טאלב, אשר דרש עם עלייתו שבועת אמונים ("ביעה") מכל מושלי המחוזות. מושל סוריה, מועאויה בן אבי סופיאן מבית אומיה, וממקורבי עות'מאן בן עפאן, סירב להישבע ונשבע לנקום בעלי נקמת דם, בשל רצח עות'מאן בידי תומכיו. מועאויה האשים את עלי בשליחת השליח השני ובעצם ברצח עות'מאן, ולכן החל עלי לרכז צבא נגדו. בו בזמן החלו טלחה ואל-זביר לחתור תחת שלטונו של עלי בעיראק. בתגובה הגיע גם עלי לעיראק, צירף אליו את תושבי כופה ובנה בה את מרכזו. עלי החליט לפעול נגד השלישייה, ולאחר ניסיונות למשא ומתן שבהם גילה עלי חולשה, הוא החליט להסגיר את הרוצחים שיימצאו במחנהו. הרוצחים פתחו במלחמה, שלימים נקראה "קרב הגמל", על שם הגמל של עאישה, שנמצאה כל אותה העת בקרב הלוחמים ועודדה אותם נגד עלי. הקרב נערך בסוף שנת 656 על יד בצרה, ונסתיים בניצחונו של עלי, שכעת שלט בכל הח'ליפות חוץ מאשר בסוריה, במותם של טלחה וא-זביר ובהתפייסות בין עאישה ועלי. מועאויה, שהכריז על עצמו כגואל דמו של עות'מאן בן עפאן, המשיך להסית נגד עלי. מועאויה הציג כמניפולציה את הכתונת שעות'מאן לבש כשנרצח, ואת אצבעות אשתו נאילה שנקטעו כאשר ניסתה להגן עליו. הקרב הוביל לתבוסת עאישה וסילוקה ממוקד ההשפעה. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
קטגוריה:המאה ה-7
קטגוריה:בצרה
גר בארץ נוכרייה

**גר בארץ נוכרייה** (באנגלית: **Stranger in a Strange Land**) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שראה אור ב-1961. הספר זכה להצלחה רבה ואף זכה בפרס הוגו.

"גר בארץ נוכרייה" נחשב לספרו החשוב והמשפיע ביותר של היינליין. הספר ביטא את הלכי הרוח של הדור הצעיר בשנות ה-60 והשפיע באופן עמוק על מהפכת ילדי הפרחים. הספר אף הכניס מילה חדשה לשפה האנגלית - "גרוק" (Grok), שמשמעותה "להבין עד כדי כך שמושא ההבנה הופך לחלק מן המבין".

## עלילה
הספר מספר את סיפורו של ולנטין מיכאל סמית', אדם שגודל על ידי בני המאדים ומגיע לכדור הארץ כשטבועה בו תרבות זרה לחלוטין לתרבות האנושית, המתוארת בספר כגרסה מוקצנת של התרבות האמריקנית.

סמית' (המכונה במרבית הספר מייק) הוא בנם של שני אסטרונאוטים גאונים, שנולד במהלך משימה כושלת למאדים. החללית ובה צוות המשימה התרסקה על המאדים וסמית' התינוק היה הניצול היחיד, הוא נותר שם וגודל על ידי בני המקום עד בגרותו. הספר נפתח עם משלחת נוספת למאדים, המשיבה אותו לכדור הארץ. על פי חוקי האנושות, האדם הראשון שמגיע למקום הופך להיות בעליו, מה שמקנה לסמית' בעלות מלאה על מאדים. מסיבה זאת הוא נעצר ומוגבל על ידי שלטונות כדור הארץ, במסווה של רצון לעזור לו. בשלב זה מצבו גרוע - הוא טרם הסתגל לתנאי כדור הארץ, ועדיין לא מבין אנגלית כדי לתקשר עם הסביבה.

האחות גיליאן בורדמן, העובדת בבית החולים שבו הממשל מסתיר אותו, מתיידדת עם סמית', בהתחלה מתוך סקרנות ובהמשך מתוך רצון לעזור לו. היא משוחחת איתו שיחות מקוטעות בסתר ובעזרתה הוא לומד אנגלית. לאחר שהיא שותה יחד איתו מים הוא רואה בה "אח מים" - מושג מאדימי המתאר קרבה רבה מאוד בין אנשים. בהמשך הוא יקיים את טקס שתיית המים עם כל ידידיו. בעידודו של בן קקסטון, ידידה העיתונאי, בורדמן מבריחה את סמית' אל מחוץ לבית החולים ובורחת יחד איתו משלטונות כדור הארץ.

בורדמן וסמית' מגיעים יחדיו אל ביתו רחב הידיים של ג'ובאל הרשו, סופר מפורסם הנודע בהתנגדותו לשלטונות. בביתו של ג'ובאל סמית' מסתגל לתנאי כדור הארץ, לומד על התרבות האנושית ושומע על מושגים שלא היו מוכרים לו, כמו מושג האלוהים. הוא שומע דרשה טלוויזיונית של ה"פוסטריטים", זרם בנצרות המאמין בנביא פוסטר. מצבו הבריאותי של סמית' משתפר ומסתבר שיש לו יכולות לבצע מעשים על-טבעיים, דוגמת טלקינזיס והעלמת חפצים.

סמית' הכריזמטי אוסף מסביבו קבוצה של מאמינים ומייסד את "כנסיית כל העולמות" - דת (למרות שההתייחסות אליה כדת היא בעייתית) המושפעת מתרבות המאדים. הכנסייה היא ליברלית באופן קיצוני - חבריה גרים יחד במקום המכונה "קן" ושם הם חיים חיי הוללות מינית, נודיזם, ופתיחות יוצאת דופן אחד כלפי השני.

בתוך כך הכנסייה צוברת לה איבה ציבורית רבה. ה"קן" נשרף וחברי הכנסייה מסתתרים במלון בבעלותו של סמית'. המון זועם מקיף את המלון ומאיים להרוג את סמית'. לקראת סוף הספר סמית' מנהל שיחה עם ג'ובאל ושוטח בפניו את משנתו. סמית' יוצא לדבר אל ההמון, אך אז הוא מחוסל בלינץ'. חבריו אוכלים את גופתו. בסוף הספר סמית' עולה לשמיים, מגיע לגן עדן ופוגש את המלאך פוסטר.

## שם הספר
שם הספר לקוח מ. משה נמלט ממצרים למדין ושם מתחתן עם צפורה, אשר יולדת בן. "וַיִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ גֵּרְשֹׁם: כִּי אָמַר--**גֵּר** הָיִיתִי, **בְּאֶרֶץ נָכְרִיָּה**". 

בתרגום המלך ג'יימס של התנ"ך לאנגלית, שהוא התרגום הנפוץ, מתורגם הפסוק:  

## קישורים חיצוניים
* אלעד לוי, סקירת "גר בארץ נוכרייה", באתר בלי פאניקה
* 
* 

קטגוריה:יצירות זוכות פרס הוגו לרומן הטוב ביותר
קטגוריה:ספרי רוברט היינליין
קטגוריה:ספרי 1961
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
מזריטש

[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה ליהודי מז'יריץ שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון]]
ממוזער|326x326 פיקסלים|ציור של "מזריטש גדול" מאת הצייר הפולני נפוליאון תדיאוס אורדה. 1875.
**מֶז'יריטש** (ביידיש: **מעזשיריטש**; באוקראינית: **Великі Межирічі**, וליקי מז'יריצ'י; בפולנית: **Międzyrzecz korecki**, מיינדזיז'ץ' קורצקי) היא עיירה באוקראינה, כ-19 ק"מ ממערב לקורץ וכ-40 ק"מ ממזרח לרובנו. בפי היהודים נהגה שמה בנוסף גם כ"מזריטש" ולכן כונתה גם בשם "מזריטש גדול" להבדילה מן העיירה הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי, שגם שמה בפי היהודים היה מזריטש.

## הקהילה היהודית
יהודים החלו להתגורר במז'יריטש במאה ה-14.

העיר נודעה בקרב היהודים בעיקר בזכות רבי דב בער, המכונה המגיד ממזריטש, שחי בה באמצע המאה ה-18, והיה מנהיגה של תנועת החסידות בדור השני. בעקבותיו הפכה העיירה למקום עלייה לרגל לחסידים.

לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-3,000 יהודים. בשנת 1939 כבש הצבא האדום את העיירה. מאות פליטים יהודים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שנכבשו בידי הנאצים, ואלו שוכנו בבית הספר היהודי ובבתי הכנסת. ב-1941 נכבשה על ידי הוורמאכט. באוקטובר 1941 הושמדו כ-1,500 מיהודי העיירה, ובאוגוסט 1942 הושמדו מרבית היהודים הנותרים. כ-100 מיהודי העיירה הצליחו להימלט לרוסיה, וכ-50 נמלטו ליערות והצטרפו לפרטיזנים.

## לקריאה נוספת
* מ. צאנין, **מזריטש** בתוך: **תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות**, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 103–113 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של ארגון יוצאי מז'יריטש (ווהלין)
*
*
*
*הבית העתיק בעולם - נתגלה במזריטש (מאמר באנגלית) באתר מידע על אוקראינה.
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:מחוז רובנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
לואי מארי דה קאפארלי

שמאל|ממוזער|250px|קברו של גנרל קאפארלי בעכו
שמאל|ממוזער|250px|בית הקברות לחיילי נפוליאון בעכו
**לואי מארי מקסימיליאן דה קאפארלי די פלגה** (Louis Caffarelli, בעברית נכתב גם כ"קפרלי" או "קפארלי"; 13 בפברואר 1756, שאטו די פְלַגה, מחוֹז אוט-גָארוֹן, צרפת – 27 באפריל 1799, עכו). דה קאפארלי היה מהנדס צבאי במסע נפוליאון בארץ ישראל ב-1799 והחייל הצרפתי בעל הדרגה הגבוהה ביותר שנהרג בעת המצור על עכו.

## ביוגרפיה
קאפארלי נולד למשפחת אצולה ממוצא איטלקי, בדרום צרפת. התחנך בבית הספר המלכותי להנדסה במזייר והיה לקצין הנדסה. ומונה בשנת 1792 כקצין תותחנים בצבא של הריין. באותה השנה בעקבות סירובו להכיר בהדחתו של המלך לואי ה-16, נאסר למשך 14 חודשים. שב לצבא בשנת 1795 והיה למפקד גדוד ועסק בבניית ביצורים. ב-17 בדצמבר 1795 הוא נפגע מפגז במעבר נאהה, אושפז לתקופה ארוכה ואיבד את רגלו השמאלית. למרות זאת, הוא קודם לדרגת גנרל חטיבה, והצטרף לצבא הצרפתי שיצא למצרים, בפיקוד נפוליאון. במצרים השתתף בשיפור הגנת קהיר, ובשיפור התחבורה בין אלכסנדריה לנילוס.

קאפארלי השתתף בקרבות בארץ ישראל, כולל כיבוש יפו. ב-1799 הוא תכנן את הסוללות והעמדות ששימשו את הצרפתים במצור על עכו. במהלך המצור הוא נפצע שוב מכדור של צלף טורקי, ונאלצו לקטוע את זרועו הימנית עד למרפק, אולם לאחר כשבועיים הוא נפטר מנמק.

קאפארלי היה בין הדמויות הציוריות בצבאו של נפוליאון. בטרם הגיעו לעכו, איבד את רגלו באחד הקרבות של צבא צרפת באירופה. במסע נפוליאון למצרים ולארץ ישראל, כונה "רגל של עץ" או "האבא של הקביים". כאשר הצבא נקלע למצב רוח קודר, נהגו לומר: "הוא לא חושש - רגל אחת שלו באירופה".

## קברו של קאפארלי
במפת ז'אקוטן משנת 1799 מופיע מקום קברו באזור עכו, באזור בו שוכנים בשנות האלפיים המכללה האקדמית גליל מערבי וכפר הנוער מנוף. המהנדס ב. דיכטר, אשר חקר את תולדות העיר עכו, אכן מצא בקצה שטחה של המכללה מספר קברים נטושים, שלא דמו לקברים מוסלמים. הקברים היו ללא זיהוי, כנראה במטרה למנוע חבלה בהם. במקום היה קבר בולט, והמסורת המוסלמית שהשתמרה במקום, זיהתה את המקום כ"קבר קאפארי". באישור רשות העתיקות ומשרד הבריאות, ובנוכחות נציגי צרפת הוסרה המצבה מהקבר, והתגלה בו שלד ללא רגל שמאל וללא זרוע ימין. ממשלת צרפת הציבה במקום אנדרטה המנציחה את קאפארלי.
על האנדרטה שהוקמה על קברו נכתב:


א"י .&lrm;R.F
&lrm;ICI REPOSENT
&lrm;LE GENERAL LOUIS CAFFARELLI
&lrm;ET SES COMPAGNONS
&lrm;DE L'ARMEE DE NAPOLEON BONAPARTE
&lrm;MORTE AU SIEGE DE SAINT JEAN D'ACRE
1799

ובחלק התחתון התרגום לערבית ולעברית:




אחת לשנה, בתחילת נובמבר, מתקיים ברחבת הקברים טקס זיכרון צבאי, בנוכחות שגרירה של צרפת בארץ, הקונוסול שלה בחיפה ואישים נוספים.

## קאפארלי בקולנוע
הבמאי המצרי יוסוף שאהין, המרבה לעסוק בסרטיו בהיסטוריה של מצרים, נתן לדמותו של קאפארלי מקום מרכזי בסרטו "להתראות, בונפרטה". בסרט, קאפארלי, בניגוד לנפוליאון, מתייחס בהבנה ובסובלנות למוסלמים המקומיים, ואינו מנסה "לתרבת" אותם.

## לקריאה נוספת
* אלי שילר, "כיצד נתגלה קברו של הגנרל קאפארלי", בתוך: **עכו ואתריה**, עמ' 177, ירושלים: הוצאת אריאל, 1983

## קישורים חיצוניים

* קבר קפארלי, באתר החברה לפיתוח עכו העתיקה
* אמנון גופר, איך הפך הגנרל קאפארלי ל'שייח קאבארי', באתר "MySay"

קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:עכו: אישים
קטגוריה:חללי קרבות צרפתיים
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1756
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1799
תעשיות חשמל כבדות בהראט

**תעשיות חשמל כבדות בהראט** (**BHEL - Bharat Heavy Electricals Limited**) היא חברה הודית לייצור טורבינות גז וקיטור. יו"ר החברה (מפברואר 2007) הוא א.ק. פורי. BHEL היא אחת מתשע החברות הגדולות בניהול ממשלתי בהודו, הקרויות "נאבראטרנ'ס" או "תשעת היהלומים". מפעליה נמצאים בבופאל (מאדהיה פרדש), היידראבאד (אנדרה פרדש), ג'האנסי (אוטר פרדש), טירוצ'יראפאלי וראניפט (טאמיל נאדו) ובנגלורו (קרנטקה). החברה מהווה שחקן משמעותי בשוק האנרגיה העולמי בהקמת, תחזוקת ותכנון תחנות כוח בכל העולם.

BHEL היא תאגיד הנדסי המציע מגוון רחב של מוצרים ושירותים לענפי ייצור החשמל, התחבורה, תעשייה, הנפט והגז, כמו גם תחום האנרגיה האטומית. למעלה מ-65% מהחשמל המופק בהודו מיוצר באמצעות ציוד של BHEL.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:הודו: תעשייה
ל'אטאלנט

**ל'אטאלנט** (בצרפתית: **L'atalante**) הוא סרט צרפתי משנת 1934 שביים ז'אן ויגו, בכיכובם של ז'אן דסטה, דיטה פארלו, ומישל סימון.

## תקציר העלילה
הסרט מתחקה אחר קורותיו של ז'אן, הקפטן של הדוברה ל'אטאלנט ואשתו החדשה, ג'וליט (דיטה פארלו). הם נישאים לאחר שבקושי הכירו זה את זה, בעיירה הפרובינציאלית של ג'וליט. הסצנה של צעדתם מהחתונה לסירתו של ז'אן מצולם בסגנון מקוטע והוא מבשרו של הגל החדש של הסרטים הצרפתיים. הם יוצאים לטיול לפריז, מסע המשמש הן להובלת מטען והן כירח הדבש שלהם. מתח ניצת בקרב הצוות, אשר אינם רגילים להימצאותה של אישה על הספינה. רוב הקונפליקט נובע מז'אן שמתעוררת בו קנאה זועמת, הוא מנפץ צלחות, ומרים עוגן כל אימת שמזדמן, לאחר שהוא מגלה את ג'וליט ועמיתו ז'ול (מישל סימון) משוחחים בתאו של ז'ול.

כשהם מגיעים לפריז הולכים ז'אן וג'וליט למועדון מוזיקה. שם הם פוגשים ברוכל המפלרטט עם ג'וליט, דבר המוביל לריב עם ז'אן. ג'וליט שלא אוהבת את חיי הספינה ונמשכת לאורותיה של פריז, בורחת עם הרוכל. זאן שננטש מאחור זועם, מותיר אותה מאחור ואחר כך הוא שב לאחר שהחליט לחפש אותה.

## ההערכה לסרט
הסרט קיבל שבחים בשל סגנונו הריאליסטי-פואטי החוזה את הנולד, אולם הוא גם כלל קטעים סוריאליסטים מפתיעים, כמו התמונה הכפולה של מישל סימון בקטע ההיאבקות והסצנה שבה ז'אן קופץ לנהר. כפי שצוין הסרט חביב על יוצרים בני הגל החדש בקולנוע הצרפתי, שסרטיהם מכילים רמיזות רבות לעבודותיו של ז'אן ויגו.

המפיצים המקוריים של הסרט צמצמו את משכו בניסיון לעשותו פופולרי יותר והוסיפו לשם הסרט את הכותר Le Chaland Qui Passe, שם שיר בן התקופה, שאף הוכנס לתוך הסרט.

ל'אטאלנט נבחר לסרט העשירי בטיבו בכל הזמנים במשאל של Sight & Sound משנת 1962 ולמקום השישי ב-1992.

הצילום שקצר את ההלל היה של בוריס קאופמן, מאוחר יותר הוא הפליג לצלם סרטים גדולים בהוליווד כמו חופי הכרך. אף על פי כן, הוא תיאר את עבודתו עם ויגו כ"גן עדן קולנועי".

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:פריז בקולנוע
קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 1934
שירים על מעללי גבורה

**שירים על מעללי גבורה** (בצרפתית: **Chansons de geste**) הן שירות אפיות שנתחברו בצרפתית עתיקה, ונועדו לדקלום בליווי כלי נגינה כגון וייל (Vielle) על ידי מנסטרלים נודדים. הם נתחברו ברוח האידיאלים של הכנסייה והאבירות הפיאודלית, ומאוחר יותר שימשו את הסיפורת הענפה של המחזור הקרולינגי.

את השאנסונים **דה גסטה**, בצרפתית עתיקה **שירי מעשי הגבורה**, הם שירים אפיים המופיעים בפתחה של הספרות הצרפתית. התאריך המוקדם ביותר הידוע הן הדוגמאות של שירה מן המאות המאוחרות המאה ה-11 והמאה ה-12, מוקדם בכמאה שנים לפני הופעתה של השירה הלירית של הטרובדורים.

בלחן הצרפתית העתיקה חוברו השאנסונים שבוצעו כנראה על יד בדרני האצולה בעקבות אירועים שונים אשר חלקם היו אמיתיים, כגון אירועי העבר בהיסטורית צרפת של המאה ה-8 והמאה ה-9. סיפורים על קרל מרטל, קרל הגדול, ולואי החסיד, ועל מלחמתם במורים היו מתוארים בהאדרה של מעלליהם.

שירה זו הייתה הבסיס לשירה הצרפתית, נושאים שונים נלקחו מהשירה הבריטית כגון אגדת המלך ארתור ואבירי השולחן העגול.

בשנת 1215 יצר Bertrand de Bar-sur-Aube את חלוקתם הראשונית לכמה קבוצות: 
# **מעללי המלך** (Geste du roi) - הפואמות עוסקות בעיקר סביב דמותו של קארל הגדול ומאבקיו למען הנצרות. הנודעות ביניהן "שירת רולאן", "היואון מבורדו" ו"העלייה לרגל של קארל הגדול". 
# **מעללי גארן ממונגלאן** (Garin de Monglane) ובהן "שירת גיום" ו"הכתרתו של לואי". 
# **מעללי דון ממגנצה** (Doon de Mayence).
# **המחזור הלורייני** ובו נכלל "מעללי גארן מלוריין". 
# **המחזור הצלבני**.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:שירת ימי הביניים
קטגוריה:פואמות
ז'אן ויגו

**ז'אן ויגו** (בצרפתית: **Jean Vigo**; 26 באפריל 1905 – 5 באוקטובר 1934) היה במאי קולנוע צרפתי שמת בדמי ימיו, שסייע ליסד את הריאליזם הפואטי בקולנוע בשנות השלושים ונהפך לאחר מותו למשפיע מאוד על הגל החדש בקולנוע הצרפתי בשנות ה-50 המאוחרות ובשנות השישים המוקדמות.

## קורות חייו
ויגו נולד לאמילי קלרו ולפעיל האנרכיסט והעיתונאי הבולט יוג'ין בונוונטר דה ויגו (שעל פי אחת ההשערות אימץ את השם מיגל אלמרידה - האנגרמה של "y'a la merde" המתורגם כ"הנה חרא"). הרבה מילדותו הוא היה במנוסה עם הוריו. אביו נחנק למוות בכלא פרסנה בלילה של 13 באוגוסט 1917. כנראה שהיה זה מעשה השלטונות, היות שאלמרידה ביקש מוקדם יותר באותו היום להיפגש עם עורך דין, שאמור היה לראותו למחרת. ויגו הצעיר נשלח לפתע לפנימיה תחת שם בדוי, ז'אן סלס, על מנת להסוות את זהותו.

ויגו נישא ונולדה לו בת ב-1931. הוא מת מסיבוכים של שחפת, בה לקה שמונה שנים מוקדם יותר.

הוא נודע בשל שני סרטים חשובים ביותר שהשפיעו בצורה משמעותית על התפתחות הקולנוע בצרפת ובעולם בכלל: אפס בהתנהגות (1933) ול'אטאלנט (1934). הוא אף עשה שני סרטים נוספים "A propos de Nice" (1929), סרט חתרני ביותר מתקופת הקולנוע האילם הבוחן את אי ההגינות בחברה בניס בשנות העשרים והסרט Taris, roi de l'eau (1931), סרט אלגנטי על השחיין ז'אן טריס.

סרטיו תוארו על ידי כמה ובוודאי על ידי רשויות פוליטיות בת זמנו כלא פטריוטיים והם צונזרו בצורה משמעותית על ידי הממשלה הצרפתית. הם האריכו ימים יותר מאלה שמתחו עליהם ביקורת, ול'אטאלנט נבחר בסקר של Sight & Sound's משנת 1962 כסרט העשירי בטיבו בכל הזמנים וכשישי בטיבו בשנת 1992.

על שמו ניתן מדי שנה הפרס היוקרתי Prix Jean Vigo.

## קישורים חיצוניים

* מתוך Senses of cinema: Great Directors Critical Database
* עמודו של ז'אן ויגו
* פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פונטו דה ויסטה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו משחפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
אברהם סבע

**רבי אברהם בן יעקב סבע** (1440 ה'ר, ספרד – 1508, ט' בתשרי ה'רס"ט, ליד ורונה, איטליה) היה רב, מקובל, והוגה דעות יהודי בדור גירוש ספרד.

## ביוגרפיה
נולד ופעל בקסטיליה, היה תלמידו של רבי יצחק די ליאון. עם גירוש ספרד ב-1492 עבר לגימארייש שליד פורטו בפורטוגל עם קהילתו. בעת גזירות השמד על יהודי פורטוגל ב-1497 נחטפו שני ילדיו והוטבלו לנצרות. סבע עצמו נאסר בליסבון ועבר עינויים. הצליח להימלט לפאס שבמרוקו, אך את ספריו הרבים שחיבר נאלץ להשאיר בפורטוגל, שם קבר אותם תחת עץ זית ליד ליסבון. ממרוקו נדד רבות עד שהגיע לאדריאנופול, בירת האימפריה העות'מאנית, והשתקע בה, שם כתב את ספריו מחדש.

נפטר באונייה בדרכו לאיטליה בט' בתשרי ה'רס"ט (1508), ונקבר בוורונה.

החיד"א מספר על נסיבות מותו של רבי אברהם:

נכדתו, בתו של בנו רבי יצחק נישאה לרבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.

שיטתו של הרב סבע ידועה במקוריותה, ושימשה רבות רבנים בדורות שלאחריו.

## ספריו
***[http://www.hebrewbooks.org/45935 צרור המור]**, ביאור על התורה על דרך הדרוש והקבלה, נדפס לראשונה בוונציה 1523. לאחרונה נדפס במהדורה מפורשת ומבוארת על ידי הוצאת 'עוז והדר', בפרשת ויצא נדפס קונטרס תפארת בנים בו מגולל את תלאותיו ומאורעותיו עת גירוש ספרד.
***אשכול הכופר**, על מגילת אסתר ומגילת רות.
***צרור הכסף**, על הלכות ראש השנה, יום כיפור, עבודה זרה. וביאור על התפילה על דרך הקבלה. נקבר בליסבון וכנראה אבד.
***צרור החיים**, פירוש על מסכת אבות. נקבר בליסבון, שוחזר, וכנראה אבד שוב. חלק מהספר נמצא בכתב יד ויצא לאור במהדורה מדעית במכון יד יצחק בן-צבי.
***[[קיצור סמ"ג]]**, לפי הרב ישראל דנדרוביץ סבע הוא מחברו של הספר קיצור סמ"ג השנוי במחלוקת.

## לקריאה נוספת
* נחמיה שמואל ליבוביץ, **רבי אברהם סבע וספריו צרור המור ואשכול הכופר**, ניו יורק תרצ"ו.
*  אליעזר שלוסברג, **לדרכי פרשנותו של ר' אברהם סבע בפירושו לתורה**, בתוך: מגדים, גיליון ז', תשמ"ט 1989, עמ' 31–47.
* זבולון בוארון, **גירושי סו"ף**, גירושי ספרד ושמד פורטוגל, השתקפותם בביאורי ר' אברהם סבע צרור המור לתורה ואשכול הכופר למגילות רות ואסתר, ירושלים 1993.
* זבולון בוארון, **עיונים בפרשנותו של רבי אברהם סבע**, תל אביב 2004.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
*  
* דב שוורץ, על ספר מאת אברהם גרוס, העוסק בר' אברהם סבע. עיקר המאמר הן הערותיו של שוורץ לגבי סוגיות שיטתיות בהגותו של סבע, פעמים 62, תשנ"ה 1995, עמ' 132–148
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:פרשני מגילת אסתר
קטגוריה:אדירנה: רבנים
קטגוריה:פאס: רבנים
קטגוריה:מגורשי ספרד ופורטוגל
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:רבנים פורטוגזים
קטגוריה:רבנים טורקים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:ילידי 1440
קטגוריה:נפטרים ב-1508
קרמר

**קרמר** (בכתב יידי: קרעמער; בכתב לטיני: Krämer, Kramer, Kremer, Cramer, Cremer) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו היא סוחר.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
הוליווד (צפון אירלנד)

**הוליווד** (באנגלית **Holywood**, באירית ארד ויץ' נסקה **Ard Mhic Neasca**) היא עיר במחוז דאון בצפון אירלנד, לחוף לוך בלפסט. במפקד אוכלוסין שנערך ב-2001 נמנו בה 12,037 תושבים.

## מקור השם
מקור שם העיר הוליווד, "העץ הקדוש", הוא ביער עצי אלון הנמצאים סביב מנזר שנוסד בידי לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן. שמו של המנזר היה Sanctus Boscus - בלטינית: "העץ הקדוש" - ומכאן השם באנגלית "Holy Wood" - "הוליווד", אשר נעשה בו שימוש מאז המאה ה-14 (בתעודות מאותה עת נכתב השם בתעתיק "Haliwode").

שמו האירי של המקום הוא "Ard Mhic Nasca" שמשמעו "גובה בנו של נסקה".

## היסטוריה
היישוב הראשון במקום בו נמצאת כיום העיר הוליווד היה מנזר שנוסד על יד לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן. 

עד המאה ה-19 הייתה הוליווד כפר דייגים קטן. במהלך המאה ה-19 הפך הכפר, כמו גם כפרים רבים אחרים בחופי אנגליה, לאתר נופש ותיירות. האתר היה פופולרי בקרב תושבי בלפסט הסמוכה, אשר באו לנפוש בכפר ולרחוץ בחופיו. סוחרי בלפסט האמידים בנו במקום בתי נופש רבים (בתי אחוזה). דוגמה לבתים אלה היא אחוזת קולטרה (Cultra Manor) אשר נבנתה בין השנים 1902–1904 המשמשת כיום את מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה.

בשנת 1848 נבנתה מסילת ברזל אשר קישרה את הכפר לבלפסט. בניית מסילת הברזל הביאה לתחילת התפתחות הכפר ולגידול באוכלוסיית הוליווד אשר מנתה בשנת 1900 כ-3,500 תושבים.

כיום העיר הוליווד מהווה פרוור של בלפסט, ונודעת כאתר נופש פופולרי לתושבי האזור.

## אתרים בעלי חשיבות

בקרבת העיר ממוקם שדה התעופה בלפסט וכן מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה, המתאר את החיים והמסורות של אנשי צפון אירלנד.

במרכז העיר (במקום בו עמד מרכז הכפר עד ראשית המאה ה-20), ישנו עמוד מאי אשר הוצב במקום בראשית המאה ה-18, ככל הנראה על ידי ימאים הולנדיים. סביב העמוד נערך מדי שנה יריד ביום מאי. עמוד זה, המקובל באנגליה הוא יוצא דופן וייחודי באירלנד.

שרידי המנזר שסביבו הוקם הכפר מצויים במרכזו. בין שרידי המנזר מצויים שרידים מהמאה ה-13 אולם מרבית השרידים ובהם מגדל המנזר מקורם בראשית המאה ה-19.

בעיר נערך מדי שנה פסטיבל ג'אז ובלוז.

## אוכלוסין
בהוליווד מתגוררים 12,037 (על פי מפקד אוכלוסין מיום 29 באפריל 2001). 19.9% מהם מתחת לגיל 16 ו-20.6% מעל גיל 60. מרבית התושבים (68.6%) הם נוצרים פרוטסטנטים, והיתרה (23%) הם קתולים.

### גידול האוכלוסין

## קישורים חיצוניים

* 
* המוזיאון העממי ומוזיאון התחבורה של אלסטר
* שדה התעופה בלפסט
* דף מידע על העיר

## הערות שוליים

קטגוריה:צפון אירלנד: ערים
דבל

**דֶבֶּל** (בערבית: **دبل**) הוא כפר נוצרי מרוני בדרום לבנון, בנפת בינת ג'בייל שבמחוז א-נבטיה.

זהו כפר חקלאי המשתרע על גבעות שגובהן נע בין 560 ל-650 מטר מעל פני הים, ובו מטעים רבים של זיתים, חרובים וטבק שמהווים את רוב תוצרת הכפר.

## מלחמת לבנון השנייה
במהלך מלחמת לבנון השנייה הכפר ננטש ותושביו ברחו.

בכפר וסביבתו התנהלו חילופי אש כבדים בין כוחות צה"ל לחזבאללה. אחד האירועים הקשים הזכורים מהקרבות בדבל הוא פגיעת טיל נגד טנקים במבנה שבו שהו חיילי צה"ל. באירוע זה נהרגו תשעה חיילי גדוד החבלה של עוצבת האש וכמעט 30 נפצעו.

כתוצאה מהלחימה נפגעו התשתיות בדבל והסביבה, ומבנים רבים ניזוקו.

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
קטגוריה:יישובים נוצרים בדרום לבנון
קטגוריה:רצועת הביטחון
חרל"פ

**[[משפחת חרל"פ|חרל"פ]]** (או **חרלף**) הוא שם משפחה הקרוי על שם ראש המשפחה הרב חייא מפולין, שהוא עצמו צאצא של חייא למשפחת דוד (נולד 1090-1080). פירוש השם **חרל"פ** הוא **ח**ייא **ר**אש **ל**גולי (או **ל**בני) **פ**ולין (או **פ**ורטוגל).

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה עבריים