זהבה

**זהבה** (10 במאי 1999 – 11 באוקטובר 2021) הייתה אישה טרנסג'נדרית מהגדה המערבית, אשר חייה ומותה הפכו לסמל במאבק לזכויות להט"ב פלסטינים. היא הופיעה בכלי תקשורת (תחילה בשם בדוי) ותיעדה את חייה בסרט קראו לה זהבה שבו נחשפה בפניה ובקולה, תוך תיאור אישי של מצבה. הסרט זכה לשבחי הביקורת ולהכרה בינלאומית. נסיבות מותה נותרו שנויות במחלוקת – ייתכן שהתאבדה, אך קיימות גם השערות בדבר רצח.

## ביוגרפיה

זהבה נולדה בשנת 1999 בכפר בית ליד, בתחומי שטח A שבגדה המערבית. היא דיברה ערבית ועברית, וחייתה רוב חייה בזהות מגדרית נשית. במהלך חייה התמודדה עם דחייה מצד משפחתה וסביבתה. בגיל תשע עשרה ברחה לישראל בעקבות רדיפה מתמשכת על רקע זהותה המגדרית, לאחר ניסיון רצח מצד בני משפחתה וסחר למטרות זנות. בישראל חוותה אפליה ממוסדת בשל מוצאה הפלסטיני. על אף מוטיבציה גבוהה וניסיונות רבים שלה לקבל עזרה, נותרה בישראל ללא מעמד וזכויות בסיסיות, מה שדחק אותה למצוקה קשה. במקום לקבל סיוע כקורבן סחר בבני אדם, במהלך שלוש שנות שהייתה בישראל הוגשו נגדה כתבי אישום בשל שהייה בלתי חוקית, והיא נעצרה ונכלאה שתים עשרה פעמים, וחיה תחת איום מתמיד של גירוש בחזרה לשטחי הרשות הפלסטינית, שם נשקפה לה סכנת חיים.

כתבה בעיתון "הארץ" תיארה את זהבה כמי ש"הייתה כלואה בין שתי מערכות דיכוי: החברה הפלסטינית, שבה הטרנסיות שלה הייתה טאבו מסוכן, והמדינה הישראלית, שראתה בה שוהה בלתי חוקית ולא פליטה."

ב-2021 עתרו מטעמה עורכי דין ועמותות לזכויות אדם, ביניהן רופאים לזכויות אדם, לבג"ץ בדרישה לאפשר לה ולפלסטינים נוספים מהקהילה הלהט"בית לקבל היתר עבודה וביטוח בריאות בישראל. העתירה לא התקבלה. עו"ד עדי לוסטיגמן, שייצגה אותה, כתבה לאחר מותה: "המדינה מכירה בכך שיש סיכון ללהט"בים פלסטינים בשטחי הרשות – אבל מסרבת לתת להם מענה קבוע". בזמן שהייתה בישראל, ביקשה גם הכרה כקורבן סחר בנשים, אך לא זכתה לכך.

בהינתן שזה היה הפתרון היחיד שנותר בפניה, פעלה זהבה למען יישוב מחדש ב"מדינה שלישית", שבה יכלה לקבל מעמד קבע והגנה משפטית, בניגוד לשהייתה הזמנית בישראל. בשבועות שקדמו למותה, המתינה לתשובה סופית מנציבות האו"ם לפליטים (UNHCR).

דו"ח משרד החוץ האמריקני לשנת 2022 בנושא סחר בבני אדם הבליט את סיפורה של זהבה בפרק המבוא, כטרנסג'נדרית פלסטינית שהתאבדה לאחר שנמנעה ממנה הזכות למקלט בישראל. הפרסום עורר תגובה חריפה מצד משרד החוץ הישראלי, ובכירים ישראלים טענו כי פרטי המקרה בדו"ח מהווים פגיעה בפרטיותה – אף על פי ששמה כבר פורסם קודם לכן בכתבות פומביות. בעקבות הלחץ, שונתה גרסת הדו"ח ושמה של זהבה הוחלף בשם בדוי.מאוחר יותר שונתה מדיניות ישראל בנוגע למבקשי מקלט פלסטינים, וניתנו להם אישורי עבודה – שינוי תקדימי במדיניות שנחשב לתוצאה ישירה מהמאבק הציבורי והמשפטי שהתעורר בעקבות מקרה זהבה.

## מותה

ב-8 באוקטובר 2021 נמצאה זהבה תלויה עדיין בחיים בגן הזיכרון בחיפה, אשר ידוע כמוקד לזנות קטינים מהחברה הערבית, אך נפטרה לאחר שלושה ימים בבית החולים רמב"ם בחיפה ב-11 באוקטובר 2021. מותה עורר תגובות נרחבות מצד פעילים חברתיים, פוליטיקאים וארגוני זכויות אדם. לא נערכה חקירה רשמית לגבי נסיבות מותה. קיימות השערות שונות בנוגע לסיבת מותה, בין היתר שהתאבדה בשל תנאי חייה הקשים, וכן טענות כי ייתכן ונרצחה בשל זהותה הטרנסג'נדרית.

חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, שפגשה את זהבה בתקופת כהונתה, התייחסה למותה בראיון בגלי צה"ל וציינה כי המדינה הפקירה את זהבה, כמו להט"בים פלסטינים נוספים שנמלטים לשטח ישראל מחשש לחייהם. בהמשך לכך, דיווחה מראענה כי קיימה פגישה עם ראש הממשלה החליפי יאיר לפיד, ובמהלכה העלתה את המקרה של זהבה וביקשה את התערבות משרד החוץ למציאת פתרונות עבור להט"ב חסרי מעמד החיים בישראל.

## הנצחה ופרסים

בשנת 2024 יצא הסרט התיעודי קראו לה זהבה בבימויה של תמר ברוך. הסרט מעניק ביטוי לקולה של זהבה ולנקודת מבטה הייחודית. הצילומים נערכו במהלך חייה, כאשר זהבה עצמה לקחה חלק בסרט והסכימה להיחשף בגלוי. תחילה תוכנן שהסרט יוקרן רק לאחר שתועבר למדינה שלישית – פתרון שנועד להבטיח את ביטחונה.

"קראו לה זהבה" זכה בפרס הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, וכן זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס ה-IDA Documentary Awards  – המהווים את אחד הפרסים היוקרתיים ביותר לקולנוע דוקומנטרי.

לקראת טקס פרסי אופיר ה-35 זכה הסרט למועמדות בקטגוריה הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.

## הקשר חברתי ופוליטי

סיפורה של זהבה התרחש על רקע מציאות מורכבת שבה להט"בים פלסטינים החיים תחת שלטון הרשות הפלסטינית נרדפים לעיתים קרובות בשל נטייתם או זהותם המגדרית. למרות שישראל מכירה בסכנה הנשקפת להם, המדינה נמנעת מלהעניק להם הסדרי שהייה קבועים או מעמד חוקי, מה שמותיר רבים מהם, כולל זהבה, במצב של חוסר ביטחון מתמשך וללא זכויות בסיסיות.

אחד הגורמים המרכזיים למדיניות זו הוא פרשנותה של ישראל לסעיף D.1 באמנת הפליטים של האו"ם, שעליה היא חתומה. סעיף זה קובע שהאמנה אינה חלה על מי שמקבל סיוע מגופים של האומות המאוחדות, וישראל מפרשת אותו כך שהוא מחריג את כלל האוכלוסייה הפלסטינית בשל סיוע הניתן לכאורה על ידי סוכנות אונר"א. פרשנות זו שנויה במחלוקת, בין היתר משום שאונר"א אחראית על פליטים משנים 1948 ו-1967 בלבד, ואינה מעניקה סיוע או הגנה אפקטיבית למבקשי מקלט להט"בים. פרשנות זו מותירה פלסטינים כמו זהבה ללא אפשרות חוקית להגיש בקשת מקלט בישראל, גם כאשר נשקפת להם סכנה מיידית לחייהם.

מקרים דומים של רדיפה, כליאה ואף רצח, כדוגמת רצח אחמד אבו מורח'יה , גבר הומוסקסואל פלסטיני שחי בישראל ונרצח בעריפת ראשו בגדה המערבית, מעידים על האיום המתמשך כלפי הקהילה הלהט"בית הפלסטינית. לצד זאת, דווח על מקרים שבהם פלסטינים להט"ב צולמו ללא ידיעתם בסיטואציות אינטימיות ונסחטו, כאשר יוחס כי האיומים נעשו מטעם המודיעין הישראלי. באפריל 2023 פורסמו סרטוני "וידוי" של פלסטינים שהואשמו בשיתוף פעולה עם ישראל, וחלק מהמעורבים נעלמו או הוצאו להורג לאחר פרסום הסרטונים. תופעות אלה תורמות בקרב החברה הפלסטינית לחיזוק הסטיגמה כלפי להט"בים.

גם עו"ד פאדי חורי טען במאמר שפורסם ב"שיחה מקומית" כי מדינת ישראל משתמשת בנטייה מינית וזהות מגדרית של להט"בים פלסטינים ככלי סחיטה ללחץ לשיתוף פעולה ביטחוני. לדבריו, ישראל מציגה את עצמה כליברלית המגנה על זכויות להט"ב, אך בפועל מדיניותה כלפי להט"בים פלסטינים היא מנוגדת. חורי אף מתח ביקורת על ארגוני הלהט"ב המרכזיים בישראל על השתיקה והאי-התנגדות למדיניות זו. תופעה זו מתוארת לעיתים כ"פינקוושינג" — שימוש בתדמית של סובלנות כלפי להט"בים כחלק ממיתוג ישראל, ולעיתים כדי להסיט את השיח הציבורי והבינלאומי מעניינים כמו הסכסוך הישראלי-פלסטיני והכיבוש.

במקביל, ברמה הפוליטית-מקומית, נשמעות לעיתים עמדות שליליות שמשפיעות על הקהילה. חברי כנסת כדוגמת וליד טאהא ממפלגת רע"מ ואחמד טיבי מתע"ל הביעו עמדות פומביות נגד זכויות להט"ב: טאהא שולל מתן זכויות ללהט"ב פלסטינים וכינה את נטייתם "תועבה", וטיבי הצהיר שהוא "נגד קידום תופעת הלהט"בים".

## קישורים חיצוניים
* כתבה על הזכייה ב-IDA ב-Deadline
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טרנסג'נדרים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1999
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2021