open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מרכז חושן

**יחידת חושן** (לשעבר **מתנ"ץ**) הוקמה ב־16 בפברואר 2004 ואחראית על הפעלת מערכי התקשורת בצה"ל, בין השאר על מתן שירותי טלפוניה, תקשורת נתונים רחבת סרט, וידאו ותשתיות תקשורת אופטיות.

היחידה הייתה כפופה ליחידת לוטם באגף התקשוב וההגנה בסייבר, ועם פיצולה של יחידת לוטם לשתי חטיבות, בדצמבר 2025, שויכה יחידת חושן לחטיבת הספקטרום והרשת (ספירה). בראש היחידה עומדת אל"ם ענת הרשקוביץ.

ליחידה כפופים גם שלושה גדודי תקשוב מטכ"ליים:
* גדוד אמירים (376)
* גדוד צמרת (383)
* גדוד איתנים (858)

## גדוד אמירים (376)
גדוד אמירים, המכונה "גדוד הקשר הארצי", הוקם ביוני 1955 כדי לתת מענה מהיר ומיידי לכל אירוע, ולכל נקודה בה אין תשתית או תנאים לתקשורת תקינה. לפעילויות חירום, מבצעים ובעת מלחמה. הגדוד הפעיל ציוד דוגמת תק"ש רד"ט (תא קשר לרדיו טלפון) על זחל"ם, לפריסה מהירה של תקשורת לנקודות מרוחקות. בשנת 1969 החל הגדוד גם להפעיל את מכ"ם הקשת, ולצורך כך הוקמה מחלקה מיוחדת, שאחר כך הפכה לגדוד נפרד - "גדוד נשר". בשנות ה-80 החל הגדוד להשתמש גם בציוד תקשורת לווינית. ביולי 2017, עבר הגדוד ממחנה צריפין לנגב.

גדוד קשר ארצי מטכ"לי נייד, העובד עם הזרועות, הפיקודים והיחידות השונות. ברשות הגדוד כלי רכב וציוד קשר המוכנים לתת מענה מהיר ומיידי לכל אירוע ולכל נקודה בה אין תשתית או תנאים לתקשורת תקינה. בין השאר, מפעיל הגדוד תחנות ניידות של המערכת הסלולרית המוצפנת "ורד הרים". הגדוד כולל פלוגות שונות, חלקן מבצעיות ומבצעות עבודה בשטח. לגדוד מסורת ותיקה של מבצעים ופעילויות שונות בהן לקח חלק.

משימת הגדוד כפי שהוגדרו:

### מפקדי גדוד אמירים (376)

## גדוד צמרת (383)

**גדוד צמרת** (גדוד 383) הוא גדוד תקשוב מטכ"לי. ייעודיו הם הקמה, הפעלה, תמיכה והטמעה של מערכות תקשורת מידע ובקרה, חוזי (וידאו) ומחשבים, על מנת לאפשר שליטה ופיקוד למטה הכללי וסיוע לזרועות ברגיעה, במבצעים ובחרום. הגדוד מהווה את הגורם התקשובי המרכזי המקשר בין המטה הכללי לזרועות צה"ל ולגופי הביטחון. בנוסף, הגדוד מפעיל מערכות תקשוב מגוונות בדגש על המערכות המבצעיות, אחראי על מתקני התקשורת במחנה רבין ועל הפצת החוזי בצה"ל. במסגרת הגדוד קיימת פלוגת קשר המוטסת, החיילים משרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס, ויעודם הוא סייע ליחידות העילית של צה"ל בפעילות שמתבצעת באזורים מרוחקים.

## גדוד איתנים (858)
**גדוד איתנים** (גדוד 858) – גדוד תקשוב מרחבי אשר ייעודו הוא קליטה, הטמעה, תפעול ואחזקה של מערכות התקשורת הנייחת רחבת הסרט ותקשורת הסלולר הצבאית בצה"ל ובזרועות הביטחון – מהליבה, דרך מתקני ההפצה ועד למתקני הגישה. בנוסף, הגדוד אחראי על חיבור מערך נפרס למערך נייד - הן בחיבור עורקי הרד"ט של החטיבות והאוגדות הפורסות בשטח ועושות שימוש ברדיו/טלפון – הן בחיבור תחנות קשר הניידות למרכזי המערכת והן בחיבור צומתי תקשורת מרכזיים. הגדוד ממוקם בכל מפקדה של פיקוד מרחבי.

## מרכז ההכשרה בחושן

**מרכז ההכשרה 'איריס**' שביחידת חושן אמון על ההכשרה המקצועית של מערך הטכנאים בצה"ל, שאחראי על תפעול ואחזקת כלל אמצעי התקשורת. אורך ההכשרה הוא כשלושה עד ארבעה חודשים ובסיומו מקבלים בוגרי הקורסים תעודת הסמכה מקצועית.

מרכז ההכשרה ממוקם בצריפין ואליו מתקבלים בוגרי עתודה טכנולוגית, שוחרים של אגף התקשוב וההגנה בסייבר וכן הנדסאים וטכנאים במקצועות האלקטרוניקה והתוכנה.

## תגי גדודים

קובץ:383zameret.png|התג של גדוד "צמרת" - גדוד תקשוב מטכ"לי
קובץ:Signal858.png|התג של גדוד "איתנים" 858
קובץ:376th Signal Batallion Amirim.png|התג של גדוד "אמירים" - גדוד תקשוב ארצי נייד


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אגף התקשוב
שליף

[ממוזער|שמאל|שליף אשר נועד לשימוש ב[מבחן ועל כן הוא נוצר בגודל קטן דיו כדי להסתירו בכף ידו של הנבחן]]
ממוזער|שמאל|שליף אשר הוחבא בקרטון שתייה
בסלנג "**שְלִיף**" הוא דף המכיל גרסה מקוצרת של הערות אשר נועדו לעיון מהיר.

שליפים נקראים כך משום שתלמידים מסוגלים לשלוף אותם ממקום מחבוא בלי ידיעתם של המורים כדי לרמות במבחנים ללא חומר פתוח, בהם התלמידים נבחנים על ידע שלמדו בעל פה.

השליף נכתב לעיתים קרובות על פיסת נייר קטנה, אשר ההערות בה כתובות לרוב בכתב זעיר.

בעידן המודרני ניתן להשתמש בכלים שונים להפקת שליפים, מלבד עט ונייר, כגון הקטנת חומר העיון לממדים קטנים בעזרת מכונת צילום. ניתן גם להשתמש בשליף שאינו על גבי נייר, כגון מידע השמור בטלפון סלולרי, במחשבון ובאמצעים אלקטרוניים אחרים.

מלבד שימוש ככלי לרמאות בבחינות, שליף יכול להוות גם כלי עזר ללמידה, כלי לסיכום ותמצות החלקים החשובים בתוכן, בדומה לפתק בזק. יכולים להיות לו גם שימושים טכניים, ככלי עזר, לשליפה מהירה של מידע טכני, למשתמש שאינו מיומן, שנדרש לזכור בעל פה.

## ראו גם
* נוסחאון
* תקציר
* פתק בזק (כלי עזר לימודי)

## קישורים חיצוניים

* אתר המכיל שליפים עבור מתכנתים

קטגוריה:בית ספר
קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:סלנג עברי
קטגוריה:מבחנים
טארקאנים

**טארקאנים** או **טרחאנים** (ברומנית: Tarcani או Tărhani, בהונגרית: Tarkanok או Tárkány magyarság), מיעוט אתני הונגרי בטרנסילבניה, רומניה, שמוצאו המשוער משבטי הכוזרים שהתיישבו בקרישאנה.

הטארקאנים היו שבט קאווארי (שבטים כוזרים שפרשו מהעם הכוזרי והתלוו לשבטים ההונגרים) שהתמחה בעיבוד מתכת ושימש כשבט הברזלנים של הקאווארים. שמם נודע כיוצרי כלי עבודה וכלי נשק באיכות גבוהה. הטארקאנים התנצרו באותה תקופה בה קיבלו ההונגרים את הנצרות.

הטארקאנים היושבים ברומניה מרוכזים בקרישאנה, במיוחד במחוז ביחור, סביב היישוב **טרקאיה** (Tărcaia), שליד באיוש.

## קישורים חיצוניים
* ילדה בעלת תווי פנים אופייניים לאוכלוסייה ממוצא טורקי-כוזרי העוטה לבוש עממי טארקאני מסורתי
* ההיסטוריה של טרנסילבניה בשנים 895–1003 

קטגוריה:רומניה: קבוצות אתניות
קטגוריה:הונגרים
מרשל ברית המועצות

[שמאל|ממוזער|250px|תמונה של חמשת המרשלים הראשונים - יושבים (מימין לשמאל): [אלכסנדר יגורוב, קלימנט וורושילוב, מיכאיל טוכאצ'בסקי; עומדים: וסילי בליוכר, סמיון בודיוני]]
**מרשל ברית המועצות** (ברוסית: **Маршал Советского Союза**) הייתה דרגת קצונה בכירה בכוחות המזוינים של ברית המועצות, שהייתה נמוכה רק מדרגתו של סטלין.

הדרגה הוגדרה רשמית ב-22 בספטמבר 1935 בהחלטה של מועצת הקומיסרים העממיים (מועצת השרים) של ברית המועצות. לפי ההחלטה, הייתה זו הדרגה הבכירה ביותר בכוחות הביטחון של ברית המועצות. עם זאת, ב-26 ביוני 1945 הונהגה דרגת אחת מעליה – דרגת גנרליסימו של ברית המועצות, אשר הוענקה ליוסיף סטלין.

בשנת 1953, לאחר מות סטלין, חזרה דרגת מרשל ברית המועצות להיות הדרגה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של ברית המועצות (אם כי רק דה פקטו, היות שדרגת גנרליסימו של ברית המועצות לא בוטלה באופן רשמי). בשנת 1955 נוסדה בצי הסובייטי דרגת אדמירל צי ברית המועצות, שהייתה מקבילה לדרגת מרשל ברית המועצות.

דרגת מרשל ברית המועצות הוענקה לראשונה ב-1935, לחמישה אנשים: שר ההגנה קלימנט וורושילוב, הרמטכ"ל אלכסנדר יגורוב ושלושה מפקדי צבא בכירים – וסילי בליוכר, סמיון בודיוני ומיכאיל טוכאצ'בסקי.

הדרגה בוטלה בשנת 1991 עם פירוק ברית המועצות. בסך הכול, בין השנים 1935–1991 הוענקה דרגה זו ל-41 אנשים: ארבעה פוליטיקאים, אחד מהנ.ק.ו.ד. והשאר אנשי צבא. מיכאיל טוכאצ'בסקי היה המרשל הצעיר ביותר - קיבל את הדרגה בגיל 42. לאוניד ברז'נייב קיבל את הדרגה בגיל המבוגר ביותר בין כל המרשלים - בגיל 70.

לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית במקומו של הצבא הסובייטי, נוצרה דרגת מרשל הפדרציה הרוסית.

## קישורים חיצוניים

*
*
קטגוריה:דרגות צבאיות
מדרחוב קרן קיימת לישראל

[ממוזער|250px|באר שבע ב[שנות ה-30 של המאה ה-20|שנות השלושים: רחוב ה-20 מטרים ובית הסראייה. בלבוש אירופאי: עמינדב אלטשולר (ימין) וחירם דנין|שמאל]]
**רחוב קרן קיימת לישראל** הוא אחד הרחובות הראשונים בבאר שבע המודרנית שנבנתה על ידי העות'מאנים בתחילת המאה ה-20. הרחוב הנמצא בעיר העתיקה של באר שבע, הוסב למדרחוב והיה אחד הרחובות המרכזיים של העיר, עד אמצע שנות ה-90.

## היסטוריה
בתקופת האימפריה העות'מאנית נקרא הרחוב "רחוב ה-20 מטרים" מאחר שרוחב הרחוב המקורי היה 20 מטרים והוא היה הרחוב הרחב ביותר בבאר שבע באותה תקופה. האורך המקורי של הרחוב הוא 600 מטרים וכיוונו הוא צפון מערב - דרום מזרח. בקצהו הצפוני של הרחוב, על גבעה, נמצא בית הסראייה ובקצהו הדרומי של הרחוב נמצאת באר אברהם.
אחד המבנים שהיטיב להשתמר ברחוב היה בית אמידים טורקי כיום בית מרקחת הנגב.

במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה הרחוב הראשי של העיר ובנוסף, שימש כציר מרכזי שחיבר את הדרכים שהובילו לעזה, חברון ועוג'ה אל חפיר (ניצנה). לאורך הרחוב היו חנויות רבות ששימשו את תושבי העיר ואת עוברי האורח. בשנת 1917, לאחר כיבוש העיר על ידי הבריטים, החלו להופיע ברחוב בתי קפה, מסעדות, בתי מלון ותחנת אוטובוס מרכזית לעזה ולחברון.

בשנות ה-80 הפך חלקו הצפוני של הרחוב למדרחוב אשר היה אחד הרחובות המסחרים המצליחים ביותר בבאר שבע עד אמצע שנות ה-90. קניון הנגב, שנפתח באותן שנים, ומאוחר יותר, מרכזים מסחריים נוספים, גרמו לנדידת הקהל אליהם ולסגירת חלק מהחנויות ברחוב קק"ל.

באמצע שנות ה-90, היה הרחוב עזוב וניסיונות שנעשו מדי פעם לשפצו לא נחלו הצלחה מרובה.

בתחילת שנות ה-2000 יצאה עיריית באר שבע בתוכנית חדשה בניסיון להפוך את העיר העתיקה למתחם בילויים. התוכנית הצליחה באופן חלקי. חלק מהבניינים העות'מאניים שופצו, נפתחו מסעדות וחנויות נוספות ברחוב ומדי פעם מארח הרחוב פסטיבלים שונים ומופעי רחוב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קרן קיימת
קרן קיימת
קטגוריה:באר שבע: תיירות
נחל גדורה

שמאל|ממוזער|250px|חפירת נחל גדורה
**נַחַל גְּדוֹרָה** (ידוע גם בשמו הערבי: פוארה) הוא נחל המנקז את שדות עמק זבולון, כפר ביאליק, קריית אתא והסביבה, זורם דרומה ונשפך אל נחל קישון.
## גאוגרפיה
בנחל ועל גדותיו מתקיימים מגוון בעלי חיים וצמחי מים: בעלי כנף, חסרי חוליות וצמחייה טבולה. חיים בו שלושה מיני דגים, סרטן הנחלים ומקננות לאורכו להקות של סופיות. חתולים רבים מגיעים עד שפת הנחל משני צדדיו על מנת לצוד דגים או סרטנים.

הנחל מזדהם תכופות בשל הזרמת מי ביוב ושפכים תעשייתיים לתוכו. לאחרונה כוסה הנחל בצמח פולש "חסת המים". רשות נחל הקישון מבצעת עבודות לפינוי הצמח הפולש.

לאורך הנחל בשטח השייך לחיפה ולקריית ביאליק וכן בהמשכו בשטח המועצה האזורית זבולון נסללה טיילת להולכי רגל ורוכבי אופניים הנקראת על שם שמעון פרס.
250px|שמאל|ממוזער|250px

## ראו גם
* עמק זבולון

## קישורים חיצוניים

* נחל הגדורה (פוארה), באתר עיריית קריית ביאליק
* מסלול טיול מקרית מוצקין לנחל גדורה באתר טבע ונופים בישראל

## הערות שוליים

גדורה
קטגוריה:מפרץ חיפה
קטגוריה:עמק זבולון
קטגוריה:קריית ביאליק: גאוגרפיה
גדורה
גדורה
קטגוריה:כפר ביאליק
קטגוריה:כביש 4
הרכבת התחתית של מינסק

ממוזער|250px|מפת הרכבת התחתית של מינסק
**הרכבת התחתית של מינסק** היא מערכת הסעת ההמונים החשובה ביותר בעיר הבירה של בלארוס, מינסק.

הרכבת נפתחה ביוני 1984, ומורכבת משלושה קווים ומ-36 תחנות באורך כולל של 45 קילומטרים. בשנת 2005 נשאה 800 אלף נוסעים מדי יום.

המטרו מנוהל על ידי עיריית מינסק.

## היסטוריה
משנות ה-50 עד שנות ה-70 של המאה ה-20 צמחה אוכלוסיית העיר בכמיליון איש. צמיחה זאת הובילה לצורך ברכבת שתשרת את האוכלוסייה הגדלה. בניית הרכבת החלה ביוני 1977 והיא נפתחה, כאמור, ב-1984 כרכבת התחתית התשיעית בברית המועצות. בתחילה מנתה הרכבת שמונה תחנות בלבד.

על אף קריסת ברית המועצות, בניית הרכבת המשיכה ללא הפרעות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בניגוד לתכנוני רכבות אחרות במדינה.

## אירועים ותקריות ברכבת התחתית
* ב-30 במאי 1999 התרחש "אסון נמיגה", בו 53 בני אדם נמחצו למוות במדרגות הכניסה לתחנת "נמיגה" של הרכבת התחתית של מינסק.
* ב-11 באפריל 2011 התרחש פיגוע טרור בתחנת "אוקטיאברסקאיה". מטען חבלה מאולתר, שהושאר בתחנה על ידי טרוריסטים מקומיים, התפוצץ וגרם למותם של 15 אנשים ולפציעתם של יותר מ-200. מבצעי הפיגוע נתפסו כעבור יומיים. הם נשפטו, נידונו למוות והוצאו להורג במרץ 2012.

## קישורים חיצוניים

* 
*  

קטגוריה:מינסק
מינסק
קטגוריה:בלארוס: מבני תחבורה
בית הסראייה (באר שבע)

**בית הסראייה** ("בית הממשל" בתרגום מטורקית), הוא בית ממשל שנבנה בשנת 1901 בבאר שבע על ידי העות'מאנים.

## היסטוריה
הבניין ממוקם על גבעה בחלק הצפוני של מדרחוב קרן קיימת לישראל שאז נקרא 'רחוב 20 מטר'. הוא היה הבניין הציבורי הראשון בעיר, ובתקופה זו ניתן היה לראות אותו מכל מקום בעיר. הבניין הוא דו-קומתי בעל שלוש קשתות, אולם גדול, והיה לו גג רעפים אדום. בכך ביטאה הבנייה סגנון אדריכלות טורקי ואירופאי משולב.

הבניין שימש את הממשל המקומי. המושל הראשון שישב בבניין היה מוחמד ג'אראללה. ליד הבניין שכנו בניין המשטרה, עירייה, משרד הטאבו ובית המשפט. לצד הבניין עברה אחת הדרכים המרכזיות בנגב, הדרך מעזה, וכך כל העוברים בה היו נתונים לפיקוח המושל.

כאשר הבריטים כבשו את באר שבע, הפך הבניין לבית המשפט הבדואי, בו נשפטו התושבים הבדואים של האזור על פי החוקים הבדואים.

בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו – תרצ"ט), הוצת הבניין, וגגו העשוי עץ נשרף כליל. שלטונות המנדט הבריטי הקימו במקומו גג בטון, ושילבו את הבניין במכלול מבני ממשל, פקידות, משטרה ודואר שנבנו בצמוד אליו.

במלחמת העצמאות תפס חיל המשלוח המצרי את בית הסראייה במאי 1948. במהלך מבצע משה לכיבוש באר שבע ב־21 באוקטובר 1948 נכנעו אנשיו לאחר איום בהפגזה ישירה של תותח שהובא לעיר. דגל ישראל שהוצב בכניסה הראשית למבנה סימל את כיבוש העיר על ידי ישראל.

עם כיבוש המבנה התבססה במבנה מפקדת חטיבת הנגב, וחלק מגדודיה התמקמו במנים נטושים סביבה. לאחר תום מבצע חורב בינואר 1949 התבססה במתחם המטה הקרבי של חזית הדרום (לימים פיקוד הדרום).

לאחר איומי שביתה של המשטרה, הוחזר לה חלק ממכלול המבנים של בית הסראייה, וכיום שוכנים בו משטרת באר שבע לצד מפקדת פיקוד הדרום של צה"ל.

בפברואר 2016 נחתם הסכם בין עיריית באר שבע למשרד הביטחון לפינוי מטה פיקוד הדרום מהמתחם לקריית התקשוב, בו סוכם כי מבני הסראייה ישומרו.

## גלריה

beer sheva at wwi.jpg|באר שבע בשנת 1916. ניתן לראות את גן אלנבי ואת בית הסראייה
D283-043.jpg|בית הסראייה במסגרת מכלול מבני הממשל שנבנו לצידו, לאחר כיבושו במלחמת העצמאות, 22 באוקטובר 1948

## קישורים חיצוניים

* בית הסראייה באתר המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות ועדת דרום

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קטגוריה:באר שבע: מבנים
קטגוריה:בתי ממשל עותמאני בארץ ישראל
קטגוריה:פיקוד הדרום
קטגוריה:באר שבע: בסיסי צבא
קטגוריה:באר שבע: תיירות
דיסקורדיאניזם

[ממוזער|"The Sacred Chao", סמל דיסקורדיאניסטי המופיע בהקשר לסדר ו[בלגן|אי סדר, ומזכיר את סמל היאן והיאנג]]
**דיסקורדיאניזם** היא דת מודרנית שנוסדה כפרודיה ב-1958 או ב-1959 בארצות הברית. הדת נוסדה עם פרסום הטקסט הדתי העיקרי שלה, הפרינקיפיה דיסקורדיה מאת מלאקליפס הצעיר.

דיסקורדיאניזם טוענת שאי-סדר הוא תכונה חשובה ורצויה לא פחות מסדר. 

המצב הטבעי זה **[[תורת הכאוס|כאוס]]**, סדר ואי סדר הם המצאות אנושיות הקיימות בתוך הכאוס.

בכך היא מבדילה את עצמה מרוב הדתות, המדגישות את החשיבות של הסדר וההרמוניה בעולם. רבים מחשיבים את הדת לפרודיה, ויש המזהים אותה כגרסה מערבית לזן בודהיזם. עם זאת, ישנם אנשים המזהים עצמם כדיסקורדיאניסטים, במידות שונות של רצינות. רבים מחזיקים בדיסקורדיאניזם יחד עם דת אחרת. האלה אריס, השאולה מהמיתולוגיה היוונית, משמשת לדיסקורדיאניזם כאלה וכמקור חוכמה וידע. לפיכך נקראת הדת לפעמים **אריסיאניזם**.

## ראו גם
* רוברט אנטון וילסון

## קישורים חיצוניים

* פרינקיפיה דיסקורדיה

קטגוריה:דתות פרודיות
מבצר פרינסטנסן

ממוזער|250px|מבצר פרינסטנסן
**מבצר פרינסטנסן** (בדנית: **Fort Prinsensten**) הוא מבצר הנמצא בקטה שבגאנה, ושימש בעיקר כתחנת מעבר לסחר בעבדים. מבצרים רבים כאלו נבנו במערב אפריקה, אך פרינסטנסן הוא אחד מהיחידים שנמצאים ממזרח לנהר הוולטה. הוא נבנה בידי סוחרים דנים ב-1784, למטרות הגנה מפני האנלו אוו וכדי לשמור על האזור מפני אימפריות קולוניאליות אחרות. המבצר שימש כצינוק לעבדים שחיכו להעברתם לקריבים. דנמרק, עם האיסור על סחר בעבדים, איבדה מעמד, ולמעשה הציבה עצמה מחוץ לתבנית הסחר המקומית, שבמרכזה עדיין הייתה מרוכזת בסחר העבדים. עם המדיניות הפסיבית, ניסתה דנמרק לקנות זמן כדי להתחיל סוג חדש של כלכלה, ובמיוחד טבק וקפה כתחליף לסחר העבדים, אך התהליך היה קשה ומלחמות מקומיות הרסו את המטעים פעם אחר פעם. ב-1850 המבצר, יחד עם שאר חוף הזהב הדני, נמכר לבריטניה. המבצר שימש כבית כלא בתקופה שלפני הריסתו על ידי הים ב-1980. הריסותיו של המבצר הן מקור משיכה לתיירים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גאנה: מבצרים
קטגוריה:גאנה: היסטוריה
שעון שבת

ממוזער|250px|שעון שבת ידני פשוט ללא מחוגים שמתחבר לשקע
ממוזער|שעון שבת הקבוע בלוח חשמלי
**שעון שבת** הוא התקן הכולל שעון ומפסק המאפשר לתכנן מראש את זמני ההפעלה של מכשירי חשמל באמצעות שליטה על מעבר זרם חשמלי אליהם. ההתקן משמש גם כפתרון הלכתי לשליטה על מערכות חשמליות בשבת, כתחליף להדלקתן וכיבויין בידי אדם, דבר האסור על פי ההלכה. לפי עדות אחת, הוא הומצא בסוף המאה ה-19 על ידי אברהם שכט, עקב הצורך של יהודים שומרי שבת להתמודד עם בעיית השימוש בחשמל בשבת.

כיום נעשה שימוש רווח במונח זה כשם כולל לסוגים שונים של מתגי זמן לשימוש ביתי. הגרסה הנפוצה של שעון שבת היא התקן מכני עם מחזור פעולה של 24 שעות. שעון שבת קיים בגרסה ללוח חשמל המאפשר לשלוט על חלקים של מערכת החשמל הביתית, ובגרסה המתחברת לשקע חשמל ומאפשרת שליטה על מכשיר בודד.

בשימושים שאינם קשורים להלכה היהודית, מכונה שעון השבת גם בשם "טיימר" או "קוצב זמן", כדי להבדילו משעון השבת המשמש את הציבור הדתי והחרדי בשבת ויום טוב, אף שהאחרון משמש לספירת הזמן לאחור.

## השעון
שעון שבת הנפוץ ביותר פועל מכנית. הוא מורכב בלוח החשמל או על הקיר או מחובר לשקע ובו שעון עם או בלי מחוגים. סביב השעון הנתון במעגל, יש מערכת זיזים אשר באמצעותה ניתן לקבוע את שעת ההפעלה או הכיבוי. זיז המוכנס לתוך המעגל קובע הפעלה. זיז המוצא מתוך המעגל קובע ניתוק. ניתן להתקין מספר שעוני שבת במקביל, באופן שתהיה הפרדה בין השליטה על מערכות שונות, כך שמכשיר חשמל שונים יופעלו בשעון נפרד. קיימים גם שעוני שבת עם כוונון דיגיטלי המתבצע על ידי לחצנים.

שעון שבת **שבועי יומי** מכיל חוגה נוספת המחולקת ל-7, ומאפשרת שליטה גם לפי ימים. שעון זה משמש למשל למערכת צלצולים בבתי ספר.

שעון שבת **[[שעון אסטרונומי|אסטרונומי]]** מכיל את המידע המלא על שעות השקיעה והזריחה, ומאפשר תכנות מראש של הפעלה וניתוק מערכות לכל ימות השנה. שעון זה משמש למשל להפעלה וכיבוי של תאורת רחובות.

כיום יש מכשירי חשמל ביתיים, כמו מזגנים, תנורי אפייה ובישול הכוללים תוספת מובנית של שעון שבת.

## חשמל חכם
התקני חשמל חכם (מתג חכם, שקע חכם), שבהם ניתן לקבוע מראש, באמצעות טלפון חכם, את זמני ההפעלה, מהווים תחליף לשעון שבת, שיתרונו באפשרות לקבוע זמנים שונים לכל מתג.

## שעון שבת ביהדות

**שעון שבת**, הוא פתרון הלכתי לכיבוי והדלקה מתוזמנים מראש של מכשירי חשמל בשבת ויום טוב, שנועד לחסוך את הצורך בפעולה ידנית של כיבוי והדלקת המכשיר החשמלי ביום השבת או יום טוב עצמו, דבר הכרוך לעיתים באיסור מלאכת מבעיר ומכבה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שעונים
קטגוריה:רכיבים בלוחות חשמל
אזיקים

ממוזער|225px|זוג אזיקים
[שמאל|ממוזער|225px|[שב"ח אזוק מובל בתוך בית המשפט בירושלים]]
**אזיקים** הם אמצעי כבילה שנועד לשמור על שני פרקי יד צמודים. הם מורכבים משני חלקים טבעתיים, המחוברים ביניהם בשרשרת או בציר. בכל אחד מהחלקים יש זרוע משוננת המסתובבת על ציר, כך שתינעל לצורת טבעת החובקת את פרק היד.

ללא מפתח, לא יכול האדם הכבול באזיקים להפריד בין פרקי ידיו אלא כדי סנטימטרים בודדים, דבר המגביל משמעותית את יכולת הכבול לבצע פעולות בסיסיות, ובכלל זה להוות סיכון לסביבתו או להימלט. כבילת הידיים באזיקים מאחורי גבו של הכבול, מגבילה עוד יותר את תנועתו.

האזיקים משמשים לרוב גורמי אכיפת חוק לכבילה זמנית של עצירים בעת החזקתם או ניודם מחוץ למתקן נעול.

איזוקו של אדם נחשב לאמצעי כבילה משפיל, ועל כן החוק מגביל את האיזוק כך שיתבצע אך ורק במצב בו נשקפת סכנה מאי-אזיקתו של העציר.

יש הטוענים כי שירות בתי הסוהר נוטה לאזוק עצירים באופן לא מידתי המנוגד לעולה מן החוק ואף פוגע בכבוד האדם שלהם, בין היתר בדיונים בפני בית המשפט.

## ראו גם
* אזיקי רגל
* אזיקי אגודל
* אזיקון
* אזיק אלקטרוני

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אבטחה
קטגוריה:שורש כף היד
מבצע זעם דחוף

**מבצע זעם דחוף** (באנגלית: **Operation Urgent Fury**) היה מבצע צבאי ב־25 באוקטובר 1983, ובו פלשו כוחות אמריקאיים ומדינות קריביות לגרנדה. הפלישה באה בתגובה להדחתו ולרציחתו של ראש ממשלת גרנדה מוריס בישופ, שהודח על ידי מפקד הצבא הדסון אוסטין. בישופ עצמו עלה לשלטון בהפיכה מוקדמת יותר, וכונן קשרים קרובים עם קובה הקומוניסטית, אשר עוררו דאגה בארצות הברית.

בראשות הכוח הצבאי המשולב הועמד מפקד הצי השני של ארצות הברית תת-אדמירל ג'וזף מטקאלף. ב-25 באוקטובר 1983 נחתו בגרנדה כוחות מארצות הברית, ברבדוס, ג'מייקה, והחברות בארגון מדינות מזרח הקריביים, והביסו את הכוחות הקובניים והגרנדינים בפיקודו של הדסון אוסטין. במהלך הפלישה הוצנחו הדיוויזיה המוטסת ה-82 ושני גדודים מחטיבת הריינג'רס ה-75 ותפסו שטחי מפתח ובהם שדה התעופה. בסך הכל לחמו מצד ארצות הברית כ-7,000 חיילים, מצד בעלות בריתה כ-300 חיילים, ומולם התייצבו כ-1,500 חיילים מגרנדה. 19 מאנשי כוח הפלישה נהרגו ו-116 נפצעו. מעל 50 אנשים מהכוחות המקומיים נהרגו.

המבצע היה הפעולה הצבאית המשמעותית הראשונה של ארצות הברית מאז מלחמת וייטנאם. היא זכתה לתמיכה רחבה בדעת הקהל הן בארצות הברית והן בגרנדה. בגרנדה יום הפלישה (25 באוקטובר) נקבע כ"חג ההודיה". עם זאת, הפלישה עוררה ביקורת במדינות ובהן בריטניה, טרינידד וטובגו וקנדה. גם העצרת הכללית של האו"ם גינתה אותה, ורק תשע המדינות התנגדו לגינוי. מתוכן ישראל הייתה היחידה שלא ממדינות הים הקריבי.

## גלריה

קובץ:82nd Airborne soldiers on Grenada 1983.jpg|חיילי הדיוויזיה המוטסת ה-82 בגרנדה, 1983
קובץ:CH-53D HMM-261 Grenada Okt1983.jpeg|מסוק סיקורסקי סי סטאליון מרחף ליד תותח נ"מ סובייטי מדגם ZU-23-2
קובץ:M102 howitzers during Operation Urgent Fury.jpg|תותחי הוביצר M102 אמריקאיים במהלך הקרב
קובץ:CH46SeaKnight Grenada 1983.JPG|מסוק בואינג CH-46F של הנחתים האמריקאים אשר הופל מאש נ"מ


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמות ארצות הברית
קטגוריה:גרנדה (מדינה): היסטוריה
גרנדה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קובה
קטגוריה:1983 בארצות הברית
קטגוריה:נשיאות רונלד רייגן
קטגוריה:אמריקה: פלישות
זעם דחוף
קטגוריה:1983
ירחמיאל אסא

**ירחמיאל אסא** (7 במרץ 1919 - 11 באוקטובר 2011) היה איש ציבור ישראלי. שימש שליח עלייה לעיראק והיה חבר הכנסת מטעם אחדות העבודה.

אסא נולד בשם ירחמיאל אסאילוב בקווקז שבברית המועצות. לאחר שעלה עם משפחתו לארץ ישראל, בשנת 1924, התגורר בתל אביב. סיים את לימודיו בבית הספר לנערים עובדים ובסמינר הקיבוצים והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.

בשנת 1936 נמנה אסא בין מייסדי קיבוץ חולתה, שבו הוא התגורר עד למותו ובעבר שימש בו מורה ומחנך. בפעילותו הציבורית היה חבר תנועת אחדות העבודה ופעיל במוסדותיה. בשליחות המוסד לעלייה ב' שימש מנובמבר 1946 ועד יולי 1948 בעיראק ופעל להעלאת יהודיה, בהם שושנה ארבלי-אלמוזלינו.
במבצע מייקלברג השני ב-1947 נלווה לעולים בטיסתם ארצה.

בשובו ארצה היה חבר הנהלת המחלקה לענייני היהודים במזרח התיכון של הסוכנות היהודית, מטעמה יצא בשנים 1953–1954 לשליחות באיראן, בטורקיה ובעיראק.

בשנת 1958 נבחר לכנסת השלישית מטעם אחדות העבודה במקום אברהם עבאס. בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת הכנסת וועדת השירותים הציבוריים.

חתן פרס יגאל אלון לחלוציות בשנת 2005.

ירחמיאל אסא נפטר בגיל 92 ונטמן בקיבוצו. הותיר אחריו שלוש בנות ובן מרעייתו מרים.

## לקריאה נוספת
* שלמה הלל, **רוח קדים: בשליחות מחתרתית לארצות ערב**, 1985. הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, 2013 (הוצאה מחודשת).

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונה ופרטים, באתר קיבוץ חולתה

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:זוכי פרס יגאל אלון
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:חולתה: חברי הכנסת
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בחולתה
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
חלב קוקוס

**חלב קוקוס** הוא נוזל המיוצר מבשר אגוז הקוקוס, אשר מופרד מהקליפה הקשה, נטחן ואז מושרה זמן רב במים כדי למצות ממנו את השומנים, החלבונים, הסוכרים ואבות מזון נוספים.

פרי הקוקוס מורכב מ-57.1% גרעין, 9.8% מים ו-38.5% קליפה, צבעו לבן ומרקמו סמיך ושומני.

חלב קוקוס מהווה תחליף חלב או שמנת בבישול, מצוי בשימוש נרחב בבישול התאילנדי וההודי. חלב קוקוס הוא רכיב משמעותי גם במטבח האינדוזי.

לעיתים מוסיפים לחלב קוקוס חומרים מסמיכים.

במוצרי חלב קוקוס המיובאים לישראל יש יבואנים הנמנעים מהשימוש במושג "חלב קוקוס" מחשש שייחשב למאכל חלבי, ומשווקים את המוצרים בשמות "נוזל קוקוס". קיים מונח דומה, "מי קוקוס" , שמתייחס לנוזל השקוף הנמצא בלב אגוז הקוקוס.

## ראו גם
* קרם קוקוס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קוקוס
קטגוריה:קוקוס
ערוגה

[ממוזער|שמאל|250px|ערוגות בגינה קהילתית ב[סיאטל]]
**ערוגה** היא תלולית אדמה שבתוכה זורעים זרעים או שותלים בה שתילים למטרת גידול ירקות (בגן ירק), פרחים או צמחי נוי (למשל, בגן צרפתי).

הערוגות הן מקום מיטבי לגידול צמחים, בשל ניקוז המים המונע ריקבון של השורשים מעודף מים.

לפני שתילת השתילים או הזריעה יש לתחח את האדמה, כדי להקל על השורשים להשתרש באדמה, דבר שמאץ את קצב ההתפתחות לצמח בוגר. יש לבדוק מדי יום האם האדמה לחה דיה, ולהשקות אותה בהתאם לצורך.

ניתן לשלב בין גידולים שונים באותה ערוגה ובתנאי שמקפידים על חלוקה של שטחי הזריעה לפי גובה הצמחים או לפי מהירות הגדילה.

כלי חקלאי הרתום לטרקטור, שמטרתו לסמן ערוגות בשדה חלק, למטרת שתילה או זריעה, נקרא: "מערג".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנים
קטגוריה:גינון
הברירה הטבעית (להקה)

**הברירה הטבעית** היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1977 בבאר יעקב, בהנהגת שלמה בר.

## סגנון מוזיקלי
בר וחברי הלהקה יצרו סגנון מוזיקלי ייחודי, אשר כיום ניתן אולי לאפיין אותו כ"רוק מוזיקת עולם" - המושפעת ממוזיקה ערבית וצפון אפריקאית מסורתית; מסגנונות הודיים ופרסיים; ממזמורי תפילה; אך גם מרוק מתקדם של שנות ה-70. גם תוכני השירים היו שונים משירי פופ שרווחו ברדיו הישראלי בשנות ה-70, או מהמוזיקה של "זמרי הקסטות" ושילבו מחאה ופוליטית נגד אפלייתם של בני עדות המזרח בישראל ונגד עוולות חברתיות אחרות. 

בנוסף, בר השתמש לעיתים קרובות בסגנון לירי או בשירי משוררים. אחד מן השירים הידועים ביותר של הלהקה, ילדים זה שמחה (למילים של המחזאי יהושע סובול, מתוך המחזה "קריזה"), הושמע ברדיו למרות מחאה חריפה נגד מדיניות הילודה והאפליה העדתית-כלכלית במדינת ישראל, בשל לחן קליט (יחסית לשירי הלהקה) וסגנון לירי. חוץ מסובול, הלחינה הלהקה שירים של משוררים נוספים: אברהם חלפי, ארז ביטון, לאה גולדברג, נתן זך.

בין שירי הלהקה הידועים: "ילדים זה שמחה", "אצלנו בכפר טודרא" ו"שיר השוק".

## דיסקוגרפיה
* אלי שורשים (1979) 
* מחכים לסמסון (הופעה חיה במועדון צוותא) (1980)
* חוט שזור (1981)
* מתוך כלים שבורים (1985) 
* מחוץ לחומות (1988) - הוקדש לזכרו של העיתונאי אהרון בכר
* נדודים (1990) 
* פעימות שחורות (1993) 
* דוד ושלמה (1995, עם דוד ד'אור) 
* יחף (1996) 
* מים נאמנים (אוסף, 2003) 
* עננים נמוכים (2006)
* בסוד תפילת ערער (2010)

## חברי הלהקה
מקים הלהקה והאיש עמו היא מזוהה הוא המוזיקאי שלמה בר.  
חברים בהרכב הנוכחי של הלהקה: 
* שלמה בר - שירה ותיפוף
* אליהו דגמי - גיטרה וסאז
* אלדד סומנר - בס
* מנשה ששון - סנטור פרסי (מאז 1985) חבר להקה, נגן סנטור פרסי ומנהלה המוזיקלי של אנסמבל גולהא
* ניר סרוסי - כינור

בעבר היו חברים, בין היתר: 
* סמסון קהמקר - כינור (הרכב מקורי - 2000)
* צרויה להב - ויולה ושירה (הרכב מקורי - 1981)
* ישראל בורוכוב - בס (הרכב מקורי - 1981) 
* מיגל הרשטיין - גיטרה (הרכב מקורי - 1985) 
* סמי (שלמה) בת עין - בס (1981 – מאי 1984)
* אלן דן - אבוב, קרן אנגלית (1984–1990)
* איל מאני - טאר (1984–1985)
* עמנואל מן - בס (1984)
* יחיאל חסון - גיטרה (1985–1990)
* ויקטור עידה - קאנון (1988, "החליל" בלבד)
* הרצל עידן - גיטרה (1988, "החליל" בלבד)
* סמי פרץ - גיטרה (1990) 
* אלי דגמי - עוד וכלי מיתר (1990)
* משה מליאנקר - דולאקי (סוג של תוף מסורתי הודי) (1994)
* ירון סתוי - בס (1994)
* אריאל אלייב - אקורדיון (1994)
* נאור כרמי - בס, קונטרבס (1995)
* ניצן-חן רזאל - כינור, חלילית (2000–2005)
* אלדד סומנר - בס (2008)
* ירון סוריאנו - גיטרה (1983–1987)
* אילן בן עמי - גיטרה (1993–2014, נאסר בעקבות רצח דפנה בר ציון)
* יעל אופנבך - כלי הקשה
* אילן אביב - בס

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של שלמה בר ושל הלהקה
* 
* 
* 

*
קטגוריה:להקות אתניות ישראליות
בית הסראייה

**בית הסראייה** הוא שמו של בית הממשל העות'מאני שנבנה במספר ערים בארץ ישראל. משמעות המילה "סָרָאי" (سرای) בפרסית ובשפות טורקיות היא ארמון.
פקטורית אשרסון

**פקטורית אשרסון** (שם מדעי: *Factorovskya aschersoniana*) הוא עשב חד-שנתי הגדל בישראל מין יחיד בסוג *Factorovskya* ממשפחת הפרפרניים. מין זה נקרא לכבוד הבוטניקאים אליעזר פקטורובסקי ופאול אשרסון. 

העשב קטן וקירח, עליו תלתניים וענפיו שרועים. פרחיו הצהובים זעירים, ולאחר הפריה מעל האדמה מתארך הגינופר ומחדיר את השחלה לתוך הקרקע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1927
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר איג
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
אויפן פריפעטשיק

"**אויפֿן פּריּפּעטשיק**" (בתרגום מיידיש: "על האח" ; מוכר גם כ"**אלף בית**") הוא שיר יידיש שכתב והלחין המשורר מרק ורשבסקי בסוף המאה ה-19. השיר מספר על "חיידר" חמים, שבו בוערת אש בתוך האח והרב מלמד את התלמידים את האלפבית.

השיר הודפס ב-1901 בספרו של ורשבסקי "יידישע פאלקסלידער מיט נאטן" (שירי עם יהודיים עם תווים), שם הופיע לראשונה עם תוויו. הוא היה הבולט בשיריו של ורשבסקי, והפך במהרה לסמל אהוד ומוכר להוויית "העולם הישן" והשטעטל היהודי של מזרח אירופה. השיר אוצר בתוכו את הווי החדר היהודי עטוף התמימות והחום, ואת שיטת ההוראה המסורתית הפשוטה שבה המלמד מקריא את האות והברתה והתלמידים חוזרים אחריו. שירי ורשבסקי, שנכתבו ביידיש, הושפעו רבות ממקורות עממיים ונכתבו בלשון פשוטה ומתנגנת עם רוח של תקווה וניחומים, שהמתיקו את חייהם הקשים של ההמונים היהודיים במזרח אירופה.

השיר בחלקו מושר עד היום בחדרים חרדיים ללימוד אותיות האלף-בית, בחלק מהם לומדים את אותיות האלף-בית על ידי שירת האותיות במנגינת השיר. השיר זכה לביצועים רבים ביידיש ובעברית, בהם ביצועיהם של חוה אלברשטיין, אסתר עופרים, צילה דגן ודודו פישר. השיר הושמע בסרטו המפורסם של סטיבן ספילברג, "רשימת שינדלר", וכן הופיע כחלק מהעלילה במחזמר "טופלה טוטוריטו" בביצועו של שמואל סגל.

השיר תורגם לעברית על ידי פסח קפלן, ופורסם חלקית לראשונה ב-1905 בספר "הזמיר". התרגום המלא, כולל שני הבתים האחרונים, מופיע בספרו "ספר הזמירות" מ-1913. להלן תרגום מילולי המותאם למילים המקוריות ביידיש ומאפשר להבין את המשמעות של המילים המקוריות ביידיש.

השיר, שהיה מוכר מאד על ידי ילדים, שימש לפעמים לאחר השואה על ידי אנשי הבריחה ומתנדבי היישוב באירופה כדרך לזהות ילדים יהודים שהתחבאו במנזרים או שהסתובבו ברחובות הערים.

## מילות השיר

## לחן

{
% 0
 \tempo "allegro"
\numericTimeSignature \time 3/4 \key c \minor
 c'8 d'8 ees'8 ees'8 ees'4 d'8 f'8 ees'8 d'8 c'4 ees'8 c'8 ees'4 f'4 g'2.

% 2

c*8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 f'4 g'2. c*8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 d'4 c'2.
\bar "|"
}


## קישורים חיצוניים

*https://archive.org/details/oyfn-pripetshik
* מהביצועים המוקלטים הראשונים של השיר, משנת 1913, בפי מאיר קונבסקי  להאזנה
* מהביצועים המוקלטים הראשונים של השיר, משנת 1918, בפי נחום קוסטר להאזנה בארכיון המוזיקה היהודית 
* ביצועים שונים של השיר באתר הספרייה הלאומית
* 
* מילים בעברית, לפי תרגומו של פסח קפלן וביצועה של חוה אלברשטיין
* דוד אסף, סודות מן ה"חדר", **[[דווקא (ישראל)|דווקא]]** 2 (תשס"ז), 11-7
* נעימת השיר
* 
* 
* 
* Free sheet music version for classical guitar
* ביצוע של  Jonathan Settel יוטיוב
* 
* 
* אלי מרקוס, אויפן פריפעטשיק

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1901
קטגוריה:שירים ביידיש
קטגוריה:שירים שתורגמו מיידיש לעברית
קטגוריה:שירים על השפה העברית
קטגוריה:שירים עממיים
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:שירי דודו פישר
מקסים סלומון

**מקסים סלומון** (פברואר 1922 – אוקטובר 1991) היה צלם ישראלי, צלם המערכת של "העולם הזה" ושל "במחנה", מחלוצי הצילום העיתונאי החופשי בישראל.

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב, אבי-סבו היה אחיו של יואל משה סלומון, ממייסדי פתח תקווה.

סלומון למד את יסודות הצילום בעצמו והמשיך ולמד צילום בתקופת נישואיו ומגוריו בלונדון מיד לאחר שירותו במלחמת העצמאות. דרך צילומיו העלה שאלות חברתיות ופוליטיות נוקבות בישראל הצעירה. בשנות החמישים, בשיתוף עם אורי אבנרי, פיתח את גישת הכתבה המצולמת (הרפורטז'ה) הנהוגה עד היום. סלומון צילם את בתי תל אביב הישנים והמתפוררים, את האמנים שושנה דמרי ושייקה אופיר בראשית דרכם, ואת יושבי בית הקפה כסית. בתל אביב אהב לצלם את הקבצנים, מוכרי הנקניקיות ואת הקשישים. צילומיו בשחור לבן היו ישירים ומלאי הומור, ולכדו מצבים והתרחשויות מגוונות.

סלומון היה ידוע בקשריו הרבים עם נשים ובנטייתו לשתייה. הוא היה חבר של בעל "הכפר של רפי נלסון" בטאבה, ששימש מוקד לחיי הבוהמה משנות השישים עד שנות השמונים. סלומון בילה בכפר תקופות ארוכות ובשלב מסוים גם ניהל את המקום. בתחילת שנות ה-60 היה בבעלותו מועדון על שפת הכנרת בשם "מינוס 206", אותו מכר מאוחר יותר לצלם אחר, דוד אולמר. הוא התחתן ארבע פעמים ונולדו לו ארבעה ילדים, ביניהם חוקרת הספרות איריס מילנר. 

ב-1991 נפטר בבית החולים "יוספטל" באילת משחמת הכבד, כאשר ילדיו לצידו. הוא נקבר בבית הקברות שדה יהושע.

בשנת 2007 נערכה לזכרו תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב: "מקסים סלומון - רפורטז'ות, 1947 – 1957", האוצר: גיא רז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
פליפה הראשון, מלך קסטיליה

**פֶליפֶּה הראשון**, המכונה גם **פליפה היפה** (בספרדית: **Felipe el Hermoso**; 22 ביולי 1478 – 25 בספטמבר 1506), היה מלך קסטיליה ונכלל כיום ברשימת מלכי ספרד. הוא היה הראשון מבני בית הבסבורג ששלט על קסטיליה, והיה למשך תקופת מה גם מלך לאון וגרנדה.

## ביוגרפיה
פליפה נולד בברוז', בנם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומארי, דוכסית בורגונדיה, שהותירה לו שטחים רבים בבורגונדיה עם מותה. הוא קיבל בין היתר את ארצות השפלה הבורגונדיות ואת מרבית חייו בילה בבריסל. ב-21 באוגוסט 1496 נישא בליר לאינפנטה חואנה "המשוגעת" ב"עסקה" שכללה גם את נישואי אחותו, מרגרטה לחואן, נסיך אסטוריאס, שהיה יורש העצר. לאחר מותו של חואן, התפתח מאבק ירושה ובסופו ירש פליפה את כס המלוכה בתוקף נישואיו לאחותו של חואן. נפטר בבורגוס מטיפוס. כיוון שנפטר לפני אביו, ירש את מקסימיליאן הראשון בנו הבכור של פליפה, קרל, אשר הוכתר כקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

## משפחתו
מנישואיו של פליפה לחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, היו לו 6 ילדים:
* לאונור (1498–1558).
* קרל (1500–1558).
* איזבלה (1501–1526).
* פרדיננד (1503–1564).
* מריה (1505–1558).
* קתרינה (1507–1578).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:מלכי ספרד
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות זרים
קטגוריה:ילידי 1478
קטגוריה:נפטרים ב-1506
שטיינר

**שטיינר** (בגרמנית: **Steiner**) הוא שם משפחה גרמני הנגזר מהמילה   שטיין שפירושה בגרמנית הוא **אבן**.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
יחיאל לקט

**יחיאל לקט** (נולד ב-12 ביולי 1941,י"ז בתמוז ה'תש"א) הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כיו"ר וכמזכ"ל תנועת העבודה העולמית, כיו"ר דירקטוריון קק"ל וכחבר הכנסת מטעם המערך.

## קורות חיים
מימין לשמאל:יוסף אלמוגי, זלמן חן, יחיאל לקט, ברוך חקלאי ואורה נמיר|שמאל|ממוזער|250px
לקט נולד ב-1941 בחיפה ליוסף ושושנה לקט. למד בבית ספר אליאנס בחיפה. בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, במהלכם החל לעבוד כדובר משרד החינוך והתרבות (1965–1969).

פעילותו הציבורית החלה עם בחירתו ליו"ר חוג הדוברים של משרדי הממשלה (1967–1968). לאחר מכן, עם הקמת המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, נבחר לעמוד בראשה (החטיבה להתיישבות 1975) והיה מועמד ברשימת המפלגה לכנסת השמינית.

לאחר שלא נבחר לכנסת נשלח כיו"ר משלחת עלייה לארצות הברית (1975–1976). בינואר 1977 הושבע כחבר הכנסת בעקבות מותו של השר אברהם עופר וכיהן בכנסת השמינית בארבעת חודשי כהונתה האחרונים.

בשנים 1978–1982 כיהן כמזכ"ל תנועת העבודה העולמית ולאחר מכן, עד שנת 1989, כיו"ר התנועה העולמית. בסיום תפקידיו במוסדות המפלגה פנה לפעילות ציבורית בהסתדרות הציונית והסוכנות היהודית. בין תפקידיו: ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית (1989–1992), ראש  המחלקה לעליית יהודים ונוער בסוכנות (1992–1996) ובשנה האחרונה בתפקידו זה היה ראש המחלקה לפיתוח והתיישבות ויו"ר מוסדות עליית הנוער.

בשנת 1998 נבחר ליו"ר עמית של דירקטוריון קק"ל ובשנת 2000 נבחר ליו"ר הדירקטוריון, בראשו עמד עד 2006.

בשנים 2007–2009 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.

לקח חלק בכנס בודפשט של ברית עברית עולמית אשר התקיים בשנת 2013.

משמש כיום (2016) כיו"ר תיאטרון מיקרו בירושלים.

לקט נשוי לרות והזוג הורים לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

*
* ארכיון יחיאל לקט, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:יושבי ראש הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:חברי הנהלת הסוכנות היהודית
קטגוריה:אנשי עליית הנוער
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:בוגרי בית הספר אליאנס (חיפה)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
דב זכין

**דב זכין** (29 בספטמבר 1922 – 4 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך.

## קורות חיים
זכין נולד בברנוביץ' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. בסיום לימודיו בכפר הנוער בן שמן, שהה תקופת מה בקיבוץ מרחביה. בשנת 1940 נמנה עם מייסדי קבוצת להבות, שעברה הכשרה בכרכור, ובשנת 1945 הקימה את קיבוץ להבות הבשן. זכין ניסח את מגילת היסוד של הקיבוץ ותקופה מסוימת היה מזכיר הקיבוץ.

בשנת 1946 ייסד זכין את סניף "ברית פועלי ארץ ישראל" בוואדי עארה. היה חבר השומר הצעיר, מפ"ם והקיבוץ הארצי ונשלח מטעמם למחנות המעפילים בקפריסין (1947), לקנדה (1948) ולארצות הברית (1950, 1952, 1963).

כיהן כמזכיר תנועת השלום בין השנים 1959–1961, והיה חבר מזכירות מפ"ם ודובר מפ"ם במשך שנים רבות. בשנת 1965 ארגן הפגנת מחאה נגד בואו לישראל של שגריר גרמניה, רולף פאולס. בשנת 1968 נבחר למזכיר המדיני של מפ"ם. זכין נמנה עם המחנה של מאיר יערי ויעקב חזן במפ"ם והיה מהדוחפים להשתתפות במערך עם מפלגת העבודה.

בשנים 1969–1977 כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בין השאר דרש להגביר את המאמץ לגבות מס אמת. בשנת 1979 היה ראש המחלקה לקשרי חוץ במפ"ם ובשנים 1981–1984 חזר לכנסת העשירית. לאחר מכן היה חבר הנהלת הסוכנות.

בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:להבות הבשן: אישים
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים בלהבות הבשן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
סטאורוליט

**סטאורוליט** הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת איים), שצבעו בדרך כלל חום אדום. המבנה הכימי שלו מורכב למדי כאשר ברזל, מגנזיום ואבץ נמצאים ביחסים משתנים במינרל. בזמביה קיימת גרסה נדירה בגוון כחול של המינרל הקרויה לוסקיט שבה קובלט מצוי במקום הברזל.

תכונה ייחודית לסטאורוליט היא שהגבישים שלו נוצרים לעיתים קרובות כגבישים תאומים בצורה אופיינית של צלב. בדגימות בהם נראים גבישי הסטאורוליט בבירור, יש להם צורת מנסרה. לרוב הם גדולים יותר מהגבישים של המינרלים העוטפים אותם והם מכונים פורפירובלסטים. בפועל קיימים שני סוגי גבישי תאומים. כאלו שהזווית בין שני הגבישים היא 60°, וכאלו שהזווית בין הגבישים היא בת 90°. התצורה הנפוצה יותר היא של גבישים תאומים שהזווית ביניהם היא בת 60°, אבל הגבישים שהזווית ביניהם היא בת 90° פופולריים יותר בשל הדמיון לסמל הצלב הנוצרי. בדגימות נדירות יש מופעים משולבים של שני סוגי התאומים ויש להם צורה של כוכב קורן בן שש קרניים.

בבדיקת שקף (פרוסת סלע בעובי של כ־0.03 מ"מ) של סטאורוליט תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי (מיקרוסקופ שבו האור מקוטב) מופיע הסטאורוליט בדרך כלל בתצורת תאומים ומראה שבירה כפולה ברמה דומה לקוורץ, כשגבישי התאומים מציגים המשכיות אופטית. ניתן לזהות את הסטאורוליט בסלעים מותמרים בשל צורת הגבינה השווייצרית (כשבתוכו גרגירי קוורץ) ואופיו הפורפירבלסטי.

מקור השם מיוונית, "סטאורוס" הוא צלב ו"ליתוס" היא אבן והוא ניתן למינרל בשל צורת התאומים הידועה שלו. סטאורוליט הוא מינרל הנוצר בשלבים המאוחרים יותר של התמרה אזורית של סלעי משקע פֶּליטים לאמפיבוליט (סוג של סלע מותמר). הסטואורוליט מופיע יחד עם אלמנדין (סוג של גארנט), נציצים, קיאניט ומינרלי התמרה אחרים, משום כך הוא אחד ממינרלי האינדקס שקיומם מאפשר לשער את הטמפרטורה, העומק והלחץ שעבר הסלע בזמן ההתמרה.

תפוצת הסטאורליט נרחבת. מקומות בולטים בהם ניתן למצוא סטאורוליט כוללים את: רוסיה, שווייץ, אוסטריה, צרפת (בברטאן יש גבישים תאומים גדולים), איטליה, ברזיל וארצות הברית (ג'ורג'יה - סטאורוליט הוא המינרל הרשמי של מדינה זו, מונטנה וטנסי).

בישראל יש סטאורוליט בצפחות שבמסיב אילת.

## שימושי הסטאורוליט

תצורת הצלב של הסטאורוליט מבוקשת כאבן לשיבוץ בקמעות, כך למשל נמכרת האבן בצפון קרולינה בכינויים "אבן העלפים" (Elf Stone) ו"אבן הפיות" (Fairy Stone).

## קישורים חיצוניים

* אתר WebMineral
* אתר Mindat
* אתר Mineral Galleries
* באתר Handbook Of Mineralogy
* 

קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלי מגנזיום
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה

**מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה** (בגרמנית: **Margarete von Österreich**; 10 בינואר 1480 - 1 בדצמבר 1530) הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואשתו של חואן, נסיך אסטוריאס, ולאחריו אשתו של פיליברטו השני, דוכס סבויה.

## ביוגרפיה
מרגרטה נולדה ב-10 בינואר 1480, למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמארי, דוכסית בורגונדיה. על פי הסכם אראס (1482) בין לואי האחד עשר, מלך צרפת לבין אביה מקסימיליאן, היא הובטחה כאישה לשארל, יורש העצר הצרפתי שהיה בן 12 שנה (לימים שארל השמיני, מלך צרפת). בעקבות הסכם זה קיבלה צרפת את השליטה בבורגון, בפראנש-קונטה ובארטואה ואילו ארצות השפלה עברו לרשות האימפריה הרומית הקדושה. מרגרטה הועברה לחצרו של מלך צרפת לשם חינוכה, אולם אחרי ששארל נישא לאן מברטאן (דצמבר 1491) הוחזרה מרגרטה לחצרו של אביה ב-1493.

בשנת 1497 נישאה לחואן, נסיך אסטוריאס, בנם של פרננדו השני, מלך אראגון ושל איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אך חואן נפטר כעבור חודשים מספר. ב-1501 נישאה לפיליברטו השני, דוכס סבויה שנפטר גם הוא כעבור שלוש שנים.

משנת 1507 עד 1515 הייתה מרגרטה מושלת ארצות השפלה ושימשה כאפוטרופוס של אחיינה קרל (לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). היא שימשה כמתווכת בין אביה הקיסר מקסימיליאן הראשון לבין נתיניו בארצות השפלה, וחתמה על הסכם מסחרי עם אנגליה, לרווחתם של אנשי תעשיית הבדים הפלמים.

בשנת 1508 לקחה חלק בהקמת הליגה של קמברה. ב-1515 אחיינה קרל שהגיע לפרקו הכיר בה כיועצתו החשובה וב-1519 מינה אותה שוב למושלת ארצות השפלה, תפקיד שבו החזיקה עד מותה בשנת 1530.

בשנת 1529 חתמה על הסכם קמברה עם לואיז, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, הסכם שנודע בשם "שלום שתי הגבירות". תקופת שלטונה הצטיינה בשקט יחסי וברווחה כלכלית בארצות השפלה, אולם בתקופה זו החלה תנועת הרפורמציה בהולנד, ושני פרוטסטנטים הועלו על המוקד (1524, 1525).

מרגרטה נפטרה בעיר מכלן (כיום בבלגיה) שהייתה מקום מושבה העיקרי בארצות השפלה, ונקברה בבור-אן-ברס שבחבל אוברן-רון-אלפ בצרפת. פסלה מוצב בקתדרלה של מכלן.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בית הבסבורג

קטגוריה:ילידי 1480
קטגוריה:נפטרים ב-1530
קארל גבהרדט

**קארל פרנץ גבהרדט** (בגרמנית: **Karl Franz Gebhardt**;  23 בנובמבר 1897 – 2 ביוני 1948) היה פושע מלחמה, רופא גרמני ששימש כרופאו האישי של היינריך הימלר והיה בין מתאמי ומבצעי הניסויים הרפואיים שנערכו באסירים במחנות הריכוז ראוונסבריק ואושוויץ.

## קורות חיים
גבהרדט נולד בהאג שבמחוז בוואריה. בשנת 1919 החל לימודי רפואה במינכן. הוא הצטיין בלימודיו ובשנת 1936 מונה כמרצה לאורתופדיה בברלין. 

גבהרדט הצטרף למפלגה הנאצית ב-1 במאי 1933. שנתיים לאחר מכן הצטרף גם לשורות האס אס ומונה לרופא הראשי של בית ההבראה באוקרמרק, אותו הוא הפך מקליניקה לחולי שחפת לקליניקה אורתופדית, ולאחר מכן, במלחמת העולם השנייה, לבית חולים עבור הוואפן אס אס. בשנת 1938 נתמנה לרופאו האישי של היינריך הימלר. 

גבהרדט טיפל באלברט שפר בתחילת 1944 בשל פציעה והתנפחות בברך. במהלך הטיפול כמעט והרג את שפר, שהימלר ראה בו מתחרה, והוא הוחלף ברופא אחר.

גבהרדט התקדם בדרגות האס אס והגיע לדרגת גרופנפיהרר.

בין אם הורה על ביצועם או שביצע אותם בעצמו, גבהרדט היה אחראי ישירות למספר רב של ניסויים רפואיים שנערכו על אסירים במחנות ריכוז. הוא היה פעיל במיוחד במחנה הנשים בראוונסבריק ובמחנה אושוויץ.

במהלך מלחמת העולם השנייה, גבהרדט שימש לזמן מה כנשיא הצלב האדום הגרמני.

ב-22 באפריל 1945 התקרבו הסובייטים לברלין, ויוזף גבלס הביא את אשתו וילדיו לפיהררבונקר (הבונקר של היטלר). אדולף היטלר ומספר קצינים נאמנים לו נשארו בבונקר כדי לנהל את מתקפת ההגנה האחרונה על ברלין. גבהרדט, בתור נשיא הצלב האדום, פנה לגבלס ויעץ לו לעזוב עמו את ברלין, אך זה סירב.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה הועמד גבהרדט לדין יחד עם 22 רופאים נוספים בפני בית משפט צבאי אמריקאי במשפט שנודע כ"משפט הרופאים", ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. גבהרדט נשפט למוות ב-20 באוגוסט 1947. הוא הוצא להורג בתלייה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:רופאים נאצים
קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: פושעים
קטגוריה:סגל מחנות אושוויץ
קטגוריה:אורתופדים גרמנים
קטגוריה:אנשי ואפן אס אס
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1948
שושלת תרח'אן

ממוזער|ימין
שושלת **תַרְח'אן** (באורדו: **سلسله ترخان**) נוסדה ב-1554, בסינד (כעת בפקיסטן) ושלטה בה עד 1591.

השושלת נוסדה על ידי התרח'אן הטורקי, גנרל מירזא עיסא בג (Mirza Isa Beg) שהשתלט על הארץ לאחר מותו של השאה חסאן ארגון, אחרון השליטים משושלת ארגון.

שלטונה של שושלת תרח'אן הסתיים ב-1591, כשהמוגול אכבר הגדול ניצח את אחרון שליטי שושלת תרח'אן וסיפח את סינד.

## קישורים חיצוניים

תרח'אן
מכבי שלומי/נהריה

**מכבי עירוני שלומי/נהריה** הייתה קבוצת כדורגל שהורכבה כתוצאה מאיחודן של מכבי עירוני שלומי ועירוני נהריה בשנת 2005, והתפרקה בשנת 2009.

## היסטוריה
ההיסטוריה של הקבוצה מתחילה ביישוב שלומי, ביישוב שלומי פעלו בעבר שתי קבוצות כדורגל: הפועל שלומי ובית"ר שלומי אשר שיחקו שנים רבות בליגה ג'. בשנת 1996 שודרה בערוץ 2 תוכנית בשם **קטן עלינו**, בהנחייתו של אברי גלעד, אשר מטרתה הייתה לעזור לקהילות השונות, בתוכנית רצו לקחת עיירה קטנה ולהשקיע בה כסף כדי לקדם את קבוצת הכדורגל שלה מתוך תקווה להביא אותה תוך כמה שנים לליגות הגבוהות בישראל. אחרי מספר בדיקות והתלבטויות הוחלט בצוות התוכנית ללכת על היישוב שלומי, אך הייתה להם דרישה - לאחד את שתי קבוצות הכדורגל בעיר לקבוצה אחת כדי לרכז את המשאבים על קבוצה אחת, ושתי קבוצות הכדורגל בעיר אוחדו לקבוצה אחת בשם **מכבי עירוני שלומי**. מדי שבוע היה עוקב צוות התוכנית אחרי הקבוצה והוא יצר את הסיסמה "שלומי עולה, שלומי עולה ללאומית" (הליגה הראשונה דאז). למרות הקמפיין הרב לא הצליחה הקבוצה לעלות לליגה ב', וסיימה במקום השני בלבד.

בתום אותה עונה ביקשה הקבוצה מצוות התוכנית להמשיך ולתמוך בה אך נענתה בשלילה ומאוחר יותר אף ירדה התוכנית מערוץ 2. בשנת 1999 הצליחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לעלות לליגה ב' לאחר שסיימה במקום הראשון, בשנת 2001 בעונתה השנייה בליגה ב, הצליחה הקבוצה לסיים במקום הראשון ולרשום עלייה היסטורית לליגה א' ובכך עלתה הקבוצה שתי ליגות בשלוש שנים בלבד. בשנת 2004 הייתה הקבוצה אמורה לרדת לליגה ב' חזרה אחרי שסיימה במקום הלפני האחרון בליגה א', אך הקבוצה ניצלה לבסוף בגלל התפרקותה של מכבי חדרה ובכך התפנה מקום נוסף בליגה א'. בשנת 2005 נאבקה שלומי על העלייה לארצית וכמעט עלתה ליגה אך הקבוצה סיימה לבסוף במקום השלישי ולא הצליחה לעלות.

בקיץ 2005 אוחדה הקבוצה עם עירוני נהריה, ומאז נקראת הקבוצה מכבי עירוני שלומי/נהריה, ושיחקה בליגה א' צפון. 

במחזור האחרון של עונת 2008/2009 ניסה יו"ר קבוצת שלומי איברהים ברהאן למכור ליריבתו מכבי השקמה/רמת חן וליו"ר של הקבוצה שלה שמוליק חיון את המשחק תמורת 30 אלף שקלים, חיון עירב את אנשי ההתאחדות לכדורגל בעניין, ואנשי משרד החקירות ויצמן-יער תיעדו את המפגש ואת החלפת הכספים. עונשה של הקבוצה היה הורדה אוטומטית לליגה ג' ובנוסף הורחק לצמיתות ברהאן מעיסוק בתחום הכדורגל, הקבוצה נקנסה גם ב 50 אלף שקלים. הקבוצה שלא יכלה לעמוד בתשלום הקנס וגם בהורדת הליגה התפרקה בקיץ 2009.

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל ישראליות שהתפרקו
מכבי שלומי/נהריה
מכבי שלומי/נהריה
שלומי/נהריה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1996
טהאטה

ממוזער|שמאל|250px|קברים על הגבעה
שמאל|ממוזער|250px|שלט הסברה לתיירים באתר
**טהאטה** (באורדו: **ٹھٹہ**; בסינדית: **ٺٽو**), או טהאטו, היא עיר היסטורית בעלת אוכלוסייה של 22,000 תושבים השוכנת במחוז סינד בפקיסטן, ליד אגם קאלרי, שהוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר במדינה. המונומנטים הגדולים של טהאטה זכו למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1981. העיר קרובה מאוד לנמל קראצ'י, ומסיבה זו מגיעים אליה תיירים רבים.

## היסטוריה ותיאור
בין המאה ה-14 למאה ה-18 העיר מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של חבל סינד, כיוון שחלשה על אזור הדלתה של נהר האינדוס, וכיוון שהייתה עיר הבירה של שושלות סאמה, ארגון ותרח'אן, ששלטו בעיר בין 1592 ל-1739 בשמם של הקיסרים המוגוליים של דלהי.

טהאטה הוזנחה החל מ-1739 כאשר מחוז סינד הוענק לשאה של איראן, כתוצאה מקרב כארנאל שהיה חלק מהפלישה הפרסית להודו. השרידים המצויים בעמק שבו שוכן האתר הם מתחם מונומנטים והעיר עצמה, וזאת בנוסף לנקרופוליס השוכן במרחק של 12 קילומטרים על קצה גבעת מַכְּלי.

השרידים לתור הזהב של העיר, שנמשך ארבע מאות שנים, הם המונומנטים הבנויים מאבנים ומלבנים. מונומנטי האבן הבולטים ביותר הם הקברים של ג'אם ניזאם א-דין השני ששלט במקום בין 1461 ל-1509, עיסא ח'אן תרח'אן שהצעיר ואביו ח'אן באבה, שנבנו לפני 1644. מונומנט הלבנים הבולט ביותר הוא מסגד דאנביר שנבנה על ידי שאה ג'האן (1644–1647) ובו יש 93 כיפות, מספר מאוזוליאומים ומספר קברים.

ניתן ללמוד מן האתר הארכאולוגי על הציוויליזציה שהתפתחה בסינד בין המאה ה-14 למאה ה-18. המונומנטים האסלאמיים של טהאטה נחשבים לייחודיים באדריכלות האסלאמית כיוון שהם הושפעו מכמה מקורות שונים. המונומנטים של טהאטה שונים מבחינת שיטת הבנייה או הצבע שלהם מאלה של לאהור.

האוויר המלוח הנישא על ידי המונסון משפיע לרעה על הלבנים, ופוגע במאמצי השימור של המונומנטים השונים באתר.

## גבעת מַכְּלי

בגבעת מַכְּלי (באורדו: مکلی قبرستان; קואורדינטות: ) שוכן אחד הנקרופוליסים הגדולים ביותר בעולם שקוטרו כ-8 קילומטרים, וההשערה היא כי קבורים בו למעלה מ-500,000 קדושים סופיים.

ישנן אגדות רבות על תחילתה של הגבעה, אך הדעה הכללית היא שהנקרופוליס צמח מסביב למקדש חמאד ג'מאלי מזרם הסופיות, שנבנה במהלך מהמאה ה-14. הקברים והמצבות המפוזרים בנקרופוליס מתעדים את ההיסטוריה הפוליטית והחברתית של סינד.

המאוזוליאומים האימפריאליים מחולקים לשתי קבוצות: אלה של שושלת סאמה (1352–1520) ואלה של שושלת תרח'אן (1556–1592). קברו של ג'אם ניזאם א-דין השני הוא מבנה בצורת כיכר שנבנה מאבן חול וקושט במדליונים בצורות גאומטריות ובצורות פרחים. המאוזוליאום של עיסא ח'אן תרח'אן דומה לו, והוא מבנה דו-קומתי עם כיפות ומרפסות. בניגוד לאדריכלות הסינקטיסטית של המבנים הללו, המשלבים מוטיבים אסלאמיים והינדואיסטיים, ישנם מונומנטים המראים את שורשיה המרכז-אסייתיים של שושלת תרח'אן. דוגמה לכך היא קברו של ג'אן בג תרח'אן (נפטר ב-1600), שהוא מבנה לבנים מתומן טיפוסי שכיפתו מכוסה ברעפים מזכוכית בצבעים כחול וטורקיז.

## לקריאה נוספת

* Bosworth, C.E., “T́́hat́́t́ā”, in **Encyclopaedia of Islam**, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs.
* Andrews, P.A., “Maklī”, in **Encyclopaedia of Islam**, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs.


## קישורים חיצוניים

* איור של הרעפים
* אוסף התמונות של גבעת מאקלי ומסגד שאה ג'האן מאת אייאז אסיף
* תמונות מהספרייה הדיגיטלית Archnet.org
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:פקיסטן: ערים
קטגוריה:סינד
היידי פליס

**היידי לין פליס** (באנגלית: **Heidi Lynne Fleiss**; נולדה ב-30 בדצמבר 1965), הידועה בארצה בכינוי "Hollywood Madam", היא מנהלת בית בושת אמריקאית.

לקוחותיה היו בעיקר אישים מפורסמים ואמידים. בשנת 1997 הועמדה לדין בגין סרסרות והשתמטות ממס, ונידונה ל-37 חודשי מאסר בגין השתמטות ממס (אישומי הסרסרות בוטלו), אך ריצתה בפועל 21 חודשים בלבד.

אביה, ד"ר פאול פליס, הוא רופא ילדים מפורסם. הוא הורשע בהלבנת כספים בהקשר למעשיה של בתו ונידון ליום אחד בכלא, לשלוש שנים מאסר על תנאי ול-625 שעות של עבודות שירות.

ניק ברומפילד הפיק ב-1995 סרט תיעודי אודותיה בשם "היידי פליס: הוליווד מאדאם". ב-2004 הופק סרט טלוויזיה ברשת USA Network בשם "עלייתה ונפילתה של היידי פליס", כאשר את דמותה גילמה השחקנית ג'יימי-לין סיגלר.

בשנת 2004 מכרה פליס את זכויותיה לסיפורה לחברת ההפקה האמריקאית סרטי פרמאונט תמורת 5 מיליון דולר. היא בעליו של הבוטיק "הוליווד מאדאם" השוכן בהוליווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מורשעים בדין בארצות הברית
קטגוריה:מורשעות בדין
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965