open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גליה אגסי

**גלִיה אגסי** (נולדה: 23 בנובמבר 1940) היא שוטרת סיור ישראלית. על תפקודה במהלך האירוע של רצח השוטרת יונה קוממי היא קיבלה ציון לשבח של מפכ"ל המשטרה בשנת 1965 ועיטור האומץ של משטרת ישראל בשנת 1976.

## ביוגרפיה
אגסי גדלה בשכונת תל ברוך בתל אביב. אביה משה אגסי, מראשוני חיל הים הישראלי והבעלים של מסעדת הפיל בתל אביב. בנעוריה עסקה בסיף ב"מכבי". אחיה עוזי אגסי הוא מוציא לאור.

אגסי התגייסה ב־1958 לחיל הצנחנים ושרתה כמקפלת מצנחים. במהלך שירותה הצבאי עברה קורס צניחה וקיבלה כנפי צניחה, את ההשראה לכך קיבלה מקריאת ספרים על הצנחנית חנה סנש. היא השתחררה מצה"ל ב-1960.

נשים שרתו במשטרת ישראל החל מיום הקמתה אך לא בתפקידי שטח. בשנים 1948–1951 היו מספר שוטרות בתפקידי שטח, אך לאחר מכן לא היו שוטרות בתפקידים אלו עד 1960 אז קמה יחידת שוטרות הסיור במחוז תל אביב. אגסי הייתה משוטרות הסיור הראשונות של מדינת ישראל. היא התגייסה למשטרה בנובמבר 1960 לקורס השוטרות הראשון.

במשטרה הייתה שוטרת תנועה בנפת רמת גן. ב-1965 הייתה סמלת שנייה ומפקדת של קבוצת שוטרות, היא שירתה במטה של מחוז תל אביב. יום לפני האירוע הועברה יונה קוממי תחת פיקודה של אגסי.

## אירוע הרצח

בתאריך 29 באוגוסט 1965 אברהם ליס, בן 68, מלווה בריבית, היה בפגישה עם אביגדור ופולה ליס, שני גיסים ובעלי בית מסחר לטקסטיל, שהיו חייבים לו 160,000 ל"י והתקשו להחזיר לו אותם (לא היה קשר משפחתי בין המלווה ללווים). הפגישה הייתה במשרד עורכי דין ברחוב ביאליק 22 ברמת גן. במהלך ויכוח עם השניים הוא שלף אקדח שהיה ברשותו וירה בשניהם והם נהרגו במקום. לשמע היריות, השוטרות יונה קוממי וגליה אגסי שהיו שוטרות סיור ועברו במקום ניסו לאתר את הכניסה לבית. היורה ירד במדרגות במרוצה וחצה את רחוב ביאליק לעבר רחוב הוורדים. קוממי ואגסי שלא היו חמושות רצו לעברו, הוא הסתובב ירה לעבר קוממי ומיד לאחר מכן התאבד בירייה בראשו.

אגסי דאגה לפנות את קוממי לבית-החולים בלינסון ברכב אזרחי שעבר במקום, שם לא הצליחו הרופאים להציל את חייה. היא נותרה במקום עד לבואה של תגבורת. כששוטרים בפיקודה החלו לפנות את האזרחים ממקום האירוע. בנוסף היא הצליחה לעצור את אשתו של הרוצח ולהעבירה לחקירת המשטרה.

## הוקרה
גליה אגסי יחד עם יונה קוממי קיבלו ציון לשבח ממפכ"ל המשטרה, פנחס קופל, בשנת 1965. בציון לשבח ציין המפכ"ל כי אגסי גילתה אומץ לב וקור רוח והמשיכה במילוי תפקידה גם לאחר שקוממי נפצעה קשה. אגסי קיבלה את עיטור האומץ על האירוע בשנת 1976 לאחר שחרורה מהמשטרה.

## לאחר שירותה במשטרה
בשנות השבעים התנדבה במשמר האזרחי בתל אביב.

ב-1995 - הוציאה אלבום "גליה והפילים".

## הערות שוליים

קטגוריה:שוטרים ישראלים
קטגוריה:שוטרות ישראליות
קטגוריה:שוטרים שעוטרו בעיטור האומץ
קטגוריה:שוטרות שעוטרו בעיטור האומץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1940
יעקב גלזר

**יעקב (קובי) גלזר** (נולד ב-1 בינואר 1955) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת ווריק ופרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
גלזר נולד בשנת 1955. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה בשנת 1980. הוא בעל תואר דוקטור בכלכלה משנת 1986 מבית הספר לניהול קלוגס, אוניברסיטת נורת'ווסטרן שבארצות הברית. את התיזה בנושא *The Effects of Rivalry on the Choice of Innovation Projects and Research Techniques* כתב בהנחיית קנת' לואיס ג'אד. לאחר קבלת התואר המשיך לפוסט-דוקטורט במעבדות בל.

הוא הצטרף לפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, שם התקדם במהלך השנים עד לדרגת פרופסור ב-2003. הוא פרש ב-2023 כפרופסור אמריטוס.

מאז 2003 גלזר מכהן כפרופסור לכלכלה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת ווריק שבבריטניה.

מחקריו עוסקים בכלכלת בריאות, תורת המשחקים, מיקרו-כלכלה וארגון תעשייתי. גלזר כתב כ-80 מחקרים. על פי אתר RePec הוא נכלל ב-5% החוקרים המובילים על פי 10 קריטריונים.

גלזר מכהן בחבר הנאמנים של המכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות.

## חיים אישיים
גלזר נשוי ולו שני ילדים.
## קישורים חיצוניים

* Curriculum Vitae - JACOB GLAZER, באתר אוניברסיטת תל אביב
* Jacob Glazer, באתר RePec
* Jacob Glazer, באתר ResearchGate
* Jacob Glazer, באתר גוגל סקולר

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:חוקרי תורת המשחקים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ווריק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
The Romantic

***The Romantic*** הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר האמריקאי ברונו מארס. האלבום יצא לאור ב-27 בפברואר 2026, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. ב-5 בינואר 2026 הודיע מארס על השלמת אלבום האולפן. ב-7 בינואר 2026 הוא חשף את השם, עטיפת האלבום ותאריך יציאתו. מארס גם ציין בהודעתו כי הסינגל הראשון של האלבום ייצא ב-9 בינואר 2026. האלבום מגיע לאחר פרויקט שיתוף הפעולה שלו *[[An Evening with Silk Sonic]]* (2021) עם הזמר והראפר האמריקאי אנדרסון פאאק וסדרה של דואטים מתוקשרים שיצאו במהלך 2024 ו-2025. האלבום הוא אלבום האולפן הסולו הראשון של מארס מזה כמעט עשור, הראשון שלו מאז *[[24K Magic]]* (2016).

## הרכב מוזיקלי ותוכן
בעבר שילב מארס במוזיקה שלו נשמה, פאנק ו-R&B ישן בתוך פופ רומנטי, אך באלבום זה הוא מדגיש באופן מובהק את שורשיו הלטיניים. באלבום משולבים סגנונות לטיניים בהשראה מקסיקנית וקובנית, ובהם בולרו, מריאצ'י וסלסה.

שיר הפתיחה, "Risk It All", של האלבום נפתח בעיבוד קולנועי עם חצוצרות וכלי מיתר ומעורר אסוציאציה לבולרו מקסיקני. השיר כולל השתתפות של נגני אולפן רבים, ובהם סקסופוניסט, שישה כנרים, שני נגני ויולה, שני חצוצרנים, נגן צ'לו ונגן קונגה בשם דניאל רודריגז, שהופיע עם מארס במופע ערב השנה החדשה שלו בלאס וגאס בשנת 2025. בקליפ לשיר "Risk It All" משולבים אזכורים חזותיים לתרבות המקסיקנית, כולל להקת מריאצ'י מלאה ותליון זהב בדמות וירחן דה גואדלופה. השיר השני באלבום, "Cha Cha Cha", משלב מקצבי סלסה מתונים עם תיפוף קונגה של רודריגז, ומתייחס ישירות לריקוד הקובני צ'ה צ'ה צ'ה ומשלב צלילי פעמוני פרה אופייניים לצד חצוצרות וכלי מיתר באווירה חושנית. בשיר זה משולבים גם קטעי מילים מתוך השיר "Slow Motion" של הראפר Juvenile, כחלק משילוב בין ז'אנרים שונים. השיר "Something Serious" מושפע משירים בסגנון צ'יקאנו כמו "Lowrider" של War ו-"Oye Cómo Va" מאת טיטו פואנטה. בשיר "Something Serious" משתלבים פעמוני פרה, ריפי גיטרה וקטעי טרומבון בביצוע קמרון וולאם, חבר סילק סוניק, והוא יוצר אווירת מסיבה אנרגטית.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ברונו מארס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
מחיר האמת (2023)

**מחיר האמת** (באנגלית: **The Price of Truth**) הוא סרט תיעודי בריטי משנת 2023 בבימויו של פטריק פורבס. הסרט הופק על ידי חברת ההפקה הבריטית Oxford Films בשיתוף ערוץ Channel 4 והגופים SWR ו-Arte, ועוסק במאבק על חופש העיתונות ברוסיה דרך סיפורו של העיתונאי הרוסי דמיטרי מוראטוב, חתן פרס נובל לשלום לשנת 2021.

## תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר פעילותו של דמיטרי מוראטוב, העורך הראשי של העיתון העצמאי הרוסי נובאיה גאזטה, בשנים 2022–2023 – תקופה שהתאפיינה בהחמרת הצנזורה והשתלטות השלטון הרוסי על כלי תקשורת עצמאיים בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה (2022).

הסרט מתאר את מאבקו של מוראטוב ועיתונו לשמירה על עיתונות חופשית בתנאים של לחץ ממשלתי, איומים אישיים וצנזורה. בין הנושאים המרכזיים המוצגים בו: ניסיונות לארגון דרכי מילוט לעיתונאים מרוסיה, דילמות מוסריות של עיתונות בזמן מלחמה, ותיעוד אירועים משמעותיים כגון התקיפה האלימה על מוראטוב ומכירת מדליית פרס נובל שלו לטובת סיוע לפליטים מאוקראינה.

## הפקה
הסרט הופק על ידי Oxford Films, חברת הפקה בריטית המתמחה בסרטים תיעודיים פוליטיים וחברתיים. את הסרט ביים פטריק פורבס; ההפקה בוצעה על ידי ילנה זאגרבסקיה וונסה טוסון; המפיק הבכיר היה דן אדג’. הצילום בוצע בידי יורי בוראק והעריכה בידי קייט ספנס.

צילומי הסרט נערכו ברוסיה ובמדינות נוספות בתנאים של סיכון גבוה, בשל מגבלות חמורות שהוטלו על סיקור תקשורתי עצמאי. פורבס ציין כי לאורך ההפקה שררה דאגה מתמדת לביטחונם של אנשי הצוות ושל עיתונאי נובאיה גאזטה שהשתתפו בצילומים.

## תוכן ונושאים מרכזיים
### דמיטרי מוראטוב ופרס נובל לשלום
הסרט נפתח בדצמבר 2021, עם הענקת פרס נובל לשלום למוראטוב על מאמציו לשמירה על חופש הביטוי כבסיס לדמוקרטיה ולשלום. נובאיה גאזטה, שנוסדה בשנת 1993, הפכה תחת הנהגתו לכלי תקשורת מרכזי בחשיפת שחיתות, הפרות זכויות אדם ופשעי מלחמה ברוסיה. מאז הקמת העיתון נרצחו שישה מעיתונאיו בשל עבודתם העיתונאית.

### הפלישה לאוקראינה והשלכותיה על התקשורת
הסרט מתעד את תגובת מערכת נובאיה גאזטה לפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022. ב-28 במרץ 2022 הודיע העיתון על השעיית פעילותו בדפוס ובאינטרנט לאחר שקיבל אזהרה שנייה מרשות הפיקוח הרוסית Roskomnadzor. בספטמבר 2022 נשלל מהעיתון רישיון הפעילות ברוסיה.

### התקיפה ומכירת פרס נובל
בחודש מאי 2022 הותקף מוראטוב ברכבת בדרכו למוסקבה, כאשר תוקף אלמוני שפך עליו צבע אדום מעורב באצטון וגרם לפגיעות בעיניו. זמן קצר קודם לכן הודיע מוראטוב על כוונתו למכור את מדליית פרס נובל שלו ולתרום את ההכנסות לפליטים מאוקראינה. המדליה נמכרה ביוני 2022 במכירה פומבית בסכום של 103 מיליון דולר – מחיר שיא עבור פרס נובל.

### חופש העיתונות וזכויות אדם
הסרט עוסק גם במורשתם של עיתונאים שנרדפו ונרצחו ברוסיה, בהם אנה פוליטקובסקיה, עיתונאית נובאיה גאזטה שנרצחה בשנת 2006 בעקבות סיקורה את מלחמות צ’צ’ניה והפרות זכויות האדם ברוסיה.

## הקרנות וביקורת
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל Sheffield Doc Fest בשנת 2023 ונכלל בבחירה הרשמית של הפסטיבל. בהמשך שודר בערוץ Channel 4 ובסדרת *FRONTLINE* של PBS בארצות הברית.

הסרט זכה לביקורות חיוביות, בין היתר בעיתון The Guardian, שתיאר אותו כ“דיוקן מצמרר של עיתונות תחת מצור”. בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של סדונה זכה הסרט בפרס „בחירת המנהל”.

## קישורים חיצוניים
* עמוד הסרט באתר Sheffield Doc/Fest
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים תיעודיים
מינטה

**מינטה** (ביוונית עתיקה: **Μίνθη**) במיתולוגיה היוונית הייתה נאיאדה מהעולם התחתון ובתו של קוקיטוס. היא הייתה המאהבת של האדס לפני שנהפכה לצמח המנטה על ידי אשתו, פרספונה או על ידי אמה, דמטר.

## מיתולוגיה
לפי סטראבון, הנאיאדה מינטה הייתה המאהבת של האדס, מלך השאול ואל המתים. בקנאתה, אשתו של האדס, פרספונה, רמסה את מינטה והפכה אותה לצמח המנטה.

על פי אופיאנוס, מינטה הייתה "נימפה של נהר הקוקיטוס" והפילגש של האדס לפני שחטף את פרספונה. מינטה טענה להיות יפה יותר מפרספונה, והתפארה שהאדס בקרוב יגרש את אשתו החדשה וישוב אליה. דמטר, אמה של פרספונה, שמעה את דבריה ורמסה את מינטה בזעם. במקום בו הייתה נבט צמח המנטה.

אובידיוס מזכיר בקצרה גם את מינטה ואת הפיכתה לצמח על ידי פרספונה ב"מטמורפוזות", אך לא מזכיר את הסיפור שמאחורי הטרנספורמציה.

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
דירוג CWTS ליידן

**דירוג CWTS ליידן** (באנגלית: **CWTS Leiden Ranking**) הוא דירוג עולמי של מוסדות להשכלה גבוהה שנערך מדי שנה, החל משנת 2007, על ידי המרכז ללימודי מדע וטכנולוגיה (CWTS) של אוניברסיטת ליידן בהולנד. בשונה מדירוגים חשובים אחרים, הוא מתבצע על סמך נתונים מדידים בלבד, מבלי להתחשב בסקרים.

## קריטריונים
הדירוג משתמש בנתוני אתר , ויוצר על סמכם מדדים רבים כאשר המרכזיים שבהם הם:
* **P**: מספר הפרסומים המחקריים של אנשי סגל המוסד בכתבי עת מדעיים בין-לאומיים.
* **P(top 10%)**: מספר הפרסומים שנמצאים בעשירון העליון מבחינת כמות הפעמים שהם צוטטו.
* **PP(top 10%)**: שיעור הפרסומים הנמצאים בעשירון העליון של כמות הציטוטים מתוך כלל הפרסומים.

הרשימה אינה מוגבלת וכוללת כל אוניברסיטה עם מספר-סף של 800 פרסומים בתקופת הבחינה.

## ביקורת
על הדירוג נמתחה ביקורת הטוענת כי הוא מוטה לטובת אוניברסיטאות המפרסמות בשפה האנגלית, משום שפרסומים אלו נוטים להיות מצוטטים יותר. נטען גם כי ממוצע הציטוטים תלוי בתחום המחקר, ולכן להשוות פרסומים על סמך מספר הפעמים שהם צוטטו יהיה "כמו להשוות את מספר השערים שהובקעו במשחק כדורגל ובמשחק כדוריד".

## הדירוג
הטבלאות כוללות את 25 האוניברסיטאות הראשונות במדדים השונים בשנים 2021 עד 2025. אוניברסיטה ששמה אינו מוזכר ברשימה, לא דורגה בין 25 הראשונות בעולם בשנים הללו ובמדד הזה.

### P - מספר הפרסומים הכולל

### P(top 10%) - מספר הפרסומים בעשירון הציטוטים העליון

### PP(top 10%) - שיעור הפרסומים שהגיעו לעשירון העליון מתוך כלל הפרסומים

## ראו גם
* דירוג מוסדות להשכלה גבוהה
* דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם
* דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education
* דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:דירוג מוסדות להשכלה גבוהה
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות
דייוויד טפר

**דייוויד טפר** (באנגלית: **David Tepper**; נולד ב-11 בספטמבר 1957) הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי מייסד ומנכ"ל קרן אפאלוסה (Appaloosa Management), הבעלים של קבוצת הפוטבול קרוליינה פנתרס ושל קבוצת הכדורגל שארלוט.

## ביוגרפיה
טפר גדל בפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת פיטסבורג ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קרנגי מלון ב-1982. בשנים 1985–1992 עבד כאנליסט אשראי ומנהל תחום "אג"ח זבל" בגולדמן זקס. לאחר שלא קודם לשותף עזב את החברה והקים את קרן הגידור אפאלוסה. טפר רשם הצלחות בהשקעות באג"ח זבל וכן בעקבות משבר האשראי ב-2008. הונו של טפר מוערך בכ-23.7 מיליארד דולר נכון ל-2025.

ב-2018 רכש טפר את השליטה בקבוצת הפוטבול קרוליינה פנתרס מה-NFL בתמורה ל-2.275 מיליארד דולר. ב-2019 שילם ל-MLS 325 מיליון דולר עבור הזכות להקים קבוצת כדורגל חדשה בשארלוט.

טפר תרם לאוניברסיטת קרנגי מלון כ-125 מיליון דולר ובית הספר למנהל עסקים במוסד נקרא על שמו. כמו כן תרם לאוניברסיטת פיטסבורג לאוניברסיטת ראטגרס (המוסד בו למדה רעייתו הראשונה) ולמטרות צדקה נוספות בהן סיוע חירום לעיר שיקגו בהתמודדות עם מגפת הקורונה, לסיוע לשיקום נזקי הוריקנים שפקדו את דרום ארצות הברית ופלורידה בפרט., כמו כן הוא מייסד קרן טפר שמתמקדת בסיוע הומינטרי באזור ניו ג'רזי.

טפר היה נשוי למרלן רזניק מ-1986 עד גירושיהם ב-2006 ולהם שלושה ילדים משותפים. ב-2019 נישא לניקול ברוניש.

## קישורים חיצוניים
*
## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי קבוצות פוטבול
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורגל
קטגוריה:קרוליינה פנתרס
קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פיטסבורג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
אורי רווח (אמן)

הרב **אורי רווח** (נולד ב-28 ביוני 1953) הוא רב, מקובל, ואמן רב-תחומי ישראלי – פסל, סתת, צייר, מוזיקאי ומורה רוחני.

## ביוגרפיה
רווח נולד וגדל בשכונת קריית היובל בירושלים. בן למשפחה בת שמונה אחים ואחיות, משפחת עולים ממרוקו, לחנה ולרב יצחק ריוח. אביו הקים בית כנסת בשכונת מוסררה שבירושלים. אחיו הבכור הוא השחקן והבמאי זאב רווח. שרת בצבא בצוות הווי הנדסה קרבית. במהלך חייו חקר את העולם הרוחני והמקובל, ובשנים מסוימות התבודד לתקופות ממושכות בחיפוש אחר עומק רוחני. סביבו מתכנסת קהילה של תלמידים המקיימת מפגשי לימוד מדי שבוע.

בשנת 1996 הופק סרט תיעודי על רווח, על ידי הבמאי נעם דמסקי.

## פעילות אמנותית
רווח הוא אמן רב-תחומי העוסק בפיסול, ציור, סיתות ומוזיקה. ארונות קודש עשויי אבן, פרי יצירתו נמצאים בבתי כנסת שונים בארץ.

בשנת 1974 ביצע את שיר הנושא בסרט "צ'רלי וחצי" למילים שחיבר יהונתן גפן ולמוזיקה שחיבר יאיר רוזנבלום.

בשנת 1976 בסרט "רק היום" של אחיו, זאב רווח, שר את שיר הנושא ימים טובים ואת השיר "רק היום (אותך אני אוהב)".

בשנת 1978 השתתף במחזמר: "חזרה כללית". על העיבודים והניהול המוזיקלי היה אחראי משה זורמן.

בשנת 1979 יצא עם מופע מקורי חדש "עמוק אל תוך הים", ביחד עם דניס קירש.

בשנת 2025, לאחר כחמישים שנות יצירה, הוא הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו בשם "זרם רכויות", שמחבר בין מוזיקה, פיוטים עתיקים והשפעות רוחניות.

רווח מופיע בשיחות פומביות ובסדנאות שמקשרות בין אמנות לרוחניות, ומקיים מפגשי שירה, שיחה והופעה בפני קהלים שונים.

## מורים והשפעות
רווח למד אצל הרב ציון ברכה, והוא נחשב בעיני תלמידיו כמורה רוחני המוביל תובנות בקבלה ובמדיטציה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אסף בן מנחם, "מה למעלה ומה למטה - אורי רווח, פנימיות וחיצוניות; אלי שבדרון, חיות; בית־האמנים, כל העיר (ירושלים)⁩, 10 אוגוסט 1984⁩
* 
* ריאיון עם אורי רווח באתר כביש אחד
* 
* ריאיון מצולם ביוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:זמרים ישראלים
סיינה ספירו

**סיינה ספירו** (באנגלית: **Sienna Spiro** – מסוגנן כולו באותיות רישיות, נולדה ב־28 בספטמבר 2005) היא זמרת ויוצרת יהודיה־בריטית. ב־2021 החלה ספירו לפרסם סרטונים ויראליים בטיקטוק. היא החלה להוציא לאור סינגלים ב־2024, בין השאר את "Maybe", שהגיע למקום ה־45 במצעד הסינגלים הבריטי. בפברואר 2025 הוציאה לאור את EP הבכורה שלה, *Sink Now, Swim Later*. סינגל הפריצה שלה היה "Die on This Hill" , שהגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי בנובמבר 2025.

## ביוגרפיה
נולדה ב־28 בספטמבר 2005 בלונדון. הוריה הם גלן ספירו, תכשיטן, ואשתו ארבלה. הם יהודים. לספירו אח ושתי אחיות. אימה פעילה ב־Tikva UK ("תקווה בריטניה"), עמותה ללא כוונת רווח התומכת בילדים יהודים בסיכון באוקראינה. בן דודה של אימה הוא גילברט דה בוטון , מייסד גלובל אסט מנג'מנט (GAM) .

כשהייתה בגיל 10 החלה ספירו לכתוב שירים בהשראת מוזיקאי ג'אז כמו אטה ג'יימס ופרנק סינטרה, ובהשראת מגוון אמני היפ־הופ משנות ה־2000 המוקדמות. ספירו למדה בבית הספר לבנות Francis Holland School  שבמרכז לונדון (ב־Graham Terrace) ובבית הספר East London Arts & Music  שבטאוור האמלטס בלונדון, שממנו נשרה בגיל 16, לדבריה לאחר שהלכה שולל אחר הבטחות שווא של מפיק.

### קריירה
ב־2021 החלה ספירו לפרסם סרטונים בהם היא שרה ביישומון טיקטוק. לאחר מספר רב של סרטונים ויראליים, הן של גרסאות כיסוי הן של מוזיקה מקורית, קהל העוקבים של ספירו גדל. ב־24 במאי 2024, היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Need Me", שהצליח בספוטיפיי. הסינגל השני של ספירו, "Maybe", יצא לאור באוגוסט 2024. השיר הגיע מאוחר יותר למקום ה־56 במצעד הסינגלים הבריטי. מאוחר יותר באוגוסט, היא הופיעה בפסטיבל All Points East  בפארק ויקטוריה שבלונדון. הסינגל השלישי שלה, "Taxi Driver", יצא לאור באוקטובר 2024. אחריו יצא "Back to Blonde", הסינגל הרביעי שלה, בנובמבר 2024. לאחר הוצאת הסינגל היא סומנה כ"מוזיקאי שכדאי לצפות בו" (ל־2025) על ידי מגזין Dazed . בינואר 2025, הוציאה את השיר "Butterfly Effect". בד בבד עם יציאת הסינגל היא הכריזה על הוצאת EP הבכורה שלה, *Sink Now, Swim Later* – ה־EP יצא לאור ב־21 בפברואר 2025, וכלל את כל הסינגלים הקודמים שלה לצד שלושה שירים חדשים. במאי 2025 הוציאה את השיר "Dream Police". אחריו, ביולי, יצא "You Stole the Show". תוך כדי כך ביצעה הופעות חימום לג'יימס בלייק ולטדי סווימס. בספטמבר פתחה ספירו את סיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי בריטניה. באוקטובר הוציאה את השיר "Die on This Hill" , שהפך לשיר הפריצה שלה – השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי ב־21 בנובמבר 2025, ודורג במצעדי מדינות רבות נוספות. לאחר מכן חתמה עם סוני מיוזיק פבלישינג על הסכם הוצאה לאור גלובלי.

ספירו הייתה מועמדת לפרס פריצת השנה (בעבר: פרס בחירת המבקרים)
בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ל־2026.

ספירו עובדת בעיקר עם המפיק הישראלי עומר פדי (שגם היה שותף בכתיבת חלק משיריה). היא אמרה שהוא לימד אותה הכי הרבה על זמרה, ש"פחות זה יותר, ושאת יכולה לעשות רק מה שהשיר רוצה".

במרץ 2026 הוציאה את הסינגל "The Visitor".

## דיסקוגרפיה
### מיני אלבומים

### סינגלים

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים יהודים בריטים
קטגוריה:זמרות-יוצרות יהודיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות בריטיות
קטגוריה:מוזיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-2005
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-2005
לו היה לי מה לומר

"**לו היה לי מה לומר**" הוא סינגל מאת המוזיקאי דני סנדרסון, שיצא ב-22 בדצמבר 2025, לאחר שמונה שנים מאז אלבומו האחרון. היצירה נכתבה לראשונה כאשר סנדרסון היה בן 20, ונשארה במשך עשרות שנים כשיר לא גמור. רק לאחר שנים רבות חזר סנדרסון אל הטקסט, השלים אותו, והוציא אותו כסינגל.

סנדרסון סיפר כי הוצאת השיר מהמגירה עוררה אצלו התרגשות, כמעין פגישה מחודשת עם אותו צעיר שלא הצליח לסיים את הכתיבה. מתוך חוויה זו קיבל החלטה להשלים את המלאכה באמצעות שינויים ושיפוצים. בדבריו קשר את השלמת השיר להשפעה של ריבוי דעות ומלל בשיח הציבורי בתקופה האחרונה, והשפעה זו שימשה רקע רעיוני לגיבוש הגרסה הסופית.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב לראשונה כאשר דני סנדרסון היה בן 20, אך באותה תקופה לא הושלם ונשמר כטיוטה. במשך שנים ארוכות לא פורסם החומר, עד שחזר אליו בשלב מאוחר בקריירה שלו. השלמת השיר התרחשה כחמישים וחמש שנים לאחר הכתיבה הראשונית. סנדרסון שב אל הטקסט המקורי, ערך אותו, והשלים אותו מתוך נקודת מבט בוגרת יותר, תוך שמירה על רוח הדברים שנכתבו בצעירותו. סנדרסון תיאר את החזרה אל החומר הישן כחוויה רגשית, שאפשרה לו להתבונן בפער שבין נקודת המבט של יוצר צעיר לבין זו של אמן ותיק. לדבריו, העבודה המאוחרת כללה שינויים והתאמות, אך לא ניסיון לנתק את השיר מהקשרו המקורי.

הקלטת השיר בוצעה בשיטת 'לייב טו טייפ'. סנדרסון והלהקה נכנסו לאולפן, שמעו את השיר לראשונה, עיבדו אותו, ניגנו והקליטו אותו בתוך שעות ספורות.

## מילים ומבנה
מילות השיר מציגות דובר המבקש לומר דבר מה משמעותי, אך שב ומצהיר כי אין לו מה לומר. המשפט החוזר "אני רק רוצה לומר דבר קצר" מוביל שוב ושוב אל ההכרזה "אין לי מה לומר". בבתי השיר מתוארים מצבים היפותטיים שבהם הדובר מדמיין את עצמו חכם יותר, בעל סמכות, עומד על דוכן ומדבר בקול מורם. החזרתיות של השורה "אין לו, אין לו מה לומר" מדגישה את מוטיב חוסר האמירה, ומבססת אותו כציר מרכזי במבנה השיר. לקראת אמצע השיר מופיע קטע שבו הדובר מתייחס לשתיקה כמצב שהוא נגוע בו, אך גם כמצב שמוביל לרוגע.

## ביקורת ופרשנות
בביקורת שכתב יוסי חרסונסקי הוצג השיר "לו היה לי מה לומר" כעיסוק בריקנות של דיבור ציבורי, בפער בין סמכות לתוכן, ובהשלמה בוגרת עם שתיקה. חרסונסקי תיאר את השיר כפרדוקס, שבו סנדרסון שר ללא הרף על כך שאין לו מה לומר. לדבריו, ככל שהדובר מפרט את רצונו לומר דבר מה חשוב, כך מתחדדת הריקנות של עצם האמירה. עוד ציין כי הדימויים של דוכן, קול סמכותי ולבוש מוקפד מצביעים על דמות של איש ציבור או נואם, אך נחשפים כקליפה ריקה מתוכן ממשי. בכך זיהה בשיר ביקורת על תרבות של דיבור רהוט ללא עומק. הביקורת הדגישה גם את שינוי הטון בשורה העוסקת בשתיקה וברוגע, והציגה אותה כסימן לבגרות ולהשלמה, הנובעות מהפער בין היוצר הצעיר שכתב את הרעיון לבין היוצר המבוגר שמשלים אותו. חרסונסקי התייחס למוזיקה כפופ גיטרות קליל, המנוגד לכאורה לתוכן הרעיוני. לדבריו, הרמוניות קוליות המזכירות את "כוורת" יוצרות תחושת משחק וקריצה, ומעניקות לשיר את אופיו הייחודי.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2025
קטגוריה:סינגלים מ-2025
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דני סנדרסון
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דני סנדרסון
קטגוריה:סינגלים בהוצאת די-מיוזיק
אמפיון וזתוס

[ממוזער|[פרסקו בבית הווטי  בפומפיי - אמפיון וזתוס קושרים את דירקה לקרני השור.]]
**אמפיון** (/**æmˈfaɪ.ɒn**/; יוונית עתיקה: **Ἀμφίων**, גרסה רומנטית: **Amphíōn**) וזתוס (/**ˈziːθəs**/; יוונית עתיקה: **Ζῆθος**, גרסה רומנטית: **Zêthos**) היו, במיתולוגיה היוונית העתיקה, בניו התאומים של זאוס (או תיאובוס) ואנטיופה. הם דמויות חשובות באחד משני המיתוסים המכוננים של העיר תבאי, משום שהם בנו את חומות העיר. לזתוס או אמפיון הייתה בת בשם נייס (Νηίς) , והשער הנייטי בתבאי נחשב כניגזר משמה.

## ילדות
אמפיון וזתוס היו בניה של אנטיופה , שנמלטה בבושה לסיקיון לאחר שזאוס אנס אותה, ונישאה שם למלך אפופאוס . אולם, ניקטאוס או ליקוס תקפו את סיקיון כדי לשאת אותה בחזרה לתבאי ולהעניש אותה. בדרך חזרה, היא ילדה את התאומים ונאלצה לחשוף אותם על הר קיתאירון . ליקוס נתן אותה לאשתו, דירקה, אשר התייחסה אליה באכזריות רבה במשך שנים רבות.

אנטיופה נמלטה לבסוף ומצאה את בניה חיים ליד הר קיתאירון. לאחר שהשתכנעו שהיא אמם, הם הרגו את דירקה על ידי קשירתה לקרני שור, אספו צבא וכבשו את תבאי, והפכו לשליטים משותפים שלה. הם גם הרגו את ליקוס או אילצו אותו לוותר על כס מלכותו.

## שלטון תבאי
ממוזער|אמפיון וזתוס.
אמפיון הפך לזמר ומוזיקאי גדול לאחר שאהובו הרמס לימד אותו לנגן ונתן לו לירה מוזהבת. זתוס הפך לצייד ורועה צאן, עם עניין רב בגידול בקר. מכיוון שזתוס היה קשור לחקלאות ולציד, האטריבוט שלו הייה כלב הציד, בעוד שאצל אמפיון - הלירה. אמפיון וזתוס בנו את ביצורי תבאי. הם בנו את החומות סביב קדמאה , מצודת תבאי, בפקודת אפולו. בעוד זתוס נאבק לשאת את אבניו, אמפיון ניגן בלירה שלו ואבניו עקבו אחריו וגלשו בעדינות למקומן.

אמפיון נישא לניובה, בתו של טנטלוס, מלך לידי. מסיבה זו, הוא למד לנגן בלירה שלו בסגנון לידי והוסיף לה שלושה מיתרים. זתוס נישא לתבאי, שעל שמה נקראה העיר תבאי. על פי גרסה אחרת, הממלכה נקראה לכבוד אביהם לכאורה תיאובוס.

## אסונות מאוחרים יותר
ממוזער|ניובה אמפיון ובניהם המתים.
לאשתו של אמפיון, ניובה, היו ילדים רבים, אך היא הפכה יהירה ובגלל כך היא העליבה את האלה לטו, לה היו רק שני ילדים, ארטמיס ואפולו. ילדיו של לטו הרגו את ילדיה של ניובה כנקמה. גאוותה המוגזמת של ניובה בילדיה (חטא ההיבריס), שפגעה באפולו ובארטמיס, הביאה למותם של ילדיה. לפי אובידיוס, אמפיון מתאבד מתוך צער; על פי טלסילה , ארטמיס ואפולו רוצחים אותו יחד עם ילדיו. היגינוס , לעומת זאת, כותב שבטירוף שלו הוא ניסה לתקוף את מקדש אפולו, ונהרג על ידי חיצי האל.

לזתוס היה רק בן אחד, שמת בטעות של אמו תבי, מה שגרם לזתוס להתאבד. באודיסיאה, לעומת זאת, אשתו של זתוס נקראת אאידון , בת של פנדראוס  בספר ה-19, שהרג את בנה איטילוס  בהתקף טירוף והפך לזמיר. מחברים מאוחרים יותר הבהירו שאאידון ניסה להרוג את בכורם של ניובה ואמפיון, אמלאוס , מתוך קנאה בכך שניובה ילדה ילדים רבים, בעוד שלה ולזתוס היה רק אחד (אם כי בכמה גרסאות יש להם גם בת, נייס ). אולם, בחשכת הלילה, אאידון הרגה בטעות את איטילוס, ובאבלה היא הפכה לזמיר על ידי חותנה זאוס כאשר זתוס החל לרדוף אחריה בזעם על רצח בנם. לחלופין, אאידון חששה שבעלה מנהל רומן עם נימפה, וכי איטילוס מסייע לאביו בבגידתו, ולכן היא הרגה אותו.

לאחר מותם של אמפיון וזתוס, לאיוס  חזר לתבאי והפך למלך.

אלמנטים במיתולוגיה של האחים דומים למיתוסים של התאומים קסטור ופולוקס (ה"דיוֹסְקוּרִים"), ושל רמוס ורומולוס כמייסדי רומא.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:תאומים מיתולוגיים
קטגוריה:אלים למחצה
בית הכנסת שטומלן

**בית הכנסת שטומלן** (בגרמנית: **Synagoge Stommeln**) הוא בית כנסת לשעבר ברובע שטומלן שבעיירה , במחוז ריין־ארפט, שבמדינת נורדריין־וסטפאליה, גרמניה. המבנה נבנה בשנים 1881–1882 ונמצא בחצר פנימית מאחורי הכתובת Hauptstraße 85. הוא שרד את תקופת גרמניה הנאצית משום שכבר בראשית שנות ה־1930 חדל לשמש לתפילה ונמכר ב־1937, לפני הפוגרומים של נובמבר 1938.

מאז 1979 המבנה מוגן כמבנה לשימור ומשמש את העירייה כחלל לאירועי תרבות, ובעיקר לתערוכות אמנות. כאחד ממבני בתי הכנסת הבודדים שנותרו באזור הכפרי סביב קלן, הוא משמש אתר זיכרון לקהילה היהודית המקומית ולגורל יהודי גרמניה.

## היסטוריה
לקהילה היהודית בשטומלן היה בית תפילה החל מ־1831, וב־1832 הוקם במקום בית כנסת ראשון בסיוע משה קאהן (Moses Cahn). עם גידול הקהילה (שיא של 78 נפשות בשנת 1861) נבנה מבנה גדול יותר, שנחנך ב־11 באוגוסט 1882. בראשית המאה ה־20 עזבו רבים לקלן, ועד שנות ה־1920 פסקו התפילות הסדירות בשל היעדר מניין.

בשנת 1937 נמכר בית הכנסת בידי הקהילה היהודית בקלן, כיורשת המשפטית של הקהילה היהודית בשטומלן, לחקלאי מקומי. הוא השתמש במבנה כמחסן; ולכן הוא לא נהרס במהלך הפוגרומים של נובמבר 1938. בשנים שלאחר המלחמה נשכח בית הכנסת, ורק בסוף שנות ה־70 חזר לתודעה הציבורית.

## אדריכלות
שטח המבנה כ־43 מ"ר, ובצדו המערבי עזרת נשים של כ־11 מ"ר. הוא בנוי לבנים ומכוסה גג ירך. בחזית הדרומית יש מאפיינים נאו־רומנסקיים, ובהם חלונות קשתיים ועיטור מגן־דוד.

## שימוש במאה ה-21
ממוזער|שער אל בית הכנסת בחצר (2022)
בשנים 1979–1983 שוקם המבנה ונפתח לציבור ב־2 באוקטובר 1983. מאז 1991 מתקיים בו פרויקט תערוכות שנתי (*Synagoge Stommeln*) המארח אמנים בינלאומיים. בין הבולטים שהציגו במקום:
* ריצ'רד סרה
* גאורג בזליץ
* רבקה הורן
* סול לוויט
* מאוריציו קטלאן
* דניאל בירן

## ראו גם
* בית העלמין היהודי בשטומלן

## לקריאה נוספת

* Elfi Pracht-Jörns: *Jüdisches Kulturerbe in Nordrhein-Westfalen. Teil 1: Regierungsbezirk Köln*. achem,Köln 1997.
* *Art projects Synagoge Stommeln / Synagoge Stommeln Kunstprojekte*. Hatje Cantz, 2000.
* *30 Jahre Kunstprojekte in der Synagoge Stommeln. Ein Ort – ein Raum – eine Arbeit*. Hirmer, מינכן 2022.


## קישורים חיצוניים

* אתר הפרויקט Synagogue in Stommeln 
* Synagogue in Stommeln באתר KuLaDig 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת
קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת לשעבר
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה
ויולט דיקסון

**ויולט פנלופה דיקסון**, (לבית **לוקאס-קלקראפט**, באנגלית: **Violet Dickson**; 3 בספטמבר 1896 – 4 בינואר 1991) הייתה בוטנאית, סופרת ואוריינטליסטית בריטית.

## ביוגרפיה
ויולט פנלופה לוקאס-קלקראפט נולדה בגאוטבי, לינקולנשייר, אנגליה. אביה נוויל היה סוכן קרקעות. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה התגוררה במרסיי, שם פגשה את בעלה, הרולד דיקסון (1881–1959), איש משרד החוץ הבריטי. היא נסעה לפגוש אותו בהודו, שם הוצב, שם נישאו, וזמן קצר לאחר מכן עברו במסגרת עבודתו לעיראק.

בשנים 1919–1920 שירת דיקסון בבחריין, ובשנת 1929 מונה לשליח בריטי בכווית, תפקיד בו כיהן עד 1936, ושוב לזמן קצר בשנת 1941. לאחר פרישתו משירות החוץ עבד דיקסון עבור חברת הנפט של כווית.

ויולט ליוותה אותו בכל תפקידיו, שלטה בערבית, וב-1955 פרסמה ספר על הצמחייה של בחריין וכווית. היא שלחה באופן קבוע אוספי פרחי בר לגני קיו בלונדון, ואף גילתה צמח מדברי שלא היה מוכר קודם – Horwoodia dicksoniae (בערבית: خزامى), שנקרא על שמה.

ב-1960 פגשה דיקסון בכווית את איאן פלמינג, מחבר סדרת ספרי ג'יימס בונד, במסגרת תחקיר שעשה לספר שכתב עבור חברת הנפט של כווית. בעידודו כתבה דיקסון את האוטוביוגרפיה שלה, "ארבעים שנה בכווית", שראה אור ב-1971.

כאשתו של נציג הממשלה הבריטית, שהתלוותה אליו לאירועים חברתיים ולחלק ממסעותיו באזור, פגשה דיקסון רבים מהשליטים והנכבדים של אזור המפרץ הפרסי, ביניהם המלך עבד אל-עזיז בן סעוד מסעודיה (שהעניק לה במתנה ראם, שהפך לחיית מחמד), המלך פייסל מעיראק, ארבעה שליטים כוויתים ושייחים שבטיים רבים. היא גם שמרה על קשרים עם דיפלומטים מערביים באזור, שהסתמכו לא פעם על הידע שלה על כווית ועל הסכסוכים והיריבויות בקרב משפחת המלוכה בת 600 איש. בשנת 1976, נחגג יום הולדתה ה-80 של דיקסון באירוע של הקהילה הבריטית בכווית.

לויולט והרולד היו שני ילדים משותפים – הדיפלומט האנמר יורק וורינגטון סעוד דיקסון, (נפטר ב-2005), ואיירין זהרה פרית', גם היא סופרת בנושאים מזרח תיכוניים.

## תוארי כבוד
דיקסון קיבלה את תואר הכבוד "אום סעוד" (בערבית: أم سعود, מילולית: אמו של סעוד), ונודעה גם בשם אום כווית. היא זכתה גם לתואר הכבוד חאג'יה, מונח כבוד לנשים שקיימו את מצוות החאג', העלייה לרגל למכה, תואר יוצא דופן שכן לא-מוסלמים אינם מורשים לבצע את החאג'.

בשנת 1942 מונתה דיקסון לחברה במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1964 הוענק לה תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית, ובשנת 1976 תואר דיים. היא זכתה ב-1960 במדליה ע"ש לורנס איש ערב מטעם החברה המלכותית לענייני אסיה בלונדון, על עבודתה בקרב הנשים הבדואיות של ערב ועל מחקרה על החי והצומח במדבר.

## אחרית חייה
דיקסון התגוררה בבניין הסוכנות הבריטית בכווית מאז 1929 ועד לפלישה העיראקית לכווית בשנת 1990, אז פונתה, בעל כורחה, לבריטניה. היא התכוונה לחזור לביתה בעיר כווית, אך נפטרה ב-4 בינואר 1991, בגיל 94.
ממוזער|פרח Horwoodia dicksoniae
במהלך הכיבוש העיראקי נבזז הבית, אך בתום מלחמת המפרץ הוא שוחזר על ידי המועצה הכוויתית הלאומית לתרבות, אמנויות וספרות, וכיום הוא אטרקציה תיירותית.

לאחר מותה החלה המועצה הבריטית בכווית לחלק מלגה על שמה של דיקסון, לנשים כוויתיות המעוניינות ללמוד לתואר שני בבריטניה. המלגה נחשבת ליוקרתית ביותר לנשים בכווית.

מאמרים ותצלומים של ויולט דיקסון מוחזקים בארכיון מרכז המזרח התיכון באוניברסיטת אוקספורד, בפקולטה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת קיימברידג', ובספריית אוניברסיטת ג'ורג'טאון.

## הערות שוליים

קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בוטנאיות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1896
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1991
עשו מוכר את בכורתו ליעקב

**עשו מוכר את בכורתו ליעקב** הוא ציור מאת צייר תור הזהב ההולנדי מתיאס סטום, שצויר בשנות ה־1640 בשמן על בד. היצירה מוכרת גם בשם עשו ויעקב. נושא הציור נלקח מן המקרא, מספר בראשית. בעבר יוחסה היצירה לחרארד ואן הונטהורסט, אולם בשנת 1943 ייחס אותה היסטוריון האמנות האיטלקי רוברטו לונגי למתיאס סטום. מאז שנת 1910, לאחר שנרכשה מאוספו של פ. פ. סמיונוב־טיאן־שנסקי, מצויה היצירה באוסף מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.

## נושא הציור

על פי , ליצחק נולדו שני בנים תאומים. הבכור, עשו, היה צייד בעל אופי פראי ואהוב על אביו, ואילו הצעיר, יעקב, גדל כאיש תם ויושב אוהלים ואהוב על אמו רבקה. יום אחד שב עשו מן הציד כשהוא רעב מאוד והתחנן בפני יעקב שייתן לו מן הנזיד שהכין, נזיד עדשים. יעקב נענה לבקשה רק בתנאי שעשו יוותר על זכות הבכורה, כלומר על הזכות לרשת את רכוש המשפחה ולהנהיג אותה. עשו, שנכנע לצורכי הרגע, הסכים למכור את בכורתו.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע שבו עשו, השב מן הציד, מוותר על זכות הבכורה בתמורה לנזיד עדשים. סטום מציג שלוש דמויות: משמאל יעקב הלבוש בהידור, במרכז עשו הנוגע בצלחת המרק, וביניהם רבקה. אף שבספר בראשית אין אזכור לכך שרבקה נכחה במעמד זה, מסופר כי היא זו שהנחתה את יעקב כיצד לפעול כלפי עשו ורק בפרק כ"ז. מבטה המרוצה של רבקה, המופנה אל הצופה, עשוי להעיד כי העסקה בין האחים כבר הושלמה. אור הנר שבמרכז השולחן מאיר את הדמויות מתוך החשכה ומעצים את נוכחותן הדרמטית. המתח שבסצנה מודגש באמצעות חילופי המבטים בין האחים. תנועת ידו הימנית של יעקב דומה מאוד למחוות ידה של רבקה. לחפצים המונחים על השולחן יש משמעות סמלית, והלחם והסכין שעל המפית נחשבו במסורת האמנותית כסמלים של מזימה ותחבולה.

## תולדות היצירה
ליצירה היה בעבר עותק נוסף שנמצא בברלין, אך הוא הושמד במהלך מלחמת העולם השנייה. כמו כן קיימת קרבה רבה בפרטים בין ציור זה לבין יצירה באותו נושא מאת הנדריק טר ברוחן, מן הקאראווג’יסטים של אוטרכט, השמורה בגלריית הציורים בברלין. סביר להניח כי מתיאס סטום הכיר את יצירתו של טר ברוחן והשפעתה ניכרת בציורו.

## הערות שוליים

קטגוריה:יעקב בציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:רבקה בציורים
קטגוריה:מתיאס סטום: ציורים
אוקטביו אוקמפו

**אוקטביו אוקמפו** (בספרדית: **Octavio Ocampo** נולד ב-28 בפברואר 1943 בסלאיה, גואנחואטו, מקסיקו) הוא צייר סוריאליסטי מקסיקני. גדל במשפחת מעצבים ולמד אמנות מילדותו המוקדמת. בבית הספר לאמנות, אוקמפו בנה דמויות מפיפייה-מאש עבור מצופים, מזבחות וקישוטים ששימשו במהלך מצעדי קרנבל ופסטיבלים אחרים. בתיכון, צייר ציורי קיר עבור בית הספר המכין ובניין העירייה של סלאיה. רות ריברה, בתם של האמן וצייר הקיר דייגו ריברה, ומריה לואיזה מנדוזה עודדו אותו ללמוד בבית הספר לציור ופיסול של המכון הלאומי לאמנות יפה.

כישרונותיו של אוקטביו אוקמפו אינם מוגבלים לציור ופיסול, אלא גם למשחק ולריקוד. במכון לאמנות של סן פרנסיסקו, הוא למד את כל התחומים הללו ופתח קריירה הן בקולנוע והן בתיאטרון. בשנת 1976, הוא החל להקדיש את עצמו אך ורק לציור ופיסול. הוא עובד בעיקר בסגנון המטמורפי – תוך שימוש בטכניקה של סופרפוזיציה וסמיכות של פרטים ריאליסטיים ופיגורטיביים בתוך הדימויים שהוא יוצר.

## עבודות
אוקטביו אוקמפו הוא אחד האמנים המקסיקניים הפוריים ביותר.

הוא ידוע בשל כמה מציוריו, שלעיתים היו ציניים ולעיתים מרגשים, שבהם תמונות מפורטות שזורות יחד בצורה מורכבת ליצירת תמונות גדולות יותר – האשליה האופטית תלויה במרחק הצופה מן התמונה. היא דועכת אחורה כשהצופה בוחן את היצירות מקרוב, מבחין בפרטים ולבסוף מזהה את הכוונה בקנה מידה גדול. זה מה שאוקטביו אוקמפו מכנה את סגנונו "המטמורפי". יצירות אלה הן מעין חידון לצופה לזהות פרטים הקשורים לנושא הציור הגדול.

גלריית Visions Fine Art בסדונה, אריזונה, מייצגת את אוקטביו אוקמפו בארצות הברית.

מספר אוספים במקסיקו מכילים את עבודותיו. עבודות בודדות שלו הוזמנו, בין היתר, עבור הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר כמתנה מנשיא מקסיקו דאז חוסה לופס פורטייו. הזמנות נוספות כוללות את ג'יין פונדה, שר (עבור העטיפה הקדמית והאחורית של אלבומה "לב האבן"), וסזאר צ'אבס.

## בתרבות הפופולרית
אוקטביו הוא סרט תיעודי באורך מלא הבוחן את השפעותיו של אוקמפו ואת טכניקת הציור המטמורפי שלו. הסרט בוים על ידי חוסה אנטוניו טורס, שהיה אחראי גם על הסרט "הארוס והריקוד".

## קישורים חיצוניים
* אוקטביו אוקמפו – קולקטיב אמנות סוריאליסטית
* קטלוג תמונות ממוזערות של עבודות

* 
* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים מקסיקנים
קטגוריה:ילידי 1943
חיצית בריכות

**חִצִּית בְּרֵכוֹת** (שם מדעי: *Ischnura senegalensis*) היא מין של שפרירית ממשפחת הרומחיתיים. זהו מין מדברי המצוי ממצרים במערב דרך המזרח התיכון וחצי האי ערב ומזרחה עד מרכז אסיה. בישראל היא נפוצה בדרום ולאורך השבר הסורי-אפריקני.

## תיאור
**מידות:** אורך גוף של 29–30 מ"מ ואורך כנפיים אחוריות של 14.5–15.5 מ"מ.

לזכר ראש שחור, כמעט מתכתי, בצד העליון; העיניים המורכבות שחורות מלמעלה וירוקות-כחולות מלמטה. עם פס אורכי בולט בצבע ירוק עד צהבהב, לעיתים רחוקות כחול. הפטרוסטיגמה דו-גונית, שחורה בחצייה הפנימי וכחולה או אפרפרה בחיצוני. גב פרקי הבטן שחור למעט S8, ובצד S2 הכתם מתמשך מטה לצורת אוכף עמוק. פרק הבטן S8 כחול, שבמרבית המקרים לא גולש ל-S7. החלק התחתון של פרקים S3–S6 כתום. התוספתנים בולטים, ולוחית העורף (פרונוטום) מעוגלת ללא קוץ בולט.

הנקבות פולימורפיות באופן אופייני לחיציות, כאשר מופע "אנדרומורף" דומה בצבעיה לזכר. מופע "ג'ינומורף" ללא פסים שחורים בצידי החזה, ותמיד עם צבע שחור על גב פרק S8. הגוף בעל צבע כתום עם שונות רבה בעוצמתו, מכתמתם עדין עד אדום עמוק.ם שונות רבה בעוצמתו, מאדום-עז עד כתמתם-עדין.

## אקולוגיה
ניתן לצפות בפרטים בוגרים כל השנה, אך הן מתמעטות בחודשי החורף (דצמבר–פברואר).

### תפוצה
חיצית הבריכות נפוצה בחלקים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן. תפוצתה משתרעת על פני מרבית אפריקה דרך חצי האי הודו וסרי לנקה למזרח אסיה, יפן, ועד למערב גינאה החדשה.

בשל היותו נפוץ כל-כך באזורים טרופים, מדי פעם המין הובא בטעות לאירופה דרך צמחי מים, ולכן יש חשש מסוים מהפיכתו למין פולש.

### בית גידול
היא חיה בבתי גידול שונים של מים עומדים או בעלי זרימה איטית. היא סובלנית להשפעות אנושיות ולזיהום מים ונעדרת מאזורים עם כיסוי יער עבה. היא יכולה לשרוד באזורי מדבר בבריכות רדודות עם מים בעלי מליחות גדולה עד פי אחד וחצי ממי ים, ולעיתים קרובות היא מין השפיראי האחרון ששורד בית גידול הרוס.

## גלריה

קובץ:Ischnura senegalensis(Male,Japan,17.09.23).jpg|זכר
קובץ:Ischnura senegalensis October 2007.jpg|נקבה אנדרומורפית בצבעי זכר, יפן
קובץ:Ischnura senegalensis 8.jpg|נקבה ג'ינומורפית
קובץ:Ischnura senegalensis - 尹若宇 - 295622354 (cropped).jpeg|גלגל זיווג
קובץ:Ischnura senegalensis 14.jpg|תקריב, ניתן לראות את צורת האוכף ב-S2. בנוסף הקו הראשון מלמעלה המפריד בין לוחיות החזה קטן למדי
קובץ:Ischnura senegalensis 4.jpg|תוספתני הזכר הבולטים במבט מלמעלה
קובץ:Ischnura senegalensis 13.jpg|תקריב על קצה הבטן, הכחול בפרק S8 לא גולש ל-S7


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
קטגוריה:שפריריות
חוגגים את הלידה

**חוגגים את הלידה** הוא ציור ז’אנר מאת הצייר ההולנדי יאן סטיין, שהושלם בשנת 1664. היצירה מתארת לכאורה סצנה ביתית של חגיגת לידת תינוק, אך כבר במבט ראשון עולה כי מדובר בתיאור מורכב ורב־משמעי, האופייני ליצירתו של סטיין, המשלב הומור, סאטירה ומסר מוסרי.

## תיאור היצירה

הציור חוגגים את הלידה מתאר חדר יולדות ביתי שבו מתקיימת חגיגה לרגל לידת תינוק. החדר משמש הן ללידה עצמה והן לקבלת מבקרים, בהתאם למנהגי המאה ה־17. במרכז החדר מתקבצות דמויות רבות, היוצרות סצנה צפופה ורבת פעילות. רוב הנוכחות הן נשים, ובהן קרובות משפחה, משרתות ומיילדת. האם נראית ברקע השמאלי של הקומפוזיציה, שוכבת במיטתה לאחר הלידה ומקבלת מזון. בקדמת החדר יושבות וניצבות נשים אחדות העוסקות בשתייה ובשיחה. האב מוצב במרכז הסצנה כשהוא עומד, אוחז בתינוק ומציגו בפני הנוכחים. מאחוריו נראית דמות גברית נוספת, העומדת בסמוך לתינוק, כאשר ידו מורמת והוא מבצע תנועת אצבעות מעל ראשו של התינוק. בחזית הציור נראים חפצים שונים המפוזרים על הרצפה, ובהם מחמם מיטה וקליפות ביצים שבורות. בצד ימין של החדר, סמוך לאח, תלוי נקניק. דמויות אחדות מושיטות ידיים לעבר האב, ובהן מיילדת ואישה היושבת על שרפרף, בעוד האב לבוש סינר ונושא מפתחות. כלל הדמויות משולבות בסצנה פנימית סגורה, המתארת אירוע חברתי משפחתי המתרחש בתוך חלל מגורים.

## פרשנות

בציור זה מציג יאן סטיין טיפול חריג בנושא של חגיגת לידה, בכך שהוא ממקד את תשומת הלב באב ולא באם. האב מוצב במרכז הקומפוזיציה כשהוא מציג בגאווה את התינוק, בעוד האם נותרת ברקע הסצנה. הצגה זו חורגת מן המסורת המקובלת של תיאורי לידה, שבהם האם היא בדרך כלל מוקד ההתרחשות. במקביל, משתלבת בסצנה רמיזה לכך שהילד איננו בן־חוקי, רמיזה שהתגלתה רק לאחר ניקוי הציור בשנת 1983, אז נחשפה יד המבצעת מעל ראש התינוק את מחוות הבוגדנות. האב נראה כמי שאינו מודע לכפילות המתרחשת סביבו וללעג הסמוי המופנה כלפיו. הדמות הגברית שמאחורי התינוק, המזוהה כדיוקן עצמי של האמן, משולבת בסצנה כחלק מן המהלך הנרטיבי. בנוסף לכך, מופיעים בציור חפצים ודימויים בעלי אופי מיני, ובהם מחמם המיטה, נקניק תלוי וקליפות ביצים שבורות, המשמשים להדגשת חוסר האונים המיני של האב. מתחת להומור הגס וללעג החזותי, עומדת הדגשה של חשיבותם המוסרית של מוסדות הנישואים והמשפחה כיסודות לחברה הרמונית ומתורבתת.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:יאן סטיין: ציורים
קטגוריה:ציורים באוסף וולאס
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:גברים בציור
משתה אבשלום

**משתה אבשלום** (באיטלקית: **Convito di Assalonne**) הוא ציור שמן מן התקופה הבארוקית מאת הצייר האיטלקי מתיה פרטי. היצירה מתארת סצנה מקראית מספר ספר שמואל ב', שבה אבשלום מצווה על רצח אחיו למחצה אמנון במהלך משתה. הציור נרכש בשנת 1977 על ידי הגלריה הלאומית של קנדה.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את רגע השיא הדרמטי של הסיפור המקראי, כאשר במהלך משתה חגיגי מסמן אבשלום למתנקשים להרוג את אמנון. אבשלום מתואר קם מכיסאו בצדו האחד של השולחן, ידו השמאלית מונחת על השולחן וידו הימנית מצביעה ומכוונת את מעשה הרצח. אמנון, אחוז אימה, נדחק בידי תוקפיו ומשליך את גופו על השולחן, ידיו פרושות ופניו מביעות פחד בניסיון נואש להימלט מגורלו. בין אבשלום לאמנון יושבת תמר, חיוורת ומופתעת מן ההתרחשות הפתאומית, חובשת כיסוי ראש מעוטר בנוצות ובאבנים יקרות. שאר המשתתפים במשתה נסוגים לאחור בתדהמה, והסצנה כולה רוויה תנועה, בהלה ואימה.

## פרשנות
על אף הנושא האלים והטרגי, הציור איננו שואף לעורר זעזוע רגשי חריף, אלא מדגיש את עוצמת ההתרחשות והחן החזותי של הסצנה. הטרגדיה משתלבת בהדר החגיגה, ועושר הצבעים והלבוש מעניקים למעמד איכות מרוממת. הפעולות הפיזיות, הצבעה, דקירה, בריחה מודגשות באור חזק, בעוד הבעות הפנים של אכזריות, הלם והפתעה נטמעות בצל. אבשלום לבדו ניצב באור מלא, ולבושו הססגוני, הכולל שרוולים כחולים תפוחים, וסט כתום וגלימה זהובה, הופך למוקד תשומת הלב. באמצעות הטבעת הדמויות האחרות בצל, הדגשת קווי המתאר שלהן ויצירת חפיפות נועזות, מעניק פרטי חשיבות דקורטיבית שווה כמעט לכל רכיב בציור, ללא קשר למעמדו הסיפורי. מאפיינים אלה משויכים בטקסט לסגנון הבארוק המאוחר ולמעבר מן הבארוק הגבוה אל הרוקוקו, שבו הדגש עובר מן הדרמה הפסיכולוגית אל ההרכב הדקורטיבי הכולל.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
אליזבת פרינגטון

**מרי אליזבת פרוט פרינגטון** (באנגלית: **Mary Elizabeth Pruett Farrington**; 30 במאי 1898 – 21 ביולי 1984), הייתה מו"לית העיתון Honolulu Star-Bulletin ופוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כנציגת טריטוריית הוואי בקונגרס של ארצות הברית. היא הייתה רעייתו של ג'וזף פרינגטון, שאותו ירשה בתפקידו בוושינגטון הבירה. חותנה היה מושל טריטוריית הוואי, .

## ביוגרפיה
### ראשית חייה
פרינגטון נולדה בטוקיו ב-30 במאי 1898. הוריה, רוברט וג'וזי פרוט, היו מיסיונרים נוצרים מטנסי. היא למדה בבית הספר הזר בטוקיו, ולאחר מכן שבה לארצות הברית. את לימודיה היסודיים עשתה בנשוויל שבטנסי, באל פאסו שבטקסס ובלוס אנג'לס שבקליפורניה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון הוליווד, קיבלה בשנת 1916 תואר מ-Ward-Belmont Junior College בנשוויל. בהמשך למדה עיתונאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם הכירה את בעלה לעתיד. היא סיימה את לימודיה בשנת 1918, ולאחר נישואיה התיישבו בני הזוג בהונולולו. היא עבדה ככתבת בעיתון Honolulu Star-Bulletin עד שנת 1957.

לה ולבעלה היו שני ילדים מאומצים.

### קריירה פוליטית
פרינגטון נבחרה לנשיאת 'ליגת הנשים הרפובליקניות', תפקיד שבו כיהנה בוושינגטון הבירה בשנים 1946–1948. לאחר מכן נבחרה לפדרציה הלאומית של מועדוני הנשים הרפובליקניות, ושימשה כנשיאתה בשנים 1949–1953. בשנת 1952 הייתה צירה מטעם טריטוריית הוואי בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית, אשר מינתה את דווייט אייזנהאואר כמועמד לנשיאות ארצות הברית.

פרינגטון נבחרה לקונגרס של ארצות הברית בבחירות מיוחדות, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו הפתאומי של בעלה. לאחר מכן נבחרה מחדש לכהונה מלאה בזכות עצמה, וכיהנה מ-31 ביולי 1954 ועד 3 בינואר 1957. בשנת 1956 הפסידה בניסיונה להיבחר לכהונה שלישית בקונגרס, וחזרה לעסקי העיתונות של משפחתה בהונולולו. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לייצג את הוואי בכל מעמד שהוא (כטריטוריה או כמדינה) בקונגרס של ארצות הברית.

### קריירה עיתונאית
פרינגטון ירשה מבעלה את תפקידי המו"לית, הנשיאה והדירקטורית של העיתון Honolulu Star-Bulletin. היא כיהנה בתפקידים אלו בשנים 1946–1961. במקביל שימשה כדירקטורית ויושבת ראש של חברת Honolulu Lithograph Company, Limited, וכן כנשיאת Hawaiian Broadcasting System, Limited. היא חזרה לזמן קצר לחיים הציבוריים כאשר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מינה אותה למנהלת 'המשרד לענייני הטריטוריות' במשרד הפנים האמריקאי. לאחר סיום כהונתה פרשה לגמלאות בהונולולו, שם נפטרה ב-21 ביולי 1984. אפרה נטמן בבית העלמין O'ahu Cemetery.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהוואי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1984
אאוסטרה

**אאוסטרה** הייתה אלת השחר בקרב העמים האנגלו-סקסונים. האנגלו-סקסונים נהגו לערוך חגיגות לכבודה עם בוא האביב, חגיגות שהתגלגלו ברבות השנים לחג הפסחא כפי שהוא נחוג בקרב העמים האנגלו-סקסונים. משום כך, השם לחג הפסחא באנגלית, Easter, שאול משמה של האלה אאוסטרה. מקורה האטימולוגי של אאוסטרה נעוץ במילה הפרוטו-הודו-אירופית לשחר, שכן במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית קיימת אלת שחר שמשמעות שמה היא "שחר" אף היא. עם אלות השחר הנפוצות במיתולוגיות מרחבי העולם שמקור שמן זהה לזה של אאוסטרה נמנות אושאס במיתולוגיה ההינדואית ואאוס במיתולוגיה היוונית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחר
התנגדות לגלגול

[שמאל|ממוזער|איור 1:  גלגל קשיח מתגלגל על משטח רך ומעוות אותו, וכתוצאה מכך מפעיל המשטח כוח תגובה '''''R''''' בעל רכיב המתנגד לתנועת הגלגל. ( '''''W''''' הוא עומס אנכי כלשהו הפועל על ציר הגלגל, '''''F''''' הוא כוח גרירה כלשהו המופעל על הציר, '''''r''''' הוא רדיוס הגלגל. נניח כי החיכוך עם הקרקע והחיכוך בציר זניחים ולכן אינם מוצגים. הגלגל מתגלגל שמאלה במהירות קבועה). שימו לב ש- '''''R''''' הוא הכוח המתקבל מלחץ לא אחיד במשטח המגע בין הגלגל לכביש. הלחץ גבוה יותר בסביבות קדמת הגלגל עקב [היסטרזיס.]]

**התנגדות לגלגול**, המכונה לעיתים **חיכוך גלגול** או **גרר גלגול**, היא הכוח המתנגד לתנועה כאשר גוף (כגון כדור, צמיג או גלגל) מתגלגל על משטח. היא נגרמת בעיקר מהשפעות לא אלסטיות; כלומר, לא כל האנרגיה הדרושה לעיוות (או תנועה) של הגלגל, מצע הכביש וכו', מוחזרת כאשר הלחץ מוסר (אובדן אנרגיה). שתי צורות לכך הן הפסדי היסטרזיס, ועיוות קבוע (פלסטי) של האובייקט או המשטח (למשל אדמה). ההחלקה בין הגלגל למשטח גורמת גם לאובדן אנרגיה. אף על פי שחוקרים מסוימים כללו גורם זה תחת התנגדות לגלגול, חלקם מציעים להתייחס לגורם אובדן אנרגיה זה בנפרד מהתנגדות לגלגול מכיוון שהוא נובע מהמומנט המופעל על הגלגל ומההחלקה הנובעת מכך בין הגלגל לקרקע, מה שמכונה **אובדן החלקה** או התנגדות החלקה . בנוסף, רק מה שמכונה התנגדות להחלקה מערבת כוחות חיכוך, ולכן השם "חיכוך גלגול" הוא במידה מסוימת שם מטעה.

בדומה לחיכוך החלקה, התנגדות לגלגול מתבטאת לעיתים קרובות כמקדם כפול הכוח הנורמלי. מקדם התנגדות גלגול זה לרוב קטן משמעותית ממקדם חיכוך ההחלקה.

כל רכב בעל גלגלים שנע ללא לחיצה על הגז יאט בהדרגה עקב התנגדות לגלגול, כולל זו של המיסבים, אך קרון רכבת עם גלגלי פלדה הנע על פסי פלדה יתגלגל רחוק יותר מאוטובוס בעל אותה מסה עם צמיגי גומי הנע על אספלט/מסלול. גורמים התורמים להתנגדות לגלגול הם מידת העיוות של הגלגלים, העיוות של פני השטח של מצע הכביש ותנועה מתחת לפני השטח. גורמים נוספים התורמים כוללים קוטר הגלגל, עומס על הגלגל, אדהזיה של פני השטח, החלקה והחלקה מיקרוסקופית יחסית בין משטחי המגע. ההפסדים עקב היסטרזיס תלויים במידה רבה גם בתכונות החומר של הגלגל/צמיג ובמשטח. לדוגמה, לצמיג גומי תהיה התנגדות גלגול גבוהה יותר על כביש סלול מאשר לגלגל מסילת ברזל על מסילת פלדה. כמו כן, חול על הקרקע ייתן התנגדות גלגול גדולה יותר מבטון. מקדם ההתנגדות לגלגול של הקרקע אינו תלוי במהירות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלת תחבורה
קטגוריה:מכניקה
דב רוזנטל

**דב (רוזי) רוזנטל** (י"ב באדר ה'תשי"ג, 27 בפברואר 1953 – כ"ו בתשרי ה'תשל"ד, 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור המופת לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.

## ביוגרפיה
רוזנטל נולד בכפר סבא ללאה ולשמואל. לו שני אחים. סיים את לימודיו התיכוניים בתל אביב. הוא היה חבר בגדנ"ע וב.

במאי 1971 גויס לצה"ל והתנדב לחטיבת גולני. הוא שירת תחילה כלוחם, עבר קורס מ"כים ושירת בסיירת. על שירותו עם גדודו בעיר עזה (שהייתה אז תחת שלטון ישראלי) זכה באות השירות המבצעי.

לאחר שחרורו מצה"ל התחתן ועבר להתגורר בעין יהב, שם עבד כחקלאי. עם לידת בנו הבכור עבר לבאר שבע.

במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הסורית והשתתף במבצע קינוח לכיבוש החרמון. הוא נפל ביומו האחרון של המבצע, 22 באוקטובר 1973, לאחר שנפגע מירי צלפים סורים. עוד קודם לכן הוביל את פלוגתו עד שנתקלו בירי מעמדה סורית, בשעת החשכה. הפלוגה השיבה אש ורוזנטל התקדם על מנת לאתר את הצלפים במדויק. אחד מהם פגע בו והצניח את רוזנטל אל הקרקע, אך זה התרומם ונורה בשנית למוות.

על חלקו בקרב עוטר לאחר נפילתו בעיטור המופת:

רוזנטל נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סמל ראשון.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:כפר סבא: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:עין יהב: אישים
קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
פיורגין

**פיורגין** (בנורדית עתיקה: **Fjörgyn**) היא אלה המופיעה במיתולוגיה הנורדית. פיורגין מזוהה מבחינה אטימולוגית במקורו עם אלוהויות סער שנתפתחו מהמיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית, כגון פרון מהמיתולוגיה הסלאבית ופרג'ניה מהמיתולוגיה ההינדואית. לפיורגין יש מקבילה זכרית שנהגית באופן זהה ונכתבת "Fjörgynn". הגם שפירוגין עצמה אינה אלת הסער במיתולוגיה הנורדית, היא אמו של תור, אל הסער באותה המיתולוגיה, שירש ממנה תכונות רבות המתאימות לאלוהויות סער שונות המופיעות בקרב עמים הודו-אירופיים. במקום זאת, פיורגין מזוהה יותר עם הארץ מאשר עם שליטה על מזג האוויר. 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים נורדיים
קטגוריה:אלים ואלות אדמה
קטגוריה:האנשה
טפטי

**טפטי** (בסנסקריט: **तपती**) היא אלה במיתולוגיה ההינדואית. הנהר טפטי בהודו קרוי על שמה. האטימולוגיה של טפיטי שאולה, ככל הנראה, מפועל בפרוטו-הודו-אירופית שמשמעותו היא "לבעור", כך שניתן לתרגם את שמה כ"הבוערת". זאת, בדומה לאלוהויות אש אחרות שנפוצו בקרב עמים הודו-אירופיים, כגון וסטה מהמיתולוגיה הרומית והסטיה מהמיתולוגיה היוונית, ששמן אף הוא שאול מהפועל המקומי שמשמעותו "לבעור". אצל הסקיתים רווחה אמונה באלוהות אש בעלת שם דומה לזה של טפטי, כך שייתכן ששתי האלות חולקות מקור משותף זו עם זו. לפי הוודות, כתבי הקודש של ההינדואיזם, טפטי היא בתו של סוריה, אל השמש ההינדואי.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים הינדואים
קטגוריה:אלות ים ונהר
אגני

**אגני** (בסנסקריט: **अग्नि**) הוא אל השמש בהינדואיזם. האטימולוגיה של האל אגני משמעה, בפשטות, "אש", ואותו השם נובע במקורו מפרוטו-הודו-אירופית, והוא בעל מקבילות בשפות הודו-אירופיות שונות. כך, למשל, באיטלקית המילה Igne משמעה "אש". תפקידו של אגני הוא סיוע בהעברתם באש של הקורבנות, וכן בתור ייצוגו של אש הקמין. ברבות השנים נזנח תפקידו של אגני במיתולוגיה ההינדואית. אגני מופיע למכביר בריג ודה, שנמנה עם כתבי הקודש של ההינדואיזם, והוא אף מופיע במזמור הראשון באותם כתבי הקודש. לפי אחד המזמורים בריג ודה, אגני הוא בנו של האל דיאוס פיטה. אגני אף מכונה שם כ"אדון הבית". הודו ייצרה סדרת טילים בליסטיים הקרויים על שמו של אגני, שעמם נמנים הטילים אגני-5 ואגני-6.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלי אש
קטגוריה:אלים הינדואים