תוכנית וויאג'ר

**תוכנית החלל וויאג'ר** (באנגלית: The **Voyager program**) היא משימת חלל של שתי גשושיות לא מאוישות של נאס"א, ששולחו למסע של עשרות שנים בין כוכבי לכת, ולאחר מכן הלאה אל מחוץ למערכת השמש.
[ממוזער|300px|מסלולן של וויאג'ר 1 ו-2. וויאג'ר 1 האיצה בעזרת ה[מקלעת כבידתית|מקלעת הכבידתית של צדק ושבתאי, וויאג'ר 2 נעזרה גם באוראנוס ונפטון.]]
בשנת 1977 שוגרו שתי הגשושיות הזהות וויאג'ר 1 ו-2 למסלול ארוך בין כוכבי הלכת צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון, כדי לשלוח ארצה צילומים של כוכבי הלכת על לוויניהם וטבעותיהם, וצילומים ונתונים נוספים של גופים אחרים. לאחר שמשימתן בין כוכבי הלכת הושלמה, המשיכו הגשושיות אל קצה מערכת השמש ומעבר לה, כשהן משדרות כל העת נתונים חשובים.

מסע הגשושיות התאפשר הודות לשימוש במקלעת כבידתית, כלומר הן חלפו סמוך לכוכבי הלכת בצורה כזאת שכוח המשיכה שלהם העניק להן תאוצה ושינה את מסלולן כפי שהיה מתוכנן. משום כך, לאחר ששוגרו לחלל הצורך שלהן בדלק היה זעיר.

* וויאג'ר 1 יצאה מגבול מערכת השמש בשנת 2012. בתחילת 2012 הפחיתו מפעילי וויאג'ר 1 את הטמפרטורה של הספקטרומטר אולטרה סגול שלה כדי להאריך את זמן יכולת שיגור הנתונים שלה. וויאג'ר 2 יצאה מגבול מערכת השמש בשנת 2018 וממשיכה לשדר מידע בעזרת מערך רשת החלל העמוק (DSN).
* נכון ל-מרץ 2026, וויאג'ר 1, שהיא העצם מעשי ידי אדם המרוחק ביותר מכדור הארץ, נמצאת במרחק של כ-170 יחידות אסטרונומיות מהשמש (בערך 25.5 מיליארד ק"מ) והיא מתרחקת ממערכת השמש במהירות של כ-17 קילומטר לשנייה או כ־3.5 יחידות אסטרונומיות לשנה. וויאג'ר 2 נמצאת במרחק של כ-142 יחידות אסטרונומיות מהשמש (בערך 21.3 מיליארד ק"מ) והיא מתרחקת ממערכת השמש במהירות של כ-15.4 קילומטר לשנייה או כ־3.2 יחידות אסטרונומיות לשנה.
*נכון ל-2026 שתי הגשושיות עדיין פעילות, הן יצאו מגבול ההליוספירה וממשיכות לטוס בחלל הבין כוכבי. שתיהן עדיין אוספות נתונים ומשדרות אותם לכדור הארץ. הגשושיות ישדרו עד שיאזל החומר הרדיואקטיבי שמספק להן אנרגיה. אז תיפסק פעולת המכשירים שעליהן והן ימשיכו לשוט בחלל לנצח, או עד שיתרסקו על עצם כלשהו.
*בתחילת 2025, החליטה נאס"א לכבות חלק מהמכשירים הפחות חיוניים בשתי הגשושיות, זאת במסגרת מאמצי חיסכון אנרגטי וניהול המשאבים ובמטרה להאריך את פעילות החלליות עד לשנות ה־2030.

## הזדמנות של פעם ב-175 שנה
התוכנית המקורית של נאס"א נקראה "המסע הגדול" (Grand Tour) ויועדה להתקרב לצדק ושבתאי בלבד. אחד המהנדסים, גארי פלאנדרו , התבקש לחשב את המסלולים והדלק שיהיה נחוץ, ולבדוק אם אפשר יהיה להשתמש במקלעת כבידתית, טכניקה שהשתמשו בה לראשונה במשימת מארינר 10 למאדים בשנת 1973–1974. תוך כדי עבודה פלאנדרו גילה שבסוף שנות 1970 צדק, שבתאי, אוראנוס ונפטון יהיה כולם באותו צד של השמש, והתיישרות זו תאפשר לגשושיות "להיזרק" מכוכב לכת אחד לשני, ולהמשיך לעבר אורנוס ונפטון המרוחקים. התוכנית המקורית של נאס"א לא כללה את אורנוס ונפטון, משום שלמסע כזה הגשושיות היו צריכות להיות גדולות ולשאת כמות רבה של דלק, והפרויקט היה יקר מדי. אבל המסלול שגילה פלאנדרו איפשר את המסע כמעט ללא צורך בתוספת בדלק, וקיצר את זמן המסע לנפטון ב-20 שנה. התיישרות כזאת קורת פעם ב-175 שנה, ההזדמנות הייתה נדירה מכדי להחמיץ אותה. הגשושיות תוכננו לאורך חיים של חמש שנים, אבל לאחר שהן סיימו את כל משימותיהן ליד צדק ושבתאי, האפשרות להמשיך אל שני הענקים הרחוקים במערכת השמש, אורנוס ונפטון, נעשתה ממשית. צוות הפיתוח בנאס"א טען לגשושיות תוכנה חדשה עם יכולות רבות יותר, שתנווט אותם הלאה במסען.

## חקר החלל בשנות השבעים
בשנות השבעים של המאה העשרים התמקד חקר החלל במחקר גופים אשר אינם תלויים בכדור הארץ, כלומר חקר כוכבי הלכת.

לאחר הנחיתה על הירח ב-16 ביולי 1969 והמשימות שאחריה, אשר חקרו את הירח בתחילת שנות השבעים, חל שינוי בחקר החלל, ויעד המשימות במשך שנות השבעים היה חקירת מערכת השמש כולה.

ישנן מספר סיבות לתפנית זו ביחס אל חקר החלל:
* הירח, אשר היה עד עתה גרם השמים היחיד שנחקר בצורה אינטנסיבית, הן על ידי גשושיות בלתי מאוישות והן על ידי חלליות מאוישות, הפסיק להיות מסתורי כפי שהיה בעבר, עקב התגליות הרבות שהתגלו בטיסות אליו. לא היה תמריץ לשלוח טיסות נוספות לירח, כיוון שהמחקר בו התקרב לסיומו, והמחיר של הטיסות אליו לא השתווה לתועלת שיפיקו מהן. לכן, התרכזו החוקרים בכוכבי הלכת, אשר בתקופה של הטיסות לירח הוזנחו.

* טכנולוגיות השיגור והנחיתה השתפרו במרוצת השנים, והוזילו את העלויות של שליחת גשושיות לחלל.
* המירוץ לחלל, אשר היה חלק מן המלחמה הקרה, המשיך גם אחרי הנחיתה על הירח, ועבר אל חקר מערכת השמש כולה. על מנת להוכיח את עליונותן, השקיעו מעצמות החלל יתר מרץ במחקר הגופים השונים במערכת השמש.

* האווירה ששררה לאחר הנחיתה על הירח הייתה אופטימית מאוד בנוגע לחקר החלל. אנשים ראו בחלל את העתיד של האנושות ואת שיאה של הקדמה. כבר בכוח העובדה הזאת להמריץ חקר פלנטות חדשות. אך בנוסף לקדמה שראו בחלל, כוכבי לכת רבים היו מושא עיניהם של אזרחים בכל העולם, כיוון שהאמינו כי שם יימצאו חיים חוצניים. בתקופה זו האמינו כי בכוכב הלכת נוגה קיימים חוצנים, בעיקר בגלל מראה האטמוספירה שלו. רק במשך העשור התגלה כי בכוכב הלכת קיימים תנאים שנוגדים כל היתכנות לחיים במקום. גם בכוכב הלכת מאדים, וכן בירחים של ענקים גזיים, סברו כי קיימים חיים. קרל סייגן, מבכירי האסטרונומים בתקופה זו, נתן משקל רב לרעיונות אלו, והאמין כי אכן קיימים חיים מחוץ לכדור הארץ, ואולי אף במערכת השמש עצמה. בעצתו, נשלחו בתוך גשושיות וויאג'ר תקליטי זהב, אשר נשאו בתוכן מידע על המין האנושי, על מנת שביום מין הימים, אם יצור מחוץ לכדור הארץ יראה את התקליט, הוא יוכל לדעת מי שלח אותו, ואף איך יוכל ליצור קשר איתו. אומנם, מכיוון שהסיכוי לתרחיש זה הוא נמוך ביותר, תקליטי הזהב הם יותר מחווה מהמין האנושי מאשר משלוח ליצורים חוץ-ארציים.
תוכנית וויאג'ר היוותה תנופה לחקר החלל בתקופה זו, ורבים מממצאיה מהווים גורם משפיע גם בימינו.

## ראו גם
* וויאג'ר 1
* וויאג'ר 2
* חקר שבתאי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
*  

* נתוני המסע של וויאג'ר 1 ו-2, באתר נאס"א

## הערות שוליים

קטגוריה:גשושיות אמריקאיות
קטגוריה:משימות לחקר מערכת השמש
קטגוריה:1977 בארצות הברית
וויאג'ר