ברזיל

**הרפובליקה הפדרלית של ברזיל** (בפורטוגזית ברזילאית: **República Federativa do Brasil**, , הֶפּוּבְּלִיקָה פֶדֶרָצִ'יבָה דוּ בּרָזִיאוּ) ובקיצור **ברזיל** (בפורטוגזית ברזילאית: **Brasil**, נהגה: ברזיאוּ  ) היא המדינה הגדולה ביותר בשטחה ובאוכלוסייתה בדרום אמריקה, החמישית בגודל שטחה והשביעית באוכלוסייתה בעולם.

ברזיל חולשת על שטח גדול, בין מרכז היבשת לבין האוקיינוס האטלנטי; זו המדינה המזרחית ביותר ביבשת אמריקה. היא גובלת בעשר מדינות – למעשה בכל מדינות דרום אמריקה, מלבד אקוודור וצ'ילה. בדרום היא גובלת באורוגוואי, בדרום-מערב בארגנטינה, במערב בפרגוואי, בבוליביה ובפרו, בצפון-מערב בקולומביה, ובצפון בוונצואלה, בגיאנה, בסורינאם ובגיאנה הצרפתית.

בברזיל אדמות חקלאות פוריות וגם יערות גשם עצומים, אשר המפורסם שבהם הוא יער האמזונאס. ניצול אוצרות הטבע של המדינה והתיעוש הנרחב שהתפתח בה הפכו את ברזיל למעצמה כלכלית מובילה בדרום אמריקה ולמנהיגה אזורית. מדד הפיתוח האנושי של ברזיל הוא גבוה יחסית לשכנותיה, על אף הפערים החברתיים הניכרים השוררים בין שכבות החברה הברזילאית.

המדינה נקראת על שם עץ הברזיל (pau-brasil), שגדַל בה בשפע עד אמצע המאה ה-16 (כיום בסכנת הכחדה); ראשוני המתיישבים האירופאים העריכו אותו כמשאב טבע חשוב. שם העץ נגזר מן המילה "בראזה" (brasa), שפירושה בפורטוגזית "גחלת", בהשראת הגוון הכתום-אדום של ליבת גזע עץ הברזיל.

בראשיתה הייתה ברזיל קולוניה פורטוגלית, והשפה הרשמית בה היא פורטוגזית, בשונה מרוב ארצות אמריקה הלטינית, שבהן השפה העיקרית היא ספרדית. בעוד האימפריה הספרדית באמריקה חולקה בין מדינות רבות, נשמרה אחדות האימפריה הפורטוגזית באמריקה תחת מדינת ענק אחת – ברזיל.

## פרהיסטוריה
ההתיישבות האנושית בשטח שבו מצויה כיום מדינת ברזיל המודרנית התחילה בהגירתם של האינדיאנים הראשונים באלף ה-6 לפנה"ס. עד המאה ה-15 אוכלסה ברזיל בשבטי נוודים למחצה, שכלכלתם התבססה על ציד, דיג, ליקוט מזון וחקלאות בלתי ממוכנת.

## היסטוריה של ברזיל

ברזיל התגלתה לאירופים לראשונה בשנת 1500 על ידי מגלה הארצות הפורטוגלי פדרו קברל (אף כי יש החולקים על כך ומצביעים על אחרים שגילו אותה לשיטתם לפניו), ומאז נשלטה על ידי פורטוגל והייתה למושבה פורטוגלית.

לאחר רבע מאה של ביקורים מזדמנים בלבד, גברה ההתעניינות הפורטוגזית בברזיל, וב-1534 חולקה ברזיל ל-15 קפיטניות בניהולם של אצילים אשר היו אמורים לפתח אותן. אף על פי שרק שתיים מהקפיטניות עברו תהליכי פיתוח, הוקמה בשנת 1549 נקודת ממשל פורטוגזית מרכזית בברזיל, בעיר סלבדור. המתיישבים הפורטוגלים התמקדו בתחילה בגידול קנה סוכר בקרבת חופי היבשת. הם שיעבדו מיליוני אפריקאיים לעבודות אלו, ועל כן רבים מתושבי המדינה הם ממוצא אפריקאי או ממוצא אפריקאי-אירופי. במאה ה-17 ובמאה ה-18 התגלו מרבצי זהב ויהלומים בדרום ברזיל ובמערבה. גל מחפשי זהב מפורטוגל הרחיב את האזור המיושב ואת גבולות המדינה על חשבון שטחי הספרדים.

החל משנות ה-20 של המאה ה-17 התקיימה בצפון-מזרח ברזיל מושבה הולנדית שנודעה גם בשם "הולנד החדשה" או ברזיל ההולנדית. בתחום השליטה ההולנדי חיו הולנדים לצד ברזילאים-פורטוגזים ואף מאות יהודים. היא נודעה בסובלנות דתית והתבססה כלכלית על מטעי סוכר ועבדות. בעקבות שינויים גאו-פוליטיים באירופה ושורה של קרבות ימיים ויבשתיים בין צבאות הולנד ופורטוגל, הסתיימה השליטה ההולנדית באזור בשנת 1654.
[ימין|ממוזער|250px|"עצמאות או מוות" – [פדרו הראשון, קיסר ברזיל|פדרו הראשון מכריז על עצמאות ברזיל מפורטוגל ב-7 בספטמבר 1822, באירוע שנודע לימים כזעקת איפירנגה. ציור של האמן הצרפתי-ברזילאי פרנסואה רנה מורו , 1844]]

כאשר כבשה צרפת של נפוליאון את פורטוגל בשנת 1807, נמלטה משפחת המלוכה הפורטוגזית לברזיל, הכריזה על ריו דה ז'ניירו כבירת האימפריה הפורטוגזית, ונתנה לברזיל מעמד שווה לזה של פורטוגל. בשנת 1821 חזרה משפחת המלוכה לפורטוגל, וביטלה את המעמד המיוחד שהקנתה בתקופת גלותה לברזיל. יורש העצר, פדרו, שנשאר בברזיל, תמך במחאה הברזילאית, וב-7 בספטמבר 1822 הכריז על עצמאות ברזיל, באירוע שנודע לימים כזעקת איפירנגה. ב-12 באוקטובר אותה שנה, הכריז על עצמו פדרו כפדרו הראשון קיסר ברזיל, וההכתרה התקיימה ב-1 בדצמבר. רק כעבור שלוש שנים, ב-29 באוגוסט 1825, הכירה פורטוגל רשמית במדינה החדשה. בשנת 1831, נאלץ פדרו, בלחץ העם הפורטוגלי והפרלמנט שמחו כנגד שלטונו, לחזור לפורטוגל ולוותר על השלטון, ובמקומו הומלך בנו, פדרו השני, בעודו בן חמש בלבד. כעבור עשר שנים, בשנת 1841, כשהגיע פדרו השני לבגרות מספקת, הוכתר רשמית כקיסר ברזיל.

פדרו השני פיתח את כלכלת ברזיל במהלך תקופת שלטונו (1840–1889), שנודעה בכינוי "האימפריה הברזילאית", אף על פי שבתקופה זו נלחמה המדינה על גבולותיה עם שכניה מדרום וממערב. הוא ביצע עבודות תשתית והתקין מסילות רכבת, פיתח את החקלאות בכלל ואת גידול הקפה בפרט, וכן קידם את ניצול המשאבים ביער האמזונאס.
ממוזער|250px|חוק הזהב (Lei Áurea) - המסמך שביטל את העבדות בברזיל, 1888
בעשור השביעי של המאה התשע-עשרה התחיל התהליך הארוך של ביטול העבדות בברזיל - בתחילה במלחמת הברית המשולשת/מלחמת פרגוואי, לאחר סוף המלחמה בשנת 1871 נחקק חוק ריו ברנקו שקטע את שושלות העבדות ובשנת 1888 הגיע התהליך לסופו עם חקיקת חוק הזהב ששחרר סופית את העבדים האפריקניים ממשטר העבדות. צעד זה הביא למתחים רבים עם בעלי המטעים והשררה, עד שב-15 בנובמבר 1889 הודח פדרו השני מהשלטון בהפיכה צבאית, וברזיל הוכרזה כרפובליקה פדרלית שנודעה לימים בכינוי הרפובליקה הישנה – תקופה שנמשכה עד שנת 1930. במסגרת ההפיכה, נכתבה לרפובליקה חוקה המבוססת על חוקת ארצות הברית. מאז ההכרזה כרפובליקה עברו על ברזיל תקופות ארוכות של מהפכות ומרידות, שרק שנים מעטות של שקט חוצצות ביניהן.

[שמאל|ממוזער|250px|כרזת [תעמולה של "המדינה החדשה"]]
בתחילת המאה ה-20 החליף הקפה את הסוכר כמוצר הייצוא העיקרי של ברזיל. בשנת 1930 עלה לשלטון בהפיכה הנשיא ז'טוליו ורגאס. ורגאס שלט, באופן רודני לעיתים, עד לשנת 1945. בהנהגתו לחמה ברזיל במלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית. תקופתו של ורגאס, הידועה בכינוי "המדינה החדשה", הייתה תקופה של תיעוש ופיתוח, שהעבירה את מרכז הכובד הכלכלי והחברתי מהאוליגרכים יצרני הקפה בסאו פאולו ובמינאס ז'ראיס לאנשי המעמד הבינוני החדש שנוצר בערים.
הפיכה צבאית הדיחה את ורגאס בשנת 1945, וחוקה דמוקרטית התקבלה ב-1946. התקופה שבין 1945 ו-1964 הייתה תקופה של תיעוש ופיתוח, אך גם של חוסר יציבות מדינית ומשבר כלכלי. ורגאס (שנבחר לכהונה שנייה בשנת 1950 והחזיק בנשיאות עד להתאבדותו בשנת 1954) נותר דמות מרכזית בפוליטיקה הברזילאית גם בשנות ה-50, ואף לאחר מותו. בשנת 1956 החליט הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, לפתוח את מרכז המדינה להתיישבות מואצת. הוא העביר את בירת המדינה מריו דה ז'אנירו אל ברזיליה, עיר חדשה ומתוכננת, שנבנתה בחבל הסרטאו, בשטח מדינת גויאס, ובשנת 1960 הפכה רשמית לבירת המדינה.

במקביל החלה נדידה של איכרים אל האזורים המיוערים של צפון המדינה. השגת האדמות בוצעה על ידי בירוא שטחים עצומים מיערות האמאזונאס. תהליך זה מעורר חששות כבדים לפגיעה חמורה באיכות האוויר של כדור הארץ כולו, מאחר שיערות אלו בעלי ריכוז גבוה של עצים מפיקי חמצן.

הפיכה צבאית העלתה לשלטון כת צבאית שהשליטה בברזיל משטר דיקטטורה צבאית בשנים 1964 עד 1985. משטר זה היה מבוסס על הפרה שיטתית של זכויות האדם. הפעילות המפלגתית צומצמה לפעולתן של שתי מפלגות, האחת בעד המשטר הצבאי, והשנייה מפלגת אופוזיציה, ונעשו הסדרים לשמירת "מפלגת המשטר הצבאי" שכונתה "ARENA", כמנצחת העיקרית בכל מערכות הבחירות. הנשיא לא נבחר, כי אם מונה מקרב אנשי הכת הצבאית. תקופה זו הייתה תקופה של פיתוח כלכלי, שלעיתים גם כונה "הנס הכלכלי", אך שקיעתה של ברזיל במשבר הנפט של אמצע שנות ה-70, ויצירתו של חוב חיצוני הולך וגדל, הביאה למשבר כלכלי, עמו נאלצו אנשי הכת הצבאית להתמודד.

בשנת 1985 העבירה הכת הצבאית את השלטון לנשיא הנבחר טנקרדו נווס, אך זה מת בטרם החלה כהונתו. מהלך הדמוקרטיזציה וההתפתחות הושלם עם קבלת חוקה דמוקרטית בשנת 1988. כיום ברזיל היא דמוקרטיה פדרלית. נשיאה הראשון של ברזיל, שנבחר באופן דמוקרטי בבחירות כלליות וישירות לנשיאות, היה פרננדו קולור דה מלו, אך שמו הוכתם בפרשיות שחיתות, והוא התפטר מתפקידו בשנת 1992, באותו היום בו היה אמור הבית העליון בקונגרס, הסנאט הפדרלי, להצביע בעד הדחתו מתפקיד הנשיא. מאז בחירתו שלטו בברזיל אנשי מפלגות הימין והמרכז, עד לבחירתו של לואיז אינסיו דה סילבה (המכונה "לולה") איש השמאל. בפני הממשל בברזיל עומדים אתגרים מורכבים – פערים גדולים, בין העשירים ושכבות הביניים מחד, שרמת חייהם דומה לזו של מדינות מתקדמות, לעניים מאידך, אשר לרובם רמת חיים דומה לזו של מדינות בלתי מפותחות. כנופיות הפשע המשגשגות בערים והגורמות להתפרצויות אלימות מעת לעת. גם שמו של סילבה הוכתם בפרשיית שחיתות בשנת 2005, אשר הביאה לערעור מעמדו. יורשתו דילמה רוסף לא פעלה להילחם בשחיתות הגואה ויחד עמו הייתה אחת הדמויות המרכזיות בחקירה של המשטרה הפדרלית "מבצע שטיפת רכב" שחשפה מעורבות חסרת תקדים של הממשל בשחיתות. הנשיא ז'איר בולסונארו, שנכנס לתפקיד בינואר 2019 הבטיח להילחם בשחיתות, אך ספג ביקורת רבה על מעשיו לבירוא האמזונאס לטובת עבודות החקלאות ותעשיית העץ. בולסונארו הפסיד בבחירות הבאות שנערכו באוקטובר 2022 ליריבו דה סילבה שחזר לכס הנשיאות.

## פוליטיקה וממשל
[שמאל|ממוזער|250px|בניין [הקונגרס הלאומי של ברזיל בתכנונו של אוסקר נימאייר ביום העצמאות ]]

לברזיל היו, החל מהקמתה, שבע חוקות. על פי החוקה האחרונה, שאושרה בשנת 1988, ברזיל היא רפובליקה פדרלית דמוקרטית, נשיאותית, ייצוגית. נשיא ברזיל הוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה, במערכת רב מפלגתית. הרשות המבצעת היא הממשלה, בעוד שהרשות המחוקקת היא שני בתי הקונגרס הלאומי של ברזיל. הרשות השופטת היא עצמאית ונפרדת מהרשות המבצעת והרשות המחוקקת. ברזיל מחולקת ל-26 מדינות, ולמחוז פדרלי.

נשיאה הנוכחי של ברזיל הוא לואיז אינסיו דה סילבה שהחליף את ז'איר בולסונארו.

מלבד מפלגת הפועלים, בברזיל עוד מספר מפלגות עיקריות: מפלגת המרכז המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית הנאו ליברלית, מפלגת העבודה הברזילאית המתויגת כמפלגת מרכז-ימין, ומפלגת העבודה הדמוקרטית השמאלית.

### הרשויות
[ממוזער|250px|[כיכר שלוש הרשויות בה נמצא בניין הקונגרס הלאומי של ברזיל וממנה מתחילה השדרה הלאומית – הציר המונומנטלי]]
מבנה המדינה והפדרציה מבוסס על המודל של ארצות הברית. המערכת המשפטית כוללת בתי משפט פדרליים ובתי משפט של המדינות, ומבוססת על משפט קונטיננטלי שהובא מן המסורת הפורטוגזית אם כי בשנים האחרונות ניתנת חשיבות לתקדים.

ממשלת ברזיל היא הרשות המבצעת, ובראשה עומד נשיא ברזיל שנבחר לתקופת כהונה בת ארבע שנים, ורשאי להיבחר לתקופת כהונה אחת נוספת. הרשות המחוקקת היא שני הבתים של הקונגרס הלאומי של ברזיל. נציגי הבית התחתון, הוא בית הנבחרים של ברזיל, נבחרים אחת לארבע שנים על פי מפתח יחסי לפי גודל האוכלוסייה במדינות הפדרציה, בעוד שנציגי הבית העליון, הסנאט הפדרלי של ברזיל, נבחרים לתקופת כהונה בת שמונה שנים, שלושה מכל מדינה, ושלושה מהמחוז הפדרלי.

### זכות בחירה ובחירות
זכות הבחירה ניתנת לכל אזרח. ההצבעה בגילאים 16 עד 18 ולאחר גיל 70 היא רשות, ובין הגילאים 18 ו-70 חלה חובת הצבעה – פרט לנכים ולמי שאינו יודע קרוא וכתוב.

בעלי תפקידים הנבחרים בבחירות ישירות, כנשיא, מושלי המדינות וראשי הערים, נבחרים בבחירות בנות שני סיבובים. אם אף מועמד אינו זוכה לרוב, שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות בסיבוב הראשון, מתמודדים בשנית. הנציגים לסנאט וראשי ערים בהן פחות מ-400,000 תושבים נבחרים בבחירות בנות סיבוב אחד בהן זוכה המועמד שקיבל את מספר הקולות הגדול ביותר. הנציגים לבית הנבחרים ולמועצות הערים נבחרים בבחירות יחסיות על פי מפתח מפלגתי.

### צבא וביטחון

הכוחות המזוינים של ברזיל מורכבים מארבע זרועות:
* צבא ברזיל – הזרוע היבשתית, הוא אחד מן הצבאות החזקים ביבשת דרום אמריקה
* חיל הים הברזילאי, הוא חיל הים החזק ביותר בדרום אמריקה, לרשותו ספינות טילים, משחתות, פריגטות ואף נושאת מטוסים אחת
* חיל האוויר הברזילאי מחזיק מטוסי סיור, תקיפה ותובלה
* המשטרה הפדרלית הברזילאית.

גיל הגיוס לצבא הוא 18, ובברזיל כ-313,000 חיילים כשירים בגילאים 15–49, נכון לשנת 2000. תקציב הכוחות המזוינים הוא 13,408 מיליארד דולר אמריקני, שהם כ-1.9% מהתוצר הלאומי גולמי.

מלבד הכוחות המזוינים של ברזיל, סוכנות הביון הברזילאית (Agência Brasileira de Inteligência), ממשיכת דרכו של שירות המידע הלאומי הידוע לשמצה שהתפרק עם כינון המשטר הדמוקרטי, היא האחראית לתכנן, לבצע, לבקר ולתאם על מבצעי הביון במדינה, בנוגע לאיומים פנימיים או איומי חוץ.

### מדינות ומחוזות
[שמאל|ממוזער|310px|[סמל ברזיל במונומנט  בשדרת ביסקיין , דאונטאון מיאמי ]]

ברזיל מחולקת ל-26 מדינות (בפורטוגזית: estados - אסטדוס), הנהנות ממעמד פדרלי. בנוסף למדינות, קיים מחוז פדרלי אחד, שאינו שייך לאף מדינה, שבו שוכנת הבירה ברזיליה.

מדינות ברזיל הן יחידות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי הכוללות רשויות ממשל משלהן, ואוטונומיה כלכלית יחסית. למדינות מערכת של סמלים ודגלים בדומה למערכת של הפדרציה, ברזיל. על אף האוטונומיה הניתנת לכל מדינה, שיטת הממשל במדינות זהה לזו של הפדרציה, כפי שקובעת החוקה. על פי החוקה, למדינות מערכת מיסוי משלהן, והבחירות במדינות נערכות אחת לארבע שנים.

ראש הרשות המבצעת במדינות הוא המושל (governador), ו"שרי" ממשלתו הם ה"מזכירים" (secretários). לכל מדינה "מועצה מחוקקת" ובית משפט משלה. המושלים וחברי המועצות נבחרים, אך השופטים ממונים על ידי המושל. החוקה של 1988 מעניקה למדינות את מידת האוטונומיה הרבה ביותר בברזיל מאז ימי "הרפובליקה הראשונה" (1891–1930). כתוצאה מכך רב כוחם של מושלי המדינות, ולרוב המועמדים לנשיאות הם מושלי מדינות.

כל אחד מ-27 המושלים חייב להשיג יותר ממחצית מהקולות, בסיבוב ראשון או בסיבוב שני. בניגוד לרמה הפדרלית, המועצה המחוקקת כוללת בית אחד, אך חבריה נבחרים באופן דומה. בחירות ברמת המדינה מתרחשות בה בעת עם הבחירות לנשיאות ברזיל ולקונגרס. ב-2002 נבחרו למשרת המושל מועמדים משמונה מפלגות שונות, ונציגי 28 מפלגות מיוצגות במועצות המחוקקות של המדינות.

#### רשימת המדינות

## כלכלה

[ממוזער|שמאל|250px|מבט חלקי על רובע העסקים [איטאים ביבי שבסאו פאולו]]
הודות לפיתוח מואץ וממושך בתחומי המכרות, החקלאות, התעשייה והשירותים, התוצר הלאומי הגולמי של ברזיל הוא הגבוה ביותר בין מדינות אמריקה הלטינית, אף כי עודנו נמוך בהשוואה למדינות המערב. ברזיל היא החברה הדומיננטית והחזקה ביותר בארגון המרקוסור – איגוד כלכלי של מדינות דרום אמריקה והיא חברה גם בארגון הסחר העולמי. נוכחותה של ברזיל בשווקים העולמיים הולכת ומתעצמת. תעשייתה מתבססת בעיקר על תעופה, קפה, כלי רכב, סויה, ברזל, פלדה, הדרים, הנעלה, וציוד אלקטרוני. על פי הערכות ה-CIA מ-2009 הכלכלה הברזילאית היא התשיעית בגודלה בעולם על פי כוח קנייה.

בשל גודלה, רמת הפיתוח והתיעוש, וכנגזר מכך גם המצב הכלכלי, שונים באזורים שונים. מרבית תעשייתה מרוכזת בדרום המדינה ובדרום-מזרחה. צפון ברזיל הוא האזור העני ביותר במדינה, אך לאחרונה החלה מגמה של השקעות גם בו.

בשנות ה-90 המוקדמות של המאה העשרים הסקטור הבנקאי היווה יותר מ-16 אחוז מן התל"ג של ברזיל. למרות השינוי החד, השירותים הפיננסים והתעשייתיים של ברזיל מהווים מוקד משיכה לעסקים המקומיים ולעסקי חוץ רבים, בהם תאגידים אמריקנים רבים. הבורסות של סאו פאולו (בורסת סאו פאולו) וריו דה ז'ניירו עוברות תהליכי מיזוג ומגזר הביטוח עובר הפרטה.

לאחר עשורים של אינפלציה בלתי מרוסנת, החלה ברזיל ביישום תוכניתו המוצלחת של רין פלן לייצוב הכלכלה. היא הצליחה להוריד את האינפלציה במדינתה מ-5,000 אחוזים בשנת 1993 ל-2.5 אחוזים בלבד בשנת 1998. בשנת 2000 עמדה האינפלציה על שיעור של 6 אחוזים.
סדרה של רפורמות חוקתיות הוצעו כדי לשנות את המדיניות הריכוזית הכלכלית בה החזיקה הממשלה. הקונגרס אישר מספר שינויים כדי לפתוח את הכלכלה בפני הסקטור הפרטי ומשקיעים זרים. בסוף 2003, תוכנית ההפרטה, שכללה את הפרטת תעשיות התקשורת והפלדה במדינה, הכניסה לברזיל יותר מ-90 מיליארד דולר.

בינואר 1999 הודיע הבנק המרכזי של ברזיל שאינו מחזיק עוד בדולרים. הפיחות עזר במיתון השפל בצמיחה הכלכלית ומשך משקיעים זרים. החוב של ברזיל היווה כ-48 אחוז מהתל"ג, שיעור חוב נמוך מהציפיות, שהשיב את הביטחון למשקיעים. הכלכלה צמחה ב-4.4 אחוזים בשנת 2000 אבל בעיות עם ארגנטינה ב-2001 והתחזקות ההתנגדות למנהיג השמאל לואיז אינסיו דה סילבה שנצפה כי יעלה לשלטון, גרמו למשבר אמון בכלכלה ובשל כך להאטה כלכלית.

בצד ההתפתחות הכלכלית, לברזיל מספר אתגרים כלכליים עיקריים: אוכלוסייה גדולה מאוד מתחת לקו העוני (כ-20% מן העם הברזילאי, המהווים כ-40 מיליון איש), לעיתים עד כדי כך שאינם יכולים לרכוש או לשכור בתים משל עצמם והם חיים בשכונות ארעיות – פאבלות. בנוסף לכך, גם האבטלה גבוהה. אף על פי שבנתונים הרשמיים היא עומדת על כ-9.6%, הרי שלמחצית מכוח העבודה, המוערך בכ-97.7 מיליון איש, אין עבודה מסודרת רשמית. בנוסף, השיפור הכלכלי היחסי לא הגיע כמעט אל האזורים המבודדים של ברזיל, בהם, בשונה מהמטרופולינים המתועשים והמודרניים בערי החוף, הכלכלה נשענת בעיקר על חקלאות.

### תעשייה
[ממוזער|שמאל|250px|בברזיל תעשיית תעופה מפותחת. [אמבראר E-Jets|מטוס מדגם E-175 של חברת "אמבראר" הברזילאית, יצרנית מטוסי הנוסעים השלישית בגודלה בעולם, בנתב"ג.]]
המגזר התעשייתי בברזיל הוא המפותח והגדול ביותר באמריקה הלטינית. הוא אחראי לשליש מהתוצר המקומי הגולמי של המדינה. התעשייה הברזילאית מגוונת, והיא כוללת מכוניות, פלדה, חומרים פטרוכימיים (ראו פטרוברז), מחשבים, מטוסים (ראו אמבראר) ומוצרים בני-קיימא. יחד עם היציבות הכלכלית הגוברת אותה מספקת "פלאנו ריאל", עסקים פנימיים (ברזילאים) וחיצוניים (בעיקר ארצות הברית) השקיעו רבות בציוד ובטכנולוגיה חדשים.

בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 החלה כלכלת ברזיל להדק את תלותה בכלכלת ארגנטינה, סביב ייצור משותף של תעשיות שונות כמו תעשיית הרכב הדומיננטית בשתי המדינות. המצב גורם לכך שמהלכים פוליטיים כלכליים של מדינה אחת משפיעים באופן משמעותי גם על המדינה השכנה.

בברזיל קיימים גם משאבים מינרליים נרחבים – מאגרי ברזל ומנגן הם מקורות חשובים לחומרי גלם תעשייתיים. שכבות של ניקל, בדיל, כרום, בוקסיט, בריליום, נחושת, עופרת, טונגסטן, אבץ, זהב ומינרלים אחרים מנוצלות גם כן.

בעיר סאו פאולו שוכן אחד מהמכונים הביו רפואיים החשובים בעולם, אשר עוסק בין השאר במציאת נוגדני ארס שונים – מכון בוטאנאן.

### אנרגיה
[ממוזער|שמאל|250px|חנוכת אסדת קידוחים של [פטרוברז, חברת הנפט הלאומית של ברזיל, באוקיינוס האטלנטי, בנוכחותו של נשיא ברזיל לולה.]]
ברזיל מספקת בעצמה את כל תצרוכת הנפט שלה. בנוסף, נחשבת ברזיל למדינה המובילה בעולם בניצול ביו-דלקים. בשנת 2007 התגלה לחופי ברזיל שדה נפט בממדים עצומים, גילוי העשוי להפוך אותה למעצמת נפט ולאחת מיצרניות הנפט הגדולות בעולם, בסדר גודל של ניגריה וונצואלה או סעודיה.
ברזיל היא מהמובילות העולמיות בייצור אנרגיה הידרואלקטרית, כאשר הקיבולת הנוכחית עומדת על 58,000 מגה ואט. האנרגיה ההידרואלקטרית מספקת מעל 90% מהחשמל בברזיל. שני הפרויקטים ההידרואלקטריים הגדולים בברזיל הם סכר איטייפו המייצר כ-12,600 מגה וואט (נמצא על נהר הפרנה), וסכר טוקורי הנמצא בצפון ברזיל. הכור הגרעיני המסחרי הראשון בברזיל, אנגרה 1, ממוקם בסמוך לריו דה ז'ניירו, ופועל במשך יותר מ-10 שנים. אנגרה 2 נמצא בתהליכי בנייה אחרי שנים של עיכובים. בנוסף, אנגרה 3 כבר נמצא בתכנון. שלושת הכורים יחדיו יספקו כ-3,000 מגה ואט לכשתושלם בנייתם.

### חקר החלל
לברזיל תוכנית חלל משלה, שבמסגרתה שוגרו מספר רקטות וגשושיות אל החלל. תוכנית החלל הברזילאית הייתה בשליטה הצבא עד שנת 1994, אז, בעקבות לחץ מצד ארצות הברית, היא הופרטה ונעשתה לאזרחית, ושמה שונה לסוכנות החלל הברזילאית.

### סחר חוץ
#### סחר עם ישראל

על פי נתוני מכון היצוא, היקף הסחר (יבוא + יצוא, ללא הסחר ביהלומים), בין ישראל וברזיל מסתכם בשנת 2010 בכ-1.2 מיליארד דולר. בשנה זו הייתה ברזיל שותפת הסחר ה-17 של ישראל. בשנה זו פעלו בה 391 חברות ישראליות.

בשנת 2010 הייתה ברזיל יעד היצוא ה-11 של ישראל (לא כולל יהלומים). יצוא הסחורות הסתכם בכ־930 מיליון דולר. מבחינת היקפי היבוא, ברזיל הייתה יעד היבוא ה-27 של ישראל (לא כולל יהלומים).

בנוסף ליבוא/יצוא פועלת בברזיל חברות שירות ישראליות, בעיקר בתחומי הייעוץ הביטחוני, שרותי איתור, שרותי גבייה ואבטחת מידע.

## גאוגרפיה
[שמאל|ממוזער|שלג ב[ארשים  שבמדינת רִיוֹ גְרָנְדָה דוּ סוּל, המדינה הדרומית ביותר בברזיל, 1917]]
[שמאל|ממוזער|250px|תמונת לוויין של [מפלי איגואסו הממוקמים במשולש הגבולות של ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי]]
[ממוזער|250px|נופה של [ריו דה ז'ניירו ביום ערפילי, מבט מהר קורקובדו, במרכז - הר הסוכר.]]

ברזיל היא המדינה הגדולה בדרום אמריקה מבחינת אוכלוסייה ושטח, והחמישית בעולם. ברזיל גובלת עם כל מדינות דרום אמריקה למעט אקוודור וצ'ילה. שטחה של ברזיל – 8,514,215 קמ"ר – מהווה חלק משמעותי מיבשת דרום אמריקה. 8,456,510 קמ"ר ממנו הם שטחי יבשה ו-55,455 קמ"ר שטחי מים. השיא הרם ביותר בברזיל הוא פיקו דה נבלינה שגובהו 2,994 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר היא חוף המדינה לאורך האוקיינוס האטלנטי.

ברזיל גובלת (מדרום לצפון) באורוגוואי, ארגנטינה, פרגוואי, בוליביה, פרו, ונצואלה, קולומביה, גיאנה, סורינם וגיאנה הצרפתית.

אקלים המדינה הוא אקלים טרופי ברובו, אף שישנם אזורים בעלי אקלים ממוזג בדרום המדינה. נהר האמזונאס זורם בצפון המדינה ויער הגשם הגדל באגן ההיקוות של הנהר – יער האמזונאס – הוא הגדול בעולם, ומהווה מחצית משטחי יערות הגשם בעולם.

### פני השטח
ברזיל משתרעת על פני מרבית שטחה הצפון-מזרחי של יבשת דרום אמריקה. ברזיל היא המדינה החמישית בגודלה בעולם (אחרי רוסיה, קנדה, סין וארצות הברית). אורכה של ברזיל 4,395 ק"מ ("20 '5°16 צפון ועד "30 '33°44 דרום) ורוחבה 4,319 ק"מ ("34 '34°47 מערב ועד "32 '73°59 מערב).
בשל גודלה מחולקת ברזיל לשלושה אזורי זמן.

מבחינת פני השטח, מחולקת ברזיל לשלושה אזורים עיקריים: רמת ברזיל במרכז הארץ ובמזרחה, רמת גיאנה שבצפון, ושפלת האמזונאס העצומה, התופסת כשתי חמישיות משטחה של ברזיל כולה ומשתרעת על כל רוחבה של ברזיל הצפונית, בין שתי הרמות, שבה בין השאר יער האמזונאס ונהר האמזונאס.

את שטחה של ברזיל מקובל לחלק לחמישה אזורים-גאוגרפיים עיקריים:
* צפוני (Norte) – אזור זה, ששטחו 3,869,638 קילומטרים רבועים, חופף במידה רבה את אגן האמזונאס; כמשתמע מכך, בו מרוכזים מגוון גדול מאוד של צמחים ובעלי חיים, ורוב שטחו מכוסה ביער גשם טרופי. בצמחים ובגידולי האזור משתמשים לתעשיית הרפואה, וכן להכנת קינמון וגומי; כמו כן, באזור זה מתבצעת כריתה נרחבת של עצים.
* הצפון מזרחי (Nordeste) – באזור זה, ששטחו 1,561,178 קילומטרים רבועים, שורר אקלים יבש ובצורות הן דבר שבשגרה. מרבית האוכלוסייה מתגוררת במישור החוף, שבו מגדלים מטעי קנה סוכר, וכן בערים הגדולות.
* הדרום מזרחי (Sudeste) – באזור זה, ששטחו 927,286 קילומטרים רבועים, מתגוררת רוב אוכלוסיית ברזיל ובו הערים הגדולות סאו פאולו וריו דה ז'ניירו וכן מפעלי תעשייה רבים. בעבר, היה מכוסה אזור זה יער אטלנטי, אולם כיום רק כ-10% מהשטח נשארו מיוערים.
* הדרומי (Sul) – באזור זה, ששטחו 577,214 קילומטרים רבועים מתגוררים מרבית התושבים באזור החוף. באזור גדלים עצי אורן, אולם רבים מהם נכרתו. כיום, מכוסה מרבית האזור בחוות חקלאיות קטנות.
* המרכזי מערבי (Centro-Oeste) – אזור זה, ששטחו 1,612,077 קילומטרים רבועים, מכוסה כיום בסוואנה של שיחים ועשבים נמוכים. בצפון האזור מצויים יערות גשם, ובמערב – ביצות הפנטנל.

### הרים
הרי הסיירה דל סול פרושים לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בצפונה של המדינה, והרי הסיירה דו אספינחקו נמצאים בדרומה של המדינה. ההרים הגבוהים במדינה נמצאים ברכסי הטומוקומאקה, הפאקאריימה והאימרי בצפון ברזיל לאורך גבולותיה עם גיאנה, גיאנה הצרפתית וונצואלה (גובהם עולה על 1,200 והם מהווים 0.5% משטח המדינה). 41% משטח המדינה נמוך מ-200 מטרים.
הרי האנדים הם הרים "צעירים" יחסית, בניגוד לתצורות הגאולוגיות העתיקות ביותר המצויות בברזיל. 36% משטח המדינה (בעיקר מרכזה) נוצרו בעידן הפרקמבריון. שטחי המדינה שאינם חלק מרכסי ההרים הם סלעי משקע.

### נהרות
בברזיל שמונה נהרות הזורמים ממערב למזרח (או דרום מזרח) בואכה האוקיינוס האטלנטי. הגדולים בנהרות אלה הם נהר האמזונאס והנהרות טוקנטינס – ארגואייה. אגני נהרות אלה מכסים מחצית משטחה של ברזיל. אגן נהר האמזונאס מכיל 1/5 מכמות המים המתוקים על פני כדור הארץ.

3,615 ק"מ מנהר האמזונאס מצויים בשטחה של ברזיל ולאורך תוואי ארוך זה יורד גובה פני המים בכ-100 מטרים בלבד. אל נהר האמזונאס זורמים הנהרות ז'אוארי, ז'ורואה, פורוס, מדיירה, טאפאז'וס, קסינגו וטוקנטינס בחלקו הדרומי, והנהרות ברנאקו, ז'פורה, ז'ארי ונגרו בחלקו הצפוני.

### אקלים
[ממוזער|שמאל|250px|חלוקה לאזורי אקלים בברזיל, על פי [שיטת קפן]]
האקלים בברזיל מגוון ביותר, אף על פי שיותר מ-90% משטחי המדינה שוכנים באזור אקלים טרופי. צפון המדינה ומרכזה, הקרובים לקו המשווה, כוסו ג'ונגלים טרופיים. האזורים הדרומיים, המצויים מדרום לחוג הגדי (קו רוחב '23°27 דרום) ניחנים באקלים ממוזג.

בברזיל חמישה אזורי אקלים מרכזיים: אקלים משווני, אקלים טרופי, אזורים צחיחים למחצה, אזורי רמה טרופית ואזורי אקלים סובטרופי.

הטמפרטורות באזורים המשווניים גבוהות ומגיעות לממוצע של מעל C° 25 (אולם לא עוברות את ה-C° 40). באזור המשווני אין שינויי אקלים במהלך השנה.

באזורים הדרומיים של המדינה, בחודשי החורף (יוני – אוגוסט) יורדות הטמפרטורות ובאזורים ההרריים יורד לעיתים שלג. באזור חוג הגדי, בערים סאו פאולו, בלו הוריזונטי וברזיליה האקלים ממוזג והטמפרטורות נעות בין C° 15 ל-C° 30, בממוצע. זאת בעיקר בשל מיקומן של הערים בלו הוריזונטה וברזיליה על הרמה הברזילאית, שגובהה כאלף מטרים.

ערי החוף ובהן ריו דה ז'ניירו, רסיפה וסלבדור נהנות מאקלים חם עם טמפרטורות ממוצעות בין C° 23 ל-C° 27. רוחות הסחר הפוקדות את הערים הן חזקות ביותר. האקלים בערים פורטו אלגרה וקוריטיבה הוא סובטרופי, ובחורפים ייתכנו קרות.

כמות המשקעים בברזיל משתנה בין האזורים ונעה בין 1,000 ל-1,500 מילימטרים גשם, אשר רובם יורדים בחודשי הקיץ (דצמבר–אפריל). באזור המשווני הלח מגיעות כמויות המשקעים ל-2,000 מילימטרים של גשם בשנה באזורי החוף ול-3,000 מילימטרים גשם בשנה בקרבת העיר בלם.

### בירוא יערות
[שמאל|ממוזער|200px|[יער האמזונאס, יער הגשם הטרופי הגדול בעולם.]]

בברזיל מופקים למעלה מ-70 מיליון טונות של יבול דגנים מדי שנה. תפוקה ניכרת זו של יבול מתאפשרת בזכות פוריות האדמה הגבוהה לאחר בירוא שטחים מיערות הגשם הטרופיים. משנה לשנה פוחתת פוריות הקרקע עקב כמות המזיקים הרבה וחומציות האדמה, תהליך הגורר בירוא הולך וגובר של היערות והתפשטות האדמות החקלאיות מערבה. תהליך בירוא יערות הגשם בברזיל זוכה לביקורת עולמית רבה בשל חשיבות אותם יערות למגוון הביולוגי של כדור הארץ. בתהליך בירוא היערות מושמד יער הגשם, המכיל זנים רבים של בעלי חיים וצמחים, חלקם נדירים, בהותירו אדמה צחיחה, לאחר שנים ספורות של שימוש חקלאי בשטח. בעייתיות הבירוא עלתה על סדר היום העולמי במהלך פסגת כדור הארץ שנערכה בריו דה ז'ניירו בשנת 1992.

לחץ מצד מדינות וארגונים רבים ברחבי העולם, והמשבר הכלכלי של שנת 1987, הביאו להפחתה בהיקף בירוא היערות מ-22,000 קמ"ר לשנה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, לכ-11,000 קמ"ר בין השנים 1988–1991. תקנות חדשות של ממשלת ברזיל ואכיפתן המוגברת בשנות ה-90 הביאו להפחתה נוספת.

## דמוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250px|[שבטים ילידים בברזיל|שבט ילידי בפרנה באמצע המאה התשע-עשרה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[פונדק ההגירה (**Hospedaria dos Imigrantes** ) בסאו פאולו נפתח בשנת 1887]]
[שמאל|ממוזער|250px|[שבטים ילידים בברזיל|שבט ילידי בברזיל, 1901]]
[שמאל|ממוזער|250px|ההגירה הראשונה מיפן לברזיל באונייה [קאסאטו מארו (笠戸丸), 1908]]
[שמאל|ממוזער|250px|[שבטים ילידים בברזיל|שבט ילידי בברזיל בסוף המאה התשע-עשרה - תחילת מאה העשרים]]
[שמאל|ממוזער|250px|נציגי [שבטים ילידים בברזיל|שבטים ילידים בישיבת משא ומתן על סעיף "שבטים ילידים" בחוקת ברזיל, 1988.  בשנת 2013 נוסף לחוקת ברזיל סעיף חיזוק זכויות של אוכלוסיות ילידיות.]]
[שמאל|ממוזער|250px|צאצאי ה[פאנאקרו  במאה העשרים ואחת]]

בטרם החלו גלי ההגירה הגדולים לברזיל במחצית השנייה של המאה ה-19, מוצאה של אוכלוסיית הברזילאים הייתה בעיקרה ממתיישבים אירופאים מוקדמים (בעיקר פורטוגזים), מאפריקנים שהביאו האירופאים כעבדים, ומבני תערובת בין אירופים לאפריקאים (מולאטים) ובין אינדיאנים (מסטיסים) (טופי וגוואראני ורבים אחרים). נישואים בין שבטיים ובין גזעיים היו נפוצים ומקובלים בברזיל מאז הניח המתיישב הפורטוגזי הראשון את כף רגלו על אדמתה. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ברזיל הפכה ליעד הגירה למהגרים רבים ממספר מדינות, חלק גדול מהם היגרו מאיטליה, גרמניה, פורטוגל, ספרד, פולין, לבנון וסוריה (בעיקר נוצרים), יפן (ראו ברזילאים יפניים) אך גם מאוקראינה, רוסיה, ליטא, הונגריה, רומניה, ארמניה, סין וקוריאה ומעוד לא מעט מדינות. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית היגרו אלפים מתושבי מדינות הדרום לברזיל, והקימו מושבות אמריקניות, שנטמעו עם השנים באוכלוסייה המקומית.

צאצאיהם של המהגרים האירופאים, ובמיוחד הגרמנים, איטלקים ופולנים, מרוכזים בעיקר בחלק הדרומי והדרום מזרחי של ברזיל, במידה רבה במדינות ריו גראנדה דו סול, סאנטה קטרינה, פרנה וסאו פאולו. במדינות אלו, יחד עם הארצות דוברות הספרדית שלדרומה של ברזיל (ארגנטינה ואורוגוואי), יש רוב גדול לתושבים ממוצא אירופי. ביתר ברזיל, מרבית האוכלוסייה הלבנה מקורה בשושלות פורטוגזיות ותיקות יותר. במדינות הנמצאות במרכז וחלק מדרום-מזרח ברזיל, כלומר ריו דה ז'ניירו, אספיריטו סאנטו, מינאס ז'ראיס, גויאס, מאטו גרוסו דו סול והמחוז הפדרלי, מספר הלבנים כמעט שווה למספר האפרו ברזילאים והמולאטים. בצפון ברזיל, אליה הובאו עבדים אפריקנים רבים לשם עבודה במטעי קנה סוכר, הטבק והכותנה, יש רוב לצאצאי העובדים האפריקנים. העיר סלבדור נחשבת כאחת מהערים הגדולות בעולם של צאצאי ילידי אפריקה. בנוסף, רבים מצפון ברזיל היגרו דרומה, בעיקר למגלופוליסים ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו ששימשו כור היתוך.

הברזילאים היפניים הם הקבוצה האסיאתית הגדולה ביותר בברזיל. למעשה, בברזיל חיה הקהילה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן. 1.5 מיליון יפנים מתגוררים בברזיל, רובם בעיר סאו פאולו.

### שפות
השפות הראשונות הידועות כי היו מדוברות בברזיל היו שפות השבטים הדרום אמריקאיים המקומיים, על פי רוב ממשפחת שפות הטופי, ובעיקר גוואראני וטופי עתיקה. הגירת עמים ילידיים מאזור הקריביים הביאה איתה שפות ילידיות ממשפחות אחרות, למשל ממשפחת קריב וממשפחת אראוואק.

השפה הרשמית היחידה בברזיל היא השפה הפורטוגזית והיא שגורה בפי רוב האוכלוסייה, וזאת בשונה משאר מדינות אמריקה הדרומית – בהן מדוברת הספרדית. הבדל זה נובע, כאמור, מכך שהפורטוגזים הם האירופאים הראשונים אשר יישבו את ברזיל, ולא הספרדים. הפורטוגזית היא השפה המדוברת באמצעי התקשורת (ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות), במערכת החינוך ובבתי הספר, ובאמצעותה מנוהלים גם רוב העסקים במדינה. הפורטוגזית עברה שינויים במהלך הדורות, ובמשך הזמן התפתח ניב ברזילאי של פורטוגזית, שההבדל בינו לבין הפורטוגזית ה"קלאסית" מפורטוגל, דומה להבדל בין האנגלית האמריקנית לאנגלית הבריטית; גם בתוך ברזיל עצמה קיים הבדל בין הניבים המדוברים במדינות המחוז השונות.

בברזיל, בעיקר בצפונה, יש שפות וניבים רבים שהם תוצר הכלאה בין הפורטוגזית לבין שפות ילידיות מקומיות שונות. באזורים מרוחקים בדרומה של ברזיל, חיות קהילות המדברות עדיין בשפות המקומיות מהתקופה טרם פלישת הפורטוגזים לברזיל, אך רובם דוברים גם פורטוגזית. מלבד שפות אלה, קיימות בברזיל מספר קהילות מהגרים הדוברים בשפת ארצם, בעיקר איטלקית, גרמנית ויפנית.

השפה האנגלית נלמדת בבתי הספר התיכוניים כשפה שנייה, אולם רוב הברזילאים אינם מיטיבים לדבר בה. גם השפה הספרדית מובנת, אך פחות מדוברת על ידי רוב דוברי הפורטוגזית.

### קבוצות אתניות

החברה ברזילאית מתאפיינת ב"עירוב גזעי״ רב מאוד, מ"יסודות" האוכלוסייה הילידה, צאצאי האפריקאים שהובאו לברזיל כעבדים וצאצאי המהגרים הרבים שהגיעו אליה – בעיקר מדרום אירופה. מבדיקות DNA של מכוני מחקר שונים עולה כי החברה הברזילאית מורכבת ממיעוט אינדיאנים-ילידים (בעיקר בני הקבוצות האתניות והשבטים טופי והגוואראני); כמו גם מבני תערובת רבים של אינדיאנים ואירופאים, המכונים Mestiço מסטיסו, בנוסף, בחברה הברזילאית נראה כי אין רוב מוחלט לאף קבוצה. ישנם אירופאים לבנים רבים (בעיקר צאצאי פורטוגלים, איטלקים, גרמנים וספרדים), מסטיסים ומולאטים (בני תערובת של אירופאים עם ילידים ובני תערובת של אירופאים עם אפריקנים) רבים, מיעוט אפריקנים (בעיקר בנטו ויורובה) ומיעוט קטן של אסיאנים (בעיקר ברזילאים יפניים), לבנונים וסורים. כמו כן, קיימת בברזיל קהילה יהודית לא מבוטלת.

בדרומה של ברזיל אוכלוסיית האירופאים גדולה יחסית. אחוז האירופאים יורד ככל שמצפינים ובמרכזה של ברזיל מספרם זהה למולאטים ולמסטיסים. בבהאיה אשר בצפון מזרח ברזיל, רוב האוכלוסייה היא מצאצאי השחורים, ובצפון רובם ממוצא אינדיאני.

על פי מפקד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ברזיל שנערך בשנת 2010, זוהי ההתפלגות האתנית בברזיל (שנקבעת במפקד על סמך הערכת ותשובת הנשאלים עצמם, כך שמותר להניח שאחוז הלא לבנים או ה"מעורבים" גדול יותר):
* 47% לבנים
* 43% מולאטים או מסטיסים – בני תערובת של אפריקאים ואירופאים או בני תערובת של ילידים ואירופאים.
* 7.5% שחורים
* 1% אסייתים ומזרח תיכוניים – (בעיקר ברזילאים יפניים, הקהילה הגדולה ביותר של מהגרים ממוצא יפני מחוץ ליפן).
* 0.4% ילידים

#### גזענות
על פי החוקה בברזיל משנת 1998, גזענות היא פשע חמור שעונש כבד בצידו. עם זאת, מדי שנה מדווחים מקרים רבים של גזענות, כולל של קבוצות נאו-נאציות וגלוחי ראש וכן של קבוצות שוליים של השמאל הקיצוני והימין הקיצוני, שנאת זרים, הומופוביה, שנאת שחורים, שנאת יהודים וביטויי איבה כלפי אוכלוסיות מצפון וצפון-מזרח ברזיל העוברות לדרום בחיפוש אחר עבודה. מדווחים מדי שנה מקרים רבים של ניצול רשת האינטרנט והתקשורת הכתובה להעברת תכנים גזעניים מסוג זה.

### דת
[שמאל|ממוזער|250px|מרכז [קנדומבלה בפרוורי סלבדור]]

בברזיל חיים כ-107,000 יהודים (0.065 אחוזים מהאוכלוסייה) וכ-35,000 מוסלמים (כ-0.015 אחוזים).
ברזיל היא אחת ממדינות המערב בהן הריכוז הגבוה ביותר של מאמינים בדתות ואמונות מזרח-אסייאתיות מסורתיות, כדוגמת השינטו והבודהיזם – 215,000 איש; מאמיני דתות אלה מהווים חלק ניכר מהאוכלוסייה, יחסית לחלקם במדינות מערביות אחרות. כמו כן קיימות בברזיל אמונות וצורות פולחן אפריקניות מסורתיות, כמו הקנדומבלה, ראסטפארי והמקומבה.
החוקה מאפשרת חופש דת והפרדת דת מהמדינה, מה שהופך את ברזיל למדינה חילונית באופן רשמי. החוק אוסר על כל צורה של חוסר סובלנות דתית.

#### נצרות
[שמאל|ממוזער|250px|[פסל ישו הגואל, 1971. רובם של הברזילאים (כ-89%) מאמינים בישו ובנצרות. רובם של הברזילאים הם נוצרים קתולים (כ-65% מכלל האוכלוסייה).]]

הכנסייה הקתולית נהנית ממעמד מיוחס בברזיל. ברזיל היא המדינה בעלת אוכלוסיית הנוצרים קתולים הגדולה בעולם: רוב אוכלוסייתה, כ-65 אחוזים, הם קתולים. לעובדה זאת הייתה השפעה רבה על החוקים בברזיל, דוגמת אי ההכרה בגירושין עד המחצית השנייה של המאה ה-20. בשנת 1905 ז'ואקים ארקוברדה מונה לחשמן ובכך הוא היה יליד ברזיל הראשון שקיבל תואר זה.

מספר הנוצרים הפרוטסטנטים בעלייה ונכון לשנת 2010 עומד על כ-22 אחוזים מהאוכלוסייה, כלומר כ-26 מיליון איש. 8% מתושבי ברזיל מגדירים עצמם חסרי דת. כמו כן חיים בברזיל כ-1.2 מיליון ערבים נוצרים וכ-900,000 מורמונים, המהווים כ-0.5 אחוזים מכלל התושבים. חלק מן האוכלוסייה אוחזים באמונות שהן שילוב בין הנצרות לגווניה לבין פולחן דרום-אמריקני מסורתי; הפולחן המקורי של השבטים הילידים הוכחד כמעט כליל. בשנת 1999 במהלך ביקור יוחנן פאולוס השני בברזיל הוא הכריז על פאולינה הקדושה כמבורכת, הראשונה בין נשות ברזיל שהגיעה למעמד זה. בהמשך היא עברה קאנוניזציה.

#### יהדות ברזיל
[שמאל|ממוזער|250px|[בית הכנסת בית אל (סאו פאולו)|בית הכנסת בית אל ]]

יהודים מארצות אשכנז, כמו גם ממרוקו וממוצא ספרדי, יצרו קהילות גדולות בברזיל, במיוחד בריו דה ז'ניירו, באזור האמזונאס ובמדינת סאו פאולו (ראו יהדות ברזיל).
יהודים אנוסים הגיעו לברזיל מפורטוגל זמן קצר לאחר גילויה. ב-1630, הגיעו לברזיל יהודים מהולנד. רבים מהם היו צאצאים של מגורשי פורטוגל ב-1497. ב-1636, נבנה בית הכנסת הראשון ביבשת אמריקה, בית הכנסת קהל צור ישראל בעיר רסיפה. ב-1920 גברה הגירת היהודים לברזיל עם הגבלות הכניסה לארצות הברית. בגל הגירה זה התיישבו היהודים גם בארצות אחרות בדרום אמריקה, בעיקר בארגנטינה. הגירת יהודים משמעותית נוספת התרחשה עם תום מלחמת העולם השנייה.

בברזיל חיים כ-107,000 יהודים והם מהווים חלק אינטגרלי בפוליטיקה, בספורט, באקדמיה, בתעשייה, במסחר ובכל שאר תחומי החיים בברזיל. רוב היהודים הברזילאים חיים במדינת סאו פאולו, אך ישנן קהילות יהודיות גם במדינות ריו דה ז'ניירו, ריו גראנדה דו סול ופרנה. יהדות ברזיל נחשבת למבוססת ועשירה, ורוב היהודים במדינה חיים בביטחון כלכלי.

### עיור
ממוזער|200px|מפת צפיפות האוכלוסייה בברזיל (2007)
לפי המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה (IBGE), אזורים עירוניים מרכזים 84.35% מהאוכלוסייה, בעוד שהאזור הדרום מזרחי נותר המאוכלס ביותר, עם למעלה מ-80 מיליון תושבים. המטרופולינים הגדולות בברזיל הן סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו ובלו הוריזונטה – כולם באזור הדרום מזרחי – עם 22, 12.7 ו-6 מיליון תושבים בהתאמה. רוב בירות המדינה הן הערים הגדולות ביותר במדינותיהן, למעט ויטוריה, בירת אספיריטו סנטו, ופלוריאנופוליס, בירת סנטה קטרינה.

### איכות חיים
[ממוזער|שמאל|250px|מקטע של מערך הכבישים המהירים [אימיגראנטס (Imigrantes, בעברית – מהגרים), אחד הכבישים המהירים החשובים במדינת סאו פאולו. קומפלקס זה מחבר בין העיר סאו פאולו לפראייה גרנדה, שלחופי דרום מדינת סאו פאולו, וחולף דרך עיר הנמל סנטוס.]]

בין הבעיות החברתיות עמן מתמודדת ברזיל ניתן למנות את תנאי התברואה והניקיון הגרועים בכפרים ובאזורים המרוחקים וכן אחוזי בערות ואנאלפביתיות גדולים יחסית באזורים אלו. בכפרים נידחים רבים החיים מתנהלים בצורה דומה לצורה שבה התנהלו לפני עשרות שנים. בערים ישנו זיהום אוויר חמור.
גם גודלה של המדינה הוא מן הגורמים אשר מביאים לבידודם של הכפרים והאזורים המרוחקים; במקרים אחדים אין כבישים ודרכי גישה נוחים בין מקומות שונים, כדוגמת האמזונאס. מזה עשרות שנים מתוקצבות תוכניות ממשלתיות לחיבור האזורים הנידחים למרכז ברזיל ולערים הגדולות.

בעיות נוספות הן קצב גידול האוכלוסייה הגדול יחסית (כ-1.04% בשנת 2006), כמו גם העוני והפערים הגדולים בין עשירים ובני מעמד הביניים לעניים. בברזיל פערי ההכנסה הם מהגדולים בעולם ותורמים לניתוק בין שכבות שונות בעם הברזילאי. בעיבורי חלק מהערים הגדולות בברזיל שוכנות פאבלות, רובעי עוני בלתי חוקיים שנוצרו עם השנים בגלל פערים אלה, וחלקם נשלטים בידי כנופיות מקומיות המתעמתות עם השלטונות.

## תרבות

ברזיל היא מדינה רב תרבותית, ואוכלוסייתה ממוצאים שונים. ככזו, תרבותה מגוונת עד מאוד, וניכרות בה השפעות מאזורים ומדינות רבות. המשפיעות העיקריות הן התרבות האינדיאנית המקורית של השבטים הילידים בברזיל, תרבות קהילות העבדים האפריקנים ותרבות אירופאית, בעיקר מפורטוגל. פרט לאלו, קיימות עוד השפעות מארצות הגירה נוספות כמו איטליה, גרמניה, ספרד, יפן וארצות ערב.

### חגים, מועדים ופסטיבלים

### חינוך
בתי הספר הראשונים הידועים לנו בברזיל נוסדו על ידי הישועים בשנת 1549. הישועים היו דומיננטיים ביותר במערכת החינוך בברזיל עד 1759 עת גורשו על ידי המרקיז של פומבל. החינוך הישועי התרכז בבניית בסיס תרבותי אירופאי משותף ובמיומנויות ספרותיות ורטוריות בפורטוגזית. מעט מאוד הושקע בחינוך מדעי, בלימוד שפות זרות ובהכשרה מקצועית. בעוד ילדי הילידים והשחורים הסתפקו בחינוך המינימלי, ילדי המעמד הגבוה זכו לחינוך המתאים לאליטה תרבותית ובניהם למדו במכללות בברזיל או נשלחו ללימודים גבוהים באירופה.

עם ייסוד הרפובליקה הברזילאית חוקק חוק חינוך חובה, אך לקח שנים רבות עד אשר יושם בפועל בכל חלקי המדינה. ב-1930 הוחל בהקמת מערכת חינוך פדרלית של ברזיל, בנוסף למערכות החינוך המדינתיות ולבתי הספר הפרטיים, אשר בשנות ה־60 היוו 9% מהחינוך היסודי ו-66% מהחינוך התיכוני. ממשלת ברזיל מפקחת על בתי הספר הפרטיים בקביעת תוכנית הלימודים ובמתן תקצוב לבתי ספר העומדים בדרישותיה. תארים של בתי ספר אשר אינם עומדים בדרישות הממשלה אינם מוכרים על ידי המדינה.

בתי הספר בברזיל מחולקים לבתי ספר יסודיים בהם לומדים שמונה שנים ובתי ספר על יסודיים בהם לומדים עוד שלוש שנים. בעבר, היו בתי הספר היסודיים חמש שנים, ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 רק ארבע שנים, ובבתי הספר העל יסודיים למדו במשך 7 שנים, ארבע שנים במעין חטיבת ביניים הנקראת Ginasio ושלוש שנים בחטיבה עליונה הנקראת Colegio. בהמשך הוכללה חטיבת הביניים בתוך מערכת החינוך היסודית.

בסביבות 1960 למדו בבתי ספר יסודיים כמחצית מהילדים בברזיל ופחות מ-10% מהילדים למדו בבתי ספר על יסודיים. בסביבות שנת 2002 כמעט כל הילדים בגילאי 7–10 למדו בבית ספר יסודי, וכ-30% מהתלמידים הגיעו לרמת לימודי תיכון בגילאי 15–17. אחוזים רבים מהתלמידים בברזיל לומדים בכיתות נמוכות מההתאמה לגילם (בברזיל נהוג בסוף כל שנת לימודים לברור על פי הישגים אילו תלמידים זכאים לעלות לכיתה גבוהה יותר), כך שכשליש מהתלמידים בגילאי 15–17 עדיין רשומים ללימודים בבתי ספר יסודיים. נתון מפתיע הוא שבברזיל יש כ-43 מיליון ילדים רשומים בבתי ספר בעוד בשכבות הגיל 7–17 יש רק כ-35 מיליון ילדים. נתון זה נובע מהכמות הגדולה של תלמידים הלומדים בכיתות נמוכות מהמתאימות לגילם וכנראה מדיווחים מנופחים של מנהלי בתי ספר.

בשנת 2001 היו לאנשים ממוצא אירופאי ("לבנים") בברזיל ממוצע של 5.75 שנות לימוד, וללא לבנים; בני תערובת או אינדיאנים, רק 4.04 שנות לימוד בממוצע. נתון זה עולה כל הזמן, בעקבות התרחבות אחוזי ההשתתפות של הילדים בלימודים בבתי ספר.

בברזיל לא מתקיימים מבחני בגרות של המדינה לקראת סיום הלימודים בבית הספר התיכון, אלא התלמידים המסיימים מקבלים תעודה המעידה על 12 שנות לימוד. מבחנים מעין תעודת הבגרות בישראל, המכונים Vestibular, נערכים במוסדות להשכלה גבוהה כמבחני קבלה.

ברזיל חברה בארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.

#### השכלה גבוהה
[שמאל|ממוזער|250px|[האוניברסיטה הפדרלית של פרנה, האוניברסיטה הראשונה בברזיל, אשר נוסדה בשנת 1912 בעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה.]]
לימודים גבוהים הגיעו לברזיל במאה ה-19. מבחינת הממשל הקולוניאלי הפורטוגזי שימשה ברזיל מקור לחומרי גלם, ועל כן רק עם עצמאותה של ברזיל, החלו לקום בה מוסדות השכלה גבוהה בהיקף נרחב. בהתאם, עד המאה ה-19 נאלצו בני העשירים להפליג לאירופה עבור לימודים גבוהים. האימפריה הברזילאית הכניסה לימודים גבוהים במשפטים, רפואה, לימודים טכניים ואמנויות, וייסדה ב-1839 מוסד להכשרת מורים.

בשנת 1912 נוסדה בברזיל האוניברסיטה הראשונה – היא האוניברסיטה הפדרלית של פרנה, הממוקמת בעיר קוריטיבה אשר במדינת פרנה שבברזיל.

בין מאות המוסדות להשכלה בברזיל נמנית גם אוניברסיטת סאו פאולו (USP), האוניברסיטה המובילה בברזיל ובדרום אמריקה. היא נחשבת למוסד האקדמי והמחקרי הטוב בברזיל, ודורגה בשנת 2007 במקום ה-94 בין האוניברסיטאות בעולם. היא אוניברסיטה ציבורית ורשומים בה כשבעים וחמישה אלף סטודנטים לתארים בוגר, מוסמך ודוקטור. הלימודים בה מוצעים בחינם, כבכל האוניברסיטאות הציבוריות בברזיל, עליהן נאסר בחוק פדרלי לגבות שכר לימוד. עם זאת, בפני תלמידים אשר אינם עומדים בתחרות העזה על כל מקום פנוי באוניברסיטה ציבורית בתמיכה כספית ממשלתית, בהן הלימודים ברמה גבוהה, נותרת האפשרות לפנות ללימודים במסגרת אוניברסיטאות ומכללות פרטיות בברזיל, אשר גובות שכר לימוד בשיעור דומה או אף גבוה מזה הנגבה על ידי האוניברסיטאות והמכללות בישראל. על כן, נוצר מצב בו סטודנטים רבים הבאים מבתים מבוססים ואף אמידים מאוד, אשר זכו לחינוך איכותי במסגרת בתי ספר פרטיים, מתקבלים לאוניברסיטאות הציבוריות הנתמכות על ידי הממשלה ואינן גובות שכר לימוד. לעומתם, רבים מהסטודנטים הנאלצים לפנות למסגרות פרטיות נאלצים לעבוד למחייתם ולמימון לימודיהם, במקביל ללימודיהם, אף במשרה מלאה. בברזיל מתקיימים לימודים גבוהים ברוב המסגרות בלימודי בוקר וערב, כדי לאפשר לסטודנטים ללמוד במקביל לעבודה לפרנסתם. כחלק מהצעדים הננקטים בברזיל כדי להקל על גישת כלל שכבות האוכלוסייה ללימודים גבוהים, נוקטות האוניברסיטאות המסובסדות אפליה מתקנת, על פי מצב חברתי-כלכלי וקבוצה אתנית. מטרת האפליה המתקנת לפצות על הפער הכלכלי והחברתי בין צאצאי מהגרים מארצות אירופה ואפריקה, שאבותיהם נהנו ממידות שונות של נגישות למשמני הארץ, עד ראשית המאה העשרים. במסגרת ההטבות הניתנות לאלו הראויים לקידום, ננקטת הקלה בסף הקבלה לאוניברסיטאות ציבוריות מסובסדות, ולחלקם מוצעים מגורים בחינם במעונות סטודנטים וארוחות מוזלות.

### מוזיקה ומחול
[שמאל|ממוזער|250px|[קרנבל ברזילאי בריו דה ז'ניירו]]
[ממוזער|שמאל|250px|[ז'ילברטו ז'יל, בין המוזיקאים החשובים של ברזיל, ממניחי יסודות זרם הטרופיקליה וה-MPB. הוא כיהן כשר התרבות של ברזיל בממשל לולה הראשון.]]
המוזיקה והריקוד בברזיל הם תולדה של ערוב סגנונות מרחבי העולם, אשר הובאו על ידי מהגרים מארץ מוצאם והתמזגו במרכיבי המוזיקה והריקוד של הילידים המקומיים. במיוחד ניכרות השפעות אירופאיות שהובאו בתקופה הקולוניאליסטית על ידי הכובשים הפורטוגזים, והשפעות מקצבים אפריקנים מתקופת העבדות. התוצאה היא פיוז'ן יוצא דופן בין עידון אירופאי, עצבות המלודיות הפורטוגזיות והאינדיאניות עם חספוס פראי של הקצב האפריקני. אל כל אלה הצטרפה ב השפעת הג'אז האמריקני שהוסיפה את הפן ההרמוני המורכב.

מוזיקת הסמבה (שלצליליה רוקדים בקרנבל) כמו גם הבוסה נובה והשורו מקורן בברזיל. הבוסה נובה, מוזיקה מרוככת ומעודנת, הושפעה מג'אז וממקצבי סמבה והצמיחה להיטים רבים, הבולט ביניהם הוא הנערה מאיפנימה שזכה לגרסאות כיסוי רבות בברזיל ובעולם. מעבר להיותן מזוהות עם ברזיל, ניכרת גם השפעתן על התפתחות המוזיקה הכלל עולמית.

פרט לסמבה התפתחו סוגי מחול נוספים בברזיל, רובם קצביים וחושניים, כגון הפורו – ריקוד עממי הפופולרי במיוחד במחוזות הצפוניים, מיועד בעיקר לריקוד בזוגות, ומלווה בנגינת אקורדיון ותוף בס.
הרוק הברזילאי אף משלב לעיתים את מרכיבי הרוק המוכרים עם אלמנטים מהפולקלור הברזילאי, כמו בסגנון הטרופיקליה שפרח בברזיל בשלהי שנות ה-60, אשר מעבר להיותו גרסה מקומית למהפכת הרוק העולמית, נתן ביטוי למחאה חברתית ופוליטית נגד השלטון הדיקטטורי. בברזיל מגוון יוצרים בכל תחומי הרוק, החל מלהקות רוק כבד ומטאל כגון ספולטורה ועד הרכבים המשלבים מגוון סגנונות פופ ורוק, דוגמת ההרכבים פאטו פו ועייפתי מלהיות סקסית.

האקלים הפוליטי בו שגשגה הטרופיקליה חדל להתקיים, והמוזיקה הפופולרית הברזילאית (MBP) היא כעת שילוב סוגים שונים של מוזיקת אמצע הדרך, אם כי עדיין בשילוב מרכיבים פולקלוריסטיים.

פסטיבל רוק בריו – פסטיבל בין-לאומי של מוזיקת רוק, המתקיים מדי כמה שנים בריו דה ז'ניירו (ובליסבון שבפורטוגל). הפסטיבל התקיים שלוש פעמים בריו דה ז'ניירו, בשנים 1985, 1991 ו-2001.

בין הזמרים והמלחינים הברזילאים המוכרים והמשפיעים ביותר ניתן למנות את קייטנו ולוזו, ז'ילברטו ז'יל, מילטון נסימנטו, שיקו בוארקי, מריה בתניה (אחותו של ולוזו), דוריבאל קאיימי, אליס רז'ינה, סימוני, גל קוסטה, דז'וואן, קסיה אלר, נארה לאאו, אסטרוד ז'ילברטו וכן את אנטוניו קרלוס ז'ובים, ויניסיוס דה מוראיס וז'ואאו ז'ילברטו, אבות הבוסה נובה, ואת הייטור וילה לובוס (מלחין בסגנון קלאסי). במכירות התקליטים בברזיל מוביל הזמר רוברטו קרלוס.

הקרנבל הססגוני המתקיים מדי שנה ברחבי ברזיל ומושך אליו רבבות תיירים מרחבי העולם, מהווה תצוגה מרהיבה של מגוון המחול והמוזיקה העממיים המקומיים בתהלוכות רחוב מרהיבות של בתי הספר לסמבה, הכוללות ריקודי סמבה וסגנונות ריקוד מקומיים אחרים, תלבושות ססגוניות וחושפניות ומוזיקה קצבית.

### המטבח הברזילאי

[ממוזער|250px|ה[פייז'ואדה, המאכל הלאומי של ברזיל (במרכז), ומסביבה מספר מנות צדדיות נפוצות.]]
[שמאל|ממוזער|250px|[קשאסה (Cachaça) - משקה אלכוהולי מזוקק, המשקה הלאומי של ברזיל]]
[שמאל|ממוזער|250px|העיר [סאו פאולו היא המטרופולין השנייה בגודלה בעולם ומהווה את המרכז הכלכלי, התעשייתי והעסקי החשוב בברזיל ובאמריקה הלטינית. בין מתחמי העסקים החשובים בעיר – שדרות פאוליסטה ואזור איטאים ביבי. בעיר ענף מסעדנות מפותח, של מטבחים ממדינות שונות, בעקבות גלי ההגירה הגדולים מאוד שהגיעו ממדינות שונות לברזיל והתיישבו בסאו פאולו החל מסוף המאה ה-19.]]
המטבח הברזילאי, ככלל התרבות הברזילאית, מורכב מהשפעות שהביאו איתם מהגרים מארצות מוצאם, העיקריים שביניהם: פורטוגל, גרמניה, אפריקה, ארצות המזרח התיכון (בעיקר סוריה ולבנון), וגם השפעות מהשבטים הילידים. חלק מהמאכלים הברזילאים הם תוצר של מאכלי דלות ועוני שיצרו העבדים האפריקנים שהובאו לברזיל; כשחסרו להם חומרים איכותיים לבישול הם הרכיבו תבשילי קדירה המכילים מרכיבים שונים. מרכיבים אלה נפוצים ברבים ממאכלי המטבח הברזילאי. באזורים שונים מכינים לעיתים מאכלים דומים בסגנונות תיבול והכנה שונים. שילוב זה יצר סגנון בישול לאומי, שלמרות היותו לאומי ישנם הבדלים בטעמים ובסוגי המאכלים, וזאת בשל שטחה הגדול של ברזיל.

במטבח הברזילאי נפוצים במטבח הברזילאי תבשילי קדירה ונזידים רבים. מספר מצרכים עיקריים המופיעים במגוון רב של תבשילים: בשר (עוף או בקר), שעועית (בעיקר שחורה), אורז, תפוחי אדמה, קמח מאניוק (manioc) ותבלינים פיקנטיים שונים.

הפייז'ואדה (בפורטוגזית: feijoada), הוא תבשיל קדירה המורכב בעיקר משעועית שחורה, מאורז לבן ומבשר חזיר טחון, ונחשב למאכל הלאומי של ברזיל. מאכל זה, שנוצר כתוצאה מהשפעות אירופאיות שהביאו איתם הפורטוגזים, נפוץ גם בארצות אחרות שהיו קולוניות פורטוגזיות. לצד הפייז'ואדה, הקשאסה – סוג משקה המיוצר מקנה סוכר ומקורו בעבדים האפריקנים, נחשב למשקה הלאומי של ברזיל.

בין סוגי משקאות אחרים הנפוצים בברזיל, מלבד המשקה הלאומי, ניתן למנות את הקפיריניה – קוקטייל מסורתי העשוי מתערובת של קשאסה, ליים, סוכר וקרח, וגם את הגוארנה – משקה קל בטעם פרי הגוארנה – הנפוץ מאוד בברזיל.

### ספורט
[שמאל|ממוזער|250px|ברזיל ב[משחקי הילידים הגלובליים ]]
[שמאל|ממוזער|250px|מעגל [קפואירה בפארק ציבורי בפורטו אלגרה]]
הספורט הנפוץ ביותר בברזיל הוא הכדורגל, המשוחק על ידי כל חלקי העם; החל מעשירים ועד דיירי שכונות עוני כגון הפאבלות, ילדים, נוער ומבוגרים, גברים ונשים. ברזיל ידועה בעולם כולו בכדורגלנים אשר יצאו מתוכה, ביניהם ניתן למנות את פלה, גארינצ'ה, סוקרטס, זיקו, רומאריו, ריבאלדו, רונאלדו, רונאלדיניו וניימאר, משחקני הכדורגל הטובים ביותר בכל הזמנים. בברזיל אף הומצא כדורגל החופים והיא המדינה הבולטת והמצליחה ביותר בענף בעולם ולכן הענף אף נחשב לספורט הלאומי שלה.

נבחרת ברזיל בכדורגל היא היחידה שהשתתפה בכל המונדיאלים והיא שיאנית הזכיות כאשר לזכותה חמישה גביעי עולם בשנים: – 1958, 1962, 1970, 1994 וב-2002. גם אצטדיון המרקנה, מהגדולים בעולם, נמצא בריו דה ז'ניירו אשר בברזיל. היא אירחה את המונדיאל פעמיים, ב-1950 וב-2014.

סוגי ספורט נוספים הנפוצים בברזיל הם הכדורעף וכדורעף חופים, המשוחקים בעיקר בקרבת חופי הים במדינה; בפרט אלו של ריו דה ז'ניירו. משחקים נוספים הם גרסאות מקומיות, מעין שילוב בין כדורגל לכדור-חוף וכדור-עף. נבחרות הכדורעף וכדורעף החופים של המדינה מצליחות גם הן, באופן יחסי, בתחרויות בין-לאומיות.

גם ענפי ספורט אחרים נפוצים בברזיל. נבחרתה הכדורסל הלאומית של ברזיל זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורסל; בשנת 1959 ובשנת 1963. שחקן הכדורסל הברזילאי אוסקר שמידט נחשב אחד מטובי הכדורסלנים ששיחקו בשנות השמונים והתשעים.

גם משחק הטניס נעשה נפוץ במדינה, בעיקר מתחילת שנות האלפיים, וזאת, בין השאר, בעקבות דירוגו הממושך של שחקן הטניס הברזילאי גוסטבו קוורטן בצמרת הטניס העולמי וזכייתו שלוש פעמים באליפות צרפת הפתוחה בטניס; בשנים 1997, 2000, ו-2001.

תחומי הספורט המוטורי, בעיקר מרוצי אופנועים ומרוצי מכוניות, אהודים ונפוצים בברזיל מזה זמן רב. ברזיל הוציאה מקרבה מספר זוכים בתחרות פורמולה 1: אמרסון פיטיפאלדי בשנים 1972 ו-1974, נלסון פיקה בשנים 1981, 1983 ו-1987, ואיירטון סנה, אשר נהרג בתאונת מרוץ. סנה נחשב לאחד מנהגי הפורמולה 1 הטובים ביותר בכל הזמנים וזכה בברזיל להערצה המונית.

בתחום האתלטיקה הקלה היו לברזיל מספר הישגים לאורך השנים. במיוחד בולטים בתחום קופצי הקפיצה המשולשת. הבולטים מביניהם הם: אדהמר דה סילבה אשר שלט בתחום בשנות החמישים וזכה בשני משחקים אולימפיים במדליות זהב, וז'ואאו קארלוס דה אוליווירה אשר החזיק בשיא העולמי בקפיצה משולשת מ-1975 ועד 1985.

מספר סוגים של אמנויות לחימה שפותחו בברזיל נפוצו ונעשו לאהודים גם בשאר רחבי העולם, בהם ניתן למנות את הוולה טודו (Vale tudo), ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והמוכרת מכולם – הקפואירה.

## ראו גם
* קרנבל ברזילאי
* אדריכלות בברזיל
* סוכנות החלל הברזילאית

## קישורים חיצוניים

* 

* 

### אתרים רשמיים וממשלתיים
* אתרו הרשמי של נשיא ברזיל 
* אתרם הרשמי של מחוזות ברזיל 
* אתר משרד התרבות הברזילאי

### מידע וסטטיסטיקות
* סקירה כלכלית על ברזיל והסחר עם ישראל באתר מכון היצוא
* Curitiba Brazil (גרסה אנגלית)
* 
* 
* 

### תמונות וסרטונים
* תמונות מברזיל
* ברזיל – תמונות נוף וטיילים
* צילומי לוויין של ערי ברזיל הראשיות
* טיול וירטואלי ברבות מערי ברזיל

### תיירות
* ברזיל בוויקיטיולים
* משרד התיירות של ברזיל
* מדריך למטייל בברזיל, באתר של למטייל
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מדינות העולם
קטגוריה:פדרציות
קטגוריה:מדינות אמריקה
קטגוריה:אמריקה הלטינית: מדינות וטריטוריות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות פורטוגזית
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מושבות פורטוגזיות לשעבר
קטגוריה:מדינות שהחזיקו בנושאת מטוסים
קטגוריה:מדינות שבהן עיר הבירה איננה העיר עם האוכלוסייה הגדולה ביותר
קטגוריה:חברות ה-G20
קטגוריה:מדינות החברות בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית
קטגוריה:רפובליקות פדרליות
קטגוריה:מדינות החברות במרקוסור
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1822