open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קתרין ארתור בהנה

**קתרין ארתור בהנה** (באנגלית: **Katherine Arthur Behenna**; 1860 – 21 בספטמבר 1926) הייתה מיניאטוריסטית, משוררת, ספיריטואליסטית וסופרג'יסטית ילידת סקוטלנד.

## ביוגרפיה
קתרין ארתור נולדה בשנת 1860 בהלסבורג, סקוטלנד. היא ואחיה ויליאם היו תאומים. אביהם אלכסנדר ארתור היה ממונטריאול, קנדה. היא התחנכה במונטריאול, בוסטון, וכן בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק ובאקדמיה ז'וליאן בפריז. בניו יורק, היא למדה עם ג'ורג' דה פורסט ברוש, ג׳יימס קרול בקוויט, וג'ון הנרי טוואצ׳טמן. היא נישאה להנרי בהנה ב-1885. היא התגרשה זמן קצר לאחר מכן. הייתה להם בת אחת, ויויאן מרגרט בהנה.

קתרין בהנה מתה בגיל 64 מדימום מוחי בשנת 1926 לאחר שנמצאה מחוסרת הכרה בסטודיו שלה בצ'לסי.

## קריירה
### ציור
בהנה ציירה דיוקנאות מיניאטוריות על שנהב, לעיתים קרובות של אנשי החברה הגבוהה באמריקה עבור אספן האמנות פיטר מארי, כולל אנטואנט פולק, הברונית דה צ'ארט אנה הול רוזוולט, ואמלי ריבס טרובצקוי. עבודותיה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות ובגלריה המודרנית בלונדון. מאוחר יותר היא עברה לאטאפל, צרפת, שם הייתה חברה במושבת האמנות אטאפל.

בשנת 1915, בהנה הייתה ממקימי ויו"ר המסדר הקיסרי של בנות האימפריה, ויצרה סניפים בניו יורק ובבולטימור, כדי להכין ולתאם את מאמצי הסיוע לנשים במהלך מלחמת העולם הראשונה. בהנה היה סופרג'יסטית.

### היעלמות ורוחניות
בשנת 1907 היא הייתה באוטווה כדי להראות את המיניאטורות שלה ולצייר את ליידי אוולין גריי, בתו של המושל הכללי, כאשר היא נעלמה, מה שגרם לחקירה משטרתית. מאוחר יותר היא הסבירה כי החליטה לנסוע ברכבת לווירג'יניה, כי "נסעתי לאוטווה אופטימית וחזרתי פסימית", והרחיבה כי "התקררתי עד נשמתי מאווירת הזדון הקטנוני, השטחיות, חוסר האדיבות עוינות פעילה שבה מצאתי את עצמי."

בהנה התעניינה ברוחניות. בשנת 1899 היא סיפרה לעיתונות כי יצרה איתה קשר רוח בשם הליוס, וסיפרה לה את מיקומו של מכרה זהב בארצות הברית. הליוס גם הורה לה לאמץ דיאטה ספציפית, ולכתוב שיר אפי בשמונה בתים, על רעמסס השני. היא כתבה ספר שירים קצר, שלטענתה קיבלה את חרוזיו באמצעות הרוחות, שירים מיסטיים של אש ולהבה (1921). היא השתמשה בכתיבתה בשמות בדויים גבריים.

הדיוקנאות המיניאטוריים של בהנה מאוסף פיטר מארי נשמרים בחברה ההיסטורית של ניו-יורק.

## גלריה

 File:Jane Erin Emmet (1873-1961) 1905 75.jpeg
 File:Mrs. Henry Clews (1851-1945) 1905 45.jpeg
File:Mrs. William Butler Duncan (1833-1905) 1905 68.jpeg
File:Mrs. Elliott Roosevelt (1863-1892) 1905 216.jpeg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות בריטיות
קטגוריה:ציירות אמריקאיות
קטגוריה:ציירות סקוטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1926
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1926
קארוי קישפלודי

[שמאל|ממוזער|180px|פסלו של קארוי קישפלודי, יצירה של אישטוואן פרנצי מ-1836, בגן [המוזיאון הלאומי של הונגריה]]
**קַארוֹי קִישְׁפַלוּדִי** (בהונגרית: **Kisfaludy Károly**; 5 בפברואר 1788 – 21 בנובמבר 1830) היה סופר, משורר, מחזאי וצייר הונגרי, ומייסד המחזאות הלאומית ההונגרית. אחיו של שנדור קישפלודי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
קארוי קישפלודי נולד ב-1788 בטט בממלכת הונגריה בימי השלטון ההבסבורגי כצעיר מבין שמונה ילדים של מיהאי קישפלודי, פקיד בכיר ושופט בעיר גיור ושל אנה לבית שאנדורפי. אימו מתה בלידתו, והייתה לו מערכת יחסים בעייתית עם אביו. החל לכתוב שירים ופואמות בזמן שירותו הצבאי ב-1811-1804. הוא השתתף בקרבות כקצין בגדודים ההונגריים בשורות הצבא האוסטרי, במהלך המלחמות הנפוליאוניות באיטליה, סרביה ובוואריה. לאחר שובו ב-1810 חיזר אחרי נערה בשם קטלין הפלר (Katalin Heppler), אך לא התחתן. התפטרותו מהצבא גרמה לאביו להתנכר אליו, והוא מצא מקלט בבית אחותו טרז (Teréz) ב.

### התחלת הקריירה הספרותית
הוא למד אמנות, נסע ללמוד ציור בווינה ב-1812 ולאיטליה ב-1815, אבל לא היה לו מזל בכתיבה או בציור עד אפריל ויוני 1819, כאשר הטרגדיות שחיבר A tatárok Magyarországon ("הטטרים בהונגריה") ו-Ilka, vagy Nándorfehérvár bevétele ( "אילקה, או כיבוש בלגרד") זכו להצלחה גדולה. מחזות אלו העלו על נס את גבורת ההונגרים בעבר והדגישו במיוחד את תפקיד האצילים בהגנה על המולדת. . מחזות אחרים שכתב באותה שנה היו: Stibor vajda ("הווייבוד שטיבר"), ו-A kérők ("המחזרים") בספטמבר, ו-A pártütők ("המורדים") בנובמבר. "המחזרים" היא קומדיה המותחת ביקורת על צורת החינוך בקרב האצילים ועל החיקוי השטחי של אורח החיים המערבי בקרב בני האצולה. ובשנה שאחריה כתב עוד שלושה מחזות. מחזותיו תורגמו לגרמנית, והוצגו בווינה.

### המשך פעילותו
ב-1822 הוא ייסד את כתב העת הספרותי "", שעליו הוענק לו פרס מרציבאני (Marczibányi) ב-1826, באותה שנה שבה החזיר אותו אביו לצוואתו. הוא התאהב באישה בשם נינה לפלר (Nina Löffler), אבל משום שהיא הייתה יהודייה הוא לא יכול היה להתחתן איתה. הוא כתב רבות ב"אורורה" עד מותו משחפת בשנת 1830. אגודת קישפלודי הוקמה לכבודו בשנת 1836, ומילאה תפקיד חשוב בתרבות הונגריה עד עליית הקומוניזם לשלטון אחרי מלחמת העולם השנייה.

הוא זכור בזכות מחזותיו והמכתמים שלו, ובזכות שירים כמו האלגיה "מוהאץ'" (Mohács; 1824), על נושא הקרב של 1526, שבו הביס צבא האימפריה העות'מאנית את הצבא ההונגרי והונגריה איבדה את עצמאותה. אלגיה זו והבלדות שכתב מאופיינים ברגש לאומי רומנטי. דוגמה נוספת לתרומתו להתעוררות הלאומית של ההונגרים היא הסיפור Tollagi Jónás Pesten (עלילותיו של יונאש טולאגי, 1823).

## דמותו ויצירתו במדיה האמנותית
*מור יוקאי כתב על על חייו את הרומן Eppur si muove ("ואף על פי כן נוע תנוע"; 1872).

## קישורים חיצוניים

* 

*Kisfaludy - Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
*1911 Encyclopædia Britannica/Kisfaludy, Károly


## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים משחפת
קטגוריה:סופרים הונגרים
קטגוריה:ציירים הונגרים
קטגוריה:ילידי 1788
קטגוריה:נפטרים ב-1830
הצום של אנגוס ברביירי

ממוזער|שמאל|ברביירי לפני הצום ובסיומו

**אגוסטינו "אנגוס" ג'יוספה א ברביירי** (**Agostino "Angus" Giuseppe A Barbieri**, 1939 - 7 בספטמבר 1990) היה גבר סקוטי שצם במשך 382 ימים, מיוני 1965 עד יולי 1966. במהלך הצום שתה בעיקר משקאות חסרי קלוריות ונטל תוספי תזונה שונים (ראו פירוט להלן). את הצום העביר בביתו שב, סקוטלנד, תוך שהוא מבקר בקביעות בבית החולים מריפילד  לצורך בקרה רפואית. ברביירי ירד ממשקל של 207 ק"ג ל-82 ק"ג, כלומר השיל ממשקלו 125 ק"ג, וקבע שיא באורך הצום.

## הצום
בשנת 1965 החל ברביירי, שהיה אז בן 27 וסבל מעודף משקל, לצום על מנת לרדת במשקלו. הצום, שנעשה בעצה אחת עם רופאיו מבית החולים מריפילד שבעיר דנדי, תוכנן להיות קצר, עקב דעת הרופאים לפיה עדיפים צומות קצרים על ארוכים. ברביירי לא השתכנע, התעקש על המשך הצום משום ש"הסתגל טוב כל כך והיה להוט להגיע למשקלו ה'מיטבי'", וכך פעל. בסך הכל צם ברביירי במשך 382 ימים (שנה ו-17 ימים), עד 11 ביולי 1966. במהלך הצום צרך ויטמינים, אלקטרוליטים ושמרים תזונתיים בכמות שלא צוינה (כמקור לכל חומצות האמינו החיוניות), ושתה משקאות נטולי קלוריות כמו קפה, תה וסודה, אם כי מדי פעם הוסיף למשקאות מעט חלב או סוכר, במיוחד בשבועות האחרונים של הצום.
במהלך התקופה עזב את עבודתו בחנות הפיש אנד צ'יפס של אביו, שנסגרה.
משקלו ההתחלתי של ברביירי היה 207 ק"ג (456 פאונד), והוא סיים לצום כשהגיע למשקל היעד שלו - 82 ק"ג (180 פאונד). בממוצע הוריד ממשקלו 327 גרם ביום (12 אונקיות), שהם 10 ק"ג (22 פאונד) בחודש.

## המשך חייו
לאחר הצום עבר לעיירה ווריק  שבאנגליה.
היה אב לשניים.
נפטר בספטמבר 1990, בגיל 50–51.

## הצום של ברביירי כשיא
במהדורת 1971 של ספר השיאים של גינס, הוכר הצום של ברביירי כארוך ביותר שתועד - 382 ימים. אמנם שנתיים אחר כך, ב-1973, ערך דניס גיילר גודווין שביתת רעב בת 385 ימים, אך הוא הוזן בכפייה במהלכה. נכון לשנת 2016, על פי בכירים בגינס, המשיך ברביירי להחזיק בשיא גינס לצום הארוך ביום ללא מזון מוצק. עם זאת, בגינס הפסיקו רשמית לאשר רישום שיאים הנוגעים לצומות, מחשש לעודד צומות שיזיקו לבריאות הציבור.

## הערות שוליים

קטגוריה:שיאני גינס
קטגוריה:צום
קטגוריה:דיאטות
קטגוריה:תזונה
קטגוריה:סקוטים שנולדו ב-1939
רבקה איילון

**רבקה איילון** (נולדה ב-1950) הִיא משוררת וחוקרת ספרות ישראלית.

## ביוגרפיה
רבקה איילון (לבית זילברברג) נולדה להורים ניצולי-שואה. למדה ספרות ומקרא באוניברסיטת תל אביב ובעלת תואר שני ושלישי מהחוג לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.

עסקה בהוראה בבית-ספר תיכון ומלמדת במכללת לוינסקי. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.

### חיים אישיים
רבקה איילון מתגוררת בכפר-סבא. נשואה לאיתן איילון, אם לשלושה וסבתא לשבעה נכדים.

## ספריה
* המיתוס והטרגדיה היוונים כמקורות אפשריים לרומן תולדות המשפחה המערבי (רמת גן: מוציא לאור לא ידוע, 1992)
* הקערה הקרויה חיים: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997)
* אשה מצמחת בטן (ירושלים: כרמל, 2001)
* המסיכה כתשתית עומק ביצירות אוסקר ויילד לסוגיהן (רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2004)
* פנים ומסכה ביצירותיו של אוסקר ויילד (ירושלים: הוצאת כרמל, 2009)
* רק ציור דק: שירים (ירושלים: כרמל, 2008)
* נישומקלה: שירים (ירושלים: כרמל, 2013)
* אחרית דבר ל“ממעמקים” / אוסקר ויילד / ליה נירגד (מושב בן-שמן: מודן הוצאה לאור, 2014)
* לווי אב: שירים (ירושלים: הוצאת כרמל, 2016)
* דיבור עם ילדה: שירים (ירושלים: כרמל, 2017)
* אני, הסבתא והטרמפולינה (חולון: אוריון הוצאת ספרים, 2021)
* שנות שמעון (תל אביב: המשפחה משפחת זילברברג, 2021)
* קרוסלה – שירים ושירים בפרוזה (ירושלים: כרמל, 2022)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שירים / רבקה איילון באתר מאזניים.
* 
* 
* .
* 
* 
* התזה של רבקה איילון: המיתוס והטרגדיה היווניים כמקורות אפשריים לרומן תולדות המשפחה המערבי באתר ExLibris מאוניברסיטת בר-אילן, (תשנ"ב).
* 
* רבקה איילון, מי מפחד מעודף יו"דים? במוסף 'שבת', מקור ראשון, ז' חשוון תשע"ח.

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:אנשי הדור השני לשואה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
ת'רד בס

**הבס השלישי** (באנגלית: **3rd Bass**) היה הרכב היפ הופ אמריקאי, שפעל בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. ההרכב כלל את אם סי סרץ', פיט נייס, ודי ג'יי ריצ'י ריץ'. ההרכב היה ידוע בכך שהיה אחד ממופעי ההיפ הופ הבין-גזעיים המצליחים הראשונים. יחד עם ביסטי בויז והמפיק ריק רובין, אם סי סרץ' ופיט ניס היו שניים מאמני ההיפ הופ הלבנים הבודדים שהיו מוכרים בקהילה. ההרכב התפרק ב-1992 ושוב ב-2000 וב-2013 לאחר איחודים קצרים. ההרכב הוציא לאור שני אלבומי אולפן, אשר זכו במעמד אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.

## קריירה
ריצ'י ריץ' היה תקליטן מקומי, בעוד שניס היה לומד לימודי אנגלית באוניברסיטת קולומביה והנחה תוכנית היפ הופ בתחנת הרדיו של האוניברסיטה, WKCR-FM . סרץ' הופיע במועדונים ובמסיבות, והוציא לאור סינגל בשם "Hey Boy" בחברת התקליטים העצמאית אידלרס (באנגלית: Idlers).

השניים הופיעו לראשונה בתור '3 the Hard Way', שם שהופיע בשיר "Wordz of Wisdom". לפני שהקליטו את אלבומם הראשון שנו את כינויים ל"הבס השלישי". ב-1989 יצא לאור אלבום הבכורה שלהם, *The Cactus Album*, אשר הופק על ידי סבר, פרינס פול ודה בומב סקואד. האלבום זכה לשבחים והגיע למעמד של אלבום זהב. הסינגל "The Gas Face" מתוך האלבום הגיע למקום ה-5 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. הסינגל כלל דיס שכוון לראפר אם סי האמר ולמנהל התקליטים ליאור כהן.

ב-1991 יצא לאור אלבומם השני, *Derelicts of Dialect*, שכלל הופעת אורח של הראפר ונילה אייס. הסינגל "Pop Goes the Weasel" מתוך האלבום הגיע למקום ה-1 במצעד שירי הראפ וסייע למכירות האלבום עד להגעה למעמד של אלבום זהב.

שיתוף הפעולה האחרון של ההרכב היה רצועת הכותרת לפסקול הסרט גלדיאטור משנת 1992 לפני שההרכב הכריז על התפרקות.

## לאחר הפירוק
בשנת 1992, סרץ' היה שותף לכתיבה והפקה של מספר רצועות לאלבום היחיד של הראפר בוס מדטרויט, "Born Gangstaz". הוא הוציא אלבום סולו, *Return of the Product*, באוגוסט אותה שנה, שכלל את נאז. ב-1993 נייס וריץ' חברו ביחד להרכב בשם פריים מיניסטר פיט נייס ודיידי ריץ', והוציאו לאור את אלבומם היחיד, *Dust to Dust*. הסינגל המוביל, "Rat Bastard", הכיל דגימות קול מתוך *[[שתיקת הכבשים]]* ונרמז מהשיר כי עבר דם רע בין הצמד לסרץ', למרות שזה לא אושר. לא ניס ולא סרץ' הצליחו להגיע בחזרה לפופולריות לאחר שההרכב הבס השלישי התפרק.

ב-1998 ההרכב הבס השלישי התאחד להופעה במסיבת יום ההולדת של אנדי הילפיגר (אחיו של טומי הילפיגר). הם גם הופיעו בפסטיבל וודסטוק 99, והוציאו את הסינגל "Hail to the Chief". היו שמועות על כך שההרכב יוציא אלבום חדש בשם "Ichabod's Cranium", אבל כל איחוד ותוכניות ארוכות טווח בוטלו בסופו של דבר.

נייס פרש מעסקי המוזיקה ופתח חנות למזכרות בייסבול בקופרסטאון, ניו יורק. בשנת 2003 הוא פרסם ספר, *Baseball Legends of Brooklyn's Green-Wood Cemetery,* תחת שמו האמיתי.

ב-6 באפריל 2013, אם סי סרץ' הודיע בפייסבוק שהבס השלישי יתאחד לאחר למעלה מ-20 שנה לסיבוב הופעות לרגל חגיגות 25 שנה לאלבום "The Cactus Album". עם זאת, הם עשו רק שתי הופעות באותה שנה: מופע איחוד במועדון בברוקלין, והופעה ביום העבודה בפסטיבל באינדיאנפוליס, שיה ההופעה הידועה האחרונה שלהם.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות היפ הופ אמריקאיות
קניון עזריאלי עכו

**קניון עזריאלי עכו** הוא מרכז קניות בעיר עכו, הקניון בבעלות קבוצת עזריאלי.

הקניון ממוקם בכניסה לעיר, סמוך לצומת תל עכו, ומכיל שתי קומות.

שטחו של הקניון כ-12,500 מטרים רבועים וקיימות בו כ-90 חנויות.

ב-2015 הוערך כי 10,000 איש מבקרים בקניון בכל יום.

## היסטוריה
הקניון הוקם בשנת 2011 על ידי קבוצת עזריאלי (שבבעלות דוד עזריאלי).

עלות הקמת הקניון המשוערת היא 130 מיליון ש"ח.

ב-2015 פורסם שקבוצת עזריאלי תבנה שתי קומות משרדים בשטח של 9,000 מטר רבוע מעל קניון עכו, כחלק מתוכנית־האב לעיר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עכו: מבנים
קטגוריה:קניוני עזריאלי
מתיאס קלאודיוס

שמאל|ממוזער|250px|הפסל מתאר את מתיאס קלאודיוס קופץ מעל אחד מבניו, טקס ישן מהמאה ה-18
**מַתיַאס קְלַאוּדְיוּס** (בגרמנית: **Matthias Claudius**; 15 באוגוסט 1740 – 21 בינואר 1815) היה משורר ועיתונאי גרמני, הידוע גם בשם העט "אסמוס" (Asmus).

## ביוגרפיה
קלאודיוס נולד ב, ליד ליבק, ולמד תאולוגיה ומשפטים באוניברסיטת ינה. הוא שהה במשך רוב חייו בעיירה  (כיום רובע של המבורג), שם רכש את המוניטין הספרותי הראשון שלו על ידי עריכת עיתון שנקרא תחילה Der Wandsbecker Bote ("הכרוז של ונדסבק") בשנים 1771–1773, ואחר כך Der Deutscher Bote, ("הכרוז הגרמני") בשנים 1773–1775, בו פרסם מספר רב של מסות בפרוזה ופואמות וכן יצירות של גתה, לסינג, הרדר ואחרים. הם נכתבו בגרמנית טהורה ופשוטה, ופנו לטעם העממי, שגבל לעיתים בילדותיות; ברבים מהם הייתה נימה של הומור אקסטרווגנטי או אפילו בורלסקה, בעוד שאחרים היו עמוסים במדיטציה שקטה וסנטימנט חגיגי. בשנותיו המאוחרות יותר, אולי בהשפעתו של קלופשטוק, אותו הכיר כאשר שימש כמזכירו הפרטי של דוכס הולשטיין בקופנהגן, ושאיתו יצר היכרות אינטימית, נעשה קלאודיוס פייטיסט אדוק, ונחשף הצד החמור יותר של טבעו. עם זאת, כבונה חופשי הטיף לסובלנות דתית. ב-1814 עבר להמבורג, לביתו של חתנו, המו"ל , שם נפטר ב-21 בינואר 1815.

## יצירתו
הפואמה של קלאודיוס "העלמה והמוות" שימש את המלחין פרנץ שוברט בשנת 1817 לאחד משיריו המפורסמים ביותר, אשר בתורו הפך לבסיס לרביעיית המיתרים משנת 1824 בעלת אותו השם.

יצירותיו שנאספו של קלאודיוס פורסמו תחת הכותרת Asmus omnia sua secum portans, oder Sämtliche Werke des Wandsbecker Boten (שילוב בין לטינית: "אסמוס נושא את כל רכושו עמו", וגרמנית: "או יצירות שלמות של השליח של ונדסבק", 8 כרכים, 1775–1812; מהדורה 13, מאת C. Redich, 2 כרכים, 1902). הביוגרפיה שלו נכתבה על ידי וילהלם הרבסט (Wilhelm Herbst, מהדורה רביעית, 1878). ראו גם Schneiderreit, Max, Matthias Claudius: Seine Weltanschauung und Lebensweisheit (מקס שניידררייט, "מתיאס קלאודיוס, השקפת עולמו וחוכמתו" 1898).

## פואמות
*"Abendlied" ("שיר ערב"), הידוע גם כשיר ערש פופולרי "Der Mond ist aufgegangen" ("")
*"Der Mensch lebt und bestehet", ("האדם חי וקיים") המקור למוטט "" מאת מקס רגר
*"Christiane" ("כריסטיאן")
*"Die Sternseherin Lise" ("ליזה האסטרולוגית")
*"Die Liebe" ("האהבה")
*"דר טוד ("המוות")
*"Ein Wiegenlied bei Mondschein zu singen" ("שיר ערש לשיר לאור ירח")
*"Täglich zu singen" ("לשיר מדי יום")
*"Kriegslied" ("שיר המלחמה")
*"Der Frühling. Am ersten Maimorgen" ("האביב. בבוקר הראשון של מאי")
*"Der Säemann säet den Samen" ("הזורע זורע את הזרעים"), מבוצע למוזיקה של ארנסט קרנק ("Drei gemischte a-cappella-Chöre", אופוס 22)
*"Der Tod und das Mädchen" ("העלמה והמוות"), הולחן כליד  על ידי פרנץ שוברט
*"Wir pflügen und wir streuen" ("אנחנו חורשים את השדות ומפזרים" - מושר בגרמניה ובאנגליה כמזמור של חג הקציר)

## מחוות
האסטרואיד 7117 קלאודיוס (7117 Claudius) קרוי על שמו.

## קישורים חיצוניים
* 

* יצירותיו בפרויקט גוטנברג הגרמני
* 


* Claudius, Matthias - 1911 Encyclopædia Britannica
* Settings of Matthias Claudius' poetry in the Choral Public Domain Library


## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1740
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1815
רצח בשבת בבוקר (סרט טלוויזיה)

**רצח בשבת בבוקר** הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1991 בבימויו של נדב לויתן, ובהשתתפותם של ארנון צדוק, גילת אנקורי ואבנר חזקיהו בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי בתיה גור והוא מבוסס על ספרה "רצח בשבת בבוקר" משנת 1988.

הסרט שודר בערוץ 1 בשני חלקים.

זהו סרט מתח בלשי העוסק בחקירת רצח של פסיכיאטרית בכירה ונערצת במכון הפסיכואנליטי בירושלים שנמצאה ללא רוח חיים בשבת בבוקר, זמן קצר לפני שעמדה לשאת הרצאה חשובה לפני חברי המכון.

## תקציר העלילה
ד"ר אווה ניידורף (אביבה מרקס) מגיעה בשבת בבוקר למכון הפסיכואנליטי בירושלים כדי לעבוד על הרצאה בפני סגל עובדי המחוז. היא מתקשרת למנהל המכון פרופ' הילדסהיימר (אבנר חזקיהו) אך אשתו (מרים נבו) מוסרת לה כי אינו בבית. ד"ר ניידורף חוזרת לחדרה אך אלמוני חודר לשם, נשמע כי היא מכירה אותו אך האלמוני מכוון אליה אקדח ויורה מספר יריות בראשה והיא מתה מיד.

על חקירת הרצח מופקדים פקד מיכאל אוחיון (ארנון צדוק) ועוזריו צילה (מילי אביטל), אלי (דורון צפריר) ורפי (דן תורן). אוחיון מכנס את צוות הפסיכיאטרים ואומר כי בינתיים כולם חשודים. הוא מתמקד בפרופ' הילדסהיימר וחוקר אותו במכונת אמת ומקבל על כך נזיפה חמורה מהקצין הממונה עליו (שלמה תרשיש). הוא מגלה כי הרצאתה המודפסת של ד"ר ניידורף נגנבה ומבין שכנראה הייתה סיבה רצינית לאחד מאנשי הקהילה, הבכירים או הזוטרים, או אולי לאחד מהמטופלים, למנוע את קיומה של ההרצאה.

פקד אוחיון גר לבד. הוא גרוש מסמדר (גיליה שטרן) ובנם המשותף יובל (יונתן ריגר) מגיע אליו מדי פעם.

את אקדח הרצח מוצא טובול (אדם זילברמן), חולה נפש שמאושפז במוסד סמוך. הוא מאיים בו על האחות נחמה (צופית גרנט). האקדח נתפס ומתברר שהוא שייך לפסיכיאטר מסגל המכון ד"ר שלמה לינדר (סיני פתר) שטוען שאמנם לא סבל את ד"ר ניידורף אבל לא רצח אותה וכי האקדח נגנב מביתו לאחר שערך שם מסיבה לסגל המכון. את האקדח קיבל מידידו אל"ם יואב אלון (שמיל בן ארי) שהיה בטיפול אצל ד"ר ניידורף בגלל הפרעות בתפקוד מיני.

אוחיון חוקר את ד"ר דורית סילבר (גילת אנקורי) ונתקל בצעיר בשם אלישע נווה (איציק עצמון) שמתווכח אתה. הוא חוקר גם את פרופ' דיבואה (אברהם פלטה) שערך מחקר עם אווה והודה שהתאהב בה והתכונן להציע לה נישואין.

החקירה נתקלת במבוי סתום עד שאלישע נווה מתאבד. אוחיון חוקר את חברו של אלישע, שחר (אריאל שחר) והוא מגלה לו שבין ד"ר סילבר ואלישע, התפתח רומן אינטימי אסור. שחר גילה זאת לד"ר ניידורף והיא התעמתה עם סילבר והודיעה שהיא עומדת לגלות זאת בהרצאה לסגל המכון. אוחיון שותל מכשיר הקלטה על פרופ' הילדסהיימר ובשיחה עם סילבר היא מפלילה את עצמה מבלי שתדע שהיא מוקלטת. אוחיון ואנשיו עוצרים אותה מיד באשמת רצח ד"ר אווה ניידורף.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

* 
*רצח בשבת בבוקר - קטעים מהסרט, באתר יוטיוב

קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטים ישראליים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פשע ישראליים
ויליאם בונאר

**ויליאם בונאר** (באנגלית: **Wiiiam Bonnar**; 1800–1853) היה צייר דיוקנאות סקוטי.

## ביוגרפיה
בונאר נולד באדינבורו בשנת 1800. אביו תומאס בונאר היה צייר ומעצב פנים בעל מיומנות גבוהה. בונאר גילה כישרון מוקדם לציור, ולמד אצל אחד המעצבים המובילים באותה תקופה.

כאשר ג'ורג' הרביעי ביקר באדינבורו בשנת 1822, בונר סייע לדייוויד רוברטס בעיצוב אולם הנשף הממלכתי הגדול אשר נערך לכבוד המאורע.

זמן קצר לאחר מכן, כמה שלטים שצוירו על ידו, עוררו את תשומת לבו של קפטן באזיל הול, שחיפש ועודד את האמן הצעיר. בשנת 1824 תמונתו של מקבץ נדבות בסימטה, ביססה אותו כצייר מוכר בקרב הציבור, וזמן קצר לאחר הקמת האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1830 הוא נבחר לאחד מחבריה.

בונאר מת באדינבורו בשנת 1853 ונקבר בכנסיית סנט קאת'ברט בעיר. האנדרטה שלו כמעט זהה לזו של אביו בבית הקברות שמת רק כמה שנים ספורות קודם לכן, ולכן משערים שהם נעשו על ידי דייוויד ווטסון סטיבנסון. אחותו אליזבת ובתו אליזבת קבורות במקום אחר בבית הקברות.

הוא הותיר אחריו תמונות רבות, שכמה מהן נחרטו על ידי אחיו הצעיר, תומאס בונאר (1810–1873).

לבונאר מיוחס לעיתים קרובות את הפיקוח על השלמת אנדרטת סקוט בעקבות מותו בטרם עת של גיסו, ג'ורג' מייקל קמפ, שתכנן את האנדרטה ופיקח על השלמתה.

## גלריה

File:William Bonnar (1800-1855) - The Tinkers - NG 2663 - National Galleries of Scotland.jpg
File:William Bonnar (1800-1855) - Reverend William Cunningham (1805–1861), Theologian - PG 688 - National Galleries of Scotland.jpg
File:Portrait of a debt collector (?) thumbing through his papers Wellcome V0015846.jpg
File:William Bonnar (1800-1855) - Isabella Burns (1771–1858), Mrs John Begg, Youngest Sister of Robert Burns - PG 1350 - National Galleries of Scotland.jpg



## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1800
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1853
סמואל בו

**סמואל בו** (באנגלית: **Samuel Bough**; 8 בינואר 1822 – 19 בנובמבר 1878) היה צייר נוף יליד אנגליה שבילה חלק ניכר מהקריירה שלו בעבודה בסקוטלנד.

## ביוגרפיה
הוא נולד השלישי מתוך חמישה ילדים בקרלייל, צפון אנגליה, בנם של ג'יימס בו (1794–1845), סנדלר, ולוסי ווקר, טבחית. הוא גדל בעוני יחסי, וללא עידוד להגיע לקריירה באמנויות.

הוא היה אוטודידקט והתיידד עם אמנים מקומיים כמו ריצ'רד הרינגטון וג'ורג' שפילד, והושפע מאוד מעבודתו של ויליאם טרנר. לאחר ניסיון לא מוצלח לחיות כאמן בקרלייל הוא השיג עבודה כצייר נוף בתפאורות תיאטרון במנצ'סטר ב-1845, מאוחר יותר עבד באותו תפקיד בגלאזגו.

בעידוד של דניאל מקני לעסוק בציור נוף הוא עבר להמילטון בין השנים 4–1851 ועבד שם עם אלכסנדר פרייזר. בשנת 1854 הוא עבר לנמל גלאזגו כדי לעבוד על הטכניקה שלו בציור ספינות ונמלים. הוא גם החל להשלים את הכנסתו באיור ספרים, לפני שעבר לאדינבורו ב-1855.

כשהגיע לאדינבורו הוא התגורר בבית מדורג באזור Stockbridge של העיר. בעקבות הדוגמה של טרנר, הוא הפך לצייר מיומן של נמלי ים.

הוא זכה להערצה על ידי רוברט לואיס סטיבנסון וצייר נוף של ביתו בסוואנסטון, ובניית מגדלור באזור. העבודה ההנדסית למגדלור נעשתה על ידי האחים תומאס ודייוויד סטיבנסון, אביו ודודו של רוברט לואיס בהתאמה.

בריאותו החלה להתדרדר בשנת 1877 ובינואר 1878 הוא לקה בשבץ מוחי. הוא מת מסרטן הערמונית בביתו מאוחר יותר.

הוא נקבר בבית הקברות באדינבורו ב-23 בנובמבר 1878. הקבר נושא מדליון ברונזה של ראשו מאת ויליאם ברודי.

## גלריה

 File:Dysart harbour 1854 by Sam Bough, NGS.jpg
File:Sunset, St. Andrews by Sam Bough, 1856.JPG
File:Dubh artach.jpg
File:Shipyard at Dumbarton RMG BHC1792.tiff
File:Samuel Bough - Fishing at sunset.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1822
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1878
רוברט בראו

**רוברט בראו** (באנגלית: **Robert Brough**; 20 במרץ 1872 – 21 בינואר 1905) היה צייר סקוטי.

## ביוגרפיה
הוא נולד ב-20 במרץ 1872 ליד אינברגורדון. אמו הייתה הלן בראו, המשרתת של הדוכסית מהמילטון. אביו ג'ון קמרון, היה העגלון של המילטון.

בראו גודל על ידי קרובי משפחה בחווה בפאתי אברדין. הוא היה תלמיד בבית הספר רוטרייסטון באברדין עד 1884, ועזב כדי להיות חניך בחרטות אצל אנדרו גיב ושות', אברדין עד 1890/1891.על אף שעות העבודה הרבות, בראו השתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות של גריי, אברדין, משנת 1885.

לאחר מכן הוא נכנס לאקדמיה הסקוטית המלכותית, ובשנה הראשונה קיבל את פרס סטיוארט לציור דמויות, את מלגת הציור ואת המדליה לקומפוזיציה.

לאחר שנתיים בפריז בהדרכת ז'אן-פול לורנס ובנג'מין-קונסטנט באקדמיה ז'וליאן, הוא השתקע באברדין ב-1894 כצייר פורטרטים וקריקטוריסט פוליטי.

דיוקן של מר ויליאם דאלאס רוס הפנה את תשומת הלב לכישרונו לראשונה ב-1896, ובשנה שלאחר מכן זכה להצלחה ניכרת באקדמיה המלכותית עם Fantaisie en Folie, אותו הוריש לגלריה הלאומית לאמנות בריטית (גלריית טייט). שניים מציוריו, נמצאים בגלריה העירונית של ונציה.

סגנון האמנות של בראו הושפעה מהצייר הסקוטי הנרי רייבורן ומהכשרה הצרפתית שלו, אך סגנונו מרשים ביחודו.

בראו הקים סטודיו בשנים הראשונות של המאה ה-20 ברחוב בצ'לסי, ליד זה של חברו ומורו ג'ון סינגר סרג'נט.

ב-19 בינואר 1905 בראו נסע חזרה ללונדון ברכבת האקספרס הלילי מגלזגו. באופן טראגי הרכבת הייתה מעורבת בתאונה ביורקשייר. הרכבת בה נסע עלתה באש. שבעה בני אדם נהרגו ועשרים נפצעו, חלקם באורח אנוש כולל בראו שנכווה קשות.

הוא נפטר ב-21 בינואר 1905 ונקבר בחצר הכנסייה של קתדרלת סנט מאכר, באברדין.

## גלריה

File:Brough, Fantaisie en Folie.jpg
File:Dolly Crombie by Robert Brough - Robert Brough - ABDAG002637.jpg
File:Robert Brough (1872-1905) - William Dallas Ross (d.1931) - NG 938 - National Galleries of Scotland.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1905
סופוס קלאוסן

**סוֹפוּס קְלַאוּסֶן** (בדנית: **Sophus Claussen**; 12 בספטמבר 1865 – 11 באפריל 1931) היה משורר וסופר דני. הוא זכור בעיקר בזכות הפואמות הנאו-רומנטיות שלו.

## ביוגרפיה
סופוס קלאוסן נולד ב-1865, בנם של הפוליטיקאי רסמוס קלאוסן (Rasmus Claussen) והאנה סופי (Hanne Sophie לבית הנריקסן). הוא החל את לימודיו ב-1884 ופרסם את אוסף השירה הראשון שלו, Naturbørn ("ילדים טבעיים"), שמשך תשומת לב בשל תעוזה וארוטיקה נועזת בנוסח יצירתו של . במשך מספר שנים היה קלאוסן מעורב בעיתונות המקומית. הוא החל להתפרסם תחילה באמצעות שתי אידיליות סמליות בחלקן, חלקן ריאליסטיות על החיים בעיירות השוק, "Unge Bander" ("כנופיות צעירות"; 1894) ו"Kitty" ("חתלתול"; 1895), אשר באמצעות שילוב של פרוזה ושירה כמו גם שובבות וחן כבשו את הקוראים (במיוחד ההקדמה שלו ל-"Unge Bander": "Frøken Regnvejr" ("העלמה מזג אוויר גשום"), כנראה יצירתו המשמעותית ביותר [מהדורה מתוקנת 1912]). מאוחר יותר המשיך קלאוסן את תיאור חיי האי הדני באוסף השירים השני "Pilefløjter" ("חלילן"; 1899) וב-"Mellem to Kyster" ("בין שני חופים"; 1900). רומני המסע הקטנים שלו "Valfart" ("עלייה לרגל") ו-"Antonius i Paris" ("אנטוניוס בפאריס") (שניהם 1896) ייחודיים בין יצירותיו בטון הפיוטי הפטפטני שלהם. בנוסף, הוא כתב את המחזה "Arbejdersken" ("העובד").

קלאוסן חי בפריז מספר שנים והיה ידידו של פול ורלן. הוא פרסם מספר ספרים קטנים יותר ("Trefoden" ("חצובה"; 1901), "Djævlerier" ("שיניים"; 1904), "Eroter og Fauner" ("ארוטים ופאונים"; 1910)). לאחר שחזר לדנמרק, הוא פרסם אוסף שירה מקיף ואופייני, Danske Vers ("חרוזים דניים"), המגדיר את אופייה הגחמני של גוף יצירתו.

בין יצירותיו המאוחרות, ניתן להדגיש את "Heroica" ("הרואיקה"; 1925) ו-"Foraarstaler" (שיחת אביב; 1927) כמייצגים במיוחד את אופיו הפיוטי. יצירותיו השלמות של קלאוסן זמינות בתשעה כרכים. קלאוסן תרגם לדנית שירים של היינריך היינה ופרסי ביש שלי.

קלאוסן והסופר  כתבו יחד את כתב העת קצר הימים  ("המגדל") כחלק מתנועת הסימבוליזם הדנית, שהושפעה מהסימבוליסטים הצרפתים. לצערו של קלאוסן, מעולם לא הייתה לו פריצת דרך גדולה. ההכרה הגיעה בסופו של דבר בקרב קוראי כתב העת  שיצא לאור שנים רבות אחרי מותו, במשך 5 שנים מ-1948, ומהסופרת הנודעת קארן בליקסן.

קלאוסן היה קשור קשר הדוק עם הצייר .

הוא נקבר בבית הקברות גנטופטה (Gentofte).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1865
קטגוריה:נפטרים ב-1931
לבנים ללא תבן

שמאל|ממוזער|339x339 פיקסלים| תיאור של שעבוד העברים במצרים, שבמהלכו נאלצו ליצור לבנים ללא תבן.
**לבנים ללא תבן** הוא ביטוי, המתייחס למשימה שיש לבצעה ללא משאבים מתאימים.

## במקרא
בשמות פרק ה' נפגשים משה ואהרון עם פרעה ומעבירים את בשורת "שלח את עמי". פרעה לא רק מסרב, אלא גם מעניש את בני ישראל באומרו לממונים מטעמו על עבודת העברים ולמנהלי העבודה מבני ישראל: "לא תאספון לתת תבן לעם ללבן הלבנים כתמול שלשם הם ילכו וקששו להם תבן", אך עדיין דורש את אותה תפוקה יומית של לבנים כמו לפני הגזירה. בני ישראל מתלוננים בפני משה ואהרון שעכשיו החמירו את הגזירה איתם, ומשה בתורו מתלונן בפני ה' שבכל פעם שהוא הלך לפרעה בשם בני ישראל, המצב החמיר עבורם. ה' משיב למשה שיבוא הזמן שבו פרעה עצמו יגרש את בני ישראל ממצרים; וכי יגאל ה' את בני ישראל "ביד חזקה ובזרוע נטויה", למען יכירו אותו.

## הכנת לבנים עם תבן
מוצרי חימר רבים דורשים תוספת של חומרים אחרים כדי להוסיף חוזק ועמידות. במקרה של לבנים במצרים במקרא - חימר נהר מורכב בדרך כלל מחלקיקים עדינים מאוד ולכן היה מתייבש לאט - הוספת קש "תפתח" את החימר, מה שמאפשר לו להתייבש ביתר קלות בשמש. בנוסף לסיוע בייבוש, האופי הליניארי של הקש מוסיף יציבות ללבנת החימר, באותה צורה שבה ברזל או רשת תיל מחזקים בטון מודרני. לבנים שנעשו ללא תבן היו נשברים ומתפוררים בקלות. לבני טיט  המשמשות ברחבי העולם, מיובשות בדרך כלל רק בשמש, אך לחימר מוסיפים עשבים, קש וחומרים אחרים מאותן סיבות בסיסיות.

ניתן לראות את תהליך ייצור הלבנים העתיק בציורי קברים ודגמים מצריים.

## בתרבות הפופולרית
הביטוי 'לבנים ללא תבן' מופיע בסרט זוכה פרס האוסקר "עשרת הדיברות", כאשר רעמסס השני (בגילומו של יול ברינר) גוזר על כך שמשה "ישא את [המטה שלו] בפני אנשיו [שלו] שיבקשו מהם [בני ישראל] לעשות לבנים ללא תבן".

## בשפה העברית
הביטוי "תֶּבֶן אֵין נִתָּן - וּלְבֵנִים אוֹמְרִים עשׂוּ!" נלקח מתוך שמות פרק ה פסוק טז ופירושו דרישה לבצע דברים ללא האמצעים הנדרשים לביצוע.

## הערות שוליים

## לקריאה נוספת
* ד"ר דוד א' פולק, **[https://thetorah.co.il/article/what-kind-of-construction-did-the-israelites-do-in-egypt/ באיזה סוג של בנייה עסקו בני ישראל במצרים?]**

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
בית הכנסת בקירקוי

**בית הכנסת בקירקוי** (בטורקית Bakırköy, תעתיק מדויק: באקירקויי) הוא בית כנסת באיסטנבול שנבנה בשנת 1914 הודות למאמציהם של משה פינחס ומשה בהר האק עבור יהודים שהיגרו מאדירנה.

הבניין נבנה כמבנה דו קומתי. בקומת הקרקע פעל בית ספר ובקומה הראשונה בית כנסת. 

במהלך מלחמת העולם השנייה הבניין נמסר למשרד ההגנה הטורקי, אשר הפעיל בו לשכת גיוס. הוא הוחזר לקהילה בתום המלחמה. 

בית הכנסת יכול לארח 200 מתפללים. מאחר שאין בבית הכנסת עזרת נשים, הנשים יושבות בחלק האחורי של אולם התפילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:איסטנבול: בתי כנסת
סרגיי אחרומייב

**סרגיי פיודורוביץ' אחרומייב** (ברוסית: **Сергей Фёдорович Ахроме́ев**; 5 במאי 1923 – 24 באוגוסט 1991) היה איש צבא סובייטי; מרשל ברית המועצות, ראש המטה הכללי בשנים 1984 - 1988. ב-1991 נטל חלק פעיל בניסיון הפיכה בברית המועצות.

## ביוגרפיה
אחרומייב נולד בכפר וינרדאי שבמורדוביה. מגיל 14 למד בפנימיה צבאית. בשנת 1940 התנדב לצבא האדום ונשלח ללימודים בבית הספר לקציני חיל הים בלנינגרד. ביולי 1941, בעקבות התקרבות הצבא הגרמני אל העיר, הופסקו הלימודים, הוקמו יחידה לוחמת מהצוערים. אחרומייב לחם במסגרת היחידה בחזית לנינגרד עד דצמבר 1941, אז נפצע קשה באחד הקרבות. לאחר שהחלים מפציעתו, עבר קורס קצינים חיל רגלים מזורז בעיר אסטראחן. לאחר סיום הקורס לחם כמפקד מחלקה בקרב סטלינגרד ובהמשך לחם בחזית הדרומית. בקיץ 1943 מונה לקצין מבצעים בגדוד חי"ר. ביולי 1944 הועבר לשרת כסגן מפקד גדוד רובאי בחטיבת תותחים מתנעים.

לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד ולאחר מכן מפקד גדוד תותחי סער. בשנת 1952 סיים אקדמיה צבאית של חיל שריון במוסקבה ולאחר מכן מונה למפקד רגימנט שריון. בשנת 1962 מונה למפקד דיוויזיה משוריינת. בשנת 1964 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנים 1965 - 1967 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. בתום הלימודים - מונה לראש מטה של ארמיית הטנקים השמינית. בשנים 1968 - 1972 פיקד על ארמיית הטנקים השביעית. ב-1972 - 1974 היה סגן מפקד הכוחות הצבאיים בהמזרח הרחוק.

בשנים 1974–1979 היה ראש אגף המבצאים במטה הכללי של ברית המועצות. בשנת 1979 מונה לסגן ראש המטה הכללי ובשנת 1984 מונה לראש המטה הכללי. אחרומייב היה בין התומכים הגדולים של פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. בתור מפקד אגף המבצעים תכנן את הפלישה ובהמשך ביקר כמה וכמה פעמים באפגניסטן וניהל את המבצעים בשטח. החלטת הדרג המדיני ב-1988 על הוצאת הכוחות הסובייטים מאפגניסטן היה אחד הגורמים העיקריים בהחלטתו של אחרומייב לפרוש מהשירות בדצמבר 1988.

לאחר פרישתו מהצבא שימש כיועצו הצבאי של נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב.

ב-19 באוגוסט 1991, בעת תחילת ניסיון הפיכה של החוגים השמרנים בשלטון הקומוניסטי, נפש אחרומייב עם משפחתו בסוצ'י. הוא לא ההיה בין הקושרים שתכננו את ההפיכה, אך כששמע עליה, החליט לחזור למוסקבה ולהצטרף אליהם. ניסיון ההפיכה לא צלח ואחרומייב העדיף להתאבד, כדי לא לעמוד למשפט. הוא שם קץ לחייו ב-23 באוגוסט במשרדו במוסקבה. נקבר בבית העלמין טרויקורובסקויה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:ראשי המטה הכללי של צבאות רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:שריונאים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות): אישים
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא האדום
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור שרנהורסט
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:מתאבדים: אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1923
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1991
גבינת קווארק

**קווארק** או **קווארג** (בגרמנית: **Quark**, בפולנית: **twaróg**) היא גבינה טרייה לבנה רכה לבישול, לאפייה ולמריחה. זוהי גבינה מסורתית במטבחים של מדינות בלטיות, גרמניות וסלאביות, ובקרב יהדות אשכנז ועמים טורקיים.

## אטימולוגיה
המילה *קווארק* (בגרמנית: *quarc, twarc, zwarg*; בסקסוניה התחתונה: *dwarg*), נמצאת בשימוש בגרמנית מאז המאה ה-14. מקורה ככל הנראה במקבילה סלאבית מערבית, *twarog* בסורבית תחתונה, *twaroh* בסורבית עילית, *twaróg* בפולנית, *tvaroh* בצ'כית ובסלובקית. המילה מזוהה גם עם *творог* ברוסית (*tvorog*) ובבלארוסית *тварог* (*tvaroh*).

בסלובנית עתיקה *тварогъ* (*tvarogъ*) או *творъ*, *tvor*, משמעותה היא "צורה". כלומר, ניתן לפרש את המשמעות כ"חלב שהתמצק ולבש צורה". היווצרות המילה דומה אפוא לזו של *הפורמג'יו* האיטלקי *והפרומז*' הצרפתי, מאנגלית (form-צורה).

## הפקה

החלב עובר תהליך החמצה בדרך כלל על ידי הוספת חיידקי חומצה לקטית , שסוננו עד ליצירת תהליך הגיבון. ניתן להכין קווארק מסורתית ללא אנזים הגבנה, אך מחלבות מודרניות בדרך כלל מוסיפות כמות קטנה של האנזים. הגבינה אינה עוברת תהליך יישון ולרוב אין מוסיפים לה מלח או שהיא במליחות מועטה.

## מנות

### גלריה
מנות המכילות גבינת קווארק:

קובץ:Cheese blintzes with blackberries.jpg|בלינצ'ס
קובץ:Pierogi leniwe 3538.jpg|פירוגי
קובץ:Paskha2.jpg|פאשקה (רוסיה)
קובץ:Kartoffeln-quark.jpg|תפוחי אדמה מבושלים עם קווארק ועשבי תיבול (גרמניה)
קובץ:Noodle_Kugel.jpg| קוגל עם קווארק וצימוקים
קובץ:Pyrig 046.jpg|פירוז'ק עם קווארק ועשבי תיבול
קובץ:Varskes surelis2.jpg|קינוח קווארק עם ציפוי שוקולד


## קישורים חיצוניים

*גבינת קווארק באתר cheese 
*הדרכה להכנת קווארק בבית 
*מתכון לקווארק ביתית ללא אנזים הגבנה 

## הערות שוליים

קווארק
קטגוריה:המטבח הגרמני
יוהאן הנריק שלגרן

**יוֹהַאן הֶנְרִיק שֶלְגְרֶן** (בשוודית: **Johan Henric Kellgren**; 1 בדצמבר 1751 – 20 באפריל 1795) היה משורר, מחזאי, לבריתן ומבקר ספרות שוודי.

## ביוגרפיה
הוא נולד ב ב (כיום חלק מהקומין , מחוז וסטרה ייטלנד). הוא היה בן של כומר, אבל הוא היה חילוני בדעותיו. הוא למד ב, וכבר היה לו מוניטין כמשורר כשהפך ל"" (שווה ערך לפרופסור) לאסתטיקה באקדמיה ב-1774.

שלוש שנים לאחר מכן עבר לסטוקהולם, שם החל ב-1778 לפרסם את כתב העת "" עם העורך . שלגרן היה העורך היחיד משנת 1788 ואילך. ב-1779 כתב שיר המתאר את הלווייתה של השחקנית הצעירה והפופולרית אולריקה רוסנבלד (Ulrica Rosenblad), שצוטט בעיתונות. שלגרן היה הספרן של גוסטב השלישי, מלך שוודיה משנת 1780, והפך למזכירו הפרטי בשנת 1785. עם הקמת האקדמיה השוודית ב-1786 הוא מונה לאחד מחבריה הראשונים.

הוא מת משחפת בסטוקהולם. שלגרן מעולם לא היה נשוי, אבל היה בשלב מסוים מאהבה של הפרימדונה .

## יצירותיו
נטייתו הסאטירית העזה הובילה אותו למחלוקות רבות, בעיקר עם מבקר הספרות תומאס תורילד, נגדו ביים את הסאטירה שלו Nytt försök till orimmad vers ("ניסיון חדש לפסוק לא-מחורז"), שם הוא גם מגחך על "השתוללות של שייקספיר" ו"העוויתות של גתה". חוסר ההומור שלו גורע מהעניין של כתביו הפולמוסיים. יצירותיו הפואטיות בחלקן ליריות, בחלקן דרמטיות; מחזותיו מבוססים על עלילותיו של גוסטב השלישי. השירים המשולבים בארבע האופרות שהפיקו יחד, כלומר, Gustaf Vasa ("גוסטב ואסה"), Gustaf Adolf och Ebba Brahe (גוסטב אדולף ואבה ברהה), Aeneas i Carthago (איניאס בקרתגו) ו-Drottning Kristina ("המלכה כריסטינה"), הם כולם פרי יצירתו של שלגרן.

משנת 1788 לערך, תחושה רצינית יותר שולטת בחרוזיו של שלגרן, בין היתר בשל השפעתם של לסינג וגתה, אך כנראה באופן ישיר יותר בשל המחלוקת שלו עם תורילד. מבין שיריו הקטנים שנכתבו לפני תאריך זה החשובים ביותר הם שיר האביב המקסים Vinterns valde lyktar ("הפנסים הנבחרים של החורף"), ו-Mina Löjen ("השקרים שלי") הסאטירי, מתקפה על כותב השירים קארל מיקאל בלמן, ו-Man äger ej snille för det man är galen ("אין לך גאונות כי אתה משוגע"). היצירות הטובות ביותר של מה שמכונה תקופתו המאוחרת הן הסאטירה Ljusets fiender ("אויבי האור"), השיר הקומי Dumboms lefverne ("הכבד של המטומטם"), Kantat d. 1. Jan. 1789 ("קנטטה ל-1 בינואר 1789") הפטריוטי, האודה Till Kristina ("לכריסטינה"), הקטע Sigwart och Hilma ("סיגוורט והילמה"), והשיר היפה Nya skapelsen ("בריאה חדשה"), "המתאר את כוח האהבה שביכולתה להעניק לסופר תפיסה חושית של כל פלאי הטבע, על ההרמוניה הנפלאה שבהם". שני השירים הם מיטב יצירותיו הן בחשיבה והן בצורה.

בין מילות שיריו ניתן למצוא את הפירות המובחרים ביותר של העידן הגוסטביאני של הכתיבה השוודית. שיריו הקודמים אכן מבטאים את הספק השטחי ואת קלות הדעת המחוצפת האופיינית לתקופתו; אבל ביצירותיו בשנותיו הבשלות יותר הוא אינו סתם "משורר של עונג", כפי שתיאר תורילד את סגנונו בבוז, אלא נציג ראוי של רגש מוסרי רציני ואהדה אנושית נבונה בחרוזים הולמים ומלודיים.

## מהדורות
את ה-Samlade skrifter שלו ("אסופת כתבים", 3 כרכים, 1796; מהדורה מאוחרת יותר, 1884–1885) הוא תיקן בעצמו. את ההתכתבות שלו עם  ועם  ערך  (1886–1887 ו-1894).

## קישורים חיצוניים

* 
* 


* Kellgren, Johan Henrik - 1911 Encyclopædia Britannica
* Henrik Schück (1894), Johan Henrik Kellgrens bref till Abraham Niclas Clewberg


## הערות שוליים

קטגוריה:לבריתנים
קטגוריה:חברי האקדמיה השוודית
קטגוריה:שוודים שנפטרו משחפת
קטגוריה:ילידי 1751
קטגוריה:נפטרים ב-1795
לוחמת (סרט, 2022)

**לוחמת** (באנגלית: **The Woman King**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2022, מסוגת דרמה היסטורית, אשר בוים על ידי ג'ינה פרינס-בית'ווד. הסרט מספר את סיפורן של האמזונות של דהומיי, יחידה מיוחדת של נשים אשר לחמה בצבא ממלכת דהומיי שבמערב אפריקה.

## עלילה
הסרט מתרחש בשנת 1823 בממלכת דהומיי שבמערב אפריקה. נאווי (תסו מבדו) היא נערה מרדנית שאביה מנסה ללא הצלחה לשדך אותה לגברים מבוגרים. לאחר שנואש מניסיונותיו, אביה מעניק אותה למלך גזו (ג'ון בויגה) שמגייס אותה לאגוג'י - יחידת הנשים המיוחדת של צבא דהומיי. נאווי משתלבת בהדרגה ביחידה, ולומדת להכיר את המפקדת שלה - הגנרלית הקשוחה ננסיקה (ויולה דייוויס), שמסתירה סודות אפלים. הממלכה כולה מתכוננת לקראת מלחמה עם ממלכת איו השכנה, שמעוניינת לחטוף אזרחים מדהומיי כדי למכור אותם כעבדים לסוחרים לבנים.

## הפקה
בשנת 2015 ביקרה השחקנית מריה בלו בבנין, היכן שהייתה ממוקמת ממלכת דהומיי. בלו חקרה את סיפורן של האמזונות של דהומיי, והגתה את הרעיון לכתוב עלילה לסרט שיעסוק בהן. במשך כמה שנים, הציעה בלו את העלילה לכמה אולפנים שסירבו לה, אולם ב-2020 קיבלה אישור מחברת סרטי טריסטאר שהסכימו להפיק את הסרט. צילומי הסרט החלו בדרום אפריקה ב-2021, אולם הפסיקו בעקבות התפרצות וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה בדרום אפריקה. בתחילת 2022 חודשו הצילומים.

הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בספטמבר 2022 בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. ב-16 בספטמבר הוא הוקרן לראשונה בבתי קולנוע בארצות הברית. הסרט זכה לשבחים רבים על העלילה והכוריאוגרפיה, אולם ספג ביקורת על חוסר דיוק היסטורי. בטקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, היה הסרט מועמד לזכייה בפרס לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, אנסמבל המשחק הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר עבור ויולה דייוויס. דייוויס הייתה מועמדת לזכייה גם בפרס גלובוס הזהב.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

#### ביקורות
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2022
הדסה אשדות

**הדסה אשדות** (נולדה בשנת 1935) היא סופרת ומתרגמת ישראלית. פרסמה 3 רומנים ותירגמה לעברית ספרי ילדים ונוער מאנגלית ומצרפתית.

## ביוגרפיה
הדסה אשדות נולדה בתל אביב, גדלה והתחנכה בירושלים. בעלת תואר ראשון בתיאטרון וייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטה בהולנד.

אשדות היא פסיכולוגית משפחתית וזוגית, מטפלת בעמותות נט"ל ו"בשביל החיים" ומרצה באוניברסיטת תל אביב.

אשדות ערכה עם משה הורביץ לקט ליועץ החינוכי, "משפחות חד-הוריות והמערכת החינוכית" (1986), ששימש אנשי מקצוע רבים. היא חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.

עד לפטירתו, הייתה נשואה לדב אשדות, שעבד בשגרירות ישראל בפריז. בנם היחיד הוא יזהר אשדות. היא מתגוררת בהרצליה.

## ספריה
* כל הטובים (תל אביב: ספריית מעריב, 1992)
* מריאן של השלגים (כפר סבא: א' ניר, 2000)
* גלגוליו של אלמוות שקט (ירושלים: כרמל, 2013)

## תרגומים
* סוס בלי ראש / פול ברנה (תל אביב: מסדה, 1966)
* הצפור הכחלה—זהבית—ציצת השער / פרו (תל אביב: מ' מזרחי, 1966)
* מקהלת החיות / גרים (תל אביב: מ' מזרחי, 1966)
* הנסיך הצפרדע / גרים (תל אביב: מ' מזרחי, 1966)
* פינוקיו / קרלו קולודי (תל אביב: מ' מזרחי, 1966)
* עשרים ואחד כדורים פורחים / וילים פין די-בואה (תל אביב: מסדה, 1966)
* היפות באגדות העולם: הצפור הכחלה, זהבית, ציצת-שער / פרו (קריית גת: דני ספרים, 2002)

## קישורים חיצוניים

* הדסה אשדות באתר סימניה.
* השקת הספר "גלגוליו של אלמוות שקט" - הדסה אשדות באתר יוטיוב, 16.12.2013.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
Depths of Wikipedia

**Depths of Wikipedia** (תרגום מאנגלית: **עמקי [[ויקיפדיה]]**) היא קבוצת חשבונות שמציגים עובדות "מוזרות", "נישתיות" ו"מעניינות" מוויקיפדיה האנגלית ברשתות החברתיות. החשבונות מציגים צילומי מסך קצרים והומוריסטיים מתוך ערכים אמיתיים. החשבון הראשון של "עמקי ויקיפדיה" נפתח ברשת אינסטגרם על ידי אנני רוורדה, סטודנטית באוניברסיטת מישיגן.

רוורדה אירחה סדנאות עריכה בוויקיפדיה וכן מנחה מופעים חיים של "עמקי ויקיפדיה".

## יצירה
ממוזער| רוורדה בשנת 2022
חשבון האינסטגרם "depthsofwikipedia" נוצר באפריל 2020 על ידי אנני רוורדה, סטודנטית שנה א' דאז למדעי המוח באוניברסיטת מישיגן. החשבון נולד כ"פרויקט קורונה" של רוורדה, במהלכו תכננה לשתף עובדות "מפתיעות ומצחיקות" שמצאה בוויקיפדיה האנגלית. "עמקי ויקיפדיה" נולד בהשראת קולאז' של קטעים מוויקיפדיה שהכינה רוורדה עבור פנזין של חבריה, ומתצלום של פרה נפולה מתוך הערך "הטיית פרה" .

רוורדה הביעה עניין רב בוויקיפדיה עוד לפני תחילת המיזם, ובילתה זמן רב בתחרויות ויקימרוץ עם חבריה בחטיבת הביניים ובתיכון.

לאחר שחשבון האינסטגרם של "עמקי ויקיפדיה" תפס תאוצה, רוורדה יצרה חשבונות של המיזם בטיקטוק ובטוויטר וכן השיקה ניוזלטר.

## פעילות
טקסט=An image of a cow on Wikipedia, with the caption "A healthy cow lying on her side is not immobilized; she can rise whenever she chooses."|ממוזער| רוורדה ציינה כי התמונה הזו, יחד עם הכיתוב המלווה אותה, היוותה "השראה" להקמת העמוד.
הפוסטים של "עמקי ויקיפדיה" סובבים סביב ציטוטים ותמונות, לרוב חסרות הקשר, מתוך ערכים אמיתיים מוויקיפדיה האנגלית. כך למשל, פורסמו ציטוטים ותיאורים מתוך הערכים "מכנסיים מתפוצצות" , "שחמט על לוח ממש גדול" , "רשימה של כינויים שנאמרו על-ידי דונלד טראמפ" , ו"אפיפיורים שהיו פעילים מינית" .

לדברי רווארדה, היא מקבלת הצעות רבות למאמרים וציטוטים. באוקטובר 2021, היא טענה שהיא מקבלת "כ-30 עד 50 הצעות ביום", והיא מנחה הופעות חיות המבוססות על העמוד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תופעות אינטרנט
דייב סמית'

**דייב רולין סמית**' (באנגלית: **Dave Rollin Smith**; 13 באוקטובר 1940 – 15 בפברואר 2019) היה המייסד והארכיונאי הראשי של ארכיון וולט דיסני באולפני וולט דיסני שבברבנק, קליפורניה.

## ביוגרפיה
סמית' נולד ב-13 באוקטובר 1940 וגדל בפסדינה, קליפורניה. כילד הביע הערכה לסרטי דיסני, וכאחד הגר בקליפורניה, הוא ביקר בדיסנילנד לעיתים קרובות. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובילה שנה וחצי כמתמחה בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה. לאחר מכן חזר לקליפורניה ועבד כספרן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במשך חמש שנים.

בסוף שנות ה-60, סמית' עבד על ביבליוגרפיה על וולט דיסני כששמע לראשונה על ארכיון אפשרי שנוצר על ידי חברת וולט דיסני. סמית', שבאותה תקופה עדיין עבד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, כתב לחברת דיסני מכתב המציע את שירותיו, אשר התקבל על ידי החברה.

### קריירה
[ממוזער|ימין|לוחית ה[אגדות דיסני של סמית' הנמצאת באולפני וולט דיסני בברבנק]]
הוא הצטרף לחברה ב-22 ביוני 1970, כהארכיונאי הראשון שלה. המשימה הראשונה שלו הייתה לתעד את כל הפריטים שהיו מאוחסנים במשרדו של וולט דיסני מאז מותו ארבע שנים קודם לכן.

סמית' כתב ספרים רבים, הכוללים את "Disney A to Z", אנציקלופדיה רשמית אודות דיסני, ספרי טריוויה של וולט דיסני וגם היה שותף בכתיבת "Disney: The First 100 Years". בשנת 2007 קיבל סמית' את פרס אגדות דיסני, אות כבוד הניתן לאנשים שתרמו תרומה משמעותית לחברת וולט דיסני.

בין 1980 ל-2001, סמית' היה המנהל המבצעי של אגודת כתבי היד. הוא גם היה חבר באגודת הארכיונאים בקליפורניה. ב-24 ביוני 2010, ארבעים שנה לאחר שהחל לעבוד בדיסני, הודיע סמית' שהוא יפרוש בזמן הקרוב. לאחר פרישתו, הוא עבד בדיסני כיועץ. לפי המעריצים וההיסטוריונים של דיסני, הוא נחשב לסמכות הסופית בנושא ההיסטוריה של דיסני.

## ספרים
* **Disney: The First 100 Years** (אנגלית - , גרמנית - )
* **Disney A to Z** ()
* **Ultimate Disney Trivia Book Volume 2** ()
* **Ultimate Disney Trivia Book Volume 3** ()
* **Ultimate Disney Trivia Book Volume 4** ()
* **Disney Trivia from the Vault: Secrets Revealed and Questions Answered** ()

## קישורים חיצוניים
* 
* ראיון עם דייב סמית' באתר themeparkinsider.com
* ערך באתר D23

## הערות שוליים

קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
שלמן

**שלמן** (בפיניקית: **𐤔𐤋𐤌𐤍**), **שלמנו** או **שולמנו** (באכדית: **Šalmānu**, **Salmānu** או **Šulmānu**, כלומר "החברותי") הוא אל מסופוטמי (אשורי) וכנעני־פיניקי. האל מופיע בדת האשורית, אולי כהתגלות חברותית (כמשמעות שמו) של האל הלאומי אשור. האל מוכר גם מהעולם הדתי הכנעני־פיניקי, כמו משמות תיאופוריים מכתבי אוגרית ומהקיפוס של עבדמסכר (מתוארך למאה ה־3 לפנה"ס) שהוקדש לו; כאל כנעני הוא מתועד גם באסטלה מצרית מהשושלת ה־21 או ה־20 (1189–945 לפנה"ס) ובה הקדשה לשלמן. אל בשם "סלמן"/"שלמן" נמצא בתדמור, חטרא וכתובות צפון־ערביות  ודרום־ערביות.

האל מוכר מהרכיב התיאופורי בשם המלכותי שלמנאסר (באכדית: Salmanu-ašared, אך סביר שה־S הפותחת נהגתה כ־שׁ'), שמתועד מהמאה ה־13 לפנה"ס (שלמנאסר הראשון) עד המאה ה־8 לפנה"ס (שלמנאסר החמישי); הצורה הכנענית "שלמן" מתועדת, בעקיפים, בכתיב המקראי "**שלמנ**אסר". השמות המלכותיים השמיים צפון־מערביים Sa-la-ma-nu (מלך מואב בימי תגלת־פלאסר השלישי), שלמנעבד (מלך אדום) ואולי גם שלמה (Σαλωμων – סלומון או שלומון בתרגום השבעים) מפורשים כשמות תאופוריים המזכירים את שלמן.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים מסופוטמיים
קטגוריה:אלים כנעניים
אסטריקס ואובליקס נגד קיסר

**אסטריקס ואובליקס נגד קיסר** (בצרפתית: **Astérix et Obélix contre César**) הוא סרט קומדיה והרפתקאות צרפתי לכל משפחה משנת 1999, שבוים על ידי הבמאי קלוד זידי ומהווה את עיבוד הלייב אקשן הראשון לעלילות "אסטריקס" מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו. עלילת הסרט משלבת מספר קשתות עלילה מסיפורי "אסטריקס", בעיקר "אסטריקס הגאלי", "אסטריקס ומגיד העתידות", "אסטריקס בארץ הגותים", "אסטריקס הלגיונר" ו"אסטריקס הגלדיאטור", לצד בדיחות ואזכורים מעלילות נוספות, כולל דיון הומוריסטי בין קיסר לברוטוס שנלקח מ"אסטריקס וקלאופטרה", ודמותו של האנטגוניסט הראשי, לוציוס דטריטוס, המבוסס על דמותו של טוליוס דטריטוס, האנטגוניסט הראשי בעלילת "אסטריקס והסכסכן מרומא".

עם עלייתו לאקרנים, הסרט זכה להצלחה בקופות והפך לסרט המופק היקר ביותר בקולנוע הצרפתי בכל הזמנים.

## עלילת הסרט
יוליוס קיסר חוגג את ניצחונו על גאליה, אך מנגד, מסתיר ממנו לוציוס דטריטוס, יועצו האישי, כי כפר אחד הצליח להתנגד להם. דטריטוס נוסע למוצב הממוקם סמוך לכפר, שם קאיוס בונוס, הקנטוריון המופקד על המוצב, מסביר כי לגאלים יש שיקוי-פלא ההופך אותם לבלתי-מנוצחים. דטריטוס מחליט להפיק לעצמו את השיקוי, וכשהוא שומע שאסטריקס ואובליקס עומדים בראש הכוחות הגאליים, מנסה ולא מצליח לחסל אותם.

במקביל, אל כפר הגאלי מגיע מגיד עתידות נוכל המנבא את הגעתם של גובה המיסים הרומי וכוחותיו; חרף מחאותיו של אסטריקס, הכפר מאמין לו, ולכן כאשר מגיע גבאי מיסים רומי, הם מגרשים את כוחותיו ולוקחים את הזהב. מאוחר יותר, "מגיד העתידות" מסמם ומהפנט את אסטריקס, במטרה ליצור הסחה בזמן שהוא גונב את כספי המיסים; אך החדשות על הגניבה מגיעות לקיסר, שמגיע בעצמו למוצב ודורש את התקפת הלגיון. כשהוא עד לתבוסת צבאו, דורש הקיסר מדטריטוס להכניע את הכפר, אחרת ישליכו לאריות.

על מנת להכניע את הכפר, מסווה דטריטוס את עצמו ומספר מחייליו ככהנים דרואידים וחוטף את אשפיקס בכנס דרואידים. בתגובה, מסווה אסטריקס את אובליקס כלגיונר, והשניים מסתננים למוצב במטרה לחלץ את הדרואידים, אך דרכיהם נפרדות; ואסטריקס נכלא ומובא לצינוק, שם הוא ואשפיקס מסרבים לדרישותיו של דטריטוס להכין את שיקוי-הפלא, עד שהוא מענה את מבריקוס, כלבו של אובליקס. דטריטוס משתמש בשיקוי על מנת לזרוק את קיסר לכלא, ותופס את הפיקוד לצד אובליקס הנאיבי כשומר ראשו. מאוחר יותר, כשהוא קולט את טעותו, אובליקס מסייע לאסטריקס, אשפיקס, מבריקס וקיסר לברוח.

עם שחרורו, מחליט קיסר לשתף פעולה עם הגאלים על מנת להביס את דטריטוס, שתוקף את תושבי הכפר באמצעות שיקוי-הפלא. על מנת להביסו, מבשל אשפיקס גרסה מיוחדת של השיקוי, שיוצרת עשרות כפילויות של אסטריקס ואובליקס. קיסר מוחזר לשלטון, ומעניק לכפר את חירותו.

## צוות השחקנים והדמויות
* כריסטיאן קלאבייה – **[[אסטריקס]]**
* ז'ראר דפארדיה – **[[אובליקס]]**
* רוברטו בניני – **לוציוס דטריטוס**
* מישל גלברו – **לוחמאמיקס**
* קלוד פייפל – **[[אשפיקס]]**
* דניאל פרובוס – **פרוליקס**
* פייר פלמד – **חמשיריקס**
* לטישה קסטה – **פלבאלה**
* אריאל דומבסל – **גברת מתושלחיקס**
* סים – **מתושלחיקס**
* מריאן זגברכט – **יופימיין**
* גוטפריד ג'ון – **[[יוליוס קיסר]]**
* ז'אן-פייר קסטלדי – **קאיוס בונוס**
* ז'אן רוג'ר מילו – **אוטומטיקס**
* ז'אן-ז'אק דבו – **בסדראלפביתיקס**
* הארי קרוגר ג'וניור – **טראגיקומיקס**

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטי קומדיה צרפתיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי אסטריקס
קטגוריה:רומא העתיקה בתרבות
אחיה (יישוב)

[ממוזער|היישוב אחיה במבט מצפון מזרח, מהיישוב [אש קודש (מאחז)|אש קודש.]]
**אחיה** היא התנחלות הנמנית עם יישובי גוש שילה שבצפון-מזרח מועצה אזורית מטה בנימין, סמוך לשבות רחל.

## אטימולוגיה
היישוב קרוי על שמו של הנביא אחיה השילוני שפעל בממלכת ישראל בשילֹה הסמוכה.

## היסטוריה
היישוב הוקם כמאחז ב-1997 על גבעה בגובה 857 מעל פני הים, כ-1.2 ק"מ צפונית-מזרחית לשבות רחל על ידי הרב יוסף שוקר. מתחילה הוגדר כשכונה של שבות רחל, ונקרא "שבות רחל ד'". במקום ישנם בתי קבע לצד קרוואנים, וכן בית כנסת ומקווה טהרה.

נכון ל-2023 גרות בו כ־82 משפחות. תעסוקת התושבים: מטעים, בית בד, יקב, בניין, מקצועות חופשיים, הייטק ועוד. היישוב ממוקם על אדמות מדינה ויש לו הסכם הרשאה לתכנון מטעם ההסתדרות הציונית עד לינואר 2005. משרד הבינוי והשיכון מימן הקמת תשתיות בסכום של 1,675,000 ש"ח.

במרץ 2024 פרסם המנהל האזרחי על כוונתו לצרף את שטחי היישוב לשטחי שילה, וב-13 בפברואר 2025 חתם אלוף פיקוד מרכז אבי בלוט על צו המכליל את אחיה בשילה.

במאי 2025 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני להסדיר את אחיה כיישוב עצמאי. בנובמבר 2025 חתם בלוט על צו המעניק ליישוב מעמד עצמאי.

### משק אחיה

ב-1998 נוסד במקום משק אחיה על ידי הרב יוסי שוקר, ואשר היווה בית הבד המרכזי לתוצרת הזיתים החקלאית ביהודה ושומרון. בהמשך, בעקבות גידול בית הבד, הוא עבר אל אזור התעשייה של היישוב שילה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אחיה, באתר שלום עכשיו
## הערות שוליים

קטגוריה:גוש שילה
קטגוריה:מאחזים ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1997
קטגוריה:מועצה אזורית מטה בנימין