open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
החתונה בקנה

[ממוזער|שמאל|250px|ישו בחתונה בקנה, מנחה משרת למזוג ל[כדים מים, שנהפכים ליין; מוצג בחזית כנסיית החתונה היוונית-אורתודוקסית בכפר כנא]]
[שמאל|ממוזער|250px|'''[החתונה בקנה (ורונזה)|החתונה בקנה** ([[1563]]) מאת [[פאולו ורונזה]]]]
[[קובץ:HidradeCambre.jpg|שמאל|ממוזער|250px|"[[הכד מירושלים]]" הוא [[כלי אבן]] הנשמר בכנסייה [[קתולית]] בכפר [[קאמברה]]  ב[[ספרד]], ולפי האמונה המקומית הוא אחד הכדים המקוריים שבהם הפך ישו מים ליין]]
**החתונה בקַנָה** הוא אירוע המתואר ב[[הברית החדשה|ברית החדשה]] ([[הבשורה על-פי יוחנן]], , פסוקים 1-11), ובו ביצע [[ישו]] לראשונה [[נס]] גלוי. על פי הכתוב, בעת שהשתתף ישו במסיבת [[חתונה]] ביישוב קַנָה  שב[[הגליל|גליל]], התרחש בהנחייתו נס ו[[מים]] הפכו ל[[יין]].

קנה שבגליל מזוהה לרוב עם [[כפר כנא]] של ימינו, הנמצאת ב[[הגליל התחתון|גליל התחתון]] (מעט צפונית ל[[נצרת]]), שידוע כי הייתה כפר [[יהודי]] בימיו של ישו. זיהוי זה מקובל על [[משמורת ארץ הקודש]], שהקימה בכפר [[כנסיית החתונה|כנסייה קתולית המנציחה את האירוע]], וגם על [[הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים]], שאף היא בנתה "כנסיית חתונה" בכפר. אחרים מזהים את המקום עם [[ח'רבת קאנא]]  שבגליל התחתון, במרחק של כ-9 ק"מ מכפר כנא, או אף עם [[קאנא]] ב[[הגליל העליון|גליל העליון]], שנמצאת ב[[לבנון]] של ימינו.

==תיאור האירוע==
האירוע התרחש לאחר פגישתו של ישו עם [[נתנאל מקנה|נתנאל]] , תושב הכפר **קַנָה שבגליל''' (Κανὰ τῆς Γαλιλαίας), בה הוא מבטיח לו כי הוא עתיד לחזות בנסים גדולים. שלושה ימים לאחר מכן נערכה בכפר חתונה יהודית, ובין הקרואים לחתונה היו מרים, בנה ישו ותלמידיו. במקום היו שישה כדי אבן גדולים, , שכל אחד מהם יכול להכיל בין 2 ל-3 "בַּתִּים" (μετρητὰς).

באמצע סעודת המצווה נגמר היין, ומרים הסבה את תשומת ליבו של בנה לעניין. בתחילה ישו דחה את פנייתה, באומרו , אך מרים בכל זאת אמרה למשרתים לעשות מה שישו יגיד להם.

בהנחייתו של ישו, מילאו המשרתים את ששת הכדים במים, שהפכו בתוכם ליין משובח בדרך נס. הם שאבו את היין והביאו אותו אל "ראש המסיבה" (ἀρχιτρίκλινος), שלא ידע מה מקורו, ושיבח את החתן על כך שהגיש בסוף הסעודה יין משובח עוד יותר מזה אשר הוגש בהתחלה.

זה היה הנס הראשון שביצע ישו, . לאחר מכן ירדו ישו ואנשיו אל כפר נחום, ומשם עלו לירושלים לרגל הפסח.

## פרשנות
האירוע הוא הראשון מבין שבעה נסים שביצע ישו והמתוארים על ידי יוחנן. המאורע נתפש כרמז להגשמה של נבואת עמוס () וברכת יעקב (), בהם מופיע שפע של יין כאחד מן הביטויים לבואו של המשיח. כמו כן הפרשנות הנוצרית רואה בחתונה הגשמה של החתונה המשיחית המתוארת בספר ישעיהו ().

מרים מתוארת כאן כמי שיכולה להשפיע על בנה ישו לסייע לבני האדם; לפיכך מאורע זה מבסס את המסורת הנוצרית של הערצת מרים , ונוצרים רבים (בעיקר קתולים ואורתודוקסים) מרבים לפנות אליה ולבקש שתפעל למענם אצל אלוהים. בנוסף סיפור זה מוצג כמודל ליחס חיובי של הנצרות לגבי מוסד הנישואים וצריכת אלכוהול.

יש לציין שהטקסט מתאר כי המים שהפך ישו ליין נאגרו בשישה כדי אבן, וכי דבר זה מתאים לנוהג היהודי הנובע מהלכות הטהרה. מיוחד בציון זה היא העובדה שבשלהי תקופת הבית השני (שלהי המאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לספירה), ורק בתקופה זו, היו בשימוש בידי היישוב היהודי בארץ ישראל, ביהודה ובגליל, כלי אבן, ובהם גם סוג של כלי גדול שניתן להניח כי כלים מסוגו שימשו בחתונה של קנה.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חתונה בקנה, ה-
קטגוריה:כפר כנא
קטגוריה:נסים בנצרות
בלגורוד

שמאל|ממוזער|290px|מרכז קניות "שדרות אופנה"
[ממוזער|שמאל|350px|[נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד]]
**בֶּלְגוֹרוֹד** (ברוסית: **Бе́лгород**) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בלגורוד. העיר ממוקמת על שפת נהר סוורסקי דונץ, כ-695 ק"מ דרומית ממוסקבה וכ-40 ק"מ מהגבול עם אוקראינה. פירוש השם בלגורוד - "עיר לבנה". בעיר מתגוררים כ-330 אלף תושבים.

בעיר קיימים שבעה מוסדות להשכלה גבוהה.
יסוד כלכלת העיר - מפעלי גיר. בסביבות העיר קיימים מרבצי גיר באיכות גבוהה.

## היסטוריה
העיר הוקמה בשנת 1596 כמבצר בגבול הדרומי של רוסיה. בתחילת המאה ה-18 לאחר סיפוח אוקראינה חשיבות העיר כמבצר גבול ירדה ובשנת 1785 המבצר סיים את תפקידו המבצעי.

במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-25 באוקטובר 1941. היא נכבשה שוב על ידי הצבא האדום ב-9 בפברואר 1943. נכבשה שוב על ידי הוורמאכט ב-18 במרץ 1943 במסגרת קרב חרקוב השלישי שהוביל ליצירת "מבלט קורסק". הגרמנים תקפו את המבלט מסביבות בלגורוד ובסביבתה התנהל קרב קורסק שהיה קרב השריון הגדול בהיסטוריה. בבלגורוד נמצאת דיורמה גדולה המדגימה את הקרב הזה.

## דגל העיר
דגל בלגורוד הוא סמל לאחדות ולאינטראקציה של תושבי העיר. הדגל הנוכחי אושר ב-22 ביולי 1999 על פי החלטת מועצת הצירים של העיר בלגורוד מס' 321 ונכנס למרשם הרלדיקה של הפדרציה הרוסית עם מספר רישום 978 ב-2002.

הדגל (בד כחול עם פס לבן בתחתית) מתאר אריה צהוב העומד על רגליו האחוריות ומעליו מתנשא נשר לבן. סמלי העיר הם בני יותר מ-300 שנה והופיעו בתקופת שלטונו של פיוטר הראשון. הצאר הרוסי העניק את הסמל לאנשי בלגורוד לכבוד הניצחון על השוודים בקרב על פולטבה (1709). בשנת 1712 הופיע הסמל על דגלו של גדוד בלגורוד, שהביס את האויב, ובשנת 1727 הוא הפך לסמלו של המחוז החדש שהוקם.

## קישורים חיצוניים

* 

* הדיורמה בבלגורוד
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מחוז בלגורוד: ערים
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
הסראי הגדול

**הסראי הגדול** (בערבית: **السراي الكبير** או "ארמון הממשלה", בצרפתית: **Le Grand Serail**) הוא מבנה ממשלתי בו שוכן משרד ראש ממשלת לבנון בביירות.
## היסטוריה
המבנה הוקם לראשונה על ידי העות'מאנים ב-1853 ושימש כבסיס צבאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה הבניין למקום מושבו של הנציב העליון הצרפתי בלבנון ובסוריה. בשנת 1943, כאשר לבנון קיבלה את עצמאותה, המבנה הפך למשרד ראש הממשלה, והוא כולל את דירת השרד של ראשי ממשלת לבנון.

בשנת 1998 חודש המבנה לחלוטין, ולשם כך נהרס כולו, למעט קירותיו החיצוניים.

המבנה ממוקם על ראשה של גבעה במרכזה של ביירות, במרחק כמה רחובות מבניין הפרלמנט הלבנוני, זהו המבנה החשוב ביותר מבין שלושה מבנים עות'מאניים בביירות. שני המבנים האחרים הם בניין מועצת הפיתוח ומגדל השעון של חמידייה, שנמצא בסמוך אליו.

## מגדל השעון של חמידייה
מגדל השעון של חמידיה תוכנן על ידי יוסף אפטימוס ושוחזר בשנת 1994 למצבו המקורי. גובהו 25 מטר והוא היה המבנה הגבוה ביותר בביירות בזמן סיום בנייתו. הוא נבנה מאבן חול ביירותי, אבן גיר ג'וניה, בזלת דמשק ואבן אדומה דיר אל קמאר. פעמון במשקל של 300 ק"ג נמצא בקומה השלישית והגישה אליו היא מגרמי מדרגות יצוקים בתוך פיר המגדל בגודל 4 על 4 מטרים. בקומה זו יש ארבע מרפסות מיניאטוריות בסגנון נאו-אוריינטליסטי ובראשן ארבעת לוחות השעון הגדולים מתוצרת צרפת אשר יובאו במיוחד על ידי השגרירות העות'מאנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביירות: מבנים
קטגוריה:ממשלת לבנון
פתילייה

ממוזער|שמאל|250px|פתילייה ישנה (למעלה) וחלקיה (למטה)
ממוזער|שמאל|250px|מתקן לחימום אפרוחים, גיגית על גבי פתילייה. (צולם ב"מוזיאון החלוץ הדתי")
**פתילייה** היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת. קרוסין הוא הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט. את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער. על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול. ברוב הפתיליות היה מנגנון שאפשר את הגבהת פתיל הלבד או הנמכתו באמצעות כפתור בורגי וכך לשלוט בגובה הלהבה.

החום שהפתילייה משחררת נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי. 

בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול. בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל. סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.

הפתיליות שנפוצו בישראל הכילו פתילת לבד רחבה. כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם. בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא אפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה. 

החל מאמצע שנות החמישים ועד היום, ככל שהתרבו כירות הגז הלכו הפתיליות ונעלמו מנוף הארץ. כיום הן מצויות כמעט רק במסעדות מסוימות המתמחות בתבשילי קדירה ומאכלים אחרים (כמו חמין) הדורשים בישול אטי וממושך.


קובץ:PikiWiki_Israel_14885_Immigrant_in_transit_camp.jpg|בישול על פתיליות במעברה, סביבות 1950
קובץ:PikiWiki Israel 50967 transit camp.jpg| פתיליות ופרימוסים במעברה, סביבות 1950
קובץ:Sir-on-ptilia.JPG|סיר על פתילייה
קובץ:Pot-array.JPG|תבשילים טריפוליטאיים על פתיליות במסעדה בת-ימינו



## ראו גם
* ש. פרידמן בע"מ

## קישורים חיצוניים
* תמונות של פתיליות מודרניות

קטגוריה:אמצעי חימום והכנת מזון
קטגוריה:מבערים
קטגוריה:פתילים
בריאנסק

שמאל|ממוזער|200px|
**בריאנסק** (ברוסית: **Брянск**) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בריאנסק, הממוקמת על שפת נהר דסנה וכוללת ארבעה אזורים עירוניים.

## היסטוריה
העיר מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1146, אולם חפירות ארכאולוגיות מוכיחות שהתקיים יישוב במקום כבר בסוף המאה ה-10. העיר הייתה חלק מנסיכות צ'רניגוב. בשנת 1246 הוקמה נסיכות עצמאית. בשנים 1346–1500 נשלטה העיר על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1500 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.

במהלך המאה ה-16 הייתה השליטה על העיר במחלוקת בין רוסיה לבין פולין.

במהלך המאה ה-19 הורגשה תנופת פיתוח תעשייה בעיר והוקמו מספר מפעלים גדולים. בעיר קיימים ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה.

## הקהילה היהודית

## ראו גם
*בריאנסק (מפעל רכבים)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז בריאנסק: ערים
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-10
קוליו

**ארטיס ליאון אייבי ג'וניור** (באנגלית: ****; 1 באוגוסט 1963 – 28 בספטמבר 2022), שנודע בשם הבמה שלו **קוליו** (**Coolio**), היה ראפר ושחקן אמריקאי.

## ביוגרפיה
אייבי נולד במונסן  שבפנסילבניה, וגדל בקומפטון שבדרום מחוז לוס אנג'לס בקליפורניה. בתיכון, כינו את אייבי "בו".
בגיל 17, הואשם קוליו בגנבה וריצה מספר חודשים בכלא.

## קריירה
קוליו החל את הקריירה שלו בלהקת הראפ WC and the Maad Circle.

ב-1994, עזב את והלהקה ועבד על אלבום בכורה שלו, "It Takes a Thief" שיצא ב-19 ביולי אותה שנה. אלבום זה מכר מיליון עותקים רק בארצות הברית וזכה למעמד של אלבום פלטינה.

ב-1995 הוציא סינגל שנקרא Gangsta's Paradise (גן עדן של גנגסטרים). השיר שולב בפסקול בסרט סיכון מחושב והפך לסינגל הנמכר ביותר בשנת 1995. בנוסף הוא הקליט את הפסקול לסרט קלולס. אלבומו השני של קוליו שנשא את שם הסינגל Gangsta's Paradise הגיע למעמד של פלטינה מרובעת, והכיל את הלהיט "Sumpin New".

ב-1997 יצא אלבומו "My Soul" והגיע למקום ה-39 במצעד בילבורד.
שני האלבומים הבאים שלו: "El Cool Magnifico" ו"The Return of the Gangsta" הצליחו פחות מקודמיהם.

ב-2004 יצא אלבום האוסף שלו, "Coolio and Friends" (קוליו וחברים).

ב-28 באוקטובר 2008 יצא האלבום "Steal Hear".

ב-2009 יצא האלבום: "From the Bottom 2 the Top".

### סגנון עבודתו
הסגנון החיובי והעדר אלימות העניקו לו פופולריות בקרב מבוגרים וילדים.

### קריירת משחק
בשנת 1996 השתתף בקומדיה "אלוהים היקר" של הבמאי גארי מרשל. בשנת 2000 שיחק בסרט vהפרודיה "*Shriek If You Know What I Did Last Friday the 13th*". בשנת 2001 שיחק בסרט הדרמה "בושם", לצד מישל ויליאמס וג'ף גולדבלום. בשנת 2002, ביצע אייבי הופעת אורח בסדרה "מכושפות", השתתף בתוכנית "אפקט הפחד" וביצע דיבוב אורח בסדרת האנימציה "הלם סטטי". בשנת 2003, הוא השתתף בסרטים "דרקולה 3000" ובגרסת הבמאי של "דרדוויל". ב-2005 השתתף כאורח בסדרה "ג'ואי".

## פרסים והוקרה
ב-1996 זכה קוליו בפרס גראמי בקטגוריית "הופעת הראפר של השנה". בנוסף הוא היה מועמד בקטגוריית "אלבום השנה".

## חיים אישיים
לקוליו שישה ילדים. אחיו מליק עובד כשחקן וכראפר.

ב-8 במרץ 2009 נעצר קוליו בחשד להחזקת סם מסוג קראק, שנתגלה על גופו במהלך בדיקה ביטחונית.

ב-28 בספטמבר 2022 מת קוליו בעת שביקר חבר בלוס אנג'לס, ככל הנראה מדום לב.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 1994: It Takes a Thief
* 1995: Gangsta's Paradise
* 1997: My Soul
* 2001: Coolio.com
* 2002: El Cool Magnifico
* 2006: The Return of the Gangsta
* 2008: Steal Hear
* 2009: From the Bottom 2 the Top

### אלבומים שיתופיים
* 1991: Ain't a Damn Thang Changed עם WC ו-Maad Circle

### אלבומי אוסף
* 2001: Very Best
* 2001: Fantastic Voyage: The Greatest Hits
* 2004: "Coolio and Friends"

## קישורים חיצוניים

* 

* קוליו, באתר YouTube
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מתחרי האח הגדול (בריטניה)
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: אישים
קטגוריה:אמריקאים שגווייתם נשרפה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
אבן אילת

שמאל|ממוזער|250px|פיר כרייה עתיק בבקעת תמנע
**אבן אילת** הוא שמה של אבן חן ירוקה-כחולה, הנחשבת לאבן הלאומית של ישראל וידועה גם כ"אבן המלך שלמה". אבן אילת נכרתה בבקעת תמנע, וקיבלה את שמה מסמיכות הימצאה לעיר אילת.

## מאפיינים
מבחינה גאולוגית אבן אילת היא סלע המורכב ממינרלי נחושת דוגמת מלכיט, אזוריט, טורקיז, פסאודומלכיט, כריזוקולה ואחרים. מינרלים אלה מצויים בסלע בהרכבים הטרוגניים שונים.

נוסחת הרכבה של אבן אילת (Cu3P2O8Cu(OH ומשקלה הסגולי 2.8–3.2.

בבואה במגע עם חומצה מלחית מוכתמת אבן אילת בגווני צהוב.

## כרייה
בבקעת תמנע התבצעה כרייה נרחבת של נחושת ומינרלי נחושת עוד בימי מצרים העתיקה, ושרידים לכרייה זו ניכרים ברחבי הבקעה. בשנת 1954 הוקמה חברת מכרות נחושת תמנע שעסקה בכרייה מסחרית של נחושת, אולם כרייה זו פסקה כעבור שלושה עשורים.

פיסות סלע גולמי ואבני חן מלוטשות הנמכרות כיום תחת אותו שם מגיעות ממכרות ברחבי העולם, בעיקר מאפריקה ומאמריקה הדרומית. אחד המקורות העיקריים לאבן חן בהרכב דומה הוא פרו.

שמאל|ממוזער|250px|אבן אילת גולמית בתליון
## שימושים
השימוש העיקרי באבן אילת הוא ליטושה ושיבוצה בתכשיטים. מבחינה גמולוגית נחשבת אבן אילת כאבן חן יקרה למחצה בעלת חשיבות מועטת בעולם, אך בעלת חשיבות מקומית בשל היותה אבן החן היחידה שנכרתה בישראל.

אבן אילת נחשבת לאבן אספנות. עם זאת, הפסקת כרייתה של אבן אילת בישראל חשובה בעיקר לאספנים המקפידים על מקורה.

## אבן אילת בבולאות
בשנת 2002 הנפיק השירות הבולאי גליונית מזכרת בשם "גאולוגיה של ארץ ישראל" שעוצבה על ידי משה פרג. מוצגים בה ממצאים מאוספי המכון הגיאולוגי לישראל והאוניברסיטה העברית שצילם ד"ר דוד דרום. ברקע הגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל ואת סלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם.

במרכז הגליונית מוצגת אבן אילת, בין מאובני דג ואמוניט.

## המינרלים המרכיבים את אבן אילת

תמונה:Malachite-118624.jpg|מלכיט
תמונה:Azurite-275099.jpg|אזוריט
תמונה:Turquoise-40031.jpg|טורקיז
תמונה:Chrysocolla-66635.jpg|כריזוקולה
תמונה:Pseudomalachite-289096.jpg|פסאודומלכיט



## לקריאה נוספת
*מ' סברדמיש וא' משיח, **אבני חן**, הוצאת מדע אבנים יקרות, 1986

## קישורים חיצוניים

*אבן אילת באתר Mindat

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: גאולוגיה
קטגוריה:סלעים
קטגוריה:אבני חן
אוג'מאה

[שמאל|ממוזער|250px|[ג'וליוס נייררה]]
**אוג'מאה** (בסוואהילי: **Ujamaa**; באופן מילולי: "משפחה מורחבת" או "משפחתיות") היא מודל כלכלי-חברתי שהנהיג נשיאה הראשון של טנזניה, ג'וליוס נייררה בתקופת שלטונו במדינה.

ב-1967, שלוש שנים לאחר עצמאות טנזניה, הכריז נייררה בהצהרת ארושה, על המודל החדש, שבוסס על עקרונות הסוציאליזם האפריקאי. אליבא דנייררה, משפחה אפריקאית מורחבת, פירושה שכל אדם עומד לשירותה של הקהילה, ושיתוף פעולה ופיתוח קולקטיבי הם ההצדקה לקיומו של הפרט. נייררה גרס שחלוקת העושר צריכה להיות אופקית ולא אנכית, ולשם כך יש לאסור על צבירת הון פרטי.

## העקרונות ליישום האוג'מאה
לשם יישום המודל בטנזניה, קבע נייררה מספר עקרונות:
* כדי להגביר את יציבותה ואחדותה של המערכת הפוליטית יש להתבסס על פוליטיקה חד מפלגתית. מפלגתו, צָ'אמָה צָ'ה מָאפִּינְדוּזִי, הייתה המפלגה היחידה שקיומה הותר עד 1992.
* כדי ליצור שוויון בחברה, ולא לתת יתרון לבעלי הון, יש להלאים כמה מהענפים הכלכליים במדינה.
* כדי לאפשר ניהול קולקטיבי יעיל של הכפרים, יש להעתיק חלק מהם ממקומם. בין 1973 ל-1978, 85% מהאוכלוסייה הכפרית של טנזניה הועברה ממקומה, ללמעלה מ-7,000 כפרים מתוכננים, במטרה לאלץ את תושביהם לעבור לחקלאות מודרנית יותר, ולאפשר להם גישה לשירותי רווחה שונים.
* משמעות העצמאות היא ניתוקה של טנזניה מהתלות הכלכלית והתרבותית במדינות אירופה, ולפיכך על הטנזנים ללמוד ולעשות הכל בעצמם.
* הבסיס ליישום העקרונות האחרים הוא בחינוך חובה חינם.

## השלכות האוג'מאה על טנזניה
המודל נכשל, המדינה נקלעה לחובות כבדים, וב-1976 הייתה טנזניה, בעבר יצואנית התוצרת החקלאית הגדולה באפריקה, ליבואנית הגדולה ביותר. עם הגורמים המרכזיים לכישלון נמנים היעדרן של השקעות חיצוניות במדינה, משבר האנרגיה העולמי, הירידה במחירי הקפה והאגבות והמלחמה עם אוגנדה ב-1978.

משנוכח נייררה ב-1985 כי לא יהיה מנוס מהפסקת מדיניות האוג'מאה וממעבר למדיניות של שוק חופשי, העדיף לפרוש מתפקידו, ולא להנהיג את המדינה באופן שאינו מאמין בו. עם זאת, בנאום הפרידה שלו הודה במפורש בכישלון מדיניותו.

בצד הכישלונות, למדיניות האוג'מאה היו גם מספר הצלחות - במהלך יישומה גברה האחדות במדינה הצעירה, ושירותי החינוך והבריאות השתפרו והגיעו לאוכלוסיות רבות יותר.

## לקריאה נוספת

* Cranford Pratt, "Julius Nyerere: Reflections on the Legacy of his Socialism", *Canadian Journal of African Studies* 33(1), 62-137.


## קישורים חיצוניים
* מאמר של ג'וליוס נייררה על האוג'מאה

קטגוריה:טנזניה: כלכלה
קטגוריה:טנזניה: היסטוריה
קטגוריה:סוציאליזם
נווי-סן-ספולקר

ממוזער|שמאל|200px|תוכנית הקרקע של הרוטונדה
**נווי-סן-ספולקר** (בצרפתית: Neuvy-Saint-Sépulchre) היא עיירה וקומונה הממוקמת במרכז צרפת. העיירה נקראת על שם בזיליקה בשם Saint-Sépulchre ("הקבר הקדוש"), הניצבת בעיירה, והיא תחנה בדרך סנטיאגו. המילה "Sépulchre" בשמה של העיירה שונה מאיותה התקני של מילה הצרפתית "sépulcre" השמורה לקברו של ישו, והדבר נעשה במכוון בימי הביניים כדי שתכלול אזכור למילה הלטינית "pulcher" שמשמעה "יפה". 

## מבנה כנסיית הקבר הקדוש החדש
בניית הכנסייה המקורית שבמקום הסתיימה בשנת 1049 לספירה. הכנסייה, שנבנתה בצורה של בזיליקה, הוקדשה לז'אק דה זבדה (Jacques de Zébédée), הוא יעקב בן-זבדי. על פי המסורת, כאשר שב הקרדינל אד דה שאטוֹרוּ (Eude de Châteauroux) ממסע הצלב הראשון, שהתרחש בין השנים 1096–1099, ביקש להקים במקום כנסייה לפי הדגם של כנסיית הקבר שבירושלים. 

על אף שהכוונה המקורית הייתה כנראה להחליף לחלוטין את הכנסייה הישנה, חוברה הכנסייה הישנה אל מבנה הרוטונדה החדש שהוקם. כמו במבנה הרוטנדה שבירושלים, גם במבנה זה הוקם אמבולטוריום המופרד מן החלל הפנימי על ידי 12 עמודים, המסמלים את 12 השליחים של ישו. המבנה כוסה בכיפה שנשענה על תוף, בקוטר של 22 מטרים. גג הכנסייה שופץ, כנראה במאה ה-20 והוא מעוצב כעת כחרוט.

עיטורי הכנסייה אינם מכילים איקונוגרפיה הקשורה לישו ולמותו. כותרות העמודים שבכנסייה מעוצבות בסגנון האדריכלות הרומנסקית ומכילה דמויות מפוסלות של אקרובטים, שדים, קופים ועוד. חוקרת האמנות נורית כנען-קדר מוצאת בפיסול שבכנסייה ביטוי לחיי החצר של תקופת ימי הביניים, אשר חוברת לדגם של תיאור קדושה.

בשנת 2006 הכנסייה זכתה לקבל הכרה כאתר מורשת עולמית בהיותה חלק של דרך סנטיאגו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: כנסיות
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: ערים
Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe

**Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe** (בעברית: **לימודים בין-דיסציפלינריים של אמריקה הלטינית והקריביים**, מוכר בראשי התיבות **EIAL**) הוא כתב עת חצי-שנתי תלת-לשוני (אנגלית, ספרדית ופורטוגזית) המוקדש ללימודי אמריקה הלטינית במאה ה-20 מנקודת מבטן של דיסציפלינות שונות במדעי החברה. EIAL יוצא לאור מטעם מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית שבאוניברסיטת תל אביב.

הגיליון הראשון ראה אור בשנת 1990. עורכו המייסד של EIAL היה צבי מדין. כיום עורכיו של EAIL הם חררדו לייבנר ורוזלי סיטמן, ועורכו הראשי הוא רענן ריין. החל משנת 2006 רואה EIAL אור בסיועה של משפחת סוורדלין (Sverdlin). בכל שנה אחד הגיליונות הוא נושאי ואילו האחר כולל מאמרים בנושאים מגוונים.

EIAL הוא כתב העת היחיד בישראל המוקדש ללימודי אמריקה הלטינית, והיחיד בתחום לימודי אמריקה הלטינית המוקדש למאה ה-20. היכולת לפרסם מאמרים בספרדית ובפורטוגזית מהווה יתרון משמעותי לחוקרים מרחבי אמריקה הלטינית עצמה, המתקשים לעיתים לפרסם את פירות מחקריהם בכתבי עת מקצועיים בינלאומיים אחרים. הגישה התלת-לשונית מאפשרת גם לחוקרים שאינם בקיאים באנגלית לקרוא ביקורות ספרים שראו אור באנגלית, ולהתעדכן בחזית המחקר בשפתם שלהם, ובכך מהווה כתב העת גשר חשוב בין מרחבים אקדמאיים שונים בתוך תחום לימודי אמריקה הלטינית. 

היות שכתב העת זמין באינטרנט במלואו ובאופן חופשי, הוא זמין ביותר עבור קהל קוראים מגוון וכן למי שאמצעיהם הפיננסיים הצנועים אינם מאפשרים להם לקרוא את שאר כתבי העת המובילים בתחום.

## קישורים חיצוניים
* 
* Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe

קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: כתבי עת
קטגוריה:לימודי אמריקה הלטינית
אהבה קטנה

"**אהבה קטנה**" הוא הסינגל השלישי של הזמרת שירי מימון, מתוך אלבום הבכורה שירי מימון. השיר נכתב והולחן על ידי דור דניאל. ברדיו לב המדינה הוא זכה לתואר "שיר השנה" לשנת 2005. לאחר יציאת הסינגל לרדיו הופץ בתקשורת שהסינגל הוא גרסה חדשה לשיר שיצא בעבר ובוצע על ידי טלי גיחון והיה ל"שיר השבוע", שנה לפני יציאת הגרסה של מימון כביכול, בתחנת הרדיו רדיו לב המדינה. בפנייה של התקשורת לכותב ומלחין השיר דור דניאל ולתחנת הרדיו הוסבר שדניאל כתב את השיר עוד כשהיה בשירותו הצבאי ביחד עם גיחון ונתן לה להקליט אותו כסקיצה.

גיחון לאחר סיום שירותה הצבאי פתחה במסע יחסי ציבור וחילקה את השיר לתחנות רדיו שונות וכך הגיעה להשמעה ברדיו "לב המדינה". דניאל לא ידע על יחסי הציבור ולכן לא הבין איך הסקיצה זכתה להשמעה ברדיו כאשר השיר היה כבר אצל מימון.

## משמעות
השיר מדבר על בחורה בעלת ביטחון עצמי לעומת מה שהרגישה קודם לפני שנפרדה מבחור שאהבה. המכשולים שעברה ביחד עם בן זוגה גרמו לה לחשוב למה צריך לאהוב ולמה זה טוב, הרי בן זוגה לא רוצה ביחסים קרובים איתה, אלא ביחסים פתוחים הכוללים פחות נאמנות וזה לא מה שהבחורה רוצה. גם אחריי הפרידה כשהיא לבד, היא לא מפסיקה לחשוב עליו ולאהוב אותו.

השורה "מסך ההתעלמות שלא הורג אותך, הוא מחשל אותך" היא פרפרזה על האמירה "מה שלא הורג אותי מחשל אותי" של פרידריך ניטשה.

## וידאו קליפ
לשיר צולם קליפ מבוים וזכה להיות במקום הראשון במצעד "המבוקשים" יותר משבוע. הקליפ היה במקום הראשון שבועיים ברציפות במצעד הקליפים ב-MTV בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של אירופה, ואחר כך התמקם במקום הרביעי.

## מיקומי שיא

## קרדיטים
* מילים ולחן: דור דניאל
* הפקה ועיבוד: אייל ליאון קצב, בועז וולף
* בס: טל לוי
* גיטרוה חשמלית, קלידים, תכנות: בועז וולף
* גיטרה אקוסטית: אודי שמחון
* קולות: ניר גבה, מומי לוי

## קישורים חיצוניים

* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית

קטגוריה:שירי שירי מימון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
הצהרת ארושה

**הצהרת ארושה** ניתנה בידי נשיא טנזניה, ג'וליוס נייררה, ב-5 בפברואר 1967 בעיר ארושה, ובה התווה את קווי מדיניות האוג'מאה, שהונהגה במדינה במשך שני העשורים שלאחר מכן.

טנזניה קיבלה את עצמאותה רק 3 שנים קודם לכן, ועדיין חיפשה את דרכה. נייררה ראה חשיבות בגיבוש זהות לאומית וחיזוק תחושת האחדות במדינה וכן ביישום האידאולוגיה הסוציאליסטית בה החזיק. מדיניות האוג'מאה שהונהגה בעקבות ההצהרה התבססה על כלכלה ריכוזית ועל בדלנות כלכלית.

ההצהרה ומדיניות האוג'מאה היו צעד בלתי פופולרי, אך נייררה, שנחשב לאבי האומה בטנזניה, היה מספיק חזק כדי להתמיד בעקרונותיו. בסופו של דבר, הכיר בכישלון הכלכלי של מדיניותו. הוא פרש מתפקידו ב-1985, על מנת שלא יהיה זה שמיישם מדיניות של שוק חופשי, לה התנגד.

## קישורים חיצוניים
* הצהרת ארושה בוויקיטקסט 

קטגוריה:טנזניה: היסטוריה
קטגוריה:טנזניה: פוליטיקה
קטגוריה:1967 בפוליטיקה
עגלון מלך מואב

**עֶגְלוֹן** הוא שמו של מלך מואב המוזכר בתנ"ך בספר שופטים, פרק ג'.
עגלון קשר ברית עם עמלק ובני עמון כדי להשתלט על שטחים בעבר הירדן המזרחי והמערבי, ואף חלקים משטחי נחלת שבט בנימין. עגלון שיעבד את בני ישראל למשך 18 שנה, עד שאהוד בן גרא הנהיג מרד נגדו, והצליח להרוג אותו בעורמה בעזרת חרב פיפיות.

## מדרש
על פי מקורות חז"ל עגלון מלך מואב היה מזרעו של בלק מלך מואב, ומאבותיה של רות. על פי חז"ל, מכיוון שקם מכסאו כשאהוד בן גרא אמר לו "דבר אלוהים לי אליך", ובכך כיבד את אלוהים, זכה להעמיד את בנו בכיסא המלכות ומצאצאיו היו רות המואביה ודוד המלך.

יש הטוענים כי בשמו של עגלון מסתתר לעג הקושר את שמו לעגל, וזאת מהתיאור העולה בספר שופטים כ (). לשיטתם שמו מציג את דמותו בצורה אירונית וכך גם בתיאור מותו בהמשך כקורבן.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
קטגוריה:מואב
קטגוריה:אישים בספר שופטים
קטגוריה:אישים ממואב
גארודה

**הגארודה** (סנסקריט: गरुड) הוא עוף מיתי שמקורו במיתולוגיה ההינדואית ובמיתולוגיה הבודהיסטית והוא מוכר כמלך הנשרים (או מלך העיטים).

## במיתולוגיה
מסופר שהגארודה היה "רכבו" של וישנו, והיה במאבק תמידי עם נחשי הנאגות. באחת האגדות מסופר על האל אינדרה שאיבד את כוחותיו. וישנו הציע לו לקבלם בחזרה אם ישתה את הנקטר האלוהי - אמריטה, המצוי בקרקעית האוקיינוס. השדים שרצו למנוע מאינדרה לרכוש בחזרה את כוחותיו הגעישו את האוקיינוס, ובכך יצרו כד של הנקטר. לאחר מכן התרחש מאבק גדול על הנקטר בין האלים לשדים, והאל וישנו, שהצליח להניח את ידיו על הכד, העבירו לגארודה שהתבקש להעביר את הכד לגן העדן. הגארודה נעצר על ידי השדים בארבעה מקומות שונים, ובהם קצת מן הנקטר נשפך על האדמה, והפכה למקודשת.

פעם ב-12 שנה עולים לרגל לאותם מקומות עשרות מיליוני אנשים מדתות וזרמים שונים.

הגארודה מופיע בסמליהן של אינדונזיה ותאילנד והוא שמה של חברת התעופה הלאומית של אינדונזיה.

בשנת 2004 יצא סרט קולנוע תאילנדי בשם "גארודה" (Garuda) העוסק בעוף המיתי. 


קובץ:Emblem of Thailand.svg|הגארודה בסמל תאילנד
קובץ:Coat of Arms of Indonesia Garuda Pancasila.svg|הגארודה בסמל אינדונזיה
קובץ:Coat of arms of Ulaanbaatar, Mongolia.svg|הגארודה בסמל אולן בטור, בירת מונגוליה


## בבודהיזם הטיבטי
הלאמה הטיבטי סוגיאל רינפוצ'ה  מסביר בספר החיים והמתים הטיבטי כי על פי תורת הדזוגצ'ן , הגארודה נולד בוגר לחלוטין. דימוי זה מסמל את טבעו הקדמוני של נשמת האדם, שהיא מושלמת לחלוטין. אפרוח הגארודה מפותח במלואו בתוך הביצה, אך הוא אינו יכול לעוף לפני שהיא בוקעת, רק ברגע שהקליפה נפתחת, הוא מגיח מתוכה וממריא אלעל. באופן דומה, הגוף מסתיר את טבעה של הנשמה, וברגע מותו של הגוף, היא מתגלה במלוא זוהרה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצורים מיתולוגיים
קטגוריה:מיתולוגיה הינדואית
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:מטענים הרלדיים
אורציו בנוולי

**אוֹרַצְיוֹ בֶּנֶווֹלי** או **אורציו בנבולי** (באיטלקית: **Orazio Benevoli**; ) היה מלחין איטלקי.

## חייו
בנוולי, מלחין איטלקי יליד רומא ממוצא צרפתי חיבר יצירות קודש פוליכוראליות גדולות. באחת מיצירותיו היו 48 תפקידים אינסטרומנטליים וווקאליים. הוא שירת כמנצח מקהלה בכנסיות שונות ברומא משנת 1624 עד 1653. משנת 1643 עד 1645 שירת בנוולי בחצר האוסטרית. לפנים גרסו, ששם חיבר את ה"מיסה סליסבורגנסיס" ל-53 קולות, יצירה המיוחסת כיום להיינריך איגנץ ביבר או לאנדריאס הופר, מתקופה מאוחרת יותר במאה ה-17. 

בשנת 1646 חזר אורציו בנוולי לרומא, שם שימש מנצח מקהלת הוותיקן.

יצירות הקודש של בנוולי כתובות במקרים רבים לארבע מקהלות או יותר. רבות מיצירותיו כבדות משקל ואפשר לשייך אותן לסגנון הבארוק הקולוסאלי.

בנוולי הלך לעולמו ב-1672 ברומא.
 
מעט מאוד מן המוזיקה של אורציו בנוולי זוכה לביצוע או להקלטה בימינו.

## קישורים חיצוניים


* Orazio Benevoli (1605 - 1672) at "Here Of A Sunday Morning" website



קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1605
קטגוריה:נפטרים ב-1672
T-2 באקאיי

[שמאל|ממוזער|250px|T-2C באקאיי של הצי האמריקני נוחת על [נושאת מטוסים]]
שמאל|ממוזער|250px|T-2E של חיל האוויר היווני
**T-2 באקאיי** (**T-2 Buckeye**) הוא מטוס אימון סילוני דו-מושבי מתוצרת נורת' אמריקן שנכנס לשימוש בשנות החמישים המאוחרות. הוא פותח על בסיס מטוס הקרב FJ פיורי לצורך אימון טייסי הצי האמריקני בטיסה במטוס סילון. 

273 מטוסים יוצרו במפעל חיל האוויר 85 של נורת' אמריקן, השוכן מדרום לנמל התעופה הבינלאומי פורט קולומבוס שבקולומבוס שבאוהיו. הכינוי "באקאיי" ניתן לו על שום העץ ערמון אמריקאי שהוא עץ המדינה של אוהיו, כמו גם הקמיע של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.

המטוס שימש לאימון כל טייסי הצי האמריקני משנות החמישים המאוחרות ועד 2004.

אף על פי שאינו מצויד בחימוש אינטגרלי, למטוס מספר נקודות נשיאה חיצוניות המאפשרות תליית פודי תותח, משגרי רקטות ופצצות.

## היסטוריה
הגרסה הראשונה של המטוס כונתה **T2J-1** והיא נכנסה לשירות הצי האמריקני באמצע שנות החמישים כתחליף ל-T2V-1/T-1A סיסטאר, על אף שהאחרון נותר בשירות עד לשנות השבעים. כינויו שונה ל-**T-2A** ב-1962 בהתאם לשיטה האחידה למתן כינויים למטוסים שהונהגה בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית. המטוס הונע על ידי מנוע יחיד מדגם J34-WE-46/48 מתוצרת וסטינגהאוס. המטוס תוכנן מחדש, המנוע היחיד הוחלף בשני מנועים מדגם J60-P-6 מתוצרת פראט אנד ויטני והגרסה החדשה שנוצרה כונתה **T-2B**. בגרסת ה-**T-2C** הוחלפו המנועים משני מנועים מדגם J85-GE-4 מתוצרת ג'נרל אלקטריק. גרסאות ייצוא של המטוס שכונו **T-2D** ו-**T-2E** נמכרו לחיל האוויר הוונצוליאני וחיל האוויר היווני בהתאמה. חיל האוויר המלכותי של מרוקו הזמין אף הוא 12 מטוסי T-2 אולם ההזמנה בוטלה לבסוף.

## מפעילים
* - צי ארצות הברית
* - חיל האוויר ההלני
* - התעופה הצבאית הבוליברית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטוסי אימון
קטגוריה:כלי טיס אמריקאיים
אנדריאס הופר

**אנדריאס הופר** (בגרמנית: **Andreas Hofer**; 1629–1684) היה מלחין אוסטרי, בן זמנו של היינריך איגנץ ביבר. השניים נודעו ביצירות הקודש הפוליכוראליות, כלומר יצירות רחבות יריעה (פולי-מרובה, כוראלי - מנגינה), שחיברו. בהתאם, הכילו יצירותיו של הופר תפקידים משמעותיים לכלים כמו קורנטו, טרומבון או זאקבוט וחצוצרה. בעבר נטו לייחס להופר את חיבור היצירה המפורסמת "[מיסה סליסבורגנסיס](https://www.cpdl.org/wiki/index.php/Missa_Salisburgensis_(Heinrich_Biber)) ל-53 קולות", אך כיום מקובל לייחס אותה לביבר. 

הופר נפטר בזלצבורג, וכיום מעט מאוד מן המוזיקה שחיבר זוכה לביצועים או הקלטות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:ילידי 1629
קטגוריה:נפטרים ב-1684
הרי מקסוול

**הר מקסוול** (נקרא גם "**הרי מקסוול**") הוא ההר הגבוה ביותר על פני כוכב הלכת נוגה.
## גאוגרפיה
מיקומו באזור קו אורך 65 צפון וקו אורך 6 מזרח, במערב הרמה הצפונית "אישתר טרה" מזרחית למישור "לאקשמי פלאנטום".
גובהו כמעט 11 ק"מ מעל לרדיוס הממוצע של נוגה, וקוטרו נע בין 10 ל-12 ק"מ.

המדרון המערבי תלול ביותר, לעומת המדרונות המזרחיים אשר יורדים במתינות לעבר אזור פורטונה טזרה.
תצורה תלולה שכזו לא מתאפשרת על כוכבי לכת אחרים כדוגמת כדור הארץ, וזאת עקב הלחץ הרב שהדבר גורם על בסיס ההר, אולם על פני נוגה הדבר אפשרי בשל חוזק הסלעים על פני הכוכב.
תבנית ההר מעידה על כך שפני השטח באזור זה היו נתונים להשפעת לחצים גאולוגיים משמעותיים.

השתקפות הרדאר של הר מקסוול חזקה מאוד ואופיינית לאזורים הגבוהים על נוגה. על פי אחת ההשערות הדבר מעיד על המצאות המינרל פיריט בפסגת ההר.

חלק גדול משטח ההר מחזיר אור בעוצמה גבוהה, תכונה זו מאפיינת גם היא את ההרים של נוגה. הלחץ, הטמפרטורה, וההרכב הכימי של האטמומספירה בשילוב הגובה והחומר האחראי להחזרת האור, מתקיימים רק בנסיבות אטמוספיריות מסוימות ומעל גובה מסוים.

ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט, נוצר מכתש פגיעה בקוטר 105 ק"מ על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים, והוא נקרא מכתש קלאופטרה, על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה.

הר מקסוול הוא האזור הגאוגרפי היחיד על פני נוגה שקרוי על שם גבר (המדען ג'יימס קלארק מקסוול), כל השאר נקראים על שמות נשים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

מקסוול
Planet Pop

**Planet Pop** הוא האלבום הראשון של הלהקה ATC. האלבום יצא בשנת 2001 וכולל 18 רצועות.
האלבום כולל את הלהיט Around the World (La La La La La) ולהיטים אחרים. בעקבות האלבום, זכתה הלהקה בפרס המוזיקה ל'ריקוד הטוב ביותר'.

## רשימת רצועות
# Introducing ATC
# Around the World (La La La La La)
# (My Heart Beats Like A Drum (Dum Dum Dum
# Thinking Of You
# Until
# Mistake No. 2
# Why Oh Why
# Without Your Love
# So Magical
# Notte D'Amore Con Te
# Mind Machine
# Let Me Come & Let Me Go
# Lonely
# Lonesome Suite
# Love Is Blind
# With You
# Heartbeat Outro
# (My Heart Beats Like A Drum (Dum Dum Dum) International Radio Edit (רצועת בונוס)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2001
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ
ראס אל-ח'ימה

ממוזער|280px|חיל המשלוח הבריטי מול ראס אל-ח'ימה ב-1809
**ראס אל-ח'ימה** (בערבית: **رأس الخيمة** - "קודקוד האוהל") היא אמירות באיחוד האמירויות הערביות. שטחה כ-2,486 קמ"ר והיא שוכנת בחלקו הצפוני של חצי האי ערב וגובלת מצפון במחוז מוסנדם שבעומאן.

שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי .

## היסטוריה
העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר  ובה ישב שבט אַזְד (أَزْد) בין המאות ה-8 וה-9, בבקתות מעצי תמר.

בתחילת המאה ה-18 התבססו הקאסימים  בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסימי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות, עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית.

בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטהּ של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה.

ב-11 בפברואר 1972 הודיע השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסימי , שליט האמירות בשנים 1948–2010, על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות.

## חינוך
בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית.

באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות , המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות.

## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה 
* אתר התיירות הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה 
* אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות 
* 
* 

קטגוריה:אמירויות איחוד האמירויות הערביות
בלו נוט

**בלו נוט** (מאנגלית: **Blue Note** בתרגום מילולי **תו עצוב**) מתייחס לרוב לתו המתווסף לסולם פנטטוני, בבלוז, ג'אז ורוק. התו הוא הנמכה של כל אחת הדרגות, בכל סולם, אך ברוב המוחלט של המקרים השם בלו נוט מתייחס לדרגה החמישית המונמכת של סולם מינורי, שהיא הדרגה הרביעית המוגבהת בסולם מינור פנטטוני.

## הרמוניה
כאמור, עקרונית בלו נוט הוא רק הנמכה של חצי טון, אך השם מתייחס לרוב לדרגה הרביעית של סולם פנטטוני מינורי, שהיא הדרגה החמישית של סולם מינורי טבעי. למשל בדו מינור פנטטוני, הבלו נוט הוא סול במול וגם בדו מינור טבעי, הבלו נוט הוא סול במול. הבלו נוט הוא מה שמבדיל בין סולם מינור פנטטוני לבין סולם הבלוז (סולם המשמש גם לג'אז ורוק).

מבחינה הרמונית הבלו נוט הוא טון דיסוננטי, שכן המרווח בינו לבין טון הבסיס של הסולם הוא טריטון. נוסף על כן, בסולם פנטטוני אין אף מרווח של חצי טון, ואילו בסולם בלוז, המרווח בין הבלו נוט לשתי הדרגות הסמוכות לו הוא חצי טון (הדרגה השלישית והרביעית). תכונה זו היא המאפשרת את הבלוז, שדיסהרמוניה היא ממאפייניו הבולטים.

### הבלו נוט כתו רפאים
הבלו נוט הוא תוספת לא רשמית לסולם, כלומר לעיתים רבות הוא לא לחלוטין שייך לסולם, והשימוש בו ספונטני יותר (ראו פרק שימוש). כיוון שכך יש לו מעמד מיוחד של תו רפאים, או דרגת רפאים, דרגה שאינה באמת חלק מן הסולם אך היא חשובה מאוד בו.

## שימוש
השימוש המקורי של הבלו נוט הוא בבלוז, אך יש בו שימוש גם בג'אז, ברוק ולעיתים בסגנונות נוספים. לבלו נוט יש חשיבות אדירה בבלוז, כיוון שכאמור הוא התו היחיד בסולם המאפשר דיסוננסים. כמו כן, ברצף האקורדים של הבלוז (שבנוי על הסולם הטבעי, ולא על סולם הבלוז), יש חשיבות לשלוש דרגות מרכזיות, שהן תו הבס בשלושת האקורדים, הראשונה הרביעית והחמישית. המרווח בין הבלו נוט לכל אחת מהדרגות הללו הוא דיסוננסי, על כן כשהוא מנוגן על כל אחד מן האקורדים, הוא מודגש.

בגלל אופיו הייחודי, ומשום שהוא מה שהופך מלודיה לבלוזית, יש בו שימוש רב מאוד בעיקר בבלוז ובג'אז. הבלו נוט מככב לרוב באלתורים, אך מופיע לפעמים גם ביצירה כתובה. בגלל היותו "תו רפאים" שאינו לחלוטין חלק מהסולם הוא מנוגן הרבה באופ ביט, ומשתמשים בו באלתור בקטע סולו ומחוץ לו.

## מקור השם
מקור שמו של הבלו נוט, הוא מהבלוז (בלו = עצוב באנגלית), בו הוא מרכזי מאוד. כמו כן כיוון שהתו העצוב הוא שמאפשר דיסהרמוניות, והוא שמבדיל בין סולם פנטטוני לסולם בלוז, הוא התו הכי "בלוזי" בסולם.
### בלו נוט כמקור לשמות
בגלל המשמעות האדירה שלו, והשם הפיקנטי שלו, ישנם דברים שונים בתעשיית הג'אז והבלוז שנקראים על שמו. יצירות רבות משתמשות בשם הזה וכו'. שני הדברים הבולטים ביותר שלקחו את שמם מהתו הכחול הם:
* בלו נוט (מועדוני ג'אז) - רשת חשובה של מועדוני ג'אז.
* בלו נוט (חברת תקליטים) - מחברות התקליטים הגדולות ביותר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:ג'אז
החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם

**החלטה 478 של [[מועצת הביטחון]] של [[האומות המאוחדות]]** היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-20 באוגוסט 1980 בתגובה לחקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל על ידי הכנסת ב-30 ביולי 1980. ההחלטה קובעת כי החוק שהתקבל כחודש לפני כן וקובע כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל ולא ירושלים המערבית כפי שהיה עד אז, הוא הפרה של החוק הבינלאומי.

ההחלטה פותחת בהבעת "דאגה עמוקה לאור חקיקת 'חוק יסוד' בכנסת ישראל המכריז על שינוי באופייה ובמעמדה של העיר הקדושה ירושלים, על הכרוך בכך לשלום ולביטחון". ההחלטה מגנה את חקיקת חוק ירושלים וקובעת כי החוק מפר את הדין הבינלאומי ואין הוא מבטל את מעמדם של תושבי מזרח ירושלים על פי אמנת ז'נבה כאזרחים הראויים להגנה בעת מלחמה. ההחלטה מכריזה על בטלות מוחלטת של כל הצעדים שנקטה ישראל לשינוי מעמדה של "העיר הקדושה ירושלים", מכריזה על אי-הכרה בחוק ירושלים ובתוצאותיו וקוראת לכל המדינות החברות באומות המאוחדות לאמץ החלטה זו. אותן מדינות-חברות שלהן משלחות דיפלומטיות בירושלים נקראות להוציא את משלחותיהן מן העיר.

הסיבה לקבלת ההחלטה היא העובדה שמזרח ירושלים אינה מוכרת כחלק ממדינת ישראל אלא כשטח כבוש מאז מלחמת ששת הימים.

ההחלטה התקבלה בקולות 14 חברות במועצת הביטחון. ארצות הברית הייתה החברה היחידה שנמנעה בהצבעה.

החלטה 478 באה בהמשך להחלטה 476 מ-30 ביוני 1980, בה נקראה ישראל בדחיפות לחדול מכל צעד אשר ישנה את אופיים ומעמדם של המקומות הקדושים בירושלים.

בעקבות החלטת ארצות הברית על העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים התכנסה מועצת הביטחון ב-18 בדצמבר 2017 לבקשתה של מצרים על מנת "לאשר מחדש כי לכל החלטה ופעולה שמבקשת לשנות את האופי, המעמד או ההרכב הדמוגרפי של ירושלים אין השלכות חוקיות והן מבוטלות". ההצעה המצרית נסמכה בין היתר על החלטה 478. אל מול 14 חברות מועצת הביטחון שהצביעו בעד הבקשה המצרית הטילה ארצות הברית וטו והבקשה להחלטה נפלה.

## ראו גם
* החלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם

## הערות שוליים

478
478
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:מעמדה של ירושלים
478
גלאטה

[ממוזער|מדרגות קמונדו בגלאטה, שנבנו על ידי [אברהם קמונדו|אברהם שלמה דה קמונדו בסביבות 1870]]
**גלאטה** (טורקית **Galata**) או **פרה** (**Pera**) היא שכונה ברובע בייאואולו (Beyoğlu), בחלק האירופי של איסטנבול. בעבר הייתה גלאטה מצודה על החוף הצפוני של מפרץ קרן הזהב, מול קונסטנטינופול.
## היסטוריה
במקום היה קיים יישוב יווני בשם Sykais **גן התאנים** או Peran en Sykais **גן התאנים בעבר השני** (הכוונה לצד השני של המפרץ) כבר לפני כאלפיים שנה. כשהתפתחה קונסטנטינופול, בתקופת האימפריה הביזנטית, הפכה גלאטה לשכונה שלה ובמאה החמישית הקים שם תאודוסיוס השני מצודה והמקום התחיל להיקרא **גלאטה**. יש השערות שונות למקור השם גלאטה, חלקן מקשרים אותו עם הקלטים, חלקם עם המילה היוונית Galaktos (חלב) ואחרים מתייחסים למילה Calata (מדרון). המקום התפרסם יותר בשם **פרה** והיה למושבם של בני הרפובליקה של ג'נובה ובני ונציה. במהלך מסע הצלב הרביעי המקום סבל נזקים קשים ונהרס המגדל הגדול בעת כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ובתקופת השלטון הלטיני של קונסטנטינופול (1204–1261) התחזק בה האלמנט הוונציאני. לאחר שיבת השלטון הביזנטי, המצודה הוענקה לבני ג'נובה, על ידי הקיסר מיכאיל השמיני, כאות תודה על תמיכת ג'נובה בשיבתו לשלטון בקונסטנטינופול. ב-1348 בנו בני ג'נובה את מגדל גלאטה, אחד מסמליה הבולטים של איסטנבול גם בימינו.

ב-29 במאי 1453, ביום כיבוש קונסטנטינופול, נכבשה גם גלאטה והפכה לחלק מקונסטנטינופול העות'מאנית. בהמשך, לאחר שינוי השם בשנות השלושים של המאה ה-20, הפכה לחלק מאיסטנבול. השם הטורקי של הרובע, בייאואולו, משמעו "בן השליט", והוא מצביע על ארמון מקומי בולט שבו שכן בנו של השליט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איסטנבול
עזרא איכילוב

**עזרא איכילוב** (10 ביוני 1907 - 26 ביוני 1961) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת הציונים הכלליים, מראשי המחנה האזרחי.

## קורות חיים
איכילוב נולד למשפחת החקלאים יעקב (בנו של אברהם איכילוב) ואיטה איכילוב בפתח תקווה, בה התגורר וניהל משק חקלאי. הוא ספג ביקורת מצד תנועות הפועלים על שנמנע מהעסקת עבודה עברית בפרדסו. במאי 1936, בתחילת המרד הערבי הגדול, הוא ניצל בנס עת ירו עליו ערבים בפרדסו, והוא לא נפגע.

היה פעיל באגודת הספורט מכבי, כיהן מטעמה בקונגרס הציוני ה-19 ב-1935 והיה ב-1928 אחד מנציגי האגודה בהקמת התאחדות הכדורגל בארץ-ישראל.

בשנים 1931–1955 כיהן כחבר המועצה המקומית ולאחר-מכן עיריית פתח-תקוה. בתחילה הוא נחשב לנציג האזרחים הצעירים והיה יושב ראש ועדת החינוך המקומית. לאחר הבחירות לעיריית פתח תקווה בנובמבר 1950 בהן הסתמן רוב לשמאל, ובמיוחד לאחר שבג"ץ פסל את בחירתו של פנחס רשיש לראשות העיר, ומועצת גדולי התורה הוציאה החלטה שאסרה על פועלי אגודת ישראל להצביע עבור מועמד שאינו דתי, גיבש הסכם רוטציה על פיה שמעון כץ יהיה ראש עיר למשך מספר חודשים שאחריהם תועבר ראשות העיר לידיו. אולם השמאל בתגובה גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר עד שהעביר לקראת סוף שנת 1951 את השרביט לידי פנחס רשיש.

בשנת 1951 נבחר לכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים. כהונתו בכנסת נמשכה עד לפטירתו, בשנת 1961, במהלך הכנסת הרביעית. בתקופת כהונתו היה חבר בוועדות הכנסת השונות.

כאחיו הבכור, משה הצטרף אף הוא לאגודת בני בנימין והיה מראשיה. ב-1940, יחד עם יוסף תמיר, אליהו יגנס ואחרים היה ממייסדי ”התאחדות בני המושבות”. במקביל, היה חבר הנהלת אגודת הפרדסנים הקואופרטיבית הראשונה בארץ - "פרדס" (לימים האגודה לעיבוד חקלאי וייצוא פרי הדר ”פרדס סינדיקט”). ב-1932 נבחר למרכז ”התאחדות האיכרים” והיה חבר ההנהלה והנשיאות שלה. היה ממייסדי התארגנות המעסיקים הפרטיים ”האיחוד האזרחי” ונציג הארגון במוסדות היישוב ובהנהגת ”ההגנה”. בשנת 1944 היה חבר המזכירות של מגבית ההתגייסות וההצלה.

עם קום המדינה, הצטרף המרכז האזרחי למפלגת "הסתדרות הציונים הכלליים - מפלגת המרכז" ואיכילוב הפך לפעיל במפלגה זו.

עזרא איכילוב נפטר ערירי ב-1961 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי מועצת העיר פתח תקווה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
עזרא
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת: חקלאים
קטגוריה:חקלאים ביישוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
מחוז סידאמו

**סידאמו** היה מחוז בחלק הדרומי של אתיופיה, עיר הבירה של המחוז הייתה בירגעלם, ואחרי כן אווסה. המחוז נקרא על שם הקבוצה האתנית שבאזור הסידאמים, שהיו המרכיב העיקרי של המחוז. המחוז הוקם על חלק משטחה של ממלכת קאפה. המחוז גבל בדרום מזרחה בסומליה בדרומה בקניה במזרחה בבלה בצפון מזרחה בארסי בצפונה בשוואה בצפון מערבה בקפאה ובמערבה במחוז גמו גופה.

## היסטוריה
עם מטעי הקפה הגדולים של המחוז, סידאמו הייתה בעלת הכנסות שופעות והשטח ניתן לאצילים כגון דאג'אזמאץ' באלצ'ה אבא נפסו, שהיה המושל של הפרובינציה לפני הכיבוש האיטלקי.

אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, בשנת 1942, סופחו למחוז זה המחוזות בוראנה ווואליטה.

בסידאמו התחולל, ב-1960, מרד המיסים של הגאוודים שהתנגדו לארגון מחדש של מערכת המסים. המרד דוכא באופן ברוטלי כפי שגברו זאוודה ראה וכתב, "האיכרים שהיו חמושים בעיקר בחניתות וחרבות התעמתו כנגד אויב מזוין היטב, שהורכב מחיילים ושוטרים." המתקוממים הגאוודים התנגשו עם כוחות הממשלה מספר פעמים, ואחרי שהוקמה ועדה רק מנהיגי המורדים נענשו.

עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995, סידאמו נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, אזור בדרום- מזרח המחוז נעשה נפת ליבאן שבמחוז סומלי, אזור נוסף במערב המחוז ניתן למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום וחולק למספר נפות כמו סידאמה, וואליטה, נפת גאוודו ומה שנשאר מהמחוז (שרוב האוכלוסייה בו משתייכת לבני האורומו) הפך להיות נפת בוראנה שבמחוז אורומיה.

## הערות שוליים

סידאמו
סידאמו
סידאמו
סידאמו
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
סנייק (משחק וידאו)

**סנייק** (באנגלית: **Snake**; תרגום: נחש) הוא משחק וידאו, שיצא באמצע שנות השבעים של המאה העשרים. הפופולריות של המשחק גברה בשנות התשעים כאשר הוא הוסף לחלק ניכר מהטלפונים הסלולריים.

במשחק שולט השחקן על נחש דק ההולך ומתארך, המשוטט באזור מבודד, אוסף אוכל (או פריט אחר), ומנסה להימנע מלהתנגש בזנב שלו או בקירות המקיפים את אזור המשחק. הנחש מתארך כשהוא אוכל, וכך קשה יותר להימנע מלהיתקע בזנב או בגוף עצמו. השחקן שולט על כיוון תנועת ראש הנחש (למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופו של הנחש עוקב אחרי ראשו. הנחש נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותו במהלך המשחק.

קיימות גרסאות רבות ושונות של המשחק, ביניהן גרסאות שבהם ישנם מכשולים שונים שמקשים על המשחק כגון מוקשים ואוכל רעיל, וגרסאות שבהם יש יותר מנחש יחיד במסך אחד והנחשים השונים מתחרים על המזון. נכון ל-2007, בגרסאות האחרונות ביותר של המשחק ניתן לשחק את הנחש בגוף ראשון ולא רק לראות אותו ממבט-על כמו ברוב הגרסאות האחרות.

## היסטוריה
מקורן של מגוון גרסאותיו של הסנייק באות ממשחק הארקייד Hustle ("עוין") שהופץ על ידי חברת "גרמלין" בשנת 1977. גרסה מוקדמת של המשחק סנייק שתוכננה למחשבים אישיים, פותחה על ידי המתכנת הגרמני סאגר בשנת 1979 על מחשב מדגם TRS-80. לאחר מכן נוצרו גרסאות נוספות שפעלו על שנים מדגמי המחשבים האישיים הראשונים קומודור VIC-20 ו-TI-99/4A. בשנת 1994 יצא המשחק תולעת הפיצה שכלל מספר שינויים כגון אי יכולת של הנחש לפנות ב-90 מעלות. בשנת 1997 נוקיה החלה לצרף גרסה של המשחק לטלפונים הסלולריים שלה, מה שהעלה מאוד את הפופולריות שלו (ובמקביל גם את מכירות הטלפונים הסלולריים של נוקיה) ברחבי העולם והקנה למשחק את שמו המוכר כיום "סנייק". הגרסה של נוקיה תוכנתה בידי טאנלי ארמאנטו והמכשיר הראשון שלה שהכיל את משחק הוא הנוקיה 6110.

## ראו גם
* תולעת הפיצה
* Achtung, die Kurve!
* משחק הסנייק

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי מובייל
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1978
קטגוריה:משחקי פעולה ממוחשבים
זולינגן

**זוֹלינגן** () היא עיר הנמצאת במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה וממוקמת בקצה הצפוני של אזור ברגישס לנד, מדרום לחבל הרוהר. היא שוכנת לאורך נהר וופר, מזרחית לדיסלדורף. אוכלוסיית העיר מונה 159,193 תושבים (נכון לספטמבר 2021).

זולינגן מכונה "עיר הלהבים", מאחר שבמשך שנים רבות מיוצרות בה חרבות, סכינים, מספריים וסכיני גילוח רבי מוניטין. כתשעים אחוזים מהסכינים הגרמניות מיוצרות בזולינגן. חרשי החרבות הם שהעניקו לזולינגן את תדמיתה עוד בימי הביניים, וזו נותרה עד היום. מוצרים נוספים המיוצרים בסולינגן הם מכונות, חלקי רכב, טקסטיל ומוצרי מזון. בסוף המאה ה-17, הפרו מספר חרשי חרבות מזולינגן את שבועתם לעיר, ולקחו את סודות ייצור החרבות לעיירה במחוז דרהאם שבאנגליה, אזור אידיאלי בזכות מחצבי הברזל באזור והקרבה לנהר דרוונט. זולינגן חולקת מוניטין בינלאומי כמרכז סכו"ם עם  בצרפת ושפילד באנגליה.
בשנת 1906, בעיר זו גם נולד הצורר הנאצי אדולף אייכמן.

## היסטוריה
ההתיישבות בזולינגן החלה ככל הנראה במאה ה-8 או ה-9 לספירה. המקום נזכר לראשונה בהתכתבות משנת 965, ושוב כמקום יישוב נוצרי בשנת 1019. בשנת 1067 על ידי הארכיבישוף של קלן, שקרא לאזור "סולונכון" (Solonchon). היה זה כפר קטן במשך מאות שנים, אבל הוא הפך לעיר מבצר במאה החמש עשרה.

בשנת 1929 אוליגס, הממוקמת בפרובינציה הפרוסית של הריין, 17 מיילים צפונית לעיר קלן, נהפכה לחלק מזולינגן. תוצריה העיקרים היו כלי מטבח, וכן היו בה בתי יציקה למתכות וטחנות קמח. ותעשיות חליטה, צביעה, אריגה והכנת לבנים לבניין. לפני שנת 1891 שם העיר היה מרשיד.

במלחמת העולם השנייה נהרסה העיר העתיקה של זולינגן כליל בהפצצה אווירית שהתרחשה בנובמבר 1944 ובה נהרגו 1,040 איש. בסך הכל נהרגו במלחמה כ-5,000 תושבים בפעילות צבאית ועל ידי הנאצים. ב-17 באפריל 1945 נכנס הצבא האמריקני לעיר. לאחר המלחמה נכללה העיר באזור הכיבוש הבריטי. 

ב-29 במאי 1993 הוצת בעיר בית של משפחה טורקית, ובשרפה נספו שתי נשים ושלוש ילדות. על-פי הערכה שרווחה, נאו-נאצים הציתו את האש, ובעקבות האירוע התחוללו בעיר הפגנות סוערות.

## יהודים בזולינגן
משפחות יהודיות הגיעו לראשונה לעיר במחצית המאה ה-16 וקהילה הייתה קיימת כבר בשנת 1708. בית הקברות היהודי פועל משנת 1718, ובשנת 1872 נחנך בית כנסת במרכז העיר. בליל הבדולח נשרף בית הכנסת ונחרב כליל, ולא נבנה מעולם מחדש. בשנים 1941-42 גורשו יהודי העיר למחנות ריכוז, ובנובמבר 1944 נאספו היהודים שהיו בנישואים מעורבים ונשלחו למחנה טרזיינשטט. 

## אתרים עיקריים
ימין|ממוזער|200px|גשר מינגסטן
* שלוס בורג, טירתם של הרוזנים מברג
* גשר מינגסטן, גשר רכבת המחבר את זולינגן עם העיירה השכנה רמשייד. גובהו של הגשר הוא 107 מטרים מעל פני האדמה, ולכן הוא גשר הרכבות הגבוה ביותר של גרמניה.

## ערים תאומות

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
סיימון (משחק)

ממוזער|250px|הסיימון המקורי
שמאל|ממוזער|250px|קונסולה של גרסה מודרנית של סיימון

**סיימון** (Simon) הוא משחק אלקטרוני קצבי שהומצא בארצות הברית (פטנט מספר 4207087) המיועד לפתח את הזיכרון. המשחק הופיע לראשונה בדיסקוטק בניו יורק בשנת 1978 ונחל הצלחה מיידית. כמו כן המשחק נהפך לסמל פופ תרבותי של שנות השמונים.

המשחק קרוי על שמו של משחק הילדים סיימון אמר (הרצל אמר או המלך אמר בעברית), ומתבסס על משחק של חברת אטארי משנת 1974 שנכשל בשוק.

במשחק של חברת אטארי ("גע בי") לכל הלחצנים היה צבע שחור והיה קשה יותר להבחין בין הצלילים שלהם. במשחק סיימון לעומת זאת, ישנם על קונסולת המשחק ארבעה לחצנים גדולים ולכל אחד צבע משלו: אדום, צהוב, ירוק או כחול, כשמתחת לכל לחצן ישנה נורה המשמשת להאיר אותו. בנוסף, הצלילים תוכננו להיות הרמוניים ללא תלות בסדר הלחיצה. לחצן מסוים מקבל צליל מסוים, זה המופעל אחריו מקבל אוקטבה אחת גבוהה יותר, הבא אחריו מקבל קוורטה מוגדלת והרביעי מקבל קוורטה מוקטנת.

## מהלך המשחק

הקונסולה בוחרת באופן אקראי לחצן מסוים ומאירה אותו. עם הארת הלחצן מושמע גם צליל ייחודי ללחצן. המשחק מתחיל כאשר הקונסולה מאירה לחצן כלשהו. השחקן צריך ללחוץ על הלחצן שהקונסולה הראתה לו, כאשר בכל סיבוב נוסף מתווסף עוד צבע (עוד לחצן). זוהי צורה של למידה באמצעות חיקוי. המשחק מסתיים כאשר השחקן טועה ולוחץ על לחצן שלא הופיע ברצף, או כאשר הוא מצליח לחזור על הרצף הארוך ביותר שהוגדר למערכת (בדרך כלל 8 לחצנים).

למשחק ישנן שלוש גרסאות שונות, אותן ניתן לבחור לפני תחילת המשחק, וכן ניתן לקבוע את דרגת הקושי:
# "סיימון אומר": השחקן חוזר על הרצף שהקונסולה מראה לו (כפי שהוסבר) כאשר ישנן ארבע רמות קושי: רצף של 8, 14, 20 ו-31 צבעים בהתאם.
#"השחקן אומר": סיימון והשחקן מחליפים תפקידים. סיימון בוחר את הצבע הראשון, והשחקן ממשיך את הרצף כרצונו. אם השחקן טועה בשלב מסוים ברצף שהוא יצר המשחק נגמר. גם בגרסה זו ישנן ארבע רמות קושי, כמו בגרסה הראשונה.
#"בחר את הצבע שלך": גרסה רבת משתתפים, בה לכל שחקן ניתן צבע אחר. כאן הרצפים אינם מורכבים מצבעים שונים, אלא ממקצבים שונים. השחקן האדום יכול ללחוץ רק על הלחצן האדום בתורו ואסור לו ללחוץ על לחצנים אחרים. השחקן צריך לחזור על המקצב שסיימון (הקונסולה) השמיעה לו, ואם הוא טועה הוא יוצא מהמשחק. המנצח הוא האחרון שנשאר במשחק.

## גרסאות נוספות

ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות של המשחק באתרים רבים באינטרנט. בחלק מהגרסאות לחיצה על כל לחצן משמיעה מנגינה קצרה או אפילו קול של גבר או אישה האומרים מילה כלשהי. קיימות גם גרסאות מתוחכמות של סיימון בהן הצבע של כל לחצן משתנה בכל סיבוב, והשחקן צריך לא להתבלבל ולזכור את מיקום הלחצנים ולא את צבעם.
יש גרסה ממוחשבת סאטירית שבה הצלילים הם קללות שונות בשפות שונות, לפי בחירת השחקן. הגרסה נקראת Simon Swears.

## קישורים חיצוניים

* 
* משחק סיימון באינטרנט

קטגוריה:משחקים
קטגוריה:צעצועים חשמליים
סידאמו

אתיופיה היא פדרציה של קבוצות אתניות שונות. אחת מהן היא ה**סידאמה** (או **סידאמו**).
Data Access Object

בתכנות מוכוון עצמים, תבנית **Data Access Object** (בקיצור DAO) היא תבנית עיצוב המשמשת כממשק מופשט למסד נתונים או למנגנון אחסנת נתונים דומה. התבנית מספקת פעולות מוגדרות מבלי לחשוף את דרך המימוש ומפרידה את האופן שבו ניגש היישום לנתונים, מייצוגם במסד נתונים מסוים. ליישום, הנתונים מוצגים כטיפוסים ואובייקטים עסקיים.

## ראו גם
* מיפוי אובייקטי-רלציוני

קטגוריה:תבניות עיצוב