open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אפואל ניקוסיה (כדורסל)

**אפואל ניקוסיה** (ביוונית: **ΑΠΟΕΛ Λευκωσία**) היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר ניקוסיה, המתמודדת בליגת העל הקפריסאית בכדורסל.

## היסטוריה
הקבוצה מחזיקה ב-11 אליפויות ו-12 גביעים. ובנוסף 11 גביעי "סופרקאפ" קפריסאים.

במסגרת האירופאית הגיעה הקבוצה פעמיים לשלב רבע הגמר. בעונת 2005/06 במסגרת היורוקאפ צ'לנג' הודחה על ידי חימיק יוז'ני מאוקראינה. ובעונת 2009/10 במסגרת היורוצ'לנג' הודחה על ידי קוראל רואן באסקט מצרפת.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל הקפריסאית בכדורסל|הליגה הקפריסאית]]**:
**אליפות (10): 1976, 1979, 1981, 1995, 1996, 1998, 1999, 2002, 2009, 2010, 2014
**מקום שני: 1993, 1994, 2007, 2008, 2013
***[[הגביע הקפריסאי בכדורסל|הגביע הקפריסאי]]:** 
**זכייה (12): 1973, 1979, 1984, 1986, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996, 2002, 2003, 2016
**גמר: 2002, 2005, 2008
***[[הסופר קאפ הקפריסאי]]:**
**זכייה (11): 1972, 1976, 1986, 1994, 1995, 1996, 1998, 2001, 2002, 2011, 2014
**גמר: 2009
***[[יורוקאפ צ'לנג']]**:
**רבע גמר: 2006
***[[יורוצ'לנג']]**:
**רבע גמר: 2010

### שחקני עבר בולטים
*  ג'רון רוברטס
*  עוסמאן סיסה
*  עמית תמיר
*  דמטריוס קלאיזידיס

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל קפריסאיות
קטגוריה:ניקוסיה: ספורט
בזיליקת הלנה הקדושה

ממוזער

**בזיליקת הלנה הקדושה** (במלטית: **Il-Bażilika ta' Sant' Elena**, באנגלית: **St Helen's Basilica**) היא כנסייה קתולית המשמשת ככנסיית הרובע של העיר בירקירקארה שבמרכזו של האי מלטה במלטה. הכנסייה מוקדשת להלנה הקדושה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס, אשר לפי המסורת מצאה את הצלב האמיתי בכנסיית הקבר הקדוש בירושלים.

## היסטוריה
בניית המבנה החלה בשנת 1727 במטרה להחליף את כנסיית הרובע הקודמת אשר הוקדשה לחג עליית מרים, והכיפה הונחה ב-1760. הכנסייה הוקדשה ב-20 באוקטובר 1782, אך השלמתה המוחלטת של הבנייה נתמשכה עד 1866. בתחילה הועברו לכנסייה החדשה רהיטים ויצירות אמנות מקודמתה, אך בהמשך היא עוטרה ביצירות שהוזמנו במיוחד בשבילה. במהלך מלחמת העולם השנייה אוחסנו במקום יצירות אמנות מרחבי מלטה, כדי להגן עליהן מפני ההפצצות האוויריות של מטוסי מדינות הציר. לאחר המלחמה, בשנת 1950, הוענק לכנסיית הלנה הקדושה מעמד של בזיליקה.

## המבנה
הכנסייה בנויה בסגנון הבארוק. חזיתה מחולקת לשלושה חלקים שבכל אחד מהם פתח בקומה הראשונה, ובקומה השנייה קבועים בה שני שעונים בצדדים וחלון מעוטר מעל לדלת הכניסה המרכזית. בין שלושת החלקים מפרידים עמודים בסגנון מעורב בקומה הראשונה ובסגנון הסדר הקורינתי בשנייה, ועליהם ניצבים פסלי קדושים. מעל שני החלקים הצדדיים קבועים שני מגדלי פעמונים, ובתווך גמלון מעוטר.

צורתה של הבזיליקה היא כשל צלב, והיא נחלקת לשלוש ספינות. בשנת 1910 קושט חלל המבנה בפרסקאות המציגים סצנות מחייהם של קדושים שונים ואת ניצחון הצלב, ובכיפה המרכזית מתואר יום הדין האחרון. גם כיפות המשנה המכסות על קפלות הצד מעוטרות בפרסקאות עשירים. 12 המזבחים בבזיליקה עשויים משיש צבעוני מעשה ידיו של פסל מקומי ב-1837, אשר גילף גם את פסל העץ של הלנה הקדושה. הפסל נישא בתהלוכת הפסטה המקומית, החלה ביום חגה של הקדושה, ביום ראשון ה-18 באוגוסט, או ביום ראשון שלאחריו אם הוא חל ביום אחר. עוד הוא נישא בתהלוכה המתקיימת ביום 3 במאי, והמנציחה את מציאת הצלב האמיתי על ידי הקדושה.

## "הפעמון הגדול"
מגדל הפעמונים המערבי של הבזיליקה גדול מהמזרחי, וכיום קבוע בה הפעמון הגדול ביותר במלטה, אשר החליף שני פעמונים קודמים. הכספים הדרושים ליציקת הפעמון נאספו בתוך עשרה חודשים, והוא יוצר במילאנו ב-24 בספטמבר 1931. הוא הגיע לנמל הגדול במלטה ב-12 בינואר 1932, הועבר לבירקירקארה ונקבע במקומו סמוך לאחר מכן. קוטרו של הפעמון הוא 2.5 מטרים, גובהו כ-3.3 מטרים והוא שוקל כשמונה טונות.

## קישורים חיצוניים

* 
* הרובע באתר הארכיבישופות הקתולית של מלטה
* אודות הבזיליקה
* אודות הפעמון הגדול
* אודות הבזיליקה

קטגוריה:בירקירקארה
קטגוריה:מלטה: כנסיות
הלנה הקדושה
ערכת מגן

[שמאל|ממוזער|250px|מסכת גז, מסנן ומזרק [אטרופין]]
250px|שמאל|ממוזער|משפחה ישראלית במקלט עם מסכות גז, בעת מלחמת המפרץ. למבוגרים מסכות גז רגילות, לילדים מסכות מסוג "ברדס", ולילד הקטן, גם מפוח.
בישראל, **ערכת מגן** היא מארז המכיל ציוד להתגוננות מפני התקפה בנשק כימי.

## מאפיינים
לערכה וריאציות אחדות, בהתאם למאפיינים של האדם שלו נועדה. בדגם הנפוץ של הערכה, המיועד למרבית האוכלוסייה, מרכיב עיקרי הוא מסכת גז שחורה (בשלושה גדלים), המכסה באופן אוטם את הפנים, ומאפשרת נשימה באמצעות מסנן המגן מפני נשימת גז רעיל. מרכיב נוסף הוא מזרק אטרופין, שאותו יש להזריק לאדם שנפגע מנשק כימי. לאנשים עם בעיות נשימה ולאנשים מעל גיל 65 מצורף למסכה מפוח, המקל על הנשימה. תינוקות עד גיל 3 מקבלים ערכת מגן מסוג "שמרטף", שהיא מעטפת לכל הגוף. ילדים מגיל 3 ועד גיל 8 מקבלים ערכת מגן מסוג "ברדס", העוטפת את כל הראש.

הרכבן של ערכות המגן ואופן חלוקתן לציבור מוסדרים בתקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א-1990.

## היסטוריה
ערכות מגן חולקו לכל תושבי ישראל לקראת מלחמת המפרץ, ועם תחילת המלחמה ניתנה הוראה לפתוח אותן ולהשתמש בהן בעת אזעקה על שיגור טילים לעבר ישראל, בעקבות הצהרה של סדאם חוסיין שיילחם בישראל בנשק כימי. בדיעבד התברר שטילים אלה לא צוידו בראש נפץ כימי. כעבור שנים אחדות נאספו ערכות אלה מהתושבים, והוחזרו למחסני פיקוד העורף.

בשנת 2010, הכריז פיקוד העורף על חלוקה מחודשת של ערכות המגן באמצעות דואר ישראל, החלוקה הייתה אמורה להימשך שנתיים.
משאית לאיסוף ערכות מגן|250px|ימין|ממוזער
בשנת 2014 הוחלט שבשל הסרת האיום הסורי, חלוקת ערכות המגן תופסק.

## קישורים חיצוניים

* ערכות המגן, באתר של פיקוד העורף
* דיני ההתגוננות האזרחית – חיקוקים נבחרים, באתר פיקוד העורף

## הערות שוליים

קטגוריה:הגנה אזרחית בישראל
קטגוריה:מלחמת המפרץ
קטגוריה:נשק כימי
מגן
פירתאוולד, מלך ברניקיה

**פירתאוולד** או **פירת'אוולד** (באנגלית: **Frithuwald**; נפטר בשנת 585 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה שבצפון אנגליה משנת 579 ועד פטירתו.

## ביוגרפיה
פרטים מועטים ידועים אודות קורות חייו ומלכותו של פירתאוולד. פירתאוולד היה בנו של המלך אידה (אשר היסטוריונים רבים סבורים כי היה מייסד הממלכה). פירתאוולד, עלה לשלטון לאחר מות אחיו, 
גלאפה, אדה, מלך ברניקיה ואתלריק אשר מלכו לפניו.

במותו, עלה לשלטון אחיו הצעיר הוסה.

## קישורים חיצוניים
* מלכי ברניקיה
* מלכי נורת'מבריה

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-585
ודייק

**ודייק**, או בשמו המלא: **וְדַיֵּק: תיקוני לשון ושיפור הסגנון**, הוא ספר לימוד דקדוק עברי מקובל מאת יעקב בהט ומרדכי רון. הספר הציג שיבושים דקדוקיים נפוצים והציע במקומם משפטים נכונים דקדוקית בעברית, בלשון קצרה ופסקנית. הספר יצא לראשונה בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1960, וראה אור בשתי מהדורות ו-36 הדפסות חוזרות.

הביקורת העיקרית נגד הספר כיום היא שלא סיפק הסבר בלשני להצעה המדויקת לדעת המחברים. יתר על כן, לעיתים פסל הספר ביטויים תקינים מבחינה דקדוקית שיש להם שורשים היסטוריים. כך, למשל, פסקו מחברי "ודייק": ; חומרה יתרה זו הוסיפה להידפס במהדורות הספר אף על פי שהבלשן יצחק אבינרי כינס בספרו "יד הלשון" (1964) עדויות רבות לקיומו של הצירוף "אפילו אם" במקורות, מימי חז"ל ועד לימי תחיית הלשון העברית, בכתביהם של ביאליק, מנדלי מוכר ספרים ואחד העם.

## קישורים חיצוניים
*

קטגוריה:ספרי לימוד
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:דקדוק
קטגוריה:עברית ישראלית
עמודים (כתב עת)

**עמודים** הוא כתב עת חודשי של תנועת הקיבוץ הדתי מזה כשבעים שנה. הוא מכיל מאמרי הגות כמו גם עדכונים שוטפים מהנעשה בהנהלת התנועה, בקיבוצים ובמושבים השיתופיים ברחבי ישראל. עד דצמבר 2009 יצאו לאור 738 חוברות, כמעט מדי חודש.

על פי עורכת "עמודים" היוצאת, גילה ורזילק קפלן:

עורכי "עמודים", מתחלפים מדי מספר שנים, והם לרוב חברי אחד הקיבוצים הדתיים. העורכת הנוכחית היא ריבה פריד מקיבוץ מעלה גלבוע.

## קישורים חיצוניים
* אתר "עמודים", באתר הקיבוץ הדתי
* כל גליונות "עמודים" ו"עלונים" באתר ארכיון הקיבוץ הדתי

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:הקיבוץ הדתי
מריאמפולה

**מריאמפולה** (בליטאית: **Marijampolė**; בפולנית: Mariampol; בתקופה הסובייטית נקראה העיר: **Kapsukas** קפסוקאס) היא עיר תעשייתית בדרום ליטא, בירת מחוז מריאמפולה. העיר משתרעת על פני כ-205 קמ"ר ובשנת 2007 נמנו בה 47,244 תושבים. בתוך העיר זורם נהר השישופה.

## היסטוריה
המקום מוזכר לראשונה בכתובים כפאשישופה, על שם נהר השישופה הזורם לידה. במאה ה-17 הכפר שהיה בבעלות הכנסייה הקתולית גדל להיות עיר שוק ושמו הוסב לסטארופול. בשנת 1765 הייתה במקום שרפה גדולה שהכתה קשות בעיירה. לאחר השרפה בנתה אשת המושל של העיר הסמוכה פריניי, כנסייה חדשה ומנזר וסביבם התגבשה עיירה חדשה אשר נקראה מריאמפולה על שם בתוספת הסיומת פול המציינת עיר.

בשנת 1792 הוענקו לעיר זכויות מגדבורג על ידי סטניסלאב פוניאטובסקי, המלך האחרון של פולין העצמאית. בעת חלוקת פולין סופחה מריאמפולה לפרוסיה, והייתה לעיירת מחוז. בשנת 1800 גרו בה 1,178 נפש.
בעקבות תבוסת פרוסיה לצבאו של נפוליאון בונפרטה וחתימת חוזה טילזיט, הייתה לחלק מדוכסות ורשה. בעקבות מלחמת רוסיה-צרפת עברה לשליטת רוסיה בשנת 1815 והייתה לחלק ממחוז אוגוסטובה. במאה ה-19 גדלה מריאמפולה בעיקר הודות להגירה יהודית וגרמנית אליה. אחד הגורמים להגירה הייתה סלילת הכביש בין סנקט פטרבורג וורשה דרך מריאמפולה, בשנת 1829. בשנת 1827 היו במריאמפולה 1,759 תושבים, כאשר 66% היו יהודים. בשנת 1840 נמנו בעיר 2,992 תושבים, 76% מהם יהודים.

בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה מריאמפולה על ידי צבא גרמניה אשר נשאר בעיר עד סיום המלחמה וכינון מדינת ליטא העצמאית.

בשנת 1923 הושלמה מסילת ברזל שחברה את מריאמפולה למסילת הברזל הראשית בין קובנה ווירבליס. בתקופה זאת הוקם במקום בית חרושת לייצור סוכר מסלק והיישוב התרחב מאוד. ביוני 1941 נכנס הצבא הגרמני למריאמפולה ונשאר בו עד סוף יולי 1944. בצאתו הוא הרס את מרכז העיר ואת בית החרושת לסוכר.
באפריל 1955 שונה שם העיר ל**קפסוקאס**, לזכר המהפכן הקומוניסטי וינצאס מיקוויצ'יוס-קפסוקאס.
עם עצמאותה המחודשת של ליטא ב-1990 הושב השם הישן לקדמותו.

## יהודים והשואה
[שמאל|ממוזער|250px|[בית כנסת|בית הכנסת של מריאמפולה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי מריאמפולה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]

בשנת 1861 היוו היהודים רוב מוחלט בעיירה - מתוך 3,718 תושבים היו 3,015 יהודים.

בשנת 1893 נוסד בעיר חברת מבקרי חולים.

ב-1919 הוקמה בעיר הגימנסיה העברית הראשונה בליטא.

ב-30 באוגוסט 1941 הובילו הנאצים את 8,000 יהודי מריאמפול אל תעלות שנחפרו על גדות הששופה ושם המיתו אותם ביריות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 לא היו במריאמפול יהודים.

### רבנים
עד שנת 1780 לא היה במריאמפולה רב, והרב של קלוואריה שבליטא נחשב גם לרבה של מריאמפולה.
בשנת 1780 התמנה הרב חיים פרלמוטר-שרשובר לרב של מריאמפולה והוא כיהן עד שנת 1820. אחריו כהנו חתנו, הרב יהודה ליב חרל"פ, הרב שלמה זלמן דורגון שנפטר בשנת 1879, הרב יהונתן אליאשברג שכיהן בשנים 1879–1887, הרב עזריאל אריה רקובסקי שנפטר בשנת 1894, הרב אליהו קלצקין שכיהן משנת 1892 עד 1910 והרב יעקב מאיר קרבצ'ינסקי שנפטר בשנת 1913.

רבה האחרון של מריאמפולה היה הרב שמשון פוגלמן שנרצח על ידי הנאצים.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ShtetLinks: MARIAMPOL, Lithuania
* מרימפול על גדות הנהר שישופה, ליטא, 1983, באתר דורות
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:מחוז מריאמפולה
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1667
שולמן

**שולמן** (גרמנית: **Schulmann**, אנגלית: **Shulman**) הוא שם משפחה יהודי-גרמני. מקור השם במילה הגרמנית/יידית "שול" או "שיל" שפירושה "בית ספר", ובהקשר היהודי "בית כנסת", ולפיכך שולמן הוא "איש בית הכנסת" – גבאי או רב. לפי דעה אחרת, "שול" הוא גרסה של השם "שאול". "מן" פירושו "אדם".

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
עקלתון (מסילה)

[שמאל|ממוזער|250px|עקלתון מימין למסילה ראשית כפולה ב[תחנת הרכבת הרצליה]]
**עֲקַלָּתוֹן** (נקרא לפעמים גם **מסילת עיתוק**) הוא מסילת ברזל קצרה היוצאת ממסילה ראשית ומשמשת למטרות תפעוליות. עקלתון עשוי להתחבר למסילה הראשית בשני קצותיו או בקצה אחד בלבד באמצעות מסוטים, וממנו יכולים להסתעף עקלתונים נוספים. תנועת ציוד נייד בעקלתון מוגבלת למהירויות נמוכות במיוחד (30–40 קילומטר לשעה) ובמקרים רבים המסילה עצמה היא מאיכות נמוכה ביחס למסילה הראשית.

## שימושים
לעקלתון שימושים רבים בתפעול רכבות, ובעיקר הוא משמש לדיור רכבות, עיתוק רכבות, טעינה ופריקה של מטענים, חיוג רכבות וכן לעליה וירידה של נוסעים בתחנות רכבת שבהן מספר הרציפים גדול ממספר המסילות בקו העובר בתחנה. 

בתחנה המשמשת לעריכת רכבות עשויים להיות עקלתונים רבים המאפשרים למיין קרונות מסוגים שונים או לסדרם על פי יעדיהם השונים. עקלתונים מרובים נמצאים גם במסופי מטענים, מכרות או נמלים בהם מתבצעות פעולות טעינה ופריקה רבות במקביל.

בתחנת רכבת תפעולית המשמשת רק למפגש רכבות, יהיה עקלתון אחד או שניים. עקלתונים אלו הכרחיים על מנת לאפשר תנועה דו כיוונית על מסילה יחידה. עקלתון בודד ניתן גם למצוא בתחנות נוסעים בהן רכבת מהירה חולפת בתחנה ללא עצירה על המסילה הראשית ועוקפת רכבת מאספת העוצרת ברציף הצמוד לעקלתון. עקלתון כזה גם מאפשר לתחנה להיות תחנת קצה של קו מסוים, ותחנת ביניים של קו אחר בלי שהרכבות המסיימות בתחנה יפריעו לרכבות הממשיכות.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציוד רכבות
קטגוריה:תפעול רכבות
הוסה, מלך ברניקיה

**הוסה** (באנגלית: **Hussa**; נפטר בשנת 592 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה בצפונה של אנגליה, משנת 585 ועד פטירתו.

פרטים מועטים בלבד ידועים אודות קורות חייו ושנות מלכותו של הוסה. ההיסטוריונים סבורים כי הוסה היה אחד משנים עשר בניו של אידה, וכי עלה לשלטון לאחר מותם של אחיו, גלאפה, אדה, אתלריק ותאודוריק אשר מלכו לפניו. ואולם ישנם היסטוריונים הסבורים כי הוסה לא היה בנו של אידה אלא קרוב משפחה.

במהלך תקופת שלטונו תקפו את הממלכה קואליציה של כוחות רגדים וברטונים אשר צרו על בירתו וכמעט הביאו לגירוש האנגלים מהאזור. מחלוקת בין כוחות הקואליציה אשר הביאה להרצחו של אוריין, מלך רגד בידי בן בריתו מורקאנט, בשנת 590 לערך, הביאה לסיום המצור להצלתה של ממלכת ברניקיה.

## קישורים חיצוניים
* מלכי ברניקיה
* מלכי נורת'מבריה

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-593
יואל גמזו

**יואל גמזו** (נולד ב-1987) הוא מנצח ישראלי.

גמזו נולד ברמת גן. בגיל ארבע החל לנגן בצ'לו, אך לאחר מספר שנות נגינה החליט להתמקד בניצוח. בגיל 15 עזב את ישראל ונסע ללמוד בניו יורק במלגה מיוחדת.

מניו יורק המשיך גמזו למילאנו, פריז, לונדון וקבע את משכנו בברלין. בלונדון הקים את תזמורת מאהלר הבינלאומית, שנגניה מתכנסים שלוש פעמים בשנה ויוצאים למסעות קונצרטים ברחבי העולם. בשנים האחרונות ניצח גמזו על תזמורות שונות בעולם וזכה בפרס בתחרות על שם מאהלר בגרמניה.

בראשית שנת 2010 ניצח גמזו על הקאמרטה הישראלית ירושלים ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הופעתו הראשונה בישראל. בשנת 2011 השלים אף הוא את הסימפוניה העשירית של מאהלר, לציון 100 שנים למות המלחין (קיימים כבר שישה נוסחי-השלמה קודמים).

ב-2012 התמנה לכהונת "מנצח בית ראשי" בבית האופרה של קאסל.

גמזו הוא נכדו של מבקר התיאטרון חיים גמזו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* "לצאת/ירושלים סיטי" 2010
* אורה בינור, אפוק טיימס ישראל, "בכורה עולמית בברלין"  15 בספטמבר 2010

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים יהודים גרמנים
קטגוריה:משפחת גמזו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
עמנואל דונאייבסקי

**עמנואל** (**מוּנְיָה**) **דוּנָאיֶיבסקי** (Dunayevsky; 1906 – 9 בנובמבר 1968) היה אדריכל במשלחות ארכאולוגיות רבות שחפרו באתרי ארץ ישראל.

## קורות חיים
נולד באודסה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). היה בעל השכלה של מהנדס בניין, ולאחר שעלה לארץ ישראל בשנת 1934 עבד במקצועו. לאחר שהשתתף בחפירותיו של בנימין מזר בבית שערים, בבית ירח ובתל קסילה עזב את העיסוק בהנדסת הבניין והתמסר לעבודה ארכאולוגית בחפירות של המשלחת של יגאל ידין בתל חצור (1955-1956). 

לאחר חפירות חצור הצטרף כחבר צוות במכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובה פעל עד למותו. שימש כאדריכל או כאדריכל יועץ לחפירות בעין גדי (תל גורן), בחמת טבריה, במצדה, במגידו ובחפירות באתרים רבים אחרים.

נוסף למדידות ולהכנה לפרסום של תוכניות המבנים שעלו בחפירות התעמק דונאייבסקי בניתוח סטרטיגרפי ואדריכלי של השרידים באתרים השונים, תחום שבו גילה כישרון יוצא דופן. תוך בדיקה בשטח של יחסי הגומלין בין קירות ורצפות הוא קבע את הרצף הסטרטיגרפי והכרונולוגי היחסי של השרידים באתר ואת ההיסטוריה האדריכלית שלו. 

ייתכן כי בגלל שלא היה בעל השכלה ארכאולוגית הוא היה חופשי מן הנטל של תאוריות ארכאולוגיות והיסטוריות קודמות. הוא היה בבחינת "אמן" בקריאת הכרונולוגיה היחסית של האתר כפי שהשתמרה בהיסטוריה האדריכלית שלו. תרומתו לבירור סוגיות אלה בחפירות חצור היא אולי הדוגמה הטובה ביותר לעבודתו.

נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, בתום מחלה קשה. בגיל 62 במותו. נקבר בהר המנוחות.

## מספריו

* בנימין מזר, טרודה דותן ועמנואל דונאייבסקי, "**עין-גדי-חפירות ארכאולוגיות בשנים 1961-1962**", ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, שנת כ"ז, א-ב, תשכ"ג, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשכ"ג.

## לקריאה נוספת
* 'דברים לזכרו של עמנואל דונאייבסקי', **[[ארץ ישראל (כתב עת)|ארץ-ישראל]]** יא (ספר עמנואל דונאייבסקי) (תשל"ג), עמ' ז–יב.
*אהוד נצר, "מבחר מן התוכניות מעשי ידי עמנואל דונאייבסקי", **ארץ-ישראל** יא (תשל"ג), עמ' יג–כד.
* "עמנואל (מוניה) דוניבסקי (1906–1968) – קווים לדמותו ולעבודתו המדעית', בתוך: חנה כצנשטיין, אהוד נצר, אהרון קמפינסקי ורוני רייך (עורכים), **האדריכלות בארץ-ישראל במימי קדם, מן התקופות הפריהיסטוריות עד התקופה הפרסית**, ירושלים: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשמ"ז, עמ' ז–י.
*

## קישורים חיצוניים
*  (עם פטירתו)
* 

קטגוריה:מהנדסים ביישוב
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
כנסיית רובע

[ממוזער|200px|הכניסה לכנסיית רובע במרכז [קופנהגן עם השם המפורש]]
בהיררכיה הכנסייתית, **כנסיית רובע** (בלטינית: **parochia**) היא כנסייה המשמשת כמרכזו הדתי של הרובע הכנסייתי, המהווה את אבן היסוד בהיררכיה זו, והכפופה לדיוקסיה. אין זהות בין כנסיית רובע לרובע עירוני. כנסיית רובע יכולה להיות גם בכפר או באחוזה. ברובע עירוני יכולות להיות מספר כנסיות רובע.

קיומה של כנסייה מתאימה אשר תתפקד ככנסיית הרובע הכנסייתי, הכרחי לתפקודו. על כנסיית הרובע לספק מענה לצרכים הליטורגיים, לכלול בדרך כלל אגן טבילה, תא וידוי (בזרמים הנוצריים שמקיימים וידוי) ובית קברות. מעבר לכך, אין כללים מחייבים בעניין גודלו ומראהו של מבנה כנסיית הרובע או הריהוט והעיטורים שבו, ואלה מושפעים מנסיבות שונות ובהן גודלו של הרובע, מספר המאמינים, מימון כלכלי ונתונים היסטוריים.

## היסטוריה
תחילתם של הרבעים הכנסייתיים ושל כנסיות הרובע מתוארכת למאה ה-4, עת האמונה בנצרות התרחבה במידה כזו ששוב לא הייתה הצדקה לרכז את הפעילות הדתית בערים הגדולות בלבד, ואזורים כפריים זכו אט אט בכנסיות ובשירותי דת קבועים ועצמאיים משלהם. התהליך החל במזרח והתפשט עם הזמן למערב אירופה. בתחילה לא סומנו גבולות הרבעים ותחום שיפוטם. במהלך המאה ה-6 והמאה ה-7 הם זכו לכינויים "כנסייה כפרית" (ecclesia rusticana), "פרוכיטנה" (parochitana) או "דיוקסיס" (dioecesis), ולבסוף "פרוכיה" או "רובע" (parochia). החל במאה ה-8 החל תהליך של תיחום גבולות הרבעים, כך שהם כללו מבחינה גאוגרפית גם את אדמות המנזרים ואחוזות המלכים והאצולה; והיחידה הכנסייתית של הרובע הפכה למרכז החשוב ביותר של החיים הדתיים, ובמקרים רבים גם האזרחיים. פעמים רבות פעל גם בית ספר לצד כנסיית הרובע, ופעילות צדקה התרכזה בה. חלוקת הערים לרבעים הייתה איטית יותר, שכן באלה נשמר מעמדן של הקתדרלות או כנסיות האם. רק לקראת סוף המאה ה-11 החלו להיווצר רבעים כנסייתיים נפרדים בערים, וגם אלה לא מילאו תמיד אחר כל צורכי הרובע - בדרך כלל הטבילה המשיכה להתקיים רק בקתדרלה או בכנסיית האם.

## קישורים חיצוניים

* הרובע הכנסייתי באנציקלופדיה קתוליקה

קטגוריה:כנסיות לפי סוג
קטגוריה:בישופות
אורזיצ'ן

שמאל|ממוזער|250px|התחנה המרכזית בעיר
**אורזיצ'ן** (ברומנית: **Urziceni**) היא עיר במחוז יאלומיצה, רומניה, הממוקמת כ-25 ק"מ מצפון מזרח לבירה בוקרשט. בעיר יש אוכלוסייה של 17,090 תושבים.

העיר נוסדה על ידי רועי צאן רומנים, שמה נגזר מן המילה ממקור לטיני "urzică" (אורזיקה) (סרפד). שמה הוזכר לראשונה במסמך שנכתב ב-23 באפריל 1596 בתקופת שלטונו של מיכאי ויטיאזול. העיר זכתה ב-1831 במעמד של עיר שוק וב-1895 במעמד של עיר. במשך 117 שנים, הייתה העיר בירת "מחוז יאלומיצה" (בין השנים 1716 ו 1833).

## ספורט
בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אוניריה אורזיצ'ן המשחקת בליגה הבכירה ברומניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* Mesagerul de Urziceni אתר חדשות עירוני 

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
גבירותיי ורבותיי

הביטוי "**גבירותיי ורבותיי**" הוא פתיחה רווחת לנאום, שבה פונה הנואם בנימוס אל קהל מאזיניו.

לעיתים קודמת לפנייה זו, לכלל הקהל, פנייה ספציפית אל מאזינים חשובים במיוחד. כך, למשל, התחיל נאומה של עדה יונת, בטקס הענקת פרס נובל, במילים: "נכבדי בני משפחת המלוכה, נכבדי רמי הדרג, גבירותי ורבותי".

ביטוי זה מקביל לביטויים דומים בשפות אחרות, שגם בהם קודמת הפנייה לנשים לפנייה לגברים, כגון:
* אנגלית: Ladies and Gentlemen (בתעתיק: ליידיז אנד ג'נטלמן)
* צרפתית: Mesdames et Messieurs (בתעתיק: מאדאם אה מיסיו)
* גרמנית: Damen und Herren (בתעתיק: דאמן אונד הררן)
* איטלקית: Signore e Signori (בתעתיק: סיניורה אה סיניורי)
* רוסית: Дамы и господа (בתעתיק: דאמי אי גוספודה)
* פולנית: Panie i Panowie (בתעתיק: פאני אי פנאוויה)

סדר פנייה זה, המשמש גם כאשר בקהל יש רוב ניכר של גברים, משקף את ההעדפה הניתנת לנשים בכללי הנימוס.

נוסח ארכאי של הביטוי "גבירותיי ורבותיי" הוא הביטוי "גבירותיי ואדוני".

כאשר הנאום נישא בפני גברים בלבד, מקובלת הפתיחה "מוריי ורבותיי". אף שבשני הביטויים משמשת המילה "רבותיי", היא משמשת בהם בשתי משמעויות שונות שלה. "רבותיי" היא צורת הרבים-סמיכות של "רב"; בביטוי "גבירותיי ורבותיי", פירושה "אדוני", כך שנוצרת הקבלה בין הפנייה לנשים – "גבירותיי", לפנייה לגברים, "רבותיי"; בביטוי "מוריי ורבותיי" פירושה "מורי", כך שנוצרת הקבלה בין שני חלקיו של הביטוי.

לעיתים, כאשר בקהל של גברים נוכחת אישה יחידה, מקפיד הנואם על הפנייה "גבירתי ורבותיי". דוגמה לכך היא סיפורה של כלת פרס נובל, ריטה לוי מונטלצ'יני, על חוויותיה באוניברסיטאות: "תקופה ארוכה המפגשים וההרצאות היו מתחילים בברכה 'גבירתי ורבותי'".

כאשר הנאום ניתן בפני קהל רב-לאומי, שאין לו שפה משותפת, נעשית לעיתים פניית הפתיחה בשלל שפות, למשל Ladies and gentlemen, mesdames et messieurs ולאחריה נמשך הנאום בשפה אחת בלבד.

## הערות שוליים

קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:ביטויים
שלמה פלורנטין

**שלמה (סלומון) יעקב פלורנטין** (17 באוקטובר 1864 – 10 בנובמבר 1946) היה קבלן ויזם ממוצא סלוניקאי שהקים בשנות השלושים של המאה העשרים את שכונת פלורנטין בתל אביב.

## ביוגרפיה
פלורנטין נולד בשנת 1864 בסלוניקי, ליעקב ולסול, במשפחה אמידה שמוצאה מפירנצה (מקור שם המשפחה) וקיבל חינוך מסורתי. 
התעשר מעסקי ביטוח וטבק, ונישא לדורון בת חזקיה לוי. עם השנים רכש מעמד בקהילת סלוניקי והשפעה בחוגי ממשלת יוון. מגיל צעיר היה ציוני, ובעודו ביוון החל לרכוש קרקעות בפלשתינה.

בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ויחד עם סוחרים נוספים שעלו מסלוניקי, קנה אדמות באזור שלימים הפך לשכונת קריית שאול. הם הקימו מגדל מים ובאר וניסו להקים מושבה חקלאית. בשנת 1929 התחיל לבנות עם דוד אברבנאל שכונה מצפון יפו, היא שכונת פלורנטין. הבתים נמכרו במחירים נמוכים יחסית, ליהודים מחוסרי אמצעים - בעיקר בני הקהילה הספרדית מיפו. 
שלמה פלורנטין נפטר בתל אביב בט"ז בחשון תש"ז, 1946. הותיר אחריו שלוש בנות ובן.

שכונת פלורנטין קרויה על שמו.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:אישים שעל שמם שכונות בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1864
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1946
דורי

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
משולש קיונגה

שמאל|ממוזער|150px|משולש קיונגה בכתום על מפת דרום-מזרח אפריקה
**משולש קיונגה** (גרמנית: **Kionga-Dreieck**, פורטוגזית: **Triângulo de Kionga**) הוא שטח בצורת משולש קטן (כ-1,000 קמ"ר), בין מזרח אפריקה הגרמנית (כיום טנזניה) למוזמביק. שטח זה  היה נושא לסכסוך טריטוריאלי בין האימפריה הקולוניאלית הגרמנית לפורטוגל בשנים 1894–1919. צלע אחת של המשולש היא חוף האוקיינוס ההודי, צלע שנייה היא נהר רובומה. הנקודה האסטרטגית החשובה במשולש היא עיר הנמל קיונגה.

פורטוגל ראתה בכינון מושבה גרמנית במקום כיבוש שטח השייך לה, כיוון שהוא מדרום לנהר רובומה. ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את המשולש מידי הגרמנים והחזיקו בו עד ה-25 בנובמבר 1917. בעקבות השתתפות פורטוגל במלחמת העולם הראשונה נגד גרמניה זכתה פורטוגל להשתתף בוועידת השלום בפריז (1919) והכניסה לחוזה ורסאי סעיף לפיו הגבול בין מוזמביק למזרח אפריקה הגרמנית הוא נהר רובומה, וכך הכלילה את הטריטוריה בשטח המושבה שלה. הנהר נותר הגבול בין המדינות גם לאחר שזכו לעצמאות וכיום קיונגה היא חלק ממוזמביק.

## בול קיונגה
[ימין|ממוזער|100px|[בול דואר של קיונגה מ-1916]]

ב-1916, כחלק מהתביעה הפורטוגלית על הטריטוריה, הוצא במפוטו, בירת מוזמביק, בול דואר עליו נרשם שם הטריטוריה והוא נכלל בקטלוגים כבול קיונגה.

## לקריאה נוספת

* Thomas, H.B., "The Kionga Triangle" in *Tanganyika Notes and Records*, Volume 31 1951, pp. 47–50


## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות לשעבר באפריקה
קטגוריה:פורטוגל במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מוזמביק: גאוגרפיה
קטגוריה:האימפריה הקולוניאלית הגרמנית באפריקה
קטגוריה:מוזמביק: היסטוריה
מונטגיו פארקר

250px|ממוזער|שמאל|מונטגיו פארקר
**מונטגיו בראונלאו פארקר** (באנגלית: **Montague Parker**; ) היה איש צבא בריטי, בנו השני של הרוזן ממורלי, והרפתקן שקשור באחת החפירות הארכאולוגיות השערורייתיות ביותר שאירעו בארץ ישראל.

## חייו
לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי נפגש עם הפיני ואלטר יובליוס שטען כי ידוע לו, מעיון בכתבי יד עתיקים, היכן בירושלים קבורים אוצרות בית המקדש שבנה המלך שלמה, ובעיקר ארון הברית.

פארקר התלהב מהרעיון, גייס כספים רבים, ויצא בשנת 1909 לירושלים. כדי לחסום באיבן כל לשון רעה וביקורת שעלולות היו לצוץ בירושלים על המשלחת שהתנהלה בסודיות רבה, גייס פארקר למשלחתו את חוקר המקרא, תושב ירושלים האב לואי-איג וינסאן מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים. לווינסאן לא הייתה זכות החלטה בקביעת האסטרטגיה של החפירה, כלומר היכן בדיוק יש לחפור, אך הוא הורשה לתעד את השרידים שנמצאו בחפירות.

תחילה התרכזה העבודה בגבעה שמעל למעיין הגיחון ובסביבתו. במערכת מחילות שנחפרו בעפר נתגלו קברים קדומים, קטע מביצור עבה, ופריטים נוספים. כן נוקתה נקבת השילוח מן הטין שהצטבר בה מימי קדם, וכאן נחשפו גם מנהרות קצרות נוספות. המשלחת גם חפרה את פיר וורן.

משלא נמצאו האוצרות המבוקשים באזור המעיין פנו בשנת 1911 אל הר הבית עצמו. פארקר הצליח לשחד את מרבית שומריו המוסלמיים של המתחם הקדוש אך ככל הנראה לא את כולם. משעבדו בחשאי בלילות, גילה זאת מי מהשומרים שלא היה בסוד העניין והרים קול זעקה שהביאה למהומה רבתי של תושביה המוסלמים של ירושלים. פארקר ואנשיו נמלטו בעור שיניהם מן הארץ. הפרשה עוררה הדים בעיתונות המקומית והבין-לאומית.

תגובה אחרת הייתה של הברון רוטשילד (הנדיב הידוע) אשר שנה לאחר מכן רכש חלקת קרקע גדולה על המדרון המזרחי של הגבעה ושלח את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור בה (1913–1914).

זמן קצר לאחר שוך הסערה הוציא האב וינסאן לאור את דוח החפירה, בשתי גרסאות – צרפתית ואנגלית. למרבה האבסורד, מחפירה שערורייתית יצא דין וחשבון מדעי חשוב ביותר. כך יכול היה וינסאן לקבוע סופית כי הגבעה הדרומית מזרחית של העיר, שבה איתר קברים מתקופת הברונזה הקדומה I, היא אומנם הגבעה היחידה בכל הסביבה שיש בה שרידים כה קדומים, ולכן בהכרח יש לזהותה עם עיר דוד המקראית. ניקוי נקבת השילוח ובעקבות כך מדידתה המדויקת בידי וינסאן הייתה לתיעוד מדויק ביותר, המשמש את המחקר הארכאולוגי עד ימינו.

## לקריאה נוספת
*י' בן חנניה, **[http://www.dlir.org/archive/archive/files/bies_vol-14_1-2_oct-mar_1947-1948_p51-54_fd60adb1a4.pdf חלול קודש של משלחת ארכאולוגית בריטית]**, ידיעות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, יד (תש"ח), עמ' 51–55.
*נירית שלו-כליפא, **[http://mikranet.cet.ac.il/pages/item.asp?item=14003&source=615 בעקבות אוצרות המקדש – סיפורה של משלחת פארקר שחפרה בעיר דויד בשנים 1911-1909]**, קדמוניות, 116 (תשנ"ט) עמ' 126–133
*א' וינסאן, **ירושלים של מטה, תגליות מעיר דוד 1911-1909**, תרגום רוני רייך והוסיף פתח דבר והערכה לעבודתו של האב וינסאן בעת חפירות משלחת מ' פארקר בעיר דוד, הוצאת מגלי"ם, ירושלים 2008, 104 עמ' ,31 איורים, 18 לוחות.

## קישורים חיצוניים

* 
* Found: one Ark of the Covenant? מאמר באנגלית המספר גם על חיפושי מונטגיו פארקר אחרי האוצר
* Excavations in the City of David Under Ottoman Rule
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגים בריטים
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:חופרים בעיר דוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1878
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1962
מחלק תה

**מְחַלֵּק תה** הוא אדם שתפקידו לחלק משקאות חמים (בדרך כלל תה או קפה) לעובדי משרד, לרוב באמצעות עגלת תה ובשעות קבועות.

בעשורים האחרונים של המאה ה-20 החל מקצוע זה להיעלם מן העולם, שכן מנהלי החברות והגופים שבהם הועסקו מחלקי תה העדיפו לספק לעובדיהם שתייה חמה באמצעים זולים יותר כגון פינות קפה בשירות עצמי, מכונות אוטומטיות, או שהפסיקו לספק שתייה חמה כליל. בסקר שנערך בבריטניה בשנת 2005, נמצא כי רק 2% מהעובדים קיבלו את התה שלהם ממחלקי תה, בעוד 66% הכינו לעצמם את התה בקומקום חשמלי ו-15% רכשו אותו במכונת שתייה.

חלוקת תה נחשבת למקצוע של צווארון ורוד, שכן רוב העוסקים בו הן נשים (בבריטניה אף מכונה התפקיד "Tea Lady"). בקומדיות בריטיות התבסס סטריאוטיפ של הנשים העוסקות במקצוע כנשים כבדות משקל בגיל המעבר. המקצוע נחשב גם לסמל לבזבזנות ולאי יעילות במגזר הציבורי, ובפרט בהסתדרות. בסדרה "כן, אדוני השר" אחת הדרכים שהוצעו תדיר לחיסכון כלכלי הוא קיצוץ בתקציב חלוקת התה, אף שלאורך חמש עונות הסדרה, לא נראתה אף לא מחלקת תה אחת.

בסאטירות על הבירוקרטיה משמשת מחלקת התה גם כאנטי-תזה לבעלי התפקידים במשרד ולמנגנונים המנופחים. כך בבדיחה ידועה על אריה שהסתובב וטרף פקידי הסתדרות ואיש לא הבחין בדבר עד שנטרפה מחלקת התה. במחזה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון, אחת הדמויות המרכזיות, ציונה, היא מחלקת תה, המאופיינת בכך שחרף תפקידה הזוטר, היא היחידה שמבינה כיצד עובדים הדברים במשרד בו היא עובדת.

קטגוריה:מקצועות עבר
קטגוריה:שירותי אירוח ואוכל
קטגוריה:תרבות תה
ג'יבוטי במשחקים האולימפיים

**[[ג'יבוטי]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

המשלחות ששלחה ג'יבוטי כללה ספורטאים בודדים, שבדרך כלל הגיעו להישגים נמוכים. יוצא דופן היה רץ המרתון חוסיין אחמד סלאח, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סיאול (1988). במשחקים הבאים לא הצליח לשחזר סלאח את הישגו. הוא סיים במקום ה-30 באולימפיאדת ברצלונה (1992) ובמקום ה-42 באולימפיאדת אטלנטה (1996). ספורטאי בולט נוסף מג'יבוטי היה מומין גאלה, שהעפיל לגמר ריצת 5000 מטר באולימפיאדת לונדון (2012), וסיים במקום ה-13. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה איינאלה סוליימאן קרוב לזכות במדליה אולימפית, כשסיים במקום הרביעי בריצת 1500 מטר, 5 מאיות השנייה לאט מניק ויליס הניו זילנדי שזכה במדליית הארד.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* ג'יבוטי במשחקים הפאראלימפיים
* ג'יבוטי במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:ג'יבוטי: ספורט
כסף חנקתי

**כסף חנקתי** (**ניטראט**) הוא תרכובת כימית מסיסה של כסף וחנקה (ניטראט), שנוסחתה הכימית AgNO3. כסף חנקתי משמש כחומר מוצא להכנת תרכובות כסף אחרות, דוגמת אלו המשמשות לייצור סרטי צילום, וכן כטיטרציות ארגנטומטריות. תמיסת כסף חנקתי משמשת גם לחיטוי מים וכתכשיר נגד זיהום חיידקי. כך, למשל, מטפטפים תמיסת כסף חנקתי לעיני יילודים למנוע הדבקה בחיידקי זיבה בלידה.

## היסטוריה
אלברטוס מגנוס תיעד במאה ה-13 הפרדה בין כסף לזהב על ידי המסת הכסף בחומצה חנקתית. הוא גם ציין שהתמיסה המתקבלת צובעת בשחור את העור.

## הפקה
כסף חנקתי מתקבל מתגובה של כסף מתכתי עם חומצה חנקתית מרוכזת וחמה Ag_{(s)} +2HNO_{3(aq)}\longrightarrow AgNO_{3(aq)} + NO_{2(g)} +H_2O_{(l)}.את התגובה יש לבצע במנדף בשל פליטת הגז NO<sub>2</sub>

תגובה עם חומצה מדוללת ובטמפרטורה נמוכה: 3Ag_{(s)} + 4HNO_{3(aq)} \longrightarrow3AgNO_{3(aq)} +2H_2O_{(l)} +NO_{(g)} 

## תגובות
בתמיסה, יוני הכסף יחמצנו את רוב המתכות וייווצר כסף מתכתי. כך, למשל, בתגובת כסף חנקתי עם נחושת מתכתית בה נוצרים גבישי כסף על פני המתכת והתמיסה נצבעת בכחול בשל יצירת יוני נחושת.

2AgNO_{3(aq)} + Cu_{(s)}\longrightarrow 2Ag_{(s)} +Cu(NO_3)_{2(aq)}

בחימום מעל 250°C כסף חנקתי יתפרק לכסף מתכתי חנקן דו-חמצני וחמצן

2AgNO_{3(l)} \longrightarrow 2Ag_{(s)} +O_{2(g)} +2NO_{2(g)}

## יישומים
כסף חנקתי הוא המלח הזול ביותר של כסף, ויתרונותיו ביציבותו היחסית לאור, הוא אינו היגרוסקופי (אינו סופח מים מהאוויר), מסיס במים ובממסים אחרים. לכן הוא חומר מוצא מועדף להכנת הלידי כסף AgX כש-X הוא יון פלואוריד, כלוריד, ברומיד או יודיד.
* כסף חנקתי הוא חומר גלם לחומרי נפץ מבוסס כסף דוגמת כסף פולמינאט - Silver fulminate (AgCNO), כסף אזיד AgN3 או כסף אצטיליד Ag2C2.
* יציבותה של התרכובת מאפשרת שימוש בה כסטנדרט אנליטי בארגנטומטריה.
* משמש כמקור לכסף מסוג Tollens' reagent בציפוי מראות בתגובה הנקראת Silvering.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחים
קטגוריה:חנקות
קטגוריה:כסף: תרכובות
אבנזה

[ממוזער|250px|שמאל|ניצולי מחנה הריכוז אבנזה (צולם על ידי חייל [הכוחות המזוינים של ארצות הברית|אמריקאי מהדיוויזיה ה-80)]]
[שמאל|ממוזער|250px|אתר במחנה הריכוז ב-[2005]]
ממוזער|250px|שמאל|מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה
**אֶבֶּנְזֶה** (בגרמנית: **KZ Ebensee**) היה מחנה ריכוז נאצי לעבודת כפייה, שמבחינה מינהלית נחשב אחד ממחנות-המִשנה (מחנות חוץ) של מחנה הריכוז מאוטהאוזן. המחנה הוקם על ידי האס.אס בנובמבר 1943 בקרבת העיירה אבנזה שבאוסטריה עילית (שאז נקראה "רייכסגאו של הדנובה העילית"), למרגלות הרי האלפים. רוב עובדי הכפייה בו, כ-20,000 אסירים, הועבדו בו למוות. עם הקמתו היו כשליש מהאסירים במחנה יהודים, במשך השנים, על אף שהיהודים סבלו מהתנאים הגרועים ביותר והתמותה בקרבם הייתה הגבוהה ביותר, עלה אחוז היהודים במחנה לכ-40%. האסירים האחרים היו צוענים, רוסים, פולנים, צ'כוסלובקים וגם אסירים פוליטיים מגרמניה ואוסטריה.

## היסטוריה
מטרת עבודות הכפייה במחנה הייתה חציבה ובנייה של מערכת מנהרות בצלע ההר, שנועדו למפעל לפיתוח טילי V-2 והרכבתם. חלק קטן של המנהרות שהושלמו היו בעומק של כמה קומות ובאורך של 250 מטר לעומק ההר, מדופנות בבטון. עבודת החציבה והעברת הסלעים הכבדים נעשתה באופן ידני, בכל תקופות השנה ובכל ימות השבוע, בתנאים לא הומניים של קור קיצוני, תת-תזונה ומחלות. 

רוב האסירים הגיעו מהמחנה הראשי וממחנות-המשנה האחרים של מאוטהאוזן. במחנה היו 25 צריפי מגורים, שלכל אחד מהם הוכנסו 750 אסירים. בנוסף היו במחנה בנייני מינהלה ומשרפה. למרות הצפיפות, היה מספר האסירים גבוה מיכולת האכלוס, וחלק מהאסירים נדרשו לשהות תחת כיפת השמים ללא הגנה.  

בתחילה נדרשו עובדי הכפייה במחנה לעבוד מ-04:30 בבוקר עד 18:00 בחציבת המנהרות והרחבתן. לאחר מספר חודשי עבודה הוחלט כי העבודה תיעשה במשמרות במשך כל שעות היממה. גם בחודשי החורף לא נעשה כל מאמץ להגן על האסירים מפני קור החורף האוסטרי שלמרגלות האלפים, והתמותה עלתה באופן מתמיד. האסירים לבשו כותנות אסיר מבד דק ונעלו כפכפי עץ, או הלכו יחפים לאחר שהכפכפים התפרקו, למרות הקור. לא הייתה כל אפשרות להיגיינה ולרחצת הגוף לאחר הפרשות. מנות המזון כללו: בבוקר חצי ליטר תחליף קפה; בצהריים: שלושת רבעי ליטר של מים חמים המכילים קליפות תפוחי אדמה; ובערב, 150 גרם לחם. למרות תזונה זו נדרשו האסירים לעבודה פיזית קשה וסיזיפית. הגופות נערמו בערימות, ואחת לשלושה ימים נלקחו למשרפה. האסירים לא הורשו ללכת לשירותים ונדרשו להמשיך לעבוד כשברקע, באופן קבוע, צחנת הגופות וההפרשות. אסירים שלא עמדו במכסות העבודה נרצחו. 

בשבועות האחרונים של המלחמה עלה שיעור התמותה ל-350 מתים ליום. הקרמטוריום לא היה מסוגל לעמוד בקצב שריפת הגופות, וגופות עירומות נערמו מחוץ לצריף כשהן חוסמות את הקרמטוריום עצמו. כדי לצמצם את העומס נחפרה תעלה מחוץ למחנה, והאסירים נדרשו להשליך אליה את הגופות, לשורפן ולכסותן בסיד. 

כוחות בעלות הברית הגיעו אל המחנה ב-6 במאי 1945. עבור חלק גדול מהאסירים היה זה מאוחר מדי, וחלקם נפטרו בשבועות שלאחר מכן עקב תת-תזונה ומחלות.

## לאחר המלחמה
באתר הוקמו אנדרטאות הנצחה ושלטי הסבר על המחנה. במלאת שבעים שנה לשחרור המחנה, התקיימו במאי 2015 טקסי זיכרון באתר המחנה.

## קישורים חיצוניים

* אבנזה, בספרייה הווירטואלית של מטח
*ממוזער|אבנזההיסטוריה של מחנה הכפייה אבנזה, מתוך אתר הזיכרון של אבנזה (באנגלית ובגרמנית)

## הערות שוליים

קטגוריה:השואה: מחנות ריכוז
קטגוריה:מאוטהאוזן
קטגוריה:אוסטריה עילית
קטגוריה:מחנות ריכוז באוסטריה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: תעשייה
ליאן דה פוגי

שמאל|ממוזער|250px|ליאן דה פוגי
**ליאן דה פוגי** (צרפתית: Liane de Pougy; 2 ביולי 1869 - 26 בדצמבר 1950) הייתה רקדנית וקורטיזנה צרפתייה בתקופת הבל אפוק.

## חייה
דה פוגי נולדה בשם אן מארי שסן בעיירה לה פלש במחוז סארת שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת, לאב קצין צרפתי ולאם ממוצא ספרדי. היא קיבלה חינוך קתולי במנזר סנט-אן-ד'אורה בעיירה מורביאן שבחבל ברטאן. כשהייתה בת שש עשרה ברחה מביתה עם אנרי פורפ, קצין ימי, ונישאה לו אחרי שנכנסה להריון. היא ילדה בן בשם מרקו (שמאוחר יותר היה טייס ונהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה). נישואיה לא היו מוצלחים ובעלה התנהג כלפיה באלימות. כאשר עברה למרסיי יחד איתו, לקחה לעצמה מאהב. כאשר גילה זאת הוא ירה בה באקדח ופצע אותה בזרועה. כאשר הייתה בת שמונה עשרה שנה, ברחה לפריז, והשאירה לו את הילד שנשלח אל סבו וסבתו שהתגוררו בעיר סואץ שבמצרים.

בפריז החלה לעסוק במשחק ובזנות והתמכרה לקוקאין ולאופיום. היא החלה בקריירה של קורטיזנה עם הרוזן ואלטס דה לה בין, שלימד אותה לעסוק במקצוע זה. התעניינה בציור בספרים ובשירה אך לא אבתה להתעמק בספרות, והעדיפה את חיי בתי הקפה על פני שייקספיר או ואגנר. פגשה במחזאי אנרי מיאק שנפל בקסמיה והכניס אותה לעולם התיאטרון. למדה את תורת המשחק אצל שרה ברנאר והופיעה בתפקידים קטנים בלהקת פולי ברז'ר בפריז, בסנקט פטרבורג, ברומא והריביירה הצרפתית.

אחרי שעזבה את להקת פולי ברז'ר שינתה את שמה לליאן דה פוגי על שמו של הרוזן דה פוגי שהיה אחד ממאהביה. היא המשיכה בקריירה של רקדנית קברט, הייתה ביסקסואלית מוצהרת והיו לה מאהבים ומאהבות שהרעיפו עליה מתנות ותכשיטים יקרי ערך.

ב-1899 הסופרת נטאלי קליפורד בארני, שהייתה נוכחת באחת מהופעותיה באולם ריקודים בפריז, התאהבה בה. אם כי דה פוגי הייתה אחת הנשים המפורסמות ביותר בצרפת והיו לה מחזרים עשירים רבים, היא נפלה בקסמיה של נטאלי בארני, והן הפכו למאהבות ונשארו ידידות במשך כל ימיהן. פרשת אהבים זו מתוארת ברומן מפתח בשם "אידיליה סאפית" (על שם סאפפו מלסבוס) שאותו דה פוגי כתבה ופרסמה ב-1901. ספר זה הפך לשם דבר בפריז והודפס שוב ושוב 69 פעמים במשך השנה הראשונה להופעתו.

ב-1910, כאשר הייתה בשיא הקריירה, פגשה בנסיך ג'ורג' גיקה, שהיה ממוצא רומני, ונישאה לו. אחרי שש עשרה שנה של חיים משותפים הוא עזב אותה ויצא עם אישה צעירה ממנה. כדי להתנחם היא לקחה לעצמה מספר מאהבים. הוא חזר אליה אך היחסים ביניהם התערערו.

ב-1928 התיידדה עם אם בית מחסה לילדים נכים בסביבות העיר גרנובל, וגייסה כספים בקרב ידידיה בפריז למען מוסד זה. אחרי מות בעלה ב-1945, הפכה לחברת מסדר סנט דומיניק בשם האחות אן מארי. היא חזרה בתשובה ובילתה את שנותיה האחרונות בבית תפילה בלוזאן, שם מתה ב-1950.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי חברה צרפתים
קטגוריה:זנות
קטגוריה:ביסקסואליות צרפתיות
קטגוריה:רקדניות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1869
קטגוריה:נפטרות ב-1950
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1950
חידת גפרורים

שמאל|ממוזער|250px|חידת גפרורים: בתרשים מוצגים שלושה ריבועים, אולם על ידי הזזת שלושה גפרורים בלבד אפשר לייצור צורה חדשה שיש בה חמישה ריבועים. בהזזת 4 גפרורים ניתן לייצור צורה המכילה 7 ריבועים.
[ממוזער|ניסיון לפתור חידות גפרורים, באמצעות [קיסם שיניים|קיסמי שיניים.]]

**חידת גפרורים** היא חידה גרפית המוצגת בעזרת גפרורים או רישומים המייצגים גפרורים. 

לצורך פתרון חידות אלו ניתן להשתמש גם בחפצים אחרים בעלי צורה דומה לגפרורים כמו למשל קיסמי שיניים.

## סוגים של חידות גפרורים
חידות הגפרורים מחולקות לפי תחומן והן:
* חידות חשבוניות המבוססות על כך שבאמצעות גפרורים ניתן לייצור משוואה או אי-שוויון המבוססים על ספרות, בעיקר ספרות רומיות וסימני ארבע פעולות החשבון.
* חידות הנדסיות שמרביתן עוסקות בהנדסת המישור ומיעוטן בהנדסת המרחב.
* חידות לשוניות המבוססות על כך שבאמצעות גפרורים ניתן לבנות אותיות. זה נכון עבור חלק מהאלפבית העברי ועבור חלק מהאלפבית הלטיני.
* חידות עומק ותנועה, לרוב עם חיות, כמו למשל חידה שבה יש לסובב את החמור וחידה שבה יש להזיז את רגלי ההיפופוטם במטרה לחמוק מחץ שנורה לעברו.
* חידות אחרות, שלא עוסקות בתחומים המתמטיים או הלשוניים השונים או משלבות בין התחומים ומשתמשות בגפרורים לשם הצגתן.

## ראו גם
* שעשועי מתמטיקה

## קישורים חיצוניים

* חידות גפרורים 
* עוד חידות גפרורים 
* חידות גפרורים אחרות 
* חידת גפרורים באתר של הוצאת ענבר

גפרורים
קטגוריה:שעשועי מתמטיקה
ח'ייבר פח'טונח'ווה

**ח'ייבר פח'טונח'ווה** (באורדו: **خیبر پختونخوا**; בפשטו: **خېبر پښتونخوا**) הוא מחוז בצפון פקיסטן. בירת המחוז היא פשאוור. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, אוכלוסיית המחוז מנתה כ-40.856 מיליון בני אדם, רובם פתאנים. המחוז נוסד ב-26 באפריל 1902 כאשר הוא סופח מאמירות אפגניסטן. השפה המדוברת ביותר במחוז היא פשטו. שפות מדוברות אחרות הן אנגלית ואורדו. המחוז נקרא בעבר "מחוז הספר הצפון-מערבי", ובאפריל 2010 החליט הסנאט של פקיסטן להחליף את שמו לשם הנוכחי.

בצפון המחוז נמצא מעבר ההרים החשוב מעבר ח'ייבר.

## היסטוריה
באלף הראשון לספירה, לפני עלייתו של האסלאם, נשלט המחוז על ידי מלכי השאהי. השאהים הראשונים היו אפגנים-בודהיסטים ושלטו באזור עד 870 לספירה. ערבים-מוסלמים וטורקים כבשו את האזור באלף השני לספירה. עם הזמן, התאסלמו השבטים הפתאנים. בשנים 963 - 1187 היה המחוז חלק מאימפריות אסלאמיות גדולות יותר, כולל האימפריה הע'זנאווית. אחר כך נשלט המחוז על ידי פתאנים אפגנים מוסלמים מסולטנות דלהי כולל השושלת הממלוכית של דלהי (1206-90).
ב-1526 הפכו השליטים הממלוכים של דלהי לחלק מהאימפריה המוגולית העולה.

הבריטים, ששלטו ברוב תת-היבשת ההודית התקשו לשלוט באזור זה. האזור היה זירה לשלוש מלחמות בין בריטניה לאפגניסטן.
* המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה (1839 - 1842)
* המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878 - 1880)
* המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (6 במאי 1919 - 8 באוגוסט 1919)

לאחר קבלת עצמאות האזור בחר ב-1947 במשאל עם להצטרף לפקיסטן.

בתקופת הכיבוש הפלישה הסובייטית לאפגניסטן שימש האזור כבסיס אספקה ראשי למוג'אהדין שנלחמו בסובייטים.

### במאה ה-21
המחוז מצוי בסמוך לאפגניסטן, ובמהלך השנים אירעו בו פיגועים מצד הטליבאן הפקיסטני.  

באוגוסט 2022 אירעו באזור שיטפונות חזקים בהם נהרגו כ-300 איש. באוגוסט 2025 שוב אירעו באזור שיטפונות שבהם נהרגו למעלה מ-300 איש. 

## חינוך

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פקיסטן: מחוזות
שאול פלדמן

**שאול פלדמן** (1923 - 16 בספטמבר 2011) היה נוירולוג קליני וחוקר מוביל בתחומי הנוירופיזיולוגיה ונוירואנדוקרינולוגיה. חתן פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת תשס"ה - 2005.

## קורות חיים
פלדמן נולד באודסה (כיום באוקראינה). אביו ד"ר פנחס פלדמן היה רופא עצבים ידוע באודסה. גם אימו ד"ר ברטה פלדמן הייתה רופאה. עלה לארץ עם הוריו בהיותו בן 11, ב-1934, כאשר אביו מביא עימם גם את עצמותיו של יהודה לייב פינסקר, מראשי תנועת "חיבת ציון". למד במשך שנתיים ב"פנימיית בירם" סמוך לבית הספר הריאלי שבחיפה, יחד עם עזר ויצמן, לימים נשיא המדינה ומשעברה המשפחה לתל אביב המשיך את לימודי התיכון בגימנסיה הרצליה. ב-1943 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובין השנים 1948-1946 למד רפואה באוניברסיטת ז'נבה. חזר לארץ במלחמת העצמאות ושירת בצה"ל כרופא צבאי בבית החולים בתל השומר. המשיך בלימודיו משנת 1950 במסגרת מחזור הבוגרים הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1952 סיים את לימודיו בהצטיינות. נשא את הנאום בשם הבוגרים בטקס הסיום. 

שירת בתום לימודיו, כרופא בעין גב למשך שנה ואחר כך התמחה בנוירולוגיה והצטרף לסגל בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1962 התמנה לרופא ראשי במחלקת העצבים בבית החולים הדסה עין כרם. בשנת 1965 מונה למנהל המעבדה הנוירופיזיולוגית בבית החולים. עם פטירתו של מייסד המחלקה הנוירולוגית של "הדסה", פרופסור ליפא הלפרין, בשנת 1963 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1969, הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין והוא מונה למנהל המחלקה, תפקיד אותו מילא מאז ועד מועד פרישתו ב-1988. בשנת 1977 נבחר לדיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ושימש בתפקיד ארבע שנים.

היה נשוי לאביבה (בן ארצי), אחות במקצועה, ולהם שלושה ילדים.

נפטר בשנת 2011, ונקבר בהר המנוחות.

## עבודתו
במחקריו עסק בקשר בין המוח לבין מערכת ההורמונים וגילה את המנגנונים הקובעים את תופעת הדחק בבני אדם. בעבודתו היה מן הרופאים הראשונים, בארץ ובעולם, לעשות שימוש בהורמונים סטרואידים לטיפול במחלות זיהומיות ודלקתיות. לאורך השנים פרסם למעלה מ-300 מאמרים בעיתונות המדעית.

לצד עבודתו המקצועית והאקדמית, פלדמן היה חבר בוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל ובין השנים 1970–1977 היה יו"ר המועצה המדעית של ההסתדרות. מלבד זאת שימש פלדמן יו"ר האגודה הישראלית לאלקטרואנצפלוגרפיה ונויריופיזיולוגיה (1963–1969) ויו"ר החברה הנוירולוגית בישראל (1970–1973). בין השנים 1985–1989 כיהן כסגן נשיא הפדרציה העולמית לנויורולוגיה, ובשנת 1999 היה נשיא כבוד של הקונגרס הבינלאומי לחקר המוח שהתכנס בירושלים.

פלדמן היה חבר כבוד של האגודה האירופית לנוירולוגיה ובאגודות של ארצות הברית, צרפת, איטליה וברזיל. בשנת ה'תשס"ה 2005 הוענק לו פרס ישראל לחקר הרפואה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לרפואה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הרפואית בישראל
קטגוריה:נוירולוגים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
Sansui

שמאל|לא ממוסגר|190x190 פיקסלים
**Sansui** (יפנית: 山水電気株式会社) הוא מותג של מוצרי חשמל ואלקטרוניקה המשווקים בלמעלה מ-100 מדינות ברחבי העולם. החברה נוסדה בשנת 1944 בטוקיו שביפן, והחלה בייצור שנאים ומוצרים תעשייתיים אחרים בתחום הנדסת החשמל. במרוצת השנים הרחיבה החברה את פסי הייצור שלה למוצרים כגון: מגברים, ציוד חשמלי ועוד.

החברה נמצאת בבעלותה של חברת "Grande Holdings" - תאגיד סיני שהמשרד הראשי שלו בהונג קונג, והוא מחזיק במותגים היפנים לשעבר AKAI ו-Nakamichi. חברת Sansui, שאת עיקר מוצריה מייצרים מפעלים גנריים במזרח הרחוק, עוסקת בעיקר בעיצוב, ייצור ושיווק של מוצרי אודיו-וידאו ביתיים וטלוויזיות מסוגים שונים.

ימי הזוהר של סנסוי היו בשנות השבעים בעיקר. בשנים אלו ייצרה החברה מערכות סטריאו באיכות גבוהה. בעיקר ידועים באיכותם הם המגברים והרסיברים. בשנות השמונים, כאשר התחרות בין יצרני ציוד הסטריאו גברה, החליטה הנהלת סנסוי להוזיל עלויות ולפנות גם לקהל לקוחות המעוניין במוצרים זולים. האיכות של המוצרים החדשים הייתה נמוכה, והמותג 'סנסוי' איבד את מעמדו כסמל למערכות סטריאו באיכות גבוהה. שינוי זה פגע במכירות של סנסוי הביא להחלטה לפירוק החברה, אך עוד לפני כן רכשו סינים את המותג, והחברה משווקת מוצרים זולים באיכות נמוכה יותר. מוצרי סנסוי משנות השבעים ותחילת שנות השמונים נחשבים כמוצרים נחשקים על ידי אספני ציוד הווינטאג׳.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה
קטגוריה:מותגים יפניים
דן צור

[250px|ממוזער|מצבת קבורתו של דן צור בבית הקברות בקיבוץ [נירים]]
250px|ממוזער|גן העצמאות בפתח תקווה
**דן צור** (1926 – 10 בדצמבר 2012) היה מתכנן נוף ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשנ"ח (1998).

## קורות חייו
צור נולד בקיבוץ עין חרוד וגדל בכפר סבא ובתל יוסף. אביו, דוד פוקס היה חלוץ ולימים כיהן כראש עיריית נתניה. למד אמנות וציור במכון אבני (1940–1943) ולימודי חקלאות וגינון במקווה ישראל (1943–1945). נמנה בין מייסדי קיבוץ נירים שבנגב.

בשנת 1953 חבר לליפא יהלום בפתיחת משרד פרטי לאדריכלות ותכנון נוף. בשנת 1993 פרש יהלום לגמלאות.

בשנת 1998 זכה צור, במשותף עם יהלום, בפרס ישראל לאדריכלות.

בשנת 1997 החל את עבודתו במשרד אדריכל הנוף ליאור וולף, אשר הצטרף בשנת 2006 לניהול המשרד.

בין עבודותיו עיצוב האנדרטה לאסון המטיילים בעין גדי, בו נספה אחיו מיכאל פוקס, בקעת הקהילות ביד ושם, הגן הלאומי גן השלושה (הסח'נה), גן לאומי בית שערים, גן לאומי עין עבדת, חורשת טל, מכון ויצמן למדע, אחוזת הקבר של דוד בן-גוריון, גן לאומי חומות קיסריה, פארק אפק מקורות הירקון, פארק נחל אלכסנדר, פארק נחל חדרה, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית - קמפוסי גבעת רם והר הצופים, אוניברסיטת בריגהאם יאנג (האוניברסיטה המורמונית בהר הצופים), פארק וולפסון בגיא בן הינום, גן סאקר, מרכז רפואי הדסה עין כרם, מרכז רפואי הדסה הר הצופים, גן צבי בן-שפר בהרצליה, האוניברסיטה הפתוחה ברעננה, גן אורי גורדון ברעננה, ספורטק הרצליה, פארק כפר סבא ופרויקטים רבים נוספים, שמהווים תרומה גדולה לנוף הישראלי.

נפטר ב-10 בדצמבר 2012.

## ראו גם
* ערכים על גנים ופארקים שתכנן דן צור

## לקריאה נוספת
* נורית ליסובסקי, דיאנה דולב ונירית צור (עורכות), **תבנית נוף, הגנים של ליפא יהלום ודן צור**, הוצאת בבל, 2012.

## קישורים חיצוניים
* אתר הבית של משרד צור-וולף
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית עם תמונות היסטוריות ועדכניות של בקעת הקהילות, באתר 'חלון אחורי', 13 ביולי 2012
* מיכאל יעקובסון: 40 שנה לשכונת קיראון: תולדות וקורות השכונה, 5.8.12, Xnet
* מיכאל יעקובסון: גן חסידי אומות העולם ביד ושם באתר 'חלון אחורי', 11.8.12
* מיכאל יעקובסון: מת אדריכל הנוף דן צור, חתן פרס ישראל, 11.12.12, Xnet
* מיכאל יעקובסון: שישה פרויקטים ב-60 שנה, 2 בנובמבר 2011, Xnet
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על הגינה המשותפת ברמת אביב מ-1960, אתר 'חלון אחורי', 24.12.12
* מיכאל יעקובסון: וילה שרובר, הבית המפורסם בירושלים: עבר, הווה - והעתיד?, 10.12.13, Xnet
* מיכאל יעקובסון: סקירה על עבודת הנוף בגן לאומי בית הכנסת העתיק בית אלפא, באתר 'חלון אחורי', 20 בספטמבר 2015
* מיכאל יעקובסון: סקירה מצולמת על הגן המרכזי בשכונה ה' בבאר שבע, באתר 'חלון אחורי', 5 במרץ 2016
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בביתו של אדריכל הנוף המנוח דן צור בכפר שמריהו, באתר 'חלון אחורי', 22 במרץ 2020
* מידע על בקעת הקהילות באתר יד ושם.
* תערוכת אינטרנט על בקעת הקהילות אותה תכננו ליפא יהלום ודן צור, באתר יד ושם
* לזכר דן צור באתר יד ושם

קטגוריה:אדריכלי נוף ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לאדריכלות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1998
קטגוריה:זוכי פרס קרוון
קטגוריה:בוגרי מכון אבני
קטגוריה:נירים: אישים
קטגוריה:תל יוסף: אישים
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
א-דמשקי

שיח' **שַׁמְס א-דִּין אלְ-אַנְסַארִי א-דִּמַשְׁקִי** (בערבית: **شمس الدين الأنصاري الدمشقي**; 1256-1327), או בקצרה **אַ-דִּמַשְׁקִי**, היה גאוגרף ערבי. נולד בדמשק, מכאן כינויו, וכתב בעיקר על ארץ מכורתו, אזור סוריה הגדולה, בתקופה בה הסולטאן הממלוכי ביברס כבש את האזור מידי הצלבנים. מת בצפת בשנת 1327. כתביו פורסמו בסנקט פטרבורג בשנת 1866 ותורגמו לאנגלית ב-1890.

## לקריאה נוספת

*Guy leStrange - "Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500", London 1890, http://www.archive.org/details/palestineundermo00lestuoft


## קישורים חיצוניים

* August Ferdinand M. Mehren (1862):  Syrien og Palestina, Studie efter en arabisk Geograph (Shams al-Dîn Dimashḳî).
* August Ferdinand Mehren (ed) (1866):  Cosmographie de Chems-ed-Din Abou Abdallah Mohammed ed-Dimichqui


קטגוריה:גאוגרפים ערבים
קטגוריה:ילידי 1256
קטגוריה:נפטרים ב-1327