ניקוד בבלי

[שמאל|ממוזער|200px|יחזקאל לד, כג-כה בניקוד בבלי (קטע מ[גניזת קהיר, השמור באוניברסיטת אוקספורד)]]
**הניקוד הבָּבְלִי** הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של המקרא, המשנה, התלמוד והתרגום הארמי שפותחה בידי יהודי בבל בראשית ימי הביניים.

שיטת ניקוד זו המשיכה להתקיים, בשינויים, בקרב יהודי תימן. סימני הניקוד בשיטה זו כתובים כולם מעל לשורה ולא מתחתיה כבניקוד הטברני, ולכן היא נקראת גם "ניקוד עליון".

## התפתחות הניקוד הבבלי
הניקוד הבבלי התפתח מתוך שתי שיטות נפרדות: הראשונה, המורכבת כולה מאותיות זעירות שנכתבו מעל האותיות, והשנייה המורכבת כולה מנקודות. על ידי עירוב שתי השיטות נתקבלה לבסוף השיטה הבבלית הידועה כיום.

אין יודעים מתי החלה שיטה זו, אבל היא הגיעה לשיא פריחתה במאות ה-7 וה-8. במאה ה-9 החלה דעיכה, שמקורה מחד בעליית קרנו של הניקוד הטברני ומאידך בדעיכתו של המרכז היהודי בבבל.

נהוג להבחין בין **הניקוד הבבלי הפשוט**, הכולל שבעה סימנים (שש תנועות + שווא), לבין **הניקוד הבבלי המורכב**, הכולל סימנים לציון סוג ההברה.

## עדויות לשיטת הניקוד
[שמאל|ממוזער|250px|כתב יד של [תורה עם תרגום אונקלוס בניקוד בבלי - פסוק פסוק לסירוגין.]]
אף על פי שהניקוד הבבלי היה ידוע ליהודי תימן דורות רבים, היה זה רק במהלך המאה ה-19 שחוקרים אירופים גילו אותו. גילויים של כתבי יד מקראיים בניקוד מלא אך שונה מהותית מהניקוד הטברני הלהיב את החוקרים, והתלהבות זו גברה כאשר התברר שניקוד זה מדויק ועתיק לא פחות מהניקוד הטברני.

לצד כתבי יד של מקרא התגלו גם כתבי יד של תרגום ארמי (ובראשם תרגום אונקלוס) בניקוד בבלי. התברר כי הניקוד הבבלי של התרגומים הארמיים עולה באיכותו על הניקוד הטברני שהיה ידוע עד אז. על סמך הטובים שבכתבי יד אלו הכין אלכסנדר שפרבר מהדורה מדעית של תרגומי אונקלוס ויונתן, והיא ידועה כמהדורה המדעית הטובה ביותר של תרגומים אלו גם בימינו.

עוד התגלו בספריות אירופה ובגניזת קהיר כתבי יד של משנה, תלמוד, ומדרש בניקוד בבלי (אחד מכתבי היד השלמים הוא כתב יד ותיקן 66 של הספרא שמנוקד כולו בניקוד בבלי). טקסטים אלו כמעט ולא היו מצויים בניקוד טברני, וגילויים היה, ועודנו, בעל חשיבות רבה ביותר להכרת ההגייה של לשון חז"ל במאות הראשונות לספירה.

## סימני הניקוד הבבלי

מערכת התנועות בהגייה הבבלית כללה שש תנועות מלאות, לעומת שבע תנועות מלאות במערכת הטברנית. ההבדל נעוץ בתנועות הפתח הבבלי, המקביל לפתח ולסגול גם יחד במערכת הטברנית.

### סימנים לתנועות המלאות

### סימנים לתנועות החטופות

תנועה חטופה ("שווא נע") מסומנת על ידי קו אופקי קצר, כעין רפה טברני: בֿ.

להבדיל מהניקוד הטברני, לפעמים העדר תנועה מוחלט ("שווא נח") אינו מסומן בניקוד הבבלי, והוא נלמד מכך שאין על האות סימן ניקוד כלשהו. (הדברים נכונים בעיקר לשכבת הניקוד המכונה "ניקוד בבלי בינוני".)

### סימנים נוספים
* **דגש** (קל או חזק) ו**[[רפה]]**:
** ה**דגש** נקרא "**דיגשא**" והוא מסומן על ידי גימ"ל זעירה מעל האות
** **רפה** נקרא "**קיפיא**" והוא מסומן על ידי קו"ף זעירה.
* ההבחנה בין שתי ההגיות של השי"ן מסומנת על ידי סמ"ך או שי"ן זעירות מעל האות.
* **[[מפיק (לשון)|מפיק]]** באות ה"א מסומן באמצעות ה"א זעירה מעליה.

## מסורת הלשון המשתקפת מבעד לניקוד הבבלי

עיון בטקסטים מנוקדים ניקוד בבלי מעלה כי שיטת הניקוד הבבלית משקפת מסורת הגייה עצמאית, שנבדלת מן המסורת הטברנית בכמה עניינים.
### הבדלים
ההבדל הבולט בין שתי שיטות הניקוד הוא **מספר התנועות** השונה, כשפתח וסגול מאוחדים בתנועה אחת.

נוסף על ההבדל במספר התנועות, ניתן להצביע על ארבעה הבדלים מרכזיים בין שתי המסורות:
* **ו החיבור חרוקה**: לפני שווא ועיצורים שפתיים מנוקדת ו' החיבור בטקסטים בבליים בתנועת i כנגד השורוק הטברני (וִמְלוֹאָה לעומת וּמְלוֹאָה).
* **א העתיד חרוקה**: התחילית של גוף המדבר בנטיית העתיד מנוקדת אף היא בתנועת i לעומת הסגול הטברני (אִשָּׂא כנגד אֶשָּׂא).
* **קמץ קטן כקֻבּוּץ**: כנגד קמץ טברני הנהגה בפינו כקמץ קטן, מצויה בהגייה הבבלית תנועת u (קֻדְשוֹ כנגד קָדְשוֹ).
* צמצום ההידקקות, **חיריק לעיתים כפתח**: היקף ההידקקות (מעתק i&lt;a בהברה סגורה בלתי מוטעמת) מצומצם יותר במסורת הבבלית, ולפיכך אנו מוצאים לעיתים קרובות תנועת a כנגד חיריק טברני (מַלְחָמָה כנגד מִלְחָמָה).

## ראו גם
* הגייה תימנית
* ניקוד טברני
* ניקוד ארצישראלי
* ניקוד ארצישראלי-טברני
* ניקוד העברית בת ימינו

## קישורים חיצוניים
* אלכסנדר שפרבר, כתבי הקדש בארמית. מהדורה אקדמית של תרגום אונקלוס. הקישור לאוצר החכמה, הזמין למנויים בלבד. יש גם צילום בארכיון האינטרנט, שאפשר להירשם ול"השאיל" בחינם: חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד(א) וחלק ד(ב). המהדורה מנוקדת בניקוד בבלי.

## לקריאה נוספת
*ישראל ייבין, **מסורת הלשון העברית המשתקפת בניקוד הבבלי**, ירושלים תשמ"ה, פרקים ב-ו. הספר המקיף ביותר על שיטת הניקוד הבבלית.

* בבלי