open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוג'ר מייסון ג'וניור

**רוג'ר פיליפ מייסון הבן** (באנגלית: **.Roger Philip Mason, Jr**; נולד ב-10 בספטמבר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA. בעברו שיחק גם באולימפיאקוס היוונית ובהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.

בין השנים 2014–2016 שימש כסגן יושב ראש איגוד שחקני ה-NBA, ובשנים 2017–2018 כיהן כנשיא וקומישינר של ליגת ה-BIG3.

## קריירה
מייסון נולד בעיר וושינגטון די. סי., ולמד שלוש שנים באוניברסיטת וירג'יניה שבה השיג ממוצעים מרשימים של 13.8 נקודות, 3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. בשנת 2002 החליט להירשם לדראפט ה-NBA, והוא נבחר בבחירה ה-30 בדראפט על ידי שיקגו בולס, שהיו בתקופה של ירידה ביכולת.

מייסון שיחק בעונת הבכורה שלו ב-NBA ב-17 משחקים והשיג ממוצעים מאכזבים של 1.8 נקודות, 0.7 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים למשחק.

לאחר מכן בעונת  שיחק מייסון ב-3 משחקים במדי הבולס בטרם עבר לקבוצת טורונטו ראפטורס שבה שיחק 23 משחקים והשיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.2 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק, אך הוא נפצע ושוחרר.

בהמשך עונת 2003/04 החליט מייסון לעבור לשחק באירופה, שבה הוא חתם בקבוצת אולימפיאקוס היוונית שאיתה שיחק במסגרת היורוליג.

לאחר מכן, בעונת 2005/06 עבר לשחק בישראל בקבוצת הפועל ירושלים שאיתה הגיע לחצי גמר גביע יול"ב, וביסס עצמו כשחקן מוביל וכאחד השחקנים הבולטים בקבוצה.

את עונת  החל מייסון ביפן בה סיכם בקבוצת OSG פיניקס המקומית לאחר ששוחרר מהפועל ירושלים, אך שבועיים לאחר סיכומו קיבל חוזה מובטח בוושינגטון ויזארדס, שהתעניינה בשירותיו. הוא חתם בקבוצה ושיחק בה במשך שנתיים שבהן הראה יכולת טובה. לאחר עונת  עבר לסן אנטוניו ספרס בה שיחק במשך שנתיים.

בארבע העונות הבאות שיחק עבור ניו יורק ניקס, וושינגטון ויזארדס, ניו אורלינס הורנטס ומיאמי היט, ובסיום עונת  פרש ממשחק, בגיל 33.

## פרשות ציבוריות
בשנת 2005, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו הוראס ג'נקינס, מריו אוסטין ושחקן הפועל תל אביב דאז מרכוס האטן בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בחירות דראפט של שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני טורונטו ראפטורס
קטגוריה:כדורסלני וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק ניקס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס הורנטס
קטגוריה:כדורסלני מיאמי היט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
יוסף אולמרט

**יוסף (יוסי) אולמרט** (נולד ב-10 באוגוסט 1950) הוא מזרחן ופרשן ספורט ישראלי. כיהן כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית.

## ביוגרפיה
נולד במושב נחלת ז'בוטינסקי למרדכי ובלה אולמרט.  הוא אחיהם של אהוד אולמרט, ירמי אולמרט ועמרם אולמרט. אולמרט שירת בצה"ל בשנים 1968–1971 . 

בשנים 1971–1978 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי האסלאם ולימודי המזרח התיכון וסיים תואר ראשון ושני בהצטיינות. הוא סיים לימודיו לתואר שלישי בבית הספר לכלכלה של לונדון והגיש את עבודת הדוקטורט שלו על הנושא "מדיניות בריטניה בלבנט בשנים 1940–1945". בשנים 1981–1989 הוא היה ראש המחלקה לסוריה ולבנון במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה השייך לאוניברסיטת תל אביב. במקביל, הוא גם לימד מזרחנות באוניברסיטת תל אביב.הוא כתב שני ספרים בנושא, שהתפרסמו בהוצאת משרד הביטחון, המבוססים על סדרות הרצאות שנתן בגלי צה"ל במסגרת הסדרה "אוניברסיטה משודרת". בנוסף, כתב טורי דעה רבים ב"ידיעות אחרונות". שימש גם במכון שילוח לחקר המזרח התיכון כיועץ לענייני סוריה ולבנון.

בין השנים 1990–1993 כיהן כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית.

בשנות ה-90 ניסה באופן כושל להיכנס לפוליטיקה, תחילה בהתמודדות בבחירות המקדימות במרכז הליכוד, אז התמודד על מחוז מישור החוף, הגיע ראשון עם כ-5,000 קולות, שובץ במקום ה-43 ברשימת הליכוד-גשר-צומת לכנסת ה-14, ולא נבחר לכנסת. לאחר מכן התמודד על ראשות עיריית רעננה, ולא ניצח. בעקבות ניסיונות אלו הסתבך בחובות כבדים למלווים בשוק האפור. בעקבות זאת עזב את ישראל בשנת 2004. כיום הוא חי בארצות הברית ומתפרנס ממתן הרצאות בנושאי מזרחנות.

היה נשוי ללינדה, יהודייה ילידת קנדה חברת הנהלת יד ושם, ולהם שלוש בנות. הזוג התגרש לאחר שאולמרט עזב את הארץ.

## אילן יוחסין

## ספריו
* .
* .

## קישורים חיצוניים
* 
* מאמרי דעה - יוסף אולמרט
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: היסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה
קטגוריה:פעילי הליכוד
קטגוריה:מנהלי לשכת העיתונות הממשלתית
יוסף
קטגוריה:פרשני כדורגל ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:נחלת ז'בוטינסקי: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קלימרו

**קלימרו** (ביפנית: **カリメロ**, באנגלית: **Calimero**) היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 155 פרקים, המבוססת על סיפור איטלקי, שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1963 ל-1975, בשיתוף פעולה יפני-איטלקי.

הסדרה מספרת על אפרוח אנושי, היחידי בצבע שחור במשפחה של עופות צהובים. הוא עדיין לובש חצי מקליפת הביצה שלו על ראשו. הסדרה עוסקת בעיקר בהרפתקאות חברי הקבוצה, כאשר הם פותרים תעלומות ויוצרים סרטים דוקומנטריים. אף על פי כן, הרפתקאותיהם לפעמים מסבכות אותם בצרות.

הדמויות נוצרו על ידי נינו וטוני פאגוט ובהתחלה שודרו במסגרת סדרת פרסומות ברחבי איטליה. הדמויות לאחר מכן נרכשו על ידי חברת הפקות יפנית אשר הפיקה שתי סדרות אנימה. הראשונה נוצרה על ידי טואי אולפני אנימציה ושודרה מאוקטובר 1974 עד ספטמבר 1975 והשנייה, שכללה סביבה ודמויות חדשות, נוצרה ב-1992. בסך הכל, נוצרו 99 פרקים בסדרה (47 בסדרה של טואי מ-1974 ו-52 בסדרה מ-1992).

בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון, בדיבוב לעברית, משנת 1996 ומאז בשידורים חוזרים. החל משנת 2014 שודר בערוץ הופ! אתחול של קלימרו בהנפשה ממוחשבת.

בישראל עקב הדמיון הרב בן הביצה שעל ראשו של קלימרו לקסדה הלבנה שחבשו חיילי חיל המשטרה הצבאית (עד שעברו לחבישת כומתה כחולה), הפכה המילה "קלימרו" לכינוי גנאי לשוטר צבאי.

## הדמויות
* **קלימרו** (שרית סרי): הגיבור הראשי בסדרה, אפרוח שחור קטן עם קליפת ביצה על ראשו.
* **אפי** (אורית אמיר): החברה של קלימרו, אפרוחית ביישנית בעלת הגיון בריא.
* **ואלריאנו**: אפרוח ירוק שמכור ליצירת סרטים.
* **סוזי** (גליה שפרינג): ברווזית עשירה.
* **פיירו** (דור צויגנבום): החבר של סאסי, ברווז עשיר ירוק.
* **רוזלה**: החברה של ואלאריאנו, אפרוחית ביישנית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות הנפשה איטלקיות
קטגוריה:ערוץ הופ!: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1970
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1990
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות הנפשה ממוחשבת
קטגוריה:טואי אנימציה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות אנימה לילדים צעירים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה יפניות שעלו לשידור בשנת 1974
ישראל גלעדי

**ישראל** ("ישראליק") **גלעדי**, (קלראשי, בסרביה, 1886 – 2 באוקטובר 1918) היה חלוץ מאנשי העלייה השנייה, ממייסדי ארגון בר גיורא, ממנהיגי השומר וממקימי כפר בר גיורא. לאחר מותו שונה שם היישוב ונקרא על שמו "כפר גלעדי".

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|ישראל גלעדי עם רעייתו קיילה ובניו
[שמאל|ממוזער|250px|קברו של ישראל גלעדי בחלקת השומר ב[בית הקברות כפר גלעדי - תל חי|בית הקברות של כפר גלעדי]]
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|רחוב על שמו, בשכונת תלפיות בירושלים
נולד בשם ישראל בוטרברוט למשפחה יהודית מסורתית ולמד בתלמוד תורה. כבר בגיל צעיר הצטרף לתנועת פועלי ציון. בשנת 1903 השתתף בפעילות של ארגון להגנה עצמית של יהודים ובשנת 1905 עלה לארץ ישראל ושינה את שמו ל"גלעדי". עבד במושבות השומרון (זכרון יעקב והסביבה) ובגליל. נשא לאישה את קיילה לבית בקר, אחותם הבכירה של נשות "השומר" ציפורה זייד ואסתר קוזלובסקי.

היה מבין מייסדי ארגון השמירה העברי הראשון בארץ ישראל, ארגון בר גיורא בסג'רה בשנת 1907. היה מבין מייסדי הקולקטיב הראשון להתיישבות פועלים, מראשוני ארגון השומר (וממלא מקומו של ישראל שוחט, מפקד הארגון) ומראשי הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל.

גלעדי היה איש מעשה ולא כתב את משנתו, אך מעדויות ניתן ללמוד שהיה מורה הדרך המצפוני של ארגון השומר. הוא הטיף לחברי הארגון ליטול חלק בהתיישבות באזורי הספר ובכיבוש העבודה והציב דרישות מוסריות גבוהות לצורך התקבלות חברים לארגון השומר. חלומו היה הקמת כפרי שומרים בגבולות הארץ, בהם תשתלב השמירה בעבודת האדמה, והחברים יגנו על הגבול.

במלחמת העולם הראשונה ניסה לעלות עם קבוצה להתיישבות בתל עדשים, אך סכסוכים אילצו אותו ואת חבריו לעזוב. עקב כך עזבו גם את "השומר" ועברו למסחה, שם קיבלו את השמירה ובאוקטובר 1916 עלו לשמירה במטולה ובמקביל הקימו כפר בסמוך, כפר "בר גיורא". המשטר הטורקי חשד באנשי הכפר שהם מסייעים לארגון החשאי ניל"י ובאוקטובר 1917 נהרס הכפר וגלעדי וחלק מחבריו נאסרו לתקופה קצרה. עם שחרורם הקימו מחדש את הכפר. באותה תקופה יושבו הסכסוכים בינו ובין אנשי השומר והוא חזר להנהגת הארגון, תוך שפרש ממפלגת "פועלי ציון".

בדרכו לקבוצת כנרת לאספה של הסתדרות פועלי הגליל, חלה בשפעת ספרדית ומת.

לקיילה ולישראל נולדו חמישה ילדים, רק שניים מתוכם - הדסה ונחמן, שרדו את תנאי החיים הקשים, שלושת האחרים, גדעון, דב ודוגל, נפטרו בילדותם. בנו הצעיר של נחמן, , נהרג במלחמת יום הכיפורים (הותיר אחריו אישה וילדה).

## הנצחה
לאחר מותו שונה שמו של כפר בר גיורא לכפר גלעדי. על שמו נקראים גם רחוב גלעדי בשכונת תלפיות בירושלים ורחוב ישראל גלעדי באשדוד.

## לקריאה נוספת
* "השומר", מזכרונות ישראל גלעדי, תרס"ז–תרע"ד (1907–1914), בתוך: אברהם יערי, **[[זכרונות ארץ ישראל]]**, חלק שני, פרק פא, עמ' 822–833.
* יצחק בן-צבי (עורך), **ספר השומר - דברי חברים**, תל אביב: הוצאת דביר

## קישורים חיצוניים

* 
* השומר באצבע הגליל מאת פרופ' יעקב גולדשטיין באתר מטח
* 
* סרט תעוד של כפר גלעדי משנות ה-30

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:אנשי השומר
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:משפחת בקר
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת השומר בכפר גלעדי
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1886
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1918
נחל דוד

שמאל|ממוזער|220px|המפל הקטן בנחל דוד
**נַחַל דָּוִד** הוא נחל איתן הזורם בשמורת עין גדי שבדרום-מזרח מדבר יהודה. 

## אטימולוגיה
שמו של נחל דוד על שם דוד המלך אשר ברח מפני שאול בין היתר גם לאזור עין גדי בו זורם הנחל: "וַיַּעַל דָּוִד מִשָּׁם וַיֵּשֶׁב בִּמְצָדוֹת עֵין-גֶּדִי", "וַיְהִי כַּאֲשֶׁר שָׁב שָׁאוּל מֵאַחֲרֵי, פְּלִשְׁתִּים, וַיַּגִּדוּ לוֹ לֵאמֹר: הִנֵּה דָוִד בְּמִדְבַּר עֵין גֶּדִי". 

## מבנה הנחל
חלקו העליון והמערבי של הנחל, סמוך לרוג'ום א-נקה, אכזב ורדוד. כמו כל נחלי מדבר יהודה, כשהוא נכנס לבמת השוליים המזרחיים, מתקרב למצוק ההעתקים ונכנס לשמורת עין גדי, הוא נשבר במפל ענק שגבהו 184 מטרים. בקטע זה מתחיל קטע הערוץ הקניוני, היפה והמגוון של הנחל.
חלקו העליון של הקניון יבש תמיד מלבד בזמן הגשמים ולכן מכונה "הקניון היבש". בחלק זה קיים מצוק ובתחתיתו גבים רבים המלאים מים גם בקיץ. סיומו של קטע ערוץ זה ב"מפל החלון" המזמן תצפית נאה אל ים המלח והרי מואב ומזווית מסוימת נראים שני צוקים אמתניים שסוגרים מעל התצפית, ומכאן שמו. בראש מפל החלון נמצא "גב חלון"- בריכת מי שיטפונות המתמלאת וניתנת לרחצה לאחר שיטפון גדול. מהבריכה ניתן לחזות בתצפית המפל.
כמו כן מצויים בקרבת הנחל עוד שני מעיינות איתנים: האחד הוא "מעיין שולמית" הנראה לעין בלא יותר מאשר זרזיף מים בינות לערימת קנים, בדרך העולה מערוץ נחל אל עבר המעיין השני והנודע יותר, הוא מעיין עין גדי.

בחלקו התחתון של הנחל זורמים מימיו כל השנה והוא פתוח לקהל הרחב בתשלום. "עין דוד" הוא המעיין העיקרי אשר מזין את הנחל במימיו. מקור המעיין הוא במי גשמים היורדים בהרי יהודה, מחלחלים למי התהום, זורמים מזרחה מתחת לפני הקרקע ובוקעים בראש מפל שולמית, המפל הראשון והגבוה ביותר (כ-22 מטרים) מתוך סדרה של ארבעה מפלים הזורמים כל ימות השנה בנחל.

"מפל דוד" שבנחל סגור למטיילים בשל סכנת אבנים מידרדרות. באוגוסט 2023 אירעה מפולת סלעים בנחל שהובילה למותו של ילד בן 5 ופציעתם של מטיילים נוספים.

בשנת 2005 פגעה בצמחייתו הטרופית הייחודית של הנחל שרפה שנגרמה ככל הנראה על ידי מטיילים לא זהירים והביאה להשמדתו של כ-80% מהצומח בנחל.

צירוף המקום הגאוגרפי בבקע ים המלח, הנוף המצוקי ומקורות המים המתוקים, מאפשרים למגוון גדול של צמחייה ובעלי חיים האופייניים לאזורים גאוגרפיים שונים לחיות אלה בצד אלה. בביקור בנחל ניתן לראות יעלים נוביים ושפני סלע ממש בסמוך לשביל הטיול.

## גלריה

קובץ:Wadi David.jpg
קובץ:David's Falls.jpg
קובץ:Eingedi22.jpg
קובץ:***נחל דוד.jpg
קובץ:David032.JPG|מערות קבורה במצוק הנחל
קובץ:שמורת עין גדי3.jpg
קובץ:שפן סלעים בנחל דוד 06.jpg|שפני סלע סמוך לנחל דוד


## ראו גם
* עין גדי (קיבוץ)
## קישורים חיצוניים

* יום שדה "שביל צפית - נחל דוד", מנהל חברה ונוער אגף של"ח וידיעת הארץ.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עין גדי
קטגוריה:נחלי ישראל הנשפכים לים המלח
קטגוריה:מדבר יהודה: נחלים
סוף מצוי

**סוף מצוי** (שם מדעי: *Typha domingensis*) הוא צמח רב שנתי ממשפחת הסופיים. צומח לרוב ליד קנה ומכאן הצרוף "קנה וסוף" () שהשתבש ל"קנה סוף", אף על פי שלא קיים צמח העונה לשם זה.
## מאפיינים
הסוף המצוי גדל בקרבת מים, קנה השורש שלו זוחל בבוץ ומשתרש ממפרקיו. בחודשי הקיץ מצמיח הסוף המצוי תפרחת גבוהה ומוארכת (בגובה 150-70 ס"מ) בראש גבעול גלילי. הפרחים זעירים וצפופים, נושאים עלים ארוכים, שטוחים וצרים (ברוחב של כס"מ בודד).

התפרחת מחולקת לשניים: בחלק העליון פרחים זכריים, ובתחתון פרחים נקביים. ההפצה נעשית הן ברבייה וגטטיבית (באמצעות שורשים וקנה שורש), והן באמצעות הפצת זרעים בעזרת הרוח.
בזמן הבשלת הפרי מתפורר העמוד לזרעים רבים, שמתעופפים ברוח ונישאים במים.
[ממוזער|צמחי סוף בשלג - על גדות אגם [:de:Prinzenweiher|prinzenweiher בעיר סארבריקן, גרמניה]]
תפוצתו של הצמח רחבה – הוא מצוי במזרח אגן הים התיכון, במזרח התיכון ובאזור הטרופי. 

שיער התפרחות של הסוף המצוי שימש למילוי, והעלים לקליעת מחצלות. קני השורש נאכלו בעתות רעב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1807
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי כריסטיאן הנדריק פרסון
קטגוריה:סופיים
קטגוריה:צמחי מים מליחים
Demashita! Powerpuff Girls Z

**Demashita! Powerpuff Girls Z** הוא שמה של סדרת אנימה יפנית המבוססת על סדרת האנימציה האמריקאית הפופולרית בנות הפאוור פאף. הסדרה הופקה במסגרת שיתוף פעולה בין Cartoon Network ,Toei Animation ,Aniplex. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ביפן ביולי 2006 בערוץ TV Tokyo במתכונת של 50 פרקים באורך של 30 דקות. באוגוסט 2006 התפרסמה לראשונה גם סדרת מאנגה שמבוססת על סדרה זו.

## תקציר העלילה
על מנת למנוע שינוי פתאומי באקלים, המדען קן קיטאזאווה משתמש בכימיקל Z, נוסחה חדשה של החומר המקורי אותו המציא אביו, כימיקל X, בשביל להרוס קרחון ענק. האימפקט של כימיקל Z גורמים לאורות לבנים ושחורים להופיע בשמי טוקיו (ניו טאונסוויל בגרסה האמריקאית). שלוש בנות רגילות, מומוקו אקטסוסומי, מיאקו גוטוקוג'י וקארו מאטסובארה, נקלעות להבזק כזה של אור לבן אשר מעניק להן כוחות על והופך אותן לבנות הפאוור פאף Z. במקביל, חלק גדול מהאורות השחורים גורמים לאנשים אחרים להפוך לרעים. וכך, בלוסום (מומוקו), באבלס (מיאקו), ובאטרקאפ (קארו), משתמשות בכוחות העל שלהם ומקדישות את זמנן להגנה על העיר טוקיו מפני האנשים שהושפעו מהאורות השחורים. במהלך הסדרה, חלומה של כל אחת מהבנות מתגשמת: מומוקו אכן הפכה לגיבורת על, מיאקו פגשה את אהבתה הראשונה, טאקאקי איוקאי (פרק 12 ופרק 48), וקאורו אכן יותר חזקה מכל בן אנושי.

## הדמויות
### בנות הפאוור פאף Z
* **מומוקו אקטסוסומי** (בלוסום) (Momoko Akatsutsumi) -
* **מיאקו גוטוקוג'י** (באבלס) (Miyako Gotokuji) -
* **קארו מאטסובארה** (באטרקאפ) (Kaoru Matsubara) -

### אנשי טאונסוויל
* **פרופסור יוטוניום** (Professor Utonium) - גרסת האנימה של פרופסור יוטוניום. בגרסה זו יש לו ילד בשם קן קיטאזאווה אשר יוצר את הבנות. 
* **קן קיטאזאווה** (Ken Kitazawa) - היוצר של הבנות, מדען במקצועו.
* **פיץ**'(Peach) - כלב המחמד הרובוטי של קן. מקבל את היכולת לדבר אחרי שנפגע על ידי קרן לבנה. קרוי פוצ׳י (Poochi) בגרסה האמריקאית.
* **ראש העיר מאייר** (Mayor Mayer) - ראש העיר טוקיו. ילדותי מאוד. 
* **מיס בלום** (Miss Bellum) - העוזרת של ראש העיר, פרצופה מעולם לא נראה בסדרה. תמיד מראים רק את רגלייה, או שראשה מוסתר על ידי חפץ כלשהו.

### נבלים
* **מוג'ו ג'וג'ו** (Mojo Jojo) 
* **פאזי לומפקינס** (Fuzzy Lumpkins)
* **הימקו שירוגני**/**נסיכה** (Himeko Shirogane / Princess)
* **אמיבה בויז** (Amoeba Boys) 
* **סאקוראקו קינטוקי**/**סדוסה** (Sakurako Kintoki / Sedusa) 
* **גאנגרין גאנג** (Gangreen Gang)
* **רוודי ראף בויז** (Rowdyruff Boys)
* **הוא** (Him) 

## ראו גם
* בנות הפאוור פאף

## קישורים חיצוניים
* הסדרה באתר TV Tokyo - ביפנית
* צילומי מסך מהסדרה
* קטעי וידאו מהפיילוט לסדרה: קטע וידאו 1, קטע וידאו 2

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:שוג'ו
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-2000
קטגוריה:בנות הפאוור פאף
קטגוריה:סדרות טלוויזיה יפניות שעלו לשידור בשנת 2006
אדואר לאלו

**אדואר לאלו** (בצרפתית: **Édouard Lalo**; 27 בינואר 1823 – 22 באפריל 1892) היה מלחין צרפתי, מגדולי מלחיני המוזיקה הרומנטית הצרפתית במאה ה-19.

## ביוגרפיה
לאלו נולד בליל שבצפון צרפת. בנעוריון למד בקונסרבטוריון למוזיקה בעירו. אביו היה קצין מצטיין בצבא נפוליאון, אך הקריירה הצבאית לא קסמה לאדואר והוא סירב להמשיך בדרכו של אביו. בגיל 16 החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז אצל יריבו הוותיק של ברליוז, פרנסואה אנטואן האבנק. במשך שנים אחדות התפרנס בנגינה בכינור ובוויולה ובלימוד נגינה בפריז. ב-1848 הקים עם ידידים רביעיית מיתרים בשם "ארמינגו", שם ניגן בכינור שני ובוויולה. הוא החל בכתיבת מוזיקה, שלא זכתה להצלחה. מתקופה מוקדמת זו שרדו שירים ויצירות קאמריות (שתי סימפוניות מוקדמות הושמדו). בשנות ה-60' של המאה ה-19 כמעט לא חיבר מוזיקה, אך בעשור הבא החל להלחין מוזיקה תזמורתית ועורר עניין בקהל המאזינים. בשנת 1873 חיבר את "הסימפוניה הספרדית" לכינור ותזמורת, בשביל הכנר הווירטואוז פבלו סרסטה וקונצ'רטו לצ'לו. את שתי היצירות מאפיינת מוזיקה קליטה ומלהיבה, הודות להשפעה הספרדית המובהקת והתנופה המלודית והקצבית, והן שבו את לב המאזינים.

ז'ולי מאליני, זמרת אלט מברטאן שעמה התארס ב-1865 עוררה את עניינו באופרה והוא החל לחבר יצירות לבימה, אבל הן היו מתקדמות ווגנריות מדי באופיין ולא התקבלו תחילה, על אף הרעננות והמקוריות שאפיינו אותן, ולאלו בחר אפוא להתמקד בחיבור מוזיקה קאמרית, שהחלה אותן שנים להיכנס לאופנה בצרפת, ויצירות לתזמורת. לאחר תקופה של דחייה, קיבלה האופרה של פריז את האופרה "מלכה של איס", שבוצעה בהצגת בכורה ב-1888 וזכתה בהצלחה מסחררת.

אף כי לאלו איננו מן השמות הבולטים והמוכרים ביותר במוזיקה הצרפתית, הסגנון הייחודי שלו, המתאפיין בבהירות והיגיון, הקנה לו מידה מסוימת של פופולריות. על אף זיקתו לרומנטיקה במוזיקה, כפי שייצגו אותה מנדלסון ושומאן, נטה לאלו למוזיקה עממית והיה בין הראשונים ששילבו ביצירותיהם רעיונות וצבעים שמקורם בנעימות עממיות. "הסימפוניה הספרדית" לכינור ותזמורת נהנית עד היום ממקום מכובד ברפרטואר הכינור ומזוהה עם שם מחברה יותר מכל יצירה אחרת שלו. לאלו מוכר גם בקונצ'רטו שלו לצ'לו ברה מינור. אותה אגדה ברטאנית שנתנה את השראתה לאופרה "מלכה של איס" השפיעה גם, במידה מסוימת, על הסימפוניה בסול מינור (מן החביבות ביותר על סר תומאס ביצ'ם) ועל אי-אילו יצירות קאמריות.

רק בהיותו בן 50 החלו יצירותיו להתפרסם והוא הוכר כאחד מגדולי המלחינים הצרפתיים בתקופה הרומנטית וקיבל מהממשלה הצרפתית תוארי כבוד ופרסים.

## יצירותיו החשובות
* הקונצ'רטו לכינור המכונה "הסימפוניה הספרדית" נכתבה עבור הכנר הספרדי פבלו סרסטה
* הקונצ'רטו לצ'לו ותזמורת
* האופרה "מלכה של איס"

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1823
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1892
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
M117

ממוזער|שמאל|300px|פצצת סימן 117
**פצצת סימן 117** היא פצצת שימוש כללי אמריקנית.

משקלה הנומינלי הוא 750 ליברות (343 ק"ג), אך משקלה האמיתי תלוי במרעום ובהתקני העיכוב והוא נע סביב ה-820 ליברות (373 ק"ג). הסימן 117 מכילה חומר נפץ מסוג מינול 2 או טריטונל במשקל של 403 ליברות (183 ק"ג). קוטר גוף הפצצה הוא 408 מ"מ.

קיימים שני דגמים של הסימן 117: הסימן 117 עם יחידת הזנב MAU-103 בעלת גרר נמוך שאורכה 2.16 מטר ומוטת הסנפירים שלה הוא 520 מ"מ, והסימן 117R עם יחידת הזנב MAU-91 בעלת גרר גבוה שאורכה 2.06 מטר ומוטת הסנפירים שלה הוא 570 מ"מ.

משנות ה-50 ועד לשנות ה-70 המוקדמות היא הייתה הנשק התקני שנישא על ידי מטוסי הקרב F-100 סופר סייבר, F-104 סטארפייטר, F-105 ת'אנדרצ'יף, F-111 וה-F-4 פנטום, אך כיום היא נמצאת רק בשימוש מפציצים כבדים של חיל האוויר האמריקני כגון ה-B-52 סטרטופורטרס.

מטוסי קרב טקטיים משתמשים בדרך-כלל בפצצות מסדרת סימן 80 (בעיקר הסימן 82 והסימן 83 והגרסאות המונחות שלהן). במהלך מלחמת המפרץ ב-1991 הטילו מפציצי B-52 כ-44,600 פצצות סימן 117.

הסימן 117 הייתה הבסיס לפצצה הכימית MC-1, שהכילה גז עצבים מסוג סארין. ארצות הברית מעולם לא עשתה שימוש ב-MC-1 בלחימה, אך פצצות אלו נותרו ככל הנראה בארסנל שלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פצצות שימוש כללי
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים
נגריטו

ממוזער|שמאל|250px|צעירה פיליפינית משבט אָטי
**נגריטו** הוא שם כולל לתושבים הילידים של דרום-מזרח אסיה אשר נבדלים מבני האוכלוסיות הגדולות הסובבות אותם במראם החיצוני ובאורח חייהם.

בני הנגריטו כוללים את ה"אטי" (Ati), ה"אטה" (Aeta) ולפחות עוד ארבעה שבטים אחרים בפיליפינים, ה"סמאנג" (Semang) של חצי האי המלאי, ה"מאני" (Mani) של דרום תאילנד ו-12 שבטים של איי אנדמן. המונח המלאי לשבטים אלה הוא "אורנג אסלי", מונח שמשמעותו "האנשים המקוריים". סביר להניח, שהם הילידים המקוריים של דרום מזרח אסיה, כולל גינאה החדשה.

קומתם כשל הפיגמים, דהיינו גובהו הממוצע של גבר בוגר בקבוצות אוכלוסייה אלה אינו עולה על 150 סנטימטר. בני הנגריטו מתאפיינים בעור כהה מאוד, שיער מקורזל ותווי פנים דומים מאוד לאלה של השחורים באפריקה, בעיקר בקרב ילידי איי אנדמן. אצל שבטי הנגריטו אפשר למצוא מאגרים גנטיים של DNA מיטוכונדריאלי (mtDBA) שהם בין הטהורים ביותר בכל המין האנושי, כך שה-mtDNA שלהם משמש כיסוד לחקר הסחף הגנטי. 

המילה היא צורת ההקטנה הספרדית של "נגרו" (negro), כלומר, "שחור קטן", ונטבעה על ידי חוקרי ארצות מוקדמים, שסברו כי בני הנגריטו באו מאפריקה.

בני הנגריטו של הפיליפינים ידעו להבעיר אש, ידיעה שלא הייתה לבני אנדמן. לפי הרשומות, בני סמאנג ייצרו לבוש מקליפות עצים כתושות וחיו הן במערות והן בסוכות מקורות עלים. הסברה היא, שהנגריטוס הם תושביהם הילידים, המקוריים, של הפיליפינים. הם נבדלים מן האוכלוסייה הפורמוזית-אינדונזית-מאלאית או אוסטרונזית, שהגיעה לאיים בסירות או "בלנגאי" (סוג של סירות). אזכור לכך - ברכישת זכויות התיישבות באי פנאי בשנת 1212 על ידי מלאיים מידי ראש שבט הנגריטוס.

לרוב שבטי הנגריטו אין שפה משלהם והם מדברים בשפות של עמים הסובבים אותם. יוצא מן הכלל הם ילידי איי אנדמן שמדברים בשפות שאינן קרובות לשום קבוצה לשונית ידועה בעולם.

## קישורים חיצוניים

* על שבטי הנגריטו באיי אנדמן באנגלית
* על הנגריטוס בדרום תאילנד באנגלית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
נגריטו
קטגוריה:הודו: דמוגרפיה
קטגוריה:הפיליפינים: דמוגרפיה
קטגוריה:מלזיה: דמוגרפיה
קטגוריה:קבוצות מוצא
קטגוריה:אינדונזיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:מלזיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:תאילנד: קבוצות אתניות
טואי אנימציה

ממוזער|סמל טואי אנימציה
**טואי אנימציה** (ביפנית: **東映アニメーション**) היא חברת אנימציה יפנית בבעלותה של חברת טואי. יוצרי מאנגה רבים כמו אקירה טוריאמה הייאו מיאזאקי, איסאו טקהאטה ויושי קוטאבי עבדו בחברה.

## היסטוריה
מאז שנוסדה ב-1956, טואי יצרה כמות גדולה של סדרות טלוויזיה וסרטים, רבים מהם אף הצליחו ברחבי העולם.

במקור טואי הייתה התשובה היפנית לדיסני ובהתחלה הם יצרו סרטי אנימציה בסגנון מחזות זמר מסוף שנות החמישים עד לשנות השבעים המוקדמות.
בעקבות השינויים בשוק הצפייה, טואי עברו למדיום הטלוויזיה ואימצו את הסגנון הסטנדרטי הייחודי לסדרות האנימה.

## הפקות בולטות לאורך השנים
;סדרות
* סאלי המכשפה (ינואר 1966 - ספטמבר 1966)
* קלימרו (אוקטובר 1974 - ספטמבר 1975)
* סדרת הרובוטריקים (ספטמבר 1984 - דצמבר 2005) (מלבד הסדרה המקורית שהופקה בארצות הברית ודובבה ליפנית על ידי אולפני טואי)
* סדרת דרגון בול (פברואר 1984- הווה)
* עיר הדובשונים (1986–1987)
* סדרת סיילור מון (מרץ 1992 - מרץ 1996)
* יו-גי-הו! (העונה הראשונה) (אפריל 1998 - אוקטובר 1998)
* וואן פיס (1999 - הווה)
* שינזו (פברואר 2000 - ספטמבר 2000)
* דיג'ימון (2000 - 2012)
*  (2010-2011)
* גליטר פורס (2012–2013)

;סרטים
* אינטרסטלה 5555 (2003)
* דרגון בול סופר: סופר הירו (2022)
* סלאם דאנק (2022)

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי באנגלית

*
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
קטגוריה:אולפני הנפשה יפניים
ניפון אולפני אנימציה

**ניפון אולפני אנימציה** (יפנית: **日本アニメーション**, ניפון אנימה-סיוסו) הוא אולפן אנימציה וחברת הפקות יפנית אשר נוסדה במקור באפריל 1969. החברה עיבדה ספרים מצפון אסיה, דרום אסיה, מערב אסיה, מזרח אסיה, צפון אירופה, דרום אירופה, מערב אירופה, מזרח אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה לסדרות וסרטים.

בתחילת הדרך החברה התמקדה ביצירת סדרות אנימה המבוססות על יצירות ספרות מערביות ועל סיפורי אגדות (כגון "הלב", "תום סויר" ו"הרפתקאותיו של פינוקיו"). אחת מהסדרות הראשונות של החברה שזכו להצלחה גדולה היה העיבוד שלהם לרומן השווייצרי הקלאסי "היידי בת ההרים" שזכה לפופולריות עצומה לא רק ביפן אלא גם במדינות שונות ברחבי בעולם.

בנוסף להתמקדות שלה בעיבודים טלוויזיוניים לספרות קלאסית החברה גם יצרה לאורך השנים סדרות אנימציה המבוססות על סדרות מאנגה (כמו "בובי" ו"היי בינבה") וכמו גם סדרות עם תוכן מקורי. בנוסף לכך לאורך השנים החברה גם שיתפה פעולה בפיתוח תוכן בשילוב פעולה עם אולפני אנימציה אחרים בתעשייה.

## הפקות בולטות לאורך השנים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
שיהאב-2

**שיהאב-2** (**شهاب-2**; בפרסית: מטאור-2) הוא טיל בליסטי לטווח קצר מסדרת טילי השיהאב, יורשו של טיל שיהאב-1, פותח ויוצר במסגרת תוכנית הטילים האיראנית. הטיל יודע לשאת ראש קרב גדול של בין 750–1,000 ק"ג חומר נפץ, תלוי בטווח המעוף של הטיל.

## היסטוריה
הטיל הוא גרסה של הסקאד-C. בין השנים 1990–1992 רכשה איראן טילי סקאד C מקוריאה הצפונית (שם הם מכונים הוואסונג 6). איראן ניסתה טילים אלו לראשונה במאי 1991, בניסוי בו שוגר טיל מאזור טהראן למרחק של 310 ק״מ. גרסת הייצור המקומי באיראן של טיל זה נקראה ״שיהאב-2״ וההערכה היא כי עד 1994 צברה איראן כ-200 טילים.

טילי השיהאב-2 נוסו פעמים רבות במסגרת תרגילים צבאיים בשם ״הנביא הגדול״ ב-2006 ב-2011, בו הוכחה יכולת שיגור טילים ממשגרים מנויחים ותת-קרקעיים וב-2012. אך ככל הנראה לא שוגרו בפעילות מבצעית על ידי צבא איראן.

לטענת ״צבא השחרור הלאומי״, ארגון המורכב מאנשי צבא סורים שערקו, טילי השיהאב 2 מופעלים בצבא סוריה על ידי חטיבת טילי קרקע-קרקע 155, שמאחסנת את הטילים במתקנים תת-קרקעיים באזור אל-קטייפה.

## תפוצה
200px|ממוזער|מפת פריסת השימוש בטילים ברחבי העולם
* 
* 

## ראו גם
* שיהאב-3

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

2
כיתה (צבא)

[שמאל|ממוזער|250px|[תקן נאט"ו לסימון כוחות|סימון נאט"ו לכיתת חי"ר]]
**כיתה** (באנגלית: **Squad**) היא יחידה צבאית שכפופה למחלקה, מורכבת משתיים עד ארבע חוליות וכוללת בין 6 ל-21 חיילים. רוחב חזית התקיפה המקובל של כיתת חיל רגלים, בשטח פתוח הוא כמאה מטרים. מפקד כיתה (מ"כ) הוא מפקד שאינו קצין (מש"ק), לרוב בדרגת סמל או סמל ראשון. מפקד הכיתה הוא תחת פיקודם הישיר של הסמל המחלקתי ושל מפקד המחלקה.
בחיל הרגלים, חלוקתה של כיתה לחוליות אינה חלוקה קבועה, אולם מפקדי החוליות קבועים. סגנו של מפקד הכיתה הוא אחד ממפקדי החוליות שבה.

## מפקד כיתה
מפקד כיתה או בקיצור **מ"כ**, הוא תפקיד של מש"ק בצה"ל, העומד בראש כיתת לוחמים בחי"ר, הנדסה, איסוף קרבי, מערך ההגנה האווירית, חטיבת החילוץ הקרבית או יחידה מובחרת. בצה"ל מתייחס מונח זה למפקד יחידה הכפופה למחלקה. מפקד הכיתה עבר קורס מ"כים חי"ר ודרגתו היא בדרך כלל דרגת סמל או סמ"ר. בעבר היה רב"ט נושא בתפקיד זה.

### מ"כ טירונים במגל
בטירונות כלל צה"לית של מגל, המכשירה את החיילים העורפיים ותומכי הלחימה לרמת רובאי 03 במשך חודשיים עד חודשיים וחצי ובנוסף הכשרת קורס הפיקוד במשך כשלושה חודשים, מחולקים הטירונים בבסיסי הטירונות לכיתות טירונים כאשר על כל אחד מהם מפקד, בדומה ליחידות החי"ר, מש"ק שהוכשר להיות מ"כ טירונים בקורס מ"כים של מגל המתקיים בבה"ד 12 (בית ספר לפיקוד של מגל) שדרגתו נעה בין רב"ט לסמל ולעיתים נדירות גם סמ"ר וכפוף למפקד המחלקה שלו (קצין בדרגת סג"ם או סגן).

## הרכב
בחיל הנחתים של ארצות הברית, לאחר תהליך תכנון ובחינה שנמשך כשבע שנים והובל על ידי מפקד חיל הנחתים, הוחלט בשנת 2025 לשנות את מבנה כיתת החי"ר הסטנדרטית ולהגדיר את גודלה ל-13 לוחמים. הרכב הכיתה כולל סמל המשמש כמפקד הכיתה ושלושה צוותי קרב, שכל אחד מהם מונה ארבעה לוחמים ומובל על ידי מפקד צוות בדרגת רב-טוראי. שינוי זה נועד לשפר את הגמישות הטקטית ואת יכולת הפיקוד והשליטה ברמת הצוות, תוך התאמה לאתגרי הלחימה העכשוויים.

בנוסף, כחלק מהרפורמה, הוחלט כי בכל כיתה יהיה לפחות לוחם אחד המיומן בהפעלת נשק ברוק"ק (בקרת רחפנים, כלי טיס משוטטים ודומיהם). שילוב זה של טכנולוגיה מתקדמת נועד להגביר את יכולות הסיור, האיסוף המודיעיני והתקיפה של הכיתה, בהתאם לחזונו של מפקד החיל להפוך את הכוחות לקטלניים וניידים יותר. ההחלטה התקבלה לאחר ניסויים מקיפים שבחנו מבנים שונים של הכיתה, והיא משקפת את המעבר של חיל הנחתים לשימוש מוגבר בטכנולוגיות חדשניות, כגון רחפנים, לצד שמירה על יכולות הלחימה המסורתיות.

## קישורים חיצוניים

* רס"ן נתי תורג'מן, המ"כ במלחמת לבנון השנייה – מפקדים שאינם מפקדים, מערכות גיליון 429,  פברואר 2010 – מחקר אודות תפקיד מפקד הכיתה להלכה ולמעשה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות
שיהאב-1

**שיהאב-1** (**شهاب-1**; בפרסית: מטאור-1) הוא טיל בליסטי טקטי, הראשון מסדרת טילי השיהאב האיראניים והטיל הראשון במסגרת תוכנית הטילים האיראנית. הטיל נושא ראש קרב גדול של כ-1,000 ק"ג חומר נפץ או ראש קרב בלתי קונבנציונלי.

## פיתוח
הטיל הוא גרסה של הסקאד-B. ההערכה היא כי איראן רכשה 4 משגרי סקאד B וכ-54 טילים מלוב וסוריה בין השנים 1986–1985 במטרה להשתמש בטילים כנגד עיראק בהפצצת בירתה, בגדד, שנמצאת 130 ק״מ מגבול איראן, במסגרת מלחמת איראן עיראק. השימושים הראשונים בטיל היו במהלך חודש מרץ 1985; בשנה זו נורו כ-14 טילי סקאד לעבר יישובים וערים בעיראק. כ-100 טילים נוספים נרכשו מקוריאה הצפונית (שם מכונה הטיל ״הוואסונג 5״) עד שנת 1988. הערכת דוחות המודיעין היא כי במסגרת עסקה זו הוקם מפעל לייצור טילים מסוג סקאד B הנקראים ״שיהאב-1״ באיראן, שהגיעה לכדי יכולת ייצור עצמאית של הטיל בין השנים 1988–1994 בארבעה מתקני ייצור שונים.

## שימוש מבצעי
[200px|ממוזער|מפת ״מלחמת הערים״ מ[מלחמת איראן עיראק, המלחמה בה בוצע השימוש המרבי בטילי שיהאב-1. באדום מסומנים אתרים שהותקפו באמצעות טילי שיהאב וסקאד]]
איראן ביצעה שימוש מבצעי בטילי הסקאד B שרכשה בשנות ה-80 במסגרת מלחמת איראן עיראק כנגד ערים ויישובים בעיראק. מהשיגורים הראשונים במרץ 1985 ועד 1988 שיגרה כ-100 טילים, ביניהם טילי ההוואסונג 5 הקוריאנים עליהם מבוסס השיהאב-1. במהלך שנות ה-90 בוצע שימוש נרחב בטילי השיהאב-1 כנגד מחנות של ארגון המוג'אהדין ח'לק בעיראק. ב-18 באפריל 2001 שוגרו על מחנות הארגון בין 30 ל-60 טילים במטח שערך כשלוש שעות.

כיום, על פי הערכות מודיעין, קיימים כ-200 טילי שיהאב-1 בשמישות מבצעית באיראן. במסגרת תרגיל צבאי שערכה ב-2011 הוכיחה כי יש לה יכולת שיגור של מספר טילי שיהאב-1 במטח וכי, בנוסף למשגרים ניידים, קיימים גם משגרים נייחים תת-קרקעיים.

במהלך 2014 נחשף מתצלום לווין כי חזבאללה הקים בסיס בעיר הסורית קוסייר ובו מתקנים שנטען כי מאוחסנים בהם טילי שיהאב-1 שנמסרו לארגון מידי משמרות המהפכה באיראן.

### תפוצה
200px|ממוזער|מפת פריסת השימוש בטילים ברחבי העולם
* 
*  (בלבנון ובסוריה)

## ראו גם
* שיהאב-2
* שיהאב-3

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

1
קטגוריה:חזבאללה: אמצעי לחימה
עיוורון קשבי

**עיוורון קשבי** הוא התופעה הקוגניטיבית של אי תפיסת עצמים נראים בהיעדר הפניית קשב עבורם. תופעה זו היא סוג של עיוורון קוגניטיבי, בדומה לעיוורון לשינויים.

## תפיסה ללא קשב

מחקר ראשון בתחום הראה כי הפניית קשב לגירוי ויזואלי אחד עשוי לגרום לגירוי שני לא להיתפס כלל, על אף שהוא נמצא במרכז שדה הראייה
. המסקנה שהסיקו אותם חוקרים היא ש**אין תפיסה ללא קשב**.

בשנת 1997 הוכח כי יכולה להתרחש תפיסה ללא קשב. החוקרים חשפו נבדקים לגירויים ללא הפניית קשב (ברקע של מטלה אחרת), ואף על פי שהנבדקים דיווחו שלא הבחינו בהם, נמצא שהגירויים השפיעו על תשובותיהם במטלה מאוחרת יותר (הנבדקים התבקשו לשפוט מבין שני קווים איזה קו יותר ארוך. הגירויים אליהם 'לא שמו לב' הכילו רמז ויזואלי). הנבדקים בניסוי דיווחו שהם הימרו על התשובות, אך בפועל ביצועם היה טוב בהרבה מניחוש. כלומר, המערכת הקוגניטיבית ידעה לתפוס ולעבד את הגירוי ולהגיב בהתאם, אף על פי שלתהליך לא ניתן קשב ושהוא לא נכנס למודעות.
מניסוי זה מתבקשת פרפרזה על מסקנת המחקר המוקדמת יותר - **אין תפיסה מודעת ללא קשב**.

## ניסוי הגורילה הבלתי נראית

אחד המחקרים הידועים בתחום הוא **ניסוי הגורילה הבלתי נראית**.  ניסוי זה, שנערך בשנת 1999 על ידי הפסיכולוגים דניאל סימונס (Daniel Simons) וכריסטופר צ'בריס (Christopher Chabris), נחשב לאחת הדוגמאות הידועות לעיוורון קשבי. בניסוי התבקשו משתתפים לצפות בקטע וידאו קצר שבו שתי קבוצות של שחקנים (הלובשים חולצות לבנות ושחורות) מעבירות ביניהן כדור. באמצע הסרטון נכנסת לחדר דמות מחופשת לגורילה, עומדת לרגע במרכז הפריים, מתופפת על החזה, חוצה את החדר, ויוצאת מצדו השני. הצופים בסרטון התבקשו לעקוב אחרי פעילות הלבושים בחולצות לבנות, ולספור את כמות הפעמים שהם מעבירים ביניהם את הכדור. כמחצית ממספר הצופים בסרטון לא הבחינו כלל בגורילה, אף שנוכחותה הייתה שונה ולא צפויה. תוצאה זו מדגימה כיצד התמקדות במשימה קוגניטיבית (למשל ספירה מדויקת של מסירות, על ידי דמויות ספציפיות) עשויה למנוע לחלוטין הבחנה בגירוי חזותי בולט אחר, גם כאשר הוא מופיע במרכז שדה הראייה. הניסוי הפך לאבן דרך בהבנת מגבלות הקשב האנושי.     

 
.

## עיוורון קשבי בחיי היום יום
אף על פי שעיוורון קשבי ניכר בתפיסתנו בכל עת, אנו מודעים אליו רק במקרים בהם יש השלכות לכך שלא תפסנו עצמים שהיינו 'אמורים לראות'. דוגמה מצערת היא הקושי של נהגים להבחין בכלי רכב דו-גלגליים. כיוון שרוב הנהגים מכוונים קשבית להבחנה במכוניות, קיימת נטייה שלא להבחין ברוכבי האופנוע והאופניים, מה שגורם לפגיעותם על הכביש.

## ראו גם
* הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות
* מצמוץ קשבי
* קשיי קשב

## קישורים חיצוניים
* 
* אמיר חרש, איך מפספסים גורילה, מתוך גליליאו

## הערות שוליים

קטגוריה:קשב
M118

**פצצת סימן 118** היא פצצת שימוש כללי אמריקנית.

משקלה הנומינלי הוא 3,000 ליברות (1,361 ק"ג), אך משקלה האמיתי תלוי במרעום ובהתקני העיכוב והוא יכול להיות גבוה יותר. תצורה טיפוסית ללא התקני עיכוב שוקלת 3,049 ליברות (1,383 ק"ג) ומכילה 1,975 ליברות (895 ק"ג) חומר נפץ מסוג טריטונל.

משנות החמישים המאוחרות ועד לשנות השבעים המוקדמות היא הייתה הנשק התקני שנישא על ידי מטוסי הקרב F-100 סופר סייבר, F-104 סטארפייטר, F-105 ת'אנדרצ'יף וה-F-4 פנטום. נראה שמספר פצצות כאלו נותרו עדיין בארסנל חיל האוויר האמריקני, אם כי השימוש בהן נדיר.

קטגוריה:פצצות שימוש כללי
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים
השכנים של צ'יץ'

**השכנים של צ'יץ**' היא להקת נוער קהילתית ישראלית שהוקמה בשנת 1991 במרכז רוזין ברמת אביב ג' שבתל אביב.

## קורות הלהקה וצוותיה
הלהקה התחילה כחוג לדרמה ביוזמתה של תמר רפופורט, בבימויו ובניהולו האמנותי של ירון כפכפי. כפכפי גיבש את צוות הלהקה הראשון שכלל תיכוניסטים בגילאי 15 עד 17. בין בוגרי הלהקה נמנים נועה תשבי, יעל בר זוהר, יהודה לוי, ניקי גולדשטיין, יניב גוטוירט ומושיק גלאמין.

שם הלהקה "השכנים של צ'יץ'", הוצע על ידי במאי הלהקה בגלל מיקומו של בית הלהקה, מרכז רוזין, בסמוך לביתו של צ'יץ'. צ'יץ' היה כינויו של שלמה להט ראש העיר של תל אביב באותה עת, שהתגורר בשכונת אפקה הגובלת ברמת אביב ג'. במשך כשנתיים שינתה הלהקה את שמה לשם **"השכנים מתל אביב"** כיוון שלאחר סיום כהונתו של שלמה להט כראש עיר, לא היה ברור אם שם הלהקה יהיה מקובל על ראש העיר הבא אחריו (שהיה רוני מילוא).

תוכנית הלהקה הראשונה הייתה "מעבר לצלילי המוזיקה", ערב של קטעים מתוך מחזות זמר. בתקופה זו נועה תשבי, חברת להקה, החלה לשמש גם כאשת הקשר שלה עם עיתונאים, מפיקי תיאטרון ומפיקי טלוויזיה.

ללהקה נוספו שלוש קבוצות עתודה של שחקנים וזמרים צעירים יותר. לאחר שצוות הלהקה המקורי התבגר ופרש, אוישה הלהקה על ידי צוות "השכנים מלמטה", להקת העתודה הצעירה. הרכב זה העלה בשנת 1993 גרסת רוק לאופרה "כרמן" של ז'ורז' ביזה. ההפקה צולמה שנה לאחר מכן כהפקת טלוויזיה בשני חלקים עבור "טלעד" ושודרה בערוץ 2. בשנת 1996 החזירו השכנים את המחזמר "דוד" לעוד שתי עונות.

בשנת 1997 כפכפי העביר את תפקיד הבימוי לידי הבמאי עידן עמית ואת תפקיד הניהול המוזיקלי והלחנת מחזות הזמר לשי פישמן. תחת ניהולו של פישמן העלו הלהקות יותר מ-15 הפקות מלאות הכוללות את: "ישראל 5:0", "רק להצליח", "הקברט של רחב", "החלום, להקה", "קיץ של אהבה" (על פי חלום ליל קיץ של שייקספיר), "סודות הארכיון", "איזה נוער", רמי ויולי". עד 2006, במאי הלהקות כללו את מאיר ורדי, ליאור זוהר-זרחין וסיגי פרל. פישמן עזב את הלהקה בשנת 2005.

## הלהקה כיום
הלהקה עובדת במרכז רוזין, ומופיעה בישראל ובעולם לקהילות היהודיות.

הלהקה נמצאת תחת בימויו וניהלו המוזיקלי של עידן ליפר, בוגר בית הספר ג'וליארד למוזיקה, ובית הספר AMDA למחזות זמר.

בשנת 2020, ובעקבות מגפת הקורונה בישראל הוחלט לעשות ערב קברט שירי מחזות זמר לקבוצה הבוגרת ולקבוצת העתודה.
לקבוצה הצעירה גרסת קונצרט למחזמר אנני.

בשנת 2021 ״השכנים של ציץ״ חזרה לפעילות חלקית, של סדנאות קיץ האורכות כשלושה חודשים, הן לקבוצות הבוגרות והן לצעירות. ובשנת 2022 חזרה לפעילות רצופה.

## מחזות זמר והשנים

2024-אנני

2025-מטילדה 

2026-אוליבר!

## בוגרים
מספר בוגרים של הלהקה פיתחו קריירה מגוונת בתחומי הבידור והתרבות:
*נועה תשבי (1991–1993)
*אורן יאדגר (1991–1994)
*יעל בר זוהר (1991–1996)
*ניקי גולדשטיין (1993–1994)
*יהודה לוי (1993–1996)
*מושיק גלאמין (1994–1997)
*אלי ביז'אווי (1995–1996)
*מיכאל עינב (1995 -1998)
*אסף גולדשטיין (1996–1997)
*עודד פז (1996–1998)
*אבי קורניק (1998–1999)
*כנרת לימוני (2000)
*ירדן ברכה (2001–2011)
*יעל אלקנה (2006 -2008)
*אליאנה תדהר (2009–2011)
*גילי איצקוביץ (2010–2012)
*עמוס בן-דוד
*משה סקאל
* קורל מלכא
*לירון ויצמן
*אורי לייזרוביץ'

## קישורים חיצוניים
* השכנים של צ'יץ' – האתר הרשמי
* 
* השכנים של צ'יץ' בגלי צה"ל
* 

קטגוריה:להקות נוער ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיקה
קטגוריה:רמת אביב
אדרסטאה

**אדרסטאה**, או **יופיטר XV**, הוא הירח השני מבין הירחים הפנימיים של צדק. הירח התגלה באמצעות תמונות שצולמו ב־1979 על ידי החללית וויאג'ר 2. אחרי פרסום הגילוי במגזין Science נקרא הירח ב־1983 על שם הדמות מן המיתולוגיה היוונית אדרסטאה, בתם של יופיטר ואננקה. זהו הירח הקטן ביותר מבין הירחים הפנימיים של צדק.

אדרסטאה הוא הירח הראשון אשר התגלה באמצעות תמונות שצולמו על ידי חללית בין-כוכבית ולא באמצעות תמונות מטלסקופ.

אדרסטאה נמצא בטבעת העיקרית של צדק וייתכן שהוא המקור לחלק מהחומר הכלול בה. מסלולו נמצא ברדיוס המסלול הסינכרוני סביב צדק וכתוצאה מכך כוחות הגאות גורמים למסלול שלו לקרוס בהדרגה. 

ימין|250px|ממוזער|תמונת גילוי אדרסטאה אשר נלקחה ב־8 ביולי 1979 על ידי וויאג'ר 2. אדרסטאה היא הנקודה באמצע הנמצאת על מסלול הטבעת

## ראו גם
* גבול רוש

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירחי צדק
גדוד

[שמאל|ממוזער|250px|[תקן נאט"ו לסימון כוחות|סימון נאט"ו לגדוד]]
**גדוד** (באנגלית: **Battalion**) הוא יחידה צבאית שכפופה לחטיבה או לרגימנט. בגדודי חיל רגלים (חי"ר) בצה"ל שתיים עד חמש פלוגות ובין 650–1,000 חיילים.

בצה"ל, מפקד גדוד (בקיצור מג"ד) הוא קצין בדרגת סגן-אלוף ובצבאות העולם קצין בדרגת לוטננט קולונל. קיצור מקובל לסגן מפקד גדוד הוא סמג"ד.

גדוד אורגני הוא גדוד בעל יכולת טקטית בלבד, שפועל במסגרת משותפת עם יחידות אחרות. גדוד עצמאי הוא גדוד בעל יכולת פעולה עצמאית יותר.

בצה"ל, גדוד חי"ר בנוי משלוש פלוגות מבצעיות, פלוגה מסייעת ופלוגת מפקדה. גדוד חה"ן בנוי מפלוגות רובאיות, מחלקות סיור, פלוגות צמ"ה ופלוגות מפקדה. המבנה האורגני של המחלקות בחי"ר וחה"ן הן זהות. גדוד בחיל השריון הישראלי כולל כ-36 טנקים ופלוגת חרמ"ש (לרוב פלוגת החרמ"ש היא פלוגת מילואים – גם בגדודי שריון סדירים), ולאחרונה גם פלוגה מסייעת שריון.

גדוד הוא היחידה האינטגרלית הקטנה ביותר בצה"ל. למשל, גיוס לשירות המילואים בישראל מתבצע ברמת גדוד לפחות.
היחידה המקבילה לגדוד בחיל הים היא פלגה ובחיל האוויר היא טייסת.

מספר גדודים מרכיבים חטיבה, ובחלק מהמדינות רגימנט.

## מפקד גדוד
מפקד גדוד או בקיצור **מג"ד**, הוא תפקיד של קצין בצה"ל, העומד בראש גדוד לוחמים בחי"ר, שריון, הנדסה קרבית, איסוף קרבי, תותחנים או יחידה מובחרת. בצה"ל מתייחס מונח זה למפקד יחידה הכפופה לחטיבה או לאגד. דרגתו של מפקד הגדוד היא בדרך כלל דרגת סגן-אלוף והוא גם השתלם בקורס מפקדי גדודים.

## לקריאה נוספת
* אלישיב שמשי, **בהם יותר מכול – על סוד ההצלחה של צה"ל**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
* רז שגיא, "**להיות מג"ד**", מודן, 2013.
* משה (צ'יקו) תמיר, **[[מלחמה ללא אות]]**, הוצאת מערכות – משרד הביטחון, 2005.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות
חטיבה

[שמאל|ממוזער|250px|[תקן נאט"ו לסימון כוחות|סימון נאט"ו לחטיבת חי"ר ידידותית]]
**חטיבה** או **בריגדה** (באנגלית: **Brigade**) היא יחידה צבאית טקטית גדולה, מורכבת משניים עד חמישה רגימנטים או גדודים ומפקדת חטיבה אחת. חטיבה יכולה להיות כפופה לאוגדה (דיוויזיה).

## מפקדי חטיבה
במרבית הצבאות מפקד על החטיבה קצין בדרגת קולונל או בריגדיר גנרל, הראשונה מקבילה לדרגת אלוף-משנה והשנייה מקבילה לדרגת תת-אלוף. שמה של הדרגה בריגדיר (או בריגדיר גנרל) נגזר למעשה מהמילה הלועזית לחטיבה: בריגדה. החל מסוף המאה העשרים עברו כמה צבאות תהליכי התייעלות בהם בוטלו האוגדות ובכך הפכו החטיבות ליחידות הצבאיות הגדולות, ומפקדיהן הוסבו לדרגת בריגדיר גנרל (כגון צבא ספרד). בצבא היבשה של ארצות הברית, מפקדי חטיבות הם בדרגת קולונל, ובמקרים מסוימים לוטננט קולונל (סגן-אלוף).

## בצה"ל
בצה"ל חטיבת חיל רגלים כוללת בין 3,000 ל-7,000 חיילים. חטיבה בחיל השריון כוללת 3 גדודי שריון עם מעל ל-100 טנקים, גדוד חיל רגלים וגדוד הנדסה קרבית. בחיל התותחנים כל חטיבה מונה 3-4 גדודים מהמערך הקני ויחידות נוספות (גדודי רקטות, איכון ומזל"טים). המסגרת המקבילה לחטיבה ביחידות מנהלתיות נקראת אגד ובחיל האוויר נקראת כנף.

מפקד חטיבה (מח"ט) בצה"ל הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.

לצד זאת, משמש המונח חטיבה בצה"ל לתיאור מחלקת־המשנה הראשונה באגפי המטה הכללי ובמפקדת זרוע היבשה. העומד בראש חטיבת מטה מכונה רח"ט (ראש חטיבה) והוא קצין בדרגת תת-אלוף.

## לקריאה נוספת
* אלישיב שמשי, **אליהם נשואות העיניים - על מפקדי חטיבות בשדה הקרב**, הוצאת משרד הביטחון, 2006.
* 

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות
שלפוחית אוויר

ממוזער|250px|שמאל|שלפוחית אוויר
**שלפוחית ציפה** (נקראת גם **שלפוחית אוויר** או **שלפוחית שחייה**), קרום דמוי שק, בעל דפנות דקות, גמישות וחזקות. תפקידו העיקרי של איבר זה הוא לסייע לדג לשלוט בציפה שלו ללא צורך בבזבוז אנרגיה. נפחו והלחץ הפנימי שלו משתנים עם השינויים בלחץ ההידרוסטטי. השלפוחית מכילה בתוכה תערובת של גזים: חמצן, פחמן דו-חמצני וחנקן. היחס הכמותי בין הגזים משתנה על פי העומק המימי שבו מצוי הדג.

## מינים
איבר זה אינו אופייני לכל הדגים אלא רק לדגים מתת מחלקת מקריני סנפיר.

## מבנה ותפקוד
השלפוחית מורכבת בדרך כלל משני שקים מלאי גז וממוקמת באזור הבטני של הדג, כאשר בדגים פרימיטיבים יותר השלפוחית מורכבת משק אחד. דפנות השלפוחית מכילות רשת של כלי דם (נימיות דם) וממוקמת בין מערכת העיכול ועמוד השדרה.
השלפוחית היא איבר הידרוסטטי שמווסת את כוח המשיכה מול כוח הציפה הפועל על הדג.

כאשר השלפוחית מלאה, היא מקטינה את משקלו הסגולי של הדג, ובכך מאפשרת לו לשחות קרוב לפני הים. כאשר שלפוחית השחייה מתרוקנת, עולה המשקל הסגולי וזה מאפשר לדג להתגבר על כוח העילוי ולשחות לעומק.

## אבולוציה
בעוד שאין הסכמה אם תפקידה המקורי היה איבר ציפה או איבר לחילופי גזים, מקובל להתייחס אליה כאיבר הומולוגי לריאות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטומיה של דגים
סטודיו פיירו

**סטודיו פיירו** (ביפנית: **スタジオぴえろ**, באנגלית: **Studio Pierrot**) הוא אולפן אנימציה יפני. האולפן נוסד בשנת 1979 על ידי עובדים לשעבר באולפני טאצונוקו הפקות.

לאורך השנים הפיק האולפן מעל ל-70 סדרות טלוויזיה. סטודיו פיירו התמחה בעבר בעיקר בהפקת סדרות מסוגת מאהו שוג'ו (סגנון המתמקד בנערות בעלת כוחות קסומים) כאשר אחת הסדרות הנודעת שבהן היא הסדרה "טוקיו מיו מיו". מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 האולפן החל להתמקד יותר בהפקה של סדרות שונן כאשר הנודעות שבהם הן "בליץ'", "היקארו נו גו" ו"נארוטו".

בנוסף, השתתף האולפן, יחד עם סטודיו מיר הקוריאני, בהנפשת העונה השנייה של "האגדה של קורה", עבור ערוץ ניקלודיאון.

הלוגו של החברה הוא ליצן.

## הפקות בולטות לאורך השנים
* נילס הולגרסון (1980–1981)
* ערי הזהב הנסתרות (1982–1983)
* גברת פלפלת (1983–1984)
* יו יו האקושו (1992–1995)
* היקארו נו גו (2001–2003)
* טוקיו מיו מיו (2002–2003)
* נארוטו (2002–2017)
* הימים של מידורי (2004)
* בליץ' (2004–2012)
* שוגר שוגר רון (2005–2006)
* תלתן שחור (2017–2021)
* בורוטו (2017–2023)

## קישורים חיצוניים

* 

* סטודיו פיירו ב-IMDb

*
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
קטגוריה:אולפני הנפשה יפניים
נווה אביבים

שמאל|ממוזער|250px|רחוב הרב אשי בנווה אביבים
שמאל|ממוזער|250px|בתי הכנסת בנווה אביבים - האשכנזי מימין והספרדי משמאל
**נָווה אביבים** היא שכונה השוכנת ברמת אביב שבצפון תל אביב. גבולות השכונה הם רחוב חיים לבנון ממזרח, שדרות קק"ל מצפון, דרך נמיר ממערב, ורחוב איינשטיין בדרום.

השכונה משתרעת על פני כ-776 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ-529 דונם, המחולקים ל-5,360 יחידות דיור. השכונה מונה למעלה מ-12,000 איש, מהם כ-23% מעל גיל 65 (נתוני שנת 2012). השכונה מאופיינת, כמו שאר השכונות ברמת אביב, באוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.

יש הכוללים בשכונה שטח קטן יותר, המגיע רק עד רחובות טאגור ואנדרסן מדרום, ומכנים את השטח מדרום לרחובות אלו ומצפון לרחוב איינשטיין "רמת אביב ב'". חלוקה זו הייתה נפוצה יותר בעבר. עם זאת, כיום תושבי השכונה מכנים את מלוא השטח "נווה אביבים" ובאתר העירייה הוא מכונה "נווה אביבים וסביבתה".

חלק מהשכונה נבנה על ידי חברת אדגר בבעלות מוניס רויטמן וגיגי פרס (אחיו של שמעון פרס, שניהם התגוררו בשכונה) וחלק על ידי חברת "נווה", שהעניקה לשכונה את שמה. הבניינים שנבנו על ידי "נווה" הם רבי קומות שבהם דירות גדולות ומרווחות, ובהם נמנים מבנים ברחובות רב אשי, רבינא, יהודה הנשיא, לויטן, פסטרנק. מבנים אלה תוכננו על ידי האדריכל זוכה פרס רוקח אהרון דורון. חברת אדגר בנתה את הבניינים הגבוהים של רחוב אופנהיימר, הבניינים הגבוהים של רחוב טאגור וכן את שורת הבניינים של רחוב לבנון (האוניברסיטה לשעבר). המגדלים של רחוב טאגור (40, 42, 44) היו חידוש בתל אביב - החניון התת-קרקעי הראשון בתל אביב למגדלי מגורים.

בתיה הראשונים של השכונה הוקמו באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ברחובות לויטן ופסטרנק, אך עיקר השכונה הוקם במהלך שנות ה-70. בתיה האחרונים של השכונה הוקמו באמצע שנות ה-90 ברחוב טאגור וברחוב יהודה הנשיא.

בשכונה פועלים שני בתי כנסת אורתודוקסים ברחוב אופנהיימר - 'היכל חיים' הספרדי ו'נווה קודש' האשכנזי.

## ידוענים

מבין תושביה המפורסמים של השכונה ניתן למנות את שמעון פרס ורעייתו סוניה פרס שהתגוררו ברחוב אופנהיימר. עם בחירתו לנשיא המדינה עבר שמעון פרס להתגורר בבית הנשיא שבירושלים. כמו כן, ברחוב רב אשי התגוררו יצחק רבין ורעייתו לאה עד סוף ימיהם, ובאותו הרחוב התגורר גם פרופ' דניאל פרידמן, חתן פרס ישראל לחקר המשפט ושר המשפטים לשעבר. ברחוב אופנהיימר התגוררה עד סוף ימיה גם המשוררת והמלחינה נעמי שמר. הסופר עמוס עוז התגורר בשנותיו האחרונות ברחוב לויטן. ברחוב טאגור התגוררו הסופר והמשורר אהרון אמיר, האמנית אסתר פרץ ארד וחבר הכנסת אופיר אקוניס. פרופ' דוד ליבאי, שר המשפטים לשעבר, התגורר עד סוף ימיו ברחוב חיים לבנון. שרגא פרידמן ושושנה רביד, שחקני הבימה גרו ברחוב איינשטיין.

## אתרים בשכונה
שמאל|ממוזער|250px|בית מילמן - מעונות הסטודנטים של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב - תצלום אוויר
* בית האיגוד הישראלי לשחמט (רחוב טאגור 26)
* מועדון הברידג' - נווה אביבים (רחוב טאגור 38)
* קאנטרי נווה אביבים (רחוב יהודה הנשיא 34)
* שבט צופי אביב
* בית מילמן (רחוב טאגור 32) ובו מעונות סטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
* תנועת בני עקיבא (רחוב גייגר)

מוסדות חינוכיים:
*בית הספר היסודי ארזים
*בית הספר היסודי ניצנים
*בית הספר לילדים בעלי צרכים מיוחדים - יחדיו
* אשכול גנים צ'רטוק

גינות:
* גן פוליטי
* גינת בית השחמט

## קישורים חיצוניים

* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על הגינה המשותפת ברמת אביב מ-1960, אתר 'חלון אחורי', 24 בדצמבר 2012
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
נ
טאצונוקו הפקות

**טאצונוקו הפקות** (באנגלית: **Tatsunoko Production**) הוא אולפן אנימציה יפני אשר נוסד על ידי טאצו יושידה ואחיו קנג'י וטויוהארו.

התוכניות המצליחות ביותר שלהם אשר נערכו ודובבו מחדש כמו "ספיד ריסר" "כח ג'י", "סדרות טיים בוקאן" ו"רובוטק" נחשבים לסדרות הראשונות אשר הביאו להתעניינות בינלאומית באנימה.

אף על פי שאולפני טאצונוקו מוכרים בעיקר בסדרות הפעולה וסדרות המדע בדיוניות שלהם, רבים מסדרות הילדים שלהם כמו "בארץ הקטקטים", "סופר בוק" ו"הרפתקאות פינוקיו" זכו גם כן להפצה והכרה בינלאומית. טאצונוקו גם השתתפה בהפקת הסדרה הצרפתית היה היה - האדם.

בשנת 2008 יצא משחק וידאו לנינטנדו Wii בהפקת קאפקום, בו השתתפו גיבורים כגטצ'אמן וקאשרן ונלחמו נגד הגיבורים של קאפקום (סטריט פייטר, מגה מן וכו'). המשחק יצא רק באזור יפן ולא תורגם אפילו לאנגלית.

## הפקות בולטות לאורך השנים
* Speed Racer  (1967)
* בוב השד מהבקבוק (1969)
* הדבורה מאיה  (1970)
* הרפתקאות פינוקיו (1972)
* היה היה - האדם (1978–1979)
* כח ג'י (1978–1982)
* בארץ הקטקטים (1980)
* סופרבוק (1981–1983)
* הבית המעופף (1982)
* היקארי המתעמלת האמנותית (1986)
* החתולים הסמוראים (1990)
* שלגיה ושבעת הגמדים (1991)
* נאון ג'נסיס אוונגליון (1995–1996)
* קאראס  (2005–2007)

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
ביבי (ספר ילדים)

**ביבי** (בדנית: **Bibi**) היא יצירת דמיונה של הסופרת הדנית, קרין מיכאליס, שכתבה עליה סדרת ספרי ילדים בין השנים 1929 - 1939.

ספרי "ביבי" משובצים ברישומים שונים ובציורים צבעוניים של נופי דנמרק, בתיה ותושביה בתלבושותיהם המיוחדות - הציורים שביבי מעלה על דפי מחברותיה כשהיא נוסעת ברחבי הארץ ברכבות של אביה. נוסף לציורים, גדושים הספרים גם בשגיאות כתיב למכביר, משום שביבי איננה אוהבת ללמוד. השגיאות במכתביה הן חלק אורגני מן הסיפור, ולכן קיימות גם בגרסאות התרגום. 

הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1935, בהוצאת "אמנות", בתרגום י. למדן.

## תקציר העלילה
ביבי היא ילדה מיוחדת במינה, עצמאית מאוד, ציירת מוכשרת וחובבת טיולים ארוכים, שאליהם היא לוקחת כמובן את חוברת הציור ואת עפרונותיה הצבעוניים. אביה של ביבי הוא מנהל תחנת רכבת, ועל כן יכולה ביבי לנסוע על פני כל המסילות בכל רחבי הארץ, וזאת היא עושה בכל פעם שהיא מרגישה צורך לצאת למרחבים. גם את שמה קיבלה בחליפין עם חברתה, משום שסברה, שהשם אולה יאה לילדה כהת שיער, כמו החברה, ואילו "ביבי" מתאים לילדה בהירה כמוה. וכך נעשית אולריקה אליזבת הכבודה לביבי השובבה.  

אמה של ביבי מתה עליה בינקותה ואת סבה וסבתה לא הכירה מעולם. היא רק יודעת, שהם בני אצולה ועשירים מופלגים, שהכריתו את רגל בתם מביתם ומחייהם כאשר התעקשה להינשא לאביה של ביבי בניגוד לרצונם, ובהיותה ילדה עתירת דמיון, היא מבינה את הדברים כפשוטם וסבורה, שאכן כרתו לאמה את הרגל ואולי משום כך מתה. 

בשיטוטיה ברחבי דנמרק מגיעה ביבי לכל מקום, ואביה מרשה לה לטייל כרצונה ורק דורש ממנה להבטיח לו דברים שונים הקשורים בביטחונה האישי, בין השאר אסור לה בשום פנים לנסוע למקום שם קבורה אמה. אביה של ביבי יודע, שכאשר ביבי מתחייבת למשהו ב"הן צדק הגדול" שלה, היא עומדת בהבטחתה ויהי מה. באחד ממסעותיה פוגשת ביבי את "האנשים האפורים", המגלים בה עניין מיוחד, בלי שתדע מדוע, ורק בהמשך, כאשר הרפתקאותיה מובילות אותה אל ביתם, נודע לה הסוד.

ביבי
קטגוריה:ספרים דניים
קטגוריה:ספרות סקנדינבית
האי הירוק

**האי הירוק** (בדנית: **Den grønne Ø**) הוא ספר ילדים, פרי עטה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1933 בגרמנית. בהמשך הוא תורגם לדנית ובשנת 1936 לאנגלית.

הספר יצא בעברית בהוצאת ספריית הפועלים, בשנת 1945, בתרגום חנה סמואל.

## תקציר העלילה
"האי הירוק" נמצא ליד חופי דנמרק, אי קטן, התלוי לחלוטין במדינת האם שמעבר לרצועת מים לא רחבה, או כך חושבים תושביו עד שבאחד הלילות קורה משהו מוזר מאוד ובלתי מוסבר. כאשר קמים תושבי האי בבוקר, הם מגלים, שהיבשת נעלמה ואיננה. ככל מטחווי העין הם רואים רק ים ריק, שטוף שמש וכחול, לא יבשה ולא איים אחרים ואפילו לא סירות או ספינות – לא כלום. הרדיו שותק, אין שום קשר עם שום ארץ אחרת, שום רמז לאסון טבע שהתרחש ופסח רק עליהם, לא דבר.

לאחר הבהלה הראשונית, מתחילים תושבי האי להבין, שהם לבדם, לפחות עד שיוודע אחרת. וכאן מגלה כל אחד את אופיו האמיתי: נדיבי הלב מזדרזים לחלק את מה שברשותם לכל מי ששולח יד לקחתו, בלי להבין שלא יהיה מאין לחדש את המלאי, העשירים קונים כל מה שאפשר מן הסכלים, שאינם מבינים, שאין ערך לכסף כשאין מה והיכן לקנות, הקמצנים נאחזים בשיניים ובציפורניים בכל מה שברשותם, ורק מתי מעט, החכמים, רואי הנולד והאחראים, מתחילים לחפש דרכים לשרוד בקהילה קטנה ומבודדת.

ההצלה באה לאי משני כיוונים: מאישה זקנה, המכונה "הריבתית", שחיה לבדה בבית קטן ומוקף גן וכל חייה קודש לגידול, שימור וכבישת ירקות ופירות ומציאת דרכים להפיק את המיטב מכל מה שעומד לרשותה, למזון, ללבוש ולרפואה; ומן הילדים, שהם הראשונים להבין את המצב כמות שהוא ובהדרכה נכונה – להפיק ממנו תועלת הן לעצמם והן למבוגרים. בהדרגה לומדים כל תושבי האי לאחד את כוחותיהם ואת משאביהם במקום לבזבז אותם על מאבקים חסרי טעם, והם גדלים ומתפתחים – עד לסוף הטוב, כמובן.

## קישורים חיצוניים
* ביקורת על הספר משנת 1936

## הערות שוליים

האי הירוק
קטגוריה:ספרי 1933
קטגוריה:ספריית פועלים: ספרי ילדים