open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הפיגוע בדיזנגוף סנטר

שמאל|ממוזער|250px|אנדרטה לנרצחים בפיגוע הטרור ליד דיזנגוף סנטר
**הפיגוע בדיזנגוף סנטר** היה פיגוע התאבדות שאירע בתענית אסתר (ערב חג הפורים) תשנ"ו, 4 במרץ 1996 מחוץ לדיזנגוף סנטר שבתל אביב, בצומת הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'.  בפיגוע, שבוצע על ידי מחבל מתאבד חבר ארגון חמאס או הג'יהאד האסלאמי, נרצחו 13 בני אדם ונפצעו 125.

הפיגוע התרחש לאחר הריגתו של המחבל שכונה "המהנדס" יחיא עיאש ב-5 בינואר 1996, וחמאס התייחס אליו כאחד מ"פיגועי הנקמה" שבאו בעקבות הריגתו (ביניהם פיגוע שנעשה יום לפני כן בירושלים).

מחבל מתאבד בשם ראמז עבד אל-קאדר עובייד (رامز عبد القادر عبيد) ממחנה הפליטים ח'אן יונס הוברח לישראל דרך מעבר קרני בידי ערבי ישראלי והגיע ליעדו בקניון. משהבחין במאבטח בכניסה לקניון שינה את תוכניתו ופוצץ עצמו במרכזו של מעבר חצייה בסמוך לדיזנגוף סנטר, במפגש הרחובות דיזנגוף והמלך ג'ורג'. משקלו של המטען שנשא המחבל היה כ-20 ק"ג, והוא כלל מסמרים ופיסות מתכת להגברת הרסס.

הפיגוע אירע בתענית אסתר שלפני פורים, ובין הנפגעים היו חמישה בני נוער. ממדי ההרס וכמות הנפגעים וההרוגים הגבוהה שמנתה גם ילדים פגעו קשות במורל הציבור הישראלי. בין היתר זכורה הפריצה בבכי לעיני התקשורת של השחקנית חני נחמיאס בזמן שהופיעה במחזמר "צלילי המוסיקה" ביום הפיגוע.

## בעקבות הפיגוע
בעקבות הפיגוע הקימה ממשלת ישראל את המטה ללוחמה בטרור והציבה בראשו את עמי אילון. בנוסף הורתה הממשלה לצה"ל להחריף את המאבק בתנועת חמאס, וצה"ל הידק את השליטה בקו התפר, פשט על ארגונים של חמאס בחברון ואטם את מבניהם ואת בתיהם של 11 מחבלים מתאבדים וסייענים. עודכנו נוהלי הבדיקה במעבר קרני, ששימש למעבר סחורות בין רצועת עזה לישראל, וציוד לגילוי חומר נפץ הוטס לישראל מארצות הברית והוצב במעברים היבשתיים בין ישראל לרשות הפלסטינית.

הפיגוע ואלו שקדמו לו עוררו דיון ציבורי בסוגיות שונות, ביניהן מדיניות ישראל אל מול הרשות הפלסטינית; סוגיית אי-סיכול ארגוני הטרור הפלסטיניים מצד הרשות; שיקולי העלות והתועלת שבהריגתו של יחיא עיאש; וסוגיות כלליות של התמודדות עם טרור במישורים רבים.

בסמוך למקום האירוע הוקמה אנדרטת זיכרון, ולצדה מתקיים אירוע זיכרון שנתי.

שמואל הספרי כתב את "אשה בעל בית", המתבסס על מאורעות בדיוניים בעקבות הפיגוע.

## ראו גם
*פיגועי התאבדות בישראל
*הפיגוע בקו 5

## לקריאה נוספת
* תמר ברגר, **דיוניסוס בסנטר**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.

## קישורים חיצוניים

* 
* יוני פיגל, "פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, 4 מרץ 1996" - באתר קרן ענבר אל מול הטרור

## הערות שוליים

דיזנגוף סנטר
דיזנגוף סנטר
דיזנגוף סנטר
קטגוריה:1996 בישראל
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (תל אביב)
דיזנגוף סנטר
קטגוריה:דיזנגוף סנטר
דיזנגוף סנטר
עידו רוזנטל

**עידו רוזנטל** (נולד ב-4 באוקטובר 1978) הוא איש תקשורת ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בנהריה. שירת בגלי צה"ל בין השנים 1996–1999 ובין היתר היה מפיק של התוכניות "צעד וחצי", "עושים ספורט" ו"מה בוער" עם רזי ברקאי. לאחר השחרור עבד בתור תחקירן בתוכנית "אברהם ויעקב" בערוץ 2, כתב בעיתון "רייטינג" והיה עורך באתרי האינטרנט "נטקינג", TheMarker ונענע 10 (שם ערך את מגזין המחשבים "חיים ברשת").

כתב בתוכניות הטלוויזיה: "כל לילה עם אסף הראל" (יחד עם ירון ניסקי ודורון צור) בערוץ 10 ו"קצרים" בערוץ 2 ושימש כעורך בערוץ הילדים. בשנת 2005 הקים ביחד עם ליאת שביט וטוליק פיפלקס את המדור הסאטירי "מבקרי המדינה" שהתפרסם במוסף לשבת של העיתון "ידיעות אחרונות" ובמשך שנתיים כתב וערך אותו. בשנים 2007–2008 שימש כעורך משנה בתוכנית "עד כאן" ששודרה בערוץ "יס ישראלי". העונה הראשונה של התוכנית הוגשה על ידי אורי גוטליב והעונה השנייה הוגשה על ידי יעקב כהן. בשנת 2009 שימש כעורך בעונה השנייה של תוכנית הבידור שבוע סוף בזכיינית ערוץ 2 רשת. בשנת 2010 היה חלק מצוות ההקמה של ערוץ קומדי סנטרל ישראל ובשנה הראשונה שימש כמנהל הפיתוח של הערוץ וערך בו מגוון תוכניות. בשנת 2014 ערך את העונה הראשונה של התוכנית אומרים שהיה פה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בהגשת יהונתן גפן. התוכנית הביאה את ההיסטוריה של מדינת ישראל בשילוב ההיסטוריה האישית של גפן מנקודת מבט ביקורתית ואישית.

בשנת 2016 חזר לשתף פעולה עם אסף הראל כשערך את התוכנית לילה טוב עם אסף הראל ששודרה בערוץ 10. התוכנית זכתה לביקורות חיוביות אולם גם עוררה עליה כעס רב, בעיקר בקרב חוגי הימין בשל התכנים הפרובוקטיביים שלה.

בשנת 2019 יצר יחד עם דורון צור את הסדרה הסאטירית שב"ס.

משנת 2022 משמש כעורך הראשי ומנהל הרכש של סלקום TV.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
נחמת זרים

**נחמת זרים** (באנגלית: **The comfort of strangers**) הוא נובלה מאת הסופר הבריטי **[[איאן מקיואן]]**, שיצאה לאור באנגליה בשנת 1981, ובישראל בשנת 1983 בתרגומו של אהרן שלם ובהוצאת זמורה ביתן.

בנובלה מתוארים זוג תיירים, ככל הנראה בריטיים, בעיר איטלקית לא מוגדרת, ככל הנראה ונציה, המסתבכים ביחסים מוזרים עם זוג מקומי. הנובלה עובדה לסרט באורך מלא בשנת 1990. 

## תקציר העלילה
בנובלה מתוארת חופשתם של הבריטים **מרי** ו**קולין** בעיר זרה. מרי גרושה עם שני ילדים, וקולין הוא מאהבה זה שבע שנים. למרות שהם לא חיים ביחד, היחסים ביניהם עמוקים, מלאי תשוקה ואינטימיים.

ערב אחד, הזוג הולך לאיבוד ומתיידד עם מקומי בשם **רוברט**, המתעקש להביא אותם לביתו, שם הם פוגשים את אשתו **קרולין**. למרות האירוח היפה שהם מקבלים בתחילה, מתברר כי בין בני הזוג האיטלקיים מתקיימת מערכת יחסים סדיסטית של שולט ונשלט, וכי למארחים אובססיה כלפי קולין, המתבטאת בצילומו מרחוק. כשחוזרים בני הזוג הבריטיים הליברליים למלון הם דנים בנושא במעין שוויון נפש, אך עם זאת הם מוטרדים למדי ממה שקרה. לאחר סדרת מפגשים "מקריים" עם שני האיטלקים, שבמהלכם מרי וקולין מנסים לסגת ממגע, מגיעים מרי וקולין פעם נוספת לביקור בביתם  של רוברט וקרולין, המספרים שהם עומדים לעבור דירה בקרוב. בתיאור כמו-חלומי, אבסורדי ומזעזע, מאלחשים האיטלקיים את מרי וקולין בחומר הרדמה בלי ידיעתם, חותכים את ורידיו של קולין, ומניחים לו לדמם למוות מול עיניה של מרי. 

## תימות בנובלה

בנובלה מתואר תהליך פסיכולוגי מפורט העובר על תיירים השוקעים בעיר זרה. בין התחושות המתוארות ניתן למנות תחושות ניתוק, בדידות וניכור עמוקות.

כמו כן, עוסקת הנובלה בנושאים המוכרים שבהם עוסק מקיואן: קשרים בין בני זוג העומדים במבחן עקב תנאים חיצוניים שלא בשליטתם ואובססיות דתיות ופסיכולוגיות לא רציונליות.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי איאן מקיואן
בית חנה

250px|ממוזער|שמאל|שלט זיכרון למפעל הנשק של ההגנה בבית חנה
**בית חנה** הוא בניין בשדרות בן-גוריון מספר 75, פינת רחוב אד"ם הכהן, בתל אביב. הבניין, הקרוי על שמה של חנה צ'יזיק, נבנה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי או סגנון הבאוהאוס, ותוכנן בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.

## היסטוריה
בשנת 1926, בתקופת העלייה הרביעית, ייסדה חנה צ'יז'יק את "משק הפועלות צפון" וניהלה אותו במשך כ-20 שנה. משק הפועלות שירת את קבוצת בנות חניכות תנועת החלוץ שעלו מפולין ואשר עסקו בחקלאות. הוא שכן באזור שבין השדרה ותוואי רחוב ארלוזורוב מצפון (שטרם נסלל אז), ונועד להכשיר אותן לעבודת כפיים חקלאית על מנת שיוכלו להשתלב בהתיישבות העובדת או שישתתפו בשוק העבודה. לקראת סוף שנות ה-20, כאשר משקי פועלות אחרים בארץ ישראל החלו להתפורר, שגשג משק הפועלות התל אביבי, קלט נערות חדשות בנות העלייה החמישית, ותושבי העיר פקדו אותו על מנת לרכוש תוצרת חקלאית ולטייל בו.

בשנת 1935 החלה בנייתו של בניין אבן בסגנון הבינלאומי, שנועד להחליף את המגורים הארעיים: צריפים וסככות. בנייתו הסתיימה בשנת 1936. עיריית תל אביב הפנתה למקום נערים ונערות עזובים על מנת שיתחנכו בו, והבניין שימש כבית ספר חקלאי.

בשנים 1938-1940 פעל בבניין האבן "מכון ב'", שמו המחתרתי של אחד ממפעלי תע"ש (התעשייה הצבאית של ארגון ההגנה), שייצרו קני מרגמה בקוטר 3 אינץ' (81 מ"מ). מפעל התע"ש הונצח באנדרטה שהוצבה בקרן הרחובות ליד גדר הבניין. בית חנה שימש גם בסיס לחיילי הרזרבה של הפלמ"ח.

במלחמת העצמאות, ב-9 ביולי 1948 נפגע הבניין מהפצצה אווירית מצרית, שבה נהרגו שניים מתלמידי בית הספר ונפצעו אחדים. עם פטירתה של צ'יז'יק בשנת 1951, נקרא הבניין על שמה ושינה את ייעודו לבית ספר לנערות שנזקקו לעזרה ולהכשרה מקצועית.

במהלך שנות ה-40 עד ה-70, נבנו בניינים על כל השטחים החקלאיים, כחלק מהתפתחותו של רובע הצפון הישן. במתחם נותרו (בסמוך לרחוב ארלוזורוב) מבנים וצריפים שבהם שכן סניף תנועת "הנוער העובד והלומד", ובשנות ה-80 נבנו במקומם בנייני מגורים מודרניים, וכן נבנה בסמוך מגדל דירות בתחילת המאה ה-21. 
בעיריית תל אביב הוחלט על שימורו של בית אבן במתחם, אשר שימש כתיכון מקצועי עד שנות ה-90, ונבנה בסגנון הבינלאומי כחלק ממיזם "העיר הלבנה", הניצב בקרן הרחובות אד"ם הכהן שדרות בן-גוריון. הבניין המשומר הוא למעשה השריד האחרון של משק הפועלות במתחם בניהולה של חנה צ'יזיק.

במהלך שנות ה-90 שופץ הבניין, חידש את פניו כמרכז לאמנות ותרבות ונפתח בו בית הקפה "אפרופו". בשנת 1997 פוצץ עצמו מחבל מתאבד בחזית הבניין באירוע המכונה "הפיגוע בקפה אפרופו". שלוש נשים נהרגו וכ-47 נפצעו. הפיגוע הונצח באנדרטה שהוצבה מול הבניין בשדרה. בתחילת המאה ה-21 שכנו בבניין מרכז "דיאדה" ובית קפה.
כיום שוכנים בבניין מועדון כושר ובית קפה.

## ראו גם
* בתי ספר חקלאיים בארץ ישראל

## קישורים חיצוניים

* שדרות וים בצפון תל אביב, באתר טבע ונופים בישראל
* ממשק הפועלות צפון לבית חנה, באתר ארכיון תל אביב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי ספר שנסגרו
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:הצפון הישן
קטגוריה:שדרות בן-גוריון (תל אביב)
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
הון חוזר

**הון חוזר**, או **הון חוזר נטו** הוא ההפרש בין הנכסים השוטפים להתחייבויות השוטפות.
ההון החוזר מתאר את הנזילות לטווח קצר הקיימת בעסק מסוים.

ההון החוזר הוא חלק מההון התפעולי, הכולל בנוסף גם את הנכסים הקבועים כגון מפעלים וציוד.

חשיבותו של ההון החוזר היא ביכולת לזהות באמצעותו מצבים בהם חברה יכולה להיות עתירה בנכסים ובעלת רווחיות, אך להיות חסרת נזילות במידה ולא ניתן לתרגם נכסים אלו למזומנים תוך זמן קצר.

הרכוש השוטף וההתחייבויות השוטפות כוללים שלושה חשבונות בעלי חשיבות מיוחדת.
חשבונות אלו מציגים את תחומי העסק בהם המנהלים הם בעלי השפעה ישירה:
* מלאי (נכסים שוטפים)
* חשבונות חייבים (נכסים שוטפים)
* חשבונות זכאים (התחייבויות שוטפות)
ישנו גם "הון חוזר תפעולי" שהוא חשוב מאוד בתפעול החברה והוא מוגדר כ: מלאי + לקוחות - ספקים.

המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 התאפיין בהקטנת ההון החוזר התפעולי משום שהביקוש למוצרים וסחורות ירד משמעותית, ועל כן מנהלי החברות עסקו בהגדלת אשראי הספקים ככל יכולתם כדי לשפר את נזילות המלאי, כלומר לא היה להם צורך ברכישות מהיצרן או שרכשו פחות מהיצרן, אך כדי למכור נזקקה הפירמה במקרים רבים להגדיל אשראי ללקוחות.

חשיבות נוספת להון חוזר התפעולי היא בהערכת שווי חברות לפי שיטת ה-DCF (שיטת היוון תזרימי מזומנים).

למעשה מדובר בסך הפעילות השוטפת בתזרים מזומנים.

ההון החוזר זה הוא אחד המרכיבים של נוסחת אלטמן (מדד אלטמן) לזיהוי מוקדם של כשל אשראי של חברות.

ההון החוזר הוא אחד ההתאמות שנדרשים לבצע כדי להתאים את רווח החברה לתזרים המזומנים שלה. הוא מייצג למעשה הפרשי עיתוי בין מועד ההכרה בהוצאה לבין מועד התשלום שלו. כך לדוגמה, מלאי מוכר כהוצאה רק כאשר הוא נמכר (כחלק מעלות המכר) אך הוא משולם תזרימית מיד עם רכישתו.

## ראו גם
* יחס שוטף

## לקריאה נוספת
* מופקדי ט., שרוני א., '''יסודות המימון''', 2019

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחסים פיננסיים
חוזר
הפיגוע בקפה אפרופו

שמאל|250px|ממוזער|טבלת הנצחה לנרצחות בפיגוע בקפה אפרופו
**הפיגוע בקפה אפרופו** היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-21 במרץ 1997 בבית הקפה "אפרופו" שבבניין בית חנה בשדרות בן-גוריון בתל אביב. שלוש נשים צעירות נרצחו בפיגוע: ענת רוזן-וינטר, יעל גלעד ומיכל מידן-אברהמי. כמו כן, 48 אנשים נוספים נפצעו. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.

הפיגוע התרחש לאחר מעט יותר משנה שבה לא אירעו פיגועי התאבדות בישראל.

## הפיגוע
ביום שישי, ערב חג הפורים, בסביבות השעה 13:40, פוצץ מחבל מתאבד מטען שהוסווה בתיק יד בפתח בית הקפה "אפרופו" בבניין בית חנה שבקרן שדרות בן-גוריון ורחוב אד"ם הכהן בתל אביב. מעוצמת הפיצוץ נרצחו שלוש נשים צעירות בראשית שנות ה-30 לחייהן, אחת מהן בחודש השלישי להריונה. ענת רוזן-וינטר שהייתה עם ביתה הקטנה העדיפה לשבת בקפה צדדי בשל תקופת פיגועים לא קלה, ובכך קבעה לשבת עם חברותייה ב"קפה אפרופו", כאשר לראשונה הוציאה את בתה התינוקת שני בחג הפורים כשהיא מחופשת לליצן. שלוש הנשים שישבו במקום פחות נוח להם ביקשו מזוג שישב במקום שמשי יותר אם הם יכולים להחליף איתם שולחן, למענה של שני התינוקת כאשר העדיפו להיות במעט שמש תחת כיפת השמים. הזוג עבר לשולחן במרחק מטרים ספורים, ושלוש הנשים עברו לשולחנם של הזוג, לאחר מספר דקות הופעל מטען רב עוצמה מתיקו של המחבל בצמוד לשולחן בו ישבו, מהפיצוץ שלוש הנשים נהרגו ענת רוזן-וינטר, יעל גלעד ומיכל מידן-אברהמי. ענת רוזן-וינטר הגנה בגופה על בתה שני והצילה את חייה, שני הייתה על הרצפה מעוצמת הפיצוץ שהיא פצועה, ואחד מאנשים שהיו בבית הקפה הרים אותה, לאחר הגעת המשטרה הביא אותה לשוטרת ציונה בושרי.

הפיגוע נחרת בזיכרון הקולקטיבי הישראלי, בין השאר, בעקבות תמונותיה של שני וינטר, בתה התינוקת בת שישה חודשים של ענת רוזן-וינטר, לבושה תחפושת ליצן, ונישאת בידי השוטרת ציונה בושרי, שחיפשה את הוריה במקום הפיגוע, ולאחר מכן העבירה את שני לטיפול רפואי. שני נפצעה בפיגוע אולם חייה ניצלו בזכות אמה, שבלמה בגופה את הדף הפיצוץ, בעקבות כך זהותה לא הייתה ברורה זמן מה לאחר האירוע.

בעקבות הפיגוע זיהה אמ"ן לראשונה מידע שקשר בבירור את יאסר ערפאת לפיגוע כמי שמעודד ויוזם פיגועי טרור בלב מדינת ישראל על מנת לקדם את המשא ומתן על הפעימה השלישית (שלב ההסכמים על הסדר הקבע), שעלה על שרטון.

כשמונה שנים לאחר הפיגוע, באוקטובר 2005, נלכד המחבל אבראהים ע'נימאת, מראשי "חוליית צוריף" של החמאס, שהייתה אחראית לפיגוע, כמו גם לפיגועים נוספים.

בסמוך למקום הפיגוע, במרכז השדרה, הוצבה אנדרטה של האמן אליעזר ויסהוף, המתארת שלושה ורדים גדועים.

## קישורים חיצוניים

* נצחיה יעקב, "שני היא לא עוד סמל, היא החיים", עיתון תל אביב, 24 במרץ 2006
* 
* 
* 
* 
* ריאיון עם ג'מאל אל הור מנהיג חוליית צוריף בכלא נפחא. על התקפת המחבלים באפרופו: 'משוכנע במה שעשיתי' (ערוץ 2, יוטיוב)

## הערות שוליים

קפה אפרופו
קפה אפרופו
קטגוריה:1997 בישראל
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-1997
קטגוריה:שדרות בן-גוריון (תל אביב)
תותיים

**תותיים** (שם מדעי: Moraceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים. היא כוללת כ-48 סוגים וכ-1290 מינים. מיני התותיים פורחים באזורים בעלי אקלים טרופי וסובטרופי. המאפיין הבולט של משפחת התותיים הוא קיומו של שרף דביק בכל מיניה. מאפיין אחר שחוזר במינים רבים הוא תפרחות המורכבות מעשרות פרחים מקובצים, ופירות מקובצים. על פי שיטת המיון APG IV משנת 2016 משפחה זו משויכת לוורדנאים.
[שמאל|ממוזער|200px|[תות לבן, מקור מזון לטוואי המשי, ממשפחת התותיים]]
משפחה זו מיוצגת בישראל על יד שני סוגים ו-4 מינים הגדלים בר: פיקוס בת-שקמה (בסכנת הכחדה), שקמה (פיקוס השקמה), תאנה (פיקוס התאנה) ותות לבן. תות שחור הוא פליט תרבות ונדיר.

בישראל מספר מינים אוזרחו כצמחי נוי וגינון מהסוג פיקוס: פיקוס זוחל, פיקוס התולע (*Ficus virens* Aiton), פיקוס צר-עלים (*Ficus neriifolia* Sm.0), פיקוס מעוקם (*Ficus obliqua*), פיקוס תותי (*Ficus drupacea*), פיקוס כינורי (*Ficus lyrata*), פיקוס חלודי (*Ficus rubiginosa*), פיקוס גדול-עלים (*Ficus macrophylla*), פיקוס הגומי (*Ficus elastica*), פיקוס מגובב (*Ficus racemosa*), פיקוס אוזני (*Ficus auriculata*), פיקוס משולש (*Ficus deltoidea*), פיקוס רומפי (*Ficus rumphii*), פיקוס צהוב (Ficus lutea Vahl).

פיקוס השדרות, פיקוס בנגלי, פיקוס קדוש נחשבים בישראל למינים פולשים.

מקלורה זהובה (*Maclura pomifera*) היא מין עץ זר שמוצאו מדרום מערב ארצות הברית במדינות ארקנסו, אוקלהומה וטקסס. מין זה הוא יחיד בסוגו בישראל ובצפון אמריקה. הסוג מקלורה מונה 10 מינים.

קנבוס (*Cannabis*), כשותנית (humulus) שויכו בעבר למשפחת התותיים כיום הם משויכים למשפחת הקנאביים.

## מאפיינים
עצים, שיחים או עשבים חד-ביתיים או דו-ביתיים המכילים לעיתים קרובות שרף חלבי.

העלים על פי רוב מסורגים.

הפרחים על פי רוב מקובצים לקרקפות או לשיבולים או לאשכולות (למשל, תות, מקלורה זהובה, ברוסונטיה (broussonetia)).

במקרים רבים הפרחים ערוכים בצד הפנימי של מצעית קעורה או סגורה, דהיינו הפרחים חבויים במצעית סגורה בשרנית, דמוית תפוח או אגס, הפרי פגה (פיקוס).

הפרחים קטנים ונכונים.

העטיף פשוט בן 1 עד 6 עלים.

השחלה עילית או תחתית, בת מגורה אחת או שתיים וביצית אחת או שתיים.

עמוד השחלה בעל שתי צלקות או אחת.

הפירות אגוזיות או בלתי גרעין המקובצים על פי רוב לפרי קיבוצי מדומה. המצעית או העטיף או שניהם משתתפים ביצירת הפרי.

## סוגים

## בישראל
בישראל צומחים בר שני סוגים ממשפחה זו:
*פיקוס (*Ficus*)
**פיקוס בת-שקמה (*Ficus palmata*)
**פיקוס השקמה (*Ficus sycomorus*)
**פיקוס התאנה (*Ficus carica*)
*תות (*Morus*)

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1835
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל גודישו-בופרה
קטגוריה:משפחות צמחים
לביאה הון

**לביאה הון** (נולדה ב-29 במרץ 1928) היא מלהקת וסוכנת שחקנים ישראלית, שהקימה את הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתיווך בין שחקנים לבין גורמי הפקה בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. כלת פרס אופיר על מפעל חיים.
[ממוזער|שמאל|250px|לביאה הון (משמאל) ולצידה השחקנית והמנחה [מיכל זוארץ, 1993]]

## ביוגרפיה
הון נולדה בתל אביב ב-1928, גדלה והתחנכה בקיבוץ בית אלפא. שרתה בצבא כאלחוטנית, שם הכירה את בעלה הראשון עמו עברה להתגורר בירושלים. לאחר כחמש שנים התגרשה, וחזרה לגור בעיר הולדתה. היא עבדה במשרד הכרטיסים "לאן", שימשה מזכירת להקת הבידור בצל ירוק וכן עבדה עם אברהם דשא (פשנל) במועדון החמאם שביפו.

ב-1966 פגשה את מנחם גולן שהציע לה לעבוד כמנהלת הפקה של הסרט "פורטונה". היא מילאה תפקיד זה בסרטים ישראליים וזרים שנוצרו באותה התקופה, כמו "ארבינקא" (בבימויו של אפרים קישון), "עם ישראל חי" (בבימויו של אסי דיין) ו"פוטו רומן" (בבימויו של טל רון).

ב-1968 החלה לפעול כסוכנת שחקנים. ניסיונה בתחום הקולנוע והתיאטרון והיכרותה עם שחקנים ואנשי בוהמה סייעו לה לטוות קשרים ביניהם ובין אנשי הפקה בתחום הקולנוע, וקשרים אלה שימשו כבסיס להקמת הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתחום זה. הון פעלה בקרב חבורת לול. בין השחקנים שייצגה בתקופה זו היו אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, עדנה לב, רבקה מיכאלי, אסי דיין, גילה אלמגור, ששי קשת, יונה אליאן, גדי יגיל, עליזה רוזן ושלמה בר-שביט. בהמשך ייצגה שחקנים רבים אחרים, ביניהם אקי אבני, מיכל זוארץ, חלי גולדנברג, שרגא הרפז, מרגלית אנקורי, ניצה שאול, שרון אלכסנדר, מיקי ורשביאק, מוחמד בכרי, אמל מורקוס וג'וליאנו מר.

הסוכנות של לביאה הון ליהקה כ-50 סרטים, ובהם של הבמאים: אורי זוהר, חיים טופול, אסי דיין, משה מזרחי, איתן גרין, עמוס קולק, ג'ורג' עובדיה, עמוס גיתאי. במאים זרים עמם עבדה: קוסטה גברס, דושאן מקבייב, ג'ון יוסטון, בוב מיסיורובסקי. כמו כן, השתתפה בליהוק סדרות טלוויזיה, בהן: "רמת אביב גימל", "פיק אפ" ו"בטיפול".

ב-2005 הוענק לה פרס אופיר על מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע.

## חיים אישיים
בחודש פברואר 2017 נישאה הון לבנצי צבעוני, לאחר 17 שנות זוגיות. צבעוני נפטר ב-2019.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכות פרס אופיר: מפעל חיים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: מפעל חיים
קטגוריה:אנשי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מלהקים ישראלים
קטגוריה:סוכני אמנים
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בית אלפא: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
טריליתון

שמאל|ממוזער|250px|סטונהנג'
**טריליתון** (אנגלית: **Trilithon**) הוא מבנה המורכב משתי אבנים אנכיות התומכות באבן שלישית המונחת בצורה אופקית בראשן. המונח משמש בעיקר בהקשר של מונומנטים מגליתים. הטריליתונים המפורסמים ביותר הם אלה בסטונהנג' ובמקדשים המגליתיים במלטה, הכלולים ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

המילה טריליתון נגזרת מהביטוי היווני "בעל שלוש אבנים" (טרי - שלוש, ליתוס - אבן), והראשון שעשה בה שימוש היה ויליאם סטקלי.

המונח מתאר גם את שלוש האבנים בקברים הדולמניים בהולנד ואת שלוש האבנים הגדולות המהוות חלק מהקיר של מקדש יופיטר הרומי בבעלבכ, לבנון.

## ראו גם
* דולמן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תקופת האבן
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:3 (מספר)
ז'אק מיזס

**ז'אק ז'אקוב מיזס** (בגרמנית: **Jacques Jakob Mieses**; 27 בפברואר 1865, לייפציג – 23 בפברואר 1954, לונדון), היה שחמטאי וסופר שחמט יהודי-גרמני.

## ביוגרפיה
ז'אק מיזס היגר לאנגליה בשנות ה-30 של המאה ה-20 כדי להימלט מרדיפות הנאצים ונהיה לרב-אמן הבריטי הראשון בשנת 1950. הוא היה שחקן התקפה מסוכן עם מספר ניצחונות מזהירים לזכותו, כולל
[ניצחון מול [פרנק מרשל (שחמטאי)|פרנק מרשל] בתחרות מונטה קרלו בשנת 1903.]

מיזס ארגן את תחרות האמנים שהתקיימה בסן סבסטיאן בשנת 1911 ועמד על כך שכל הוצאות האמנים ישולמו. זו הייתה התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף חוסה ראול קפבלנקה ובה השתתפו מלבדו גם אוסיפ ברנשטיין, עקיבא רובינשטיין, אהרון נימצוביץ', קרל שלכטר זיגברט טאראש ואחרים. בתחרות זו זכה קפבלנקה במקום הראשון להפתעת הכל.

מיזס כתב דווחים רבים על תחרויות, אך סגנונו נחשב ליבש למדי, וזאת בניגוד לשנינותו בשיחות פנים אל פנים.

## דו-קרבות

## משחקי מופת
### לבן: [[זיגברט טאראש]], [[קורט פון ברדלבן]], [[ארנולד שוטלנדר]], [[תיאודור פון שבה]]  שחור:  ז'אק מיזס, [[פריץ רימן]], [[וילפריד פאולסן]], [[הרמן פון גוטשאל]] לייפציג 1888
משחק זה היה משחק בהתייעצות, כאשר השחקנים שוחחו ביניהם מהו המסע המועדף בכל פעם. 

במשחק זה נעשה שימוש יפה בטורים הפתוחים, ב' ו-ג' ושתילת הצריח ב-ב-7. משחק שעיקרו באגף המלכה הניב רגלי מסוכן בצידו השני של הלוח ולבסוף הפרש השחור שמצא עצמו כלוא ב-ב8 והמלך השחור שאיננו מצליח להתמודד עם כל האיומים.

משחק בהתייעצות משנת 1888, יוטיוב

### לבן: [[אוסיפ ברנשטיין]] שחור:  ז'אק מיזס   [[קובורג]] 1904

במשחק זה ברנשטיין שולט באופן מלא בערוגות השחורות של הלוח. בשלב מוקדם בוצעו חילופי כלים מסיביים, ומיקום הרגלים של הלבן מנע למעשה תזוזה של הרגלים השחורים ויציאתם של הכלים השחורים לקרב. המלך הלבן הוכיח את יכולותיו ההתקפיות והצטרף ככלי לכל דבר למערכה במרכז הלוח.

### לבן: [[עקיבא רובינשטיין]] שחור:  ז'אק מיזס  [[סנקט פטרבורג]] 1909

 

#### לבן:  ז'אק מיזס    שחור:    [[שמואל רשבסקי]]    [[מרגייט]] 1935

בעמדה תמימה למראה רשבסקי זוכה ברגלי, מחזיר אותו מיד ומעביר לעמדת סיום עם מספר רגלים זהה לשני הצדדים. ניהול הסיום הוא מלאכת מחשבת .

## קישורים חיצוניים

* תחבולות של ז'אק מיזס, באתר wtharvey.com 
* 

## משחקים מוסברים (באנגלית)
### 1926
*  אהרון נימצוביץ מול ז'אק מיזס, 15.8.1926, Chess Was Different 100 Years Ago

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים בריטים
קטגוריה:שחמטאים יהודים בשואה
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט יהודים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט גרמנים
קטגוריה:רבי-אמנים יהודים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1865
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1865
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1954
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1954
בארנהאוס

שמאל|ממוזער|250px|בית מס' 3, השרידים של אחד הבתים ביישוב הנאוליתי מהם ניתן להשקיף על לוך האראי
**בארנהאוס** (באנגלית: **Barnhouse Settlement**) הוא יישוב נאוליתי שהתגלה ב-1984 על חוף לוך האראי, אורקני, סקוטלנד, במרחק קצר מהאבנים הניצבות בסטנס. במגרשים העיקריים נמצאו עד כה 15 בתים הדומים לסקארה ברי בכך שיש להם קמין מרכזי, מיטות הבנויות כנגד הקירות ושידות, אך שונים בכל שהם ככל הנראה היו מפוזרים ולא מקובצים. במקום נמצאו כלי חרס טיפוסיים, בדומה לאבנים הניצבות של סטנס וסקארה ברי. כמו כן, במקום נמצאו גם סלעי חלמיש, כלי אבן ואבן נוספת הדומה לזכוכית געשית שככל הנראה הובאה מהאי אראן.

בבניין הגדול ביותר יש חדר ששטחו 7 מ"ר, קירות בעובי 3 מטרים וכניסה הפונה לכיוון צפון-מערב כך שהאור בשעת הדמדומים יפול בדיוק על המעבר הפנימי. החדר דומה לקטקומבה.

ניתן להגיע לאתר באמצעות דרך ציבורית המתחילה באבנים הניצבות בסטנס.

## קישורים חיצוניים

*האבנים הניצבות של סטנס, אורקני 
*Orkneyjar - היישוב הנאוליתי בארנהאוס
*סקוטלנד העתיקה - היישוב הנאוליתי בארנהאוס 
* 

קטגוריה:סקוטלנד: מבנים
קטגוריה:אורקני: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מונומנטים רשומים
קטגוריה:1984 בממלכה המאוחדת
Killing Is My Business... And Business Is Good!

**Killing Is My Business... And Business Is Good!** (תרגום חופשי לעברית: הריגה זה העסק שלי... והעסקים הולכים טוב!) הוא אלבום האולפן הראשון של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת'. האלבום יצא לראשונה ב-1985, כאשר ב-2002 שוחררה הוצאה מחודשת הכוללת 4 שירים שלא נכללו בהוצאה המקורית.

השיר "These Boots" הוא גרסת כיסוי לשיר של זמרת הקאנטרי ננסי סינטרה עם שינויים בליריקה.

## רשימת שירים
הערה: כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.

שמאל|ממוזער|200px|עטיפת ההוצאה המחודשת

### הוצאה מחודשת

## משתתפים
* דייב מאסטיין – שירה, גיטרה חשמלית, פסנתר
* קרי קינג/כריס פולאנד – גיטרה חשמלית, קולות רקע
* דייוויד אלפסון – גיטרה בס, קולות רקע
* לי ראוש – תופים, קולות רקע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
יוהאן אלרט בודה

**יוהאן אלרט בודה** (גרמנית: **Johann Elert Bode**; 19 בינואר 1747 – 23 בנובמבר 1826) היה אסטרונום גרמני שמוכר על כך שניסח מחדש ופרסם את חוק טיטיוס-בודה וכן על עבודתו לקביעת מסלולו של אורנוס, שאת שמו הוא הציע. כמו כן, נזקף לזכותו גם גילוי הגלקסיה M81, שנקראת על שמו.

## ביוגרפיה
בודה נולד בהמבורג. כנער הוא סבל ממחלת עיניים שפגעה במיוחד בעינו הימנית, וגם בשאר חייו הוא המשיך לסבול מבעיות עיניים.

בודה היה מנהלו של מצפה הכוכבים של ברלין, שם הוא פרסם ב-1801 את ה**'אוראנוגרפיה**' – אטלס שמיים שמטרותיו היו הן נתונים מדויקים אודות מיקומי כוכבים ועצמים שמימיים אחרים והן פרשנות אומנותית של הדמויות השונות של קבוצות הכוכבים. החיבור היווה את שיא תקופת ההצגה האומנותית של קבוצות הכוכבים, כאשר אטלסים מאוחרים יותר הציגו איורים פחות ופחות מפורטים, עד שאיורים הפסיקו להיכלל בטבלאות ומפות שמיים.

כמו כן, בודה פרסם אלמנך כוכבים שנתי, שיועד לאסטרונומים חובבים (Vorstellung der Gestirne) וכן ספר מבוא לקבוצות הכוכבים והאגדות מאחוריהן, שהיה בעל פופולריות, מכיוון שהודפס מחדש יותר מ-10 פעמים.
בודה נפטר בברלין, בגיל 79, בשנת 1826.

## עבודות ופרסומים
* 1772
** Anleitung zur Kentniss des Gestirnten Himmels – העבודה הכי מפורסמת של בודה, בה הוא הכריז לראשונה על חוק בודה.
* 1801
** Uranographia sive Astrorum Descriptio – אטלס הכוכבים הגדול, שכלל 20 לוחיות נחושת.
** Allgemeine Beschreibung und Nachweisung der Gestirne – קטלוג כוכבים שכלל 17,240 כוכבים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:אסטרונומים גרמנים
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1747
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1826
פרסום סלולרי

**פרסום סלולרי** הוא פרסום בדחיפה או במשיכה המופנה אל משתמשי טלפון סלולרי בדרכים אחדות:
* הודעות SMS פשוטות.
* הודעות WAP - בעלות קישור לאינטרנט.
* הודעות מולטימדיה MMS - תמונה, קול, וידאו.
* באנרים באתרי אינטרנט סלולריים.
* MiniSite סלולרי לגלישה באינטרנט הסלולרי.
* אפליקציות סלולריות בעלות תוכן שיווקי - מוזיקה, משחקים, חדשות וכדומה.

במאי 2008 אושר בכנסת תיקון לחוק התקשורת (בזק ושידורים), האוסר פרסום בדחיפה לטלפון סלולרי שבעליו לא הסכים מראש לכך.

## היסטוריה
הפרסום בטלפון סלולרי החל בשנת 2006, המפעילה האמריקאית ספרינט הייתה בין הראשונות בתחום. בתחילת 2007 החלו גם וודאפון ווריזון לספק פרסום בסלולר במודל של שירותים מוזלים בתמורה לחשיפה לפרסומת.

בישראל הפרסום הסלולרי החל בהקמתו של שירות "SMSER", הפועל במודל של זיכויים כספיים בתמורה לקבלת פרסומות לטלפון הסלולרי. במקביל נפוץ משלוח מסרונים ללא הסכמתו של מקבל המסרון וללא כל תמורה לו.

## יתרונות הפרסום הסלולרי
*פרסום ממוקד ומפולח - כאשר למפרסם יש פרופיל מדויק של בעל מספר הטלפון, המידע מאפשר פילוח בהתאמה מלאה לאופי הלקוחות ורצון המפרסם, פרסום המגיע בדיוק לקהל היעד הרצוי, החל מגיל, מין אזור מגורים ועד לתחומי עניין והעדפות אישיות.
*פרסום זול ואטרקטיבי למפרסם - המפרסם חוסך את עלויות ההפקה והקמפיינים היקרים במדיות האחרות.
*שיעור צפייה גבוה – אחוזי הצפייה בפרסום הסלולרי עומד על 98% שמתחלק כך: 85% ממקבלי ההודעות בסלולרי צופים בהם באופן מיידי, 13% צופים בהם תוך 24 שעות.
*פרסום אישי - הודעת הפרסום מגיעה ישירות אל הסלולרי של הלקוח, שמעניק למפרסם מגע ישיר עם הלקוח, שצופה בפרסום ומקבל את המסר באופן אישי.
*פרסום מיידי - המפרסם יכול להעלות פרסום לאוויר בזמן קצר ביותר, יתרון הנותן מענה לצורכי השוק המחייבים לתת תגובה מיידית למהלכי המתחרים.
*פרסום זמין - הלקוח זמין לקבלת הודעת הפרסום בכל מקום וזמן, ללא כל תלות במדיה בה הוא צופה, תלות שקיימת בפרסום בכל מדיה.

## חסרונות הפרסום הסלולרי
*אישי מאוד.
*חדירה לפרטיות - כאשר שולחים ללא אישור הנמען מראש.
*מסך קטן.
*לא כל הטלפונים תומכים בצבע ותמונה.
*קהלי היעד אינם מודעים למידת המידע שיש למפרסמים עליהם.

עם זאת מכשירי הסלולר החדישים (סמארטפונים) הפכו לאחרונה לפופולריים ביותר (כגון האייפון והגלקסי) והם תומכים במגוון רחב מאוד של אפשרויות פרסום.

## בניית תוכנית פרסום בסלולר
תוכנית פרסומית בסלולרי מתייחסת למטרות הפרסומיות של הארגון ולמאפיינים הייחודיים של המכשיר הסלולרי ונמעניו.
#אפיון והגדרת קהל המטרה בסלולר.
#הגדרת המטרות הפרסומיות של החברה בפעילות הסלולרית.
#הגדרת הכלים ודרכי הפעולה בהן תבחר החברה.
#קביעת מסגרת התקציב וגודל החשיפה אליה החברה מעוניינת להגיע.
#אפיון טכנולוגיות מתקדמות היכולות לסייע ככלי שיווקי לחברה
#קביעת הגדרות למדידת הצלחת הקמפיינים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת סלולרית
קטגוריה:פרסום
יצחק חי טייב

ממוזער|ימין|קברו של רבי יצחק חי טייב לא מת
הרב **יצחק חי טייב** (ה'תק"ד, 1743 - ט"ז באייר ה'תקצ"ז, 21 במאי 1837) היה מרבניה החשובים של יהדות תוניסיה. התפרסם בשל בקיאותו והעמקתו בתלמוד, אך נודע בעיקר בשל ידיעתו בחכמת הקבלה. נחשב בעל מופת, לאחר פטירתו נוסף לו הכינוי **"לא מת"** ע"ש מעשה שהיה.

## קורות חייו

כבר בגיל צעיר היה נערץ וריכז סביבו תלמידים רבים. חי חיי עוני, ועיקר פרנסתו הייתה מנדבות של אנשים אשר הכירו בגדולתו. למרות חכמתו הרבה ומעריציו הרבים לא זכה לכהן ברבנות או לשמש במשרה רשמית כלשהי, ורק לאחר מותו הפך לאחד מרבניה הגדולים של תוניסיה.

אנשי הקהילה ייחסו לרב יכולת לראיית הנגלה והנסתר. היו שטענו כי חולל נסים כמו הורדת גשם, גרימה להתעברות נשים עקרות, ראיית חלומות וקריאת מחשבות. כתב ספר בשם "חלב חיטים". רוב כתביו אבדו.

ידוע שהיו לו בנים ובנות, ושהיה בעל משפחה גדולה וצאצאים רבים, מהם יצאו גם תלמידי חכמים שלא התפרסמו. רוב צאצאיו עלו לארץ ישראל וחיים בה, אך גם ישנם שנשארו וחיים בתוניסיה.

## קברו
לאחר מותו נוסף לו הכינוי 'לא מת'. על-פי האגדה, כאשר נקבר רבי חי טייב כתבו על מצבתו: "פ.נ. ר' חי טייב, מת בתאריך ט"ז אייר". לאחר מכן בא הרב בחלום למעצב מצבתו, ודרש ממנו למחוק את המילה "מת" מהמצבה. האומן טען שאחרי שהמצבה עשויה אי אפשר לשנות בה משהו, ולכן הוסיף מעל השורה את המילה 'לא', ומאז מכונה בפי יהודי תוניסיה בשם "רבי חי טייב לא מת".

קברו נמצא בבית הקברות בורג'ל בפרוורי העיר תוניס. עצמותיו הועברו לשם מבית הקברות היהודי הישן ששיטחו הופקע ב-1958.

## כתביו
רוב כתביו לא פורסמו, ורק חלקם שרדו לאחר פטירתו. כ-60 שנים לאחר פטירתו יצא לאור ספר בשם "חלב חיטים" שכלל חלק מכתביו. הספר נאסף מכל כתבי הקדש הנשארים ונעתק על ידי רבי יוסף גז, בהגהתו והשלמתו של הרב משה שתרוג. ביאורים נכתבו על חידושיו על מסכתות יומא, תענית וביצה על ידי הרב רפאל סדין.

בשער הספר נכתב כי שם הספר 'חלב חטים' הוא נוטריקון (ראשי תיבות) מהמילים: **ח**כם **י**צחק **ח**י **ט**ייב **ב**סילוקו **ל**א **מ**ת.

## הנצחתו
* הילולה לזכרו נערכת ביום הולדתו בתאריך י"ט בכסלו.
* הקהילה התוניסאית בישראל הוקירה את זכרו על ידי הקמת בתי כנסת על שמו, ב: אשדוד, רמלה, דימונה, קריית אונו, אשקלון, יפו, אופקים, טירת כרמל, הוד השרון, נתיבות, ירושלים, ראשון לציון, פתח תקווה, צפת, בני ברק, באר שבע ולוד, ובהם נערכת ישנם גם רחובות שנקראים על שמו ברמת גן, בני ברק, אור עקיבא, חדרה, נתיבות ובשכונת הר נוף בירושלים. בנתניה יש רחוב וישיבה על שמו.
* נכתב פיוט בשפה התוניסאית לכבודו.

### הפולמוס סביב יום ההילולה
באופן מסורתי יום ההילולה נערך ביום פטירתו של האדם. בקרב היהודים יוצאי תוניסיה התקבע יום ההילולה לתאריך י"ט בכסלו. אבל ממאמר שיפרסם הרב רפאל ארדיטי חוקר יהדות תוניסיה עולה שעל פי הכתוב על מצבתו בבית הקברות הישן של תוניס יום פטירתו הוא ט"ז באייר. בעקבות כך ישנם כאלה שעברו לחגוג את יום ההילולה בתאריך זה.

## קרובי משפחתו
בן דודו היה הרב יצחק טייב, מחבר סדרת ספרי ההלכה ערך השולחן.

## לקריאה נוספת
* מיכל שרף, **צמידי הזהב: סיפורים מחיי רבי חי טייב ורבי ישועה בסיס מתוניסיה**, הוצאת מכון הברמן למחקרי ספרות, ירושלים 1991.

## קישורים חיצוניים
* רבי יצחק חי טייב, באתר מורשת יהדות תוניסיה
* אבישי אלבוים, רבי יצחק חי טייב "לא מת", בלוג "עם הספר"
* ספר "חלב חטים", באתר הספרייה הלאומית
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים הקבורים בתוניסיה
קטגוריה:תוניס: רבנים
קטגוריה:ילידי 1743
קטגוריה:נפטרים ב-1836
הלמר לרסקי

שמאל|ממוזער|200px|מתוך הסדרה "חיילים יהודים" (1942–1943)
**הֶלְמַר לֶרְסקי** (באנגלית: **Helmar Lerski**; 18 בפברואר 1871 – 19 בספטמבר 1956) היה צלם וצלם קולנוע יהודי-שווייצרי-אמריקאי-ארץ-ישראלי. מחשובי הצלמים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ובכיר הצלמים בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל.

## קורות חיים
הלמר לרסקי נולד בשטרסבורג שבצרפת בשם **ישראל שְׁמוּקְלֶרְסקי** ללאה וגצל, מהגרים מהעיר זגייז' שבפולין. הוא עבר עם הוריו לציריך שבשווייץ ושם גדל. ב-1887 קיבלה המשפחה אזרחות שווייצרית ובשנת 1893 היגר לארצות הברית, שם הצטרף כשחקן אל קבוצה דוברת גרמנית בשיקגו. בשנת 1897 החליף שמו להלמר לרסקי.
את רעייתו אמילי הכיר בקבוצת השחקנים אליה הצטרף. משפחתה עסקה בצילום ובהשפעתה פתחו השניים בשנת 1910 סטודיו לצילום במילווקי. לרסקי פיתח טכניקה לצילום בעזרת מראות ומשנת 1911 החל לפרסם את יצירותיו וזכה למוניטין כצלם דיוקנאות.

בשנת 1915 היגר לברלין, שם המשיך את עיסוקו בצילום. בנוסף עבד כצלם קולנוע וכתאורן באולפני "UFA" בסרטים כגון "אופיום" (Opium, 1918) ו"מטרופוליס" (1926). בשנת 1922 נישא בשנית, בעקבות פטירת רעייתו בשנה שלפני כן.

החל משנת 1928 התמקד לרסקי בצילום דיוקנאות בסגנון אקספרסיבי. צילומיו הכילו תקריבים של הדמויות ועשו שימוש בניגודיות גבוהה, אמצעים אשר העניקו לתצלומים אווירה דרמאטית ואקספרסיוניסטית. בשנת 1931 התפרסם ספרו "ראשים של יום-יום" (*Köpfe das Alltags*), שהכיל מקבץ מתצלומיו.

בשנת 1931 הגיע לראשונה לביקור בארץ ישראל.
בסתיו 1932 שב לארץ ישראל ובעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה החליט להשתקע בארץ ישראל.
בנוסף לעבודה עצמאית כצלם הוא גם צילם סרטי קולנוע דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת. בנוסף ביים את הסרטים "עבודה" (1935), "אדמה" (1947), ו"קללה לברכה" (1951) עבור חברת "אורים" של מרגוט קלאוזנר ויהושע ברנדשטטר. כמו כן ביים את הסרטים "מנגינה עברית" (1935) ו"ילדי השמש" (1939).

ב-1936 יצר את סדרת התצלומים "המטמורפוזות של האור" (The Metamorphosis of Light), שהכילה 160 תצלומים של מנקה רחובות. בשנים 1937–1939 שהה לרסקי באירופה והתגורר בלונדון ובפריז.

בביתו שבתל אביב פתח סטודיו בשם "סטודיו 1940" ובו הכשיר תלמידים בטכניקת הצילום ובצילום אמנותי. בשנת 1940 נבחר כיו"ר כבוד של "התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל". בשנים 43–1942 צילם על גג ביתו את הסדרה "חיילים עבריים".

בסוף מרץ 1948 עזבו לרסקי ורעייתו לשווייץ, שם נפטר ב-1956.

דן הופנר, שעמד בראש האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל והיה ממכריו של לרסקי, תרם למוזיאון ישראל אוסף של 154 תשלילי צלולואיד בגודל 6X6 ס"מ של דיוקנאות וצילומי ידיים מארץ־ישראל. תשלילים אלה ברובם לא ראו אור מעולם לפני כן והוצגו בתערוכת "הלמר לרסקי: ידיים עובדות" למשך חודשיים בשנת 2011 במוזיאון ישראל.

## לקריאה נוספת
*רז, גיא, **צלמי הארץ: מראשית ימי הצילום ועד היום**, הקיבוץ המאוחד, תל אביב.
*סלע, רונה, **צילום בפלסטין/ארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים**, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2000, עמ' 53–68.

## קישורים חיצוניים

* 
* הלמר לרסקי באתר ארופיאנה 
* 
* 
* 
* 
* קרנית מנדל, הקולנוע של הלמר לרסקי: תעמולה ואמנות, באתר תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי, גיליון 4, יוני 2012
* 

קטגוריה:ילידי 1871
קטגוריה:צלמים שווייצרים
קטגוריה:צלמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:צלמים ביישוב
קטגוריה:צלמי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:צלמי קולנוע יהודים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:היישוב: קולנוע
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1956
האופל

**האופל** (באנגלית "The shadow rising"),הוא הספר הרביעי מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: עם עלות השחר, והאופל. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת אופוס. זה הספר היחיד בסדרה ללא פרולוג.
## עם עלות השחר

רנד מוכיח לכולם שהוא הדרקון שנולד שוב, עם החזיקו בקלנדור. מגיני האבן ורוב האיאלים מאמינים לו. בלב האבן ישנו מאגר של טראנגרילים וביניהם דלת שהעובר בה מקבל תשובות. מאט עובר ושואל למה יש לו פיסות של זכרונות עם חורים. הוא מקבל תשובה ללכת לרוהידין.

למרות שהאיאלים האמינו לרנד, מתברר שהמושיע המוזכר אצלם בנבואות "זה שבא עם השחר" צריך לעבור מבחן נוסף, לפני שהשבטים יאמינו בו, כניסה לרוהידין. החבורה יוצאת לשממות איאל עם אגוין ומוריין. ובמקביל נינאב ואליין הולכות למצוא את האג'ה השחורה, שלפי הראיות הלכו לטנצ'יקו. 

רנד ומאט נכנסים לרוהידין. רנד מקבל על ידיו קעקועי דרקון, המוכיחים שהוא הבא עם השחר. מאט מקבל זכרונות, חנית שחורה וטראנגריל-מדליון בעל צורת ראש שועל. מאוחר יותר הוא מגלה שהמדליון מגן עליו מפני סאידר. כאשר הם יוצאים מתפתח סכסוך בינם לבין קולדין משבט השאידו.

## האופל
אלאידה ארויהאן, מהאג'ה האדומה, יחד עם רוב המועצה, מדיחה את סיואן סנצ'ה מכס האמירלין ואת ליאן שריף מסגנותה, ומשתקת אותן מסאידר. הן בורחות עם מין ולוגיין (הדרקון הכוזב שנותק מסאידין) מטאר וולון. מאוחר יותר מתברר שכל האג'ה הכחולה וחלק משאר האאס סדאי שאינן מהאג'ה האדומה הצטרפו לבריחה.

רוכלים וביניהם להטוטן בשם ג'אסין נאטל באים לשממה ומציגים את רוכלותם לחבורה ולאיאלים. רנד קורא לכינוס השבטים. מאט מספר כבדרך אגב לג'אסין שברוהידין יש אנגרילים וטראנגרילים.

'''פרין''' הולך בינתיים לשני נהרות ונלחם שם נגד טרולוקים, לכאורה עם הגלימות הלבנות, אולם הם עומדים בצד ולא עושים כלום.

**[[אליין טרקנד|אליין]]** ו**[[נינאב אל'מארה|נינאב]]** מתמודדות עם האג'ה השחורה בטנצ'יקו וכמעט הורגות את מוגהדין. הן לוקחות מהן אדאם שאמור לפעול על גבר.

**סיואן**, כאחות מהאג'ה הכחולה לשעבר (האג'ה שידועה כבעלת רשתות הריגול הגדולות ביותר), מצליחה לגלות להיכן נמלטו האחיות הכחולות ותומכיהן: סלידר, כפר נטוש שבו נולדה האמירלין ה"כחולה" הראשונה. בדרך לשם לוגיין שורף בטעות אסם, ושלוש הנשים נשפטות בגללו לאחר שברח. השופט, לורד גארת בריין, גנרל אנדורי לשעבר, משלם במקומם את דמי האסם אבל דורש מהן לשלם לו בעבודה. בהמשך היום לוגיין מחלץ אותן, והן ממשיכות לכיוון סלידר, כשגארת הממורמר בעקבותיהם עם הגדוד שלו.

במקביל השבטים האיאלים מתכנסים ורנד מכריז על עצמו כזה שבא עם השחר בפני האיאלים, אך במפתיע קולדין מכריז על עצמו גם כזה שבא עם השחר, ובני שבטו תומכים בו. מלחמה נפתחת בין השאידו לבין שאר האיאלים. לנפיר מופיעה ומגנה על רנד. היא מספרת לו שאסמודין (שהוא בעצם הלהטוטן ג'אסין נאטל) הלך לרוהידין. מסתבר שכשמאט סיפר לו בטעות על החפצים שראו שם אסמודין החליט לחפש אותם. רנד הולך בעקבותיו. דו-קרב מתפתח ביניהם ורנד מנתק את אסמודין מכבליו אל אדון האופל. כעת גם אסמודין פגיע בפני השיגעון. הוא מתחנן בפני לנפיר שתעזור לו, אבל היא תומכת ברנד. היא חוסמת חלקית את אסמודין כדי שלא יעשה שטויות. רנד חוזר לשממה ושומע שהשאידו הלכו בלי להכיר בו. אסמודין מתחיל ללמד את רנד.

## קישורים חיצוניים
*תקציר הספר באנציקלופדיית WoT
* 

קטגוריה:מחזור כישור הזמן
קטגוריה:ספרי רוברט ג'ורדן
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
חישוב על גב מעטפה

שמאל|ממוזער|250px|גב מעטפה.
[שמאל|ממוזער|200px|[אנריקו פרמי]]
**חישוב על גב מעטפה** או **חשבון סנדלרים** הוא מונח שבו משתמשים פיזיקאים, מתמטיקאים ומהנדסים לתיאור חישוב מהיר ופשוט, המשמש תחליף לחישוב ארוך ומסובך, ובא לתת במהירות את התמונה הכללית. חישוב כזה עדיף במידה רבה על ניחוש על סמך אינטואיציה, אך תוצאתו פחות מדויקת מזו של חישוב מדוקדק ומפורט. מקור המונח הוא ברעיון שהחישובים הם כה פשוטים עד שניתן לבצע אותם על צדה האחורי של מעטפה. לא ידוע מי המציא את המונח, אך מי שהפך אותו למקובל ולפופולרי היה הפיזיקאי אנריקו פרמי. חישובים מסוג זה נעשים פעמים רבות בעל פה, ללא צורך בנייר.

חישובים על גב המעטפה הם לרוב חישובים מקורבים, המזניחים גורמים רבים, ומאפשרים לקבל את סדרי הגודל החשובים, מבלי להיכנס לפרטים. ביצוע חישובים כאלה דורש ידע פיזיקלי ואינטואיציה פיזיקלית על הגורמים החשובים באמת ועל הגורמים שמהם אפשר להתעלם. עקב ההזנחות, חישובים אלה לעולם ייתנו רק את סדרי הגודל, ולא ערכים מדויקים.

כך לדוגמה מסופר על אנריקו פרמי שבעת ניסוי פצצת האטום הראשונה, בזמן שגל ההדף הגיע עד עמדת התצפית שבה שהה, הפיל פרמי פיסות נייר, ועל ידי מדידה של המרחקים ביניהן יכול היה לקבל הערכה מהירה על עוצמת פצצת האטום. מסופר שפרמי העריך את האנרגיה שהשתחררה מהפצצה כאנרגיה המקבילה ל-10 קילוטון TNT, ובמדידה מדויקת חושב ערך של 18.6 קילוטון TNT.

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ביקר אלברט איינשטיין עם אשתו, אלזה, במצפה הכוכבים שבהר וילסון. מספרים שכאשר הסביר מנהל המצפה כי טלסקופ 100 האינץ' של המצפה, שהיה הגדול בעולם באותה עת, חודר את סודות היקום, הגיבה אלזה - "בעלי עושה זאת על צדה האחורי של מעטפה משומשת".

## ראו גם
* היוריסטיקה
* כלל אצבע
* הוכחה בנפנופי ידיים

## קישורים חיצוניים

* Back of the Envelope Calculations, UCSD


קטגוריה:היוריסטיקה
קטגוריה:מושגים במתמטיקה
קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:מעטפות
כרוז עירוני

[ממוזער|שמאל|200px|כרוז עירוני ב[לונדון]]
**[[כרוז]]** **עירוני** היה בעבר תפקיד שבוצע על ידי אדם שהופקד מטעם רשות מקומית או אחרת  למסור הודעות פומביות. תפקיד זה היה נפוץ עוד לפני הפיכת העיתונות לגורם מרכזי, אך גם במקביל לה, שכן תפוצתה של העיתונות ההמונית התפתחה בהדרגה בהתאם לרמת יכולתו של הציבור לקרוא. 

גם כיום קיימים כרוזים עירוניים באירופה, כחלק משימור מסורות, והמיועדים בעיקר לצרכים טקסיים או תיירותיים. בהולנד, למשל, פעילים 45 כרוזי ערים או כפרים. הם לבושים בבגדים מן המאה ה-18 (גלימה אדומה-זהובה, גרביים לבנים, מגפיים שחורים וכובע משולש). בגדי הכרוז - כמו כל סוג אחר של לבוש - השתנו עם הדורות,  כפי שמעידה למשל תמונה של הכרוז העירוני של לונדון משנת 1609, בה הוא לבוש בבגדים המתאימים לתקופת בית טיודור: כובע עגול, מנורה ומקל. 

לפני שמסרו את הודעותיהם, כיום כחלק מן הטקס ובעבר - כחלק מן העבודה,  צלצלו הכרוזים העירוניים בפעמון ולקרוא קריאות במטרה למשוך אליהם את תשומת לב התושבים. באנגלית הקריאה המסורתית היא Oyez (אוֹיֱה), שמקורה בשפה האנגלו-נורמנית, מבוטאת כמו הקריאה "הו, כן!" באנגלית, ומשמעותה "הקשיבו!". 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שיטות תקשורת
קטגוריה:שלטון מקומי
קטגוריה:אירופה: תרבות
קטגוריה:טקסים
קטגוריה:מקצועות עבר
קטגוריה:תפקידים טקסיים
מירי צללזון

**מירי צללזון** היא סופרת ילדים ומאיירת.

## קורות חיים
מירי צללזון נולדה בקיבוץ דגניה ב' למשפחת מורים. היא למדה הוראה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון ולבסוף באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבלה תואר דוקטור בספרות העברית.

צללזון מתגוררת כיום בעיר באר שבע ומרצה לספרות במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.

## ספרים
[שמאל|ממוזער|250px|[גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון]]
שמאל|ממוזער|250px|גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון

צללזון כתבה והוציאה לאור 25 ספרי ילדים, ובהם שירים וסיפורים בחרוזים, אותם איירה בעצמה.

בשנת 1988 יצא לאור ספרה "חוקי היער הירוק" ומטרתו להקנות לילדים מושגים ראשוניים לגבי דמוקרטיה. בספר מתוארים אירועים של מריבות וחילוקי דעות בחברה של שוכני היער, שבסיום כל אחת מהן מוזמנים הילדים לעזור לחיות היער ולנסות להציע חוק מתאים שיסייע להשיב את הסדר על כנו. הספר מכיל שמונה סיפורים שבהם הדמויות פועלות במצבים חברתיים שונים ואינן כפופות לאף חוק.

ספר נוסף שלה, "חתונה בגינה", עוסק בקבלת השונה. בספר מתאר משפחת ירקות שרוצה לחתן את הבת עגבנייה. לכל מועמד שמוצג לפניה מונה היא חסרונות ומסרבת שיהיה לה לחתן. הדמויות בספר מואנשות ומשקפות תכונות אופי שונות. מטרתו של הספר היא להעביר לקוראים מסר שישנם אנשים שונים מאיתנו בתכונות, באישיות (בפנימיות ובחיצוניות), יש לקבל אותם ולא לשפוט אותם.

ספרים נוספים ידועים שלה הם "מלאך שחור מלאך לבן", "סיפורים על מספרים", "טיפטיפונת","קשה להיות מישקה", "היה איש" ( סיפור חייו של חיים נחמן ביאליק ) וגם ספרים על חגי ישראל, כגון: "החנוכייה שלי", "בן כוכב", "שבעה ידידים" "מכשפת המדבר".

### החגים ביצירותיה של מירי צללזון

בספר "סיפורים לפורים" (תשנ"ב, 1992) מופיעים שישה סיפורים, המסודרים על פי הסדר הכרונולוגי של מגילת אסתר.

בספר "החנוכייה שלי" (תשנ"א, 1991) מופיעים ארבעה סיפורים העוסקים בסיפורים הקשורים לחג החנוכה.
כל סיפור מחולק לפרקים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:דגניה ב': אישים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל מכללות בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
הר אורה

[שמאל|ממוזער|250px|מראה כללי של ההר מה[סטף. למרגלותיו: בית החולים הדסה עין כרם]]
[שמאל|ממוזער|250px|היכל התפילה של [מיס קרי בפסגת ההר]]
**הר אורה** הוא הר בפרוזדור ירושלים בדרום-מערבה של ירושלים. שמו הערבי של ההר הוא ראס א-רב (رأس الرب), כלומר - הר האדון. הנוצרים מכנים אותו "הר הביקור", על שם ביקורה של מרים אמו של ישו את אלישבע, אמו של יוחנן המטביל.

## סביבה
הר אורה נמצא כקילומטר מערבית לשכונת קריית מנחם. גובה פסגתו של הר אורה 848 מטרים, מן הפסגות הגבוהות באזור ירושלים. ברוב המפות הפסגה מסומנת כ-נ.ג. 839, שהיא נקודה צפונית לפסגת ההר, אך בפועל היא גבוהה יותר וגבוהה מעט מפסגת הר עמינדב הסמוכה (842 מטרים).

על ההר הכביש המוביל משכונות מרכז ירושלים (קריית יובל ועיר גנים) לכיוון שכונת עין כרם ולבית החולים הדסה עין כרם. לרגלי ההר נחל שורק.

## אתרים ומבנים
בשטח ההר מצויים גם מושב אורה, ועל ההר נבנה המתחם המקודש לשלוש הדתות של מיס קרי. המקדש של מיס קרי נמצא כיום בשטח בסיס צבאי של יחידה 8200. לידו מוסד "מסילה" לנערות במצוקה.

תוכנית לבנות יחידות דיור נוספות על אזור ההר מעורר את התנגדותם של הארגונים לאיכות הסביבה.

## הערות שוליים

אורה
קטגוריה:אורה (מושב)
סצומה

האן **סצומה** (ביפנית: 薩摩藩) היה אחד הנחלות הפאודליות החשובות והחזקות והגדולות ביותר ביפן של שוגונות טוקוגאווה והוא שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י ובממשל שהוקם לאחר מכן. במהלך תקופת אדו נשלט האן סצומה על ידי שושלת הדאימיו ממשפחת שימאזו. ההאן השתרע בדרום האי קיושו, באזור חופף כיום את מחוז קגושימה וחלק ממחוז מיאזקי. ממלכת ריוקיו הייתה מדינת חסות של סאצומה החל מ-1604 ועד שבוטלו הנחלות הפיאודליות ב-1871.

ב-1866 כרתו שליטי ההאן ברית עם ההאן של צ'ושו, האויב המושבע של משטר השוגון. שנתיים לאחר מכן, ב-1868, הובילה הברית להפלת משטר השוגון ולמהפכה הידועה כרסטורציה של מייג'י. ההאן של סצומה בוטל ביחד עם כל שאר הנחלות הפיאודליות באוגוסט 1871, במהלך שידוע כ"ביטול ההאנים וייסוד המחוזות" (האייהאן צ'יקֶן). לאחר הרפורמה החשובה הזאת, הפך ההאן של סאצומה למחוז קגושימה, השם שבו הוא ידוע עד היום. עם זאת, במשך מספר שנים שמר מחוז קגושימה על זהותו הייחודית, ונודע כמעוז של תרבות סמוראית שמרנית ובדלנית שמייצגה המובהק היה אביו של הדאימיו לשעבר, האיש החזק של ההאן שימאזו היסמיצו. ב-1873, היה נתון המחוז באופן הולך וגובר להנהגתו של סאיגו טקמורי - שר בכיר שפרש מהממשלה והפך לדמות נערצת על סמוראים בכל רחבי המדינה. ב-1877 הנהיג סייגו מרד כושל שנודע כ"מרד סצומה" - למעשה מלחמת אזרחים איומה שקרעה את המדינה למשך שנה שלמה - ולאחריו נערכו רפורמות במחוז ובוטלה האוטונומיה הנרחבת שלו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תקופת מייג'י
קטגוריה:קיושו
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:מחוז קגושימה
קטגוריה:מחוז קגושימה: גאוגרפיה
צמחי מעזבות

[שמאל|ממוזער|250px|[סרפד]]
[ממוזער|250px|[חמציץ נטוי פורח במעזבה]]
**צמחי מעזבות** או **צמחים רודרליים** (Ruderal) הם צמחים חובבי חנקן או ניטרופילים (nitrophilic) ולכן גדלים על קרקעות העשירות בחומרי מזון מומסים שיש בהם תרכובות אנאורגניות של חנקן, פוספט, צורן ועוד, המצויים באזורים בהם נפוצה אשפה ציבורית. בתי גידול נפוצים הם צידי הדרכים, מעזבות, חלקות וגינות נטושות וגלי אשפה.

## דוגמאות לצמחי מעזבות
חוֹחַן הַקִּנְרָס, גדילן מצוי, חרצית עטורה, ברקן ממשפחת המורכבים, סְיָגִית מבריקה ממשפחת הסוככיים, חֶלמִית מצויה, מָעוֹג כרתי ממשפחת החלמיתאים, חרדל ממשפחת המצליבים, קיקיון מצוי ממשפחת החלבלוביים, הסִרְפָד וסרפד דו-ביתי ממשפחת הסרפדיים. לפי ההגדרה לא נכללים בין הצמחים האלה צמחי תבואה.

## ראו גם
* טבע עירוני
* טבע עירוני בישראל
*עשבים שוטים
## לקריאה נוספת
* מיכאל זהרי, **נופי הצומח של ארץ ישראל - סיורים מונחים ללימוד האקולוגיה של הצומח בארץ**, הוצאת עם עובד - תל אביב, 1980
* מיכאל זהרי, **מדריך חדש לצמחי ישראל**, הוצאת ספרים עם עובד - תל אביב, 1986 - הדפסה אחת-עשרה

## קישורים חיצוניים
* 
* עמרם אשל, צמחים חובבי חנקן, סנונית

## הערות שוליים

קטגוריה:פיטוגאוגרפיה
פליקס פברי

שמאל|ממוזער|190px|מסלול מסעו השני של פברי
**פליקס פברי** (**Felix Fabri**; ציריך, 1441 או 1442 – אולם, 1502) היה נזיר דומיניקני, צליין וכותב ספרי מסעות. עלה לרגל לירושלים פעמיים. פעם ראשונה בשנת 1480 ופעם שנייה בין השנים 1483–1484. פרסם שני ספרי מסעות, האחד הוא דוח קצר יחסית, בגרמנית, של ביקורו הראשון, והשני ספר ארוך ומפורט בלטינית. ספר זה הוא אחד ממדריכי הצליינים המפורטים והמדויקים ביותר שיצאו באותה התקופה.

## מסעותיו
**המסע הראשון** – דרכו לארץ הקודש עברה מאולם למדינגן, שם פגש קבוצת צליינים. משם המשיכו לאינסברוק, חצו את הרי האלפים לטרוויזו ומשם לוונציה. בוונציה עלו על אונייה שהפליגה דרך נמלי קורפו, כרתים וקפריסין. מקפריסין הפליגו לארץ ישראל, סביר להניח שדרך נמל יפו. מיפו עלו לירושלים. המסע חזרה עבר באותה דרך, למעט עצירה נוספת ברודוס, אי שהיה תחת מצור טורקי בהפלגתם אל הארץ.

**המסע השני** – הדרך אל ירושלים הייתה כמו במסע הקודם, כולל עצירה ברודוס. אולם במסע זה המשיכו עולי הרגל בשיירת גמלים וביקרו גם בבית לחם, בחברון ובאזור הנגב (שפברי מכנה אותו "מדבר צקלג") אל עזה. משם המשיכו במסע מפרך בעומק סיני (דרך מנזר סנטה קתרינה, "חורב" בפיו) אל קהיר לפני שחזרו לאירופה. למסע זה הצטרף גם ברנרד פון בריידנבאך, שפרסם ספר מסעות מאויר משלו עליו.

בספרו רחב היריעה "ספר המסעות של פליקס פברי" הוא מקדיש מקום רב להיסטוריה של ממלכת ירושלים הצלבנית ולתיאור מפורט של הסולטנות הממלוכית של ימיו. כמו כן הוא מפרט על העדות השונות ומהווה מקור מידע חשוב על מצבם של יהודי ירושלים, ארץ ישראל ומצרים באותה תקופה.

כתיבתו של פליקס פברי מיועדת להדרכת הצליין המבקר בארץ. הוא מהווה דוגמה לסוג כתיבה חדש של מדריכי-צליינים. המייחד את הספרות ה"חדשה" הזו היא זווית הראייה הפרקטית. לא רק סיפורי קדושים ותיאורי מקומות קדושים אלא מידע המתיימר להיות אמין ומדויק בקשר למקומות הלינה, סדרי התפילה ומועדיהם, השווקים ומחיריהם, ואזהרות מפני עורמתם של הסוחרים ורמאויותיהם של מורי הדרך - כלומר, כל מה שנמצא במדריך תיירים מודרני. פברי הוא תייר סקרן וכותב שנון. ספרו מלא אנקדוטות ותיאורים של מנהגים מקומיים, מראות טבע, נוף ואדם.

## לקריאה נוספת
* אלי שילר וגבריאל ברקאי, **מסעו של הנזיר פליקס פברי לירושלים ולארץ ישראל**, אריאל, גיליון 208, 2014
* **בנתיב עולי הרגל לארץ הקודש**, **[[אריאל (כתב עת)|קרדום]]**, גיליון 13–14, 1981
* ימית רחמן-שרירא, "נדודים בארץ הקודש: פליקס פברי, 'תיאור', 'עדות' ומה שביניהם", **[[עת-מול]]** 2018, 11–14

* *The book of the wanderings of Brother Felix Fabri*, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1893–1897


## קישורים חיצוניים

* כתביו של פליקס פברי בהוצאת החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, 1896–1897 
* אלי שילר, "מסעו של הנזיר פליקס פברי לארץ הקודש", אריאל, גיליון 120, 1996, 207–216
* 
* ימית רחמן-שרירא, "מסע אל ארץ המראות: פליקס פברי והעליות לרגל של מרים אם ישוע בירושלים", **[[זמנים]]**, גיליון 133–134, 2016, 58–69
* 
* 

קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:ילידי 1441
קטגוריה:נפטרים ב-1502
So Far, So Good... So What!

**So Far, So Good... So What!** (בינתיים בסדר... אז מה!) הוא האלבום השלישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת', שיצא בשנת 1988. המהדורה המחודשת של האלבום יצאה בשנת 2004 וכלל כמה שירים שלא נכללו בהוצאה המקורית.

השיר "In My Darkest Hour" נכתב על ידי דייב מאסטיין זמן קצר לאחר שקליף ברטון נהרג. ברטון היה הבסיסט של להקת מטאליקה, שמאסטיין היה חבר בה בשנות השמונים המוקדמות.

השיר "Anarchy in the U.K" הוא גרסת כיסוי לשיר של הסקס פיסטולס עם מילים שונות במקצת. בשיר משתתף גם הגיטריסט של להקת הסקס פיסטולס, סטיב ג'ונס.

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.

## הוצאה מחודשת

## משתתפים
* דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה, פסנתר
* ג'ף יאנג - גיטרה, קולות רקע
* צ'אק בהלר - תופים, קולות רקע
* דייוויד אלפסון - גיטרה באס, קולות רקע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית