קו סוקולניצ'סקאיה

**קו סוקולנצ'סקאיה** (ברוסית: **Соко́льническая линния**; קו מס' 1, הקו האדום) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.

הקו נפתח בשנת 1935 והוא הקו הישן ביותר במערכת. נכון ל-2024 על הקו פרוסות 27 תחנות ואורכו הוא כ-47 קילומטרים.

## היסטוריה
מכיוון שקו סוקולנצ'סקאיה הוא הקו הראשון במערכת, היסטוריית התפתחותו חופפת עם היסטוריית התפתחות הרכבת התחתית של מוסקבה. הקו התחיל בפארק סוקולניקי, והמשיך דרך כיכר קומסומולסקאיה, ואחר כך דרך צומתי התנועה המרכזיים בעיר: צומת השער האדום, קירובסקאיה, הלוביאנקה וכיכר מנז'. משם התחילה הסתעפות חדשה דרך רחוב ארבאט, ומאוחר יותר תחנת הרכבת קייבסקי. ב-1938 ההסתעפות הזאת הפכה לקו חדש: קו ארבטסקו פוקרובסקאיה, ואחר כך ב-1958, קו פיליובסקאיה. החלק שנשאר מהסתעפות פרונזנסקאיה ממשיך לכיוון החומה המערבית של הקרמלין, ליד מוזיאון המדינה הרוסית, בסמוך לאתר הבנייה המתוכנן של ארמון הסובייטים, על גדת נהר מוסקבה שעל יד פארק גורקי.

אף על פי שהמטרו המוסקבאי מתגאה בארכיטקטורה הסטליניסטית הטובה ביותר, וניסיונות מוקדמים של סגנון האומנות האר דקו, התחנות הראשונות היו מאוד רחוקות מכך. במקום זאת, עיצובן הקלאסי משתלב עם סגנון הבנייה הנאו-קלאסי של אמצע שנות השלושים. עבודות התכנון והעיצוב של התחנות הראשונות היוו השראה לתחנות המטרו שנבנו ב-שנות הארבעים והחמישים. רוב התחנות הללו נחשבות היום כמורשת ארכיטקטונית.

התפתחות נוספת בקו נראתה בסוף שנות החמישים בזמן הבנייה של מקטע פרונזנסקי. הקו הורחב לתוך מחוז חמובניקי ובשנת 1957 לאצטדיון לוז'ניקי ואחר כך בשנת 1959 הקו הגיע לאוניברסיטת מוסקבה הנמצאת על גבעת הדרור. כדי להגיע לשם היה צריך לחצות את נהר המוסקבה על גשר משולב המשמש גם כלי רכב וגם את הרכבת התחתית. תחנה נוספת נבנתה על הגשר אך היא נסגרה כשהגשר נבנה מחדש ב-1984 ונפתחה מחדש רק ב-2002. מקטע פרונזנסקי נשלם בשנת 1964 וההרחבה האחרונה שלו נעשתה לתוך ערי שינה חדשות לאורך שדרות ורנדסקי בדרום מערב מוסקבה.

בקצה ההפוך, היו שתי הרחבות: אחת ב-1965 ברחבי נהר היאוזה (דרך גשר) לכיכר פראוברז'נסקאיה והשנייה ב-1990 לתוך מחוז בוגורודסקאיה.

### התפתחויות אחרונות ותוכניות עתידיות
נכון לעכשיו כולל הקו את התחנות הישנות ביותר שעוד נמצאות בשימוש. השינויים האחרונים כוללים כניסה שנייה לתחנת "קרופוטקינסקאיה" מ-1998, ושיפורי תאורה בתחנת אוחוטני ריאד וקרופוטקינסאיה.

בדרום, התקיימה הרחבה של הקו מתחנת יוגו-זפאדנאיה ב-2016 ונוספו התחנות: טרופאריובו בדצמבר 2014, רומיאנצבו בינואר 2016 וסלאריבו בפברואר של אותה השנה.

בנוסף לכך, ב-20 ביוני 2019 נוספה הרחבה חדשה באורך של 11.6 קילומטרים ליישוב קומונארקה ובה ארבע תחנות: פילאטוב לוג, פרוקשינו, אולחובאיה, וקומונארקה. בעתיד תהיה אפשרות למעבר מהסתעפות סטולבובו לקו הטבעתי הגדול.

ההרחבות מתוכננות בצפון מופרעות על ידי המיקום של התחנות צ'רקיזובסקאיה ובולוואר רוקוסובסקוגו שנבנו במחשבה להיות חלק מהקו הטבעתי השני שנמצא בתכנון משנות ה-60. במנהרות של תחנת צ'רקיזובסקאיה יש הכנה לעוד תחנה שתתחבר עם הקו הטבעתי הגדול - מה שיאפשר לקו להגיע מזרחה לכיוון מחוז גוליאנובו ולהצטלב עם קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה בתחנת שיולקובסקאיה. הרחבה זו לא מתוכננת להיבנות בקרוב.

### ציר זמן

## העברות

## סוג הקרונות בשימוש
לקו זה יש שני מתחמי תחזוקה (דפו - Depot): הראשון "סברנויה" והשני "צ'רקיזובו".

משנת 1997 שני הדפו שודרגו לקרונות החדשים 81-717.5M/714.5M. כל הקרונות מסוג EF,EF1,EM-508,EM509 יצאו משימוש.

עם פתיחת הקו בשנת 1935, הרכבות כללו ארבעה קרונות בלבד. באמצע המאה העשרים עלה מספר הקרונות לשבעה. בשנת 2018 תוכנן להעלות את מספר הקרונות לשמונה בכל הרכבות בקו - מהלך אשר יוסיף לקיבולת של הרכבת יותר מ-186,000 נוסעים כל יום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של מוסקבה