open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המרק הקדום

ממוזער|תמונת חצי הכדור הדרומי של צדק ממחישה יפה את הערבוליות והמגוון של 'מרק' פלנטרי אחר בכוכב הלכת השכן
**המרק הקדום** (או: **המרק הקדמוני**, באנגלית: **Primordial soup**) הוא כינוי לסביבה קדומה שבה לפי ההשערה התחילו החיים. סביבה זו הייתה עשירה במינרלים ותרכובות אורגניות.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 פרסמו אלכסנדר אופרין (ב-1924) והביוכימאי והגנטיקאי ג'ון הלדיין (ב-1929) שני מאמרים, ששניהם, באופן בלתי תלוי, נשאו את השם "על מוצא החיים".

השניים העלו את ההשערה לפיה האטמוספירה הקדומה של כדור הארץ הייתה עשירה בתרכובות שנמצאות במערכת השמש, שהכילו מימן, מתאן, אמוניה ואדי מים, ולא הכילה חמצן בצורתו החופשית. בתנאים אלה, לפני כ-4 מיליארד שנים, בעזרת ברקים, חום גבוה וקרינה קוסמית התאפשרה יצירתן של תרכובות אורגניות מורכבות יותר כחומצות אמינו, פפטידים ונוקלאוטידים. בהמשך נוצרו חומרים מורכבים עוד יותר כחלבונים שבתורם יצרו רכיבי על מורכבים יותר. ביסוד ההשערה עומדת ההנחה כי אין הבדל מהותי בין חומר חסר חיים לחומר חי, ולכן חיים יכלו להיווצר בדרך של אבולוציה כימית.

אלכסנדר אופרין פרסם את התאוריה שלו ברוסית בשנת 1924 בחוברת קטנה בשם "Proiskhozhdenie zhizni" ("מקור החיים"). על פי אלכסנדר אופרין, היו פני השטח של כדור הארץ הפרימיטיבי נוזל סמיך, חם, המורכב מאלמנטים כבדים, כגון פחמן (בצורת ברזל קרביד). גרעין זה היה מוקף באלמנטים הקלילים ביותר, כלומר גזים, כגון מימן. בנוכחות אדי מים, קרביד הגיב עם מימן כדי ליצור פחמימנים. פחמימנים כאלה היו המולקולות האורגניות הראשונות. אלה עוד בשילוב עם חמצן ואמוניה לייצר נגזרות הידרוקסיות ואמיניות, כגון פחמימות וחלבונים. מולקולות אלה צברו על פני האוקיינוס והפכו לחומרים דמויי ג'ל וגדלו. הם יצרו אורגניזמים פרימיטיביים (תאים), שאותם כינה קוואקרבטים. בתאוריה המקורית שלו, החשיב אופרין את החמצן כאחד הגזים הקמאיים; כך שהאווירה הראשונית הייתה מחמצנת. עם זאת, כאשר פירט את התאוריה שלו ב -1936 (בספר של אותה כותרת, ותורגם לאנגלית ב -1938), צמצם אופרין את ההרכב הכימי של הסביבה הקדמונית למתאן, אמוניה, מימן חופשי ואדי מים, ללא חמצן.

אבולוציה כימית זו התרחשה בזכות שלושה תנאי יסוד:
* קרבה לפתחי גייזרים מימיים או אזורי מגמה הביאה את הטמפרטורה הדרושה להאצת ההתרכבויות הכימיות.
* ברקים, שהיו נפוצים מאוד בכדור הארץ הקדמוני סיפקו את האנרגיה הנדרשת להתנעת תהליכי שרשרת.
* חומצות אמינו וחומרים אורגניים אחרים מסוימים מתפלמרים ספונטנית ליצירת חומרים מורכבים יותר.
בסוף שנות ה-40 החלו ביוכימאים לחקור את התאוריה של אלכסנדר אופרין והולדן. בניסוי מילר-יורי שנערך בשנת 1953 הצליחו סטנלי מילר והרולד יורי ליצור במעבדה חומצות אמינו שהם אבני הבניין של החלבונים, בתערובת שייצגה את האטמוספירה הקדומה שנפרק בה חשמל שייצג את הברקים.

## ראו גם
*ניסוי מילר-יורי
*מוצא החיים
*האב הקדמון המשותף הראשון
*האדן

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אבולוציה
קטגוריה:ראשית החיים
דגל בורקינה פאסו

**[[דגל]] [[בורקינה פאסו]]** מורכב משני פסים אופקיים שווים בצבעים אדום (צבע עליון) וירוק (צבע תחתון), וכוכב צהוב בעל חמישה קודקודים במרכז. הוא משתמש בצבעים הכלל-אפריקאיים המקובלים של אתיופיה. האדום מסמל גם כן את המהפכה הסוציאליסטית, והירוק את עושרה של בורקינה פאסו. צבעו הצהוב של הכוכב מסמל את האור המוביל את המהפכה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בורקינה פאסו: סמלים לאומיים
בורקינה פאסו
בורקינה
בורקינב פאסו
בוריקינה פאסו
בורקינה פאסו
הורמונים משחררים

**הורמונים משחררים** הם הורמונים המופרשים ממבנה אחד, וגורמים לשחרור של הורמונים ממבנה אחר. לדוגמה, הורמונים שמופרשים מההיפותלמוס ומשפיעים על האדנוהיפופיזה (חלק של בלוטת יותרת המוח שאחראי בין השאר על הפרשת הורמון הגדילה). המונח מתייחס לחומר שידועה זהותו הכימית, בעוד חומרים שמבנם הכימי אינו ידוע מכונים פקטורים משחררים.

בין ההורמונים המשחררים שמפרישה ההיפותלמוס נהוג למנות את:
*הורמון משחרר תירוטרופין – TRH
*הורמון שחרור גונדוטרופין – GnRH
*סומטוסטטין
*Leu-enkephalin
*Substance P
*Vasoactive intenstial peptide
*כולציסטוקינין

## הערות שוליים

משחררים
משה פרופס

**משה פרופס** (1922 – יוני 1985) היה צייר ישראלי.

## חייו ומפעליו
משה פרופס נולד בפולין, ועלה עם הוריו ב-1925 לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בתל אביב. אביו ואמו היו עובדי עיתון דבר, ואביו הפך מאוחר יותר גם לעורך בעיתון. 

פרופס נמנה עם מייסדי קיבוץ הראל. במלחמת הקוממיות שירת כקצין תרבות בחטיבת גבעתי שלחמה בחזית הדרום. בתום המלחמה יצא ללימודים בפריז, בירת הציור העולמי אז. משחזר לארץ הצטרף לקיבוץ עין החורש, והיה חבר בו משנת 1951 עד שנת 1958. משנת 1960 ועד מותו בשנת 1985 היה מורה מוכר מכובד ואהוב במכון אבני.

בשנת 1956 זכה לתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.

משה פרופס הציג אמנם כאמן אורח בתערוכה השנייה והתערוכה השלישית של קבוצת אופקים חדשים (אוקטובר 1949 במוזיאון תל אביב לאמנות ונובמבר אותה שנה בבית האמנים בירושלים), אך לא נמנה עם חבריה. יתרה מכך, במרוצת שנות החמישים נמנה עם חברי קבוצת העשרה שקמה כתגובת-נגד לקו הסגנוני של אופקים חדשים, יחד עם ציירים כאליהו גת, אלחנן הלפרן, שמעון צבר, קליר יניב, צבי תדמור ואחרים.

בשנת 1951 זכה בפרס דיזנגוף לציור, ובשנת 1958 זכה בפרס ההסתדרות לציירים חברי ההסתדרות.

משה פרופס התפרסם באיורי ההגדה של פסח שלו: ההגדה הקיבוצית שיצאה לקיבוצי השומר הצעיר, וההגדה המסורתית שיצאה בהוצאת זימזון. וכן ההגדה של פסח, מהדורת מעריב. ההגדה הקיבוצית שאייר מוצגת בתערוכת ההגדות בהיכל שלמה.

על שמו של פרופס נקרא בניין במכון אבני.

## מיצירותיו שנדפסו
***הגדה של פסח**, מצוירת בידי משה פרופס, כתובה בידי מרדכי אמיתי, תל אביב, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1973.
*** הגדה של פסח **, צייר מ. פרופס, הגדה מסורתית, תל אביב, בהוצאת ש. זימזון, 1961.
***יחי האומץ**, לילדים, מאת מנחם תלמי, צייר - משה פרופס, תל אביב, הוצאת טברסקי, 1952.

## לקריאה נוספת
* אלישע פורת, הקו המסתלסל, ממואר על משה פרופס, מוסף הארץ, 19 באוגוסט 2011, עמ' 56.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פרופס: לקראת אמנות עברית', בתוך גדעון עפרת, **ביקורי אמנות**: פרקים על אמנים ישראלים, הוצאת הספרייה הציונית.
* הגדת הקיבוץ הארצי בעיצוב פרופס
* 
* יובל דניאלי, ציור נעלם של משה פרופס, "הזמן הירוק", 19 במאי 2011

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:קבוצת אופקים חדשים
קטגוריה:קבוצת העשרה
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:הראל (קיבוץ): אישים
קטגוריה:עין החורש: אישים
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
טולוס הוסטיליוס

**טולוס הוסטיליוס** (לטינית: Tullus Hostilius; 673 לפנה"ס – 641 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השלישי של רומא. הוסטיליוס היה הראשון ממלכי רומא שהרחיבו את גבולות הממלכה מעבר לחומות העיר.
דמותו כמעט וזהה לזאת של רומולוס: שניהם הכפילו את אוכלוסיית הממלכה, שניהם לחמו בוואינים ובפדיאנים, שניהם ארגנו את הצבא ושניהם עזבו את פני האדמה בסערה. עקב דמיון זה, יש רבים המייחסים את דבר חייו למיתוס. המלך נופל תחת דפוס המלכים השלווים והמלכים התוקפניים, שאפיין את ארבעת המלכים הראשונים של רומא. מה גם שהמקור הראשי, והכמעט יחיד, לגביו (ולגבי מרבית המלכים הרומאיים האחרים) הוא זה של טיטוס ליוויוס, היסטוריון שנוי במחלוקת.

עם מותו של נומה פומפיליוס, מיהר העם להמליך את טולוס הוסטיליוס למלכה השלישי של רומא, ואף הסנאט לא איחר לאשר את המינוי. טולוס נודע בקרב ההמונים כנכדו של אחד הלוחמים האמיצים שסייעו רבות לרומולס.
תשוקת הקרב של הוסטיליוס עלתה אפילו על זאת של רומולוס ולא ידעה שום מעצור.

בימיו החלו חקלאים מאלבה לונגה ומרומא לבזוז זה את רכושו של זה. אחר מספר ניסיונות דיפלומטיים כושלים יצאו שני הצדדים למלחמה. מלכה של אלבה לונגה מת לפני הקרב, ובמקומו התמנה שר הצבא, מטיוס פופטיוס, על העם. הוסטיליוס נשא ונתן עם בני אלבה לונגה והצדדים הגיעו להסכמה שקרב בין שלישיית אחים מכל צד יקבע את גורל הערים. אחר ניצחון שלישיית ההוראטיי (Horatii) הרומית על הקוראטיי (Curiatii)  של אלבה לונגה, השתעבדה אלבה לונגה לרומא.

כעבור זמן מה, הכריזו הפדיאנים והוואינים מלחמה על רומא. המלך הרומי יצא לשדה הקרב וקרא לצבא אלבה לונגה לעזרתו. בשדה הקרב נטשוהו בני אלבה לונגה, אך הוא הצליח להביס את אויביו. כעונש על בוגדנותם הוציא מלך רומי להורג את מטיוס, השמיד את אלבה לונגה והעביר את אוכלוסייתה לגבעה חקלאית ברומא. הוסטיליוס הקים את גייס הפרשים הרומי ואת בית הסנאט החדש.
הוא החל מלחמה נוספת בסביאנים והוואינים, וניצח גם בה.

על פי האגדה, התעסקותו הרבה במלחמה הביאה לעבודה לא תקינה, אם בכלל, של האלים. אלו בתגובה הפילו על רומא מגפה, שאף טולוס לקה בה. כשהתחנן בפני יופיטר על חייו, גמל לו האל בברק שהפכו לאפר. הרומאים הסיקו כי הם צריכים מלך שליו יותר, ופנו לאנקוס מארקיוס, נכדו של נומה.

## קישורים חיצוניים

* דר' אפי זיו, **המיתולוגיה הרומית**, כנרת זמורה-ביתן, 2024.

* 

קטגוריה:מלכי רומא
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-8 לפנה"ס
נומה פומפיליוס

**נוּמָה פׂומְפִּילִיוּס** (753 לפנה"ס – 672 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השני של רומא.

## חייו
נומה היה יליד העיר הסאבינית קורס ונודע בכל איטליה כאדם אדוק וישר, הוא היה בקי מאוד בחוקה האנושית והאלוהית ואפילו נמסר שהיה מקושר לפיתגורס (עובדה בלתי אפשרית כרונולוגית מכיוון שפיתגורס החל לקבץ סביבו תלמידים איטלקים עשרות שנים מאוחר יותר, בתקופת שלטון סרוויוס טוליוס). טיטוס ליוויוס מייחס את תכונותיו הטובות למוצאו הסאביני - עם שנודע בטוהרתו.

עם סיום שלטון רומלוס הוצע שמו של נומה לשלטון ברומא, ואף-על-פי שבחירה שכזאת הטילה את המאזניים לטובת הסאבינים, אף אדם לא הציע אלטרנטיבה. לכשהוצע הכתר לנומה הוא דרש שקודם תיבדק הסכמת האלים למינוי. מגיד עתידות הוזמן, בחנו והכריז כי יופיטר מאשר את המינוי.

נומה שם לעצמו מטרה לשנות את החוקה הרומאית שעוצבה בכוח הזרוע, וכדי לעשות זאת הוא הבין שעליו לסיים את המלחמות. הוא בנה לרגלי גבעת האוונטין את המקדש לאל יאנוס, דלתות המקדש היו פתוחות בעת מלחמה וסגורות בעת שלום (לזכר התערבות האל בחטיפת הנשים הסביניות).

לאחר שהחשש ממלחמה הוסר מעל הרומאים, הם פנו לחיי עצל ובטלה ולכן נומה ניסה לתרבת את תושבי ממלכתו ולהכניס בהם חרדה מהאלים. כדי לעשות זאת הוא העמיד פנים כי הוא ניהל שיחות ליליות עם הנימפה אגירה, שבעצתה פעל (גרסאות אחרות של הסיפור טוענת כי השניים היו למעשה נשואים). 

היסטוריונים נהגו לייחס למלך גם את:
* חלוקת לוח השנה הרומי ל-12 חודשים וקביעת ימי חול ומנוחה.
* הקמת חבר הכוהנות של הבתולות הוסטליות.
* הקמת חבר הכוהנים (פלאמנים) ליופיטר, מרס וקווירינוס.
* הקמת משרת הפונטיפקס מקסימוס (Pontifex Maximus).
* מינוי 12 הסאליי (Salii) שהיו אחראים לנשיאת 12 המגנים הקדושים ה"אנקיליה" (Ancilia). המגן הראשון לפי המסורת נשלח על ידי האל מארס (כסימן להעדפת האל את המלך הנוכחי) לגבעת הפאלאטיום ועליו היו חקוקות נבואות לגבי עתיד העיר. נומה שכפל את המגנים והביאם לתצוגה.

לעומת זאת, כיום אנו יודעים שכל אותם ההישגים הם תוצאה ישירה של התפתחות חברתית ודתית בת שנים רבות, ולא בהכרח בתקופת המלך המסוים הזה.

בתקופת שלטונו הרומאים היו כה עסוקים בעבודת האלים, עד שהעמים השכנים לא הרשו לעצמם לתקוף ישות כה מקושרת לאלים. נומה שלט במשך 41 שנים ויורשו היה טולוס הוסטיליוס. לפי האגדה, הנימפה שאיתה טען כי דיבר הפכתו למעיין בחורש אריקיה בלאטינום, הקדוש לאלה ארטמיס.

## לקריאה נוספת
* טיטוס ליוויוס. **תולדות רומא**. ספרים א', ב', כ"א, כ"ב, ל'. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
* פלוטארכוס. **חיי אישים - אנשי יוון ורומי**. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, 1973.
* פלוטארכוס. **חיי אישים - ליקורגוס ונומה**. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ו / 2016.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי רומא
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-8 לפנה"ס
אנקוס מארקיוס

שמאל|ממוזער|250px
**אַנְקוּס מַרְקִיוּס** (642 - 617 לפנה"ס לפי ליוויוס) היה מלכה האגדי הרביעי של רומא, ממוצא סאביני. הוא נקרא מַרְטִיוּס בכתביו של ליוויוס.

כמו שאר מלכי רומא המוקדמים, ספק אם אי פעם חי או שלט, חייו ומפעליו הם כנראה דרכם של היסטוריונים רומאיים למלא חלקים חסרים בפולקלור הלאומי. אנקוס לוקח חלק במערך ארבעת המלכים, מערך שבו מלך אלים נעקב בידי מלך חכם, דתי ושליו. כמו כן, לרוב קיים קשר דם כלשהו בין המלכים הדומים, וכפי שסבו (המלך השליו נומה פומפיליוס) ירש את רומולוס האלים, כך הוא ירש את טולוס הוסטיליוס המיליטריסטי, שהיה קשור קשר משפחתי לרומולוס.

ליוויוס מספר כי עם מותו של טולוס הוסטיליוס (כעונש בידי יופיטר), בחר העם במרקיוס בניסיון להחזיר את שלוות שלטון נומה, ועלייתו לכס אושרה בידי הסנאט.

אנקוס ניסה לשמור על יציבות ושקט, עניין שהתפרש בעיני העמים הסובבים כחולשה בכוח הרומי, עם מותו של הוסטיליוס. במהרה החלו בני שבט ה"לַטִינִי פְּרִיסְקִי" להסתכסך עם יושבי רומא, לבסוף הכריז אנקוס על מלחמה וצעד על העיר פוליטוריום. כאשר כבש את העיר הגלה את יושביה לרומא כפי שנהגו המלכים לפניו והחריב את העיר.

שדה הקרב עבר לעיר מדוליה, ולאחר קרב ארוך ידו של מרקיוס הייתה על העליונה. הוא הוביל עוד אלפי לטינים לגלות ברומא, יחד עם שלל רב.

הרחבת האוכלוסייה גרמה גם להרחבת העיר, וניתן לראות זאת במפעליו של מרקיוס - בניית כלא, ביצור הג'ניקולום, בניית גשר העץ על הטיבר ומכרות המלח. הלטינים שהביא אנקוס העירה היוו את הבסיס למעמד הפלבי. 

עם מותו שלח אחד השרים הבכירים את בני אנקוס למסע ציד, ובעצמו תפס את הכתר. שמו היה לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, המלך האטרוסקי הראשון של רומא.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי רומא
קטגוריה:מלכים אגדיים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
רטרוטרנספוזון

**רטרוטרנספוזונים** (מכונים גם **רטרופוזונים**) הם רצפי DNA ניידים שנעים בתוך הגנום על ידי כך שהם ממירים את ה־RNA שלהם, שתועתק מ־DNA, בחזרה ל־DNA, באמצעות רוורס טרנסקריפטאז. בניגוד לטרנספוזונים ממחלקה II  (Class II), שנקראים גם "טרנספוזונֵי DNA", רטרוטרנספוזונים משתמשים בְּ־RNA כמתווך כדי להעתיק את עצמם למקום נוסף בגנום, ובתהליך ההעתקה, העותק הקודם נשאר במקומו ללא שינוי. לרבים מהרטרוטרנספוזונים יש אזורי חזרות ארוכות בקצותיהם (Long Terminal Repeats ובקיצור LTRs), אזורים שיכולים לכלול למעלה מ־1,000 חזרות כל אחד. כמו שאר הטרנספוזונים, הם יוצרים חזרות ישירות באתר החדירה שלהם לגנום, חזרות שניתן להשתמש בהן כדי לזהות אותם. משערים ש־40% מהגנום האנושי כולל רטרוטרנספוזונים. רוב הרטרוטרנספוזונים בתאים אנושיים אינם פעילים עקב צבירת מוטציות רבות, ורובם מצויים באינטרונים. 

מספר וירוסים, דוגמת HIV ו־HTLV-1, מתנהגים כמו רטרוטרנספוזונים ומכילים רוורס טרנסקריפטאז וגם אינטגראז, שהוא המקבילה הנגיפית של טרנספוזאז.

פסאודוגנים (נקראים גם Long Interspersed Elements ובקיצור LINE), הם מקטעי DNA ארוכים שמייצגים מולקולות RNA שעברו תעתוק לאחור (באמצעות רוורס טרנסקריפטאז) לאחר ששועתקו על ידי RNA פולימראז II ל־mRNA. הפסאודוגנים אינם מכילים אקסונים אולם יכולים לקודד לרוורס טרנסקריפטאז או אינטגראז, עובדה שמאפשרת להם להעתיק את עצמם כמו גם גנים נוספים. 

מכיוון שהפסאודוגנים נעים על ידי העתקת עצמם (בניגוד לטרנספוזונים שרק נעים ממקום למקום בגנום), הם מגדילים את הגנום. הגנום האנושי מכיל, לדוגמה, 500,000 פסאודוגנים, שהם בערך 16% של הגנום. הפסאודוגנים משמשים לזיהוי טביעת אצבעות גנטית (genetic finger printing).

מקטעי DNA קצרים שמכונים short interspersed elements ובקיצור SINES מפוזרים אף הם בגנום. 
הם מייצגים מולקולות RNA קצרות ששועתקו על ידי RNA פולימראז III במקור כדי ליצור tRNA (המולקולה שאחראית על תרגום RNA לחלבונים), rRNA (מרכיב מבני של הריבוזום) ומקטעי RNA גרעיניים אחרים. ה־SINEs הנפוצים ביותר מכונים אלמנטים מסוג Alu, מקטעים שאורכם 300 זוגות בסיסים, שאינם מכילים רצף מקודד, וניתן לזהותם על ידי אנזים ההגבלה AluI (מכאן השם). 
מעריכים שישנם כמיליון עותקים בגנום ולפיכך הם מהוים 11% מהגנום האנושי. 

רצפי ה־LINE־ים וה־SINE־ים מכונים DNA אנוכי, והיוו חלק ממה שכונה בעבר DNA זבל (junk DNA), מפני שלא ברור מהו תפקידם הביולוגי.
מעריכים כי הכנסת רצפים חוזרניים אלו לגנום העניקה יתרון סלקטיבי כלשהו לאורגניזמים הנושאים אותם, הואיל ואחרת הם היו נעלמים במהלך האבולוציה, בהתאם לעקרון הברירה הטבעית. במחקרים שנערכו לאחרונה מוצאים לרטרוטרנספוזונים, כגון Alu, תפקידים בבקרת ביטוי גנים. כמו כן, ישנן הערכות שאבולוציה של אזורי בקרה קושרי חלבון בגנום, כגון פרומוטורים החלה עם הכנסת מוטציות לרצפים חוזרניים, עקב יכולת חלק מהרצפים הללו לגייס חלבונים האחראיים לביטויים ולהעתקתם ממקום למקום ברחבי הגנום.

## ראו גם
*RNAi
*טרנספוזון
*LTR retrotransposon

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:גנומיקה
מלחמת האופיום הראשונה

**מלחמת האופיום הראשונה** הייתה מלחמה על זכויות סחר בין בריטניה לשושלת צ'ינג בסין אשר נמשכה בין 1839 ל-1842. המלחמה, שנתפסת כיום כתחילתו של האימפריאליזם האירופי בסין, יצרה היסטוריה ארוכה של התנגדות סינית למערב, התנגדות שנמשכת במובנים מסוימים עד ימינו.

## הסיבות לפרוץ המלחמה
ממוזער|סינים עניים מעשנים אופיום. ציור מהמאה ה-19
בתחילת המאה ה-19 נחשבו סחורות סיניות ששווקו באירופה ליוקרתיות ביותר, והסחר בהן העשיר מאוד את הסוחרים בהן. אולם ייצוא הסחורות מאירופה לסין סבל מהעובדה שהסינים לא גילו עניין בסחורות זרות ומכך נבע הקושי למצוא סחורות אותן יסכימו הסינים לרכוש. הבריטים, בחפשם סחורה שכזו, גילו במהרה את האופיום והשתמשו בתכונותיו הממכרות ליצירת רווחים. בין השנים 1821 ל-1837 גדלה כמות הסם המיוצאת לסין על ידי הבריטים פי חמישה.

הממשלה הסינית שאפה להפסיק את הסחר ההולך ומתגבר בסחורה החדשה. מאמציה הראשוניים של הממשלה נשאו פירות כאשר הממונה על הנושא מטעם הממשלה הסינית, לין צשו, הצליח לאלץ ב-1839 את נציב הסחר הבריטי למסור לידיו את כל האופיום שברשות הבריטים בסין, דבר שהביא למתיחות אלימה בין הסינים לנציגים הבריטים ששהו בסין.

לאחר חודשיים מיום מסירת האופיום לידי הסינים, נרצח אזרח סיני בידי שני מלחים בריטיים. בהתאם להסכם הסחר שנחתם בין סין ובריטניה, נעצרו אלו והובאו למשפט בבית דין בריטי בעיר קנטון שבמחוז גואנגדונג. הסינים דרשו לקבל לידיהם את הרוצחים ולשפוט אותם בעצמם אך נענו בשלילה. כתוצאה מכך גורשו הכוחות הבריטיים מסין.

## תחילת הלחימה
הבריטים, שהחלו להתכונן למלחמה בסינים, כבשו את הונג קונג (אז נמל סחר קטן ולא משמעותי) והכשירו אותו כבסיס לכוחותיהם. הלחימה החלה בחודש יולי, כאשר שתי ספינות מלחמה בריטיות הביסו והשמידו בקרב ימי 29 ספינות סיניות. בשנה שלאחר מכן, כבשו הבריטים את המְצרים בכניסה לנהר הפנינה, נתיב המים שמקשר בין הונג קונג למחוז גוואנגזו, וב-1841 הם השתלטו על האזורים השולטים במחוז וכבשו את העיר נינגבו ואת הנמל הצבאי שבצ'ינחאי.

לאחר שב-1842 הביסו הבריטים את הסינים וכבשו את שאנגחאי ואת הכניסה לנהר היאנגצה, ציר תחבורה ימית ראשי ומרכז כלכלי מפותח בסין, נכנעו הסינים.

## סוף המלחמה ותוצאותיה
סופה הרשמי של המלחמה הגיע עם החתימה על חוזה נאנקינג אשר חייב את הסינים לאפשר לבריטים סחר חופשי במדינה, סיפח את הונג קונג לבריטניה והתיר לבריטים לקבל בעלות על חמישה נמלים בסין: גואנגג'ואו, אמוי (כיום שיאמן), פוזו, שאנגחאי ונינגפו (כיום נינגבו).

הקלות בה הביסו הבריטים את הכוחות הסיניים העיבה על יוקרתה של שושלת צ'ינג, והייתה אחד הגורמים למרד טאי פינג (1850–1862). למנצחים, לעומת זאת, סלל הניצחון במלחמה את הדרך לפתיחת השוק והחברה הסיניים למטרותיהם המיסיונריות של הבריטים ומטרותיהן הכלכליות של מעצמות אירופה.

## ראו גם
*מלחמת האופיום השנייה
*מרד הבוקסרים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

אופיום ראשונה
אופיום ראשונה
קטגוריה:סחר בסמים
קטגוריה:יחסי הממלכה המאוחדת – סין
גדנ"ע צלילה

**גַּדְנָ"ע צלילה** היא פעילות גיבוש לבוגרי כיתה י"א שמעוניינים להתגייס ליחידת הקומנדו הימי של צה"ל - שייטת 13

## מיונים לקראת הפעילות
לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.

בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.

## הפעילות
אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב. גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית. המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).

בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים. הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר). חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24–30 מטר) בבריכה ובים. בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.

בסוף הגדנ"ע מקבלים החניכים תעודת הסמכה ויומן צלילה שבו מפורטות כל הצלילות שביצעו בנוסף לחתימת המדריך, על מנת שיוכלו לגשת למכון צלילה אזרחי ולהנפיק רישיון צלילה בינלאומי על שמם.

## לאחר הגדנ"ע צלילה
בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם. מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.

## קישורים חיצוניים
* גדנ"עות זרוע הים 2018
* גדנ"ע צלילה: כל מה שצריך לדעת. לפני צבא.
* המדריך המלא גדנ"ע צלילה, גדנ"ע שייטת. אדרנלין, כושר קרבי.

קטגוריה:גיוס לצה"ל
קטגוריה:גדנ"ע
קטגוריה:צלילה
1099

## אירועים

* כוחות המוראביטון החלו במצור על ולנסיה. אל סיד נפטר במהלך המצור.
* הקמת ממלכת ירושלים.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
אשור (עץ)

**אשור** (מכונה גם **בוק**, שם מדעי: *Fagus*) הוא סוג עץ ממשפחת האלוניים.

## תכונות
עלי האשור משוננים או משוננים חלקית; פרי העץ הוא אגוז קטן הנתון בקליפה קוצנית.

## תפוצה
ישנם כעשרה מיני עץ אשור, הנפוצים באירופה, אסיה, וצפון אמריקה.

באירופה יש כ-100 יערות בשטחן של 18 מדינות באירופה.

## שימושים פונקציונליים
עצי אשור משמשים בייצור רהיטים. כחומר גלם, עץ אשור מכונה גם **עץ בּוּק**, על פי שמו בשפות סלביות (רוסית, פולנית) Buk,
שהוא קשור גם לשם הגרמני "בוכה" Buche.
בתרגומים מסוימים מכונה העץ גלמוש.

## אתרי מורשת עולמית
כ-100 יערות באירופה רשומים כאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

## מקומות ואתרים על שם העץ
שמו של חלק צפוני מהארץ ההיסטורית נסיכות מולדובה, אשר הייתה במאות 18–19 בשליטה אוסטרית - בוקובינה - נגזר מעץ הבוק (אשור), וייתכן כי גם שמה של העיר בוצ'אץ'.
עץ זה נתן את שמו גם למקומות מסוימים בגרמניה כמו בוכהולץ, בוכנוואלד, בוכום, בוכולט (Bocholt) וכדומה.

## השפעות שינויי אקלים
במחקר שפורסם בתחילת 2022, נמצא כי שינויי האקלים בעשרות השנים שקדמו ל-2022, גרמו לירידה בשיעורי הצמיחה של העצים שעשויים לרדת עוד יותר בשנים הבאות בעיקר בדרום אירופה ובמרכזה. וככל שתמשיך הירידה בצמיחה ביערות אלה, החיוניים לספיגת גז החממה המזיק פחמן דו-חמצני, היא עשויה להשפיע באופן דרמטי על ההתחממות הגלובלית.

## בתרבות
שמו של העץ מופיע בכותרת ספרה של אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, "עץ היהודים".

## ראו גם

* אשור דרומי
* פאגוס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אלוניים
אשור דרומי

**אשור דרומי** (שם מדעי: *Nothofagus*) הוא סוג יחיד במשפחה **אשורים דרומיים** של עץ מסדרת האלונאים. האשור הדרומי מקורב לעץ האשור, אך מדובר בשני סוגים שונים.

ישנם כ-35 מינים של אשור דרומי, והם נפוצים בחצי הכדור הדרומי (ומכאן מקור השם): דרום אמריקה (צ'ילה וארגנטינה), אוסטרליה, טסמניה, ניו זילנד, גינאה החדשה, וקלדוניה החדשה. עלי העץ משוננים או משוננים חלקית; חלק ממיני העץ נשירים, ואחרים הם ירוקי-עד. פרי העץ הוא אגוז קטן, שטוח או משולש, הגדל בספלולים המכילים 7-2 אגוזים כל אחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1850
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארל לודוויג בלום
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:ניו זילנד: צומח
קטגוריה:צ'ילה: עצים
קטגוריה:ארגנטינה: עצים
קטגוריה:הממלכה האנטארקטית
תרי עשר

**תְּרֵי עֲשַׂר** הוא אחד מעשרים וארבעה ספרי התנ"ך. כפי ששמו מורה (תְּרֵיסָר, **שְׁנֵים־עָשָׂר** בארמית) הספר כולל שנים־עשר ספרי נבואה קצרים שקובצו לספר אחד כדי שלא יאבדו מפאת קוצרם (בלשון התלמוד הבבלי: "איידי דזוטר מירכס" – מתוך שקצר יאבד).

ספר זה מופיע בתנ״ך אחרי ספר יחזקאל (מיקום זה נקבע על ידי בעלי המסוֹרָה, על פי המסרנים המאוחרים) ונכלל בחטיבת הנביאים האחרונים.

## סדר הספרים
נביאי תקופת בית ראשון הם: הושע, יואל, עמוס, עובדיה, יונה, מיכה, נחום, חבקוק, צפניה. נביאי תקופת בית שני הם: חגי, זכריה, מלאכי.

ספרי הנבואה בתרי עשר אינם מסודרים בסדר כרונולוגי. ספר עובדיה, שעל פי חז״ל היה בימי יהושפט ואחאב ולכן קדם לכל נביאי הספר, מופיע אחרי ספר עמוס. ישנם ספרים שבהם אין ציוני זמן, ורק על פי מסורת חז״ל, לשונם ורקעם ניתן לשער את זמנם: יואל, עובדיה, נחום, חבקוק ומלאכי.

סדר הספרים בנוסח המסורה הוא: הושע, יואל, עמוס, עובדיה, יונה, מיכה, נחום, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי.

בתרגום השבעים הסדר: הושע, עמוס, מיכה, יואל, עובדיה, יונה, נחום, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי.

חגי, זכריה ומלאכי הם הנביאים האחרונים ואחריהם 'פסקה הנבואה' (). הנביאים הללו עוסקים בתקופת הבית השני, בקשיים הכרוכים בבניין המקדש השני ובסדרי הפולחן בו.

קיבוצו ועריכתו של ספר זה מיוחסים בתלמוד () לאנשי הכנסת הגדולה, שחגי זכריה ומלאכי עצמם היו מכללם, והסיבה העיקרית בקביעת סדר זה היא סמיכות הפרשיות.

## נביאי תרי עשר
* הושע בן בארי: פעל בתקופת ירבעם בן יואש מלך ישראל. עיקר הספר הוא נבואות תוכחה ופורענות על עם ישראל.
* יואל בן פתואל: ישנן דעות שונות בחז״ל לגבי מקומו ותקופתו, שלא צוינו בתנ״ך. עוסק בנבואה על ארבה שיגיע לארץ ישראל, ובנבואות על אחרית הימים.
* עמוס: חי בממלכת ישראל וכמו הושע בתקופת ירבעם בן יואש מלך ישראל. הספר עוסק בתוכחה ובפורענות, בעיקר על ממלכת ישראל, אך בשונה מהושע מזכיר גם ממלכות שונות ובהן ממלכת יהודה.
* עובדיה: בחז"ל ישנה מחלוקת אם היה מישראל או שהיה גר אדומי. עוסק בנבואת פורענות על אדום. זהו הספר הקצר ביותר מבין תרי־עשר ובתנ"ך בכלל (פרק אחד בלבד). 
* יונה בן אמיתי: סיפורו של יונה בן אמיתי, על פי המדרש תלמידו של אלישע. היחיד מספרי תרי עשר המובא כסיפור, ולא כנבואה.
* מיכה המורשתי: ניבא בימי יותם, אחז וחזקיהו, נבואות על ישראל ויהודה.
* נחום האלקושי: ניבא כמה עשרות שנים לפני חורבן בית ראשון נבואת פורענות על העיר נינוה.
* חבקוק: לא צוינה תקופתו. נבואה קצרה על חורבן ממלכת בבל, לאור חוסר הצדק שבהצלחתם נגד ממלכת ישראל או יהודה. ומזמור שבח והלל קצר. הלשון היא עברית קדומה הדומה לזה שבספר איוב ולשפה הכנענית לבנונית.
* צפניה בן כושי: ניבא בימי יאשיהו. מיוחס לחזקיה המלך. נבואת חורבן ערי פלשת וממלכות מואב ועמון, תקומת ישראל ויהודה בירושלים, ועל אחרית הימים בה יכירו העמים כולם בה׳.
* חגי: מנבא על שבי ציון ששבו מן הגלות בבבל, ומעודד אותם לבנות את המקדש השני למרות הקשיים הכלכליים שפקדו אותם בארץ.
* זכריה בן ברכיה: מנבא אף הוא בסמוך לסיום בניית המקדש השני, ומבטיח כי עם סיומו יחזור השפע הכלכלי לארץ, ושבי ציון יזכו בברכת ה׳.
* מלאכי: ביקורת בימי הבית השני על הכהנים ופועלם הרע, והבטחת טובה באחרית הימים למעטים משארית ישראל המושארים חיים לשם ההכרה בו.

## קישורים חיצוניים

* 
* דניאל שרשבסקי, משפט וחצי על הפרק, מבט קצר על פרקי תרי עשר

## הערות שוליים

*
קטגוריה:12 (מספר)
לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס

200px|ממוזער|שמאל|לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס
**לוּקִיוּס טַרקווִינִיוס פְּרִיסקוּס** (בלטינית: **Lucius Tarquinius Priscus** 616 - 579 לפנה"ס) היה מלכה החמישי של רומא.

הוא הוצג כבנו של פליט יווני שעבר מאטרקויניי באטרוריה לרומא, בעצת אשתו, הנביאה טַנַקְוִיל. הוא מונה לאפוטרופוס של בני אנקוס מארקיוס, והצליח לתפוס את מקומם כיורשי אביהם.

טארקוויניוס היה האחראי לבניית קירקוס מקסימוס, מערכת הביבים הגדולה ויסד את המקדש המשולש בקפיטוליום, פרויקטים שמומנו מהשלל שנלקח מהלאטינים והסאבינים.

סמלים רומיים רבים (אזרחים וצבאיים) מזוהים עם תקופת שלטונו; הוא היה הראשון לחגוג ניצחון רומאי בסגנון אטרוסקי, בלובשו גלימה ארגמנית וזהובה תוך כדי רכיבה על מרכבה שבראשה ארבעה סוסים. בשנה השלושים ושמונה למלכותו נרצח בתחבולות על ידי בניו של אנקוס מרקיוס. חרף כך הייתה בידי אשתו השפעה מספקת כדי להבטיח את מקומו של חתנה, סרוויוס טוליוס, כיורש לכס המלוכה הרומאית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי רומא
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
שער ניקנור

**שער ניקנור** (נקרא גם "שער העליון") היה שער במרכז החומה שהפרידה בין עזרת הנשים לעזרת ישראל בבית המקדש. שער ניקנור היה השער המפואר והמפורסם ביותר מבין שערי המקדש ושימש ככניסה הראשית לעזרה.

## מיקום ומבנה
שער ניקנור מוקם בצידה המזרחי של העזרה במרכז החומה המפרידה בין עזרת הנשים לעזרת ישראל, כנגד פתח האולם ופתח עזרת הנשים. כדי להגיע לשער מעזרת הנשים יש לטפס חמש עשרה מעלות הבנויות בצורת קשת ומעברו השני נמצא דוכן הלווים. משני צידי השער נמצאים פשפשים, שערים קטנים יותר, ומעבריהם שתי לשכות, אחת מצפון ואחת מדרום. הלשכה בצפון היא לשכת פנחס המלביש ומדרום לשכת עושי חביתין. מתחת לשער נמצאות לשכות כלי השיר.
מבחינת קדושה השער נחשב כחלק ממחנה לוויה (עזרת הנשים) ולכן יכלו המצורעים המיטהרים לעמוד תחתיו בשעת טהרתם.

השער היה עשוי נחושת או פליז. על נחושת זו נאמר שהייתה צהובה כזהב, וכך אמר ר' אליעזר על הדלתות: "נחושתן היה מצהיב ויותר יפה משל זהב" (ירושלמי, יומא, י"ט ע"ב), בתלמוד הבבלי לעומת זאת נאמר רק:" ר' אליעזר בן יעקב אומר נחשת קלוניתא הייתה והייתה מאירה כשל זהב" (בבלי, יומא, ל"ח ע"א). בדומה לשאר שערי הר הבית השער היה מורכב משתי דלתות בגובה עשרים אמה (כ- 10 מטרים) ורוחב כל דלת חמש אמות (כ- 2.5 מטרים). בשונה משאר השערים לשער ניקנור הייתה מזוזה מכיוון שדרכו הגיעו ללשכת פרהדרין שבה ישב הכהן הגדול.

## מקור השם
במקורות קיימים שני הסברים שונים לשמו של השער. 

לפי הסבר אחד, שהוא המוכר מבין השניים ומופיע במספר מקורות בתוספתא ובתלמוד, ניקנור היה נדבן יהודי מעשירי אלכסנדריה שנידב דלתות שתשמשנה כשער לבית המקדש ולכן נקראו דלתות אלו על שמו. בתוספתא מסופר כי במהלך המסע מאלכסנדריה התרחש נס לדלתות, ובשל כך גם לאחר שישראל התעשרו וציפו את כל דלתות הנחושת במקדש בזהב, הושאר שער ניקנור ללא ציפוי: 

[שמאל|ממוזער|250px|"העצמות... של נקנר איש אלכסנדריה שעשה את הדלתות" כתובת יוונית שנמצאה על [גלוסקמה במערת ניקנור בהר הצופים.]]
כך או כך, בתוספתא מובא כי יש האומרים שהשער הושאר ללא ציפוי מכיוון שהנחושת שלו נראתה כזהב. פירוש זה נתמך בידי הממצא הארכאולוגי של כתובת ניקנור, בה מוזכר "נקנר אשר עשה את הדלתות".

הסבר שני ופחות מוכר מופיע בברייתא בירושלמי על מסכת יומא:

## הנצחה
רחוב שערי ניקנור ביפו, העיר שבנמל שלה נפלט לפי האגדה אחד השערים מן הים, נקרא על שם שער זה.

## ראו גם
*העזרה
*מערת ניקנור

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

ניקנור
פרינקפס

**פְּרִינְקֶפְּס** (בלטינית: **princeps**, ברבים – principes, פּרִינקִיפֶּס) הוא התואר הרשמי שבו החזיק הקיסר הרומי.

מקור התואר הוא ברפובליקה הרומית, שבה הוכרז מדי 5 שנים (על ידי הקנסורים) פרינקפס סנאטוס – "הראשון בסנאט". בשנת 27 לפנה"ס החליט אוגוסטוס קיסר ליטול תואר זה מתוך כוונה ליצור מראית עין של המשכיות בין שלטונו המוחלט למעשה ובין תקופת הרפובליקה.

מן המילה 'פרינקפס' נגזרה המילה 'נסיך' בכמה שפות אירופיות מודרניות: באיטלקית Principe, באנגלית ובצרפתית Prince, בגרמנית Prinz וכו', וכן המילה "ראשון" או "עיקרי" בשפות רומאניות (למשל principle באנגלית, שהגיעה מ-principle בצרפתית).

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
אמנון ותמר

**אמנון ותמר** הוא שמו הנפוץ של המין **סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי** (שם מדעי: *Viola tricolor*) או **סיגל ססגוני**, צמח בעל פרחים ממשפחת הסיגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי. אמנון ותמר הוא ליתר דיוק מכלוא של V. altaica × V. lutea subsp. sudetica × V. tricolor.

## תכונות

אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים.

פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח.

## שמו העברי של הפרח
הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח אמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: .

בעברית נקרא הפרח בתחילה "סגל". עם זאת, הצעתו של טשרניחובסקי לשינוי שם הפרח גברה על הצעות אחרות שהועלו, כמו הצעתו של יוסף קלויזנר "קטיפנית", בשל רכות הפרח, והצעת ועד הלשון העברית "שרעפת", בהשפעת הצרפתית.

יש הטוענים כי ספרו של אברהם מאפו "אהבת ציון", שגיבוריו הם אמנון ותמר, תרם גם הוא ליצירת הצירוף "אמנון ותמר" ככינוי לזוג אוהבים ולהשתרשות השם "אמנון ותמר" כשם לפרח.

## ראו גם
* מעשה אמנון ותמר

## לקריאה נוספת
* עזריה אלון, **החי והצומח של ארץ ישראל**, משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 12 בעריכת יצחק ארנון, עמוד 215.

## קישורים חיצוניים

* נעמן כספי, אמנון ותמר , באתר הארגון לגננות ולנוף בישראל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-2007
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהנס נאונבורג
קטגוריה:סגליים
קטגוריה:פרחי מאכל
קטגוריה:צמחי גן
תמר

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
עראים

**עראים** (שם מדעי: Laurales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים. סדרה זו קרובה לתחתית העץ האבולוציוני, ונמנית עם הדו־פסיגיים הקדומים יחד עם צמחים כגון מגנוליה, נימפאה ואבוקדו.

העראים מונים כ־85–90 סוגים המרכיבים שבע משפחות. רובם עצים הגדלים באקלים טרופי. הסדרה מיוצגת בארץ על ידי מין יחיד שהוא ער אציל.

שרידים מאובנים ראשונים של העראים שייכים לתחילת הקרטיקון. ייתכן שמוצאה העתיק של הסדרה גרם לכך, שבמהלך התורים איבדו נציגיה את הבסיס המורפולוגי שאיחד אותם מלכתחילה. כיום לא ניתן להצביע על תכונה מורפולוגית משותפת שמאחדת את כל העראים. עובדה זאת הציתה ויכוחים רבים בקרב הבוטנאים אודות תיחום גבולות הסדרה. רק בסוף המאה ה־20 נקבע ההרכב הנוכחי של הסדרה על־סמך בדיקות מולקולריות.

## מיון
המיון המודרני נוטה לכלול ב**סדרת העראים** את המשפחות הבאות:
* עריים (Lauraceae)
* Atherospermataceae
* Calycanthaceae
* Gomortegaceae
* Hernandiaceae
* Monimiaceae
* Siparunaceae

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
1795

__TOC__

## אירועים

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

### שנת 1795 לפי הלוח היוליאני

|}

## קישורים חיצוניים
קוד ספגטי

[שמאל|ממוזער|200px|קערת [ספגטי נראית סבוכה ומבולגנת ומכאן מקור השם קוד ספגטי]]
**קוד ספגטי** הוא כינוי גנאי לקוד של תוכנית מחשב הכתוב באופן לא מובנה, כך שלקורא הנתקל בקוד לראשונה קשה מאוד להתמצא בו, והפקודות הכתובות בו מעורבבות זו בזו כספגטי בצלחת. בשל היותו קוד לא קריא, קשה לשימוש חוזר ומורכב לתחזוקה, הגישה הרווחת היא שקוד הספגטי אינו מקובל ואף מעיד על כישלון מסוים של המתכנת ליצור קוד ברור.

קוד ספגטי נוצר לעיתים קרובות במערכות תוכנה מורכבות, בעקבות יצירת גרסה ראשונית (גם כזו שכתובה היטב) של התוכנה ולאחר מכן הוספת תכונות, ללא אפשרות של תכנון מחדש של קוד מערכת התוכנה (בעיקר עקב אילוצי זמן).

מאפיין טיפוסי של קוד הספגטי הוא שימוש נרחב בפקודת goto (לפני שתכנות מובנה הפך לנורמה מקובלת), המורה למעבד המחשב "לקפוץ" לפקודה הנמצאת בשורה מסוימת, שלא לפי סדר השורות בקוד. ה"קפיצה" הזו עשויה ליצור לולאות תכנותיות - לרוב מותנות, על ידי פקודת if - או שגרות (רוטינות) מלאכותיות, באופן שייקשה לזהותן. אם ממשיכים לעשות שימוש בשיטה הזו לאורך זמן, במהלך תחזוקת אותו קוד, הולכים ונוצרים בו טלאים רבים של פקודות goto, ה"מקפיצים" את המעבד הלוך ושוב ברחבי הקוד, אשר נעשה מסובך ומפותל. בשנת 1968, פרסם אדסחר דייקסטרה את מאמרו המפורסם Structured Programming with go to Statements, בו שלל את השימוש בפקודה זו, ובעקבותיו המושג תכנות מובנה הלך ותפס מאז תאוצה. כיום, השימוש בפקודת goto נחשב לבעייתי בהנדסת התוכנה, ומשתמשים בה רק במקרים חריגים (כגון יציאה מלולאה מקוננת).

על מנת למנוע מקרים של קוד ספגטי בדרך כלל מוסיפים לקוד "comments" - הערות שניתן לכתוב בקוד, אשר המחשב אינו קורא אותן וכך ניתן לכתוב הסבר בכל אורך רצוי על כל פעולה בקוד.

הקשר שבו מקובל ואף יעיל להשתמש בקוד ספגטי, הוא במקרה שבו הבלגן הוא חלק מהמטרה: קוד המכונה של וירוסים נפוצים רווי בדרך כלל בפקודות קפיצה אקראיות למראה, או אפילו אקראיות ממש. טכניקה זו מקשה על איתור הווירוס ועל הניתוח של דרך פעולתו. בנוסף, ישנן תחרויות כתיבת קוד בלתי קריא (למשל Obfuscated C Code); גם כאן, פקודות goto מעלות את מידת האי-קריאות של הקוד.

## דוגמה לקוד ספגטי
דוגמה למקטע קוד ספגטי "קלאסי" בשפת פורטרן:

 10 IF (X.GT. 0.000001) GO TO 20
 X = -X
 11 Y = X*X - SIN(Y)/(X+1)
 IF (X .LT. 0.000001) GO TO 50
 20 IF (X*Y .LT. 0.000001) GO TO 30
 X = X-Y-Y
 30 X = X+Y
 ...
 50 CONTINUE
 X = A
 Y = B-A + C*C
 GO TO 11
 ...

כאשר עוברים על הקוד מלמעלה למטה, ניתן לקבל את הרושם שהשורות בין 10 ל-20 מבצעות יחד פעולה בעלת משמעות. אולם בהמשך ניתן לראות כי ישנה פקודות קפיצה אל פקודה 11, הנמצאת באמצע הקבוצה הזאת.

## ראו גם
*תכנות פרוצדורלי

## קישורים חיצוניים

* אדסחר דייקסטרה, "Go to statment considered harmful", Communications of the ACM,11(3), 147-148, מרץ 1968

## הערות שוליים

קטגוריה:תכנות
אדמונדו דה אמיצ'יס

**אדמונדו דה אמיצ'יס** (באיטלקית: **Edmondo De Amicis**; 21 באוקטובר 1846 – 11 במרץ 1908) היה סופר איטלקי, הידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב".

גדל בעיר טורינו שבצפון איטליה ולאחר בית ספר יסודי עבר לפנימיה צבאית.

הרעיון של השפעה חיובית של חיי צבא כדרך חינוך המעצבת את האדם מבחינה מוסרית ערכית ושליטה עצמית ניכר בכתביו.

יצירתו הספרותית הראשונה הייתה "חיי צבא" שנכתבה ב-1868 שכתב לאחר שהשתתף בקרבות על קוסטוזה.
לאחר מכן המשיך לכתוב כעיתונאי, אף על פי כיום הוא ידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב". את "הלב" תרגם אהרן ליבושיצקי לראשונה לעברית תחת השם "הנודד הקטן" בהוצאת תושיה, פיטרקוב תרנ"ט.

הייתה לו קריירה ארוכה כעיתונאי שכללה בין השאר דיווחים על מסעות בספרד, הולנד, מרוקו וקונסטנטינופול.

## ספריו בעברית
* **הנודד הקטן**, תרגום אהרן ליבושיצקי, הוצאת תושיה, ורשה, תרנ"ט, תרע"ג (לספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית)
* **הלב**, תרגום: מנחם מבשן, א.י. שטיבל, תרפ"ג (ל)
* **מן האפנינים ועד האנדים**, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מין
* **הלב**, תרגום: יום טוב הלמן, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מיין
* **הלב: ספר לבני הנעורים**, תרגום: אברהם בירמן, הוצאת ברונפמן וספרי אייל, ?196
* **האניה שנטרפה: ועוד ספורים**, תרגום: ה. נבר, הוצאת בצלאל, תל אביב

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער איטלקים
קטגוריה:איטלקים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1846
קטגוריה:נפטרים ב-1908
לוח התקופות בארץ ישראל

**לוח התקופות בארץ ישראל** – טבלה זו מסכמת את התקופות העיקריות בהיסטוריה של ארץ ישראל, ומציינת את האירועים המרכזיים בכל תקופה (בתקופות הקדומות יותר, מופיע טווח גילים מעוגל לפי תיארוך רדיומטרי).

לתיאור מפורט של ההיסטוריה, התקופות והאירועים ראה ב**[[היסטוריה של ארץ ישראל]]** ו**[[ארץ ישראל בעת העתיקה]]**.

## ראו גם
*פורטל:ארכאולוגיה של המזרח הקרוב/לוח כרונולוגי - תרבויות המזרח הקרוב/התקופה הנאוליתית עד תקופת הברונזה הקדומה
*פורטל:ארכאולוגיה של המזרח הקרוב/לוח כרונולוגי - תרבויות המזרח הקרוב/תקופת הברונזה הביניימית עד התקופה הפרסית
*פורטל:ארכאולוגיה של המזרח הקרוב/לוח כרונולוגי - תרבויות המזרח הקרוב/התקופה ההלניסטית עד התקופה הביזנטית
*פורטל:ארכאולוגיה של המזרח הקרוב/לוח כרונולוגי - תרבויות המזרח הקרוב/התקופה הערבית עד התקופה העות'מאנית
* ארץ ישראל בעת העתיקה
*התקופה הפרהיסטורית באזור הלבנט
* היסטוריה של ארץ ישראל
* היסטוריה של עם ישראל
* כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל

## קישורים חיצוניים
* ציר הזמן באתר ynet
*תקופות בהיסטוריה של עם ישראל באתר מט"ח.
*תקופות בארץ ישראל באתר עידן התנ"ך

## הערות שוליים

*
תקופות בתולדות ארץ ישראל
אמריציום

**אָמֶרִיציוּם** (גם: אָמֶרִיקְיוּם; Americium) הוא יסוד כימי מתכתי רדיואקטיבי מלאכותי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי Am ומספרו האטומי 95. היסוד הטרנס-אורני השלישי.

## מאפיינים מרכזיים
צבעו של האמריציום לבן עד כסוף, אשר דוהה במגע עם אוויר. מצב החמצון הנפוץ ביותר שלו הוא (3+).

לאמריציום יש 18 איזוטופים, כולם רדיואקטיביים. בעלי אורך החיים הגדול ביותר הם 243Am, עם זמן מחצית חיים של 7,370 שנים, ו-241Am, עם זמן מחצית חיים של 432.2 שנים. כל שאר האיזוטופים בעלי זמן מחצית חיים של פחות מ-51 שעות, וזה של מרבית אלו קטן מ-100 דקות.

## שימושים
עקב הסיכון הנובע מהרדיואקטיביות שלו וכן בשל היותו קשה לייצור, לאמריציום אין שימושים רבים. עם זאת, יש לו שימוש בכמויות מזעריות בגלאי עשן; כמו כן, יש לו שימוש כמקור לקרינת גמא ונייטרונים.

## היסטוריה
האמריציום יוצר לראשונה בשלהי שנת 1944 באוניברסיטת שיקגו על ידי צוות בראשות גלן סיבורג. הצוות הצליח לייצר את האיזוטופ **<sup>241</sup>Am** על ידי הפגזת פלוטוניום בנייטרונים, באופן הבא:

\ ^{239} Pu + ^1 _0 n \rarr ^{240} Pu;  
\ ^{240} Pu + ^1 _0 n \rarr ^{241} Pu \rarr ^{241} Am + e^- 

את שמו קיבל האמריציום על שם היבשת אמריקה, באנלוגיה ל"שכנו" מלמעלה בטבלה המחזורית, אירופיום.

## קישורים חיצוניים

*האמריציום באתר Webelements
*

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
קטגוריה:יסודות טרנס-אורניים
מיקרולית

שמאל|ממוזער|220px|
בארכאולוגיה, **מִיקְרוֹלִית** (מיוונית, "אבן זעירה") הוא נתז אבן מאורך ובעל ממדים קטנים, אשר שוברר (סותת בעדינות לקבלת צורה מסוימת או ליצירת צד נוח לתקיעה בידית) ונעשה בו שימוש כחלק מכלי. אין הגדרה קבועה לגודל הלהבונים המוגדרים כמיקרוליתים. בדרך כלל מסווגים ככאלה להבונים באורך של חמישה ס"מ ופחות. שימוש נדיר נעשה במיקרוליתים כבר במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה והתקופה הפלאוליתית העליונה ומקבילותיהן האפריקאיות. עם זאת, המיקרוליתים מזוהים בעיקר עם התקופה שלאחר העידן הפלאוליתי, התקופה האפיפלאוליתית בצפון אפריקה ומערב אסיה והתקופה המזוליתית באירופה. בארץ ישראל השימוש במיקרוליתים מגדיר את הראשונה, שהתחילה לפני כ-23,000 אלפי שנים. בדרך כלל שימש המיקרולית כחלק מכלי עץ או עצם מורכב יותר, למשל מגל, חץ ודומיהם.
חומר הגלם הפופולרי ביותר ליצור המיקרולית היה הצור בזכות חדותו והתאמתו לסיתות, אולם נמצאו עדויות לשימוש באובסידיאן. המיקרוליתים נוצרו מלהבונים, שנקטמו או שובררו מלהבים, או הותזו כבר כלהבון מגרעין הצור. קיימים מיקרוליתים בעלי צורה גאומטרית מוגדרת המתקבלת על ידי השברור, כטרפז, משולש וסהרון. 

צורת המיקרולית וטכניקת יצורו מהווים סמן של קבוצות ציידים־לקטים, ובכך מסייעים בתיארוך והבדלה בין תרבות אחת לשנייה. לדוגמה, בתקופה האפיפלאוליתית של ארץ ישראל מוגדרות (בין השאר) התרבות הכבארית, לפי מיקרוליתים משובררים בפאה הצרה שלהם; התרבות הכבארית הגאומטרית לפי מיקרוליתים גאומטריים - טרפז ומלבן; והתרבות הנאטופית לפי מיקרוליתים משובררים לצורת סהרון. תוצר לוואי של תהליך יצור המיקרולית בחלק מהתרבויות היא הנקר המיקרוליתי (Microburin). 

## לקריאה נוספת

*Belfer‐Cohen, A., & Goring‐Morris, N. (2002). Why microliths? Microlithization in the Levant. Archeological Papers of the American Anthropological Association, 12(1), 57-68.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי אבן פרהיסטוריים
קטגוריה:התקופה האפיפלאוליתית
קטגוריה:התקופה המזוליתית
אמפיתיאטרון

[שמאל|ממוזער|250px|[אמפיתיאטרון ארל|האמפיתיאטרון הרומי בארל, כיום בצרפת]]
**אמפיתיאטרון** (מכונה בעברית גם "**אמפי**") הוא מבנה גדול ופתוח המשמש להצגות, מופעים, תחרויות ספורט וכדומה. האמפי-תיאטרון הוא המצאה רומית שמקורה בתיאטרון ביוון העתיקה. 
מקור המלה יווני: "אמפי" αμφί = "דו-", "משני צדדים", או "מסביב", ו"תיאטרון" θέατρον  = "מקום צפייה".

## האמפיתיאטרון הקלאסי
[שמאל|ממוזער|250px|האמפיתיאטרון הרומי ב[בית שאן]]
השם "אמפי-תיאטרון" ניתן במקור למבנים ציבוריים מהעת העתיקה (בעיקר מתקופת האימפריה הרומית) ששימשו לספורט עם צופים או למופעי צפייה אחרים.

ההבדל העיקרי בין אמפיתיאטרון לתיאטרון רומי, בנוסף להבדל בשימוש, הוא שהאמפי הוא עגול או עגלגל, בעוד שהתיאטרון צורתו חצי עיגול. האצטדיון היה שונה מהאמפי בגודלו ובצורתו, שהייתה בדרך-כלל מוארכת יותר.

האמפי המוכר ביותר בעולם הוא הקולוסיאום שברומא, שבנייתו החלה בשנת 72 לספירה. ברחבי העולם נותרו כ-75 אמפיתיאטראות רומיים, המפוזרים ברחבי שטחי האימפריה הרומית -- בין השאר באיטליה, אלבניה, אנגליה, בולגריה, גרמניה, הולנד, ויילס, יוון, ישראל, ספרד, צרפת, קפריסין, קרואטיה, ובתוניסיה.

## אמפיתיאטראות מודרניים
[ממוזער|250px|התיאטרון ב[קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים]]
כיום השתרשה טעות בשימוש במונח "אמפיתיאטרון" גם לתיאור מקומות פתוחים, בדרך-כלל בצורת חצי-עיגול, בעלי תכנון אקוסטי המתאים לקיום מופעים כגון מופעי מוזיקה או תיאטרון. בישראל חלקם מכונה לעיתים גם "אמפיפארקים". 

המונח **אמפיתיאטרון טבעי** משמש לתיאור מקומות המשמשים לקיום מופעי מוזיקה או תיאטרון, שנוצרו באופן טבעי – למשל, על צלע הר.

## טבלת השוואה בין תיאטרון רומי לאמפיתיאטרון

## ראו גם
*אדריכלות רומית
*אצטדיון

## קישורים חיצוניים

* התיאטרון בעולם הקלאסי גילי חסקין
* 
* 
* 

*
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:אדריכלות רומית
קטגוריה:תיאטרון
מרק אנטוקולסקי

שמאל|ממוזער|200px|דיוקנו של מרק אנטוקולסקי
**מרק** (**מרדכי**) **אנטוֹקוֹלסקי** (ברוסית: **Марк Матвеевич Антокольский** (בכתיב שנהג בזמנו: Маркъ Матвѣевичъ Антокольскій); 2 בנובמבר 1840 – 26 ביולי 1902) היה פסל וצייר יהודי רוסי ליטאי.

## קורות חיים

נולד בשם **מרדכי אנטוקולסקי** באנטוקול, פרוור של העיר וילנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (מכאן שם משפחתו), אחד מתוך שמונת הילדים של מתתיהו אנטוקולסקיה וקיילה-חנה (לבית קצנלנבוגן). הוריו ניהלו מסעדת פועלים. משפחת אנטוקולסקי הייתה משפחה אדוקה ודי ענייה. הוא לא למד באורח מסודר, אבל כישרונו המובהק התבלט מאז ילדותו. בזכות זאת, והודות למאמציהם של כמה בעלי אמצעים וכוונות טובות שהכירו בכישרונו, נשלח אל האקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג. הוא התפרסם מאוד בחוגי האמנות ברוסיה ואחר כך גם במערב אירופה. בשנות חייו האחרונות יצא לפריז, וזכה שם לתהילה רבה. 

אנטוקולסקי סבר כי היהודים הזניחו את האמנויות הפלסטיות, וביקש להקים בית-ספר לאמנות יהודית. שניים מתלמידיו אכן עשו זאת: בוריס שץ, אשר למד אצלו בשנת 1889 וייסד לימים את "בצלאל", בית-הספר הגבוה לאמנות בישראל, ואיליה גינצבורג, שהקים בפולין בית-ספר שנסגר ב-1941 על רקע מלחמת העולם השנייה.

אנטוקולסקי, שנחשב הפסל היהודי הראשון, פיסל דיוקנאות ותבליטים של אישים רבים ובהם איוואן האיום, לב טולסטוי, טורגנייב וברוך שפינוזה. פסל מפורסם נוסף שלו הוא פסלו של מפיסטו. לאחר מותו, ביקשה העיר סנקט פטרבורג לזכות להיות למקום קבורתו, וכיום קברו נמצא בבית עלמין היהודי של העיר.

על שמו של אנטוקולסקי נקראים רחוב בתל אביב (לא הרחק מבניין העירייה), רחוב בשכונת נווה בצלאל בירושלים ורחוב בווילנה.

בשנת 1872 התחתן אנטוקולסקי עם הניה אלטוב, בתו של סוחר יהודי אמיד. לזוג נולדו שלושה ילדים: אסתר, אלכסנדרה ולב. לאחר מותו של מרק אנטוקולסקי התגוררה האלמנה עם ילדיה בצרפת.

## לקריאה נוספת
* [ד[וד] מגיד](https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%93%D7%95%D7%93_%D7%9E%D7%92%D7%99%D7%93), **הפרופיסור מרדכי בן מתתיהו אנטוקולסקי: קצור תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה מלאכת המחשבת עד היום הזה**, ורשה: [חמו"ל], תרנ"ז.
* מרדכי אנטוקולסקי, **זכרונות וצרור מכתבים**; תרגם מרוסית: י"ד אברמסקי; סוף-דבר מאת מרדכי נרקיס; בלוויית תמונות מיצירות האמן, ירושלים: מוסד ביאליק ('דברי אמנים'), תשי"ב.


* Musya Glants, *Where Is My Home?: The Art and Life of the Russian-Jewish Sculptor Mark Antokolsky, 1843-1902*, Lanham, MD: Lexington Books, a division of Rowman & Littlefield Publishers, 2010.


## קישורים חיצוניים

250px|ממוזער|שמאל|שלט רחוב מרק אנטוקולסקי בווילנה
* 'אנטוקולסקי, מרדכי (מארק)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 115 (, תמונה 1313).
* 
* 
* 
* 

מיצירתו:
* "מפיסטו"

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים יהודים רוסים
קטגוריה:ציירים יהודים רוסים
קטגוריה:אמנים יהודים ליטאים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בית הקברות פראוברז'נסקי היהודי
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1843
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1902
RRNA

שמאל|ממוזער|300px|מודל ממוחשב של יחידה 50S של ריבוזום פרוקריוטי. בכחול: חלבונים; בכתום: rRNA

**rRNA** (קיצור באנגלית של **Ribosomal RNA**; בעברית: **רנ"א רִיבּוֹזוֹמִי**) הוא אחד מסוגי ה-RNA הנמצאים בתאיהם של יצורים חיים.

ה-rRNA, יחד עם מספר חלבונים, הקשורים יחדיו בקשרי גופרית, מרכיב את הריבוזומים, האברונים בהם מיוצרים כל החלבונים בתא לפי תבנית הנוקלאוטידים שנושא ה-mRNA. עקב מספרם הרב של הריבוזומים, מהווה ה-rRNA בין 80% ל-90% מהמסה הכוללת של ה-RNA בתא ומקודד על ידי גנים רבים.

## ייצור rRNA
בחיידק *[[Escherichia coli]]* קיימים שבעה גנים המקודדים ל-rRNA; באאוקריוטים פשוטים קיימים בין 100 ל-200 גנים כאלו, וביצורים מפותחים—כמה מאות. ביצורים איקריוטיים נמצאים הגנים המקודדים ל-rRNA ברובם באזור מסוים בגנום; אל אזור זה, הקרוי לעיתים **rDNA**, נצמד הגרעינון, אברון שתפקידו לסנתז את הריבוזומים. אזורי ה-rDNA מפוזרים בגנום האנושי על גבי חמישה כרומוזומים.

הריבוזום מורכב מיחידה גדולה ומיחידה קטנה; היחידות כשלעצמן מורכבות ממספר גדילי rRNA נפרדים.
מספר גדילים שונים של rRNA מקוּדדים על ידי גן בודד; גן זה עשוי לקודד ל-rRNA של היחידה הקטנה ושל היחידה הגדולה יחדיו; סידור הגדילים השונים מתבצע לאחר השעתוק. הגנים משועתקים לשתי יחידות והריבוזום מסודרים באשכולות על גבי ה-DNA. ריבוי הגנים ביצורים השונים שהוזכר לעיל הוא למעשה הכפלה של גנים אלו; ביצורים מפותחים קיימים מאות עותקים זהים של הגנים ל-rRNA.

לאחר שעתוק הגנים ל-rRNA נוצר באיקריוטים תעתיק המכונה **pre-rRNA**, "קדם rRNA". תעתיק זה עובר מספר תהליכי עיבוד לפני קבלת ה-rRNA הסופי. תהליכי העיבוד, המתרחשים בגרעינון, מתבצעים בעיקר על ידי RNA") snoRNA גרעינוני קטן"). תהליכי העיבוד כוללים:
* חיתוך של ה-pre-rRNA לגדילים קטנים יותר. כל גן מקודד באופן משותף, כאמור, לגדילי rRNA המשתייכים ליחידה הקטנה וליחידה הגדולה של הריבוזום. לאחר השעתוק נחתך ה-pre-rRNA לגדילים המתאימים
* שינויים בנוקלאוטידים. ב-rRNA קיימים ריבונוקלאוטידים מיוחדים התורמים למבנה המרחבי של הריבוזום. כך, למשל, מומר הבסיס אורציל באיזומר פסאודואורציל. בנוסף מתבצעת מתילציה במקומות שונים ב-rRNA.

ביצורים איקריוטיים מוקדש האנזים RNA פולימראז I לשעתוקם של הגנים המקודדים ל-rRNA (את הגנים המקודדים לחלבון משעתק RNA פולימראז II, ואת הגנים ל-tRNA, וכן לסוג בודד של rRNA, משעתק RNA פולימראז III). הקדשת אנזים ייחודי לייצור rRNA מבטיח ייצור מהיר ויעיל ואספקה שוטפת של הכמויות הרבות של rRNA הדרושות לקיום התא. RNA פולימראז I נקשר אך ורק לקדמים השייכים לגנים של rRNA, ולפיכך "דעתו אינה מוסחת" על ידי שאר הקדמים בגנום.

## תפקיד
גודלם של גדילי rRNA המרכיבים את היחידה הקטנה של הריבוזום נע בין 1500 ל-1900 נוקלאוטידים. ה-rRNA של היחידה הגדולה מונה בין 2900 ל-4700 נוקלאוטידים. ה-rRNA מהווה תשתית למבנה הריבוזום ומקנה נקודות אחיזה לחלבונים הרבים הבונים את הריבוזום. עם זאת, ל-rRNA גם תפקיד קטליטי: הוא מזרז את התגובה המביאה ליצירת קשר פפטידי בין חומצות האמינו. במשך שנים סברו החוקרים כי חלבוני הריבוזום אחראיים לכך; גילוי הפעילות הקטליטית של rRNA חולל מהפכה בביולוגיה המולקולרית. rRNA חיוני, לפיכך, לבניית החלבון.

ה-rRNA הוא בעל קצב שינוי מאוד איטי, ולפיכך משמש בקביעת מרחקים פילוגנטיים (קרבה אבולוציונית) בין ממלכות ומערכות בעולם החי. למרות הצורך בכמות רבה של rRNA בתא, התגלה כי בזבוב הפירות ובצפרדע ניתן להשתיק או למחוק כמחצית מהגנים המקודדים ל-rRNA מבלי שייגרם נזק ליצור.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חומצות גרעין
קודון

שמאל|ממוזער|250px|סכימה של כל הקודונים וחומצות האמינו שהם מקודדים אליהם
שמאל|ממוזער|250px|סדר הופעת שבעה קודונים על קטע קצר ב-mRNA
**קודון** הוא רצף של 3 נוקלאוטידים שנמצא ב-DNA וב-mRNA, המקודד לחומצת אמינו מסוימת או לסיום התרגום. החומר התורשתי נקרא בשלשות נוקלאוטידים הנקראות קודונים, לפי כללי הקוד הגנטי. מסיבה זו גורמת מוטציית הוספה או החסרה להסטת מסגרת, המשבשת את קריאת הגן ממקום המוטציה והלאה.

מתוך 64 הקודונים המתקבלים מצרופים שונים של ארבעת הבסיסים החנקניים המצויים בחומר התורשתי, 61 מקודדים ל-20 חומצות האמינו, ועל כן רוב חומצות האמינו מקודדות על ידי יותר מקודון אחד. גמישות זו באה לידי ביטוי בעיקר בנוקלאוטיד השלישי, ולכן לעיתים קרובות מוטציות בנוקלאוטיד זה לא יובילו לשינוי במבנהו הראשוני של החלבון (דהיינו, רצף חומצות האמינו המרכיבות אותו) כלל. שלושת הקודונים הנותרים משמשים כקודוני סיום המקודדים לסיום תהליך התרגום.

הקודון AUG משמש, בנוסף לקידוד למתיונין כקודון פתיחה, המציין היכן יש להתחיל את התרגום. כל חלבון למעשה מתחיל בחומצה האמינית מתיונין אלא אם כן מיד לאחר ייצורו הוא עובר תהליך הקוטע ממנו חומצה אמינית זו.

בחלק מהתאים בהם יש חומצה אמינית לא שגרתית שמשולבת בחלבונים, אחד מהקודונים המקודד באופן שיגרתי להפסקת ייצור החלבון, מקודד בתאים אלה לאותה חומצה אמינית בלתי שגרתית. לדוגמה, בתאים שבהם יש סלנוציסטין, הקודון UGA מקודד לחומצה אמינית זו ולא להפסקת ייצור החלבון.

## הערות שוליים

קטגוריה:גנטיקה מולקולרית