המלאך הנופל (אלכסנדר קבנל)

**המלאך הנופל** (בצרפתית: **L’Ange Déchu**) הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי אלכסנדר קבנל, שהושלם בשנת 1847. היצירה מתארת את לוציפר, מיד לאחר גירושו מגן עדן, כשהוא שרוי בתחושת כאב, גאווה פצועה ובדידות. הציור נחשב לאחת מיצירות המפתח של קבנל, ומהווה שילוב יוצא דופן בין אידיאלים נאו-קלאסיים לבין רגש אנושי עז.

## רקע
אלכסנדר קבנל נולד בעיר מונפלייה בשנת 1823. הוא למד באקול דה בוזאר בפריז והיה תלמידו של פרנסואה אדואר פיקו, צייר נאו-קלאסי. בהמשך הפך לחבר באקדמיה לאמנויות יפות ולמורה מוערך באקדמיה. קבנל נפטר בפריז בשנת 1889.

הציור נוצר כשהיה קבנל בן 24 בלבד, במסגרת לימודיו באקדמיה הצרפתית. הוא הוצג לראשונה בסלון פריז בשנת 1847 וזכה לשבחים בזכות שליטתו הטכנית, הבחירה הנועזת בנושא, והעומק הרגשי המובע בו.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את לוציפר מיד לאחר נפילתו מגן עדן. הוא יושב על הקרקע, גופו החשוף למחצה מתוח וידיו שלובות סביב ברכיו. ראשו נטוי הצִדה ומבטו מופנה הרחק. עיניו האדומות מבטאות תערובת של עלבון, תסכול וכאב עמוק. האור בציור ממוקד בגופו של לוציפר, בעוד הרקע כהה ומטושטש, דבר המחזק את תחושת הבידוד.
שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים| תקריב, המתאר את לוציפר במצב של זעם.
עיניו של לוציפר מהוות מוקד רגשי מרכזי. הן אינן מזילות דמעות בפועל, אך מביעות כאב כבד ובלתי מדובר – מבט שמכיל גאווה, עלבון, שתיקה ופגיעות. מדובר ב"דמעות שלא זלגו", המבליטות את המאבק הפנימי והשליטה העצמית של הדמות ברגע של שבר.

## תהליך היצירה
*המלאך הנופל* נוצר במהלך לימודיו של קבנל באקדמיה בפריז. הוא מהווה ביטוי מוקדם לכישוריו הטכניים ולנטייתו לעסוק בתמות פסיכולוגיות ותאולוגיות. הציור הוצג בסלון הפריזאי של 1847 וסימן את פריצת הדרך הציבורית של האמן.

## קומפוזיציה וסגנון
הקומפוזיציה מתמקדת בגוף הדמות, שמוצג בהתאם לאידיאלים של הרנסאנס והאקדמיה: אנטומיה מדויקת, תנוחה דרמטית ותאורה רכה. תנוחתו הסגורה והמתוחה של לוציפר שוברת את תחושת הגבורה, ומבליטה את השברון הפנימי. קבנל מצליח לשלב בין ייצוג קלאסי של יופי לבין רגש מורכב.

## פרשנות
קבנל בחר לתאר את לוציפר לא כמרדן, אלא כישות מתבוננת בעצמה לאחר הנפילה. זהו אינו תיאור של חטא, אלא של תוצאה - של תבוסה שקטה, של פגיעות פנימית ושל בדידות עמוקה. לוציפר מתואר כדמות טראגית שאינה מעלה פחד או תיעוב, אלא מעלה אמפתיה. הכאב שהוא חווה מתבטא דרך גופו המתוח ותנוחתו הסגורה, אך עיקרו נמצא במבטו.

עיניו של לוציפר הן מוקד רגשי ביצירה. הן מביעות "דמעות שלא זלגו" – מבע עצור של כאב פנימי, שלא מוצא פורקן. היעדר הדמעות הממשיות מחזק את תחושת השליטה העצמית של הדמות, שמעבר לסערת רגשותיה, שומרת על הדרת כבוד שקטה. המתח בין גאווה לחרטה, בין יופי על-אנושי לכאב פנימי – הוא שמעניק לדמות מורכבות רגשית לא שכיחה ביצירות מן הז'אנר הדתי.

[250px|ממוזער|שמאל|[הולדת ונוס (קבנל)|הולדת ונוס, (1863) מאת אלכסנדר קבנל - אחת מיצירותיו הידועות של האמן, המציגה דמות מיתולוגית באסתטיקה קלאסית, תוך הדגשת אידיאל היופי האקדמי, בדומה לייצוג הגוף בציור "המלאך הנופל".]]
## השפעות והשוואות
ביצירה ניכרת השפעה ישירה ממיכלאנג'לו, בעיקר באופן תיאור הגוף הגברי – הדגשת שרירים, מתח פנימי בתנוחה, ושילוב של עוצמה פיזית עם הבעה נפשית. דמותו של לוציפר מזכירה דמויות רנסאנסיות קלאסיות אשר שואבות את כוחן דווקא מהשבר שבו הן מצויות.

השוואה נוספת שנעשית היא לסגנונו של ויליאם אדולף בוגרו, שפעל אף הוא במאה ה־19, והתמחה בציור דמויות מיתולוגיות ודתיות תוך שמירה על אידיאל יופי, רכות והבעה רגשית. גם בוגרו, כמו קבנל, שילב בין אקדמיזם קפדני לבין ביטוי רגשי מאופק.

קבנל היה תלמידו של פרנסואה אדואר פיקו, אחד מאמני האקדמיה החשובים בזמנו. פיקו התמקד אף הוא בדמויות דתיות־מיתולוגיות תוך שמירה על צורה אידיאלית. המורשת האקדמית שעברה מפיקו לקבנל באה לידי ביטוי במבנה הקומפוזיציוני, בצבעוניות המאוזנת, ובתפיסת האסתטיקה הקלאסית.

יצירות נוספות של קבנל מחזקות את מגמות הסגנון והעיסוק בתכנים דומים. בציורו הולדת ונוס מוצגת דמות מיתולוגית במלוא אידיאל היופי הקלאסי.

## הקשר תרבותי
במאה ה־19 התפתחה גישה אמנותית שביקשה לייחס לדמויות דתיות ומיתולוגיות עומק פסיכולוגי. קבנל בחר להציג את לוציפר בדיאלוג פנימי ולא במעמד מוסרני. הציור משקף את מגמות הרומנטיקה המאוחרת ואת החיפוש אחרי אמת רגשית, תוך שמירה על אידיאל קלאסי של יופי.

## ביקורת
בעת הצגתו לראשונה בסלון של פריז בשנת 1847, זכה הציור *המלאך הנופל* לתשומת לב חיובית בזכות שליטתו הטכנית של קבנל והבחירה הלא שגרתית בדמותו של לוציפר. המבקרים ציינו את הדיוק האנטומי, הקומפוזיציה המאוזנת והיכולת להעביר רגש אנושי עמוק באמצעים קלאסיים.

הציור עורר עניין נוסף בשל היותו חריג ביחס לתיאורים דתיים מקובלים של לוציפר. במקום להציגו כישות אפלה ומפלצתית, הציור מעניק לו מבט סימפתטי, כאוב, כמעט אנושי. בחירה זו נתפסה בזמנו כפרובוקטיבית, שכן היא מעבירה מסר מורכב על גאווה, חטא ונפילה שאינו בהכרח מוסרני.

בעשורים האחרונים, ממשיך הציור לעורר עניין בקרב חוקרי אמנות, אוצרים וקהל רחב. הוא מוצג פעמים רבות לא כדימוי תאולוגי, אלא כביטוי של מצב נפשי - של הכרה בכישלון, של ניכור, ושל מאבק בין עוצמה לפגיעות. הציור, המתאר מלאך שגורש מהשמיים על ידי אלוהים, מציג את לוציפר העצוב, ידיו שלובות ודמעות זולגות מעיניו. הוא שוכב על האדמה, עירום, בעוד מלאכים עפים בשמיים למעלה כדי להראות את כבוד האל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלאכים באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:השטן באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:אלכסנדר קבנל: ציורים