open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ואסיל סיחארולידזה

**ואסיל (דוד) סיחארוּלידזֶה** (בגאורגית: **ვასილ (დავით) სიხარულიძე**; נולד ב-30 במאי 1968) הוא פוליטיקאי ודיפלומט גאורגי שכיהן בעבר כשר ההגנה של גאורגיה.

סיחארולידזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). עם סיום חוק לימודיו, בשנת 1993, הוא עבר ללמוד בחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, שם למד עד לשנת 1995. לאחר שכיהן תקופה קצרה כמנהל ביצועי המועצה האטלנטית של גאורגיה, ארגון-גג המפגיש ארגונים לא ממשלתיים העוסקים במיזוג האירו-אטלנטי, עבד סיחארולידזה, בשנים 1996–2000, עבור הפרלמנט של גאורגיה כמומחה מוביל מיוחד להגנה וביטחון של גאורגיה. בין השנים 2000–2002, הוא עמד בראש מחלקת נאט"ו במשרד החוץ של גאורגיה וכיהן כסגן ראש כוח המשימה הגאורגי לנאט"ו בבריסל. בשנת 2004, הוא עבד עבור המועצה לביטחון לאומי של גאורגיה ובין השנים 2005–2006 כסגן שר ההגנה של גאורגיה .

במרץ 2006, מונה סיחארולידזה לתפקיד דרגת שגריר מיוחד ומוסמך  Extraordinary and Plenipotentiary) של גאורגיה לארצות הברית קנדה ומקסיקו. בדצמבר 2008 הוא הוחזר לגאורגיה ומונה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה במקום דוד קזרשווילי, שעל תפקודו במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט של אותה שנה ספג ביקורת מידי האופוזיציה.

## קישורים חיצוניים

* ואסיל סיחארולידזה, באתר משרד ההגנה של גאורגיה, 
* ואסיל סיחארולידזה, באתר שגרירות גאורגיה לארצות הברית, קנדה ומקסיקו, 
* , 3.3.2009, ynet

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בקנדה
קטגוריה:שגרירים במקסיקו
קטגוריה:שרי ההגנה של גאורגיה
קטגוריה:שגרירי גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1968
טקווארצ'לי (מחוז)

**מחוז טקווארצ'לי** (בגאורגית: **ტყვარჩელის რაიონი**; באבחזית: **Тҟәарчал араион**; ברוסית: **Ткуарчалский [[ראיון (חלוקה מנהלית)|район]]**) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר טקווארצ'לי משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי, שאוכלוסייתה המחוז מונה 14,777 תושבים. על פי החלוקה המנהלית של גאורגיה נכלל שטח המחוז חלקו בנפת אוצ'מצ'ירה וחלקו בשטח נפת גאלי.

הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל מוכרת בעולם רק על ידי רוסיה וניקרגואה. מכאן שגם החלוקה המנהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הוא במעמד יתר נפות גאורגיה.

המחוז נוסד בשנת 1995 על פי החלטת הממשל הבדלני של אבחזיה.

## כלכלה
שמאל|ממוזער|250px|העברת פחם שנחצב בטקווארצ'לי
הענף הכלכלי הראשי של טקווארצ'לי היה מאז ומעולם כריית פחם, אף על פי שכיום מכרות הפחם הסובייטיות סגורים ופחם נחצב ממחצבה רק על ידי חברת טאמסאש, בבעלות טורקית-אבחזית, המשמשים בשיטת "חפירה פתוחה". תשלומי המס של חברת טאמסאש מהווים 75% מהכנסות מחוז טקווארצ'לי כולו. יחד עם זאת, נמתחה ביקורת על החברה בגין הזנחת ענייני איכות הסביבה.

בנוסף לכך מתוכננת בנייתו של מבנה מלט חדש, לקראת אולימפיאדת סוצ'י שתערך בחורף 2014. גאורגיה אינה מכירה בהשקעות אלה באבחזיה ורואה אותן כבלתי חוקיות והפרה של ההגבלות שהוטלו על ידי חבר המדינות בשנת 1996 ואף עצרה, במים הטריטוריאליים של גאורגיה, מספר ספינות שהחזיקו מטען של פחם שהוטען בטקווארצ'לי, פעולה שהביאה את חברת טאמסאש לסף פשיטת רגל.

## דמוגרפיה

במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2003 התגוררו בטקווארצ'לי 14,777 איש מתוכם 5,578 (37.8%) אבחזים, 8,155 (55.2%) גאורגים, 726 (4.9%) רוסים, והיתר ארמנים יוונים, אסטונים ואוקראינים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

טקווארצ'לי
קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי

"**חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי**" (אנגלית: The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living) הוא פסל משנת 1992 מאת האמן האנגלי דמיאן הירסט. העבודה נוצרה במימונו של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi), אספן אמנות אנגלי בולט, והוצגה לראשונה בתערוכה שנקראה "אמנים בריטים צעירים" שארגן. העבודה מורכבת מ"כריש טיגריסי, זכוכית, פלדה, תמיסה של 5% פורמלין, 213x518 x213 ס"מ."

בשנת 2004 נמכרה העבודה לאיש העסקים ואספן האמנות האמריקאי סטיב כהן תמורת שמונה מיליון דולר, הסכום השני בגבהו ששולם עד אז ליצירת אמנות של אמן חי.

## הקונספט
עיתון הניו יורק טיימס תיאר את עבודת האמנות ב-2007:


File:Shark83.JPG
File:Shark84.JPG

## ריקבון והחלפת הכריש
לצורך עבודתו הזמין האמן את הכריש מדייג אוסטרלי תמורת 6,000 יורו. האמן ביקש "משהו גדול מספיק כדי לטרוף אותך". מאחר שהכריש השתמר בצורה גרועה, החלה להתפתח עכירות בחלקים מהמעטפת שלו. בשנת 1993 הגלריה הוציאה את קרביו של הכריש ומתחה את עורו על תבנית פיברגלס. אולם הירסט טען ש"זה לא נראה מפחיד...אפשר לראות שהוא לא אמיתי. אין לו משקל". לאחר שנודע לו כי הגלריה עומדת למכור את היצירה לסטיבן א. כהן, הוא הציע להחליף את הכריש. כריש נוסף נתפס (בגיל מוערך של כ 25–30 שנה), ומדען ומשמר דגים מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) הזריק לכריש פורמלין והשרה אותו בתמיסת פורמלין בוויטרינה המקורית שלו למשך שבועיים.

הירסט הכיר בפרדוקס הפילוסופי המכונה ספינת תסאוס, בנוגע לשאלה אם מדובר באותה עבודת אמנות. הוא השיב:

## תגובות
ממוזער|200px|"'''כריש מת אינו אמנות'''", 2003, 'הגלריה הבינלאומית לסטקיזם'
בשנת 2004 במהלך נאום ב, מבקר האמנות רוברט יוז השתמש ב*חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי* כדוגמה עיקרית לתופעה הבינלאומית של שוק האומנויות של זמנו שהפכה ל"שפל תרבותי". מבלי להזכיר את עבודת האמנות או את האמן, טען כי משיכת מכחול בצווארון תחרה בציור של ולסקס עשויה להיות רדיקלית יותר מאשר כריש "עגמומי ומתפורר במכל שלו בצד השני של התמזה".

הירסט השיב לאדם שאמר שכל אחד היה יכול לעשות עבודת אמנות שכזו ב- "אבל לא עשית זאת, הלא כך?"

בשנת 2003, תחת הכותרת "כריש מת אינו אמנות", 'הגלריה הבינלאומית לסטאקיזם' הציגה כריש, שהוצג לראווה לראשונה כשנתיים לפני יצירתו של הירסט בחנות "ג'.די. אספקת מוצרי חשמל" של אדי סונדרס משכונת שורדיץ', ושאלה "אם הכריש של הירסט הוכר כעבודת אמנות גדולה, איך זה שהכריש של אדי שהוצג שנתיים לפניו לא הוכר ככזה? ייתכן ויש לנו כאן אמן גאוני שלא קיבל הכרה, שביצע זאת ראשון, או שכריש מת בכלל אינו אמנות?" הגלריה הציעה כי הירסט קיבל את הרעיון לעבודה שלו מחלון הראווה בחנות של אדי.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1992
קטגוריה:כרישאים בתרבות
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:פסלים (יצירות)
שלמה קניבסקי

[ממוזער|250px|הרב שלמה קניבסקי עם סבו הרב [יוסף שלום אלישיב]]
250px|ממוזער|הרב שלמה קניבסקי עם אביו הרב חיים קניבסקי
הרב **שלמה קַנִיֶּבְסְקִי** (נולד באלול ה'תש"ך, 1960) הוא רב חרדי-ליטאי העומד בראשות הישיבות קריית מלך ותפארת ציון בבני ברק.

## ביוגרפיה
הרב קניבסקי הוא בנם האמצעי של הרב חיים קניבסקי ובת שבע, ונכדם של הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלער) והרב יוסף שלום אלישיב. הוא ערך לדפוס חלק מכתבי סבו הרב קניבסקי, ואביו.

למד בתלמוד תורה תשב"ר בבני ברק, ישיבת פוניבז' לצעירים, וישיבה גדולה פוניבז' בה היה מקורב לראשי הישיבה הרבנים אלעזר מנחם מן שך, שמואל רוזובסקי ודוד פוברסקי.

נשוי לציפורה, בת הרב מאיר הוניגסברג להם 18 ילדים.

לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש.

בשנת ה'תשנ"ז לאחר פטירת הרב שניידמן, מונה לראש ישיבת תפארת ציון לצעירים בבני ברק. בשנת ה'תש"ס הקים את הישיבה הגדולה **[[ישיבת קריית מלך|קריית מלך]]**. בישיבה כ-300 תלמידים וכן כולל.

## אילן יוחסין

## ספרים שהוציא לאור
* **נפשי חמדה** - פרקי הדרכה שיחות ומאמרים לבן הישיבה בדורנו, תשפ"א
* **מלכות שבא** - על התורה, תשרי תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
* **שיח שלמה** - על הש"ס, חשון תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
* **גליונות קהילות יעקב** (הערות שכתב סבו הרב קניבסקי על הש"ס).
* **כתבי קהילות יעקב החדשים** 6 חלקים, כתבים של סבו יעקב ישראל קניבסקי על הש"ס. הרב שלמה ערך אותם ותיקן במשך קרוב ל-15 שנה.
* **[[קצות החושן]] עם הגהות קהילות יעקב**
* תלמידיו בישיבת "קריית מלך" הוציאו שתי חוברות של שיעורים ושיחות שנשא בישיבה:
** **קונטרס שמחת לב** - לרגל חתונת בנו, שבט תשס"ז
** **באהלי צדיקים** - לרגל חתונת בנו, טבת תשס"ו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:משפחת אלישיב
קטגוריה:חיים קניבסקי
קטגוריה:בוגרי תלמוד תורה תשב"ר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
אפשטיין

אפשטיין הוא שם משפחה שמקורו גרמני, שם משפחה זה קיים כמעט רק אצל יהודים.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
סולומון רוזנטל

**סולומון קונרדוביץ' רוזנטל** (ברוסית: **Соломон Конрадович Розенталь**; 10 באוגוסט 1890 - 18 בנובמבר 1955) היה שחמטאי ורופא יהודי-בלארוסי יליד ליטא. אלוף בלארוס לשחמט בשנים 1924 ו-1925.

## קורות חיים
רוזנטל, יליד וילנה, ליטא, למד רפואה באוניברסיטת היידלברג. במקביל ללימודים הוא השתתף בתחרויות שחמט. סולומון רוזנטל חלק מקום 6–7 בתחרות המבורג 1910, הגיע למקום החמישי בתחרות קארלסרוהה 1911, הגיע למקום השלישי בתחרות מינכן 1911 (ניצח: שמעון אלאפין), חלק מקום 4–5 בתחרות סנקט פטרסבורג 1911 (ניצח: סטפן לויצקי), חלק מקום שני, אחרי ברנהרד גרגורי בתחרות וורצלאב 1912, הגיע שני בתחרות היידלברג 1913 והגיע למקום השביעי בתחרות סנקט פטרסבורג 1913 (ניצח: אלכסנדר אבנסון).

רוזנטל ניצח באליפות השחמט הראשונה של בלארוס, בשנת 1924, וחזר על ניצחונו בתחרות בשנת 1925. בשנת 1928 סיים במקום הרביעי באליפות השחמט הרביעית של בלארוס, אחרי קונסטנטין ויגודציקוב, אברהם מודל וולדיסלב סיליץ. רוזנטל חלק מקום שלישי בתחרות מוסקבה בשנת 1928 (ניצח: ניקולאי גריגורייב) והגיע למקום החמישי בתחרות אודסה 1929.

בשנת 1931 הוא עבר ללנינגרד ותוך מספר שנים הפסיק להשתתף בתחרויות. מאז הוא עסק בתחום הרפואה.

רוזנטל הלך לעולמו ב-1955 במינסק, בלארוס.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים (ברוסית)

קטגוריה:שחמטאים יהודים רוסים
קטגוריה:שחמטאים יהודים בלארוסים
קטגוריה:שחמטאים יהודים ליטאים
קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:רופאים יהודים רוסים
קטגוריה:רופאים יהודים בלארוסים
קטגוריה:רופאים יהודים ליטאים
קטגוריה:רופאים יהודים סובייטים
קטגוריה:ילידי 1890
קטגוריה:נפטרים ב-1955
מרסל דסאי

**מרסל דסאי** (בצרפתית: **Marcel Desailly**; נולד ב-7 בספטמבר 1968 באקרה, גאנה בשם **Odenke Abbey**) הוא כדורגלן עבר צרפתי. דסאי זכה עם נבחרת צרפת במונדיאל 1998 וביורו 2000.

דסאי, שנולד בגאנה, הגיע לצרפת בגיל 4, לאחר שאימו נישאה לדיפלומט צרפתי, ושמו שונה. את הקריירה המקצוענית שלו החל ב-1986 בקבוצת נאנט הצרפתית. ב-1992 עבר דסאי לאולימפיק מרסיי וזכה עימה שנה לאחר מכן בליגת האלופות. ב-1994 הוא זכה שוב בגביע, הפעם כשחקן מילאן, לאחר שכבש את שערה הרביעי של קבוצתו בניצחון 4-0 על ברצלונה במשחק הגמר, והיה לשחקן הראשון שזוכה בגביע שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות. במהלך שנותיו במילאן זכה, מלבד ליגת האלופות, גם בשתי אליפויות הסרייה א'.

בקיץ 1998 עבר דסאי לצ'לסי, שם שיחק 6 עונות, ואף מונה לקפטן הקבוצה בשנת 2000. שם גם נרקם שיתוף פעולה ייחודי בהגנה בינו לבין שותפו לנבחרת צרפת, פרנק לבף. עם צ'לסי זכה דסאי בגביע האנגלי, מגן הקהילה ובסופרקאפ האירופי. לאחר 6 עונות בצ'לסי הצטרף דסאי לקבוצת אל-ע'ראפה הקטרית, ונהיה לקפטן הקבוצה. תחת הדרכתו של המאמן הצרפתי ברונו מטסו (שאימן את נבחרת סנגל במונדיאל 2002) זכתה הקבוצה באליפות קטר ב-2005. לאחר מכן שיחק עונה אחת במועדון ספורט קטר, ולאחר שזו סיימה את הליגה במקום השני פרש דסאי ממשחק.

את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת ערך דסאי ב-1993, אך הפך לשחקן מרכזי רק ב-1996. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1998 בצרפת, אף על פי שהורחק במשחק הגמר נגד נבחרת ברזיל. לאחר הטורניר אף הוענק לדסאי אות לגיון הכבוד, אות הכבוד הצרפתי החשוב ביותר. ההצלחה עם הנבחרת המשיכה, ודסאי ונבחרתו זכו גם בטורניר יורו 2000. לאחר הטורניר פרש ממשחק בינלאומי הקפטן דידייה דשאן, ודסאי מונה במקומו לקפטן הנבחרת הצרפתית, שזכתה שנה לאחר מכן בגביע הקונפדרציות. לאחר יורו 2004 פרש דסאי מהנבחרת, כשהוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת עם 116 הופעות, שיא שנשבר על ידי ליליאן תוראם במהלך מונדיאל 2006.

מאז שפרש ממשחק פעיל עבד דסאי כפרשן כדורגל ברשת BBC, כמו גם כדובר של אתר הימורי ספורט. דסאי משמש גם כשגריר יוניצ"ף בגאנה.

## תארים
*זכייה במונדיאל 1998
*זכייה ביורו 2000
*2 זכיות בגביע הקונפדרציות: 2001 2003
*2 זכיות בליגת האלופות: 1993, 1994
*2 זכיות בסופרקאפ האירופי: ,1994 1998
*זכייה באליפות הליגה הצרפתית 1993, אליפות שנשללה בעקבות פרשת מכירת משחקים
*2 זכיות באליפות הסרייה א': 1994, 1996
*זכייה בגביע האנגלי 2000
*זכייה במגן הקהילה 2000
*זכייה באליפות קטר 2005

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:נאנט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נאנט
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני אל-ע'ראפה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט קטר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2001
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2003
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:שגרירים של רצון טוב - יוניסף
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1968
תומאס מיטשל (מאמן)

**תומאס בראון מיטשל** (אנגלית: **Thomas Brown Mitchell**; ) היה מאמן כדורגל סקוטי.

## קריירה
מיטשל נולד בדמפריז ועבר לאנגליה בערך בשנת 1867. הוא התמנה לתפקיד המאמן-מזכיר של בלקברן רוברס ב-1884, והוביל את המועדון לחמש זכיות בגביע ה-FA בין 1884 ל-1891. הוא עזב את בלקבורן ב-1896 והצטרף לוולוויץ' ארסנל ב-1897, לאחר שהנהלת ארסנל החליטה למנות מאמן מקצועי בעקבות ההפסד למילוול בגביע ה-FA. ישנה מחלוקת האם הוא המאמן הראשון או השני בהיסטוריה של ארסנל; באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל מוזכר סם הוליס בתור המאמן הראשון, אך לפי מקורות היסטוריים אחרים הוליס היה מאמן הכושר של ארסנל ומיטשל הוא אכן המאמן הראשון - טענה הזוכה לחיזוק על ידי ההיסטוריה הרשמית של ארסנל.

מיטשל נחשב למאמן המקצועי הראשון ללא קשר למידת האחריות שהייתה להוליס. אולם, הוא החזיק במשרתו רק במשך עונה אחת, ולמרות שהמועדון הגיע למקום החמישי בליגה השנייה בסיום עונת 1897/1898, הוא עצמו והשחקנים שהחתים לא נשארו זמן רב בארסנל. מיטשל התפטר מתפקידו ב-10 במרץ 1898, ומאוחר יותר חזר לבלקברן רוברס.

## לקריאה נוספת
* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 11 - 12), Phoenix House, 1952 ()
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry, 2004 ()

## קישורים חיצוניים

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון

קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני בלקברן רוברס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1843
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1921
ג'ורג' אלקוט

**ג'ורג' אלקוט** (באנגלית: **George Elcoat**; 1863 - 3 ביוני 1929) היה מאמן כדורגל אנגלי.

## ביוגרפיה
אלקוט נולד בסטוקטון-און-טיס, אך מאוחר יותר עבר להתגורר בחלק הדרומי של אנגליה והתמנה לתפקיד המאמן של וולוויץ' ארסנל באפריל 1898, בעקבות התפטרותו של תומאס מיצ'ל חודש אחד קודם לכן. אלקוט שימש בתפקידו במשך עשרה חודשים בלבד. בתקופתו הוא החתים בארסנל שחקנים רבים, כאשר שמונה מתוכם (כגון ג'ון דיק) היו סקוטים. הוא אימן את ארסנל בסיום עונת 1897/1898 שבה סיים המועדון במקום החמישי בליגה השנייה. בעונה הבאה ספג המועדון תבוסה של 0 - 6 מול דרבי קאונטי מהליגה הראשונה במסגרת גביע ה-FA. לתבוסה זו היה חלק משמעותי בהתפטרותו של אלקוט בפברואר 1899.

## קישורים חיצוניים

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון
* ארסנל באתר Football Club History Database

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1864
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1912
אולימפיאדת השחמט 2002

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-35** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בבלד, שבסלובניה, בין 25 באוקטובר ל-11 בנובמבר 2002.

## התחרות הפתוחה
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* בוריס גלפנד (2704) 3+,8=,0-
* איליה סמירין (2683) 4+,6=,1-
* אמיל סוטובסקי (2657) 3+,6=,0-
* לב פסחיס (2588) 1+,7=,0-
* בוריס אברוך (2595) 5+,4=,2- 
* אלכסנדר חוזמן (2595) 1+,4=,1-

הנבחרת סיימה במקום 9.

להלן התוצאות הקבוצתיות:

** נגד איגוד החרשים הבינלאומי 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד שווייץ 2:2 - תיקו
** נגד דנמרק 2.5:1.5 – הפסד
** נגד טורקמניסטן 2.5:1.5 – הפסד
** נגד ארגון הנכים הבינלאומי 0:4 - ניצחון
** נגד קרואטיה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד קובה 1:3 - ניצחון
** נגד פולין 2.5:1.5 – הפסד
** נגד רומניה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד צרפת 2:2 - תיקו
** נגד ליטא 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד סלובקיה 1:3 - ניצחון
** נגד רוסיה 2:2 - תיקו
** נגד הולנד 2.5:1.5 – הפסד

## התחרות לנשים

**אולימפיאדת ה-35 לנשים** התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* מאשה קלינובה (2374) 3+,7=,2-
* אנג'לה בורסוק (2255) 5+,5=,2-
* טטיאנה זטולובסקיה (2219) 4+,2=,5-
* אירינה בוטוויניק (2187) 2+,4=,1-

הנבחרת סיימה במקום 13.

להלן התוצאות הקבוצתיות:

** נגד לוקסמבורג 0:3 - ניצחון
** נגד פינלנד 0.5:2.5 - ניצחון
** נגד פולין 2.5:0.5 - הפסד
** נגד ארגנטינה 2.5:0.5 - הפסד
** נגד טורקיה 0:3 - ניצחון
** נגד בולגריה 2.5:0.5 - הפסד
** נגד הפיליפינים 1.5:1.5 - תיקו
** נגד אוזבקיסטן 2:1 – הפסד
** נגד בנגלדש 1:2 - ניצחון
** נגד קנדה 0.5:2.5 - ניצחון
** נגד יוון 1.5:1.5 - תיקו
** נגד קזחסטן 1.5:1.5 - תיקו
** נגד קובה 0.5:2.5 - ניצחון
** נגד אינדונזיה 1:2 - ניצחון

## סיכום כולל
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות הנשים.

*  רוסיה
*  סין 
*  הונגריה

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס 
* מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:סלובניה: ספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-2002
הארי בראדשו

**הנרי "הארי" בראדשו** (אנגלית: **Henry "Harry" Bradshaw**; 1854 בקירוב – ספטמבר 1924) היה מאמן כדורגל אנגלי.

## חייו
בראדשו לא היה כדורגלן מקצועי לפני שהחל לעסוק באימון. ב-1891 הוא מונה למשרת המזכיר של ברנלי, ושנתיים לאחר מכן למשרת היושב-ראש. הוא התמנה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון ב-1896, ולמרות שהיא ירדה מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה לאחר שסיימה במקום האחרון במשחקי המבחן, היא העפילה בחזרה בעונה שלאחר מכן. לאחר שהמועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה הוא סיים במקום השלישי בעונת 1898/1899, מיקום שהוא גם ההישג הגבוה ביותר בתולדותיו.

בראדשו התמנה למאמן של וולוויץ' ארסנל בקיץ 1899, וגם במקרה זה הצליח להעפיל לליגה העליונה. הוא החתים מספר שחקנים ידועים בתולדות המועדון כגון ארצ'י קרוס, פרסי סנדס, ג'ימי ג'קסון וג'ימי אשקרופט, והביא עמו סגנון משחק סקוטי שהתאפיין במסירות קצרות ובתנועה רצופה על המגרש. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1903/1904 לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא עושה כן. שמונה עשר מתוך עשרים השחקנים בסגל בזמן ההעפלה הוחתמו על ידי בראדשו.

אולם, בראדשו לא זכה לאמן את ארסנל בתקופות מוצלחות כיוון שהצטרף לפולהאם מהליגה הדרומית בקיץ 1904, והיה למאמן המקצועני הראשון של המועדון. הוא זכה פעמיים ברציפות באליפות הליגה הדרומית עם פולהאם, ולפיכך המועדון נבחר בסיום עונת 1906/1907 להשתתף בליגה השנייה. ב-1905, במקביל לעבודתו כמאמן, הוא פיקח על הפיתוח של אצטדיון קרייבן קוטג' שבו שיחק המועדון. בראדשו הוביל את פולהאם למקום הרביעי ולחצי גמר גביע ה-FA כבר בעונה הראשונה בליגה השנייה; אולם, ההצלחה לא נמשכה והמועדון סיים רק במקום העשירי בעונה שלאחר מכן. בראדשו המשיך לאמן את פולהאם עד שחוזהו הסתיים ב-1909.

בראדשו סירב להמשיך לאמן את פולהאם ובמקום זאת קיבל על עצמו את משרת המזכיר של הליגה הדרומית. הוא עבד בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1921.

בראדשו מת ב-1924. ג'ו בראדשו, בנו, שיחק בארסנל כאשר אביו היה המאמן ומאוחר יותר (1926–1929) אימן גם כן את פולהאם.

## לקריאה נוספת
* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 14 - 15), Phoenix House, 1952 ()
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry, 2004 ()

## קישורים חיצוניים

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון
* מידע באתר הרשמי של פולהאם
* מידע באתר clarets-mad

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ברנלי
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני פולהאם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1854
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1924
ניסוי רתרפורד

[200px|ממוזער|'''למעלה''': התוצאות החזויות, [חלקיק אלפא|חלקיקי אלפא עוברים ללא הפרעה דרך האטום כפי שהוא מתואר על ידי מודל עוגת הצימוקים.
**למטה**: התוצאות בפועל, חלק קטן מחלקיקי האלפא הוחזר והגיב עם מטען חיובי מרוכז.]]
**ניסוי רתרפורד** (הקרוי גם **ניסוי עלה הזהב** ו**ניסוי גייגר-מרסדן**) הוא ניסוי שנעשה בשנת 1909 על ידי הנס גייגר וארנסט מרסדן בהדרכתו של ארנסט רתרפורד במעבדות הפיזיקה של אוניברסיטת מנצ'סטר. ניסוי זה תרם תרומה מכרעת לפסילת מודל עוגת הצימוקים לתיאור האטום.

גייגר ומרסדן מדדו את סטיית חלקיקי האלפא שנותבו לעלה דק מזהב. על פי המודלים באותה העת, היו חלקיקי האלפא אמורים לסטות בזווית בת מעלות בודדות לכל היותר, אם בכלל. אולם תוצאות הניסוי הראו שחלק קטן מהחלקיקים הוסט בזויות הגדולות הרבה יותר מ-90 מעלות. רתרפורד הסיק מהניסוי שהמטען החיובי באטום מרוכז ביותר, באופן כזה שהוא יכול להחזיר חלקיקי אלפא העוברים מספיק קרוב אליו. מסקנה זו הובילה לפיתוח המודל הפלנטרי.

## מתודולוגיה
גייגר ומרסדן הפגיזו מספר עלי מתכת שונים בחלקיקי אלפא שנוצרו בשפופרת זכוכית שהכילה בצידה האחד גז רדיום-ברומיד ובצדה השני צופתה באבץ גופרית  (חומר פלואורסצנטי). מיקרוסקופ דל-עוצמה שימש למדידת פיזור החלקיקים. פרוצדורה זו הצריכה ישיבה בחושך במשך שעות רבות, במהלכן נדרשו גייגר ומרסדן לצפות בהבזקי אור קטנים שנוצרו כתוצאה מפגיעת חלקיקי האלפא במסך.

מגוון עלי מתכות שימשו בניסוי כגון: אלומיניום, ברזל, זהב ועופרת יחד עם עלי זהב בעובי משתנה שנוצרו מהצמדת מספר עלים יחד. בהתחשב במסה ובתנע הגבוהים של חלקיק אלפא, התחזיות בנוגע לתוצאות הניסוי היו שהחלקיקים שיעברו דרך עלה במתכת יוסטו במספר מעלות זעיר לכל היותר, אם בכלל (כאשר מספר החלקיקים העובר את העלה יקטן ככל שהוא יתעבה) והשאר יקלטו בעלה.

אולם למרות שברוב המקרים התאמתו תחזיותיהם, אחד מכל 20,000 חלקיקים, בערך, הוסטו ביותר מ-90 מעלות. אפילו עם עלה בעובי זעיר של 6x10-8 מטרים (בערך 200 אטומים). התוצאות היו בניגוד לניבוי המבוסס על מודל עוגת הצימוקים.

## מסקנות
תוצאות הניסוי גרמו תדהמה לחוקרים, שבאה לידי ביטוי בהתבטאותו של רתרפורד שאמר: "זה היה כמעט בלתי יאמן, זה כמו שתירה פגז בקוטר 15 אינצ'ים על חתיכת נייר טואלט, והוא יחזור אליך".

בתחילת 1911 פרסם רתרפורד מודל מתוקן למבנה האטום, הוא נודע כ"מודל הפלנטרי". התוצאות הראו שאטום בעל מטען חיובי מפוזר לא ייתכן, במקום זה הוסק שהמטען החיובי מרוכז. רתרפורד הבין שהאטום הוא ברובו חלל ריק, כשרוב מסתו מרוכזת במרכזו, בגרעין, ושהאלקטרונים מסתובבים סביבו ומוחזקים במסלולם על ידי משיכה אלקטרוסטטית. קוטר הגרעין הוא בסביבות 10-15 מטרים, במרכז אטום שקוטרו הוא בסביבות 10-10 מטרים. חלקיקי האלפא שפגעו בגרעין הוסטו בחוזקה. רובם לא הוסטו כמעט בכלל מכיוון שהמרחק שלהם מהגרעין היה גדול יחסית.

המודל הפלנטרי שופר על ידי נילס בוהר למודל שנודע כמודל בוהר שהוצע בשנת 1913. לאטום על-פי רתרפורד היו מספר בעיות, העיקרית שבהן הייתה שהאלקטרונים הסובבים את הגרעין, ככל מטען מואץ, אמורים לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) ואיבוד האנרגיה בדרך זו תגרום להם לנוע בספירלה ולהתנגש בגרעין תוך זמן קצר. הניחוש של רתרפורד היה שהגרעין מעניק איזושהי "אנרגיה קושרת" שמאזנת את איבוד האנרגיה באלקטרון.

## קישורים חיצוניים

* המאמר המקורי שפורסם על ידי גייגר ומרסדן 
קטגוריה:היסטוריה של הפיזיקה
קטגוריה:פיזיקה אטומית
קטגוריה:פיזיקה גרעינית
רתרפורד
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה

שמאל|ממוזער|250px|משכנו לשעבר של המוזיאון בשרלוטנבורג – חזית המוזיאון
**המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה** (בגרמנית: **Museum für Vor- und Frühgeschichte**) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בברלין באזור סיטי וסט. הוא מכיל את אחד האוספים הגדולים ביותר באירופה של מוצגים מהתקופה הפרהיסטורית.

## היסטוריה
מקורו של אוסף המוזיאון בחדרי פלאות ואוסף האמנות של משפחת הוהנצולרן אשר הוצג בארמון מונביו תחת השם "מוזיאון העתיקות הלאומי" (Museum Vaterländischer Altertümer) מאז שנת 1830. לאחר גדילת והרחבת האוסף הוא הועבר למוזיאון החדש ובשנת 1886 למוזיאון האתנוגרפי שהיה ממוקם ברחוב הנסיך אלברכט (Prinz-Albrecht-Strasse). בשנת 1921 הועבר האוסף למוזיאון מרטין-גרופיוס-באו ושם קיבל את שמו הנוכחי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ועם כיבוש העיר על ידי הצבא האדום, הועבר חלק מהאוסף לברית המועצות. יתרת האוסף הועברה לבניין תיאטרון שתוכנן על ידי קארל פרדיננד לאנגהנס הממוקם בסמוך לארמון שארלוטנבורג (במערב ברלין). בעקבות איחוד גרמניה הועברו חלקי האוסף שנותרו במזרח העיר למוזיאון הנוכחי.

## תצוגות המוזיאון
[ממוזער|שמאל|[כובע הזהב של ברלין]]
במוזיאון שישה אולמות תצוגה המשתרעים על פני שלוש קמות. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות. במוזיאון ספרייה בנושא פרהיסטוריה וארכאולוגיה ובה למעלה מ-50,000 ספרים. כמו כן בניין המוזיאון משמש מספר גופי מחקר.

### אולם רודולף-וירכו
אולם רודולף וירכו (Rudolf-Virchow-Studio) מציג מבוא לתקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. כמו כן באולם זה נמצא אולם הרצאות.

### אולם שלימן
אולם שלימן (Der Schliemann-Saal) מציג ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל אשר התגלו ברחבי המזרח התיכון, מערב אסיה, מרכז אסיה וסין, וכן אוסף נרחב של מוצגים שהתגלו בקפריסין.

### אולם תקופת האבן ותקופת הברונזה
אולם זה מציג ממצאים שהתגלו ברחבי אירופה שמקורם בתקופות אלה, ובייחוד ממצאים פלאוליתיים שהתגלו בקומב-קאפל ולה מוסטייה. כמו כן באולם מוצגים ממצאים מהתקופה הנאוליתית באירופה ובהם מוצגים מתרבות הקדרות הקווית (Linear pottery culture) ותרבות ביקר (Beaker culture).

מוצגי תקופת הברונזה מדגימים את התפתחות העבודה במתכת ומציגים כלים ששימשו לפולחן ולקבורה. מוצגים אלה מקורם בעיקר ממערב אירופה, צפון גרמניה וסקנדינביה אולם ישנם גם מוצגים ממרכז אירופה, אזור האלפים והדנובה וצפון איטליה.

[ממוזער|שמאל|שרשרת ממזרח אירופה, מ[המאה השלישית או המאה הרביעית.]]

### אולם הזהב
אולם הזהב (Goldsaal) מציג מוצגים העשויים מתכות יקרות שמקורם בתקופת הברונזה - הידוע שבהם הוא כובע הזהב של ברלין.

### אולם 5
אולם 5 (Saal 5) מוקדש למוצגים מראשית תקופת הברזל ועד ימי הביניים. מוצגים אלה כוללים מוצגים מתרבות האלסטאט, מוצגים קלטיים וכן מטבעות וביגוד וכלי נשק מימי הביניים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
קטגוריה:גרמניה: מוזיאונים לארכאולוגיה
קטגוריה:שרלוטנבורג-וילמרסדורף: מבנים
מאריב (מחוז)

**מחוז מאריבּ** (בערבית: **محافظة مأرب**; בתעתיק מדויק: מארב) הוא מחוז דרום-מערבה של תימן שהוקם בשנת 1984 לאחר גילוי נפט בו.

בירת המחוז היא העיר מאריב. המחוז הוא ה-20 בגודלו בתימן מבחינת גודל האוכלוסייה (238,522 איש) והמחוז ה-6 בגודלו מבחינת שטח (19,529 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ג'וף, במערב הוא גובל עם צנעא, בדרום עם אל-ביידא, בדרום מזרח עם שבוה ובמזרח עם חצרמוות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תימן: מחוזות
וילי הס

**וילי הס** (בגרמנית: **Willy Hess**; נולד ב-14 ביולי 1859 – מת ב-17 בפברואר 1939) היה כנר וירטואוז גרמני ומורה לכינור.

## ביוגרפיה

הס נולד במנהיים ולמד אצל יוזף יואכים. הוא למד גם אצל אביו, שהיה תלמיד של לואי שפור.

בין השנים 1904 - 1910 היה נגן ראשי בתזמורת הסימפונית של בוסטון ולימד נגינה בכינור באוניברסיטת הרווארד. תקופה מסוימת גם עמד בראש תזמורת האלה ושימש נגן ראשי בפרנקפורט וברוטרדם. בשנת 1910 עבר לברלין, שם קיבל את משרת המדריך הראשי להוראת כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. המלחין מקס ברוך, ידידו של הס, עזר בהסדרת מינויו של הס לפרופסור. בתקופת רפובליקת ויימאר עמד בית הספר הגבוה למוזיקה במרכז הזירה המוזיקלית הבינלאומית והס עמד בקשר עם רבים מן המאורות הגדולות של עולם המוזיקה בימיו ולימד סטודנטים, שבאו לברלין מכל רחבי תבל. בית הספר נודע כיום בשם "בית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר".

הס היקנה לתלמידיו את הסגנון הגרמני של טכניקת יד ימין, המדגיש תנועת פרק יד עם מעט מאוד תנועת אצבעות.

הס לא מצא כל קושי במעבר בין הכינור לוויולה וניגן את תפקיד הוויולה בביצוע הראשון של הקונצ'רטו הכפול של מקס ברוך לקלרינט, ויולה ותזמורת, אופוס 88. בשנת 1910 גם חיבר ברוך את ה"קטע קונצרטי" בכינור ותזמורת, אופוס 84, בשביל הס, שייעץ לו בנושא ההלחנה לכלי מיתר וניגן בביצועי בכורה עוד יצירות משל ברוך. בין היצירות האחרות שנכתבו בשביל הס הייתה הבלדה אופוס 59 של ארתור ו. פוט.

וילי הס ניגן בשלישיית פסנתר עם הצ'לן הוגו בקר והפסנתרן דניאל קווסט.

בין הכלים שהס ניגן בהם היה כינור גואדניני.

הס מת בברלין.

## תלמידים ידועים
* ארתור פידלר
* ארתור קאטרול
* המלחין ניקוס סלקוטאס
* הכנר האמריקאי פיליפ ניומן
* הכנר הקנדי הרולד סאמברג
* אדולף בוש
* מרטין ספניארד
* ארנסט קרל אוברהולצר
* ביונג-סו אהן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:ויולנים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1859
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
פיל קלסו

**פיל קלסו** (אנגלית: **Phil Kelso**; 1871, לארגס - פברואר 1935, לונדון) היה מאמן כדורגל סקוטי.

קלסו החל את דרכו כמאמן בהיברניאן, וב-1904 עבר לאמן את המועדון וולוויץ' ארסנל שהעפיל לליגה הראשונה. הוא אימן את ארסנל במשך ארבע שנים, שבמהלכן הוביל את המועדון פעמיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA; התוצאה הטובה ביותר של ארסנל בליגה בתקופתו הייתה המקום השביעי בעונת 1906/1907.

המצב הכלכלי בארסנל החל להתדרדר, וכתוצאה מכך החליט קלסו ב-1908 להתפטר מתפקידו ולשוב לסקוטלנד על מנת לנהל בית מלון; למרות זאת הוא השתכנע ב-1909 לחזור לכדורגל, והחל לאמן את פולהאם. קלסו החליף בפולהאם את הארי ברדשו, אותו החליף גם בארסנל.

קלסו אימן את פולהאם כשהמועדון שיחק בליגה השנייה הישנה, ובכל אחת מהעונות המועדון הצליח לשמור על מקומו בליגה. למרות הקשיים הכספיים שפקדו את פולהאם בתקופת קלסו הוא הצליח להביא מספר שחקנים טובים לפני ואחרי המלחמה, שסייעו לו להשאיר את פולהאם בליגה. בזמן המלחמה הוא אף שיחק פעם אחת במדי פולהאם בגלל מחסור בשחקנים, למרות שמעולם היה כדורגלן מקצועי. קלסו היה מאמן שדגל במשמעת חזקה, והתנגד מאוד לעישון ולשתייה. הקפדתו על המשמעת גרמה לעזיבתם של מספר שחקנים לאורך השנים. קלסו עסק גם בניהול המועדון, והיה צריך להתמודד עם רצונו של הנרי נוריס, לשעבר יושב-ראש פולהאם שעבר לארסנל, למזג את שני המועדונים. הוא אימן את פולהאם עד סוף עונת 1923/1924 כאשר הוחלף על ידי אנדי דוקאט והוא המאמן שעבד בפולהאם במשך הזמן הארוך ביותר.

לאחר שפרש מפולהאם הוא ניהל שני פאבים בהאמרסמית' וכיהן בתפקיד היושב-ראש התאחדות המאמנים והמזכירים של הפוטבול ליג.

## לקריאה נוספת
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 31 - 32), המלין, 2005 ()

## קישורים חיצוניים

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון
* מידע באתר הרשמי של פולהאם

קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני היברניאן
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני פולהאם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1871
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1935
עמראן (מחוז)

**מחוז עַמְרָ֫אן** (בערבית: **محافظة عمران**) הוא מחוז בצפון-מערב תימן.

בירת המחוז היא העיר עמראן. המחוז הוא ה-10 בגודלו בתימן מבחינת גודל האוכלוסייה (877,786 איש) והמחוז ה-14 בגודלו מבחינת שטח (9,013 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם סעדה, במערב הוא גובל עם חג'ה, בדרום עם אל-מחוית, בדרום מזרח עם המחוז צנעא ובמזרח עם אל-ג'וף.

במהלך המאה ה-17 נבנה גשר שהארה שנמצא בשימוש גם כיום.

היהודים במחוז התגוררו בעיר עמראן עצמה ובכפרים ובעיירות סביבותיה כדוגמת: בית עד'אקה, בנא'ל עוואם, ג'בל עמר, כוחלאן, ד'חייאן, עת'אר ועוד.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תימן: מחוזות
דהראן

**דהראן** (בערבית: **الظهران**, תעתיק מדויק: **אלט'הראן**; נקראת גם **זהראן**) היא עיר במחוז א-שרקייה שבמזרח ערב הסעודית לחוף המפרץ הפרסי, מזרחית לבחריין וכ-20 ק"מ דרום-מזרחית לדמאם. דהראן קרובה גם למרכז ח'ובאר. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 גרו בדהראן 143,936 בני אדם.

העיר היא מרכז מנהלי חשוב לתעשיית הנפט הסעודית. המטה של חברת עראמקו הסעודית ממוקם בה.

העיר בנויה על גבעה סלעית, והיא הייתה למעשה אחד האזורים הראשונים בהם קדחו נפט מסחרי בסעודיה, כולל באר הנפט הראשונה, "באר השפע" (דמאם) שעדיין מפיקה נפט. מעריכים כי באזור דהראן מצוי כרבע מפוטנציאל הנפט העולמי.

חלק ניכר מתושבי העיר הם זרים שהגיעו לסעודיה על מנת לעבוד בתעשיית הנפט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערב הסעודית: ערי חוף
קטגוריה:ערב הסעודית: אנרגיה
צנעא (מחוז)

**מחוז צנעא** (בערבית: **محافظة صنعاء**; תעתיק מדויק: **מחאפט'ת צנעאא**) הוא מחוז במערבה של תימן.

בירת המחוז היא העיר צנעא שהיא גם בירת המדינה, למרות שהעיר היא מחוז נפרד בפני עצמו. המחוז הוא ה-9 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (919,215 איש) והמחוז ה-10 בגודלו מבחינת שטח (13,730 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ג'וף ועם עמראן, בצפון מערב הוא גובל עם אל-מחוית ועם אל-חודיידה, בדרום עם רימה ועם דמאר ועם אל-ביידא ובמזרח עם מאריב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תימן: מחוזות
שישה דגלים מעל טקסס

**שישה דגלים מעל טקסס** (אנגלית: **Six flags over Texas**) הוא סלוגן המשמש לתיאור שש האומות אשר החזיקו בריבונות על כל או על חלק מהטריטוריה המודרנית של מדינת טקסס. הסלוגן שולב אל תוך מרכזי קניות, פארקי שעשועים (סיקס פלאגס) ומיזמים אחרים. ששת הדגלים מופיעים גם על צידו האחורי של חותם המדינה של טקסס.
[שמאל|500px|ממוזער|ששת הדגלים מונפים ב[אוסטין שבטקסס]]

## ספרד
שמאל|100px|גבול
שמאל|100px|גבול

הדגל הראשון אשר הונף מעל שמי טקסס היה דגל ספרד, אשר שלטה על רובה של טקסס משנת 1529 ועד 1685 ומ-1690 עד 1821. שתי גרסאות לדגל הספרדי היו בשימוש בתקופות הללו, שתיהן הציגו את סמל "האריה והטירה" - סמל הכתר של קסטיליה. הדגל אשר נמצא בצידו האחורי של חותם המדינה הוא הדגל אשר אומץ בידי המלך קרלוס השלישי. הדגל בנוי מפס ספרדי אדום-זהב-אדום אשר מושחת בסמל קסטיליה ולאון. דגל זה היה בשימוש בספרד בין השנים 1793 ועד 1931 ושוב משנת 1936 ועד ימינו בשינוי הסמל המוטבע.

## צרפת
שמאל|גבול|100px

הדגל השני אשר הונף מעל שמי טקסס היה הנס המלכותי של צרפת משנת 1685 ועד 1690. בשנת 1684 האציל הצרפתי רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל ייסד קולוניה לחופי מפרץ מקסיקו אשר נקראה פורט סנט לואי. הקולוניה לא שגשגה ולאחר רציחתו של לה-סאל היא נינטשה. במהלך תקופה זו לא היה דגל צרפתי רשמי ועל כן עיצובים שונים קיימים בשימוש בהצגת מוטיב ששת הדגלים.

## מקסיקו
שמאל|גבול|100px

הדגל השלישי הוא דגלה של מקסיקו אשר הונף בין השנים 1821 ועד 1836. מקסיקו קיבלה את עצמאותה מספרד בשנת 1821 והדגל המקסיקני. הדגל אשר מונף באוסטין הוא הדגל המקסיקני אשר היה בשימוש בין 1823 עד 1864 השונה בעיצוב הסמל אשר משחית אותו. הדגל הונף בטקסס עד הכרזת העצמאות של טקסס בשנת 1836.

## רפובליקת טקסס
שמאל|גבול|100px

הדגל הרביעי הוא דגלה של רפובליקת טקסס משנת 1836 ועד 1845. במהלך תקופה זו היו לרפובליקה שני דגלים לאומיים. הדגל הראשון היה "דגל בורנט" ואילו הדגל השני "דגל הכוכב הבודד" משמש כיום כדגל המדינה המודרנית.

## קונפדרציית המדינות של אמריקה
שמאל|גבול|100px

הדגל החמישי היה דגלה של קונפדרציית המדינות של אמריקה משנת 1861 ועד 1865. במהלך תקופה זו היו לקונפדרציה שלושה עיצובים שונים לדגל הלאומי. העיצוב אשר מונף כחלק ממוטיב ששת הדגלים היה הדגל הראשון של הקונפדרציה אשר כלל שלושה פסים אדום-לבן-אדום וקנטון כחול ובתוכו שבעה כוכבים במעגל.

## ארצות הברית
שמאל|גבול|100px

הדגל השישי אשר הונף מעל שמי טקסס הוא דגל ארצות הברית משנת 1845 ועד 1861 ושוב לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית משנת 1865 ועד ימינו. הדגל האמריקני הראשון אשר הונף מעל טקסס היה בעל עשרים ושמונה כוכבים בקנטון, עת צורפה טקסס לאיחוד.

## קישורים חיצוניים


* Flags of Texas from the Handbook of Texas Online
* Texas Almanac
* The Portal to Texas History
* Reverse of Texas State Seal
* Six Flags of Texas
* Texas State Preservation Board
* Texas Register (scroll down page to "Six Flags Over Texas" information on pages 5959-5967)
* Mexico - Filibustering: Republic of the Rio Grande


קטגוריה:טקסס: היסטוריה
טקסס
קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
ג'ורג' מורל

**ג'ורג' מורל** (באנגלית: **George Morrell**) היה מאמן כדורגל סקוטי.

מורל החל לעבוד כמאמן לוולוויץ' ארסנל ביוני 1908, לאחר שקודם לכן עבד בגרינוק מורטון מסקוטלנד. למרות שבעונתו המלאה (1908/1909) הראשונה המועדון סיים במקום השישי בליגה, המצב הכלכלי החל להתדרדר כתוצאה ממיעוט צופים והמועדון נאלץ ב-1908 לשחרר מספר שחקנים מובילים כגון טים קולמן, ברט פרימן, ג'ימי שארפ, ג'ימי אשקרופט וויליאם גארבט. בעונה שלאחר מכן המועדון הצליח לסיים רק במקום ה-18 בליגה.

הנרי נוריס רכש את ארסנל ב-1910, והחליט להשאיר את מורל בתפקיד המאמן. המועדון הצליח לסיים במקום העשירי בליגה בעונת 1910/1911 ובעונת 1911/1912. מורל ניסה לקבל את משרת המאמן של לידס סיטי ב-1912, אך לבסוף החליט לא להתמודד על המשרה לאחר ששוכנע על ידי הנהלת ארסנל להישאר במועדון; הרברט צ'פמן התמנה לתפקיד המאמן בלידס, ובבוא היום הוא עתיד היה לאמן את ארסנל. בעונת 1912/1913 חלה ירידה חדה ברמת המשחק של ארסנל. המועדון סיים במקום האחרון בליגה, ומורל "זכה" להיות המאמן היחיד בהיסטוריה של ארסנל שמאמן את המועדון בזמן ירידת ליגה.

מורל נותר בארסנל למרות הירידה, והיה מעורב בהעברת המועדון לאצטדיון הייבורי. בעונת 1913/1914 המועדון סיים במקום השלישי בליגה השנייה והחמיץ את המקום השני (שממנו עולים) בגלל ממוצע שערים. בעונה שלאחר מכן המועדון סיים במקום החמישי. מיקום זה היה מספיק על מנת שהמועדון יצורף לליגה הראשונה שהורחבה ב-1919 לאחר חידוש המשחקים שהופסקו בגלל מלחמת העולם הראשונה; עם זאת, המועדונים וולבס ובארנסלי שסיימו מעל ארסנל לא צורפו לליגה הראשונה, ונטען כי הדבר היה בגלל שחיתות של הנרי נוריס.

מורל כבר לא היה המאמן של ארסנל בתקופה זו, כיוון שהתפטר מתפקידו ב-1915 בעקבות שמועות על כך שהנהלת המועדון מתכוונת לפטרו בגלל השעיית המשחקים. לאחר חידוש המשחקים הוא לא היה בתוכניות של הנהלת ארסנל, ולא ידוע מה עלה בגורלו לאחר המלחמה.

## לקריאה נוספת
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 32, 39 - 40), המלין, 2005 ()

## קישורים חיצוניים

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון

קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:נפטרים במאה ה-20
הוגו בקר

**הוגו בקר** (באנגלית: **Hugo Becker**; 13 בפברואר 1864 – 30 ביולי 1941) היה צ'לן, מורה ומלחין גרמני חשוב. בגיל צעיר למד אצל אלפרדו פיאטי ואחר אצל פרידריך גריצמאכר בדרזדן.

## ביוגרפיה
בקר נולד בשטרסבורג. אביו, יאן בקר היה כנר מפורסם. האב ניסה ללמד את הוגו בן השש נגינה בכינור, אבל הבן העדיף את הצ'לו, ובגיל תשע עבר לנגן בכלי האהוב עליו. בגיל חמש-עשרה יצא למסע הופעות עם רביעיית מיתרים, שחבריה היו הוא, אביו, אחותו ואחיו. הוא היה לצ'לן ראשון בתזמורת החצר במנהיים.

בשנת 1884 התמנה בקר לצ'לן סולן בתזמורת האופרה של פרנקפורט, ובשנה שאחריה היה למורה הראשי לת'לו בקונסרבטוריון של פרנקפורט. משנת 1909 עד 1929 היה פרופסור לצ'לו בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין.

במשך הזמן הזה גם הרבה במסעות קונצרטים וניגן מוזיקה קאמרית עם אז'ן איזאיי ופרוצ'ו בוזוני בשלישיית פסנתר, ולאחר מכן, בין 1914 ל-1921, עם ארתור שנאבל וקרל פלש כטריו שנאבל השלישי.

בקר החזיק בשני צ'לי סטרדיוואריוס: *כריסטיאני סטרדיוואריוס* משנת 1720 ושני, שנבנה בשנת 1719 וידוע כיום בשם *בקר סטרדיוואריוס*.

## יצירות נבחרות
* אנדנטה רליגיוזו
* שלושה קטעים לצ'לו בליווי פסנתר
* תמונות אהבה (Scènes d'amour), דואו
* שני קטעים: רומנס (Deux Morceaux: Romance) דואו
* שני קטעים: ולס חינני (Valse gracieuse), דואו
* קונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור
* Aus dem Leben des Waldschrat, סוויטה

## תאוריה
* המכניקה והאסתטיקה של הנגינה בצ'לו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'לנים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה בגרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1863
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
רובה חצי-אוטומטי

[ממוזער|250px|רובה [M1 קרבין - רובה חצי אוטומטי]]
**רובה חצי-אוטומטי**, או **רובה מִטַעֵן**, הוא רובה המנצל את אנרגיית הרתע או את לחץ הגזים בקנה הנוצרים בעת ירי כדור, על מנת לגרוף כדור נוסף אל בית הבליעה.

רובה כזה מוזן בדרך כלל ממחסנית ולעיתים רחוקות יותר מתוף כדורים או משרשיר.

## פעולה
רוב הרובים האוטומטיים והחצי-אוטומטיים מבוססים על בריח נדרך גז. בעת היריה מופנים חלק מהגזים המצטברים בקנה לדחוף אחורה את הבריח ובאמצעות קפיץ מחזיר הוא גורף כדור נוסף מהמחסנית ונדרך בשנית.

## היסטוריה
### סוף המאה ה-19 ומלחמת העולם הראשונה
מקור הרובים החצי-אוטומטיים ברובים הבריחיים שפותחו בשלהי המאה ה-19. לרובים אלה הייתה מחסנית פנימית, אולם הזנת הכדור מהמחסנית אל בית הבליעה הצריכה את הרובאי לדרוך את הרובה בין כל כדור וכדור (דבר שגרם לרובאים לא מספיק מיומנים לעיתים "לצאת מהכוונות" בעת הדריכה).

הרובה החצי-אוטומטי הראשון היה "רובה מונדרגון"  אשר הומצא על ידי הגנרל המקסיקני מנואל מונדרגון בשנת 1882 ואשר נרשם כפטנט בשנת 1897. רובה זה היה בעל יכולת טעינה עצמית, אך עדיין ירה בבודדות ולא בצרורות כמו מכונת ירייה.

### מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה בלט בשימוש רובה M1 גאראנד החצי-אוטומטי של ארצות הברית לצד שימוש בתתי-המקלעים החדשניים. הגאראנד נחשב לאחד הרובים הטובים של המלחמה, ובלט על רקע הלי אנפילד הבריטי ורובי המאוזר K98 הגרמניים, שניהם רובים בריחיים. מצד הצבא האדום, היה ה-SVT-40 הרובה החצי-אוטומטי הנפוץ ששירת לאורך כל המלחמה. לאחר תחילת מבצע ברברוסה, בשנת 1941, החלו הגרמניים בפיתוח רובה חצי אוטומטי משלהם (המבוסס על ה-SVT-40), רובה זה היה ה-Gewehr 41 (שנחשב לבעייתי ולא מוצלח) ויותר מאוחר ה-Gewehr 43.

### אחרי מלחמת העולם השנייה
[ממוזער|רומ"ט [FN FAL, שהיה בשירות צה"ל עד שנות ה-70 של המאה ה-20.]]
בשנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר מלחמת קוריאה מרבית הרובים החצי-אוטומטיים הוחלפו ברובי סער כמו ה-AK-47 הסובייטי וה-M14 וה-M16 האמריקאיים שהיו נפוצים במלחמת וייטנאם ובשאר מלחמות המחצית השנייה של המאה.

בצה"ל שירת הרומ"ט (רובה מטען) FN FAL הבלגי משנות ה-50 של המאה ה-20 עד החלפתו במלחמת יום כיפור ברובי הסער M16 ומאוחר יותר בגליל ובתבור.

בשוק הנשק האמריקאי, בה התיקון השני לחוקת ארצות הברית מאפשר מכירה ורכישה של כלי נשק לשימוש אישי, יש ביקוש רב לרובים חצי-אוטומטיים להגנה עצמית, ציד וירי ספורטיבי, וזאת עקב מגבלות בחוק על נשק אוטומטי מלא. חברות רבות מציעות גרסאות חצי-אוטומטיות של רובי סער צבאיים לשוק האזרחי האמריקני ואלה זוכות לפופולריות רבה בקרב הקונים. גרסאות הקרבין החצי-אוטומטיות של התבור TAR-21 והתבור X-95 (מיקרו-תבור) אף זכו בפרס "רובה השנה" של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית.

## אטימולוגיה

המונח באנגלית לרובה כזה הוא Semi-Automatic Rifle, שמכונה בקיצור semi-auto. התרגום התקין לשונית הוא "רובה אוטומטי למחצה" אך הביטוי "רובה חצי-אוטומטי" השתרש ללא תקנה. רובה כזה מכונה באנגלית גם Self-Loading Rifle ועל כן המונח העברי שנבחר לתיאור רובה כזה הוא "**רובה מִטַעֵן**", כלומר: רובה הטוען את עצמו. שם זה היה נפוץ עד שנות ה-70 של המאה ה-20 כשם נרדף לרומ"ט FN FAL, שלמרות שמו הצה"לי היה רובה קרב בעל יכולת ירי אוטומטי מלא, והשימוש בו דעך מאוד בעקבות החלפת ה-FN FAL ברובי הסער גליל ו-M-16, שמסוגלים גם לירי אוטומטי מלא.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:כלי ירייה - מבנה ופעולה
קטגוריה:רובים
הונג קונג במשחקים האולימפיים

**[[הונג קונג]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). מאז נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. אף שהונג קונג אינה מדינה עצמאית (עד 1997 הייתה מושבה בריטית ומאותה שנה היא אזור מנהלי מיוחד ברפובליקה העממית של סין), יש לה ועד אולימפי נפרד, ולכן שלחה גם משלחת נפרדת, שלא הייתה חלק מהמשלחת הבריטית או מהמשלחת הסינית.

הספורטאית ההונג קונגית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית הייתה השייטת לי לאי שאן, שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) בתחרויות בדגם מיסטרל. בטקס חלוקת המדליות נוגן ההמנון הבריטי. באולימפיאדת סידני (2000) הסתפקה לי במקום השישי, ובאולימפיאדת אתונה (2004) במקום הרביעי. באתונה בלטו ספורטאים הונג קונגים אחרים, טניסאי השולחן קו ליי צ'ק ולי צ'ינג, שזכו במדליית כסף.

תחרויות הרכיבה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערכו בהונג קונג, אך הרוכבים ההונג קונגים לא הגיעו להישגים גבוהים. להישג הגבוה ביותר במשחקים אלה הגיע הגולש צ'אן קינג יין, שהתחרה בדגם ניל פרייד, וסיים במקום השישי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה רוכבת האופניים לי ואי-סזה במדליית ארד בקיירין. נבחרת הגברים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי במשחקים אלה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה לי ואי-סזה במקום השישי בספרינט ובמקום השביעי בקיירין. גולש הניל פרייד צ'ון לאונג מייקל צ'נג סיים במקום השמיני ונבחרות הטניס שולחן הודחו שתיהן ברבע הגמר.

הונג קונג משתתפת גם באולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* הונג קונג במשחקים הפאראלימפיים
* הונג קונג במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

* אתר פדרציית ענפי הספורט והוועד האולימפי של הונג קונג 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:הונג קונג: ספורט
מחוז רקוב ומחוז כיס

בהיסטוריה של בריטניה, המונח **מחוז רקוב** (באנגלית: **Rotten borough**) מתייחס למחוז בחירה קטן כל כך, שמאפשר למעשה לאדם אחד שליטה בבחירת חבר הפרלמנט. כתוצאה מכך הייתה לאותו אדם השפעה בלתי ראויה ובלתי יחסית בפרלמנט. מחוזות כאלה היו קיימים במשך מאות שנים, אבל רק במאה ה-18 נכנס לשימוש המונח "מחוז רקוב".

## רקע
במשך מאות שנים, מחוזות הבחירה בבריטניה ובאירלנד לא השתנו בהתאם לשינויים באוכלוסייה. בכמה אזורים, מספר הבוחרים היה קטן כל כך, שאפשר היה לשחד את כולם. חבר פרלמנט עלול היה לייצג רק אנשים מעטים, ואפילו אדם אחד. לעומת זאת, לאזורים שזכו לצמיחה מאסיבית, כמו העיר מנצ'סטר לא היה ייצוג נפרד (אם כי תושבי העיר שהייתה להם זכות בחירה יכלו להצביע במחוז הכפרי התואם). חלק מהמחוזות הרקובים מילאו בעבר תפקיד חשוב בפוליטיקה הבריטית, אך מאז חשיבותם פחתה.

## היסטוריה
דוגמה למחוז רקוב היה מחוז הבחירה של אולד סארום. אולד סארום הייתה עיר פורחת במאה ה-12, אבל משנוסדה העיר הסמוכה סולסברי, שהייתה חשופה פחות לפגעי מזג האוויר, עברה רוב אוכלוסייתה לשם. במחוז הבחירה של אולד סארום נותרו 3 בתים ו-7 בוחרים.

המונח "מחוז רקוב" מתאר לפיכך גם את השחיתות המתבטאת בבחירות במחוז זה, אבל גם את הריקבון הפיזי של אזור שנזנח.

מחוז גדול מעט יותר, אך הניתן עדיין להשפעה בקלות יחסית, נקרא **מחוז כיס** (באנגלית: **Pocket borough**). המונח מתאר מחוז בחירה שבו האוכלוסייה קטנה מספיק כדי להיות לכל צורך מעשי תחת השליטה (או "בכיסו") של בעל קרקעות עיקרי אחד.

על חשיבותם של המחוזות הרקובים ומחוזות הכיס ניתן ללמוד מכך שבזמן מסוים, מתוך 405 חברי פרלמנט נבחרים, 293 נבחרו על ידי פחות מ-500 בוחרים כל אחד.

ברבים ממחוזות הכיס נבחר בעל הקרקע כחבר הפרלמנט, מה שיצר ייצוג יתר של בעלי קרקעות הגדולים בפרלמנט. במחוזות אחרים "קנו" אצילים, חברי בית הלורדים, את מושבי הפרלמנט עבור בניהם, ובאופן זה השיגו שליטה כפולה, הן בבית הנבחרים והן בבית הלורדים.

במאה ה-19, החלו לנקוט צעדים לחיסול המחוזות הרקובים. בחוק הרפורמה משנת 1832 בוטלו רוב המחוזות מועטי הבוחרים, בעוד מרכזי אוכלוסייה גדולים ואזורים מרובי תעשייה זכו בהגדלת הייצוג. מחוזות הכיס בוטלו לבסוף בחוק הרפורמה משנת 1867, שבו נקבע העיקרון שבכל מחוז צריכים להיות בערך אותו מספר בוחרים. חוקים נוספים קבעו הקמה של ועדת גבולות שנועדה ליישם את העיקרון בהתאם לתנועת האוכלוסייה. בחוק הבחירות משנת 1872 הפך שוחד בחירות לבלתי חוקי, נקבע שהבחירות יהיו חשאיות, מה שהגביל את יעילות השוחד משום שאי אפשר היה לדעת כיצד כל אדם בחר. שינוי זה גם הוריד באופן משמעותי את עלות מערכת הבחירות.

## ראו גם
* הטיה בקביעת מחוזות בחירה

## קישורים חיצוניים
* 
קטגוריה:טרמינולוגיה של בחירות
קטגוריה:ביטויים ומושגים פוליטיים בריטיים
חיים (גופן)

שמאל|ממוזער|450px|גופן "חיים" (למעלה) ו"חיים צר" (למטה)
**חיים** הוא גופן עברי, שעוצב בשנות העשרים בהונגריה על ידי פסח עיר-שי, שקרא לגופן על שמו של חיים נחמן ביאליק. עיר-שי עלה לארץ ישראל ב-1925 ועיצב כרזות עם הגופן.

יאן לוויט, שביקר בארץ ישראל ב-1929, הכליל את האות בקובץ טיפוגרפי פרי עטו ועל כן היא רשומה במקרים רבים על שמו של לוויט.

הגופן עוצב בהשפעת סוגי הכתב החדשים של אותה התקופה, שאופיינו באותיות פשוטות וחסרות תגים (סנס-סריף), ותאמו את אסכולת הבאוהאוס.

חשיבותו של הגופן היא בכך שהיה הגופן העברי הראשון שהציג את האות העברית בקוויה הבסיסיים בלבד, ללא עיטורים נוספים, תוך שימוש בקווים ישרים ובצורות הגאומטריות הפשוטות ביותר האפשריות. עיצוב זה נתפס כחדשני כיוון שהיווה ניגוד לסגנונות עיצוב האות שהתבססו על הכתב המסורתי והתנ"כי, כדוגמת כתב סת"ם. חידוש נוסף בעיצוב הגופן הוא בכך שעובי הקווים האופקיים והקווים האנכיים ברוב האותיות זהה.

כיום נפוצות גרסאות רבות של הגופן, חלקן רגילות או מודגשות ("חיים שמן") וחלקן מוצרות ("חיים צר"). הגרסה הפופולרית ביותר היא הגרסה שעוצבה על ידי המעצב שמואל גוטמן, מכיוון שהיא מופצת ביחד עם תוכנת Microsoft Office.

השימוש המרכזי כיום בגופן "חיים" הוא בכותרות ראשיות בעיתונות היומית בישראל, וכן במודעות אבל ובפשקווילים. הגופן נתפס בדרך כלל כ"חזק" ו"עוצמתי", בניגוד לגופנים העדינים יותר המשמשים בכתבות בעיתון או בספרים, כגון פרנק-ריהל. 

השימוש השיטתי הראשון בישראל בגופן זה היה במגזין העולם הזה, אשר עשה בו שימוש לטובת כותרות צעקניות ומעוררות מחלוקת. מאוחר יותר עברו גם העיתונים היומיים המרכזיים בישראל ("חדשות", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", אך לא "הארץ") להשתמש בגופן זה לטובת הכותרות הראשיות שלהם. לעיתים, בעיקר סביב אירועים אקטואליים ייחודיים, נעשה שימוש בעיתונים אלה בכותרות ראשיות בעלות מילה אחת או שתיים, כאשר עיצובו של הגופן "חיים" מעניק להן עוצמה וחשיבות.

אחד השימושים המוכרים בגופן "חיים" הוא בלוגו של תנועת "שלום עכשיו", שעוצב בידי דוד טרטקובר. המילה "שלום" כתובה בגופן קורן, שהוא בעל קונוטציות תנ"כיות ומסורתיות, ואילו המילה "עכשיו" כתובה בגופן "חיים" שמשדר הרגשה של מודרניות ועוצמה. טרטקובר עצמו העיד כי השילוב בין שני הגופנים, המייצגים כל אחד אסכולה עיצובית שונה, נחשב כפריצת דרך וסתר את החוקים המקובלים בעיצוב.
שימוש מוכר נוסף בגופן הוא בלוגו של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* מי עיצב את גופן "חיים", באתר משפחת עזר
* יצחק למפרט, תנו אות "חיים" באתר פרוג.

## הערות שוליים

קטגוריה:גופנים עבריים
קטגוריה:הנצחת חיים נחמן ביאליק
ג'יימס מק'יואן

**ג'יימס מק'יואן** (באנגלית: **James McEwen**; 16 באוקטובר 1872, ליברפול – 1942, ברנס), הידוע גם כג'ימי מק'יואן או "פאנץ'" (אגרוף) מק'יואן, היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

## חייו
מק'יואן החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בוטל (Bootle), לפני שעבר דרומה והצטרף ללוטון טאון. לאחר עונה אחת הוא הצטרף למועדון גלוסופ נורת' אנד ששיחק לראשונה בפוטבול ליג. בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה. לאחר מכן שונה שם המועדון לגלוסופ, ובעונת 1899/1900 הוא סיים בתחתית הטבלה.

לאחר מכן מק'יואן עבר למועדון ברי, עמו זכה בגביע ה-FA ב-1903 לאחר ניצחון 6 - 0 בגמר נגד דרבי קאונטי. לאחר שלוש שנים בברי הוא חזר למשך תקופה קצרה ללוטון טאון (כעת בליגה הדרומית, לפני שהצטרף לנוריץ' סיטי כשחקן ומאוחר יותר כמאמן. מק'יואן היה המאמן השני של נוריץ', ואימן את המועדון ב-43 משחקים בין 1907 ל-1908. מאזן המועדון במשחקים הללו היה 13 ניצחונות, 20 הפסדים ו-10 תוצאות תיקו.

לאחר שעזב את נוריץ' הוא חזר לשחק בגלוסופ בעונת 1911/1912. לאחר מכן הוא החל לעבוד פולהאם כמגלה כישרונות, ובשנת 1914 הצטרף לצוות האימון של ארסנל בראשותו של ג'ורג' מורל. לאחר התפטרותו של מורל ב-1915 מק'יואן לקח על עצמו את הטיפול בנושאים הקשורים לסגל הבכיר של המועדון, עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, והפך דה פקטו למאמן המועדון ששיחק אז בליגה הלונדונית. לאחר שהמלחמה הסתיימה הוא הוחלף על ידי לזלי נייטון בתחילת עונת 1919/1920, אך למרות זאת המשיך לעבוד בארסנל כאחראי על חדר ההלבשה וכמאמן תחת הרברט צ'פמן.

## לקריאה נוספת
* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמוד 26), Phoenix House, 1952 ()

## קישורים חיצוניים

* מאמני נוריץ' סיטי

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני לוטון טאון
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני נוריץ' סיטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1942