open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית מטוסיאן

שמאל|ממוזער|250px|קשתות מזרחיות במרפסת המבנה
**בית מטוסיאן** הוא בניין בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב אלקלעי 10. הבית נחשב לאחד מהיפים בבתי השכונה.

## היסטוריה
הבית נבנה בין השנים 1934–1936 על ידי וארטאן מטוסיאן, ארמני שעבד כמנהל חשבונות. מטוסיאן בנה את ביתו על מגרש שרכש בשנת 1932 מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. המבנה כלל שלוש דירות מגורים ושני מוסכים למכוניות. משפחת מטוסיאן התגוררה בקומת המסד, ושתי הקומות העליונות הושכרו. הדירה בקומה הראשונה הושכרה למנהל בנק ברקליס, ושימשה את מנהל הסניף המרכזי בירושלים, והדירה בקומה השנייה הושכרה למחלקת הדיור של ממשלת המנדט הבריטי, והתגורר בה ראש המחלקה (אדווין סמואל, בנו של הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל). בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות המשיך סמואל להתגורר בקומה העליונה על אף סיום עבודתו בממשלת המנדט.

משפחתו של מטוסיאן גורשה מביתה על ידי ארגון הלח"י במהלך מלחמת העצמאות. הארגון אחסן במבנה חומרי נפץ, ובמהלך תאונה מבצעית התפוצצו חומרי הנפץ וגרמו נזקים רבים למרתף ולקומה הראשונה. ב-24 באוקטובר 1948 הועבר הבית לידי צה"ל ובשנת 1950 הושב לידי סמואל, למרות מחאתו של מטוסיאן.

מטוסיאן, שלא עזב את הארץ, ניהל משפט כנגד האפוטרופוס על נכסי נפקדים ובשנת 1951 הושבה לו הבעלות בדירה בהוראת בית המשפט. המשפחה שבה להתגורר בקומת המסד, והדירה בקומה הראשונה הושכרה לאוניברסיטה העברית וזו שיכנה במבנה את הפרופסור דוד פלוסר.

בשנת 1994 נמכר הבניין לקבלן אלי אביטל, ולמבנה נוספו שתי קומות בתכנונה של האדריכלית אורנה אנג'ל.

## תיאור המבנה
בעת בנייתו היה המבנה בניין דו קומתי. המבנה שילב מספר סגנונות בנייה: הסגנון האקלקטי (בקומה השנייה של צידו המזרחי של המבנה, ובקומה הראשונה של צידו המערבי), עם הסגנון הבינלאומי ואר דקו. לצד מאפיינים של הסגנון הבינלאומי (חלונות ארוכים המאירים את חדר המדרגות) ניתן לראות מרפסת מקושתת (סגנון מזרחי), ועמודים בסגנון אר דקו.

מטוסיאן בנה את המבנה בפאר רב, תוך בחירת אבנים מאיכות גבוהה, ושמירה על צבע המבנה באמצעות שימוש באבנים מאותו אתר.

Beit Matossian P4110062.JPG
Beit Matossian P4110059.JPG
Beit Matossian P4110064.JPG|דלת כניסה בסגנון אר דקו


## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מטוסיאן
מטוסיאן
וילה שרובר

**וילה שרובר**, היתה וילה בשכונת טלביה בירושלים, בין הרחובות פינסקר ודובנוב, ברחוב פינסקר 2, ורחוב דובנוב 1.

## היסטוריה
וילה שרובר נבנתה בין השנים 1954–1956 עבור התעשיין מיילס שרובר ורעייתו גיטה שרובר. הבית תוכנן על ידי האדריכלים מוונצואלה קרלוס גיננד, מוזס בנאשראף ואמיליו וסטוטי בסגנון דרום-אמריקאי. המבנה הוא בן שלוש קומות, כאשר לכיוון רחוב פינסקר ישנה קומה אחת, ושתי קומות נוספות פונות לרחוב דובנוב, מתחת למפלס רחוב פינסקר. למבנה גג דמוי פירמידה הפוכה, המעוטר בפסיפסים צבעוניים. הבית עוטר גם בפסיפס פרי יצירתו של האמן צבי גלי. את עיצוב הפנים של הווילה ביצעו האדריכלים דורה גד ויחזקאל גד. ברוב הזמן נעדרו האדריכלים מוונצואלה מן האתר, ועל כן דורה גד מונתה גם כאחראית על הבנייה, תיאום העבודה והפיקוח עליה. שטחה של הווילה הוא כ-1,800 מ"ר והיא מוקפת גן ששטחו כשישה דונמים. בגן הווילה נבנתה בריכת שחייה.

ב-1971 נחנך מעבר לכביש האגף המרכזי של תיאטרון ירושלים שנבנה בתרומת משפחת שרובר.

בני הזוג שרובר אירחו בווילה ובגנים שסביבה את ראשי מדינת ישראל ואת החברה הגבוהה במדינה. בשנת 1976, לאחר מותו של מיילס, הציעה גיטה להעניק את הווילה במתנה למדינת ישראל כבית אירוח רשמי (בדומה לבלייר האוס שבוושינגטון בירת ארצות הברית). ממשלת ישראל סירבה להצעה בשל העלויות הגבוהות של החזקת הבית כבית אירוח.

בשנת 1983 מכרה גיטה שרובר את מבנה הווילה ומחצית משטח הגן, ובנתה בחלק הגן הדרומי, הקרוב לרחוב דובנוב, וילה נוספת קטנה יותר לה ולבנה גבריאל, בתכנונו של האדריכל דוד רזניק.

באוגוסט 2013 פורסם שהווילה מוצעת למכירה, במחיר של כ-120 מיליון ש"ח. הווילה נמכרה לבסוף בדצמבר 2014, במחיר של 70 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 נהרסה הווילה המאוחרת שתכנן רזניק. במקומה הקים היזם, יהודי דתי מצרפת, תוך שימוש בזכויות הבנייה על המגרש שעליו עמד הבית הקטן, פרויקט מגורים של 24 דירות-ענק ב-5 קומות. ב-2024 נמכרה דירה בבניין במחיר שיא של 113 אלף שקל למ"ר.

## גלריית תמונות

File:0005 FL71630040.jpg
File:0011 FL69382533.jpg
File:0014 FL69086017.jpg
File:0013 FL69086019.jpg
File:0001 FL69086020.jpg
File:0001 FL71630038.jpg
File:0010 FL69086018.jpg
File:0012 FL69086021.jpg
vilasherover01.JPG|סלון הבית במהלך אירוע "שבוע העיצוב"
Vilasherover03.JPG| הוילה שתכנן אדריכל דוד רזניק
Vilasherover02.JPG|בית התה בחצר הבית - עבר אל החצר של בית הנסן הסמוך
Villa Sherover P4110073.JPG|חלק משטח הסלון בעת שהיה נטוש
Vilasherover04.JPG|חזית הבית הדרומית
Vilasherover05.JPG|חדר השינה הראשי בבית


## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בוילה שרובר, באתר 'חלון אחורי', 28 במאי 2016

## הערות שוליים

שרובר
שרובר
קטגוריה:משפחת שרובר
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן דוד רזניק
א-סייד

**אַ-סַּיִּד** (בערבית: **السيد**) הוא כפר בדואי בנגב, שהוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב ונמצא בתחומי מועצה אזורית אל קסום. בא-סייד חיים כ-6,500 תושבים (נכון ל-2022).

## היסטוריה
מקורו של השבט במצרי שהגיע לאזור בתחילת המאה ה-18 ונישא לאישה מקומית. באותו הזמן הם התיישבו בנגב וכך נוסד הכפר.

מעמדם של בני משפחתו של המצרי, עובדי אדמה לא מקומיים, גרם לבני שבטי בדואים תושבי האזור להימנע מיצירת קשרי נישואים עימם. חלקם הצליחו להתחתן עם נשים מעזה ומהאזור, אך שיעור נישואי הקרובים בין בני השבט עלה - במחקר נמצא כי 27 אחוזים מהנישואים נערכים בין בני דודים ו-65 אחוזים מהנישואים נערכים בין קרובי משפחה מדרגה כלשהי.

### ייחודיות גנטית של התושבים
המטען הגנטי של שניים מבניו של מייסד השבט, שהיו חירשים, מתבטא גם בקרב חלק מצאצאיהם, ושיעור החירשות בשבט מגיע לחמישה אחוזים, פי חמישים מהשיעור באוכלוסייה הכללית. מספרם הגדול של החרשים בשבט הוביל ליצירה ספונטנית של שפת סימנים.

### הקמת היישוב
עד תחילת שנות ה-2000 היה א-סייד כפר בלתי מוכר. מסיבה זאת הוא לא קיבל שירותים מוניציפליים וציבוריים - לא הייתה לו אספקת חשמל ומים, חסרה מערכת ביוב וכו'.

הניכור החברתי בין שבט א-סייד לשכניהם עורר את התנגדותם של בני השבט לתוכנית לשייכם למועצה מקומית חורה, שכניהם הקרובים, ולהעברת היישוב למסגרת מועצה אזורית אבו בסמה.

הסטטוס של היישוב השתנה כשהוכר בהתאם להחלטת ממשלת ישראל מס' 881 מ-29 בספטמבר 2003, להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב. שבעה מתוכם, לרבות א-סייד, נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה, ועם פירוקה בנובמבר 2012, נכלל א-סייד במועצה אזורית אל קסום.

## א-סייד היום
לאחר ההכרה ביישוב נבנו בו שני בתי-ספר חדשים, נפתח סניף של קופת חולים לאומית ועוד. מתוכננת הקמת אזור תעשייה. ב-2015 חובר לראשונה בית ספר יסודי בכפר לרשת החשמל הארצית, לאחר ארבעה עשורים של שימוש בגנרטורים.
בשנת 2019 חוברו בתי היישוב לרשת החשמל הארצית.

## גלריית תמונות

## ראו גם
* שפת הסימנים של שבט א-סייד

## קישורים חיצוניים

* 
* מינהל מקרקעי ישראל. בדואים, רקע 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מועצה אזורית אל קסום
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2003
קטגוריה:כביש 31
קטגוריה:בקעת חטיל
טנטרה

ממוזער|146 פיקסלים|ציור הודי המתאר ארוחה על פי יסודות הטנטרה,
 סוף המאה ה-18
**טנטרה** היא השקפת עולם ודרך חיים שהתפתחה בהודו. בסנסקריט פירושה הוא "הרחבה". משמעות המונח הזה הוא: "אוסף של טכניקות משדות שונים המביאות להארה". המושג הזה מתייחס גם לתפיסת העולם הטנטרית, לפיה "הכול קשור בהכול". ריבוי הקשרים בין התופעות הסובבות אותנו ומערכת יחסי הגומלין ביניהם, יוצרים קשר מורכב בהרבה מהנראה לעין. ומתוך כך, "מרחיב" את גבולות הפרט אל מעבר לסביבתו המיידית. הטנטרה שמה דגש על הקשר בין הגוף לבין הנפש.

## היסטוריה
הטנטרה צמחה בתת-היבשת ההודית. קיים קשר הדוק בין הטנטרה, היוגה והאיורוודה, אשר עושות שימוש בכלים וטכניקות משותפות. קיימת סברה הטוענת ששלושתן צמחו ממקור קדום ראשוני אחד.

הטנטרה השפיעה רבות על ההינדואיזם, והבודהיזם שצמח בצפון הודו, אך עם הזמן התפשטה ונפוצה בדרום-מזרח אסיה, הודו וטיבט וקיבלה פיתוחים מקומיים אשר לעיתים נושאים השפעות זן, טאואיזם ובודהיזם טיבטי.

החל מהמאה ה-6 התפתחה הטנטרה במסגרת ההינדואיזם. בתחילה הוא היה זרם סודי הידוע למתי מעט, אך עם הזמן הלך ונודע לציבור רחב יותר ויותר.

## נאו-טנטרה

נאו-טנטרה, נאוטנטרה, נווה-טנטרה (בסנסקריט: नव, נווה משמעותה 'חדשה') או מיניות טנטרית, היא הפרשנות השגויה המודרנית והמערבית של הטנטרה הקשורה לתנועות וכתות דתיות חדשות. זה כולל גם ניו אייג' וגם פרשנויות מערביות מודרניות למין טנטרי מסורתי הינדי ובודהיסטי. חלק מתומכיו מתייחסים לטקסטים ועקרונות עתיקים ומסורתיים ורבים אחרים משתמשים בטנטרה כביטוי תופס ל"מיניות מקודשת/מודעת", ועשויים לשלב פרקטיקות לא שגרתיות ושנויות במחלוקת. בנוסף, לא כל המרכיבים של שיטות הטנטרה ההודיות משמשים בניאוטנטרה, במיוחד ההסתמכות על גורו. 

### ביקורת
ביקורת נמתחה על סדנאות הנאו-טנטרה המתקיימות בישראל. נטען כי בסדנאות אלה לא תמיד מתקיימת השגחה מספיקה מצד המורים על התנהגות המשתתפים, מה שהופך את הסדנה המערבת עירום ומיניות למרחב פרוץ בו יכולות להתקיים פגיעות מיניות. כמו כן, דווח על לחץ חברתי להשתתף בפעילויות מיניות שונות אשר הביאו משתתפים לקחת חלק בסיטואציות מיניות מבלי שרצו בכך.

## ראו גם
*קאמה סוטרה
*הינדואיזם

## קישורים חיצוניים

* יעל רייף, סגנון ופנאי, 8 באוגוסט 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דתות
קטגוריה:פילוסופיה של המיניות
אולריך ראמה

**אולריך ראמה** (בצרפתית: **Ulrich Ramé**; נולד ב-19 בספטמבר 1972 בנאנט שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק כשוער.

## קריירה
### קריירת מועדונים

### נבחרת
ראמה נעשה לשוער מחליף קבוע בסגלה של נבחרת צרפת לאחר פרישתו של קודמו בתפקיד ברנאר לאמה. יותר מאוחר הוא הודח מסגל הנבחרת עקב התחרות הרבה שנוצרה בינו לבין השוערים האחרים אותם העדיף מאמן הנבחרת ריימונד דומנק - פביאן בארטז, גרגורי קופה ומיקאל לאנדרו.

ראמה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-9 ביוני 1999 במשחק הניצחון 1-0 של צרפת על נבחרת אנדורה. הוא זכה יחד עם הנבחרת בטורניר יורו 2000, אך לא שיחק אפילו במשחק אחד במהלך הטורניר, בשנת 2001 זכה בגביע הקונפדרציות כחלק מנבחרת צרפת. ראמה היה חלק מסגל נבחרת צרפת שהשתתפה במונדיאל 2002. הוא הודח מן הנבחרת עקב טעות קשה שעשה במהלך משחק נגד נבחרת צ'כיה ב-12 בפברואר 2003.

ראמה זכה במהלך הקריירה שלו באליפות אחת במדי קבוצת בורדו בשנת 1999, ובשני גביעים, גם כן עם בורדו, ב-2002 וב-2007.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקן קריירה

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:שוערי כדורגל צרפתים
קטגוריה:נאנט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אנז'ה
קטגוריה:כדורגלני בורדו
קטגוריה:כדורגלני סדאן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2001
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1972
סבסטיאן פריי

**סבסטיאן פריי** (נולד ב-18 במרץ 1980 בת'ונון-לה-באן) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.

פריי החל את הקריירה שלו במועדון הצרפתי קאן בשנת 1997, בגיל 17. לאחר שתי עונות מרשימות ומבשרות טוב, הוא עבר לאיטליה לשחק בשורותיה של אינטר מילאן, ולאחר שנתיים במילאנו הוא עבר לשחק בפארמה בקיץ 2001, באותה עונה בה זכה עם קבוצתו החדשה בגביע האיטלקי.

הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הצרפתית למשחק מול פולין בנובמבר 2004, אך לא שותף במשחק עצמו. פריי הצטרף לפיורנטינה בהשאלה לעונת 2005-2006, וחתם רשמית בקבוצה בסופה של אותה העונה אחרי שהציג תצוגות שוער מרשימות והפך לאחד מעמודי התווך של הרכב פיורנטינה יחד עם חבריו לסגל כריסטיאן ברוקי, סטפנו פיורה ולוקה טוני.

פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בטורניר המוקדמות של יורו 2008 במשחק נגד אוקראינה ב-21 בנובמבר 2007, המשחק הסתיים בתיקו 2-2, לאחר שספג שער שוויון מאוחר מרגליו של אנדריי שבצ'נקו. ב-13 בדצמבר 2007 פריי סבל מפציעה במיניסקוס שקיבל במהלך אימון, ועבר ניתוח בברך יום למחרת. הוא חזר במשחק הניצחון של פיורנטינה 2-1 נגד פארמה ב-13 בינואר 2008, לאחר שהושבת לחודש.

בשנת 2011 חתם פריי בגנואה. ביולי 2013 חתם פריי בבורסאספור הטורקית. לאחר ששימש כשוער ראשון בעונתו הראשונה בקבוצה, לא זכה פריי לדקות משחק בעונת , ובסיומה פרש ממשחק פעיל בגיל 35.

סבו של פריי, אנדרה פריי, היה שחקן צרפתי בינלאומי, ואביו, ריימונד, היה גם שוער כדורגלן מקצוען. אחיו הצעיר ניקולה כדורגלן אף הוא.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל בנבחרת צרפת 

קטגוריה:שוערי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלני קאן
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני הלאס ורונה
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני בורסאספור
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1980
מרטי באלין

**מרטי באלין** (באנגלית: **Marty Balin**; נולד כ**מרטין ג'רל בוכוולד**, 30 בינואר 1942 - 27 בספטמבר 2018) היה זמר אמריקאי. נודע כסולן ומקים ג'פרסון איירפליין, חלוצת הרוק פסיכדלי מסן פרנסיסקו.

## ביוגרפיה
באלין נולד בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית. עוד כנער רצה להיות אמן ומוזיקאי. ב-1962, שינה את שמו למרטי באלין והחל להקליט עם חברת התקליטים צ'לנג' רקורדס, הקליט את הסינגלים "אין אחת מלבדייך" ו"אני מתמחה באהבה" שנכשלו ולכן החל לעבוד עם אביו והתחתן. במקביל, השתתף בשנים 1963-64 יחד עם לארי ווארגו, ג'אן אליקסון וביל קולינס ברביעייה בשם "The Town Criers" אשר ניגנה פולק רוק. 

באלין היה המקים והזמר המאופיין של ג'פרסון איירפליין, החל מ-1965 עד 1971. יחד עם הלהקה הופיע בפסטיבל מונטריי ב-1967 ובפסטיבל וודסטוק ב-1969. בנוסף לכך, הופיעו בפסטיבל אלטמונט, בו באלין נחבט עד אובדן הכרה בעקבות מריבה עם אחד מחברי הכנופיה, כפי שניתן לראות בסרט הדוקומנטרי על המופע, Gimme Shelter. בעקבות האירועים במהלך המופע שהגיעו לשיאם בתקיפת באלין, סירבו חברי הגרייטפול דד, שהיו אמורים להופיע לפני ההופעה החותמת של הפסטיבל, הופעת הרולינג סטונז, לעלות לבמה.

באלין עזב את הלהקה פעמיים. ב-1971, הוא נפרד מהלהקה לשלוש שנים, והחל להקליט אלבום תחת ההרכב "Bodacious D.F". ב-1973, כאשר הפיק אלבום להרכב "Grootna", תרם שיר אחד, "קרוליין", ל"Dragon Fly"' אלבומה של להקת ההמשך לג'פרסון איירפליין, ג'פרסון סטארשיפ. באלין הצטרף לג'פרסון סטארשיפ ב-1975. ב-1978, לאחר מספר להיטים עיקריים עם ג'פרסון סטארשיפ, עזב פעם נוספת.

ב-1979 הפיק אופרת רוק בשם "Rock Justice", על כוכב רוק אשר הושם בכלא לאחר שלא הצליח לספק לחברת התקליטים להיט ראוי. הקלטות אופרת הרוק פורסמו בEMI, שבאלין הפיק אך לא השתתף בה. לאחר מכן, הועלה הרעיון שיפיק אלבום סולו משלו בחסות EMI.

ב-1981, הוציא לאור אלבום סולו שנקרא "Balin"' שממנו יצאו צמד להיטים, "לבבות" ו"גברת אטלנטה". וב-1983 יצא עם אלבום נוסף שנקרא "Lucky"' יחד עם EP ששוחרר ביפן בלבד, ששמו "שום כתף איננה". האלבום לא היה ברמת אלבומו הקודם, ולא שיחזר את הצלחת הקודם במצעדים, ובעקבות כך חוזהו עם EMI הגיע לקיצו.

בשנת 1985 חבר לפול קנטנר וג'ק קאסאדי ויחדיו הקימו את הלהקה KBC Band. וב-1989 בוצע איחוד עם רוב חברי להקת המקור, ג'פרסון איירפליין, אך זה הוכח כלא מוצלח.

באלין הקליט את אלבום הסולו השלישי שלו "Better Generation", ב-1991.

איחוד נוסף בוצע ב-1993 עם "ג'פרסון איירשיפ" יחד עם פול קנטנר. ואת אלבום הסולו הרביעי שלו הקליט ב-1997, שנקרא "Freedom Flight".

נפטר ב-27 בספטמבר 2018.

## דיסקוגרפיה
;אלבומי סולו
* * 1981 Balin
* * 1983 Lucky
* * 1983 There's No Shoulder EP
* * 1991 Better Generation
* * 1997 Freedom Flight
* * 1999 Marty Balin Greatest Hits
;אוספים
* * 1990 Balince
;יחד עם [[ג'פרסון איירפליין]]
* * 1966 Jefferson Airplane Takes Off
* * 1967 [[Surrealistic Pillow]]
* * 1967 After Bathing at Baxter's
* * 1968 Crown of Creation
* * 1968 Bless Its Pointed Little Head 
* * 1969 Volunteers
* * 1974 Early Flight
* '' 1989 Jefferson Airplane

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
גאטנו ופייטרו זגאראבוטו

ממוזער|250px|שמאל|אב ובן, 1926
**גאטנו זגאראבוטו** (באיטלקית: **Gaetano Sgarabotto**; נולד ב-1878 בויצ'נצה, נפטר ב-1959) ובנו **פייטרו זגאראבוטו** (**Pietro Sgarabotto**; נולד ב-1903 במילאנו, נפטר ב-1990) עבדו כל חייהם באיטליה כבוני כינורות מן המעלה הראשונה.

## ביוגרפיה
גאטנו החל את עבודתו בוויצ'נצה ובשנת 1901 עבר למילאנו לעבוד שם אצל ליאנדרו ביזיאק. ממילאנו עבר ב-1926 לפארמה ושם נשאר כמעט ללא הפסקות עד מותו בשנת 1959.

בנו, פייטרו, המשיך במשלח ידו של אביו והיה לבונה כינורות אמן בזכות עצמו. בחוגים של יודעי דבר מדברים בהוקרה ובהתפעלות על השושלת הקצרה אך רבת היוקרה של בוני הכינורות זגאראבוטי, שני אמנים בתחומם, שלצד יצירת כלי נגינה מעולים הקדישו חלק גדול מזמנם להנחלת הידע והניסיון שצברו לבוני כינורות צעירים. פייטרו פרש בשנת 1971, אך המשיך להפיק יצירות אמן עד 1979.

פעילותם של בוני הכינורות ממשפחת זגאראבוטו הטביעה חותמה באסכולת בניית הכינורות של פארמה, קרמונה ועוד. יש מקום להזכיר את השפעתם של השניים על המורשת התרבותית בעולם המוזיקלי של כלי הקשת ואת הכבוד וההוקרה שרחשו כל תלמידיהם והנגנים שהכירו אותם לרבי האמנים. עיקר העניין לעתיד מתמקד במפעל חייהם המשותף, באוסף הכינורות מלאכת מחשבת שיצאו מתחת ידיהם ונשארו לדורות הבאים, לנגן בהם ולהתפעל מצליליהם. 
ימין|ממוזער|250px|גאטנו זגאראבוטו בסדנת העבודה שלו, 1929
את יצירותיהם של בני זגאראבוטו אפשר לזהות בנקל בבחירת החומרים הקפדנית, במיומנות הבאה לביטוי בעבודת-יד מופתית בכל שלב ביצירת כל אחד מן הכלים, שניכרים בה דיוק שאינו יודע פשרות ותשומת לב אוהבת לכל פרט.

## לקריאה נוספת

*
* Gaetano e Pietro Sgarabotto-Liutai Violin Makers 1878-1990 Editrice TURRIS 1991 
* Jost Thoene, *Italian & French Makers* (2006)
* Marlin Brinser, *Dictionary of 20th Century Italian Violin Makers* (1978)
* Carlo Vettori, *I Maestri Del Novecento* (1992)
* 
* 
* 
* Versari Artemio, *Modern Violin Making in the Emilia-Romagna Region* (2002)
* Liuteria Parmense


## קישורים חיצוניים


*Bisiach Family Heritage. by Philip J. Kass


## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני כלי נגינה
קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
כלי קשת
דוד תדמור

**דוד (דודי) תדמור** (נולד ב-9 באפריל 1960), הוא עורך דין ישראלי, אשר כיהן בתפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים בשנים 1997–2001. בעל תואר דוקטור במשפטים.

## חייו
דוד תדמור נולד ב-ירושלים לאשורולוג חיים תדמור ולארכאולוגית מרים תדמור. סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (1986); בתקופה זו שימש כעוזר הוראה לפרופסור אוריאל פרוקצ'יה בדיני חברות ומימון חברות. התמחה אצל השופט העליון מאיר שמגר וסיים תואר שני במשפטים (1988) ותואר דוקטור במשפטים (1992) בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק (NYU). נושא הדוקטורט שלו היה הפרטה ובעלות עובדים במניות מעסיקים. תדמור הוא חבר לשכת עורכי-הדין בישראל ולשכת עורכי הדין במדינת ניו-יורק שבארצות הברית.

בשנים 1988–1993 שימש כעורך דין בתחום דיני חברות במשרד עורכי הדין ווכטל, ליפטון, רוזן וכץ בניו יורק.

בשנים 1996–1997 היה חבר בית הדין להגבלים עסקיים, ובשנים 1997–2001 כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים. עם פרישתו מתפקיד זה הצטרף כשותף בכיר למשרד עורכי הדין כספי ושות' בראשות רם כספי. במסגרת זו מונה למנהל מורשה זמני של הבנק למסחר, בעקבות קריסתו עקב מעילת הענק של אתי אלון.

ב-1999 היה חבר בוועדת בן בסט לעניין שליטת הבנקים בקופות הגמל.

בשנת 2005 פרש ממשרד כספי ושות', והקים את משרד תדמור ושות' בתל אביב בו היה שותף מנהל. משרדו התמחה ברכישות ומיזוגים, הגבלים עסקיים ודיני תקשורת. במסגרת זו ייצג את בנק הפועלים, בנק לאומי, הבנק הבינלאומי ובנק דיסקונט בהסדר מחדש של החוב והמימון של חברות הכבלים, בהיקף של 4 מיליארד שקל. בשנת 2015, התמזג משרד תדמור ושות' עם משרד פרופ' יובל לוי ושות'. בעקבות מיזוג זה, שונה שם המשרד לתדמור ושות' פרופ' יובל לוי ושות'. בשנת 2018, כחלק מהליך מיתוג מחדש, שונה שם המשרד לתדמור לוי ושות'. בשנת 2023 התמזג המשרד עם משרד יגאל ארנון ושות', ונקרא כיום ארנון, תדמור-לוי.

שימש כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (דיני הפרטה, 1993–1995); במרכז הבינתחומי הרצליה (חוק ההגבלים העסקיים, 1998); ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (חוק התקשורת, חוק ההגבלים העסקיים ודיני חברות, 1996–2003). מכהן כיו"ר ועדת התאגידים של לשכת עורכי הדין. יושב בחבר הנאמנים של קרן אבי חי.

כתב את הספר "דיני הגבלים עסקיים".

מגיש את תוכנית הרדיו "חקירה נגדית", התוכנית המשפטית של גלי צה"ל.

מרבה לעסוק בצילום ואף הציג תערוכות מעבודותיו.

## קישורים חיצוניים
* דוד תדמור, באתר Dun's 100
* אורה קורן, עו"ד דוד תדמור ועו"ד טלי ירון-אלדר - עכשיו שותפים למשרד, באתר TheMarker
* חקירה נגדית, התוכנית המשפטית של גלי-צה"ל בהגשת דוד תדמור
* אתר התצלומים של דודי תדמור
* אתר הבית של משרד ארנון תדמור לוי
* 
* 
* משרד כספי ושות'
* משרד ארנון תדמור לוי ושות'

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד המסחר והתעשייה
קטגוריה:הממונים על ההגבלים העסקיים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
אלכסנדר פופוב (מדען)

**אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב** (רוסית: **Александр Степанович Попов**; 16 במרץ 1859 - 13 בינואר 1906) פיזיקאי רוסי שהדגים את השימוש המעשי של גלי רדיו, אך לא הוציא פטנט על המצאתו.

## חייו
אלכסנדר פופוב נולד במשפחת כומר בכפר באזור העיר פרם. לאחר סיום לימודי דת בבית הספר עבר לסנקט פטרבורג ובשנת 1877 החל את הלימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. לאור מצבו הכלכלי, במקביל ללימודים עבד כחשמלאי. לאחר סיום הלימודים וקבלת תואר פיזיקאי, המשיך בלימודי דוקטורט שסיים אותם בשנת 1882. הוא היה יכול להישאר באוניברסיטה אך העדיף לעסוק בעבודות פרקטיות בשטח ולכן עבר לבסיס הצי בקרונשטאדט. במסגרת עבודות בצי עסק בנושאים שונים ובין היתר בנושא תקשורת באמצעות גלים.

ב-1894 פופוב בנה את מקלט הרדיו הראשון שלו. בגלל שעבד במסגרת צבאית הוא לא היה יכול לפרסם את דבר ההמצאה ולכן היא לא קיבלה פרסום מיידי. ב-1896 הציג אותו בתערוכה הכלל רוסית לתעשייה ומסחר בעיר ניז'ני נובגורוד.

בשנת 1901 הוא התמנה לפרופסור לפיזיקה במכון האלקטרוטכני בסנקט פטרבורג ובשנת 1904 התמנה למנהל המכון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פיזיקאים רוסים
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1859
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1905
QAM

**QAM** (ראשי תיבות באנגלית של **Quadrature Amplitude Modulation**) היא שיטת אפנון, שבה מידע מיוצג על ידי שינויים במשרעת ובמופע של הגל הנושא יחדיו. ניתן לתאר זאת באופן שקול
כאפנון משרעת של שני גלים נושאים, אשר הפרש הפאזה ביניהם 90°. רכיב אחד נקרא In-Phase (I), והשני Quadrature (Q):


 s(t) = I(t) \cos(2 \pi f t) - Q(t) \sin(2 \pi f t)


בשל היותם אורתוגונליים, ניתנים הרכיבים לקליטה בנפרד, אך על המקלט להיות מסונכרן עם המופע של הגל המשודר. תיאום זה מתבצע על ידי שידור גל מחווה, או גל תת-נושא.

QAM אנלוגי משמש לשידור שני רכיבי הצבע לטלוויזיה בשיטות PAL ו-NTSC. בתחילת כול שורה משודר אות סנכרון צבע (Colorburst). האנטי-מחיקון פעל לשחזור אות זה במופע הנכון.

## QAM דיגיטלי
[250px|ממוזער|דיאגרמת קונסטלציה  ב[קוד גריי]]
250px|ממוזער|קונסטלציית . שימוש בשתי אמפליטודות לעומת שלוש לעיל
ב-QAM דיגיטלי האפננים I ו-Q מקבלים ערכים בדידים. הצירופים האפשריים נקבעים מראש, ומתוארים בתרשים קונסטלציה. כל נקודה בתרשים ממופה לסמל (Symbol), המעביר מספר ביטים בהתאם לגודל הקונסטלציה.

אפנוני PSK ו-APSK הם מקרים פרטיים של QAM עם קונסטלציה מעגלית.

נפוץ השימוש בקונסטלציות בעלות 2k נקודות המסודרות כשריג ריבועי, או מלבני (כאשר k אי-זוגי), וזו הכוונה במונחים כמו  ללא תיאור נוסף. סידור זה נוח מבחינה טכנית לשידור ופענוח כשני אותות PAM (אפנון משרעת הדופק), אך הוא אינו ממצה את קיבולת ערוץ התקשורת לפי חוק שאנון-הארטלי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפנון
נתרן חנקתי

**נתרן חנקתי** (*Sodium Nitrate*) הידוע גם כ"**מלחת צ'ילי**" הוא מלח, שנוסחתו NaNO3. זהו מוצק לבן המסיס מאוד במים ומשמש להכנת דשנים וחומרי נפץ וכן בתעשיית הזכוכית. כתוסף מזון נתרן חנקתי משמש כמשמר ומסומן בקוד **E251**. החומר נמצא באופן טבעי בירקות עלים ירוקים.

כריית נתרן חנקתי הייתה בעבר כה רווחית שבין השנים 1879–1883 נלחמו צ'ילה, פרו ובוליביה על מחוזות עשירים במרבצי החומר. המלחמה הסתיימה בסיפוח המחוזות לצ'ילה.

ניתן להפיק את המלח מסתירה של חומצה חנקתית בנתרן הידרוקסידי HNO_3 + NaOH \rightarrow NaNO_3 + H_2O

בתעשייה מופק החומר בתגובה של חומצה חנקתית עם נתרן פחמתי

Na_2 CO_3 +2HNO_3 \rightarrow 2NaNO_3 +H_2 O + CO_2 

או עם נתרן ביקרבונט

NaHCO_3 + HNO_3 \rightarrow NaNO_3 +H_2 O + CO_2 

## ראו גם
* מלחת

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חנקות
קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:נתרן: תרכובות
הקתדרלה של הוואנה

שמאל|ממוזער|250px|הקתדרלה של הוואנה
** קתדרלת סן קריסטובל דה לה הוואנה** (שמה המלא בספרדית: **Catedral de San Cristóbal de La Havana**) היא הקתדרלה המרכזית של הוואנה, ומקום מושבו של ארכיבישוף העיר.

הקתדרלה נחנכה ב-1748 ככנסייה ישועית, ולאחר גירושם של הישועים מהאימפריה הספרדית הפכה, ב-1777, לכנסייה רגילה. ב-1788 הוכרזה כקתדרלה של הוואנה באופן רשמי, וב-15 בינואר 1796 הועברו אליה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס מסנטו דומינגו. קולומבוס היה קבור במקום עד שעצמותיו הועברו לסביליה לאחר הפסדה של ספרד במלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.

הקתדרלה נחשבת למבנה היחיד בסגנון הבארוק שאינו סימטרי – אחד מצריחיה רחב ממשנהו. צורתה כמעט ריבועית: אורכה 35 מ' ורוחבה 34 מ'. חלקה הפנימי של הקתדרלה הוא בסגנון נאו-קלאסי, והוא כולל יצירות אמנות ובהן העתקי יצירות של אמנים כרובנס ומוריו. חלק מהריהוט הפנימי, כולל המזבח, הובא מרומא.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הוואנה
קתדרלה של הוואנה
קטגוריה:הקריביים: מבני דת
ישראל לייבוב

ממוזער| הרב ישראל לייבוב נואם בכנס השמיני של צעירי אגודת חב"ד בישראל בשנת 1968
**ישראל לייבוב** (כ"ח בכסלו תרע"א, דצמבר 1910 – י"ט באדר תשנ"ד, מרץ 1994) היה סופר, יושב-ראש צעירי אגודת חב"ד בישראל, חבר ביד לאחים ובאגודת חסידי חב"ד בישראל.

## תולדותיו
נולד בשנת 1910 בניקופול שבאוקראינה למנחם מנדל לייבוב. בשנת 1949 עלה לישראל. היה ממקימי ומראשוני מתיישבי כפר חב"ד וכיהן כיושב ראש היישוב בשנים תשי"ג - תשט"ו.

בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה, היה הרב לייבוב פעיל בארגון יד לאחים, וכיהן כמזכיר הארגון.

בשנת תשי"א בהוראת הרבי מליובאוויטש היה ממקימי צעירי אגודת חב"ד האחראית על השלוחים של חסידות חב"ד בישראל. כיהן כיושב ראש האגודה שלושים ושש שנה, עד פטירתו. בין פעולותיו: פרסומי הסברה בעניין הצורך לתיקון חוק השבות וכן הוצאת השבועון כפר חב"ד.

באותה שנה אף התמנה לחבר באגודת חסידי חב"ד בישראל. גם זה נעשה בהוראה ישירה מהרבי מליובאוויטש.

בשנת תשי"ב נמנה עם מייסדי בטאון חב"ד, ואף פרסם בו מספר כתבות מפרי עטו.

בשנת תשל"ח ארגן מבצע פורים ארצי לילדי ישראל ברחבי הארץ. בשנת ה'תש"ם ריכז את פרויקט תהלוכות ל"ג בעומר שהיה אז בראשית דרכו.

נפטר בי"ט באדר תשנ"ד (1994), כשהוא חשוך ילדים. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. את מקומו כיו"ר צעירי אגודת חב"ד מילא יוסף יצחק אהרונוב.

## קישורים חיצוניים
* תמונה שלו עם רה"מ מנחם בגין (מחזיק בידו של בגין) 

## הערות שוליים

קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:כפר חב"ד: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת חב"ד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
ביסולפיט

**ביסולפיט** (באנגלית: **Bisulfite**) הוא האניון HSO_3^- .

## כימיה
מלחי ביסולפיט נוצרים מתגובה של גפרית דו-חמצנית SO2 עם בסיס, כך למשל, נתרן ביסולפיט מיוצר בתגובה:
NaOH + SO_2\Rightarrow NaHSO_3

ביסולפיט הוא חומצה חלשה pKb=6.97 הבסיס המצומד לו הוא SO_3^{-2}

HSO_3^- \leftrightarrow SO_3^{-2} + H^+

### מבנה
מרכז|ממוזער|250px|שיווי המשקל בין שתי הצורות (טאוטומרים) של יון הביסולפיט
רוב הראיות מצביעות על כך שהפרוטון קשור לאטום הגפרית, עם זאת ממדידות NMR נראה שקיימת גם צורה בה קשור הפרוטון לאחד מאטומי החמצן כמודגם באיור.

## נתרן ביסולפיט
מלח הנתרן של ביסולפיט NaHSO3 משמש כחומר שימור למשקאות ובפרט ליינות. על האריזה נרשם כ"ביסולפיט" או במספר E -**E222**.

נתרן ביסולפיט משחרר גפרית דו-חמצנית גזית שהורגת חיידקים, שמרים ונבגים. בתהליך הכנת יין, חומר מחזר זה מונע את חמצון האלכוהול לחומץ מכיוון שהוא בעצמו מחזר טוב יותר (גופרית ברמת חימצון IV, לא יציב). מוסיפים את החומר למיץ הענבים לאחר הסחיטה, לפני שלב התסיסה. לאחר 24 שעות, כשהגפרית הדו-חמצנית מתנדפת מוסיפים את השמרים לשם תסיסה. בשלב הביקבוק מוסיפים שוב נתרן ביסולפיט למניעת חמצון. החומר משמש כמעכב חמצון גם למניעת הכהייה של פירות משומרים.
משתמשים בנתרן ביסולפיט גם כדי לחזר עודפי כלור במים.

מלח האשלגן של ביסולפיט ( KHSO3 Potassium bisulfite) משמש לאותן מטרות ומסומן על אריזות מזון בקוד **E228**.

בגמרא במסכת בבא בתרא דף צ"ז עמ' ב' נאמר שלקנקני יין בשרון היו מוסיפים גופרית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:גופרית: תרכובות
פה אחד

[ממוזער|תוצאות [הבחירות לפרלמנט בגרמניה הנאצית (1933)|הבחירות לפרלמנט בגרמניה הנאצית ב-1933 בהן לכאורה הכרעת הרוב התקבלה פה אחד לטובת המפלגה הנאצית ו"אורחים"]]
החלטה המתקבלת **פה אחד** (באנגלית: **Unanimity**) היא החלטה המתקבלת בהסכמה כללית של כל העוסקים בקבלת החלטה זו, ואין איש המתנגד לה. הסכמה פה אחד היא הסכמה רחבה יותר מזו המתקבלת בקונצנזוס, שבה רוב ניכר תומך בהחלטה, אך לא בהכרח הכול תומכים בה.

## החלטות שנדרש לקבל פה-אחד
לעיתים נדרשת החלטה פה אחד, ולא די בהכרעת רוב:
* בארצות הברית על חבר מושבעים לקבל את החלטתו פה אחד (ישנן שיטות משפט בארצות הברית המתירות הכרעת רוב כאשר אחד מחברי חבר המושבעים חולה במהלך הדיונים, או כאשר מגיעים למצב בו לא ניתן להכריע בהכרעה פה אחד).
* הכרעתו של בית הדין האירופי לצדק, שהוא בית המשפט המרכזי של האיחוד האירופי, חייבת להתקבל פה אחד.
* החלטה על הענקתו של פרס ישראל מתקבלת פה אחד על ידי ועדת שופטים ציבורית שמונתה לעניין זה.

## במשפט הישראלי
בבית משפט צבאי בישראל נדרשת הסכמה פה אחד של שלושה שופטים על הטלת עונש מוות (בעבירות שבהן ניתן להטיל עונש זה). בכל הקשר אחר, להכרעה במשפט די ברוב קולות, כאמור בסעיף 80(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984: "בית משפט הדן במותב ונחלקו דעות השופטים, תכריע דעת הרוב".

יש הקוראים שלא להרשיע נאשם במשפט פלילי, אלא אם יש לכך הסכמה פה אחד, משום שהמחלוקת בין השופטים מוכיחה שקיים ספק סביר באשר לאשמתו, בניגוד לאמור בסעיף 34כב לחוק העונשין: "לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר".

## בשיח התלמודי

במקרים מסוימים, קונצנזוס רחב יתר על המידה, המתבטא בהסכמה פה אחד, אינו מתקבל בעין יפה:
* בספר מלכים א פרק כ"ב מסופר על אחאב מלך ישראל שניסה לשכנע את יהושפט, מלך יהודה, לצאת איתו למלחמה על רמות גלעד, וכחיזוק הביא 400 נביאים, שנבואתם, פה אחד:  יהושפט לא הסתפק בכך, ושאל:  מעירה על כך הגמרא שהמניע של יהושפט הוא הכלל: . כלומר, עצם העובדה שקיימת אחידות דעות כה גורפת מעידה על קיום תיאום גרסאות.
*במקרה שבו סנהדרין קטנה, בת 23 דיינים, העוסקת בדיני נפשות, מצאה פה אחד את העומד לדין לפניה אשם, פוטרים אותו מעונש, כדברי רב כהנא: . בעברית: מה הטעם? כיוון שלמדנו שיש להמתין לילה אחד עד לפסק הדין, כדי לחפש צד זכות לנאשם, אך אלה, שכולם בדעה אחת, כבר לא יראו לו צד זכות.

## ראו גם
* תכונת הפה-אחד
* קבלת החלטות בקונצנזוס
* הכרעת הרוב
* עריצות הרוב

## קישורים חיצוניים

* מיכאל ויגודה, הרשעה ברוב דעות או פה אחד?, באתר "דעת"

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:סוציולוגיה פוליטית
קטגוריה:הסכמה
יוסף מינור

[שמאל|ממוזער|250px|[בית ביאליק ברחוב ביאליק]]**יוסף מינור** (1885–1966) היה אדריכל שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 בתל אביב. ידוע בעיקר הודות לבית ביאליק אותו תכנן בשנת 1924.

## פעילות
מינור נולד במוסקבה לאב נוירולוג, ונכד לרב הראשי של העיר. את לימודי האדריכלות השלים במוסקבה בשנת 1917 ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בברלין, שם עבד אצל האדריכל אלכסנדר ברוולד ועבד על תכנון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. מינור נבחר על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק לתכנן את ביתו בתל אביב והשניים נפגשו בברלין. מינור הגיש לביאליק בהזדמנות זו תרשים ראשוני של הבית.

שנה לאחר מכן, בשנת 1923, עלה לארץ ישראל. הוא השתלב במפעל הבניה בתל אביב, והיה ממובילי הסגנון האקלקטי שביקש לשלב בין מזרח למערב.

בשנת 1924 החלה בניית בית ביאליק, שהפך לאחד הבתים הבולטים בעיר, והיווה עם חנוכתו ב-1925 מרכז תרבות. לאחר מותו של ביאליק הפך למוזיאון, ספרייה וארכיון. לכבוד שנת המאה לתל אביב, שופץ הבית בהליך מוקפד ועתיד לשוב ולהיפתח במתכונת חדשה.

### מבנים נוספים אותם תכנן
* בית יעקב גרבוב ברחוב מונטיפיורי 22, 1924
* בית קצמן ברחוב אחד העם 35, 1925
* בית סולומון ברחוב רמב"ם 9.
* בית אוסישקין: הוספת קומה שלישית למבנה, בשנות ה-30

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
בר בלפר

**בר בלפר** (נולדה ב-26 בינואר 1989) היא שחקנית, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על תפקידה בסרט "מישהו לרוץ איתו".

## ביוגרפיה
בלפר נולדה ברמת השרון והיא בוגרת תיכון אלון, במגמת מוזיקה.

בשנת 2006, בגיל 17, כיכבה בלפר בסרטו של עודד דוידוף – "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספר בשם זה מאת דויד גרוסמן, לצדם של יובל מנדלסון, יונתן בר-אור וצחי גראד. בלפר גילמה את דמותה של תמר, מוזיקאית צעירה היוצאת לרחובות ירושלים בחיפושים אחר אחיה, ונקלעת לעלילה מסוכנת במעון לילדים יתומים ועזובים, וסיפורה נודע לנער המוצא את כלבתה, דינקה. באוגוסט 2006 הייתה בלפר מועמדת ל"פרס אופיר" על משחקה בסרט, והייתה לצעירה במועמדות, לצד איילת זורר, גילה אלמגור ואסי לוי (אשר זכתה לבסוף בפרס). במרץ 2007 זכתה בציון לשבח על משחקה בסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במיאמי, ארצות הברית. ביוני אותה שנה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במיני סדרה, סרט טלוויזיה או סדרת דרמה, ובכך גברה על קרן מור, ענת וקסמן ויבגניה דודינה הוותיקות ממנה.

ביולי 2007 התגייסה לצה"ל ומונתה לכתבת אקטואליה בגלי צה"ל. בהמשך מונתה לעורכת דסק החוץ של התחנה.

בשנת 2008 שיחקה לצד אורנה פיטוסי ואורי אומנותי בסדרת הטלוויזיה "מסכים", ששודרה בערוץ Yes ישראלי.

ב-23 במרץ 2010 נפצעה בלפר קשה בתאונת דרכים בנתיבי איילון, כשמכונית סטתה מנתיבה ופגעה בה כשחנתה על אי-תנועה ויצאה מרכבה לבדוק תקלה שקרתה בו. לאחר שלושה שבועות בטיפול נמרץ הודיעו הרופאים כי היא שבה לנשום באופן עצמוני, וב-16 במאי נשלחה למחלקת שיקום בתל השומר.

עקב התאונה לקתה בלפר באמנזיה קלה, וכושר הדיבור, הראייה וההליכה שלה נפגמו. ביולי אותה שנה, השתחררה לביתה, כשמצבה משתפר בהדרגה. לאחר תהליך שיקום של מספר חודשים, שבה לתפקד באופן מלא ושבה לשרת בגלי צה"ל.

ב-17 באוקטובר 2010 הגישה מחדש כתבה ביומן הבוקר של גלי צה"ל, לאחר שהתאוששה מפציעתה.

ב-2014 סיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה "רימון".

ב-2015 התארחה בתוכניתו של יואב קוטנר בגלי צה"ל, ובה חשפה לראשונה שלושה שירים שכתבה בזמן לימודיה ב"רימון". ב-26 בדצמבר 2015 התקיימה הופעת הבכורה שלה בנמל ת"א.

ב-2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה של Yes "מלאך של אמא".

החל מ-2017 משמשת ככתבת, מפיקה, ושדרנית רדיו ב"כאן תרבות".

ב-2018 השתתפה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "בתולות" בתפקיד תהל. ביולי של אותה שנה השתתפה בסדרה "אנשים".

ב-2019 השתתפה בסרטו של הבמאי רם נהרי, "אל תשכחי אותי".

ב-2023 השתתפה בסדרה "מלאך משחית".

ב-2024 השתתפה בסרט "עובדת לא זרה" של רונה סופר.

### חיים אישיים
בלפר היא בוגרת החוג לפילוסופיה ובית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב וסטודנטית לתואר שני בתוכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב.

ב-2018 נישאה לשחר כהן, ב-2023 נולדה בתם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרי תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרות רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הרדיו
קטגוריה:נפגעי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1989
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
האקדמיה האפלטונית

**האקדמיה האפלטונית** הייתה בית ספר לפילוסופיה שנוסד על ידי אפלטון באתונה בערך ב-385 לפנה"ס.

ידידיו של אפלטון רכשו בעבורו חורשת זיתים שהייתה ממוקמת כקילומטר מחוץ לחומות אתונה העתיקה, ושבה על פי המסורת היה קברו של אקאדמוס גיבור המיתולוגיה היוונית, ומכאן השם אקדמיה. חורשה זו (שמקומה המדויק נתגלה בחפירות ארכאולוגיות במאה העשרים) הוקדשה לאתנה אלת החוכמה, ומזה דורות רבים נערכו בה טקסים דתיים הקשורים בפולחן המוזות.

תלמידיו ותלמידותיו של אפלטון לא שילמו שכר לימוד, אך רובם השתייכו למעמדות העליונים שתמכו באקדמיה מבחינה כספית. התלמידים חבשו כובעים מיוחדים ולבשו גלימות קצרות (וכאן מקורן של התלבושות הנהוגות בטקסים אקדמיים). על שער האקדמיה התנוססה הכתובת: "אין כניסה למי שאיננו בקיא בגאומטריה", ואומנם המתמטיקה והגאומטריה תפסו מקום חשוב בתוכנית הלימודים של האקדמיה, לצד הפילוסופיה. תוכנית זו כללה גם אסטרונומיה, מוזיקה, משפטים, וכנראה גם ספרות והיסטוריה. אפלטון ועוזריו ניהלו את הלימודים באמצעות הרצאות, ובצורת הצגת שאלות תוך כדי שיחה על פי שיטת הדיאלקטיקה של סוקרטס.

תלמידו הגדול של אפלטון באקדמיה היה אריסטו, ששהה שם כעשרים שנה וציפה לרשת את מקומו. אך אחרי מות אפלטון עמד בראש האקדמיה אחיינו ספאוסיפוס, ואריסטו עזב את אתונה. אחרי מות ספסיפוס עמדו בראש האקדמיה קסנוקרטס, פולמון מאתונה וקראטס מאתונה בזה אחר זה.

ב-264 לפנה"ס החלה תקופת האקדמיה התיכונה בראשות ארקסילאוס, ממשיכו של פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. בהשפעת רעיונותיו של אפלטון שלפיהם לא ניתן לרכוש ידע באמצעות החושים, גרס ארקסילאוס כי "דבר אינו ודאי" וכי יש להסתפק בהסתברות. הוא תקף את תורת חכמי האסכולה הסטואית שלפיה קיימת אמת ודאית שהיא התבונה האלוהית המונחת ביסודו של הסדר שביקום, ושניתן להגיע אליה באמצעות ההיגיון.

האקדמיה השלישית שנוסדה על ידי קרנאדס ב-155 לפנה"ס עדיין החזיקה בתורת הספקנות והכחישה את האפשרות להגיע לחקר האמת המוחלטת. אחרי מות קרנאדס ב-129 לפנה"ס, תלמידו קליטומאכוס שימש כראש האקדמיה עד מותו ב-110 לפנה"ס. תלמידו, פילון מלאריסה ירש את מקומו כראש האקדמיה. אולם ב-88 לפנה"ס, בתחילת מלחמות מיתרידטס נאלץ לעזוב את אתונה וקבע את מושבו ברומא. ב-86 לפנה"ס לוקיוס קורנליוס סולה, שהטיל מצור על אתונה, הרס את מבני האקדמיה וכרת את חורשת עצי הזית שמסביבם. פילון מלאריסה מת ברומא וב־84 לפנה"ס תלמידו אנטיוכוס מאשקלון שהתגורר באלכסנדריה שב לאתונה וחידש את לימודי האקדמיה בגימנסיון תלמי.

תקופת הספקנות נמשכה עד שאנטיוכוס מאשקלון גישר בין האידיאות של אפלטון לבין תורת האסכולה הסטואית. הוא טען כי האידיאות אינן טרנסצנדנטיות אלא שוכנות באדם עצמו שתבונתו היא חלק של התבונה האלוהית, וכי עולם החושים גם הוא בעל נשמה בהיותו חלק של היצירה האלוהית.

לעומת זאת, פלוטינוס (205-270 לספירה) קרא להפרדה מוחלטת בין עולם החושים לבין עולם האידיאות הנמצא מחוץ לעולם החומר שבחלל ובזמן ונתפס באמצעות השכל בלבד ללא עזרת החושים. בכך הייתה משום חזרה אל רעיון האידיאות המקורי של אפלטון, וכאן מקורו של המונח נאופלטוניזם.

האקדמיה האפלטונית הוקמה מחדש ב-410 לספירה על ידי פלוטרכוס מאתונה, שהוא ותלמידיו ראו את עצמם כממשיכיו של פלוטינוס. היא התקיימה עד 529 לספירה, כאשר נסגרה בפקודת יוסטיניאנוס הראשון קיסר האימפריה הביזנטית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפלטון
קטגוריה:יוון העתיקה: מדע ומתמטיקה
קטגוריה:פילוסופיה יוונית
קטגוריה:היסטוריה של החינוך
קטגוריה:אתונה העתיקה
זבולון (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
עודד זהבי

**עודד זהבי** (נולד ב-2 בפברואר 1961) הוא מלחין, מעבד ופסנתרן ישראלי, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת חיפה.

## ביוגרפיה
זהבי נולד בירושלים לאלכס (אחיהם של העיתונאי נתן זהבי ושל איש המדע אבינעם זהבי), ולפנינה זהבי. הוא למד אצל המלחינים אנדרה היידו, ג'ורג' קראמב ושילה סילבר ואצל התאורטיקאים יוג'ין נרמור ולאונרד מאייר. בשנת 1993 סיים את עבודת הדוקטורט ומאז הוא פעיל בחיבור מוזיקה קונצרטנטית, מוזיקה לתיאטרון ולמחול וכן לסרטי תעודה ועלילה בקולנוע ובטלוויזיה.

יצירותיו של זהבי בוצעו בתזמורות חשובות בישראל ומחוצה לה, ביניהן תזמורת קירוב, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם המנצחים אנטוניו פאפאנו, ואלרי גרגייב, ליאונרד סלטקין, נעם שריף, מארק ינובסקי, מנדי רודן, סטנלי ספרבר וירון טראוב.

בשנת 1995 הקים את החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו עד שנת 2006. זהבי הוא פרופסור מן המניין (אמן) בחוג וממשיך ללמד בו (נכון לשנת 2024), ומשנת 2023-2024 הוא חזר להיות ראש החוג. כמו כן, הוא מלמד בבית הספר רימון ועוסק בפעילות ציבורית בתחום המוזיקה בישראל. בשנת 1994 כתב את המוזיקה לסרט "אחרי החגים" של אמנון רובינשטיין ובשנת 1996 כתב את המוזיקה לסרט "קיצור תולדות האוהבים" של יצחק צפל ישורון.

עודד זהבי היה בעבר מלחין הבית של הקאמרטה הישראלית ירושלים ושל התזמורת הסימפונית ירושלים משם הוא התפטר מסיבות אישיות.

בשנת 2012 החל להגיש עם אמנון רובינשטיין תוכנית שבועית בקול המוסיקה בשם "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים".

בין השנים 2018 - 2022 היה המנהל האמנותי של חג המוזיקה הישראלית.

בשנת 2018 הוא כתב הקונצ'רטו מס 2 לחליל שבוצע על ידי מרגלית גפני והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של דן אטינגר.

## חיים אישיים
זהבי נשוי ואב לשניים.

## פרסים ואותות הוקרה
* "נוצת הזהב" של אקו"ם
* פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
* פרס אנגל
* פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
* פרס מפעל הפיס לשנת 2004

## קישורים חיצוניים
* 

* עודד זהבי באתר החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה
* עודד זהבי, באתר "הבמה"
* 
* צור ארליך, תפילת פרא, ראיון עם עודד זהבי, 'מקור ראשון', 8 בספטמבר 2010.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס אנגל
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ויבו ולנטיה

**ויבו ולנטיה** (באיטלקית: **Vibo Valentia**) היא עיר ורשות מקומית (קומונה) במחוז קלבריה שבדרום איטליה, לחוף הים הטירני. היא בירת נפת ויבו ולנטיה והמרכז החקלאי, המסחרי והתיירותי שלה. אתרי התיירות הקרובים לה ביותר הם טרופאה (Tropea), ריקאדי (Ricadi) ופיצו (Pizzo). תפקיד חשוב בכלכלת האזור ממלא נמל ויבו מרינה. אוכלוסייתה מנתה ב-2001 33,957 נפש.

## תולדותיה
ראשיתה של ויבו ולנטיה כקולוניה יוונית בשם "היפוניון" (Hipponion). היא נוסדה בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מלוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי), עיר יוונית חשובה ביוון הגדולה שבאיטליה, דרומית-מערבית לויבו ולנטיה, בחוף הים האיוני. דיודורוס סיקולוס מספר, כי דיוניסיוס טיראן סירקוסאי כבש את העיר ב-388 לפנה"ס והגלה את אוכלוסייתה. ב-378 לפנה"ס, בסיוע הקרתגים, שבו הגולים לבתיהם. לאחר נפילת העיר לידי הרומאים נקרא שמה "היפוניום" (Hipponium). ב-194 לפנה"ס הפכה העיר לקולוניה לטינית בשם ויבו ולנטיה. בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית העיר כמעט וננטשה כליל. ב-1070 בנו בה הנורמנים טירה, היכן שניצבה האקרופוליס הקדומה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה, ייסד במקום עיר חדשה בשם "מונטלאונה" (Montelone). השם הרומי הקדום, ויבו ולנטיה, הושב לה רק ב-1928.

## לקריאה נוספת

* *The Columbia Encyclopedia*, Sixth Edition. Columbia University Press. 2001. http://www.bartleby.com/65/vi/ViboVale.html 
* Stillwell, R. et al (editors). *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton (N.J.), Princeton University Press. 1976. http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/ptext?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0006%3Aid%3Dhipponion


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קלבריה: ערים
קטגוריה:הים הטירני: ערי נמל
סנדוקאן

**סנדוקאן** (באנגלית: **Sandokan**) היא סדרת אנימציה לילדים בת 26 פרקים, ששודרה בשנת 1992 בצ'אנל 4 הבריטי ובערוץ הילדים בישראל, וכיום בערוץ ג'וניור. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי  שפורסמה במאה ה-19 בשם "סנדוקאן". .

הסדרה מבוססת על סדרת ספריו של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי (1862–1911) המספרים את סיפור הרפתקאותיהם של סנדוקאן, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה", ושל יאנז, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו.
עלילת הספרים שונתה באופן משמעותי לצורך הסדרה המצוירת, ומדמות של פיראט אנטי-גיבור, כפי שהיא הוצגה בספרים, הפך סנדוקאן לנסיך שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה.

## דמויות
* **סנדוקאן** - טיגריס דמוי אנוש, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה" שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה.
* **יאנז** - תן דמוי אנוש, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו.
* **קרקר** - התוכי של סנדוקאן.
* **סמואל** - טיגריס שמן דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* **פטאן** - טיגריס צהוב דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* **מרקו** - טיגריס דמוי אנוש, ישנוני, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* **גיו**- חתול דמוי אנוש, הנהג בהגה הספינה של סנדוקאן.
* **מריאנה**- פרה דמוית אנוש, מתחתנת עם סנדוקאן בסוף הסדרה.
* **ראג'ה** - חתול שמן דמוי אנוש, הנבל של הסדרה שהרג את הוריו של סנדוקאן והדיח אותו מכס המלכות.
* **קפטן** - גורילה דמוי אנוש, עוזרו של הראג'ה.
* **לורד ג'יימס** - פר דמוי אנוש, מאמצה של מריאנה שטיפל בסנדוקאן הפצוע.
* **אדואד** - פנדה דמוי אנוש אשר מנחה תחרויות.
* **הברון ויליאם** - פר דמוי אנוש, בסוף הסדרה הוא הצטרף לראג'ה. הוא עמד להינשא למריאנה, אך היא נמלטה לפני החופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
קוסה (יישוב)

ממוזער|300px
**קוסה** (**Cosa**) הייתה קולוניה לטינית שהוקמה על ידי הרומאים ב-273 לפנה"ס בדרום-מערב טוסקנה, קרוב לוודאי על אדמה שהוחרמה מהאטרוסקים. היישוב האטרוסקי, אשר נקרא "קוסי" (Cusi) או "קוסיה" (Cosia), עמד כנראה במקום בו נמצאת כיום אורבטלו (Orbetello). מיקומה הגאוגרפי של קוסה ייחודי. היא ניצבת על גבעה הסמוכה לעיירה אנסדוניה (Ansedonia) בחוף הים הטירני, כ-140 קלימטרים צפון-מערבית לרומא, בגובה של 113 מטרים מעל פני הים. העיר ידעה תלאות כל תולדותיה, ומעולם לא הגיעה למדרגת עיר רומית משגשגת של ממש. המלחמות שניטשו באיטליה במאה השלישית לפנה"ס לא פסחו גם עליה. היא נבזזה בשנות השישים של המאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה על ידי פירטים, הוקמה מחדש בימיו של אוגוסטוס קיסר והוסיפה להתקיים עד המאה ה-3 לספירה. אחד האזכורים האחרונים של קוסה מצוי בחיבורו של רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס, המציין כי בשנת 416 ננטש המקום, כפי הנראה בשל מגפת עכברים, וכעת הוא שומם. המקום יושב מחדש בימי הביניים וננטש שוב במהלך המאה ה-13.

לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו בקוסה חפירות נרחבות, שנמשכו כמה עשרות שנים. במהלך החפירות התגלו שרידים של העיר הרומית על מוסדותיה ובתיה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים רומיים
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים
לוקרי

**לוקרי** (איטלקית: **Locri**) היא עיר ורשות מקומית בנפת רג'ו די קלבריה, מחוז קלבריה שבאיטליה. ראשיתה במאה ה-7 לפנה"ס, אז נוסדה על ידי מתיישבים יוונים מלוקריס ונקראה "לוקרוי אפיזפיריאוי" (Λοκροί Ἐπιζεφύριοι). היא הפכה לימים לאחת הערים החשובות והמשגשגות בדרומו של המגף האיטלקי. בעיר התגורר טימיאוס מלוקרי שנתן את שמו לאחד הדיאלוגים ידועים של אפלטון. בתקופת מלחמת פירוס בעיר הוצב חיל מצב של רומאים. 

העיר ירדה מגדולתה במאה ה-5 לספירה וננטשה. היא חרבה בעת פלישות הסרצנים במאה ה-10.

בעיר ממוקמת תחנת רדיו פרטית Radio Studio 54 Network המשדרת לדרום איטליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קלבריה: ערים
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים
יצחק גולן (קצין)

**יצחק (איצ'ה) גולן** (24 באפריל 1932 – 10 במרץ 2008) היה דובר צה"ל בשנים 1977–1979 ולאחר מכן היה מנהל כפר הנוער בן שמן.

## ביוגרפיה
גולן נולד בטורקיה ובגיל שנה הגיע עם משפחתו לישראל. גדל בחיפה ובנעוריו הצטרף לתנועת הצופים, עמה הצטרף לגרעין ההתיישבות בקיבוץ חצרים. בשנים 1955–1957 היה מפקד היאחזות הנח"ל בעין רדיאן, שהיוותה את הבסיס להקמת קיבוץ יטבתה. במקביל שימש כמפקד יחידת הסיור שפעלה בערבה, שהוקמה בעקבות טבח מעלה עקרבים בשנת 1954.

בסיום שירותו הצבאי הסדיר למד זואולוגיה וידיעת הארץ בסמינר אורנים. בשנת 1965 חזר לשירות צבאי ומונה לקצין החינוך של פיקוד הנח"ל. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים ולקח חלק מרכזי בניהול הלהקות הצבאיות. בשנת 1968 מונה לקצין החינוך של פיקוד המרכז, תפקיד שבו כיהן עד לפרישתו ללימודים אקדמיים בשנת 1972. לבקשתו של הרמטכ"ל דוד אלעזר חזר לשירות פעיל במלחמת יום הכיפורים ושימש כקצין החינוך של חזית הדרום.

בשנים 1975–1977 עמד בראש הוצאת "מערכות", ובשנים 1977-1979 שירת כדובר צה"ל.

בשנת 1980 פרש מצה"ל.

שימש כדובר קרן קיימת לישראל, מנהל כפר הנוער בן שמן (1984–1997) ומנהל מוזיאון מכון איילון.

בן אחותו היה הבדרן דודו דותן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:דוברי צה"ל
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל החינוך והנוער
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת השלושה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
להוציא את הכלב

**להוציא את הכלב** היא סדרת טלוויזיה דרמטית-ריאליסטית ישראלית, שנוצרה על ידי שירלי מושיוף וניר ברגמן, שגם ביים אותה וכתב אותה. הסדרה שודרה בערוץ הוט 3 בין התאריכים 15 בנובמבר 2007 עד ל-20 בדצמבר. וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008. מבנה הפרקים בסדרה ייחודי - הפרקים 1 ו-6 הם פרולוג ואפילוג, ואילו ארבעת האמצעיים נסובים אודות ארבעה זוגות, כאשר כל פרק מוקדש לזוג אחר.

## הזוגות
* **נעה ואלון** (נטע ריסקין וצחי גראד): נעה מנהלת רומן עם אלון, גבר נשוי ואב לילדה. בעקבותיו, היא מנתקת קשר עם הוריה ומתדרדרת למשבר נפשי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, נאלצת נעה לעזוב את עבודתה כמאפרת מוקדם מן הצפוי, ולקבל את פניו של אלון. לאחר ערב עמוס ריבים חוזרים והתפייסויות חוזרות, היחסים ביניהם מגיעים לרגע גורלי ומכריע שבו מחליטה נעה לסיים את יחסיה עם אלון.
* **גליה ואבנר** (רונית ברגמן ורמי הויברגר): גליה ואבנר הם זוג נשוי עם שני ילדים, כאשר נודע לאבנר כי גליה בוגדת בו. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אבנר הפגוע והפוגע מחליט בצעד נואש לקחת את גליה לערב חילופי זוגות רב משתתפים, במהלכו נחשפים כל הרגשות והכעסים שלהם. רונית ברגמן, סולנית פלסטיק ונוס אשר מגלמת בסדרה זו את גליה, היא אחותו של במאי הסדרה וזוהי הפעם היחידה בה ברגמן השתתפה כשחקנית בסדרה או סרט כלשהם.
* **ניצה ועודד** (אורלי זילברשץ-בנאי ומוני מושונוב): ניצה ועודד הם זוג שנשוי כבר עשרות שנים, והוריה של נועה. ניצה ועודד ידועים כפעילים פוליטית ופעילי זכויות אדם בשטחים ובעלי דעות שמאל רדיקלי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, ניצה מתמודדת עם הגילוי המפתיע כי עודד בוגד בה. לאחר מהלומות ביניהם, הם מגיעים לחתונה של מקורביהם, שבמהלכה הם מנסים למצוא את דרכם.
* **אריאלה ויאיר** (נועה ברקאי ואיתמר צור): אריאלה היא מורתו לאמנות של יאיר, תלמיד התיכון. סיפור האהבה האסור של השניים נחשף, ובשל כך אריאלה מועמדת למשפט. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אריאלה נמצאת יום לפני משפטה, כאשר יאיר מגיע אליה לערב אחרון ודרמטי. כשהוא מנסה לצאת מדירתה מבלי להיתקל בצלמים שאורבים לה מחוץ לבניין, עובר יאיר תאונת דרכים ונכנס לתרדמת.
* שחקנים אורחים: שירז טל, אנחל בונני, צופית גרנט, אריאלה שביד והילה אלפרט.

## פרשנות
לפי יוצריה, הסדרה באה לבחון את המונוגמיה בעידן המודרני, ואת הקשר בין המושגים "אינטימיות" ו"זרות". במרכז העלילה, ארבעה סיפורים המתרחשים ביממה אחת, שלושה סיפורי בגידה, גם פיזית וגם רעיונית, וסיפור אחד של אהבה, אולם גם היא אהבה אסורה. כל הסיפורים מצטלבים ביניהם, כיוון שכמעט כל הדמויות גרות בבניין מגורים משותף (כאשר אחרות סובבות סביבן), עד הפרק האחרון, שבו מתקלפות סופית המסכות של הדמויות, שקריהן גלויים לחלוטין והן נותרות עם האמת הפשוטה והמרה שבמעשיהן. כך, כל הסיפורים מגיעים לשיאם.

## קישורים חיצוניים
* 

**ביקורות**
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2007
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:HOT3: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות