ברנהרד הויס

**ברנהרד "בני" הויס** (בגרמנית: **Bernhard Huys**; 25 בפברואר 1895 באוזֶדֶה, אוסנבריק – 4 בדצמבר 1973 בוורפסוודה) היה צייר גרמני.

הויס נמנה עם דור אומני וורפסוודה שבא לאחר היינריך פוגלר ופאולה מודרזון-בקר.

הויס נולד והתחנך באוסנבריק. לבקשת אביו, החל בלימודי רפואת שיניים במינסטר, אך כאשר נפטר האב, הפסיק ברנרד הויס את לימודיו התגייס בשנת 1914 כמתנדב למלחמת העולם הראשונה. מי שעודד אותו לכך היה ידידו אריך מריה רמרק, שלימים יהפוך לסופר מפורסם המזוהה דווקא עם אידאולוגיה פציפיסטית ואנטי-מלחמתית. כבר לאחר חודש בחזית המערבית נפצע הויס ושוחרר מן השירות. חוויותיו בצבא הביאו אותו לחיי נדודים, שנים בהן נסע ממקום למקום והתפרנס מנגינה, ממלצרות, וכפועל מזדמן במפעל כבול ובמכרה אשלג.

את הכפר וורפסוודה הכיר בשנת 1917, ומאז ביקר בה לעיתים תכופות ורכש בה חברים. במיוחד התיידד עם האומנית מרתה פוגלר, שהייתה נשואה אז לאחד מהחשובים שבאומני מושבת האומנים וורפסוודה – היינריך פוגלר. מרתה פוגלר הקימה בוטיק ובית קפה, ושם גם הופיע הויס עם הגיטרה.

בשנת 1929 השתקע בוורפסוודה, וב־1931 נשא לאישה את מריה גרינדל, ונולדו להם שני ילדים. לאחר התמחות בנגרות, החל לייצר מסגרות לתמונות בטכניקה ייחודית שזכתה להצלחה – עלי זהב בצביעה דקה־שקופה.

לצד עבודתו יצר הויס רישומים רבים, והחל גם לצייר. שני האומנים המובילים במושבת האומנים וורפסוודה – אוטו מודרזון ופריץ מקנזן – חנכו אותו ותמכו ביצירתו האומנותית. בתערוכות בוורפסוודה הוצגו דרך קבע יצירות שלו.

להבדיל מאומנים אחרים בוורפסוודה, הוֹיס התנגד ללמפלגה הנאצית כבר מראשיתה. בשנת 1933 הסתיר את כתבי היד של הסופר גוסטב רגלר – שהיה נשוי לבתם הבכורה של מרתה והיינריך פוגלר – לאחר שרגלר הוכרז כ"אויב המדינה" ונגזר עליו גירוש. הויס שמר את הכתבים עד שובו של רגלר מן הגלות לאחר המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, נענה לבקשתה של ציירת מקומית ולקח על עצמו את האפוטרופסות על בנה שנולד משבוי מלחמה צרפתי – קשר שהיה אסור באותה עת. במעשה זה מנע ענישה חמורה מכל המעורבים.

שלושה שבועות לאחר מכן, באוגוסט 1943, נחקר ונעצר הויס בידי הגסטפו בברמן.  בתוך ספר שאול שהחזיר לבעליו, הוא שכח פתק שבו כתב מילות מפתח מתוך שידור של רדיו לונדון. באוקטובר הועבר לבית הסוהר בהנובר. המשפט התקיים בדצמבר, ונגזרו עליו שנתיים מאסר "בשל פשע מתמשך לפי סעיף 1 של תקנת אמצעי הרדיו החריגים מ־1 בספטמבר 1939". בית הדין קיבל את בקשת התובע, שטען לעונש גבוה מן הרגיל בטענה שהנאשם עוין את המדינה. בנוסף לפתק, בין הראיות המפלילות היה גם העתק של שיר שנמצא בחיפוש בביתו, Die öffentlichen Verleumder מאת גוטפריד קלר שהופץ בחשאי בחוגי ההתנגדות לנאצים. בבית־הסוהר נשלח הויס לעבודות כפייה. הותר לו לכתוב לאשתו אחת לארבעה חודשים, אך ביקוריה נאסרו בשלב מסוים. כמה חודשים שהה בבית־החולים של הכלא, לאחר שבריאותו התדרדרה, ולאחר מכן הורשה לו להישאר שם כמטפל. בקשת חנינה שלו נדחתה במרץ 1945, והוא נאלץ להמתין לאפריל – יום שחרור הכלא בידי חיילי ארצות הברית. הויס ניצל את התקופה שבין שחרורו ב־7 באפריל לבין שחרורו הרשמי ב־17 במאי 1945 כדי לעבד מבחינה אמנותית את תקופת שהותו בבית הסוהר. הוא קיבל מממשלת הכיבוש אישור מעבר בנוסח הבא: "לאסיר הפוליטי הויס ניתנת הרשות לשהות בכל חלקי המוסד ללא ליווי סוהרים, כדי להכין רישומים וכדומה. כל הסוהרים מתבקשים לסייע להויס בביצוע עבודתו." מחברת הרישומים שנוצרה אז, כמה רישומים נוספים והדפס־חיתוך אחד, כולם השתמרו.

בגיל 71 זכה הויס בפרס על עבודתו האומנותית מממשלת סקסוניה התחתונה.

ברנהרד הויס נפטר ב-4 בדצמבר 1973, בגיל 78, בוורפסוודה. הוא קבור בבית הקברות המקומי.

הויס נחשב לאחד הציירים האחרונים שהציבו את כן הציור שלהם בטבע, כדי להישאר קרובים למושא הציור שלהם בתהליך היצירה. יצירתו היא חלק מתוצרי מושבת האומנים וורפסוודה, ותרמה לתרבות של האזור הטויפלסמור (ביצת השטן).

## קישורים חיצוניים
* Bernhard Huys. 1895 Oesede – 1973 Worpwede 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1973
קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי