open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ובאני מריה נאנינו

**ג'ובאני מריה נאנינו** (באיטלקית **Giovanni Maria Nanino**; 1543/4 - 11 במרץ 1607) היה מלחין ומורה איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס. נאנינו היה שותף לקבוצת המלחינים של האסכולה הרומאית ונודע בהשפעתו הרבה כמורה למוזיקה ברומא של סוף המאה ה-16. 
ג'ובאני מריה היה אחיו הבכור של המלחין ג'ובאני ברנרדינו נאנינו.

## חייו

נאנינו נולד בטיבולי ושר כנער בקול סופרן בקתדרלה של ויטרבו. בשנות ה-60' של המאה ה-16 למד ככל הנראה אצל ג'ובאני פלסטרינה בסן לואיג'י דה פרנקזי ברומא; בכל אופן, הוא החליף שם את פלסטרינה כמאסטרו די קאפלה, אחרי פרישתו של זה. ב-1577 הצטרף למקהלת האפיפיור כטנור ונשאר במקהלה כל ימי חייו. במשך תקופה זו הגיע אליו מדי פעם, בדרך הרוטציה, תפקיד המאסטרו די קאפלה.

במהלך שנות ה-90' של המאה ה-16 יצא שמו לתהילה כמורה ורבים ממלחיני העתיד למדו עמו ושרו במקהלותיו, ביניהם פליצ'ה אנריו, אנטוניו צ'יפרה וגרגוריו אלגרי (מחבר המיזררה המפורסם).

## יצירותיו

מכלול יצירתו של נאנינו לא היה גדול, אבל הצטיין בטיבו והמוזיקה שלו - בייחוד המדריגלים - נהנתה מפופולריות עצומה בשעתה. נדיר היה, שקובץ מדריגלים היוצא לאור ברומא לא יכיל לפחות מדריגל אחד של נאנינו, במקרים רבים במיקום הבולט ביותר בספר - אפילו לפני פלסטרינה. המדריגלים של נאנינו מצטיינים בגיוונם. אף כי אינם מקיפים כאלה של מארנציו, שכתב, אחרי הכל, למעלה מ-500 מדריגלים. הדוגמאות של נאנינו לסוגה זו נעות מרציני עד מאוד, זוויתי וקונטרפונקטי עד לקנצונטה קלילה שבקלילות; את עוצמת המבע שלו משווים לעיתים לזו של מארנציו.

נוסף למדריגלים המפורסמים שלו, כתב נאנינו מוטטים, מוזיקה לקינות, קאנונים ושירי קודש. נכון ל-1980 לא יצאה לאור שום מהדורה מלאה של יצירותיו, והרבה מן המוזיקה שלו עודנו בכתב יד.

## לקריאה נוספת

* ריז, גוסטב (1954), "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות'  
* "גוב'אני מריה נאנינו" (1980) מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים, לונדון, מקמילן..

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1544
קטגוריה:נפטרים ב-1607
מערב לונדון

שמאל|ממוזער|250px|תצלום לווין של אזור מערב לונדון.
**מערב לונדון** (באנגלית: **West London**) הוא אזור בלונדון רבתי בירת הממלכה המאוחדת. האזור נמצא מערבית לאזור מרכז לונדון. באזור זה נמצא שדה התעופה לונדון הית'רו.

## הגדרה
הגדרת האזור היא הגדרה בלתי רשמית. לרוב מקובל לשייך את האזורים של העיר לונדון הסמוכים לדרך M4 לאזור מערב לונדון. משמעות הדבר שאזורים המשויכים לרוב ללונדון הפנימית: קנזינגטון וצ'לסי, האמרסמית' ופולהאם, ורובעי לונדון החיצונית: אילינג, האונסלו והילינגדון נחשבים לרוב כאזור המהווה את מערב לונדון. לעיתים, גם רבעים צפוניים יותר: ברנט והארו נכללים בהגדרה של מערב לונדון (ולצרכים אחרים רבעים אלה נחשבים לרוב כחלק מצפון לונדון).

### לונדון המערבית הפנימית
אזור לונדון המערבית הפנימית (Inner West London) הוא אזור מגורים יוקרתי ביותר. האזור כולל את שכונת נוטינג היל שזכתה לאזכור בסרט משנת 1999 באותו שם בכיכובם של יו גרנט וג'וליה רוברטס. כמו כן האזור ידוע בקרנבל נוטינג היל הנערך בו מדי שנה על ידי מהגרים וצאצאי מהגרים מהאיים הקריביים המתגוררים באזור. בפסטיבל זה מבקרים מדי שנה כמיליון מבקרים והוא אחד הפסטיבלים הגדולים בעולם.
כמו כן לעיתים משייכים לאזור את השכונות קנזינגטון וצ'לסי (אשר לעיתים משויכות לאזור מרכז לונדון). שכונות אלה הן היקרות ביותר בממלכה המאוחדת.

### לונדון המערבית החיצונית
אזור לונדון המערבית החיצונית (Outer West London) כולל את השכונות צ'יזוויק, אקטון, ברנטפורד, אילינג ואת אזור התעשייה פארק רויאל. 
[ממוזער|שמאל|250px|[שדה התעופה לונדון הית'רו בקצה המערבי של אזור מערב לונדון]]

באזור זה מתגוררות קהילות אתניות רבות ובהם קהילה אירית באזור אילינג, וקהילות גדולות פקיסטניות, הודיות, פולניות וסומליות.

בקצה המערבי של האזור ממוקם שדה התעופה לונדון הית'רו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לונדון: גאוגרפיה
רחוב הארלי

**רחוב הארלי** (באנגלית: **Harley Street**) הוא שמו של רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, הממלכה המאוחדת. הרחוב נודע במספר המרפאות הפרטיות של רופאים ורופאי שיניים הפועלים בו, והפך לכינוי לרפואה ולרופאים בממלכה המאוחדת.

מאז המאה ה-19 גדל בהדרגה מספר המרפאות הנמצאות ברחוב. בשנת 1860 היו ברחוב כ-20 קליניקות ומוסדות רפואיים. מספר זה עלה ל-80 בשנת 1900, ול-200 בשנת 1914. בבדיקה שנערכה בעת שהוקם שירות הבריאות הלאומי של הממלכה המאוחדת בשנת 1948 היו ברחוב 1,500 מרפאות. כיום ברחוב כ-3,000 מרפאות וקליניקות רפואיות, וכן מספר בתי חולים.

## היסטוריה
רחוב הארלי שייך כולו למשפחת הברון האוורד דה וולדן. הרחוב מנוהל על ידי קרן של משפחת דה וואלדן. בשנת 1715 רכש אדוארד הארלי, רוזן אוקספורד השני ורוזן מורטימר את הרחוב והחל את פיתוחו. הבניה החלה בכיכר קאוונדיש וברחובות הסמוכים בו (אזורים שהיו קודם לכן כחלק מאחוזת מרילבון שהייתה בבעלות דוכסי ניוקסל. הנרי פלהם-קלינטון, דוכס ניוקסל שעל הנהר ליין השני, הוריש את האחוזה לביתו מרגרט קוונדיש הוליס (Margaret Holles), וזו הורישה את האחוזה לבתה הנרייטה קוונדיש הארלי. במות בעלה של הנרייטה - אדוארד הארלי, עברה האחוזה לבתו - מרגרט קוונדיש הרלי אשר נישאה לויליאם בנטינק, דוכס פורטלנד בשנת 1734, והחל משנה זו הייתה האחוזה בבעלות דוכסי פורטלנד עד שנת 1879, עת שויליאם קוונדיש-סקוט-בנדיקט, הדוכס החמישי מפורטלנד, נפטר בלי צאצאים, ונכסיו חולקו (בהתאם לצוואתו) לאחותו ולאחייניו. האחוזה הועברה לאחות לוסי ג'ואן אליס, אלמנתו של צ'ארלס אליס, הברון האוורד דה וולדן השישי, ומאז נשאר הרחוב בבעלות משפחת דה וואלדן.

ברחוב התגורר ראש ממשלת בריטניה בתקופה הוויקטוריאנית ויליאם גלאדסטון וכן האמן ויליאם טרנר. בשנת 1848 נוסד ברחוב קווינז קולג' - בית הספר לבנות הוותיק ביותר בממלכה המאוחדת.

## קישורים חיצוניים

* 
* מדריך לרחוב הארלי

הארלי
הארלי
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
צפון לונדון

**צפון לונדון** (באנגלית: **North London**) הוא אזור גאוגרפי בצפון העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. ההגדרה משמשת לצרכים שונים בנושאים מוניציפליים כגון חינוך, בריאות ותחבורה.

## הגדרת האזור
ישנן מספר הגדרות לאזור, כאשר המרחיבה שבין ההגדרות מגדירה את צפון לונדון כאזור של לונדון רבתי הנמצא צפונית לנהר התמזה. על פי הגדרה זו כולל האזור את המרכז ההיסטורי של העיר: הסיטי של לונדון, אזור האיסט אנד ואזור הווסט אנד (אזורים הנחשבים לרוב לחלק ממרכז לונדון), וכן את הרבעים הבאים: ברנט, בארקינג ודאגנהאם, בארנט, קמדן, אילינג, אנפילד, האקני, האמרסמית' ופולהאם, הארינגיי, הארו, הברינג, הילינגדון, האונסלו, איזלינגטון, קנזינגטון וצ'לסי, ניוהאם, רדברידג', טאוור האמלטס, וולת'אם פורסט והסיטי של וסטמינסטר.

בשנת 1965 נקבע לצורכי סטטיסטיקה כי הרבעים קמדן, האקני, האמרסמית' ופולהאם, איזלינגטון, קנזינגטון וצ'לסי, טאוור האמלטס ווסטמינסטר מהווים חלק מלונדון הפנימית ואילו הרבעים בארקינג ודאגנהאם, בארנט, ברנט, אילינג, אנפילד, הארינגיי, הארו, האברינג, הילינגדון, האונסלו, ניוהאם, רדברידג' וווטהאם פורסט מהווים חלק מלונדון החיצונית לצורכי ארגון הממשל העירוני בעיר לונדון.

## שימוש מקובל
בקרב הציבור מקובל לכנות בשם "צפון לונדון" את הרבעים הנמצאים צפונית ל"מרכז לונדון". שימוש זה אינו שימוש רשמי, והוא כולל את הרבעים:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: גאוגרפיה
מעגל חסום

בגאומטריה של המישור, **מעגל חסום** במצולע הוא מעגל המשיק לכל הצלעות של המצולע. בין המצולעים שיש להם מעגל חסום: כל המשולשים וכל המצולעים המשוכללים. מלבן (שאינו ריבוע) הוא דוגמה למצולע שאין לו מעגל חסום.

## המעגל החסום במשולש
שמאל|ממוזער|250px|מעגל חסום במשולש
במשולש, מרכז המעגל החסום הוא הנקודה שבה נפגשים שלושת חוצי הזוויות של המשולש. הסיבה לכך היא שחוצה הזווית הוא המקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקיהן משתי הצלעות שווים זה לזה, ומרחקו של מרכז המעגל החסום משלוש הצלעות הוא קבוע.

מכיוון שהמעגל כולו נמצא בתוך המשולש, הרי שבפרט מרכזו של המעגל החסום נמצא תמיד בתוך המשולש (להבדיל ממרכז המעגל החוסם שנמצא בתוך המשולש, על אחת הצלעות או מחוץ למשולש, בהתאם לסוג המשולש).

נסמן ב-p = \frac{a+b+c}{2} את מחצית היקף המשולש. רדיוס המעגל החסום הוא \ r = \frac{S}{p}, כאשר S הוא שטח המשולש, שאותו אפשר לחשב לפי נוסחת הרון S = \sqrt{p(p-a)(p-b)(p-c)}.

משפט אוילר, הקרוי של שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים: d^2 = R\cdot(R - 2r), כאשר R הוא רדיוס המעגל החוסם ו- r הוא רדיוס המעגל החסום. מנוסחה זו נובע כי R\ge 2r.

הקטעים המחברים את קודקודי המשולש עם נקודות ההשקה של הצלעות למעגל החסום, נפגשות בנקודה אחת הקרויה נקודת גרגון  של המשולש.

במשולש אפשר לחסום אליפסות רבות. האליפסה היחידה הנוגעת בנקודות האמצע של הצלעות נקראת **האליפסה החסומה של שטיינר**.

### מעגל חיצוני
ממוזער|המעגלים הכתומים הם מעגלים חיצוניים למשולש ABC (המעגל הכחול הוא המעגל החסום במשולש זה)
מעגל חיצוני [למשולש], הנקרא לעיתים "מעגל חסום חיצוני" ו"מעגל חסום מבחוץ", הוא מעגל המשיק לאחת מצלעות המשולש ולהארכות שתי צלעותיו האחרות. לעיסוק בקשר בין מרכזי המעגלים החיצוניים, ובינם למרכזי המעגלים החסום והחוסם, ראו למשל משפט התלתן ומשפט אוילר בגאומטריה.

## מעגל חסום במצולע משוכלל
[שמאל|ממוזער|280px|מעגל חסום ו[מעגל חוסם במשובע משוכלל]]
במצולע משוכלל, מרכז המעגל החסום מתלכד עם מרכז המעגל החוסם.

נסמן:
:n - מספר הצלעות של המצולע המשוכלל
:t - אורך הצלע במצולע המשוכלל
:R - רדיוס המעגל החוסם
:r - רדיוס המעגל החסום.

מתקיים:
:\ t = 2r \tan \frac \pi n = 2R \sin \frac \pi n
:\ r = \frac 1 2 t \cot \frac \pi n = R \cos \frac \pi n
:\ R = \frac 1 2 t \csc \frac \pi n = r \sec \frac \pi n

## חתכי חרוט

במשולש אפשר לחסום אליפסות רבות. קיימת אליפסה המשיקה לצלעות בנקודות נתונות, אם ורק אם הנקודות מהוות שלשה של נקודות צ'בה. 

משפט פונסלה, שהוא אחד המשפטים החשובים בגאומטריה פרויקטיבית, קובע שאם C,D הם חתכי חרוט ויש מצולע בן n צלעות החסום באחד מהם וחוסם את השני, אז יש אינסוף מצולעים כאלה, וכולם בעלי אותו מספר צלעות.

## ראו גם
* מעגל חוסם
* קבוע קפלר באוקמפ

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חסום
קטגוריה:מצולעים
קטגוריה:משולש
היפוציקלואיד

שמאל|ממוזער|250px|אסטרואיד (היפוציקלואיד בעל 4 חודים, באדום) הנוצר מסיבוב מעגל ברדיוס r=1 (בשחור) בתוך מעגל ברדיוס R=4 (בכחול)
בגאומטריה, **היפוציקלואיד** הוא עקומה מישורית הנוצרת על ידי מסלול של נקודה קבועה על מעגל קטן, אשר מתגלגל (ללא החלקה) לאורכו של מעגל גדול יותר, מן הצד הפנימי שלו. ההיפוציקלואיד שונה מעקומת הציקלואידה, הנוצרת מהתגלגלות מעגל לאורך קו ישר. 

## ניתוח מתמטי
נסמן את רדיוס המעגל הקטן ב- r, ואת רדיוס המעגל הגדול ב- R = kr. המשוואות הפרמטריות של העקומה הן:

:x(\theta) = r (k-1) \left( \cos \theta + \frac{\cos((k-1)\theta)}{k-1} \right) 

:y(\theta) = r (k-1) \left( \sin \theta - \frac{\sin((k-1)\theta)}{k-1} \right) 

אם k הוא מספר שלם, אזי העקומה היא עקומה סגורה בעלת k חודים (נקודות שבהן העקומה אינה גזירה). כאשר k=2, העקומה המתקבלת היא קו ישר, וזוג מעגלים ביחס שכזה נקראים "מעגלי קרדאנו", על שמו של ג'ירולמו קרדאנו. קרדאנו היה הראשון להגדיר היפוציקלואידים מסוג זה, שהיוו בעבר מרכיב מרכזי בטכנולוגיית מכונות הדפוס.

אם k הוא מספר רציונלי, נניח k = p/q (בהצגה מצומצמת), אזי העקומה היא עקומה סגורה שאיננה עקומה פשוטה (דהיינו - היא חותכת את עצמה), בעלת p חודים.

אם k הוא מספר אי רציונלי, אזי העקומה לעולם לא נסגרת. העקומה תמלא את שטחה של טבעת ברדיוס חיצוני R וברדיוס פנימי R-r, סביב מרכז המעגל הגדול.

היפוציקלואיד בעל k=3 נקרא דלתואידה, והיפוציקלואיד בעל k=4 נקרא אסטרואידה (באנגלית: Astroid, בניגוד לאיות Asteroid המייצג גוף שמימי).

היפוציקלואיד הוא מקרה פרטי של עקומת היפוטרוקואיד.


Image:Hypocycloid-3.svg|k=3 - דלטואיד
Image:Hypocycloid-4.svg|k=4 - אסטרואיד
Image:Hypocycloid-5.svg|k=5
Image:Hypocycloid-6.svg|k=6
Image:Hypocycloid-2-1.svg|k=2.1
Image:Hypocycloid-3-8.svg|k=3.8
Image:Hypocycloid-5-5.svg|k=5.5
Image:Hypocycloid-7-2.svg|k=7.2


## היפוציקלואיד בתרבות
* צעצוע ה"ספירוגרף" מתבסס על עקרון ההיפוציקלואיד על מנת לצייר צורות דומות.
* הלוגו של קבוצת הפוטבול האמריקאית "פיטסבורג סטילרס" כולל שלושה אסטרואידים (היפוציקלואידים בעלי 4 חודים). 
* במרכז הדגל של העיר פורטלנד, אורגון, מופיע אסטרואיד.

## לקריאה נוספת
* J. Dennis Lawrence (1972). A catalog of special plane curves. Dover Publications, 168,171-173

## קישורים חיצוניים

* יישומון ליצירת היפוציקלואידים
* 

קטגוריה:עקומות
קטגוריה:מעגל
פרו השני, מלך אראגון

**פרו השני, מלך אראגון** (באראגונית: **Pero II d'Aragón**; יולי 1178 – 12 בספטמבר 1213) או גם **פייטרו השני** (**Pietro II d'Aragón**), שכונה גם **הקתולי** משום היותו המלך האראגוני הראשון שהוכתר על ידי האפיפיור, רוזן ברצלונה מ-1196, מראשי המחנה הספרדי שלחם בקרב לאס נאבאס דה טולוסה שעצר את הפלישה הערבית בחצי האי האיברי.

## ביוגרפיה
[ימין|ממוזער|200px|[ציור המתאר את קרב מירה]]
[שמאל|ממוזער|200px|הסמל של [מלכות אראגון]]
פרו נולד בשנת 1178 לאלפונסו השני, מלך אראגון והאינפנטה סנאצ'ה מקסטיליה, מלכת אראגון. בשנת 1196 מת אביו אלפונסו השני, מלך אראגון, ופרו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1204 הכיר פרו בעליונות האפיפיור והוכתר ברומא על ידי אינוקנטיוס השלישי. הודות להכרה בעליונות האפיפיור הוענק לו התואר מלך קתולי, תואר שעבר בירושה לצאצאיו.

ב-15 ביוני 1204 נשא לאישה את מריה ממונפלייה (כבעלה השלישי), נישואים שלא החזיקו מעמד, אך נולד מהם מי שעתיד להיות חיימה הראשון, הכובש.

### [[קרב מירה]]
פרו השני, מלך אראגון, שהיה גיסו של רמון השישי מבית טולוז, היה גם האדון הפאודלי של רבים מאצילי חבל לנגדוק שנחלותיהם נכבשו על ידי סימון דה מונפור, כולל רמון רוג'ה טרנקבל. הוא לא הכיר בכיבושיו של דה מונפור על בזייה וקרקסון, שהיו כפופות לו פאודלית והציע את עצמו מספר פעמים כמתווך בין הניצים. בגלל מאבקו במורים לא היה מסוגל לתמוך צבאית בגיסו, הרוזן מטולוז וגם לא רצה להסתכסך עם הכנסייה הקתולית, איתה היו לו יחסים מצוינים. ב-16 ביולי 1212 נחל, יחד עם בני בריתו, ניצחון גדול על המורים בקרב לאס נאבאס דה טולוסה ועטור בניצחון זה ניסה ללמד זכות על גיסו בפני האפיפיור אינוקנטיוס השלישי שהחליט לפתוח ויעוד בלה ואור. הוויעוד לא יצא לפועל וב-21 בינואר 1213 החליט פרו השני לקבל תחת חסותו את הרוזנים מבית טולוז, לה פואה, קומינז' והוויקונט מביארן.

פרו השני הטיל ב-8 בספטמבר 1213 מצור על אחת ממצודותיו של דה מונפור, **מירה**. אל צבאו התחברו במהרה הרוזנים דה פואה וקומינז' ורמון השישי הגיע עם מיליציה גדולה. לרשות צבאו של פרו השני ובני בריתו עמדו כאלפים ומאתיים פרשים ועשרים עד שלושים אלף לוחמים רגליים. לדה מונפור ולבן בריתו, הוויקונט מ-Corbeil, היו כ-900 פרשים ו-700 קשתים בין מגיני החומות. פרו הציב את מחנהו כך שאגף אחד נשען על נחל מקומי והאגף השני על ביצה.

ב-12 בספטמבר פרו השני שלח את המיליציה הטולוזית להתקפה על חומות מירה. ההתקפה נהדפה וגיחה מהירה של הפרשים הצלבנים המיומנים, שהתפצלו לשלושה ראשי חץ בהנהגתם של Guillaume des Barres, בוּשאר דה מארלי ודה מונפור עצמו, הפתיעה את צבאו של פרו השני שנאלץ להשתתף בתגרה שלא התכונן לה. שני פרשים צלבנים, אלן דה רוּאֶה ו-Florent de Ville החליטו לצאת ולהתקיף את מלך אראגון. פרו השני, שיצא בראש צבאו, הופל מסוסו ולמרות שצעק שהוא המלך, הרגו אותו. צבאו של פרו השני נכנס לפאניקה ונפוץ לכל עבר ודה מונפור זכה בניצחון מוחץ.

בנו בן השש של פרו השני, חיימה הראשון, מלך אראגון, נשבה על ידי דה מונפור, אך האפיפיור אסר על דה מונפור לנצל עובדה זו והוא נאלץ לשלוח את הילד, עם ליווי מתאים, לממלכתו.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלכי אראגון
קטגוריה:מסע הצלב האלביגנזי
קטגוריה:ילידי 1174
קטגוריה:נפטרים ב-1213
ג'ובאני ברנרדינו נאנינו

**ג'ובאני ברנרדינו נאנינו** (באיטלקית: **Giovanni Bernardino Nanino**, סביבות 1560–1623) היה מלחין, מורה ואמן שירה איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק, מנותני הטון בקבוצת המלחינים של האסכולה הרומאית. ג'ובאני ברנרדינו היה אחיו הצעיר של המלחין, שהשפעתו הייתה גדולה קצת יותר, ג'ובאני מריה נאנינו.

## חייו

נאנינו נולד בוולראנו והחל לשיר כסופרן-נער בקתדרלה המקומית, כמו אחיו לפניו. ייתכן, שמשרתו הראשונה הייתה כמאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה דאי מונטי" בשנת 1586 וידוע שזכה במשרת מאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פראנצ'זי" ברומא בשנת 1591, אחרי שאחיו פרש כדי להצטרף למקהלת האפיפיור. מכל מקום, שני האחים התגוררו יחד באותה תקופה בבית שבבעלות הכנסייה והקדישו חלק גדול מזמנם להוראת מוזיקה לנערי מקהלה. בהמשך למינוי ב כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי יצר קשר עם החשמן מונטאלטו, פטרון עשיר ורב-השפעה של אמנות ומוזיקה ואפשר ששימש מורה, מלחין וארכיבר לחשמן בכנסייתו, "סן לורנצו אין דאמאסו".

## יצירותיו

המוזיקה של נאנינו משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-16 כתובה בניב שמרני ונמנעת מן הנטיות הנסיוניות של אחיו ושל לוקה מארנציו. הוא העדיף למזג בכתיבתו את הטכניקה וסגנון הביטוי של מלחיני רומא המוקדמים יותר, כגון פלסטרינה. בערך משנת 1610 ואילך אימץ לו את טכניקת הבסו קונטינואו ביצירות הקודש שלו - נטייה הרחוקה משמרנות - דבר שאחיו לא עשה מעודו. חלק גדול מן המוזיקה המוקדמת שלו חילוני (כמו מדריגלים), אך הוא הוציא לאור כמה ספרי מוטטים אחרי 1610, לאחר מות אחיו. עובדה זו מעוררת את ההשערה, שכאשר כתב מוזיקה באותן צורות כמו אחיו, בחר באמצעים סגנוניים מנוגדים, ואחרי מות אחיו אימץ לו במהירות את הסגנון המתקדם של תקופתו והשתמש בו לכתיבת מוזיקה באותן צורות, שבהן נקט אחיו ביתר שמרנות.

## לקריאה נוספת
* גוסטב ריז (1954). "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' .
* מנפרד בוקופצר (1947). "מוזיקה בתקופת הבארוק". ניו יורק, נורטון ושות' 
* "ג'ובאני ברנרדינו נאנינו", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, לונדון, מקמילן 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1560
קטגוריה:נפטרים ב-1623
שמעון היבש

**שמעון היבש** (נולד ב-23 באפריל 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי.

## חייו
היבש נולד ב-1948 לבתיה ואהרון. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי פתח תקווה בשנת 1956 ושיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולעיתים תפקד גם בעמדת הקיצוני. בין השנים 1964 ל-1975 היבש שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה, עמה זכה ב-1973 בגביע 25 שנים למדינת ישראל, לאחר ניצחון על מכבי חיפה. לאחר מכן עבר למכבי הרצליה בה שיחק 5 עונות, עד ל-1981.

ב-1964, למרות גילו הצעיר, הוא נכלל בסגל נבחרת ישראל במשחקי גביע אסיה אך לא זכה לדקות משחק. ב-1965, הוא ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת במשחק ידידות לא רשמי נגד קבוצת ספרטק מוסקבה, בו שותף לאורך כל 90 הדקות. ב-1966 הוא זכה עם נבחרת ישראל בטורניר אליפות אסיה לנוער עד גיל 20 במנילה, ואף שיחק במשחק הגמר מול הנבחרת המקבילה מבורמה, שהיה הפעם השלישית ברציפות שבה התמודדו שתי הנבחרות במשחק הגמר של הטורניר. ב-1968 סיים עם הנבחרת במקום הרביעי בטורניר זה בסיאול.

היבש משמש כיום כיו"ר ועדת הביקורת של מכבי פתח תקווה, והיה ממארגני כנס כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם (2002). הוא הפיק וערך את "אלבום כדורגלני ופעילי מכבי פתח תקווה לדורותיהם 1912–1992".

שימש שנים רבות כמנהל משאבי אנוש בחברת אמרז.

היבש משמש כיו"ר ארגון יוצאי בוצ'אץ' ופעיל בנושאי הנצחת זיכרון השואה.

היבש נשוי בשנית ואב לשתי בנות.

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
מנחה (מקצוע)

320px|ממוזער|מגישי חדשות בטלוויזיה בקולומביה
[ממוזער|[קורי ברוקן מנחה את אירוויזיון 1976]]
**מנחה** או **מגיש** הוא אדם האחראי להנחיית תוכניות ברדיו, בטלוויזיה (חדשות, תחרויות, מגזינים, אירועי ספורט ועוד) או להנחיית אירועים ציבוריים ופרטיים (כגון אירועי הוקרה וטקסי חלוקת פרסים). המנחים נבחרים בדרך כלל בהתאם לאיכויות מסוימות שלהם (דיקציה טובה, כריזמה, ידע). מנחי הטלוויזיה נבחרים גם על סמך המראה החיצוני שלהם.

## מנחה טלוויזיה
מנחה טלוויזיה הוא אדם המארח תוכניות טלוויזיה. מנחים רבים יהיו בעלי תפקיד נוסף כגון שחקנים, זמרים, קומיקאים וכדומה. מנחים אחרים עשויים להתמחות בתחום מסוים (כגון מדע, משפטים, פוליטיקה וכדומה) וישמשו כמגישים בתוכנית העסוקות בתחומי התמחותם.

מגיש חדשות הוא המנחה של .

## מנחה רדיו

מנחה ברדיו נקרא בדרך-כלל **שדרן רדיו**. המונח זהה למונח מנחה טלוויזיה, למעט העובדה ששדרני הרדיו מנחים תוכניות רדיו במקום תוכניות טלוויזיה. הביטוי "קול רדיופוני", המשמש כתיאור לאדם הניחן בדיקציה טובה ובקול ערב, מתקשר לעובדה שמנחה הרדיו משתמש רק בקולו בעת ההנחיה, ולמאפייניו הפיזיים ולמראהו אין כל משמעות.

## מנחה שותף
מנחה שותף הוא אדם נוסף אשר איננו מוכר כמנחה הרשמי של התוכנית, אלא כשותף להנחיית התוכנית, על מנת להוסיף תוכן או על מנת להוסיף משיכה לתוכנית. לעיתים המנחה השותף ישמש לצורך מתן פרשנות נוספת, במהלך ראיונות, או כדי למלא את הפער שהמנחה הרשמי של התוכנית אינו מסוגל למלא.

## הנחיית טקס
בטקסים ציבוריים, ובמיוחד בטקסים רשמיים שיש להם פרוטוקול קבוע, נדרש בדרך כלל אדם שינהל את מהלך הטקס. באנגלית ישנה הבחנה בין מגיש (Presenter), לבין מנהל הטקס הנקרא Master of ceremonies. מנחה זה, מנהל הטקס או "שר הטקס", לא רק מציג את המופיעים (אמנים או דוברים), מדבר אל קהל המשתתפים ונותן להם הנחיות (למשל: "הקהל מתבקש לקום"), כי להבדיל מהמגיש הרגיל, הוא גם אחראי מאחורי הקלעים על ניהולו השוטף והזורם של הטקס כך שיתאים לפרוטוקול האירוע או לתוכנית שהוכנה עבורו מראש.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:מקצועות הבידור
קטגוריה:תקשורת המונים
קטגוריה:מקצועות בתעשיית הטלוויזיה
לינדה אוונג'ליסטה

**לינדה אוונג'ליסטה** (אנגלית: **Linda Evangelista**; נולדה ב-10 במאי 1965) היא דוגמנית על קנדית.

## ילדותה
אוונג'ליסטה נולדה למשפחת פועלים ממוצא איטלקי בסט. קתרינס, שבאונטריו. היא קיבלה חינוך קתולי, דבר שלא מנע ממנה להתמודד ואף לזכות בתחרות היופי "Miss Teen Niagara" בגיל 13 בלבד.

## קריירה
אוונג'ליסטה עברה לניו יורק ושם הוחתמה בסוכנות עלית. עם התפתחות הקריירה שלה עברה לפריז והחלה להופיע גם בווידאו-קליפים עם הזמר ג'ורג' מייקל. 
יחד עם כריסטי טרלינגטון, קלאודיה שיפר, סינדי קרופורד ונעמי קמפבל, נחשבת אוונג'ליסטה לאחר מדוגמניות העל שהשפיעו רבות על עולם האופנה בסוף שנות השמונים ותחילת התשעים של המאה העשרים. היא צוטטה במגזין "ווג" (1990) כמי שאמרה "אנו לא מתעוררות בשביל פחות מ 10,000 דולר ליום" בהתייחס לדוגמניות העל מסוגה. 

בשנות השמונים המאוחרות קצצה במפתיע את שערה לתספורת קצרה בסגנון גברי, ועקב כך בוטלו מרבית תצוגות האופנה עבורה לאותה עונה, לאחר מכן היא המשיכה לשנות את סגנון עיצוב שערה לעיתים קרובות והופיעה על שערי מגזינים תוך שהיא מכתיבה את אופנת השיער לנשים רבות ברחבי העולם.

בשנת 2008 נבחרה להוביל את קמפיין הסתיו של פראדה.

## חייה האישיים
בין השנים 1987-1993 הייתה אוונג'ליסטה נשואה לג'רלד מארי, מנהל בסוכנות "עלית". לאחר שנפרדה ממנו היא הייתה בקשר עם השחקן קייל מקלכלן (1992–1998), שחקן הכדורגל הצרפתי פביאן בארטז (1998-2000), איל הנפט האיטלקי אוגו ברקטי פרטי (2003-2004) ונהג הפורמולה 1 פאולו ברילה. 

אוונג'ליסטה ניסתה להרות במשך זמן רב, ובשנת 1999 הפילה בחודש השישי להריונה עובר שאביו היה בארטז. ב-11 באוקטובר 2006 ילדה את בנה, אוגוסטין ג'יימס. אביו הוא פרנסואה-אנרי פינו, מנכ"ל ענקית האופנה PPR השולטת במותגים גוצ'י ואיב סן-לורן.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:דוגמניות קנדיות
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1965
פחל

ממוזער|250px|עתיקות פלה
שמאל|ממוזער|250px|ערי הדקאפוליס מסומנות בשחור
**פחל** (בספרות התלמודית: **פֶּחֶל**; בערבית: **طبقة فحل** – טבּקת פֿחל), הידועה גם בשמה ההלניסטי **פלה** (ביוונית: **Πέλλα**) הייתה עיר עתיקה, שבתקופה ההלניסטית נמנתה עם הדקאפוליס ("עשר הערים").

## היסטוריה
פחל הייתה יישוב עתיק יומין בעבר הירדן המזרחי. היא שכנה סמוך מאוד לנהר הירדן, מספר קילומטרים צפונית לוואדי אל־יביס, כשלושה קילומטרים ממזרח לכפר רופין. בקרבת העיר היו מעיינות חמים שהתלמוד הירושלמי מכנה אותם "חמתא דפֶּחֶל".

המקום נזכר בטקסטים מצריים מהמאה ה־19 לפני הספירה כפיחלום (pihlum) או פחל (pehel). במצבת סתי הראשון בבית שאן היא מוזכרת כ־פחל. העיר פחל נזכרת שוב במכתבי אל־עמארנה מן המאה ה־14 לפנה"ס, אז נשלטה על ידי מותבעל בן לבאיה שליט שכם.

לאחר הכיבוש הבבלי ניטשה העיר, ולא יושבה מחדש עד התקופה ההלניסטית המוקדמת. ראשיתו של היישוב המחודש הייתה יישוב קטן ולא מפותח עד המאה ה־2 לפנה"ס, ונמצאו בו סחורות אגאיות ופיניקיות. סחורות אלה סופקו כנראה משוק בית שאן.

כפי הנראה, מקור שמה של פלה בהלניזציה של שמה הקודם (פחל) ועל שם העיר פלה שביוון – עיר הולדתו של אלכסנדר הגדול, שצבאותיו כבשוה בסביבות 332 לפני הספירה.

לאחר כיבושה על ידי היוונים עברה משלטון בית תלמי לבית סלאוקוס, ובהמשך נכבשה על ידי אלכסנדר ינאי. מאחר שמרבית תושבי העיר היו יוונים, לא התקבל השלטון היהודי באהדה, ועם כיבושה על ידי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס, הוצאה העיר – יחד עם שאר ערי הדקאפוליס – משלטון יהודה. לאחר כיבושה בידי הרומאים הפכה לעיר רומית, ובתקופה הביזנטית שגשגה, לאור נתיב הסחר שעבר בסמוך. על פי אוסביוס מקיסריה, הייתה פלה עיר מקלט לפליטים נוצריים שברחו מירושלים בתקופת המרד הגדול.
בלקסיקון של סטפנוס מביזנטיון, נזכרים שמות נוספים לעיר, כגון "בוּטיס" ו"ברניקֵי", ונראה ששניהם קשורים לתקופת השלטון התלמי.

לאחר הכיבוש הערבי הייתה פלה בשליטת בית אומאיה עד לחורבנה בשנת 749 מרעש אדמה.

## כאתר ארכאולוגי
החל משנת 1979 מחלקת העתיקות של ירדן, בשיתוף אוניברסיטת סידני, מנהלות במקום חפירות ארכאולוגיות. באתר נמצאו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית (לפני כ־100,000 שנה), מהתקופה הכלקוליתית (האלף הרביעי לפנה"ס), וכן מתקופות הברזל והברונזה.

בין הממצאים באתר מבנה נאוליתי המתוארך לאלף השישי לפנה"ס, מקדש כנעני, בתים וכנסיות מהתקופה הביזנטית, ומסגד קטן מימי הביניים.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* על החפירות בפחל 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:דקאפוליס
קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:התקופה החשמונאית בארץ ישראל
קטגוריה:ירדן: ערים רומיות
נחמה דואק

**נחמה דוּאֶק** (נולדה ב-25 באוגוסט 1950) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
דואק נולדה וגדלה בנתניה. אביה, נסים דואק, שעלה לארץ ישראל מחלב שבסוריה, בשנת 1929, נמנה עם מייסדי העיר וקיבל את תואר "יקיר העיר", בשנת 1989. אמה, שושנה (לבית כהן-ארזי), הייתה דור שביעי בישראל.

בטרם החלה לעבוד כעיתונאית עסקה בפיזיותרפיה, מקצוע שלמדה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לפיזיותרפיה, שבמכון וינגייט. עם סיום לימודי העתודה, שובצה לשירות בצבא במקצוע שרכשה לעצמה. בריאיון בשנת 2016, ציינה שהשיבוץ לתפקידה היה כה מיידי שאף לא עברה טירונות וכך, באופן חריג, מעולם לא אחזה בנשק. 

לדואק תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של ארץ ישראל מאוניברסיטת תל אביב, וכן תואר שני במדעי המדינה ותקשורת, גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.

את הקריירה העיתונאית החלה דואק ב-1980 בעיתון "העיר", שם נמנתה עם צוות ההקמה. ב-1981 עברה ל"ידיעות אחרונות". היא שימשה תחילה ככתבת לענייני תל אביב, ולאחר מכן כתבת לענייני עבודה ותעשייה, כתבת כלכלית ראשית בירושלים, שם סיקרה את משרד האוצר ואת בנק ישראל, וכן כתבת ופרשנית פוליטית במשך 15 שנים. באוקטובר 2005 חדלה מלשמש ככתבת שטח והחלה לכתוב במוסף המדיני-פוליטי של העיתון, "המוסף לשבת". במהלך כל שנות עבודתה ב"ידיעות אחרונות" כתבה גם במוסף 7 ימים.

בנוסף לעבודתה ב"ידיעות אחרונות", דואק מגישה בערוץ הכנסת את תוכנית הטלוויזיה השבועית "חיידק פוליטי". בעבר הגישה תוכניות אקטואליה ברדיו ללא הפסקה. בנוסף, הגישה את תוכנית האקטואליה השבועית "המושכים בחוטים" ברדיו תל אביב, ובתחנת רדיו זאת, גם הגישה תוכנית כלכלית יומית במשך שנה.

דואק משמשת פאנליסטית קבועה בתוכנית "שיחת היום" ברשת מדיה. משנת 1999 היא מנחה את אירוע "שבתרבות" בתיאטרון חולון, שמתקיים מדי חודש, ומארח דמויות פוליטיות וציבוריות מובילות.

לאורך השנים, כיהנה דואק כדירקטורית במספר חברות, בהן "תשואה 10" שנכנסה להסדר נושים ופורקה, "אפסילון קופות גמל", "I.S.E ייעוץ והכוונה" (בשנים 2007-2002), "רום גבס חיפוי וקירוי", "אחוזות החוף" (מ-2015-2004) ו"א. דורי בניה" (מ-2015-2012). היא חברת מועצת הנאמנים של התיאטרון הקאמרי מדצמבר 2015. בשנת 2022 החלה לשמש כפובליציסטית במדור הדעות של עיתון "ישראל היום".

דואק הייתה בת-זוגו של אלוף במיל' יוסי בן-חנן. בתם המשותפת היא העיתונאית עמליה דואק.

## קישורים חיצוניים

* 
* עמוד הכתבות מאת נחמה דואק, באתר ליברל

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:כתבים כלכליים ישראלים
קטגוריה:מגישים בערוץ כנסת
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:פרשניות ישראליות
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:סגל רדיו תל אביב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל העיר
קטגוריה:דירקטוריות ישראליות
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון טשרניחובסקי
קטגוריה:בוגרי תיכון טשרניחובסקי
קטגוריה:בוגרות העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:יקירי נתניה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
אמהות פלאסה דה מאז'ו

שמאל|ממוזער|250px|המטפחת הלבנה, סמלן של האמהות, מצוירת על רצפת כיכר דה מאז'ו
**אמהות פלאסה דה מאז'ו** (צורה נוספת: **כיכר דה מאיו**), בספרדית: **Madres de Plaza de Mayo**, הוא שמו של ארגון אמהות ארגנטינאיות שילדיהן נעלמו במהלך המלחמה המלוכלכת, בתקופת שלטון החונטה הצבאית במדינה, בין השנים 1976 ו-1983.

## היסטוריה
ב-30 באפריל 1977 נאספו 14 נשים בפלאסה דה מאז'ו, מול משכן נשיאי ארגנטינה, הקאסה רוסאדה, במחאה על כך שבניהן נעלמו במהלך החודשים הקודמים, מבלי שקיבלו מידע אודות גורלם. הדבר נעשה בניגוד להוראות המשטרה, שאסרו על התקהלויות של מעל 3 אנשים. העיתונות לא הורשתה לסקר את ההפגנה, אך השמועה על קיומה עברה מפה לאוזן, ובשבוע שלאחר מכן הצטרפו להפגנה אמהות נוספות. בשבוע השלישי, החליטו האמהות על קיום עצרת מחאה מדי יום חמישי בין 15:30 ל-16:00. בעצרות הראשונות שקוימו האמהות עמדו דוממות, אך בעצרות הבאות הן החלו לצעוד, בשקט, סביב פסל ה-Pirámide de Mayo שבמרכז הכיכר, המהווה סמל לחירות. בהמשך, החלו הנשים ללבוש מטפחות לבנות, העשויות מבד ששימש בעבר לחיתולי תינוקות, כסמל לנעלמים. מטפחות אלה היו לסמלן המובהק מאז.

בין ה-10 ל-12 בדצמבר של אותה שנה נחטפו והועלמו גם שלוש ממייסדות הארגון, אסתר בז'סטרינו, אסוסנה ויז'פלור ומריה פונסה דה ביאנקו. השלטונות קיוו בדרך זו לשים קץ לפעילות ארגון האמהות, אך זו המשיכה כסדרה גם לאחר מכן. בראשית שנות ה-80 השתתפו בעצרות מדי יום חמישי בין 300 ל-400 אמהות. אחת האמהות הייתה שרה לסקייר דה רוס, יהודיה ניצולת אושוויץ שבנה דניאל נחטף ב-15 ביולי 1977. 

במהלך מונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה, ביקרו במדינה עיתונאים זרים רבים. כמה מהם ראיינו את האמהות, וסיפורן נחשף לעולם. בעקבות חשיפה זו, הן יצאו בשנים שלאחר מכן למדינות אירופה ולארצות הברית, במטרה לקדם את עניינן. חלק מהנסיעות מומנו בידי אמנסטי. בהולנד הוקם ארגון אמהות שסייע להן כלכלית, בין היתר ברכישת מבנים לצורך הקמת סניפים נוספים.

ב-1983 הגיע שלטון החונטה הצבאית לקצו, ובבחירות הדמוקרטיות שנערכו במדינה נבחר כנשיא ראול אלפונסין. האמהות, שקיוו לראות מעתה את ילדיהן, או אם מתו - לפחות לגלות מה עלה בגורלם, נכזבו. לאחר פגישה שנערכה עם אלפונסין ב-24 ביוני שהסתיימה בלא כלום, סירבו כמה מהן לפנות את הבניין, והן נותרו בו במשך כמה ימים.

שמאל|ממוזער|250px|האמהות בפגישה עם נשיא ארגנטינה, נסטור קירשנר, ב-2005
ב-1986 חל פילוג בתנועה. הפלג העיקרי, ה-Asociación de Madres de Plaza de Mayo ("אגודת אמהות כיכר דה מאיו"), המשיך במצעדי המחאה במקום מדי יום חמישי, בדרישה שהממשלה תפעל למציאת הנעלמים, ולנטילת אחריות למעשים שנעשו. הפלג השני, ה-Madres de Plaza de Mayo Línea Fundadora ("אמהות כיכר דה מאיו - שורת המייסדות"), הקדיש את מרצו לקידום חקיקה והעמדה לדין של אנשי החונטה הצבאית האחראים להיעלמות הבנים.

ב-1992 הוענק לאגודת האמהות פרס סחרוב לחופש המחשבה, וב-1999 זכו בפרס האו"ם לחינוך לשלום .

ב-26 בינואר 2006, במהלך כהונתו של נסטור קירשנר כנשיא ארגנטינה, הודיעה יו"ר אגודת האמהות, הבה דה בונפיני כי "אין להן עוד אויב בממשלה", וכי הפגנות המחאה ייפסקו. יחד עם זאת, המשיכו המצעדים מדי יום חמישי, כמחווה לזכרם של הנעלמים.

## ראו גם
* סבתות כיכר מאי

## קישורים חיצוניים

* 
* הקו המייסד של האמהות מכיכר דה מאז'ו (האתר הרשמי) 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגנטינה: פוליטיקה
קטגוריה:ארגנטינה: היסטוריה
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
קטגוריה:המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983)
קטגוריה:זוכות פרס סחרוב
קטגוריה:זוכי פרס סחרוב
קטגוריה:זוכי פרס גזן
יוחנן הראשון

**האפיפיור יוחנן הראשון** (בלטינית: **Ioannes I**, סביבות 470 – 18 במאי 526) היה אפיפיור בין השנים 523 ל-526. הוא נולד בעיר סיינה שבטוסקנה. יוחנן היה חלש בזמן שהוא נבחר להיות האפיפיור.

למרות מחאתו של יוחנן הוא נשלח על ידי תאודוריק הראשון מלך האוסטרוגותים לקונסטנטינופול כדי למתן את הצו של יוסטיניוס הראשון נגד האריאנים. תאודוריק איים שאם יוחנן ייכשל במשימתו, תהיה פעולת תגמול כנגד האורתודוקסים הקתולים במערב.

למרות שהצליח במשימתו, כאשר יוחנן חזר לרוונה, עיר הבירה של תאודוריק, עצר אותו המלך בחשד לקשירת קשר עם יוסטיניוס. יוחנן נכלא ברוונה שם מת בגלל הזנחה ויחס רע. גופתו של יוחנן הועברה לרומא ושם נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.

## קישורים חיצוניים

* 

יוחנן ה-01
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
יוחנן ה-01
קטגוריה:נפטרים ב-526
טיחואנה

**טיחואנה** (בספרדית: **Tijuana**) היא העיר הגדולה ביותר במדינת באחה קליפורניה שבמקסיקו. העיר שוכנת על גבול ארצות הברית–מקסיקו, סמוך לעיר החוף סן דייגו שבארצות הברית. טיחואנה נוסדה כעיר בשנת 1889. היא המטרופולין השישי בגודלו במקסיקו, והיא אחת הערים הגדלות בקצב המהיר ביותר במדינה. נכון לשנת 2010 מתגוררים בעיר כ-1,300,000 איש.

## כלכלה
קרבתה של טיחואנה לארצות הברית השפיעה רבות על כלכלתה. תיירים רבים, בעיקר, מעבר לגבול נוהרים לעיר. כלכלתה של טיחואנה נשענת במידה רבה גם על קרבתה לעיר האמריקנית סן דייגו. כ-70% מהכלכלה בה מבוססת על "כלכלת גבול". במידה דומה, נעזרת סן דייגו בטיחואנה, כאשר כוח העבודה הזול המגיע לעיר ממנה, מאפשר לתושבי סן דייגו לשפר את איכות חייהם תוך העסקת עובדים מקסיקניים בשכר עבודה נמוך.

טיחואנה ידועה בעולם המערבי בעיקר בזכות תדמיתה כ"עיר החטאים", כינוי שדבק בה עוד בימי תקופת היובש, עקב מכירת האלכוהול במקום (בזמן שמכירת האלכוהול בארצות הברית נאסרה).

ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
מרכז|ממוזער|210px| שדרות המהפכה במרכז העיר

## קישורים חיצוניים

* 
* סיור בעיר טיחואנה 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מקסיקו: ערי חוף
קטגוריה:באחה קליפורניה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
הדפסה על קנבס

**הדפסה על קנבס** (נקראת גם **הדפסת ז'יקלה** Giclee printing) היא שיטת הדפסה שהתפתחה בעקבות פיתוח והדפסה על נייר צילום.

תחום ההדפסה על קנבס צבר תאוצה החל משנת 1990 בעקבות ההתקדמות הרבה שחלה בטכנולוגיות ההדפסה ופיתוח המדפסות לציבור הרחב.

קנבס הוא בד חזק מאוד הארוג בצורה גסה, ששימושו המקורי הוא יצירת מפרשי ספינות ואוהלים. לראשונה השתמשו בקנבס למטרות אומנותיות במאה ה-14, עבור ציור בצבעי שמן. את יריעת הקנבס ציפו בחומר מיוחד שנקרא ג'סו (Gesso), שמטרתו היא למנוע מהצבע לחלחל אל תוך סיבי האריג.

## שימושים
ממוזער|בד קנבס מתוח על מסגרת עץתחילה היו מדפיסים על קנבס אומנים וציירים אשר היו מעוניינים "לשכפל" את יצירות האומנות שלהם וליצור העתקים למכירה.
עם השנים התפתחה התעשייה והציעה את שירותיה לציבור רחב יותר כגון אדריכלים ומהנדסים אשר נדרשו לסקיצות בעותקים רבים.

היום נעשה שימוש בהדפסה על קנבס בעיקר למטרות דקורטיביות כגון הדפסת תמונות על קנבס מצילום או העתק של ציור ומכירת המוצר לקהל הרחב למטרות עיצוב הבית וכדומה.

עקב קלות השימוש בימינו התפתח טרנד של יצירת מתנות ומזכרות בהדפסה על קנבס.

## אמצעי ייצור
המדפסות הראשונות השתמשו בשיטת צבעים דלה יחסית של 4 צבעים.
לאחר שנת 2000 פותחו מדפסות על ידי חברות כגון אפסון ו-HP  בעלות יכולות הדפסה מתקדמות ובעלות שילוב של עד 12 גוני צבע - שילוב הנותן תוצאת הדפסה הזהה למקור הצילום.

## שיטות הדפסה
השיטות הנפוצות והמקובלות ביותר להדפסה הן שיטות "הסולבנט" וה"פיגמנט".
***הפיגמנט**  היא שיטה העושה שימוש בסוג דיו אשר מעניק אפשרות ליצירת מיליוני גוונים ודיוק מקסימלי בהדפסה, אולם החסרון העיקרי לסוג צבע זה שאינו עמיד בתנאי מזג האוויר השונים. עם זאת, בתנאי פנים הדיו הפיגמנטי אינו דוהה עשרות שנים. Epson ו HP  מצהירות שהדיו הפיגמנטי שלהן עמיד בין 70 ל 150 שנים נגד דהייה. ניתן להעניק עמידות לתנאי חוץ על ידי ציפוי לכה להגנה לדיו הפיגמנטי. הדיו הפיגמנטי מותאם לשימוש בתנאי פנים בגלל שאינו רעיל והוא על בסיס מים.
***הסולבנט** היא שיטה המשתמשת בסוג צבע על בסיס שמן המותאם לסביבה חיצונית ועמיד בתנאי מזג אוויר כגון שמש ולחות. הדפסה בדיו סולבנט, או אקו-סולבנט דוהה לאחר 3 עד 5 שנים. הדיו הסולבנטי או האקו סולבנטי (הידידותי יותר לסביבה) אינם מומלצים לתנאי פנים ועלולים להיות רעילים ומסרטנים בגלל נדיפות ריח הדיו שהוא רעיל, ולכן לא מומלץ להשתמש בדיו סולבנטי לתנאי פנים.

## לקריאה נוספת
* טכנולוגיית הדפוס
* צילום דיגיטלי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דפוס
טרנס ופיליפ

ממוזער|210px|משמאל לימין: טרנס ופיליפ
**טֶרֶנס ופיליפ** (באנגלית: **Terrance and Phillip**) הם דמויות חוזרות בסדרת הטלוויזיה "סאות' פארק". הם מהווים במשותף צמד קומי שמקורו בקנדה, ומדובבים בידי יוצרי הסדרה מאט סטון וטריי פארקר. תוכנית הטלוויזיה בכיכובם של טרנס ופיליפ היא האהובה ביותר על גיבורי "סאות' פארק": קייל, סטן, אריק וקני. הצמד מהווה מרכיב מרכזי בעלילותיהם של הסרט "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר" ושל מספר פרקים ב"סאות' פארק", בה נעשה בקביעות שימוש בצמד ככלי ליצירת סאטירה על הדעה הרווחת בציבור כלפי סטון ופארקר וכלפי הסדרה.

## סקירה כללית
הצמד "טרנס ופיליפ" נוצר בעקבות האשמות רבות להן זכתה "סאות' פארק" על היותה סדרה המאוירת באופן דל שכל תוכנה הוא בדיחות הקשורות לנפיחות. יוצרי "סאות' פארק" החליטו להגיב על טענות אלה ביצירתם של טרנס ופיליפ, על מנת להדגים כיצד תוכנית שכולה הומור-נפיחות עלולה להיראות, כשהם מאיירים את הצמד באופן דל אף יותר מאשר הדמויות האחרות בסדרה.

גופה של כל דמות מלבד הראש מורכב ממרובעים בלבד כאשר האות הראשונה של שמה מתנוסס בחזית הגוף, וראשה בנוי מאליפסה חתוכה לשניים במקום בו אמור להיות הפה. חלקי האליפסה עולים מעלה ומטה כדי לדמות את תנועת השפתיים.
כבר בפרק הראשון ראשו של אייק ברופלובסקי, אחיו התינוק של קייל, עוצב בתבנית אליפטית זו. בפרקים הבאים נעשה שימוש בתבנית זו לשם איורו של כל אדם קנדי בסדרה, ובהמשך התברר כי גם אייק קנדי במוצאו. טרנס ופיליפ הם סטריאוטיפים מופרזים של האדם הקנדי, דבר שבא לידי ביטוי בין השאר במבטא קנדי כבד.

קיימות מספר הקבלות מכוונות בין טרנס ופיליפ לבין יוצרי "סאות' פארק", מאט סטון וטריי פארקר. "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר" כולל סצנה בה טרנס ופיליפ מתארחים בתוכנית האירוח של קונאן או'בריאן, בצוותא עם ברוק שילדס. זוהי פרודיה על התארחותם של סטון ופארקר בתוכניתו של אובראיין לצידה של שילדס. בנוסף, הזעם שמופנה כלפי טרנס ופיליפ מצידם של הורי הילדים על רקע יציאתו של סירטם "ישבנים בוערים", נכתב כסאטירה על הזעם שהופנה במציאות מצידם של הורים כלפי סטון ופארקר בעקבות יציאתו של "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר". דוגמה מאוחרת יותר היא הפרק "!Canada on Strike" בו התנגדו טרנס ופיליפ לשביתה הכללית שהוכרזה בקנדה, בהתייחסות להתנגדותם המוצהרת של סטון ופארקר לשביתת איגודי התסריטאים בארצות הברית ב-2007/2008.

הצמד אוזכר רבות בהקשר לסדרה "ביוויס ובאטהד", שסטון ופארקר הביעו בעבר את הערצתם אליה. בדומה לביוויס ובאטהד, תהילתם של טרנס ופיליפ באה להם כתוצאה משימוש בהומור בתי שימוש ובגסויות, ולצמדים יש מאפיינים משותפים בולטים נוספים כמו צבעי השיער, הצחוק הייחודי והישיבה המשותפת על הספה. בנוסף הושוו טרנס ופיליפ אל הצמד הקומי הקנדי ויין ושוסטר, בעיקר על רקע העובדה ששני הצמדים החלו את הקריירה במופע של אד סאליבן. בפרט, בתחילת דרכם התלבטו ויין ושוסטר אם אחד ממערכוניהם מתאים לקהל האמריקאי, בעוד שטרנס ופיליפ זכו לצחוק ראשון מקהל הצופים האמריקאי רק לאחר שפלטו בשוגג נפיחה לאחר סיום הופעתם (כפי שתואר בפרק "טרנס ופיליפ: מאחורי הכישלון").

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות סאות' פארק
מחוז הונולולו

**מחוז הונולולו** (באנגלית: **Honolulu County**; שמו הרשמי: **City and County of Honolulu**, "עיר ומחוז של הונולולו") הוא מחוז במדינת הוואי שבארצות הברית. המחוז כולל את בירת המדינה והעיר הגדולה במדינה שהיא הונולולו שעל שמה נקרא המחוז. במחוז בנוסף לאי אוהאו יש גם עוד איים קטנים בחגורה הצפון מערבית של איי הוואי. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 876,156 איש מה שהופך את המחוז למחוז הגדול ביותר מכל מחוזות הוואי וה11 בגודלו במחוזות ארצות הברית. ראש המחוז הוא מופי הננמאן. הצפיפות במחוז היא כ-564 איש לקמ"ר ושטח המחוז כ-5,509 קמ"ר.

## קישורים חיצוניים

* 

הונולולו
קטגוריה:הונולולו
אינפנטה

[ממוזער|שמאל|240px|[כתר של אינפנטה ספרדי]]
**אינפנטה** (בספרדית: **Infante** בלשון זכר ו-**Infanta** בלשון נקבה, משמעות המלה היא 'ילוד' או 'ילודה') הוא תואר אצולה שניתן במלכויות ספרדיות לצאצאים מלכותיים שאינם יורשים את המלוכה ובפורטוגל לכל צאצאי בית המלוכה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:אצולה ספרדית
צ'ארלי קוקס

**צ'ארלי תומאס קוקס** (באנגלית: **Charlie Thomas Cox**; נולד ב-15 בדצמבר 1982) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. 
ידוע בשל גילום הדמות דרדוויל ביקום הקולנועי של מארוול.

## ביוגרפיה
קוקס נולד בלונדון, אנגליה וגדל במזרח סאסקס. הוא בנם של פטרישיה (לבית הארלי) ואנדרו פרדריק סיפורת' קוקס, מוציא לאור.הוא הצעיר מבין חמישה ילדים ובנוסף יש לו עוד ארבעה אחים למחצה מנישואיו הראשונים של אביו.

קוקס חונך כקתולי, והתחנך בשתי פנימיות עצמאיות: בית הספר אשדאון (אנ') הממוקם בכפר פורסט רואו (אנ') במזרח סאסקס ובית הספר שרבורן (אנ') בעיירת השוק שרבורן (אנ') בצפון מערב דורסט.

כשגדל, קוקס לא שקל קריירה במשחק ורק שקל זאת ברצינות במהלך שנותיו האחרונות בבית הספר. לאחר שסיים את לימודיו בשרבורן ב-2001, הוא עבר ללונדון והחל ללמוד ב-2002 בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק (אנ') בבריסטול, אנגליה. 

## קריירה
בגיל שמונה עשרה, קוקס לוהק לתפקידו המקצועי המשמעותי הראשון במותחן הפסיכולוגי "על נשיקה ותשוקה" שיצא ב-2003. לאחר הצילומים, הוא נרשם לבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק. בקיץ שלאחר שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא לוהק לתפקיד לורנצו בסרט "הסוחר מוונציה" משנת 2004 המבוסס על מחזהו של שייקספיר באותו שם. קוקס הפר את מדיניות בית הספר שלא אפשרה לתלמידים לעבור אודישנים להפקות חיצוניות, ובעקבות כך החליט לעזוב את בית הספר והמשיך להופיע בהפקות שונות בין היתר בסרט הדרמה ההיסטורי "קזנובה" משנת 2005 ובסרט המדע בדיוני של ה-BBC "*A for Andromeda*" משנת 2006. 

בשנת 2007 גילם קוקס את דמותו של טריסטן ת'ורן בסרט הקולנוע "אבק כוכבים" המבוסס על פי ספרו באותו שם של ניל גיימן. הסרט זכה להצלחה בקרב המבקרים והקהל ברחבי העולם ופרסם את קוקס לקהל נרחב יותר. 

בשנת 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בווסט אנד במחזה "המאהב" מאת הרולד פינטר בתיאטרון אמבסדורס בלונדון. ההצגה נפתחה ב-29 בינואר 2008 ורצה במשך כארבעה חודשים. 

בשנים 2011–2012 השתתף בתפקיד משנה כאואן סלייטר בעונה השנייה והשלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אימפריית הפשע".

בשנת 2019 גילם את ג'רי במחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר אשר הוצג לראשונה בוסט אנד ובהמשך עבר לברודוויי.

בשנת 2022 שיחק במיני-סדרת ריגול של ספק שירותי המדיה נטפליקס "הפרת אמונים" לצידן של אולגה קורילנקו ואונה צ'פלין.

## חיים אישיים
בספטמבר 2018, קוקס התחתן עם סמנת'ה תומאס, סגנית נשיא בכיר בחברת הפקות הסרטים "Bron Studios", איתה יש לו בת ובן. בזמן נישואיהם, שניהם עבדו באולפני מארוול, שם תומאס הייתה סגנית נשיא לתכנים מקוריים וקוקס כיכב ב"דרדוויל". המשפחה מתגוררת בקונטיקט. קוקס התגורר בעבר בניו יורק, לוס אנג'לס, ובשכונות צ'לסי והייבורי (אנ') בלונדון. 

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## קישורים חיצוניים

* 

* ריאיון עם צ'ארלי קוקס

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
פיליפ רנצר

**פיליפ רנצר** (נולד ב-8 בדצמבר 1956) הוא פסל וצייר ישראלי, יליד רומניה. זוכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2019 מטעם משרד התרבות והספורט.

## ביוגרפיה
פיליפ רנצר נולד בשנת 1956 בפלוישט, שברומניה. בשנת 1960 עלתה משפחתו לישראל. המשפחה התגוררה בשנים הראשונות במעברה בנס ציונה. דימויי הצריף והמעברה המשיכו ללוות את רנצר מאוחר יותר בעבודתו האמנותית. הוא החל ללמוד אמנות בבית-הספר התיכון, ולאחר שירותו הצבאי החל לעבוד כמבצע תפאורות ואביזרים לבמה בתיאטרון הלאומי 'הבימה'. בין השנים 1981-1979 למד רנצר ב"מדרשה לאמנות", ששכנה אז ברמת השרון. ב-1993 השלים תואר שני במכללה האקדמית בית ברל בהוראת אמנויות, ומשנת 1995 מרצה בכיר באוניברסיטת חיפה וכיום משמש כראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה.

רנצר הוא איש ציבור שיושב בוועדות, כיהן בגופים של משרד התרבות וכיום הוא מכהן כיו"ר המדור לאמנות בסל התרבות של משרד החינוך.

### יצירתו
רנצר הציג תערוכת יחיד רבות במוזאונים בארץ ובעולם, בין היתר במוזיאון ינקו דאדא, עין הוד (1987), בתערוכה היוקרתית "דוקומנטה 9" בקאסל, גרמניה (1992), בתערוכה לרגל 60 שנות היווסדות האו"ם, ז'נבה (1995), וייצג את ישראל בביאנלה בוונציה (1999), במוזיאון תל אביב (2002), במוזיאון הלאומי של רומניה, בוקרשט (2003), מוזיאון ה״לאכמה״, לוס אנג׳לס (2006) והמוזיאון הפתוח, תפן (2010). ברבות מעבודותיו הפיסוליות משנות התשעים של המאה ה-20, העשויות כאסמבלאז' של חומרי רדי מייד שונים, מובלט הפער בין הקבוע והביתי לבין תחושת הארעיות. רבות מהן הן יצירות קינטיות או פועלות על גבי מנגנון חשמלי בסיסי. בחלקן מופיעים דימויים של מהגרים ופליטים בישראל. במיצב "הקופסה מנס ציונה" (1998), לדוגמה, הציג רנצר גמל אוריינטליסטי הנושא על גבו את צריף המהגרים של משפחתו של רנצר, ששוכנה במעברה בנס ציונה. לצד הגמל, שהונח על גבי "מדבר" עשוי משטיח, הוצבו דמויות בני המשפחה של רנצר, המיוצגות כשלדים נושאי סולמות.

רנצר זכה ב-8 פרסים מטעם משרד התרבות, מוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל, קרן אמריקה ישראל ופרס הייטלנד בגרמניה

## גלריה

קובץ:Philip Rantzer Figure.JPG|"**דמות**" (1984)
קובץ:Philip Rantzer Untitled 2008 Pistol Iron and Wood 6 5X51 5X9 cm .jpg|**ללא כותרת** (2008)


## קישורים חיצוניים
* 

* 
* פיליפ רנצר, באתר גלריה גורדון 
* פרופ' פיליפ רנצר, באתר המכללה האקדמית בית ברל
* פרופ' פיליפ רנצר, באתר אוניברסיטת חיפה
* 
*  
* סיני גז, השאלון עם פיליפ רנצר, באתר השאלון, 22 בפברואר 2009
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי המדרשה לאמנות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: אמנות היצירה
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:זוכי פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית
אוסורנו (הר געש)

**אוסורנו** (ספרדית: **Osorno**) הוא הר געש חרוטי פעיל במחוז לוס לאגוס בדרום צ'ילה.
## גאוגרפיה
ההר שוכן בגדה הדרום-מזרחית של אגם יאנקיווה ומשקיף על אגם טודוס לוס סנטוס. הר הגעש מתנשא לגובה של 2,652 מ' מעל פני הים. אוסורנו ידוע ברחבי העולם כסמל של הנוף האזורי, וצורת החרוט שלו מזכירה את הר פוג'י שביפן.

אוסורנו הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באנדים של דרום צ'ילה, עם 11 התפרצויות מתועדות בין השנים 1575 ו-1869. הבזלת וזרימת הלבה שנוצרו בזמן התפרצויות אלו הגיעו לאגמים שלמרגלותיו. המורדות העליונים שלו מכוסים כמעט לגמרי בקרחונים, וזאת למרות גובהו הצנוע.

הר הגעש יושב מעל הר געש עתיק בן 250,000 שנה, לה פיקדה, בעלת קלדרה ברוחב 6 ק"מ. ההתפרצות האחרונה שלו הייתה בשנת 1869.

במורדותיו של ההר פועלים בחורף אתרי סקי.

## גלריה

LaBurbuja-VolcanOsorno.jpg|סקי באתר לה-ברבוחה למורדות האוסורנו.
Landscape osorno petrohue 2.jpg|הר הגעש מנמל פטרווה.
Volcan_Osorno_Snowdrift.jpg|זריחת השמש מעל האוסורנו.
Red Crater at Osorno Volcano 11 Feb 2010.jpg|"המכתש האדום" על מורדות ההר.
Volcano Osorno and Petrohué waterfalls.JPG|האוסורנו מעל מפלי פטרווה.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

[ימין|ממוזער|1000px|מבט פנורמי על האוסורנו ו[אגם יאנקיווה]]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:לוס לאגוס
קטגוריה:צ'ילה: הרי געש
פינגווין הסלעים

[ממוזער|''[ביצה של פינגווין הסלעים* *(Eudyptes chrysolophus)*]]
*'פינגווין הסלעים*' ([[שם מדעי]]: *Eudyptes chrysolophus'') הוא מין בסוג פינגווין מצוייץ הקרוב לפינגווין המלכותי.

## מאפיינים
פינגווינים אלה רבים במספרם מכל מיני הפינגווינים האחרים, כ-12 מיליון זוגות חיים. ניתן להבדילם מפינגווינים אחרים באמצעות נוצות הכותרת העליונות הצהובות-שחורות שלהם. משקלו של הפינגווין כ-3.2-6.1 קילוגרם ואורכו כ-51–77 ס"מ. בטנו לבנה, עיניו אדומות ויש לו נוצות צהובות-שחורות בחלק העליון של ראשו. ככל הפינגווינים, פינגווין הסלעים שוחה היטב, אך אינו מסוגל לעוף.

פינגווין הסלעים תועד לראשונה על ידי המדען הגרמני יוהאן פרידריך ברנדט.

מזונם של פינגוויני הסלעים מורכב בעיקר מקריל, והם צוללים לעומק של עד כ-20 מטרים בחיפושיהם אחר מזון.

פינגוויני הסלעים מקננים במחילות שהם חופרים באדמה. הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים. לרוב הביצה הראשונה קטנה יותר, וסיכוייה לבקוע נמוכים. הרבה טורפים ניזונים מביציהם של הפינגווינים. הביצים בוקעות אחרי דגירה של 34 ימים שבה מתחלקים הזכר והנקבה.

הזכר נשאר עם הגוזלים כשלושה שבועות לאחר בקיעתם, בעוד הנקבה מביאה להם מזון. בשלב הראשוני לחייהם הפינגווינים לא מגדלים נוצות, ולכן הם מתקבצים עם גוזלים אחרים כדי לחמם את גופם. נוצותיהם יגדלו כ-60–70 ימים מיום הבקיעה.

## קישורים חיצוניים

* 
* מה קרה למושבות הענק של פינגוויני הסלעים?, מאמר באתר החדשות "הארץ".

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטארקטיקה: עופות
קטגוריה:ארגנטינה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון פרידריך פון ברנדט
סלעים
אנדרטת אלכסנדר זייד

שמאל|ממוזער|250px|האנדרטה בשנת 1946
**אנדרטת אלכסנדר זייד** היא פסל להנצחת מורשתו של אלכסנדר זייד. זייד היה ממקימי הארגונים "בר גיורא", "השומר" ו"אגודת השומרים", ונרצח ב-1938. האנדרטה נמצאת ליד הגן הלאומי בית שערים ובקרבת בית זייד. האנדרטה מוצבת בראש גבעה, וכוללת את דמותו של זייד רכוב על סוסתו, ומשקיף על העמקים וההרים שמסביב. היא מעשה ידיו של האמן דוד פולוס.

## תיאור הפסל
האנדרטה, שנבנתה בגודל טבעי, מציגה את זייד על סוסתו האצילה דומיה, בדמות "השומר". היא מוצבת על במה מוגבהת עשוית אבני המקום. זייד מסתכל מזרחה וידו מצילה את עיניו כדי להימנע מסינוור השמש. הוא לבוש בבגדי עבודה ונשקו מונח על ברכיו. בפסל מתואר רגע המתח בו זייד וסוסתו נראים עומדים על המשמר, צופים אל עמק יזרעאל, וסורקים את המקום מפני אויבים ופולשים.

בצדי האנדרטה שני תבליטי ברונזה:

בתבליט הראשון: נראה אדם חסון חשוף חזה חורש את השדות, בעזרת בהמה כאשר ברקע דקלים ועצים.

בתבליט השני: הדמות ממוקמת במרכז, היא חשופת חזה ומוקפת צאן. ברקע נראה נוף הררי. יכול להיות שהפסל דוד פולוס ניסה לתאר את גבעות שייח' אבריק (הנוף המקומי).

תפקיד התבליטים הוא הרחבת הנרטיב, כלומר עוד צדדים של המשמעות של להיות "שומר" שהיא לעבוד את האדמה לבנות את הארץ ולהגן עליה כפי שהרועה מגן על העדר שלו.

בחזית הבמה מופיעה הכותרת: "**אלכסנדר זייד שומר בישראל**".

## היסטוריה
בשנת 1940 החליטו חבריו של זייד, בשיתוף פעולה עם אלמנתו ציפורה זייד, להנציח אותו ואת פועלו ליד המקום שהיה ביתו, בגן הלאומי בית שערים שבגליל התחתון. הפסל דוד פולוס עיצב את האנדרטה ובנה אותה ממלט ומרשתות ברזל. מרכיבים אלה גרמו לאנדרטה להתפורר עם השנים, ובשנת 1979 יצר הפסל דן זריצקי העתק מדויק של הפסל, מברונזה.

הפסל שבהקמתו השתתף "הוועד הפועל של ההסתדרות" נחנך ב-6 ביולי 1941. טקס גילוי הפסל, נערך בנוכחות בני-נוער רבים ותלמידי בית הספר בנהלל על מוריהם. ליד הקבר נשאו דברים ש. קפלנסקי, זלמן שזר ואחרים. בסיום האירוע בקרו המשתתפים בחדרו של זייד וראו שם פסל נוסף מעשה ידי בתיה לישנסקי.

לכבוד טקס הסרת הלוט מהפסל כתב המשורר אלכסנדר פן, לבקשתה של ציפורה זייד, אשתו של אלכסנדר זייד, את השיר "על גבעות שייח' אבריק", שהלחין מרדכי זעירא.

ב-4 באוקטובר 2007 ניסו גנבי מתכת לגנוב את האנדרטה. הגנבים חיברו את בסיס האנדרטה לחבל ואת החבל לרכב, ועקרו את הפסל ממקומו. הגנבים לא לקחו את הפסל, ככל הנראה בגלל משקלו העצום. כחודשיים לאחר המעשה, ב-30 בדצמבר 2007, הושלם תיקון הפסל והוא הושב אל כנו.

ביולי 2010 נגנב זנב הסוסה. בספטמבר 2010, כחודשיים לאחר שנעקר ונגנב, חובר זנב חדש לסוסה.

בעקבות סיפור גניבת האנדרטה הופק סרט קומי ישראלי "חצי טון ברונזה" (2010) בבימויו של יפתח חוצב בהשתתפותם של מיכאל הנגבי ומאור כהן. בסרט כיכב שלמה בראבא כנכדו של זייד, היוצא לאתר את הפסל שנגנב.

בשנת 1984, השירות הבולאי הנפיק בול דאר של ציור של האנדרטה לזכר אלכסנדר זייד. המעצב א. ברג עיצב את הבול
[ממוזער|450x450 פיקסלים|הפסל, [קריית טבעון הסמוכה ואתר בית שערים]]


Alexz02.jpg|לוחית אמנותית בדופן פסל אלכסנדר זייד
Alexz01.jpg|לוח בחזית פסל אלכסנדר זייד


## לקריאה נוספת
אביב בארי, **דוד פולוס - פסל נודד בארץ**. חמו"ל, 2011
## קישורים חיצוניים

* גלעת, יעל, "אמנים כותבים מחדש את המיתוס: אנדרטת אלכסנדר זייד והיצירות שבאו בעקבותיה", אתר מכללת אורנים.
* 
* 
* תיעוד נדיר של משפחת זייד בשנות ה-30
* אנדרטת אלכסנדר זייד  באתר הספרייה ומרכז ההנצחה בטבעון

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדרטאות באזור חיפה
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:הנצחת אלכסנדר זייד
קטגוריה:קריית טבעון