open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הרמן הנסלמן

**הרמן הנסלמן** (בגרמנית: **Hermann Henselmann**; 3 בפברואר 1905 – 19 בינואר 1995) היה אדריכל מזרח גרמני, ממוצא יהודי, מגדולי האדריכלים בגרמניה המזרחית.

## ביוגרפיה
הרמן הנסלמן נולד בעיר רוסלה הקרובה לגבול עם פולין. הוא השתלם כנגר, ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנויות שימושיות בברלין. לאחר סיום לימודיו מצא עבודה במשרדי אדריכלים, ובשנת 1930 קיבל את הפרויקט העצמאי הראשון שלו. בשנות ה-30 התמקדו עבודותיו בתכנון בתים פרטיים בסגנון מודרני. עקב שורשיו היהודיים סגר את משרד התכנון שלו בלחץ השלטונות הנאציים ונעשה לאדריכל שכיר.

לאחר מלחמת העולם השנייה עבד בתפקידים שונים הקשורים לאדריכלות, בסקטור הסובייטי, עליו קמה גרמניה המזרחית. ב-1951 נבנה בתכנונו בית הקומות הראשון בברלין המזרחית לאחר המלחמה - "בית הקומות בווברויזה". הפרויקט המרכזי שלו היה שדרת קרל מרקס שהחלה להיבנות ב-1951, והוא היה אדריכלה הראשי. שדרה מפוארת זו הייתה פרויקט הדגל בתוכנית השיקום של גרמניה המזרחית והיא נבנתה בסגנון הקלסיציזם הסוציאליסטי. פרויקט מוצלח זה הקנה לו שם עולמי, ובין 1953–1959 הוא היה האדריכל הראשי של ברלין המזרחית.

בנוסף לשדרת קרל מרקס תכנן הנסלמן מספר מבנים חשובים נוספים כמו "בית המורים" באלכסנדרפלאץ (1961–1964), כיכר לנין (מ-1992 כיכר האומות המאוחדות) (1968–1970) ומגדל הטלוויזיה ב-1969.

ב-1972 יצא הנסלמן לגמלאות, וכאות הוקרה התגורר בדירה בבניין בשם "בית ברלין" הבנוי בסגנון "עוגת חתונה" בכיכר שטראוסברגר שבשדרת קרל מרקס - פרי תכנונו.

רבים רואים אותו כגדול האדריכלים של גרמניה המזרחית וכאחד מהאדריכלים החשובים במאה ה-20, וחלק מהפרויקטים שלו הם מבנים משומרים שאסור להרסם (בהם שדרת קרל מרקס).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלים יהודים גרמנים
קטגוריה:אדריכלים מזרח גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1995
דרדר כחול

**דַּרְדַּר כָּחֹל** (המכונה Syrian Cornflower-thistle, Knapweed; שם מדעי: *Centaurea cyanoides*) הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המורכבים.

לפרחי הסוג דַּרְדַּר שפע צבעים, המשותף לאבקנים ולעלי הכותרת. מצבעים בהירים כמו: לבן, צהוב, כתום, קרם עד לצבעים כהים יותר כמו: ורוד, לילך, כחול, סגול פודל ואפילו אדום.

## ייחודו של הדרדר הכחול
הצמח גדל בבתה בשפלה המרכזית ובהר. לזרעונים חסרה "ציצית" - המופיעה בצמחים אחרים ממשפחה זו. הציצית היא קבוצת שערות או מוצים ארוכים בראש הזרעונים ותורמים להסעתם. הפריחה היא בחודשים פברואר עד אפריל.

הדרדר הכחול הוא מין אנדמי לארץ ישראל, ירדן, סוריה, לבנון וקפריסין. בניגוד לכמה מינים אחרים בסוג דרדר שחפי המעטפת שלהם קוצניים, הדרדר הכחול אינו קוצני. הדרדר הכחול הוא ערך טבע מוגן בישראל.

### שימושים כלכליים
בישראל יש המשתמשים בו לחליטות בתערובת עם צמחים נוספים.

## דרדר הדגניה (דגנית)
[200px|ממוזער|שמאל|[בול יום העצמאות תשי"ב]]
בעבר הדרדר הכחול כונה גם **דגנית**, בגלל דמיונו למין אירופאי אחר .*Centaurea cyanus* L המכונה **דרדר הדגניה** או **דגנית**. דרדר הדגניה דומה לדרדר הכחול בצבעו אך התפרחת גדולה יותר. באירופה הוא נחשב כעשב רע הצומח בשדות הדגן (ומכונה באנגלית cornflower). מין זה כלל אינו מצוי בארץ ואילו הדרדר הכחול אינו צומח בשטחים מעובדים. ציור של פרח הדגנית הופיע בבול דגניה ב-1952 (תשי"ב) לרגל יום העצמאות הרביעי.

דרדר הדגניה שימש כסמל סודי לזיהוי של חברי המפלגה הנאצית באוסטריה בשנים 1938-1934, כשהייתה מפלגה אסורה, ואומץ כסמל הנענד על דש הבגד של חברי מפלגת החירות האוסטרית הימנית.

## הדרדר ביהדות
המילה דרדר מופיעה פעמיים לצד ה"קוץ" כצמח רע שמצוי בשדה החקלאי כפי שנזכר בקללת ה' לאדם: . צמחים אלה עולים במקומות נטושים וחרבים: .

במשנה נזכרו ה"חוחים והדרדרים" כמאכל בהמה החייבים בשביעית (שביעית ז, א); לא ברור אם מדובר בשמות כלליים של קוצים, או בשמות מיוחדים כבשאר הדוגמאות שנמנו באותו מקור. הצירוף 'קוץ ודרדר' במקרא מורה שכוונתם של הפסוקים היא לשם קיבוצי של צמחים קוצניים.

בערבית נקראים כמה מיני צמחים קוצניים מהסוג Centaurea בשמות דומים ל'דרדר', ובשל כך הם מכונים בימינו בשם זה.

## ראו גם
דרדר קרומי

## קישורים חיצוניים

* תמונות והסבר אתר התמונה הבוטנית של היום מ-6 בפברואר 2008

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים כחולים בארץ ישראל
גשר אלברט (לונדון)

ממוזער|שמאל|גשר אלברט בלילה
ממוזער|שמאל|שלט המורה לחיילים הצועדים על הגשר שלא לצעוד צעדה אחידה על מנת שלא לערער את הגשר.
**גשר אלברט** (באנגלית: **Albert Bridge**) הוא גשר על נהר התמזה בין צ'לסי לבטרסי בלונדון שבאנגליה. הגשר קרוי על שם הנסיך אלברט סאקסה-קובורג-גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה.

## היסטוריה
כבר בשנת 1864 הועבר חוק בפרלמנט הבריטי המורה על הקמת הגשר, אולם העבודות בפועל לא החלו עד שנת 1870. עיכוב זה נגרם בשל עבודות הקמת רציף צ'לסי. הגשר נפתח לציבור ב-31 בדצמבר 1872 ונסגר זמן קצר לאחר מכן לצורך עבודות חיזוק. הגשר נפתח שוב ב-23 באוגוסט 1873.

מתכנן הגשר, רולנד מייסון אורדיש תכנן את הגשר כגשר מעוגן כבלים שאורכו 216.4 מטרים (710 רגלים), רוחבו 12.5 מטרים (41 רגלים) ואורך חלקו התלוי - 121.9 מטרים (400 רגלים). עלויות הבנייה מוערכות כיום ב-90,000 ליש"ט, כערכן אז. מבנה הגשר מעוגן הכבלים היה מתקדם מאוד מבחינה הנדסית, אך התוצאה הייתה בלתי יציבה, כך שבין 1884 ל-1887 הוסיף המתכנן סר ג'וזף בזלגייט לגשר אלמנטים של גשר תלוי על מנת לחזקו.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוצע להרוס את הגשר ולהחליפו, אולם מחאה ציבורית שבראשה עמד סר ג'ון בטג'מן מנעה זאת. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הורתה מועצת העיר לונדון רבתי על הוספת תמוכות במרכז הגשר על מנת למנוע את קריסתו. בשל אי יציבות הגשר, במהלך השנים נאסרה תנועת כלי רכב כבדים עליו, ונאסר על החיילים במחנה צ'לסי הסמוך לצעוד על הגשר (הותר להם לחצות אותו, אך לא בצעידה). עבודות החיזוק הנוספות בשנת 1973 שהוסיפו לגשר שתי תמוכות בטון, הפכו את המסוע המרכזי של הגשר לגשר קורה פשוט. כתוצאה מכל אלו משלב הגשר במבנהו אלמנטים של שלושה סוגי גשרים שונים.

הגשר היה גשר אגרה בבעלות חברת גשר אלברט (Albert Bridge Company), אשר ניהלה גם את גשר בטרסי הסמוך. שני הגשרים לא הביאו רווחים לחברה, משעלויות התחזוקה עלו על ההכנסות. בשנת 1878 נרכשו שני הגשרים על ידי רשות העבודות המטרופולינית אשר הפסיקה לגבות אגרת מעבר באותה שנה.

הגשר הופיע בסרט משנת 1998 "דלתות מסתובבות" בכיכבן של גווינת' פלטרו וג'ון האנה.

500px|מרכז|ממוזער|גשר אלברט בלילה

## קישורים חיצוניים

אלברט, גשר
אלברט
אלברט
קטגוריה:אנגליה: מבנים רשומים דרגה II*
יצחק ליסר

**יצחק ליסר** (באנגלית: **Isaac Leeser**; א' בטבת ה'תקס"ז, 12 בדצמבר 1806 – ח' בשבט ה'תרכ"ח, 1 בפברואר 1868) היה דרשן, מתרגם, עורך ומוציא לאור. מייסד העיתונות היהודית באמריקה והמוציא לאור של התרגום היהודי הראשון לתנ"ך באנגלית. ליסר נחשב אחד המנהיגים החשובים של יהדות ארצות הברית במאה ה-19.

## חייו
ליסר נולד בגרמניה בשנת 1806. היה בעל השכלה יהודית רחבה שאת רובה רכש על ידי לימוד בעל פה. הוא היה בעל זיכרון פנומנלי וזכה בשל כך לשבחים רבים מפי רבניו ומוריו.

בהיותו בן 18, ומשכבר היה יתום מהוריו, היגר ליסר מאירופה לארצות הברית והתיישב בבית דודו בעיר ריצ'מונד שבווירג'יניה. שנה מאוחר יותר עבר לפילדלפיה, שם כיהן שנים ארוכות כשליח ציבור לקהילה הספרדית-פורטוגזית "מקוה ישראל" במקום. בשרותו בקהילה זו הקדיש ליסר את עיקר זמנו לרווחת הקהל (העני ברובו) של באי בית הכנסת ופעל ללא לאות להטבת מצב החינוך היהודי במקום.

ליסר נחשב היה מראשוני הבונים של יהדות אמריקה. הוא היה הוגה דעות ורעיונאי, עורך ספרותי, עסק בתרגום ספרות הקודש לאנגלית וכתב מסות ודרשות רבות שנישאו מדי שבת בקהילתו. בין השאר תרגם את התנ"ך לאנגלית (1857) - לראשונה תרגום יהודי - ואת הספר "תבואות הארץ" של יהוסף שוורץ (1853).

בימיו של ליסר נראתה ראשית צמיחתה של הרפורמה ביהדות אמריקה, פריחתה והתפשטותה. בראשית דרכה תמך בה ואף ראה בהתפשטות לימודי הדת לשכבות שונות של האוכלוסייה היהודית דבר מה בעל ערך חיובי רב אולם משנודע לו אדישותו של הציבור וחוסר העניין שגילה, ראה שאין בתהליך זה כדי לאחות את הקרעים ונטש דרך זו.

שתי השקפות התקיימו במקביל אצל ליסר: הוא תמך בהתפתחותה של המסורת היהודית ובפרשנות מרחיקת לכת של ההלכה, ובמקביל הקפיד על שמירה דקדקנית של ההלכה, מעין "שמרן-מתקדם".

ליסר ניהל מאבק אידאולוגי עם קהילתו על מעמדו של שליח הציבור בעדה ומשחש כי אינו זוכה עוד ליחס ראוי ממנה, נטש את משרתו בקהילת "מקוה ישראל" ולאחר תקופת מה עבר לכהן כחזן בבית הכנסת "בית אל אמת", קהילה שהתפצלה מבית הכנסת הקודם בו כיהן. ליסר היה שותף בערוב ימיו להקמת "מכללת הרמב"ם להכשרת רבנים" ואף תרם לה את כל ספרייתו.

## לקריאה נוספת

*Sussman Lance J., **Isaac Leeser and the making of american Judaism**

* משה לאגיס אייזאקס ונאנסי קליין, "הרב יצחק ליסר", בתוך: הרב אליהו יונג (עורך), **נוטרי מורשת**, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ח, עמ' סא–עב.
* הרב בנימין שלמה המבורגר, "רבי יצחק ליסר – חלוץ היהדות באמריקה", **הישיבה הרמה בפיורדא**, מכון מורשת אשכנז, בני ברק תש"ע, כרך ג', עמ' 613–636.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמי התנ"ך
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:מסאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1868
הרקליון

**הרקליון** (ביוונית: **Ηράκλειο**, באיטלקית: **Candia**) היא עיר הבירה של האי היווני כרתים והעיר הגדולה ביותר בו. במשך שנים רבות, מימי הביניים עד העת החדשה, כונתה העיר **קנדיה** (או Kandiye בטורקית, מהמילה הפרסית חנדקס שמשמעותה עיר מבוצרת). ב-2011 מנתה אוכלוסייתה של העיר כ-173,993 נפש.

שדה התעופה הבינלאומי של כרתים נמצא בהרקליון, וקרוי על שם הסופר היווני יליד העיר ניקוס קאזאנצאקיס, מחברו של הספר "זורבה היווני", שעל פיו הוסרט הסרט הפופולרי באותו שם. שדה תעופה זה הוא השני בגודלו ביוון והוא מהווה נמל הבית של חברת בלו בירד איירווייז.

בכניסה לנמל העיר במאה ה-16 נבנה מבצר קולס שנשמר עד היום.

חורבות העיר העתיקה קנוסוס (Κνωσός) נמצאות בקרבת העיר והן האטרקציה הארכאולוגית המרכזית של העיר.

## יהודי העיר
בעיר התקיימה קהילה יהודית חשובה מרובה ברבנים, בין גזירות קנ"א ועד ל-1669 שאז כבשה האימפריה העות'מאנית את העיר מידי הרפובליקה של ונציה. חכמי העיר התכתבו גם עם חכמי צפת, ותיקנו את תקנות קנדיאה.

בין חכמי העיר המפורסמים: רבי אליהו קפשאלי (1490–1555) שימש שם כראש קהילה היה בעל השכלה תורנית וחילונית רחבה. ספרייתו העשירה נתגלגלה בסופו של דבר לספריית הוותיקן. וכן רבי יוסף שלמה דלמדיגו, שמכונה "היש"ר מקנדיה".

## ערים תאומות
* 
* 

## לקריאה נוספת
* ברכה ריבלין, "הרקליון", בתוך: הנ"ל (עורכת), **[[פנקס הקהילות]]: (10) יוון**, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 97–101.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ימין|ממוזער|500px|המצודה הוויקטוריאנית בנמל
* 

*
קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:יוון: ערי חוף
קטגוריה:כרתים: יישובים
קטגוריה:הים האגאי: ערי נמל
קתדרלת לה מאן

**קתדרלת יוליאנוס הקדוש מלה מאן** (בצרפתית: Cathédrale St-Julien du Mans) היא קתדרלה קתולית בלה מאן, צרפת.

## המבנה
הקתדרלה בלה מאן היא מופת לאדריכלות גותית. הקתדרלה משתמשת בקמרונות צלעות לתמוך בבית המקהלה המתנשא לגובה , והלה נתמך בידי 3 קומות של תמיכות דואות המקיפות את הקתדרלה. מזרח הקתדרלה מוקף בשווה של קפלות הבולטות החוצה, כמו עלי כותרת של חצי פרח. בית הרוחב הדרומי מסתיים בצריח בגובה 60 מטר ללא תאום בבית הרוחב הצפוני. הקתדרלה נודעת בחלונות הויטראז' היפים שלה.

הכנסייה הראשונה בעיר לה מאן הוקמה על ידי יוליאנוס הקדוש, שהיה לבישוף הראשון של העיר במאה ה-6. בין 1060–1120 נבנתה מחדש הקתדרלה בידי הנזיר ז'אן מוונדום (Vendôme). ב-1134 נהרסו הקתדרלה והעיר בשרפה. הקתדרלה נבנתה מחדש בסגנון גותי מוקדם ונחנכה ב-1158. אחרי כן נערכו שיפוצים במזרח הקתדרלה בסגנון גותי בשל (High Gothic), וב-1254 נחנכה הקתדרלה מחדש. ב-1385 החלו שיפוצים ובנייה מחדש של בית הרוחב, על מנת לגשר בין הפרש גבהים של 10 מטר בין בית המקהלה לספינה הראשית המערבית (אורכם ביחד הוא 120 מטר). עד 1430 הושלמה הבנייה בידי ז'אן לה מצון (Jean Le Maczon) ניקולא דה לקלוז (Nicolas de l'Écluze) וז'אן דה דמפרמרטן (Jean de Dampmartin), בסגנון גותי לוהב (Flamboyant).


קובץ:Le Mans 3.JPG|בית המקהלה של לה מאן - מבט מבפנים
קובץ:Le Mans - Cathedrale St Julien ext 02.jpg|בית המקהלה הגבוה (34 מטר) של קתדרלת לה מאן מוקף בתמיכות דואות תלת-קומתיות בסגנון גותי.


## קישורים חיצוניים

* מידע ותמונות על הקתדרלה, באתר Structurae.de
* מידע על הקתדרלה
* תמונות, בעיקר של חלונות ויטראז'
* מה לראות בקתדרלה
ממוזער|ימין|תוכנית הקתדרלה

לה מאן
קטגוריה:לה מאן
ארגוותי

ממוזער|250px|ארגוותי בין איבריה לקולכיס
**ארגוותי** (בגאורגית: **არგვეთი**,אַרְגְּווֵתִּי) ידועה גם בשם ארגוּאֶתי (არგუეთი) או מַרגוּאֶתי (მარგუეთი), הייתה מחוז היסטורי של אימרתי שבמערב גאורגיה.

המחוז שכן בגבול ההיסטורי שבין איבריה ולזיכה, ובין מה שמכונה כיום מזרח גאורגיה למערב גאורגיה. מהמאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-6 הייתה לעיתים קרובות תחת שליטתם של מלכי איבריה (כארתלי) ולעיתים שלטו גם במחוזות סמוכים, במיוחד תאקוורי. ארגוותי הייתה נסיכות חצי-עצמאית ("סמתאוורו"), בתחילת ימי הביניים, התפרסמה בשליטים דוד וקונסטנטין שלחמו בערבים בשנות ה-30 של המאה ה-8. החל מהמאה ה-8 ועד למאה ה-11, ארגוותי התפתחה לדוכסות בתוך הממלכה האבחזית, שהייתה מאוחדת עם כארתלי שהתאחדה בסופו של דבר עם הממלכה הגאורגית המאוחדת בשנת 1008. זו הייתה אז ירושתם של דוכסי משפחת בר'וואשי החזקה, שחזרה בשנת 1103, כשהיא מאפשרת למלך דוד הבנאי לתרום חלק מארגוותי למנזר גלאתי. מה שנותר מהשליטה הבר'וואשית הוענק למשפחת אמאנלידזה במאות ה-12 - ה-13. בימי הביניים המאוחרים, ארגוותי הייתה מחולקת לאחוזות פאודליות של מספר משפחות של אימרתי, צרתלי, אבשידזה, צ'חיידזה, ומחיידזה. בשנים 1651–1661 הייתה מחוז צבאי בממלכת אימרתי.

באזור זה מפוזרים מספר הרים, וכן מצודות שורפני, סקנדה, סוורי, צ'יחה, מוחורי והכנסיות אוביסי, ג'רוצ'י, טבקיני וקצחי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:אימרתי
מנוע המי

[שמאל|ממוזער|250px|מנוע המי מ-[1957]]
**מנוע הֶמי** (באנגלית: **HEMI engine**) הוא מנוע בעירה פנימית בעל תאי השרפה חצי-כדוריים (בצורת המיספירה) המאפשרים זרימה וערבול טובים יותר של התערובת ותפוקת אנרגיה משופרת. שסתומי היניקה והפליטה נמצאים זה מול זה בראש המנוע והמצת במרכז חלל השרפה.

כל מנוע עם שני גלי זיזים עיליים דומה במידה מסוימת למנוע המי, אך המונח מתייחס בעיקר למנועי קרייזלר ושם המותג "מנוע המי" נמצא בבעלות חברה זו.

## היסטוריה
מנוע המי הומצא לראשונה ב- 1948 עבור יגואר כמנוע בעל שישה צילינדרים. ב- 1951 בנתה חברת קרייזלר מנוע המי בתצורת V-8 בעל הספק של 180 כוחות סוס, הספק יוצא דופן באותה תקופה. המנוע שקרייזלר בנתה היה בנפח של 331 אינץ' מעוקב, כלומר, 5.4 ליטרים. בלוק מנוע שמספרו 392 מצביע על כך שנפחו הוא 392 אינצ'ים מעוקבים.

מנועי המי ידועים לדוגמה: מנוע ה-DOHC הקלאסי של אלפא רומיאו, מנוע הבוקסר 6 צילינדרים של פורשה ומנוע ה T של טויוטה שהיה נפוץ במכוניותיה בשנות השבעים והשמונים.

החל משנות ה-90, בעידן בו מנועי המכונית הפכו רובם ככולם למנועי 4 שסתומים לצילינדר, נשארו מנועי המי בשימוש במכוניות נישה או רטרו בלבד.

## מאפייני המנוע
בתקופה בה פותחו מנועי המי, היו המנועים האחרים במכוניות בעלי תא שרפה רבוע - מבנה פשוט וזול לייצור. למנועים מסוג זה יש מספר חסרונות והעיקריים שבהם הם חלוקת חום בלתי יעילה ואפשרות להתקנת שסתומים בגודל מוגבל בלבד.

חלוקת חום טובה במנוע משמעה איבוד חום נמוך והצתת תערובת משופרת, שסתומים מוגדלים מאפשרים ליותר תערובת להיכנס למנוע בזמן הקצר בו שסתום היניקה פתוח. בנוסף, ככל ששסתום הפליטה גדול יותר, הוצאת התערובת השרופה אל מערכת הפליטה גוזלת מהמנוע פחות כוח.

מנועי המי התגברו על חסרונות אלו בכך שראש הצילינדר עוצב בצורת חצי כדור, מה שאפשר חלוקת חום טובה יותר ואיבוד חום נמוך, מכיוון ששטח הדפנות בתצורת המי קטן יותר ביחס לנפח מאשר במנועים בעלי ראש שטוח (כדור הוא הצורה היעילה ביותר מבחינת יחס שטח פנים לנפח). בנוסף, שסתומי המנוע מוקמו אחד מול השני ולא אחד ליד השני. היתרון הוא שניתן להגדיל את גודל השסתומים. טכניקה נוספת בה השתמשו כדי להגביר את כוחם של מנועי המי היא שימוש בשני מצתים בכל צילינדר - מה שמאפשר בעירה טובה יותר של התערובת, ומנצל יותר את האנרגיה שלה. טכנולוגיה זו מכונה באלפא רומיאו בשם "טווין ספארק".

החסרונות העיקריים של מנועי "המי" נובעים מכך שלא ניתן להתקין בצילינדר יותר משני שסתומים (בגלל צורתו העגולה של ראש המנוע - בין השסתומים ייווצרו זוויות שיקשו על עיצוב ראש המנוע). חיסרון נוסף של מנוע זה נובע מהקושי לייצר תא בעירה קטן יחסית אשר היה יכול לשפר את שמירת החום ולאפשר בעירה משופרת.

## במרוצי NASCAR
בשנת 1964 זכו מכוניות המצוידות במנוע המי בנפח 426 אינץ' מעוקב במקומות הראשון, השני והשלישי במרוץ NASCAR, וכך הם זכו לתהילה רבה. בניגוד למכוניות מרוץ שעברו למנועים בתצורת "Pentroof" עקב היכולת להשתמש ביותר משני שסתומים לצילינדר, ישנן מכוניות מרוץ שהמשיכו להשתמש במנועי המי מסורתיים. הסיבה לכך היא ההגבלה במרוצי נאסקאר ומרוצי מאוץ (דראג) על מספר השסתומים. כאשר משווים מנוע רגיל בעל שני שסתומים למנוע המי (בעל שני שסתומים), מנוע המי עדיף מבחינת זמינות כוח ברוב המקרים.

## קישורים חיצוניים

* איך מנוע המי עובד

המי
קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
כריס אודונל

**כריסטופר "כריס" יוג'ין אודונל** (באנגלית: **Christopher "Chris" Eugene O'Donnell**; נולד ב-26 ביוני 1970) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, ודוגמן בעברו, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור ג'י קאלן בסדרת הטלוויזיה "" ברשת CBS, והוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1992 על תפקידו בסרט "ניחוח אישה".

## ראשית חייו
אודונל נולד בווינטקה שבאילינוי, בנם של ויליאם צ'ארלס אודונל האב, מנהל כללי של תחנת הרדיו האזורית WBBM, ושל ג'ולי אן רוהס פון ברכט. והוא הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות, עם ארבע אחיות ושני אחים; והוא ממוצא אירי וגרמני. משפחתו באה מרקע קתולי, ובעקבות כך נשלח בילדותו לבתי ספר קתוליים. מגיל 13 עד גיל 16, עסק אודונל בדוגמנות והופיע במספר פרסומות. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ב-1988 והלך ללמוד בבוסטון קולג', אותו סיים עם תואר ראשון בשיווק.

## קריירה
אודונל התגלה בפרסומת טלוויזיה למקדונלד'ס, בה כיכב מייקל ג'ורדן. בשנת 1990 קיבל את תפקידו הראשון בסרט קולנוע בשם "גברים אינם עוזבים", לצד ג'סיקה לאנג, וזכה בתפקיד בתור בנה של לאנג. את הפריצה הגדולה עשה בדרמה הנוגעת ללב "ניחוח אישה" (1992), שם הופיע בתפקיד משני, בו גילם תלמיד קולג' תמים הנקרא להשגיח על קולונל עיוור (אל פצ'ינו) למשך כמה ימים. על תפקידו בסרט קיבל אודונל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.

בהמשך הופיע בשורה של הצלחות, כדוגמת "שלושת המוסקטרים", שם גילם את ד'ארטניאן, "שמיים כחולים", "התא", קומדיית המתח של רוברט אלטמן "מי רצח את קוקי?" ו"מעבר לגבול הסכנה". עם זאת, תפקידו כרובין, שותפו של באטמן בלוחמה בפשע ב"באטמן לנצח", הפך אותו לכוכב בהוליווד. במעבר לסרט ההמשך, "באטמן ורובין", הוחלף השחקן המגלם את באטמן, אך כריס אודונל נשאר בתפקיד רובין.

בתחילת שנות האלפיים המעיט בהופעות בסרטים ופינה זמן לגדל את שלושת ילדיו, לצד אשתו, קרוליין פנטרייס. ב-2004 חזר לאור הזרקורים כשכיכב בסרט "קינסי" לצד ליאם ניסן, ובהופעת אורח בסיטקום "שני גברים וחצי". מכאן פנה לכיוון הטלוויזיה כשכיכב בסדרות "הפרקליטים", "האנטומיה של גריי" ובסדרה דרמטית-קומית בשם "Head Cases", בה כיכב בתפקיד הראשי. סדרה זו זכתה לרייטינג נמוך ונקטלה על ידי המבקרים, מה שגרם לה לרדת מן המרקע בספטמבר 2005 לאחר שני פרקים בלבד. בשנת 2009 הצטרף אודונל לצוות סדרת הספין-אוף "" ושיחק שם במשך 14 עונות.

במאי 2023, גילם את הסוכן של פיט דייווידסון בקומדיה הדרמטית "באפקיס"  של Peacock.

במרץ 2025, הוכרז כי אודונל הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מוקד 911: נאשוויל" של רשת ABC, ספין אוף של "מוקד 911", בתפקיד ראשי ויגלם את קפטן דון שארפ, קפטן מכבי אש ורוכב רודיאו שמנהל את תחנת הכיבוי בנאשוויל לצד בנו.

## חיים אישיים
באפריל 1997 נישא אודונל לחברתו קרוליין פנטרייס בקתדרלת סנט ג'ורג' בוושינגטון די. סי., שאותה הכיר בעת לימודיו בקולג'. לזוג חמישה ילדים, שלושה בנים ושתי בנות.

אחיו של אודונל, ג'ון, הקים את חברת ההלבשה "Johnnie-O".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* הכנסות סרטיו ותמונות ב-www.the-movie-times.com
* גלריית תמונות
* www.tvguide.com
* www.hollywood.com 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בוסטון קולג'
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
קטגוריה:NCIS
המזרח הקרוב

250px|ממוזער|
**המזרח הקרוב** הוא מונח הכולל בתוכו מספר ארצות מזרח-תיכוניות, ושגבולותיו מוגדרים בצורה שונה על ידי היסטוריונים וארכאולוגים מחד, ועל ידי אנשי מדע המדינה וכלכלנים מאידך.

במובנו ההיסטורי-ארכאולוגי, המונח מתייחס לאזור שכולל בתוכו את אנטוליה, ארץ ישראל, מצרים, עבר הירדן, לבנון אשר נקראו בפי הצרפתים בשם "לבנט", וכן מסופוטמיה ועבר הקווקז.

במובנו הגאו-פוליטי של המונח, ההתייחסות היא בדרך כלל לארצות חבל הבלקן ודרום-מערב אסיה.

## ראו גם

* המזרח התיכון
** המשרק
** הלבנט

* צפון אפריקה
** המגרב
** קרן אפריקה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מערב אסיה
קטגוריה:אסיה: אזורים
קטגוריה:המזרח התיכון: גאוגרפיה
פשאבי

**פְּשַׁאבִי** (בגאורגית: **ფშავი**) הוא חבל ארץ היסטורי קטן בצפון מזרח גאורגיה, כיום במחוז מצחתה מתיאנתי. החבל שוכן למרגלות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול לאורך נהר אראגווי והחלק הצפוני של נהר לורי . גבולותיו ההיסטוריים הם חבסורתי מצפון, תושתי וקאחתי ממזרח, כארתלי מדרום ומתיאולתי ממערב. 

הפשאבים (גאורגית: ფშაველი, פְּשַׁאבִלִי וברבים ფშავლები, פְּשַׁאבֵלֵבִּי ) דוברים בדיאלקט משלהם של השפה הגאורגית הדומה לשכניהם חבסורים ומשתייכים מבחינה דתית לכנסייה האורתודוקסית הגאורגית. ההיסטוריה של הפשאבים, מסורתם ומנהגיהם דומים לגאורגים הרריים אחרים, במיוחד לאלה של חבסורתי. 

המשורר הגאורגי הפופולרי לוקה רזיקשווילי (1861–1915), הידוע בשם העט שלו וז'ה פשבלה ("נער מפשאבי"), נולד במחוז זה, בכפר צ'רגלי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:כארתלי
פולקסמרינה

שמאל|ממוזער|200px|דגל הפולקסמרינה
**פולקסמרינה** (גרמנית: **Volksmarine**) היה הצי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הוא היה חלק מצבא העם הלאומי.

## היסטוריה
עם פתיחת המלחמה הקרה והפסקת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית, הוחלט על חימושה מחדש של גרמניה והסובייטים החלו בהקמת צי מזרח גרמני.

בתחילת שנת 1950 קציני צי סובייטים עזרו בהקמתו של הארגון המרכזי של משטרת הימים (Hauptverwaltung Seepolizei) בשנת 1952 שונה שם הארגון ל-"משטרת הים העממית" (Volkspolizei-See) שהיה חלק מהפולקספוליציי הארגון החדש מנה 8,000 איש, באותו הזמן חלק מן הכוח הימי אורגן משמר הגבול הימי (Grenzpolizei-See) שהיה חלק מהגרנצפוליציי (משמר הגבול).

בשנת 1956 צבא העם הלאומי הוקם והמשטרה העממית של הים הפכה לחלק ממנו תחת השם "כוחות הצי של צבא העם הלאומי" (Verwaltung Seestreitkräfte der NVA) בשעה זאת הארגון מנה כ-10,000 איש. בשנת 1960 שונה שמם לפולקסמרינה. במשך השנים הבאות הצי התעצם בהדרגה, רוב הספינות שלו נבנו בגרמניה המזרחית. רק הספינות להגנת החופים וספינות הטורפדו המהירות נקנו מברית המועצות, הליקופטרים וסיירות עזר נקנו מפולין.

אחרי בניית חומת ברלין בשנת 1961 הכוחות הימיים של הגרנצפוליציי שולבו בפולקסמרינה. כוחות התקיפה של הצי אורגנו מחדש בשנת 1965 לשייטת אחת (השייטת השישית) והוצבו באי ריגן. בשנות השבעים הפולקסמרינה המשיך לגדול ומנה 18,000 איש. בשנות השמונים חלק מן הספינות הוחלפו בספינות סובייטיות חדישות.

הפולקסמרינה היה מעורב בעימות קצר עם הצי הפולני בשנת 1988 בעקבות מחלוקת על גבול ימי, המחלוקת נפתרה בסופו של דבר על ידי שתי הממשלות.

הפולקסמרינה, כמו שאר צבא העם הלאומי התאחד עם הבונדסוור בשנת 1990 אחרי איחוד גרמניה. הספינות הכי חדשות של הפולקסמרינה נמכרו למדינות זרות, שאר הספינות נמכרו כגרוטאות להתכה. אל השירות בצי המאוחד של גרמניה (שנקרא דויטשה מרינה) לא נכנסה אף ספינה מפולקסמרינה.
## פעילות
הפולקסמרינה פעל במסגרת "הצי הבלטי המאוחד" של מדינות ברית ורשה. זירת הפעילות העיקרית שלו הייתה בים הבלטי ומשימתו במקרה של מלחמה הייתה לשמור על נתיבי השייט פתוחים לתגבורת סובייטית ולהשתתף בתקיפות על חופים של מדינות עוינות. הפעילות בעיתות שלום התמקדה בסיורים שבוצעו על ידי שולות מוקשים וספינות מעקב אלקטרוניות.

בריגדת החוף השישית הייתה אחראית על אבטחת חופיה של גרמניה המזרחי ופיקוח על הספינות הנכנסות והיוצאות למדינה.
## ארגון
מפקדת הפולקסמרינה (Kommando der Volksmarine) הייתה ממוקמת ברוסטוק, היא פיקדה על הכוחות הבאים:
* השייטת הראשונה, שהייתה מוצבת בפנמינדה.
* השייטת הרביעית, שהייתה מוצבת ברוסטוק-ורמינדה.
* השייטת השישית, שהייתה מוצבת באי ריגן.
* חטיבת משמר החוף השישית, שהייתה מוצבת ברוסטוק.
* רגימנט טילי חוף, שהיה מוצב בשוורצנפוסט
* רגימנט משמר חוף, שהיה מוצב ברוסטוק
* רגימנט קשר, שהיה מוצב בבאד-שולצה
* כנף מטוסי תקיפה, שהיה מוצב בלאגה
* כנף מסוקי קרב, שהיה מוצב ליד שטרלזונד
* גדוד הנדסה ימי, שהוצב על האי ריגן
## הרכב
נכון לשנת 1990 כלל פולקסמרינה : 110 ספינות קרב (ספינות טילים, ספינות טורפדו, נחתות חמושות, שולות מוקשים וספינות סיור), 69 ספינות עזר, 20 מטוסי תקיפה מסוג סוחוי 17, 24 מסוקים (16 מיל מי-8 ו8 מיל מי-14). 
## מפקדים
* 1956 - פליקס שפלר
* 1957 - 1959 - ואלדמר פרנר
* 1959 - 1961 - וילהלם אהם
* 1961 - 1963 - היינץ נויקירכן
* 1963 - 1987 - וילהלם אהם (כהונה שנייה)
* 1987 - 1989 - תיאודור הופמן
* 1989 - 1990 - הנדריק בורן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמניה המזרחית: צבא וביטחון
קטגוריה:היסטוריה של הצי הגרמני
פין-יין

**פִּין-יִין** (כתב סיני: **拼音**; פין-יין: **Pīnyīn** – IPA: [**pʰín ín**]) היא שיטת תעתוק ללטינית של מנדרינית. השיטה, ששמה הרשמי הוא **"הַאנְיוּ פִּין-יִין"** (Hànyǔ Pīnyīn), היא השיטה הרשמית (מאז 1958) לתעתוק של סינית לפי הרפובליקה העממית של סין ובשנת 1979 התקבלה גם כשיטה המועדפת במוסדות בין-לאומיים כמו האומות המאוחדות, והחליפה את שיטת וייד-ג'יילס. "האניו פין-יין" אושרה גם בתקן של ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO-7098:1991).

השם "פין-יין" נגזר מהמילים המנדריניות pīn – "איות" (拼), ו-yīn – "צליל" (音).

פין-יין הוא כתב פונטי במובן זה שהכתב מייצג באופן עקבי את אופן ההגייה של צלילים ומילים בסינית, בניגוד לכתב הסיני הסטנדרטי, שהוא כתב לוגוגרמי, המייצג משמעויות ולא צלילים. הוא גם כתב אלפביתי, כלומר כתב בו כל אות מייצגת תנועה או עיצור. עם זאת, אין יחס של 1:1 בין סימן להגה. הדבר אמור במיוחד באשר לתנועות – כל אחת מהאותיות המייצגות תנועה מייצגת למעשה מספר תנועות שונות. הקריאה המסוימת של האות נקבעת לפי האותיות המופיעות לפניה ואחריה, והיא צפויה לגמרי. בדרך כלל מסומן הגה בסימן אחד, אך יש לכך כמה חריגים שבהם צירוף של שתי אותיות מייצג הגה אחד, למשל: sh, zh. השיטה כוללת את כל אותיות האלפבית הלטיני המודרני, למעט v, ובנוסף להן את האות ü שנשאלה מגרמנית. סימני התנועות כוללים סימנים דיאקריטיים המציינים את הטונים. עם זאת, סימון הטון אינו נפוץ בשימוש יום-יומי, ולרוב הוא מופיע רק בטקסטים דידקטיים (בדומה לסימני הניקוד בעברית או לסימני התנועות בערבית).

שימושי הפין-יין מגוונים. השיטה נלמדת בבתי הספר ברפובליקה העממית של סין ככלי עזר ללימוד ההגייה של הכתב הסיני, המבוסס על לוגוגרמות. היא שימושית גם לזרים המבקשים ללמוד מנדרינית תקנית (השפה הרשמית והנפוצה ברפובליקה העממית) בלא להידרש ללימוד הכתב הסיני.

השיטה משמשת באופן רשמי לתעתוק שמות פרטיים ושמות מקומות בסין. היא נהוגה לגבי שמות סיניים לא רק ברפובליקה העממית עצמה, אלא גם במדינות רבות המשתמשות באלפבית הלטיני. במאה ה-21, תעתיקים לשיטות כתב אחרות (למשל, לאלפבית העברי) מתבססים בעיקר על ההגייה המשתקפת בפין-יין. בישראל נהוג כיום לכתוב את שמה של עיר הבירה של הרפובליקה העממית של סין "בייג'ינג" על פי הכתיב בפין-יין Beijing, ובניגוד להגיית המנדרינית: פייצ'ינג. בעבר היו מקובלים התעתיקים פקין ופקינג, על-סמך תעתיקים אחרים לאותיות לטיניות, כגון תעתיק וייד-ג'יילס.

שימוש נוסף לפין-יין הוא בכתיבת מנדרינית במחשב. כדי להקל על הכתיבה באמצעות מקלדת רגילה, מותקנות בגרסאות סיניות של Microsoft Windows ובמערכות הפעלה אחרות תוכנות המאפשרות לכתוב מנדרינית בפין-יין וממירות באופן אוטומטי את הצלילים לסימניות סיניות.

השיטה פורסמה לראשונה בשנת 1958.

## עיצורים

## ראו גם
* Ḿ – עיצור עם סימן דיאקריטי

## קישורים חיצוניים

* Little Pinyin App 1.0 online
* New Edition Hanyu Pinyin Syllable Table
* Convert Chinese to Pinyin
* 

קטגוריה:אלפביתים פונטיים
קטגוריה:שפות סיניות
קטגוריה:ליטון שפות
IMAX

שמאל|ממוזער|200px|הלוגו של IMAX
**IMAX** (בתעתיק לעברית: **איימקס**) היא מערכת מקיפה של מצלמות קולנוע, סרטי צילום, מקרנים ואולמות הקרנה שמיוצרת על ידי "תאגיד IMAX" הקנדי, שידועה בזכות המסכים הגדולים שלה, בעלי יחס גובה–רוחב גבוה של 1.90:1.

אולמות IMAX מאופיינים במושבים שממוקמים בדירוג גבוה, בדומה לאצטדיון. בכמה מקומות נבחרים בעולם קיימים אולמות עם מסכי IMAX גבוהים במיוחד, בעלי יחס גובה–רוחב של 1.43:1.

## היסטוריה
לרצון להעצים את הוויזואליה של הקולנוע יש היסטוריה ארוכה. ב־1929 חברת פוקס הציגה את "הפוקס גראונדר" מקרן חדש של 70 מילימטר, שבמהירות הוצא משימוש. סינמסקופ ו־VistaVision הרחיבו את התמונה המוצעת ממקרן של 35 מילימטר, וכמו כן היו אולמות שהשתמשו במספר מקרני קולנוע כמו הסינרמה בשביל הצגה עוד יותר רחבה. על אף שהיא הייתה מרשימה, הסינרמה הייתה מגושמת, קשה להתקנה והרווחים שבין המסכים היו קשים להסתרה.

## מאפיינים טכניים
מקרני IMAX דיגיטליים מקרינים תמונה ברזולוציה של 2,048 על 1,080 פיקסלים, או 4,096 על 2,160 במקרני לייזר. מקרני IMAX אנלוגיים משתמשים בסרט צילום גדול במיוחד ברוחב 70 מ"מ. בניגוד למקרנים קונבנציונליים, הסרט נע לאורך דרך המקרן ולא לרוחב, מה שמאפשר להקרין תמונה גדולה בהרבה מסרט 70 מ"מ רגיל שנע לרוחב. כמו בכל מקרני הקולנוע, הסרט מוקרן ב-24 תמונות בשנייה, אך עקב כך שהפריימים בסרט IMAX מצולמים לאורך הסרט ולא לרוחבו, הסרט מועבר במקרן במהירות של 102.7 מטרים לדקה, מהירות גבוהה במיוחד בהשוואה למהירותו של מקרן 70 מ"מ רגיל (34 מטרים לדקה), כדי להספיק להעביר את כל 24 הפריימים הגדולים הללו בשנייה.

## הקול בשיטת IMAX
בשנותיו הראשונות (תחילת שנות ה־70) של ה-IMAX הוא הכיל כשישה ערוצי קול מגנטיים שנמצאו על סרט הצילום. הקול ההיקפי כלל גם רמקול שמוקם על התקרה.

## IMAX בישראל
שמאל|ממוזער|200px|IMAX אילת
כיום אולמות IMAX בישראל נמצאים במתחמי פלאנט ומציגים בקביעות סרטים הוליוודיים עדכניים בפורמט IMAX, נכון ל-2025 קיימים בישראל שלושה אולמות קולנוע אשר משתמשים בפורמט IMAX: פלאנט ירושלים, פלאנט ראשון לציון ופלאנט באר שבע. אולמות פלאנט מציגים רק בפורמטים של IMAX דיגיטלי ו-IMAX 3D.

בעבר אולמות IMAX בישראל היו בבעלות חברת גלובוס מקס, להם היו שלושה אולמות קולנוע שהשתמשו בפורמט ה־IMAX:
* קניון הקריון שבקריית ביאליק
* One Plaza בבאר שבע
* The MAX – בית קולנוע שהופעל על ידי חברת גלובוס מקס וממוקם באילת. בעברו, לפני שנסגר, הציג סרטי תלת מימד ייעודיים.
גלובוס מקס סיימה את החוזה עם "תאגיד IMAX" ב־2009 ובעקבות כך הפכה את אולמות ה־IMAX לאולמות רגילים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מונחים בקולנוע
קטגוריה:בתי קולנוע
מדריך ישראל החדש

**מדריך ישראל** החדש הוא אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל בעריכת ספי בן-יוסף, בהוצאת כתר ומשרד הביטחון. 

## תיאור המדריך
**מדריך ישראל** הוא שילוב של אנציקלופדיה ומדריך טיולים. המדריך כולל 15 כרכים ובהם מידע על היישובים בישראל ועל אתרים היסטוריים, ארכאולוגיים וגאולוגיים. המדריך כולל גם אתרי נוף, שמורות טבע וגנים לאומיים. הערכים מוצגים בלוויית תמונות צבעוניות ותרשימי מפות. כל כרך כולל פרק מבואות, פרק אתרים, פרק טיולים ותוכן עניינים בסדר אלפביתי. 

המהדורה הראשונה של המדריך יצאה לאור בשנת 1980 בעריכת אריה יצחקי, וכונתה "מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ". המהדורה הנוכחית יצאה לאור בשנת 2001. המהדורה הראשונה כללה תיק מפות של ישראל בקנה מידה 1:100,000. המפות במהדורה החדשה מחולקות לאזורים וכלולות בספרי המדריך. תמונות צבע בודדות צורפו במהדורה הראשונה במרוכז בכל כרך ואילו במהדורה החדשה תמונות הצבע מופיעות במקום לפי הערך שהן מתארות. המהדורה החדשה כוללת אינפורמציה מעודכנת וחלוקה חדשה של הכרכים.

מדריך ארץ ישראל החדש, שיצא בשנת 2001, בשונה מהמדריך שיצא בשנת 1980, אינו כולל את חצי האי סיני, וכן את היישובים היהודיים ביהודה ושומרון ובחבל עזה.

פרקי המבוא כוללים מידע כללי בנושאי גאולוגיה, גאומורפולוגיה, בוטניקה וזואולוגיה. פרקי האתרים כוללים תיאור אתרים רבים - אתרים היסטוריים, ארכאולוגיים, גאולוגיים, אתרי נוף, שמורות טבע וגנים לאומיים. פרקי המסלולים כוללים תיאור מסלולי טיול המתאימים למשפחות, למיטיבי לכת ומסלולים לטיולים רכב שטח. תיאור מסלולי הטיול מלווה בתרשימים של מפות צבעוניות. הכרכים של המדריך מסודרים לפי חלקי ארץ ישראל שהם מתארים. הכרך הראשון כולל מילון מונחים ותוכן עניינים של המדריך על כל כרכיו. 

המערכת המדעית של המדריך כללה את פרופ' עקיבא פלכסר, מנחם מרקוס, פרופ' יואל וייזל, ד"ר אבי שמידע, ד"ר עדי פז, ד"ר גבריאל ברקאי, ד"ר יוסף דרורי, ישראל ליפל, בני פרנקל ויואב רגב.

## רשימת הכרכים
# מילון למונחי יסוד ומפתח, ערך ספי בן-יוסף.
# החרמון, הגולן ועמק החולה, ערך מנחם מרקוס.
# הגליל העליון וחופו, ערך מושון גבאי.
# הגליל התחתון וחופו ובקעת כנרות, ערכו מושון גבאי ויצחקי גל.
# הכרמל וחופו ורמות מנשה, ערכו סלמן אבו רוכן ויעקב שורר.
# העמקים, ערכו יוסי בוכמן ויצחקי גל.
# שומרון ובקעת הירדן, ערכו ספי בן יוסף ומנחם מרקוס.
# השרון, ערך יואב רגב.
# מישור החוף הדרומי, פלשת, ערך יואב רגב .
# השפלה, ערך יואב רגב.
# הרי יהודה, ערך ספי בן יוסף.
# ירושלים, ערכה אלונה ורדי.
# מדבר יהודה ובקעת ים המלח, ערך ספי בן יוסף.
# הנגב הצפוני, ערך מנחם מרקוס.
# הר הנגב והערבה, ערך מנחס מרקוס. 

## לקריאה נוספת
* ספי בן יוסף, **מדריך ישראל** החדש אנציקלופדיה מסלולי טיול, הוצאת משרד הביטחון ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור. 2001. 
* אריה יצחקי, **מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ**, - מהדורה הראשונה - 1980

## קישורים חיצוניים
* מדריך ישראל באתר ידיעות ספרים
* מאמרים מתוך הספר באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.

קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
אינטרקוסמוס

150px|ממוזער|שמאל|לוגו תוכנית אינטרקוסמוס
**אינטרקוסמוס** (רוסית: Интеркосмoс, גרמנית: Interkosmos) הייתה תוכנית חלל סובייטית לשליחת טייסי חלל ממדינות שהוגדרו כבעלות ברית של ברית המועצות, רובן היו קומוניסטיות. טייסי חלל אלו טסו למשימות משותפות עם הקוסמונאוטים הסובייטים. אינטרקוסמוס כללה את מדינות מזרח אירופה בעלות הברית של ברית ורשה (המכונה רשמית "חוזה הידידות, שיתוף פעולה וסיוע הדדי. זו הייתה אמנת הגנה קולקטיבית שנחתמה בוורשה, פולין בין ברית המועצות לשבע מדינות לוויין הגוש המזרחי של מרכז ו מזרח אירופה במאי 1955, במהלך המלחמה הקרה), קומקון (או המועצה לסיוע כלכלי הדדי, ארגון כלכלי משנת 1949 עד 1991 בהנהגת ברית המועצות שהרכיב את מדינות הגוש המזרחי יחד עם מספר מדינות קומוניסטיות במקומות אחרים בעולם) ומדינות סוציאליסטיות אחרות כמו אפגניסטן, קובה, מונגוליה ווייטנאם. בנוסף, מדינות פרו-סובייטיות שאינן בעלות ברית ישירות כמו הודו וסוריה השתתפו, ואפילו צרפת ואוסטריה, על אף שהן מדינות קפיטליסטיות.

עיקר התוכנית היה טיסות מאוישות אך נשלחו גם מספר כלי חלל לא מאוישים (לוויינים). התוכנית החלה ב-1967 עם שיגור לוויינים, והטיסה המאוישת הראשונה הייתה בפברואר 1978. בין השנים 1978–1988 נשלחו 14 קוסמונאוטים שאינם מרוסיה במסגרת התוכנית. במסגרת התוכנית שוגר האזרח הראשון לחלל שאינו מברית המועצות או מארצות הברית, וגם האדם ההיספני והשחור הראשון בחלל, וגם הנציג הראשון מיבשת אסיה בחלל.

במקביל לתוכנית זו שוגרו לוויינים מסדרה ביון, כאשר ברוב השיגורים בוצעו ניסויים שהוכנו במדינות שונות. 
## שיגורי לוויינים
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום פלסצק וקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות בהתאם לגודל הלוויין.

## שיגורים מאוישים
במסגרת תוכנית זו נשלחו טייסי החלל הבאים:

## קישורים חיצוניים

* נתונים על השיגורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:הגוש המזרחי
דויטשה גרמופון

[שמאל|ממוזער|200px|למעלה תקליט שעל צידו האחד סמל דויטשה גרמופון המקורי, בצד השני של התקליט למטה [אנריקו קארוזו שר אריה מאת ג'וזפה ורדי. התקליט יוצר בהנובר 1908 על ידי אמיל ברלינר]]
**דויטשה גרמופון** (בגרמנית: **Deutsche Grammophon**) היא חברת תקליטים גרמנית למוזיקה קלאסית שהייתה המבשרת של תאגיד PolyGram . מאז 1999, החברה היא חלק מיוניברסל מיוזיק גרופ. דויטשה גרמופון היא חברת התקליטים הוותיקה ביותר הפועלת כיום.

## היסטוריה
דויטשה גרמופון גזלשאפט (Deutsche Grammophon Gesellschaft) נוסדה בדצמבר 1898 על ידי אמיל ברלינר, יהודי, יליד גרמניה, אזרח ארצות הברית כסניף הגרמני של ברלינר גרמופון. ברלינר שלח את, אחיו, יוסף ברלינר להקים את החברה בעיר הולדתם הנובר. הסניף הגרמני הוקם שנתיים לאחר שברלינר ייסד את חברת גרמופון הבריטית, בלונדון. בית החרושת של דויטשה גרמופון בהנובר היה המפעל הראשון בעולם שהוקם במיוחד לייצור תקליטים ותוך עשור ייצר מספר מיליוני תקליטים בשנה.

עם תחילת המאה ה-20 הוקלטו בחברה אמנים בינלאומיים כמו זמר הטנור אנריקו קארוזו, זמר הבס פיודור שאליאפין (Feodor Chaliapin) וזמרת הסופרן האוסטרלית נלי מלבה (Dame Nellie Melba).

ב-1941 רכשה חברת Siemens & Halske את המותג, ובשנת 1945, במסגרת תנאי הכניעה של גרמניה וסיום מלחמת העולם השנייה, נלקחו מדויטשה גרמופון הזכויות על "His Master's Voice" והועברו ל-EMI הבריטית, כולל הסמל המסחרי של הכלב והגרמופון, עקב כך הוחלף הסמל של דויטשה גרמופון לציור של "כתר צבעונים".

בשנת 1962 יצרה החברה, בשיתוף עם פיליפס ההולנדית, את קבוצת **DGG/PPI**. בשנת 1987 מכרה סימנס את חלקה בבעלות המותג וכך הפכה פיליפס לבעלת הנכסים העיקרית. ב-1998 רכשה החברה הקנדית Seagram Company Ltd את המותג הגרמני, ומאז החברה היא חלק מקבוצת Universal Music Group.

במהלך השנים סיפק המותג הקלטות השואפות לייצוג נאמן של המקור, ככל שאפשרה התקופה. בין המוזיקאים שהקליטו תחת המותג היו מנצחי תזמורות כגון קלאודיו אבאדו, ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, הרברט פון קאראיין, קרלוס קלייבר; עם תזמורות כגון הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של ניו יורק, הפילהרמונית של וינה, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של שיקגו; פסנתרנים כגון מאוריציו פוליני, ולדימיר הורוביץ, איוו פוגורליץ', כריסטיאן צימרמן, מרתה ארחריץ', יונדי לי, לאנג לאנג, יבגני קיסין; כנרים כגון אייזק שטרן, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, דוד אויסטרך, גיל שחם, הילרי האן, זמרים כגון דיטריך פישר דיסקאו ואמנים רבים נוספים.

## הפקות ארכיב
ימין|150px
לדויטשה גרמופון גם קו הקלטות מוזיקה עתיקה בשם **ארכיב פרודוקציון**, שהתפרסם, בין השאר, בהקלטותיהם של קרל ריכטר וג'ון אליוט גרדינר.

דויטשה גרמופון הייתה הראשונה ששיווקה תקליטורים של מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בשנת 1983.

## קישורים חיצוניים

* 

* ארבעה מאמרים על ההיסטוריה של דויטשה גרמופון (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקה קלאסית
קטגוריה:חברות תקליטים
פורמיגה

**מירילדס מסיאל מוטה** (ידועה בכינוי **פורמיגה**, נמלה בפורטוגזית; נולדה ב-3 במרץ 1978 בסלבדור שבברזיל) היא כדורגלנית ברזילאית והיחידה אי פעם (גם בקרב שחקני הכדורגל הגברים) ששיחקה בשבעה מונדיאלים.
## קריירה
נכון ל-2019 פורמיגה משחקת בקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית, אליה הגיעה בשנת 2017. בעבר היא שיחקה בסאו פאולו (1993-97), בפורטוגזה (1998), בסנטה איזבל (2000-2001), בסנטוס (2002), באינדפנדיינטה (2003) ובקבוצות נוספות.

פורמיגה הייתה חלק מנבחרת ברזיל שהשתתפה בגביע העולם 1995, גביע העולם 1999, גביע העולם 2003, גביע העולם 2007, גביע העולם 2011, גביע העולם 2015 וגביע העולם 2019. כמו כן השתתפה בשיא של שישה משחקים אולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000), אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת לונדון (2012) ואולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).

## קישורים חיצוניים

* פרופיל ב-njwildcats.com  
* 

קטגוריה:כדורגלניות ברזילאיות
קטגוריה:קשריות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלניות סנטוס
קטגוריה:כדורגלניות רוזנגארד
קטגוריה:כדורגלניות גולד פרייד
קטגוריה:כדורגלניות פריז סן-ז'רמן
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:כדורגלניות ברזילאיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:כדורגלניות ברזילאיות באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים ברזילאים
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מברזיל
קטגוריה:ילידות 1978
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1978
מיחה זופאן

**מיחה זופאן** (בסלובנית: **Miha Zupan**; נולד ב-13 בספטמבר 1982 בקראן) הוא כדורסלן סלובני.
## קריירה
זופאן, חרש מלידה, החל לשחק כדורסל רק בגיל 14. עד מהרה הצטרף לנבחרת סלובניה לחרשים, אותה הוביל פעמיים לגמר אליפות אירופה. בגיל 17 חתם בקבוצת ק.ד. סלובאן מליובליאנה. בתקופה זו צמח לגובה בקצב מהיר (20 ס"מ ב-18 חודשים, עד לגובה של 2.04 מ'), דבר שגם הביא לבעיות בברכיו.

משחקו בסלובאן הביא אותו גם לנבחרתה הצעירה של סלובניה, ובשנים 2004 ו-2006 השתתף במשחקי האול-סטאר של הליגה הסלובנית. בראשון שבהם נבחר לשחקן המצטיין, ואף זכה בתחרות ההטבעות. בקיץ 2006 זומן לראשונה לנבחרתה הבוגרת של סלובניה, לקראת אליפות העולם 2006 שנערכה ביפן, אך לבסוף לא נסע עם הנבחרת, והיה השחקן האחרון שנחתך ממנה. לקראת עונת  חתם באולימפיה ליובליאנה, אך מחלוקת משפטית עם ק.ד. סלובאן מנעה את שיתופו במשחקי הקבוצה. לקראת עונת  מחלוקת זו נפתרה וזופאן הצטרף לסגל הקבוצה. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות המדינה ובגביע המדינה, בשנים 2008 ו-2009. ב-2009 עבר לקבוצתו הנוכחית, טריקאלה.

זופאן הוא פאוור פורוורד היכול לשחק גם כסנטר. הוא ניחן ביכולת קליעה מצוינת מטווח 3 הנקודות.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן של מיחה זופאן באתר היורוליג
* דף השחקן של מיחה זופאן באתר הליגה האדריאטית

קטגוריה:כדורסלנים סלובנים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני ספרטק סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורסלני טורק טלקום
קטגוריה:ספורטאים לקויי שמיעה
קטגוריה:סלובנים שנולדו ב-1982
נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים

**נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים** מייצגת את קוריאה הצפונית מאז 1989. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קוריאה הצפונית. 

הנבחרת העפילה שלוש פעמים לגביע העולם בכדורגל נשים. בפעמיים הראשונות (1999 ו-2003) לא עברה הסיבוב הראשון אך ב-2007 העפילה לשלב רבע הגמר. הנבחרת זכתה שלוש פעמים באליפות אסיה (2001, 2003, ו-2008) ופעמיים נוספות הגיעה לגמר אך הפסידה (1993 ו-1997). נבחרת הנשים הצעירה של קוריאה הצפונית זכתה בגביע העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2006 ברוסיה.

## כל [[גביע העולם בכדורגל לנשים|גביעי העולם]]
*1991 - לא העפילה
*1995 - לא העפילה
*1999 - סיבוב ראשון
*2003 - סיבוב ראשון
*2007 - רבע גמר
*2011 - סיבוב ראשון
*2015 - הושעתה
*2019 - לא העפילה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קוריאה הצפונית
קטגוריה:קוריאה הצפונית: כדורגל
נמלת-קציר חולית

**נמלת-קציר חולית** (שם מדעי: *Messor arenarius*) היא מין של נמלת-קציר, ממשפחת הנמליים שבסדרת הדבוראים. נמלת הקציר החולית היא מין מדברי והיא מצויה בצפון אפריקה, במדבר סיני, בישראל, בסוריה ובלבנון.
## מאפיינים
גופה של נמלת-הקציר החולית הוא גדול יחסית וחסון. מכיוון שסביבת המחיה שלה היא מדברית, מסוגלת הנמלה לשאת משא כבד ביותר. לסתותיה של נמלת הקציר החולית מותאמות היטב לסביבת המחיה שלה ולמזונה ומאפשרות לה לאכול מזון קשיח ביותר. לסתות נמלת הקציר החולית ונחשבות גם ללסתות החזקות ביותר מבין נמלי הקציר בארץ ישראל. גם גופה, כמו הלסתות, נחשב לחזק ביותר בין גופן של נמלי הקציר בארץ-ישראל.

מלכת נמלת הקציר החולית היא בעלת כנפיים וגדולה יותר משאר הנמלים. פעם בשנה, ב"טקס" הנקרא "מעוף הכלולות", זכר הנמלה, שגם הוא מכונף, מפרה את המלכה. לאחר שהזכר מפרה את המלכה במעוף הכלולות, הוא נופל ארצה ומת. החל מההפריה, המלכה מתחילה להטיל ביצי נמלים. המלכה מטפלת בזחלים הראשונים הבוקעים מן הביצים, בנות הדור הראשון מטפלות בדור השני וכך הלאה. הנמלים הפועלות הן בעלות מגוון תפקידים כשמירה על הזחלים, האכלת הזכר והנקבה, שמירה על הקן וליקוט מזון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נמליים
קטגוריה:ארץ ישראל: דבוראים
ז'ורה (קנטון)

**ז'ורה** (בצרפתית: **Jura**) הוא הקנטון החדש ביותר מבין 26 הקנטונים של שווייץ, ונוסד בשנת 1979 כשעיר הבירה שלו היא דלמונט.

הקנטון ממוקם בצפון-מערב שווייץ וגובל בקנטוני בזל-לנדשאפט, ברן, ובמחוז (דיפרטמנט) ז'ורה שבצרפת. שמו הרשמי הוא "הרפובליקה של קנטון ז'ורה" ובדומה לשאר הקנטונים הוא חבר בקונפדרציה השווייצרית.

## גאוגרפיה
קנטון ז'ורה שוכן בחלקה הצפון-מערבי של שווייץ; על חלקים מהרי ז'ורה בדרומו ועל מישור הז'ורה בצפונו. נהר הדובס ונהר הבירס חוצים את הקנטון, בעוד שנהר הדובס מתמזג בהמשכו עם נהר הסון ולאחר מכן עם נהר הרון, הרי שנהר הבירס מגיע עד לנהר הריין. שטחו של הקנטון הוא 839 קמ"ר בלבד. העיירה פורנטרוי נמצאת במרכז הגאוגרפי של הקנטון, ורכבות בעלות תדירות של חצי שעה מחברות אותה לבזל או לביל/ביין דרך דלמונט. כמו כן פורנטרוי היא העיירה השווייצרית הקרובה ביותר לפריס.

## היסטוריה
בשנת 999 הוענק לבישוף של בזל מאת מלך בורגונדי, מרבית שטח המחוז המרכיב כיום את קנטון ז'ורה. עד אותה העת, היה מחוז זה בעל שליטה ריבונית למעלה מ-800 שנה.

לאחר כריתת הברית ההיסטורית שנערכה באזור בשנת 1648, היה המחוז חוליה עצמאית בין שאר המחוזות שהצטרפו לברית שהרכיבה את הקונפדרציה השווייצרית.

בקונגרס הוינאי שנערך בשנת 1814, הוענק מחוז ז'ורה לקנטון ברן, דבר שהוביל למחלוקת עזה; בעוד שז'ורה היה מחוז בו האוכלוסייה הייתה בעיקרה דוברת צרפתית וקתולית, הרי שקנטון ברן היה ברובו מורכב מאוכלוסייה דוברת גרמנית ופרוטסטנטית. בעקבות זאת, דרשו אנשי ז'ורה עצמאות אשר הושגה, לאחר מאבקים רבים, רק בשנת 1977.

בשנת 1978 הושלם תהליך פיצול הקנטונים והפך לרשמי בזכות משאל-עם שנערך בקרב אזרחי שווייץ. שנה לאחר מכן, הצטרף ז'ורה באופן רשמי לקונפדרציה השווייצרית כחבר מן המניין. מכל מקום, חלקו הדרומי של המחוז, בחר שלא להכלל בקנטון העצמאי, ונותר חלק מקנטון ברן. אזור זה, נקרא "ברנז ז'ורה" (Bernese Jura). למרות זאת, השם ז'ורה מתייחס הן לקנטון העצמאי והן לשני חלקיו של האזור.

## כלכלה
כלכלת הקנטון מתבססת בעיקרה על ענף החקלאות, וכן על ענף גידול בקר וגידול וטיפוח סוסים. תחומי התעשייה המרכזיים הם תעשיית השעונים, טקסטיל וטבק. כמו כן, מתפתחת בהדרגה תעשייה ומסחר בקנה מידה בינוני.

## אוכלוסייה
כמעט כל האוכלוסייה דוברת צרפתית. רוב התושבים הם קתולים.

## קישורים חיצוניים

* 
* לשכת התיירות של ז'ורה
* נתונים סטטיסטיים רשמיים של ז'ורה
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1979
פולקסקאמר

שמאל|ממוזער|250px|ארמון הרפובליקה, הבניין שבו התכנס הפולקסקאמר
**פולקסקאמר** (בגרמנית: **Volkskammer**; "בית העם"), היה הרשות המחוקקת דה יורה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, כלומר הפרלמנט שלה. 

הפולקסקאמר נוצר ב-7 באוקטובר 1949 עם הקמתה הרשמית של גרמניה המזרחית וכינון חוקתה. על פי חוקת גרמניה המזרחית מוגדר הפרלמנט "כגוף העליון של כוח המדינה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית". 
רשמית, היה לו, לפרלמנט כוח רב כאשר תפקידיו בין השאר היו למנות את חברי מועצת המדינה, מועצת השרים (הממשלה) לחוקק חוקים ולפקח על ביצועם. בפועל תפקידו היה סמלי בלבד והוא שימש למעשה חותמת גומי. זאת גם מכיוון שכל הצירים בו היו חברים במפלגות שהרכיבו את החזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית או שכיהנו מטעם ארגוני המונים כמו הנוער הגרמני החופשי, תנועת הנוער של המפלגה והבלעדית במדינה. רובן ככולן של ההחלטות התקבלו בקרב קבוצה קטנה של אנשים בקרב מפלגת האיחוד הסוציאליסטי- חברי הפוליטביורו. 

מהקמתו הרשמית באוקטובר 1949 עד 1963 מנה הפולקסקאמר 466 צירים. מאז 1963 מנה הפולקסקאמר 500 צירים שנבחרו אחת ל-5 שנים.

## ראו גם
*שטאטסראט
*פוליטיקה של גרמניה המזרחית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה המזרחית: חוק ומשפט
קטגוריה:גרמניה המזרחית: פוליטיקה
קטגוריה:רשויות מחוקקות לשעבר
מילישנייה

**מילישנייה** (מלטינית: **milli** ו-**second**; סמל: **ms**) היא יחידת זמן ששווה לאלפית (0.001 או 10⁻³ או ¹/₁₀₀₀) השנייה.

יחידה של 10 מילישניות עשויה להיקרא סנטישנייה (centisecond), ויחידה של 100 מילישניות – דצישנייה (decisecond), אך שמות אלה נמצאים בשימוש נדיר.

כדי לסייע בהשוואת סדרי גודל של זמנים שונים, דף זה מפרט זמנים שבין 10⁻³ שניות ל-10⁰ שניות (מילישנייה אחת ושנייה אחת).

אירועים ומדידות זמן במדע וטכנולוגיה מתועדים לעיתים קרובות במילישניות. מדידה נפוצה אחת במילישניות היא זמן הפינג לתקשורת דרך האינטרנט. מדידה נוספת היא זמן התגובה (השהיה בין קלט לתצוגה ועדכון המסך) של צג דיגיטלי כגון LCD, OLED או צג פלזמה.

## דוגמאות
* **1 מילישנייה (1 ms)** – זמן מחזור לתדר של 1 קילו-הרץ; משך הבזק של מבזק טיפוסי. גלי קול עוברים מרחק של כ-34 סנטימטרים במילישנייה אחת.
* **1.000692286 מילישניות** – הזמן שלוקח לאור לעבור 300 ק"מ בריק.
* **2 מילישניות** – מהירות תריס של מצלמה דיגיטלית טיפוסית באור יום רגיל.
* **2.27 מילישניות** – זמן מחזור של התו לה מעל דו אמצעי (440 הרץ), גובה הצליל הנפוץ ביותר לכוונון במוזיקה.
* **3 מילישניות** – הזמן שלוקח לזבוב הבית למחות כנף פעם אחת.
* **3.3 מילישניות** – זמן העיכוב הרגיל כאשר שולחים פינג בחיבור פס רחב בפינלנד.
* **4 מילישניות** – זמן חיפוש ממוצע טיפוסי לכונן קשיח במהירות 10,000 סל"ד.
* **5 מילישניות** – זמן התגובה האופייני של צג LCD של מחשב נייד משנת 2023.
* **5.5 מילישניות** – זמן הטיסה של כדור רובה אוויר הנורה במהירות של 650 רגל לשנייה למרחק של מטר אחד.
* **8 מילישניות** – 1/125 של שנייה, מהירות תריס סטנדרטית במצלמה.
* **10 מילישניות** (10 ms) – סנטישנייה אחת; זמן מחזור לתדר 100 הרץ.
* **16.67 מילישניות** (1/60 שנייה) – זמן מחזור אחד למערכת חשמל של 60 הרץ (רשת החשמל של צפון אמריקה).
* **20 מילישניות** – זמן מחזור אחד למערכת חשמל של 50 הרץ (רוב רשתות החשמל בעולם).
* **33.3 מילישניות** – קצב הפריימים של וידאו בקצב 30 פריימים לשנייה.
* **41.67 מילישניות** – קצב הפריימים של וידאו בקצב 24 פריימים לשנייה, הסטנדרט בסרטי קולנוע.
* **50 עד 80 מילישניות** – הזמן שלוקח לביצה של שלדג גמדי מצוי לבקוע.
* **60 מילישניות** – זמן מחזור לתדר של 16.7 הרץ, תדר רשת החשמל במערכות רכבת ישנות יותר בגרמניה, אוסטריה, שווייץ, שוודיה ונורווגיה.
* **100 מילישניות** (0.1 שניות) – דסישנייה אחת; הזמן שלוקח ליונק דבש למחות כנף פעם אחת; מהירות המצמוץ של עין אנושית.
* **130 מילישניות** – הזמן שלוקח לאור לעבור סביב קו המשווה של כדור הארץ.
* **150 מילישניות** – זמן העיכוב בשיחות טלפון לווייניות.
* **185 מילישניות** – משך סיבוב מלא של הרוטור הראשי במסוק מסוג בל 205, 212, או 412 (324 סל"ד).
* **200 מילישניות** – הזמן שלוקח למוח האנושי לזהות רגשות בהבעות פנים.
* **300 עד 400 מילישניות** – הזמן שלוקח למצמוץ עין אנושית.
* **400 מילישניות** – הזמן שלוקח לכדור בייסבול מהיר במיוחד להגיע לצלחת החובט.
* **495 מילישניות** – משך ממוצע של נסיעה הלוך ושוב לתקשורת עם לוויין במסלול גאוסטציונרי.
* **770 מילישניות** – משך מחצית החיים של בריליום-13.
* **860 מילישניות** – זמן מנוחה ממוצע של לב אנושי.

## ראו גם
* תחיליות במערכת היחידות הבין-לאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות זמן
גייזר כוורת הדבורים

שמאל|ממוזער|200px|התפרצות של גייזר כוורת הדבורים.
שמאל|ממוזער|200px|משמאל אנשים מקריים לשם להשוואה
**גייזר כוורת הדבורים**, הידוע גם בשם **ביהייב** (באנגלית: **Beehive Geyser**) הוא גייזר שנמצא באגן הגייזרים העילי בילוסטון שבארצות הברית ונחשב בין הגייזרים היפים והמרשימים בילוסטון ובעולם. הגייזר נחשב מיוחד במינו מכיוון שניתן לראות את פתח התפרצותו ממרחק קטן מאוד. למשך מספר דקות הגייזר מציג תצוגה מרשימה של מים רותחים מזנקים לגובה של כשישה מטר, רעידה, לעיתים התפרצות שנייה של גייזר האריה ולעיתים קרובות גם קשת.

הגייזר מתפרץ לגובה של עד 60 מטר מ"גביע" בגובה 1.2 מטר בצורת כוורת דבורים. על פי כן, גייזר זה הוא גייזר חרוט.
התפרצותיו אינן ניתנות לחיזוי בחורף, אך בקיץ ניתן לחזות התפרצויות בצורה מעט יותר מדויקת: הגייזר מתפרץ פעם עד פעמיים ביום. מקרים של יותר מפעמיים נדירים מאוד.
מימין לגייזר נמצא האינדיקטור שלו, אשר כשהוא מתחיל להתפרץ הוא מסמל שבעוד 20 דקות לערך, הגייזר יתפרץ. לעיתים רחוקות מאוד הגייזר מתפרץ ללא התרעה ולעיתים רחוקות אף יותר, האינדיקטור מתפרץ ללא ההתפרצות של גייזר כוורת הדבורים.

## קישורים חיצוניים

* הסבר בהרחבה על גייזר כוורת הדבורים, באתר yellowstone

## הערות שוליים
 

כוורת הדבורים
קטגוריה:ילוסטון
פרפרי תעתוע

**"פרפרי תעתוע"** הוא אלבום אוסף משירי המוזיקאי הישראלי ערן צור שיצא בשנת 2001.

האלבום מכיל אוסף משיריו של צור משנות ה-90, בעריכת דרור נחום, חלקם בגרסאותיהם המקוריות וחלקם בעיבודים חדשים. האלבום מתחיל בשיר "נימפה" אותו כתב צור ללחן של ברי סחרוף, שהוקלט במקור על ידי סחרוף, המתארח בהקלטה הזו בנגינה על גיטרות. רצועות נוספות הבולטות באלבום זה הן: "קיץ", "בלילות של ירח מלא" ו"ערב ב' כסלו" המוגשות כאן בעיבוד אקוסטי ושקט. שיר נוסף שהוקלט במיוחד לאוסף הוא השיר "גולדפינגר" המכיל סימפול מפסקול הסרט "גולדפינגר" שבסדרת סרטי ג'יימס בונד.

## שירי האלבום
#נימפה
#הוא והיא
#פרפרי תעתוע
#קיץ
#כרמלה גרוס וגנר
#יחפשו - לא ימצאו
#רטוב וחם
#Rush Time
#אלינור
#עלבון
#תמונה אימפרסיוניסטית
#תותים
#ערב ב' כסלו
#קרבות תרנגולים
#גולדפינגר
#תכלית בתחתית
#נשל הנחש
#פרח שחור
#בלילות של ירח מלא

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי ערן צור
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט