ארנבת אירופית

ממוזער|ארנבת אירופית
**ארנבת אירופית** או **ארנבת מצויה** (שם מדעי: *Lepus europaeus*) היא מין של ארנבת שבמקור חיה בטבע באירופה ובכמה אזורים באסיה. היא אחת ממיני הארנבות הגדולים ביותר בעולם ומותאמת לאזור פתוח וממוזג. ארנבות אירופאיות הן אוכלות-צמחים וניזונות בעיקר מדשא ומעשבים, ומשלימות את תזונתם בענפים, ניצנים, קליפות וגידולי שדה, במיוחד בחורף. בין הטורפים הטבעיים שלהן נמנים שועלים מצויים ועופות דורסים גדולים. הן מסתמכות על ריצה במהירות גבוהה כדי להימלט מטריפה והן בעלות גפיים ארוכות וחזקות ונחיריים גדולים.

ארנבות אירופאיות, שבדרך כלל פועלות בלילה וביישניות, משנות את התנהגותן באביב, כאשר ניתן לראותן באור יום רודפות זו אחר זו בשדות. במהלך האביב הן לפעמים אף מכות זו את זו בכפותיהן. זו לא רק תחרות בין זכרים: נקבות עשויות גם להכות זכרים, בין אם כדי להראות שהן לא מוכנות להזדווג איתם ובין אם ברצונן לבחון את נחישותם. הנקבה מקננת בשקע על פני הקרקע ולא במאורה, והצאצאים פעילים מייד עם היוולדם. המלטה של ארנבת אירופית עשויה לכלול שלושה או ארבעה גורים, בעוד שנקבה יכולה להמליט שלושה פעמים בשנה, כאשר ארנבות אירופאיות חיות עד 12 שנים. עונת הרבייה נמשכת מינואר עד אוגוסט.

מצב השימור שלה מוגדר על ידי ה-IUCN כ"ללא חשש", עקב תפוצתה הרחבה והעובדה שהיא מצויה בשפע יחסי. עם זאת, אוכלוסיותיה נמצאות בירידה באירופה הקונטיננטלית מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, לפחות בחלקן עקב שינויים בשיטות החקלאות. הארנבת ניצודה ברחבי אירופה במשך מאות שנים, כאשר יותר מחמישה מיליון ארנבות נורו מדי שנה; בבריטניה היא ניצודה באופן מסורתי באמצעות כלבים (דוגמת ביגל), אך אלה אינם חוקיים בימינו (אם כי ציד בלתי-חוקי מסוג זה עודנו נמשך). בתרבויות מסוימות, הארנבת האירופית היא סמל לפוריות ולרבייה והתנהגות החיזור שלה באביב היוותה השראה לביטוי האנגלי "משוגע כמו ארנב מרץ".

## טקסונומיה וגנטיקה
הארנבת האירופית תוארה לראשונה בשנת 1778 על ידי הזואולוג הגרמני פטר סימון פאלאס. היא חולקת את הסוג Lepus (בלטינית "ארנבת") עם 32 מינים אחרים של ארנבות וארנבות אחרות המכונות "Jackrabbit" (זהו הכינוי שניתן לכמה מיני ארנבות שמקורם באמריקה הצפונית). הן נבדלות מהארנביים, שכן רגליהם ארוכות יותר ונחיריהם רחבים יותר. הארנבת הקורסיקנית, ארנבת קסטרוביאחו וארנבת גרנדה נחשבו בעבר לתת-מינים של הארנבת האירופית, אך ריצוף DNA וניתוח מורפולוגי תומכים במעמדן כמינים נפרדים.

ישנה מחלוקת האם הארנבת האירופית והארנבת המצויה הן למעשה אותו המין. מחקר שנערך בשנת 2005 טען שהתשובה היא חיובית, אולם מחקר אחר, שנערך בשנת 2006 תוך שימוש בגנום המיטוכונדרי של אותם בעלי חיים, הגיע למסקנה שהן התפצלו גנטית  זו מזו דיו כדי להיחשב למינים נפרדים. מחקר משנת 2008 טוען שבמקרה של מיני הארנבת, בהתחשב לאבולוציה המהירה שלהם, לא ניתן להפריד אותם על סמך גנום מיטוכונדרי בלבד, אלא צריכים להיכלל גם נתונים ממאגר הגנים הגרעיני. למרות רבייה זו, הארנבת המצויה עדיין נחשבת מין נפרד, אם כי היא בעלת קשרים גנטיים (המצוים במחלוקת בין החוקרים) לארנבות אחרות שחיו באפריקה.

ניתוח קלדוגנזי מצביע על כך שארנבות אירופאיות שרדו את התקופה הקרחונית האחרונה במהלך הפלייסטוקן דרך מקומות מפלט בדרום אירופה (חצי האי האפניני וחבל הבלקן) ובאסיה הקטנה. נראה כי לאחר התיישבות מאוחרת יותר במרכז אירופה חלו בה שינויים סביבתיים שנגרמו על ידי האדם. מחקר שנערך על ארנבות באזור נורדריין-וסטפאליה בגרמניה מצא גיוון גנטי גבוה ללא סימני זיווג בין זכר ונקבה בעלי קרבה משפחתית . נראה כי זרימת גנים נוטה להתבצע יותר על ידי זכרים, אך סך כל האוכלוסיות מפוצלות דרך שושלות אימהיות. עם זאת, ייתכן שזרימת גנים מוגבלת עלולה להפחית את הגיוון הגנטי בתוך אוכלוסיות שהופכות מבודדות. רישומי המאובנים העתיקים ביותר של הארנבת האירופית נמצאים באיטליה וברומניה, וייתכן שהם מתוארכים לפני 0.774 מיליון שנה; נתון זה תואם את הערכות הזמן של השונות הגנטית של המין מקרוב משפחתו הקרוב ביותר, הארנבת החבשית, בסוף הפליסטוקן.

מבחינה היסטורית, תוארו עד 30 תת-מינים של ארנבת אירופית, אם כי מעמדם שנוי במחלוקת. תת-מינים אלה נבדלו על ידי הבדלים בצבע הפרווה, גודל ומידות הגוף, מורפולוגיה של הגולגולת וצורת השיניים:

## תיאור
[250px|ממוזער|שמאל|[גולגולת של ארנבת אירופית]]
הארנבת האירופית, כמו מינים אחרים במשפחת הארנביים, היא יונק יבשתי הרץ במהירות. מין זה הוא הגדול מבין הארנבות שמוצאן באירופה; אורכו נע בין 55 עד 65 ס"מ מהראש לגוף, זנבו בין 7.5–14 ס"מ ומשקלו בין 3.5–5 ק"ג. אורך אוזניו המוארכות נע בין 9.4 ל-11.0 ס"מ, מהחריץ ועד לקצה. לארנבת האירופית גם רגליים אחוריות ארוכות, שאורכן נע בין 14 ל-16 ס"מ.

הארנבת האירופית רזה יותר מהארנבון המצוי, ושרירי הגפיים הכהים שלה מעניקים לה סיבולת רבה בריצה במהירויות גבוהות בשטח פתוח. לעומת זאת, ארנבוני יער בנויים לריצות קצרות בבתי גידול צמחוניים יותר. התאמות נוספות לריצה זו כוללות נחיריים רחבים יותר ולבבות גדולים יותר. בהשוואה לארנבון המצוי, לארנבת האירופית יש קיבה ומעי עיוור קטנים יותר באופן יחסי אליו.

פרווה צהובה-חומה אפרפרת מכסה את הגב והופכת לאדמדמה על הכתפיים, הרגליים, הצוואר והגרון, לבנה בחלק התחתון ושחורה על הזנב ועל קצות האוזניים. הפרווה בגב בדרך כלל ארוכה ומסולסלת יותר מאשר בשאר הגוף. לרוב, פרוות הארנבת האירופית נשארת זהה לאורך כל השנה, אם כי בצידי הראש ובבסיס האוזניים מתפתחים אזורים לבנים ואזור הירך והישבן עשוי לקבל גוון אפרפר.

## תפוצה ובית גידול
מוצאה של הארנבת האירופית הוא מרוב אירופה הקונטיננטלית, ומגיעה צפונה עד קו רוחב 60 צפון , ומזרחה עד מרכז אסיה. מאז התרחב אזור תפוצתה עד לסיביר. ייתכן שהיא הובאה לבריטניה הגדולה בין השנים 500 ל-300 לפנה"ס. הוא הובא גם, בעיקר כחיית ציד, לאמריקה הצפונית (באונטריו ובמדינת ניו יורק), וללא הצלחה לפנסילבניה, מסצ'וסטס וקונטיקט, לברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה, צ'ילה, פרו, לאיי פוקלנד ואוסטרליה, לחוף האוקיינוס השקט הדרומי של רוסיה ולאירלנד.

הארנבת האירופית חיה בעיקר בשדות פתוחים ומסתתרת בצמחייה מפוזרת. זהו מין רב-תכליתי ומשגשג באדמות חקלאיות מעורבות. בבית הגידול הטבעי שלה בערבה, אוכלוסיות הארנבות האירופאיות מפוזרות זו מזו ומונות בממוצע כ-2 פרטים לכל 1,000 דונם. לעומת זאת, צפיפות אוכלוסייה של עד 275 ארנבות אירופאיות לכל 1,000 דונם נצפית באזורים בהם האקלים מתון יותר. על פי מחקר שנערך בצ'כיה, ארנבות אירופאיות נפוצות יותר באזורים עם גובה של מתחת ל-200 מטרים מעל פני הים, וטמפרטורה ממוצעת של 10 מעלות צלזיוס לאורך כל השנה. מבחינת אקלים, צפיפות הארנבות האירופאיות הייתה הגבוהה ביותר ב"אזורים חמים ויבשים עם חורפים מתונים". בפולין, הארנבת האירופית נפוצה יותר באזורים עם מעט קצוות יער, אולי משום ששועלים יכולים להשתמש בהם למחסה. הארנבת זקוקה למחסה, כגון גדר חיה, תעלות ואזורי כיסוי קבועים, משום שבתי גידול אלה מספקים את התזונה המגוונת שהיא דורשת, ונמצאים בצפיפות נמוכה יותר בשדות פתוחים גדולים. עיבוד חקלאי רב גורם לתמותה גבוהה יותר של ארנבות צעירות.

בבריטניה הגדולה, הארנבת האירופית נראית בתדירות הגבוהה ביותר בחוות חקלאיות, בדרך כלל עם מחזור זרעים ואדמות בור, גידולי חיטה וסלק סוכר. בחוות המכילות בעיקר גידולי עשב, מספרה גדל כאשר ישנם גידולי מרעה משופרים. היא נראית בתדירות נמוכה יותר במקומות בהם יש שועלים רבים או במקומות בהם יש לא מעט עקבי חורף.

## התנהגות והיסטוריית חיים
250px|ממוזער|שמאל|ארנבת אירופית מסתתרת בתוך "צורה"
הארנבת האירופית היא לרוב בעלת אופי לילי ומבלה שליש מפעילותה בשיחור מזון. במהלך היום היא מסתתרת בשקע באדמה הנקרא "צורה", שם היא מוסווית חלקית. היא יכולה לרוץ במהירות של 70 קמ"ש, וכאשר היא מתעמתת עם טורפים היא רצה מולם בשטח פתוח. היא לא-חברתית בדרך כלל, אך ניתן לראותה הן בקבוצות גדולות והן בקטנות. היא אינה נראית טריטוריאלית, וחיה בטווחי מחיה חופפים של כ-03,00 דונם. התקשורת בין הארנבות מתבצעת באמצעות מגוון אותות חזותיים. התעניינות מוצגת באמצעות הרמת האוזניים, בעוד שהורדתן מתריעה לאחרים להתרחק ממנה. כאשר היא מאתגרת פרט אחר, הארנבת מכה ברגליה הקדמיות; הרגליים האחוריות משמשות אות אזהרה לאחרים מפני טורף. היא צווחת כשהיא חשה פגועה או מפוחדת, והנקבות משמיעות קריאות "גרוניות" כדי למשוך את צאצאיהן. ארנבת אירופית יכולה לחיות בין 8–13 שנים.

### מזון ושיחורו
250px|ממוזער|שמאל|ארנבות אירופאיות אוכלות בטבע
הארנבת האירופית אוכלת-צמחים בעיקר ומחפשת אחר עשבים. עם התעצמות החקלאות היא החלה להיות ניזונה מגידולים, בעת שמזונותיה המועדפים אינם זמינים. במהלך האביב והקיץ היא ניזונה מסויה, תלתן ו, כמו גם עשבי תיבול. במהלך הסתיו והחורף, היא ניזונה בעיקר מחיטת חורף , וגם מפותה על ידי ציידים עם ערימות של סלק סוכר וגזר. היא נמנעת מגידולי דגנים כאשר מזונות אחרים ואטרקטיביים יותר זמינים, ונראה שהיא מעדיפה שומנים וחלבונים עתירי אנרגיה על פני סיבים תזונתיים. כאשר היא אוכלת זרדים היא מסירב את קליפתם כדי להיזון מהרקמות הווסקולריות (צינוריות ההובלה), בשל הפחמימות המסיסות שבהן. בהשוואה לארנבון מצוי, המזון עובר דרך מערכת העיכול מהר יותר אצל הארנבת האירופית, אף על פי שקצב העיכול דומה. לעיתים היא אף אוכלת את הצואה שלה כדי לשחזר חלבונים וויטמינים שלא עוכלו. קצב הצריכה של שתיים או שלוש ארנבות יכול להיות שווה לקצב הצריכה של כבשה אחת.
250px|ממוזער|ימין|גללים של הארנבת
ארנבות אירופאיות מחפשות מזון בקבוצות. האכלה קבוצתית מועילה מכיוון שפרטים יכולים להקדיש זמן רב יותר לאכילה, בידיעה שארנבות אחרות ערניות. אף על פי כן, חלוקת המזון משפיעה על יתרונות אלה. כאשר המזון מרווח היטב, כל הארנבות יכולות לגשת אליו. כאשר המזון מרוכז יותר, רק ארנבות דומיננטיות יכולות לגשת אליו. בהתקהלויות קטנות, ארנבות דומיננטיות מצליחות יותר להגן על המזון, אך ככל שיותר פרטים מצטרפים אליהן, הן חייבות להקדיש זמן רב יותר להרחקת פרטים אחרים. ככל שהקבוצה גדולה יותר, כך יש לפרטים דומיננטיים פחות זמן לאכול.

### הזדווגות ורבייה

לארנבות אירופאיות עונת רבייה ארוכה, הנמשכת מינואר עד אוגוסט. במהלך תקופה זו הנקבות הן פוריות, בעוד שהזכרים פוריים מחוץ לחודשים אוקטובר ונובמבר. לאחר שפל ברבייה באוקטובר גדלים אשכי הזכרים והופכים לפעילים יותר. הם חוזרים לתפקודם במהלך החודשים דצמבר, ינואר ופברואר. ההזדווגות מתחילה לפני הביוץ, כאשר היהריון המוקדם ביותר מייצר בדרך כלל עובר בודד בלבד, וישנן הפלות רבות. שיא פעילות הרבייה מתרחש במרץ ובאפריל, כאשר כל הנקבות עשויות להיות בהיריון, לרוב עם שלושה עוברים או יותר.

מערכת ההזדווגות של הארנבת האירופית תוארה הן כפוליגינית (מצב בו זכרים בודדים מזדווגים עם מספר נקבות) והן כפוליגיננדרית . לנקבות מחזורי רבייה בני שישה שבועות והן פתוחות רק לכמה שעות בכל פעם, מה שהופך את התחרות בין הזכרים המקומיים לעזה. בשיאה של עונת הרבייה, תופעה זו ידועה בשם "טירוף מרץ", כאשר הזכרים, שבדרך כלל פועלים בלילה, נאלצים להיות פעילים במהלך היום. בנוסף לכך שבעלי חיים דומיננטיים מכניעים את הכפופים להם, הנקבה נלחמת במחזרים הרבים שלה אם היא אינה מוכנה להזדווג. הקרבות יכולים להיות אכזריים ולהשאיר צלקות רבות על אוזני הארנבות. במפגשים אלה, הארנבות עומדות זקוף ותוקפות זו את זו בכפותיהן, נוהג המכונה "אגרוף", ופעילות זו מתבצעת לעתים קרובות בין נקבה לזכר ולא בין זכרים מתחרים, כפי שסברו בעבר. כשמגיע הזמן המתאים, רצה הנקבה ברחבי האזור הכפרי, ומתחילה מרדף הבוחן את סיבולתם של הזכרים הבאים אחריה. היא עוצרת להזדווגות רק כאשר נותר זכר אחד. פוריות הנקבות נמשכת עד מאי, יוני ויולי, אך ייצור הטסטוסטרון אצל הזכרים פוחת וההתנהגות המינית נעשית פחות מורגשת. גודל ההמלטה פוחת ככל שעונת הרבייה מתקרבת לסיומה, כאשר אף נקבה לא נמצאת בהיריון לאחר אוגוסט. אשכי הזכרים מצטמצמים בגודלם בשלב זה, ובחודש הבא מסתיים ייצור הזרע.
250px|ממוזער|שמאל|צאצאי ארנבת אירופית
האם ממליטה בשקעים שחפרה באדמה. נקבה יכולה להמליט שניים עד ארבעה גורים בשנה, לאחר תקופת היריון בת שישה שבועות. המלטה אחת יכולה להכיל עד עשרה גורים, שמשקלם הממוצע הוא כ-130 גרם בלידה. הם מכוסים כולם בפרווה והם ולדניים מפותחים (precocial), כלומר מסוגלים לעזוב את הקן זמן קצר לאחר לידתם — הסתגלות הנובעת מהיעדר הגנה פיזית, לעומת זו שמספקת מאורה. במהלך היום המתפזרים צאצאים ומתאספים בערב קרוב למקום הולדתם. אימם מבקרת אותם להנקה זמן קצר לאחר השקיעה; הצאצאים יונקים במשך כחמש דקות, ומשתינים בזמן שהם עושים זאת, בעוד הנקבה מלקקת את הצאצא. לאחר מכן היא קופצת משם כדי לא להשאיר עקבות ריח, והצאצאים חוזרים לדרכם. הצאצאים יכולים לאכול מזון מוצק לאחר שבועיים ונגמלים ממנו בגיל ארבעה או חמישה שבועות. בעוד שפרטים צעירים משני המינים נוטים לחקור את סביבתם, פיזור הלידה נוטה להיות גדול יותר אצל זכרים.

### בריאות ותמותה
[250px|ממוזער|שמאל|[עיט זהוב וארנבת שאותה טרף]]
ארנבות אירופאיות נטרפות על ידי שועלים מצויים, חתולים, סמוריים ועופות דורסים. בפולין נמצא כי טריפת השועלים מגיעה לשיא במהלך האביב, כאשר זמינותם של טרף חיות קטנות הייתה נמוכה; בתקופה זו של השנה, ארנבות עשויות להוות עד 50% מהביומסה בתזונה של שועל, כאשר 50% מתמותת הארנבות הבוגרות נגרמת על ידי טריפה. בסקנדינביה, מגפה טבעית של שחין , שהפחיתה באופן דרמטי את אוכלוסיית השועלים האדומים, הביאה לעלייה במספר הארנבות האירופאיות, שחזר לרמותיו הקודמות, כאשר מספר השועלים גדל לאחר מכן. ציפורים גדולות, כמו עיט זהוב, יכולות להרוג בוגרים, בעוד שעורבים מהווים איום בעיקר על הפרטים צעירים. העיט הזהוב טורף ארנבות אירופאיות בהרי האלפים, הקרפטים, האפנינים ובצפון ספרד. באמריקה הצפונית שועלים וזאבי ערבות טורפים אותן, ובמידה פחותה גם שונרים מצויים וקנדיים.

לארנבות אירופאיות יש טפילים חיצוניים ופנימיים כאחד. מחקר אחד מצא כי 54% מהארנבות האירופאיות בסלובקיה נפגעו מתולעים נימיות ויותר מ-90% מ. באוסטרליה, טפילים פנימיים כוללים ארבעה מינים של תולעים נימיות, שישה מינים של קוקסידיה, מספר תולעי כבד  ושני שרשורים. נמצא שהם מארחים גם פרעושים , , כינים וקרציות.

תסמונת הארנבת החומה האירופית (EBHS) היא מחלה הנגרמת על ידי נגיף הדומה לזה שגורם למחלת הדימום (RHD)  בארנבת אירופית. איומים נוספים על הארנבת האירופית הם קוקסידיוזיס וטולרמיה, שהם גם מקורות התמותה העיקריים שלה.

## יחסים עם בני האדם
### בפולקלור, בספרות ובאמנות
[250px|ממוזער|שמאל|"", [ציור מאת אלברכט דירר]]
באירופה, הארנבת הייתה סמל למין ולפוריות לפחות מאז תקופת יוון העתיקה. היוונים קישרו אותה לאלים דיוניסוס, אפרודיטה וארטמיס, כמו גם לסאטירים ולקופידונים. הכנסייה הנוצרית קישרה את הארנבת לתאווה ולהומוסקסואליות, אך גם לרדיפת הכנסייה בגלל האופן שבו לרוב היא ניצודה.
[ימין|ממוזער|250px|[ארנביב (ארנב מרץ), במרכז התמונה, במהלך מסיבת התה בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול. איור משנת 1865]]
בצפון אירופה, דימויי חג הפסחא כוללים, לעיתים קרובות, ארנבים. ב נטען כי ישנו קשר אפשרי בין מנהג זה לבין פולחן האלה אאוסטרה. במחקר נוסף מהתקופה על הארנבת במנהגים עממיים ובמיתולוגיה, נטען שהארנבת הייתה כנראה חיה קדושה בחגיגות האביב של בריטניה הפרהיסטורית. תצפית על התנהגות ההזדווגות של הארנבת האירופית באביב היא המקור לניב האנגלי הפופולרי "משוגע כמו ארנב מרץ". בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, ארנב מרץ ("ארנביב") מופיע במסיבת תה עם הכובען המטורף.

כל קשר בין הארנבת לאאוסטרה מוטל בספק.  מצטט מילון אטימולוגיה מאת  ואנטואן מייה, בו כתבו שאורות אאוסטרה נישאו על ידי ארנבות ושהיא מייצגת פוריות אביבית, אהבה והנאה מינית. אולם בויל טען שכמעט שלא ידוע דבר אודות אאוסטרה, וכי השניים קיבלו לכאורה את זיהויה עם האלה הנורדית פריה, אך גם היא אינה קשורה לארנבת האירופית. בויל מוסיף כי "כאשר המחברים מדברים על הארנבת כ'בת זוגה של אפרודיטה ושל סאטירים וקופידונים' ו'בימי הביניים [הארנבת] מופיעה לצד דמותה של לוקסוריה [המיתולוגית]', הם עומדים על קרקע בטוחה הרבה יותר".

הסיפור צורף לפרדוקס שהגה זנון מאליאה, שיצר סדרת פרדוקסים על מנת לתמוך בהתקפתו של פרמנידס על רעיון התנועה הרציפה, שכן בכל פעם שהארנבת (או הגיבור אכילס) נעה למקום בו היה הצב, הוא נע מעט רחוק יותר. אמן הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר תיאר באופן ריאליסטי ארנבת אירופית בציורו משנת 1502, "".

### ציד ומאכל
[250px|ממוזער|שמאל|[איור משנת 1844 המתאר ציד ארנבת]]
ברחבי אירופה, למעלה מחמש מיליון ארנבות אירופאיות ניצודות על ידי ציידים, מה שהופך אותה כנראה ליונק הציד החשוב ביותר בה. נתון זה איים על זנים אזוריים של הארנבת, כמו אלה שבצרפת ובדנמרק, באמצעות ייבוא בקנה מידה גדול של ארנבות ממדינות מזרח אירופה, כמו הונגריה. באופן מסורתי, ארנבות אירופאיות ניצודו בבריטניה בעזרת ציד באמצעות ביגלים, במהלכו עוקבת קבוצת ביגלים אחרי הארנבת, ומאחוריהם ציידים אנושיים ברגל. ב-2004 חוקק בבריטניה חוק  האוסר על ציד ארנבות באמצעות כלבים, כך ש-60 להקות הביגלים משתמשות כעת ב"שבילים" מלאכותיים, או עשויות לצוד ארנבות בעצמן במקום זאת. בעבר היה גם ציד ארנבות באמצעות כלבי גרייהאונד לעיסוק אריסטוקרטי, שנחסם בפני מעמדות חברתיים נמוכים. לאחרונה הפך ציד ארנבות לא-רשמי לעיסוק של המעמד הנמוך ונערך ללא אישור בעל הקרקע; כיום הוא בלתי חוקי גם כן. למרות זאת הוא נמשך, ולעיתים קרובות גורם נזק לאדמות חקלאיות שבהן ציידים מסיגים להן גבול כדי לרדוף אחר ארנבות. בסקוטלנד הועלו חששות בנוגע לעלייה במספר הארנבות שנורו ברישיון.

הארנבת האירופית מבושלת באופן מסורתי בשיטה הנקראת "”: הארנבת כולה נחתכת לחתיכות, מושרית במרינדה ומתבשלת לאט עם יין אדום וגרגרי ערער, בתוך כלי גבוה שמונח בתוך סיר מים. מגישים אותה יחד (או לחלופין מבשלים אותה לזמן קצר) עם דם הארנבת ויין פורט. ניתן לבשלה גם בסיר בישול. הבשר נעשה כהה יותר ובעל טעם חזק יותר מזה של ארנבות. ניתן לצלות גם ארנבות צעירות; בשרן של ארנבות מבוגרות יותר נעשה קשה מדי לצלייה, וייתכן שיבושל לאט.

## מצב שימור
250px|ממוזער|שמאל|ארנבת אירופית על אדמה מעובדת. התעצמות החקלאות הובילה לירידה באוכלוסיותיהן
ה-IUCN העריך את מצב השימור של הארנבת האירופית "ללא חשש". עם זאת, ירידות באוכלוסיותיה נצפות באזורים רבים מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. אלה נקשרו להתעצמות שיטות חקלאיות, שינויי אקלים ועלייה במספר הטורפים. החקלאות יצרה בתי גידול פחות מגוונים, אותם הארנבת מעדיפה. המין נהנה מהקמת אזורים ירוקים בעלי מקורות מזון מגוונים יותר. בצרפת, ספרד וביוון זוהה גידול מחדש של ארנבות שהובאו מחוץ לאזור כאיום על מאגרי הגנים האזוריים. כדי להתמודד עם מצב זה החלה ספרד בתוכנית רבייה בשבי, והעתקתם של פרטים מסוימים ממקום אחד למשנהו הגדילה את המגוון הגנטי.  מפרטת את הארנבת בנספח III כמין מוגן. מספר מדינות, בהן נורווגיה, גרמניה, אוסטריה ושווייץ, הכניסו את המין לרשימות האדומות שלהן כמין במצב "כמעט מאוים" או "מאוים".

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1778
קטגוריה:ארנביים
קטגוריה:אוקראינה: יונקים
קטגוריה:צרפת: יונקים
קטגוריה:הונגריה: יונקים
קטגוריה:פינלנד: יונקים
קטגוריה:רומניה: יונקים
קטגוריה:נורווגיה: יונקים
קטגוריה:אוסטריה: יונקים
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: יונקים
קטגוריה:קרואטיה: יונקים
קטגוריה:סלובניה: יונקים
קטגוריה:ליכטנשטיין: יונקים
קטגוריה:אזרבייג'ן: יונקים