open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חומת בגדאד

**חומת בגדאד** (ידועה גם כ**חומת אל-עזמיה**;  בערבית: **جدار الاعظمية**, תעתיק מדויק: **ג'דאר אל-אעט'מיה**) הוא שם נפוץ בתקשורת העולמית למחסום הפרדה עשוי לוחות בטון, שנבנה סביב שכונת אל-עזמיה (בערבית: **الاعظمية**, תעתיק מדויק: **אל-אעט'מיה**) באזור הצפוני של הבירה העיראקית בגדאד, מצידו המזרחי של נהר החידקל. בניית החומה החלה ב-10 באפריל 2007. אורכה כ-5 ק"מ, וגובה הלוחות המרכיבים אותה עומד על 3.6 מטרים.

החומה נבנתה בתגובה לסדרת פיגועי התאבדות קשים בעיר, שגבו קורבנות רבים, ומטרתה להפריד בין האוכלוסייה הסונית לאוכלוסייה השיעית בבגדד. ברובה, מיושבת שכונת אל-עזמיה בסונים. לדברי המתכננים, "החומה תעזור להחזיר את החוק והסדר, על ידי יצירת דרך לנטר את הכניסה והיציאה מהשכונה, ובכך לאפשר לתושבים ולאנשים בעלי עסקים לגיטימיים להיכנס, ולהשאיר את יחידות המוות והמיליציות בחוץ".

בספטמבר 2008 פורק חלק מהחומה, וביוני 2009 הכריזה ממשלת עיראק על פירוק החומה הנותרת.

## הערות שוליים

בגדאד
קטגוריה:מלחמת עיראק
קטגוריה:בגדאד: מבנים
בגדאד
גדעון גדות

**גדעון גדות** (1 באפריל 1941 - 21 בספטמבר 2012) היה איש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-11 וה-12 מטעם סיעת הליכוד וכיו"ר מועצת המנהלים של מפעל הפיס.

## קורות חיים
גדות נולד בבני ברק בשם **גדעון פורמן**, הצעיר משלושת ילדיהם של נפתלי פורמן ורבקה, אחותו של אריה בן-אליעזר. בגיל 4 התייתם מאמו. למד בבית הספר התיכון החקלאי "מקוה ישראל". בהיותו בן למשפחה רוויזיוניסטית הצטרף בשנת 1951 לתנועת הנוער "בית"ר".

במסגרת פעילותו בבית"ר ובתנועת החרות נשלח בשנת 1970 לשליחות בדרום אפריקה, ממנה שב לישראל בשנת 1973. במהלך שהותו שם סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ותקשורת באוניברסיטת יוהנסבורג. לאחר שובו ארצה החל לעבוד כעיתונאי והיה חבר מערכת בעיתונים "חרות", "היום" והיום הזה. לאחר מכן ניהל משרד פרטי ליחסי ציבור, ובשנים 1977–1982 הופקד על מטה ההסברה של מפלגת הליכוד במערכת הבחירות לכנסת העשירית.

בשנת 1984 נבחר גדות לכנסת ה-11. כהונתו נמשכה גם בכנסת ה-12, בה נבחר לכהן כסגן יושב ראש הכנסת.

בשנים 1981–1996 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של מפעל הפיס. בתפקידו זה הוציא לפועל רעיונות חדשניים, כמו תוכנית המינויים והלוטומט, שהעלו את רווחיות החברה. כמו כן מיסד את השקעות הפיס במישור המקומי וטבע את המושגים "אשכול פיס" ו"מרכז יום לקשיש".

בספטמבר 1995 נחשפה בעיתון "הארץ" פרשת הפנסיות במפעל הפיס והתפרסמו נתוני השכר הגבוהים מאוד של גדות. מפעל הפיס תבע את גדות וביקש להחזיר חלק מסכומי הכסף. בית הדין לעבודה דחה את טענת גדות כי תנאי הפרישה אושרו כדין, וקבע שתנאי השכר והפרישה של גדות (ובכירים נוספים במפעל הפיס) אינם עולים בקנה אחד עם כללי המשפט הציבורי. גדות חויב להחזיר חלק מכספי הפיצויים שקיבל, במשך תקופה של 10 שנים, אך בפועל לא החזיר אותם מכיוון שקיבל סכום דומה ממפעל הפיס כתוצאה מהסכם פשרה בתביעה לפיה מפעל הפיס הפר פטנט של גדות בנוגע ל"חישגד אלקטרוני".

לאחר פרישתו ממפעל הפיס היה גדות שותף, בשנת 1996, להקמת תחנת הרדיו "קול חי", החזיק 26% מהמניות ואף שימש כיושב ראש לזמן קצר. אחר כך מכר את מניותיו לחברת ההשקעות קרדן ישראל.

בשנת 1997 הקים את חברת "אקוטק מערכות כלכליות" שעסקה בייעוץ לממשלות וחברות בנושא הימורים, ופיתחה פלטפורמה למשחקי הימורים באינטרנט ובטלפונים סלולרים. במאי 2002 השיקה החברה מערכת להימורי טוטו ולוטו באמצעות האינטרנט והטלוויזיה.

נפטר ב-21 בספטמבר 2012, בגיל 71, במהלך בדיקה פולשנית בבית חולים. והובא למנוחות בבית העלמין נחלת יצחק.

## חיים אישיים
היה נשוי לנילי, אב לשלושה.
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:סגל חרות
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:יו"ר מפעל הפיס
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:סגל היום
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השתים עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי תקשורת
יד למעפיל האלמוני

**יד למעפיל האלמוני** היא אנדרטה בצורת סירה, המצויה על מסלעה בולטת בסמוך למחלף הסירה בכניסה להרצליה. היא הוקמה ב-1964 לזכר המעפילים שסירותיהם הגיעו באישון לילה לחוף הרצליה, במטרה לעלות ארצה בניגוד לתקנות המנדט הבריטי שפורסמו בספר הלבן. האנדרטה נקראת בקיצור **יד למעפיל** או בפשטות **הסירה**.

## היסטוריה
יד למעפיל היא אחת ממספר אנדרטאות לזכר ההעפלה לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20. האחרות פרושות בערים לאורך מישור החוף, כגון תל אביב, ולאורך החוף הצפוני של ישראל, כגון חיפה ועתלית. הרצליה הייתה אחד מיעדי המעפילים שניסו לעלות לארץ ישראל באופן לא חוקי בשנות ה-30 תחת שלטון המנדט הבריטי, אז עלו דרכה כ-4,000 מעפילים. הספינה הראשונה ניסתה לעגון בחוף הרצליה ביולי 1934, היות שהאזור היה מבודד אז, טרם סלילת הכביש לרמת השרון ותל אביב-יפו ב-1941. לאחר שהפך חוף הרצליה לנקודת העפלה קבועה, מיקמו הבריטים מגדל תצפית בחוף סידנא עלי הסמוך. מאמציהם היו מוגבלים, אך הם הצליחו למנוע עלייה של ספינות מעפילים ספורות כגון ה"ברל כצנלסון". ב-1945 לוחמי הפלמ"ח התקיפו את מוצבי המשקיפים הבריטיים, כולל זה בחוף סידנא עלי, והשמידו אותו.

בעבר שכן בסמוך צומת הסירה, שנקרא על שם האנדרטה. עם סלילת המחלף בשנות ה-90, הפך מיקומה של הסירה לבולט פחות (נמצאת בסמוך ליציאה לכביש 2, לכיוון חיפה). הסירה המוצבת על הגבעה כיום אינה סירת המעפילים המקורית שהוצגה במקום, אלא העתק משופץ השונה מן המקור.

אנדרטה אחרת הנמצאת בסמוך למחלף ובולטת יותר היא מגדל המים שעליו צללית מעוטרת של בנימין זאב הרצל.
## ראו גם
* ההעפלה

## קישורים חיצוניים

* על האנדרטה בבלוג שבעת הימים

קטגוריה:אנדרטאות באזור תל אביב והמרכז
קטגוריה:הרצליה: מבנים
קטגוריה:ההעפלה: מוזיאונים ואנדרטאות
גדעון שגיא

**גדעון שגיא** (נולד ב-17 באוגוסט 1939) הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה וכיושב ראש הרשות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד המסחר והתעשייה.

## ביוגרפיה
שגיא נולד בשנת 1939 בפתח תקווה, והוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית.

במשך שנים רבות עבד שגיא בשירות המפלגה והסתדרות העובדים הכללית, ועם תפקידיו הבולטים נמנים: מזכיר מחוז תל אביב של מפלגת העבודה, חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, יושב ראש האגף לארגון ולמועצות הפועלים בהסתדרות ויושב ראש האגף למינהל וכח אדם בהסתדרות.

בשנים 1992–1996 כיהן שגיא כחבר הכנסת בכנסת ה-13, מטעם מפלגת העבודה והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.

בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על המקום המשוריין למחוז תל אביב, אך הגיע רביעי מתוך 11 עם 2,355 קולות, ושובץ במקום לא ריאלי לרשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.

בשנת 2001 מינתה שרת המסחר והתעשייה, דליה איציק, את שגיא לעמוד בראש הרשות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:עובדי משרד המסחר והתעשייה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:פתח תקווה: חברי הכנסת
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
פיני שומר

**פנחס (פיני) שומר** (נולד ב-19 באוקטובר 1951) הוא איש ציבור ישראלי,הוא איש ציבור ישראלי, מנהל וחוקר חברתי, ששימש בתפקידי ניהול וחברות בדירקטוריונים ציבוריים שונים החל משנות ה-70 ועד היום. בין יתר תפקידיו, עמד בראש פרויקטים חינוכיים, ניהל מוסדות ציבוריים,  ולקח חלק פעיל בארגוני חברה וסביבה בישראל מאז אפריל 2024 הוא מנכל מועצת העיתונות והתקשורת בישראל. ביוני 1996, בשלהי הכנסת ה-13,כיהן זמן קצר מאד כחבר כנסת מטעם מפלגת העבודה, לאחר שנכנס במקום ח"כ אברהם כץ עוז. כהונתו נחשבת לאחת הקצרות בתולדות הכנסת

שומר הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה, ותואר שני בלימודי עבודה, ובמינהל ומדיניות ציבורית.

במשך כ 25 שנה מילא תפקידים שונים בהסתדרות הכללית  בשנות התשעים שימש כיו"ר אגף מרחבים בהסתדרות העובדים הכללית, במסגרתו היה אחראי על 30 מרחבים וכ 70 מועצות פועלים ברחבי המדינה. לאחר סיום תפקידו מונה בשנת 2001 למנכ"ל קרן הפנסיה "אחדות".

בשנים 1983–2000 כיהן כחבר מועצת העיר בת ים והחזיק בתיק תרבות, נוער וספורט בתקופת כהונתו של יהושע שגיא כראש העיר.

בשנים 2004–2022 ניהל את מכון אבשלום ללימודי ארץ ישראל וסיורים. תחת הנהגתו התרחבו תוכניות הלימוד והסיורים, והמכון פעל בשיתוף מכללת לוינסקי לחינוך .

באפריל 2024 מונה למנכ"ל מועצת העיתונות והתקשורת  בישראל, לאחר 3 שנים שבהן לא היה מנכ"ל קבוע.

### תפקידים נוספים
* חבר הנהלת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל 
* חבר הנהלת אג'יק – מכון הנגב, ארגון ערבי–יהודי לשינוי חברתי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
דניאל אדייר

**דניאל פטריק אדייר **(באנגלית: **Daniel Patrick Adair**; נולד ב-19 בפברואר 1975) הוא מתופף קנדי. אדייר היה המתופף של להקת 3 דורז דאון בין השנים 2002 – 2005, וכיום הוא מתופף של להקת הפוסט-גראנג' הקנדית ניקלבק. אדייר משמש כמתופף קבוע של כמה להקות מקצועיות בו זמנית כשהוא מתפרנס גם מניהול חנות והוראת תיפוף.

## ביוגרפיה
אדייר נולד וגדל בטורונטו שבקנדה. אביו היה מתופף ובגיל 13 החל אדייר לנגן על מערכת התופים של אביו. הוא המשיך ללמד את עצמו לנגן עד גיל 21 והוא הושפע מג'ון בונהם, ניל פירט ואמנים נוספים. 

מאוחר יותר, הוא החל לעבוד בחנות מוזיקה בוונקובר וטעמו המוזיקלי השתנה. הוא החל להיות מושפע ממתופפי ג'אז כמו: דניס צ'אמברס, דייב וייקל ועוד. בנוסף, הוא החל לנגן עם להקות מקומיות ולהקות קאברים. באותה תקופה, הוא החל ללמוד לנגן על גיטרת בס, ולמד סגנונות תיפוף חדשים וטכניקות ממורים שונים. לאחר מספר שנים של הופעות בברים, הפך אדייר למתופף מקצועי שמנגן בהופעות חיות או באולפנים. הוא היה מנגן עם 3-4 להקות, מלמד 15 איש לנגן תופים פעם בשבוע ומנהל חנות מוזיקה. 

במהלך התקופה העמוסה הזו, הלך אדייר לאודישן של הזמר דייוויד מרטון שחיפש מתופף כדי להקים להקה. לאחר שנבחר אדייר הוקמה הלהקה "מרטון" והם החלו להקליט את האלבום הראשון שלהם ב-1999.

בקיץ 2002, היה לאדייר את ההזדמנות להבחן כמתופף קבוע של להקת 3 דורז דאון. הוא הצטרף ללהקה בתקופה שהיה חבר בה, הקליטה הלהקה את האלבום " Seventeen Days" ואת אלבום ההופעה חיה "Another 700 Miles". בנוסף יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ב-14 מדינות והופיעה מספר פעמים בטלוויזיה.

בינואר 2005, עזב דניאל את הלהקה כדי להצטרף ללהקה הקנדית ניקלבק. 7 חודשים לאחר הצטרפותו יצא האלבום All the Right Reasons, אשר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד. בנוסף לעבודתו עם ניקלבק אדייר השתתף באלבומים והופיע עם הלהקות: " Theory of a Deadman", " Thornley", " Faber Drive" ולהקת הג'אז מארטון.

אדייר הוציא עם ניקלבאק עוד אלבום אשר נקרא Dark horse (בתרגום לעברית: סוס אפל). האלבום יצא ב-18 בנובמבר 2008, אשר זכה להצלחה רבה, האלבום מכר 300,000 עותקים כבר בשבוע הראשון והגיע למקום השני של רשימת שבועון הבילבורד האמריקאי, מקום ראשון בקנדה, ומקום שלישי באוסטרליה. אותו אלבום הגיע למעמד פלטינה (כמיליון עותקים), ב-9 בדצמבר באותה שנה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתופפים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1975
דוד דנינו

**דוד חי דנינו** (מאי 1924 – 7 ביוני 1990), היה איש ציבור ישראלי. כיהן כראש המועצה המקומית שלומי, כחבר הכנסת מטעם מפד"ל ויושב ראש ומקים חבר המועצות הדתיות בישראל.

## ביוגרפיה
דנינו, בנם של הרב משה ועישה, נולד במרקש שבהרי האטלס במרוקו ועלה לישראל בשנת 1956. בנעוריו למד בישיבות במרקש ובקזבלנקה (מפי הרב שלמה דהן) והיה פעיל בהדרכת נוער דתי ציוני.

עם עלייתו ייסד את בית הספר הממלכתי "הגליל" ושימש בו מורה. בשנת 1960 נבחר לראשות המועצה המקומית שלומי (1960–1969). לאחר מכן המשיך להחזיק בשורת תפקידים בתנועת הפועל המזרחי ומטעמה, ביניהם: ראש המועצה הדתית בשלומי, ראש חבר המועצות הדתיות, חבר הנהלת הפדרציה העולמית, חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני וראש מחלקת הארגון של הפועל המזרחי.

בשנים 1984–1988 כיהן דנינו כחבר הכנסת בכנסת ה-11, מטעם המפד"ל והיה חבר בוועדת הכנסת ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

דוד דנינו נפטר בגיל 66 ונטמן בהר הזיתים בירושלים.

בנו עו"ד יגאל דנינו מונה ב-2021 למנכ"ל מפלגת הבית היהודי.

## קישורים חיצוניים

* 
* כרטיס הקבר של דוד חי דנינו, באתר הר הזיתים.

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פעילים ציונים במרוקו
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:ראשי מועצת שלומי
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המפד"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
יעקב שפי

**יעקב שפי** (נולד ב-25 בינואר 1941) הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה.

## ביוגרפיה
שפי, יליד פתח תקווה, למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר.

פעילות הציבורית החלה במישור המקומי, בהיותו חבר מועצת פועלי פתח תקווה ויו"ר הנהלת עמותת הכדורגל של הפועל פתח תקווה. מקצועית שימש שפי מזכיר הארגון של עובדי התעשייה האווירית. במהלך השנים נבחר לכהן בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית וחבר הנהלת "מבטחים". כמו כן מונה לחבר בהנהלת ההתאחדות לכדורגל.

בשנים 1992–1996 כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה והיה חבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת העבודה והרווחה, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת האתיקה.

בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד שפי על המקום ששוריין לנציג מחוז דן. הוא הגיע למקום החמישי מתוך שמונה, בתמיכת 3,080 קולות, ולפיכך שובץ במקום לא ריאלי ברשימת המפלגה לכנסת.

זוכה בתואר "יקיר העיר פתח תקווה" לשנת 2020.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר הטכני של חיל האוויר
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:עסקני כדורגל ישראלים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:פתח תקווה: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
מוחמד כנעאן

**מוחמד כַּנְעָאן** (בערבית: **محمّد كنعان**; נולד ב-17 באוקטובר 1955) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם המפלגה הלאומית הערבית בכנסת ה-15.

## ביוגרפיה
בעל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

שימש כמורה בתיכון המקומי בטמרה מאוחר יותר הוכשר כנעאן כמזכיר מתנ"ס במכללה האקדמית למוזיקה ונבחר ליו"ר מועצת המנהלים של מתנ"ס העיר. בשנים 1980–1988 כיהן כסגן רביעי לראש העירייה עבאס חגאזי.

בשנת 1990 מונה לתפקיד מזכ"ל מפלגת מד"ע, ועמד בראשה עד היבחרו מטעם המפלגה לכנסת ה-15, בשנת 1999. בתקופת כהונתו כיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המדע והטכנולוגיה, ועדת הפנים ואיכות הסביבה ובוועדה לקידום מעמד האישה. בשנת 2001 פרש משורות המפלגה, עם חבר הכנסת תאופיק ח'טיב, והקים את המפלגה הלאומית הערבית. בשנת 2003 בבחירות לכנסת ה-16 מפלגה זו עדיין הייתה חלק מרע"מ, וכנעאן אף שובץ במקום הרביעי ברשימת רע"מ, אך הרשימה זכתה רק ב-2 מנדטים.

בשנת 2006 התמודד כנעאן בבחירות לכנסת ה-17 בראשות המפלגה הלאומית הערבית. בבחירות לכנסת ה-18 הוא הוצב במקום ה-95, הסמלי, ברשימת בל"ד לכנסת. בבחירות לכנסת ה-20 ב-2015 התמודד בראש "הרשימה הערבית", לאחר שראש הרשימה טאלב א-סנע פרש לפני הבחירות. הרשימה זכתה בכ-4,000 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. כנעאן התמודד בראש אותה רשימה גם בבחירות לכנסת ה-21.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הרשימה הערבית המאוחדת (רע"ם)
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:טמרה: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
ג'ינברה דה בנצ'י

**ג'ינֶברה דה בֶּנצ'י** (באיטלקית: **Ginevra de' Benci**; נולדה ב-1457) הייתה אשת החברה הגבוהה האריסטוקרטית בפירנצה במאה ה-15. אביה היה אמריגו בנצ'י.

שיוכה המשפחתי היה מיוחד אומנם, אך ג'ינברה הייתה מפורסמת בזכות העובדה שהייתה משוררת ואשת ספר מכובדת, ובזכות העובדה שהפורטרט שלה הונצח בציור על ידי לאונרדו דה וינצ'י. בשנת 1474, בגיל 16 נישאה ג'ינברה ללואיג'י ניקוליני, ועל פי אחת הגרסאות הוא הזמין את הציור עבור חתונתם. על פי גרסה אחרת, בג'ינברה התאהב שגריר ונציה בפירנצה, ברנרדו במבו, והוא מי שעמד מאחורי הזמנת הפורטרט. כיום מקובלת הגרסה לפיה הציור ניתן כמתנת חתונתה של ג'ינברה, שהייתה בתו של בנקאי עשיר מפירנצה, לניקולוני.

עלי הערער שבציור משמשים כמוטיב מרכזי ביצירה. שמה של האישה הצעירה, ג'ינברה, קשור למילה האיטלקית "ג'ינפרו" שמשמעה ערער. לאונרדו דה וינצ'י השתמש בעלים כמשחק מילים עם שמה של הנערה, והציב את דיוקנה החיוור דמוי השיש כנגד עליו הכהים והקוצניים של שיח הערער. ישנה סדרה מורכבת של רמיזות הקשורות בשם, בצידו השני של הציור, שבאופן יוצא דופן מצויר גם מאחור. על רקע חיקוי שיש בהט, אנו רואים עלי ערער, דפנה ודקל הקשורים ביניהם, ואת העטרה שעליה מופיע הכיתוב בלטינית: *"Virtutem Forma Decorat*" שפירושו: "היופי מייפה את המידות הטובות". שיח הערער הצומח מתוך העטרה מהווה התייחסות נוספת לשמה של ג'ינברה ולמידות של צניעות ואמונה. כמו כן, שיח הדפנה שהוא ירוק עד, מתייחס לשאיפותיה של ג'ינברה כמשוררת, עליהן אנו יודעים מבמבו ומסופרים אחרים. גם כף הדקל היא סמל למידות טובות. הכיתוב הלטיני השזור עם הצמחים, המסמלים מידות טובות – מקשר בין היופי והמידה הטובה, ושימש באותם ימים נושא ספרותי. יופייה העדין של ג'ינברה מפורש כביטוי למידותיה הטובות, כך שהצד החזיתי והאחורי של הציור קשורים בקשר הדוק ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לאונרדו דה וינצ'י
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
חביב שמעוני

**חביב שמעוני** (13 בינואר 1933 – 13 ביולי 1994) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השמינית.

## חייו
חביב שמעוני נולד בדהוכ שבכורדיסטן בשנת 1933 ועלה ארצה בשנת 1936.

בתום לימודיו התיכוניים הצטרף בשנת 1951 למפא"י והיה פעיל במוסדות המפלגה במחוז ירושלים. בשנת 1965 נבחר לחבר מועצת הפועלים בעיר, בה כיהן ארבע שנים, ובשנים 1969–1974 ושוב בין 1978–1984 היה חבר מועצת העיר. בתקופות אלו השלים שמעוני תואר ראשון במזרחנות ומדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית.

בשנת 1964 החל שמעוני לעבוד במשרד המסחר והתעשייה. משך תשע שנים היה חבר בהנהלת מכון האריזה. לאחר מכן, בשנת 1973, מונה ליו"ר הנהלת המרכז הישראלי לעיצוב המוצר והיה ממונה על תחום זה במשרד. במהלך שנות עבודתו נבחר גם ליו"ר ועד העובדים.

בראשית כהונתה של הכנסת השמינית הושבע אליה מטעמה של סיעת המערך, בעקבות פטירתו של עבד אל-עזיז זועבי. שמעוני היה חבר ועדת העבודה והרווחה, ועדת החינוך והתרבות וועדת השירותים הציבוריים.

במהלך כהונתו הראשונה במועצת עיריית ירושלים הוביל את מאבק תושבי נחלאות לאינטגרציה בחינוך עם בתי הספר של רחביה, המאבק הראשון בישראל לאינטגרציה. המאבק הוכתר בהצלחה ושמעוני התמיד בה, למרות בקשה אישית של ראש הממשלה, גולדה מאיר, עד שנבחר לכנסת.

שמעוני היה מדובריה של העלאת המודעות לתרבות של עדות המזרח והביא להקמת המרכז לשלוב מורשת יהדות המזרח במשרד החינוך בשנת 1976. 
שמעוני תמך בחוק ההפלות ונימק זאת בכך שממילא מתבצעות הפלות רבות מחוץ לבתי החולים, בצורך להקל על צפיפות הדיור ובטענה שאין להכריח אשה להביא לעולם ילד שהיא אינה מעוניינת בו. 

במקביל לעיסוקיו המקצועיים והפוליטיים, שמעוני היה שותף בשנת 1963 לייסוד הארגון הארצי של יהודים יוצאי כורדיסטן בישראל. שימש עורך כתב העת "התחדשות" של העדה הכורדית ובמשך 31 שנים עמד בראש הארגון כמזכירו הכללי.

שמעוני שהיה מיוצאי כורדיסטן נשא לאשה את שלומית שהייתה מעדת האורפלים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עובדי משרד המסחר והתעשייה
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
דב מילמן

**דב מילמן** (16 בינואר 1919 – 4 במאי 2007) היה משפטן ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השביעית.

## ביוגרפיה
מילמן נולד בשנת 1919 לפנחס ולשיינה ג'טה בת שמעון שרגה בריגה שבלטביה. משנת 1931 היה חבר ומדריך בתנועת בנוער בית"ר.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיות "תרבות" ו"תושיה" בריגה עלה ארצה כסטודנט בשנת 1937. באותן שנים, שיחק מילמן בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בשנות הקמתה הראשונות והיה חלק מהקבוצה הראשונה של המועדון שכונתה "המנורה".

בשנת 1939 הצטרף לאצ"ל והיה מטעמו חבר מטה הארגון במחוז ירושלים. במסגרת פעילותו בבית"ר היה מפקד מחוז ירושלים (1940–1944) וחבר ההנהגה העולמית (1944–1948).

בלימודיו האקדמיים למד פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, וכן לימודי משפטים באוניברסיטת לונדון ובבית הספר למשפטים בירושלים. בשנת 1951 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק במקצוע, תחילה כראש מדור משפטים ובתי סוהר. מאוחר יותר נבחר למזכיר הכבוד הראשון של הלשכה (1963–1965) וליו"ר מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין (1965–1967).

פעילותו הציבורית החלה כחבר מייסד של תנועת החרות, מטעמה היה יו"ר סניף תל אביב (1955–1959) ויו"ר המחלקה המוניציפלית (1968–1988). בשנת 1969 נבחר מילמן
לכנסת השביעית והיה חבר ועדת הכספים, ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.

בשנת 1979 נשלח מילמן לשמש ציר ישראל בפרלמנט האירופי וסגן ראש המשלחת הישראלית לשוק המשותף. בשנים 1981–1983 כיהן כשגריר ישראל בפורטוגל. לאחר מכן חזר לעסוק במגזר הפרטי ובשנים 1987–1990 היה יו"ר מועצת המנהלים של חברת "שיכון ופיתוח".

בהיותו בגמלאות חזר מילמן לעסוק בפעילות ציבורית והתנדבותית. משנת 1992 שימש כיו"ר איגוד יוצאי לטביה ואסטוניה. בתנועת הליכוד היה יו"ר חטיבת המייסדים הוותיקים (1996–2000) ואב בית הדין התנועתי.
ב-1950 נישא לשרה לבית צ'רני. לשניים נולדו שלושה ילדים.

בשנת 2005 יצא לאור ספרו "תולדות אסירי ציון באפריקה" אודות גולי אצ"ל ולח"י.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:גולי אפריקה
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:שגרירי ישראל בפורטוגל
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים ילידי לטביה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
יוסף גולדברג

**יוסף** (**יוסי**) **גולדברג** (8 באפריל 1942 – 8 ביוני 2002) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כראש המועצה המקומית מטולה (1978–1998) וכחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד (1988–1992).

## קורות חיים
נולד בשנת 1942 במטולה. סבו, יעקב גולדברג, היה ממייסדי המושבה ומוכתר – תפקיד שבו שימש לאחר מכן גם אביו. 

לאחר לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי מקוה ישראל החל בשירותו הצבאי, שאותו סיים כקצין בנח"ל בדרגת רב-סרן.

הוא הצטרף למפלגה הליברלית, והפך לחבר בוועד המרכזי שלה. בשנים 1978–1998 כיהן גולדברג כראש המועצה המקומית מטולה מטעם הליכוד, לאורך ארבע כהונות רצופות. במהלך תקופה זו היה שותף לתשתית הביטחונית של המועצה ואצבע הגליל, כיהן כחבר מזכירות ערי הפיתוח וכיו"ר איגוד מושבות הגליל, וכן ייסד את פורום יישובי קו העימות בצפון. בתקופתו וביוזמתו הובא לארץ ענף ההחלקה על הקרח וקבע את מקום מושבו ב"מרכז קנדה" שבמועצה.

במקביל לכהונתו כראש המועצה נבחר בשנת 1988 לכנסת ה-12 מטעם מפלגת הליכוד. בינואר 1990, פרש גולדברג מהליכוד עם ארבעת חבריו – יצחק מודעי, פסח גרופר, פנחס גולדשטיין ואברהם שריר, והקים איתם את המפלגה לקידום הרעיון הציוני. מאוחר יותר חזר לליכוד אך לא נבחר לכנסת השלוש עשרה.

גולדברג נפטר ב-2002 בגיל 60, והובא למנוחות בבית העלמין במטולה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת מטולה
קטגוריה:מטולה: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה לקידום הרעיון הציוני
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
משה חריף

**משה (מוסה) חריף** (2 ביוני 1933 – 16 בינואר 1982) היה איש ציבור ואדריכל ישראלי. כיהן כמזכיר איחוד הקבוצות והקיבוצים וחבר הכנסת מטעם המערך.

## ביוגרפיה
חריף נולד בשנת 1933 בסוסנוביץ שבפולין ועלה לארץ ישראל בגיל שנה. בשנת 1952 עבר להתגורר בקיבוץ צרעה, אותו ייצג במוסדות התנועה הקיבוצית ובו חי עד מותו.

במסגרת פעילותו בתנועה הקיבוצית היה חריף מרכז אזור ירושלים בתנועה המאוחדת (1953–1955), מזכיר התנועה (1958–1959). בתפקידו זה תמך באיחוד עם הנוער העובד שיצר את הנוער העובד והלומד. לאחר מכן היה מזכיר הקיבוץ ובשנים 1963–1968 למד ארכיטקטורה בטכניון. בשנת הלימודים השנייה זכה בפרס ברוורמן לארכיטקטורה יוצרת. בשנים 1968–1974 עבד במחלקת התכנון של הקיבוץ המאוחד ובשנת 1976 נבחר למזכיר איחוד הקבוצות והקיבוצים והיה ממובילי מהלך האיחוד עם הקיבוץ המאוחד ליצירת התנועה הקיבוצית המאוחדת.

בשנת 1981 נבחר מטעם המערך לכנסת העשירית והיה חבר ועדת הכספים. בתקופה זו נתפס חריף כממשיך דרכו של יגאל אלון ומנהיג חטיבת אחדות העבודה בתחומי מפלגת העבודה. פעילותו נקטעה בתאונת דרכים בצומת כברי שבצפון, בה נהרג יחד עם רעייתו, מוריה, ובנו , שהיה טייס בחיל האוויר. כולם נטמנו בקיבוצם. הוא הותיר אחריו בן (גד) ובת (איה).

על שמו נקראים קיבוץ נווה חריף ו"מרכז אזורי לאמנויות – יד חריף" בקיבוץ צרעה וכן בית התרבות בקיבוץ מצפה שלם.

## קישורים חיצוניים

* 
* מוסה, מוריה וחגי חריף ז"ל, באתר "יד חריף"
* ; 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על מבנה חדר האוכל בקיבוץ אשדות יעקב איחוד שתכנן משה חריף, באתר 'חלון אחורי', 24 בפברואר 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי איחוד הקבוצות והקיבוצים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:בוגרי התנועה המאוחדת
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:צרעה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בצרעה
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ג' (ירושלים)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
בוטולף הקדוש

**בוטולף** (באנגלית: **Botolph, Botulph** או **Botulf**; מת בשנת 680 לערך) היה אב מנזר וקדוש באנגליה. בוטולף הוא הקדוש המגן של העוסקים בחקלאות: חקלאים, חוואים, מגדלי בעלי חיים. יום חגו נחגג באזורים שונים של הממלכה המאוחדת בימים שונים: 17 ביוני באנגליה ו-25 ביוני בסקוטלנד; והוא נחשב לקדוש הן בכנסייה הקתולית והן בכנסייה האנגליקנית.

לא ידוע הרבה על חייו, ומרבית המידע מגיע מכרוניקות שנכתבו על ידי נזיר בשם פולקרד כ-400 שנים לאחר מותו. הכרוניקה האנגלו-סקסית טוענת כי בשנת 653, פנדה (מלך מרסיה) התיר למיסיונרים נוצרים להיכנס לממלכה; מלך מזרח אנגליה אנה נהרג ובוטולף החל בבניית כנסייה במקום ששמו "איקנהו" (Ikanho). לא ברור לחלוטין היכן נמצא המקום (שמשמעות שמו היא "גבעת השור") וקיימות כמה סברות: ייתכן והמקום הוא בדרום לינקולנשייר, שבו חיו חלק מן המתנצרים; אך סביר יותר כי מדובר באזור בשפך נהר האלדה בסאפוק, שבו - ליק כפר בשם איקן, קיימים שרידי כנסייה על גבעה מבודדת שבה חיו נוצרים חדשים ממרכז אנגליה (מרסיה). תעודה אחרת, על תולדות חייו של קולפרית הקדוש, שנכתבו בערך בתקופתו של בדה ונרביליס, תיאר אב מנזר במזרח אנגליה בשם בוטולפוס, "איש מלומד בעל קורות חיים מרשימות, מלא חסד רוח הקודש". לינקולנשייר לא הייתה חלק ממזרח אנגליה, אבל איקן היה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אבות מנזרים
קטגוריה:קדושים נוצרים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:נפטרים ב-680
בנימין שחור

**בנימין נטע שחור** (28 במאי 1916 – 26 בנובמבר 1979) היה איש ציבור ישראלי ממייסדי תנועת בני עקיבא ומראשי הפועל המזרחי, כיהן כחבר הכנסת וכסגן שר הדתות מטעם מפד"ל.

## ביוגרפיה
שחור נולד בירושלים בשנת 1916 לרב משה לייב שחור ולשרה, בתו של דב ימיני ממייסדי פתח תקווה.

בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, ואחר כך היה פעיל בייסוד תנועת בני עקיבא, ובשנת תרצ"ה התמנה לחבר ההנהלה הארצית של התנועה, בה פעל בתפקיד מרכזי במשך כעשר שנים. בשנת 1939 היה בין מייסדי ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה יחד עם הרב משה צבי נריה.

שנים רבות ניהל את עיתון "הצופה", מייסודה של תנועת המזרחי, ארגן את המיזוג בין "המזרחי" ל"הפועל המזרחי" ל"חזית דתית לאומית מאוחדת" שהפכה בהמשך למפד"ל, ולאחר מכן מונה למזכ"ל המפד"ל וכונה "האיש החזק" במפד"ל וב"סיעה המרכזית" שבה (סיעתו של השר משה חיים שפירא). היה יושב ראש מטה הבחירות של המפד"ל מהבחירות לכנסת ה3 ועד הבחירות לכנסת ה6, במשך תקופה זו זכתה המפלגה ב־11–12 מנדטים.

בשנים 1959–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפד"ל והיה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת הפנים, ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות. כיהן כסגנו של שר הדתות הרב זרח ורהפטיג בממשלה ה-13 וה-14 (1966–1969).

היה מעורב בחיזוק שירותי הדת והרבנות המקומית בארץ ובפרט ברבנות הראשית לישראל. ב-1960 לאחר פטירתו של הרב הרצוג נאבק בניסיונות מפא"י ובן-גוריון לבטל את מעמדה הרשמי של הרבנות הראשית, מאוחר יותר היה בין הדוחפים להתמנותו של הרב שלמה גורן לרב ראשי. ובין האחראים על שיקום המקומות הקדושים בירושלים, יהודה ושומרון אחרי מלחמת ששת הימים.

## חיים אישיים
ילדיו:

* הרב אפרים יונה - מראשוני הר"מים בישיבת הר עציון, שימש כראש ישיבה בישיבת ההסדר קריית שמונה, ור"מ במכון מאיר. אלמנתו הרבנית אסתר נישאה לרב דוב ליאור.
* ד"ר דב - אביו של אורי שנרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט.
* הרב זאב - שימש כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים.

## הנצחה
בית הכנסת הראשון שהוקם לאחר האכלוס ביישוב העירוני אפרת שבגוש עציון נקרא "נטע בנימין" על שמו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:סגל הצופה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת שחור
קטגוריה:סגני שרי הדתות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
באב חוטה

**באב חוטה** (בערבית: **باب حطة**) היא שכונה ברובע המוסלמי, באזור הצפון־מזרחי של העיר העתיקה בירושלים, הגובלת במתחם הר הבית במזרח ובשער הפרחים במערב.
השכונה קרויה על שם אחד מהשערים הצפוניים של הר הבית, בעל שם זהה.

השכונה נחשבת לאחד האזורים העניים ביותר של ירושלים. בשכונה גרים בעיקר צוענים, בראשות המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים.
## התיישבות יהודית במאה ה-19
באזור זה היו שני ניסיונות התיישבות של יהודים במהלך המאה ה-19. בראשית המאה, עם חידושה של העדה האשכנזית בירושלים, התגוררו רוב האשכנזים ברובע זה ואף רכשו בו בתים וחצרות. למרות זאת, הם לא הצליחו להתבסס במקום ובמשך הזמן עברו רובם לאזור הרובע היהודי בו שכנה העדה הספרדית הוותיקה.

במחצית השנייה של המאה ה-19, בעקבות הגידול באוכלוסייה היהודית ומצוקת הדיור ברובע היהודי, החל תהליך היציאה מהחומות וחיפוש אזורי מגורים חדשים בתוך חומות העיר העתיקה. ניסיון ההתרחבות הראשון בתוך החומות נעשה בשנת 1886 באזור באב אל חוטה על ידי ראשי הכוללים. לשם כך נרכש מגרש רחב ומספר חצרות עתיקות במטרה להרוס את המבנים העתיקים ולבנות במקומם שכונה חדשה, אולם בשל הפרעות שונות גם ניסיון זה נכשל. ב-1891 דיווח אברהם לונץ: "ברובע העיר הזה הכולל כל גבעת בצעיתא הישנה, יושבים מושלמנים מדלת העם במספר מעט, ורובו מלא חורבות ומקומות פנויים, מאחינו יושבים בו אך כעשרים משפחה, מרביתם בחצר אחוזת כולל ורשה".

עקב תנאי המחיה הקשיים ומצבם הירוד של הבתים עזבו היהודים את השכונה. רק רחל גרין, נשארה במקום כדי לשמור על ההתיישבות היהודית במקום. חוקרי ירושלים פנחס גרייבסקי ושבתי זכריה תיעדו אותה בכתביהם:

.

לאחר פטירתה של רחל גרין ב־1934, פסקה ההתיישבות היהודית במקום.

## התיישבות הצוענים במאה ה-20
בשנת 1920 החלו בני קהילת הצוענים בירושלים להתיישב בבתי השכונה הרעועים, רובם גרו עד אז באוהלים ליד אזור שער מנדלבאום, סמוך לשכונת מאה שערים, זאת באישור שלטונות המנדט הבריטי. על פי עדותו של המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים, אביו שהיה ממנהיגי העדה בירושלים, הצליח להפסיק קטטה שפרצה בין יהודים וערבים, לאחר חתונה צוענית במאהל שמשכה צופים סקרנים רבים. המושל הצבאי הבריטי רונלד סטורס ביקש שיבוא למשרדו למחרת, שיבח אותו על מעשיו, הכיר רשמית בעדה ונתן לו את התואר מוח'תאר.

לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, כמו כל תושבי מזרח ירושלים, הם קיבלו מעמד תושבות, אך לא אזרחות ישראלית.

במשך מאות שנים שמרו בני הקהילה על זהותם הייחודית, לא נישאו לבני זוג שאינם מבני עדתם ושימרו את שפתם הייחודית. אך במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו לנסות להתערות בחברה הפלסטינית, ויתרו על לבושם המסורתי ועל בידול הקהילה. למרות מאציהם הקהילה נשארה ברובה בתחתית הסולם החברתי, והסוציו־אקונומי. נכון לתחילת המאה ה-21, הם עדיין סובלים מדעות קדומות ומשנאת זרים מצד סביבתם.

בשנת 1999 הוקמה עמותת "דומארי" לקידום הצוענים בירושלים, על ידי אמון סלים, פעילה ויוזמת מקרב הקהילה בירושלים. אמון, השלימה לימודים גבוהים במכללה בהר הזיתים, והחליטה לפעול לשינוי מצבם של בני עדתה. העצותה יזמה, בסיוע סניף ירושלים של המרכז לטיפוח יזמות עסקית, קרוסים מקצועיים לבני העדה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרובע המוסלמי
קטגוריה:העיר העתיקה: שכונות
קטגוריה:ירושלים: שכונות
גדר ההפרדה של סאוטה

**גדר ההפרדה של סאוטה** (בספרדית: **Valla de Ceuta**) היא מחסום הפרדה בין מרוקו לבין סאוטה, עיר ספרדית השוכנת לחופה של צפון אפריקה. הגדר נבנתה על ידי ספרד במטרה לעצור הגירה בלתי חוקית והברחות. עלות ההקמה של גדר ההפרדה הייתה 30 מיליון אירו והיא מומנה על ידי האיחוד האירופי. הגדר היא הראשונה מבין שתי גדרות שנבנו בין המובלעות הספרדיות בצפון אפריקה לבין מרוקו.

מחסום ההפרדה מורכב משתי גדרות תיל מקבילות שגובהן 6 מטרים, מצופות תלתלית. בין הגדרות עובר כביש מערכת המשמש לפטרולים משטרתיים ולגישה של רכבי הצלה במקרה הצורך. לאורך הגדרות מפוזרות נקודות תצפית קבועות. כבלים תת-קרקעיים מחברים זרקורים, חיישני תנועה וקול ומצלמות וידאו לחדר פיקוד מרכזי.

מרוקו התנגדה לבניית הגדר שכן היא איננה מכירה בריבונות הספרדית בסאוטה.

## ראו גם
* גדר ההפרדה של מלייה

## קישורים חיצוניים

* תמונת גדר ההפרדה, מתוך אתר Queen's University, Belfast, CIBR
* גם אירופה בונה גדר הפרדה, מאת צ'ב מ. קמרר, באתר "אתגר"

סאוטה
קטגוריה:הגירה בלתי חוקית
קטגוריה:סאוטה
פנחס שינמן

**פנחס שינמן** (1 ביולי 1912 – 10 באוקטובר 1999) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל וכראש חבר המועצות הדתיות בישראל.

## ביוגרפיה
שינמן נולד בקרקוב שבפולין. בצעירותו היה פעיל בתנועת צעירי מזרחי ומאוחר יותר שימש מזכירה הכללי של תנועת המזרחי וצעירי מזרחי במערב גליציה ובשלזיה. מתוקף תפקיד זה היה חבר בהנהלה הארצית של תורה ועבודה בפולין. היה חבר ועד הקהילות וורשה ושימש ציר בקונגרסים הציוניים. בשנת 1948 עלה לארץ ישראל.

פעילותו התנועתית של שינמן נמשכה בארץ כמזכיר הכללי של הפועל המזרחי, לימים מפד"ל, במחוז תל אביב ויו"ר התנועה בתל אביב. מטעם המפד"ל מונה לראש המועצה הדתית בתל אביב-יפו ונבחר לראש חבר המועצות הדתיות בארץ.

בשנים 1974–1981 כיהן שינמן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל, לאורך הכנסת השמינית והתשיעית. בשתי כהונותיו שימש סגן יושב ראש הכנסת. משנת 1952 שיינמן השתייך לסיעה בראשות יצחק רפאל

עמד בראש בית הכנסת המרכזי בת"א בשדרות סמטס, מקום שבו התגורר, והיה בין יוזמיו ומקימיו והרוח החיה שבו. שימש ראש הגבאים ובעל קורא בתורה במשך למעלה מ-50 שנה ומסר שיעורים רבים במשנה, בגמרא ובענייני דיומא, והכול בהתנדבות מלאה. היה יקיר העיר ת"א בשנת 1989 תשמ"ט.

## חיים אישיים
רעייתו שושנה (ראצה) שינמן (לבית פרנקל) אף היא הייתה ילידת קרקוב שבפולין, עברה עימו את מאורעות השואה, אף היא הייתה פעילה שלא על מנת לקבל פרס, הייתה חברת הנהלת תנועת הנשים "אמונה" שנקראה אז, ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ויקירת התנועה. ייסדה והקימה את בית הספר הדתי "מירון" בצפון ת"א. קדם לכך גן דתי שהקימה בשכונת מגוריהם. שושנה שינמן שימשה בבית הספר כיו"ר ועד ההורים.

כמו כן, ארגנה מתן שיעורי תורה לנשים בבית הכנסת המרכזי ברחוב סמאטס, שבעלה היה ממייסדיו.

דאגה לגייס את הנדבן צ'ארלס קלור מאנגליה לסייע בבניית בית הכנסת סמאטס ותרם לבניית בית לתנועת הנוער בני עקיבא, סניף צפון, על שפת הירקון בת"א. שני מקומות אלו, קיימים ופעילים עד היום-בהחלט בזכותם.

בתו צביה נישאה לרב יוסף אפרתי. בת נוספת שלו היא המחנכת והעיתונאית אסתר וסרלאוף. בת נוספת היא לאה אטינגר הנשואה לאברהם, מורה ברעננה.

## הנצחה
שמו מונצח ברחוב של מתחם המגורים היוקרתי "אביב בגימל" בשכונת רמת אביב ג' .

## לקריאה נוספת
* משה קרונה, ר' פנחס שינמן – פרנס הציבור, בתוך: **אישים וניחוחים: מגיד שיחות**, ת"א: מורשת, 1991, עמ' 286–298.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:זוכי פרס הרב אונטרמן
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1989
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמינית
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת התשיעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
סידריט

שמאל|ממוזער|280px|סידריט מהרי הסודטים מפולין
**סידריט** הוא מינרל קרבונטי הבנוי מברזל (Fe) ופחמה (קרבונט CO3). שמו של המינרל נקבע בשנת 1845 ומקורו מיוונית σίδηρος ("סִידְרוֹס" – ברזל), בהתייחס להרכבו הכימי. הסידריט הוא מקור חשוב להפקת ברזל, מכיוון שהוא מכיל 48% ברזל והוא אינו מכיל גופרית או זרחן. הן מגנזיום והן מנגן מחליפים את הברזל לעיתים קרובות. לכן הסידריט יוצר שורה איזומורפית עם רודוכרוזיט (MnCO3 - פחמת המנגן) וגם עם מגנזיט (MgCO3 - פחמת המגנזיום). הכלל הוא שאם מעל ל-50% מיוני המתכת במינרל הם ברזל, המינרל יקרא סידריט. יש הנוהגים לקרוא גם לסוגי הביניים בשמות, אם כי חלוקה זו איננה מקובלת על כולם:
***אוליגוניט** (Oligonite) - סידריט עשיר במנגן.
***מנגנסידריט** (Mangansiderite) - רודוכרוזיט עשיר בברזל.
***מגניוסידריט** (Magniosiderite) או **סידרופלסיט** (Sideroplesite) - סידריט עשיר במגנזיום.
***ברונריט** (Breunnerite) – מגנזיט עשיר בברזל.
סוגים נוספים של יסודות היכולים להחליף את הברזל כוללים סידן, אבץ וקובלט.

צורת הגבישים של הסידריט היא מעוינון שפאותיו הן בדרך כלל קמורות ומקווקוות, ובמקרים נדירים מאוד - סקלנוהדרון. ניתן למצוא את המינרל גם בגושים. צבע המינרל משתנה מצהוב לחום כהה או שחור. הגוון האחרון מקורו בנוכחות של מנגן. סוג של סידריט בצורת כדוריות קטנות קרוי ספרוסידריט (sphaerosiderite).

את הסידריט מוצאים:
*כמינרל טפל עיקרי בעורקים הידרותרמיים יחד עם בריט, פלואוריט, גלנה ומינרלים אחרים.
*בשכבות של סלעי משקע. הסידריט נוצר בשלב הדיאגנזה (כלל התהליכים הכימיים המתרחשים אחרי ההשקעה, לפני ההתקשות, במהלכה ואחריה) בצפחות ובאבני חול. בסלעי משקע נוצר הסידריט בדרך כלל בעומק רדוד והרכבו הכימי קשור לעיתים קרובות לסביבת ההשקעה של המשקעים שמסביבו שהיא ענייה בחמצן ובעלת pH נמוך.
*כמסה של גבישים בסלעים מותמרים של סלעי משקע.
*בפגמטיטים, למשל פגמטיטים של סיאניט נפליני.

סידריט עובר התמרה בקלות לתחמוצות ברזל. גתיט, סוג מינרל חום, מחליף לעיתים קרובות את הסידריט. המינרל לימוניט מחליף את הסידריט תוך שמירה על צורת הגבישים המעוינת, תופעה המכונה פסאודומורפיזם. במכרות הפחם הפתוחים של מזרח אילינוי ומערב אינדיאנה נתגלו נודולות (גופים סלעיים הנתונים בתוך סלע שהרכבו אחר) של סידריט העשירות במאובנים של פלורה ופאונה.

את הסידריט מוצאים בהרי הרץ בגרמניה, בשטיריה שבאוסטריה, בקורנוול שבאנגליה (בעיקר בדבון ובטוויסטוק), בפורטוגל, בבוליביה, במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל, לורן בצרפת, בוהמיה בצ'כיה, בניו סאות' ויילס באוסטרליה במדינות ניו ג'רזי, קליפורניה, ויסקונסין וקונטיקט בארצות הברית, ובקנדה, בטריטוריה של יוקון ובהר סנט-אילר שבקוויבק שם התגלו דגימות יפות במיוחד.

סידריט הוא גם מונח מיושן למטאוריט המורכב בעיקר מברזל וניקל.

## קישורים חיצוניים

* אתר Mindat
* אתר Webmineral
* אתר Mineral galleries
* אתר minerals.net
* 

קטגוריה:מינרלי ברזל
קטגוריה:מינרלים קרבונטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מווסתי חומציות
קטגוריה:תוספי מזון
לרנד הנד

שמאל|ממוזער|220px|לרנד הנד, 1924
**בילינגס לרנד הנד** (באנגלית: **Billings Learned Hand**;
27 בינואר 1872 – 18 באוגוסט 1961) היה שופט אמריקני. הוא נודע בשל גישתו הליברלית לחופש הביטוי ובשל השימוש שלו בכלכלה כדי לבחון שאלות משפטיות, בייחוד בתחום דיני הנזיקין. הנד כיהן בבית המשפט הפדרלי השני לערעורים. הוא נחשב למשפטן האמריקני הדגול ביותר שמעולם לא ישב בבית המשפט העליון.

## שנותיו הראשונות
לרנד הנד נולד ב-27 בינואר 1872 באולבני שבמדינת ניו יורק.

## השכלה

## בבית המשפט המחוזי
הנד מונה לבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הדרומי של ניו יורק, בשנת 1909, על ידי הנשיא ויליאם טאפט.

## בבית המשפט לערעורים
בשנת 1924 מונה הנד לבית המשפט לערעורים על ידי נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.

הנד היה מהראשונים אשר ביטאו קביעה משפטית על ידי נוסחה מתמטית: בפסק דין *United States v. Carroll Towing Co.*, 59 F.2d 169, הוא פיתח את נוסחת הנד, על פיה נתבע יחשב רשלן כאשר עלות אמצעי הזהירות שניתן היה לנקוט לשם מניעת הנזק (B) נמוכה מעלות הנזק (L), בהתחשב בהסתברות התרחשותו (P). כלומר, אם B קטן מ-L כפול P, הנתבע יחשב רשלן שכן יכול היה למנוע את הנזק במחיר נמוך יותר מאשר הירידה ברווחה המצרפית הכוללת.

בן דודו אוגוסטוס הנד היה גם הוא שופט ידוע, ושירת לצד לרנד הנד בבית המשפט השני לערעורים. פרופסור רונלד דבורקין שימש כמתמחה של הנד.

## נאום "רוח החירות"
הנד לא היה מוכר בציבוריות האמריקאית, אבל נאום קצר שנשא בשנת 1944, נחקק עמוק בתודעת הציבור האמריקאי. ביום החוקה האמריקאית שבאותם ימים כונה "יום אני אמריקאי", 21 במאי 1944, הוא נשא נאום לכמעט מיליון וחצי אנשים בסנטרל פארק, בניו יורק. הוא פתח בכך שכל האמריקאים הם צאצאי מהגרים שהגיעו לארצות הברית של אמריקה בחיפוש אחר חירות. הוא המשיך לקטע שצוטט מאז פעמים רבות, ואף צוטט על ידי חבר בית הנבחרים ג'ון פ' קנדי שמאוחר יותר נבחר לנשיא ארצות הברית."החירות שוכנת בלבבות גברים ונשים, כשהיא מתה שם - אף חוקה, אף חוק ואף בית משפט לא יוכלו להציל אותה. אולם כאשר היא שוכנת בלבבותיהם היא לא זקוקה לאף חוקה, חוק או בית משפט שיגן עליה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:אולבני: אישים
קטגוריה:שופטי בית המשפט הפדרלי השני לערעורים של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1872
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
חנא חדד

**חנא חדד** (בערבית: **حنا حداد**; 19 באפריל 1919 – 5 באוקטובר 2020) היה איש ציבור ערבי-ישראלי. שירת במשטרת ישראל והגיע לדרגת סגן ניצב. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-13 והיה סגן יושב ראש הכנסת, ועוזר שר המשטרה.

## ביוגרפיה
### במשטרת ישראל
חדד עמד בראש הצח"מ (צוות חקירה מיוחד) הראשון שחקר את הרצחה של רחל הלר. חקר את יורם ביכונסקי כחשוד ברצח.

פרשת רצח ידועה נוספת שחדד פענח הייתה רצח חיים אפרג'ן בתחילת שנות השבעים. אפרג'ן היה סרסור ודמות בולטת בעולם התחתון של חיפה. הוא נקלע לסכסוך עם עבריין אחר, ראובן וגנר, בעניין העסקתה של פרוצה. לאחר שווגנר ניצל היעדרות של אפרג'ן על מנת לתפוס בעלות על היצאנית, תבע אפרג'ן ממנו פיצויים בסכום 20,000 ל"י. וגנר שכר את שירותיהם של אבוטבול, מזרחי ועבאס על מנת להיפטר מאפרג'ן. אלה העלו בתואנה תמימה את אפרג'ן למכוניתם, שם הכו אותו עד מוות. את גופתו השליכו במחצבה נטושה בכרמל ושרפו אותה על מנת להקשות על זיהויה. גופה מפוחמת זו הייתה נקודת המוצא היחידה של חדד, שנתמנה לחקור בפרשה. אחרי שהתגבר על בעיית הזיהוי בתוך מספר ימים, נוכח חדד כי הוא ניצב בפני חומה אטומה של שתיקה. אנשי העולם התחתון סירבו לשתף פעולה עם המשטרה, והחקירה נכנסה למבוא סתום. חדד הקים צוות של 11 חוקרים, אשר פשטו על מקומות הבילוי והעסקים של העולם התחתון החיפאי בניסיון לדובב את חבריו, אולם ללא הועיל. חדד הפנה את מאמצי הצוות לכיוונן של היצאניות החיפאיות, ואלו החלו לחקור אותן בזו אחר זו. לאחר חודש של פעילות מאומצת, הצליח חדד למצוא את קצה החוט הראשון, ולאחריו הגיע עד מהרה למוציאים להורג של אפרג'ן. הוא עצר את הרוצחים ואת שולחם ועימת אותם זה כנגד זה. בשכנועיו של חדד ניאות אחד הרוצחים לשמש עד מדינה, והפליל את כל חבריו. בית המשפט גזר על כל הנאשמים מאסר עולם.

אחיינו של חדד הוא החוקר הפרטי סגן-ניצב בדימוס סוהיל חדאד. בנו הוא סגן-ניצב בדימוס זאהי חדאד, ואחיינו עורך הדין יוסף חדאד.

### בכנסת
לאחר צאתו לגמלאות, החל להיות פעיל בפוליטיקה. לקראת הבחירות לכנסת העשירית התמודד בראשות רשימה עצמאית שנקראה "רשימת האחווה הערבית", שקיבלה כ-8,000 קולות, שהם 0.4 מהקולות (אחוז החסימה עמד אז על 1%), והרשימה כשלה לעבור את אחוז החסימה. היה חבר משלחת ישראל באו"ם בשנת 1988 והיה עוזרו של שר המשטרה. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה, החל מ-5 ביולי 1995, והיה חבר בוועדת חינוך ותרבות ובוועדת הפנים והגנת הסביבה בנוסף כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.

חדד נפטר בטורעאן ב-5 באוקטובר 2020. הוא השני מבין חברי הכנסת לדורותיהם שהאריך ימים מעבר לגיל 100 (הראשון היה יושב ראש הכנסת לשעבר יצחק ברמן).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:עובדי המשרד לביטחון הפנים
קטגוריה:שוטרים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:טורעאן: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
אברהם כץ

**אברהם כץ** (7 בדצמבר 1931 – 13 באוגוסט 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בין השנים 1969–1981; חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויו"ר ארגון המורים העל-יסודיים.

## חייו
כץ נולד בשנת 1931 בנס ציונה. בסיום לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה, הצטרף לשורות הפלמ"ח ולחם במסגרת חטיבת הראל במלחמת העצמאות.

למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון ולתואר שני בספרות, כלכלה וגאוגרפיה. בשנים 1950–1955 היה חבר ועד הסטודנטים של האוניברסיטה. בתקופה זו הוסמך להוראה בבתי ספר תיכוניים.

פעילותו הציבורית החלה בשנת 1955 כפעיל במפלגת הציונים הכלליים ושולבה עם פעילותו המקצועית, בהיותו דובר וחבר ההנהלה של ארגון המורים התיכוניים. בשנים 1962–1969 כיהן כיו"ר ארגון המורים העל-יסודיים. במקביל לכך מונה לשורת תפקידים אקדמיים וממלכתיים: חבר מליאת רשות השידור (1964–1970), חבר נשיאות ועדת התיאום של ארגונים אקדמאים (1965) ומנהל בית הספר של משרד החינוך להשתלמות עובדי הוראה בכירים (1968–1969).

בשנים 1969–1981 כיהן כץ כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בשלוש כנסות רצופות. בכנסת השמינית כיהן כיו"ר ועדת החינוך והתרבות. כמו כן היה חבר במהלך שנות כהונתו בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכנסת.

בתקופת כהונתו בכנסת נבחר חבר כנסת נוסף (מהמערך) בשם אברהם כץ, וכדי להבדיל בין השניים הוסיף חבר הכנסת החדש לשם משפחתו את המילה 'עוז' (אברהם כ"ץ-עוז).

במקביל לכהונתו בכנסת שימש בשנים 1970–1977 כמרצה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן מונה, בשנים 1978–1986, לחבר הנהלת הסוכנות היהודית, ממלא מקום יו"ר ההנהלה וראש מחלקת הנוער והחלוץ בהסתדרות הציונית.

אברהם כץ התחתן עם הדסה ציפורה רייכמן להם נולדו שלושה ילדים, חמוטל, יהודה(כצלה) ושחר. נפטר כתוצאה מהתקף לב בעת ששהה בניירובי, קניה, ב-13 באוגוסט שנת 1986, והובא למנוחות בבית העלמין בנס ציונה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:פעילי המפלגה הליברלית
קטגוריה:נס ציונה: אישים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: גאוגרפיה וסביבת האדם
קטגוריה:חברי הנהלת הסוכנות היהודית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי מליאת רשות השידור
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:פעילי ארגון המורים
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:אישים הקבורים בנס ציונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
אמא, לא הרגתי את הבת שלך

**אמא, לא הרגתי את הבת שלך** הוא סרט תיעודי של אורנה בן דור, המביא את סיפורם של ליאור ויובל, שני טרנסג'נדרים מנקבה לזכר (F2M). הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2007, והשתתף בתחרות וולג'ין.

זהו אחד הסרטים הישראלים הראשונים העוסקים בסיפורם של טרנסג'נדרים FTM (female to male). ליאור, שנמצא בתחילת התהליך, מתמודד עם השינויים הפיזיים והיציאה מהארון בפני אמו ובני משפחתו. הוא מתחיל בטיפול הורמונלי ובשלב מאוחר יותר אף עובר ניתוח ליצירת חזה גברי. בן זוגו, יובל, מנהל במקביל מאבק משפטי ודורש ממשרד הפנים להכיר בזהותו המגדרית ולרשום "זכר" תחת סעיף המין בתעודת הזהות שלו. את יובל ייצג עורך הדין אביגדור פלדמן.
לצידם מלווה אותם אמו של ליאור, הנדרשת למצוא את הכוחות לחבק את בנה החדש.

הסרט זכה לשבחים רבים, בעיתונות הכתובה והמשודרת. הוא הופק במקור להקרנה בערוץ 10, אולם שידורו נדחה במספר חודשים בעקבות הצלחתו הרבה בהקרנות בסינמטקים ברחבי הארץ. בין היתר, הוקרן הסרט בפסטיבל ראש פינה, בסינמטק תל אביב, חיפה, ירושלים ושדרות. לבסוף הוקרן הסרט בערוץ 10 באמצע חודש אפריל 2008.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* ביקורת על השידור בערוץ 10 - אתר "פרשן"

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:טרנסג'נדר בקולנוע
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2007
מונרו (קרוליינה הצפונית)

**מונרו** (באנגלית: **Monroe**) היא עיר במחוז יוניון, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית. אוכלוסייתה מונה 26,228 איש לפי מפקד אוכלוסין 2000. מונרו ממוקמת בלב מחוז יוניון. נמל התעופה האזורי של מונרו ממוקם כ-5 ק"מ צפונית-מערבית למונרו.

## גאוגרפיה
לפי משרד מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שטחה הכולל של העיר הוא 64.4 קמ"ר, שמתוכה כ-63.6 קמ"ר זה שטח יבשתי וכ-0.7 קמ"ר (שזה 1.13% משטח העיר) שטח ימי.

## דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 מספר האנשים שבעיר הוא 26,228, ישנם 9,029 משקי בית ו-6,392 משפחות הגרות בעיר. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 412.2 לכל קמ"ר. במפקד היו 9,621 יחידות של בתים בממוצע צפיפות של 151.2 יחידות לכל קמ"ר. הגזעים בעיר בזמן המפקד חולקו כך 60.12% לבנים, 27.78% אפרו אמריקאים, 0.65% אסייתים, 0.44% אינדיאנים, 0.03% מהאיים מהאוקיינוס השקט, 9.37% מסוגים אחרים ו-1.60% מעוד 2 אחרים. היספנים ולטינים היוו כ-21.39% מהאוכלוסייה.

אוכלוסיית העיר הייתה בנויה מ-26.9% של אנשים מתחת לגיל 18, 11.6% היו בני 18 עד 24, 32.6% היו בני 25 עד 44, 18.0% היו בני 45 עד 64 ו-10.8% בני 65 ומעלה. הגיל הממוצע היה 31 שנים. על כל 100 נשים היו 102.5 גברים ועל כל 100 נשים מעל לגיל 18 היו 101.1 גברים מתחת לגיל 18.

ההכנסה הממוצעת של משקי הבית הייתה $40,457 וההכנסה הממוצעת למשפחה הייתה $44,953. ההכנסה הממוצעת של הגברים הייתה $30,265 ולעומת זאת ההכנסה הממוצעת של הנשים הייתה $22,889. ההכנסה הממוצעת לבן אדם כולל ילדים הייתה $17,970. 11.7% מהמשפחות ו-17.2% מהאוכלוסייה בעיר היו מתחת לקו העוני, כולל 28.7% מתחת לגיל 18 ו-12.8% מעל גיל 65.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרוליינה הצפונית: ערים
קטגוריה:ג'יימס מונרו
קטגוריה:יישובים, מחוזות ומדינות הנקראים על שם נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1843