open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יהודה ברוס

**יהודה ברוס** (1951 – מרץ 2026) היה איש ציבור שכיהן כראש עיריית יבנה בשנים 1987–1998.

## ביוגרפיה
יהודה ברוס נולד במרוקו ועלה לארץ ב-1963 במסגרת עליית הנוער. למד בבית הספר למחוננים ליפשיץ בירושלים, ובהמשך סיים תואר ראשון בלשון, חינוך, תנ"ך ומדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, והיה בעל תואר מורה מוסמך בכיר מהמכללה להכשרת אקדמאים להוראה בגבעתיים.

ברוס החל את דרכו בשירות הציבורי המקומי בשנת 1975 כאשר שימש כמנהל בפרויקט הרווחה החינוכית ביבנה ובתפקיד מנהל מרכז נוער. בשנת 1977 נבחר לראשונה כחבר מועצת יבנה.

בשנת 1987 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקיד זה עד 1998.

בשנת 2022 חנכה עיריית יבנה את המרכז הקהילתי נאות שמיר על שמו.

נפטר במרץ 2026 והובא למנוחות בבית הקברות ביבנה.

### חיים אישיים
ברוס היה נשוי למזל ואב לשישה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* אופיר למב, אבל ביבנה: ראש העיר לשעבר יהודה ברוס ז"ל הלך לעולמו, באתר יבנה נט, 6 במרץ 2026

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ראשי עיריית יבנה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026
דדלוס ואיקרוס (שארל לה ברן)

**דדלוס ואיקרוס** הוא ציור מאת שארל לה ברן, שנוצר בתקופה המוקדמת של חייו האמנותיים של האמן, במהלך שהותו באיטליה. היצירה מתבססת על סיפור מן היצירה מטמורפוזות מאת אובידיוס (ספר ח’, שורות 183–235), ומתארת את ניסיונם של דדלוס ובנו איקרוס להימלט ממאסר באמצעות כנפיים מעשה ידי אדם.

## תיאור היצירה

הקומפוזיציה מציגה את דמותו של דדלוס ואת דמותו של בנו איקרוס, כשהם מותאמים בקפידה לחלל הציורי. הדמויות מתוארות בפרספקטיבה מורכבת של אקצרה, היוצרת תחושת תנועה ודינמיות. תנוחות הגוף מחזקות את הדרמה של הסצנה ומדגישות את המתח שבין הדמויות לבין הסביבה שבה הן נתונות.

העיבוד הצבעוני כולל ניגודים חדים בין גוונים קרים וחמים. שמי הרקע מתוארים בגוון ירקרק־כחלחל קר, המעיד על מזג אוויר סוער, בעוד הבדים העוטפים את הדמויות צבועים בגוונים חמים של חום־זהוב. צבעי הבדים מטילים השתקפויות על גופו הלבן של איקרוס ותורמים לאפקט החזותי של הסצנה.

## פרשנות

הנושא הדרמטי של היצירה מטופל בריאליזם מודגש ובדגשים חזקים של אור וצל, היוצרים קונטרסטים חדים ומעצימים את המטען הרגשי של הסצנה. המידול העוצמתי של הדמויות והאופן שבו האור מעצב את נפחן מעידים על עיסוקו המעמיק של לה ברן ביצירותיו של קאראווג'ו ובמסורת האמנותית של אמני האקדמיה הבולונזית.

הטיפול הריאליסטי בנושא המיתולוגי והבחירה להדגיש את הדרמה האנושית משקפים את העניין של האמן בהבעה רגשית ובכוחו של המודל האנושי לשאת משמעות נרטיבית ופסיכולוגית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:ציורים המבוססים על מטמורפוזות
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
נעמה גולומב

**נעמה גולומב** (נולדה ב-15 במרץ 1951 בתל אביב) היא מאיירת ישראלית.

## ביוגרפיה
נעמה גולומב היא בת להורים פלמ"חניקים ילידי תל אביב. כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לרמת השרון, שם גדלה. היא למדה בתיכון לאומנות ויצו צרפת בגבעתיים. נישאה ועברה לשיכון המזרח בראשון לציון. גולומב היא אמא ל-3 ילדים.

## קריירה
ממוזער|כמו פרח
גולומב איירה למעלה מ-50 ספרים. הספר הראשון שאיירה, "כמו פרח" - ספר איורים שאינו כולל טקסט, יצא לאור ב-1982.

בעקבות פרסום הספר "כמו פרח", פנתה מיכל סנונית אל גולומב כדי שתאייר את הספר "ציפור הנפש" שכתבה. המהדורה הראשונה של "ציפור הנפש" יצאה לאור בשנת 1984, ומאז יצא הספר במהדורות רבות. הספר תורגם לשפות רבות ויצא לאור בעברית, אנגלית, איטלקית, ערבית, רוסית, גרמנית עם איורים של נעמה גולומב. כשהגיע הספר באנגלית למיליון עותקים, יצאה לאור מהדורה מהודרת. מ-1996–2004 הרצתה באומנות לעם. בשנים 2016-2023 היתה פעילה בפורום "קפה סביבה" בראשון לציון.

## ספרים שאיירה
### הספרים הבולטים שאיירה
*"ורד הקיפודה", בהוצאת ספרית הפועלים, נכתב על ידי שלומית דותן ב-2006 נבחר בין חמשת הספרים האהובים במשך שנתיים במצעד הספרים.
*"השלקט" בהוצאת ספרית הפועלים והקיבוץ המאוחד, נכתב על ידי יורם עבר הדני. יצא לאור ב-1988 וב-2025 יצא לאור בסדרת "פיג'מה".
* "101 חרוזי לילה טוב" מאת סמדר שיר בהוצאת ידיעות אחרונות 1994.
* "שוק המראות הקטנות" מאת שלומית כהן אסיף בהוצאת הקיבוץ המאוחד 1999.
* "רחוף בכחל" מאת חני אבנית
* ציפור הנפש מאת מיכל סנונית, הוצאה לאור בשיתוף אל-עז, 1985.

### ספרים נוספים
(רשימה חלקית)
* **כמו פרח**, נעמה גולומב, הוצאת כנרת, 1982
* **פטיפון בטיפת הטל**, משה גרנות, איירה נעמה גולומב, כנרת, 1983
* **איילת השחר**, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, כתר, 1987
* **אדם והפרח**, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, כתר, 1987
* **על כדורים גדולים וקטנים**, דרור זיו, איירה נעמה גולומב, מסדה 1988 יצא לאור בשלוש מהדורות
* **דרך הלב**, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, זמורה ביתן, 1988
* **בצוותא: מדריך להוראת הדמוקרטיה**, אוקי מרושק, איירה נעמה גולומב, כנרת, 1988
* **כל כך רציתי אח**, ריקה ברקוביץ, איירה נעמה גולומב, רכגולד חברה בע"מ 1988
* **איך מציירים ציפור**, שלומית דותן, איירה נעמה גולומב, ספרית פועלים 2002
* **אבא תהיה אריה טוב,** נתן בירק, עיצוב ואיור נעמה גולומב, נ.ב. ספרים 1999
***בואו נשחק**, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
***דמיון מלך ההמצאות**, ריקה ברקוביץ, איירה נעמה גולומב, בא"ר 1997
***המשפחה שלי**, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
***לילה טוב**, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
***הפכים**, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
***שירה מחפשת אומץ**, ליאור חריש, איירה נעמה גולומב, טלקורפ קומיוניקיישן תשס"ז 2007
***אמא, האם הירח אדם?**, סמדר שיר, איירה נעמה גולומב, משכל ידיעות אחרונות 1995

## קישורים חיצוניים

* השלקט בספריית פיג'מה
* רשימת ספרים שאיירה נעמה גולומב באתר הסיפריה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:ראשון לציון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1951
יחסי בנגלדש – קוריאה הצפונית

**יחסי בנגלדש – קוריאה הצפונית** (בקוריאנית: 방글라데슈–조선민주주의 인민공화국 관계) הם היחסים הדו-צדדיים בין בנגלדש וקוריאה הצפונית.

## היסטוריה
לקוריאה הצפונית הייתה שגרירות מקומית בבנגלדש. שגריר בנגלדש בסין מייצג את בנגלדש גם בקוריאה הצפונית. בשנת 2012, דיפלומט צפון קוריאני נקנס ב-2.5 מיליון טאקה בגין החזקת יין בלתי חוקי. לקוריאה הצפונית יש סניף של רשת המסעדות הלאומית שלה - מסעדת פיונגיאנג, בדאקה. המסעדה מאוישת על ידי אנשי צוות צפון קוריאניים ומגישה מאכלים מהמטבח הצפון קוריאני. במאי 2015, מנהל המסעדה, אזרח צפון קוריאני, נעצר בגין מכירת ויאגרה ואלכוהול בלתי חוקיים מחוץ למסעדה. לאחר פשיטה על המסעדה, עוזר מנהל מודיעין המכס כינה את המסעדה "מרכז של פעילות בלתי חוקית".

במרץ 2015, דיפלומט צפון קוריאני, סון יאנג-נאם, גורש מבנגלדש לאחר שנתפס מנסה להבריח זהב בשווי 1.7 מיליון דולר, שנתפס בשדה התעופה. שגריר צפון קוריאה בבנגלדש התנצל לאחר התקרית.

סימנטק ו-BAE סיסטמס גילו שצפון קוריאה הייתה מעורבת בשוד בנק בבנגלדש ב-2016 באמצעות פריצה למחשבי הבנק. באוגוסט 2016, האן סון איק, המזכיר הראשון של השגרירות הצפון קוריאנית, גורש בגין "פעילות בלתי חוקית". הוא נתפס מבריח סיגריות ומכשירים אלקטרוניים בשווי חצי מיליון דולר. בינואר 2017, רולס-רויס שהאן רכש בבנגלדש נתפס על ידי המכס במדינה.

## כלכלה
בשנת 2002, בנגלדש ייבאה סחורות מצפון קוריאה בשווי 34.8 מיליון דולר, בעוד שצפון קוריאה ייבאה סחורות מבנגלדש בשווי 5.31 מיליון דולר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
נוסחת הקסם (שווייץ)

ממוזער|המועצה הפדרלית של שווייץ, 2025
בפוליטיקה השווייצרית, **נוסחת הקסם** (בגרמנית: **Zauberformel**, בצרפתית: **formule magique**, באיטלקית: **formula magica**, ברומאנש: **furmla magica**) היא נוסחה אריתמטית לחלוקת שבעת המושבים במועצה הפדרלית בין ארבע מפלגות הקואליציה. הנוסחה יושמה לראשונה בשנת 1959. היא העניקה למפלגה הדמוקרטית החופשית, מפלגת העם הדמוקרטית-נוצרית ולמפלגה הסוציאל-דמוקרטית שני מושבים לכל אחת, בעוד שמפלגת העם השווייצרית קיבלה מושב אחד.

הנוסחה אינה דרישה חוקית אלא תוצאה של הסכם בין ארבע המפלגות. לאחר הבחירות הכלליות של 2003, הנוסחה שונתה ומפלגת העם קיבלה מושב נוסף על חשבון הדמוקרטים הנוצרים בעקבות תוצאות הבחירות. בהמשך, עקב שינויים פנימיים במפלגה צומצם כוחה במועצה, אך הוא חזר לעצמו ב-2021.

## חלוקה נוכחית
זהו הרכב המועצה הפדרלית לאחר הבחירות למועצה הפדרלית בשווייץ בשנת 2023.
* המפלגה הליברלית של שווייץ: שני מושבים
* המפלגה הסוציאל-דמוקרטית: שני מושבים
* מפלגת העם השווייצרית: שני מושבים
* מפלגת המרכז: מושב אחד

## ראו גם
* המועצה הפדרלית של שווייץ
* שיטת ג'פרסון

## הערות שוליים

קטגוריה:שווייץ: פוליטיקה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
מישל ברדנקאמפ

**מישל ברדנקאמפ** (באנגלית: **Michele Bredenkamp**) היא קצינה בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, משרתת כראש הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי.

## ביוגרפיה
ברדנקאמפ התגייסה לצבא ארצות הברית ב-1990, לאחר סיום לימודי התואר הראשון ועברה קורס קציני מודיעין. שירתה כקצינת המודיעין של הדיוויזיה המוטסת ה-101, מפקדת פלגת המטרות של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, ומפקדת בריגדת המודיעין הצבאי ה-704. כמו כן שירתה כקצינת מודיעין בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי ובדיוויזיה המוטסת ה-82. ב-2018 מונתה לסגנית ראש אגף מודיעין במטות המשולבים, ב-2020 מונתה לקצינת המודיעין של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.

ב-2021 מונתה למפקדת פיקוד המודיעין והאבטחה וב-2023 ליועצת צבאית לראש המודיעין הלאומי. מנובמבר 2025 מכהנת כראש הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי.

ברדנקאמפ בוגרת תואר ראשון במדע המדינה ממכללת ספרינג היל הישועית באלבמה, בעלת תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ותואר שני ממכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית. היא שימשה כעמיתה במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. היא נשואה לטרבור ברדנקאמפ, מייג'ור גנרל בצבא.
## קישורים חיצוניים

*ביוגרפיה, באתר הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי

## הערות שוליים

מעוטרי מדליית השירות המצוין
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה
קטגוריה:קצינות בכירות בצבא ארצות הברית
קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
פולבה

**פולאבים** (בפולנית: Puławianie, frakcja puławska; הידועים גם כסיעת הפולאבים) – הייתה אחת משתי הסיעות הבלתי פורמליות (הסיעה הנגדית הייתה ה"נאטולינים") שהתחרו על השלטון בהנהגת מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (PZPR) בשנים 1955–1956.

השם מגיע מקומפלקס של בתי דירות מודרניסטיים ברחוב פולאבסקה 24 ו-26 בוורשה, שלאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו בהם בעיקר בכירי המפלגה הקומוניסטית הפולנית, שם התגוררו חלק מתומכי סיעה זו.

הפולבסקים היו הפלג המתון יותר מבין שני הפלגים המתחרים וכללו יהודים רבים, בעיקר כי הסיעה הנאטולינית הסטאליניסטית הייתה אנטישמית. ולכן יהודים נמנעו מלהצטרף אליה.

לאחר מותו של בולסלאב ביירוט ב-1956 היה מאבק בין שני הפלגים הקומוניסטיים, במרץ 1956 נבחר אדווארד אוחאב למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית וכיהן בתפקיד זה בין 20 במרץ ל-21 באוקטובר 1956, בתקופה זו שכך המאבק בין שני הפלגים.

לאחר המליאה השמינית של הוועד המרכזי של ה-PZPR, באוקטובר 1956, ספגו הנאטולינים מפלה כאשר המזכיר הראשון של ה-PZPR, ולדיסלב גומולקה, בחר בפולבים.

שני הפלגים, הנאטולין והפולבים, נעלמו מהזירה הפוליטית בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית הפולנית
הצדק והנקמה האלוהית רודפים אחר הפשע

**הצדק והנקמה האלוהית רודפים אחר הפשע** (בצרפתית: **La Justice et la Vengeance divine poursuivant le Crime**) הוא ציור שמן על בד מאת פייר־פול פרודון, שהושלם בשנת 1808. היצירה נוצרה בעקבות הזמנה משנת 1804 מאת ניקולא פירושו, פרפקט מחוז הסן, ונועדה לקשט את אולם בית הדין הפלילי בארמון המשפט בפריז. הציור שמור כיום באוסף מוזיאון הלובר.

## תיאור היצירה
הסצנה מתרחשת בלילה, בנוף סלעי ופראי, ומציגה מרדף אלגורי אחר דמות הפשע. הפושע מתואר כשהוא אוחז בסכין לאחר שביצע רצח, בעוד הקורבן, צעיר, שרוע מת על הקרקע. מעליהם, באוויר, מופיעות שתי דמויות נשיות אלגוריות: תמיס, המייצגת את הצדק, ונמסיס, המגלמת את הנקמה האלוהית. נמסיס נראית כשהיא נושאת לפיד, ואילו הצדק מתואר בדמות חמורה ונוקשה, אוחזת בחרב ובמאזני משפט מקופלים, כסמל לכך שהדין כבר נגזר.

## הקומפוזיציה והאור

הציור מתואר כמרדף עונשי בנוף סלעי, מעין ציד אדם, כאשר שמים קרועים בעננים שחורים נפתחים לאור ירח בהיר. לתאורה תפקיד מרכזי: אור הירח מואזן באור הלפיד של דמות הנקמה האלוהית, המובילה את הצדק החמור לעבר הפושע. שילוב מקורות האור מדגיש את הדרמה ואת תחושת הגורל הבלתי נמנע.

## פרשנות רעיונית

המרדף האלגורי נתפס כהתגלמות חזותית רבת עוצמה של רעיונות מופשטים, עד כדי כך שהמושגים עצמם נדמים כמתגשמים בדמויות ובפעולה. סצנת הרצח הלילי פורשה לעיתים כהתייחסות לפשע הראשון בתולדות האנושות, רצח הבל בידי קין. דמות הפושע מתוארת כבעלת חזות גסה ואכזרית, בהשראת דיוקנו של הקיסר הרומי קרקלה, שרצח את אחיו וניסה להרוג את אביו.

## הקשר רעיוני והיסטורי

הציור משקף את עיסוקיה של תקופה שבה החלה להתפתח הקרימינולוגיה כתחום ידע חדש, ושבה הועלו שאלות בדבר דרגת אשמתו של הפושע והעונש הראוי לו. הדיון נגע גם לשאלת האפשרות שהפשע טבוע באדם עצמו, כפי שניסתה לטעון הפרנולוגיה. היצירה פונה אל הצופה כעד לשינוי תפיסתי: מעבר מצדק המבוסס על ציוויים דתיים אל צדק הנשען על תבונה אנושית הרואה בפשע הפרעה לסדר החברתי כולו, ואף מעלה את שאלת הלגיטימיות של עונש המוות.

## תהליך היצירה והגרסאות

פרודון פיתח תחילה קומפוזיציה רגועה יותר, ברוח מסורת הציור הקלאסי, שבה הצדק יושב על במה מוקף בדמויות אלגוריות נוספות, בעוד נמסיס גוררת את האשם לעבר גופת הקורבן. לבסוף נבחרה גרסה שנייה, דרמטית ובעלת עוצמה רגשית גבוהה יותר, שנועדה, בהתאם לייעודה הציבורי, “לעורר זעזוע בנפש”, כדברי האמן עצמו.

### גרסה נוספת

כעשור לאחר השלמת הגרסה הראשונה הוזמנה מפרודון גרסה נוספת של היצירה בידי ג’אן־בטיסט סומאריבה, מדינאי ופטרון אמנות איטלקי. גרסה זו, שגווניה בהירים יותר, הוכנה תחילה בידי אמנים אחרים והושלמה לבסוף בידי פרודון עצמו. לאחר שנשמרה במשפחת סומאריבה, הוענקה היצירה למוזיאון אוטל סנדלן שבעיר סן־עומר.

## תצוגה והיסטוריית הבעלות

הציור הוצג בסלון פריז של 1808, שבו עוטר פרודון בלגיון הכבוד בידי נפוליאון. בשנת 1809 הוצבה היצירה בארמון המשפט, הוצגה בתערוכת פרסי העשור של 1810 ושוב בסלון של 1814. לאחר נפילת הקיסרות הראשונה הועבר הציור בשנת 1816 לאוספי שארל העשירי, הוצג במוזיאון לוקסמבורג משנת 1818, ולבסוף הוענק למוזיאון הלובר ב־10 באוקטובר 1820.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
שביט מזל

**שביט מזל** (נולד ב-29 בנובמבר 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל פתח תקווה.

## קריירה
מזל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל אשקלון ובגיל 11 הצטרף לקבוצת הילדים בהפועל תל אביב. ב-14 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 4-0 להפועל חיפה. בפברואר  הושאל להפועל כפר שלם מהליגה הלאומית. ב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סקציה נס ציונה.

בקיץ  חתם בהפועל אשדוד. ב-11 באפריל 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הלאומית בהפסד 2-1 למ.ס. כפר קאסם. ב-29 באפריל הבקיע צמד בניצחון 3-4 נגד הפועל אום אל-פחם.

בקיץ  חזר להפועל תל אביב ורשם במדיה 13 הופעות. ב-1 בפברואר 2023 הושאל למ.ס. אשדוד. ב-2 במאי 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 במסגרת חצי גמר גביע המדינה למכבי נתניה. מזל המשיך לשחק באשדוד גם בעונה שלאחר מכן, אולם בקדנציה זו מיעט לשחק.

ב-28 בדצמבר 2023 חזר לליגה הלאומית בבני יהודה. בבני יהודה הבקיע 10 שערים בחצי עונה, מתוכם רביעייה במחזור האחרון בניצחון 1-6 נגד הפועל אום אל-פחם, שלא עזר לבני יהודה לחזור לליגת העל בסיום העונה. את עונת 2024/2025 התחיל כשחקן בני יהודה וב-21 בינואר 2025 הושאל להפועל רמת גן.

בקיץ  חתם בהפועל פתח תקווה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:אשקלון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר שלם
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2001
חיים אבני

**חיים אבני** (נולד ב-5 ביולי 1930) הוא היסטוריון של עם ישראל בעת החדשה, פרופסור אמריטוס ב של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו עוסקים בין השאר בהגירה והתיישבות יהודים באמריקה הלטינית, בהתארגנות קהילתית של יהודים בתפוצות, ובגבולות ההצלה בתקופת השואה (ספרד של פרנקו ומדינות שונות באמריקה הלטינית).

## ביוגרפיה
אבני נולד בשנת 1930 בווינה, ועלה לארץ עם הוריו בשנת 1933 באונייה "דצ'ייה" שהגיעה ב-24 ביוני 1933 לנמל חיפה החדש. ב-1940 עברה המשפחה לירושלים בעקבות הפצצות חיל האוויר האיטלקי בתל אביב, ומאז הוא חי בירושלים.

למד באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר לתואר שני, בהדרכת ישראל היילפרין, עסקה ב"הצלה דרך ספרד ופורטוגל בתקופת השואה". על עבודה זו, זכה בפרס ע"ש יצחק גרינבוים (1961).

בשנת 1967 החל ללמד במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית, ובהמשך ייסד ועמד בראש המדור ליהדות אמריקה הלטינית, ספרד ופורטוגל במכון.

עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית (תשכ"ט) עסקה במפעל ההתיישבות של הברון מוריס דה הירש בארגנטינה.

בשנים 1983–1995 שימש במקביל כעמית-מנהל (co-director) של תוכנית ללימודי יהדות לתארים מתקדמים ב-Universidad Iberoamericana במקסיקו סיטי, ולאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1999 מונה (בשנת 2000) למנהל האקדמי של הארכיון הציוני המרכזי.

## משפחתו
אבני היה נשוי לאסתר, לבית קוקייה אותה הכיר בגיל 16, בתנועת "עקיבא" של התנועה המסורתית (1930-2022), לאחר מותה הקדיש זמן רב לעריכת ספר על סיפורה ההסטורי של משפחות קוקיה ואבני, שיצא בהוצאה משפחתית. לאבני 4 ילדים. גדעון אבני היה המדען הראשי של רשות העתיקות, יואב אבני – חוקר בכיר במכון הגיאולוגי, עדי אביב, מנהלת בית ספר התיכון משגב ונילי אבני-מגן המנהלת הזואולוגית והוטרינרית הראשית של גן החיות התנ"כי בירושלים.

## מחקר ותחומי עניין
אבני הגדיר כמוקדי מחקר מרכזיים, בין השאר:
* הלגיטימציה של מיעוט יהודי “להיות שונה אך במעמד שווה” בחברות רוב (הגירה, חינוך ומעמד החינוך הפרטי).
* התארגנות יהודית בתפוצות בתנאים של מיעוט וולונטרי וגבולות הסמכות הקהילתית.
* גבולות ההצלה בתקופת השואה, ובפרט יחסה של ספרד בימי פרנקו ויחסי מדינות שונות באמריקה הלטינית ליהודים נרדפים.

בנוסף מופיעים ברשומות מחקריות מאוחרות יותר פרסומים שלו על הנהגה יהודית בארגנטינה בתקופות משבר (למשל סביב פרשת אייכמן).

## ספרים (מבחר)
* **ארגנטינה "הארץ היעודה": מפעל ההתיישבות של הברון דה הירש בארגנטינה**. ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ג.
* **מביטול האינקוויזיציה ועד חוק השבות: תולדות ההגירה היהודית לארגנטינה**. ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, [תשמ"ב].
* **Argentina & the Jews: A History of Jewish Immigration** (תרגום לאנגלית של הספר הקודם). Tuscaloosa: University of Alabama Press, 1991.
* **ספרד והיהודים: בימי השואה והאמנסיפציה**. תל אביב: הקיבוץ המאוחד; ירושלים: המכון ליהדות זמננו – האוניברסיטה העברית, יד ושם, תשל"ה.
* **Spain, the Jews, and Franco** (תרגום לאנגלית). Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1982.
* **אמנציפציה וחינוך יהודי: מאה שנות ניסיונה של יהדות ארגנטינה 1884–1984**. ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1985.
* **טמאים: סחר בנשים בארגנטינה ובישראל**. תל אביב: משכל (ידיעות ספרים), 2009.

## לקריאה נוספת
* **יהדות אמריקה הלטינית: קובץ מאמרים לכבוד חיים אבני**. ירושלים: אמיל"ט, 2001.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
סופי טופי

**סופי טופי** הייתה סדרת טלוויזיה מוזיקלית לגיל הרך ששודרה בשנים 2001 –2002 בערוץ 2, בהשתתפות סופי צדקה כסופי הציירת וגליה ישי בתפקיד טופי התנין וגם בתפקיד קוסמת בשם קיסמונה מדימונה (בהשראת שם השיר "סימונה מדימונה").

את שיר הפתיחה של הסדרה ביצעו סופי צדקה וגליה ישי בליווי מקהלת ילדים.

הסדרה היוותה שידורי רצף לילדים בימי שבת, והחליפה את התוכנית "טוויפסי ברשת" ששודרה בשנת 2000.

בין הסדרות הרצף ששודרו היו "טמבלינה", "טוק טוקאן", "אוסקר וחברים", "דגי דג הקשת" ו"גן עדן לכלבים".

## תקציר העלילה
סופי הציירת (סופי צדקה) וטופי התנין (גליה ישי) הם ידידים מיוחדים, שיחד הם עוברים חוויות משותפות ומספרים סיפורים על חפצים שגילו ועל מקומות בעולם בהם סופי ביקרה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2001
קטגוריה:רצועות שידור בטלוויזיה בישראל
עידרוס א-זוביידי

**עַיְידַרוּ֫ס א-זוביידי** (בערבית: **عيدروس الزبيدي**, בתעתיק מדויק: **עידרוס אלזבידי**; נולד ב-1967) הוא סגן נשיא במועצת המנהיגות הנשיאותית של תימן (PLC) ויו"ר מועצת המעבר הדרומית. בעברו כיהן כמושל מחוז עדן מדצמבר 2015 עד אפריל 2017.

## ביוגרפיה
א-זוביידי הוא מפקד צבאי לשעבר ממחוז א-ד'אלע, שנשאר נאמן לנשיא עבד רבו מנסור האדי במהלך מלחמת האזרחים בתימן. הוא מונה למושל עדן בתחילת דצמבר 2015, לאחר שהמושל הקודם, ג'עפר מוחמד סעד, נרצח בפיצוץ מכונית תופת. בתחילת ינואר 2016, הוא שרד ניסיון התנקשות על ידי דאעש כאשר מטען חבלה התפוצץ ליד שיירתו, ולפחות שומר ראש אחד נהרג. הוא פוטר ב-27 באפריל 2017 על ידי הנשיא האדי. ב-3 במאי נערכו עצרות גדולות בעדן במחאה על החלטתו של האדי.

שבוע לאחר מכן הוקמה מועצת המעבר הדרומית, שחלק מחבריה היו מושלי מחוז א-דאלע, מחוז שבווה, מחוז חצרמוות, מחוז לחג', סוקוטרה ומחוז אל-מהרה. א-זוביידי הפך לחבר בתנועה הדרומית ונשיא מועצת המעבר הדרומית. המועצה היא תנועה תימנית בדלנית המעוניינת להקים מחדש את דרום תימן כמדינה עצמאית.

ב-29 בינואר 2018, בקרב עדן , הכריז א-זוביידי על מצב חירום בעדן וכי "מועצת המעבר הדרומית החלה בתהליך הפלת שלטונו של האדי על הדרום". באפריל 2020 הכריזה המועצה על שלטון עצמי בדרום תימן.

## ראו גם
* חגורת הביטחון
* המפלגה הסוציאליסטית התימנית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דרום תימן
קטגוריה:ילידי 1967
פוליטס

**פוליטס** (ביוונית עתיקה: **Πολίτης**) במיתולוגיה היוונית היה דמות משנית באודיסיאה וחבר קרוב לאודיסאוס.

## מיתולוגיה
באודיסיאה, פוליטס היה חבר בצוות של אודיסאוס. פוליטס מוזכר רק פעמיים באודיסיאה, אך למרות זאת אודיסאוס מתייחס לפוליטס בתור חבר יקר שלו. פוליטס היה אחד מ-22 החיילים שאורילוכוס לקח איתו לסייר באי של קירקה. פוליטס נכנס לארמונה של קירקה והיא הפכה אותו ואת שאר הצוות לחזירים, אך הם חזרו לצורתם האנושית לאחר שאודיסאוס הכניע את קירקה. לא ברור אם פוליטס נהרג על ידי המפלצת סקילה או אם נהרג על ידי הברק שהטיל זאוס מלך האלים על ספינתו של אודיסאוס.

פוליטס מוזכר באופן בולט יותר בגרסתו של סטראבון לסיפור העם "גיבור טמסה". סטראבון מספר שפוליטס, אחד מאנשי צוותו של אודיסאוס, נהרג בברבריות על ידי התושבים של האי טמסה וחזר כרוח רפאים נקמנית. הרוח איימה על האוכלוסייה וגבתה מס גבוה בתמורה לדו-קיום שליו יעד שהובס על ידי מבקר באי, אוטימוס המתאגרף ומנצח במשחקים האולימפיים.

## בתרבות המודרנית
פוליטס הוא דמות מרכזית באלבום הקונספט אפיק: המחזמר המבוסס באופן רופף לאודיסיאה, והוא מושמע על ידי סטיבן דוקי. תפקידו העיקרי הוא בשיר "open arms", שם הוא דוגל בהפגנת אמפתיה וחמלה במפגשם עם אוכלי הלוטוס. פוליטס הוא האדם הראשון שנהרג על ידי הקיקלופ פוליפמוס. לאחר מכן, אודיסאוס נאחז בתורתו של שפוליטוס, שמשמשת כהקבלה לגישה שפוסידון מציג, וחלק מהקונפליקט המרכזי של הנרטיב בין חמלה לחוסר רחמים. בסוף המערכה הראשונה, אודיסיאוס בוחר לוותר על הרעיון של פוליטס ומאמץ את האכזריות של פוסידון.

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות באודיסאה
שבועת חניבעל

**שבועתו של חניבעל** (באנגלית: **The Oath of Hannibal**) הוא ציור שמן על בד, חתום ומתוארך לשנת 1770, מאת הצייר בנג'מין וסט. מידות היצירה הן 224.9 × 307.7 ס״מ. היצירה צוירה כחלק ממחזור ציורי היסטוריה נאו-קלאסיים שהוזמנו בידי ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת עבור חלל מגורים פרטי בארמון בקינגהאם.

### רקע היסטורי והקשר הזמנה
הגעתו של בנג'מין וסט לאנגליה מאיטליה בשנת 1763 התרחשה בתקופה שבה אמנים פעלו לגיבוש אסכולה לאומית יוקרתית של ציור היסטורי. ג'ורג' השלישי גילה עניין פעיל בתמיכה ביוזמה זו, וכן היה תומך נלהב בהקמת מוסד לאומי להוראה ולהצגת אמנויות. חסותו של המלך על וסט והקמת האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768 היו קשורות זו בזו באופן הדוק.

וסט צייר עבור ג'ורג' השלישי כ־60 ציורים בין השנים 1768 ל־1801. משנת 1772 תואר בקטלוגים של האקדמיה המלכותית כ"צייר היסטורי למלך", ומשנת 1780 קיבל מן המלך קצבה שנתית קבועה. בשנות השמונים של המאה ה־18 העניק שיעורי רישום לנסיכות, ובשנת 1791 מונה לממונה על האוסף המלכותי.

### מעמד היצירה בתוך מחזור ציורים
הציור "שבועתו של חניבעל" הוא אחד משלושה זוגות של ציורי היסטוריה נאו-קלאסיים שצוירו בין השנים 1769–1773 והוזמנו בידי ג'ורג' השלישי לתלייה בחדר ישיבה פרטי בארמון בקינגהאם. מחזור זה כלל גם סצנה מודרנית אחת, מותו של וולף. היצירה צוירה בזוג רעיוני עם הציור יציאתו של רגולוס משנת 1769, והמשמעות שלה מובנת מתוך ניגוד בין שתי הסצנות.

ההזמנה הראשונה במחזור בוצעה בפברואר 1768, לאחר שווסט הציג למלך ציור שצייר עבור הארכיבישוף מיורק. ציור זה הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1771 ועלה 400 גינאות.

### תיאור היצירה
הציור מתאר סצנה היסטורית על פי המסופר אצל טיטוס ליוויוס. חניבעל הצעיר, המבקש להצטרף לאביו חמלקרת ברקה במסע המלחמה בספרד בשנת 237 לפנה״ס, נדרש להישבע כי יהפוך לאויבה של רומא ברגע שיוכל. הסצנה מוצגת בתוך מתחם מקדשי רחב, המעוטר בגביעי נשק, נסי מלחמה ופסלים.

חניבעל נראה כשהוא דורך על מגן רומי ועל עיט רומי, ונשבע שבועה על מזבח המוצב לרגלי פסלו של יופיטר. דמותו של יופיטר מופיעה בדמות אפריקאית, בעלת קרני איל, אך אוחזת בברקי הרעם המזוהים עמו. שילוב זה מדגיש זהות מקומית־זרה לצד סמלים מוכרים, ומעגן את הסצנה במסגרת פולחנית טעונה.

### פרשנות רעיונית
המשמעות הרעיונית של היצירה נבחנת בניגוד ל"יציאתו של רגולוס". בעוד רגולוס מייצג מופת של מידה רומית, נחישות עקרונית ושליטה עצמית, אומץ לבם של בני משפחת ברקה מוצג כנגוע בשנאה, בכעס ובתשוקה לנקמה. הסצנה כולה מעוצבת כבלתי-רציונלית, פגאנית ומאיימת, ונתפסת כאלימה וצמאת־דם.

הטקס המתואר אינו מוצג כמעשה מוסרי נשגב, אלא כמעשה קיצוני המונע על ידי איבה. כך נוצר דיאלוג רעיוני בין הציורים, שבו אומץ של אויב מוצב כניגוד לפיכחון ולמידה של ידיד. הטקסט מציין כי ניגוד מסוג זה אינו חריג ביצירתו של וסט, וכי זו אינה הפעם הראשונה או האחרונה שבה הוא מציב גבורה ידידותית מול קנאות אויב.

### תולדות הבעלות
הציור צויר עבור ג'ורג' השלישי ונרשם בשנת 1774 כחלק מתכולת "החדר החמים" בארמון בקינגהאם. הוא מתועד באותו חלל גם בשנים 1790 ו־1819. בשנת 1835 הועבר לחדר הציורים של המלכה בארמון המפטון קורט, ושם נרשם שוב בשנת 1861.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:חניבעל
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
כבר לא ירושלמי

**כבר לא ירושלמי** הוא סרט טלוויזיה תעודי ישראלי שביים עופר נעים ויצא לאקרנים בשנת 2009.

כשלושים ושמונה שנים לאחר צאת הסרט "אני ירושלמי", יוצא יהורם גאון יוצר הסרט והדמות המזוהה יותר מכל עם ירושלים למסע מחודש בעקבות העיר שהותיר מאחוריו, עיר רוויית סמלים, אך גם מצולקת במידה רבה. הסרט מעלה שאלות נוקבות: מה עלה בגורלה של "ירושלים של זהב"? האם שירי הגעגועים של העבר עודם רלוונטיים למציאות העכשווית? האם קיימת אפשרות לפתרון או לתקווה בסכסוך שירושלים מצויה בלבו? מי משלוש הדתות זכאי לשלוט בעיר? והאם יש בכלל צורך בעיר בירה כדוגמת ירושלים? בנוסף נבחנת האפשרות כי המתרחש בעיר נובע מתסמונת ירושלים תופעה הגורמת לאובדן חוש המציאות ולערעור היציבות הנפשית ונשאלת השאלה האם גם מנהיגי ישראל והעיר עצמה לוקים בה. מענה לחלק מן השאלות הללו מבקש הסרט להציע באמצעות מפגש עם דמויות שונות מתחומי עשייה מגוונים בירושלים, ובאמצעות השירים שנכתבו ושרו לה מתוך ערגה.

הסרט מציג את נופיה של ירושלים ומשלב את דבריהם של תושבים מוכרים יותר ופחות, לצד עמדותיהם של מומחים הבוחנים את השינויים שחלו בעיר בעשורים האחרונים. הטענה המרכזית העולה ממנו היא שירושלים היא עיר כמעט בלתי-אפשרית למחיה יציבה, עד שקשה להיות בה תושב קבע למעט ערבים או יהודים חרדים, עבור חילונים, כך נטען, עצם זהותם ואופי עיסוקיהם מובילים כמעט בהכרח להעתקת מרכז חייהם אל מחוץ לעיר.

בין הדוברים הבולטים בסרט נמנים הסאטיריקן אפרים סידון, ד"ר משה עמירב, הארכאולוג מאיר בן דב, השחקנית עליזה רוזן, המשוררת רבקה מרים, איש שוק מחנה יהודה ירון צדקיהו, המספיד את דעיכתה של בית"ר ירושלים כמיתוס הולך ונעלם הפרסומאי החרדי דודי זילברשלג, והעיתונאי הפלסטיני נאסר אל-דין נשאשיבי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2009
שמעון אבימור

**שמעון אבימור** (1 באוגוסט 1913 – 10 במרץ 1994) היה דיפלומט ושגריר ישראלי.

## ביוגרפיה
אבימור נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל ב-1933. ב-1 באוקטובר 1962 התקבל למשרד החוץ ושימש מזכיר ראשון ונספח לענייני תרבות בשגרירות ישראל בדקר וקונסול לא-תושב בגמביה.

ב-1965 מונה לשגריר ישראל בגבון. ב-1968 מונה למנהל מרכז רשומות באגף תיקשוב וב-1972 מונה לשגריר ישראל בקמבודיה וכן לשגריר לא-תושב בלאוס. במהלך כהונתו כשגריר בקמבודיה נשבה בשגרירות ישראל בבנגקוק על ידי ארגון ספטמבר השחור, אך שוחרר כעבור כ-19 שעות.

ב-31 במרץ 1979 פרש ממשרד החוץ וכעבור 15 שנה, במרץ 1994, מת בגיל 80. נקבר בהר המנוחות.

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ישראל
קטגוריה:שגרירי ישראל בקמבודיה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
פולידקטס

**פולידקטס** (ביוונית עתיקה: **Πολυδέκτης**) במיתולוגיה היוונית היה המלך של האי סריפוס.

## מיתולוגיה
על פי המיתוס, פולידקטס היה המלך של האי סריפוס. אחיו הדייג דיקטיס מצא את דנאה ואת בנה התינוק פרסאוס בתוך תיבה שנסחפה לחוף של האי. הוא לקח אותם לביתו וגידל את פרסאוס יחד עם דנאה (ייתכן שהוא גם התחתן איתה). כאשר פרסאוס גדל, פולידקטס התאהב בדנאה, אך היא דחתה את חיזוריו (אולי בשל נישואיה לדיקטיס). פולידקטס ניסה לכפות את עצמו עליה, אך בנה פרסאוס הגן עליה ממנו, ולכן פולידקטס זמם להיפטר מפרסאוס, והוא החליט לשלוח אותו למשימת התאבדות: להביא לו את ראשה של מדוזה. פולידקטס אף איים על פרסאוס שהוא לא יוכל לחזור אל האי ללא ביצוע המשימה. פרסאוס הצליח להרוג את מדוזה על ידי כריתת ראשה, והוא חזר לאי עם ראשה הכרות. הוא גילה שבזמן היעדרו אמו נאנסה על ידי פולידקטס. פרסאוס זעם על כך, והוא הגיע לחדר כס המלוכה של פוליקטס עם ראשה של מדוזה. פולידקטס הופתע לגלות שפרסאוס עדיין בחיים, וסירב להאמין לו שביצע את המשימה שנשלח לעשות. פרסאוס טען שהוא כן הצליח להרוג את מדוזה, וכראיה לכך הוא חשף את ראשה הכרות. פולידקטס הביט בראשה של מדוזה והפך לאבן. לאחר מכן, פרסאוס הפך את דיקטיס למלך של האי.  

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קרחון גורדון

**קרחון גורדון** (באנגלית: **Gordon Glacier**) הוא קרחון שאורכו לפחות 44 ק"מ. הקרחון זורם צפונה מ, עובר דרך רכס שקלטון ונשפך אל קרחון סלסור.

## מיפוי
הקרחון מופה לראשונה ב-1957 על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (CTAE), ונקרא על שם ג'ורג' פטריק פירי-גורדון, שהיה חבר בוועדת הניהול וגזבר של CTAE בין השנים 1955 ו-1958.

## מיקום
ממוזער| מפת רכס שקלטון USGS 1983
קרחון גורדון הוא אחד הקרחונים הגדולים ביותר ברכס שקלטון. זהו למעשה שדה שלג ארוך ורחב. הוא אינו מציג סימנים ברורים של תנועה, כגון היווצרות סדקים בקרח, אך בחלקו העליון קיימת קבוצת מפלי קרח, ובחלקו האמצעי ניכרים גלים רחבים ועמוקים בפני השטח. חלקו העליון מוזן מ ממערבו ומ ממזרחו. הוא זורם בין  במערב ו במזרח, ונשפך אל קרחון סלסור בין  ל.

מקורו של הקרחון סמוך למעבר קרוסאובר ול, השוכנים על קו מחיצת הקרח בהרי שקלטון; מאזור זה זורם קרחון קורנוול דרומה בעוד קרחון גורדון זורם צפונה. העמקים של קרחוני גורדון וקורנוול עשויים לשקף אזור העתק גאולוגי תת-קרקעי, ולפיכך נתפסו כקו גבול המפריד בין החלק המערבי לחלק המזרחי של רכס שקלטון.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטארקטיקה: קרחונים
דיוקן אלכסנדרה מדנמרק (וינטרהאלטר)

**דיוקן הנסיכה אלכסנדרה מדנמרק** הוא ציור שמן מאת האמן פרנץ קסאבר וינטרהאלטר. היצירה מוצגת בהאוסף המלכותי של בריטניה. וינטרהאלטר נולד באזור היער השחור, למד ציור בפרייבורג אצל קרל לודוויג שולר ובאקדמיה של מינכן אצל יוזף שטילר, שהתפרסם כצייר דיוקנאות. מלכת הבלגים  המליצה עליו בפני המלכה ויקטוריה, ובעקבות זאת החל וינטרהאלטר לצייר בחצר המלוכה הבריטית משנת 1842 ועד מותו.

## תיאור היצירה
בציור נראית אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, שכונתה "אליקס" בקרב בני משפחתה, כשהיא לבושה בשמלת נשף לבנה ונושאת את אות מסדר ויקטוריה ואלברט. העגילים והסיכה שהיא עונדת ניתנו לה כמתנת נישואין בשנת 1863 על ידי הנסיך אלברט אדוארד.

## פרשנות
ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ואחותו של הנסיך אלברט אדוארד, תיארה את אלכסנדרה כבעלת קומה דקה, עור בהיר מאוד, שיניים לבנות וישרות, עיניים גדולות, גבות משורטטות, אף צר וארוך מעט, פנים צרים ומצח מעוצב. לדבריה, דיבורה, הליכתה והתנהגותה היו מושלמים, והיא נחשבה בעיניה לאחת הדמויות האריסטוקרטיות ביותר שפגשה. המלכה ויקטוריה עצמה כינתה אותה "ישות אהובה ונפלאה".

### שיר ההלל
עם הגיעה לאנגליה לרגל חתונתה, התקבלה אלכסנדרה בהתלהבות רבה על ידי הציבור. המשורר הלאומי אלפרד טניסון הקדיש לה שיר הלל, אשר נפתח במילים:בתו של מלך ים מעבר לים,

אלכסנדרה!

אנו סקסונים, נורמנים ודנים,

אך כולנו דנים בקבלת פניך,

אלכסנדרה!הציור הוזמן על ידי המלכה ויקטוריה ותלוי בחדר הארגמן בטירת וינדזור בשנת 1878. הוא נותר באוסף המלכותי עד היום.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:פרנץ קסאבר וינטרהאלטר: ציורים
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:דיוקנאות של משפחת המלוכה הבריטית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
אנדנטה בדו לחליל ותזמורת (מוצרט) (Andante in C major)

ממוזער|דיוקן של מוצרט משנת 1777
**האנדנטה בדו מז׳ור לחליל ותזמורת**, (*Andante in* *C for Flute and* *Orchestra*) K. 315 נכתבה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט בשנת 1778 והוזמנה על ידי פרדיננד דה ז'אן כתחליף אפשרי או חלופי לפרק השני בקונצ'רטו לחליל מס' 1 בסול מז'ור (K. 313).

לכאורה, מזמין הקונצ'רטו 313 .K, דה ז'אן, לא אהב את האדאגיו המקורי וביקש ממוצרט להלחין את האנדנטה הקצר יותר כדי להחליפו. עם זאת, משערים גם שהאנדנטה הייתה חלק מהקונצ'רטו השלישי לחליל שמוצרט הוזמן לכתוב עבור דה ז'אן, אך מעולם לא השלים.

היצירה נכתבה לאותו עיבוד תזמורתי כמו 313 .K: סט סטנדרטי של כלי מיתר תזמורתיים, שני אבובים ושני כלי נשיפה .

## קישורים חיצוניים
https://open.spotify.com/track/7m4nw5EfeA7mIvwYe5lMIW?si=-ui8FvN6SZ2EEyvWySNbrQ

קטגוריה:יצירות מאת מוצרט
דקרית אדומת-עין

**דִּקְרִית אֲדֻמַּת-עַיִן** (שם מדעי: *Erythromma viridulum*) היא מין של שפרירית ממשפחת הרומחיתיים. היא מצויה על פני מרבית אירופה. בישראל היא נפוצה בצפון הארץ ומרכזה עד קו ירושלים.

## תיאור
**מידות:** אורך כולל 26–32 מ"מ (מתוכם הבטן 22–25 מ"מ), מוטת כנפיים 35–40 מ"מ, ואורך כנף אחורית 16–20 מ"מ.

זוהי שפרירית קטנה בגודל של חיצית הדורה, שחורה ברובה עם סימונים כחולים בולטים. עיניה הגדולות בצבע אדום עמוק. לשני הזוויגים חסרים כתמים בהירים מאחורי העיניים (Postocular spots), ויש להם פטרוסטיגמטה חומה בהירה. לזכר חלק עליון בצבע שחור-ברונזה וצדדים כחולים. צידי החזה של הנקבה צהובים, ירוקים או כחולים. הקצה האחורי של הפרונוטום מעוגל.

במבט מהצד, פרקי הבטן S2 ו-S8 של הזכר בעיקר כחולים, מה שמבדיל אותו מהדקרית *Erythromma najas* הדומה לה, שם הם בעיקר שחורים.

לעיתים קרובות הזכר מחזיק את בטנו מכופפת מעט מעלה.

## רבייה
סכרית זו מתרבה בבריכות, אגמים ותעלות, וביבשת אירופה גם בנהרות איטיים. נראה שהיא מסוגלת לסבול היטב מים מליחים. נראה שהיא קשורה לצמחייה צפה כמו קרן-הורנית וצמחייה צמחית ( *Myriophyllum* ).

ביצים מוטלות יחד, לתוך גבעולים ועלים של צמחים צפים. הזחלים חיים בין עשבי נוי וכנראה מגיחים לאחר שנה.

## אקולוגיה
עונת התעופה של הבוגרים היא בעיקר ממאי עד ספטמבר.

### תפוצה
תחום התפוצה העיקרי שלה הוא אירופה, שם היא במגמת התפשטות צפונה עד שהפכה לאחד המינים הנפוצים באזורים בהם לא נצפתה כלל בעבר. בנוסף, היא מגיעה גם לאזורים הלחים יותר של מערב אסיה עם כיסי תפוצה נוספים באזור המגרב.

### בית גידול
היא חובבת בתי גידול חשופים של מים עומדים או בעלי זרימה איטית ובעלי צמחיית מים עשירה, והיא יכולה לסבול גם מים מליחים.

## גלריה

קובץ:Kleines Granatauge (Erythromma viridulum) male.jpg|זכר, הבטן מכופפת כלפי מעלה בצורה אופיינית
קובץ:Kleines Granatauge (Erythromma viridulum) female.jpg|חלק מהנקבות מפתחות צבעים כחולים בדומה לזכר (אנדוכרומיות)
קובץ:Erythromma viridulum (Small Red-eyed Damselfly), Arnhem, the Netherlands.JPG|הזדווגות המונית
קובץ:Granatauge (Erythromma) Kronenburger See, Eifel, Germany 2015 -8591.jpg|זכר זולל טרף. ניתן להבחין בדוגמה על החלק העליון של החזה ובפיזור האדום על הפנים המפרידים אותה מחניתית אדומת-מצח
קובץ:Erythromma viridulum at sunset (8068627760).jpg|זכר מהצד
קובץ:Small Red-eye^ Erythromma viridulum - Flickr - gailhampshire.jpg|נקבה מלמעלה, פסי הכתף (Antehumeral stripes) ברורים ואחידים, מה שמפריד אותה מהדקרית *Erythromma najas*
קובץ:Red eyes (8068633757).jpg|תקריב ראש; ניתן להבחין בנוסף לזוג העיניים המורכבות הגדולות בצדדים בשלוש העיניות הקטנות בחלק העליון, המשמשות את כלל השפיראים להבחין בשינויים פתאומיים של אור וצל
קובץ:ErythrommaViridulumMould.jpg|נקבה טריה בסיום ההגחה, ניתן עדיין לראות את הנשל שקוע במים


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפריריות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1840
אורילוכוס

**אורילוכוס** (ביוונית עתיקה: **Εὐρύλοχος**) במיתולוגיה היוונית היה הסגן של אודיסאוס במסעו חזרה הביתה. הוא היה נשוי לאחותו של אודיסאוס, קטימנה.
[שמאל|ממוזער|290px|אנשי אודיסאוס צדים את שורי השמש, ציור מאת [פלגרינו טיבאלדי, מוזיאון פלאצו פוגי, בולוניה]]

## מיתולוגיה
אורילוכוס הגיע במקור מסמוס, וניתנה לו אחותו של אודיסאוס, קטימנה בתור אישה עבור מחיר כלה גדול. הוא היה דמות מרכזית באודיסיאה, וסגנו של אודיסאוס במהלך מסעו לאיתקה.

אוריליכוס מוזכר לראשונה באודיסאה כשאודיסאוס מגיע יחד עם אנשיו לאי אייאה של המכשפה קירקה. אודיסאוס שולח את אורילוכוס יחד עם 22 מאנשיו לסייר באי.

קבוצתו של אורילוכוס מוצאת את ביתה של קירקה, מתוכו הם שומעים קול של אישה שרה. בראשות פוליטס, הם קוראים לה והיא פותחת את דלתה ומזמינה אותם להיכנס פנימה. כל הצוות נכנס פנימה, מלבד אורילוכוס החשדן שחשב שזאת מלכודת.

קירקה הופכת את האנשים שנכנסו לביתה לחזירים ואורילוכוס רץ בחזרה לספינה כדי לספר לאודיסאוס מה ראה. אורילוכוס מתחנן בפני אודיסאוס לברוח מהאי, אבל אודיסאוס מסרב ויוצא לבדו להציל את אנשיו. לאחר שאודיסאוס מכניע את קירקה (בעזרתו של הרמס) היא מחזירה את אנשיו לצורתם האנושית. אודיסאוס חוזר לשאר אנשיו כדי לקרוא להם לבוא אל ביתה של קירקה, אבל אורילוכוס מנסה להניע אותם מכך ומכנה את אודיסאוס פזיז. אודיסאוס שוקל להרוג אותו, למרות היותו גיסו אבל אנשיו עצרו אותו.

קירקה מייעצת להם להתייעץ עם הנביא המת טירסיאס ולבקש ממנו עצה לאיך לחזור הביתה.
הנביא מזהיר את אודיסאוס לא לגעת בשורי השמש של הליוס, אחרת כל אנשיו ימותו והוא עצמו יחזור הביתה מאוחר.

למרות אזהרותיו של טירסיאס, אורילוכוס עודד את אנשיו העייפים והרעבים למרוד באודיסאוס ולהרוג את אחד מהבקר של האל.



"Listen to me, my comrades, brothers in hardship. All ways of dying are hateful to us poor mortals, true, but to die of hunger, starve to death – that’s the worst of all. So up with you now, let’s drive off the pick of Helios’ sleek herds, slaughter them to the gods who rule the skies up there. If we ever make it home to Ithaca, native ground, erect at once a glorious temple to the Sungod, line the walls with hoards of dazzling gifts! But if the Sun, inflamed for his longhorn cattle, means to wreck our ship and the other gods pitch in – I’d rather die at sea, with one deep gulp of death, than die by inches on this desolate island here!"

מתוך האודיסיאה; תרגום מאת רוברט פייגלס

כעונש, ספינתם הושמדה על ידי זאוס וכל אנשי הצוות שלו, כולל אורילוכוס, נהרגו, עם אודיסאוס בתור השורד היחיד.

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות באודיסאה
האחד במאי 1851

**האחד במאי 1851** הוא ציור שמן מאת הצייר פרנץ קסאבר וינטרהאלטר, חתום ומתוארך לשנת 1851. היצירה צוירה בהזמנתה של המלכה ויקטוריה, והתקבלו בגינה תשלומים מתועדים מ־18 ו־19 ביולי באותה שנה, בסך כולל של 500 לירות שטרלינג.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את המלכה ויקטוריה כשהיא אוחזת בבנה השלישי, הנסיך ארתור, המוגש לה על ידי סנדקו, הדוכס מוולינגטון. הדוכס כורע ברך ומגיש לנסיך תיבת תכשיטים, בעוד הילד מושיט לעברו זר של שושנת העמקים. פרח זה מזוהה כמנחה מסורתית ל־1 במאי, בייחוד בצרפת, כסמל למזל טוב ולבואו של האביב. מאחורי הדמויות עומד הנסיך אלברט, לבוש במדי פילדמרשל, ועליו תו מסדר גיזת הזהב, סרט וכוכב מסדר הבירית. ארמון הקריסטל, שאירח את התערוכה הגדולה בהייד פארק, מוצג ברקע התמונה.

בבגדיה של המלכה ניכרים פרטים סמליים וחזותיים רבים: היא חובשת נזר בעל עיצוב של קרני שמש, שיוחס ליצירה של בית ראנדל עבור המלכה אדלייד; עונדת צמיד עשוי שורות פנינים עם מיניאטורה של הנסיך אלברט; וכן את אות Lesser George שעליו תבליט שיצר נתניאל מרצ'נט עבור ג'ורג' הרביעי. הנסיך ארתור לובש  בסגנון קלאסי. זרי החבצלות, תנוחת הדוכס, ועיצוב הנזר משתלבים יחד באיקונוגרפיה המזכירה סצנות סגידה, ובהן דמויות כורעות או מקבלות את פני דמויות נשגבות.

## פרשנות
היצירה נועדה לציין תאריך בעל שלושה מישורים: זהו יום הולדתו הראשון של הנסיך ארתור, יום הולדתו ה־82 של הדוכס מוולינגטון, ויום הפתיחה של התערוכה הגדולה. המלכה ויקטוריה כתבה ביומנה (21 במאי 1851) כי היוזמה לציור הייתה שלה, אך לדבריה, וינטרהאלטר התקשה להוציא אותה לפועל. הנסיך אלברט הוא שהעניק לו את רעיון הקומפוזיציה.

הציור כולל אלמנטים שאינם תואמים לעובדות ההיסטוריות. המתנה שהדוכס העניק לנסיך לא הייתה תיבת תכשיטים אלא גביע זהב וצעצועים. תיבת התכשיטים שולבה בתמונה על פי הצעת הנסיך אלברט, מטעמים אסתטיים בלבד. בדיעבד, הציור גרם לבלבול. כאשר שלח הנסיך ארתור מכתב לאמו בשנת 1871 וביקש לדעת האם התיבה בציור יועדה להיפתח בהגיעו לגיל עשרים ואחת, השיבה לו המלכה כי אין בכך כל יסוד. לדבריה, "פאפא היקר ווינטרהאלטר רצו שהציור יציין אירוע, כפי שפטר פאול רובנס ופאולו ורונזה ציירו 'תקופות' בהיסטוריה - בלי תיעוד של עובדה מסוימת". היא הוסיפה כי הדבר ממחיש עד כמה "שגוי לא לצייר את הדברים כפי שהיו באמת".

וולינגטון, שנודע בניצחונותיו במלחמת חצי האי ובקרב ווטרלו, כיהן מאוחר יותר כראש ממשלה. עד למועד התערוכה נותר דמות משפיעה ויועץ בלתי רשמי של המלכה. הוא נפטר בספטמבר של השנה שלאחר מכן.

היצירה הוזמנה על ידי ויקטוריה ובשנת 1863 נתלתה במסדרון הגדול בטירת וינדזור. הציור נותר באוסף המלכותי עד היום.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:המלכה ויקטוריה בציורים
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:פרנץ קסאבר וינטרהאלטר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דיוקנאות של משפחת המלוכה הבריטית
נאטולינים

**נאטולינים**, או הסיעה הנאטולינית (בפולנית: Natolińczycy, frakcja natolińska), הייתה אחת משתי הסיעות הבלתי פורמליות (הסיעה הנגדית הייתה ה"פולבה") שהתחרו על השלטון בהנהגת מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (PZPR) בשנים 1955–1956. היא הוקמה זמן קצר לאחר הקונגרס ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ונקראה על שם הארמון בו נערכו ישיבותיה, ברובע נאטולין בוורשה.

האופוזיציה העיקרית לנאטולינים היו הפולאבים הרפורמיסטים, הנאטולינים היו בעלי גוון אנטישמי, ולכן יהודים חברי PZPR נמנעו מלהצטרף לשורותיהם, זו הסיבה שהסיעה הפולאבית כללה חברי PZPR רבים ממוצא יהודי.

הנאטולינאים שנשארו נאמנים לקו הסטליניסטי, התנגדו לתוכנית הליברליזציה הפוסט-סטליניסטית (אוקטובר הפולני של 1956), וכחלק ממטרתם לחתור לשלטון, השמיעו סיסמאות לאומניות ואנטי-סובייטיות פשטניות. הסיעה הנאטולינית זכתה גם לתמיכה של המנהיג הסובייטי ניקיטה חרושצ'וב בשל עמדתם שהדגישה את הקשר ההדוק של פולין עם ברית המועצות כעיקרון חוקתי.

לאחר מותו של בולסלאב ביירוט ב-1956 היה מאבק בין שני הפלגים הקומוניסטיים, במרץ 1956 נבחר אדווארד אוחאב למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית וכיהן בתפקיד זה בין 20 במרץ ל-21 באוקטובר 1956, בתקופה זו שכך המאבק בין שני הפלגים.

לאחר המליאה השמינית של הוועד המרכזי של ה-PZPR, באוקטובר 1956, ספגו הנאטולינים מפלה כאשר המזכיר הראשון של ה-PZPR, ולדיסלב גומולקה, שנתמך על ידי הפולאבים העדיף אותם.

בשלהי 1957, הקבוצה קמה לתחייה כסיעה בתוך מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (PZPR); חלקם הקימו את המפלגה הקומוניסטית הפולנית בשנת 1966.

שני הפלגים, הנאטולינים והפולבים, נעלמו כגופים עצמאיים מהזירה הפוליטית בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית הפולנית
טטריקוס השני

**גאיוס פּיוס אֶסוביוס טֶטריקוס** (בלטינית: *Gaius Pius Esuvius Tetricus*), הידוע בשם **טטריקוס השני** (נולד בסביבות שנת 245 לספירה), היה בנו ויורשו של טטריקוס הראשון, קיסר האימפריה הגאלית בין השנים 271 ל-274 לספירה.

בשנת 272 הועלה טטריקוס השני לדרגת "קיסר" (*Caesar*) , בשם Caius Pius Esuvius Tetricus Nobilis Caesar. כמו כן, הוא צורף רשמית אל מסדרי הכוהנים לאלים החשובים, וגם כונה בתואר "פרינקפס יובנטוטיס" (*princeps iuventutis*), כלומר, הראשון בנוער שוחרי האימפריום. בשנת 274 כיהן כקונסול, לצד אביו.

לאחר תבוסתו והדחתו של אביו בסתיו 274 על ידי הקיסר הרומי אורליאנוס, הוא ואביו הובלו כשבויים בטריומף (מצעד ניצחון) של אורליאנוס ברומא, אך הקיסר חס על חייהם.
על פי מקורות מסוימים, לטטריקוס השני נשמר מעמדו הסנאטורי, וקרוב לוודאי שלאור ניסיונו, התרחק מן העשייה הפוליטית ברומא..

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "שלושים הטיראנים", "חיי טטריקוס הצעיר", פרק כה, עמ' 253–254.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 25, Tetricus the Younger

## הערות שוליים

קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:גאלים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3
טירופה של חואנה מקסטיליה

**טירופה של חואנה מקסטיליה** (בספרדית: **La Demencia de Doña Juana**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הספרדי לורנסו ואלס, שנוצר בשנת 1866. היצירה נחשבת לאחת מן הדוגמאות הראשונות והמובהקות ביותר לעניין שעוררה דמותה של חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה (1479–1555) בקרב ציירים ספרדים במאה ה־19. חואנה הייתה בתם של המלכים הקתולים איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרננדו השני, מלך אראגון, ואמו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קרל החמישי. היצירה הוצגה בתערוכה הלאומית לאמנויות יפות של שנת 1867 וזכתה בפרס השני. ציורים היסטוריים מסוג זה זכו לעידוד רשמי, והיו לאמצעי לחיזוק הזהות הלאומית דרך אזכורים לתקופות מובהקות בתולדות ספרד, כגון שלטון המלכים הקתולים וההתרחבות האימפריאלית תחת קרל החמישי. מגמה זו הגיעה לשיאה ביצירתו של פרנסיסקו פראדייה דוניה חואנה המשוגעת (1877), שתוארה כמיזוג עליון של מרכיבי סיפורה של המלכה, המשקפת את מסורת הרומנטיציזם ואת המתח שבין אהבה, כבוד ומוות.

## תיאור היצירה
250px|ממוזער|שמאל|"דוניה חואנה המשוגעת" (1877) מאת פראנסיסקו פראדייה מציג את שיאה של מגמת העיסוק בדמותה של חואנה מקסטיליה באמנות הספרדית. בהשוואה ל"טירופה של חואנה מקסטיליה" (1866) מאת לורנסו ואלס, בולט כאן הדגש הרומנטי על המתח שבין אהבה, כבוד ומוות. פראדייה יוצר מיזוג עליון של מרכיבי סיפורה של חואנה, לעומת ההבעה הרוחנית המאופקת אצל ואלס. שני הציורים מדגישים את טירופה של המלכה ואת דבקותה בבעלה גם לאחר מותו, כל אחד בדרכו.

הציור מתאר את המלכה חואנה עומדת בדממה רוחנית לצד מיטת אפריון פתוחה למחצה, שבה מונחת גופתו של בעלה, פליפה היפה. מאחוריה כיסא גדול הנושא את סמלה, ולצידה שני אצילים ואיש כמורה מחצרה, המנסים לשכנעה לחדול ממסירותה לגופה. חואנה, בלבוש קטיפה מהודר, ראשה מכוסה, מחרוזת תפילה תלויה ממתניה, ושערה פרוע, מצביעה בידיה בתנועה שקטה לסימן שתיקה. ידה המוארת והמעוצבת היא מרכז הקומפוזיציה, וכל יתר הדמויות והריהוט מוצגים כתפאורה. פרחים נבולים פזורים על השטיח, ומעניקים לסצנה נופך פיוטי רגוע. התאורה מדגישה את נפח הדמויות, משתלבת באיפוק בחלל, ומחוללת אווירה מסתורית סביב מיטת המוות. הצבעוניות מאופקת, בהתאם לריאליזם הספרדי בן התקופה. פניהם של המשתתפים מתוארים באופן ישיר ומעורר תחושת היכרות, כשלפי התיאור צוירו ממודלים חיים.

## פרשנות
לצד הציור בקטלוג התערוכה של 1867 צורף תיאור שנבחר על ידי ואלס עצמו. לפי הטקסט, חואנה הורתה להוציא את גופת בעלה מן הארון ולהניח אותה במיטה מקושטת. היא הסתמכה על דבריו של נזיר קרטוזיאני שסיפר לה על מלך שקם לתחייה ארבע־עשרה שנה לאחר מותו. בשל כך, סירבה להתרחק מהגופה, נותרה לצידו כל העת, וציפתה לרגע שבו יתעורר. כל ניסיונות אנשי חצרה לשכנעה לא הועילו, והיא השיבה להם בתנועת שתיקה ובהוראה להמתין. הציור מתאר את המלכה כמשמרת שקטה על גופת בעלה, חדורת אמונה שלמה. הקומפוזיציה נמסרת באיפוק חזותי ובדרמה שקטה, ומעוררת תחושת הזדהות עמוקה עם מצבה של המלכה ברגעי טירופה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
ע'זאל ע'זאל

**ע'זאל והיב ע'זאל** (בערבית: **غزال وهيب غزال**; נולד בשנת 1962) הוא ראש המועצה האסלאמית העלווית העליונה בסוריה.

## ביוגרפיה
ע'זאל נולד בכפר תלא שבאזור הכפרי של לטקיה, למשפחה עלווית דתית שעיצבה באופן משמעותי את חינוכות, במיוחד בזכות השפעתו של אביו, השייח' והיב ע'זאל. הוא חונך בדרך מסורתית של חינוך דתי, ולמד לימודי אסלאם פורמליים. בשנת 2004 קיבל על עצמו את תפקיד המופתי של לטקיה, תפקיד שהעניק לו עם הזמן לגיטימציה דתית וסמכות ציבורית גוברות בתוך המחוז.

בחודש פברואר 2025 הקים את המועצה האסלאמית העלווית העליונה, ששמה לה למטרה להגן על העלווים בסוריה, לאחר שסירב לשתף פעולה עם באסל אל-ח'טיב ועם סאלח מנסור במועצה עלווית אחרת.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת סורים
קטגוריה:עלווים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1962
צינור (אנטומיה)

באנטומיה ופיזיולוגיה, **צינור** (בלטינית Ductus - מעבר) הוא תעלה מתוחמת ברקמת אפיתל המשמשת להעברת חומרים (תאים, הפרשות או תוצרי לוואי) מבלוטה אקסוקרינית אל איבר, אל חלל הגוף או על שטח העור.

## סוגי צינורות
דוגמאות לצינורות:

## מערכת צינורות
כאשר צינורות עוברים מהאצינוס, המייצר את הנוזל, אל המטרה, הצינורות גדלים והאפיתל נעשה עבה יותר. חלקי המערכת מסווגים כדלקמן:

מקורות מסוימים רואים בצינורות בין-אונתיים זהים לצינורות בין-אוניים (כתלות באיבר), בעוד שאחרים מבחינים ביניהם על בסיס מיקומם ההיררכי. עבור מקורות שעושים את ההבחנה הזו, צינורות בין-אוניים נוטים להיות מצופים באפיתל עמודי גבוה, מדומה או מרובד, שכן הם גדולים ודיסטליים (מרוחקים) יותר מהאצינוס, בניגוד לצינורות הבין-אונתיים שהם קטנים יותר.
קובץ:Gray1025.png|טקסט=Section of submaxillary gland of kitten. Duct semidiagrammatic. X 200.| חתך של בלוטת לסת תחתונה של חתלתול. צינור חצי-דיאגרמטי. X 200.
קובץ:Gray1173.png|טקסט=Section of portion of mamma.| קטע של חלק של שד.


### צינור אינטרקלציה
**צינור האינטרקלציה**, המכונה גם צינור מקשר (אן צינורות בול), הוא החלק של בלוטה אקסוקרינית המוביל ישירות מהאצינוס לצינור מפוספס. צינור האינטרקלציה מהווה חלק ממערכת התוך-אונתי. צינור זה בעל האפיתל הדק ביותר מכל חלק במערכת הצינורות, והאפיתל מסווג בדרך כלל כקובואידי פשוט נמוך.

הם נמצאים הן בלבלב והן בבלוטות הרוק

### צינור מפוספס
ממוזער|צינור מפוספס בבלוטת הפרוטיד
**צינור מפוספס** (מכונה גם צינור פילגר - Pflüger's ducts) הוא צינור בלוטה המחבר צינור מקשר לצינור בין-אונתי. הוא מאופיין בקיפולים בסיסיים של קרום הפלזמה שלו, האופייניים לפעילות שאיבת יונים על ידי המיטוכונדריה רבים. יחד עם הצינורות האינטרקלציוניים, הם מתפקדים לשינוי נוזל הרוק.

האפיתל שלהם יכול להיות פשוט קובודי או פשוט עמודי.

צינורות מפוספסים הם חלק מהצינורות התוך-אונתיים.

הם נמצאים בבלוטת התת-לסתית, בצינור התת-לשוני ובבלוטת הפרוטידיס, אך מפותחים יותר בבלוטת הפרוטידיס.

הם אינם קיימים בלבלב.

### צינור תוך-אונתי
**צינור תוך-אונתי** הוא החלק של בלוטה אקסוקרינית בתוך אונית, המוביל ישירות מהאצינוס לצינור הבין-אונתי (בין האונות). הוא מורכב משתי תת-חלוקות, צינור מקשר וצינור משורטט.

בבלוטת החלב האנושית, צינור החלב התוך-אונתי הוא חלק ממערכת הבלוטות הנמצאת בתוך האוניות. האוניות מכילות אשכולות של צינורות שהנאדיות המפרישות שלהם מנוקזות על ידי צינור החלב התוך-אונתי. הצינורות התוך-אונתיים מרופדים בדרך כלל בתאי אפיתל קובואידיים פשוטים המרופדים גם הם בתאי מיואפיתל.

הצינורות התוך-אונתיים של האונות מתנקזים אל הצינורות הבין-אונתיים שבין האונות.

ניתן לראותם ב:
* לבלב
* בלוטות רוק

## ראו גם
* קרצינומה צינורית
* בלוטה אנדוקרינית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בלוטות
קטגוריה:אנטומיה