open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אמיר מן

**אמיר מן** הוא במאי סרטים ישראלי.

## ביוגרפיה
מן למד בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק. הוא פגש שם את אשתו לעתיד, דנה ינקלוביץ'-מן. יחד הם הקימו את Rebel Child Productions, חברת הפקות סרטים עצמאית, והפכו לשותפים בהפקת סרטים.

בשנת 2002 ביים, הפיק וערך יחד עם אשתו, את הסרט התיעודי "גטו שנגחאי". ביחד הם קיבלו את פרס בחירת הקהל ואת פרס זכויות האדם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה באותה שנה.

מן היה שותף לכתיבת פרק של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים". הוא היה כותב ראשי בעונה השנייה של הסדרה "פאודה". הוא וצוות הכתיבה שלו זכו בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 לתסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה.

ב-2018 ביים את העונה הראשונה של הסדרה "מלכות".

ב-2025 יצר את הסדרה "רשת מרגלים" בשיתוף גלובלי עם פרמאונט+.

## פילמוגרפיה
* רשת מרגלים (2025)
* מלכות (2018)
* פאודה (2017-2018)
* המטופל החמישי (2007)
* גטו שנגחאי (2002)
* איום (2001)
* סיפור ורשה (1996)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
ג'וליאן בל

**ג'וליאן היוארד בל** (באנגלית: **Julian Heward Bell**; 4 בפברואר 1908–18 ביולי 1937) היה משורר אנגלי, ובנם של קלייב וואנסה בל, אחותה של וירג'יניה וולף. אחיו היה הסופר קוונטין בל, ואחותו למחצה הייתה הציירת אנג'ליקה גארנט.

## ביוגרפיה
בל נולד ב-1908 בלונדון וגדל בצ'ארלסטון, סאסקס. הוא למד בבית הספר לייטון פארק ובקינגס קולג', קיימברידג'. במהלך לימודיו התחבר עם כמה מחברי רשת קיימברידג', ביניהם אנתוני בלאנט, איתו איבד את בתוליו. (בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "מרגלי קיימברידג'" הוא מוצג כאהובו של בלאנט וכמושא אהבתו הנכזבת של גאי ברג'ס).

בשנת 1935 בל נסע לסין ללמד אנגלית באוניברסיטת ווהאן. במכתבים ששלח הוא תיאר את מערכת היחסים שלו עם מאהבת נשואה אותה כינה "K" - לינג שוהואה, אשתו של פרופסור צ'ן יואן (הידוע בשם העט שלו, צ'ן שיינג). בשנת 1999 פרסם הסופר הסיני-בריטי הונג יינג ספר בשם "K: The Art of Love" על מערכת היחסים שלהם, בעקבותיו הואשם ב-2002 ב"הוצאת דיבה של המתים", ונאלץ לערוך ולפרסם אותו מחדש תחת השם "המאהב האנגלי".

בתחילת דרכו היה בל פציפיסט, וערך אנתולוגיית זכרונות של סרבני מצפון ממלחמת העולם הראשונה בשם "לא נלחמנו",

אך ב-1937, לאחר שהביע תמיכה בתנועות הסוציאליסטיות והאנטי-פשיסטיות, החליט להתגייס למלחמת האזרחים בספרד. הוריו ודודתו וירג'יניה ניסו להניא אותו מכך, ושכנעו אותו לשמש כנהג אמבולנס בצד הרפובליקני, במקום כחייל. לאחר חודש בלבד בספרד מצא את עצמו כנהג אמבולנס בקרב ברונטה עבור יחידת הרפואה הבריטית שסופחה לבריגדות הבין-לאומיות. הוא נפגע מרסיסים, סבל מפציעה קשה בריאה, ומת בבית חולים צבאי באל אסקוריאל, בגיל 29.

## עבודות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בריטים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:סופרים להט"בים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1937
אנדרטת שמואל זיגלבוים

**אנדרטת שמואל זיגלבוים** היא אנדרטת זיכרון בוורשה, פולין, המוצבת ברחוב לווארטובסקיגו 6, בפינת רחוב זמנהוף, בשכונת מורנוב ברובע שרודמיישצ'ה. היא מוקדשת לשמואל זיגלבוים. האנדרטה תוכננה על ידי מארק מודראו ונחנכה ב-22 ביוני 1997.

## היסטוריה
האנדרטה תוכננה על ידי מארק מודראו, ונחנכה ב-22 ביוני 1997, במלאת 55 שנה לתחילת האקציה הגדולה בגטו ורשה. היא הוקדשה לשמואל זיגלבוים, פוליטיקאי סוציאליסט יהודי-פולני, מנהיג "הבונד" וחבר במועצה הלאומית של הממשלה הפולנית הגולה, שהתאבד כמחאה על האדישות של בעלות הברית בנוגע לשואה.

## עיצוב
האנדרטה כוללת גוש קצר של גרניט אפור בהיר, שבור למספר חתיכות סדוקות, שהוצב על המדרכה. מאחוריו, קיר הבניין כולל לוח סיאניט ובו צלליות אנושיות ולהבות. בתחתית, יש כתובת בפולנית וביידיש, עם קטע טקסט ממכתב ההתאבדות של זיגלבוים. כתוב שם:איני יכול לשתוק ואיני יכול לחיות כאשר שרידי העם היהודי בפולין גוססים... שמואל מ. זיגלבוים 11 במאי 1943 לונדון.


Zygielbojm Memorial.jpg|ממוזער|הכיתוב על קיר הבניין


האנדרטה היא חלק ממסלול הזיכרון למאבק ולמות הקדושים היהודים, המוביל מצומת הרחובות אנילביץ' וזמנהוף ואנדרטת גיבורי הגטו, אל אנדרטת האומשלגפלץ. כחלק ממנה, מול הפסל מוצב גוש סיאניט, ועליו הכיתוב הבא בפולנית ובעברית:שמואל זיגלבוים 1895–1943, נציג הבונד במועצה הלאומית של הרפובליקה הפולנית בלונדון; כאות מחאה נגד הפסיביות של ממשלות בעלות הברית לנוכח השמדת היהודים בגטו ורשה, שם קץ לחייו ב-12 במאי 1943


Zygielbojm monument Warsaw 2.jpg
קובץ:Szmul Zygielbojm Monument in Warsaw 01.JPG


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
דאר אל פונון

**דאר אל-פוּנוּן** (בפרסית: **دارالفنون**; תעתיק: דאר אלפנון; תרגום: אקדמיה) היה מוסד להשכלה גבוהה באיראן הקג'ארית, שהוקם בשנת 1851 על ידי אמיר כביר, הווזיר הגדול של נאסר א-דין שאה קאג'אר. זה היה המוסד הפוליטכני, הראשון באיראן, להכשרת צעירים מהמעמד הגבוה בתחומי הרפואה, הנדסה, ביטחון לאומי, וגאולוגיה, בדומה למכללות אמריקאיות, כמו אוניברסיטת פרדו ואוניברסיטת טקסס A&M. לאחר שהמוסד התפתח והתרחב הוא הפך לאוניברסיטת טהרן.

## מיקום
בניין דאר אל-פונון, שוכן ברחוב נאצר חוסרו, במרכז טהרן, במהלך השנים, הוסב המבנה למוזיאון להיסטוריה של החינוך המודרני באיראן.

## היסטוריה
עם עלייתו לשלטון של אמיר כביר, בשנת 1847, הוא החליט שכדי לפתח איראן מודרנית, הוא זקוק להשכלה אקדמית ובמקום לשלוח סטודנטים ללמוד באירופה, או לשכור יועצים זרים, הוא יקים מרכז להוראת מדעים וטכנולוגיות באיראן, שבתחילה ילַמדו בו מרצים זרים. הוא בחר, באופן אישי, את מיקום הבניין בסביבת הארמונות המלכותיים והקסרקטינים הצבאיים. באישורו של השאה הוא הורה למהנדס מירזא רזא-חאן (ميرزا رضاخان), להכין תוכנית בנייה. רזא-חאן למד באנגליה ותוכנית הבניה הוכנה בדומה לתכנון של הבניין הראשי בקסרקטין שבעיר Woolwich. העבודה החלה ב-1849 והסתיימה ב־1851.
ממוזער|צילום של דאר אל פונון בשלג

### המבנה
בניין דאר אל-פונון כלל 50 חדרים שנבנו עם עבודות טיח, גילופים ועיטורים אמנותיים. סביב חצר רחבת ידיים שבאמצעה בריכה גדולה, אליה הובילה אמת מים תת-קרקעית.

### הגעת המורים האוסטריים
המרצים הראשונים בדאר אל-פונון היו שבעה פרופסורים ומרצים אוסטרים, שנשכרו לתקופה של שש שנים. הם הגיעו לטהראן ב-18 בנובמבר 1851, יומיים לאחר הדחת אמיר כביר. היעדרו העיב על קבלת הפנים והפרופסור לרפואה, יעקב אדוארד פולק, תיאר את קבלת הפנים: 

מאחר שהמורים לא ידעו פרסית והתלמידים לא ידעו גרמנית, נערכו השיעורים, בשנים הראשונות, באמצעות מתורגמנים.

### לימודים ומנהלות
לוח הזמנים של דאר אל-פונון החל כשעתיים לאחר הזריחה ונמשך עד שלוש שעות לפני השקיעה. בצהריים, כל התלמידים התפללו יחד ואכלו ארוחת צהריים, יחד עם המרצים, על חשבון הממשלה. כל תלמיד קיבל מלגה של 12 טומאנים בשנה הראשונה ועם השנים הסכום גדל עד עד כדי 40 טומאנים. בנוסף, כל תלמיד קיבל בגדים, פעמיים בשנה.
ממוזער|286x286 פיקסלים|פרופסור יעקב אדוארד פולק

### תחומי הלימוד
הלימודים בדאר אל-פונון היו בשבעה תחומים: חיל רגלים, פרשים, ארטילריה, רפואה, כירורגיה, רוקחות ומינרלוגיה. בנוסף ללימודים המקצועים, היה על התלמידים ללמוד גם: היסטוריה, גאוגרפיה, מתמטיקה ושפה זרה. השפה הזרה הייתה בתחילה צרפתית, ולאחר מכן נלמדו גם רוסית ואנגלית.

### הריסה ובניה מחדש
בשנת 1930 נהרס הבניין על ידי שר החינוך מירזה יחיא חאן קראגוזלו (Mirzā Yahyā Khan Qarāgozlu) ונבנה מחדש על סמך תכנון הנדסי רוסי.

### אוניברסיטת טהראן
חלקים רבים של המכון נספגו והתמזגו לתוך אוניברסיטת טהרן, שנחנכה ב-1934.

## ביאורים

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* ד"ר יעקב אדוארד פולק: רופא יהודי לעזרת הרפואה האיראנית.

קטגוריה:טהראן: היסטוריה
קטגוריה:אוניברסיטת טהראן
בית הכנסת בצ'סקי קרומלוב

בצ'סקי קרומלוב (בצ'כית: **Synagoga v Českém Krumlově**) שבבוהמיה הדרומית שוכן בית כנסת. הוא נבנה בשנת 1909 בסגנון נאו-רומנסקי עם אלמנטים של אר נובו. זה היה המבנה הראשון באימפריה האוסטרו-הונגרית שנבנה מבטון מזוין.

## היסטוריה
נוכחות יהודים בצ'סקי קרומלוב מתועדת לראשונה בכתב בהמאה ה-14. יוהאן, מלך בוהמיה, התיר ל-4 משפחות יהודיות להתיישב בעיר. בנו, קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הרחיב את ההיתר לשש משפחות. אולם היחסים עם האצולה לא היו אידיאליים כלל, וכל היהודים גורשו מהעיר בשנת 1494. האיסור על מגורי יהודים היה בתוקף עד המאה ה-18, אז הוא לא בוטל לחלוטין, אך למספר משפחות יהודיות הותר להתיישב במקום רק בתנאים מסוימים. המפנה הגיע רק בשנת המהפכה 1848; שוויון זכויות סופי ליהודים ביחס לשאר האוכלוסייה באוסטרו-הונגריה הובטח רק בחוקת דצמבר משנת 1867.

בשנת 1855 נוסד האיגוד הדתי היהודי, אשר הפך בשנת 1893 לקהילה יהודית עצמאית. לפני בניית בית הכנסת בקרומלוב ככל הנראה לא פעל במקום רב; הקהילה התכנסה לתפילות בבית תפילה גדול יותר, והטקסים נוהלו על ידי חזן.

## בית הכנסת
בית הכנסת נבנה בשנים 1908–1909 על ידי הקהילה היהודית המקומית בגבעה המערבית של העיר המכונה פלשיבץ. את התוכניות הכין האדריכל הפראגאי שפעל בווינה, ויקטור קפקא. הבנייה מומנה ברובה על ידי משפחת התעשיינים המקומית העשירה ספירו ובוצעה בהנהגת הבנאי סוסנה. הקרקע נרכשה במושבת גננות מקומית, הנמצאת בשטח המוניציפלי מס' 208. היא תופסת שטח של 883 מ"ר, והמבנה עצמו משתרע על פני 505 מ"ר.

האדריכל קפקא תכנן את בית הכנסת כמבנה פשוט בעל ספינה אחת עם גג רעפים וצריח מתומן השולט במראה מרחוק בסגנון נאו-רומנסקי עם אלמנטים ברורים של אר נובו. הכניסה ממוקמת בחזית המערבית.

הקמרון נצבע בכחול, הבימה הועברה לכיוון הקיר המזרחי ברוח המסורת הנאולוגית יחד עם ארון הקודש, שמעליו חולש חלון רוזטה גדול עם מגן דוד צבעוני. באולם היו שתי שורות ספסלים שנועדו יחד ל-140–180 מתפללים, השורה השמאלית לגברים, והימנית לנשים וילדים.

בית הכנסת שימש למטרות פולחן דתי עד שנת 1938, אז מנתה הקהילה היהודית המקומית כ-100 חברים. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה את הכנסייה ההוסית הצ'כוסלובקית, ואחרי שנת 1969 כמחסן תפאורות של התיאטרון הבארוקי של הטירה. אחרי שנת 1990 הוחזר המבנה לידי הקהילה היהודית בפראג.

באביב 2006 ארגן במקום איגוד הנוער היהודי הצ'כי תוכנית בת יומיים. האירוע כלל את ניקוי בית הכנסת, שבאותה עת עמד עדיין לפני שיפוץ כללי, חגיגת שבת עם קריאה בספר תורה, הרצאות, וטקס בר מצווה לנער מארצות הברית, שסבו היה במקור מצ'סקי קרומלוב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כיה: בתי כנסת
המירוץ לארנונה

**המירוץ לארנונה** הוא משחק מחשב ישראלי שיצא ב-13 בפברואר 2012.

## פיתוח המשחק
המשחק פותח על-ידי שני סטודנטים מהמחלקה לאנימציה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, אורן רובין ואלון סימון במסגרת פרויקט הגמר שלהם.

ההשראה לפיתוח המשחק נבעה ממשחקי הקווסט בהם שיחקו בילדותם ומהחוויות שצברו במהלך לימודיהם כסטודנטים, אשר שולבו יחד לכדי רעיון אחד. הבחירה ליצור משחק זה נבעה מזיקתם למשחקי הקווסט הקלאסיים, בהם Day of the Tentacle, The Neverhood, Monkey Island ואחרים. עם זאת, הרעיון הראשוני לפרויקט נוצר עוד קודם לכן, במסגרת קורס קטן לפיתוח משחקי מחשב שלמדו בשנה ג’. במסגרת הקורס יצרו משחקון קצר העוסק בבחור המגיע לתחנת דלק וזקוק בדחיפות לשירותים, אך מגלה כי בתא השירותים הציבוריים נמצא נהג משאית גדול ממדים שעליו להרחיק תחילה. אורכו של המשחקון היה כ-5–15 דקות, אך הוא עודד את יוצריו לפתח גישה שונה וליצור חוויה אינטראקטיבית יותר. עבורם, פיתוח משחק מסוג זה היווה מימוש של חלום ליצור משחקים מהסוג שבו שיחקו ואותם אהבו בעבר.

פיתוח המשחק התבצע ללא תקציב. אחד הקשיים המרכזיים עמם התמודדו יוצרי המשחק היה מציאת מתכנת. במהלך שנתם הרביעית בבצלאל הושלמו מרבית מרכיבי האנימציה, התסריט, המוזיקה והדיבוב. את יתרת עבודת האנימציה סיימו כחודשיים-שלושה לאחר סיום הלימודים, ולאחר מכן נתקלו בקושי משמעותי בשל היעדר מתכנת. המתכנת רועי קרמר, אשר תכנת עבורם את המשחקון "חייב להשתין" ואת גרסת ההדגמה של המשחק "המירוץ לארנונה" שהוצגה בתערוכה בבצלאל, לא היה פנוי עוד להשקיע את הזמן הנדרש בפיתוח המשחק המלא.

ניסיונות חוזרים ונשנים למצוא מתכנת לא צלחו, בעיקר בשל היעדר תקציב לתשלום עבור העבודה. באותה תקופה החלו יוצרי המשחק לעבוד כשכירים, והפרויקט הוקפא כמעט לחלוטין למשך כשנה וחצי.

מספר חודשים לפני יציאת המשחק החליטו יוצריו לחדש את העבודה עליו, וב-13 בפברואר 2012 הועלה המוצר המוגמר לרשת.

לדברי יוצרי המשחק, התהליך הריאלי הנדרש לקבלת הנחה בארנונה מיוצג במשחק באופן נאמן למציאות, ואף צומצם במכוון, כאשר הושמטו ממנו חלק מהטפסים הנדרשים בפועל, כגון הצורך באישור עורך דין. הדמויות במשחק מבוססות על אנשים המוכרים ליוצרים מחייהם האישיים, והדמות של התולעת המהפכנית המופיעה במשחק נלקחה מהמשחק "חייב להשתין".

## עלילת המשחק
יגאל שוטקלמן סטודנט ירושלמי חזר מחופשת קיץ בהודו לאחר שחברתו נפרדה ממנו, ומגלה לתדהמתו שיש לו חוב עצום בתשלום הארנונה. מאחר שהוא סטודנט הוא זכאי להנחה בתשלום, וכל מה שהוא צריך לעשות בשביל לממש אותה זה להביא שלושה טפסים: אישור לימודים, חוזה דירה ואת האישור לימודים של השותף שלו לדירה. התהליך נראה על פניו פשוט.

במהלך המשחק נאספים חפצים שונים שניתן לעשות בהם שימוש בהמשך, והשחקן נתקל בדמויות מגוונות ומפוקפקות. העלילה מתפתחת תוך שיטוט בין דירת השותפים לבין מוסדות וגורמים שונים, כולל העירייה, בעל הבית והאוניברסיטה, במטרה להשיג את ההנחה בתשלום הארנונה.

## דמויות
* מולי שולמן – יגאל שוטקלמן
* דן קיזלר – צחי, זקן, שלד, ישו
* אסף פריינטא – משה, דוס, מאבטח, סטודנט, מחבל, ברסלב, מעקל
* ענת ניב – שונטל
* עדי קוזלובסקי – ערבייה, זקנה

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2012
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
בית הכנסת באושטק

**בית הכנסת באושטק** (בצ'כית: **Synagoga v Úštěku**) נמצא בחלק המערבי של העיר אושטק, ברחוב 1 במאי מס' 96, כ-200 מטרים מכיכר השלום (Mírového náměstí). מבנה בית הכנסת ובית הרב הסמוך משמשים כמוזיאון יהודי אזורי, והם מוכרים כמונומנט תרבותי.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|פנים בית הכנסת
ימין|ממוזער|בית הרב שנמצא ליד בית הכנסת
בית הכנסת של אושטק נבנה בשנים 1791 עד 1794 בסגנון נאו-קלאסי במקום שבו עמד בית הכנסת המקורי מעץ, אשר נשרף בשנת 1773.

המבנה הריבועי העשוי אבן, שהוא יחיד במינו מבחינה טיפולוגית בבוהמיה, ניצב על מסד גבוה של אבני אבן חול במדרון תלול; מצידו הקדמי הוא בן קומה אחת, ואילו מצידו האחורי הוא בעל אופי של מבנה מגדל. בשנת 1851 נערך שיפוץ בבית הכנסת על פי תוכניותיו של הבנאי המקומי ונצל יאהן, שבמסגרתו הוגבה המבנה ב-1.2 מטרים, עזרת הנשים הורחבה, נוספה מבואה ואולם התפילה עוטר במוטיבים מוריים. קומת המרתף של בית הכנסת הוקצתה עבור בית ספר יהודי.

המקום שימש לצרכים דתיים עד מלחמת העולם השנייה. המבנה שרד את המלחמה, אך בתקופה שלאחריה נהרסו הבתים הסמוכים ובית הכנסת התפורר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוצא צו הריסה למבנה, ובשנות ה-80 המשיך הגג להתפרק והציוד הפנימי נשרף. שיפוץ המבנה התבצע רק בשנים 1993 עד 2003 במסגרת פרויקט של פדרציית הקהילות היהודיות בצ'כיה בתמיכת הקרן הבינלאומית לסיוע לקורבנות השואה, צ'כיה והעיר אושטק.

## לאחר מלחמת העולם השנייה
ממוזער|החתונה היהודית הראשונה בבית הכנסת באושטק מאז המלחמה, אוגוסט 2018.
ממוזער|תפילת שחרית בבית הכנסת באושטק, אוגוסט 2023.
מאז 1938 לא קיימת באושטק קהילה יהודית כתוצאה מהשואה, והיא לא חודשה לאחר המלחמה, אף על פי שלאחר המלחמה, בשנת 1945, הגיעו לאושטק מספר משפחות יהודיות, בעיקר יהודים חסידים מזקרפטיה, שקיבלו שם דירות גירוש של גרמנים סודטים שגורשו, אך עד שנת 1950 הם היגרו כולם לארצות הברית ולישראל.
ממוזער|הדלקת נרות חנוכה ציבורית ראשונה בבית הכנסת באושטק מאז מלחמת העולם השנייה, דצמבר 2024.
בהקשר לשיקום המבנה למצבו המקורי, החל בית הכנסת לשמש שוב למטרתו המקורית כמקום תפילה לעיתים תכופות יותר ויותר, אם כי באופן זמני ולא קבוע, על ידי מאמינים יהודים מפראג, מאתר הנופש הסמוך סטרה ספלאבי, או מארצות הברית וישראל. בשנת 2018 נערכה במקום החתונה היהודית הראשונה מאז השואה, בה נישא זוג מפראג. בדצמבר 2024 התקיימה בבית הכנסת תפילה ציבורית וחגיגת חג חנוכה הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה; את החנוכייה הדליק ברחבה שלפני בית הכנסת תומאש קראוס ונכדו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כיה: בתי כנסת
עבד אל-כרים מוסאווי ארדבילי

**עבד אל-כרים מוסאווי ארדבילי** (בפרסית: **عبدالکریم موسوی اردبیلی**; 28 בינואר 1926 – 23 בנובמבר 2016) היה פוליטיקאי רפורמיסטי איראני ומרג'ע תקליד בפלג השיעי של התריסריים.

## ביוגרפיה
עבד אל-כרים בן עבד אל-רחים מוסאווי ארדבילי נולד ב-1926 בפרובינציית ארדביל. הוא החל את לימודי האסלאם כבר בגיל שש. בשנת 1943 היגר לעיר קום כדי להעמיק בלימודי אסלאם במשך שלוש שנים במסגרת החווזה של קום, ומשם עבר לעיר נג'ף בה שהה עד שנאלץ לשוב לאיראן ב-1948 בשל מצבו הבריאותי של אביו והתיישב בקום, שם עסק בהוראה ובמחקר אסלאמיסטיים. בעקבות הידרדרות במצבו הבריאותי חזר לעיר הולדתו ב-1960 ונשאר שם עד 1968, אז עבר לטהראן, שם הפך לאימאם של מסגד אמיר אל-מואמינין.

ארדבילי היה תומך וחבר של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני. הוא נשא נאומי תמיכה בח'ומייני בשנות ה-70. לאחר המהפכה האיראנית, הפך לחבר מייסד במפלגת הרפובליקה האסלאמית, שהוקמה ב-1979. ח'ומייני מינה אותו לראש מערכת המשפט של איראן ב-1981, לאחר הדחתו של הנשיא אבולחסן בני-סדר. כראש הרשות השופטת, שימש גם כחבר במועצה הזמנית של הנשיאות, יחד עם ראש ממשלת איראן ויושב הראש המג'לס, ומילא את תפקידי הנשיא במשך חודשיים.

קבוצת פורקאן ניסתה להתנקש בחייו, ללא הצלחה. ב-1989 חזר להתגורר בעיר קום עד מותו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי הרשות השופטת של איראן
קטגוריה:אנשי דת איראנים
קטגוריה:המהפכה האיראנית
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1926
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2016
נייג'ל ניקולסון

**נייג'ל ניקולסון** (באנגלית: **Nigel Nicolson**; 19 בינואר 1917–23 בספטמבר 2004) היה סופר, מוציא לאור ופוליטיקאי בריטי.

## ביוגרפיה
ניקולסון היה בנם השני של הסופרים סר הרולד ניקולסון וויטה סאקוויל-ווסט. אחיו הבכור היה היסטוריון האמנות בן ניקולסון. השניים גדלו בקנט, תחילה בלונג בארן, ליד אחוזת משפחתם בנול, ולאחר מכן בטירת סיסינגהרסט, שם טיפחו הוריהם גן מפורסם. ניקולסון למד בפנימיית סאמר פילדס ולאחר מכן באיטון קולג' ובבייליול קולג'באוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת במשמר הגרנדירים, ובהמשך היה המתעד הרשמי של החיל.

## קריירה מקצועית
ב-1948 ייסד ניקולסון עם ג'ורג' ויידנפלד את בית ההוצאה לאור ויידנפלד וניקולסון, אותו ניהל עד שנת 1992. הוא גם שימש כשדרן, והיה חבר במועצת המורשת האנגלית. אף על פי שאביו היה פוליטיקאי מטעם הלייבור, ניקולסון הפך לפעיל במפלגה השמרנית, והתמודד מטעם המפלגה בבחירות ב-1950 במחוז צפון מערב לסטר ושוב ב-1951 במחוז פאלמות' וקמבורן. בשני המקרים לא הצליח לזכות במושב בפרלמנט, אך בבחירות הביניים שנערכו בפברואר 1952 זכה במושב של מחוז בורנמות' מזרח וכרייסטצ'רץ'. הוא שמר על מושבו גם בבחירות הכלליות במאי 1955.

במהלך כהונתו הצביע יחד עם חברי הלייבור לביטול עונש המוות בתלייה, ונמנע בהצבעת אי האמון שהגישה הלייבור נגד הממשלה בעקבות משבר סואץ. בעקבות זאת עלו קריאות שדרשו מראש הממשלה להדיח אותו, אך הוא שמר על כסאו בכל זאת. הוא נאלץ להסיר את מועמדותו לפרלמנט לפני הבחירות הכלליות של 1959בעקבות דרישת חברי מפלגתו, לאחר שבית ההוצאה לאור שבראשו עמד החליט לפרסם את המהדורה הבריטית של הרומן " לוליטה.

לאחר פרישתו מהפרלמנט עסק ניקולסון בכתיבה, במיוחד בנושאי מורשת וביוגרפיה. ב-1973 פרסם את ספרו "דיוקן נישואים", בו תיאר בגילוי לב את הרומנים שניהלו הוריו הביסקסואלים מחוץ לנישואים, ובייחוד הרומן של ויטה סאקוויל-ווסט עם ויולט טרפוסיס. ב-1990 הוא מכר את הזכויות לעיבוד היומן למיני סדרה באותו שם ל-BBC. בנוסף היה העורך של יומני אביו, ושל מכתביה של וירג'יניה וולף (יחד עם ג'ואן טראוטמן). מאוחר יותר כתב טורים עבור הספקטייטור והסאנדיי טלגרף. ב-1998 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Long Life", שהתבססה בין היתר על יומנים ומכתבים שכתב בעידודה של וולף.

## חיים אישיים
בשנת 1953 נישא ניקולסון לפיליפה, בתו של סר ג'רווייס טניסון ד'איינקורט, והשניים התגרשו ב-1970. מנישואים אלה ונולדו להם שתי בנות ובן. הבת ג'ולייט כתבה על אביה ומשפחתו בספרה A House Full of Daughters שראה אור ב-2016.

ניקולסון נפטר ב-23 בספטמבר 2004, בטירת סיסינגהרסט, בקנט.

## ספריו
* נפוליאון 1812 (תרגום: חזי שלח). משרד הביטחון - ההוצאה לאור, תל אביב.
* דיוקן נישואים. הוצאת שוקן, תל אביב וירושלים: 1973.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1955–1959)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1951–1955)
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1917
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2004
בחורים טובים 3

**בחורים טובים 3** הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי העתיד לעלות לאקרנים במהלך שנת 2026. הסרט, בבימויו של ארז תדמור, מהווה המשך לסרטים "בחורים טובים" (2022) ו"בחורים טובים 2" (2024).

עם צאתו, תהפוך הסדרה לטרילוגיה הקולנועית הראשונה בישראל מזה 35 שנה מאז סדרת סרטי "אבא גנוב".

## רקע עלילתי
עלילת הסרט עתידה להתמקד שוב בדמותו של ברוך אוירבך (מאור שוויצר), עוזרה הנאמן של השדכנית מלכי, וארוסתו, רות (ניב סולטן). השניים מתכננים את חתונתם, אך ברוך נקלע למצוקה כלכלית המאיימת על קיום האירוע המפואר שתכנן. בחיפושו אחר פתרון, הוא מקבל הצעה ממיכאל גרסטל (מייקל רפפורט), מיליארדר חרדי מניו יורק, המציע לו סכום כספי משמעותי תמורת עזרה בשידוך בתו. ברוך יוצא למסע בארצות הברית, שם הוא נאלץ לתמרן בעולם השידוכים הבינלאומי והפערים בין חיי הפאר בניו יורק לבין ערכיו וחייו בישראל.

## צוות השחקנים והדמויות
* מאור שוויצר – **ברוך אוירבך**, שדכן צעיר ובן זוגה של רות. נקלע למצוקה כלכלית סביב תכנון חתונתם ויוצא למשימת שידוך בניו יורק כדי להציל את מצבם הכלכלי.
* ניב סולטן – **רות איזנבך**, בת זוגו של ברוך. מנהלת יחד עם אחיה קונדיטוריה משלבת ומנסה לנווט את הקשר עם ברוך אל מול שאיפותיו הגבוהות לחתונה מפוארת.
* מייקל רפפורט – **מיכאל גרסטל**, מיליארדר חרדי החי בניו יורק. שוכר את שירותיו של ברוך כדי למצוא שידוך הולם לבתו ומכניס אותו לעולם של עושר והשפעה.
* עירית קפלן – **מלכי לוין**, שדכנית מנוסה והמנטורית של ברוך. מלווה את ברוך במסעו המקצועי גם מעבר לים.
* יקי רייסנר – **רפאל לוין**, בעלה של מלכי ושותפה לניהול עסק השידוכים המשפחתי.
* ידין גלמן
* נאיה בינשטוק
* משה אשכנזי

## הפקה
### פיתוח וכתיבה
העבודה על הסרט השלישי החלה זמן קצר לאחר הצלחתו של הסרט השני בסדרה. ב-19 בנובמבר 2024 אישר המפיק יקי רייסנר באופן רשמי כי הסרט נמצא בתהליכי כתיבה ופיתוח.
### השפעות פוליטיות ועיכובים
בדצמבר 2025 הופסקו צילומי הסרט והאודישנים באופן פתאומי על ידי המפיק יקי רייסנר. הרקע להפסקה היה הודעתם של במאי הסרט, ארז תדמור, וחלק מצוות ההפקה והשחקנים (בהם עירית קפלן), על הסרת מועמדותם מטקס פרסי הקולנוע של משרד התרבות כאקט של מחאה נגד הממשלה. רייסנר מתח ביקורת על הצעד וטען כי אינו מוכן להכנסת פוליטיקה בתהליך ההפקה. לאחר משבר קצר ושיחות גישור בין הצדדים, יושרו ההדורים וההפקה חזרה לפעילות מלאה.
### ליהוק
עם ההכרזה על הפקת הסרט השלישי, אושר כי כוכבי הסרטים הקודמים, מאור שוויצר וניב סולטן, יחזרו לגלם את דמויותיהם של ברוך ורות. לצידם ממשיכים בתפקידיהם גם עירית קפלן ויקי רייסנר (המשמש גם כמפיק הסרט).

בינואר 2026 פורסם על ליהוקו של השחקן והקומיקאי היהודי-אמריקאי מייקל רפפורט. רפפורט, שביקר רבות בישראל בשנה שקדמה לצילומים כחלק מפעילות הסברה, לוהק לתפקיד המיליארדר הניו-יורקי מיכאל גרסטל. זהו תפקידו הראשון של רפפורט בקולנוע הישראלי.

בנוסף אליו, הצטרפו לצוות השחקנים גם ידין גלמן, שחזר לפעילות לאחר שנפצע בקרב בטבח שבעה באוקטובר, נאיה בינשטוק ומשה אשכנזי.
### צילומים
צילומי הסרט החלו בינואר 2026 ונערכים בישראל ובניו יורק. הסרט מופק על ידי "רייסדור הפקות" בשיתוף עם "סרטי יונייטד קינג", "קאמבק סרטים" ו"זואה פילמס".

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית ישראליים
קטגוריה:יהדות חרדית בקולנוע
קטגוריה:סרטי המשך ישראליים
קטגוריה:סרטי ארז תדמור
קטגוריה:בני ברק בקולנוע
בית הכנסת בהראדץ קראלובה

**בית הכנסת בהראדץ קראלובה** (בצ'כית: **Synagoga v Hradci Králové**) הוא בית כנסת לשעבר בהראדץ קראלובה, שנבנה בשנים 1904–1905 בפינת הרחובות שלימים ייקראו שדרות פוספישילובה ושדרות הצבא הצ'כוסלובקי.

## תיאור המבנה
מבנה פינתי דו-אגפי בעל קומת מרתף, קומת קרקע ושלוש קומות עליונות, כאשר הפינה יוצרת זווית קהה. החיצוניות של בית הכנסת מעוצבת באר נובו עם השראה מאדריכלות מורית. בקומת הקרקע מוצב לוח זיכרון מנחושת עם מגן דוד וכתובת יצוקה: "כאן עבדו בני הקהילה היהודית את אלוהיהם".

## היסטוריה
בית הכנסת החדש נבנה כתחליף לבית תפילה ישן יותר במספר בית 67 בין השנים 1904–1905 על ידי האדריכל וואצלב ויינצטל והבנאי קארל שטיאסטני. פרנטישק צ'רני שימש כרב-בנאים. העוגב יוצר וסופק על ידי חברת העוגבים של יאן טוצ'ק מקוטנה הורה. עבודות הנגרות בבית התפילה החורפי בוצעו על ידי הנגר יוזף הלוואטי, וציור הפנים של בית הכנסת בוצע על ידי הצייר רודולף טומאשק מהוז'יצה. המבנה נחנך חגיגית ב-24 בספטמבר 1905.

מלבד אולם התפילה עצמו, המעוצב ברוח הריטואל הנאולוגי, בבניין שכנו דירות הרב, החזן, אב הבית והיה חדר ישיבות עם ארכיון. השינוי הקטן הראשון בפנים המבנה התרחש כבר בשנת 1934, אז הודיעה הקהילה הדתית הישראלית ב-20 באפריל כי תתקין חדר רחצה במקום מזווה בדירת הרב. תפילות התקיימו במקום עד מלחמת העולם השנייה. גילויי אנטישמיות צ'כית ב-1939 הגיעו לכדי ניסיונות לפוצץ את בתי הכנסת בדובז'יש, פראג, פלזן וגם בהראדץ קראלובה.

לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה לזמן קצר כבית תפילה עבור הקהילה הדתית היהודית שחודשה. בשל הידלדלות מספר המאמינים הוא נסגר. בשנת 1960 נרכש המבנה, שהיה במצב רעוע למדי, על ידי הספרייה המדעית הממלכתית בהראדץ קראלובה, ששיפצה אותו והפנים הוסב והותאם לצרכיה. שיפוצים נרחבים יותר של הבניין החלו רק ב-1968. נערכו שינויים בפנים המבנה והותקנה מערכת תאורה חשמלית. בשנת 1970 הסתיימה הסבת פנים בית הכנסת למחסן ספרים, אשר קיבל אישור אכלוס ב-15 בינואר 1971. בשנת 1985 הוחלפו רעפי הגג בנחושת חדשה. ב-1996 הורחבה ספריית ההשאלה לקומה השנייה. בשנתיים שלאחר מכן שופצו מסבך הגג וכיפת הבניין. ב-2006 שוקמה חזית הרחוב. ב-2007 הוחזר בניין בית הכנסת לידי הקהילה היהודית בפראג, שבכוונתה לעשות בו שימוש רב-תכליתי. כבר בשנה שלאחר מכן עברה הספרייה למרכז ספרייה ומידע חדש.

## גלריה

קובץ:Synagoga_hradec_kralove_interier.jpg|הפנים המקורי של בית הכנסת לא השתמר
קובץ:Synagoga_Hradec_Kralove_detail_arkad_a_napisu.jpg|פרט של האלמנטים האדריכליים והכתובת העברית על בית הכנסת
קובץ:Synagoga_Hradec_Kralove_celkovy_pohled.jpg|מראה כללי של בית הכנסת מגרם המדרגות המוביל ל"קאבצ'י פלאצק"


קובץ:Synagoga_Hradec_Kralove_perspektiva_z_ulice.jpg|מראה כללי של בית הכנסת מדצמבר 2025
קובץ:Židovská_synagoga_čp._395.jpg|תצלום תקופתי של בית הכנסת כשהוא עדיין נושא את המגן הדוד


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כיה: בתי כנסת
אנדרטה לפרטיזנים מחטיבת מרדכי אנילביץ' של המשמר העממי

**אנדרטה לפרטיזנים מחטיבת מרדכי אנילביץ' של המשמר העממי** (בפולנית: **Pomnik partyzantów oddziału GL im. Mordechaja Anielewicza w Warszawie**; בתרגום מילולי: אנדרטת הפרטיזנים של יחידת מרדכי אנלביץ' בוורשה) היא אנדרטה שנמצאת בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה, ורשה, המנציחה את מורדי גטו ורשה שהוצאו להורג בקראבצוביזנה על ידי גרמניה הנאצית.

## תיאור
האנדרטה הצנועה ממוקמת בשדרה הראשית של בית הקברות (חלקה 31, שורה 3). היא מורכבת מסלע עם לוח זיכרון ושלוש שורות של ארבעה לוחות מאבן חול אדומה כל אחת. הלוחות נושאים את השמות או הכינויים של אלה שנהרגו במהלך המלחמה: אדק ינקילביץ', שמולק יושקביץ', יואל יונגהייר, יוסף פפיר, טולה רבינוביץ', מיכאל רוזנפלד, יאנק שוורצפוס, חיים "קירנאיקה", אלמוני בכינוי "אדק", אלמונית בכינוי "רחלקה", אלמונית בכינוי "רוטקה", ואלמוני בכינוי "סטפן".

האנדרטה ניצבת על קברם של 12 לוחמים יהודים, אשר לאחר שנמלטו מהעיר עם דיכוי המרד, מצאו מחסה ביערות ליד וישקוב. שם, הם הצטרפו לצוות של אדם שוורצפוס, שכונה "יאנק", חבר ביחידת מרדכי אנילביץ' של משמר העם. הצוות השמיד משלוח רכבת גרמני ליד הכפר אורלה באוגוסט 1943. לאחר פעולה מוצלחת זו הם נסוגו לקראבצוביזנה, שם כותרו על ידי יחידה גרמנית שהובאה למקום על ידי יערן מקומי. רק שני פרטיזנים שרדו. לאחר המלחמה, היערן נידון למוות על מעשיו. צוותים אחרים של יחידת מרדכי אנילביץ' נרצחו בשנים 1943–1944, בין היתר, על ידי יחידה של הכוחות המזוינים הלאומיים.

## הפניות

קטגוריה:מרד גטו ורשה
קטגוריה:ורשה: אנדרטאות להנצחת השואה
חביבאללה אשורי

**חביבאללה אשורי** (בפרסית: **حبیب‌الله آشوری**) היה הוגה דעות ואיש דת איראני, שהיה קשור למעגלים האינטלקטואליים והמהפכניים שפעלו באיראן במחצית השנייה של המאה ה-20. אשורי מוזכר בהיסטוריוגרפיה של התקופה בעיקר בשל קשריו עם האידאולוג המהפכני עלי שריעתי ובשל מעורבותו בתרגום והפצה של טקסטים אסלאמיים רדיקליים ששימשו בסיס רעיוני לדור המהפכנים באיראן.

## פעילות אינטלקטואלית והקשר לעלי שריעתי
אשורי היה חלק מהמרקם האינטלקטואלי שבו פעל עלי שריעתי, מי שנחשב לאחד ההוגים המשפיעים ביותר על המהפכה האסלאמית. אשורי מוזכר בהקשר לעבודתו המוקדמת של שריעתי, שהחלה בשנת 1948, ונגעה לתרגום הספר "אבו זר" (Abu-Zar), שנכתב במקור על ידי הסופר הערבי עבד אל-חמיד ג'ודת אל-סחאר.

הספר "אבו זר", שבו היה מעורב אשורי, עסק בדמותו של אבו זר אל-ע'פארי, אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד, אשר הוצג על ידי שריעתי ואשורי כדגם של "סוציאליסט אסלאמי" ולוחם למען צדק חברתי נגד השחיתות הממסדית. תפיסה זו של האסלאם ככוח מהפכני השואף לשוויון חברתי הייתה מאפיין מרכזי בהגותו של שריעתי, שהושפע גם מהוגים כמו אחמד כסרווי.

## רקע היסטורי ותרבותי
שמו של חביבאללה אשורי עולה בקרב היסטוריונים של התקופה לצד הוגים כגון מורטזה מוטהרי ושריעתי, אשר פיתחו פרשנויות מודרניות ורדיקליות לאסלאם השיעי בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי. אזכורו במפתח השמות של היצירה "פרסים בולטים" (Eminent Persians) מלמד על חשיבותו בתוך הרשת החברתית והרעיונית של האינטליגנציה המהפכנית.
יש לציין כי המקורות מבחינים בין חביבאללה אשורי לבין האינטלקטואל דריוש אשורי (Darius Ashouri), מחבר המסה "האיש שבחר בתבוסה", שעסקה בניתוח דמותו של המתאבק גולאמרזא תח'תי.

## הוצאתו להורג
מהדי ח'לג'י טוען כי לפני המהפכה האיראנית, אשורי היה חלק מהמעגל הקרוב של עלי ח'אמנאי במשהד, אך דרכיהם נפרדו לאחר שאשורי כתב מאמר על מונותאיזם ("תוחיד") וח'אמנאי טען כי המאמר הוא גניבה ספרותית של הרצאותיו. לפי ח'לג'י, המאמר השתמש בעקרונות תאולוגיים כדי לפרט חזון אסלאמי של חברה חסרת מעמדות.

אשורי הואשם בכפירה והוצא להורג ב-1981. אחד האישומים נגדו היה אמונותיו הכופרות כפי שהשתקפו במאמר "תוחיד". לפי ג'יימס א. ביל, הוא נמנה עם "אנשי הדת בעלי ההשקפה המתונה [ש]הפכו למטרות של הימין הקיצוני".

## לקריאה נוספת

* 
* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1986
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-1981
סך הכל

**"סך הכל"** הוא אלבום הבכורה של הזמר, המלחין והפסנתרן הישראלי יונתן רזאל. האלבום יצא לאור בשנת 2007, לאחר תקופת עבודה ממושכת של כ-12 שנים. הוא נחשב לאחד האלבומים המשפיעים והחשובים במוזיקה היהודית המקורית בעשור הראשון של המאה ה-21, ושילב בין השפעות קלאסיות, מוזיקת עולם ופופ-רוק ישראלי, האלבום הופק על ידי אביתר בנאי אשר ביצע איתו את השיר "ציון" מתוך האלבום בנוסף ביצע את "עבדו את ה' בשמחה" עם אחיו אהרון רזאל האלבום הופץ על ידי חברת התו השמיני.

## רקע והפקה
העבודה על האלבום נפרסה על פני כ-12 שנים, במהלכן פעל רזאל בעיקר כמעבד וכמנצח. פריצת הדרך להוצאת האלבום התרחשה בעקבות פגישה עם המוזיקאי אביתר בנאי, שהפך לחברו הקרוב והפיק את האלבום מוזיקלית. שיתוף הפעולה בין השניים יצר סאונד אינטימי המבוסס על פסנתר, כלי מיתר ועיבודים הרמוניים מורכבים, שחרגו מהסטנדרט המקובל במוזיקה החסידית של אותה תקופה.

האלבום הוקלט באווירה של חיפוש רוחני, כאשר רזאל ובנאי מנסים לגשר בין המקצוענות המוזיקלית המערבית לבין עולם התפילה והניגון היהודי, האלבום משלב בתוכו שירים חדשים וכן שירים מהמקורות בלחן חדיש.

## קבלה וביקורת
בתוך פחות משנה מהוצאתו, הגיע האלבום למעמד של "אלבום זהב" על מכירה של למעלה מ-30,000 עותקים. בעקבות האלבום נבחר רזאל ל"זמר השנה" ולשיר השנה עם השיר "ציון" בו השתתף אביתר בנאי במצעד השנתי של אתר ynet יהדות לשנת תשס"ז.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי מוזיקה יהודית
קטגוריה:אלבומי חברת התו השמיני
פדינגטון: המחזמר

**פדינגטון: המחזמר** הוא מחזמר עם מילים ולחנים מאת טום פלטצ'ר וליברית מאת ג'סיקה סווייל. המחזמר מבוסס על ספר הילדים "הדוב פדינגטון" מאת מייקל בונד משנת 1958, ועל סרט הקולנוע הדוב פדינגטון מ-2014. זהו העיבוד הבימתי השני לסדרת הספרים, לאחר "המחזמר הקסום של הדוב פדינגטון" מאת שירלי רודן משנת 1983.

המחזמר הוצג לראשונה בהצגות טרום-בכורה בתיאטרון סבוי בווסט אנד של לונדון ב-1 בנובמבר 2025.

## הפקות
### ווסט אנד (2025)
באפריל 2025 הוכרז כי "פדינגטון: המחזמר" יזכה לבכורה עולמית בווסט אנד, בתיאטרון סבוי, החל מ-1 בנובמבר 2025. ב-1 באוגוסט 2025 פורסם צוות השחקנים והיוצרים הראשוני, למעט דמותו של פדינגטון, שזהות המגלמים אותה נשמרה בסוד עד להצגת הבכורה.

במהלך הצגת הבכורה נחשף כי ארטי שה וג'יימס חמיד מגלמים יחד את פדינגטון: שה מופיעה על הבמה בתפקיד הדוב, בעוד חמיד מדבב את פדינגטון, שולט בהבעות פניו, וגם מגלם את דמותו של "הצעיר".

## שחקנים ודמויות

## שירים
**מערכה ראשונה**
* "הסקרנות של מר גרובר" – מר גרובר
* "הגעתי" – פדינגטון והלהקה
* "קוד נהג המונית" – מר קארי וג'ונתן בראון
* "אל תיגע בזה" – משפחת בראון ופדינגטון
* "עמוד אחד בכל פעם" – גברת בראון
* "דברים מתים קטנים וחמודים" – מיליסנט קלייד והלהקה
* "הקצב של לונדון" – טוני, טניה והלהקה
* "המבט החודר" – פדינגטון, מיליסנט קלייד והלהקה
* "החוקר והדוב" – פדינגטון
* "עסק מסוכן" – מר בראון והלהקה
* "אחת מאיתנו" – גברת בראון והלהקה
* "החוקר והדוב (רפריזה)" – פדינגטון

**מערכה שנייה**
* "ריבת תפוזים" – פדינגטון, מר קארי והלהקה
* "שווה את המאמץ" – מר בראון וגברת בירד
* "איפה פדינגטון?" – הלהקה
* "הכול מה שמעולם לא היית" – מיליסנט קלייד
* "אף פעם לא מאוחר מדי" – גברת בירד וגרנט
* "תפילתה של דודה לוסי" – פדינגטון
* "אגודת הגאוגרפים" – ליידי סלואן והלהקה
* "בלתי ניתן לעצירה" – משפחת בראון ומיליסנט קלייד
* "פעימה חסרה" – כל המשתתפים
* "דודה לוסי היקרה" – פדינגטון, דודה לוסי והלהקה

### הקלטות
לפני תחילת המחזמר, יצאו לאור השיר "The Explorer and the Bear", בביצועו של טום פלטשר, ו-"Pretty Little Dead Things", בביצועה של ויקטוריה המילטון-בארט, על ידי חברת התקליטים דקה רקורדס.

## ביקורת
ההפקה בווסט אנד זכתה לשבחים כמעט גורפים מצד המבקרים.

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מחזות זמר מבוססי סרטים
קטגוריה:מחזות זמר מבוססי ספרים
קטגוריה:מחזות זמר בריטיים
צ'ארלס סולצר

**צ'ארלס אוגוסט סולצר** (באנגלית: **Charles August Sulzer**; 24 בפברואר 1879 – 15 באפריל 1919) היה ותיק מלחמת ארצות הברית–ספרד ונציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1917–1919.

## ביוגרפיה
סולצר נולד ב-24 בפברואר 1879 בעיירה רוזל שבמחוז יוניון, ניו ג'רזי. אביו היה תומאס זולצר, מהגר מגרמניה, ואמו לידיה (ילמה), ממוצא פריזי. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, בבית הספר פינגרי באליזבת שבניו ג'רזי, באקדמיית ברקלי בניו יורק, וכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק.

במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד שירת ברגימנט הרגלים המתנדבים הרביעי של ניו ג'רזי. לאחר המלחמה עבר סולצר לאלסקה בשנת 1902 ועסק בכרייה.

בשנת 1914 כיהן כחבר בסנאט הטריטוריאלי של אלסקה. הוא הציג את כתב המינוי שלו כנציג נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה-65, וכיהן מ-4 במרץ 1917 ועד 7 בינואר 1919, אז הוחלף בידי ג'יימס ויקרשם, שערער על תוצאות הבחירות. בהמשך הציג את כתב המינוי שלו כנציג נבחר לקונגרס ה-66, וכיהן מ-4 במרץ 1919 ועד מותו ב-15 באפריל 1919, עוד לפני כינוס הקונגרס.

לפי פרסומים, ב-16 באפריל חלה סולצר ונפטר על סיפון סירה בדרכו לבית חולים בעיר קטצ'יקן שבטריטוריית אלסקה. הוא נטמן בבית העלמין אוורגרין בהילסייד, ניו ג'רזי.

אחיו, , היה אף הוא חבר קונגרס ומושל ניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1919
הנסיך ארתור והוברט

**הנסיך ארתור והוברט** (באנגלית: **Prince Arthur and Hubert**) הוא ציור שמן על בד משנת 1882 מאת הצייר הבריטי ויליאם פרדריק יימס. היצירה מבוססת על סצנה ממחזהו של ויליאם שייקספיר המלך ג'ון (מערכה ד’, סצנה א’), ומתארת רגע דרמטי של עימות מוסרי בין ילד חסר ישע לבין סוהרו, הנקרע בין חמלה לציות לפקודת המלך. הציור הוצג לראשונה באקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1882, ונרכש בשנה שלאחר מכן לאוסף גלריית האמנות של מנצ'סטר, שם הוא שמור עד היום.

## תיאור היצירה
הציור מציג את הנסיך ארתור והוברט יושבים על ספסל עץ לצד שולחן עץ כבד. הוברט נשען לאחור אל השולחן, יד אחת אוחזת בקצהו והאחרת תחובה בין ברכיו. ראשו שמוט, מצחו קמוט ומבטו מושפל, והוא לבוש גלימה שחורה חגורה עם ברדס חום, המדגישה את כובד תפקידו. לעומתו, ארתור לבוש טוניקה לבנה בוהקת, שערו בהיר ועורו כמעט שקוף. הוא נצמד אל הוברט, זרוע אחת כרוכה סביב כתפיו והשנייה לוחצת על זרועו, ומביט בו במבט מתחנן. על רצפת החדר מונח חבל, הרומז לאפשרות שהילד ייכבל אם יוחלט לבצע את גזר הדין.

## פרשנות
הציור מתמקד ברגע של עימות מוסרי ושקט נפשי, ולא בפעולה אלימה עצמה. יימס בוחר להציג את המתח הפסיכולוגי בין הדמויות באמצעות מחוות גוף, הבעות פנים ופרטים סמליים. הוברט מתואר יושב בתנוחה סגורה ומכונסת, ראשו שמוט ומבטו מושפל, באופן המבטא את מאבקו הפנימי בין חמלה אנושית לבין פחד מפני אי־ציות לפקודת המלך. לעומתו, הנסיך ארתור מוצג כילד חסר ישע, לבוש בלבן בוהק, הצבע המדגיש את חפותו ואת פגיעותו, והוא נאחז בגופו של הוברט בתנועה של תחינה והישענות. החבל המונח על הרצפה משמש רמז חזותי לתכלית האכזרית של המפגש ומחדד את האיום המרומז, מבלי שהמעשה עצמו יוצג. מבקרים בני התקופה הדגישו את יכולתו של הציור לעורר חמלה עמוקה כלפי החלש וחסר המגן, וראו בו תיאור אנושי של דילמה מוסרית, שבו הרגש גובר על גבורה או על פעולה הירואית, גם אם היו מי שראו בנושא קודר ובלתי נעים לצפייה.

## קבלה וביקורת

בעת הצגתו באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1882 עורר הציור תגובות מגוונות. מבקרים אחדים ראו בו יצירה עוצמתית המעוררת חמלה עמוקה כלפי החלש, וציינו את האפקט הרגשי ואת ההבעה האנושית של הדמויות. אחרים הסתייגו מן הנושא ותיארו אותו כקודר ומכביד. עם זאת, מבקרי אמנות אחדים הגדירו את היצירה כפסגת יצירתו של יימס, והדגישו את האופן שבו הצליח לעבד נושא מוכר לכדי סצנה רגשית מרוכזת ובעלת עוצמה דרמטית.

## השוואות ליצירות אחרות

מבקר The Art Journal השווה את הציור הנסיך ארתור והוברט ליצירה מוקדמת יותר של יימס, איימי רובסארט, וציין כי מדובר ביצירה שאינה נופלת ממנה בערכה וכי ניתן לראות בה מעין בת־לוויה לאותה יצירה מן האוסף של קרן צ'נטרי. לעומת זאת, The Illustrated London News העדיף בבירור את תרומתו האחרת של יימס לאקדמיה המלכותית באותה שנה, "Welcome as Flowers in Spring", וראה בה יצירה מוארת ועליזה יותר, בניגוד לאופי הקודר והכואב של הנסיך ארתור והוברט. ביקורות אלו מדגישות כי בני התקופה בחנו את הציור לא רק בפני עצמו, אלא גם ביחס ליצירות אחרות של האמן, והשוו בין נושאים דרמטיים וטעונים רגשית לבין סצנות ביתיות וקלילות יותר ביצירתו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ויליאם שייקספיר
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:אוסף גלריית האמנות של מנצ'סטר
ג'ורג' גריגסבי

**ג'ורג' בארנס גריגסבי** (באנגלית: **George Barnes Grigsby**; 2 בדצמבר 1874 – 9 במאי 1962) היה נציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
גריגסבי נולד ב-2 בדצמבר 1874 בעיר סו פולס שבטריטוריית דקוטה (כיום דקוטה הדרומית). הוא היה בנם של פני (קינגסברי) גריגסבי ושל מלווין גריגסבי, מנהיג פוליטי וצבאי בולט בדקוטה הדרומית. בין אחיו נמנו סו ק. גריגסבי וג'ון ט. גריגסבי, ששניהם כיהנו כסגני מושל דקוטה הדרומית.

הוא למד בבתי ספר ציבוריים, באוניברסיטת המדינה בוורמיליון שבדקוטה הדרומית ובאוניברסיטת סו פולס. הוא למד משפטים, הוסמך כעורך דין בשנת 1896 והחל לעסוק בעריכת דין בסו פולס.

בשנת 1896 היה ציר לוועידת המפלגה הדמוקרטית של המדינה. במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד שירת כלוטננט ברגימנט הפרשים המתנדבים השלישי של ארצות הברית.

בשנת 1902 עבר לעיר נום שבאלסקה. הוא שימש כעוזר לתובע הפדרלי בשנים 1902–1908, וכפרקליט פדרלי בשנים 1908–1910. בשנת 1911 היה היועץ המשפטי של העיר נום, ובשנת 1914 כיהן כראש עיריית נום. בשנת 1915 היה חבר במועצת הנציבים לקידום חקיקה אחידה. בשנת 1916 נבחר לתפקיד הראשון של התובע הכללי של אלסקה, וכיהן בו עד התפטרותו בשנת 1919.

גריגסבי הציג את כתב המינוי שלו כנציג נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה-66, כדי למלא את הושב שהתפנה בעקבות מותו של צ'ארלס סולצר. הוא כיהן מ-3 ביוני 1920 ועד 1 במרץ 1921, אז הוחלף בידי ג'יימס ויקרשם, שערער תחילה על בחירתו של סולצר ולאחר מכן גם על בחירתו של גריגסבי.

הוא היה ציר בוועידות הארציות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1920 ו-1924. בהמשך עסק בעריכת דין בערים קטצ'יקן, ג'ונו ואנקורג' שבאלסקה.

גריגסבי נפטר ב-9 במאי 1962 בעיר סנטה רוזה שבקליפורניה. הוא נטמן בבית העלמין הלאומי גולדן גייט בסן ברונו, קליפורניה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי דקוטה הדרומית
קטגוריה:אנשי צבא אמריקאים במלחמת ארצות הברית–ספרד
קטגוריה:התובעים הכלליים של אלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
הצבעה ברשימה סגורה

**רשימה סגורה** מתארת את הגרסה של מערכות רשימת מפלגות שבהן מצביעים יכולים למעשה להצביע רק עבור מפלגות פוליטיות בכללותן בבחירות; לפיכך אין להם השפעה על הסדר שבו נבחרים מועמדים במפלגות. אם לבוחרים הייתה השפעה כלשהי, זה היה נקרא רשימה פתוחה. מערכות רשימה סגורה עדיין נמצאות בשימוש נפוץ בייצוג יחסי של רשימת מפלגות, ורוב מערכות הבחירות המעורבות משתמשות גם ברשימות סגורות ברכיב רשימת המפלגות שלהן. עם זאת, מדינות רבות שינו את מערכות הבחירות שלהן כדי להשתמש ברשימות פתוחות כדי לשלב ייצוג מותאם אישית במערכות היחסיות שלהן.

במערכות של רשימות סגורות, כל מפלגה פוליטית החליטה מראש מי יקבל את המושבים שהוקצו למפלגה זו בבחירות,  כך שהמועמדים הממוקמים גבוה ביותר ברשימה זו נוטים תמיד לקבל מושב בפרלמנט, בעוד שהמועמדים הממוקמים נמוך מאוד ברשימה הסגורה לא. עם זאת, המועמדים "בנקודת השיא" של מפלגה נתונה נמצאים במצב של הפסד או זכייה במושבם, בהתאם למספר הקולות שהמפלגה מקבלת. "נקודת השיא" הוא מספר המושבים שמפלגה מסוימת צפויה להשיג. מספר המושבים שהמפלגה זוכה בהם, בשילוב עם מיקומי המועמדים ברשימת המפלגה, יקבעו אם מועמד מסוים יקבל מושב.

בישראל, שיטת ההצבעה היא רשימה סגורה, אף שישנם ניסיונות לקדם מעבר להצבעה ברשימה פתוחה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שיטות בחירות
בוכאן

**בוכאן** (בפרסית: **بوکان**) היא עיר בנפה המרכזית של , בפרובינציית מערב אזרבייג'ן, איראן, המשמשת כבירת המחוז.

בתקופת השושלת הקאג'ארית, בשל מגוריו בעיר של מפקד הצבא  ומשפחתו, בוכאן הפכה לעיר מרכזית. ההיסטוריה של העיר קשורה לארבע דמויות ממשלתיות הידועות כמשפחת סרדאר עזיז ח'אן, כאשר בוכאן הייתה מרכז הממשל ומקום מגוריהם. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, היא פרחה במדדים חברתיים, תרבותיים, ספורטיביים, כלכליים ופוליטיים.

## היסטוריה
### לפני האסלאם
נמצאו מספר ממצאים בבוכאן המתוארכים בין 4100 לפנה"ס ל-4400 לפני הספירה. ממצאים אלו מאשרים כי בוכאן הייתה אחת מההתיישבויות האנושיות הראשונות ברמת איראן.

### התקופה האסלאמית
מסוף המאה ה-14 ועד המאה ה-19, העיר הייתה חלק מנסיכות . כשהנסיכות דעכה, הכורדים האריסטוקרטיים, אע'א דהבוקרי, ששלטו בכפרים רבים בסביבה, השתלטו על העיר. למרות גודלה הקטן, בוכאן שיחקה תפקיד מרכזי באזור מבחינה תרבותית ופוליטית. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, העיר שולבה ב קצרת הימים. מאוחר יותר, העיר חוותה מרד איכרים שבו הצליחו לגרש את האצולה. המרד דוכא בסופו של דבר באכזריות על ידי הצבא.

עד שנות ה-50, בוכאן נחשבה לכפר גדול, אך מאז חלה בה צמיחה מהירה ואוכלוסייתה גדלה מ-5,307 בשנת 1956, ל-20,579 בשנת 1976 ול-149,340 בשנת 2006.

תושבי בוכאן השתתפו במהפכה האיראנית ב-1979 ובתנועה הכורדית למען אוטונומיה שבאה לאחר מכן. העיר נפלה לשליטתן של קבוצות אופוזיציה כורדיות, אך נכבשה מחדש על ידי הצבא האיראני ב-1 בינואר 1984. לפי משמרות המהפכה האסלאמית, בוכאן הייתה העיר הכורדית האחרונה באיראן שנכבשה. ב-15 באפריל 1988, בוכאן הופגזה על ידי חיל האוויר העיראקי, בתקיפה בה נהרגו 19 בני אדם ו-160 נפצעו.

## דמוגרפיה
המחוז מאוכלס בכורדים שאפעים המדברים כורדית סוראנית.

נכון למפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, אוכלוסיית העיר מנתה 149,340 תושבים ב-32,588 משקי בית. המפקד הבא בשנת 2011 ספר 170,600 אנשים ב-43,269 משקי בית, ואילו מפקד האוכלוסין של 2016 ספר כ-193,501 תושבים ב-56,944 משקי בית.

## גאוגרפיה ואתרים
העיר ממוקמת מזרחית לנהר סימינרוד. סמוך להר , ברכס הרי זגרוס.

עזיז ח'אן מוכרי בנה טירה ליד מאגר המים הגדול של בוכאן, שנקראת כיום על שם המייסד - טירת סרדאר עזיז ח'אן. הטירה נבנתה על ראש גבעה וחומר הבנייה העיקרי שלה הוא לבנים עם טיט חמר וקורות עץ. המידות של הטירה הן 25 על 30 מטר. בהמשך, הטירה הוסבה למטה משטרה, דואר ובית ספר בהתאמה, ולבסוף נהרסה לחלוטין והוחלפה במבנה חדש שנבנה כמרכז גיוס של הבסיג'.

## ספורט
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בעיר. מאז 2000, בוכאן מארחת את מועדון המקצוענים  המשחק בליגה האיראנית 2 (הליגה השלישית).

## ראו גם
* יהודי בוכאן

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כורדיסטן האיראנית
קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:כורדיסטן: ערים
קטגוריה:מערב אזרבייג'ן: יישובים
דניאל סאת'רלנד

**דניאל אלכסנדר סאת'רלנד** (באנגלית: **Daniel Alexander Sutherland**; 17 באפריל 1869 – 24 במרץ 1955), שכונה 'דן הלוחם', היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנות ה-20 של המאה ה-20 כנציג טריטוריית אלסקה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
סאת'רלנד נולד ב-17 באפריל 1869 בפלזנט ביי שבנובה סקוטיה, באי קייפ ברטון שבקנדה. בשנת 1876 עבר עם הוריו לעיירה אסקס במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, שם למד בבתי ספר ציבוריים. בהמשך עבד כפקיד במכולת, ולאחר מכן עסק בענף הדיג.

### אלסקה והבהלה לזהב
בשנת 1898 עבר לעיר סירקל סיטי שבאלסקה. לאחר גילוי הזהב בחולות נום בשנת 1900, חצה את הטריטוריה והפך למחפש זהב, ובהמשך היה לשותף בבעלות על חברת כרייה. בשנת 1909 עבר לעיר ג'ונו.

### קריירה פוליטית
לאחר מסע בחירות חוצה-אלסקה שנערך במזחלות כלבים, נבחר בשנת 1912 לסנאט הטריטוריאלי הראשון של אלסקה, וכיהן בו עד 1920. בשנת 1915 שימש כנשיא הסנאט. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לשירות במילואים של צי ארצות הברית.

סאת'רלנד היה פופולרי מאוד ונבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרסים ה-67, ה-68, ה-69, ה-70 וה-71. הוא כיהן כנציג אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1921 ועד 3 במרץ 1931. הוא זכה לכינויו בזכות סגנונו הלוחמני והעימותי בגבעת הקפיטול. בשנת 1930 לא התמודד מחדש על המינוי.

### פעילותו הציבורית
סאת'רלנד תמך בהרחבת השלטון העצמי של הטריטוריה ופעל לצמצום תלותה של אלסקה בחברות ספנות שמרכזן בחוף המערבי של ארצות הברית. הוא גם קידם את השימוש במטוסים להעברת דואר ואספקה חיונית ברחבי אזורי הפנים והספר של אלסקה בחודשי החורף, כאשר אזורים אלו לא היו נגישים באמצעות אוניות קיטור, דרכים או אמצעי תחבורה אחרים.

הוא פעל לקידום טיסות ניסוי ראשונות של שירות הדואר של ארצות הברית, שבוצעו בפברואר 1924. כאשר פרצה מגפת דיפתריה בנום בשנת 1925, תמך בארגון מבצע חילוץ אווירי. בסופו של דבר החליט המושל  להשתמש בשליחות מזחלות כלבים, באירוע שנודע כ'מרוץ הסרום לנום' בשנת 1925, אך בשנות ה-30 החליפו המטוסים את מזחלות הכלבים כאמצעי התחבורה העיקרי.

### בערוב ימיו
לאחר עשר שנות כהונתו כנציג, שימש סאת'רלנד כסוכן רכש של בית הספר אוגונץ במדינת פנסילבניה בשנים 1931–1950. הוא נפטר באבינגטון ב-24 במרץ 1955, גופתו נשרפה ואפרו נטמן בבית העלמין של כנסיית סנט פול באלקינס פארק, פנסילבניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1955
ספנטה מניו

**ספנטה מניו** הוא אחד מאמשא ספנדאן, קבוצה של שבעה אלים ואלות המופיעים בזורואסטריות התומכים באהורה מאזדה ונאבקים למען הטוב וכנגד אהרימן וקבוצתו המכונה דיווים. האטימולוגיה של השם "ספנטה מניו" באווסטית היא "רוח מקודשת". על מאבקו של ספנטה מניו באהרימן מסופר באווסטה, כתבי הקודש של הזורואסטריות: ספנטה מניו השתמש באטאר, אלוהי האש במיתולוגיה הפרסית, ואילו אהרימן השתמש בדרקון בעל שלושה ראשים בשם זהאכ, שיבוש של השם המקורי "אָזִי דַהָאכָּה". הסיפור הסתיים בניצחונו של ספנטה מניו על אהרימן. למיתוס זה יש מקבילות רבות במיתולוגיות שונות הרווחות בקרב עמים הודו-אירופיים, ושואב את מקורו ממיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית. במסגרת מיתוס זה מסופר על מאבק ביצור בעל שלושה ראשים. גרסות שונות של אותו המיתוס מופיעות במיתולוגיות שונות. כך, למשל, במיתולוגיה ההינדואית מסופר על מאבקו של טריטה בווריטרה ובמיתולוגיה היוונית מסופר על מאבקו של הרקולס בגריאון. ספנטה מניו מתואר בזורואסטריות כמגן על השמיים, על המים, על הארץ, על הצומח, ועל ילדים שטרם נולדו.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים זורואסטריים
Don't Leave Me This Way

"**Don't Leave Me This Way**" הוא שיר שנכתב על ידי קנת' גמבל, ליאון האף וקארי גילברט. השיר יצא במקור בשנת 1975 על ידי להקת הסול וה-R&B האמריקאית "הרולד מלוין והבלו נוטס"  עם הסולן טדי פנדרגראס. השיר הוקלט שנה לאחר מכן ב-1976 על ידי הזמרת האמריקאית תלמה יוסטון, ומאוחר יותר על ידי צמד הסינת'-פופ הבריטי הקומיונרדס בשנת 1986.

## גרסת המקור
הגרסה המקורית של הבלו נוטס לשיר, עם הסולן טדי פנדרגראס , נכללה באלבום הלהקה "Wake Up Everybody" מ-1975. למרות שהשיר לא יצא כסינגל בארצות הברית באותה תקופה, ההקלטה של הבלו נוטס הגיעה למקום השלישי במצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד בעקבות גרסתה של תלמה יוסטון. השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, כאשר יצא שם כסינגל בשנת 1977. השיר יצא לבסוף כסינגל 12 אינץ' בארצות הברית בשנת 1979, יחד עם השיר "Bad Luck".

### מיקומי שיא במצעדים

## גרסת תלמה יוסטון

השיר הוקלט על ידי הזמרת האמריקאית תלמה יוסטון בשנת 1976. הגרסה של יוסטון הגיעה לראש מצעד שירי הסול בארצות הברית ובאפריל 1977 השיר צעד למשך שבוע במצעד בילבורד הוט 100. השיר הגיע למקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום הראשון במצעד הדיסקו.

השיר הופיע בפסקול הסרט האמריקאי "מחפשת את מר גודבר" מ-1977. בשנת 1978, יוסטון זכתה בפרס הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר ב-R&B, בטקס פרסי הגראמי ה-20 על ביצועה לשיר.

### מורשת
לגרסתה של יוסטון נעשו מספר רמיקסים בשנת 1995, שהגיעו למקום ה-19 במצעד הדאנס של בילבורד בארצות הברית ולמקום ה-35 בבריטניה. גרסה זו זיכתה את יוסטון במקום ה-86 ברשימת "100 שירי הסינגלים הגדולים" של VH1, וכן במקום השני ברשימת "100 שירי הדאנס הגדולים ביותר" בשנת 2000.

בשנת 2012, מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום השמיני ברשימת "שירי הדיסקו הטובים ביותר בכל הזמנים". מגזין המוזיקה סלנט דירג אותו במקום השמיני ברשימת "100 שירי הדאנס הטובים ביותר בכל הזמנים" בשנת 2020.

בשנת 2021, רולינג סטון הכניס את השיר לרשימת "500 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-355, וב-2022 דירג אותו במקום ה-121 ב"200 שירי הדאנס הגדולים בכל הזמנים".

בשנת 2025, בילבורד דירג אותו במקום ה-55 ברשימת "100 שירי הדאנס הטובים ביותר בכל הזמנים", ובמקום ה-19 ברשימת "100 ההמנונים הגדולים ביותר של הלהט"ב בכל הזמנים".

### מיקומי שיא במצעדים

## גרסת הקומיונרדס

בשנת 1986, השיר בוצע על ידי צמד הסינת'-פופ הבריטי הקומיונרדס, יחד עם זמרת הג'אז שרה ג'יין מוריס, בגרסת Hi-NRG. הגרסה הגיעה לראש מצעד הסינגלים הבריטי בספטמבר 1986, צעדה שם במשך ארבעה שבועות, והפכה לסינגל הנמכר ביותר של השנה בבריטניה.

השיר הגיע למקום ה-40 *ב*מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. בסקר של ITV משנת 2015, השיר זכה במקום ה-16 מבין השירים האהובים ביותר על הקהל הבריטי.

### מיקומי שיא במצעדים

#### מצעדי סוף שנה

### מכירות

## קישורים חיצוניים
* התוכן בקישור, באתר (שם האתר)

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:שירי דיסקו אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:שירי Hi-NRG
קטגוריה:סינגלים בהוצאת מוטאון
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בספרד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:שירי להט"ב
2026 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שיתרחשו במהלך שנת 2026 ונוגעים לעולם הקולנוע.

סרטים נבחרים שיוקרנו בהקרנות מסחריות ב-2025:

## אירועים

## נפטרו
* 6 בינואר – בלה טאר, במאי ומפיק הונגרי (נולד ב-1955)
* 29 בינואר - טל ברקוביץ', שחקנית ודוגמנית ישראלית, בעלת קריירה בין-לאומית
* 30 בינואר - קתרין אוהרה, שחקנית, תסריטאית, מדבבת וקומיקאית קנדית-אמריקאית, זוכת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב
* 11 בפברואר - ג'יימס ואן דר ביק, שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, נודע בעיקר בזכות תפקידו הראשי בתור דוסון לירי בסדרת דרמת הנעורים הרומנטית "דוסון קריק"
* 11 בפברואר - באד קורט, שחקן אמריקאי 
* 14 בפברואר - טום נונן , שחקן אמריקאי
* 15 בפברואר - דנה עדן, מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית 
* 15 בפברואר - רוברט דובאל, שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "רגעים קטנים של חסד" בשנת 1983
* 16 בפברואר - אילן אלדד, במאי ומפיק ישראלי 
* 16 בפברואר - מיכל גוטליב פרידור , מנחת טלוויזיה שהנחתה את תוכנית האירוח "שישי חי" 
* 16 בפברואר - פרדריק וייזמן , יוצר הקולנוע התיעודי ובמאי אמריקאי 
*19 בפברואר - אריק דיין,  שחקן אמריקאי ממוצא יהודי 
*23 בפברואר - רוברט קאראדין, שחקן אמריקאי 
*2 במרץ - סטפן היברט, שחקן ותסריטאי טלוויזיה בריטי־אמריקאי 
*19 במרץ - צ'אק נוריס, אמן לחימה, שחקן וסופר אמריקאי 
*20 במרץ -  ניקולס ברנדון, שחקן אמריקאי 
*23 במרץ - **ולרי פרין,  [[שחקן|שחקנית]] ו[[דוגמנות|דוגמנית]] [[אמריקאים|אמריקאית]]** 
*25 במרץ - **שמואל קלדרון, [[שחקן]], [[במאי]] ו[[מפיק (תיאטרון)|מפיק]] [[תיאטרון]] [[קולנוע]] ו[[טלוויזיה]] [[ישראלי]].**

## קישורים חיצוניים

*