open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרב נירים

שמאל|ממוזער|250px|אנדרטת נירים (דנגור)
[שמאל|ממוזער|250px|דגם של קיבוץ נירים ב[מלחמת העצמאות]]
**קרב נירים** התחולל בבוקר ה־15 במאי 1948, בין כוחות חיל המשלוח המצרי שפלש לשטחה הריבוני של מדינת ישראל ארבע עשרה שעות לאחר ההכרזה על הקמתה לבין חברי קיבוץ נירים, שעל פי החלטת החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית.

## מהלך הקרב
מטרת הצבא המצרי הייתה לנוע לעבר תל אביב, אבל המצרים לא רצו להשאיר בערפם נקודה יהודית.

כל מבני היישוב היו עשויים עץ פרט לבית הביטחון שנבנה מבטון. חברי נירים העבירו את מגוריהם לחפירות מתחת לאדמה, התכוננו להתקפה, וביצרו את המקום.

ביום ההתקפה היו בנירים 42 איש (30 חברים ו־12 חברות), שאחזו ב-14 רובים, 4 סטנים, מקלע ומרגמת M1 אחת.

מתקפת המצרים החלה בהפגזה קשה שהעלתה באש את כל הצריפים. ב־05:30 התקרב למקום טור ממונע, שכלל ארבע שריוניות, 20 נושאי ברן ומשאיות נושאות חיילים. החיילים המצרים הגיעו כמעט לגדרות הקיבוץ, ורק אז פתחו חברי נירים באש מדויקת. ההתקפה המצרית נהדפה והמצרים נסוגו כשהם משאירים בשטח 35 הרוגים.

שמונה מחברי נירים נהרגו ונקברו במקום.

גמאל עבד אל נאצר כותב על ההתקפה כי: "הייתי ראש המטה של החטיבה ה־6. ... הרגשתי שיחד עם החללים שהשאירה במערכת נירים השאירה החטיבה שם גם את האמונה במלחמה. רדיו קהיר הודיע כי החטיבה ביצעה בהצלחה את טיהור נירים. התרשמתי מהאגדות מלאות הגוזמה על כוחו הצבאי של האויב. שמעתי אחד מקצינינו מספר כיצד מגדלים מונעים בחשמל היו מתרוממים מעל האדמה, יורים לכל הכיוונים ואחר כך יורדים שוב אל מתחת לפני האדמה".

ההפגזות על נירים נמשכו עוד כחצי שנה וכל הזמן חיו החברים מתחת לאדמה. לאחר המלחמה עזבו חברי נירים את נקודתם ההרוסה ועברו למקומם החדש. בדנגור נותר משלט נירים שאויש על ידי חיילי צה"ל. באוגוסט 1949 אירעה פרשת נירים, במהלכה נלקחה אל המשלט נערה בדואית, נאנסה על ידי החיילים ולבסוף נרצחה ונקברה במקום.

## אנדרטת נירים (דנגור)

**[[אנדרטת נירים]] (דנגור)** לזכר הקרב נמצאת ליד קיבוץ סופה, במקום שבו הוקם לראשונה קיבוץ נירים במוצאי יום הכיפורים תש"ז (6 באוקטובר 1946) במסגרת עליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב.

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יחיאל ערד בשיתוף האמן אריה סרטני שהתמחה בתבליטי בטון. אבן פינה לאנדרטה הונחה ביוני 1983 והיא נחנכה בשנת 1985. היא בנויה בצורת בית הביטחון עם מרפסת בולטת על הגג. על הקיר יש כתובת גדולה, שהייתה לסמל לעמידת היישובים בכלל ונירים בפרט - **לא הטנק ינצח כי אם האדם**, כתובת שנשארה על קיר צריף האוכל ההרוס. במקום גם דגם של נירים במלחמה ואתר זיכרון לשמונת הנופלים שהועברו לאחר המלחמה לקבורה בקיבוץ נירים.

## ראו גם
* בתי הביטחון בנגב הצפוני
* דודו אלון (לובלסקי)
* פרשת נירים
* הטבח בנירים

## לקריאה נוספת
*צבי אילן, **78 טיולים ברחבי ישראל**, הוצאת עם עובד, 1975.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קרבות החזית המצרית במלחמת העצמאות
קטגוריה:מלחמת העצמאות: 1948
קטגוריה:נירים
חמר גמל

בהלכות עירובין, **חַמָּר־גַּמָּל** הוא מצב שבו אדם מסופק לאיזה מבין שני תחומי שבת הוא משויך, ולכן הוא יכול לשהות רק בחיתוך שביניהם, כלומר בתחום המשותף לשניהם. 

מקור השם הוא במשל על אדם שהוא גם חמר (מנהיג חמורים) וגם גמל (מנהיג גמלים); מכיוון שכל אחד מהם מושך לכיוון אחר, האדם מוגבל על ידי שני הכוחות שפועלים עליו. הסבר אחר לביטוי הוא בשוני שבין מוליך החמורים ההולך לאחריהם, לבין מוליך הגמלים ההולך לפניהם, שוני המונע מאדם להיות חמר וגמל בעת אחת. בהשאלה משמש ביטוי זה לציון אדם המוגבל על ידי שני כוחות סותרים.

## רקע
על פי ההלכה, אדם רשאי ללכת בשבת עד 2,000 אמה לכל כיוון מחוץ לתחום המקום בו שהה בעת כניסת השבת, תחום זה נקרא תחום שבת. כברירת מחדל מקום שביתתו של אדם ונקודת המרכז של תחום השבת היא במקום היישוב בו הוא מתגורר או שובת. אם הוא מעוניין ללכת למרחק של יותר מ-2,000 אמה בשבת, ניתן להניח עירוב תחומין (שנעשה על ידי הנחת מזון בשיעור של שתי סעודות) שישנה את מקום השביתה של האדם מנקודת ברירת המחדל, וממנו תהיה מותרת הליכה לכל כיוון למרחק של 2,000 אמה. אולם ייתכן ובמקרי ספק לגבי מקום השביתה או אופן הנחת עירוב התחומין, יוטל על האדם להניח מספק כי שני מקומות השביתה תקפים, ועל כן לאדם יהיה מותר ללכת רק בתחום המשותף לשניהם, ובמקרה זה הוא מכונה 'חמר גמל'.

## דוגמאות
*במקרה שהמזון שהונח לצורך עירוב התחומין נאכל או נפסל בצורות אחרות לפני כניסת שבת, העירוב בטל. במקרה שהוא נאכל או נפסל בתוך השבת, העירוב נחשב כקיים, היות שהשעה הקובעת לתחולתו היא שעת כניסת שבת. במקרה של ספק בקיום העירוב בעת כניסת השבת, לדעת רבי מאיר ורבי יהודה האדם הוא חמר גמל. לדעת תנאים אחרים, לעומת זאת, העירוב כשר.
*אדם שיצא מעירו כדי להניח עירוב במרחק 2,000 אמה ממנה עבור כל אנשי העיר, ולבסוף חזר ולא הניח שם את עירוב – לדעת רבי יהודה אותו אדם מותר ללכת 4,000 אמה לאותו כיוון (לפי עקרון שיש תוקף לעירוב תחומין שנעשה על ידי הליכה למקום המבוקש). לדעת החולקת (דעת רבי מאיר), האדם מוגדר כחמר גמל בשל הספק לאיזה מן התחומים הוא שייך.
*עירוב שנאכל ביום הראשון של יום טוב כאשר ישנו גם יום טוב שני של גלויות למחרת: לדעת רבי מאיר העירוב אינו תקף כלל ביום השני, ולדעת רבי יהודה האדם הוא חמר גמל, משום שספק האם שני הימים מוגדרים כחג אחד או כשני חגים נפרדים.
*מי שקבע בתחילת השנה שני עירובים, בשני צדדים מנוגדים, ואמר שבכל שבת יחליט איזה עירוב יהיה תקף עבורו לאותה שבת, אם שכח ולא קבע לפני שבת מסוימת איזה עירוב יהיה תקף עבורו לאותה שבת – שני העירובים תקפים עבורו והוא חמר גמל.
*מי שהיה הולך בדרך וקבע מקום עירוב תחת אילן מסוים, אך לא פירט את המקום המדויק תחת האילן – לדעת רב אין לו כלל מקום שביתה, ואסור לו לזוז ממקומו יותר מד' אמות; לדעת שמואל – כל שטחו של האילן נעשה חמר גמל.
*לדעת התלמוד הירושלמי, במקרה מסוים שעירב בספק מעשר שני, העירוב בספק והאדם המניחו הופך להיות חמר גמל.

## ראו גם

## הערות שוליים

קטגוריה:דימויים
קטגוריה:עירובי תחומין
ארסקינוויל

**ארסקינוויל** (באנגלית: **Erskineville**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).

## גאוגרפיה
ארסקינוויל ממוקם כשלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בניוטאון ממערב, אווליי בצפון, סיינט פיטרס בדרום ואלכסנדריה במזרח. הוא אחד מהפרוורים המזרחיים ביותר תחת אזור השיפוט של עיריית סידני. הפרוור נמצא על קו בנקסטאון של סיטירייל, וממוקמת בו תחנת הרכבת ארסקינוויל, בדרך לסיינט פיטרס. הרחוב הראשי החותך את הפרוור ממערב למזרח הוא רחוב סוואנסון.

## היסטוריה
ארסקינוויל נקרא על שם וילת ארסקין, מעונו של הכומר ג'ורג' ארסקין שנבנה ב-1830. באותה תקופה נקרא הפרוור מקדונלדטאון, ובית הכומר שימש את כנסיית השילוש הקדוש של הפרוור. במרוצת השנים, נבלע מקדונלדטאון בתוך ניוטאון הסמוכה, וכיום נותרו רק מספר אתרים באזור המשתמשים בשם הישן, כגון תחנת הרכבת מקדונלדטאון בגבול אווליי-ארסקינוויל. אזור בית הכומר התרחב לאחוזה וקיבל את השם ארסקינוויל ב-1893. בתחילת המאה ה-20 עבר בפרוור קו חשמליות שנמתח בין הפרוורים צ'יפנדייל, דרלינגטון וארסקינוויל, קו שנסגר ב-1958 עם ההחלטה של עיריית סידני לעבור לתחבורה ציבורית מבוססת אוטובוסים.

## תרבות
שמאל|ממוזער|200px|מלון אימפריאל, ארסקינוויל
ארסקינוויל הוא רקע למספר סרטים אוסטרליים, בין השאר Erskineville Kings בכיכובו של יו ג'קמן. מלון האימפריאל בגבול ניוטאון שימש בסצנת הפתיחה בסרט פריסילה, מלכת המדבר. הפרוור כולל פאבים רבים, חלקם בבניינים היסטוריים ששופצו ושוקמו.

## קישורים חיצוניים

* ארסקינוויל באתר "Dictionary of Sydney"
* ארסקינוויל באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
עין עקוב

250px|ממוזער|שמאל|עין עקוב
**עין עקוב**, ולעיתים **עין עוקב** וכן **עין תאופיק** או **ען אל-עקבה**, הוא מעיין הנובע ביער מבוא חמה בדרומה של רמת הגולן, ולצידו חניון לילה. מאז חנוכתו של שביל הגולן בשנת 2007, משמש המקום כנקודת הקצה הדרומית של השביל.

## האתר
האתר שוכן בגובה של 200 מטרים מעל פני הים על שפת מצוקי און התלולים, ומשקיף מערבה אל הכנרת מגובה של כ-400 מטרים. במקום ניצב מבנה אבן, שממנו זורמים פלגי מים אל בריכות אבן קטנות הערוכות בצורת קשת גאומטרית. היער ניטע על ידי קרן קיימת לישראל בשנות ה-70 וה-80 והוא משתרע על פני שטח של 1,200 דונם. במקום נטעו עצי אורן, ברוש, אקליפטוס, אלה ושיטה, המצטרפים לצמחייה הטבעית הכוללת צמחי פטל קדוש, עצי אשל ושיחי רותם ומלוח. במורד הזרם עוברים מי המעין ליד שרידי הכפר הסורי תאופיק.

## היסטוריה
במקום שרידים של חאן המתוארך לתקופה הרומית, ולפי ממצאים ארכאולוגיים התקיים באתר יישוב קדום בשם חאן אל-עקבה, שישב על נתיב הסחר בין נמל עכו לדמשק ולבשן. שמו הערבי של המקום, עין תאופיק, בא משמו של הכפר שקם באתר מאוחר יותר ואשר נחלק לשני חלקים - תאופיק התחתונה (תאופיק א-תחתה) ותאופיק העליונה (תאופיק אל-פוקא) שכונתה גם חאן אל-אחמר, היינו החאן האדום.

במאה ה-19, הציע החוקר יהוסף שוורץ לזהות את העיירה התלמודית "כפר עקביה" עם אתר זה, כאשר "כפר עקביה" נזכרת גם בפסיפס בית הכנסת בחמת גדר.

בשנת 1941 הקימו הבריטים פילבוקס הצופה אל עמק הירדן, כחלק ממאמציהם לסכל פלישה של כוחות צרפתיים מצפון. המבנה שימש את כוחות הצבא הסורי כעמדת ירי על קיבוץ תל קציר השוכן מתחתיו. עד שנת 1967 ניצב בתאופיק העליונה מוצב סורי שמקורו במוצב שהקימו הבריטים במהלך מלחמת העולם השנייה. משני הכפרים הומטרה מפעם לפעם אש לעבר יישובי עמק הירדן; תאופיק התחתונה נהרסה בפעולת תגמול של צה"ל בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960 (מבצע "חרגול"), ותאופיק העליונה ננטשה במהלך מלחמת ששת הימים. הפילבוקס נכבש במלחמת ששת הימים ללא קרב בידי כוח משולב של חטיבת הצנחנים ושריון, שעלו לרמת הגולן בתוואי הדרך הלבנה העולה מקיבוץ האון.

בתקופת המרדפים הקים צה"ל בונקר בטון גדול במוצב, והציב בו תותחים אשר כוונו דרומה לעבר הגלעד. המילואימניקים ששירתו במקום העניקו לו את השם "מוצב תותחי נברון", על-שמו של סרט המלחמה מ-1961.

## ראו גם
* תאופיק

## קישורים חיצוניים

* עין עקוב, באתר התיירות של הגולן
* עין תאופיק, באתר התיירות של מועצה אזורית עמק הירדן
* 
* 

## הערות שוליים

250px|ממוזער|ימין|הפילבוקס ביער מבוא חמה
250px|ממוזער|מרכז|בונקר "תותחי נברון"

עקוב
קטגוריה:שביל הגולן
ברוך דיין האמת

**בָּרוּךְ דַּיַּן הָאֱמֶת** הוא נוסח ברכה ביהדות, הנאמרת על כל שמיעת בשורה רעה, כגון הפסד כספי או אסון.

כיום הברכה נאמרת בשם ומלכות בעיקר על ידי האבלים, במותו של קרובם. כמו כן משתמשים בנוסח "ברוך דיין האמת" בשביל לבשר על פטירה, ומדפיסים אותו על מודעות אבל.
ממוזער|מודעת אבל עם המילים: "ברוך דיין האמת" בפתח מתחם מגורים ברחוב הטורים בירושלים
## מקור הברכה ומשמעותה
מקורה של הברכה נמצא ב: "עַל בְּשׁוֹרוֹת טוֹבוֹת אוֹמֵר 'בָּרוּךְ הַטּוֹב וְהַמֵּטִיב'; עַל בְּשׁוֹרוֹת רָעוֹת אוֹמֵר: 'בָּרוּךְ דַּיַַַן הָאֱמֶת'."

פירוש הברכה הוא הכרה בכך שהמאורעות הרעים המתרחשים בעולם נעשים על ידי האלהים מתוך השגחה ודין צדק, ולא באופן אקראי או חוסר צדק. נוסח תפילה דומה הוא צידוק הדין".

הברכה נאמרת גם על ראיית ישוב יהודי שנחרב, לחלק מהדעות מברכים ברכה זו גם על ראיית מקום המקדש.

## בשמחה
במשנה גם נאמר "חַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ עַל הֲרָעָה כְּשֵׁם שֶׁמְּבָרֵךְ עַל הַטּוֹבָה, שֶׁנֶּאֱמַר 'וְאָהַבְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ' וגו' 'וּבְכָל מְאֹדֶךָ' - בְּכָל מִדָּה וּמִדָּה שֶׁהוּא מוֹדֵד לְךָ, הֵוֵי מוֹדֶה לוֹ". התלמוד מפרש שכוונת המשנה היא שעל האדם לקבל בשמחה גם את המאורעות הקשים הבאים עליו, ומביא בהמשך את המשפט המפורסם "כָּל מָה שֶׁעוֹשֶׂה הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא - הַכֹּל לְטוֹבָה". בכך מתקשרת הברכה גם למצוות אהבת ה'.

בהלכה הובאו הדברים כך:

נחלקו הראשונים: האם ההשוואה בשמחה על הטוב ורע היא מוחלטת, ממש אותה שמחה שיש על הטוב כך מצווים להיות שמחים ברעה, או שאין זה השוואה מוחלטת אלא שבשניהם צריך להיות שמחה, אבל השמחה שונה בין הטוב לרע.

ר' עובדיה מברטנורא כתב: "חייב אדם לברך על הרעה - כשמברך דיין האמת על הרעה, חייב לברך **בשמחה ובלב טוב** כשם שמברך בשמחה הטוב והמטיב על הטובה". משמע השמחה על הטוב והרע זהה. לעומת זאת רש"י כתב: "לקבולינהו בשמחה - לברך על מדת פורענות **בלבב שלם**". משמע שאין האדם שמח באותו האופן כפי ששמח על הטובה. אלא משמעות השמחה כאן היא בלב שלם, להצדיק את הדין.

## הברכה כיום
במאות השנים האחרונות לא נהוג לברך את הברכה בנוסחה המלא ("בשם ומלכות") על כל בשורה רעה, אלא בדרך כלל רק על פטירתו של אדם קרוב, ולעיתים גם במקרים נוספים. כמו כן הברכה לא נאמרת בזמן שמיעת הבשורה אלא בשעת הלוויה על ידי האבלים, בעת ביצוע הקריעה.

נהוג ששאר האנשים המשתתפים בצער, שאינם האבלים עצמם, מברכים בעת שמיעת הבשורה את הברכה ללא שם ומלכות - בנוסח: "ברוך דיין האמת". יש מן האחרונים שהתנגדו למנהג זה.

## ראו גם
* הלוויה יהודית

## קישורים חיצוניים

* הברכה על המרור - כיצד מברכים בשמחה דין האמת?https://static.s123-cdn-static-d.com/uploads/4762626/normal_60c619b9280ec.pdf באתר הקול החמישי.
* ברכת ברוך דיין האמת באתר המסורת היהודית

## הערות שוליים

ברוך דיין האמת
קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
ספרבה בניה

**סָפָּרֶבָה בניה** (בבולגרית: **Сапарева баня**) היא עיר בדרום מערבה של בולגריה, בשטח מחוז קיוסטנדיל, הממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי רילה, כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דופניצה. העיר מפורסמת במעיינות החמים אשר בשטחה ובגייזר הפורץ במרכזה. באזור שורר אקלים ממוזג.

## היסטוריה
שרידי ישוב מאורגן שנתגלו בסביבות העיר, מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בין השרידים נמצאו כלי נשק וכלי חרס מעוטרים וצבועים בשלל צבעים. שמו התרקאי של היישוב היה **גרמניאה**, על שם אל החום מהמיתולוגיה התראקית ובהתייחס לשפע המעיינות החמים אשר בסביבתו. בהמשך, נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית והוקם במקום סנטוריום לאזרחים, חיילים מן השורה ואף קציני צבא בכירים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית, החל מהמאה ה-7  על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה.

באמצע המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והשם **בניה** מאוזכר לראשונה בכתבים עות'מאניים מ-1570. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

## תיירות
במרכז העיר, על תל ארכאולוגי עתיק מצויה כנסיית ניקולס הקדוש, אשר נבנתה במאה ה-12 ובעיר שתי כנסיות נוספות, כנסיית גאורגיוס הקדוש, שהוקמה במאה ה-18 וכנסיית המרטירים, שהוקמה ב-1859 בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית.
מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.

## כלכלה
החקלאות היא ענף מסורתי באזור ועיקר הגידולים הם ירקות ופרחי חממה. באזורים ההרריים יותר מגדלים צאן לבשר ולתעשיית מוצרי חלב. תעשיית התיירות תופסת נתח מרכזי מהתוצר המקומי הגולמי של העיר. עוד קיימות העיר חנויות למוצרי טקסטיל. בסמיכות לעיר חולף עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מערב אירופה למזרחה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז קיוסטנדיל
אל-ואת'ק השלישי

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
**אל-ואת'ק באללה** (מילולית: הבוטח באל), אבו חפץ עמר בן אבראהים בן אל-מסתמסכ באללה בן אל-חאכם באמר אללה השני (בערבית: **الواثق بالله, ابو حغص عمر بن ابراهيم بن المستمسك بن الحاكم بامر الله الثاني**) היה ח'ליף עבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים לאחר הדחתו של אל-מתוכל עלא אללה השני בין השנים 1383 ו-1386. בימיו מלך הסולטאן ברקוק.

## ראו גם
* אל-מתווכל השני

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1386
אל-מסתעצם השני

שמאל|ממוזער|250px|תהפוכות הירושה בבית עבאס, לחצו על התמונה לשם הגדלתה למסך מלא
**אל-מסתעצם באללה השני** (מילולית: המבקש מחסה באל), אבו יחיא מוחמד זכריא בן אבראהים בן אל-מסתמסכ בן אל-חאכם באמר אללה השני (בערבית: **المستعصم بالله الثاني, ابو يحيى محمد زكريا بن ابراهيم بن المستمسك بن الحاكم بامر الله الثاني**) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר בין 1386 ל-1389. הוא מונה לאחר פטירתו של אחיו הח'ליף אל-ואת'ק באללה השלישי. לאחר שלטונו הקצר בן שלוש השנים הושב אל-מתוכל עלא אללה השני לכס הח'ליפות לכהונה שנייה.

קובץ:Mamluk_Barquq_copper_fals_Damascus_1382_1389.jpg|מטבע פילס שנטבע בדמשק בשם ברקוק בשנת 1382, בימי אל-מסתעצם השני
קובץ:Mamluk_Haji_II_copper_fals_1382.jpg|צידו השני של הפילס של ברקוק הנושא 'תג' מזהה, מטבעת דמשק 1382

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1389
פתחיה בר-שביט

**פתחיה בר-שביט** (16 בינואר 1940- 16 בינואר 2012) היה כלכלן ישראלי, שימש ככלכלן הראשי של בנק הפועלים.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן יחיד ליעקב ושרה בר-שביט. כילד עבר עם משפחתו לרחובות, שם בילה את מרבית חייו ושם גר בבית ילדותו, עד מותו. התחנך בבית חינוך רחובות והיה מרכז אזורי של "התנועה המאוחדת". לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי בגרעין נח"ל עבדת, איתו הגיע מאוחר יותר לקיבוץ האון שלחופי הכנרת, שם עבד במטעי הבננות וכיהן כמזכיר הקיבוץ. בקיבוץ האון הכיר את שלומית, לה נישא בשנת 1963. לזוג שני ילדים.

בשנת 1966 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות יתרה את לימודיו לתואר שני בכלכלה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו, עבד כמורה לפיזיקה ומתמטיקה באורט רחובות ובישיבת פורת יוסף. לאחר שסיים את לימודיו המשיך באקדמיה כמרצה לכלכלה במכללת תל חי ובאוניברסיטת תל אביב, שם הועסק גם כמתרגל.

בשנת 1973 החל לעבוד במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים, אשר באותה תקופה הייתה מחלקה קטנה בניהולו של יוסי ריגר. כאשר פרש ריגר מתפקידו בשנת 1977 קודם בר-שביט לתפקיד מנהל המחלקה, המשמש ככלכלן הראשי של הבנק, תפקיד בו החזיק עד פרישתו מבנק הפועלים בשנת 2003. תחת ניהולו עסקה המחלקה בעיקר בעריכת תחזיות אינפלציוניות של ישראל. נושאים נוספים בהם הייתה מעורבת המחלקה הם דירוג סניפי הבנק על פי רווחיותם, תכנון פיננסי של הבנק, וסקירות מקרו-כלכליות של הכלכלה העולמית.

בר-שביט היה פעיל גם בנושא כביש חוצה ישראל וכתב מאמרים רבים בזכות הקמתו, אם כי במתכונת של "כביש אגרת צל" (בדומה לכביש 431).

בתחילת 2003, לאחר פרישתו מבנק הפועלים, נכנס בר-שביט לתפקיד הכלכלן הראשי של חברת "חיסונים פיננסים", חברה העוסקת במתן ייעוץ פיננסי וייעוץ בניהול סיכונים. בתפקיד זה עסק בר-שביט בניתוח וחיזוי המגמות המאקרו כלכליות, תוך דגש על הערכות בתחומים המוניטריים והפיננסיים. במקביל המשיך להיות פעיל בזירת הכלכלה הישראלית ולפרסם מאמרים בעיתונות הישראלית.

תפקידים נוספים בהם כיהן בר-שביט הם חבר בוועדות ההשקעה של "פעילים" (ניהול תיקים) ו"פקן" (קרן נאמנות), חבר בדירקטוריון בית ברל, "תגמולים" ו"יתר" (קופות גמל) ושל חברת "ברינקס" ויו"ר עמותת ידידי בית חולים קפלן.
בר-שביט אף פיתח משחקי הגיון וחשיבה, שהמוכרים שבהם הם **"טקטיקס"** ו**"מטיקס"** – משחקי לוח טקטיים המשווקים על ידי חברת "אורדע".

בסתיו 2011 הצטרף לצוות הכלכלי של ספיבק-יונה, הצוות המקצועי המסייע למחאה החברתית.

## רצועת הניוד
ב-1990 הציע בר שביט את מודל רצועת הניוד המוכרת גם בשמה "רצועת האלכסון". המודל אומץ והוכנס לשימוש בשנת 1991 על ידי נגיד בנק ישראל דאז יעקב פרנקל במטרה לווסת את שערי מטבע החוץ ולהטיב את השליטה בקצב האינפלציה.

## קישורים חיצוניים

*אוסף גדול של מאמרים ושורות אחרונות מאת פתחיה-בר שביט להורדה בחינם 
*
*
*
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:עובדי בנק הפועלים
קטגוריה:בוגרי בית חינוך רחובות
קטגוריה:בוגרי התנועה המאוחדת
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:האון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
אל-מסתעין השני

**אל-מֻסתָעִין באללה השני** (מילולית: המבקש עזרה באל), אבו אל-פדל (תעתיק מדויק: אל-פצ'ל) אל-עבאס בן אל-מתווכל עלא אללה השני (בערבית: **المستعين بالله, ابو الفضل العباس بن المتوكل على الله الثاني**) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים מהשושלת הבורג'ית בין 1406 ל-1412. הוא היה הח'ליף העבאסי היחיד שמשל בקהיר והחזיק בכוח ממשי, אם כי לתקופה קצרה בלבד.

אל-מסתעין מונה לתפקיד לאחר מות אביו אל-מֻתַווכִּל השני בשיבה טובה בשנת 1406. בשנת 1412, לאחר פטירתו של הסולטאן פרג' בן ברקוק לא הצליחו האמירים הממלוכיים להחליט על מחליף מביניהם. בקרב הממסד הדתי היה רצון לראות את הח'ליפים נוטלים כוח טמפורלי בשנית, ובגיבוי רגש זה העניקו האמירים, כצעד זמני, לאל-מסתעין עוצרות והוא מילא את תפקיד הסולטנות במשך מספר חודשים, עד נובמבר 1412.

לאחר בחירתו של סיף אל-דין אל-מואייד תאתאר לסולטנות הודח אל-מסתעין מכס הח'ליפות והסולטנות גם יחד. הוא הוגלה לאלכסנדריה, ונפטר בשנת 1430 כתוצאה ממחלת הדבר.

## הערות שוליים

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1430
אל-מעתדד השלישי

**אל-מעתדד באללה השלישי** (תעתיק מדויק: מעתצ'ד; מילולית: האוזר כוח באל), אבו אל-פתח דאוד בן אל-מתווכל עלא אללה השני (בערבית: **المعتضد بالله الثالث, ابو الفتح داود بن المتوكل على الله الثاني**) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר תחת חסות ממלוכית בין שנת 1412 ל-1441. אל-מעתדד השלישי היה בנו של הח'ליף אל-מתווכל השני ואחיו של הח'ליף הקודם אל-מסתעין באללה השני. לאחר בחירתו של סיף אל-דין אל-מואייד לסולטנות הודח אחיו ששימש עוצר, מכס הח'ליפות והסולטנות גם יחד. בימי שלטונו משלו סולטאנים רבים: אל-מואייד, א-ט'אהר, א-צאלח, אל-אשרף, וג'קמאק, דבר המעיד יותר מכל על חוסר יציבותה של השושלת הממלוכית הבחרית.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1380
קטגוריה:נפטרים ב-1441
חיים שאול טאוב

[ממוזער|הרב טאוב ב[טיש הילולא]]
הרב **חיים שאול טאוב** (נולד בי"ג באדר ב' תשי"א, 21 במרץ 1951) הוא האדמו"ר החמישי והנוכחי של חסידות מודז'יץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.

## קורות חייו
נולד בתל אביב לרבי ישראל דן ולרחל בילה לבית שצדרוביצקי. למד בישיבת פוניבז'. בנשואים ראשונים היה חתנו של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג, לאחר גירושיו נשא לאישה את שרה יוטא, בתו של האדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר, ולהם 6 בנים ו-4 בנות. במשך שנים שימש ראש הישיבה הקטנה של חסידות מודז'יץ.

בכ' בסיוון תשס"ו, לאחר פטירת אביו, ירש את תפקיד האדמו"רות.

דברי תורתו נרשמים על ידי צוות עורכים מדי שבוע, בשם "מאמרי אורייתא" ומופצים בקרב החסידים. הרב טאוב מופיע בפני קהלים מגוונים, בין היתר בישיבות הסדר ואף בפני חברי קיבוץ חילוניים.

מאז מינויו לאדמו"רות החל להלחין ניגונים, בפרט לימים הנוראים, כמסורת חסידות מודז'יץ. ניגונו "זכור אהבת קדומים" זכה לפרסום גם מחוץ לחסידות מודז'יץ.

הרב טאוב מתגורר בבני ברק, בסמוך למרכז החסידות.
[ממוזער|300px|ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, [ה'תשע"ג. הרב טאוב נראה יושב שלישי משמאל]]

## משפחתו
אחיו הצעיר רבי פנחס משה טאוב, הוכתר לאחר פטירת אביו לאדמו"ר מקוזמיר.

**ילדיו:**
*שיפרה, אשת הרב שרגא פייבוש זלמנוב - האדמו"ר מאופלע
* מלכה, אשת הרב יוסף שיף - ר"מ בישיבת מודז'יץ, בן רבי אלימלך שיף מליז'ענסק
* הרב אהרן יהודה משה - רב חסידי מודז'יץ, גר בבית שמש, וראש כולל עטרת שלמה בבני ברק. חתן רבי חיים אברהם מבוסטון בית שמש.
*הרב בצלאל יאיר - חתן הרב אשר יעקב קופלוביץ.
*הרב יחזקאל - משפיע חסידי, מנהל חצר עצמאית. מתגורר בירושלים, ולו קהילות בירושלים, בני ברק, וביתר עילית, ישיבה קטנה "כתר התורה" וישיבה גדולה "דברי ישראל" בביתר עילית. חתן הרב יצחק פינטר מביקאווסק.
*הרב שמואל אליהו - חתן הרב אליהו שטרן, רב קהילה ברחובות ובנו של הרב מאיר שטרן רב המושב מירון.
*הרב דוד דב - רב חסידי מודז'יץ בביתר עילית, ומשגיח בישיבת נחלת דן של החסידות. חתן רבי גדליה משה גולדמן מזווהיל.
* רבקה זלטא, אשת הרב יוסף דוד רוזנבוים - בן רבי אליעזר זאב רוזנבוים מנדבורנה
* הרב שלמה צבי הירש - חתן האדמו"ר רבי יצחק יעקב בידרמן מלעלוב בירושלים
* נחמה חיה, אשת הרב יחיאל יהושע הגר - בן רבי יעקב הגר מסרט ויז'ניץ

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

חיים שאול טאוב
קטגוריה:בני ברק: אדמו"רים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:מלחינים חסידיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ראשי ישיבות קטנות
אלכסיי בסטוז'ב-ריומין

שמאל|ממוזער|200px|אלכסיי בסטוז'ב-ריומין
**אלכסיי בסטוז'ב-ריומין** (ברוסית: **Алексей Петрович Бестужев-Рюмин**; 1 ביוני 1693 – 21 באפריל 1768) היה מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה.
## חייו
הוא נולד במשפחת אצילים וותיקה. אביו היה מושל ניז'ני נובגורוד ומקורב לאנה, קיסרית רוסיה. ביחד עם אחיו למד בסטוז'ב בברלין ובקופנהגן. בהתאם לאישור של פיוטר הגדול החל לשרת אצל גאורג, שליט הנובר. כאשר גאורג עלה על כס המלכות באנגליה בסטוז'ב-ריומין התמנה לשגריר בלונדון. לאחר שלוש שנים בלונדון הוחזר לרוסיה.

בשנת 1718 נשלח לילגבה להיות ליד דוכסית קורלנד אנה. לאחר מכך עבר לדנמרק והמבורג. עוד בהיותו בילגבה התקרב לארנסט בירון. בשנת 1740 הוחזר לסנקט פטרבורג במטרה לעזור לבירון במאבקי כוח נגד אנדריי אוסטרמן. בסטוז'ב-ריומין אכן עזר לארנסט בירון להתמנות לעוצר ליד איוואן השישי. עם נפילת בירון בנובמבר 1740 נעצר בסטוז'ב ונכלא במבצר שליסלבורג. הצליח להשתחרר אך נשללו ממנו כל תפקידיו.

עם עלייתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה לשלטון הוחזר לשירות ותוך זמן קצר מונה לסגן-קנצלר, חבר סנט, מנהל הדואר ובסופו של דבר לקנצלר. קיבל עיטור אנדריי הקדוש שהוא העיטור הגבוה ברוסיה.

בהיותו קנצלר במשך 16 שנים ניהל את מדיניות החוץ של האימפריה הרוסית. היה קרוב מאוד לאוסטריה ולכן התנגד מאוד להתקרבות של הרוסים לצרפת ופרוסיה. בהתאם למדיניותו רוסיה הצטרפה למלחמת שבע השנים שעלתה לרוסיה בחיי 300 אלף חיילים והון עתק.
בתקופת היותו קנצלר הוא היה פעיל בעריכת כל ההסכמים שנחתמו.

יורש העצר הנסיך פיוטר נמנה עם מעריצי של מלך פרוסיה פרידריך הגדול, ולכן לא סבל את בסטוז'ב-ריומין. משום כך פעל בסטוז'ב-ריומין בעד בחירתו של הנסיך פאבל ליורש העצר.

בשנת 1757 הקיסרית יליזבטה חלתה. בסטוז'ב-ריומין חשב שהיא כבר לא תחלים ועל דעת עצמו נתן פקודה לצבא שלחם בפרוסיה לחזור לרוסיה. כשהבריאה ילזבטה זעמה על הנעשה וב-27 בפברואר 1758 פיטרה אותו מכל תפקידיו. הוא עזב את הבירה והתגורר מספר שנים בכפר במחוז מוסקבה שהיה בבעלותו.

עם עלייתה שלטון של יקטרינה הגדולה הוא הוחזר לחצר, הוחזרו לו כל תאריו ועיטוריו והוא התמנה לגנרל-פלדמרשל.

בהתאם לעדויות מן התקופה הוא היה איש חכם, בעל ניסיון ויכולת ביצוע לא מבוטלת.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:שרי החוץ של האימפריה הרוסית
קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: דיפלומטים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים
קטגוריה:קנצלרי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ילידי 1693
קטגוריה:נפטרים ב-1768
אל-מסתכפי השלישי

**אל-מסתכפי באללה השלישי** (מילולית: המבקש את צרכיו מן האל), אבו אל-רביע סלימאן בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: **المستكفي بالله الثالث, ابو الربيع سليمان بن المتوكل على الله**), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין 1441 ו-1450. בימיו משל הסולטאן הממלוכי סיף אל-דין אל-ט'אהר ג'קמאק.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1406
קטגוריה:נפטרים ב-1451
אל-קאא'ם השני

**אל-קאא'ם באמר אללה השני** (מילולית: המחייה במצוות האל), אבו אל-בקאא חמזה בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: **القائم بامر الله, ابو البقاء حمزة بن المتوكل على الله الثاني**) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1450 ל-1455. הוא ירש את אחיו אל-מסתכפי באללה השלישי וכיהן בזמנם של הסולטאנים הממלוכיים ג'קמאק ואל-מנצור פח'ר אל-דין עת'מאן.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1406
קטגוריה:נפטרים ב-1459
אדי מק'גולדריק

**אדוארד ג'ון פול "אדי" מק'גולדריק** (אנגלית: **Edward John Paul "Eddie" McGoldrick**; נולד ב-30 באפריל 1965 באיזלינגטון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הקשר.
## קריירה
מק'גולדריק החל את הקריירה שלו במועדון קטרינג טאון שמחוץ לליגה, ובעקבות מעבר לנניטון בורו ביסס את מעמדו כשחקן בתחילת שנות ה-80. לאחר מכן עבר לשחק בשורות נורת'המפטון טאון מהפוטבול ליג תמורת 10,000 לירות שטרלינג, וזכה עמה באליפות הליגה הרביעית ב-1987.

לאחר מכן עבר לקריסטל פאלאס, שם זכה לפרסום לאחר שהשתתף ב-147 משחקים והבקיע 11 שערים; הוא זכור בהיסטוריה של המועדון לאחר שבישל שער לאיאן רייט בניצחון 4 - 3 על בלקברן רוברס, בסיכום שני משחקי גמר פלייאוף העלייה לליגה הראשונה. הוא זכה עם פאלאס בגביע פול ממברס בעונת 1990/1991, לאחר שהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה. הוא החמיץ את הפסד הקבוצה בגמר גביע ה-FA של 1990. ב-1992, בעודו משחק בפאלאס, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת אירלנד ב' ואת הופעתו הראשונה מתוך 15 משחקים במדי נבחרת אירלנד.

לאחר שקריסטל פאלאס ירדה מהפרמייר ליג ב-1993 הוא עבר לארסנל תמורת מיליון לירות שטרלינג, ושיתף פעולה פעם נוספת עם רייט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-7 באוגוסט 1993. הוא לא זכה להצלחה רבה בארסנל, ולאחר 38 משחקים בעונת , כולל הופעה במחליף בניצחון על פארמה בגמר גביע המחזיקות, הוא איבד את מקומו בהרכב, ובעונת  השתתף במשחק אחד בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-57 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד. כששיחק בארסנל הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו את יכולת המשחק שלו, בנוסף למחלת הסכיאטיקה שגרמה לו כאבים וממנה סבל עד סוף הקריירה.

מק'גולדריק עזב את ארסנל למנצ'סטר סיטי ב-1996. בתקופה הראשונה הוא היה מושאל מארסנל, וחתם על חוזה קבוע ב-18 באוקטובר 1996 תמורת די העברה בסך 300,000 לירות שטרלינג. הוא הצטרף למועדון שהיה באותה עת בתקופה של חילופי מאמנים רבים. החתמתו כשחקן מושאל בוצעה על ידי עוזר המאמן אסא הארטפורד (שהחליף את אלן בול), החתמתו על חוזה קבוע הייתה בתקופת 32 הימים של סטיב קופל, ועד לסוף העונה הוא שיחק תחת שני מאמנים נוספים. הוא שיחק בסיטי במשך שתי עונות, אך בעונתו האחרונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובתקופת השאלתו לסטוקפורט קאונטי ערך את הופעתו היחידה ב-1998. הוא פרש מכדורגל מקצועני ב-1999, ולאחר מכן אימן את המועדונים החובבניים קורבי טאון ובאשלי.

לפני שהתמנה למאמן-שחקן בקורבי טאון הוא כיהן כמנהל מסחרי. בשנת 2008 מונה למאמן הקבוצה עד גיל 14 של נורת'המפטון טאון, וב-2009 קודם למשרת מאמן קבוצת הנוער של המועדון.

## לקריאה נוספת

* Tony Matthews, **Who's Who of Arsenal** (Page 199), 2007. ()


## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר הרשמי של קריסטל פאלאס

קטגוריה:כדורגלנים אירים
קטגוריה:קשרי כדורגל אירים
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:מאמני כדורגל אירים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אירלנד
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1965
אל-מסתנג'ד השני

שמאל|ממוזער|175px|רהט קאית ביי שנבנה בהר הבית בימי ח'ליפותו של אל-מסתנג'ד
**אל-מסתנג'ד באללה השני** (מילולית: המבקש עזרה מן האל), אבו אל-מחאסן יוסף בן אל-מתוכל עלא אללה השני (בערבית: **المستنجد بالله الثاني, ابو المحاسن يوسف بن المتوكل على الله الثاني**) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת הממלוכים לאחר מות אחיו אל-קאאם באמר אללה השני בין השנים 1455 ו-1479. בימיו מלכו הסולטאנים אל-מנצור פח'ר אל-דין עת'מאן, אל-אשרף אינאל, אל-מואייד אחמד, ח'ושקאדאם, בילבאי, תימורבוע'א, וקאית באי. ימי ח'ליפותו מתאפיינים בדעיכה ההדרגתית של הכוח הממלוכי באזור והתעצמותם של העות'מאנים העולים במקומם.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1389
קטגוריה:נפטרים ב-1479
אל-מתוכל השלישי

**אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה השלישי** (בערבית: **المتوكل على الله الثالث, ابو العز عبد العزيز بن المستعين بالله** - אבו אל-עִז עבד אל-עזיז בן אל-מסתעין באללה, מילולית: המסתמך על האל) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין 1479 ו-1498. בניגוד לקודמיו בתפקיד, הוא לא היה הבן של אל-מתווכל השני אלא נכדו. בימיו שלטו הסולטאנים קאית באי ואל-נאצר מחמד. תקופת כהונתו הייתה תקופת השקט האחרונה שעברה על הח'ליפות העבאסית, וימיהם של שני הח'ליפים האחרונים עמדו בסימן נפילתה של האימפריה הממלוכית בידי העות'מאנים, שעלו לגדולה ככוח הדומיננטי החדש במזרח התיכון. בשנת 1517 הקיץ הקץ על הח'ליפות בת שבע מאות וחמישים השנים.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1416
קטגוריה:נפטרים ב-1497
פרס יציב

**פרס יציב לספרות הילדים**, על שם עורכו הראשון של "דבר לילדים", יצחק יציב (1890–1947), נוסד בידי כתב העת "דבר לילדים" ובידי הקרן להנצחת מרי ויצחק יציב, למטרת עידוד סופרים מתחילים וצעירים עד גיל 30.

הפרס חולק לראשונה ב-2 בפברואר 1954, על שיר וסיפור שפורסמו ב"דבר לילדים" בשנת תשי"ג.
החל משנת 1962 הורחבה יריעת הגיל לקבלת הפרס, והוסר התנאי של עד גיל 30.
ב-1965 הוחלט על שינוי בשיטת הקביעה של הפרס, והוסכם שהפרס יינתן לסיפור שטרם ראה אור מחיי הארץ לסופר שגילו אינו עולה על ארבעים, ושסיפורו יימסר בעילום שם בלבד, וכי הפרס יכלול התחייבות לפרסם את הסיפור ב"דבר לילדים". על זוכי הפרס בעבר נאסר להשתתף שנית. 

לאחר פטירת מרי יציב, אלמנתו של יצחק יציב, נקבע הפרס לזכר שניהם: "הפרס על שם מרי ויצחק יציב".
## רשימת הזוכים

## לקריאה נוספת
* אפרים תלמי, "פרסים בספרותנו לילדים", **ספרות לילדים ונוער**, חוברת ב', חשוון תשל"ה.

## הערות שוליים

*
יציב
קטגוריה:ספרות ילדים ונוער
קזימיר פייר פרייה

שמאל|ממוזער|230px
**קָזִימִיר פְּיֵיר פֵּרְיֵיה** (בצרפתית: **Casimir Pierre Perier**; 11 באוקטובר 1777 – 16 במאי 1832) היה מדינאי צרפתי.
## ביוגרפיה
פרייה נולד בגרנובל בפרובינציה של דופינה בצרפת כבנו הרביעי של הבנקאי והתעשיין קלוד פרייה (1742–1801). משפחתו עברה להתגורר בפריז ב-1794, אחרי מפלת רובספייר. ב-1798 הצטרף לצבא הצרפתי באיטליה, אך ב-1801, אחרי מות אביו, עזב את הצבא והקים בנק בפריז יחד עם אחיו.

ב-1817 פרסם מאמר שבו הביע את התנגדותו להגדלת תשלומי פיצויי המלחמה למדינות שלחמו נגד צרפת בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. באותה שנה נבחר לבית הנבחרים הצרפתי, תפס את מקומו בשורות האופוזיציה המתונה ונשא את נאומו הראשון בזכות חופש העיתונות. הוא נבחר שוב ב-1822 ו-ב-1824 מטעם פריז וב-1827 מטעם העיר טרואה, שאותה ייצג בבית הנבחרים עד מותו.

למרות דברי ביקורתו, הוא היה מתומכי הרסטורציה של בית בורבון והתבדל מחוגי הרפובליקנים שהביאו לבסוף למהפכת יולי 1830. מרטיניאק, ששימש כראש ממשלתו של שארל העשירי, מלך צרפת, נקט בצעדים להסרת הצנזורה על העיתונות, ופרייה שתמך במדיניותו היה אחד המועמדים למשרת נשיא בית הנבחרים. אולם, ראש הממשלה החדש, הנסיך דה פוליניאק היה בעל השקפות מלוכניות, ופרייה היה אחד מ-221 הצירים שהצביעו נגד ממשלתו של המלך.

לאחר מהפכת יולי 1830, שגרמה להדחתו של שארל העשירי, השלים פרייה עם שלטונו של המלך החדש לואי פיליפ, ששלט בשיטת מונרכיה חוקתית. הוא נבחר לנשיא בית הנבחרים וכיהן בממשלה כשר בלי תיק. פריז הייתה שרויה במצב של חוסר יציבות וההמון דרש לגזור עונש מוות על השרים שכיהנו בממשלתו של שארל העשירי - מה שגרם להתפטרות ראש הממשלה ז'אק לאפיט. ב-13 במרץ 1831 התמנה פרייה לראש הממשלה. הוא פעל בנחישות והצליח להשיב את הסדר על כנו.

בתחום מדיניות החוץ פעל פרייה להגנה על ריבונותה של בלגיה בצורת חיל משלוח צרפתי נגד הולנד (אוגוסט 1831) ושמר על השפעתה של צרפת באיטליה באמצעות כיבוש אנקונה (23 בפברואר 1832).

באביב 1832 פרצה בפריז מגפת כולרה. פרייה, שערך ביקור בבית חולים, נדבק במגפה ומת שישה ימים לאחר מכן.

בנו, אוגוסט קזימיר-פרייה (1811–1876) כיהן כשר הפנים בממשלתו של נשיא הרפובליקה הצרפתית השלישית אדולף תייר, ונכדו ז'אן קזימיר-פרייה (1847–1907) שימש כנשיא רפובליקה זו (1894–1895).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:נפטרים מכולרה
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (צרפת)
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1777
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1832
מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב

**מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב** (ברוסית: **Михаил Илларионович Воронцов**; 12 ביולי 1714 – 15 בפברואר 1767) היה מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה, קנצלר החל משנת 1758 ועד 1763.

## חייו
וורונצוב נולד במשפחת אצילים וכבר בגיל 14 החל לשרת בסביבת הנסיכה יליזבטה. ביחד עם פיוטר שובלוב ליווה את הנסיכה בערב ההפיכה השלטונית. בהמשך היה בין מבצעי המעצר של אנה לאופולדובנה ומשפחתה. על פעילותו בזמן ההפיכה השלטונית קודם בדרגות וקיבל אחוזות לבעלותו. בינואר 1742 התחתן עם בת דודה של הקיסרית. בשנת 1744 קודם לדרגת סגן-קנצלר וקיבל תואר רוזן. בשנת 1748 נחשד בקשירת קשר נגד השלטון אך הצליח לצאת מכך. בשנת 1758 קודם לתפקיד קנצלר. המשיך מדיניות חוץ של קודמו בתפקיד.

מיכאיל וורנצוב היה קשור לפיוטר השלישי וניסה להגן עליו לאחר שיקטרינה הגדולה הגיעה לשלטון. הוא סירב להישבע אמונים לקיסרית החדשה והסכים לכך רק לאחר מותו של פיוטר השלישי. למרות זאת הוא המשיך בתפקיד הקנצלר והיה אחראי על מדיניות חוץ של המדינה. אומנם יחסים מתוחים עם מקורבי יקטרינה הגדולה ובמיוחד עם ניקיטה פנין אילצו אותו לעזוב את השרות בשנת 1763.

הוא נפטר במוסקבה בשנת 1767.

רוב ההיסטוריונים רואים בו מדינאי ללא כישורים מיוחדים וללא יוזמות גדולות, וכמעט כולם מסכימים שהוא היה בן אדם ישר והומני. במשך תקופה ארוכה היה חבר ופטרון של מיכאיל לומונוסוב.

מיכאיל וורונצוב היה נשוי לרוזנת אנה סקברונסקיה, בתה דודתה של הקיסרית יליזבטה. מנישואין אלו נולדו ארבעה ילדים, אך רק הבת הגדולה הגיעה לגיל בגרות, שאר הילדים מתו בילדותם.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: דיפלומטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:קנצלרי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:ילידי 1714
קטגוריה:נפטרים ב-1767
אוניברסיטת אל-מוסתנסריה

שמאל|ממוזער|250px|חצר המדרסה המקורית ובה איוואנים
**אוניברסיטת אל-מוסתנסריה** (בערבית **المدرسة المستنصرية**; בתעתיק מדויק: **אלמדרסה אלמסתנצריה**) בבגדאד היא אחת האוניברסיטאות האסלאמיות הקדומות בעולם.

## היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1233 כמדרסה ללימודי דת, בידי הח'ליף העבאסי אל-מסתנצר באללה. הקמת האוניברסיטה שיקפה את הפריחה התרבותית בבגדאד של המחצית הראשונה של המאה ה-12, עם היחלשות כוחם של הסולטאנים הסלג'וקים שכבשו את העיר. לאוניברסיטה הגיעו תלמידים מצטיינים מרחבי העולם האסלאמי: מאל-אנדלוס וממצרים, מפרס ומסוריה. תוכנית הלימודים כללה שיעורים בספרות, בלשנות, קוראן וסונה, לצד ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה, ורוקחות ורפואה, והלימודים נמשכו כעשר שנים. לרשות התלמידים עמדה ספרייה מהגדולות בעולם באותה העת ובה כ-80 אלף כרכים.

בשנת 1258 נכבשה בגדאד בידי המונגולים, אך האוניברסיטה שרדה את ההרס, והיא הבניין הקדום ביותר שעומד בבגדאד כיום. לאחר הפסקה זמנית, חודשה פעילותה של האוניברסיטה עד לחורבנה של בגדאד פעמיים בידי טימור לנג בשנת 1392 ובשנית בשנת 1400. רבים ממלומדי העיר הוגלו לסמרקאנד ואחרים נמלטו למצרים ולסוריה. האוניברסיטה נסגרה, ונפתחה רק לזמן קצר בין השנים 1589-1638. במבנה האוניברסיטה נפתחה באותה עת מדרסה חדשה בשם "**אל-אצאפיה**", אשר במקור היוותה את אחת הפקולטות שלה. 

בשנת 1826 נפתחה אל-מוסתנסריה מחדש בידי דאוד פאשה, המושל העות'מאני של העיר. לאחר מתן העצמאות לעיראק בשנות ה-30 של המאה העשרים יוסדה מחדש כאוניברסיטה החשובה בעיראק. בשנים 1940, 1960 ו-1973 עבר המבנה שיקום משמעותי שהחזיר לו מעט מהדרו בימי קדם.

## כיום
באוניברסיטה פקולטות לרפואה, משפטים, ניהול וכלכלה, חינוך, מדעים, חינוך גופני, הנדסה, רוקחות, מדעי המדינה, הוראה ורפואת שיניים. 

האוניברסיטה ממוקמת במרכז בגדאד העתיקה, בקרבת שוק הסראי, רחוב אל-מתנבי, הארמון העבאסי ורחוב הח'ליף. הבניין מעוצב בסגנון הפרסי, וכולל ארבעה איוואנים ציריים הבנויים מסביב לחצר מרכזית.

## קישורים חיצוניים

* אתר אוניברסיטת אל-מוסתנציריה, האתר הרשמי של אוניברסיטת אל-מוסתנציריה.

קטגוריה:בגדאד: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:עיראק: חינוך
עומארו יאר אדואה

**אלחאג' עומארו מוסא יאר אדואה** (**Alhaj Umaru Musa Yar'Adua**, 
9 ביולי 1951 - 5 במאי 2010) היה נשיא ניגריה בין 21 באפריל 2007 ועד מותו ב-5 במאי 2010. היה חבר ב**מפלגה הדמוקרטית של העם** (People’s Democratic Party). בין השנים 1999–2007 כיהן כמושל מדינת קאצינה. היה כימאי בהכשרתו.

## ביוגרפיה

עומרו יאר אדואה נולד בעיר קאצינה בצפון ניגריה במשפחה אריסטוקרטית פולאנית.
אביו, שהיה שר בימי הרפובליקה הראשונה זכה לתואר המלכותי של "מותוואלי" (אחראי על האוצר) בקאצינה ובנו עומרו ירש תואר זה.
לאחר לימודים במכללות בקֶפי ו"בארווה" למד הוראה וכימיה באוניברסיטת אחמדו בלו בזריה – סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני בכימיה אנליטית בשנת 1978.
עבד כמרצה במכללה בזריה ומשנת 1993 מילא תפקידים בכירים במספר חברות ובנקים פרטיים.

## קריירה פוליטית
בעת הרפובליקה השנייה (1979–1983) היה חבר במפלגה "**מפלגת הישועה**" שנחשבה שמאלית.
בזמן תוכנית המעבר של הנשיא איברהים בבנגידה נמנה עם מייסדי **חזית העמים** שבהנהגת אחיו, הגנרל מוסא יאר אדואה. חזית זאת התמזגה והיוותה מאוחר יותר חלק מ**המפלגה הסוציאל-דמוקרטית**.
עומארו יאר אדואה היה חבר באספה החוקתית בשנת 1988. ב-1991 ניסה לראשונה להיבחר כמושל של מדינת קאצינה אך הובס על ידי סעידו ברדה (הקונבנציה הלאומית רפובליקנית), מועמד שנתמך על ידי הנשיא בבנגידה.
בשנת 1999 נבחר כמושל של מדינת קאצינה ונבחר מחדש בשנת 2003.
היה למושל הראשון שהצהיר על נכסיו.
בשנת 2000 בעת כהונתו כמושל, לפי דוגמת מדינת זמפרה, גם מדינת קאצינה אימצה את חוקי המשפט האיסלמי שריעה.
בשנת 2002, אישה מקאצינה, אמינה לוואל, נשפטה על ידי בית הדין השרעי בעיר באקורי, לעונש סקילה באשמת ניאוף. האירוע עורר תשומת לב רבה בתקשורת העולמית. פסק הדין אושר על ידי בית דין בפונטואה, אך בוטל כעבור שנה אחרי ערעור.

את מערכת הבחירות לנשיאות ניהל יאר אדואה תחת סיסמת המאבק בשחיתות.
נהנה מתמיכת הנשיא היוצא אולוסגון אובסנג'ו ותוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. הועלו טענות לזיופים על ידי פקחים בינלאומיים. עם זאת, ליאר אדואה עצמו לא יוחסה בדעת הקהל אחריות רבה בנוגע לכך.
לפי התוצאות הרשמיות זכה יאר אדואה ב-31% מהקולות בעוד שהמועמד השני בפחות מ-10%.

אחיו הבכור, הגנרל **שייחו מוסא יאר אדואה** שימש בזמנו כסגנו של הגנרל אובסנג'ו בשנים 1976 - 1979 כשזה כיהן כראש הממשל הצבאי בניגריה. מאוחר יותר, בזמן השלטון של הגנרל סאני אבאצ'ה, שייחו מוסא יאר אדואה נעצר ונשלח למאסר בשנת 1995 יחד עם נציגי אופוזיציה אחרים. הוא נפטר בכלא בשנת 1997.

ידוע כחולה בתסמונת צ'רג-שטראוס, סוג של דלקת כלי דם שהתלוותה בפגיעה בכליות, בנובמבר 2009 הנשיא עומארו יאר אדואה חלה ככל הנראה בפריקרדיטיס ואושפז בבית חולים במחלקה קרדיולוגית בערב הסעודית. היעדרותו מהארץ גרמה למשבר פוליטי עם עלייה בהפרעות סדר על רקע סכסוכים בינדתיים. בתקריות האלימות נהרגו כמה מאות אנשים וכ-20,000 נאלצו לעזוב את בתיהם.
ב-9 בפברואר 2010 הסמיך הפרלמנט את סגן הנשיא גודלאק ג'ונתן (בן לשבט איג'ו מדרום המדינה הנוצרי) עם סמכויות של ראש המדינה בעת היעדרותו המתמשכת של הנשיא.
הנשיא עומארו יאר אודואה היה נשוי בעבר לשתי נשים ונולדו לו 9 ילדים, לרבות שניים מנישואיו השניים.
ב-24 בפברואר 2010 חזר יאר אדואה לאבוג'ה. מאז ועד יום מותו לא נראה יותר בפומבי.
ב-5 במאי 2010 נפטר בגיל 58 בבית הנשיא אסו רוק שבאבוג'ה, בעקבות מחלתו הממושכת. הלווייה התקיימה לפי חוקי האסלאם במקום לידתו, קצינה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשיאי ניגריה
קטגוריה:פוליטיקאים ניגרים
קטגוריה:ילידי 1951
קטגוריה:נפטרים ב-2010
ברתולומאו רסטרלי

**פרנצ'סקו ברתולומאו רסטרלי** (ברוסית: **Варфоломей Варфоломеевич Растрелли**; 1700 – 29 באפריל 1771), אדריכל רוסי ממוצא איטלקי, בין האדריכלים הבולטים בסגנון הבארוק ברוסיה של המחצית של המאה ה-18. בין יצירותיו, ארמון החורף והארמון הגדול בפטרהוף אשר בסנקט פטרסבורג. 

## ביוגרפיה
רסטרלי הגיע לרוסיה בשנת 1716 עם אביו, גם הוא אדריכל. בתקופה בין 1725-1730 למד אדריכלות באירופה, כנראה באיטליה.
החל משנת 1730 ועד ל-1763 היה האדריכל המקורב לקיסריות ששלטו באותה תקופה. בתקופה זו בנה מספר ארמונות למשפחת רומנוב ולמקורביה.

עם עלייתה לשלטון של יקטרינה הגדולה, שהעדיפה את הסגנון הקלסי באדריכלות, הוא התרחק מהפרויקטים הגדולים ועבר לקורלנד במטרה לסיים את עיצוב הארמונות שבנה שם.

ארכיון של האדריכל נרכש על ידי אציל פולני והחל משנת 1932 נמצא ב.

## יצירותיו
מבנים שבנה ונשמרו עד היום:

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה מפורטת 
* ביוגרפיה 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:מהגרים לרוסיה
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1700
קטגוריה:נפטרים ב-1771
השריר כופף האצבעות השטחי

**השריר כופף האצבעות השטחי** (TA: Musculus flexor digitorum superficialis) הוא שריר במדור הקדמי של האמה. השריר פועל לכיפופן של ארבע אצבעות כף היד (ללא האגודל) ולכיפוף של שורש כף היד.

## תיאור
לשריר כופף האצבעות השטחי שני ראשים. תחילת ראשו התיכון (ראש זרועי-גומדי, Caput humeroulnare musclus flexoris digitorum superficialis) באזור המרפק: בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע, ברצועה העקיפה הגומדית ובזיז הווי של עצם הגומד. תחילת ראשו הצידי (ראש חישורי, Caput radiale musclusflexoris digitorum superficialis) במחצית המקורבת של פני עצם החישור. בין שני ראשי השריר, חולפים עצב הגומד ועצב התווך.

השריר מהווה מחיצה או שכבת ביניים בין השרירים השטחיים של האמה לשרירים העמוקים של האמה.

בחלקו המרוחק מתפצל השריר לארבעה גידים שנכנסים לכף היד דרך מנהרת שורש כף היד יחד עם גידי השריר כופף האצבעות העמוק ונאחזים בגופי הגלילים האמצעיים של האצבעות. קצות הגידים של השריר מפוצלים לצורת V ששני ראשיו מחוברים משני צידי כל גליל אמצעי. דרך המרווח שבצורת ה- V עוברים הגידים העמוקים יותר של השריר כופף האצבעות העמוק ונמשכים עד לגלילים המרוחקים.

הפעולה העיקרית של השריר כופף האצבעות השטחי היא כיפוף של המפרק שבין הגלילים המקורב, והוא מסייע בפעולות כיפוף של כל המפרקים מעליהם הוא עובר, המפרק שבין עצמות המסרק לגלילים ומפרק שורש כף היד.

## עצבוב
השריר כופף האצבעות השטחי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7, C8, T1) דרך עצב התווך.

## תמונות נוספות

## קישורים חיצוניים

אצבעות שטחי כופף
השריר הכפן המרובע

**השריר הַכַּפָּן הַמְרֻבָּע** (TA: Musculus pronator quadratus) הוא אחד משרירי האמה העמוקים. השריר הוא המניע העיקרי של האמה בסיבוב כף היד כלפי מטה, מסייע לו בפעולה זו השריר הכפן העגול. מיקומו העמוק צמוד לחלקן המרוחק של עצמות האמה, מאפשר לו לייצב אותן זו מול זו.

## תיאור
לשריר הכפן המרובע ארבע פינות וארבעה צדדים המקנים לו צורה מרובעת. תחילתו בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם הגומד והוא נאחז בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם החישור.

## עצבוב
השריר הכפן המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך העצב הבין גרמי הקדמי, ענף של עצב התווך.

## קישורים חיצוניים

כפן
רחוב אל-מתנבי

שמאל|200px|ממוזער|קפה שאבנדר, רחוב אל-מתנבי, 1923
**רחוב אל-מֻתַנַבִּי** (בערבית: **شارع المتنبي**) הוא אחד מהרחובות המרכזיים של העיר בגדאד, בסמוך לעיר העתיקה ולרחוב הארון אל-רשיד. רחוב אל-מתנבי הוא מהרחובות העתיקים בעיר, ולאורכו מרוכזות חנויות הספרים הגדולות בעיראק. הרחוב קרוי על שמו של המשורר העבאסי בן המאה העשירית אל-מתנבי. רחוב אל-מתנבי נתפש כמרכז החיים האינטלקטואליים בבגדאד, ואף ביתר שאת לאחר כיבוש עיראק והפלת משטר סדאם חוסיין בשנת 2003 בידי כוחות הברית האמריקאיים. 

ב-5 במרץ 2007 התפוצצה ברחוב מכונית ממולכדת ו-26 בני אדם נהרגו. נזק רב נגרם לחנויות הספרים הסמוכות ונזק משני נוסף בשל הירידה במספר הקונים. ב-18 בדצמבר 2008 נחנך הרחוב מחדש בידי נורי אל-מאלכי, ראש ממשלת עיראק, לאחר חודשים רבים של שיפוצים. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אל-מתנבי
אל-מתנבי
אל-מתנבי

**אַבוּ א-טַּיִּב אַחְמַד בן אל-חֻסַיְן אל-מֻתַנַבִּי אל-כִּנְדִי** (בערבית: **أبو الطيب احمد بن الحسين المتنبّي**; 915 - 23 בספטמבר 965) היה משורר ערבי עבאסי שחי ופעל בעיראק.

## קורות חייו

אל-מתנבי נולד בכופה לשואב מים אשר טען למוצא אצילי. כאשר הקרמטים התקיפו אותה בשנת 924, הוא בחר להצטרף אליהם ולחיות במדבר בעודו לומד את ניבם הבדואי, ששיקף בהתאם לתפישת בני התקופה את הערבית הקלאסית בצורה טובה יותר.

ב-935 החל אל-מתנבי במסעותיו, ואז גם אימץ את התואר שפירושו "המתנבא". אל-מתנבי התפרנס אך ורק משירתו. בשנת 948 הוא נספח לחצרו של האמיר החמדאני של חלב, סיף א-דולה, ובתקופה זו כתב את יצירותיו הטובות ביותר. לאחר תככים בחצר ומריבה עם המדקדק חַלַוַיְהִי סביב סוגיה פילולוגית, הוא הוכה על ידו בפומבי בנוכחות האמיר, וכתוצאה מכן נאלץ לעזוב את החצר מושפל.

אל-מתנבי הצטרף לחצר האיח'שידית בקהיר בשנת 956, וכתב שירה בעבור המלך אבו אל-מיסכ כאפור. לאחר שלא מונה למשרת המושל בצידון כמובטח, עורר אל-מתנבי את זעמו של כאפור בשל שירי קלס שחיבר בגנותו. ב-961 נמלט מהחצר האיח'שידית ומצא את פטרונו הבא בקרב הבויהים בשיראז שבאיראן, תחת חסותו של עדוד אל-דולה. 

בשנת 965 נרצח אל-מתנבי על ידי שיח' מקומי שאצלו התארח בדרכו לכופה עיר מולדתו, לאחר שהוא השפיל אותו בשירתו העוקצנית.

## משירתו ואימרותיו

אופיו האגואיסטי והבוטה של אל-מתנבי הכניס אותו לא אחת לצרות, ומשתקף היטב ביצירותיו ששרדו. 
באחד משיריו הוא התרברב ש, וש. הוא מתרברב גם ב"מידותיו האציליות" שמשתוות לכישרונו באומץ: .

אמרה מפורסמת מפרי עטו גורסת ש.

לזכרו נקראו רחובות בערים שונות על שמו, בין רחובות אלו רחוב אל-מתנבי בבגדאד, רחוב אל מתנבי בחיפה, ורחוב אל-מתנבי בשכונת ואדי אל-ג'וז בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ערבים
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:משוררים עיראקים
קטגוריה:מוסלמים שיעים
קטגוריה:ילידי 915
קטגוריה:נפטרים ב-965
רות ברלאו

שמאל|ממוזער|255px|המצבה של רות ברלאו, בברלין
**רות ברלאו-לונד** (באנגלית: **Ruth Berlau**; 24 באוגוסט 1906 בקופנהגן – 15 בינואר 1974 במזרח ברלין) הייתה שחקנית דנית, במאית, צלמת וסופרת. היא התפרסמה דרך עבודתה עם ברטולט ברכט במחזות שונים (הנפש הטובה מסצ'ואן) ובהפקות שונות. ברלאו הקימה את ארכיון ברכט בברלין.

## ביוגרפיה
ברלאו נולדה כבת לסוחר עשיר. הוריה שלחו אותה לבית ספר של נזירות, שם למדה גם צרפתית. בגיל 13 הרתה ונאלצה לעזוב את בית הספר. החלה לימודי משחק והתפרסמה בדנמרק דרך תפקידה ב"תופים בלילה" של ברכט, בה שיחקה את התפקיד של אנה. היא רכבה על אופניה לצרפת ומאוחר יותר לברית המועצות וחזרה כקומוניסטית נלהבת, והצטרפה למפלגה הקומוניסטית הדנית. מאוחר יותר היא השתתפה במלחמת האזרחים בספרד.

### היחסים עם ברכט
בקיץ 1933 היא נסעה לאי הדני פינן, כדי לפגוש שם את ברכט שגלה מגרמניה והתאהבה ב"איש הקטן" עם "העיניים הרב-משמעותיות". בשנת 1936 היא התגרשה מבעלה הרופא לונד וחיה מאז לצדו של ברכט. ברלאו ארגנה את חיי היום-יום של משפחת ברכט, צילמה וכתבה סצנות. יחד עם ברכט היא פרסמה את ספר הסיפורים "כל חיה יכולה", שנחשב אז לפורנוגרפיה. כשדנמרק נכבשה על ידי הנאצים בשנת 1940, ברחה "החצר" של ברכט דרך שוודיה, פינלנד וברית המועצות לארצות הברית. בשנת 1944 ברלאו ילדה את תינוקה שלה ושל ברכט, שנפטר אחרי כמה ימים.

### מזרח-גרמניה
אחרי מלחמת העולם השנייה חזר ברכט ו"חצרו" לברלין. אחרי מותו של ברכט בשנת 1956 אסרה אשתו של ברכט, הלנה ווייגל, על ברלאו להיכנס לתיאטרון הברלינר אנסמבל. ברלאו הייתה אישה בודדה בשנים האחרונות לחייה ומתה בבית החולים "שריטה" בברלין, כשמיטתה ניצתה מסיגריה בוערת.

## קישורים חיצוניים

* 
* חנה בית הלחמי, על הנשים בחייו של ברכט

קטגוריה:שחקני תיאטרון דנים
קטגוריה:במאי תיאטרון דנים
קטגוריה:קומוניסטים דנים
קטגוריה:סופרות דניות
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:ילידות 1906
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1906
קטגוריה:נפטרות ב-1974
קטגוריה:נפטרים ב-1974
אל-מתוכל הרביעי

**אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה הרביעי** (מילולית: הנסמך על האל), מחמד בן יעקוב אל-מסתמסכ באללה (בערבית: **المتوكل على الله الرابع, محمد بن يعقوب المستمسك بالله**) היה הח'ליף העבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין השנים 1507 ועד 1516, ובשנית לתקופה קצרה בין 1516 ו-1517. אל-מתוכל הרביעי היה הח'ליף האחרון לשושלת בית עבאס אשר החזיקה בח'ליפות ברציפות למן שנת 750 לספירה. למן שנת 1261, כיהן נצר של בית עבאס בקהיר בעקבות כיבוש בגדאד והחרבתה בידי הולגו חאן בשנת 1258 וחיסולו של הח'ליף אל-מסתעצם באללה.

בשנת 1507 ויתר אביו של אל-מתוכל הרביעי, אל-מסתמסכ באללה, על הח'ליפות לטובתו. אל-מתוכל הרביעי משל בימיו של קנסוה ע'ורי, וימיו עמדו בסימן התפוררותה של הסולטנות הממלוכית בשל פלישות מצד הצפווים והע'תמאנים. ב-24 באוגוסט 1516 הובסו כוחותיו של הסולטאן ע'ורי במרג' דאבק בידי הסולטאן העת'מאני סלים הראשון והוא נהרג. במהומה שאחזה בבירה הממלוכית בעקבות התבוסה והתקרבות הצבאות העת'מאניים, הודח אל-מתוכל והוחלף לזמן קצר בידי אביו הזקן. עד מהרה הושב אל-מתוכל לשלטון, אך ב-1517 נכבשה קהיר בידי העות'מאנים והקיץ הקץ על הסולטנות הממלוכית.

אל-מתוכל נלקח בשבי לאיסטנבול, ואולץ להסכים למסור את תואר הח'ליפות לידי בית עות'מאן עם מותו. מבחינה מעשית כבר משנה זו עברה הח'ליפות לידי בית עות'מאן ובמסגדים נישאו דרשות יום השישי בשם הסולטאן סלים הראשון. אל-מתוכל נפטר בשנת 1543 חסר ילדים, ואז נלקחו גלימתו של הנביא וחרבו, סמלי הח'ליפות, מבית עבאס. בכך בא הקץ על בית עבאס.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1539
האצטדיון הלאומי (גאושיונג)

**האצטדיון הלאומי (גאושיונג)** (בסינית: 世運主場館, ידוע גם בשם **אצטדיון משחקי העולם**) הוא אצטדיון רב-תכליתי השוכן בעיר גאושיונג בטאיוואן. האצטדיון, שתוכנן על ידי האדריכל היפני טויו איטו, מכיל 40,000 מקומות ישיבה והוא האצטדיון הגדול ביותר בטאיוואן.

האצטדיון מעוצב בצורה ייחודית - הוא בנוי בצורה מעגלית הפתוחה בכיוון אחד ומקנה לאצטדיון מראה של דרקון. האצטדיון נבנה על פי עקרונות הבנייה הירוקה. כל חומרי הגלם ששימשו לבנייתו ניתנים למיחזור והוא אף האצטדיון הראשון בעולם המספק לעצמו את כל האנרגיה החשמלית הנדרשת להפעלתו מאור השמש בלבד. גג המבנה בנוי מרכיבים פוטו-וולטאים המפיקים אנרגיה סולארית המנוצלת לצורכי האצטדיון או נאגרת לשימוש מאוחר יותר. אנרגיה עודפת מועברת לרשת החשמל הארצית.

בניית האצטדיון החלה לאחר שהעיר גאושיונג נבחרה לארח את משחקי העולם, אירוע במתכונת האולימפיאדה הנערך אחת ל-4 שנים וכולל ענפי ספורט שאינם ענפים אולימפיים. הבנייה הושלמה בשנת 2009 ובחודש יולי באותה שנה שימש כאצטדיון המרכזי של משחקי העולם 2009. האצטדיון מיועד עבור משחקי רוגבי ותחרויות אתלטיקה וכן מארח משחקים של נבחרת טאיוואן בכדורגל.

## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון באתר World Stadiums
* האצטדיון באתר משחקי העולם 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:טאיוואן: מבנים
קטגוריה:טאיוואן: ספורט
הלאומי (טאיוואן)
הלאומי (טאיוואן)
קטגוריה:משחקי העולם
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
קטגוריה:מבנים שתכנן טויו איטו