אביבה סיגל

**אביבה "אדריאן" סיגל** (באנגלית: **Aviva Siegel;** נולדה ב-1961) היא אשת חינוך ופעילה חברתית ישראלית. בטבח שבעה באוקטובר נחטפה מביתה בכפר עזה ביחד עם בעלה קית' ושוחררה לאחר 51 ימים בשבי החמאס. לאחר שחרורה הקדישה את פעילותה הציבורית לשחרור כל החטופים שהוחזקו בעזה.

## ביוגרפיה
נולדה בשם **אדריאן קוריצקי (Adrienne Kuritzky)** בעיירה ראנדפונטיין, חאוטנג, דרום אפריקה. יש לה אחות תאומה בשם פיונה ואחות קטנה בשם סנדי. ב-1970 עלתה עם משפחתה לישראל והם התגוררו בקיבוץ צרעה. לאחר סיום לימודיה התיכוניים ביצעה שנת שירות בגזר, שם פגשה את קית' סיגל, יהודי-אמריקאי שהגיע לקיבוץ כמתנדב מקרוליינה הצפונית שבארצות הברית. 

כשהייתה בת 19 היא וקית' נישאו, ולאחר כשנתיים בהם התגוררו בקיבוץ צרעה עברו להתגורר בקיבוץ כפר עזה, שם עבדה כגננת לפעוטות לאורך כארבעים שנה.

### החטיפה והשבי
בשבעה באוקטובר בהישמע ההתרעות על ירי טילים נכנסה עם בעלה לממ"ד, ולאחר שנודע להם שפרצו מחבלים לקיבוץ התחבאו מאחורי המיטה. כארבע שעות לאחר שהחלה המתקפה על הקיבוץ, כחמישה עשר מחבלים ירו על ביתם ופרצו אליו. בממ"ד הייתה מיטת תינוק בה נכדיהם השתמשו בביקוריהם. בשל כך, המחבלים חשדו שהם מסתירים מהם תינוק וחיפשו אותו בכל הבית. במהלך החטיפה המחבלים פעלו באלימות רבה וקרעו את המניסקוס בברכה של סיגל, ירו בקית' בפרק היד ושברו את צלעותיו. המחבלים לקחו את הזוג לרכבם תוך איומי סכין ואקדח, העלו אותם למכונית והחלו לנסוע לעזה. בדרך לרצועה שמו על ראשיהם בגדים שיכסו את עיניהם, אך הם הצליחו להבין שהמון עזתי מקבל אותם בצהלולים ויריות באוויר. לאחר שלושה ימים שלא היה ידוע מה עלה בגורלם, גורמי הביטחון הישראלים אישרו כי הזוג נחטף.

בהגיעם לעזה הורדו למנהרה. זמן קצר לאחר מכן הגיעו למנהרה חטופים נוספים מכפר עזה. לאורך תקופת השבי בני הזוג שהו בשלושה עשר מקומות שונים, לעיתים בבתים של מחבלים ולעיתים במנהרות מתחת לאדמה. אחד המבנים בהם שהו היה בית ספר של אונר"א. במעברים בין המקומות הוכרחו להתלבש כמו עזתים על מנת שלא תתגלה זהותם, לרוב תחת איומי אקדח.

בשבי סיגל סבלה מהרעבה מכוונת ואיבדה עשרה קילוגרמים ממשקל גופה. לעיתים הורעבה לאורך יממה שלמה, בזמן ששומריה אוכלים מולה. בנוסף, היא והחטופים ששהו עימה קיבלו גישה מועטה למים ולעיתים נדרשו לחלוק בקבוק אחד לשלושה אנשים למשך יום שלם. התנאים הסניטריים היו ירודים אף הם - לאורך כל תקופת השבי היא ישנה על מזרנים מלוכלכים ללא סדינים והורשתה להתקלח ולצחצח את שיניה ארבע פעמים בלבד, תוך שימוש במים מלוחים.

ברוב המנהרות בה שהתה כמעט ולא היה אור או אוורור והיה מחסור משמעותי בחמצן, מה שגרם לכך שהיא והחטופים ששהו עימה חשו קוצר נשימה לאורך ימים שלמים. גם כאשר הוחזקה בבתים של פעילי חמאס מעל הקרקע חוותה קשיי נשימה, שכן שרר בהם אובך כבד בשל תקיפות צה"ל ושיגורי טילי קסאם שיצאו מהם.

השובים הפעילו עליה אלימות גופנית קשה, שהתבטאה בין היתר בתפיסה בשיערה והטחתה ברצפה ואל תוך מכוניות, לצד איסור לזוז או לדבר לאורך שעות ארוכות. בנוסף הופעל עליה ועל בעלה טרור פסיכולוגי והם ספגו אמירות חוזרות ונשנות על כך שמדינת ישראל על סף השמדה ושכפר עזה נכבשה בידי חמאס, כך שאין גורם שיכול לפעול למען שחרורם. לזוג לא הייתה גישה כלל לתקשורת חיצונית ואמירות אלו גרמו להם להאמין שבנם שי, שהתגורר בקיבוץ, נרצח במהלך הטבח.סיגל גילתה שהוא בחיים רק כשהגיעה לארץ, בעוד קית' גילה על כך מראיון ברדיו ששמע בפברואר 2024.

תנאי השבי גרמו להידרדרות קשה במצבה הבריאותי. היא סבלה מכאבים כרוניים שהוחרפו בשל האיסור לזוז, דלקות בבטן, חום והתייבשות ובעת שחרורה היא אף התקשתה לעמוד וללכת. לאורך השבי טיפלה בפצעיו של קית' בידו, אך ניתנו לה רק תחבושות ופולידין, כך שטיפול זה היה מוגבל ביותר. סיגל אף לא יכלה לשטוף את הפצע, שכן המים שניתנו להם היו מי ים.

במהלך השבי צולמו שלושה סרטונים שלה כחלק מתעמולת חמאס, אך הם לא פורסמו מעולם. דבריה בסרטונים הוכתבו על ידי המחבלים, שאף דרשו ממנה לסדר את שיערה לפני כן, אך היא לא הסכימה לעשות זאת ולא הצליחה לזכור את הטקסט שהוכתב לה בשל מצבה הבריאותי הירוד.

לאורך שהותה בשבי קית' הסתיר משוביו שיש לו אזרחות אמריקאית, על מנת שלא ישחררו אותו בלעדיה. עם זאת, ב-25 בנובמבר 2023 סיגל הועברה לחדר אחר ונאמר לה כי היא תשתחרר ביום למחרת בנפרד ממנו. היא הופתעה מעצם שחרורה, שכן כלל לא ידעה שנחתמה עסקה בין ישראל לחמאס. תחילה נאסר עליה לפגוש את קית' טרם שחרורה והיא ביקשה שלא להשתחרר ולהישאר עימו בשבי, אך לאחר משא ומתן עם השומר הורשה לה להיפגש איתו לזמן קצר ונאמר לה כי הוא ישוחרר במהלך השבוע לאחר מכן.

באותו היום הועברה לדירה אחרת שם פגשה חטוף תאילנדי, ששוחרר עימה למחרת. ביום השחרור הועברה לרכב עם חטופות נוספות, שם המחבלים איימו עליהן כי יועברו לאירופה ולא לביתן בישראל. סיגל הבחינה כי ברכב אחר של החמאס ישנה חטופה ישראלית במצב קשה שאינה מגיבה לקריאות המחבלים וביקשה שיעבירו אותה לרכב זה. לאחר שהועברה לרכב זה החלה לעסות ולחמם את האישה, אלמה אברהם בת ה-84 שנחטפה מנחל עוז והייתה בסכנת חיים. סיגל טיפלה באברהם לאורך ארבע שעות עד שהועברו לרכב הצלב האדום, שם קיבלה טיפול רפואי מקצועי. לאחר מכן נאמר לה על ידי הצוות הרפואי כי במידה ולא הייתה מטפלת בה, אברהם לא הייתה שורדת. בזמן נסיעתן ברכב הצלב האדום, שנמשכה כשעה, אספסוף עזתי ניסה לשבור את חלונות המכונית ולפרוץ אליה, מה שגרם לחשש כבד שיותקפו על ידי ההמון. לאחר שהגיעו לארץ, אברהם הועברה לבית החולים סורוקה, שם אושפזה במצב קשה למשך חצי שנה עד שמצבה התייצב.

בעלה של סיגל, קית', שוחרר בעסקת החטופים השנייה לאחר 484 ימים בשבי, 433 ימים לאחר ששוחררה. במהלך שחרורו פעילי חמאס מסרו לידיו שתי שקיות ובהן חפצים שהגדירו כמתנות עבור שני בני הזוג. השקית שיועדה לסיגל כללה חפיסת שוקולד, בושם, צמיד ומחזיק מפתחות עם דגל פלסטין.

### לאחר השחרור
לאחר שחרורה הפכה סיגל לפעילה בולטת במאבק למען הסכם לשחרור בני הערובה. היא הייתה משורדות השבי הראשונות שהעידו בפנים גלויות על האלימות המינית שחווים החטופים והחטופות בשבי החמאס. בינואר 2024 חשפה בכנס בכנסת שראתה מחבל שנגע באופן מיני בחטופה צעירה ועשה בגופה כרצונו, וסיפרה על העינויים וההתעללות שחוו החטופות שהוחזקו בשבי באותה העת. בנוסף סיפרה שהמחבלים מתעללים מינית בחטופות באופן שיטתי והעידה כי הורשה לשלוש חטופות להתקלח רק אם יעשו זאת ביחד ויותר למחבלים לצפות בהן.

היא השתתפה בהפגנות רבות בכיכר החטופים בקריאה לחתימה על הסכם לשחרור בני הערובה. באוגוסט 2025 הובילה ביחד עם בעלה הפגנה מול משרדי הצלב האדום בפרטוריה, במחאה על חוסר המעש שלו ביחס לחטופים שהוחזקו בעזה. בהפגנה השתתפו הפדרציה הציונית של דרום אפריקה וארגונים אזרחיים אחרים.

סיגל התראיינה לכלי תקשורת בישראל ובעולם, כשביניהם ניתן למנות את AP, NPR, הוול סטריט ג'ורנל, הגרדיאן, NBC,CBC ועוד. בנוסף כתבה מאמרים ב-ynet, מעריב והאטלנטיק. במרץ 2025 הופיעה בתוכנית "60 דקות" לצד ישראלים נוספים שהיו עימה בשבי וסיפרו את חוויותיהם המשותפות. בראיונות עימה העידה סיגל כי השהייה בשבי גרמה לפגיעה משמעותית בבריאותה הנפשית. היא חשפה שהיא סובלת מקלאוסטרופוביה ולא נכנסת לחניונים או מעליות. בנוסף סיפרה שהיא חווה טריגר לתקופתה בשבי כאשר היא חווה צמא וסובלת מסיוטים בלילות.

כחלק מפעילותה הציבורית נפגשה עם גורמים בכירים בגופים בישראל ומחוצה לה. סיגל פגשה שלוש פעמים את נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, שבע פעמים את מזכיר המדינה אנתוני בלינקן, סגנית הנשיא קמלה האריס ואת היועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן בעת שכיהנו בתפקידים אלו. בנוסף, נפגשה עם מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש והנציב העליון לזכויות האדם של הארגון, פולקר טירק. ביולי 2024 נפגשה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בוושינגטון די. סי. לאחר שנתניהו נאם בפני הקונגרס האמריקאי וסיגל הוזמנה כאורחת של ביידן. בפברואר 2025 נפגשה עם נתניהו שוב ביחד עם בעלה ובתה שיר.
ממוזער|סיגל (הרביעית מימין) בפגישתה עם דונלד טראמפ לצד שורדי שבי נוספים
ממוזער|סיגל בפגישה עם מלאניה טראמפ לצד בעלה קית'
בינואר 2025 נפגשה עם מלאניה טראמפ בניו יורק. קיום הפגישה נחשף באופן פומבי רק כשנה לאחר מכן, בעת שקטעים ממנה הופיעו בסרט הדוקומנטרי "מלאניה". בפברואר 2026 נפגשה עימה שוב, ביחד עם קית'.

ב-5 במרץ 2025 נכחה בקהל נאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, אליו הוזמנה לצד בעלה ושורדי שבי נוספים. באותו היום נפגשו עם טראמפ במשרדו וקראו לו להפעיל את מירב המאמצים על מנת להבטיח את שחרורם של יתר החטופים. למחרת בני הזוג סיגל נפגשו עם חברי הסנאט מטעם קרוליינה הצפונית, מדינת הולדתו של קית', תום טיליס וטד באד, ועם סנאטורים נוספים. חודש לאחר מכן הנשיא טראמפ אירח והעלה אותה לבמה של גאלת ועדת הקונגרס הרפוליקנית הלאומית בוושינגטון.

בנובמבר 2025 העידה ביחד עם בעלה בפני הוועדה נגד עינויים של האו"ם על הזוועות שהתרחשו בשבי החמאס שאליהם נחשפה, כולל אלימות קשה נגד ילד שנחטף מכפר עזה, הרעבה מכוונת, מין בכפייה ותקיפות מיניות של נשים וגברים.

לצד זאת, סיגל הרחיבה את פעילותה הציבורית לצרכים הומניטריים של קהילות מוחלשות ברחבי העולם. כחלק מפעילות זו החלה לשתף פעולה עם ישראייד והשתתפה במשלחת מטעם הארגון למחנה הפליטים קקומה שבקניה.

במרץ 2026 יצא לאור ספר האוטוביוגרפיה שהיא כתבה שנקרא "העיקר לקום לבוקר חדש" בהוצאת "ידיעות ספרים", בו מתוארות חוויותיה מהשבי. שם הספר מקורו בטקס שקית' קיים בתקופתם המשותפת בשבי, בו ביקש מכל אחד מהחטופים למצוא דבר טוב שקרה להם במהלך היום, בסיומו נהגה לומר כי העיקר לקום לבוקר חדש.

### חיים אישיים
לאביה וקית' יש ארבעה ילדים. היא בעלת אזרחות דרום אפריקנית.

אביבה וקית' מתגוררים בקיבוץ גזית.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:כותבות אוטוביוגרפיה ישראליות
קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:כפר עזה: אישים
קטגוריה:ניצולי טבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:נשים במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961