היינריך הופמן (צלם)

**היינריך הופמן** (בגרמנית: **Heinrich Hoffmann**; 12 בספטמבר 1885 – 15 בדצמבר 1957) היה צלם, פוליטיקאי, מוציא-לאור וחבר במפלגה הנאצית, מבכירי מעגלו הפנימי של אדולף היטלר, אשר שימש כצלמו האישי. תמונותיו היוו חלק משמעותי בקמפיין התעמולה של המשטר הנאצי וסייעו בהצגת הפיהרר ומפלגתו כתופעה חברתית יוצאת דופן ומיוחדת במינה.

צילומיו זכו לפרסום נרחב והופיעו על כרזות, ספרים ובולים, שימושים שבגינם קיבל תמלוגים גבוהים אשר הפכו אותו במהרה למיליונר. לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט ונידון לארבע שנות מאסר באשמת ניצול רווחי מלחמה. חוקרי ביזת יצירות האמנות תייגו אותו כפושע בכיר אשר היה אחראי לשדידתם של יהודים רבים, הן כסוחר והן כאספן, ואוספו הפרטי שהכיל יצירות רבות אשר היו שייכות בעבר ליהודים הוחרם. מאוחר יותר ציוו הרשויות במדינת בוואריה להשיב לידיו את כל היצירות שנלקחו ממנו בין אם היו גנובות ובין אם לא.

## ביוגרפיה
נולד בפירט, בוואריה, ב-12 בספטמבר 1885, כבנם היחיד של רוברט הופמן ומריה קרגל. אביו היה צלם מצליח וניהל חנות קטנה ברגנסבורג בה השלים את הכשרתו המקצועית כשולייתו. מגיל צעיר חלם ללמוד אמנות, אולם אביו התנגד לכך בתוקף ובתום התמחותו נאלץ להמשיך בעל כורחו ללימודי צילום באוניברסיטת היידלברג, ומאוחר יותר לתקופת השתלמות בגלריית תיאובלד שבפרנקפורט.

בין השנים 1903–1906 עבד עבור תומאס ואיט, צלם אשר פעל בשירות הקיסרות הגרמנית בבאד הומבורג. לאחר שהועסק במשך זמן מה בתפקידים זוטרים אצל הצלם קמילו רוף בציריך ובגלריית  שבמינכן, הצליח להתקבל לשירותו של צלם העיתונאות המפורסם  בלונדון; בתקופה זו צילם תמונות שונות עבור הסקוטלנד יארד וכן תרם רבות לספרו של הופ, "מפורסמים בני זמננו, המאה ה-20".

הוא המשיך לרכוש ניסיון בתחום עד שלבסוף התיישב במינכן ב-1909 ופתח חנות צילום ברחוב  מספר שלושים ושלוש, ממנה עבד כצלם עיתונאות, פרסום ודיוקנאות. עסקיו של הופמן שגשגו ובמהרה גילה כי הוא זקוק לעוזרים, ולכן שכר את שירותיה של אישה צעירה אשר ענתה לשם אווה בראון, לימים אשתו של אדולף היטלר, כעוזרת ונציגת מכירות. השניים אף נפגשו לראשונה כאשר ביקר היטלר בחנותו של הופמן באוקטובר 1929 והכיר את עצמו בתור ; בהמשך העסיק גם את אחותה הצעירה של אווה, גרטל, החל משנת 1932.

כעבור ארבע שנים ייסד הופמן את סוכנות הצילום "פוטובריכט הופמן" אשר עסקה בצילום תמונות דיוקן ומתן שירות מקצועי לעיתונים. כמו כן ניהל עסק גדול לייצור גלויות, בנוסף למעורבותו בניהול העיתון המאויר של מינכן, שמהדורותיו התפרסמו גם בברלין ובאוסטריה.

הופמן נישא לתרזה "נלי" באומן (15 בדצמבר 1886 – 11 באוגוסט 1928) ב-1911 במינכן, לימים מעריצה נלהבת של היטלר ומשטרו, ולזוג נולדו במהרה שני ילדים; בתם הנרייטה (2 בפברואר 1913 – 18 בינואר 1992), אשר התחתנה ב-31 במרץ 1932, עם מנהיג הנוער ההיטלראי באלדור פון שיראך, ובנם היינריך (24 באוקטובר 1916 – 14 בספטמבר 1988); לאחר מותה הפתאומי של אשתו ב-1928 נישא הופמן בשנית לארנה גרובקה כעבור שנה.

בשנים הבאות עבד הופמן כפרילנסר וכצלם מלחמה, עד שגויס באוגוסט 1917 וסופח ליחידת תעופה רזרבית בה שימש כ, דהיינו מיליציית חיילים בעלת מקצועיות לחימתית ירודה, ונשלח אל החזית המערבית. בתום המלחמה שב לעבודתו כצלם עיתונאות וסיקר חדשות מהרפובליקה הסובייטית הבווארית.

### המפלגה הנאצית
הופמן חבר למספר מיליציות אזרחיות מזרם הימין הקיצוני ב-1919, והשתמש בכישוריו כצלם על מנת להביע את תמיכתו בהן; הוא עזר לאייר את העלון "שנה אחת למהפכה הבווארית, בתמונות", והכיר לראשונה באותה העת את דיטריך אקרט, אשר לימים הפך למייסד ביטאון המפלגה הנאצית הפלקישר באובכטר, וכן העיתון האנטישמי , אותו עזר הופמן להפיץ. בין השניים נרקמה חברות עמוקה וארוכת שנים.

בהמשך הצטרף למפלגה הנאצית באופן רשמי, אליה נרשם ב-6 באפריל 1920, והחל לצלם מנהיגים פוליטיים שונים כגון הרמן גרינג, רודולף הס ולאחר זמן מה גם את אדולף היטלר, אותו פגש לראשונה ב-1919, אשר התרשם ממנו לטובה ומינה אותו לצלם האישי שלו.[ממוזער|350x350 פיקסלים|בכירי המשטר הנאצי יחד עם מנהיגם [אדולף היטלר במאורת הזאב, ככל הנראה במאי או ביוני 1940. היינריך הופמן נראה עומד בקצה הימיני של השורה הראשונה (הקרובה יותר).]]הופמן השתתף בפוטש במרתף הבירה בתור כתב צילום, ולאחר שפעילות המפלגה הנאצית נאסרה ב-1923 בעקבות כישלונו, הצטרף לאחד מארגוני ממלאי המקום, ה*גרוסדוטש וולקסגמיינשהאפט*, עד לתחייתה של המפלגה כעבור שנתיים. בשנים הבאות ייסד את העיתון ה, ובנובמבר 1929 ייצג את המפלגה הנאצית באספה שהתקיימה ב. בין דצמבר 1929 לדצמבר 1933 שירת כחבר במועצה העירונית של מינכן, וב-1940 הפך לחבר רשמי בפרלמנט של הרייכסטאג הנאצי.
לאחר השתלטותו של היטלר על המפלגה הנאצית ב-1921 ומינויו של הופמן, לא הורשה אף אדם אחר לצלם את תמונותיו של הפיהרר מלבדו. הופמן עצמו הוגבל בחופש אמנותו, לאחר שבתקרית אחת בברגהוף צילם את היטלר משחק עם כלב הטרייר של אשתו, אווה בראון. בתגובה אסר עליו היטלר לפרסם את התמונה ואמר לו כי, .

היטלר שמר על אחיזה חזקה סביב תדמיתו הפומבית, ובכל פעם שרכש חליפה חדשה דאג להצטלם איתה לפני שלבש אותה בפרהסיה בכדי להעריך את הרושם שהביע. לדברי הופמן, ציווה היטלר ב-1933 להוציא מסירוקלציה את כל התמונות בהן נראה לובש לדרהוזן. כמו כן הביע את סלידתו מבניטו מוסוליני, אשר הצטלם בעודו לובש בגד ים.

ניסיונותיו של הופמן לצייר את היטלר כמודל לחיקוי עבור העם הגרמני היו מאתגרים מאחר שהוא חסר את רוב המאפיינים של , קרי שיער בלונדיני וגובה בולט, אשר אידאולוגיית הסדר החדש שאפה לשמר. בתמונותיו ניסה הופמן למקד את מלוא תשומת הלב של הצופה אל עיניו של היטלר, אשר רבים תיארו כחלומיות ומהפנטות.[ימין|ממוזער|320x320 פיקסלים|היינריך הופמן (מימין) לצדו של [תאודור מורל|דוקטור תאודור מורל, רופאו האישי של היטלר; מתוך סרטיה הפרטיים של אווה בראון אשר צולמו לפי ההערכות בין השנים 1940–1944.]]היטלר השתמש בצילומיו של הופמן לקידום קמפיין התעמולה של המפלגה הנאצית, אותה ביקש לייצג כתופעה חברתית מיוחדת ובעלת חשיבות מכריעה. תמונות שצילם ב-1926 בויימאר, תורינגיה, אחת המדינות הגרמניות הבודדות שלא אסרו על נאומיו של היטלר, הציגו מצעדים מרשימים בהם השתתפו כחמשת אלפים חיילים אשר נראו לראשונה מצדיעים במועל יד, והופצו באלפיהן ברחבי גרמניה לאחר שהודפסו בעיתון הנאצי הרשמי. ב-1933 אייר את הספר "חייו הנסתרים של היטלר", אשר היווה חלק גדול ממאמציו הרבים של הפיהרר לעצב את דמותו הפומבית.
לאורך הזמן הפכו הופמן והיטלר לחברים קרובים; ההיסטוריון אלן בולוק תיאר אותו בתור  אשר לדבריו נהנה ממשרת "ליצן החצר" במעגלו של היטלר. הופמן הצטרף לקבוצת חברים קטנה אשר נסעה לבית הסוהר לדנסברג בכדי לפגוש את היטלר כאשר השתחרר ממאסרו ב-20 בדצמבר 1924, וצילם את תמונתו. בשנים הבאות סעד עמו לעיתים קרובות בברגהוף או במסעדתו המועדפת במינכן, ה*אוסטריה בוואריה*, בזמן שריכלו יחדיו ושוחחו על ציירים שונים משוואבינג. כמו כן התלווה לקמפיין הבחירות שניהל נגד פאול פון הינדנבורג ב-1932, אותו ערכו במתכונת יוצאת דופן באותה העת של טיסה מעיר לעיר.

הופמן התלווה לאחד ממסעותיו של היטלר למינכן ב-1931 כאשר קיבל הפיהרר את החדשות על מותה של אחייניתו, גלי ראובל, אשר התאבדה לאחר שירתה לעצמה בראש. בספר זיכרונות שכתב בתום המלחמה, "היטלר היה חברי הטוב", העלה הופמן את האפשרות שראובל הרגה את עצמה מאחר שהייתה מאוהבת באדם אחר, ולא הצליחה להתמודד עם ניסיונותיו של היטלר לשלוט בחייה, במיוחד לאחר שגילה כי ניהלה רומן עם אמיל מוריס, אחד מחייליו ונהגו הפרטי.[ממוזער|350x350 פיקסלים|היינריך הופמן ב[משפטי נירנברג, 1946.]]לאחר עלייתו לשלטון של היטלר והפיכתו למנהיגה הבלתי מעורער של גרמניה, העניק להופמן מספר פריווילגיות והפך אותו לאדם היחיד ברייך שהורשה לצלם אותו. מאוחר יותר נענה להצעתו לפיה יקבלו שניהם תמלוגים מכל התמונות בהן הופיע, ביניהן על כרזות ובולים, רעיון אשר מילא את כיסיהם בעושר רב. כאשר עסק הופמן בצילומים אחרים, השתמש ב עבור ייצוגו המקצועי.

הופמן נבחר כחבר בפרלמנט הרייכסטאג הנאצי ב-1933, אולם לאחר העברת חוק ההסמכה באותה שנה, הפך גוף זה לממשלת בובות אשר שימשה כבמת תפאורה ותו לא עבור נאומיו הפוליטיים של היטלר והגשמת מטרותיו האישיות.

האמון הרב שחש היטלר כלפי הופמן ניכר לראשונה ב-1935, לאחר שהרשה לו להנפיק מהדורה מוגבלת של שבעה ציורים מתוך תיק עבודותיו, אותו הרכיב במהלך מלחמת העולם הראשונה. באותה שנה העניק לו את אחד מציוריו כמתנה עבור יום הולדתו החמישים, בו תיאר את  של בית ויטלסבאך במינכן, מושא אמנותי שהיה אהוב עליו במיוחד. בשנים הבאות דעך חלום נעוריו להפוך לאמן, עד שלבסוף אסר לחלוטין על פרסום חוזר של יצירותיו או של ביקורות כלפיהן. בסופו של דבר החזיק הופמן לפחות ארבעה מציוריו באוספו, אשר הוחרמו בידי הצבא האמריקאי לאחר המלחמה ומעולם לא הושבו לגרמניה.

למורת רוחו וזעמו הרב של היטלר בחר חבר נאמני התצוגה הגרמנית שהתקיימה במשכן לאמנות במינכן ב-1937 בתמונות וציורים שלא מצאו חן בעיניו, ובשל כך פיטר אותם ומינה במקומם את הופמן כדירקטור. החלטה זו הכעיסה את קהילת האמנים, אשר חשו כי לא היה מתאים לתפקיד.  כתב בספרו, "היטלר וכוחה של האסתטיקה", כי הופמן היה .

בתגובה לביקורת הנוקבת שספג הסביר הופמן כי ידע מה היטלר רצה ומה הוא אהב. על אף כן הוסרו מהתצוגה אפילו כמה מבחירותיו האישיות בפקודתו האישית של הפיהרר. במקרה אחד, חדר מלא יצירות אשר לדבריו היו  נדחו בידי היטלר בהינף יד כועס. הופמן נותר בתפקיד מנהל התצוגה במשך שנה נוספת, והיה אחראי לבחירת התמונות אשר המתינו להחלטתו הסופית של היטלר. הוא העדיף את סגנון הציור שהיה מקובל בחלקיה הדרומיים של גרמניה, אותו כינה שר התעמולה יוזף גבלס ביומנו הפרטי בתור , על פני הסגנון הניסיוני יותר שהיה נפוץ באזורים הצפוניים.ממוזער|388x388 פיקסלים|דו"ח החקירה של המשרד לשירותים אסטרטגיים המציג את היינריך הופמן והחלק שלקח בביזת יצירות האמנות.|ימיןלאחר חקיקת חוק החרמת יצירות אמנות מנוונת, אשר עיגן את לקיחתם של פריטי אמנות וציורים ממוזיאונים וגלריות ללא כל התנגדות או צורך בתשלום והעברתם לתערוכת האמנות המנוונת שהתקיימה במינכן ב-1937, מונה הופמן לאחד ממנהלי הפרויקט שהופקדו על תהליך איסופן, לצדו של יושב הראש, אדולף זיגלר, נשיא לשכת הרייך לאמנות חזותית, סוחר האמנות קארל הייברסטוק, ורבים אחרים.

כעבור שנה מיזג יוזף גבלס את ועדת מנהלי הפרויקט לתוך משרד התעמולה של הרייך, וצירף אליה חברים נוספים; מטרתם העיקרית הייתה מכירתן של יצירות האמנות לכל המרבה במחיר, פעילות אשר השיגה לממשלה הנאצית רווחים רבים, אולם לא גבוהים כפי שציפתה, מאחר שהשמועות שנפוצו כי הנאצים חיפשו למכור כמות אדירה של יצירות אמנות גרמו למחיר השוק ליפול.

כאשר החלו להיפסק פעילויותיהן של המכירות הפומביות לאור המלחמה הקרבה, עדיין היו ברשות המשרד יותר מ-12,000 פריטים מוחרמים שלשכתו של הופמן הגדירה כחסרי ערך אמנותי. לאחר שהגיע היטלר בכדי לבחון אותם באופן אישי, סירב להחזירם לאוספים המקוריים מהם נלקחו והורה על שריפתם. בשל כך הוצתו כ-1,004 ציורי שמן ו-3,825 פריטי אמנות אחרים ב-20 במרץ 1939, בחצר המרכזית של תחנת כיבוי האש הראשית של ברלין.

לאורך הזמן הפך הופמן לאחד האנשים הבודדים שעל כישרונם האמנותי סמך היטלר בבטחה, בנוסף לפסל ארנו ברקר, התפאורן , האדריכלית גרדי טרוסט ואוצר המוזיאון . ב-1938 הוענקה לו פרופסורה לשם כבוד, מנהג אופייני של הפיהרר, אשר אהב לקדם ולשבח אישים אמנותיים שחיבב, כגון הבמאית לני ריפנשטהאל והאדריכל אלברט שפר.

הופמן התלווה למסעו של היטלר לאיטליה ב-1938, בו נדהם הפיהרר מיופיין של הערים האיטלקיות השונות, בייחוד רומא, נאפולי ופירנצה, והתפעל מיצירות האמנות שהכילו ומסגנון האדריכלות של בתיהן.

בהמשך הצטרף הופמן למשלחת הנאצית שנסעה לברית המועצות, בה קידם שר החוץ יואכים פון ריבנטרופ את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עם ויאצ'סלב מולוטוב, אשר איפשר לגרמניה לפלוש לפולין ב-1939. היטלר ביקש מהופמן באופן מפורש לנסות ולצלם את תנוכי אוזניו של יוסיף סטלין, מאחר שהיה סבור כי באמצעות בחינתן מקרוב יוכל לקבוע האם היה יהודי או לא. תנוכי אוזניים אשר הצביעו על תורשה יהודית היו צמודים, לדבריו, ואילו תנוכים מופרדים היוו סממן ארי ברור. הופמן מסר לידיו את התמונה המבוקשת, ולשביעות רצונו הרבה קבע היטלר כי סטלין לא היה יהודי. כמו כן אסר עליו לפרסם תמונות בהן נראה השליט הרוסי מעשן סיגריות, מאחר שלטענתו היה זה לא-הולם עבור אדם במעמדו להיראות בצורה הזו.ממוזער|360x360 פיקסלים|קבר משפחת הופמן בו נקבר היינריך יחד עם אשתו תרזה וילדיהם הנרייטה והיינריך, בבית הקברות ב.בנוסף למכרתם המשותפת, אווה בראון, הכיר הופמן להיטלר גם את סוחרת האמנות , ממנה רכש יצירות אמנות רבות עבור אוספו הפרטי, אשר ייעד להציג במוזיאון הפיהרר שבעיר הולדתו לינץ, אוסטריה. קשרם סייע לדיטריך רבות, ובזכותו מכרה פריטים נוספים גם לבכירי נאצים אחרים ולמוזיאונים גרמניים. לאחר כיבושה של הולנד ב-1941 ניצלה דיטריך את המצב לטובתה וקנתה יצירות רבות מסוחרי אמנות הולנדים, לעיתים במחירים מופקרים.

כמו כן הכיר לו הופמן את דוקטור תאודור מורל, אשר הפך לרופאו הפרטי, לאחר שהמליץ לו עליו לצורך טיפול באקזמה ממנה סבל. מורל היה חבר במפלגה הנאצית מזה שנים רבות, וטיפל בהיטלר בעזרת מגוון רחב של סמים, אשר ככל הנראה הובילו למצבו הפיזי הירוד לקראת סוף המלחמה.

לאחר שנת 1941 החל הופמן לאבד את תשומת הלב הרבה שנהג היטלר להעתיר עליו, ככל הנראה הודות למזכירו האישי, מרטין בורמן, אשר לא חיבב אותו, והעביר לפיהרר מידע כוזב כנגד כל שאר המתחרים שנאבקו על אהבתו.

### החיים לאחר המלחמה
הופמן נעצר בידי הצבא האמריקאי ב-10 במאי 1945, והועבר ל בבית המשפט הבינלאומי בנירנברג, שם התבקש לסדר את ארכיוני משרדו במטרה לאפשר את הפקתן של ראיות מפלילות כנגד בכירים נאצים אחרים אשר חיכו למשפטם. כאשר נפתחו בינואר 1946 תהליכי הדה-נאציפיקציה תואר הופמן כחברו הטוב של היטלר וכצלמו האישי, ובמסגרת תיוג הפושעים הנאצים שויך לקבוצה הראשונה אשר נקראה "עבריינים", ונשללה ממנו הפרופסורה שקיבל. לאחר שנאשם והורשע בניצול רווחי מלחמה נידון לעשר שנות מאסר, אולם הצליח להמתיק את גזר דינו לארבע שנים בעזרת מספר ערעורים שהגיש. כמו כן הורה בית המשפט על החרמת הונו ואוסף האמנות הפרטי שלו, אשר הכיל כ-278 פריטים והוערך בשווי של כשישה מיליון רייכסמארקים.[ממוזער|370x370 פיקסלים|התמונה שצילם הופמן ב-[2 באוגוסט 1914, בכיכר אודאון, בה לכאורה נראה היטלר מריע בין אנשי הקהל.|ימין]]

לאחר שחרורו מבית הסוהר עתר הופמן לבית המשפט כנגד החרמת נכסיו, וזכה חזרה בעשרים אחוז מהונו המקורי, סכום שנאמד בכ-350 אלף מארקים. כעבור מספר חודשים הורה משרד האוצר הבווארי להשיב לידיו את כל יצירות האמנות אשר הוחרמו ממנו בעת הרשעתו ועדיין נמצאו ברשות המדינה. ב-1958 דרשה אוסטריה לקבל חזרה שני ציורים של פרדיננד גאורג ואלדמולר, אולם הם כבר נמסרו להופמן. חקירות מעמיקות בנוגע למעורבותו בביזת חפצי האמנות בידי גרמניה הנאצית מעולם לא התקיימו, ואף על פי שכל תוארי הכבוד שקיבל נשללו ממנו, המשיך להתייחס לעצמו כפרופסור, דבר שהסביר מאוחר יותר, .

הופמן התיישב בכפר  שבדרום בוואריה, ונפטר בגיל 72. אשתו ארנה המשיכה לחיות בביתם לאורך שארית חייה יחד עם שחקנית הקולנוע האילם .

## התמונה מכיכר אודאון
מעט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה החל הופמן לצלם סדרת תמונות של מה שכונה באותה העת בשם , קרי תחושת האיתנות וההתמסרות העמוקה שחשו הגרמנים כלפי המאמץ המלחמתי המשותף. אחת התמונות שצילם ב ב-2 באוגוסט 1914, זכתה לפרסום רחב ותהודה לאומית לאחר שבמבט מקרוב נראה עומד בקהל לא אחר מאשר אדולף היטלר, אשר הריע בשמחה.[ממוזער|340x340 פיקסלים|[אדולף היטלר מתאמן בתנועות ידיים שונות עבור נאומיו בתמונות שצולמו בידי הופמן ב-1927.]]הופמן טען כי גילה את פניו של היטלר בתמונה רק ב-1929 לאחר שביקר בגלריה שלו. כאשר סיפר לו שצילם את המתרחש בכיכר באותה העת, השיב לו היטלר שהיה נוכח בקהל; לאחר מכן עיין בלוחיות הנגטיב של צילומיו עד ששם את ידו על התמונה, ובבדיקה חוזרת הבחין לפתע בפניו של היטלר בולטות מבין שאר האנשים. התמונה פורסמה ב-12 במרץ 1932, בעיתון הנאצי ה. עד סוף מלחמת העולם השנייה איבד הופמן את הנגטיב המקורי.

ההיסטוריון גרד קרומיך טען ב-2010 כי הופמן זייף את התמונה. קרומיך בחן מגוון תמונות אחרות אשר צולמו בכנס שהתרחש בכיכר אודאון באותו יום, ולא הצליח לאתר את היטלר במקום בו לכאורה צילם אותו הופמן. כמו כן, בגרסה אחרת של התמונה אשר נמצאה בארכיון מדינת בוואריה, נראו פניו של היטלר שונים במקצת מאשר אלו שבתמונה שפורסמה. בשל הספק שהתעורר בעקבות הסתירות הללו נוצרה מחלוקת בדבר האותנטיות של התמונה.

## ארכיון צילומים

ארכיון הצילומים המרכזי שהיה בבעלות חברתו של הופמן עוקל בידי הממשלה הצבאית שהקימו בעלות הברית האמריקאיות עם כיבושה של גרמניה, ונלקח כשלל מלחמה. צילומים חשובים רבים נמצאים כיום ברשות הארכיון הלאומי של ארצות הברית, ומשמשים כמקור היסטורי עבור סטודנטים וגורמים חינוכיים אחרים. כלל התמונות שבאוסף נחשבות לנחלת הכלל, היות שהחוק בארצות הברית מגדיר שלל מלחמה נאצי כחופשי מזכויות יוצרים. חלק מהארכיון נותר באירופה ונמצא כיום בספריית מדינת בוואריה שבמינכן, גרמניה.

תשע תמונות שצילם הופמן חושפות את אהבתו של היטלר כלפי דמותו הפומבית, וכיצד נהג להתאמן בהצגת תנוחות ידיים והבעות פנים שונות לקראת נאומיו. הוא ביקש מהופמן שיצלם את עצמו כך שיוכל לראות איך נראה הדבר מצד הקהל, והשתמש בתוצאות בכדי לעצב את הופעתו, אותה אהב ללטש בכל פעם שהדבר התאפשר לו. לבסוף ביקש כי ישמיד את התמונות, בקשה אותה הופמן לא כיבד.

## יצירות האמנות
יצירות אמנות רבות שנבזזו מידי אספנים יהודים עברו דרך ידיו של הופמן, אולם תביעות ועתירות שהוגשו לאחר המלחמה בכדי להשיבן נתקלו בהתנגדות רבה. ב-2020, לאחר משא ומתן ארוך שנים, ציורו של יאן ואן דר היידן, "נוף של כיכר הולנדית", הושב חזרה ליורשיהם של גוטליב ומתילדה קראוס, אשר נמלטו מווינה ב-1938. הופמן קיבל את הציור כמתנה מהנאצים. ממשלת בוואריה לא ביצעה כל מאמצים על מנת להשיבו למשפחת קראוס, אלא מכרה אותו תמורת סכום זעום ב-1962 לבתו של הופמן, הנרייטה.

## עבודות ואוספים
### במהלך המלחמה
תחת שלטונה של גרמניה הנאצית הרכיב הופמן ספרי תמונות רבים שעסקו בחייו של היטלר ובמשטרו, אחד הבולטים מביניהם היה "חייו הנסתרים של היטלר" מ-1933, אשר תואר בידי המבקר רון רוזנבאום בתור .

בהמשך כתב הופמן שלושה ספרים; "היטלר באיטליה", "היטלר משחרר את חבל הסודטים", ו"היטלר במולדתו"; ב-1940 פרסם את הספר "היטלר במערב". ספרו האחרון מאותה תקופה, "פניו של הפיהרר", נכתב מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. ב-1936 קיבל לידיו את השליטה על בית ההוצאה לאור של הסטריאוסקופ אוטו שנשטיין, , ובכך הפך לאחד מאנשי המקצוע הבולטים ביותר בתחום בגרמניה עד לסוף המלחמה.

### לאחר המלחמה

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* גזרי עיתונים המציגים את היינריך הופמן בארכיון העיתונות של המאה ה-20 באתר ספריית הכלכלה הגרמנית הלאומית.
* היינריך הופמן באתר האינטרנט של ספריית מדינת בוואריה; אורכב מהמקור ב-15 באפריל 2022.
* ספרים שנכתבו בידי היינריך הופמן ועליו בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה.
* ציר זמן חייו של היינריך הופמן באתר האינרנט של המוזיאון הגרמני להיסטוריה; אורכב מהמקור ב-7 באוגוסט 2021.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:אנשים שהורשעו על ידי בית הדין הבין-לאומי בנירנברג
קטגוריה:צלמים גרמנים
קטגוריה:אנשי הצוות האישי של אדולף היטלר
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1885
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1957