גטו פירנצה

**הגטו בפירנצה** (באיטלקית: **Ghetto di Firenze**), שנוצר ונבנה על ידי משפחת מדיצ'י בשנת 1571, הפך למקום מקלט לכל יהודי טוסקנה שחיו קודם לכן באזור זה. הגטו נועד לשמש כמיזם עסקי של משפחת מדיצ'י, ולא היה בו כל כוונה לכפות על היהודים להתנצר.

אף על פי שהחיים בגטו הפירנצאי היו לעיתים קשים בשל נסיבות כלכליות והשפלות מתמידות מצד הלא-יהודים, הוא נחשב לסביבה פחות אלימה ועוינת בהשוואה לגטאות אחרים שהוקמו באיטליה לפניו ולאחריו. הגטו בפירנצה היה פעיל באופן רשמי במשך 264 שנים.

## רקע
הגטו שכן בתוך הריבוע המקורי של פירנצה הרומית, וסידור הבניינים, הרחובות והכיכרות הקטנות שיקף את הרשת הרחובות הרומית המקורית. בשנת 1260, האזור ניזוק מקריסות ושריפות. במאה ה-14 האזור המשיך להתדרדר בהדרגה: מאידך משפחת מדיצ'י רכשה בניינים באזור, להשכרה בעיקר לסוחרים, בעלי מלאכה ובתי בושת.

יהודים בודדים חיו בפירנצה לאורך ההיסטוריה, ורק במאה ה-15 הוקמה הקהילה היהודית במקום כולל המוסדות שלה והיא אף קבלה הכרה רשמית. בשנת 1560 הכריז האפיפיור פיוס הרביעי על הקונטרה-רפורמציה ועל הנהגת אמצעים חמורים כנגד היהודים בפירנצה בתגובה על הרפורמציה הפרוטסטנטית.

בשנת 1570 נשללו מיהודי פירנצה כל הזכויות המיוחדות שהוענקו להם. שלב נוסף בהרעת תנאי החיים היה כאשר הוחלט לשלול מהיהודים את הקשרים הקרובים עם האוכלוסייה, היות "שהיו עלולים להוות סכנה לאמונה".

בשנת 1571 הוצאה לפועל ההחלטה להגביל את תחום המגורים של היהודים לאזור מסוים – הגטו – כך הוא נקרא, כדוגמת הגטו היהודי בוונציה שהוקם כבר בשנת 1516 או גטו רומא משנת 1555.

## תפקיד משפחת מדיצ'י ביצירת הגטו בפירנצה
ג'ובאני דה מדיצ'י, יחד עם בנו קוזימו האב ובנו פיירו הצדיק, התקדמו בחברה הנוצרית ממשפחת סוחרים פשוטה לבנקאים בינלאומיים. משפחת מדיצ'י התערבה באופן עקבי בענייני הממשל, ועלתה בהדרגה בסולם הפוליטי. המשפחה הגיעה לפירנצה כשהעיר הייתה במצב פוליטי וחברתי קשה, בעיצומו של סכסוך עם ערים וכפרים סמוכים. דור אחר דור, המשפחה המשיכה להתגבר על יריבים ולהשתלט עליהם. לא עבר זמן רב עד שבני מדיצ'י הפכו לכוח השליט באזור פירנצה. אחוזת מדיצ'י בפירנצה גדלה להיות כמעט פי עשרים משטח הגטו היהודי, והדוכס הגדול פרנצ'סקו הראשון ממדיצ'י ייסד של הגטו בפירנצה.

## הקמת הגטו
שמאל|ממוזער|150px|סמטה בגטו היהודי הישן בפירנצה (אקוורל מאת ריצ'רדו מאצ'י, בערך 1888)
הגטו בפירנצה נפתח רשמית בשנת 1571 על ידי משפחת מדיצ'י כמיזם נדל"ן. הגטו נבנה על בסיס קביעת דמי שכירות גבוהים כדי להפיק רווחים גבוהים מההשקעה. מטרת הגטו לא הייתה להמיר את היהודים לנצרות. היהודים הועברו לאזור זה משום שהאזור היה מיושב קודם לכן על ידי זונות. רוב היהודים שהגיעו לגטו בפירנצה באו מהיישובים והכפרים של משפחת מדיצ'י שנהרסו קודם לכן. עבור משפחת מדיצ'י, יצירת הגטו נחשבה לעוד עסקה שבה ניצלו את היהודים על ידי כך שדחסו אותם לנכסים קטנים וצפופים.

לפני יצירת הגטו, כמעט לא הייתה נוכחות יהודית בטוסקנה פרט לבני המעמד הגבוה. שלט מעל הכניסה לגטו הפירנצאי הכריז "להפריד אך לא לגרש", מה שמשקף את כוונת מדיצ'י: למקסם הכנסה מהיהודים תוך הפרעה מינימלית ליחסים הכלכליים והחברתיים בין יהודים לנוצרים בפירנצה. הגטו נבנה יותר כמיזם עסקי מאשר כתהליך טבעי של שינויים דמוגרפיים, והיהודים הועברו אליו כמעט בכפייה לאחר הרס היישובים של משפחת מדיצ'י האחרים. פליטים מעשרים ערים ומעלה עברו לגטו בפירנצה כמעט בעל כורחם.

### מבנה הגטו
שמאל|ממוזער|250px|פיאצה דלה פונטה, לב הגטו לשעבר, בציור מים של ריקרדו מאצ'י. מימין, הקשת ששקפה על ויה דל גטו
שמאל|ממוזער|250px|דגם הגטו בפירנצה כפי שנמצא במוזיאון היהודי שליד בית הכנסת הגדול בפירנצה
הגטו נתחם באזור בין כיכר הדואומו לבין כיכר הרפובליקה. מקום בו היה "השוק הישן" (Mercato Vecchio) והוא הגיע עד לרחוב טוסינגי. אזור זה היה בעבר מרכז העיר הרומית.

גבולות הגטו נקבעו בין הרחובות: via de' Pecori, via Brunelleschi ו־via Roma. לגטו היו שתי כניסות: מ"פיאצה דלה רפובליקה" ומ"פיאצה דל-אוליו". בגטו היו שני בתי כנסת: באחד מהם התפללו בנוסח איטליה ובשני התפללו בנוסח ספרדי-לבנטיני.

הגטו בפירנצה, כלל כ-500 גברים, נשים וילדים. הוא כלל פיאצה (כיכר מרכזית) ורחוב צר שנסגר בשערים בכל לילה. אוכלוסיית הגטו הייתה פחות מ-1% מאוכלוסיית פירנצה (כ-60,000 תושבים).

מבחינה גאוגרפית, הגטו נתחם מצפון לשוק הישן, מה שהפך ליתרון מאוחר יותר עבור יהודים רבים שעסקו במסחר. מבחינה פיזית, הגטו לא נראה שונה בהרבה מרובע אחר בעיר גדולה, פרט לשערים הגדולים בקצותיו. המראה הפיזי של הגטו נוצר מתוך כוונה להציג את נוכחות היהודים כבלתי משמעותית מבחוץ. "הגטו תוכנן להיראות כחזק, פונקציונלית ולא בולט בו זמנית". קוזימו הראשון ממשפחת מדיצ'י, שהיה אחראי בעיקר לבנייתו, הדגיש את חשיבות עבודת היהודים במסחר בתוך אזור סגור תוך שמירה על חוסר בולטות.

### החיים בגטו
#### אוכלוסיית הגטו
מספרם של יהודי הגטו בין השנים 1571–1841 היה כדלקמן:




#### סימנים פיזיים
זמן קצר לאחר יצירת הגטו, החליטה משפחת מדיצ'י כי הדרך היעילה להבדיל בין יהודים לנוצרים בפירנצה היא לא רק להפריד את היהודים מהנוצרים אלא לכפות עליהם סימנים פיזיים. הסימון היה שונה בין גברים לנשים: גברים נדרשו לחבוש כובעים בצבע צהוב בכל שעות היום, ונשים נדרשו ללבוש חולצות עם שרוול ימני צהוב. העונשים על אי-ציות היו חמורים. עם זאת, יהודים רבים בחרו להסתכן בשל ההבדל הגדול ביחס שקיבלו בהתאם לסימונם. חלק מצאו פרצות, כמו הבנקאי היהודי פרוספרו מרינו שביקש פטור מהכובע הצהוב בטענה שהוא פוגע בעסקיו. "הסימן הצהוב היה סימן ליהדות – אך יותר מכך, סימן לעוני וחוסר אונים". רוב היהודים בגטו סבלו מקשיים במסחר עקב חוסר נכונות של הנוצרים לקשרים עסקיים.

#### אינטראקציה עם הבלתי יהודים
למרות השערים, בתחילה לא נמנעה התערבבות חברתית וכלכלית. "לא נדרשה רשות ליהודים לצאת או לנוצרים להיכנס". עם הזמן, חוקים משנת 1608 ו-1620 הגבילו זאת: איסור על נוצרים להשתתף באירועים פנימיים ללא הזמנה, ואיסור על יהודים בפעילויות חברתיות פשוטות עם נוצרים. עונשים על קשרים מיניים כללו השפלה ציבורית ומאסר.

#### עניינים פוליטיים
לאחר הגעת היהודים לגטו בשנת 1571, בני משפחת מדיצ'י העניקו להם חופש לנהל את ענייניהם הפוליטיים הפנים־קהילתיים. שני בעלי תפקידים משפטיים פיקחו על כך באמצעות תשעת שומרי הגטו. שמונה בעלי תפקידים נוספים מונו להגנת העיר. רק מספר מצומצם של גברים ייצגו את הקהילה בהצבעות וכיהנו בתפקידים רשמיים; הם שימשו כדוברי הקהילה. המעמד החברתי נקבע בעיקר לפי גיל, מוצא ושושלת, כאשר בעלי אמצעים יכלו להתמודד מוקדם יותר על תפקיד המושל.

#### חיים כלליים
התנאים היומיומיים לא היו טובים, הם כללו תחרות פנימית גבוהה ומריבות. המתחים לעיתים התפרצו, והמשטרה התערבה רק בחלק מהמקרים. גודל הקהילה הקטן והסגירות תרמו לכך. יהודים נחשדו יותר בנושאים מוסריים. רוב הגברים היו בעלי דרגות נמוכות בגילדות, והכנסותיהם עמדו על כ-20–40 סקודו איטלקי.

#### חיי הדת
היה במקום בית כנסת רשמי עוד לפני פתיחתו הרשמית של הגטו ב-1571. בית הכנסת שימש כמרכז להתאקלמות. ההיסטוריון היהודי בנדטו בלאניס שחיי בגטו תיאר קשיים וצפיפות בחלל הקטן של בית הכנסת. בית הכנסת היה מבנה פשוט ובלתי בולט, בניגוד לכנסיות הנוצריות. הייתה הפרדה בין המינים בתפילה (עזרת נשים). בית הכנסת שימש גם כ"בניין הקהילה" – לחקיקת חוקים, מכרזים ובחירות.

### כלכלה
היהודים הוגבלו למקצועות מסוימים, בעיקר מסחר ומלאכה בחנויות קטנות. הגטו היה קרוב לרחוב הרוכלים שמכרו חפצים משומשים בשוק הישן, מה שהפך את הגטו לחלק ממרכז הקניות – אך בעיקר למכירת מוצרים זולים ומשומשים.

### חיסול הגטו
שערי הגטו בפירנצה, אשר שימשו להפרדה בין יהודים לנוצרים, החלו לאבד מתפקידם סביב שנת 1755. הרשויות שהיו אחראיות לבדוק את סגירת השערים בחצות הלילה חדלו בהדרגה ממילוי תפקידם. בתקופה זו בוטלה גם החובה הרשמית לסגור את השערים בחצות, אולם יהודי הגטו המשיכו לקיים חובה זו מיוזמתם במשך כ־80 שנים נוספות. ב-1779 נקנה הגטו במכרז על ידי היהודים, וב-1834 הפסיקו לסגור את השערים. בשנת 1835 הוצמדו השערים לצמיתות אל קירות הגטו. משטרת פירנצה לא הביעה התנגדות לצעד זה, ובכך חדל הגטו היהודי בפירנצה להתקיים באופן רשמי.

## גלריה


Giuseppe baccani, Ghetto. (Piazza della Fonte, dal chiasso grande verso la porta del mercato), 1886-87.jpg|פיאצה דלה פונטה נראית מוויה דל גטו, עם מימין הקשת הצרה של שער השוק
Dante Mattani, Mercato vecchio, Piazza del fonte (Ghetto) dalla porta del Mercato, 1870s.jpg|פיאצה דלה פונטה נראית משער השוק
Telemaco Signorini, Il ghetto di Firenze, 1882, 95x65 cm.jpg|ויה דלה נאווה נראית מפיאצה דלה פונטה, ציור של טלמקו סיניוריני
Via del ghetto.jpg|רחוב הגטו ויה דל גטו
Riccardo meacci, Ghetto, piazzetta, 1880s.jpg|חצר הטורסו די מצו: משמאל נראית עמדת שמירה קטנה (garitta) ליד המרפסת.
Dante mattani, piazza della fraternita (ghetto), 1880s.jpg|פיאצה דלה פראטלנצה נראית מהקשת שהובילה לשער בכיכר דל'אוליו, המשקיפה על ויה דל גטו
Riccardo meacci, Ghetto, Cortile del ghetto (corte del macello), 1880s.jpg|חצר המטבחיים, ציור מים של ריקרדו מאצ'י
Giuseppe baccani, Ghetto. (Vicolo), 1886-87, 01.jpg|החצר מאחורי התנורים, עם הקשתות שהובילו לרחוב הבהמות
Riccardo meacci, il ghetto, Cortacce Chiuse, 1880s.jpg|החצר שמאחורי התנורים כפי שנראית מרחוב הבהמות
Riccardo meacci, il ghetto, Cortile dei bagni, 1880s.jpg|חצר הפראים או חצר המרחצאות, החצר האחרונה לכיוון צפון



## ראו גם
* גטו
* יהדות פירנצה
* בית הכנסת הגדול של פירנצה
* המוזיאון היהודי בפירנצה

## לקריאה נוספת

*Vincenzo Micheli, Giacomo Roster, *Progetto di riordinamento del centro di Firenze*, Firenze, 1883;
*Giulio Piccini, *Firenze sotterranea: appunti, ricordi, descrizioni di Jarro*, Firenze, Successori Le Monnier, 1885 (terza edizione riveduta);
*Guido Carocci, *Il Ghetto di Firenze e i suoi ricordi*, Firenze 1886;
*Domenico Francioni,* Notizie del vecchio mercato e del ghetto di Firenze*, Firenze, Tipografia Ricci, 1887;
*Guido Carocci, *Firenze scomparsa, ricordi storico-artistici*, Firenze, Galletti e Cocci, 1897;
*Boralevi, A., *Prime notizie sull'istituzione del Ghetto nella Firenze medicea*, in *Il Potere e lo Spazio. Riflessioni di metodo e contributi, Firenze 16-17/6/1980*, Firenze 1980
*Gabriella Orefice, *Rilievi e memorie dell'antico centro di Firenze. 1885-1895*, Firenze, Alinea, 1986;
**Il centro di Firenze restituito. Affreschi e frammenti lapidei nel Museo di San Marco*, a cura di Maria Sframeli, Firenze, Alberto Bruschi, 1989;
*Luciano Artusi, *Mercato Vecchio e Ghetto*, Firenze, 1981;
*Vitta E., *L'ebraismo fiorentino: il ghetto e le sue sinagoghe*, in *Il Centenario del Tempio Israelitico di Firenze, Atti del Convegno Firenze 24/10/1982*, Firenze 1985.
*Bini, M., *Edificazione e demolizione del Ghetto di Firenze: prime ricostruzioni grafich*e, in AA.VV., *Architettura judaica in Italia: ebraismo, sito, memoria dei luoghi*, Palermo, 1994;
*Elena Tempestini, *Il Mercato Vecchio. Quaranta immagini del centro di Firenze com'era sino al secolo scorso*, Firenze, Cesati, 1997;


## קישורים חיצוניים

* Ghetto di Firenze
* Claudio Paolini, entries in the Repertory of Civil Architecture in Florence at Palazzo Spinelli
* Il Ghetto ebraico fiorentino
* 
* ספרו של אדוארד גולדברג, באתר University of Toronto Press

## הערות שוליים

קטגוריה:בית מדיצ'י
קטגוריה:איטליה: היסטוריה
פירנצה
קטגוריה:יהדות פירנצה