open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רשת ישראל החדשה

שמאל|ממוזער|350px|רשת ישראל החדשה - ITM
**רשת ישראל החדשה** (באנגלית: **Israel Transverse Mercator**; בראשי תיבות: **ITM**) היא הסטנדרט הרשמי של מדינת ישראל במידול כדור הארץ (דאטום) שמשמש בקרטוגרפיה, גאודזיה וניווט. הסטנדרט מכיל רשת קואורדינטות ישרת זווית המבוססת על היטל מרקטור רוחבי ועל אליפסואיד ייחוס GRS 80. צירי ה-X וה-Y ברשת מגדירים את קווי האורך והרוחב המופיעים במפה, בהתאמה. הגדרת הצירים ברשת הקואורדינטות הפוכה מהאופן בו הם מוגדרים במתמטיקה. ציר ה-X הוא קו אורך ונע מצפון לדרום, וציר ה-Y הוא קו רוחב ונע ממזרח למערב. ערכי הקואורדינטות Y (מזרח/מערב) במפת ישראל נעים בין 100,000 מטר במערב ל-300,000 מטר במזרח וערכי הקואורדינטות X (צפון/דרום) במפה נע בין קצת פחות מ-400,000 מטר בדרום לקצת יותר מ-800,000 מטר בצפון. רשת ישראל החדשה החליפה את רשת ישראל הישנה כרשת הקואורדינטות הרשמית של מדינת ישראל ב-1 בינואר 1994.

## רקע להחלפת הרשת הישנה
רשת ישראל הישנה הכילה פגמים רבים שניתן היה לתקן רק באופן חלקי ומקורב. הרשת התבססה על מדידות שביצעו הבריטים בעת המנדט הבריטי בארץ ישראל. מכיוון שבאותה תקופה מכשירי המדידה לא היו מדויקים, בחישוב הרשת נוצרו עיוותים ופגמים. המרכז למיפוי ישראל החליט לתקן את הפגמים ברשת הישנה על ידי חישוב מחדש של הרשת בתוספת מדידות חדשות רבות ומדויקות. כתוצאה מחישוב זה נוצרה הרשת החדשה המתקנת פגמים אלה ואחרים ברשת הישנה.

הבעיות של הרשת הישנה:
*הרשת התבססה על מדידות ישנות ולא מדויקות.
*הרשת אינה רציפה ומפוצלת לצפון ודרום על ידי ציר Y העובר ליד מצפה רמון.
*אליפסואיד ייחוס מיושן, קלארק 1880 מותאם.
* אינו היטל קונפורמי (שומר צורה).

היתרונות של הרשת החדשה:
*בוצע מספר גדול של מדידות חדשות ומדויקות, לאחר מכן בוצע תיאום של הרשת בעזרת המדידות החדשות.
*כל מדינת ישראל נמצאת ברביע הראשון (צפון מזרח), כך שכל הקואורדינטות חיוביות ובעלות 6 ספרות.חצי-האי סיני כולו, תעלת סואץ, מפרץ סואץ, מפרץ אילת והאיים הסמוכים לחצי-האי סיני - גם-כן נמצאים ברביע הראשון.כמו גם ממלכת ירדן, סוריה ולבנון שוכנים ברביע הראשון.
*אליפסואיד ייחוס מודרני, GRS 80.
*היטל מרקטור רוחבי הוא היטל קונפורמי.
*ניתן להשתמש ברשת בחלקים גדולים של המדינות הגובלות בישראל.

## פרמטרי הרשת
רשת ישראל החדשה מוגדרת על ידי הפרמטרים הבאים:

**היטל**

מרקטור רוחבי

**אליפסואיד ייחוס**

**[[קואורדינטות גאוגרפיות]] של נקודת הראשית**

**קואורדינטות הרשת של נקודת הראשית**

### מקדמי ההמרה לרשת WGS84

**אליפסואיד ייחוס**

**הזזה**

**סיבוב**

**קנה מידה**

## המרה מרשת ישראל הישנה לרשת ישראל החדשה
המרה **מקורבת** של קואורדינטות נקודת ציון מרשת ישראל הישנה לרשת ישראל החדשה מתבצעת כך: 
*לערך הקיים בציר X (מזרח/מערב): מוסיפים 50,000 מטר.
*לערך הקיים בציר Y (צפון/דרום):
*#אם נקודת הציון נמצאת דרומית למצפה רמון (נקודות הדרומיות לציר ה-Y ברשת הישנה) מפחיתים מהערך שלה 500,000 מטר.
*#אם נקודת הציון נמצאת צפונית למצפה רמון והיא מכילה 6 ספרות, מוסיפים לערך שלה 500,000 מטר.
*#אם נקודת הציון נמצאת צפונית למצפה רמון והיא מכילה 7 ספרות, מפחיתים מהערך שלה 500,000 מטר.

נקודת הציון של הכותל המערבי ברשתות השונות:

## ראו גם
* רשת ישראל הישנה

## קישורים חיצוניים
* עלון של המרכז למיפוי ישראל על רשת ישראל החדשה
* תרגום קו אורך ורוחב לרשת ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ניווט
קטגוריה:ישראל: קרטוגרפיה
ישראל חדשה
מפנה המאה העשרים

**[[מפנה המאה]] העשרים** או **Fin de siècle** (מצרפתית: "סוף המאה" או "קץ המאה", נהגה **פָן-דְ-סִייֵקְלְ** ) הוא מונח המציין, בקירוב, את התקופה שבין 1890 ל-1914, עת פרצה מלחמת העולם הראשונה, ורומז לדקדנס (שקיעה) שנתפס כתוצאה ההכרחית של תקופה משגשגת ופורייה (במקרה זה, ה"**[[בל אפוק]]**", Belle Époque).

שמה של התקופה אומץ ממחזה באותו השם מאת פרנסיס דה ז'ובנו וה' מיקאר אשר הוצג ב-17 באפריל 1888 בתיאטרון Château-d'Eau בפריז.

מבחינה ספרותית, את ספרות הפן דה סייקל (קץ המאה) החליף האקספרסיוניזם, בערך בשנת 1910.

אף שהמושג  **Fin de siècle** נטבע בצרפת ומתייחס בעיקר לתחושות שרווחו במיוחד בה, הוא משמש גם לתיאור המצב הכללי של הסצנה התרבותית בארצות נוספות באירופה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.

את התקופה מאפיין שינוי תדיר של מצב הרוח בין אווירה של פריצת גבולות, אופוריה באשר לעתיד, חשש בלתי מוגדר מפני העתיד, רגרסיה, חישוב קיצין, מיאוס מהחיים, ולטשמרץ, קסמו של המוות, נהנתנות ודקדנס.

בווינה נודעה לתקופת ה-**Fin de siècle** חשיבות מיוחדת, וההתרחשות התרבותית בכל תחומי התרבות בה בתקופה זו הייתה עשירה במיוחד.
יוצרים שיצירתם מתאפיינת, ולו בחלקה, ברוח ה-**Fin de siècle**:


* פרידריך ניטשה
* הוגו פון הופמנסתאל
* ריינר מריה רילקה
* שטפן גאורגה
* הנריק איבסן
* אנטון צ'כוב
* תומאס מאן
* אוסקר ויילד
* ברטה פון זוטנר
* לו אנדריאס-סלומה
* זיגמונד פרויד
* גוסטב קלימט
* גוסטב מאהלר
* ז'אן סיבליוס
* ריכרד וגנר
* ז'וריס-קרל הויסמנס
* ארנולד שנברג
* פרנץ להאר
* ריכרד שטראוס
* שטפן צווייג
* ארתור שניצלר
* מרטין אנדרסן נקסה


## ראו גם
* מודרניזם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:היסטוריה לפי תקופה
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
סוף המאה

**סוף המאה** (באנגלית: **End of the Century**; בספרדית: **Fin de siglo**) הוא סרט דרמה רומנטי ארגנטינאי, בבימויו של לוסיו קסטרו משנת 2019. בסרט מככב חואן ברבריני בתפקיד אוצ'ו, גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה. הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם חאבי, אותו מגלם רמון פוז'ול, גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת. השניים מבינים עד מהרה שהם נפגשו בעבר, 20 שנה קודם לכן בשנת 1999, כששניהם עוד היו בארון בנוגע למיניותם וחששו מדי מכדי לנהל מערכת יחסים אחד עם השני. בסרט מככבת גם מיה מאסטרו בתפקיד סוניה, בת-זוגו של חאבי ב-1999.

## תקציר העלילה
**אוצ'ו** (חואן ברבריני) הוא גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה. הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם **חאבי** (רמון פוז'ול), גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת. השניים מבינים עד מהרה שהם נפגשו בעבר, 20 שנה קודם לכן בשנת 1999, כששניהם עוד היו בארון בנוגע למיניותם וחששו מדי מכדי לנהל מערכת יחסים אחד עם השני.

## שחקנים ודמויות

## הקרנות, פרסים ומועמדויות
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע New Directors/New Films Festival שבניו יורק ב-30 במרץ 2019. לאחר מכן, הסרט הוקרן לראשונה בארגנטינה ב-8 באפריל בפסטיבל הבינלאומי של בואנוס איירס לקולנוע עצמאי, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בארגנטינה. בהמשך, הסרט הוקרן במספר פסטיבלי סרטים ברחבי העולם, בהם Frameline Film Festival שבסן פרנסיסקו, בו זכה בפרס הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2019
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:סרטים ארגנטינאיים
קטגוריה:סרטים בספרדית
קטגוריה:סרטים הומוסקסואליים
קטגוריה:ברצלונה בקולנוע
מישוש

שמאל|ממוזער|250px|יד ממששת קיר בטון
ממוזער|250px|מישוש
**מישוש** הוא הפעולה המשתמשת בחוש המגע, אחד מקבוצת החושים של המערכת הסומטוסנסורית. המישוש משתמש בחוש זה באופן אקטיבי ותוך כדי תנועה, לרוב על ידי האצבעות, כדי להעביר מידע על מכלול התחושות הנוצרות כתוצאה ממגע של המרקמים עם קולטני החישה. ניתן למשש גם בעזרת העור באזורים אחרים כמו השפתיים או הלשון. מישוש בעזרת אברי גוף אחרים יהיה פחות יעיל בשל צפיפות נמוכה של עצבי המגע.

## תפיסה באמצעות מישוש
בדומה לחוש הראייה והשמיעה, גם חוש המישוש מסוגל לספק מידע מרחבי אודות מיקומם היחסי של עצמים במרחב. מידע זה מאפשר את התגבשותה של התפיסה המרחבית.

מבחינים בין תפיסה מישושית סבילה לתפיסה מישושית פעילה. בתפיסה הסבילה המידע עובר דרך העור אך מעובד ומאוחסן במוח ללא הדי הכרה משמעותיים. לעומת זאת, התפיסה הפעילה כוללת תפעול פעיל של איברי הגוף במגע עם חפצים והיא תורמת ללמידה במידה רבה יותר מהתפיסה הסבילה.

## התפתחות תינוקות בדרכי חקירת חפצים על ידי מישוש
[ממוזער|250px|[ילדות|ילדים חוקרים גזע עץ על ידי מישוש.]]
*2.5–3 חודשים – כף היד לא פעילה, התינוק תופס חפצים, נוגע בהם או דוחף אותם, אך ללא חקירה פעילה באמצעות מישוש.
*3–5 חודשים – מתחילה חקירה, אך היא עדיין גסה. היד תופסת את החפץ אך רק עם כף היד ומרכז האצבעות. בגיל 4.5 חודשים החקירה יותר גלובלית ומקרית, והיא כוללת חיפוש אחר אפיונים מסוימים.
*5–6 חודשים – מתחיל שימוש שיטתי בשתי הידיים, וניתוח של אפיונים מסוימים בחפץ, אך עדיין ללא למידה של הצורה השלמה.

## ראו גם
* מערכת המישוש
* כתב ברייל
* רעב למגע

## קישורים חיצוניים

* 
*  
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חושים
אורי מיכאלי

**אורי מיכאלי** (**פרסמן**) (7 בינואר 1900 – 27 ביוני 1976) היה ממייסדי התעופה האזרחית בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
מיכאלי נולד בקמניץ-פודולסקי, עיר המחוז של פלך פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של לאה לבית ולקמי ומיכאל פרסמן, פעיל ציוני. בעת לימודיו בגימנסיה בעירו היה ממנהיגי הנוער היהודי והציוני. למד מתמטיקה באוניברסיטה. בשנת תרפ"א-1921 עלה לארץ ישראל כחלוץ. עבד בקבוצות עבודה, ואחר-כך במרכז סולל בונה ובוועד הפועל של ההסתדרות בתפקיד מרכז העלית (1929–1941).

בשנת 1935 היה ממייסדי קלוב (מועדון) התעופה הארצישראלי. היה פעיל בארגונים נוספים, בהם הוועדה המייעצת של הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל של הטכניון ואגודת התזמורת הסימפונית בישראל.

בקיץ 1939 היה ממארגני הוועידה הציבורית הראשונה לתעופה עברית, שנערכה בדגניה א' בנשיאותו של יו"ר הוועד הלאומי יצחק בן-צבי. באותה שנה היה השליח הראשון של התעופה העברית לקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה.

פעל עם דב הוז ואליהו גולומב בניהול חברת אווירון.
לאחר שיצחק בן-יעקב נהרג בתאונת דרכים בשלהי 1940 היה מיכאלי למנהל החברה. הוא שימש בתפקיד זה עד קום המדינה, אז התמנה לראש האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, וכיהן בתפקידו עד מאי 1960. לאחר מכן היועץ לענייני תעופה של שר התחבורה ומנכ"ל המועצה הלאומית לתעופה אזרחית.

בשנת תשכ"א (1960) זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב.
בשנת תשל"א-1971 זכה בפרס העבודה של ההסתדרות.

התגורר בתל אביב.
היה נשוי לחנה (אניה) לבית ברונשטיין, אב לבן ובת.

אחותו יוכבד הייתה מעסקניות ארגון אמהות עובדות והוועד למען החייל ואשתו של אהרן שולוב, אנטומולוג, הוגה, מייסד ומנהל גן החיות התנ"כי בירושלים ופרופסור לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מיכאלי נפטר ביוני 1976. נקבר בבית העלמין הדרום.
על שמו נקרא נמל התעופה חיפה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:טייסים ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד התחבורה
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:זוכי פרס דב הוז
קטגוריה:היישוב: תעופה
קטגוריה:ישראל: תעופה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
הספציאליסט

**הספציאליסט** (בגרמנית: "**המומחה**") הוא סרט תעודה משנת 1999 של הבמאי אייל סיון העוסק במשפט אייכמן. הסרט מורכב כולו מקטעים תיעודיים מצולמים מן המשפט, המתרכזים בנאשם אדולף אייכמן, ואשר נערכו ולוו בפסקול מוזיקלי.

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית-אוסטרית-בלגית.

הסרט מבקש להציג את אייכמן, לפי דברי סיוון, כ"פושע מודרני במלוא מובן המילה, פושע מכתבה", ברוח הביקורת נגד המשפט שהעלתה חנה ארנדט בספרה "אייכמן בירושלים". אייכמן מוצג בסרט כפקיד יבשושי ובלתי־מאיים, שאינו מבין את גודל המעמד שבו הוא נתון, מותקף שוב ושוב על ידי הרטוריקה המתלהמת של התובע גדעון האוזנר, ממעיט בחשיבות מעשיו, ואף אינו יודע אל־נכון איפה הוא נמצא. תחושת ההזרה של אייכמן עצמו, כפי שהיא מוצגת בסרט, מצטרפת לתחושת ההזרה של הצופים למראה הפושע הנאצי הרגיל למראה, הפסקול המאיים, והעריכה המבלבלת־במתכוון. כאשר אייכמן אינו מבין את שאלות השופטים לאשורן, עוברים אלה לפתע לדבר בשפתו - בגרמנית.

## טענות להטעיה
גורמים שונים ובהם ארכיון הסרטים היהודי על שם סטיבן ספילברג, שהחומרים הארכיוניים מצויים ברשותם, העלו טענות כנגד הסרט על סילוף חומרי התיעוד ההיסטוריים עד כדי יצירת מצג שווא. האוניברסיטה העברית בירושלים אף הגישה תלונה ליועץ המשפטי לממשלה בנושא. התלונה התבססה על מחקרו של הלל טרייסטר, מנהל ארכיון ספילברג, השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים. למשל, באחת הסצנות בסרט נשאל העד פנחס פרוידיגר האם פגש את אייכמן, משיב בחיוב, ומיד אחר כך אומר שהפגישה הייתה מרגיעה. הצופים מבינים מכך שהוא מתכוון לפגישתו עם אייכמן, והדבר מחזק את הצד האנושי בדמותו, שביקש הסרט ליצור. למעשה, אמירתו של העד התייחסה בכלל לפגישה אחרת, שאייכמן לא נכח בה, והיא הודבקה לשאלה על הפגישה עם אייכמן בעריכה.

## קישורים חיצוניים

* 
* טענותיו של הלל טרייסטר - בבלוג של אלי אשד, באתר "רשימות"
* אייל סיון, אייכמן: מי המזייף - ההיסטוריה או הזיכרון? - תגובת סיון באתר מכונת קריאה

קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים על השואה
קטגוריה:משפט אייכמן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1999
יוסף פיצ'חדזה

**יוסף פיצ'חדזה** (נולד ב-28 במרץ 1965 בגאורגיה) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש.

## קורות חייו
פיצ'חדזה נולד וגדל בטביליסי שבגאורגיה. בשנת 1971, כשהיה בן שש שנים, עלה עם משפחתו לישראל. לאחר שירותו הצבאי, סיים לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את סרטו הראשון יצר ב-1990, סרט קצר בשם "חולם ברוסית" שאותו כתב, ביים והפיק. ב-1993 כתב, ביים והפיק סרט קצר נוסף בשם "ימים רעים".

סרטו העלילתי הארוך הראשון של פיצ'חדזה היה הסרט "לנגד עיניים מערביות", שאותו כתב, ביים והפיק בשנת 1996. בסרט שיחקו השחקנים אייל שכטר, ליאת גליק, עזרא כפרי וכרמל בתו. הסרט צולם על ידי שי גולדמן בשחור לבן.

בשנת 2000 כתב, ביים והפיק את סרטו "בסמה מוצ'ו" בכיכובם של מנשה נוי ומוני מושונוב, סרט שגם הוא כקודמו צולם על ידי שי גולדמן. הסרט זכה להצלחה ולביקורות חיוביות בעיתונות והשתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, ביניהם בצרפת.

בשנת 2002 שיחק פיצ'חדזה בסרט הטלוויזיה "הערב: הניצול", וביים את ההצגה "קרנפים" בתיאטרון הספרייה שברמת גן. בשנת 2003 ביים את ההצגה "בגידה" בתיאטרון הספרייה.

בשנת 2004 כתב, ביים והפיק סרט נוסף בשם "שנת אפס", בכיכובם של שרה אדלר, קרן מור, מוני מושונוב ומנשה נוי.

ב-2006 ביים ההצגה "דרך גגרין", מאת גרגורי בארק בבית ציוני אמריקה.

פיצ'חדזה זכה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 2007, בתחום הקולנוע האמנותי.

ב-2014 יצא לאקרנים סרטו "סוכריות".

כיום משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. פיצ'חדזה לימד בעבר בקמרה אובסקורה שבתל אביב, בבית הספר לקולנוע סם שפיגל שבירושלים ובבית ספר מנשר לאמנות בתל אביב.

פיצ'חדזה הושפע בעיקר מקולנוע הניסיוני ומהאוונגרד, בעיקר מבמאים כמו פיטר גרינוויי, לואיס בוניואל, עבאס קיארוסטמי ואווה בול.

## פילמוגרפיה
* **"חולם ברוסית"** (1990). סרט קצר.
* **"ימים רעים"** (1993). סרט קצר.
* **"[[לנגד עיניים מערביות]]"** (1996). השתתף בפסטיבל ברלין וזכה בפרס האקומני; הסרט זכה גם בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
* **"[[בסמה מוצ'ו (סרט)|בסמה מוצ'ו]]"** (2000).
* **"[[שנת אפס]]"** (2004). זכה בפרס תא מבקרי הקולנוע לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2006.
* **"[[סוכריות (סרט)|סוכריות]]"** (2014).

## קישורים חיצוניים

* יוסף פיצ'חדזה באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
* 
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גאורגיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
באובב

ממוזער|250px|''Adansonia digitata''
**בָּאוֹבַּבּ** או **אדנסוניה** (שם מדעי: *Adansonia*) הוא עץ מסדרת החלמיתאים. מקורו בסוואנות של אפריקה, והוא גדל באזורי סוואנה יבשים.

הבאובב נחשב לאחד מסוגי העצים הגדולים בעולם. גובהו יכול להגיע עד ל-25 מטרים (כגובה בניין בן 10 קומות), ורוחב גזעו עד ל-10 מטרים. גזעו הרחב משמש לאגירת מים במהלך עונות הגשם, בהם משתמשים במהלך עונות היובש.

פרחי הבאובב לבנים וגדולים (20–30 ס"מ), בעלי ריח מתקתק, נפתחים בלילה ומתים עד הזריחה. אחרי שהפרחים גדלים, הם מניבים פירות הדומים במראם למלפפונים. הפירות הם מאכל אהוב על קופים, ולכן זכה העץ לכינוי "עץ לחם הקופים".

## הבאובב בישראל
בישראל מצויים עשרות בודדות של עצי באובב, 25 מהם בגן הבוטני בעין גדי, בקרבת ים המלח. שלושה מתוכם נִטּעו בסוף שנות ה-50 על ידי אלי רון, חבר הקיבוץ והגנן הראשון בעין-גדי. היקף גזעו של הגדול מבין עצי הבאובב בעין-גדי הוא כ-8 מטרים.

באמצע שנות ה-90 הונבטו ונשתלו עצי באובאב ביישוב חד נס ברמת הגולן, על ידי גנן היישוב רון איתן.

בקיבוץ שדה אליהו שבעמק המעיינות, גדלים 4 עצים.

בקיבוץ מסילות גדלים שני עצים שנשתלו על ידי יוסי נווה.

בגן הבוטני באילת גדלים שישה עצים, הגדול ביניהם נשתל ב-1988.

בשנת 2013 הונבטו ונשתלו בקיבוץ אלומות 2 עצי באובב דרום אפריקאים מסוג Agansonia Digitata.

ביולי 2017 נשתלו 5 עצים של עץ הבאובאב מזן מדגסקרי בקיבוץ חולית בנגב המערבי.

בקיבוץ קטורה בערבה שני עצים.

עץ בודד נוסף קיים בחוות תנינים בסמוך לעיר אובות.

3 עצים נמצאים בתוך קיבוץ עין גדי בסמוך למלון: אחד במסעדת באובר (על שם באובב) ושניים בגן הבוטני בסמוך.

בקיבוץ מצפה שלם נמצאים 2 עצי באובב. הגדול כבן 40 והקטן מבניהם נשתל בנובמבר 24.

## בתרבות
בספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי מסופר כי בכוכב בו מתגורר הנסיך מלאה הקרקע בזרעי באובב ואם מאחרים לטפל בהם, "לנצח אי אפשר עוד להיפטר מהם. הם מתפשטים בכל רחבי הכוכב, שורשיהם חודרים את מעבה האדמה, ואם הפלנטה קטנה מדי ועצי הבאובב רבים מדי, הפלנטה מתבקעת לבסוף לרסיסים." המחבר מסיים באזהרה:


בספר "בארץ לובנגולו מלך זולו" של נחום גוטמן מסופר כי

.

## כמזון
פרי הבאובב הוא בגודל של אגוז קוקוס, וטעמו תואר כמזכיר גלידה וכשילוב טעמיהם של אשכולית, אגס ווניל. הוא מכיל ריבופלאווין, סידן, מגנזיום, אשלגן, ברזל ופיטוסטרולים. ניתן לאכול את עליהם של מינים מסוימים וכן להפיק מזרעיהם שמן. בשנת 2018 עלתה באנגליה הפופולריות של אבקה מיובשת של הפרי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* על עץ הבאובב - מתוך אתר gamnon.net
* 

* גדעון לב, 

קובץ:Adansonia_digitata_20050823_flower.png|פרחי באובב
קובץ:Ein Gedi Botanical Gardens043.jpg|באובב בעין גדי
קובץ:Allée des Baobabs near Morondava, Madagascar.jpg|באובב במדגסקר
קובץ:Baobab Avenue 1.JPG|עצי אדנסוניה גראנדידירי
קובץ:Adansonia grandidieri04.jpg|אדנסוניה גראנדידירי – הזן הגבוה והמפורסם מבין 6 זני הבאובב הקיימים בעולם, אנדמי לטנזניה ובסכנת הכחדה.


## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אפריקה: עצים
קטגוריה:חלמיתיים
טארום

[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 737-700 של החברה בצביעת סקאיי טים]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 737-800 של החברה]]
**טארום** (ברומנית: **TAROM**, בראשי תיבות: **Transporturile Aeriene Române S.A.** - **מוביל אווירי רומני בע"מ**) היא חברת התעופה הלאומית של רומניה. 97% ממניות החברה שייכים למדינה (משרד התחבורה הרומני). בסיס החברה הוא נמל התעופה הבינלאומי אנרי קואנדה שבאוטופן. חברת התעופה מפעילה קווים סדירים פנימיים ובינלאומיים לאירופה ולמזרח התיכון.

## תולדות החברה
מקור החברה הוא עוד ב-1920 כאשר נוסדה חברת התעופה הרומנית-צרפתית CFRNA. החברה השתמשה במטוסים צרפתיים להסעת נוסעים ודואר, מפריז לבוקרשט, תוך חניות ביניים בערים האירופיות שבדרך. ב-1925 הפכה העיר גאלאץ ליעד הפנימי הראשון של החברה. ב-1930 שינתה החברה את שמה ל-LARES. ב-1937 התאחדה LARES עם חברת התעופה המתחרה SARTA. ב-8 באוגוסט 1945 נוסדה החברה בתצורה הנוכחית כחברה משותפת רומנית-סובייטית בשם TARS וב-18 בספטמבר 1954 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, TAROM. בראשית שנות ה-60 נכללו ביעדי החברה בירות אירופה, וב-1966 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה. מ-1974 ביצעה החברה טיסות סדירות לשדה התעופה קנדי בניו-יורק. עם הקמת הגוש הקומוניסטי לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטיידה החברה במטוסים מתוצרת סובייטית, אולם לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991 ציידה טארום את הצי שלה במטוסים מתוצרת מערבית.

ב-29 באוקטובר 2016 הוציאה החברה משירות את שני מטוסי האיירבס A310 המיושנים שלה.

בדומה לחברות תעופה לאומיות אחרות במזרח אירופה פעילות החברה הצטמצמה בעשור השני של המאה ה-21, בעקבות כניסה מאסיבית של ויז אייר וריאנאייר לפעילות רומניה. כך למשל ב-2010 היו לטארום 26 מטוסים מתוכם 17 מטוסי סילון. וב-2024 היו לה 14 מטוסים מתוכים 8 מטוסי סילון.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2024:

## פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה 6 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי הנרי קואנדה לנמל התעופה בן-גוריון. החברה המשיכה להפעיל טיסות לישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל, גם שחברות אחרות השעו את טיסותיהן לישראל.

טארום היא אחת מחברות התעופה הזרות הוותיקות ביותר שפועלות בישראל עוד מ-1968.

## תאונות
אסון התעופה הגדול ביותר של החברה התרחש ב-31 במרץ 1995, כאשר טיסה 371 אשר בוצעה באיירבוס A310-324 (YR-LCC) בקו בוקרשט-בריסל התרסקה שתי דקות לאחר המראתה. כל 60 נוסעי המטוס ואנשי הצוות נספו.

## קישורים חיצוניים

* 

 מדיה וקבצים בנושא טארום באתר Airliners.net
* Tarom Passenger Opinions

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:סקאיי טים
קטגוריה:חברות תעופה רומניות
לילך

**לילך** (שם מדעי: *Syringa*) הוא סוג צמח במשפחת הזיתיים, הכולל בין 12 ל-25 מינים.
## תיאור
גודלם של צמחים אלו נע בין שיחים גדולים לעצים (2–10 מטר). צמחים אלו נשירים והם נפוצים באירופה ובאסיה. עלי הלילך פשוטים וצורתם דמוית לב, וישנם זנים עם עלים מחטיים. הפרחים פורחים באביב, קוטר פרח בודד כסנטימטר אחד ולו ארבעה עלי כותרת. הלילך פורח בגוונים של לבן, סגול בהיר וסגול, הפרחים גדלים בצבירים גדולים (אשכולות), ומספר זנים מפיצים ריח חזק. הלילך משמש מזון לזחלים של פרפרים.

צבע סגול בהיר ידוע כצבע לילך על שם הצמח.

בשפת הפרחים, פרחי לילך סגולים מסמלים אהבה ראשונה ופרחי לילך לבנים מסמלים נעורים ותום.

גזע הלילך הוא אחד הצפופים ביותר באירופה ולכן הוא קשה ביותר. באופן מסורתי נהוג היה לגלף ממנו כלי נגינה וידיות לכלי נשק וכדומה.


Image:Lilac (2).jpg|
Image:Syringa.vulgaris(01).jpg
Image:Lilac.leaves.arp.jpg|
Image:LightningVolt Twisting Branch Lilac tree.jpg|ענפיו המתעקלים של הלילך
Image:Syr.vulg.Charles Joly.jpg|
image:Flower Rex 24.jpg|
Image:Syringa-vulgaris-buds.JPG|
Image:Syringa vulgaris1.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

* Flora Europaea: ''Syringa''
* Flora of China: ''Syringa''
* Flora of Pakistan: ''Syringa''
* צמח הלילך, באתר ישראפלנט

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:זיתיים
קטגוריה:צמחי גן
פיראוס

**פיראוס** (ביוונית: **Πειραιάς**, בהגיה עתיקה: **פֶּיְרַאיֶאוּס**) היא עיר נמל יוונית בת כ-164,000 תושבים (2011) המהווה חלק ממטרופולין אתונה, וממוקמת כ-11 ק"מ דרומית-מערבית למרכז אתונה. פיראוס היא כיום העיר הרביעית בגודלה ביוון, ונמל פיראוס הוא הנמל המרכזי של יוון ואחד הגדולים באירופה.

בפיראוס שלושה נמלים, שניים צבאיים במזרח (הנמלים זֵאַה Ζέας ומוּנִיכְיַה Μουνυχία) וקנתרה, הגדול יותר, משמש למטרות מסחר ושוכן במערב העיר. בעבר פיראוס שימשה כנמל העיר אתונה, אך במדינה היוונית המודרנית, בה הייתה אתונה לעיר בירה, מצאה גם פיראוס את יעודה כמרכז תעבורה ימי, בנוסף להיותה מרכז מסחר ותעשייה.

בעיר פועל מועדון הספורט אולימפיאקוס, המורכב מ-17 ענפי ספורט, המפורסמות שבהן קבוצת הכדורגל וקבוצת כדורסל.

## היסטוריה
פיראוס, שפירוש שמה "מקום על המעבר", הייתה מיושבת עוד במאה ה-26 לפני הספירה.
במאה ה-6 לפנה"ס האזור תפס תשומת לב בשל יתרונותיו האסטרטגיים. בשנת 511 לפניה"ס, הגבעה של מוניכיאה בוצרה על ידי העריץ של אתונה, היפיאס. בשנת 480 לפניה"ס, הצי היווני ששכן באתונה הועבר לפיראוס, מאז פיראוס שימשה דרך קבע של ספינות צי ששכנו באתונה.

במהלך העת העתיקה הייתה בעיר נוכחות פיניקית, כפי שמעידות כתובות שנמצאו בה.

בתקופה העות'מאנית פיראוס נודעה בשם Aslan liman (נמל האריות), שם זה ניתן על ידי הטורקים שכבשו את יוון, בשל פסל אריה מפורסם שכינויו הוא "האריה פיראוס" שנגנב בשנת 1687 על ידי פרנצ'סקו מורוסיני ושם אותו בעיר האיטלקית, ונציה, שם הוא עדיין עומד. העתק של הפסל נמצא במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס. בתקופה זאת פיראוס הייתה שוממת ברובה פרט למנזר סנט ספירידון ובית המכס.
בשנים 1792 ו-1829 היו ניסיונות להביא תושבים לאזור אך אלו נחלו כישלון.

עם הקמתה של יוון המודרנית בשנת 1832 והכרזת אתונה כעיר בירה, הנמל שוב התמלא בתושבים והתעשייה התפתחה. פיראוס, מעיירה קטנה ונטושה הפכה עד מהרה לעיר השנייה בגודלה, אחרי אתונה.

מספר אירועים תרמו להתפתחות של העיר כגון: רכבת אתונה-פיראוס (Isap) בשנת 1869 ויצירת תעלת קורינתוס בשנת 1893 ונבנו מבנים חדשים כגון: מוסדות, כנסיות, חינוך, בניין הבורסה, בית העירייה ובניין הדואר. בסוף המאה ה-19 בפיראוס הייתה אוכלוסייה של 51,020 תושבים.

מלחמת העולם השנייה הביאה לנסיגה בהתקדמות של העיר. לאחר המלחמה העיר חזרה להתפתח.

משנת 2016 חברת הספנות הממשלתית הסינית קוסקו משקיעה בקניית נכסים בעיר ופיתוחם.

## תחבורה ציבורית
שירות התחבורה הציבורית בפיראוס כולל אוטובוסים, טרוליבוסים, רכבת פרוורית, רכבת אתונה-פיראוס (ISAP) והחשמלית של אתונה.

## גאוגרפיה
פיראוס שוכנת בחלק הצפון-מערבי של המישור המרכזי של חבל ארץ אטיקה, למרגלות הר אגלאו. העיר מדרום וממערב לחופי המפרץ הסרוני. פיראוס למעשה שייכת למטרופולין של אתונה.

## בתרבות הישראלית
העיר מוזכרת בשיר "הקולות של פיראוס", בביצועו של חיים משה.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:יוון: ערי חוף
בית שאן: סרט מלחמה

**בית שאן: סרט מלחמה** הוא סרט ישראלי מ-1996 העוסק במועדון הכדורגל הפועל בית שאן ובמאמצי ההישרדות של הקבוצה בליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז), במסגרת עונת 1994/1995.

בסרט מוצגת הצלחתה של הקבוצה כנגד כל הסיכויים להישאר בליגה הלאומית. הסרט מתעד את ההתרגשות והתקוות של תושבים רבים בעיר בית שאן לקראת משחק מכריע של הקבוצה המקומית מול מכבי חיפה. הסרט עוקב אחר חלק מהשחקנים ואנשי הקבוצה באימונים, במשחקים ובחיי היומיום האישיים.

הסרט נחשב לפורץ דרך בתעשיית הסרטים הדוקומנטריים בישראל.

הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1996.

## קישורים חיצוניים

* בית שאן – סרט מלחמה באתר NFCT - הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
* בית שאן סרט מלחמה - אחרי עשרים שנה בית שאן סרט מלחמה - אחרי עשרים שנה, אריק וייס ואלי לוי, מתוך "המגזין עם אושרת קוטלר", ערוץ 10

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:הפועל בית שאן
קטגוריה:סרטי כדורגל ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
קטגוריה:סרטי דורון צברי
סימה וקנין מכשפה

**סימה וקנין מכשפה** הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של דרור שאול, שיצא לאקרנים בשנת 2003, עם תיקי דיין, ליאור אשכנזי ואיציק כהן בתפקידים הראשיים.

הסרט מגולל את סיפורה של אלמנה מבוגרת בשם סימה וקנין, המעוניינת להרחיב את דירתה בשביל לאפשר למשפחתה לגור אצלה. בעקבות כוונתה זו, מתנגד אחד השכנים להרחבה, וסימה מקללת אותו. סימה מגלה שהיא מכשפה ומשם העסק הולך ומסתבך.

## תקציר העלילה
סימה וקנין (תיקי דיין), סבתא ואלמנה כבר שנה, מעוניינת להרחיב את דירתה כדי לאפשר לבני משפחתה לגור איתה. היא מקבלת סירוב מראש ועד הבית, דב וסרמן (ליאור אשכנזי), בעוד שאר השכנים הסכימו לשיפוץ. ברגע של ייאוש פורצת סימה במגוון רחב של קללות לדב וסרמן (פיטורים, שרפת ביתו, דריסה, מחלות) ולמשפחתו (לאביו התקף לב, לאחותו שבירת רגל, לאשתו הפלה). הקללות להפתעת כולם מתחילות להתגשם אחת לאחת ולמרר את חייו של דב. כאשר מתברר שסימה היא מכשפה, מקימים בני משפחתה עסק ודורשים כסף תמורת קללות וברכות. המוני אנשים מגיעים, סימה מתעשרת ומתפרסמת. אך סימה אישה פשוטה והיא סובלת מהמצב ומהאחריות המוטלת עליה ומחפשת מפלט. היא מוצאת אותו כאשר היא מתחילה לצאת עם אביו של דב, ליאון וסרמן, אשר נותן לה מעט מנוחה ממרוץ החיים. כאשר משפחתה מגלה נאלצת סימה להחליט אם לחיות בלעדיו או בלי הקריירה.

## משמעויות פוליטיות נסתרות
מתחת לעלילה הבסיסית של הסרט שזורים מסרים פוליטיים, בעיקר כנגד תנועת הליכוד ומנהיגה בנימין נתניהו. המסרים הנוקבים ביותר מופיעים בסצנות האחרונות של הסרט, בהם נושאת סימה וקנין נאום לאומה בו היא קוראת מן הכתוב שהוכן לה על ידי משפחתה, ומבלי משים היא מכריזה על התמודדותה לראשות ממשלת ישראל. לאחר שנשאלת על ידי עיתונאים הנוכחים בקהל מה המצע שתנהיג אם תיבחר, עונה נכדה הקטן – הקרוי ביבי ענן – ומפרט את המצע המדיני שלו הכולל בין השאר שעבוד מיעוטים ועובדים זרים ועוד הצעות מסוג זה. אלא שבמקום להביע זעזוע, משתלהב הקהל ומתחיל להריע לילד בקריאות "ביבי! ביבי!" – ככינויו של נתניהו. בכך מנסה הסרט לטעון, לכאורה, כאילו נתניהו או תנועת הליכוד מצדדים בתפיסה הפשיסטית שמציע הילד, והקהל המוסת שקול כנראה למצביעי הליכוד. הדבר מתחבר לפליטת הפה המפורסמת של השחקנית תיקי דיין המשחקת בסרט את סימה, שנאמרה במסגרת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ובה התבטאה כי מצביעי הליכוד הם "אספסוף".

אך בכך לא מתמצים המסרים הפוליטיים של הסרט: תוך כדי ש"ביבי" קורא את מצעו במסיבת העיתונאים, עוזבת סימה וקנין את הבמה – אז מתנפל עליה וסרמן לבוש כחרדי וכיפה על ראשו, ובידו אקדח ומאיים עליה כי אם לא תבטל את הקללה שהטילה בו – יירה בה (הסצנה מסתיימת בכך שאביו, ליאון, מגיח מאחוריו וחובט בראשו עם אלה. וסרמן נופל על הרצפה וסימה ולאון בורחים מהמקום במכונית לעבר פלמה דה מיורקה). בסוף הקטע, שהוצא בעריכה וכלול בגרסת הדי.וי.די של הסרט, נראה השוטר פינטו ניגש אל וסרמן המוטל על הרצפה, קורא לו את זכויותיו, וצועק מעליו: "אתה מואשם ברצח ראש ממשלה" ובכך ממשיל אותו כנראה ליגאל עמיר.

## שחקנים

עבודת הפוסט פרודקשן נעשיתה על ידי רוני קונפורטי וחברת PHD.

## גרסה בימתית
בנובמבר 2025 תיאטרון "ToMix" העלה גרסה בימתית בכיכובם של אוולין הגואל (בתפקיד סימה), שרון אלכסנדר (בתפקיד וסרמן) ושלומי קוריאט / עומר עציון (בתור חתנה של סימה, אבי)

ב-19 בנובמבר 2025 הודיעו כי מכרזת ההצגה החליטו להוריד את שם המשפחה "וקנין" מסיבות שלא נודעו ועוררו סערה בציבור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני ופנטזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים על קללות
קטגוריה:סרטי דרור שאול
טמגוצ'י

**טָמָגוֹצִ'י** (ביפנית: **たまごっち** - "ביצת-שעון") הוא צעצוע דיגיטלי קטן שפותח ביפן ב-1996. למכשיר שלושה כפתורים בדרך כלל, ניתן "לגדל" (על הצג) יצור דיגיטלי שזקוק למזון, לחינוך, לניקיון, לחיבה ולבריאות (הצרכים משתנים בהתאם למכשיר). בטמגוצ'י עשויות להיות דמויות שונות; ישנם טמגוצ'ים עם ילדים, עם כלבים, עם דרקונים, עם ציפורים ועוד.

## הפצה ויצור
ב-23 בנובמבר 1996 המשחק הופץ ברחבי יפן, ההפצה לשאר העולם החלה במאי 1997. במהרה הטמגוצ'י הפך לאופנה חולפת  והוא אחד מהסמלים המפורסמים של סוף שנות התשעים. נכון לשנת 2010, 76 מיליון יחידות של צעצועי טמגוצ'י נמכרו ברחבי העולם.

עם יציאתו נעשה הטמגוצ'י פופולרי מאוד בקרב ילדים, אף שיועד תחילה למבוגרים.

עם השנים חלה ירידה בפופולריות של הטמגוצ'י, אך ייצורו עדיין נמשך. נכון לשנת 2009 יצאו 44 גרסאות של המשחק.

## אופן המשחק

אם הטמגוצ'י אינו מקבל את צרכיו, הוא מצפצף כדי להסב את תשומת הלב של בעלי המכשיר. אם בכל זאת הוא לא מטופל, הוא עשוי לעזוב או למות, אך ניתן ליצור דמות דיגיטלית חדשה. הגרסאות הראשונות של הטמגוצ'י היו בשחור לבן. עם התפתחות הטמגוצ'י הגיעו גם גרסאות בצבע, בגרסאות מתקדמות יותר של טמגוצ'י, ניתן להכניס את הטמגוצ'י למצב שקט.

## גרסאות המשחק
ארבעים וארבע גרסאות טמגוצ'י הוצאו לחנויות בין שנת 1996 ל-2009, בהן טמגוצ'ים יפנים. הגרסאות כוללות טמגוצ'י רגיל, מהדורות מיוחדות ומכשירים המסוגלים לתקשר ביניהם. שני הדורות האחרונים של הטמגוצ'י יכולים לתקשר אחד עם השני, "להתחתן" אחד עם השני או בעזרת השדכנית ואף להביא ילדים.

החידוש האחרון של הטמגוצ'י קרה בשנת 2019,  היצרנית היפנית בנדאי הציגה את Tamagotchi On, בעל מסך 2.5 אינץ' צבעוני, אפשרות ליצור מיליוני דמויות וקישוריות חברתית. בזכות חיישן אינפרא-אדום וחיבור בלוטות', הטמגוצ'י יודע לתקשר עם טמגוצ'ים אחרים בסביבתו, לבקר אותם, לתת להם מתנות, לטייל ביחד, להתחתן ולהקים משפחה יחד איתם.

## מקור השם
מקור השם מגיע משילוב המילים tamago - ביצה, ו-watch - שעון, או wocchi בהגייה יפנית. השילוב יוצר את המילה המומצאת tamagocchi, שמשמעותה "ביצה בתוך שעון". בישראל השתרשה ההגייה /tamagutši/.

## בתרבות
* בסרט "אדומה אש" יש לדמות הראשית מיי-לי טמגוצ'י משלה. 
* ב"ילדים סורגים 2" ישנו מערכון שבו צחי (עידן אלתרמן) משווה גידול ילדים לטמגוצ'י. 
* באחת התוכניות של "זהו זה!" ישנה פרודיה על הטמגוצ'ים.
* בסוף שנות התשעים הוציאה חברת המשחקים "קודקוד" משחק קופסה בשם "טמגוצ'י". 
* בסדרה "המשאית" לדמותו של אשר סוויסה (שלום אסייג) היה אוסף טמגוצ'ים בעונה הראשונה, שאותו מכר בסוף העונה. 
* בפרק האחרון של הסדרה "טירונות" מקבל אבנר (אריה שריקי) מאחותו (אביטל אברג'יל) טמגוצ'י מתנה לסיום הטירונות שלו. 
* היה סיפור ב"זבנג!" שעסק בטמגוצ'ים. 
* באחד הפרקים של "ארתור" למוח יש טמגוצ'י של אוגר. 
* דיג'ימון בתחילת דרכו היה חיקוי של טמגוצ'י.
* בסרט "ההילולה 2 - החתונה" לגידי (עפר שכטר) ולבנו יש טמגוצ'י.
* לתוכניות "הוגו" ו"טושטוש" יצאו גרסאות טמגוצ'י למחשב בהוצאת "מחשבת". גרסת הטמגוצ'י של הוגו הייתה בשיתוף פעולה עם "עלית".

## ראו גם
* פליפר זירו
* דיג'ימון (חיית מחמד וירטואלית)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

* Nostalgia And New Fans As Tamagotchi Turns 30, Agence France-Presse, January 6, 2026


קטגוריה:יפן: המצאות
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1996
קטגוריה:צעצועים חשמליים
קטגוריה:משחקי סימולציית חיים
הבית על האשד

[שמאל|ממוזער|250px|הבית בתמונה מ-2007 של הצלמת [קרול הייסמית']]
שמאל|ממוזער|250px|מרפסת קונזולית
**הבית על האשד** (מכונה גם **בית המפל** או **בית קאופמן** או באנגלית: **Fallingwater**, מבוטא: **פולינג ווטר**) הוא וילה שתוכננה על ידי האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט ונחשב לאחת מיצירות המופת האדריכליות המפורסמות ביותר של המאה ה-20 ולאחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של אדריכל זה. הבית מהווה גם נקודת ציון בתולדות האדריכלות בארצות הברית והאדריכלות המודרנית. בשנת 2019 הוא הוכרז, ביחד עם שבעה מבנים נוספים של רייט, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

הבית נמצא ביער ליד העיירה בֶּר-רָאן () בפנסילבניה, ארצות הברית. הבית נבנה עבור משפחת קאופמן, משפחה אמידה מפיטסבורג, אשר ביקשה מרייט לתכנן עבורם בית לצד מפל מים שנמצא בשטח שבבעלותם. רייט החליט לתכנן בית שאינו בנוי לצד המפל, כמקובל, אלא **מעליו**. הבית יושב מעל מפל המים וקשור אליו ואל סביבתו באופן אורגני. תהליך תכנון הבית החל בשנת 1934 ובנייתו הסתיימה ב-1937. הבית שימש את משפחת קאופמן כבית קיץ עד 1963. המקום הפך לאתר עלייה לרגל של חובבי אדריכלות ולכן הפך בשנת 1964 באופן רשמי למוזיאון, וככזה הוא משמש עד ימינו. מאז פתיחתו לציבור ביקרו בו מעל 2 מיליון מבקרים.

## עיצוב
רייט אימץ בחלקה את השפה החזותית של הסגנון הבינלאומי ושילב אותה עם סגנונו האישי של אדריכלות אורגנית. הבית, יותר מכל מבנה אחר של רייט, השתלב באופן מושלם עם סביבתו הטבעית כאילו צמח מעצמו בתוך היער.

תכנון הבית סובב סביב הארובה הנמצאת במרכזו והיא עשויה מאבנים שנחצבו במקום על מנת לחזק את הקשר של הבית לטבע. סביב הארובה, אלמנט אנכי בולט, נבנה שאר הבית בעיקר מרכיבים אופקיים חלקים המדגישים את התערבות האדם בטבע אך משתלבים בהרמוניה עם שכבות הסלעים הנמצאות מתחת לבית. המפל זורם בטבעיות מתחת לבית ונשפך בין המרפסות הלבנות לבין שכבות סלעים אלו.

אלמנטים יוצאי דופן לתקופתו של הבית הם המרפסות הזיזיות (קונזוליות) הגדולות שנראות כמעט מרחפות באוויר. רייט, שהיה במקצועו גם מהנדס בניין, עשה שימוש בבטון מזוין והשתמש במשקל נגד אשר סייע לשמור על יציבות המרפסות אשר יצרו מאמץ כפיפה אדיר בחיבור אל שאר המבנה. גודל המפתח של המרפסות היה חריג במיוחד ולמעשה נחשב הבית עם בנייתו למותח את גבול היכולת של טכנולוגיית הבניין.

אחת הגישות אל הבית היא באמצעות דרך מתפתלת שממנה ניתן לראות לראשונה את הבית מכיוון המפל (המבט אל הבית כפי שנראה בתצלום העליון) ורק אחר כך להמשיך אל הכניסה לבית הנמצאת מאחוריו. הגישה למבקרים כיום היא בדרך המובילה אל כניסת הבית, ורק לאחר סיום הסיור המודרך, ממשיכים לנקודה ממנה ניתן לראות את הבית מהזווית המפורסמת, כפי שצולם בתצלום.

עיצוב פנים הבית קשור מאוד לחזותו החיצונית. ריצוף הבית וסביבת האח (הצמוד לארובה המרכזית) עשויים גם הם מאבן מקומית. בתוך הבית נמצאות מדרגות המאפשרות לרדת אל הנחל מתוך הבית ולשכשך את הרגליים במימיו.

## לקריאה נוספת
*ירון גולני, **שער לארכיטקטורה**, הוצאת דביר 1999.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* על "פולינג ווטר''' באתר eureka.org.il
*  Photo visit of Fallingwater
* Fallingwater architectural review
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:מבנים שתכנן פרנק לויד רייט
קטגוריה:פנסילבניה: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: בתי מגורים
קטגוריה:ארצות הברית: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:בנייה בת קיימא
חוק גרים

**חוק גְרים** (ידוע גם כ"**מעתק ההגאים הגרמאני הראשון**") הוא מעתק ההגאים ששינה את השפות הגרמאניות משאר השפות ההודו אירופיות, ונחשב לחוק ההגאים השיטתי הראשון שנתגלה. ניסוחו היה נקודת מפנה בהתפתחות הבלשנות ואִפשר את יצירתן של שיטות מתודולוגיות קפדניות במחקר ההיסטורי של הבלשנות. החוק התגלה על ידי פרידריך פון שלגל ב-1806 ורסמוס ראסק ב-1818. ב-1822 הרחיב יעקוב גרים את החוקים האלה ויישם אותם על השפה הגרמנית בספרו *Deutsche Grammatik* ("דקדוק גרמני"). חוק גרים, או **חוק ראסק-גרים**, כפי שהוא מכונה לעיתים, קובע סדרה של התאמות בין עיצורים סותמים וחוככים בשפות גרמאניות מוקדמות לבין העיצורים הסותמים בשפות הודו-אירופיות אחרות. גרים השתמש בדוגמאותיו בעיקר בלטינית וביוונית. השינויים שגרים תיאר כנראה התרחשו בסביבות 500 לפנה"ס.

חוק גרים, באופן בו הוא מנוסח כיום מתאר את התפתחות העיצורים מהשפה הפרוטו-הודו-אירופית (השפה ההיפותטית אשר ממנה התפתחו כל השפות ההודו-אירופיות) לפרוטו-גרמאנית (השפה ההיפותטית אשר ממנה התפתחו כל השפות הגרמאניות). הוא מורכב משלושה חלקים שמהווים שלושה שלבים עוקבים ב"מעתק שרשרת":
# עיצורים סותמים בלתי-קוליים (אטומים) בפרוטו-הודו-אירופית משתנים לעיצורים חוככים בלתי-קוליים.
# עיצורים סותמים קוליים בפרוטו-הודו-אירופית משתנים לעיצורים סותמים בלתי-קוליים.
# עיצורים סותמים קוליים מנושפים בפרוטו-הודו-אירופית הופכים לעיצורים חוככים קוליים; בסופו של דבר, ברוב השפות הגרמאניות העיצורים החוככים הקוליים הללו הופכים לעיצורים סותמים קוליים.

## פירוט החוק
שינויים המתרחשים בעקבות **חוק גרים** מסתירים לפעמים את השפעת החוק עצמו. להלן מספר דוגמאות שממחישות את החוק:

 

השינויים הללו סדירים להפליא. כל שלב כולל שינוי בודד ויחיד, אשר חל באופן שווה על העיצורים השפתיים p, b, bʰ, f ומקביליהם השיניים t, d, dʰ, θ, הווילוניים k, g, gʰ, h והווילוניים המעוגלים kʷ, gʷ, gʷʰ, hw.

השלב הראשון השאיר את מאגר הפונמות של השפה ללא עיצורים סותמים לא-קוליים, השלב השני מילא את הפער הזה אך יצר אחד חדש, וכך הלאה עד לסוף השרשרת.

## יוצאי דופן

הסותמים הלא-קוליים לא הפכו לחוככים אם הם באו לאחר *s**. להלן מספר דוגמאות לכך:

באופן דומה, *t** לא הפך לחוכך אם לפניו היו *p, *k*,* או *kʷ**. הסותם שקדם לו אכן הפך לחוכך, לפי הכללים. לפעמים נושא זה מנותח בנפרד במסגרת מה שלעיתים מכונה חוק הנישוף הגרמאני.

חוק גרים יוצא-דופן בכך שהוא מתקיים כמעט בכל המקרים. עם זאת, קבוצת יוצאי-דופן שלא עמדה בתנאיו של חוק גרים התריסה בפני הבלשנים במשך עשרות שנים. היא הוסברה באופן משביע-רצון על ידי הבלשן הדני קארל ורנר בחוק הנקרא חוק ורנר.

גרים גילה מאוחר יותר מעתק הגאים נוסף ("מעתק ההגאים הגרמאני השני", או מעתק ההגאים של הגרמאנית העילית), העוסק במערכת העיצורים של הגרמאנית העילית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פונולוגיה
קטגוריה:שפות גרמאניות
קטגוריה:שפות הודו-אירופיות
קטגוריה:מעתקי הגאים
לורה פריפון

**לורה הלן פריפון** (באנגלית: **Laura Helene Prepon**; נולדה ב-7 במרץ 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא יהודי. פריפון זכתה להכרה ופרסום בשל תפקידיה כדונה פינסיוטי בסיטקום "מופע שנות ה-70" (2006-1998) ובתור אלכס ווס בסדרה של נטפליקס "כתום זה השחור החדש" (2019-2013).

## ביוגרפיה
ממוזער|פרפון, 2008
פריפון נולדה וגדלה בעיר וואצ'נג, ניו ג'רזי שבארצות הברית, הצעירה מבין חמישה ילדים למארג'ורי (לבית קול) ממשפחה אירית-קתולית, מורה בבית ספר תיכון ושפית פרטית, ולמייקל פריפון, מנתח אורתופדי ממשפחה רוסית-יהודית. ב-1993, כשהייתה בת 13, נפטר אביה במהלך ניתוח לב, בגיל 49.

## קריירה
ב-1996 למדה דרמה ב"מעבדת התיאטרון" של המורה למשחק קרוליין תומאס.

ב-1997 הופיעה כקלואי באופרת סבון אינטרנטית בשם "They Go On". היא דגמנה בפריז, מילאנו וברזיל.

בשנים 1998–2006 גילמה את אחת הדמויות הראשיות כדונה פינסיוטי במשך שמונה עונות של הסיטקום המצליח "מופע שנות ה-70" של רשת FOX; לצד שחקנים מתחילים אחרים כמו מילה קוניס, אשטון קוצ'ר וטופר גרייס.

פריפון הופיעה פעמיים על שער המגזין MAXIM בינואר 2001 ובנובמבר 2004.

בשנת 2004 השתתפה בסרט האימה "*Lightning Bug*" ואף שימשה כמפיקה בפועל, ובאותה שנה היא תרמה את קולה למשחק המחשב "Halo 2".

בשנת 2006 כיכבה במותחן הפסיכולוגי "קרלה" בבימויו של ג'ואל בנדר. בשנים 2007–2008 שיחקה דמות ראשית בשתי עונות של הסדרה "חזרה לשורשים" (October Road). בשנת 2009 הופיעה בסדרת הקומדיה "איך פגשתי את אמא" בתפקיד אורח כקארן, חברתו המתנשאת של טד בתקופות שונות בחייו.

בשנת 2011 שיחקה תפקיד אורח בסדרה "קאסל" בתור השחקנית שמשחקת בסרט המבוסס על ספר מתוך הסדרה, ושיחקה גם בתפקיד אורח בסדרה "אהבה נושכת". בשנת 2012 הופיעה בתפקיד הראשי בסיטקום "איפה את, צ'לסי?", שבוטל לאחר עונה אחת. בנוסף, שיחקה בסרט "להמר בגדול" בדמותה של הולי.

בשנים 2013–2019 כיכבה בשבע עונות של סדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "כתום זה השחור החדש" של היוצרת ג'נג'י כהן, בתפקיד של אלכס ווס, בת זוגה לשעבר של פייפר צ'פמן.

בשנת 2016 שיחקה במותחן "הבחורה על הרכבת", אשר מבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס באותו השם. בשנת 2017 שיחקה בדרמה הקומית "הגיבור".

בשנת 2023 הופיעה עם דמותה כדונה פינסיוטי בסדרת הספין-אוף "מופע שנות ה-90".

## חיים אישיים
פריפון הייתה במערכת יחסים עם השחקן כריסטופר מסטרסון מ-1999 עד 2007. לאחר מכן, היא יצאה עם השחקן סקוט מייקל פוסטר במשך מספר שנים, אך ב-2013 השניים נפרדו.

באוקטובר 2016, התארסה לשחקן בן פוסטר. באוגוסט 2017 ילדה פריפון את בתם הבכורה, אלה פוסטר. פריפון ופוסטר נישאו ביוני 2018. בנם השני נולד בפברואר 2020. המשפחה מתגוררת בניו יורק. בנובמבר 2024 התגרשו עקב "פערים בלתי ניתנים לגישור".

פריפון הייתה חברה בכנסייה הסיינטולוגית. אולם ב-2016 פרשה ממנה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
פרו בונו

**פְּרוֹ בּוֹנוֹ** הוא ביטוי, שמקורו בשפה הלטינית, ופירושו "לטובת הציבור" (pro bono publico). הביטוי משמש לתיאור מתן שירות מקצועי ללא תמורה או בתמורה סמלית, מעין שירות לציבור.

שימוש בביטוי זה שכיח בהקשר ייעוץ וייצוג משפטי. לעיתים מקימים משרדי עורכי הדין הגדולים מחלקות מיוחדות שבאמצעותן מנוהלת פעילות הפרו בונו של המשרד. למשרדים קטנים יותר קיימות חלופות שונות לקיום פעילות זו. בישראל הוקם לצורך כך פרויקט "שכר מצווה" שמפעילה לשכת עורכי הדין. יש מסגרות ביו משרדיות עצמאיות הפועלות לצורך זה (למשל, מרכז השופט חיים כהן).

דוגמה נוספת ניתן למצוא בענף הפרסום, עת משרדי פרסום גדולים יוצאים מדי פעם בקמפיינים חברתיים ללא תמורה ואף רוכשים מדיה פרסומית מכספם על מנת לקדם נושאים שעומדים על הפרק.  

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:עריכת דין
דורית לב-ארי

**דורית לב ארי** (נולדה ב-12 במאי 1970) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.

## ביוגרפיה
בתו של שחקן התיאטרון שמעון לב-ארי. מגיל צעיר רצתה לב ארי להיות שחקנית, ובגיל 10 השתתפה בהצגה "מחכים לגודו". בשנת 1994 סיימה את לימודי המשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב.

## קריירה

### קריירה בתיאטרון
בין תפקידיה בתיאטרון:
*תיאטרון הקאמרי: "בשם האהבה" (ניקי), "חברות הכי טובות" (תרצה הצעירה), "כטוב בעיניכם" (סיליה), "טובים השניים" (פקידת קבלה).
*תיאטרון חיפה: "ציד המכשפות" (מרי וורן), "החתונה האחרונה" (הכלה), "בעלים ונשים".
*תיאטרון גשר: "כפר" (דיצה העז), "טרטיף" (מריאן), "שלוש אחיות" (נטשה), "אדם בן כלב", "בשפל", "האידיוט", "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
*תיאטרון הבימה: "אנה קארנינה" (דולי), "אוגוסט מחוז אוסייג'" (איווי/ברברה).

### קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 1992 שיחקה בתפקיד משני בעונה הראשונה של "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית.

בשנת 1997 שיחקה בסרט "אין שמות על הדלתות".

בשנת 1998 השתתפה בסדרה "פלורנטין" ובתפקידי אורח בסדרות "20 פלוס", "פאזל", "אהבה זה כואב", "המכון" ו"הפוך".

בשנת 2002 שיחקה בסדרה בנות בראון בתפקיד הראשי "דפי" לצד ירדן בר-כוכבא, אסי דיין, עליזה רוזן, ליאור אשכנזי וגולן אזולאי ובשנת 2004, השתתפה בסדרה "מיכאלה" בתפקיד נוגה פלד. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים.

ב-2008 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "המקום", והשתתפה בסרט "הכל מתחיל בים".

ב-2010 השתתפה בסדרה "טקסי דרייבר" המשודרת ב-yes בתפקיד ענת, אשתו של הרצל (דני שטג), והשתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פולישוק".

בשנת 2012 השתתפה בסדרה הקומית "יום האם" המשודרת בערוץ 2 בתור גננת.

בשנת 2018 החלה לשחק את שוני סטרטינר בסדרה "קופה ראשית" בטלוויזיה החינוכית ובהמשך בערוץ כאן 11. ב-2021 שיחקה בסדרה "מותק בול באמצע".

בשנת 2023 שיחקה את דמותה של גיטל בסדרת האימה העל טבעית "מלאך משחית". באותה השנה שיחקה תפקיד אורח בסדרה "לבד בבית" בתפקיד השופטת. בשנת 2024 שיחקה בסדרה "אליצורה" בתפקיד אימה של אלכס ובסרט "לא יום ולא לילה".

## חיים אישיים
הייתה נשואה לשחקן עמי סמולרצ'יק במשך כשש שנים, עד שהתגרשו בשנת 2001. כיום היא נמצאת בזוגיות, ואם לשלושה ילדים.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:קופה ראשית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
בית ג'אלא

**בית ג'אלא** (לפעמים מאוית גם **בית ג'אלה**, או **בית ג'לא**. בערבית: **بيت جالا**, ) היא עיירה פלסטינית נוצרית, הסמוכה לבית לחם. שטחה 14 קמ"ר, אוכלוסייתה מונה כ-17,659 איש.

## מקור השם וזיהוי
יש סברה המזהה את העיירה עם מיקומה של **[[גילה (עיר מקראית)|גילה]]** המקראית (כלומר זהו שיבוש השם), אולם זיהוי מקובל יותר של היישוב המקראי הוא עם תל הנקרא ג'אלא מצפון לחלחול. לפי סברה אחרת השם מזכיר את שמה של **בית גַּלְיָא** שבתלמוד. ברשימת שישק היא מוזכרת בשם **גַלֶנָה**. לפי מסורת ערבית היה שמה הקדום בית אֶפְרָתָה. הצורה ג'לא היא הצורה הערבית לשם העברי המקורי גולה, שבתוקף חוקי הדיסימילציה הפך לגילה. בימי הביניים קראוה עולי רגל נוצרים **רָמָה** (אליה מכוונים, לפי מסורתם, דברי הנביא ירמיהו, "קול ברמה נשמע"). בדורות קדומים שיבשו עולי רגל את שמה וקראו לה Bouticlla (בותיצלה). החוקרים הבריטים קונדר וקיצ'נר מהקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל זיהו את בית ג'אלא עם גלים, הנזכרת בגרסת תרגום השבעים לספר יהושע (ט"ו, נ"ט).

## גאוגרפיה
בית ג'אלא שוכנת בגובה ממוצע של 750 מטרים מעל פני הים, בסמיכות לעיר בית לחם במזרח וליישוב הקהילתי הר גילה במערב. שכונת גילה בירושלים ממוקמת כמה מאות מטרים מצפון לה. תוואי נחל גילה עובר במרכז העיר.

## היסטוריה

### התקופה העות'מאנית
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בבית ג'אלא בשלהי המאה ה-19 וכתב:

הוא מוסיף כי "סביבתו פורייה מאוד, וליין המיוצר בה יצאו מוניטין". בנוסף, פירט על הכנסיות בכפר ועל קורותיהן של הקהילות הנוצריות שחיו בו.

### המנדט הבריטי
באוגוסט 1939 נפתח סניף דואר בבית ג'אלא.

כ-75% משטח העיירה נכללו בשטח C. בשנת 2001 נערך בעיירה מבצע בית מוגן.

## אוכלוסייתה
בעבר רובה המכריע של האוכלוסייה בעיר היה נוצרי, בדומה לבית לחם שכנתה. במאה השנים האחרונות רבים מתושבי בית ג'אלא היגרו לאמריקה הדרומית. יוצאי בית ג'אלא שם מהווים כ-70,000 איש (הערכה 2006). במקביל היגרו לעיר מוסלמים רבים, כך שעל אף שהנוצרים עדיין מהווים רוב, הוא אינו משמעותי כבעבר, ונכון לשנות ה-2020, הוא מהווה כ-64%.

בעיר נמצאים בתי ספר של זרמים שונים בנצרות, כולל הלותרנים (טליתא קומי), הקתולים, והאורתודוקסים.

על אדמות הכפר נבנתה חומת ההפרדה שניתקה את בית ג'אלה מוואדי אחמד, שטח חקלאי של 3,500 דונם עם אלפי עצי זית.

## בתרבות
העיר בית ג'אלה מוזכר בשיר "אמצע הלילה בכפר" שבוצע על ידי הראל מויאל, בו מתוארות חוויותיו של מויאל משירותו הצבאי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הרשות הפלסטינית בערבית
* בי"ס טליתא קומי
* צילום אוויר של בית ג'אלה ובית לחם, 1945, קנ"מ 1:10,000, כולל אינדקס אתרים, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

*
קטגוריה:נפת בית לחם
קטגוריה:יהודה: ערים
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ערים
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
MVP של העונה הסדירה ב-MLB

**MVP של העונה הסדירה ב-MLB** (באנגלית: **MLB Most Valuable Player Award**) הוא תואר שמוענק לשני השחקנים הטובים ביותר (Most Valuable Player) בליגת ה-MLB. תואר אחד מוענק לשחקן המצטיין באמריקן ליג ותואר אחד מוענק לשחקן הטוב ביותר בנשיונל ליג. הפרס הוענק לראשונה ב-1911, ועד שנת 1914, הוענק על ידי קלמרס אוטומוביל. אחרי שנה זו, הופסקה חלוקת הפרס, ורק ב-1922 שבו להעניק אותו. משנת 1931 ועד היום, מעניק את הפרס ארגון כתבי הספורט BBWAA.

## פרסי קלמרס (1911–1914)
שמאל|ממוזער|150px|טיי קוב הזוכה הראשון, ב-1911

## פרסי הליגה (1922–1929)
[שמאל|ממוזער|150px|[בייב רות' הזוכה ב-1923]]

## פרסי BBWAA (משנת 1931)
שמאל|ממוזער|200px|ג'קי רובינסון הזוכה ב-1949
שמאל|ממוזער|200px|קאל ריפקין ג'וניור הזוכה ב-1983 וב-1991
שמאל|ממוזער|200px|איצ'ירו סוזוקי הזוכה ב-2001
שמאל|ממוזער|200px|אלברט פוהולס הזוכה ב-2005 ב-2008 וב-2009
שמאל|ממוזער|200px|ג'ימי רולינס הזוכה ב-2007
[שמאל|ממוזער|200px|[אלכס רודריגז, שלוש זכיות בתואר: 2003, 2005 ו-2007]]
שמאל|ממוזער|200px|ג'ו מאואר, הזוכה ב-2009

## השחקנים עם מספר תוארי ה-MVP הגבוה ביותר
[שמאל|ממוזער|200px|[בארי בונדס, שיאן הזכיות בתואר ה-MVP, שבע פעמים: 1990, 1992-1993, 2001-2004]]

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:פרסי MLB
MLB
זיווגים

**זיווגים** (באנגלית: **Coupling**) היא סדרת קומדיית מצבים בריטית של ה־BBC שנוצרה ונכתבה על ידי סטיבן מופאט, ומבוססת במידת מה על חייו ויחסיו עם אשתו. הסדרה מתארת את חיי הרווקות של שישה צעירים עם דגש על שניים מהם, סטיב וסוזן. הסדרה שודרה בערוץ הבריטי BBC2 מ-2000 עד ל-2004, וכללה 4 עונות, כשבכל עונה בין 6 ל-9 פרקים.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ חינוכית 23 ואף הייתה זמינה לצפייה גם בשירות HOT V.O.D במלואה (ארבע העונות).

## דמויות
* **סטיב טיילור** (ג'ק דבנפורט) – סופר (נרמז), בחור חיובי הנוטה להסתבך מתוך רצון לרצות אחרים.
* **סוזן ווקר** (שרה אלכסנדר) – כלכלנית, אשת קריירה המתגאה בכישורי הבישול שלה. בת זוגו של סטיב טיילור.
* **ג'ף מרדוק** (ריצ'רד קויל) (עונה ראשונה עד שלישית) - דמות הזויה במידת מה. בעל אובססיה מוחלטת למין אך מתקשה ליצור קשרים. סובל מטראומות ילדות. חברו הטוב של סטיב.
* **סאלי הארפר** (קייט איסיט) – קוסמטיקאית נוירוטית. אובססיבית לגבי ההופעה החיצונית שלה. חברתה הטובה של סוזן.
* **פטריק מייטלנד** (בן מיילס) – איש עסקים ורודף שמלות מצליח. מפורסם כבעל אבר מין גדול במיוחד. לעיתים מוצג כאיטי מחשבה.
* **ג'יין קריסטי** (ג'ינה בלמן) – מדווחת תנועה מהליקופטר ברדיו המקומי. לא מחוברת למציאות, ומאוד מרוכזת בעצמה. בעבר הייתה חברתו של סטיב. בפרק הראשון של העונה הראשונה הוא נפרד ממנה.
* **אוליבר מוריס** (ריצ'רד מיילן) (עונה רביעית) – החליף את ג'ף שלא הופיע בעונה הרביעית כדמות נטולת כישורים חברתיים, האובססיבית לגבי מין. מנהל חנות למדע-בדיוני. לא קיים יחסי מין 7 חודשים.
* **ג'וליה דייוויס** (לו גיש) (עונה שנייה ושלישית) – חברתו היחידה של ג'ף במהלך כל עונות הסדרה, בעלת אופי דומה לשלו, מנהלת בכירה בחברה בה הוא עובד. מופיעה ב-5 מפרקי הסדרה. לבסוף נפרדת מג'ף עם שובו של חבר שלה לשעבר.
* **התיירת הישראלית** (ענת דיכטוולד) (עונה ראשונה, פרק חמישי) – צעירה שאיננה דוברת אנגלית כלל, שג'ף מנסה לשדל. בשל פערי השפה, ג'ף משוכנע ששמה הוא "שדיים" בעוד שהיא סבורה שהוא כורת אוזני נשים ואוספן. בפרק מתקיים מונולוג ארוך בעברית ישראלית.

## הפקה
בסדרה נעשה שימוש בשיטות לא קונבנציונליות מבחינה קולנועית כמו מסך מפוצל ועלילה לא ליניארית.

בשנת 2003 צולמה גרסה אמריקאית לסדרה, שהייתה למעשה כמעט שכפול של הגרסה הבריטית. גרסה זו שודרה בספטמבר ברשת NBC ובוטלה לאחר 4 פרקים בלבד (צולמו מראש 10 פרקים, אך שישה מהם לא שודרו מעולם בארצות הברית, אלא רק במדינות אחרות). גם ביוון הופקה גרסה מקומית לסדרה.

## השראה
לעיתים קרובות עלתה ביקורת על כך שהסדרה היא מעין גרסה בריטית של הסדרה "חברים", בעיקר בגלל הפורמט הדומה - שלוש נשים ושלושה גברים בגילאי ה-30 לחייהם עם קשרים רומנטיים בין חלק מהם. רבים השוו גם את הפאב בסדרה לבית הקפה *Central Perk* שב"חברים". יוצר הסדרה ציין דווקא את הסדרה "סיינפלד" כמקור השראה.

## תגובות וביקורת
הסדרה התקבלה לרוב בביקורות חיוביות בקרב מבקרי הטלוויזיה, ותסריטיו של מופאט לפרקיה זכו להערכה. ב-2003 זכתה הסדרה בפרס הקומדיה הבריטית בקטגוריית הקומדיה הטלוויזיונית הטובה ביותר.

בתחילה קיבלה הסדרה נתוני רייטינג נמוכים יחסית למצופה, אך אלו עלו בהדרגה ובעונה השלישית היא זכתה לנתוני צפייה גבוהים בקרב הקהל הבריטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:קומדיות מצבים בריטיות
קטגוריה:BBC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות עם עלילה לא ליניארית