יחסי החוץ של רומניה

יחסי החוץ של רומניה מנוהלים על ידי משרד החוץ של רומניה, אך גם על ידי המחלקה למדיניות חוץ, שותפויות אסטרטגיות ורומנים בחו"ל.

רומניה הקימה רשת של משלחות דיפלומטיות ברחבי העולם, הכוללת שגרירויות, קונסוליות, קונסוליות כבוד ומשרדי נציגות אחרים. תפקיד משלחות דיפלומטיות אלו הוא קידום התרבות הרומנית, קידום דיפלומטיה בינלאומית וסיוע לאזרחים רומנים בחו"ל. הנציגויות הרומניות מחוצה לה מספקות שירותים חיוניים כגון סיוע קונסולרי, מענה חירום ותמיכה בפעילויות כלכליות ומסחריות, ומבטיחות שאזרחים רומנים יקבלו תמיכה מקיפה ללא קשר למיקומם.

על ידי שמירה על רשת רחבת היקף של נציגויות דיפלומטיות, רומניה מדגישה את מחויבותה למעורבות ושיתוף פעולה עולמי. משלחות אלו פועלות לבניית ותחזוקת קשרים דו-צדדיים, קידום האינטרסים של רומניה בזירה הבינלאומית והשתתפות פעילה בפורומים עולמיים. נוכחותם של משרדים אלו מטפחת חילופי תרבות, שיתוף פעולה כלכלי ודיאלוג פוליטי, ותורמת לנוכחות הבינלאומית החזקה של רומניה. עיינו ברשימה המפורטת שלנו של שגרירויות, קונסוליות ומשרדי נציגות רומניה כדי ללמוד עוד על שירותיהם ולמצוא את פרטי הקשר הדרושים לכם.

## יחסי החוץ של רומניה לפני מלחמת העולם השנייה
מדיניות החוץ של רומניה בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה הונעה בעיקר על ידי מצבה הגאופוליטי הרעוע והרצון להבטיח את שלמותה הטריטוריאלית והאינטרסים הכלכליים שלה. בהיותה ממוקמת בין מעצמות גדולות, כגון ברית המועצות וגרמניה, הנהגת רומניה נאלצה לנווט בנוף בינלאומי מורכב ומשתנה, שהתאפיין בעליית משטרים טוטליטריים ובירידה בהשפעה של בעלי ברית מערביים מסורתיים.

בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30, רומניה ניסתה לבסס את מעמדה באמצעות בריתות עם מעצמות מערביות ושכנות אזוריות. המדינה הייתה חברה ב"ההסכמה הקטנה", ברית עם צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה, שנועדה להתמודד עם הרצון ההונגרי להשיג אדמות שהיו תחת שליטתם מחדש ולשמר את הסטטוס קוו שלאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, רומניה נכנסה לבריתות עם צרפת ופולין, במטרה לאזן את השפעת גרמניה וברית המועצות במזרח אירופה.

עם זאת, סוף שנות ה-30 הביאו שינויים משמעותיים בסדר הבינלאומי. עליית גרמניה הנאצית תחת אדולף היטלר ושאיפות ההתרחבות של ברית המועצות תחת יוסיף סטלין הציגו איומים חדשים. רומניה מצאה את עצמה מבודדת יותר ויותר כאשר בעלות ברית מסורתיות כמו צרפת ובריטניה לא יכלו לספק תמיכה אפקטיבית בשל עיסוק בדאגות ביטחוניות ומדיניות של פיוס.

נקודת המפנה הגיעה עם חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט 1939. להסכם זה היו השלכות עמוקות עבור רומניה, שכן הוא הוביל לכיבוש הסובייטי של הסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית ביוני 1940. אובדן השטחים הללו, יחד עם ויתור טרנסילבניה הצפונית להונגריה ודרום דוברוג'ה לבולגריה, פגעו קשות בשלמות הטריטוריאלית הרומנית והזינו תחושת משבר לאומי.

נוכח ההפסדים הטריטוריאליים הללו וחוסר היכולת להסתמך על תמיכה מערבית, פנתה רומניה לגרמניה להגנה ולסיוע. עלייתו של הגנרל יון אנטונסקו לשלטון בספטמבר 1940 סימנה שינוי מכריע במדיניות החוץ הרומנית. אנטונסקו, אנטי-קומוניסט ולאומני נחרץ, שאף ליישר את רומניה עם מדינות הציר. יישור זה פורמלי עם הצטרפות רומניה לברית התלת-צדדית בנובמבר 1940, שחיברה את גרמניה, איטליה ויפן.

החלטת רומניה לכרות ברית עם מדינות הציר נבעה משילוב של גורמים, כולל הצורך להשיב שטחים שאבדו, להבטיח סיוע כלכלי ולהתמודד עם האיום שמציבה ברית המועצות. משאבי הנפט של המדינה, שהיו חיוניים למאמץ המלחמתי הגרמני, הפכו גם את רומניה לבעלת ברית חשובה להיטלר. הברית הבטיחה לחזק את היכולות הצבאיות של רומניה ולספק פלטפורמה להשיב את אדמותיה שאבדה.

## יחסי החוץ של רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה
הברית של רומניה עם מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה החלטה אסטרטגית שהובעה על ידי הצורך להשיב שטחים שאבדו, להבטיח ביטחון לאומי ולהשיג יתרונות כלכליים. ברית זו, עם זאת, עלתה במחיר כבד, שכן היא הובילה את המדינה לסכסוך הרסני והזדהתה עם כמה מהמשטרים הידועים לשמצה ביותר במאה ה-20.

כניסתה הרשמית של רומניה לברית עם הציר התאפיינה בחתימתה על הברית המשולשת ב-23 בנובמבר 1940. הסכם זה חיזק את מחויבותה של רומניה לגרמניה, איטליה ויפן, ויישר אותה עם האסטרטגיה הרחבה יותר של מדינות הציר. הברית עם גרמניה הביאה תועלת צבאית וכלכלית מיידית. יועצים צבאיים גרמנים הגיעו לסייע בארגון מחדש של הכוחות המזוינים הרומניים, וכמויות משמעותיות של נשק וציוד גרמני סופקו. ביוני 1941 הצטרפה למבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. רומניה הפכה למבודדת יותר ויותר מבעלי ברית פוטנציאליים והציבה אותה כמטרה עבור בעלות הברית.

עד 1944 התברר שמדינות הציר צפויות להפסיד במלחמה. משטרו של אנטונסקו התמודד עם מחלוקות פנימיות גוברות, ונפתח משא ומתן עם בעלות הברית. נקודת המפנה הגיעה באוגוסט 1944, כאשר הפיכה בראשות מיכאי הראשון הביאה למעצרו של אנטונסקו ולהכרזת הפסקת אש עם ברית המועצות. שינוי דרמטי זה הביא את רומניה להחליף צד, הצטרפה לבעלות הברית ונלחמה נגד מדינות הציר עד סוף המלחמה.

## יחסי החוץ של רומניה בתקופת המלחמה הקרה
רומניה, שהשתתפה במלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית, עד סוף 1945 הייתה תחת כיבוש של כמיליון חיילים סובייטים. כמו במקומות אחרים, הסובייטים התערבו באופן פעיל בשיקום רומניה שלאחר המלחמה, מנעו הקמת ממשלת קואליציה ושמו קומוניסטים כמו גאורגה גאורגיו-דז' וניקולאה צ'אושסקו בתפקידים מרכזיים. 1948 הייתה לרומניה ממשלה סטליניסטית מובהקת שנשלטה על ידי גאורגיו-דז'. המשטר החדש התקרב למוסקבה ורומניה הצטרפה לארגונים קומוניסטים כמו ברית ורשה. הממשלה היו מלאות בפרו-סובייטים.

עלייתו של ניקיטה חרושצ'וב והליכי הדה-סטליניזציה גרמו לרומניה להתרחק מהתלות שלה בברית המועצות. גאורגיו-דז' החל לסרב לייעוץ ממוסקבה ופיתח מדיניות כלכלית וחוץ משלו. גאורגיו-דז' יצר בריתות עם סין הקומוניסטית, יוגוסלביה של טיטו וצפון קוריאה. הוא אף חיפש הסכמי סחר עם מדינות מערביות, במיוחד עם בריטניה, צרפת וגרמניה המערבית. כאשר גאורגיו-דז' נפטר במרץ 1965, יורשו, ניקולאה צ'אושסקו, המשיך לפעול באופן עצמאי. ב-1968 ביקר צ'אושסקו את תגובת הצבא של של ברית המועצות לאביב של פראג, סירב לשלוח כוחות רומניים וגינה את ברית ורשה על פעולותיה.

ה"מרד" האנטי-סובייטי הזה הגביר את הפופולריות של צ'אושסקו, הן בארצו והן במערב. אף על פי שעדיין היה קומוניסט, צ'אושסקו נחשב לאדם חופשי מחשבה שאינו תחת עקב מוסקבה. בשנות ה-70 ביקר מנהיג רומניה במדינות מערביות רבות ופגש מספר ראשי מדינות, כולל נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון והמלכה אליזבת השנייה מבריטניה. רומניה גם יצרה יחסים דיפלומטיים עם מדינות מערב, הכירה בגרמניה המערבית כמדינה ריבונית וחתמה על הסכמי סחר עם מדינות אירופה. צ'אושסקו גם ביקר ויצר קשרים עם מנהיגים של מדינות קומוניסטיות אחרות, במיוחד סין, צפון וייטנאם וצפון קוריאה. מגע זה רק חיזק את מחויבותו לכלכלה ולמערכות ממשל סטליניסטיות.

## יחסים עם ישראל
לרומניה וישראל יש יחסים ידידותיים חזקים מאוד, המבוססים על מסורת ארוכה של שיתוף פעולה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התבססו כאשר רומניה הכירה במדינת ישראל, מיד לאחר הקמתה, ב-11 ביוני 1948. בין 1967 ל-1989, רומניה הייתה המדינה היחידה מהגוש המזרחי שהייתה לה יחסים רציפים עם ישראל, מה שהעניק לה מעמד מיוחד במדיניות החוץ של ישראל. במהלך השנים, רומניה הפכה לשותפה חשובה של ישראל במרכז ומזרח אירופה, שכן לשתי המדינות ערכים ועקרונות דומים. כך, שיתוף הפעולה בין ישראל לרומניה התחזק בתחומים רבים, כגון יחסים פוליטיים, מסחריים, כלכליים, ביטחוניים ותרבותיים.

כמו כן, הפרלמנט של רומניה אימץ חוק שהכריז על 14 במאי כיום הלאומי של ידידות וסולידריות בין רומניה למדינת ישראל, שכן מדינת ישראל נוסדה רשמית ב-14 במאי 1948. בהתאם להוראות החוק, בכל שנה, ב-14 במאי, יתקיימו אירועים דיפלומטיים, פוליטיים, תרבותיים, חברתיים ואמנותיים ויוצגו חומרים המוקדשים להיסטוריה ולקידום היחסים בין רומניה לישראל. מוסדות רשמיים ברומניה יניפו יחד את דגלי רומניה ומדינת ישראל, והפרלמנט של רומניה יארגן מושב חגיגי המוקדש למדינת ישראל. בנוסף, הנציגויות הדיפלומטיות של רומניה, כמו גם הרשויות המרכזיות והמקומיות, יארגנו אירועים המוקדשים ליום הלאומי של ידידות וסולידריות בין רומניה למדינת ישראל.

## קישורים חיצוניים

* Romania's Embassies, Consulates, and Representative Offices
* שגרירות ישראל ברומניה
* "יום הידידות והסולידריות הלאומי עם ישראל"
* רומניה תחת צ'אושסקו, באתר Alpha History
* https://www.thesecondworldwar.org/the-axis-powers/romania-1

*