open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נפתלי נאמן

**יצחק נפתלי נאמן** (1928 – 27 באפריל 1986) היה סופר ומחזאי ישראלי.
## ביוגרפיה
יליד שכונת מאה שערים, ירושלים, דור חמישי למשפחתו בעיר. אביו היה המלחין יהושע נאמן, בעל תפילה ומומחה למוזיקה ליטורגית יהודית. בילדותו בילה שעות רבות בספריית "בני ברית" ומצעירותו הקדיש עצמו לעולם הספרים.

נאמן הצטרף לארגון "ההגנה", וב-1946 נעצר בידי הבריטים ונכלא במחנה המעצר בלטרון. במלחמת העצמאות שירת בחטיבה הירושלמית, ולאחר שחרורו מצה"ל למד כלכלה באוניברסיטה העברית. ב-1962 גויס על ידי משרד החינוך להקים בעיירה מעלות בית ספר יהודי ערבי דו-שנתי. ב-1965 התמנה למנהל מחלקת החינוך בעיירה.

נאמן ניסה להיכנס לחיים הפוליטיים והקים רשימה עצמאית לראשות מועצת מעלות ב-1966, אך נכשל בבחירות וחזר לכתיבה ולחינוך. כל חייו התעניין במיסטיקה יהודית ולמד בעצמו קבלה לעומקה.

נפטר בגיל 58, לאחר מחלה קצרה וקשה. פועלו לא היה מוכר לציבור הקוראים, ואף נדחה על ידי הביקורת והאקדמיה. עם זאת, זכה להכרה והצלחה יחסית בסצנת התיאטרון של לונדון, שם פעל כמחזאי ובמאי במשך מספר שנים.

## ספריו
נאמן זכה לפרסם בחייו כחצי תריסר ספרים:
***בינו לבין עמו**, שזכה בפרס אשר ברש בשנת 1957.
***צו קריאה**, רומן מחיי אינטלקטואל ירושלמי שמלפני מלחמת ששת הימים, הנקרא בצו קריאה למלחמה וחייו משתבשים.
***צעיף של אמנים**, רומן מחיי האמנים העולים בעיירת פיתוח בגליל.
***מרקו**, מחזה שהועלה בתיאטרון זווית, בשנת 1967.
***לוח זמנים**, רומן, 1970
***כי פנה יום**, רומן, 1979
***מחבלים**, מחזה משנת 1979
***חזון**, רומן, נדפס לאחר מותו. 1990
* ספרו האחרון **והרוח באותיות**, גם הוא יצא לאור שוב לאחר מותו. רומן קבלי מיוחד במינו. ברומן נפרשת תמונה מרהיבה של ירושלים וחכמי הקבלה שלה, מהחוג לקבלה באוניברסיטה העברית, בשנות הארבעים עד מלחמת העצמאות והקמת המדינה. הרומן 'והרוח באותיות' יצא לראשונה בהוצאת 'פרוזה' של יוסי קריים בשנת 1985. עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1995 יצא הספר בשנית בהוצאת כרמל.

## לקריאה נוספת
*מיכל אורון, "חקרי קבלה ושלוחותיה - בספרות העברית: עיון ברומן 'והרוח באותיות' מאת נפתלי נאמן", נדפס ב**[[ממרכזים למרכז]]**, ספר היובל לנורית גוברין, תשס"ה 2005

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ישראלים במלחמת העצמאות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:מעלות-תרשיחא: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
המנון קזחסטן

"קזחסטן שלי" (קזחית **Менің Қазақстаным**; רוסית **Мой Казахстан**) הוא **ה[[המנון לאומי|המנון הלאומי]] של [[קזחסטן]]**, המדינה התשיעית בגודלה בשטחה בעולם, הממוקמת במרכז אסיה. ההמנון התקבל ביום 7 בינואר 2006 והחליף את המנונה הקודם של המדינה אשר נקרא בפשטות "המנון הרפובליקה של קזחסטן". 

המילים נכתבו על ידי נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן, על בסיסן של מילים לשיר קיים משנת 1956 אשר נכתבו על ידי ז'ומקן נז'ימדנוב (Жұмекен Нәжімеденов). ההמנון הולחן על ידי שמשי קלדייקוב (Шәмші Қалдаяқов).

## ההמנון הקודם
שמאל|ממוזער|250px|ההמנון הקודם
המנונה הקודם של קזחסטן נקרא בפשטות "המנון הרפובליקה של קזחסטן" והתבסס על המנונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קזחסטן. ב-1992, שנה לאחר עצמאות קזחסטן שונו מילות ההמנון מהתקופה הסובייטית למילים מאת מוזפר אלימבייב, קדייר מירזלייב, טומנבי מונדגלייב וז'דיירה דריבייב, אך המנגינה המקורית מאת מוקן טולבייב ואחרים נותרה על כנה. בשנת 2006 הוחלף ההמנון בהמנונה החדש של קזחסטן - "קזחסטן שלי". 

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קזחסטן
קטגוריה:קזחסטן: סמלים לאומיים
נמייתיים

[ממוזער|[נמייה צהובה]]
[ממוזער|[מונגוס מפוספס]]
[ממוזער|200px|[נמייה ננסית מצויה]]
[150px|ממוזער|[סוריקטה]]
ה**נמייתיים** (שם מדעי: Herpestidae) היא משפחה של יונקים בסדרת הטורפים. במשפחה זו כלולים שתי תת-משפחות ובהם 14 סוגים. רוב הסוגים נפוצים ביבשת אפריקה בלבד, אך הסוג נמייה התפשט גם למזרח התיכון, אסיה ודרום אירופה, והובא אף לאזורים אחרים בעולם. מין נמייה אחד, נמייה מצויה (*Herpestes ichneumon*) נפוץ גם בישראל.

## מאפיינים
רוב מיני הנמיות בעלות גוף צר וארוך ורגליים קצרות, ראש פחוס ואף קצר ומחודד. טפריהן אינם נמשכים, וכפותיהם קרחות. משקלן נע בין קילוגרם אחד לשישה, ואורכן 23–75 ס"מ. הגדולה מביניהם הוא נמייה לבנת-זנב שמגיעה לאורך של עד 71 ס"מ ולמשקל של עד 5.2 ק"ג.

בני המשפחה הם טורפים או אוכלי כל, הניזונים מחיות קטנות כמו: עופות וביציהן, חרקים, מכרסמים וזוחלים, ולעיתים אף אוכלים פירות. הנמיות ידועות במיוחד עקב העובדה שהן ניזונות מנחשים שונים לרבות נחשים ארסיים, שהן מצליחות לצוד עקב זריזותן ועמידותן לארס של נחשים רבים (ובעיקר פתניים אך לא צפעיים).

בעבר נכללו בני המשפחה יחד עם בני משפחת הגחנים, אך הם פוצלו לשלוש משפחות נפרדות: טורפי מדגסקר החיים במדגסקר, נמייתיים וגחניים.

## הסוגים במשפחה
*סוג ומין יחיד נמיית מרש (*Atilax paludinosus*)
*סוג נמייה עבת-זנב (*Bdeogale*)
**מין נמייה עבת-זנב (*Bdeogale crassicauda*)
**מין נמיית ג'קסון (*Bdeogale jacksoni*)
**מין נמייה שחורת-כפות (*Bdeogale nigripes*)
*סוג קוסימן (*Crossarchus*)
**מין קוסימן אלכסנדר (*Crossarchus alexandri*)
**מין קוסימן אנגולי (*Crossarchus ansorgei*)
**מין קוסימן מצוי (*Crossarchus obscurus*)
**מין קוסימן שטוח-ראש (*Crossarchus platycephalus*)
*סוג ומין יחיד נמייה צהובה (*Cynictis penicillata*)
*סוג ומין יחיד דולוגל הסוואנה (*Dologale dybowskii*)
*סוג נמייה דקה (*galerella*)
**מין נמייה דקה אנגולית (*Galerella flavescens*)
**מין נמייה דקה סומאלית (*Galerella ochracea*)
**מין נמייה דקה אפורה (*Galerella pulverulenta*)
**מין נמייה דקה שחורת-זנב (*Galerella sanguinea*)
*סוג נמייה ננסית (*helogale*)
**מין נמייה ננסית אתיופית (*Helogale hirtula*)
**מין נמייה ננסית מצויה (*Helogale parvula*)
*סוג נמייה (*herpestes*)
**מין נמייה קצרת-זנב (*Herpestes brachyurus*)
**מין נמייה הודית אפורה (*Herpestes edwardsi*)
**מין נמייה הודית חומה (*Herpestes fuscus*)
**מין נמייה מצויה (*Herpestes ichneumon*)
**מין נמייה אסייתית קטנה (*Herpestes javanicus*)
**מין נמייה הודית קטנה (*Herpestes auropunctata*)
**מין נמיית הצווארון (*Herpestes semitorquatus*)
**מין נמיית רודי (*Herpestes smithii*)
**מין נמייה מפוספסת-צוואר (*Herpestes vitticollis*)
**מין נמיית הסרטנים (*Herpestes urva*)
*סוג ומין יחיד נמייה ארוכת-אף (*xenogale naso*)
*סוג ומין יחיד נמייה לבנת-זנב (*Ichneumia albicauda*)
*סוג ומין יחיד נמייה ליבראית (*Liberiictis kuhni*)
*סוג מונגוס (*mungos*)
**מין מונגוס גמביה (*Mungos gambianus*)
**מין מונגוס מפוספס (*Mungos mungo*)
*סוג ומין יחיד נמיית סלווס (*Paracynictis selousi*)
*סוג ומין יחיד נמיית מלר (*Rhynchogale melleri*)
*סוג ומין יחיד סוריקאטה (*Suricata suricatta*)

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1845
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:משפחות יונקים
מחזור שתי פעימות

שמאל|ממוזער|250px|מחזור הפעולה של מנוע דו פעימתי
**מנוע שתי פעימות** (**דו-פעימתי** או **דו"פ**) הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית. מנוע מסוג זה משלים מחזור עבודה בכל סיבוב של גל הארכובה, בניגוד למחזור ארבע פעימות שבו מושלם מחזור עבודה מדי שני סיבובים. מנועים דו פעימתיים מתאפיינים ביעילות גבוהה יותר המתבטאת בהספק גבוה יחסית לנפח המנוע.

מנועים דו פעימתיים נמצאים בשימוש קטנועים קטני נפח, מכסחות דשא, גוזמי ענפים, אופנועי ים ועוד.

## מבנה
המנוע עצמו דומה במבנהו למנוע ארבע פעימות, עם מספר הבדלים. ראשית, במנוע שתי פעימות אין שסתומים, ובמקומם יש פתח יניקה ופתח פליטה, שהבוכנה מכסה ומגלה לסירוגין בתנועתה. שנית, קיים במנוע שתי פעימות "צינור בירוץ", שדרכו התערובת הדליקה נכנסת מ"גל הארכובה" שמתחת לגליל אל מעל לבוכנה לפני פעימת הדחיסה.

## אופן הפעולה
***פעימה ראשונה**: הבוכנה עולה למעלה בשל עקרון ההתמדה (אינרציה) מהמהלך הקודם (ובאין מהלך קודם – בשל הדחף מהמתנע) ודוחסת את התערובת הדליקה (פעימת דחיסה), תוך שהיא מכסה את פתח הפליטה ומגלה את פתח היניקה; בו-בזמן תערובת דליקה חדשה נשאבת מהמאייד אל תוך מכל הארכובה שמתחת לגליל (פעימת יניקה).
***בין הפעימות**: תערובת הדליקה ניצתת והבוכנה מתחילה לנוע כלפי מטה (פעימת בעירה).
***פעימה שנייה**: הבוכנה יורדת למטה לאחר פעימת הבעירה, תוך שהיא פותחת את פתח הפליטה ומכסה את פתח היניקה (פעימת פליטה); בו-בזמן תערובת הדליקה נדחפת על ידי הבוכנה ממכל הארכובה אל תוך צינור הבירוץ ומשם אל מעל לבוכנה (התחלת פעימת דחיסה).

למבנה מערכת הפליטה במנוע דו פעימתי יש חשיבות רבה. מאחר שאין שסתומים, הלחץ המוחזר מהמפלט משמש כתחליף לשסתום ומסייע בדחיסת תערובת דלק/אוויר/שמן לפני הצתתה. זו למעשה הסיבה שמנועי כלי רכב דו פעימתיים (כגון קטנועים) מצוידים ב"אגזוז לחץ".

## יתרונות
* המנוע הדו פעימתי מפיק יותר כוח יחסית לנפח ממנוע ארבע פעימות מאחר שהוא מבצע יותר פעולות בפרק זמן נתון – אין במנוע זה שסתומים, ולפיכך היניקה והפליטה מתבצעות במקביל ל"פעימות" המרכזיות – דחיסה ושרפה.
* המנוע הדו פעימתי מפיק יותר כוח יחסית למשקל מכיוון שהוא פחות מסורבל, לכן מקובל להשתמש בו לטיסנים.
* המנוע הדו פעימתי מאפשר עבודה בכל זווית ואפילו הפוך (משום שאין בו אגן שמן) ולכן שכיח מאוד בכלי עבודה קטנים שנוטים להפוך אותם תוך כדי עבודה (מסורי שרשרת, חרמשים, גוזם גדר חיה, טיסנים ועוד).

## חסרונות
* מבנה המנוע מחייב תערובת הכוללת גם שמן, אשר שריפתו יוצרת נזק לסביבה יותר מאשר שריפת תערובת דלק/אוויר המשמשת במנוע ארבע פעימות, ולכן בשנים האחרונות יש נטייה להפסיק את השימוש בו, עקב לחץ מארגוני איכות הסביבה ושינוי תקנות פליטת גזים לאטמוספירה באירופה.
* אף שיעילות המנוע גבוהה ממנועי ארבע פעימות, היא עדיין סובלת מהפסד אנרגיה ניכר עקב העובדה שמחזור אינו מושלם במלואו לפני תחילת המחזור הבא. כך נגרם למשל בזבוז דלק שלא סיים את בעירתו לפני שהוא נדחק לכיוון הפליטה, עקב היעדרם של שסתומים.
*רעש רב יותר ממנוע ארבע פעימות.
*ניקוי מצת או החלפתו בתדירות גבוהה יחסית ממנוע ארבע פעימות עקב תערובת דלק ושמן. 

## ראו גם
* מנוע ונקל
* מנוע דיזל

## קישורים חיצוניים

*איך דברים עובדים – מנוע שתי פעימות (באנגלית)
*אנימציה לפעולת המנוע

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנועים
אגזוז לחץ

שמאל|ממוזער|400px|שלבי הפעולה באגזוז לחץ
**אגזוז לחץ** הוא מפלט המשמש בכלי רכב בעלי מחזור שתי פעימות.
אגזוז מסוג זה מחזיר חלק מגזי הפליטה לכיוון המנוע בעיתוי היוצר דחיסה של תערובת הדלק לפני פיצוצה ובכך מפצה על אי קיומם של שסתומים במנוע.
הלחץ הנוצר בעת החזרת הגזים הוא הנותן לאגזוז את שמו.

אגזוז לחץ משמש בקטנועים, אופנועי שטח ובמכונות הדורשות מנועים קטני נפח, ונועד לסייע למנוע לשרוף באופן יעיל את התערובת ולהגיע להספק גדול יחסית למנועים אלו. אגזוז לחץ מתאפיין ביצירת רמה גבוהה של רעש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
דרייפוס

**דרייפוס** (נכתב גם: Dreyfus, Dreyfuß, Dreifuß, Trifuß) הוא שם משפחה ממוצא מערב-אירופאי.תרגומו לעברית (משפות גרמאניות, כמו מגרמנית - Dreyfus, או מיידיש): **[[חצובה]]** ("שלוש רגליים").

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
צבעים בפוליטיקה

**[[צבע]]ים ב[[פוליטיקה]]** משמשים לייצוג מעמד פוליטי או אידאולוגיה פוליטית. להלן תוארו בעיקר כפי משמעותם במערב.

## שיוכי צבעים נפוצים

***[[אדום]]** (█) מזוהה עם סוציאליזם וקומוניזם. 
** הבולשביקים השתמשו בצבע זה לזכר הופעתו במהפכה הצרפתית וכן כדי להיות מנוגדים ל"לבנים".
** בישראל, אדום מזוהה עם "הפועל" ותנועת הפועלים.
** בצרפת, "רפובליקני אדום" נחשב לרדיקלי יותר מ"רפובליקני כחול".
** אימוץ צבע זה על ידי עיתונאים אמריקנים למפלגה הרפובליקנית בארצות הברית הוא חריג.

* **[[ירוק]]** (█) מזוהה עם שתי קבוצות:
** קבוצות / מפלגות למען איכות הסביבה (מה שמכונה "מפלגות ירוקות"), בגלל הקשר בין ירוק לטבע.
** קבוצות / מפלגות אסלאמיות, בגלל הסמליות של ירוק עבור האסלאם.

* **[[כחול]]** (█) מזוהה עם השמרנות דבר הנובע מהשימוש בו על ידי המפלגה השמרנית. בבריטניה.
** הצבע כחול מזוהה גם עם מעמד האצולה, מכאן הביטוי "דם כחול" שכוון אל מעמד האצולה בבריטניה.
** ברוב המאה ה-19, "כחולים" הן בצרפת והן באיטליה היו שמרנים מתונים בניגוד למונרכים האבסולוטיים שהיו "לבנים".
**חריגה נוספת היא זיהוי הצבע הכחול עם המפלגה הדמוקרטית האמריקנית, ועם המפלגה הסוציאליסטית הארגנטינאית החזית של כולם.
** בישראל, "כחול ולבן", או ליתר דיוק, תכלת כהה ולבן (כצבעי דגל ישראל) הם הצבעים הלאומיים ועל כן הם יכולים לשמש את כל המפלגות המזוהות כציוניות ובייחוד מפלגות ימין

* **[[שחור]]** (█) מזוהה בעיקרו עם אנארכיזם.
** בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, באירופה, הצבע השחור ייצג את הכנסייה.
** לאחרונה, נוטים לקשר את השחור לפשיזם, הסבר לכך הוא שהפאשיסטים האיטלקים לבשו את ה"חולצות השחורות" הידועות.
**הצבע השחור מזוהה גם עם תנועת הגאווה השחורה, בעיקר בארצות הברית.
* **[[חום (צבע)|חום]]** (█) מזוהה עם פשיזם בגלל צבע חולצות האס אה הנאצי.

* **[[לבן]]** (█) מזוהה עם פציפיזם (כמו בדגל הכניעה) ועם פוליטיקאים עצמאיים.
**בברית המועצות הלבן היה הדגל של המעמד האריסטוקרטי של מקורבי הצאר, בעלי הקרקעות והקולאקים. בהקשר זה הצבא האדום נלחם כנגד "הצבא הלבן".
**מבחנה היסטורית, לבן מקושר למונרכיה אבסולוטית.
**לבן מזוהה גם עם תנועות גאווה לבנה ועליונות לבנה.

* **[[צהוב]]** (█) מקושר לליברליזם החל מהשימוש של המפלגה הליברלית הבריטית בצבע זה.
** צהוב מזוהה גם עם ההינדואיזם ועם היהדות ונמצא בשימוש על ידי המפלגות הלאומניות ההינדית בהודו ותנועות כהניסטיות בישראל ובעולם.
** בארץ צהוב נמצא בשימוש תנועות יהודיות-משיחיות כמו חב"ד וכ"ך.

שמאל|ממוזער|250px|אוקראינה: מפגינים תומכי יושצ'נקו מניפים דגלים כתומים
* **[[כתום]]** (█) מקושר בישראל מאז מאי 2005 עם מתנגדי תוכנית ההתנתקות. 
** כתום מזוהה גם עם תומכי יושצ'נקו באוקראינה.
** לפני כן היה מזוהה בקרב הציבור הערבי עם מפלגת בל"ד.
** במשך שנות קיומה של מפלגת עם אחד (1997-2004) בישראל, המפלגה יצגה את עצמה בכתום. אך, קישור זה לא התבסס בקרב הציבור הרחב בשום שלב.

* **[[ורוד]]** (█) ו**[[סגול]]** (█) מקושרים עם הקהילה ההומו-לסבית ומאבקיה הפוליטיים.

* האו"ם משתמש ב**[[תכלת]]** (█) לדגלו. צבע זה נבחר כדי לייצג את השלום מפני שדגל כזה לא יוכל להראות מול שמים בהירים.

## קישורים חיצוניים
* 

פוליטיקה
קטגוריה:פוליטיקה
דגל גינאה ביסאו

**[[דגל]] [[גינאה ביסאו]]** אומץ בשנת 1973 לאחר קיבלת עצמאות מפורטוגל. הדגל צבוע בצבעים הכלל-אפריקאיים - זהב, ירוק, אדום, וכולל גם את "הכוכב השחור של אפריקה". עיצוב הדגל הושפע רבות מדגל גאנה. לצבעים יש את אותה משמעות - האדום מסמל את דם הקדושים, הירוק המסמל את היערות, והזהב המסמל את עושר המחצבים.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גינאה ביסאו: סמלים לאומיים
גינאה ביסאו
גינאה ביסאו
גינאה ביסאו
גינאה ביסאו
דגל גינאה

**[[דגל]] [[גינאה]]** אומץ ב-10 בנובמבר 1958. מאחר שגינאה הייתה מושבה של צרפת, מושפע דגלה מדגל הטריקולור הצרפתי. צבעי הדגל הם הצבעים הכלל-אפריקאיים: אדום, צהוב וירוק (מכיוון הניצב אל הכיוון הנגדי).

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גינאה: סמלים לאומיים
גינאה
גינאה
גינאה
גינאה
תקני פליטה לאוויר

**תקני פליטה לאוויר** הם מערך דרישות חוקיות המסדירות את רמת המזהמים המותרים לשחרור לאוויר ממקורות פליטה שונים. התקנים מגדירים עבור כל אחד מהמזהמים הכלולים בתקן, מה כמות המזהם המותרת בנפח נתון של אויר, לעיתים גם כתלות בפרק זמן שחרור המזהם. מטרת תקני הפליטה לאוויר היא לסייע בעמידה בתקני איכות האוויר ולהגן על בריאות הציבור והסביבה. למדינות ואזורים שונים יש תקני פליטה שונים.

## מטרות
מטרת תקני פליטה לאוויר הנה :

* הפחתת פליטות מזהמים כגון
** תחמוצות חנקן (NOx)
** תרכובות אורגניות נדיפות (VOC / HC)
** תחמוצות גופרית (SO₂)
** חלקיקים נשימים (PM₁₀, PM₂.₅
** פחמן חד-חמצני (CO)
* הגנה על בריאות הציבור מפני מחלות לב וריאה אסתמה ומחלות כרוניות
* עמידה בתקני איכות אויר

## סוגי תקני פליטה

להלן פירוט של סוגי תקני פלטה קימים, מרבית תקני הפליטה מתמקדים בפליטות ממנועי בעירה:

* **תקני פליטה לרכב מנועי** - מגבילים את פליטת המזהמים ממנועי בנזין ודיזל ברכב פרטי, מסחרי וציבורי
* **תקני פליטה למתקנים תעשייתיים ותחנות כוח**- מגבילים פליטות ממפעלי ייצור, מתקני אנרגיה ומתקני שריפה
* **תקני פליטה לציוד לא כבישי** (Non-Road Mobile Machinery – NRMM) מגבילים פליטה מציוד מכני כגון גנרטורים וציוד בניה
* **תקנים למקורות נקודתיים** - מגבילים ריכוזי מזהמים בארובות לפי סוג יצור, טכנולוגיה, סוג דלק וכדומה

### אירופה
באיחוד האירופי היה קיים תקן בשם "euro-2" המווסת את כמות זיהום האוויר המותרת לפליטה מכלי רכב. תקן זה השפיע גם על התקינה הישראלית ומיושם גם במדינות אחרות בעולם שאינן באירופה.

על פי החלטת הפרלמנט האירופי בשנת 2006 נכנס לתוקף תקן חדש בשם "euro-3" (דומה לתקן שנקבע על ידי ארגון EPA האמריקאי). התקן החדש דורש שינויים מפליגים בכלי רכב חדשים ואכיפתו צפויה לגרום להפסקת הייצור של דגמי מנועים בעלי מחזור שתי פעימות וכן של כלי רכב רבים בעלי מנוע דיזל.

האיחוד האירופי הציג 3 יעדים חדש/ים לתקני זיהום האוויר. יורו 4 (Euro 4), בתוקף החל מ-1 בינואר 2008, יורו 5 (Euro 5), בתוקף החל מ-1 בינואר 2010, ויורו 6 (Euro 6), בתוקף מ-1 בינואר 2014. בפועל תאריכים אלו נדחו על ידי האיחוד האירופי בשנתיים, על מנת לאפשר לבתי הזיקוק לשדרג את המערכות שלהם.

### ישראל
החל מחודש ינואר 2012 אין היתר לייבא לישראל כלי רכב שלא עומדים בתקן יורו 6.

## ראו גם
*דרגת זיהום אוויר מרכב מנועי

## קישורים חיצוניים

* חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008
* תקנות אוויר נקי (זיהום אוויר מכלי רכב) (תיקון), התשע"ח–2018

## הערות שוליים

קטגוריה:דיני סביבה
קטגוריה:זיהום אוויר
סוקוטרה

[ממוזער|הסופה הטרופית "[צ'פלה (סופה טרופית)|צ'פאלה" מעל סוקוטרה, 1 בנובמבר 2015]]
**סוקוטרה** (בערבית: **سُقُطْرَى**) הוא ארכיפלג קטן באוקיינוס ההודי הנקרא על שם האי הגדול שבו. סוקוטרה נמצא כ-350 ק"מ דרומית לתימן וכ-250 ק"מ מזרחית לסומליה. האיים בריבונות תימן. שטחו של האי המרכזי הוא 3,650 קמ"ר והאיים האחרים קטנים וחלקם לא מיושבים. בשנת 2008 הוכרז הארכיפלג כאתר מורשת עולמית.

ב-2 במאי 2018, כחלק ממלחמת האזרחים בתימן, נחתו באי כוחות צבא של איחוד האמירויות הערביות והשתלטו על נקודות מפתח בו. נכון להיום, האי נמצא בשליטה דה פקטו של מועצת המעבר הדרומית הנתמכת על ידי איחוד האמירויות הערביות.

יש מעשיות פולקלור הקושרות את האי להולדתם של קין והבל וגם למקום שבו רצח קין את הבל. פולקלור זה נקשר לעץ דם הדרקון (דרקונית קינבר) ממנו יוצא שרף שצבעו מזכיר דם.

## גאוגרפיה
האקלים באיים הוא מדברי למחצה. גשם עונתי יורד בקיץ, במיוחד בהרים הנמצאים בחלקו הפנימי של האי. סוקוטרה הוא אחד האיים המבודדים ביותר בעולם מבין האיים הנמצאים על מדף יבשתי. האי, כנראה, ניתק מאפריקה בעידן הפלאוקן. בידודו של האי יצר צמחייה ייחודית לאי בלבד. צמחייה זו מותאמת לתנאי האקלים הקשים השוררים במקום ורגישה מאוד לשינויים. מתוך 800 מיני צמחים הנמצאים באי, כשליש אנדמיים לסוקוטרה.

סוקוטרה מפורסמת גם בזכות צמחי האלוורה שגדלים בה ונחשבים כבעלי איכות מעולה.

## אוכלוסייה
האוכלוסייה מונה כ-50,000 נפש. ברצועת החוף מתגוררת אוכלוסייה, חדשה יחסית, ממוצא ערבי. בהרים מתגוררים הסוקוטרים המקוריים, כנראה ממוצא שמי גם הם, והם דוברים את השפה השמית סוקוטרית הנמצאת בסכנת הכחדה, והיא אחת משש שפות דרום-ערב החדשות. רמת החיים נמוכה ואין בסוקוטרה חשמל ומים זורמים.

סוקוטרה תוארה במאה הראשונה לספירה, ב"פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות ניווט ימי). המגלה טריסטאו דה קוניה הגיע אל האי ב-1507 והכריז על האי כשטח פורטוגלי, אולם כעבור ארבע שנים בלבד איבדו הפורטוגזים את השליטה באי לטובת סולטנות מע'רה. בשנת 1839, בהמשך לכיבוש עדן, השתלטו על האי הבריטים, וב-1967, כשתימן זכתה לעצמאות, עבר האי לחסותה.

האי היה מקום מחסה ליהודים שנדחו מתימן במאה ה-17, והקימו קהילה קטנה ומבודדת באי. הקהילה היהודית נשארה באי עד שנות ה-70 של המאה ה-20, כשהיא עברה לישראל, היהודים הסוקוטרים שמרו על מנהגים ומסורות ייחודיים, והשפיעו על התרבות המקומית.

## לקריאה נוספת
*מל ווייט, **ארץ גידולי הפרא**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, יוני 2012

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* The hermit of Socotra Island - מאתר ה-BBC
* 

## הערות שוליים

[ממוזער|340px|מרכז|דרקונית קינבר (''Dracaena cinnabari''), צומח [אנדמיות (ביולוגיה)|אנדמי לסוקוטרה]]

קטגוריה:איים באוקיינוס ההודי
קטגוריה:תימן: איים
קטגוריה:אפריקה: איים
דוד פסיפיקו

**דוד פסיפיקו** (בפורטוגזית: **David Pacifico**; מוכר גם בשם **דון פסיפיקו**; 1784 – 12 באפריל 1854) היה סוחר יהודי פורטוגזי, שהיה במרכזה של תקרית בין-לאומית לאחר שרכושו ביוון נפגע באירועים אנטישמיים.

## חייו
פסיפיקו, צאצא למגורשי ספרד, נולד בשנת 1784 בגיברלטר, טריטוריה של האימפריה הבריטית, ועל כן היה בעל נתינות בריטית. פסיפיקו גדל בפורטוגל ואף קיבל אזרחות פורטוגזית. בשנות ה-30 של המאה ה-19 השתקע ביוון, כיהן כקונסול כללי של פורטוגל במשך חמש שנים, וקשר קשרי מסחר.

### פרשת דון פסיפיקו
בסמוך לחג הפסחא של שנת 1847 הגיע ג'יימס מאיר רוטשילד לאתונה כדי לדון במתן הלוואה לממשלת יוון. מתוך התחשבות ביהדותו של רוטשילד, אסרה ממשלת יוון באותה שנה לקיים את מנהג שריפת בובה בדמות יהודה איש קריות בחג הפסחא. בתגובה לאיסור פרצו מהומות אנטישמיות, במהלכן נבזז ונשרף ביתו של פסיפיקו בידי ההמון.

פסיפיקו תבע את ממשלת יוון, באמצעות שגריר הממלכה המאוחדת באתונה, על הנזקים שנגרמו לו לטענתו. בין היתר טען כי בשריפת ביתו אבדו שטרי חוב שבהם אחז בשיעור 26,000 ליש"ט, כ-3.5 מיליון ליש"ט בערכי ימינו, כסף מזומן, כולל כספים שהחזיק עבור הקהילה היהודית באתונה ותכשיטים. פסיפיקו טען כי בין הפורעים היו שוטרים יוונים וכן בניו של שר המלחמה היווני. ממשלת יוון סירבה לפצותו, וטענה שנזקיו הנטענים מוגזמים וכי לא ראוי ליישב התביעה בפנייה ישירה באמצעות השגריר לרשות המבצעת, אלא בהגשת תביעה אישית לבית המשפט ביוון.

בתגובה הורה שר החוץ הבריטי, לורד פלמרסטון, על מצור ימי על חופי יוון עד שישולמו לפסיפיקו הפיצויים. המצור נמשך למורת רוחן של רוסיה וצרפת, אשר אף החזירה את השגריר מלונדון. לאחר חודשיים של מצור הורה פלמרסטון לצי המלכותי לתפוס אוניות יווניות ולהחזיק בהן. צעד זה הביא בשנת 1850 להסכמת ממשלת יוון לשלם את הפיצויים שדרש פסיפיקו.

הפעולה הצבאית עלתה לדיון בפרלמנט הבריטי ב-25 ביוני 1850. בדיון הכריז פלמרסטון כי כל אזרח בריטי זכאי להגנה מממשלת בריטניה בכל מקום שהוא בעולם. כפי שאזרח האימפריה הרומית היה זוכה להגנה בהכריזו "Civis Romanus Sum" ("אני אזרח רומאי"), כך גם פסיפיקו, ואינו יוצא דופן בשל היותו יהודי. הכרזה זו אושרה ברוב קולות בפרלמנט.

פרשת פסיפיקו הייתה אחת הפעמים הראשונות בהן הפעיל פלמרסטון את המדיניות שנודעה לאחר מכן כ"דיפלומטיית ספינות תותחים" בה כפתה בריטניה את רצונה על אומות אחרות, באמצעות האיום בכוחה הימי.

כספי הפיצויים שקיבל אפשרו לפסיפיקו לבלות את שארית חייו בלונדון, שם נפטר ב-12 באפריל 1854.

## קישורים חיצוניים
* נאומו של לורד פלמרסטון בזכות המדיניות התקיפה כלפי יוון 
* David Steele, "Pacifico, David  (1784?–1854)", *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford University Press, 2004 

## הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות של אנטישמיות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה
קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:יוון: היסטוריה
קטגוריה:סוחרים
קטגוריה:ילידי 1784
קטגוריה:נפטרים ב-1854
גנש

ממוזער|250px|איור של גנש, על רמכו מושיקה, מראשית המאה ה-19
**גַנֶש** (או **גַאנֶש** וגם **גַנֶשַה**, בסנסקריט: गणेश) הוא אל האחראי בהינדואיזם על מכשולים והסרתם וגם על רווחה, שגשוג והצלחה בעבודה (ידוע כ-SIDHI DATA). הוא גם קשור באמנות וספרות ונחשב לפטרונם של גנבים. הוא נחשב גם אל החוכמה והידע. על פי המסורת הוא הבן של שיווה ופרווטי ובעליהן של בהרטי, רידהי וסידהי. באמנות הוא מתואר כאיש שמן, לרוב צהוב או אדום, שלו ארבע ידיים וראש של פיל בעל חט אחד שלם ואילו השני חסר או שבור. לרוב נראה רוכב או מלווה על ידי *מוּשיקה* (עכבר בסנסקריט).

לרוב מתקשר שמו של גנש למילה ההינדית לכבוד: "שרי".

## מיתוסים ואמונות
[ממוזער|שמאל|250px|פסל של גנש בתהלוכה במסגרת הפסטיבל לכבודו ב[היידראבאד]]
[ממוזער|שמאל|250px|פסל של גנש מוטבל במים בחוף  [מומבאי בסוף הפסטיבל לכבודו]]

לסיפור על ראש הפיל של גנש, יש גרסאות שונות ומגוונות. 
בגרסה המקובלת ביותר, עיצבה פרווטי, אימו של גנש, את גופו של הילד מהאבק שהסירה מגופה ואז הציבה אותו בכניסה לבית על מנת שאיש לא יפריע לה בזמן המקלחת. כאשר הופיע שיווה, בעלה של פרווטי, הוא לא הכיר את הילד אשר לא נתן לו להיכנס לבית והגיב על ידי עריפת ראשו. לאחר שנודע לו כי הילד הוא בנו, חיפש שיווה, יחד עם שאר האלים, ראש חלופי לילד, עד שלבסוף מצאו ראש של פיל צעיר. כפיצוי, נתן שיווה לגנש את תפקיד ראש משרתיו.
בגרסה אחרת של הסיפור, הראתה פרווטי את תינוקה החדש לשיווה, אשר למראה פניו שרף את ראשו של התינוק. במצוות האל ברהמה החליף שיווה את ראשו השרוף של גנש בראש הראשון אותו מצא, ראש של פיל.

החוסר בחט אחד מוסבר גם הוא על ידי מיתוסים שונים. לפי אגדה אחת, האווטאר (התגלמות מוחשית) השישי של וישנו, שנקרא פאראשורמה, הגיע יום אחד לבקר את שיווה אך נתקל בדרכו בגנש שחסם את הדרך. פאראשורמה זרק לעברו את הגרזן שלו וגנש, ביודעו שהגרזן נשלח אליו על ידי שיווה, התיר לו לכרות את אחד מחטיו. מיתוס אחר טוען שבשעת הכתיבה של המָהַאבּאראטַה (שהוכתבה לו על ידי ויאסה), נשברה הציפורן איתה כתב גנש את הטקסט. ובבהילות הכתיבה של דברי הקודש הוא כרת את חטו השמאלי כתחליף לעט השבור.

גנש ידוע כ*אומקרה*, כיוון שגופו משקף את מנטרת האוֹם, בשל כך נתפס גנש כהתגלמותו של היקום כולו. ראש הפיל שלו מסמל את החוכמה והיופי של הפיל החזק אך העדין. כלי התחבורה שלו הוא עכבר, מה שמסמל את יכולתו לגלות כל סוד קיים. בחירתו בעכבר כבן לוויה מעידה בנוסף על צניעותו הרבה של גנש.

גנש הוא אל המזל, אל אחזקת הבית ואל הכתיבה. הוא נחשב למסיר מכשולים מאיימים ולכן נהוג לפנות אליו לפני ביצוע כל משימה בתפילה: *אַוּם שְרִי גַאנֶשאַיה נַמַה* (ברכו את שמו של גנש). הוא נחשב לרחום עד כדי כך שדי אך להיזכר בו כדי לקבל את ברכתו והגנתו.

## גנש צ'אטורתי
לכבודו של גנש נחגג פסטיבל שנתי שמתחיל בגנש צ'אטורתי, הארבעה בחודש בהאדרה (שנופל באוגוסט או ספטמבר), ונמשך 10 ימים. הפסטיבל מגיע לשיאו בתהלוכות בהן נושאים פסלי חמר של האל תוך כדי שירה, ומטבילים אותם במקווי מים עד שהפסלים מתמוססים במים.

הפסטיבל נחגג כחג פומבי מאז ימי האימפריה המראטהית, אולם בימי השלטון הבריטי בהודו הוא איבד את אופיו הציבורי והפך לחגיגה משפחתית. בסוף המאה ה-19 חידש מנהיג תנועת העצמאות ההודית לוקמאניה טילאק את החגיגות הציבוריות של הפסטיבל.

## קישורים חיצוניים

* דנה בכטינגר, גנשה: אל הפיל בהינדואיזם
* מידע על גנש, Sri Ganesha (lord of the attendants)
* 
* 

קטגוריה:אלים הינדואים
קטגוריה:אלי חוכמה
אינדיגו (צבע)

**אִינְדִּיגוֹ** הוא צבע של אור בעל אורך גל בתחום שבין 420 ננומטר ל־440 ננומטר, גוון בין סגול לכחול. האינדיגו אינו צבע יסוד ואינו צבע יסוד הופכי.

באופן יחסי העין האנושית אינה רגישה לתדירות של האינדיגו, וישנם אנשים רבים בעלי ראייה חדה שאינם מבחינים בין האינדיגו לבין הכחול או הסגול.

## אטימולוגיה
השם אינדיגו ניתן על ידי אייזק ניוטון כאשר הוא חילק את הספקטרום הנראה לשמות. הוא בחר בשבעה צבעים כדי לקשר לשביעיות אחרות: כוכבי לכת (שהיו ידועים עד אז), שבעה ימים בשבוע ושבעה תווים במוזיקה.
החוקרים סבורים שהצבע שאייזק ניוטון קרא לו אינדיגו הוא הצבע שהיום מקובל לקרוא לו כחול, והצבע שאייזק ניוטון קרא לו כחול הוא הצבע שהיום מקובל לקרוא לו ציאן.

## היסטוריה
ממוזער|275px|הפקת צבע האינדיגו מצמח האינדיגו בסומטרה, אינדונזיה
הצובען אינדיגוטין (Indigotin) נמצא במספר סממני צביעה שמהם הפיקו צבע כחול בתקופה העתיקה: צמח האיסטיס (Isatis tinctoria), מיני אינדיגו (Indigofera) ומיני חלזונות הארגמן (Murex). הפיגמנט הטבעי ניחן ביציבות רבה, אינו נשחק ואינו דוהה בקלות ונצמד היטב לסיבי טקסטיל, למעשה היה זה הפיגמנט היציב ביותר בעולם העתיק ובימי הביניים. לפי מסורת הזיהוי מתקופת הגאונים ולפי מספר חוקרים, ניתן לזהות את הצבען אינדיגו שהופק מהצבעים המכילים צבען זה, עם 'קלא אילן' הנזכר בספרות חז"ל.

התהליך המסורתי להפקת הצבע מן הצמח היה ארוך ומסורבל והתקיים הרחק מאירופה, בעיקר בהודו ובצפון אפריקה. לפיכך היה הצבע יקר המציאות לפני העת החדשה. נוסף על כך, הפקת הצבע הייתה תהליך מצחין, הן בשל ריחו של צמח האינדיגו עצמו בעת מעיכתו והתססתו והן בשל שימוש בשתן על מנת להפוך את הפיגמנט ליציב. העבודה אף צבעה את חלקי גופם, שיערם וציפורניהם של העוסקים במלאה בכחול יציב, שלא נשטף בקלות. הדבר הפך את הפועלים שעסקו בהפקת הפיגמנט למנודים והעוסקים במלאכה נחשבו לקאסטה טמאה. במערב, יהודים רבים עסקו בצביעת הבדים מכיוון שמלאכה זאת נחשבה כנחותה.

צבע האינדיגו הגיע למערב במאה ה-10. דרך ההבנה כי הפרח יכול לאחר עיבוד להפוך לקובייה וכך ניתן להפיץ אותו ברחבי העולם.

במאה ה-17, עם המהפכה התעשייתית. הועסקו עבדים שחורים רבים במטעי הכותנה בארה"ב. כחלק מעבודתם, הם גם ייצרו את צבע האינדיגו.

## האינדיגו בתרבות
* צבע האינדיגו מסמל את הצ'אקרה השישית, הכוללת, לטענת המאמינים, את העין השלישית. נטען כי צ'אקרה זו אחראית לאינטואיציה וללוגיקה.
* על שם הצבע הזה נטבע המונח ילדי אינדיגו המכוון, לפי אמונות ניו-אג'יות, לקיומם של ילדים בעלי יכולות על טבעיות ויכולת לנבא את העתיד. מונח זה נטבע מאחר שלטענת המאמינים בכך, ילדים אלה מוקפים בהילה בצבע אינדיגו.
* באירועי הלילה האפל ביותר של חוברות הקומיקס גרין לנטרן מופיעים שבעה חילות פקחים שונים, השואבים את כוחם מתוך הספקטרום הרגשי. אחד מאותם חילות הוא שבט אינדיגו, הפועל לפי רגש החמלה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:צבעי הקשת
אש יוונית

[ממוזער|250px|"הצי הרומי שורף את צי האויב" – ספינה ביזנטית משתמשת באש יוונית נגד ספינה השייכת למורד [תומאס הסלאבי, 821. איור מהמאה ה-12 מתוך סקיליצס של מדריד .]]
**אש יוונית** (ביוונית: **Πῦρ ῥωμαϊκόν**, "אש רומית") היא אמצעי לחימה שהיה בשימוש האימפריה הביזנטית, ועל פי המסופר הומצאה בידי פליט יהודי מסוריה, אדריכל בשם קליניקוס  מהליופוליס.

האש היוונית הייתה חומר הצתה נוזלי מסוכן והרסני מאוד, שניתן היה להתיזו ביבשה ובים, והוא בא לידי שימוש בעיקר בים. אוניות ביזנטיות היו מצוידות בכלים שמתוכם נורו סילוני אש יוונית על האויב. ספינות אויב נמנעו מלהתקרב לצי הביזנטי, משום שהאש היוונית העניקה לו יתרון בלתי מעורער.

כשקליניקוס  הגיע לביזנטיון, המציא את האש כדי להגן על ביתו מהצבאות שברח מהם. באש זו, גירשו הביזנטים את הצי הערבי והסירו את המצור מעל קונסטנטינופול. האש הייתה קולנית, עם להבות ירוקות, ואי אפשר היה לכבותה ללא תערובת נכונה של שתן, חול וחומץ. האש נורתה מצינורות בחרטומים של ספינות אש שתוכננו במיוחד לשם כך ובערה במים. רק משפחת הקיסר ומשפחה בשם למפרוס הכירו את הנוסחה לאש, ומרכיביה נותרו סודיים עד היום. גם ידיעת הנוסחה לא הספיקה כדי לשחזר את השפעות האש ההרסניות, כי צריך לדעת להפעיל אותה, לבנות את הציוד לשאוב אותה, לאחסן אותה בבטחה, ועוד הרבה סודות. אף אחד לא ידע את כל הסודות, משום שהביזנטים מידרו את הידע על המערכת שלהם, כך שלא יהיה אף אחד שייפול בשבי האויב ויידע יותר משבריר מהסוד. מידור זה גרם לנפילת האימפריה הביזנטית, בגלל שהידע היה מפוצל כל כך, עד שזה היה רק עניין של זמן עד שכל הטכנולוגיה אבדה.

תהליך הכנתה של האש היוונית נשמר בסודיות רבה, ועד היום לא יודעים בוודאות מה היו מרכיביה, אך ניתן לשער שהייתה מורכבת מנפט, עטרן וגופרית, מעורבבים בסיד חי וחומרים אחרים. לפי מקור אחר זו הייתה תערובת של גופרית, זפת, אשלגן חנקתי (מלחת) נפט וכנראה גם סיד חי. מרכיבים אלה העניקו לאש היוונית את היכולת לבעור כמעט בכל תנאי, ועל-פי השמועה – אפילו מתחת למים (ליכולת שלה תרם מרכיב משוער נוסף – מגנזיום).

קליניקוס העביר את הנוסחה לקיסר הביזנטי קונסטנטינוס הרביעי בשנת 673, במהלך המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית. האש היוונית תרמה לרבים מניצחונותיהם של הביזנטים, והיא מסבירה את משך החיים הממושך של האימפריה הביזנטית, במיוחד בסוף ימיה, כאשר היו לה מעט מאוד לוחמים. לראשונה נעשה בה שימוש בשנת 672 כנגד צי ערבי, ומהר מאוד הפכה לאחד מכלי הנשק המאיימים ביותר של ימי הביניים. מפעילי האש היוונית סבלו מבעיות בטיחות, ולעיתים עלו באש הספינות הביזנטיות עצמן.

המתקנים להתזת אש יוונית נחשבים ללהביורים הראשונים.

## בתרבות
בספרי פרסי ג'קסון של ריק ריירדן אש יוונית היא כלי נשק המשמש את החצויים במלחמותיהם.

בסרט טיים ליין, משנת 2003, מוזכרת ה"אש היוונית" כהמצאה המוצעת לצבא האנגלי על ידי הנוסעים בזמן, במלחמתם מול הצרפתים בשנת 1357.

גם בסרט "ספיידרמן ברחבי ממדי העכביש" גוון נלחמת באויב המשליך עליה אש יוונית.

## ראו גם
*נפאלם

## לקריאה נוספת
*ברנרד ופאון ברודי, **מרובה הקשת ועד פצצת המימן**, מערכות, 1966

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
*

קטגוריה:האימפריה הביזנטית: צבא וביטחון
קטגוריה:נשק תבערה
קטגוריה:המצאות אבודות
יוונית
קטגוריה:כלי נשק של ימי הביניים
ויקטוריה (אוסטרליה)

**ויקטוריה** (באנגלית: **Victoria**) היא אחת משש המדינות המרכיבות את אוסטרליה. היא ממוקמת בצידה הדרום מזרחי של יבשת אוסטרליה ובעלת חוף בדרום המדינה. רק מדינת טסמניה קטנה ממנה בשטחה. על פי הערכה מ-2019 מנתה אוכלוסיית המדינה 6.2 מיליון נפש, השנייה בגודלה בין מדינות אוסטרליה והצפופה ביותר.

בירת ויקטוריה והעיר הראשה בה היא העיר מלבורן שבה מתגוררים כשני שלישים מתושבי המדינה, והיא העיר השנייה בגודלה באוסטרליה.

## גאוגרפיה
מדינת ויקטוריה חולקת את נהר המארי כגבול עם מדינת ניו סאות' ויילס בצפון וגבול עם מדינת אוסטרליה הדרומית במערבה. שטחי מדינת ויקטוריה מגוונים מבחינה אקלימית, טופוגרפית וגאוגרפית, ממזג האוויר הרטוב והלח באזור ג'יפסלנד ועד לשטחים הדרום-מזרחיים אשר מכוסים בשלג ונחשבים לאזור "האלפים הוויקטוריאניים" המתקרבים לגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים. הר בוגונג הוא ההר הגבוה ביותר באזור, גובהו 1,986 מטר. 

בוויקטוריה ישנם שטחים צחיחים, יבשים ומישוריים אשר מתפרסים במערבה ובדרום-מערבה של המדינה. בהשוואה למדינות אוסטרליה האחרות, ויקטוריה נחשבת למדינה שופעת שטחים ירוקים ופוריים והיא המדינה בעלת האחוז הגבוה ביותר של שטחים ירוקים. ישנה סדרה נרחבת של נהרות בוויקטוריה בשל כמויות הגשם הגדולות יחסית. נהר המארי הוא המוכר ביותר והוא הנהר השני בגודלו בדרום מזרח אוסטרליה. 

הגאולוגיה של המדינה כוללת הרי געש, מכרות זהב, פחם חום ונפט בלב הים.

## השכלה
* אוניברסיטת דיקין
* האוניברסיטה הקתולית האוסטרלית
* אוניברסיטת ויקטוריה, מלבורן
* אוניברסיטת לה-טרובה
* אוניברסיטת מונש
* אוניברסיטת מלבורן
* אוניברסיטת RMIT
* אוניברסיטת סווינבורן לטכנולוגיה

## כלכלה
בנוסף לשירות הייצור במרכז מלבורן, החקלאות מהווה חלק עיקרי בכלכלת ויקטוריה עקב האדמות הפוריות והעשירות והאקלים המתאים. תחומי הפעילות העיקריים בחקלאות ויקטוריה הם ייצוא בקר, מוצרי חלב, בשר כבש, צמר וחיטה (בעיקר בשטחיה המערבים והיבשים של המדינה), עם גידולי פירות וירקות בסביבת מלבורן ונהר המארי. גידול הגפנים ופתיחת יקבים גדלו במהירות רבה בשנות ה-90 של המאה ה-20.

## היסטוריה

## ספורט
ויקטוריה נחשבת ל"בית" הפוטבול האוסטרלי, אשר חוקיו שונים משל הפוטבול האמריקאי: עשרה מתוך 16 מועדוני הקבוצות של הפוטבול האוסטרלי נמצאים בוויקטוריה. בוויקטוריה נערך גם הגמר הגדול והמסורתי.

## סמלי מדינת ויקטוריה
* האברש הוורוד הוא הפרח הלאומי של ויקטוריה
* הפוסום המקפץ (*Leadbeater's Possum*) הוא בעל החיים הלאומי של ויקטוריה
* הצופית בעלת הקסדה היא הציפור הלאומית של ויקטוריה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:אוסטרליה: מדינות וטריטוריות
ויקטוריה (מלטה)

**ויקטוריה** (במלטית: **Victoria**) או בשמה הקודם **רבאט של גוזו** או רק **רבאט** (**Ir-Rabat Għawdex** או **Rabat**) היא העיר הגדולה באי גוזו שבמלטה ומרכזו המנהלי של האי. שמה המקורי של העיר היה "רבאט" או "רבאט של גוזו" (כדי להבדילה מהעיר רבאט שבאי מלטה), אך ב-1887 העניק לה המושל הבריטי את השם "ויקטוריה" לרגל יובל החמישים של המלכה ויקטוריה. עם זאת שני השמות עדיין רווחים, ותושבי העיר מכונים "Rabtin t'Għawdex". העיר שוכנת על רמה במרכז גוזו ואוכלוסייתה מנתה 6,414 תושבים בשנת 2005, היינו, כמעט רבע מתושבי האי.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|200px|חזית הקתדרלה
ליבה של העיר ברובע המבוצר הקטן (Citadella או Il-Kastel) הנמצא על גבעה בגובה של כ-150 מטר. לפי ממצאים ארכאולוגיים היה קיים יישוב במקום כבר בתקופת האבן, אך העיר בוצרה לראשונה בתקופת הברונזה, בסביבות שנת 1500 לפנה"ס. העיר המשיכה להתפתח בתקופת הפיניקים ובתקופת רומאים.

בתקופת השלטון הערבי קיבלה העיר שכללה בעיקר את הסיטדלה, את השם "רבאט". הסיטדלה הייתה אמורה להעניק מגן לתושבי האי, אך למרות זאת, ב-1551 נשבו כמעט כל 5,000 תושבי העיר והאי על ידי העות'מאנים ועל ידי שודדי ים ברברים, ונשלחו אל שוקי העבדים בלוב.

העיר נותרה בשיממונה עד שההוספיטלרים החלו את בנייתו המחודשת של הרובע המבוצר בשנת 1559. עבודות הבניה נמשכו עד 1603 וכללו את האגף הדרומי הצופה אל העיר שמחוץ לחומות. האגף הצפוני קדום יותר ונבנה בתקופת שלטון אראגון באי. לאחר השלמת הבניה נהגו כל תושבי האזור ללון ברובע, אך לאחר שנוהג זה פסק, נותרה הרובע ריק מתושבים בדרך כלל.

ב-1864 הפכה גוזו לדיוקסיה עצמאית וויקטוריה הייתה למקום מושבו של הבישוף. ב-1887 שונה שמה של רבאט לוויקטוריה (רשמית Città Victoria), והיא חרתה את האותיות VR ("ויקטוריה רגינה" - "המלכה ויקטוריה") על סמלה. באותה הזדמנות זכתה ויקטוריה למעמד של עיר.

## כנסיות העיר
בין חומות הרובע המבוצר נמצאת קתדרלת עליית הבתולה שתוכננה על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà). הקתדרלה נבנתה בין השנים 1697 ו-1711 במקום הכנסייה שחרבה בשנת 1693 ברעידת אדמה. בשל קשיי מימון, כיפת הקתדרלה מעולם לא הושלמה, אך בתוך הכנסייה נצבעה התקרה בסגנון המדמה את העיין לחשוב כי זו אכן קיימת (Trope l'oeil). הכנסייה החשובה האחרת בעיר מוקדשת לגאורגיוס הקדוש, הקדוש הפטרון של העיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* ויקטוריה באתר הרשמי של האי גוזו

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלטה: ערים
קטגוריה:גוזו
קטגוריה:פיניקים: מושבות
בוריס טאדיץ'

**בוריס טאדיץ**' (בסרבית: **Борис Тадић**, ; נולד ב-15 בינואר 1958) הוא פוליטיקאי סרבי, שכיהן כנשיא השלישי של סרביה, נשיא אחרון של סרביה כרפובליקה במסגרת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו (2004–2006) ונשיא ראשון של הרפובליקה של סרביה הנפרדת (2006–2012). הוא פסיכולוג בהכשרתו.

## ביוגרפיה
טאדיץ' נולד בעיר סרייבו בבוסניה והרצגובינה לליובה טאדיץ' פילוסוף במקצועו ולנבנקה, פסיכולוגית. סביו נרצחו במלחמת העולם השנייה בקרואטיה על ידי האוסטאשה בשל מוצאם הסרבי ונחשבים לחלק מקורבנות השמדת הלא יהודים במלחמת העולם השנייה.

בנעוריו עבר לבלגרד, שם למד בבית הספר התיכון במגמת פסיכולוגיה. לטאדיץ' תואר בפילוסופיה ופסיכולוגיה. כמו כן לימד פסיכולוגיה בגמנסיה הראשונה בבלגרד. בשנים 1997–2000 כיהן כראש המכון לפוליטיקה, דמוקרטיה וכישורים.

## כניסתו לפוליטיקה
בשנת 1990 הצטרף למפלגה הדמוקרטית הסרבית בסרביה וכיהן במספר תפקידים בהם:
מזכיר המפלגה, נשיא המפלגה (כיהן פעמיים, בפעם השנייה לאחר רצח הנשיא הקודם בתפקיד זוראן ג'ינג'יץ').
בשנת 2002 מונה כשר התקשורת של יוגוסלביה, בשנת 2003 נבחר לשר ההגנה של סרביה ומונטנגרו, במסגרת זו ביקר בישראל.
בשנת 2003 נבחר גם לחבר הפרלמנט בסרביה ומונטנגרו מטעם המפלגה הדמוקרטית ושם גם כיהן כיו"ר גוש האופוזיציה הדמוקרטית ושנה לאחר מכן מונה לנשיא המפלגה בעקבות הירצחו של ג'ינג'יץ'.

## נשיא סרביה במסגרת האיחוד המדיני עם מונטנגרו 2004–2006
בשנת 2004 נבחר לנשיא סרביה כשזו הייתה חלק מן האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו, וזאת לאחר שלסרביה לא נתמנה נשיא נבחר במשך כשנתיים. הוא גבר על מועמד המפלגה הרדיקלית (הלאומנית) טומיסלב ניקוליץ' לאחר שני סיבובים, עם 27.3% בסיבוב הראשון ו-53.24% בסיבוב השני, והחל לכהן כנשיא ב-11 ביולי 2004.

ב-1 בדצמבר 2004, אירעה תאונה במהלך נסיעתו בשיירת הנשיא, כאשר סרבי עובד שגרירות ארצות הברית פגע במכוניות בשיירה ונמלט. המקרה הזכיר את ניסיון ההתנקשות בראש הממשלה הסרבי זוראן ג'ינג'יץ' שבועות ספורים לפני הרצחו. חקירה העלתה כי ההתנגשות בשיירה הייתה תאונה ולא הייתה כלל כוונה להתנקש בטאדיץ'.

טאדיץ' היה ראש המדינה הראשון של סרביה שנפגש עם האפיפיור, מפגש זה אירע ב-28 בספטמבר 2005 עת שנפגש עם בנדיקטוס השישה עשר.

## נשיא סרביה 2006–2012
ב-5 ביוני 2006 הכריזה סרביה בראשותו על עצמאותה, לאחר פרישת מונטנגרו מהאיחוד המדיני של שתיהן. טאדיץ' אף הניף את דגל סרביה ליד האומות המאוחדות לאחר מכן.

ב-3 בפברואר 2008 נבחר שוב לנשיא סרביה, לראשונה כמדינה נפרדת עצמאית.

ב-4 באפריל 2012 התפטר טאדיץ' מנשיאות סרביה כדי לשפר את סיכויי מפלגתו בבחירות לפרלמנט, והכריז כי יתמודד על תפקיד הנשיא גם בבחירות הקרובות. בבחירות, שהתקיימו ב-6 במאי 2012, העפיל טאדיץ' לסיבוב השני. בסיבוב השני, שהתקיים ב-20 במאי 2012, הובס טאדיץ' על ידי טומיסלב ניקוליץ'.

## חיים אישיים
טאדיץ' נשוי ואב לשניים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי סרביה היוגוסלבית
קטגוריה:נשיאי סרביה
קטגוריה:שרי ההגנה של סרביה
קטגוריה:סרייבו: אישים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1958
פירומניה

**פִּירוֹמַנְיָה** (בלועזית: **Pyromania** – הלחם בסיסים ביוונית: פּיר (πῦρ) = אש, מאניה (μανία) = שיגעון) היא הפרעה נפשית המתבטאת בדחף להצית אש ולחולל שרפות. ה**פּירוֹמָן** (**מַצִּיתָן**, לפי האקדמיה ללשון העברית), אינו עושה זאת על מנת לגרום נזק או לשם רווח כלשהו אלא כדי להפיק הנאה מעצם מעשה ההצתה. הפרעת הפירומניה נפוצה יותר בקרב גברים מאשר בקרב נשים,  כ-90 אחוזים מהסובלים ממנה הם גברים, לרוב בעלי כישורים חברתיים נמוכים ולקויות למידה אחרות. היא מופיעה לראשונה בטווח הגילים 6–8.

הדחף הפירומני יכול להופיע כהתנהגות אימפולסיבית, כזו הגורמת לפעולה מיידית בלתי מתוכננת מראש וללא רסן ומחשבה מורכבת, או כהתנהגות כפייתית, שהיא ביטוי לקונפליקט פנימי ממושך הגורם לחולה לבצע פעולות שאינן עולות בקנה אחד עם המוסכמות, החוק והמוסר המקובלים, ואז ייתכן מעשה הצתה שתוכנן בקפידה ובכובד ראש. ישנן גם השערות לפיהן הפירומניה היא ביטוי ליצרים מיניים והורמונליים מודחקים הפורצים החוצה ומוצאים את ביטויים באש, המסמלת עבור המצית הנאה מינית, חום ותשוקה. במובן הפסיכולוגי, ההצתה יכולה לסמל מרד נגד המוסכמות ורצון לביטוי עצמי או מחאה שאינם מוצאים דרך אחרת אל התודעה.

הלוקים בפירומניה נמנים עם חולי הנפש המהווים סכנה לציבור, והם עלולים לגרום נזק בנפש וברכוש, ועל כן לעיתים נשלחים לאשפוז כפוי. אבחנת פירומניה לפי ה-DSM כוללת קריטריונים אלו: יותר ממקרה אחד של הצתת אש מכוונת, תחושת עוררות לפני ההצתה, עניין ומשיכה לאש, תחושת סיפוק או רגיעה בעת או אחרי ההצתה, וההצתה אינה נעשית למטרות רווח כספי, אידאולוגיות, הסתרת פשע, הבעות כעס, או בשל הפרעה אחרת.

הטיפול בפירומניה מנסה להתחקות אחרי הרגשות המודחקים ולהבין את מקורם. ככל הנראה אין יסוד תורשתי להפרעה נפשית זו. טרם נמצאו עדויות מחקריות אשר מספקות לתרומתו של טיפול תרופתי להפרעה זו. טיפול קוגניטיבי-התנהגותי נמצא כיעיל ביותר לטיפול וכולל אימון לפתרון בעיות, אימון קוגניטיבי בהערכת הסיכונים והרווחים הטמונים בהתנהגות עבריינית, נתינת חיזוקים, התמודדות עם דחפים ועוד.

בשנים האחרונות בוצעו מחקרים המוכיחים כי הפירומניה קשורה בהפרעה באזור במוח הקשור בדחפים ובהתמכרויות. איתור מדויק של אזור ההפרעה במוחו של החולה עשוי לסייע במציאת טיפול ספציפי המתאים לו.

## ראו גם
* שילוש מקדונלד

## קישורים חיצוניים

* ד"ר יעקב מרגולין וד"ר אליעזר ויצטום, פירומניה, באתר "The Medical", 9 בינואר 2012.
* ד"ר חגית לרנאו, הכבאי-הפירומן מקליפורניה, באתר "ייצור ידע", 27 בנובמבר 2016
* יאיר רגב, כבאי-פירומן כחול-לבן, באתר "ייצור ידע", 27 בנובמבר 2016
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות של הרגלים ושל דחפים
קטגוריה:אש
קטגוריה:הפרעות שליטה בדחף
קאדמון

250px|ממוזער|שרידי מנזר ויטבי בימינו
**קאדמון** (באנגלית עתיקה: **Cædmon**) היה נזיר ומשורר אנגלו-סקסוני ידוע אשר פעל בצפון אנגליה במהלך המאה ה-7. קאדמון הוא אחד המשוררים הבודדים מתקופה זו עליהם יש לנו פרטים ביוגרפיים כלשהם.

לפי ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי מאת ההיסטוריון בן המאה ה-8 בדה ונרביליס, קאדמון החל את דרכו כרועה בקר בסמוך למנזר ויטבי (Whitby Abbey) שביורקשייר. באותן השנים היה קאדמון איש פשוט אשר נמנע משירה בציבור או פעילות אינטלקטואלית כלשהי. אך לפתע, במהלך אחד הימים, לפי ונרביליס מצא עצמו קאדמון מוציא מתוך פיו את מילות **שיר הבריאה** – שיר שבח לאלוהים בין תשע שורות. הִילדה הקדושה (Saint Hilda of Whitby), אם מנזר, התלהבה למשמע שירו של קאדמון והזמינה אותו אל פנים המנזר. קאדמון השתלב בעבודת המנזר, הפך לנזיר אדוק וחיבר שירים מפעם לפעם. שיר הבריאה הוא הטקסט היחיד המיוחס לקאדמון, ואין לנו מידע לגבי חיבורים אחרים שלו.

## שיר הבריאה

## קישורים חיצוניים

* קאדמון, באתר פרויקט גוטנברג
* קאדמון, באתר ארכיון האינטרנט
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:אנגליה האנגלו-סקסונית: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-680
אינוורסיה ימית

שמאל|ממוזער|320px|תהליך התהוות אינוורסיה מרינית

**אינוורסיה מרינית**, במטאורולוגיה, היא סוג של אינוורסיה הנובעת מהשפעת ים קר יחסית על מסת אוויר החמה ממנו.

## הסבר כללי

התופעה, הנפוצה בעיקר באביב ובקיץ, בפרט באזורים הסובטרופיים, נובעת מקיבולת החום הגבוהה יחסית של מקורות מים גדולים, ובעוד השפעות של התחממות קרינתית והתמוככות גורמות להתחממות בכל שכבות האוויר, הים נותר קריר יחסית.

במעבר גוש האוויר החם יחסית מעל הים הקר, הוא מתקרר בחלקו התחתון ביחס לשאר השכבות - בגבול האנכי של אזור ההשפעה הימי, מתהווה שכבת האינוורסיה המרינית.

התהליך טומן בחובו גם ספיחת לחות, אולם פיזורה מוגבל אל מתחת לאינוורסיה.

## התופעה בישראל
320px|ממוזער|שמאל|חתך סכמטי של המצב האטמוספירי הקיצי בישראל: למעלה - אינוורסיה גבוהה, למטה - אינוורסיה נמוכה.
אינוורסיה מרינית נוכחת קבע במהלך רוב חודשי הקיץ, בין השאר גם עקב זרימה מערבית קבועה בהשראת האפיק הפרסי ודומיננטיות הבריזה במישור החוף.

למרות זאת גובהה משתנה תדירות, בין 200-300 מטר ל-1500 מטר ולעיתים יותר - לעיתים תיתכן שתיעדר כליל. לגובה האינוורסיה השפעה מוחשית על עומס החום במישור החוף והשפלה, ובמידה מסוימת גם על שדרת ההר.

## ראו גם
* אינברסית קרקע

קטגוריה:מטאורולוגיה
תנועה פריסטלטית

שמאל|ממוזער|250px
**תנועה פּריסְטָלְטית** (באנגלית: **Peristaltic movement**) היא תנועה גלית של שרירים בגופם של בעלי חיים, הגורמת לדחיפת חומרים שונים דרך צינורות בגוף.

תנועה פריסטלטית מתרחשת בוושט, בו נדחף המזון מהפה אל הקיבה; במעי, בו נדחפים המזון המעוכל ובעיקר הפסולת במורד המעי, עד להגיעם אל פי הטבעת; ובכליות, מהן נדחף השתן אל שלפוחית השתן.

תנועה פריסטלטית בקיבה נגרמת גם כשהיא ריקה, כשבעל החיים חש רעב. ההתכווצויות הקיבה בתנועה פריסטלטית גורמת לקרקורי בטן. התהליך מואץ על ידי אותות עצביים שמגיעים ממרכז הרעב שבהיפותלמוס.

התנועה הפריסטלטית נגרמת על ידי שרירים חלקים בלתי-רצוניים המופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית. התנועה הפריסטלטית מאפשרת את הנעת התוכן המצוי בצינור של בעל החיים גם כאשר התנועה היא בכיוון המנוגד לכוח הכבידה. כך, למשל, ינוע המזון במורד הוושט אל הקיבה גם כשאדם מבצע עמידת ראש.

כאשר הפריסטלטיקה גבוהה, נוצרת צואה המכונה "שלשול" וכאשר הפריסטלטיקה נמוכה נוצרת צואה יבשה במיוחד. 

אצל בני אדם פריסטלטיקה תקינה היא תנועה כל 5-20 שניות. תנועה אחת לדקה מוגדרת כפריסטלטיקה איטית ותנועה כל שלוש שניות מוגדרת כפריסטלטיקה מהירה.

## ראו גם
* מכלול הנדידה המוטורית

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פיזיולוגיה
קטגוריה:מערכת העיכול
דגל גמביה

**[[דגל]] [[גמביה]]** הוא טריקולור אופקי בצבעים אדום (למעלה), כחול וירוק. הפסים מופרדים על ידי פסים לבנים דקים. האדום מסמל את השמש, כמו גם את הסוואנה. מתחתיו, הכחול מסמל את נהר גמביה הזורם דרך המדינה. הירוק מסמל את הארץ והיערות. הפסים הלבנים מסמלים את השלום.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
* 

גמביה
קטגוריה:גמביה: סמלים לאומיים
גמביה
גמביה
השלמה לריבוע

[שמאל|ממוזער|200px|הדמיה [גאומטריה|גאומטרית מונפשת של תהליך ההשלמה לריבוע.]]
שמאל|200px

**השלמה לריבוע** היא טכניקה אלגברית לטיפול בביטוי מהצורה
: \ A x^2 + B x + C
הנקרא גם טרינום או משוואה ריבועית (כאשר משווים את הביטוי ל-0).

השלמה לריבוע מתבצעת בשלבים הבאים:
# לקיחת הביטוי \ A x^2 + B x והפיכתו לביטוי \ \left(\sqrt{A} x + \frac{B}{2 \sqrt{A}} \right) ^2 
# החסרת הערך שהוספנו, כדי שלא לשנות את ערכו של הביטוי. בדוגמה לעיל: \ - \frac{B^2}{4A}

כלומר:
::: \ A x^2 + B x = \left(\sqrt{A} x + \frac{B}{2 \sqrt{A}} \right) ^2 - \frac{B^2}{4A} 

לחלופין, אפשר לבצע זו בצורה הבאה:
# לקיחת הביטוי \ A x^2 + B x והפיכתו לביטוי \ A \left( x + \frac{B}{2 A} \right) ^2 
# החסרת הערך שהוספנו, כדי שלא לשנות את ערכו של הביטוי. בדוגמה לעיל: \ - \frac{B^2}{4A}

כלומר:
::: \ A x^2 + B x = A \left( x + \frac{B}{2 A} \right) ^2 - \frac{B^2}{4A} 

באמצעות שיטה זו אפשר להוכיח שהפתרונות של משוואה ריבועית נתונים על ידי
: \ x_{1,2} = -\frac{B}{2 A} \pm \frac{\sqrt{B^2 - 4 A C}}{2 A}

## חשיבות
שימושים נפוצים להעלאה בריבוע הם בפתירת אינטגרלים או בהוכחות של אי שוויונים כשרוצים להראות כי ביטוי מסוים הוא חיובי.

## קישורים חיצוניים

*  (כולל הסבר מפורט על טכניקת ההשלמה לריבוע)
* 

קטגוריה:אלגברה בסיסית
רשימות מבית המוות

**רשימות מבית-המוות** (רוסית: Записки из Мёртвого дома) הוא רומן משנת 1862 מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי.

הרומן נכתב בהשראת שהייתו בכלא בסיביר ועבודתו שם.

ברומן מסופר על חייו של אסיר-פרך בשם אלכסנדר פטרוביץ' גוריאנצ'יקוב אשר נשפט לעשר שנים של עבודות-פרך בסיביר על רצח אשתו.

הרומן מתרכז בהצגת חיי היום-יום במחנה העבודה. הוא מורכב מאוסף רשימות של הגיבור אשר מספרות על האסירים השונים, תנאי המחיה, המשמעת והענישה, ועוד נושאים רבים מחיי המחנה.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי פיודור דוסטויבסקי
חול טובעני

[שמאל|ממוזער|160px|שלט המזהיר מפני טביעה, בקרבת חול טובעני ב[אנגליה]]
**חול טובעני** הוא חול רווי במים שמגיב בקלות ללחץ ומשקל. התופעה מתרחשת כשמים שעולים ממאגר תת-קרקעי גורמים לגרגירי החול לצוף.

חול טובעני לא מסוכן כל כך כפי שהוא מתואר בסרטי קולנוע רבים. החול הטובעני צפוף יותר מגוף האדם ולכן האדם בדרך כלל יצוף בו. הסכנה הגדולה ביותר בחול טובעני היא תזוזה רבה של האדם שתקוע בו, מפני שכך הוא מתחפר עמוק לתוכו ולבסוף טובע.

חול טובעני ניתן למצוא ליד נהרות ובחופי ימים. מפרץ מורקאם (Morecambe Bay) באנגליה ידוע במיוחד בחול הטובעני שבו מפני שהחוף צר ורדוד כך שאדם שנתקע בחול טובעני עלול לטבוע בגאות המהירה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גופי מים
קטגוריה:קרקעות

קטגוריה:חול
דגל לסוטו

**[[דגל]] [[לסוטו]]** אומץ ב-5 באוקטובר 2006. הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה), לבן, וירוק. במרכזו איור של כובע בסוטו שחור, אותו נוהגים לחבוש בני בסוטו, הקבוצה האתנית הגדולה במדינה (כ-99% מאוכלוסייתה).

הדגל, שעוצב לכבוד יום השנה ה-40 לעצמאותה של לסוטו מידי בריטניה, החליף את קודמו במטרה להעניק ללסוטו תדמית שלווה יותר.

## דגלים קודמים
דגל לסוטו הראשון הוצג לראשונה ב-4 באוקטובר 1966, ביום קבלת עצמאותה של לסוטו מידי בריטניה. במרכז הדגל בולט כובע בסוטו לבן על רקע כחול. בצידו השמאלי של הדגל ישנן שתי רצועות אנכיות בצבעים ירוק (משמאל) ואדום. הכחול בדגל מסמל את השמים, הלבן את השלום, הירוק את האדמה והאדום את האמונה.
הדגל השני של לסוטו אומץ ב-20 בינואר 1987, לאחר הפיכה צבאית, שבסיומה איבדה המפלגה הלאומית של בסוטו את שלטונה במדינה, לאחר 20 שנות שלטון.

הדגל מורכב משני משולשים בצבעים לבן (משמאל) וירוק, ורצועה אלכסונית כחולה אשר מפרידה ביניהם. הצבע הלבן מסמל את השלום, הכחול את גשם והירוק את השגשוג.

בצדו השמאלי העליון של הדגל ישנו מגן חום, ומאחוריו אלה וחנית בהצלבה, אשר החליפו יחד את כובע בסוטו כסמל העיקרי של המדינה.לאחר שב-1993 הוחלפה הממשלה הצבאית של לסוטו לטובת ממשלה דמוקרטית, הלכו וגברו קריאות להחליף את דגל המדינה לדגל בעל אופי שלו יותר מאשר קודמו, עד שבשנת 2006 אימצה המדינה את דגלה החדש.


קובץ:Flag of Lesotho (1966–1987).svg|דגל לסוטו בין השנים 1987-1966
קובץ:Flag of Lesotho (1987-2006).svg|דגל לסוטו בין השנים 2006-1987


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

לסוטו
קטגוריה:לסוטו: סמלים לאומיים
לסוטו
לסוטו
חול מזמר

[שמאל|ממוזער|250px|חול מזמר ב[חולית (גאוגרפיה)|דיונות קלסו שבמדבר מוהאבי, קליפורניה]]
**חול מזמר** הוא מצב שבו החול מפיק צלילים תחת לחץ מכני. הצליל מופק בדרך כלל כאשר הרוח הנושבת על גבי דיונות גורמת למפולת חול, או בעת הדריכה על החול.

לשם היווצרות חול מזמר נדרשים התנאים הבאים:
# על גרגירי החול להיות עגולים ואחידים בגודלם
# על החול להכיל סיליקה
# על החול להיות יבש

צלילי החול המזמר תוארו כדומים לצלילי כלי נגינה, נהימה, תיפוף, חריקה או שריקה. צלילים אלה לא נוצרים כאשר החול לח מדי או בעל זיהומים ואבק.

לאורך השנים הוצעו הסברים שונים לתופעת החול המזמר. חלק מההסברים מתמקדים במאפייני גרגרי החול, כמו גודל אחיד, צורה מעוגלת וליטוש, המשפיעים על אופן החיכוך ביניהם, או התכונות האלסטיות שלהם. הסברים אחרים מתמקדים בתנודות של פני השטח של החול, שיוצרות גלי קול. לעת עתה אין הסבר אחד מוסכם לתופעה, וייתכן שהיא נגרמת משילוב של מספר גורמים הפועלים יחד.

## סוגים
ממוזער|דיונה של חול מזמר

### חוליות
חוליות מזמרות הן דיונות אשר פולטות צליל בתדר נמוך (75-105 הרץ), שלעיתים מלווה בצלילים הרמוניים גבוהים יותר. הצליל יכול להמשך דקות רצופות, להגיע לעוצמה של עד 110 דציבל, ולעיתים נשמע למרחק של עד 10 קילומטר.

התופעה תועדה בחוליות מסוגים שונים ועל הרים עם משטחי חול נרחבים. הצליל מופק באופן טבעי כאשר הרוח נושבת על גבי החוליות, אך הוא אינו נגרם ישירות על ידי הרוח. הרוח סוחפת את גרגרי החול לראש החולית, וכאשר השיפוע גדול מדי, מתרחשת מפולת ספונטנית על משטח ההחלקה בחזית. תנועת גרגרי החול במהלך מפולת זו היא שגורמת לצליל. ניסויים הראו כי ניתן ליצור מפולות מלאכותיות במעבדה שמפיקות את אותו פלט אקוסטי.

### חופים

[ממוזער|צלילי החול תחת נעלי [סניקרס (נעליים)|סניקרס בעת הליכה בחוף Kotogahama אשר ב-Ōda, Shimane , יפן.]]

חולות בחופים מסוימים פולטים צליל בתדר גבוה (250-1000 הרץ) כאשר דורכים עליהם. צלילים אלה מתוארים כחריקה או שריקה, ונמשכים זמן קצר. תופעה זו נדירה יחסית לדיונות.

חופים מזמרים מורכבים מחול יבש נקי מזיהומים ואבק, שגרגריו עגולים ומלוטשים בגודל אחיד. תיאוריות שונות הוצעו בנוגע למנגנון היווצרות צלילים אלה, ביניהן חיכוך בין הגרגרים או ויברציות של האוויר שבין הגרגרים.

## ראו גם

* עלעול חול
* סופת חול
* ימת חול
* גלוני חול
* חולית (דיונה)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבר
קטגוריה:חול
קטגוריה:רוחות
קטגוריה:קול