open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יאן חיס

שמאל|ממוזער|250px|יאן חיס (במרכז) בהופעה עם אשתו מיפ
**יאן אוגסטוס חיס** (בהולנדית: **Jan Augustus Gies**; 18 באוקטובר 1905 – 26 בינואר 1993) היה איש המחתרת ההולנדית בעת הכיבוש הנאצי של הולנד וחסיד אומות העולם, שיחד עם אשתו, מיפ חיס, סייע להחביא את אנה פרנק ומשפחתה מפני השלטונות הנאציים.

## ביוגרפיה
יאן חיס (הידוע גם כהאנק ואן סנטן ביומנה של אנה פרנק) נולד וגדל באמסטרדם. הוא פגש את אשתו לעתיד, מיפ חיס, ב-1933 כאשר הוא עבד כמנהל חשבונות והיא כעובדת במשרד בחברת טקסטיל מקומית. לאחר מכן, הוא עבד בתור עובד סוציאלי והיא עבדה בחברת אופקטה שאותה ניהל אביה של אנה פרנק, אוטו. החברה שינתה את שמה מאוחר יותר לחיס ושות'. הם התחתנו ב-16 ביולי 1941 לאחר שאיימו על מיפ בגירוש בחזרה לווינה, עיר הולדתה, אחרי שהיא סירבה להצטרף לארגון נשים נאצי.

## פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה
כאשר הרדיפה של היהודים באמסטרדם התגברה, הוא הקדיש את עצמו לסיוע ליהודים ואחרים על ידי השגת תלושי מזון לא חוקיים ומציאת מקומות מסתור. חיס עזר למשפחת פרנק להתחבא בבניין של משרדי חיס ושות' ברחוב פרינסנחראכט 263 (Prinsengracht, בעברית: "תעלת הנסיך"). הוא ביקר אותם לעיתים קרובות במשך השנתיים שהם חיו בבידוד, ועם אשתו, בילה לילה באגף כדי שיחוו את הטרור בעצמם.

בנוסף לכך שהם הסתירו את משפחת פרנק, משפחת ואן-פלס ופריץ פפר בפרינסחראסט, מיפ ויאן גם הסתירו בדירתם סטודנט אנטי-נאצי שסירב לחתום על שבועה נאצית.

בבוקר ה-4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

## לאחר המלחמה
ביוני 1947, אוטו פרנק עבר לגור בביתם של יאן ומיפ באמסטרדם וגר שם במשך שבע שנים עד שהיגר לשווייץ. בני הזוג חיס, שהיו גיבורי יומנה של אנה פרנק, הפכו לדמויות מפורסמות לאחר פרסום היומן והקדישו את חייהם לזכרה של אנה פרנק. ב-1950, נולד להם בן בשם פול. יש להם שלושה נכדים, ארווין, ג'ני ודייוויד.

ב-8 במרץ 1972, הכיר יד ושם ביאן ובמיפ כחסידי אומות עולם.

יאן חיס נפטר בשנת 1993 בגיל 87 מאי-ספיקת כליות.

## קישורים חיצוניים

* מידע על יאן ומיפ חיס באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:נפטרים מסוכרת
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1905
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1993
בזק (נחלת יהודה)

__ללא_תוכן__
שמאל|ממוזער|200px|נחלות שבטי ישראל
**בֶּזֶק** הייתה עיר מצפון לירושלים בתקופת המקרא.

בתקופת התנחלות השבטים לאחר פטירתו של יהושע בן נון, נערכו בסמוך לבזק קרבות בין לוחמי שבט יהודה ושבט שמעון, לבין הכנענים והפריזים, ואיתם איש רב השפעה בתפקיד שלטוני וצבאי בשם או בעל התואר "אדני בזק". המערכה הסתיימה בניצחון שבטי ישראל.

## ראו גם

* בזק (נחלת מנשה)

## לקריאה נוספת
* 
* הערך: בזק, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 150
* יוחנן אהרוני, **[[אטלס כרטא]] לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 57, 87

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כנען
קטגוריה:אתרי המקרא
עזראל (קומיקס)

**עזראל** (באנגלית: **Azrael**) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס "באטמן" ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Batman: Sword of Azrael #1* אוקטובר 1992 והיא נוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר ג'ו קסאדה. שמו מבוסס על מלאך המוות עזראל.

עד כה נטלו את זהותו של עזראל שתי דמויות - ז'אן-פול ואלי ומייקל וושינגטון ליין, מתנקשים שנוצרו במסדר סנט דיומא כדי "להשליט את רצונו של האל". דמותו של ואלי כיכבה בסיפור "באטמן: נפילתו של אביר" משנות ה-90 של המאה ה-20, כמחליפו של באטמן, לאחר שזה האחרון הושבת כליל מפעילות בידי נבל-העל ביין, וכן בסדרה משלו שרצה בין השנים 2003-1995. דמותו נכללה בהרפתקאות משפחת העטלף, שכללה את באטמן, רובין ובאטגירל. דמותו של מייקל ליין הוצגה בקשת הסיפור "באטמן: הקרב על הגלימה" משנת 2009, והוא לובש גרסה לבנה של תלבושת עזראל.

ביקום DC החדש שנוצר לאחר אירועי "פלאשפוינט", דמותו של מייקל ליין כלל לא הוצגה וז'אן-פול ואלי הוצג מחדש בחוברת *Batman & Robin Eternal #9* מפברואר 2016. הוא נראה שומר על בסיס מסדר סנט דיומא בכלא פנה דורה השוכן באי סנטה פריסקה, ונלחם ברובין האדום, הברדס האדום וביין כאשר הם חקרו בדבר פעילותם של המסדר.

בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה גותהאם, דמותו של תיאו גאלאבן מגולמת בידי השחקן ג'יימס פריין, והוא צאצא של משפחת דיומא וחבר במסדר של סנט דיומא, אשר מתמרן גורמים שונים בגות'אם סיטי במטרה להפוך לראש העיר. הוא מצליח במזימתו, אך נהרג בידי ג'ים גורדון ואוסוולד קובלפוט. גופתו מובאת למתקן המחקר "הגבעה האינדיאנית", שם הוא מוקם לתחייה בידי פרופסור הוגו סטריינג' ללא זיכרונותיו. סטריינג' גורם לו להאמין כי הוא מלאך המוות עזראל, מחמש אותו בחרב ובחליפת שריון ושולח אותו להתנקש בחיי ג'ים גורדון. הוא נהרג בידי בוץ' גילזין.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

קטגוריה:באטמן: דמויות
קטגוריה:גיבורי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:אפרו-אמריקאיים בדיוניים
מיכאיל ארציבשב

**מיכאיל פטרוביץ ארציבשב** (ברוסית: **Михаи́л Петро́вич Арцыба́шев**; 5 בנובמבר 1878 – 3 במרץ 1927) היה עיתונאי, סופר ומחזאי רוסי.

## חייו
ממוזער|ימין|180px|קברו של מ' מיכאיל ארציבשב בבית העלמין האורתודוקסי בוורשה, שנת 2023
מיכאיל ארציבשב נולד בחווה ביישוב דוברוסאבובקה בנפת אחטיר בפלך חרקוב (כיום מחוז סומי), בצפון מזרח אוקראינה באימפריה הרוסית. אביו היה בעל אדמות זעיר ואמו, ממוצא פולני, נפטרה משחפת, כשהיה בן 3. הוא למד עד גיל 16 בעיירה המקומית, אוחטירקה, ובשנים 1895 - 1897 עבד כפקיד. בשנים 1897 - 1898 למד בבית הספר לאמנויות בחרקוב. ב-1897 ניסה להתאבד וב-1898 נשא לאישה את אנה קובושקו, ממנה נולד לו בנו, בוריס ארציבשב. הוא נפרד מרעייתו ב-1900. ב-1898 התיישב בסנקט פטרבורג, שם עבד כעיתונאי חופשי ופרסם סיפורי משעשעים. ב-1901 סולק מהעיר בגלל השתתפות בהפגנה. באותה שנה כתב את הסיפור "פאשה טומאנוב", אך לא הצליח לפרסם אותו בגלל מגבלת הצנזורה.

הספר "סאנין", שנכתב על ידו בשנת 1903, אך פורסם רק ב-1907, שוב בגלל הצנזורה, עורר נגדו קוראים רוסים רבים בגלל תוכנו. הספר נכתב תחת השפעת הפילוסופיה של מקס שטירנר ומנסה להציג את עקרונות האנרכיזם האינדיבידואלי. סאנין תורגם לעברית על ידי אברהם סלמן ויצא לאור בהוצאת עידית בשנת 1953.

ארציבשב עבר ב-1912 למוסקבה ולאחר מהפכת אוקטובר התחיל לכתוב נגד הבולשביזם. ב-1923 עבר לפולין והתאזרח שם. ארציבשב נפטר בוורשה, בירת פולין, בשנת 1927.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחזאים רוסים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:רוסים ממוצא פולני
קטגוריה:אישים שניסו להתאבד
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1878
קטגוריה:נפטרים ב-1927
אפולו 6

**אפולו 6** (באנגלית: **Apollo 6**) הייתה הטיסה הבלתי מאוישת השלישית והאחרונה בתוכנית אפולו, אשר שוגרה ב-4 באפריל 1968. מטרת הטיסה הייתה הדגמה של יכולות הטיל סטורן 5, לשגר חללית אל הירח וכן בדיקת מגן החום של תא הפיקוד של החללית אפולו.

הקשיים בשיגור החלו כעבור שתי דקות מההמראה. כשלים במנועי השלב השני והשלישי של הטיל, מנעו ממנו מלהביא את החללית למסלול הגעה לירח, אך הוא הצליח לנוע במהירות הקרובה למהירות השיבה מן הירח, באמצעות שימוש במנוע החללית. למרות כשל המנועים, הטיסה סיפקה לנאס"א את הביטחון לשגר באמצעות הטיל טיסה מאוישת, בשל כך בוטל תכנון אפשרי לטיסה בלתי מאוישת נוספת, והטיסה הבאה בתוכנית הייתה אפולו 7, הטיסה המאוישת הראשונה בתוכנית אפולו.

ביום השיגור של אפולו 6 נורה ונהרג מרטין לותר קינג, ושיגור אפולו לא עורר הד תקשורתי רב.

### גלריה

S68-27366.jpg|שובל אש שיצר טיל השיגור של אפולו 6, צולם ממטוס מעל מרכז החלל קנדי
Fernbank-07.jpg|תא הפיקוד (CM) של אפולו 6, כפי שהוא מוצג ב'Fernbank Science Center' אטלנטה
Apollo6Interstage.jpg|המתאם שבין השלב הראשון והשני של אפולו 6 כשהוא צונח כלפי כדור הארץ לאחר שהתנתק מהחללית


## קישורים חיצוניים

* אפולו 6 באתר נאס"א 

אפולו 06
קטגוריה:1968 בארצות הברית
בית הכנסת הגר"א (שערי חסד)

שמאל|ממוזער|250px|בית כנסת הגר"א ובור המים המרכזי בשכונת שערי חסד
**בית הכנסת הגר"א** הוא בית כנסת ותיק בשכונת שערי חסד בירושלים.
## היסטוריה
בית הכנסת, שנקרא על שם הגר"א מווילנה, שוכן ברחוב בר זכאי שבמרכז השכונה. הוא הוקם בעשור השני של המאה ה-20, סמוך למועד הקמת השכונה, על ידי המקובל הירושלמי הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן שלצורך כך התרים את תושבי השכונה הפרושים ההולכים בשיטת הגר"א.

במשך כשני עשורים היה בית הכנסת בן קומה אחת. בשנות ה-30 נוספה לו קומה שנייה. הכניסה הראשית לבית הכנסת מוסתרת בקיר בטון, שהוצב שם במלחמת העצמאות בשנת תש"ח. חצר בית הכנסת מוקפת בסורג מתכת, ועליו סמלי השבטים וחלקי פסוקים מהתנ"ך.

בצמוד לבית הכנסת מצפון ישנה רחבה מרוצפת ובמרכזה בור מים חסום. ברחבה זו התקיימו טקסי החופה והקידושין בשכונת שערי חסד במשך עשרות שנים.
שמאל|ממוזער|250px|שעונים בבית כנסת הגר"א. השעון בצד שמאל מונה "שעות ארץ ישראל", ומגיע ל-12 בשקיעת החמה בכל יום - שיטה שהתחילה במאה ה14-15 ונקראה בהתחלה "שעות איטליות".
בחזית בית הכנסת, משמאל לפתח, קבוע שעון שמש קטן, המשמש זה למעלה משבעים שנה את מתפללי מניין 'ותיקין'. את שעון השמש בנה השען משה שפירא.

החזן הראשון של בית הכנסת במועדי השנה ובימים נוראים היה מקים בית הכנסת הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, ששימש אף כבעל קורא עד לפטירתו. נוסח התפילה שלו נודע כנוסח שערי חסד על פיו מתפללים בקהילות רבות.

חדרי הספח של בית הכנסת משמשים כ'שטיבלך'. בין מתפלליו לאורך השנים אישים ידועים מתושבי השכונה, ובהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי לייב הכהן קמינצקי, והרב יוסף בוקסבוים.

רב בית הכנסת במשך שנים רבות היה הרב אברהם דוד רוזנטל, רב השכונה, ולאחר פטירתו מונה תחתיו בנו הרב יהושע מאיר רוזנטל, אב"ד בירושלים ומחבר הספר "מי הבאר".

מאז שנות ה-80 שוכן בקומה העליונה בית המדרש של ישיבת מעלות התורה שהייתה בראשות הרב שמואל אוירבך עד פטירתו.

בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד הוא הוותיק שבבתי הכנסת בישראל הקרויים על שם הגר"א. בשנות ה-30 הוקם בית הכנסת הגר"א בתל אביב.

בשנת התש"פ הקימו בני ניניו של הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, הרב אפרים שמואל נוימן וחנוך ברקוביץ, בית כנסת על שם הגר"א ברחוב הרב שך בביתר עילית, המשמש לקהילה ליטאית צעירה בעיר ביתר עילית.

## לקריאה נוספת
* ראובן גפני, **מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים**, יד יצחק בן צבי ירושלים, 2004, עמ' 5–16

## הערות שוליים

הגר"א (שערי חסד)
קטגוריה:הנצחת הגר"א
קטגוריה:שערי חסד
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
בנג'מין פוליין

**בנג'מין פּוליין** (באנגלית: **Benjamin Pulleyn**; מת ב-1690) החזיק בקתדרת הפרופסורה המלכותית ליוונית באוניברסיטת קיימברידג' (שנוסדה ב-1540 על ידי הנרי השמיני), בין השנים 1674–1686. נודע כמנחה של אייזק ניוטון.

פוליין התקבל לקולג' טריניטי בקיימברידג' כסיזאר (תלמיד המקבל מלגה חלקית) ב-1650, החל את לימודיו הרשמיים ב-1651, וקיבל תואר ראשון ב-4–1653 ושני ב-1657. נעשה חבר בקולג' ב-1656. את המינוי לקתדרה המלכותית קיבל ב-1674, ועם פרישתו נעשה רקטור של הכפר סות'  שליד בקדן  במחוז קיימברידג'שייר.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:נפטרים ב-1690
עלמיהו תוודרוס

**עלמיהו תוודרוס** (בגעז: **ዓለማየሁ ቴዎድሮስ**; 23 באפריל 1861 - 14 בנובמבר 1879) היה נסיך אתיופי, בנו של הקיסר תוודרוס השני, קיסר אתיופיה מאשתו טרו וורק וובה.

## ביוגרפיה
נולד במקדלה וכבר בלידתו זכה לתואר דג'זמץ'. בגיל שמונה הוכרז כיורש העצר. ב-1868 נשבה ונלקח יחד עם המשלחת הבריטית לבריטניה, לאחר שאביו התאבד. האדם אשר הופקד לטיפולו היה קפטן טריסטרם ספיידי  ושבביתו שבאי וייט עלמיהו שהה עד אשר הוצג בפני המלכה ויקטוריה בבית אוסבורן. עלמיהו שהיה תחת ספיידי נשלח ללמוד בקולג' צ'לטנהאם שבצ'לטנהאם תחת השגחתו של תומאס ג'קס בלקה. מאוחר יותר הועבר לבית הספר רוגבי  בעקבות בלקה. ב-1879 החל ללמוד במכללה הצבאית המלכותית סנדהרסט ובמקביל החל בהתכתבות עם הקיסר יוהנס הרביעי. באותה השנה חלה הנסיך בצדרת שממנה נפטר ב-14 בנובמבר.

עלמיהו נקבר בטקס מלכותי בטירת וינדזור ב-21 בנובמבר. בשנת 2007 פנתה ממשלת אתיופיה לבריטניה בדרישה להעביר את עצמותיו של הנסיך אליה לקבורה מחדש.


Déjatch Alámayou, King Theodore's Son, by Julia Margaret Cameron.jpg|עלמיהו בילדותו
Téwodros II - 2.jpg|אב תוודרוס השני


## לקריאה נוספת

*Sven Rubenson, **King of kings, Tēwodros of Ethiopia**, Haile Sellassie I University, 1966
*Jean Southon, "Prince Alamayehu and Captian Speedy" in Bahru Zewde, Richard Pankhurst, Taddese Beyene (Editors), **Proceedings of the Eleventh International Conference of Ethiopian Studies**, Vol. I, pp. 251-263


## קישורים חיצוניים

* מיקי זריהון, עלמיהו - שיר לזכרו של יורש העצר, YouTube (אמהרית)

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך
קטגוריה:בריטים
קטגוריה:בוגרי המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
קטגוריה:אישים הקבורים בקפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור
קטגוריה:ילידי 1861
קטגוריה:נפטרים ב-1879
איטליה במשחקים הפאראלימפיים

**[[איטליה]]** השתתפה לראשונה ב כמארחת משחקי הקיץ רומא (1960) ומאז נטלה חלק בכל אחד מאירועי הקיץ. באולימפיאדת החורף לנכים השתתפה איטליה בכל המשחקים שהתקיימו החל מהמשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980), וארחה גם את טורניר משחקי החורף ב. 

במשחקים הפאראלימפיים ברומא אותה ארחה, זכתה המשלחת האיטלקית בכמות המדליות הגבוהה ביותר מבין כל המדינות המשתתפות, ובתחרות שנערכה ב דורגה המשלחת במקום השלישי בסך המדליות אותן קטפו. 

הספורטאיות הבולטות בתולדות המשלחת האיטלקית הן האתלטית מריה סקוטי שזכתה ב-11 מדליות פאראלימפיות ב, מהן 9 מדליות זהב, ואלוויזה דה וידי שזכתה ב-12 מדליות, מהן 6 מדליות זהב פאראלימפיות. במשלחת בלט גם השחיין לוקה פנקלי שזכה ב-15 מדליות, מהן 8 מדליות זהב ו-6 מכסף.

[שמאל|ממוזער|200px|אנדראה טבנלי, חבר נבחרת ה[קרלינג ב]]

## מדליות לפי אולימפיאדה
### במשחקי הקיץ

### במשחקי החורף

## ראו גם
* איטליה במשחקים האולימפיים
* איטליה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

משחקים פאראלימפיים
קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
ארונה (עיר)

[ממוזער|270x270 פיקסלים|פסל [קארלו בורומאו]]
**ארונה** (באיטלקית: **Arona**, במילאנזית: **Aruna**) היא עיר בפיימונטה (על גבול לומברדיה) בצפון איטליה, על גדות אגם מאג'ורה.

## היסטוריה
לפי ממצאים ארכאולוגיים התקיימה במקום התיישבות במאות ה-18 עד ה-13 לפנה"ס. במקום היו התיישבויות של קלטים, רומאים ולומברדים.

במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני על שם המרטירים פליניוס וגראטיאנוס.

מ-1277 הייתה העיר פייף של בית ויסקונטי ממילאנו בראשית המאה ה-14 הפכה לקומונה חופשית השייכת למנזר, העיר הוענקה ב-1439 כרוזנות לבית בורומאו.

## אתרים
* ה-*Sancarlone* (או *Colosso di San Carlo Borromeo*) - פסל ארד בגובה 35 מטרים שהוקם ב-1614 לכבוד הקדוש קארלו בורומאו על ידי בן-דודו הקרדינל פדריקו בורומאו. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל.
* *La Rocca* - פארק המצודה של משפחת בורומאו. מצודה עצמה נחרבה במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
* הכנסייה *Collegiata della Natività di Maria Vergine* (כנסיית המולד של מרים הבתולה) מ-1482 מכילה ציורים אודות חיי הקדוש קארלו בורומאו מעשי ידי צ'זרה נביה (1536–1614).
* חוף האגם למרגלות האלפים.

## ערים תאומות
הערים התאומות של ארונה הן:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* פורטל העיר 
* היסטוריה ואירועים 

קטגוריה:פיימונטה: ערים
מיטת שדה

[250px|שמאל|ממוזער|מיטת שדה אמריקנית בשימוש [הכוחות המזוינים של ארצות הברית]]
**מיטת שדה** (נקראת גם **מיטה מתקפלת**, **מיטה צבאית** או **מיטה צרפתית**) היא מיטת יחיד פרקטית וקלת משקל המיועדת לשינה מוגבהת במצבים בהם השימוש במיטה מסורתית אינו בר ביצוע, כמו למשל במחנאות ובפעילות צבאית.

מיטת השדה נבדל ממיטות רגילות בכך שיש לה מסגרת מתקפלת, המאפשרת הרכבה ופירוק מהירים, ומאפשרת לקפל אותה לגודל קומפקטי אשר מאפשר לאחסן אותה בקלות רבה יותר וקחת אותה למיקומים שונים ביתר קלות. כמו כן העיצוב של מיטת השדה מאפשר לאדם שישן עליהן לשכב מעל לקרקע.

מיטות השדה עשויות לרוב מחומרים קלים ועמידים כמו אלומיניום או פלדה, אשר מפחיתים את המשקל הכללי של המיטה ומקלים על נשיאתן.

מיטות השדה נפוצות במיוחד בקרב כוחות הצבא המודרניים ברחבי העולם בסיטואציות בהן החיילים צריכים לישון בחוץ או במיקומים מסוימים באופן זמני.

בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי. עם הזמן עבר צה"ל להשתמש במיטת שדה המבוססת על המיטה הצבאית הצרפתית. מיטת השדה המודרנית של צה"ל  ידועה בעמידותה, הפרקטיות וקלות השימוש בה, והיא מורכבת בדרך כלל מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים. חלקה העליון של המיטה הוא יריעת ברזנט הנמתחת בעזרת רצועות. המשקל הכולל של המיטה הוא 8 קילוגרם.

## גלריה

קובץ:American Army Folding Bed-WWII.jpg|מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה
File:Bed-folding Status.jpg|מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה במצב מקופל
קובץ:US Navy 071023-N-5086M-023 Culinary Specialist 2nd Class Yan Ng prepares cots for potential evacuees during the San Diego wildfires, which have already burned more than 250,000 acres in San Diego County.jpg|מיטות שדה אמריקניות מודרניות  בשימוש הצבא האמריקני
קובץ:French portable field bed dsc06886.jpg|מיטת שדה של הצבא הצרפתי עם רשת נגד יתושים


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שדה
קטגוריה:לוגיסטיקה צבאית
קטגוריה:ציוד מחנאות
תותח 18 ליטראות

**תותח 18 ליטראות** (באנגלית: **QF 18 pounder Gun**, תותח מהיר ירי 18 ליטראות) היה תותח השדה הסטנדרטי בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הפך התותח לעמוד השדרה של הארטילריה הבריטית ויוצר במספרים גדולים (כ-10,500). כמו כן, השתמשו בו חילות חבר העמים הבריטי בכל זירות הלוחמה והחיילים הבריטים ברוסיה ב-1919. בתחילה הוא נגרר על ידי סוסים ובשנות ה-30 עבר לגרירה ממוכנת.
גרסתו הראשונה הוצגה ב-1904 וייצור גרסאותיו השונות נמשך עד 1942. בין שתי מלחמות העולם הוא היווה את הבסיס לתותח החדש בן ה-25 ליטראות שירש את מקומו כתותח העיקרי של בריטניה בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תותחים בריטיים
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
אליהו קורן (קלע)

**אליהו קורן** (**Eliyahu Koren**, 15 בינואר 1918 - 27 באפריל 2014) היה אלוף ישראל בקליעה למטרה באקדח במשך שנים רבות, בעל השיא הישראלי בתחום זה, מאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה, מחבר הספר "הקליעה הספורטיבית באקדח" (הוצאת ש. סגל, 1968), שופט בינלאומי בקליעה למטרה ובשחיה ואחד ממייסדי קיבוץ מצובה שבגליל.

## קורות חיים
קורן נולד בשם **וַלטר קורן**, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה, בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה, למשפחה יהודית מתבוללת, שחגגה למשל את חג המולד במקום את חנוכה. אביו, ארנולד קורן, היה מנהל בית חרושת גרמני גדול לבגדי גברים, ובמקביל מחזאי. האב שירת כחייל בצבא הקיסרות הגרמנית ונפצע בקרב טננברג, שהיה הקרב המכריע בניצחונה של גרמניה על האימפריה הרוסית באותה מלחמה. האם, ארנה לבית גרויגר, הייתה ציירת אופנה ועיצבה את התלבושות למחזותיו של האב, וכך השניים נפגשו. קורן היה הילד השלישי במשפחה ולפניו נולדו שתי אחיות.

קורן עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך נמל פיומה, שבאיטליה הפשיסטית, כיום רייקה שבקרואטיה, במסגרת "מכבי הצעיר" במרץ 1939. זה היה חלק מ"עליית הייקים" של 1932–1939. ספינתו הצליחה להוריד את מעפיליה בחסות החשיכה לחופי הרצליה.

אחרים מבני משפחתו ברחו מגרמניה הנאצית לארצות הברית. האב, שסמך על עברו בצבא גרמניה, שיגן עליו, נשאר והוא והאם וכל שאר בני המשפחה שלא ברחו, נרצחו על ידי הנאצים באושוויץ ב-1943.

קורן היה עם עלותו לארץ, מספר חודשים, נוטר, עבר הכשרה בכנרות ואחר כך בחניתה תחתית וב-9 בפברואר 1940 היה בין מקימי הקיבוץ החדש מצובה, ליד חניתה, בגליל המערבי. כעשרים צעירים אנשי "מכבי הצעיר", יוצאי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, עלו על הקרקע במסגרת "חומה ומגדל" וביניהם הוא וגם חוה, לימים אשתו ואם שני ילדיו.

נפטר ב-27 באפריל 2014 בגיל 96 ונקבר בקיבוצו. הותיר בן ובת, נכדים ונינים.

## קליעה למטרה
קורן היה ספורטאי עוד מילדותו (שחיה). בקליעה למטרה הוא החל לעסוק רק מ-1954, בגיל 36, תחילה ברובה ואחר כך באקדח. בהנהגתו הגיעה קבוצת "הפועל מצובה" וקלעים ספציפיים מקרבה, גברים ונשים כאחת, למקומות מכובדים באליפויות הארץ בקליעה למטרה בכל סוגי כלי הנשק, לרבות אלישבע כרמי אלופת הארץ לנשים, ועוד. זכה באליפות הארץ לגברים בקליעה למטרה באקדח, לראשונה, בשנת 1960 ולאחר מכן החזיק בתואר זה במשך שנים רבות, כמעט ברציפות, עד לפרישתו. זכה במקומות ראשונים באליפויות "הפועל" ובמקומות מכובדים ב"מכביה" והיה גם שיאן ישראל בתחום זה. ב-1966 הגיע למקום ה-25 באליפות העולם בויסבאדן.

ב-1971 נשלח על ידי התאחדות הספורט הישראלית לקורס מאמנים בגרמניה, מתוך כוונה למנותו למאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה באולימפיאדת מינכן 1972. הוא סיים את הקורס בהצלחה, אבל בסופו של דבר הוחלט שמאמן הנבחרת קהת שור יישאר בתפקידו עד לאחר האולימפיאדה. שור היה לאחד מאחד עשר הספורטאים הישראלים, שנרצחו על ידי ספטמבר השחור (ארגון טרור) באותה אולימפיאדה. קורן ירש אותו בתפקיד מאמן נבחרת ישראל רק לאחר מכן ושימש כמאמן הנבחרת במשך עשר שנים (1972–1982).

## ראו גם
* ירי אולימפי

## לקריאה נוספת
* עדנה נתנס, **פרקי חיים**, הוצאת "נופך אחר"

## קישורים חיצוניים
* שובל גבע, פרידה מאלוף הקלעים, ידיעות הקיבוץ, 2 במאי 2014
* המכתב האחרון של ארנה וארנולד קורן, בתוך מכתבים אחרונים מהשואה: 1943, אתר יד ושם.

קטגוריה:מאמני ספורט ישראלים
קטגוריה:קלעים ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בספורט
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:מצובה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
אגם מאג'ורה

**אגם מאג'ורה** (באיטלקית: **Lago Maggiore**), למרות שפירוש שמו הוא "הגדול יותר", הוא האגם השני בגודלו באיטליה (לאחר אגם גארדה). האגם מוארך ומשתרע לאורך 70 ק"מ בין לוקרנו, שווייץ בצפון לבין ארונה, איטליה. רוחבו הממוצע של האגם 3–5 ק"מ ובנקודה הרחבה ביותר רוחבו 10 ק"מ. האגם עמוק מאוד, עומקו הממוצע 177 מ' ועומק הנקודה העמוקה ביותר בו הוא 372 מ'.
## גאוגרפיה
נוף האגם ואקלימו בצפונו הוא אלפיני ובדרומו הוא משתרע באזור גבעות ומישור לומברדיה. האגם משרה בסביבתו אקלים ים-תיכוני. ליד העיירה סטרזה (Stresa) שעל גדות האגם נמצא גן בוטני גדול. מול חופי סטרזה, במפרץ בורומאו מצוי האי היפה (איזולה בלה Isola Bella- באיטלקית).

בזמן מלחמת העולם השנייה בוצע טבח ביהודים אשר נמלטו לאזור מיוון ואזורים שונים באיטליה.

במאי 2023 טבעה ספינה בחלק האיטלקי של האגם, כשעל סיפונה סוכני ביון ישראלים ואיטלקים. שני איטלקים וישראלי אחד נספו, בנוסף נספתה אזרחית רוסיה. השלטונות באיטליה הקימו לוח זיכרון במטה משרד המודיעין לביטחון איטליה, לזכר שני הסוכנים האיטלקיים שטבעו.

## קישורים חיצוניים

* אתר מידע על האגם 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של שווייץ
קטגוריה:קצרמר איטליה
מאג'ורה
מאג'ורה
מאג'ורה
קטגוריה:גבול איטליה–שווייץ
נשיקות הרשי

[260px|ממוזער|נשיקות הרשי בטעם [פאמפקין ספייס]]
**נשיקות הרשי** (באנגלית: **Hershey's Kisses**) הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית.

לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.

נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.

כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|[תאורת רחוב|מנורת רחוב בצורת נשיקה של הרשי, בעיר הרשי שבמדינת פנסילבניה.]]
נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.

בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).

ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.

בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701)

## טעמי המוצר
המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד. עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם.
*שוקולד חלב
*שוקולד חלב עם שקדים
*שוקולד חלב ממולא קרמל
*שוקולד לבן
*שוקולד מריר
*שוקולד בטעם דובדבנים
*ממולא חמאת בוטנים
*טרפל
*שוקולד חלב עם אגוזי לוז
*שוקולד חלב עם פירורי עוגיות
*"מקל סוכרייה" - שוקולד לבן בטעם מנטה עם פסים אדומים
*קרם קוקוס
*תה ירוק (נמכר רק באסיה)

### מהדורות מיוחדות

* עוגת גבינה ניו יורקית
* קרם תפוזים
* קרם וניל
* קרם לימון
* טריו (שילוב של שוקולד מריר, חלב ולבן, בנשיקה אחת)
* שוקולד עם מרשמלו
* קרם יוגורט וניל
* טרפל מנטה
* שוקולד מריר עם תותים
* טרפל שמפניה
* "נפולי" (שילוב של שוקולד, וניל ותות)
* שוקולד חלב ממולא קרם מרשמלו
* תפוח מקורמל
* דלעת
* מנטה
* אוכמניות
* שוקולד חלב ממולא קרם תותים
* אייריש קרים
* קרם חמאה
* אספרסו

## סוגי עטיפות
העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).

המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.

מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום.

## סרט הנייר
סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה. על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®".

בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון:
*A Kiss for You (נשיקה בשבילך)
*Happy Valentine (יום ולנטיין שמח)
*Happy Holidays (חג שמח)

כמו כן ישנן מהדורות המיועדות לאירועים מיוחדים:
*Just Married (זה עתה התחתנו)
*It's a Boy (הולדת בן)
*It's a Girl (הולדת בת)

## קישורים חיצוניים

* 
*ההיסטוריה של נשיקות הרשי

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:הרשי
האחיות הבורומאיות

[שמאל|ממוזער|250px|[מנזר האחיות הבורומאיות, דרך בית לחם, ירושלים]]
ממוזער|הכניסה למנזר סנט צ'ארלס של מסדר האחיות הבורמאיות ברחוב לויד ג'ורג' בירושלים
**מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו** (באיטלקית: **Le Suore della Carità di San Carlo**, בצרפתית: **Sœurs de la Charité de Saint-Charles**, בגרמנית: **Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus**) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה.
ממוזער|שלט מורשת בסמוך למבנה אכסניית סנט צארלס בירושלים, משכנו של מנזר של האחיות הבורומאיות

## היסטוריה
המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה.

בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו.

בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאשרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה,  (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד.

הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון).

## קישורים חיצוניים

* 
* ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* דף הבית של המסדר 
* דף הבית של חלק מהמסדרים הבורומאים 
* האחיות הבורומאיות בירושלים , 

בורומאיות
קטגוריה:סיעוד
ארקאנויד

**ארקאנויד** (באנגלית: **Arkanoid**) הוא משחק ארקייד שפותח במקור על ידי חברת טאיטו בשנת 1986. המשחק היה פופולרי למדי במהלך שנות ה-80.

## תיאור המשחק
השחקן שולט במחבט קטן בתחתית המסך אשר באמצעותו ניתן להקפיץ כדור לעבר הלבנים המסודרות בחלקו העליון של המסך. כאשר הכדור פוגע באחת הלבנים הוא גורם ללבנה בה פגע להיעלם. כאשר כל הלבנים נעלמו, השחקן עובר לשלב הבא, בו מופיעות לבנים חדשות. ישנם שלבים בהם יש וריאציות אחרות (כגון לבנים בהן יש לפגוע מספר פעמים עד שהן נעלמות, ספינות חלל מעופפות, וכו'). כמו כן, מאחורי חלק מהלבנים מסתתרות הפתעות שמאפשרות בין היתר להגדיל את המחבט, להכפיל את מספר הכדורים, לצייד את השחקן בתותח הלייזר או לעבור ישירות לשלב הבא. לאחר 30 שלבים השחקן צריך להילחם בבוס של המשחק.

## קישורים חיצוניים

* ארקאנויד באתר MobyGames 
* "ארקאנויד'" באתר מסע אל העבר
* וידאו מתוך המשחק - באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1986
קטגוריה:משחקי סופר נינטנדו
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
קטגוריה:משחקי iOS
Bouncing Babies

**Bouncing Babies** (מוכר בישראל גם בשם **תינוקות מקפצים**) הוא משחק וידאו למחשב אישי משנת 1984 שפותח על ידי דייב בסקין. המשחק מבוסס באופן רופף על משחק ה-Game & Watch "Fire" משנת 1980 אשר הכיל קונספט דומה של הצלת אנשים שנופלים מבניין.

למשחק הייתה גרפיקת CGA, שהייתה סטנדרטית במשחקי ה-MS-DOS המוקדמים, והוא כלל 3 צבעים המוצגים על רקע שחור.

## משחקיות
השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים ביריעת הצלה וצריכים להציל תינוקות הנזרקים מחלונות בניין בית חולים בוער. השחקן חייב לנוע קדימה ואחורה כל העת על מנת למקם את ה-Life net במיקום הנכון בכדי "להקפיץ" את התינוקות בבטחה לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך.

מטרת המשחק היא להציל כמה שיותר תינוקות מבלי לתת להם ליפול על הקרקע. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה. כאשר אחד מהתינוקות פוגע בקרקע, השחקן מאבד פסילה. המשחק מסתיים כאשר כל השחקן איבד את כל הפסילות שהיו לו.

## קישורים חיצוניים
*  המשחק באתר MobyGames 
* "תינוקות מקפצים" באתר מסע אל העבר
* וידאו מתוך המשחק - באתר יוטיוב

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1984
קטגוריה:משחקי DOS
אילף ופטרוב

שמאל|ממוזער|250px|אילף ופטרוב, 1932
**אילְף ופֶּטרוֹב** (ברוסית: **Ильф и Петров**) היו שני סופרים סובייטים: **[[איליה אילף|איליה אִילְף]]** (ברוסית: **Илья Ильф**; 1897–1937, במקור: **איליה (יחיאל לייב) ארנולדוביץ' פַיינְזילברג**, **Илья Арнольдович Файнзильберг** – יהודי, אשר שם העט שלו "אילף" הוא ראשי התיבות של שמו איליה פיינזילברג, ו**[[יבגני פטרוב|יבגני פֶּטְרוֹב]]** (ברוסית: **Евгений Петров**; 1903–1942, במקור: **יבגני פטרוביץ' קָטָאיֶיב**, **Евгений Петрович Катаев**). הם פעלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים וכתבו בשפה הרוסית. את רוב עבודתם הספרותית עשו השניים יחדיו, וכמעט תמיד מתייחסים אליהם כ"אילף ופטרוב".

השניים גדלו באודסה של תחילת המאה ה-20. הם היו שייכים לקבוצת סופרים צעירים שפעלה בעיר וכללה בנוסף להם גם את ולנטין קטייב, יורי אולשה, אדוארד בגריצקי וורה אינבר. כולם התפרסמו לאחר העברתם למוסקבה.

## פרסום
אילף ופטרוב קנו את עיקר פרסומם בעקבות שני הספרים הפופולריים שלהם, "שנים עשר כיסאות" וספר ההמשך שלו, "עגל הזהב". שני הספרים עוסקים בגיבור הראשי שלהם, הנוכל אוסטפ בנדר, אשר עסוק במרדף אחר העושר. שני הספרים מתארים את מעלליו של בנדר וחבריו המחפשים אחר קיומו של העושר במציאות הסובייטת דאז. הספרים נכתבו בתקופה ליברלית יחסית בהיסטוריה הסובייטית, בזמן הנא"פ. הדמויות הראשיות נמנעות, בדרך כלל, ממגע עם מערכת החוק.

על כתיבתם המשותפת כתב איליה, "איך אנחנו כותבים ביחד? הנה איך אנחנו כותבים ביחד: 'היה יום (ערב) קיצי (חורפי), כאשר איש (אישה) צעיר (לא כל כך צעירה) במגבעת (בכובע) בהירה (כהה) עשויה (עשוי) לבד דק, עבר (נסעה)'...

שני הסופרים טיילו יחד בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. אילף צילם תמונות רבות במהלך המסע, והמחברים הפיקו יחד כתבה מצולמת תחת הכותרת, "הצילום האמריקאי" שפורסם במגזין "אוֹגוֹנְיוֹק". זמן קצר לאחר מכן הם פרסמו את הספר *Одноэтажная Америка* ("אמריקה החד־קומתית"), שתורגם לאנגלית בשם "אמריקה הזהובה והקטנה", כרמז לספר "עגל הזהב", שבאנגלית נקרא *The Little Golden Calf*. המהדורה הראשונה של הספר לא כוללת את תצלומיו של אילף. הספר מתאר בהומור האופייני את הרפתקאותיהם. אילף ופטרוב לא חששו להפריז בשבחים על אורח החיים האמריקני.

הסופרים שיתפו פעולה ופרסמו יצירות קצרות בכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל.

במהלך נסיעתם של הסופרים בארצות הברית לאיליה אילף התחדשה השחפת והוא נפטר ב-12 באפריל 1937 במוסקבה. יבגני פטרוב היה כתב צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג בשנת 1942 כשמטוס בו חזר מאזור החזית הופל.

בשנת 1949 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות יצירות של אילף ופטרוב נאסרו להפצה.

## הנצחה

כוכב הלכת המינורי אילף-פטרוב 3668 נתגלה על ידי אסטרונום סובייטי ב-1982 שקרא אותו על שמם.

## כתביהם שתורגמו לעברית
* **12 כֻּרסאות** / אילף-פטרוב (תורגם מרוסית על ידי יהודית אביטל), תל אביב: כתבים, תשי"א 1951.
* **שנים-עשר הכיסאות** / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון), תל אביב: ספרות יפה (ספריית ספרות העולם), 2003.
* **שנים עשר כיסאות** / איליה אילף ויבגניי פטרוב (תרגמה מרוסית: דינה מרקון; מבוא: מרק אמוסין), ירושלים: כרמל, תשס"ז 2007.

* **עגל הזהב**: רומן / איליא אילף וייבגני פטרוב (מרוסית: אליהו מיטוס), תל אביב: תבל, [תש"-?].
* **עגל הזהב** / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון; עריכה: דליה גמזו), תל אביב: ספרות יפה, 2007.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* ספר השמע "שנים-עשר הכיסאות" ביוטיוב.

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:סאטיריקנים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט
פיליפו מריה ויסקונטי

שמאל|ממוזער|250px|פיליפו מריה ויסקונטי
**פיליפו מריה ויסקונטי** (באיטלקית: **Filippo Maria Visconti**; 23 בספטמבר 1392 - 13 באוגוסט 1447) היה דוכס מילאנו, האחרון בשושלת בית ויסקונטי.

## תולדות חייו
אביו היה דוכס מילאנו ג'אן גלאצו (Gian Galeazzo), שם אמו היה קתרינה. כבר מילדות סבל מרככת קשה שמנעה ממנו ללכת ואף לעמוד במשך זמן ממושך. עם מות אביו ב-1402 היה למושל פאביה וב-1412, לאחר רצח אחיו הבכור, ג'ובאני מריה, היה לדוכס מילאנו, נאמן לאימפריה הרומית הקדושה.

ויסקונטי ביסס את עמדתו כמדינאי על ידי כך שהעסיק יועצים טובים ומצביאים טובים, בהם פרנצ'סקו ספורצה. בשנת 1423, עם מות שליט העיר פורלי, נטל ויסקונטי אפוטרופוסות על בנו הצעיר של השליט ויצא למלחמת ירושה ברומאניה במסגרתה נלחם עם פירנצה וונציה, שתמכה בה. ב-1425 התפשטה המערכה ללומברדיה. לאחר שאיבד את ברשה ואת החוף המזרחי של אגם גארדה לוונציה, נאלץ ויסקונטי לקבל את תנאי השלום שהוצעו על ידי האפיפיור מרטינוס החמישי. למרות השלום, הסכסוכים מול ונציה לא חדלו. ב-1431 הוביל ספורצה בהצלחה את צבא מילאנו בקרב נגד ונציה, בתמורה הציע לו ויסקונטי לשאת לאשה את בתו, ביאנקה מריה, שהייתה בת שש באותה עת, במטרה לחזק את קשריו של המצביא עם מילאנו. בין השנים 1433 עד 1435 הוביל ספורצה את צבא מילאנו נגד צבאו של האפיפיור אך לאחר שכבש את אנקונה, החליף צדדים וקיבל על עצמו להיות מושל העיר מטעם הכס הקדוש עצמו. בשנים 1436 עד 1439 שירת גם את פירנצה וונציה. ב-1440 נכבשו אחוזותיו של ספורצה בממלכת נאפולי על ידי אלפונסו החמישי, מלך אראגון. כדי לקבל חזרה את אחוזותיו הסכים ספורצה להתפייס עם ויסקונטי וב-25 באוקטובר 1441 נשא לאשה את בת הדוכס ביאנקה מריה, בת ה-16. ספורצה היה בן 40 באותה עת.

ויסקונטי נפטר ב-1447, ללא יורש זכר. את מקומו ירשה, לאחר קרבות רחוב, הרפובליקה האמברוזית קצרת הימים. ב-1450 עלה לכס דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה.

## קישורים חיצוניים

* ייצוגים של ויסקונטי באמנות
* ביוגרפיה באתר העיר מילאנו 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוכסי מילאנו
פיליפו מריה
קטגוריה:ילידי 1392
קטגוריה:נפטרים ב-1447
בית ויסקונטי

שמאל|ממוזער|150px|הסמל על בית ארמון הארכיבישוף של מילאנו
**בית ויסקונטי** (באיטלקית: **Visconti**) היא משפחת אצולה איטלקית. שליטי ודוכסי מילאנו בין השנים 1277–1447. ענף קדום יותר של המשפחה (המכונה Gallura "תרנגול", על שם שלט האצולה שלהם) פעל בפיזה ובממלכת סרדיניה. משפחת ויסקונטי זכתה לכינוי "הצפעונים של מילאנו" ושלטונם של חלק ניכר מבניה התאפיין ב:

## שליטי מילאנו
ראש השושלת היה אוטונה ויסקונטי (1207 – 1295), ארכיבישוף מילאנו שבשנת 1277 נטל גם את כתר השליט. בני ויסקונטי היו מאז שליטי העיר באופן רצוף לאורך למעלה מ-150 שנה. ברנבאו ויסקונטי הנהיג במילאנו שלטון רודני, עריץ ורצחני, הוא הצליח להכפיף לשלטונו כמעט את כל לומברדיה, הטיל נטל מס כבד ושלט ביד ברזל. ב-1386 הדיח אותו בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי, כלא אותו וכנראה גם הרעילו. ב-1395 קיבל ג'אן גלאצו ויסקונטי תואר דוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים. הוא הביא את השטח שתחת שלטונו לשיא ושלט כמעט על כל לומברדיה ופיימונטה ועל חלקים נוספים באיטליה בהם לוקה, פדובה, פיזה, אסיזי, סיינה ובולוניה.

ברברה טוכמן מציינת שבני ויסקונטי, (ומשפחות אחרות מסגה כגון בני מלטסטה מרימיני) שלטו בנחלותיהם ללא זכות חוקית או תואר אלא באמצעות כוח בלבד.

במאה ה-16 קשרה המשפחה קשרי נישואין עם בית ספורצה ובית בורומאו ושלוש המשפחות יצרו את ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile) ששלט במילאנו, שילוש זה מונצח בסמל שלוש טבעות שזורות זו בזו הקרוי טבעות בורומאיות.

חברים נוספים במשפחה הם:
* האפיפיור גרגוריוס העשירי
* ולנטינה ויסקונטי, סבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת
* פיליפו מריה ויסקונטי, דוכס מילאנו האחרון בשושלת ויסקונטי
* בתו, ביאנקה מריה, אשתו של פרנצ'סקו ספורצה

## שלט האצולה
על שלט האצולה של המשפחה מופיע נחש בולע נער (אולי הנער מורי). הסיבה לסמל זה, הקרוי בהרלדיקה *biscione* או *vipera*, אינה ברורה. ייתכן שהסמל נלקח מסמל על מגן של לוחם סרצני בעת מסעי הצלב או שהוא מתייחס לאגדה אודות תאודוריק הגדול.

הסמל מופיע כמטען בשלטי האצולה של בית ספורצה, של בית בורומאו, של דוכסות מילאנו, של ארכיבישוף מילאנו ושל מותג הרכב אלפא רומיאו (לצד סמל מילאנו).

מכונית הקונספט אלפא רומיאו ויסקונטי קרויה על שם בית ויסקונטי.

## לקריאה נוספת
* ברברה טוכמן, **[[ראי רחוק|ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות]]**, דביר, 1995, בעמ' 244. גרסה מקוונת, ב-Google Books

## קישורים חיצוניים

* שושלת ויסקונטי 
* גנאלוגיה של בית ויסקונטי
** - חלק 1
** - חלק 2
* באתר משפחות אצולה איטלקיות 
* על שלט האצולה 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מילאנו
ויסקונטי
קטגוריה:איטליה: ימי הביניים
עולם השוקולד של הרשי

שמאל|ממוזער|250px|לוגו עולם השוקולד של הרשי
**עולם השוקולד של הרשי** (באנגלית: **Hershey’s Chocolate World**) הוא מוזיאון שוקולד ומרכז מבקרים הצמוד למפעלי הייצור של חברת הרשי בעיר הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המתחם כולל חנויות, מסעדות ומתקנים המתארים את ייצור השוקולד על ידי חברת הרשי.

המתחם ממוקם בדרך פארק הרשי (Hersheypark Drive) בסמוך לפארק השעשועים הרשיפארק, בסמוך למוזיאון הרשי ולמתקני הספורט אצטדיון הרשיפארק וארנת הרשיפארק.

אף שעולם השוקולד של הרשי ופארק השעשועים הרשיפארק צמודים זה לזה, הם שייכים לחברות שונות - עולם השוקולד של הרשי נמצא בבעלות חברת הרשי ואילו הרשיפארק נמצא בבעלות חברת הבידור והנופש הרשי (Hershey Entertainment and Resorts Company). הן חברת הרשי והן חברת הבידור והנופש הרשי נמצאות בבעלות חברת הנאמנות הרשי (Hershey Trust Company).

## היסטוריה
מרכז המבקרים נבנה על מנת להחליף את הסיור שנערך במפעל הייצור עצמו של חברת הרשי - סיור שלא עמד בעומס המבקרים באתר והפריע לעבודה השוטפת של המפעל. במתחם נבנתה אטרקציה הדומה באופיה למתקני פארק שעשועים או למתקני יריד עולמי. המרכז נפתח ב-30 ביוני 1973 וכלל מתקן המציג את הליך ייצור השוקולד. במהלך השנים עברה האטרקציה מספר שינויים.

מרכז המבקרים הורחב בשנת 1978 ונוספו לו מספר חנויות בעלות מראה נוסטלגי.

ב-1 ביוני 1986 ביקר במרכז המבקרים המבקר ה-20 מיליון.

שיפוץ נוסף נערך בשנת 1987 בעלות של 4.5 מיליון דולרים. שיפוץ זה הושלם בשנת 1988.

## מתקני מרכז המבקרים
* **סיור השוקולד** - מתקן אפל בשיטת אומנימובר במסגרתו מוסעים המבקרים במסע בן 10 דקות המציג את הליך ייצור השוקולד. מתקן זה היה המתקן הראשון שנבנה והחל לפעול עם פתיחת מרכז המבקרים.
* **חוויית הייצור במפעל** (**Factory Works Experience**) - מתקן המיועד לילדים ובמסגרתו חווים הילדים ייצור נשיקות הרשי ואריזתן.
* **המופע התלת־ממדי הגדול באמת** (**Really Big 3-D Show**) - מתקן זה נפתח בשנת 2002 הכולל סרט הנפשה תלת־ממדי המוצג בתיאטרון ובו 250 מושבים. הסרט מוצג מספר פעמים ביום, ומדבב אותו דני דה-ויטו.
* **החשמלית של הרשי** (**Hershey Trolley Works**) - מתקן שנוסף בשנת 1988. החשמלית, ובה כרטיסנים מזמרים נוסעת בסיור בן שעה ברחובות העיר הרשי. הכרטיסנים המזמרים מספרים על ההיסטוריה והתרבות של העיר.
* **חוויית קבוצת הטעימה של הרשי** (**Hershey's Chocolate Tasting Group Experience**) - המבקרים לטועמים סוגי שוקולד שונים.

במרכז המבקרים מספר חנויות המוכרות מזכרות ושוקולדים, וכן מספר בתי קפה ומסעדות. במתחם חנות השוקולדים של הרשי - אחת מחנויות השוקולד הגדולות בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של עולם השוקולד של הרשי
קטגוריה:ארצות הברית: פארקי שעשועים
קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:פנסילבניה: מוזיאונים
קטגוריה:הרשי
המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976)

משחקי החורף של **[[המשחקים הפאראלימפיים]]** בשנת 1976 התקיימו בעיר אורנסקולדויק שבשוודיה. הייתה זו התחרות האולימפית הראשונה לבעלי נכות שהתקיימה במתכונת משחקי החורף האולימפיים.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 198 ספורטאים (161 גברים ו-37 נשים), שהתחרו במגוון קטגוריות (על פי רמות וסוגי נכות שונים) בשני מקצועות: סקי אלפיני וסקי למרחקים.

## טבלת המדליות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

1976
המשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:1976 בספורט
דומיניון (משחק קלפים)

**דומיניון** הוא משחק קלפים שנוצר על ידי דונלד וקריניו, ומופץ על ידי החברה ריו גראנדה משחקים. 
המשחק הושק ב-2008 במהלך יריד המשחקים השנתי בעיר אסן שבגרמניה וזכה לתואר המשחק הטוב ביותר ביריד. המשחק זכה בפרסים נוספים במהלך השנה הראשונה ובעקבות הפופולריות של המשחק גם לחיקויים של המנגנון העיקרי בו - בניית חפיסה. 

## מהלך המשחק
דומיניון הוא משחק קלפים שבו כל שחקן בונה לעצמו את חבילת הקלפים תוך כדי משחק, ובאמצעות החבילה שנבנתה מנסה לצבור את מספר נקודות הניצחון הגבוה ביותר במועד סיום המשחק. ניתן לחלק את סוגי הקלפים במשחק למספר קבוצות:
* קלפי ניצחון - קלפים השווים נקודות ניצחון, הנקודות נספרות בסוף המשחק, ובמהלכו הקלפים אינם פועלים.
* קלפי קללה - קלפים בעלי ערך שלילי של נקודות ניצחון.
* קלפי אוצר - באמצעותם ניתן לרכוש קלפים אחרים במשחק.
* קלפי פעולה - קלפים אשר ניתן להפיל אותם בשלב הפעולה ומבצעים פעולות מסוימות.

חלק מהקלפים עשויים לכלול מאפיינים נוספים. לדוגמה, קלף פעולה עשוי להיות מסוג התקפה על שחקנים אחרים, כגון הטלת חובה עליהם להוריד את מספר הקלפים שבידם או לקבל קלף קללה. מנגד קיימים קלפי פעולה מסוג תגובה, שעשויים להגן בצורה מלאה או חלקית מהתקפות מסוימות.

כל תור מורכב מפעולה וקניה כאשר חלק מהקלפים במשחק מאפשר לבצע עוד פעולה, או עוד קניה. המשחק מגיע לסיום כשאחד משני תנאים מתקיים - אם נגמרות 3 חפיסות או שנגמרת חפיסת קלפי הניצחון הגבוהים (פרובינציות). בשלב זה כל שחקן סוכם את נקודות הניצחון שיש לו והשחקן עם הערך הגדול ביותר של קלפי ניצחון מנצח.

## קישורים חיצוניים

* 
* סקירה של דומיניון (Dominion) עם תמונות של קלפים לדוגמה.

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי קלפים
יואל לייב הלוי הרצוג

הרב **יואל לייב הלוי הרצוג** (תרכ"ה, 1865 – תרצ"ד, 1934) היה רב בפולין, בבריטניה ובצרפת. אביו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

## תולדותיו
נולד בלומז'ה שבפולין לרב נפתלי הירץ הרצוג ולאמו שרה בלומה. היה תלמידו של הרב נח יצחק דיסקין, אב"ד לומז'ה. נסמך לרבנות בידי רבו הרב דיסקין ובידי אחיו הרב אברהם שמואל דיסקין מוולקוביסק. נשא את מרים ליבה, בת הרב אריה ליבו. לאחר נישואיו שימש כרב בלומז'ה ונודע כדרשן. היה מתומכי תנועת חובבי ציון ואף נסע לביאליסטוק לפגוש את הרב שמואל מוהליבר. בשנת תר"נ (1890) הוציא את חיבורו "הסבלני" על מגילת רות.

בשנת תרנ"ז (1897) היגר עם משפחתו לבריטניה, שם שימש כרב בעיר לידס. בשנת תרס"ב (1902) פרסם את חיבורו "תשובה כהלכה" על הלכות טרפה. ערב מלחמת העולם הראשונה עקר עם משפחתו לפריז, והתמנה לכהן כרב בית הכנסת אגודת הקהילות של יוצאי רוסיה ופולין שברחוב פאווה .

מאז תחילת שנות ה-20 החל להוציא בפריז את סדרת ספריו "אמרי יואל" על התורה. מלבד פירושים על הפרשה הם מכילים דרשות רבות שדרש בפני קהילתו.

נפטר בשנת תרצ"ד ובי"ד באייר תרצ"ה ארונו הועלה ארצה והוא הובא לקבורה בהר הזיתים. אשתו עלתה לארץ ישראל והתגוררה אצל בנה וכלתה בירושלים. נפטרה בגיל 84, בט"ז בשבט תש"ז (6 בפברואר 1947).

בשנת תשכ"ט יצא בהוצאת יד הרב הרצוג ספרו "גליוני יואל", הכולל הגהות, מראי מקומות והערות לתלמוד הבבלי והירושלמי.

## משפחתו

נינו, יואל הרצוג (בנו של חיים הרצוג וחתנו של איש העסקים נסים גאון מז'נבה), נקרא על שמו. נין נוסף שלו הוא יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל.

בתו אסתר, שנישאה לראובן גולדברג מהעיירה מיילץ (mielec) בגליציה, עלתה ארצה. נכדתו אנט חנה גולדברג נספתה בשואה. נכדו חיים גולדברג נפטר בצעירותו בשנת 1917 בפריז.

## ספריו
* 
* יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר שמות, לונדון, תרפ"ב, באתר HebrewBooks
* 
* 
* יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר דברים, לונדון, תר"ץ, באתר HebrewBooks
* 
* **גליוני יואל** – הגהות ומראי מקומות והערות לתלמוד בבלי וירושלמי, יד הרב הרצוג, ירושלים, תש"ל
* **תשובה כהלכה** – תשובה בהלכות טרפות, לידס, 1902

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים פולנים
יואל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:פריז: רבנים
קטגוריה:בית הכנסת אגודת הקהילות
קטגוריה:לידס: רבנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:נפטרים ב-1934
אידיוט מושלם

**אידיוט מושלם** (באנגלית: **Dinner for Schmucks**, מילולית: ארוחת ערב לשמוקים) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'יי רואץ' ובכיכובם של סטיב קארל ופול ראד. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-30 ביולי 2010.

הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי "Le Dîner de Cons" משנת 1998.

## תקציר העלילה
טים (פול ראד) הוא איש עסקים צעיר ושאפתן המנסה לזכות בקידום בחברה בה הוא עובד. טים מקבל הזדמנות לעשות כן כאשר הוא מוזמן לארוחת ערב יוצאת דופן המאורגנת על ידי בכירי החברה בה טים עובד, המכונה "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד. העובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר יזכה בקידום. טים מחליט להצטרף לארוחת הערב לשמוקים לאחר שהוא נתקל במקרה בבארי (מגולם על ידי סטיב קארל), עובד מס הכנסה תמהוני העוסק בזמנו הפנוי בפחלוץ עכברים מתים ושיבוצם בתוך מיניאטורות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי ג'יי רואץ'
עגל הזהב (ספר)

**עגל הזהב** (ברוסית: **Золотой телёнок**) הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות". השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי. ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר.

## עלילה
אוסטפ בנדר, 'הקומבינטור הגדול' קם לחיים, לאחר ששרד איכשהו את הרצחו בספר הקודם. בתחילת הספר מספר לו שורה בלגנוב, אחד מ'בניו' של לייטננט שמידט  (האפיזודה הסאטירית ההתחלתית המספרת על אמנת בניו של לייטננט שמידט הונצחה במטבע לשון 'בניו של ליטננט שמידט' שהפך לחלק מהפולקלור הרוסי) על מיליונר מחתרתי (שהרי בברית המועצות הסובייטית אין מיליונרים גלויים) בשם אלכסנדר קורייקו אשר עושה מיליונים (אבל חי על 46 רובל כל חודש) תוך ניצול מלא של השחיתות הפושה בתקופה המדוברת, תקופת הנא"פ. קורייקו חי בצ'רנומורסק כרואה חשבון במשרד ממשלתי והוא שומר לו סליק גדול של כסף בתוך מזוודה ומחכה לנפילת הממשלה הסובייטית כדי שיוכל להשתמש בו סוף סוף. 

יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו. קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה. שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל.

בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד? שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל.

מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו. הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני. אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב.

זהו ספר נוכלים טיפוסי שבו שם בנדר לצחוק את המשטר החברתי הסובייטי. בתחילת הספר הוא מצהיר, "בשנה הראשונה התגלעו חילוקי דעות ביני לבין השלטון הסובייטי. השלטון הסובייטי רוצה לבנות סוציאליזם, אני לא. לדעתי בניית סוציאליזם מייגעת".

בשנים 1949 - 1956 הפצת הספר בברית המועצות נאסרה מסיבות אידאולוגיות. עותקים שלו סולקו מחנויות ומספריות ציבוריות. לאחר שנת 1956 ניתן אישור להפיץ את הספר שוב, אך רק בגרסתו המצונזרת. הגרסה המלאה יצאה לאור ברוסיה רק בשנת 1994.

## דמויות ראשיות
*אוסטפ בנדר - הדמות הראשית.
*שורה בלגנוב - "הבן" השני של ליטננט שמידט.
*מיכאל פניקובסקי - "הבן" השלישי של ליטננט שמידט.
*אדם קוזלביץ' - נהג מונית.
*אלכסנדר קורייקו - מיליונר.

## קישורים חיצוניים

*  (פתיחת הפרק הראשון)

קטגוריה:ספרות סובייטית
קטגוריה:ספרי 1931
קטגוריה:ספרי סאטירה
קטגוריה:רומן פיקרסקי
קטגוריה:ספרים רוסיים
יוהנס קליימן

**יוהנס קליימן** (בהולנדית: **Johannes Kleiman**; 17 באוגוסט 1896 – 28 בינואר 1959) היה אזרח הולנדי וחבר קרוב של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק. ביחד עם אחרים הוא סייע למשפחה להסתתר מאימת השלטונות הנאציים.

## ביוגרפיה
יוהנס קליימן פגש את אוטו פרנק בשנת 1923 והפך לשותפו בבנק **מיכאל פרנק**, שפשט את הרגל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא המשיך לעבוד עם אוטו פרנק כמנהל חשבונות בסניף ההולנדי של חברת אופקטה, והפך חבר קרוב של המשפחה בשנת 1933 כאשר נאלצו לברוח מגרמניה מפחד הנאצים שעלו לשלטון. תחילה פעל סניף אופקטה מביתו של קליימן במשך 5 חודשים עד שפעילות החברה הועתקה לבית הידוע כבית אנה פרנק. במשרדים אלו עבדו ויקטור קוגלר, בפ ווסקאול עבור חברה בבעלות אוטו פרנק שנקראה **פקטקון** ומיפ חיס ובעלה יאן חיס עבור אופקטה. חבורה זו היא שאפשרה למשפחת פרנק להיכנס למחבוא במחסני החברה ביום 6 ביולי 1942. המחבוא, (הולנדית:Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, היה חלל בן שלוש קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו שני חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.

בבוקר של 4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

ויקטור קוגלר ויוהנס קליימן נאסרו והועברו לבית כלא באמרספורט (Amersfoort). קליימן שוחרר לאחר שבעה שבועות קשים בהתערבות הצלב האדום, בגין בריאותו הרעועה, אך קוגלר נותר במאסר במתקני כליאה שונים עד לסוף המלחמה. בפ ווסקאול הספיקה להימלט בזמן הפשיטה  ומיפ חיס שוחררה לאחר חקירה קצרה על ידי המשטרה. לאחר המלחמה, ועם פרסום יומנה של אנה פרנק, פונו משרדי אופקטה, והוא הדריך מבקרים לבית ולמחבוא. כך הפך לאחד ממייסדי הקרן על שם אנה פרנק; אך הוא נפטר בעת עבודתו, ב-28 בינואר 1959, לפני פתיחתו הרשמית של המוזיאון.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1896
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1959
אשתאול (אתר מקראי)

שמאל|ממוזער|250px|נחלות שבטי ישראל
**אֶשְׁתָּאוֹל** הייתה עיר בשפלת יהודה בתקופת המקרא.

## אזכורים במקרא
בספר יהושע היא מוזכרת פעמיים, בראשונה, עם היישובים צרעה ואשנה, כשייכת לנחלת שבט יהודה:

ובשנייה, עם צרעה ועיר שמש כשוכנת בנחלת שבט דן:

וכך בדומה נאמר על שמשון בספר שופטים:

ולאחר מותו של שמשון נאמר:

על בני שבט דן קשתה ההתיישבות באשתאול, והם חיפשו אזור פנוי כך עולה מהפסוקים בספר שופטים:

ולאחר שחקרו את הארץ, העתיקו לבסוף את מקום מושבם לצפונה:

## הצעות לזיהוי
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהותה באֶשְוַע מצפון לערתוף, בסמוך לצרעה; באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו בו ממצאים, כגון חרסים, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. חוקרים הציעו לזהות את אשתאול גם בערתוף.

בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות הוקם על ידי עולים מתימן מושב בשם אשתאול, מצפון לבית שמש ושייך למועצה אזורית מטה יהודה.

## לקריאה נוספת
* הערך: אשתאול, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 133.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 64, 79, 80, 107, 130.

## קישורים חיצוניים

* עמית הורן, צרעה, אשתאול וכמה קברי דן, באתר ישיבת הר עציון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:נחלת שבט דן
קטגוריה:יהודה