open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קתדרלת המלאך מיכאל

[שמאל|ממוזער|250px|מבט מ[כיכר הקתדרלות]]
**קתדרלת המלאך [[מיכאל]]** (ברוסית: **Архангельский собор** - "ארכאנגלסקי סובור" - קתדרלת המלאך הראשי) הוא שמה של קתדרלה הממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה.

## היסטוריה
הכנסייה הראשונה במקום נבנתה ככל הנראה בשנים 1247–1248. בשנת 1333 במשך הקיץ איוואן הראשון, נסיך מוסקבה בנה קתדרלה חדשה מאבן. בהתאם למסורת זה היה לאות ציון סיום הרעב בנסיכות. ב-20 בספטמבר 1333 הקתדרלה נפתחה לקהל. הקתדרלה הנוכחית הוקמה בין השנים 1505–1508 על פי תכנונו ותחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי אָלוֹיזִיוֹ נוּאוֹבוֹ (Aloisio Nuovo) באתר בו הייתה ממוקמת קתדרלה קדומה יותר שנבנתה בשנת 1333.

הקתדרלה בנויה בסגנון הרנסאנס האיטלקי, והיא מעוטרת בתמשיחים (פרסקאות) בסגנון רוסי אורתודוקסי שמקורם מהמאה ה-16 והמאה ה-17 מעדה ידי יאקוב מקזן, סטפן מריאזאן ויוסף ולדימירוב.

הקתדרלה נבנתה ב-5 ראשים וכוללת בתוכה חדר נפרד בחלק המערבי. היא נבנתה מלבנים ומעוטרת באבן לבנה. בכנסייה איקונוסטאזיס עשוי עץ ומצופה זהב שגובהו 13 מטרים, והוא מועטר באיקונות מהמאות ה-17 - ה-19.

נברשות הכנסייה הוצבו במהלך המאה ה-17.

הכנסייה שימשה לטקסים שנערכו לציון הניצחונות הרוסיים, החל מ-1340 ועד המאה ה-17 נהגו נסיכי מוסקבה והצארים של רוסיה להיקבר בכנסייה. בין 54 הקברים בכנסייה ניתן למנות את קברי הנסיכים איוואן הראשון, דמיטרי דונסקוי, איוואן השלישי ואיוואן הרביעי, וכן הקיסר פיוטר השני (היחיד מבין הצארים שמלכו לאחר פטר הגדול, שכן השאר נקברו בקתדרלת פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג).

בתקופה הסובייטית בוצעו עבודות רסטורציה רבות. פעילות דתית בקתדרלה חודשה בשנת 1991.

## ראו גם
* קתדרלה הקתולית של מוסקבה
* קתדרלת ישו המושיע

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע רשמי באתר Kremlin.ru

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
המלאך
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
נשקיית הקרמלין

**נשקיית הקרמלין** (ברוסית: **Оружейная палата**) הוא אחד המוזיאונים הראשונים שהוקמו ברוסיה. המוזיאון, הממוקם בפינה הדרום מערבית של הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה, הוקם בשנת 1808.
## היסטוריה
מקורה של נשקיית הקרמלין במחסן הנשק הצארי שהוקם בשנת 1508. הנשקייה שימשה לייצור, תיקון ואחזקה של כלי נשק ושריון. השריונות המפוארים שנוצרו בנשקיה ואיכות העבודה הגבוהה הביא לך שהנשקייה ייצרה גם תכשיטים עבור הצאר.

בנשקייה עבדו יוצרי הנשק האחים ויאקטין, התכשיטן גאברילה אובדוקימוב והצייר סימון אושאקוב.

בשנת 1640 החלה הנשקייה לייצר איקונות ופתחה בית ספר לציור.

בשנת 1711, בעת העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג, נותרה הנשקייה בקרמלין והמשיכה לייצר כלי נשק ותכשיטים, אולם מרבית האמנים עברו לבירה החדשה, והנשקייה הפכה לבית אוצר עבור האוצרות של בית המלוכה במוסקבה. כמו כן אוחדה הנשקייה עם בית אחסון המרכבות המלכותי, ועם ארון הבגדים המלכותי, ונשמרו בה הכרכרות ובגדי השרד המלכותיים.

בשנת 1806 הורה הצאר אלכסנדר הראשון על הפיכת הנשקייה למוזיאון (הראשון שנפתח במוסקבה). המוזיאון נפתח שבע שנים לאחר מכן.

מבנה המוזיאון הנוכחי הוקם בין השנים 1844–1851 בתכנונו של האדריכל הקיסרי קונסטנטין טון.

לאחר המהפכה הבולשביקית הועברו לאוספי הנשקייה אוצרות שנלקחו ממנזרים ואוספים פרטיים ברחבי רוסיה. חלק מהאוספים נמכרו ברחבי העולם ביוזמת סטלין בשנות ה-30 של המאה ה-20.

בשנת 1960 הפכה הנשקייה למוזיאון הרשמי של הקרמלין.

## מוצגי המוזיאון
במוזיאון ממוקמת קרן היהלומים של הקרמלין וכן מוצגים במוזיאון אוספים של חפצי אמנות מרחבי אירופה מהמאה החמישית ועד המאה ה-20. בין המוצגים הכתר הקיסרי של רוסיה, כתר מונומכוס, כס השנהב של איוואן האיום, יהלום אורלוב, קסדתו של יארוסלב השני, חרבם של קוזמה מינין ושל דימיטרי פוז'ארסקי, חרבות, שריונות, וכלי שולחן עשויים זהב, כסף, חרסינה ואבנים יקרות.

כמו כן מוצגים במוזיאון אוסף הכרכרות והמזחלות הצארי, ועשר ביצי פברז'ה: מזכרת אזוב, שעון זר השושן הצחור, הרכבת הטרנס-סיבירית, עלה תלתן, הקרמלין, ארמון אלכסנדר, היאכטה המלכותית, יובל השלוש מאות לשושלת רומנוב, אלכסנדר השלישי רכוב על סוס וצבא הפלדה.


Kremlin Armoury.jpg|חזית המבנה
Russian regalia.jpg|תכשיטי הכתר הקיסריים של רוסיה


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
קטגוריה:רוסיה: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:מוזיאונים לתכשיטים
משמר הקרמלין

**משמר הקרמלין** (ברוסית: **Кремлëвский полк** - "קרמליובסקי פולק") רשמית ידוע בתור **המשמר הנשיאותי** (ברוסית: **Президентский полк** - "פרזידנטסקי פולק") הוא רגימנט המהווה חלק משירות האבטחה הפדרלי של רוסיה ותפקידו לאבטח את מבני הקרמלין ואת ראשי המדינה בעת טקסים ואירועים רשמיים במתחם הקרמלין.

בהתאם לחוק פדרלי מה-8 בדצמבר 1997 המשמר מופקד גם על אש התמיד בקבר החייל האלמוני שבחומת הקרמלין. המשמר הוקם לראשונה ב-7 במאי 1936.

מפקדת המשמר ממוקמת בבניין ארסנל הקרמלין.
## היסטוריה
עם ההחלטה להעביר את בירת רוסיה מפטרוגרד למוסקבה בראשית 1918 ולמקם את מבני השלטון מחדש בקרמלין, הופקדה האחריות לשמור על מבני הממשלה וראשי השלטון בידי גדוד רובאי לטביה האדום (Latviešu strēlnieki).

בספטמבר 1918 הועבר גדוד הרובאים להילחם בכוחות הלבנים במלחמת האזרחים, ותלמידי בית הספר הגבוה לפיקוד צבאי של מוסקבה הופקדו על משמר מבני הקרמלין. לצורך כך הועברו כיתות בית הספר ומגורי התלמידים לתוך הקרמלין.

באוקטובר 1935 הועבר בית הספר מהקרמלין, וגדוד מיוחד הוקם ב-8 באפריל 1936 להחליף את התלמידים בשמירה על המבנים. ב-28 בינואר 1936 הועבר הפיקוד על המשמר ממשרד ההגנה של ברית המועצות למשרד לענייני פנים (ה־NKVD). ב-8 במאי 1936 שונה שם המשמר מ"פלוגה למטרה המיוחדת" ל"רגימנט למטרה מיוחדת".

בראשית הלוחמה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית בשנת 1941 הוגברה השמירה על מבני השלטון והצבא בקרמלין, אולם יחידות צלפים של המשמר נשלחו בין השנים 1942–1943 להילחם בחזית, והרגו למעלה מ-1,200 חיילים גרמנים. מבין לוחמי הגדוד נפלו בלוחמה 97 לוחמים. ב-23 בפברואר 1944 הועטר הגדוד בעיטור הדגל האדום.

בשנת 1952 אורגן הגדוד מחדש וסופח לק.ג.ב. ב-8 במאי 1967 נכח הגדוד בטקס החנוכה של קבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר.

בשנת 1993 שולב הגדוד בשירות האבטחה הפדרלי של רוסיה. ב-7 במאי 2006 שונה סמל הגדוד והוענקו לגדוד מדים רשמיים חדשים (כולל אימוץ השאקו ההיסטורי) הדומים למדי המשמר הקיסרי אשר היה אחראי לשמירה על הצאר עד שנת 1914.

חלק מהיחידות שוכנות בצריפי לפורטובו בקרבת הקרמלין.

## גלריה

קובץ:Changing the Guard.jpg|החלפת משמר בקבר החייל האלמוני בגן אלכסנדר שבסמוך לחומת הקרמלין.
קובץ:Victory Day parade on Red Square (2490-10).jpg|משמר הקרמלין בעת מצעד יום הניצחון בכיכר האדומה במוסקבה, 9 במאי 2010.
קובץ:Kremlin regiment 1.jpg|חיילי המשמר במדי טקס.
קובץ:2018 inauguration of Vladimir Putin 13.jpg|חיילי המשמר בטקס השבעת נשיא רוסיה 2018
קובץ:Vladimir Putin inauguration 7 May 2012-1.jpeg|חיילי משמר הקרמלין בטקס ההשבעה של ולדימיר פוטין 2012
קובץ:Russian Honour guards.jpg|משמר כבוד של משמר הקרמלין בטקס ההשבעה של הנשיא דימטרי מדבדב 2008
קובץ:The first military training of the Preobrazhensky regiment 01.jpg|חיילי משמר הקרמלין באימון


## קישורים חיצוניים

* 
קטגוריה:רוסיה: צבא וביטחון
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:ארגוני אבטחת אישים
קטגוריה:שירות האבטחה הפדרלי הרוסי
תותח הצאר

שמאל|ממוזער|250px|תותח הצאר.

**תותח הצאר** (ברוסית: **Царь-пушка** - "צאר פושקה") הוא תותח-על אשר הוזמן בשנת 1586 ביוזמת הצאר פיודור הראשון וניצוק על ידי אנדרי צ'וחוב. התותח ניצב כיום במרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה.

משקל התותח 38 טונות, אורכו , קוטר קנהו  וקוטרו החיצוני 1,200 מ"מ. תותח זה הוא תותח הבומברד הגדול ביותר שניצוק אי פעם.

בסמוך לתותח ניצבים כדורי תותח במשקל 2 טונות. כדורים אלה הוצבו לקישוט בלבד בשנת 1835 וקוטרם גדול מקוטרו של התותח (כך שלא ניתן לעשות בהם שימוש).

התותח מעוטר בתגליפים המתארים את הצאר פיודור הראשון רוכב על סוסו.

כן התותח, שנוצר בראשית המאה ה-19, היה עשוי עץ ונשרף בשנת 1812 בזמן כיבוש העיר מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה. כן המתכת הנוכחי הוצב לאחר תבוסת נפוליאון.

התותח ממוקם בסמוך לפעמון הצאר - הפעמון הגדול בעולם.

על פי מחקר שבוצע בשנות ה-80 של המאה ה-20, ייצור התותח לא הסתיים ולא בוצעו ניכוי וליטוש. בהתאם לכך הוא לא נוצל לביצוע ירי.
## ראו גם
* פעמון הצאר
* פצצת הצאר

## קישורים חיצוניים

* תיאור התותח 
* תיאור התותח באתר מוזיאון הקרמלין 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הצאר
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:תותחי-על
ארסנל הקרמלין

**ארסנל הקרמלין** (ברוסית: **Арсенал Московского Кремля**) הוא מבנה טרפזואידי דו קומתי הממוקם בפינתו הצפונית של הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה. כיום משמש המבנה את משמר הקרמלין המופקד על הגנת המבצר.

## היסטוריה
בימי הביניים שימש האתר בו ממוקם כיום המבנה כמחסני המזון של מבצר הקרמלין. המחסנים נהרסו בשלהי המאה ה-17 והצאר פיוטר הגדול הורה בשנת 1702 על הקמת המבנה הנוכחי באתר. אדריכלים גרמניים תכננו את מבנה הנשקייה והקמתו הושלמה בשנת 1736. מבנה זה היה הגדול במבני הקרמלין באותה עת.

בשנת 1737 נפגע המבנה בשריפה הגדולה שפגעה בעיר - וחלקיו הפנימיים של המבנה, העשויים עץ, קרסו. המבנה ניצב בהריסותיו שנים רבות ושוקם בין השנים 1786–1796 תחת פיקוחם של קאזאקוב (M. Kazakov) וג'ררד (A. Gerard).

לאחר כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה השתלטו חייליו על המבנה, וכאשר נסוגו מהעיר פוצצו את חלקו הצפון מזרחי של המבנה. בין השנים 1816–1828 שוקם המבנה בסגנון נאו-קלאסי במטרה להקים במקום מוזיאון המוקדש להנצחת הניצחון הרוסי על נפוליאון.
לאור מטרה זו הוצבו סביב המבנה 875 תותחים של צבא נפוליאון שנתפסו על ידי הצבא הרוסי. בשנת 1960 הוצבו בחזיתו הדרומית של המבנה תותחים רוסיים מהמאות ה-16 וה-17.

על שם המגדל נקרא אחד מרכבי הליווי של נשיא רוסיה, אאורוס ארסנל.

## קישורים חיצוניים

* מידע רשמי באתר Kremlin.ru

קטגוריה:ארמונות הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
שבירת סימטריית CP

**סימטריית CP** היא סימטריה מקורבת בין חלקיקים לאנטי-חלקיקים. בעבר חשבו שהסימטריה מדויקת ושעולם שמורכב מחומר יהיה שיקוף מלא בתכונותיו לעולם של אנטי-חומר, אך בשנות ה-60 נתגלתה שבירת הסימטריה הזו בניסוי התפרקות של קאונים. על גילוי זה זכו ג'יימס קרונין וואל פיץ' בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1980.

**CP** באנגלית מייצג מטען וזוגיות (Charge Parity) שהן שתי תכונות של חלקיקים. אנטי-חלקיק הוא אותו חלקיק עם מטען וזוגיות הפוכים (הזוגיות היא תכונה הקובעת איך מתנהג חלקיק בהיפוך המרחב).

**שבירת סימטריית CP** פירושה שכוחות בטבע פועלים באופן שונה על חלקיקים מאשר על אנטי-חלקיקים. התופעה נתגלתה מאוחר יחסית, כי הסימטריה נשמרת תחת מרבית הכוחות: הכח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק, כוח הכבידה. רק הכוח הגרעיני החלש שובר את סימטריית CP. 

כיום כאמור ידוע ש-CP היא סימטריה לא מדויקת (אם כי עדיין משמשת קירוב טוב לתהליכים רבים) והסימטריה השלמה יותר היא סימטריית CPT, שכל הכוחות בטבע משמרים, עובדה שאושרה בכל הניסויים עד כה.

## משמעות
עולם בעל סימטריית CP יכיל כמויות שוות של חומר ואנטי חומר. כפי שידוע לנו מתצפיות אסטרונומיות בכל היקום הנראה, היקום מכיל כמות גדולה בהרבה של חומר מאשר של אנטי-חומר, ולכן אינו סימטרי תחת CP. שבירת הסימטריה נמדדת גם באופן ישיר במאיצי חלקיקים. נכון להיום, השבירה של סימטריית CP במודל הסטנדרטי, שתואמת לתוצאות במאיצים, קטנה מכדי להסביר את כמות החומר ביקום. זו אחת מהבעיות התאורטיות העיקריות של המודל הסטנדרטי, הנקראת גם בעיית הבאריוגנזה (יצירת חומר באריוני).

## ראו גם
* אנטי-חומר
* בעיות פתוחות בפיזיקה#קוסמולוגיה ויחסות כללית

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:תורת השדות הקוונטית
קטגוריה:הכוח החלש
קטגוריה:בעיות פתוחות בפיזיקה
פואנלברדה

**פואנלברדה** (ספרדית: **Fuenlabrada**) היא עיר בקהילה האוטונומית מדריד שבספרד, במרחק של כ-25 ק"מ מן העיר מדריד. בקצה החיצוני של המטרופולין. העיר היא הרביעית בגודלה באוטונומיה, אחרי הבירה מדריד, מוסטולס ואלקלה דה אנארס. אוכלוסיית העיר מונה 204,838 תושבים (אומדן 2011). העיר היא מרכז תעשייה ושירותים לאזור.

## היסטוריה
מקור שמה של העיר הוא מזרקה בשם "לה-בראדה" שנבנתה במקום בסביבות המאה ה-12. בהמשך התקיים במקום כפר קטן שתושביו התעסקו בחקלאות. כיום כלכלת התושבים עברה ברובה מחקלאות לתעשייה. וכך הפכה העיר הזאת להיות המנוע הכלכלי של אוטונומיית מדריד, ובה ממוקמת רבע מתעשיית האוטונומיה.

## דמוגרפיה
זוהי אחת הערים עם האוכלוסייה הצעירה ביותר ברחבי המדינה. זאת בשל תהליך ההגירה שהתרחש בתחילת שנות ה-80 עם הגעתם של זוגות צעירים רבים המחפשים דיור. ובתוך זמן קצר יחסית, העיר גדלה מ 18,442 תושבים בשנת 1975, ל-204,838 תושבים בשנת 2011.

## חינוך ותרבות
בעיר קיימות מספר מכללות וקמפוס אוניברסיטאי. מאז שנת 2000, הקמפוס של הפקולטה למדעים בבית הספר לתקשורת של התיירות, המשתייך ל"אוניברסיטת המלך חואן קרלוס". ומאז 2005, קיימת בעיר המכללה להנדסת תקשורת (ETSIT).

### אולמות מופעים
* התיאטרון העירוני "נוריה אספרט" בשכונת לורנסה.
* מרכז התרבות "תומאס וליאנטה".
* אולם התיאטרון "חוזה קארראס דל בריו מראנו" בפארק השלום.

## ספורט
בעיר קיימת קבוצת כדורסל מקצוענית, בלונססטו פואנלברדה. המשחקת בליגה ACB וקבוצת כדורגל מליגת המשנה הספרדית.

**תמונות מהעיר**

תמונה:Fuenlabrada Central.jpg|תחנת הרכבת במרכז העיר
תמונה:Fuenlabrada - Aerial photograph.jpg|תצלום אווירי של העיר
תמונה:Iglesia en Fuenlabrada.jpg|כנסייה בעיר
תמונה:Parque en Fuenlabrada.jpg|הפארק העירוני



## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
דגל צבא בריטניה

**דגל צבא בריטניה** הוא דגלו הרשמי הלא טקסי של הצבא הבריטי. הדגל הוא דגל אדום המוטען בציצה של שלט האצולה המלכותי: אריה מוכתר העומד על כתר אדוארד הקדוש. מאחורי הציצה מוצלבות שתי חרבות.

[שמאל|ממוזער|250px| [דגל הממלכה המאוחדת בגרסתו ביחס של 3:5 לשימוש הצבא הבריטי]] 
שלא כמו לצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי המניפים גרסאות לדגל הלאומי (הנס הלבן ונס חיל האוויר המלכותי בהתאמה) לצבא הבריטי אין גרסה משלו של הדגל הלאומי. תחת זאת, בעצרות ואירועים שבהם יש צורך להניף דגל בשם הצבא, מונף הדגל הלא-רשמי האדום ובטקסים רשמיים, כטקסי אזכרה או מצעדים, יונף דגל הממלכה המאוחדת בגרסה מעט שונה - יחס אורך/גובה של 3:5 (במקום 1:2).

## קישורים חיצוניים
*

צבא בריטניה
בריטניה
קטגוריה:הצבא הבריטי
חוק וסדר: משפט וצדק

**חוק וסדר: משפט וצדק** (באנגלית: **Law & Order: Trial by Jury** - "משפט של מושבעים" או בקיצור "TBJ") היא סדרת דרמה משפטית שהופקה עבור הרשת האמריקנית NBC. הסדרה עלתה לשידור ב-3 במרץ 2005 בתור סדרת הבת השלישית של "חוק וסדר". בניגוד לסדרות האחרות, "משפט וצדק" מתמקדת בבית משפט, היא הסדרה היחידה שאינה מעורבת בחקירות משטרתיות ואף לא מציגה את האירוע של החשוד. הסדרה הייתה אכזבה בין הצופים וקבלה אחוזי צפייה מאוד נמוכים וירדה לאחר העונה הראשונה ב-21 בינואר 2006. היא הסדרה הראשונה מסדרת "חוק וסדר" שירדה מהמסכים. זו גם הייתה הופעתו האחרונה של השחקן ג'רי אורבך בתור לני בריסקו, לפני שנפטר ממחלת הסרטן.

בישראל היא שודרה בערוץ yes Weekend לזמן קצר לפני סגירתו ב-2007.

## תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בקבוצת פרקליטים בבית משפט, שמנסים לגלות מי החשוד במקרים החמורים לאוזניה של השופטת.

## סקירת הסדרה

## צוות הדמויות והשחקנים
*ביבי ניווירט – עוזרת לתובע המחוזי **טרייסי קיבר** (2005–2006 / עונה 1)
*אמי קרלסון – עוזרת לתובע המחוזי **קלי גאפני** (2005–2006 / עונה 1)
*קירק אקבדו – חוקר לתובע המחוזי **הקטור סלאזר** (2005–2006 / עונה 1)
*ג'רי אורבך – חוקר לתובע המחוזי **לני בריסקו** (2005 / 2 פרקים בעונה 1, נפטר במהלך הצילומים)
*סקוט כהן – חוקר לתובע המחוזי **כריס ראוול**, מחליף את לני בריסקו (2005–2006 / 11 פרקים בעונה 1)
*פרד תומפסון – התובע המחוזי **ארתור בראנץ** (2005–2006 / עונה 1)

## ראו גם
*חוק וסדר: מדור מיוחד
*חוק וסדר: כוונה פלילית
*חוק וסדר: פשע מאורגן
*חוק וסדר כוונה פלילית: טורונטו
*חוק וסדר: לוס אנג'לס

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוק וסדר
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
קטגוריה:סדרות ספין-אוף אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2005
איוואן הראשון, נסיך מוסקבה

**איוואן הראשון** (1288–1340) (רוסית:** Иван I Данилович Калита**) היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה ונחשב לראשון בין נסיכי מוסקבה שהיו לשליטי רוסיה.

בשנים 1296–1297 היה נציגו של אביו, דניאל, נסיך מוסקבה, ברפובליקת נובגורוד. בשנת 1304 עמד בראש הכוחות שהגנו על העיר פריאסלאבל מפני כוחות נסיכות טבר. בשנת 1319, אחיו יורי ממוסקבה מונה כשליט נובגורוד ואיוואן קיבל את השליטה המלאה על מוסקבה.

אחד מיתרונותיו של איוואן הייתה היכולת שלו להגיע להבנות טובות עם שליטי אורדת הזהב. בשנת 1320 הוא קיבל מהחאן מינוי כשליט נסיכות מוסקבה אולם נכשל בניסיונותיו לקבל שליטה על נסיכות ולדימיר לאחר הריגת אחיו יורי. בהיותו שליט נסיכות מוסקבה הוא הצליח להעביר את מקום מושבו של ראש הכנסייה הרוסית מוולדימיר למוסקבה. זה היה אחד מהגורמים החשובים לעליית חשיבותה של האחרונה. לאור יחסיו הטובים עם חאן אורדת הזהב שטחי נסיכות מוסקבה היו מוגנים מפלישות כוחות החאן. בתקופתו נבנתה חומת מגן מעץ סביב מרכז העיר ונבנו בתים ראשונים מאבן בתוך החומות. אנשי אצולה רבים עברו למוסקבה מערים אחרות.

לאחר התקוממות עממית בטבר נגד אורדת הזהב בשנת 1327 הוא מיהר להגיע לחצר החאן ובתמיכתו ותוך שימוש בכוחות של החאן הוא הצליח לדכא את ההתקוממות. במהלך זה הוא כבש מספר ערים בנסיכות טבר והנסיך הקודם ברח לפסקוב.

## כשליט ולדימיר
בשנת 1331 הוא קיבל מהחאן מינוי כנסיך ולדימיר. הוא היה שליט אכזרי וערמומי. בהיותו הנסיך שאסף מיסים מנסיכויות רוסיות לאורדת הזהב הוא התקרב מאוד לחצר החאן. הוא דיכא באכזריות כל ניסיון להתקוממות נגד המיסים הגבוהים. בשנת 1333 הוא החל במערכה צבאית נגד נובגורוד. במקביל הוא התחיל בבנייה רחבת היקף במוסקבה שכללה בניית מספר כנסיות בתוך הקרמלין. בשנת 1337 מיכאל מטבר חזר לנסיכות שלו. לאחר שנתיים איוואן נסע לאורדת הזהב עם תלונות נגד מיכאל וכתוצאה מכך הנסיך מיכאל ובנו הוצאו להורג בחצר החאן. מעשית, נסיכות טבר סופחה לנסיכות מוסקבה. הוא גם רכש אדמות רבות בנסיכויות ירוסלבל, קוסטרומה ורוסטוב. כתוצאה מכך הוא הרחיב באופן משמעותי ביותר את נסיכות מוסקבה.

לדעת ההיסטוריונים הרוסים לעליית נסיכות מוסקבה בתקופת איוואן הראשון היו מספר סיבות: הימצאות הנסיכות בלב האדמות הרוסיות תוך הגנתה מפלישות ממערב וממזרח, נהירת אנשי מקצוע לאור שקט יחסי בנסיכות, הימצאות בדרך מסחר חשובה בין נובגורוד לבין נהר וולגה. אישיותו של הנסיך ויחסים מצוינים שהוא פיתח עם החאן תרמו גם הם לחיזוק והרחבת הנסיכות.

ברשותו היו כספים רבים וזה היה המקור לכינויו "קליטה" – שק של כסף.

## משפחתו
אשתו הראשונה ילנה נפטרה בשנת 1331 והוא נישא בשנית לנסיכה אוליינה. היו לו 9 ילדים:
* סימאון
* דניאל
* פפיניה
* איוואן
* אנדרי, נסיך נובגורוד
* מריה, התחתנה עם נסיך רוסטוב
* יבדוקיה, התחתנה עם נסיך ירוסלבל
* פדוסיה

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:נסיכי מוסקבה
קטגוריה:ילידי 1288
קטגוריה:נפטרים ב-1340
הגביע הבין-יבשתי בכדורסל

**גביע העולם למועדונים**, הידוע בשם **הגביע הבין יבשתי** הוא טורניר כדורסל שמאורגן על ידי פיב"א, במטרה לאחד את מועדוני הכדורסל הטובים בעולם (מלבד קבוצות ה-NBA המקצועניות) לטורניר שקובע מיהו המועדון הטוב בעולם.

משחקי הגביע הבין יבשתי שוחקו מדי שנה בין השנים 1966–1987, ב-1996 והחל מ-2013 באופן סדיר.

משנת 2016, בעקבות מחלוקת בין פיב"א ליול"ב שנבעה מהקמת 2 ליגות מתחרות ליורוליג וליורוקאפ, הנציגה האירופית לתחרות היא זוכת ליגת האלופות מטעם פיב"א ולא אלופת היורוליג, אף על פי שהיורוליג נחשבת לליגה הטובה באירופה.

כיום בטורניר משתתפות  זוכת ליגת האלופות (אירופה), אלופת ליגת הפיתוח של ה-NBA (אמריקה הצפונית), אלופת ליגות האלופות האמריקאית (אמריקה הדרומית), אלופת ליגת האלופות האסייתית בכדורסל (אסיה), אלופת ליגת ה-BAL (אפריקה) ואלופת ליגת ה-NBL (אוסטרליה).

## זוכות הגביע הבין יבשתי

## [[MVP]] של הטורניר

## זכיות על פי קבוצות

## זכיות על פי מדינות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות כדורסל
דן גלאי

**דן גלאי** (נולד ב-1945) הוא כלכלן המתמחה במימון, הנדסה פיננסית, נגזרים וניהול סיכונים. פרופסור אמריטוס מהאוניברסיטה העברית שכיהן כדקאן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. מ-2014 דקאן הפקולטה לניהול ע"ש סרנת במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה.

## קורות חיים
גלאי נולד בירושלים ב-1945. סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני במנהל עסקים, באוניברסיטה העברית. בשנת 1975 השלים דוקטורט במנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו. במשך השנים לימד באוניברסיטה העברית ושימש כמרצה באוניברסיטאות בחו"ל כגון באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ברקלי, UCLA, אוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת INSEAD בצרפת.

גלאי כתב מספר ספרים בתחום ניהול סיכונים שתורגמו לשפות רבות ומשמשים כספרי בסיס ללימודי התחום. הוא אחראי לפיתוח מכשירים פיננסיים בהם כלים למסחר באופציות. ב-1987, גלאי, יחד עם פרופסור מנחם ברנר, היו הראשונים שהציעו את הרעיון של מדד פחד (VIX) לתנודתיות בשוק ההון. עם זאת, הנוסחה שהם הציעו לחישוב מדד זה הייתה שונה מזו שבשימוש כיום

גלאי זכה בפרס פומרנץ מטעם בורסת הנגזרות של שיקגו. גלאי כיהן בין היתר כיו"ר הוועדה המחודשת לבחינת דיווח על חשיפה לסיכונים של חברות ציבוריות, ושימש כחבר הוועדה המקצועית של המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות. הוא כותב טורים כלכליים בנושא שוק ההון בעיתון גלובס.

בשנת 1992 הקים את בית ההשקעות סיגמא. כיום (2018) בית ההשקעות מנהל נכסים בשווי של כ-6 מיליארד שקל. בחודש אוקטובר 2008, בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי טען כי "האפקט המשברי בשוק ההון נוצר כתוצאה מפאניקה של הציבור המתודלקת על ידי אמצעי התקשורת" והמליץ לשמור על ההשקעות הקיימות ואף להגדיל אותן.. בשנת 2015 נמכרה השליטה (60%) בבית ההשקעות סיגמא לבנק הספרדי אנדבנק.

לקראת כניסתו לתפקיד דקאן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בקיץ 2009 הוא התמנה ליו"ר סיגמא ויו"ר ועדות ההשקעה שלה, והעביר את ניהולו של בית ההשקעות לבנו אורי גלאי. בן נוסף שלו הוא ירון גלאי, מייסד חברת המלצות התוכן אאוטבריין. בנו איתן גלאי הוא מנכ"ל אאוטבריין אינטרנשיונל. בנו נועם גלאי הוא צלם הנודע בצילומי הצעקה שלו.

בראיון עמו לרגל כניסתו לתפקיד קבל על המצב האקדמי של התחום, טען כי "העלייה בציונים לא נובעת מכך שהסטודנטים מבריקים יותר, אלא מכך שהמבחנים נעשו קלים יותר" והמליץ להעלות את שכר הלימוד באוניברסיטאות.

## ספריו
***תהליך התוכנית העסקית** : המדריך המוסמך למנהלים, ליזמים, למשקיעים ולמשווקים. אופציות טכנולוגיות, הוצאת מטר, תל אביב, 1989.
***הצורך ברפורמה בשוק ההון בישראל**, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, ירושלים, 1991
***אופציות וחוזים עתידיים בשוק ההון בישראל** (עורך), מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, ירושלים, 1991.
***השפעת המסחר באופציות על שוקי ההון ועל הרווחה החברתית**, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, ירושלים, 1992.
***Risk Management**, יחד עם Michael Crouhy ו-Robert Mark, הוצאת McGraw-Hill, ניו-יורק, 2000.
***מהון להון על שוק ההון**, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2001.
***The Essentials of Risk Management**, יחד עם Michael Crouhy ו-Robert Mark, הוצאת McGraw-Hill, ניו-יורק, 2006.

## קישורים חיצוניים

*רשימת הפרסומים של גלאי באתר בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
*מטוריו של גלאי בעיתון גלובס
*
* מרצה בי"ס למנהל עסקים - מרכז האקדמי אור יהודה -MLA
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מינהל עסקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ג'אז בפילהרמונית

[שמאל|ממוזער|250px|כרזה מ-1955 המפרסמת הופעה בהשתתפות [אלה פיצג'רלד, רביעיית ג'ין קרופה, רביעיית הג'אז המודרני, אוסקר פיטרסון, ג'ו ג'ונס, סטן גץ, דיזי גילספי, רוי אלדרידג', סאני סטיט, מילט ג'קסון ואחרים]]
**ג'אז בפילהרמונית** (**Jazz at the Philharmonic - **JATP) היה שמה של סדרת קונצרטים והקלטות שערך האמרגן נורמן גרנץ בין השנים 1944–1967, בהם אירח את מיטב נגני התקופה. היה זה המיזם הראשון שהוציא את הג'אז מן המועדונים ואולמות הריקודים והעביר אותו לתבנית של קונצרט באולם בו ישב קהל והאזין למוזיקה זו כאמנות ולא כבידור קל.

הקונצרט הראשון התקיים ב-Philharmonic Auditorium בלוס אנג'לס ב-2 ביולי 1944 והציג את אמני הג'אז ג'יי ג'יי ג'ונסון, נט קינג קול, לס פול, באדי ריץ' ואחרים באולם שיועד לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ובעבור קהל שלא הגיע בדרך כלל למועדוני הג'אז. מטרתו של גרנץ הייתה לחשוף את ההתרחשות בעולם הג'אז, בעיקר את זו של החוף המערבי, לקהל גדול. הקונצרטים בלוס אנג'לס נמשכו על בסיס חודשי משך כשנתיים. במופע האחרון בסדרה זו, שנערך באפריל 1946 נטלו חלק דיזי גילספי, לסטר יאנג וצ'ארלי פארקר.

החל מקיץ 1946 יצא גרנץ לסיבובי הופעות. סיבוב ההופעות הראשון התקיים בסן פרנסיסקו, שיקגו וניו יורק עם לסטר יאנג, קולמן הוקינס ובאדי ריץ'. בהופעות עמד גרנץ על עקרון הישיבה המשותפת באולם של אפרו-אמריקאים ולבנים זה בצד זה, תוך שהוא מוותר על הופעות באולמות שקיימו את מדיניות ההפרדה ונמנע משהות במדינות דרום ארצות הברית הגזעניות. סיבובי ההופעות עם גרנץ הציבו סטנדרטים חדשים, גבוהים יותר, של נסיעות אמנים. האמנים, בניגוד למצב עד אז (במיוחד לגבי אמני ג'אז שחורים), זכו לאירוח במיטב בתי המלון והוטסו במטוסים, במקום באוטובוסים או רכבות.

הנגנים שהתקבצו למשך מספר שבועות של הופעות לא תמיד הכירו זה את זה או ניגנו יחד לפני כן וכך נוצרה מסורת של ג'אם סשן שפתח את ההופעה המתוכננת, שבו ניגנו הנגנים יחד באופן חופשי ולעיתים חד פעמי, תוך יצירת הרכבים ייחודיים, בהם דואט של צ'ארלי פארקר ובילי הולידיי מהופעה ב-22 באפריל 1946, ההופעות שנערכו בקרנגי הול בקיץ אותה שנה והסולו של קולמן הוקינס בסטנדרט "How High the Moon" מההופעה בפיטסבורג ב-1947.

סיבובי הופעות בארצות הברית נמשכו עד 1957 ולאחר מכן נערכו סיבובי ההופעות בעיקר באירופה וביפן בהשתתפות מיטב האמנים כריי בראון, בני קרטר, רוי אלדרידג', אלה פיצג'רלד, סטן גץ, ליונל המפטון, בילי הולידיי (היחידה שפוטרה על ידי גרנץ לאחר שהעליבה על הבמה את אוסקר פיטרסון), ג'ין קרופה, בן ובסטר ואחרים. ב-1967 נערך סיבוב ההופעות האחרון שהסתיים בארצות הברית. תוכנית ג'אז בפילהרמונית הצילה את הקריירות של רבים מנגני תקופת הסווינג, שנדחקו בארצות הברית מפני עליית הבי בופ ושילבה נגנים משני הזרמים על במה אחת לשילובים שהתקבלו בעין יפה יותר באירופה מאשר בארצות הברית, שמבקרי המוזיקה שלה שאפו לחלוקה חדה וברורה בין הסוגות. גרנץ עצמו עזב את ארצות הברית ב-1959 והשתקע בשווייץ.

רבים מהמופעים הוקלטו על ידי חברות התקליטים "Verve" ו-"Pablo" וכמו כן יצאו במהלך השנים, וממשיכים לצאת, אוספים מתוך ההופעות, רובם על ידי חברות תקליטים שמושבן ביפן.

ב-1983 נערכה ביפן הופעה לחגיגת 40 שנה ל"ג'אז בפילהרמונית" ו-30 שנים להופעתה הראשונה ביפן עם אלה פיצג'רלד ואוסקר פטרסון, ג'יי ג'יי ג'ונסון, זוט סימס, ג'ו פאס ואחרים. הקלטת ההופעה יצאה בתקליט " Jazz at the Philharmonic - Yoyogi National Stadium, Tokyo 1983: Return to Happiness".

## קישורים חיצוניים

* סקירת אחדים מתקליטי ההופעות 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'אז
בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה

[שמאל|ממוזער|250px|[צלב ההקרבה בבית העלמין]]
**בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה** (באנגלית: **Haifa War Cemetery**) הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן בשכונת תחנת הכרמל בחיפה לצד דרך יפו. במקום קבורים חללי האימפריה הבריטית שנהרגו במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
בשל מספר האבדות הגדול של מדינות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה והפיזור הגאוגרפי הגדול של קברי החללים החליטו שלטונות המדינות שמהן הם באו שלא להשיב את החללים לארצותיהם ולקבור אותם סמוך למקום מותם. בית העלמין הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ויועד במקור לקבורתם של החללים הבריטים שנהרגו בחיפה במלחמת העולם הראשונה. על פי התכנון המקורי, בית הקברות לא נועד להיות בית קברות צבאי שבו נקברים חיילים באופן רגיל, והקמתו נתפשה כפעולה חד-פעמית לשם קבורת חללי מלחמה זו בלבד. מאוחר יותר, עם זאת, הוא נפתח לקבורתם של חללים נוספים.

באוקטובר 2019 הושחתו 20 מצבות בבית הקברות ורוססו בו צלבי קרס.

## חלקת הנוצרים
בבית קברות זה קבורים 301 חיילים נוצרים וארבעה יהודים ממלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה וחלקת 110 עובדי הכפייה המצרים שמצבתם מופיעה על קיר בית הקברות.

על פי תקנות בתי הקברות הבריטיים, יהודים יכלו להיקבר באותה חלקה עם הנוצרים תחת צלב ההקרבה (השונה מהצלב הצרפתי), בניגוד לשאר הדתות. בין הקבורים כאן חיילים מבריטניה, מאוסטרליה, מניו זילנד, מדרום אפריקה ומקנדה. הקברים אחידים במידותיהם, ללא הבדל דת, מין ודרגה.

בקיר ישנה גומחה שבה היה מונח ספר הנופלים אך לאחר מספר פעמים שבהן נלקח הספר מתאפשרת כיום הגישה אל הרשומות דרך התקשרות עם הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. את ספר החללים ניתן למצוא בבית הקברות הבריטי הנוסף בחיפה, במתחם בתי הקברות בדרום העיר.

## חלקות ההודים
בקבר אחד נקבר אפרם של 29 החיילים ההודים של צבא הוד-מלכותה שלאחר מותם נשרפו גוויותיהם, בהתאם למנהג ההינדי. חלק מחיילים אלו לקחו חלק בכיבוש חיפה. בחלקה אחרת קבורים בקבר אחים אחד כל החיילים ההודים המוסלמים. בסך הכל קבורים בחלקה ההודית 49 חיילים.


haifa0029.jpg|שלט הכניסה לבית העלמין הבריטי
haifa0042.jpg|שלט ההנצחה על קבר החיילים ההודים המוסלמים
haifa0046.jpg|שלט ההנצחה לחיילים ההודים
File:The Prime Minister, Shri Narendra Modi laying wreath at Indian cemetery at Haifa, which Indian cavalry regiments helped liberate in 1918, in Israel on July 06, 2017.jpg|ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי מניח זר על שלט ההנצחה לחיילים ההודים, יולי 2017


## ראו גם
* בית הקברות הצבאי חוף כיאט
* כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה
* טהאקור דלפט סינג

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

צבאי בריטי
חיפה, בית קברות הצבאי הבריטי
חיפה, בית קברות הצבאי הבריטי
חיפה, בית קברות הצבאי הבריטי
קטגוריה:בת גלים
קטגוריה:הודו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מערב חיפה
פרדוקס ברס

**פרדוקס בְּרָס** (**Braess's paradox**), הנקרא על שם המתמטיקאי הגרמני דיטריך ברס, הוא דוגמה למצב שבו הוספת קשת נוספת לרשת שבה הישויות הנעות בוחרות את מסלול הזרימה האופטימלי באופן אנוכי, יכולה לגרום לירידה בביצועים הממוצעים של הרשת (זאת כמובן על אף האינטואיציה שאומרת שיותר מסלולים תמיד יובילו לביצועים משופרים).

## הגדרה
נתבונן ברשת כבישים. נניח שעבור כל צומת ברשת ידוע מספר המכוניות שיוצאות ממנו (דרגת היציאה) ומספר המכוניות שנכנסות אליו (דרגת כניסה). תחת תנאים אלה נרצה לשערך את התפלגות התנועה ברשת. ההחלטה אם לנסוע בכביש כזה או אחר תלויה לא רק באיכות הכביש, אלא גם בצפיפות התנועה עליו. אם כל נהג יבחר בדרך שנראית לו אופטימלית (עבורו בלבד) התוצאה לא בהכרח תהיה אופטימלית עבור כל הנהגים. יתר על כן, קיימת דוגמה שבה הרחבת רשת הכבישים אינה גורמת לקיצור זמני הנסיעה ואף מאריכה אותם.

## דוגמה
שמאל|ממוזער|250px|דוגמה לפרדוקס של ברס
נסתכל על מערכת כבישים כמו בציור. יש 4000 מכוניות הנוסעות מהמקור אל היעד. הזמן שלוקח לעבור כל כביש מצוין באיור, כאשר T הוא מספר המכוניות שנמצאות על אותו הכביש. על שניים מהכבישים זמן הנסיעה קבוע, ואילו על השניים האחרים זמן הנסיעה תלוי בעומס.

נניח בתחילה שהכביש המקווקו אינו קיים. אם a נהגים עוברים דרך נקודה A זה לוקח a/100+45 דקות ואם b נהגים בוחרים לעבור דרך נקודה B זה לוקח להם b/100+45 דקות. המקרה הגרוע ביותר הוא כאשר כל הנהגים יבחרו לנסוע באותו הנתיב. אז ההאטה מקסימלית והנסיעה כולה לוקחת 85 דקות. אך בחירה אקראית באחד הנתיבים תוביל לתוצאה טובה יותר. אם מחצית מהנהגים יסעו בכל אחד מהנתיבים, זמן הנסיעה של כולם יתקצר ל-2000/100+45=65 דקות. (זהו שיווי משקל נאש.)

כעת נניח שבונים כביש נוסף שמחבר את A עם B וזמן הנסיעה בו כל כך קצר שניתן אפילו לומר שהוא 0. לנהג יש עכשיו שלוש אפשרויות: הוא יכול לנסוע בדרך התחתית, ישירות ל-B ומשם ליעד; הוא יכול לנסוע בעקיפין, ל-B דרך A ומשם אל היעד; והוא יכול לנסוע בדרך העילית, ל-A  ומשם ישירות אל היעד. דרך העקיפין עדיפה על הדרך התחתית, משום שהדרך העוקפת ל-B היא קצרה יותר בכל מקרה מאשר הדרך הישירה לשם. דרך העקיפין עדיפה גם על הדרך העילית, משום שהדרך ליעד מ-B קצרה יותר מאשר ישירות מ-A. לכן כל הנהגים יסעו ראשית ל-A ואז ל-B, והדרך תיקח לכולם 80 דקות. הפתרון האופטימלי, שבו מחצית הנהגים נוסעים דרך B והמחצית השנייה ישירות דרך A (ב-65 דקות לכולם) אינו יציב, משום שלכל נהג בדרך העילית עדיף לקצר ולנסוע מ-A אל היעד דרך B, ולכל נהג בדרך התחתית עדיף לקצר ולנסוע ל-B דרך A. הוספת הכביש הרעה את ביצועי המערכת.

## לקריאה נוספת
*Katharina Belaga-Werbitzky: „Das Paradoxon von Braess in erweiterten Wheatstone-Netzen mit M/M/1-Bedienern“ )

## קישורים חיצוניים

* 
*יותר זה פחות מאמר מאת ד״ר אורן שעיה העוסק בפרדוקס ברס, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי
*

קטגוריה:רשתות זרימה
ברס, פרדוקס
קטגוריה:משפטים בתורת הגרפים
קטגוריה:משפטים בתורת המשחקים
מרכז באוהאוס

[250px|ממוזער|סניף של מרכז באוהאוס ב[כיכר קדומים ביפו שנסגר בשנת 2014]]
**מרכז באוהאוס** הוא חנות, הוצאה לאור וגלריה פרטית המספקת בין השאר מידע אודות מבני הסגנון הבינלאומי (הנודע גם כסגנון הבאוהאוס) ב"עיר הלבנה" בתל אביב. העסק נמצא בבעלות פרטית אך משתף פעולה עם גופים ציבוריים כמו הוועד הישראלי לאונסק"ו ועיריית תל אביב-יפו.

## היסטוריה
המרכז הוקם בשנת 2000 על ידי ד"ר אשר בן שמואל, ד"ר מיכה גרוס ושלומית גרוס, והוא שוכן ברחוב דיזנגוף 77 בתל אביב. את הצוות המקצועי מובילים האדריכלים שמואל יבין ואלה גורן. המקימים ביקשו להגביר את התודעה הציבורית אודות המורשת האדריכלית של "העיר הלבנה" וכן לקחת חלק בתיעוד של מורשת זו. בנוסף, הם ביקשו לתת במה לאסכולת הבאוהאוס ולהדגיש את ייחודה בכך שהיא מחברת בין מדיה אמנותיות רבות וחוצה גבולות ביניהן.

בעבר שכן המרכז בדיזנגוף 99 ובדיזנגוף 155.

## פעילות
פעילות המרכז מתחלקת לארבעה תחומים:

### החנות
החנות מציעה פריטים שעוצבו על ידי תלמידים ומורים בבית הספר הבאוהאוס בשנות השלושים, מוצרי עיצוב ישראלי וכן ספרות בנושאי עיצוב ואדריכלות.

### הספרייה וחנות הספרים
בספרייה אוסף של ספרים ישנים וחדשים אודות תולדות העיר תל אביב, עיצוב ואדריכלות. המרכז משמש גם כהוצאת ספרים עצמאית בנושאים אלו והוציא עד היום מעל ל-15 כותרים.

### הגלריה
בגלריה מתקיימות תערוכות אדריכלות, עיצוב, ציור, צילום והדפס. בנוסף, מתקיימות במקום הרצאות ונערכים דיונים אודות נושאים אלו.

### הסיורים
בכל שבוע עורך המרכז סיורים רגליים מודרכים בתשלום ב"עיר הלבנה" שבהם נחשפים המבנים החשובים שבה, ההיסטוריה שלהם, האדריכלים שתכננו אותם והסגנון הבינלאומי. בנוסף מציע המרכז סיורים אדריכליים באזור כיכר דיזנגוף באמצעות מדריך קולי.

## ראו גם
*מוזיאון הבאוהאוס

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: גלריות לאמנות
קטגוריה:באוהאוס
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב דיזנגוף
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
אלזירה

**אלזירה** (**Alzira**) היא אופרה עם פרולוג ושתי מערכות, מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת סלבטורה קמאראנו, המבוססת על מחזה בשם Alzire, ou les Américains מאת וולטר. הופעת הבכורה נערכה ב-12 באוגוסט 1845 בתיאטרון סן קרלו בנאפולי. האופרה התקבלה בתגובות מעורבות, ובסבב ההופעות הראשון הוצגה רק 4 פעמים.

האופרה לא זכתה לביצועים רבים, בארצות הברית הועלתה לראשונה רק ב-1968 (בהפקה קונצרטנטית), ובלונדון רק ב-1970. האופרה כמעט ואינה מוצגת כיום, למעט בפרויקטים מיוחדים המציגים את כל עבודותיו של ורדי. למרות זאת, קיימות בשוק מספר הקלטות מלאות של האופרה.

## עלילה
### פרולוג
ילידים פרואנים גוררים את המושל הספרדי אלווארו, אל הככר במטרה להוציאו להורג. לפתע מופיע זאמורו, מנהיג אחד השבטים ודורש מהם לשחרר את אלווארו, הם נענים לדרישתו. זאמורו מספר לילידים כי גוזמאנו, בנו של אלווארו, שבה ועינה אותו עד שחשבוהו למת. אוטומבו מספר לזאמורו כי אהובתו אלזירה נשבתה עם אביה אטאליבה על ידי ספרדים, הוא קורא לילידים להתקומם.

### מערכה ראשונה
;תמונה ראשונה - הככר המרכזית של לימה:
אלווארו מודיע כי עקב גילו המבוגר וחולשתו, הוא מעביר את השלטון לבנו, גוזמאנו. זה האחרון מכריז כי הדבר הראשון שיעסוק בו הוא עשיית שלום עם הילידים. אטאליבה תומך בגוזמאנו, והשניים מסכמים כי אלזירה תינתן לגוזמאנו כחלק מהסכם השלום. אטאליבה אומר לגוזמאנו כי אלזירה אינה מוכנה עדיין להיות לו לאישה. גוזמאנו מבין כי אהבה מהעבר עדיין מקננת בה, ולוחץ על אטאליבה לשכנע אותה להנשא לו.
;תמונה שנייה - מגורי אטאליבה בבית המושל:
כשאביה נכנס, מתעוררת אלזירה אך עדיין בהשפעת החלום שחלמה על זאמורו, למרות שהיא חושבת כי הוא מת, היא מאמינה כי הוא עדיין אוהב אותה. היא נזכרת בחלום אחר, בו ברחה מפני גוזמאנו בסירה. אטאליבה מנסה לשכנע את אלזירה להנשא לגוזמאנו, אך ללא הצלחה, כשלפתע נכנס זאמורו. בחושבה כי הוא מת, בטוחה אלזירה כי היא רואה את רוח הרפאים שלו, אך עד מהרה היא מגלה כי אהובה מעולם לא מת. השניים מתאחדים ונשבעים אמונים זה לזה. גוזמאנו מגיע ורואה את השניים יחד, הוא מורה לאסור את זאמורו ולהוציאו להורג באופן מיידי. הילידים מכריזים התקפה על לימה, ואלווארו מספר לגוזמאנו כי זאמורו הציל אותו ממוות בטוח. גוזמאנו משחרר את זאמורו, ואומר לו כי ייפגשו בשדה הקרב.
### מערכה שנייה
;תמונה ראשונה - בביצורים סביב לימה:
זאמורו, שהוביל מתקפה נגד הכובשים הספרדים, נשבה ומובא בפני גוזמאנו. הלה גוזר את דינו שוב למיתה. אלזירה מתערבת ומתחננת כי ירחם עליו. גוזמאנו מסכים לחון את זאמורו אם אלזירה תסכים להנשא לו. אלזירה מסכימה בחוסר רצון.
;תמונה שנייה - מערה בקרבת לימה:
הילידים המובסים חשים מושפלים ומדוכאים, אך הם שמעו כי זאמורו הצליח לברוח בתחפושת של חייל ספרדי. זאמורו מופיע, אך חש מושפל ומבוזה. כשהוא שומע כי אלזירה הסכימה להנשא לגוזמאנו, הוא נשבע לנקום ויוצא בחמת זעם אל עבר הארמון.
;תמונה שלישית - אולם רחב בבית המושל:
ברגע בו החתונה עומדת להתחיל, חייל ספרדי גוחן ודוקר את גוזמאנו. להפתעתה של אלזירה, זהו זאמורו. בכוחותיו האחרונים מספר גוזמאנו לזאמורו כי אלזירה הסכימה להנשא לו רק כדי להציל אותו, וכי הוא מוחל לזאמורו על מעשהו ומברך את הזוג. גוזמאנו מת כשאביו מברך אותו.

## קישורים חיצוניים

* לברית מלאה של האופרה באיטלקית
* רשימת אריות באתר aria-database.com

## הערות שוליים

קטגוריה:אופרות מאת ג'וזפה ורדי
קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי מחזות
קטגוריה:אופרות באיטלקית
פנחס דשבסקי

**פנחס ס' דָשֶׁבְסקי** (בכתיב יידי: **דאשעווסקי**; ברוסית: **Пинхас Израилевич Дашевский**; 1879 – 1934?) היה סטודנט יהודי-רוסי ופעיל ציוני, שביצע ניסיון התנקשות בחייו של אחד המסיתים העיקריים לפוגרום קישינב. מעשהו הותיר רושם עז בעולם היהודי.

## קורות חיים
דשבסקי נולד למשפחה יהודית מתבוללת בעיירה קוֹרוֹסְטִישֵׁב (Коростышев) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת 1897 הצטרף לציונות, והיה ממייסדי אגודת סטודנטים ציונית-סוציאליסטית אקטיביסטית בקייב. בשנת 1902 הגיע לעיר קובל שבווהלין שם עסק בהוראה פרטית.

בעקבות פרעות קישינב (1903), שגרמו זעזוע בעולם היהודי ושבעקבותיהן נשמעו קריאות רבות להתקוממות יהודית, דאשבסקי פרסם עם חבריו מכתב הקורא ליהודי רוסיה להתעורר להתנגדות ולהגנה עצמית. לאחר מכן, החליט דשבסקי לנקום את נקמת הנרצחים בעצמו, נסע לסנט פטרסבורג וב-4 ביולי 1903, תקף בסכין את העיתונאי האנטישמי פאוול קרושבאן (Pavel Krushevan), שהפיץ תעמולת שטנה נגד היהודים, האשים אותם במהפכנות, בבגידה, בכוונות להחריב את הנצרות הפרבוסלבית, לפגוע בצאר, ובשימוש בדם נוצרי לטובת אפיית מצות לפסח. אחרי התקיפה הסגיר עצמו לידי המשטרה.

דשבסקי נשפט לחמש שנות עבודת פרך, אולם עורך הדין היהודי ישראל גרוזנברג, שהיה פעיל למען זכויות היהודים ברוסיה, הצליח להמתיק את גזר דינו, ודשבסקי שוחרר מכלאו ב-1906. לאחר שחרורו דשבסקי חזר לקובל, נשא לאשה את בת העיר אנה שנקר שם נולדה להם בת יחידה בשם רוזיה.

בשנת 1910 ביקר בארץ ישראל, והתקבל בלבביות על ידי היישוב. שב לרוסיה, והשלים את לימודיו כמהנדס כימי. נשאר נאמן לציונות, וכך לאחר מהפכת אוקטובר נאסר בידי השלטונות הסובייטים, הורשע בפעילות ציונית ונידון לגלות בסיביר. נפטר בכלא, בגיל 56.

על שמו נקרא רחוב בעיר תל אביב.

## ראו גם
* הירש לקרט
* שלום שוורצבארד
* הרשל גרינשפן

## לקריאה נוספת
*מנדל זינגר, **פנחס דשבסקי: פרק מגבורת ישראל בגולה**, הוצאת הקונגרס היהודי העולמי, 1973.
* **המהפכה וטרור**, עמ' 176.
* **האנציקלופדיה העברית**, כרך י"ג, עמ' 222.
* **[[ספר תולדות ההגנה]]**, כרך ב', חלק ראשון, עמ' 160–161.
* **ספר הגבורה/[[ישראל היילפרין]]**, חלק ג', הוצאת "עם-עובד" תש"י, עמ' 28-35.

## קישורים חיצוניים
* 
* דיוקנו (השביעי מלמעלה) 
* גילי חסקין, ההתגוננות היהודית בגולה 
* ספר קובל (1957), עמ' 264–266, 476–477.

## הערות שוליים

קטגוריה:מתנקשים פוליטיים יהודים
קטגוריה:מתנקשים פוליטיים רוסים
קטגוריה:תולדות עם ישראל: אישים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסים יהודים אוקראינים
קטגוריה:פעילים ציונים באוקראינה
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1879
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1934
אוניברסיטת מקגיל

**אוניברסיטת מקגיל** (באנגלית **McGill**) היא אוניברסיטה ציבורית קנדית אשר הוקמה ב-1821 בעיר מונטריאול בפרובינציית קוויבק. היא נחשבת לאחת מאוניברסיטאות המחקר החשובות בקנדה ובעולם.

## היסטוריה
אוניברסיטת מקגיל נקראת על שם מייסדה ג'יימס מקגיל שהיה סוחר אמיד ופוליטיקאי ממוצא סקוטי שהתגורר במונטריאול. הוא תרם את ההון הראשוני להקמתה של האוניברסיטה למרגלות הר מונט-רויאל אשר על שמו קרויה העיר.

אוניברסיטת מקגיל היא בין הוותיקות בקנדה. ייסודה בשנת 1821 היה כ-46 שנים לפני ייסוד הקונפדרציה הקנדית. כאוניברסיטה דוברת אנגלית בקוויבק משכה אליה סטודנטים מהפרובינציה ומקנדה כולה, וכיום לומדים בה גם סטודנטים בינלאומיים רבים.

במהלך שנות קיומה של האוניברסיטה זכו שני מרצים ועוד שישה מבין בוגריה בפרסי נובל. הפילוסוף החשוב צ'ארלס טיילור כיהן כמרצה באוניברסיטה שנים רבות. שלושה מבין ראשי הממשלה של קנדה הם בוגרי האוניברסיטה: ג'ון אבוט, וילפריד לורייה, וג'סטין טרודו וכן הפרמקולוגית פרנסיס קלסי.

לאוניברסיטת מקגיל חלק חשוב ביצירתו של הוקי הקרח המודרני, ענף הספורט הלאומי החורפי הרשמי של קנדה. באוניברסיטה הוקם המועדון הראשון של הענף, וסטודנטים שלה שיחקו את המשחק הראשון המתועד באולם והגו את חוקי היסוד הראשונים של המשחק.

ג'יימס נייסמית', ממציא ספורט הכדורסל, הוא בוגר של מוסד זה. לאונרד כהן בוגר מוסד זה בלימודי ספרות אנגלית. לאחר סיום התואר נרשם ללימודי משפטים במוסד אך נשר בגלל כישלון בלטינית.

## כיום
[ממוזער|152 פיקסלים| [קמפוס האוניברסיטה במרכז העיר מונטריאול]]
באוניברסיטת מקגיל לומדים כ-37,888, סטודנטים מתוכם 9,000 לומדים לתארים מתקדמים, ב-40 מחלקות אקדמאיות, הנמצאות ב-11 הפקולטות של האוניברסיטה. כמעט שליש מכלל הסטודנטים שייכים לפקולטה לאמנויות, כאשר תלמידי הפקולטה למדעים, הפקולטה להנדסה ותלמידי הרפואה מהווים יחדיו 40% מהתלמידים. בשנת 1956 נוסד בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה אשר מעניק היום קורסים מתקדמים ובסיסיים במנהל עסקים לכלל האוכלוסייה ובפרט לממשלה. הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה מפעילה רשת בתי-חולים אוניברסיטאיים בעיר ונחשבת לאחד מפקולטות הרפואה היוקרתיות ביותר בצפון אמריקה. באוניברסיטה כ-75 מרכזי מחקר גדולים אשר עורכים כ-100 כנסים אקדמאים בשנה. כ-10% מהסטודנטים באוניברסיטה הם יהודים, פי 10 מאחוזם היחסי באוכלוסיית קנדה. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 ובפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.

לאוניברסיטה קשרי מחקר עם עשרות מוסדות מחקר בעולם, ומעודדת פעילות חילופי סטודנטים ענפה. אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בן-גוריון מקיימות חילופי סטודנטים וקשרי מחקר קבועים עם אוניברסיטת מקגיל.

### פקולטות ובתי ספר
* הפקולטה למדעי החקלאות והסביבה
* הפקולטה לאמנויות
*  
*  
* 
* 
*  ע"ש דסאוטלס
* 
*  ע"ש שוליך
* 
* 
* 
* 
* 
* בית הספר לתזונה אנושית
* בית הספר לניהול קמעונאי
* בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש מקס בל
* בית הספר לריפוי בעיסוק
* בית הספר לסיעוד ע"ש אינגרם
* בית ספר לעבודה סוציאלית
* בית הספר לתכנון ערים
* בית הספר לאיכות הסביבה ע"ש ביילר
* 

## דירוגים
#### דירוג בין-לאומי
* דירוג שאנגחאי: מקום 70 (2023)
* Times Higher Education: מקום 49 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 30 (2024)

#### דירוג אזורי – קנדה
* דירוג שאנגחאי: מקום 3 (2023)
* Times Higher Education: מקום 3 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 2 (2024)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
מקגיל
קטגוריה:מונטריאול: מבנים
מקגיל
מקגיל
מקגיל
יוניון ג'ק (ארצות הברית)

ה**יוניון ג'ק** (באנגלית: **Jack of the United States**) הוא כינויו של קנטון הדגל האמריקאי כאשר הוא משמש כדגלון חרטום על ספינות אמריקאיות. עיצובו הוא כעיצוב הקנטון, חמישים כוכבי כסף על רקע כחול.

הדגל הונף לראשונה ב-14 ביוני 1777 עת החליף את ג'ק הצי הראשון, דגל בעל 13 פסים אדומים ולבנים עליו הוטען עכסן והכיתוב "Dont Tread on Me" מתחתיו (דגל גדסדן). דגל זה הוחזר לשימוש כדגלון החרטום של הצי האמריקאי בשנת 2002 עת החלה המלחמה העולמית בטרור.

כיום משמש היוניון ג'ק כדגלון החרטום של ספינות משמר החופים וארגונים ממשלתיים נוספים אשר אינם מסונפים לצי האמריקאי.

## גרסאותיו של הדגל לאורך ההיסטוריה שלו

קובץ:Naval jack of the United States (1777–1795).svg|13 כוכבים  14 ביוני 1777 - 1 במאי 1795
קובץ:US Naval Jack 15 stars.svg|15 כוכבים  1 במאי 1795 - 3 ביולי 1818
קובץ:Naval jack of the United States (1818–1819).svg|20 כוכבים  4 ביולי 1818 - 3 ביולי 1819
קובץ:Naval jack of the United States (1819–1820).svg|21 כוכבים  4 ביולי 1819 - 3 ביולי 1820
קובץ:US Naval Jack 23 stars.svg|23 כוכבים  4 ביולי 1820 - 3 ביולי 1822
קובץ:US Naval Jack 24 stars.svg|24 כוכבים  4 ביולי 1822 - 3 ביולי 1836
קובץ:US Naval Jack 25 stars.svg|25 כוכבים  4 ביולי 1836 - 3 ביולי 1837
קובץ:US Naval Jack 26 stars.svg|26 כוכבים  4 ביולי 1837 - 3 ביולי 1845
קובץ:US Naval Jack 27 stars.svg|27 כוכבים  4 ביולי 1845 - 3 ביולי 1846
קובץ:US Naval Jack 28 stars.svg|28 כוכבים  4 ביולי 1846 - 3 ביולי 1847
קובץ:US Naval Jack 29 stars.svg|29 כוכבים  4 ביולי 1847 - 3 ביולי 1848
קובץ:US Naval Jack 30 stars.svg|30 כוכבים  4 ביולי 1848 - 3 ביולי 1851
קובץ:US Naval Jack 31 stars.svg|31 כוכבים  4 ביולי 1851 - 3 ביולי 1858
קובץ:Naval jack of the United States (1858–1859).svg|32 כוכבים  4 ביולי 1858 - 3 ביולי 1859
קובץ:US Naval Jack 33 stars.svg|33 כוכבים  4 ביולי 1859 - 3 ביולי 1859
קובץ:US Naval Jack 34 stars.svg|34 כוכבים  4 ביולי 1861 - 3 ביולי 1863
קובץ:US Naval Jack 35 stars.svg|35 כוכבים  4 ביולי 1863 - 3 ביולי 1865
קובץ:US Naval Jack 36 stars.svg|36 כוכבים  4 ביולי 1865 - 3 ביולי 1867
קובץ:US Naval Jack 37 stars.svg|37 כוכבים  4 ביולי 1867 - 3 ביולי 1877
קובץ:US Naval Jack 38 stars.svg|38 כוכבים  4 ביולי 1877 - 3 ביולי 1890
קובץ:Naval jack of the United States (1890–1891).svg|43 כוכבים  4 ביולי 1890 - 3 ביולי 1891
קובץ:US Naval Jack 44 stars.svg|44 כוכבים  4 ביולי 1891 - 3 ביולי 1896
קובץ:US Naval Jack 45 stars.svg|45 כוכבים  4 ביולי 1896 - 3 ביולי 1908
קובץ:US Naval Jack 46 stars.svg|46 כוכבים  4 ביולי 1908 - 3 ביולי 1912
קובץ:US Naval Jack 48 stars.svg|48 כוכבים  4 ביולי 1912 - 3 ביולי 1956
קובץ:US Naval Jack 49 stars.svg|49 כוכבים  4 ביולי 1956 - 3 ביולי 1960


## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:ארצות הברית: דגלים
קטגוריה:דגלוני חרטום
קטגוריה:צי ארצות הברית
קטגוריה:משמר החופים של ארצות הברית
קטגוריה:דגלים עם כוכבים
יובל שני

**יובל שני** (נולד ב-28 במרץ 1969) הוא משפטן וחוקר ישראלי, המתמחה במשפט בין-לאומי פומבי, זכויות אדם והמשפט ההומניטרי. פרופסור מן המניין, דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית לשעבר, ומופקד הקתדרה למשפט בין-לאומי פומבי ע"ש הרש לאוטרפכט בפקולטה. 

## ביוגרפיה
שני גדל בעומר ולמד בתיכון מקיף א' בבאר שבע.

סיים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1995. את לימודי התואר השני למד באוניברסיטת ניו יורק (1997) ואת לימודי הדוקטורט למד בשנת 2001, באוניברסיטת לונדון, במסגרתם כתב עבודה בנושא סמכויות השיפוט המתחרות של בתי דין בין-לאומיים. שני הרצה בתחום המשפטים במספר פקולטות בישראל וכן היה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת אמסטרדם ומרצה אורח במרכז המשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן.

שני הוא המנהל האקדמי של מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית ואחד ממנהלי פרויקט מחקר בנושא בתי דין וטריבונאלים בין-לאומיים (Project on International Courts and Tribunals). החל ממאי 2008 שימש שני לסירוגין כראש פרויקט טרור ודמוקרטיה במכון הישראלי לדמוקרטיה.

שני הקים את נבחרת הג'סאפ הראשונה בישראל, כאשר פתח אותה במכללה למינהל. מאוחר יותר, כאשר עבר לאוניברסיטה העברית, הוא פתח קבוצה גם שם, כאשר הקבוצות מתחרות אחת השנייה בסבב הארצי, כאשר המנצחת עולה לשלבים המתקדמים בוושינגטון.

זכה בפרס נשיא האוניברסיטה העברית לחוקר צעיר מצטיין בשנת 2010.

באוגוסט 2012 נכנס לתפקיד דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.

ב-2013 מונה לחבר בוועדת זכויות האדם של האו"ם וביולי 2018 מונה ליושב ראש הוועדה.

בשנים 2018–2020 שימש סגן נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה.

בשנת 2021 הוענק לו פרס גורני למשפט ציבורי. ובשנת 2022 זכה בפרס חשין למצוינות אקדמית במשפט.

## פרסומים
* ארנה בן-נפתלי ויובל שני, 2006. **המשפט הבין-לאומי בין מלחמה לשלום**, תל אביב: רמות – אוניברסיטת תל אביב.
* יורם רבין ויובל שני, 2004. **זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות בישראל**, תל אביב: רמות – אוניברסיטת תל אביב.
* פרנסס רדאי ויובל שני (עורכים), נעם וינר (עורך משנה), 2004. **מתחם ההפרדה: מבט רב-תחומי**, תל אביב: מכון קונקורד לחקר יחסי הגומלין בין הדין הבין-לאומי למשפט הישראלי בבית הספר למשפטים, המסלול האקדמי – המכללה למנהל.

* Yuval Shany and Tomer Broude (eds.), 2008. **The shifting allocation of authority in international law: considering sovereignty**, supremacy and subsidiarity, Oxford: Hart Publishing.
* Yuval Shany, 2007. **Regulating Jurisdictional Interactions between National and International Courts**, Oxford: Oxford University Press.
* Yuval Shany, 2003. **The Competing Jurisdictions of International Courts and Tribunals**, Oxford: Oxford University Press.
* Philippe Sands (ed.), Ruth Mackenzie and Yuval Shany (assistant eds.), 1999. **Manual on International Courts and Tribunals**, London: Butterworths.


## קישורים חיצוניים

* קורות חיים באתר הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים
* 
* מרכז מינרוה

**מכּתביו**:
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חוקרי המשפט הבין-לאומי
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף א' (באר שבע)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:זוכי פרס חשין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
מוזיאון מועצת העם ומנהלתה

**מועצת העם ומִנהלתה** הוא מרכז חינוכי ומוזיאון הנמצא בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב, ברחוב צבי הרמן שפירא, אבי רעיון קרן קיימת לישראל. הבית עצמו הוא אתר היסטורי לאומי הכלול בפרויקט העיר הלבנה.

## היסטוריה
בית קק"ל בתל אביב נבנה בשנת 1937 על ידי האדריכל בנימין אנקשטיין. הבית בנוי מאבן ירושלמית ומבטון מזוין בסגנון הבינלאומי.

ב 12 באפריל 1948 החליט הוועד הפועל הציוני על הקמת מועצת העם ומִנְהלת העם, שני המוסדות המרכזיים של היישוב. מועצת העם כללה 37 חברים (הל"ז) שנבחרו מכל קצוות הקשת הפוליטית שהייתה אז בארץ והיוו למעשה את הכנסת הראשונה. מתוכם נבחרו 13 חברי מנהלת העם (הי"ג) שהיוו למעשה את הממשלה הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.

שני גופים אלה ניהלו את הישיבות באולם האספות, בקומה הראשונה של בית קרן קיימת בתל אביב בין 18 באפריל 1948 ועד ל-14 במאי 1948. בראש שני הגופים עמד דוד בן-גוריון, שלימים יכריז על הקמת המדינה ויהיה לראש ממשלתה הראשון. החלטות מנהלת העם הובאו לאישור מועצת העם. שם, יומיים לפני תום המנדט ב-12 במאי 1948, נתקבלה בהצבעה ההחלטה על הכרזת העצמאות להקמת המדינה מיד עם עזיבת הבריטים, שתיקרא בשם מדינת ישראל; וכן הוחלט על ניסוח יסודותיה ועל הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. לבסוף, עם התפשטות שמועת ההכרזה ועקב חוסר במקום בשל הגדלת מספר הנוכחים, הועבר טקס ההכרזה למוזיאון תל אביב לאמנות ששכן בבית דיזנגוף שבשדרות רוטשילד.

הלוגו של המוזיאון הוא בצורת הכניסה המקומרת לבניין. בכניסה יש תערוכה על תולדות קרן קיימת ובאולם האספות מוקרנים שני חזיונות אור קוליים על תולדות קרן קיימת ועל המאורעות מהחלטת החלוקה עד הכרזת המדינה תוך הדגשה על מקומו החשוב של מקום זה בהקמת המדינה.

במלאת 40 שנה למדינת ישראל הוחלט לשפץ את הבניין ולפתוח את המוזיאון.

המרכז החינוכי והמוזיאון עוסק בסיפור של פיתוח ארץ-ישראל ופועלה של קק"ל. במקום קיים ארכיון המאפשר כתיבת עבודות בנושא הקמת המדינה. הם מעוצבים בצבעי כחול לבן. צבעי דגל ישראל.

במקום נמצאים גם אוספים ייחודיים של בולי קק"ל ושל "הקופסה הכחולה".

ב-22 ביולי 2019 אישר דירקטוריון הקק"ל את הפיכתו של בית קק"ל בתל אביב למלון בוטיק.


File:PikiWiki Israel 11269 provisional peoples council and administration m.jpg|טבלת הקדשה בכניסה למוזיאון מועצת העם ומנהלתה
File:PikiWiki Israel 11267 provisional peoples council and administration m.jpg|ארון חשמל בחצר מוזיאון מועצת העם ומנהלתה, המעוצב בצורת קופת קרן קיימת


## קישורים חיצוניים

* 
* מרכז חינוכי ומוזיאון מועצת העם ומינהלתה, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאונים לתולדות היהודים בארץ ישראל
קטגוריה:קרן קיימת לישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיאונים
קטגוריה:הצפון הישן
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן בנימין אנקשטיין
קטגוריה:בנייני פרלמנטים
תחנת הרכבת ברלין זידקרויץ

**תחנת הרכבת זידקרויץ** (בגרמנית: **Berlin Südkreuz**; זידקרויץ - מילולית: "צלב (צומת) הדרום") היא תחנת רכבת בברלין בירת גרמניה. התחנה נפתחה במקור ב-1898 ומשמשת כתחנת מעבר בין קו הטבעת של רכבת האס-באן של ברלין, לקווי הרכבת האזוריים. שמה המקורי של התחנה היה תחנת פאפהשטראסה, על שם הרחוב הסמוך שנקרא על שמו של הגנרל הפרוסי אלכסנדר אוגוסט וילהלם פון פאפה. 

הרציף המשמש את קו הטבעת נחנך ב-1 בינואר 1901. התחנה מילאה תפקיד משמעותי בתפיסת הקווים הארוכים של חברת הרכבות הגרמנית, שהחליטה להפוך אותה לצומת הרכבות המרכזי בדרום ברלין. שמה של התחנה שונה כדי שיעיד על מרכזיותה, בדומה לתחנות אוסטקרויץ במזרח העיר ווסטקרויץ במערב העיר. עבודות הבנייה בתחנה סבלו מעיכובים רבים, בין היתר בשל התנגדות התושבים באזור, ופתיחת התחנה מחדש נדחתה משנת 2000 עד ל-28 במאי 2006, במקביל לפתיחת התחנה המרכזית החדשה במרכז ברלין. כיום משמשת התחנה כמסוף של רכבות  להמבורג וללייפציג.

## קישורים חיצוניים

* 

זידקרויץ, ברלין