open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דילן קולרד

**דילן ז'ואאו ריימונד קולרד ג'וניור** (באנגלית: **Dylan João Raymond Collard Jr.**; נולד ב-16 באפריל 2000 בסידני שבאוסטרליה) הוא כדורגלן מאוריציאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מאריטימו ב', קבוצת המילואים של מאריטימו, ובנבחרת מאוריציוס.

## קריירת מועדונים
קולרד, יליד אוסטרליה, גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים בפורטוגל, ביניהם בנפיקה ליסבון, נסיונל מדיירה, בלננסש וטונדלה.

בחודש יוני 2019 חתם בלוסיטנו מהליגה השלישית בפורטוגל. הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-13 בפברואר 2020 הוא חתם בסטאל ז'שוב מהליגה הפולנית השלישית.

ב-7 באוקטובר 2020 חתם במאריטימו והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון בליגה הפורטוגלית השלישית.

## קריירה בינלאומית
לקולרד שורשים במאוריציוס.

ב-24 במרץ 2022 ערך קולרד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאוריציוס, בהפסד 1-0 לנבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. ב-27 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 3-3 נגד נבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרלים
קטגוריה:כדורגלנים מאוריציאנים
קטגוריה:בלמי כדורגל אוסטרלים
קטגוריה:בלמי כדורגל מאוריציאנים
קטגוריה:קשרי כדורגל אוסטרלים
קטגוריה:קשרי כדורגל מאוריציאנים
קטגוריה:סידני: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מאוריציוס
קטגוריה:מאוריציאנים שנולדו ב-2000
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-2000
הנס הלסו

**הנס ייספר הלסו** (בדנית: **Hans Jesper Helsø**; נולד ב-9 ביולי 1948) הוא גנרל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2002–2008.

## ביוגרפיה
הלסו נולד ב-9 ביולי 1948 בקופנהגן. הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הדנית המלכותית בשנת 1982 וסיים את לימודיו בשנת 1984. ב-1986 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני, וב-1974 הוצב ברגימנט הארטילריה המלכותי ושרת בו במשך ארבע השנים הבאות. ב-1979 הוא נשלח לקפריסין כחלק מ-UNFICYP. בין השנים 1982–1983 למד בארצות הברית. ב-1990 הוא חזר לדנמרק, הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד מחלקה. בין השנים 1994–1996 הוא שימש כמפקד רגימנט הארטילריה המלכותי, וב-1995 שרת עמו במלחמות יוגוסלביה. בשנת 2000 הוא מונה למפקד פיקוד המבצעים של הצבא. הוא סומן כמחליפו של ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) המכהן כריסטיאן האוויט, שנועד לפרוש במהלך שנת 2002. הוא נאלץ להיכנס לתפקיד מוקדם מהצפוי, לאחר שהאוויט יצא לפנסיה מוקדמת.

תקופת כהונתו של הלסו כראש ההגנה אופיינה בשינויים מרחיקי לכת בצבא הדני. השינוי המרכזי היה הפיכתו של הצבא מצבא המבוסס על גיוס חובה לצבא מקצועי. ב-31 ביולי 2008 פרש הלסו מהצבא.

## קישורים חיצוניים

* הנס הלסו באתר הצבא הדני
* הנס הלסו באתר נאט"ו

קטגוריה:ראש ההגנה (דנמרק)
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1948
הדיוויזיה ה-214 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-214** (בגרמנית: **214. Infanterie-Division**) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 כחלק מגל הגיוס ה-3 והוצבה בחזית המערבית, שם הגנה במהלך מתקפת הסאר הצרפתית לצד הדיוויזיות ה-79 וה-34. באפריל 1940 השתתפה הדיוויזיה ב, ולאחר מכן נותרה שם כחיל כיבוש.

באביב 1944 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מקבוצת ארמיות צפון אוקראינה, ולאחר מכן לחמה במבצע ויסלה-אודר ובשלזיה, שם הושמדה הדיוויזיה.

## מפקדים

* תאודור גרופה (1 בספטמבר 1939 – 30 בינואר 1940)
* מקס הורן (30 בינואר 1940 – 31 בדצמבר 1943)
* קרל ואלה (31 בדצמבר 1943 – 15 בפברואר 1944)
* מקס הורן (15 בפברואר 1944 – 28 במרץ 1944)
* הארי פון קירכבאך (28 במרץ 1944 – ינואר 1945)

## קישורים חיצוניים

* אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht 

214
הדיוויזיה ה-125 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-125** (בגרמנית: **125. Infanterie-Division**) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-5 באוקטובר 1940 במינסינגן כחלק מגל הגיוס ה-11, נותרה שם עד אפריל 1941, אז הועברה לבלקן, שם לחמה במהלך המערכה בבלקן כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה, לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-34 בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה ה-17, עמה לחמה באומן ובקייב. בדצמבר 1941 הוקצתה הדיוויזיה לארמיית הפאנצר הראשונה והוצבה בחזית מיוס עד יוני של השנה שלאחר מכן.

בתחילת מתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942, הדיוויזיה הייתה חלק מקבוצת פון ויטרסהיים. ביולי 1942 היא הייתה מעורבת בלחימה המרירה מבית לבית כדי להשתלט על רוסטוב על הדון ועל גשרי הדון ליד בטאיסק ולאחר מכן השתתפה בהתקדמות לקווקז כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה ה-17. היא הייתה מעורבת, בין היתר, בכיבוש נובורוסיסק. לאחר הנסיגה מהקווקז בתחילת 1943, הלחימה על ראש הגשר של קובאן נמשכה עד ספטמבר, לפני שהדיוויזיה נסוגה במהלך קרב דנייפר. לאחר מכן הוקצתה שוב לארמיית הפאנצר הראשונה. בסוף 1943 הוא אורגן מחדש ל"דיוויזיה חדשה מסוג 44".

מינואר 1944 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, הדיוויזיה הושמדה ברובה זמן קצר לאחר מכן במהלך מבצע ניקופול-קריבוי רוג של הצבא האדום בכיס ניקופול. "קבוצת הדיוויזיה ה-125" הוקמה משרידי הדיוויזיה, והוכפפה לדיוויזיית הרגלים ה-302. הדיוויזיה הושמדה סופית באוגוסט 1944 במהלך מבצע יאשי-קישינב כשלחמה בקבוצת ארמיות דרום אוקראינה.

## מפקדים
* וילהלם שנקנבורגר (5 באוקטובר 1940 – 24 בדצמבר 1942)
* הלמוט פריבה (24 בדצמבר 1942 – 31 במרץ 1944)

## קישורים חיצוניים

* הדיוויזיה ה-125 באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

125
זיגפריד הניקה

**זיגפריד הניקה** (בגרמנית: **Siegfried Haenicke**; 8 בספטמבר 1878 – 19 בפברואר 1946) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
הניקה נולד ב-8 בספטמבר 1878 בקונסטנץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1897 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-49 (פומרניה ה-6). ב-18 במאי 1907 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 בדצמבר 1912 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1913 הועבר לרגימנט הרגלים ה-150 (ורמיה ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף הניקה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1925 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בנובמבר 1930 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-2 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-30 בספטמבר 1932 הוא פרש מהצבא.

ב-1 ביולי 1939 הוא התגייס לוורמאכט ובתחילת אוגוסט מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-61, וב-27 באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

### מלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1939 לחם הניקה עם הדיוויזיה במערכה בפולין כחלק מהקורפוס הראשון אשר היה חלק מהארמייה השלישית של גאורג פון קיכלר. הדיוויזיה נלחמה במהלך קרב מלאווה, ולאחר מכן חצתה את הנהר נרב ליד פולטוסק, ונשאר עד סוף המערכה בקרבת ורשה. ב-1940 השתתפה הדיוויזיה בפיקודו במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כחלק מהקורפוס הרביעי אשר היה חלק מהארמייה השישית של ולטר פון רייכנאו. הדיוויזיה השתתפה בקרב על בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בברטאן.

ב-1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, וביוני של אותה שנה השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-26 אשר היה חלק מהארמייה ה-18 של קיכלר. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש אסטוניה, ולאחר מכן ב"ניקוי" הכוחות הסובייטיים מאיי הים הבלטי, וב-17 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן הדיוויזיה השתתפה במצור על לנינגרד, וב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ב-23 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-38, וב-4 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב על הישגיו. ב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי קרקוב, וביוני 1944 הוא מונה אז למפקד הצבא בגנרלגוברנמן. ב-31 בינואר 1945 הוא פרש מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי הצבא האדום.

### לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשלח הניקה למחנה מיוחד של נקוו"ד 1, שם מת ב-19 בפברואר 1946.

## קישורים חיצוניים

* זיגפריד הניקה באתר lexikon-der-wehrmacht 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1878
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1946
גנבאיאר גנבולד

ממוזער|טקסט=הכדורגלן המונגולי גנבאיאר גנבולד|הכדורגלן המונגולי גנבאיאר גנבולד
**גנבאיאר גנבולד** (במונגולית: **Ганболдын Ганбаяр**; נולד ב-9 במרץ 2000 בסוחבאטאר שבמונגוליה) הוא כדורגלן מונגולי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קומרנו מהליגה הסלובקית השנייה, בהשאלה מפושקש אקדמיה, ובנבחרת מונגוליה.

## קריירת מועדונים
גנבולד החל את הקריירה המקצוענית שלו בחורמוחון מליגת העל המונגולית.

ב-8 בספטמבר 2016 חתם בפושקש אקדמיה מהליגה ההונגרית השנייה, שירדה מליגת העל ההונגרית בתום עונת .

ב-11 באפריל 2018 הושאל לאולן בטור סיטי מליגת העל המונגולית. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.

בחודש יולי 2020 הושאל לצ'קוואר מהליגה ההונגרית השנייה.

בחודש יולי 2021 הושאל לקומרנו מהליגה הסלובקית השנייה.

## קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך גנבולד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונגוליה, בהפסד 3-0 לנבחרת טג'יקיסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מונגולים
קטגוריה:קשרי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני פושקאש אקדמיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהונגריה
קטגוריה:ספורטאים זרים בסלובקיה
קטגוריה:ילידי 2000
רפאל משה פאלקון

הרב **רפאל משה פאלקון** (**פאלאקון**; ? – 28 בספטמבר 1795) היה רב ודרשן באיזמיר. מחבר ספר **ישיר משה**.

## תולדותיו
היה חולה רוב ימיו וסבל מיסורין, והיה שרוי בעניות גדולה, . למד תורה אצל הרב ברזילי יעבץ, מחבר ספר לשון ערומים.

נפטר בט"ו בתשרי ה'תקנ"ו (1795). נספד על ידי בני דורו וביניהם הרב רפאל אשכנזי בספרו מראה הגדול.

בניו היו הרב משה והרב שמואל.

## ספרו
'''ישיר משה''' (שאלוניקי תקס"ז) - דרושים ופירושים על סדר פרשיות התורה, פעמים רבות על לשונות הרא"ם, חלק מהפטרותיה, מגילת אסתר ועל ספר תהלים. חלק מהדרושים נאמרו כהספד, למשל לרב יוסף אלבעלי, חלקם לרגל קידושין, ועוד על נושאים שונים כגון מעלת התורה, מעלת אשת חיל, מעלת הצדקה בדרשותיו מרבה לספר בשבח מצוות כיבוד אב ואם. לספרו הסכימו רבני אזמיר, הרב רפאל יוסף חזן והרב יצחק מאייו. את הספר אסף והגיה הרב בכור יצחק נאבארו, שהדפיס דרשה שנשא לרגל נישואי גיסו בספר.

## לקריאה נוספת
* רבי רפאל אשכנזי, מראה הגדול, חלק ב', דרוש ח'

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:איזמיר: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים: אחרונים
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:נפטרים ב-1795
תורת המספרים החישובית

במתמטיקה ומדעי המחשב, **תורת המספרים החישובית**, הידועה גם בתור **תורת המספרים האלגוריתמית**, היא חקר שיטות חישוביות לחקירה ופתרון בעיות בתורת המספרים ובגאומטריה האריתמטית, לרבות אלגוריתמים לבדיקת ראשוניות ולפירוק לגורמים של מספר שלם, מציאת פתרונות למשוואות דיופנטיות, ושיטות בגאומטריה אריתמטית. לתורת המספרים החישובית יש יישומים בקריפטוגרפיה, כולל בהצפנת RSA, הצפנה מבוססת עקום אליפטי והצפנה פוסט-קוונטית, והיא משמשת לחקירת השערות ובעיות פתוחות בתורת המספרים, כולל השערת רימן, השערת ליבנה וסווינרטון-דייר, השערת ABC המודולריות, השערת Sato-Tate, והיבטים של תוכנית לנגלנדס.

קטגוריה:תורת המספרים החישובית
וס

**Wes** הוא כינוי חיבה נפוץ לאנשים ששמם הפרטי הוא **Wesley**. זהו גם שם משפחה, בכתיב **Wes** או **Wess**. 

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים
איגור גלושצ'ביץ'

**איגור גלושצ'ביץ**' (בסרבית: **Игор Глушчeвић**; נולד ב-30 במרץ 1974) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא אחיו הבכור של ולדימיר גלושצ'ביץ'.

## קריירה
גלושצ'ביץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מוגרן בודווה, בה שיחק שנתיים עד לשנת 2004.  בשנת 1996 הוא עבר לשחק בספרד ושיחק בלה ליגה בקבוצת אקסטרמדורה. לאחר שהיא ירדה לליגת משנה הוא המשיך בה ובעונת 1997/98 היה מלך השערים של הליגה השנייה וקבוצתו חזרה לליגה עליונה. לאחר סיום העונה הוא עבר לסביליה והיה שותף לעלייתה לליגה העליונה. בסיום העונה הוא הושאל אריס סלוניקי.

בשנים 2000–2003 הכדורגלן שיחק באוטרכט. לאחר עונה בודדת בספרטה פראג בה הוא שיחק לצד אחיו גלושצ'ביץ' חזר להולנד.

גלושצ'ביץ' פרש בשנת 2008 בגיל 34.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים מונטנגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מונטנגרים
קטגוריה:בודווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני וויבודינה נובי סאד
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני אוטרכט
קטגוריה:כדורגלני ספרטה פראג
קטגוריה:כדורגלני ויטסה ארנהם
קטגוריה:כדורגלני שאנדונג טאיישן
קטגוריה:מונטנגרים שנולדו ב-1974
המרתף (סרט)

**המרתף** הוא סרט קולנוע קולנוע ישראלי בשחור-לבן משנת 1963 בבימויו של נתן גרוס, עם שמעון ישראלי כשחקן יחיד.

## הפקה
הסרט נוצר במשותף על ידי שמעון ישראלי ונתן גרוס, כאשר תחילה היה הרעיון של ישראלי לייצור סרט על נידון למוות הכלוא בבית כלא. אך אחר כך השניים החליטו לייצור סרט על טראומת השואה, המסתמך על חוויותיהם האישיות. צילומי הסרט החלו במרץ 1962, באולפני "חביב" בהרצליה, שישראלי משמש גם כמפיק יחד עם נחום סלונים. לצורך הפקת הסרט הקימו ישראלי וסלונים חברת הפקת בשם "סרטי שי" שגייסה 170,000 ל"י, בנוסף קיבלו הלוואה של 40,000 מ"המועצה לעידוד הסרט הישראלי" שליד משרד  המסחר והתעשייה.
 
זהרירה חריפאי מקריינת בסרט, חנה כהנא מופיעה בצילומים מאחור בעיקר של שיער ראשה ודודיק סמדר מופיע בצורת צל. התסריט נכתב על ידי שמעון ישראלי בסיוע יעקב מלכין. ישראלי גם כתב את המוזיקה שאותה תיזמר אדי הלפרן.

זהו הסרט הישראלי הראשון שדן בנושא שעד אז היה טאבו מוחלט בתרבות הישראלית, ולא רק בקולנוע - טראומת השואה.

העלילה מתוארת בפלשבק - שמעון ישראלי מופיע במונולוגים בשתי דמויות: אביו השען שלא מתרשם מהסכנה הנאצית והמורה פאוסט הזקן המדבר נגד מדיניות הנאצים ונתקל בהתנגדות של תלמידיו. בסרט משולבים יומנים נאציים של מצעדים נאציים ונאומים של היטלר ורודולף הס.

הסרט זכה לביקורות חיוביות, נבחר לייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-1963, וזכה ב"פרס הנוער" ובפרס כינור דוד. בישראל הסרט לא זכה להצלחה מסחרית ולמרות שנרכש להפצה בינלאומית, שמעון ישראלי נכנס לחובות כבדים בעקבות מימון הפקתו.
## תקציר העלילה
תל אביב 1960, 15 שנים לאחר גמר מלחמת העולם השנייה והשואה, עמנואל שרף (שמעון ישראלי) הוא שומר באתר בנייה. בערב הוא מתיישב בחדרו ואוכל ארוחה דלה ובאותו זמן צפים הזכרונות.

ב-1938 הוא גורש לדכאו ושוחרר בסוף המלחמה. מי שהלשין עליו והסגיר אותו לנאצים היה שכנו האנס שהיה איש אס אס. כעת הוא יורד מהרכבת בתחנת ולדהיים כשעל הקטר כתוב: "Hitler Kaput".

הוא מתכוון להגיע לביתו שם מגורר כעת האנס ולגמור אתו את החשבון אף על פי שהוא יודע שהאנס נפצע ב-1943 ורגלו נקטעה. האנס מתגורר שם עם אשתו לוטי (חנה כהנא), גרמניה שהייתה חברתו של עמנואל.

האנס היה חבר טוב של עמנואל, עד שהתגייס לאס אס. הוא היה מאוהב בלוטי אך היא הייתה מאוהבת ביהודי עמנואל. זה הרגיז אותו והוא הלשין על עמנואל ומשפחתו ורק עמנואל שרד את השואה. אביו השען טען שהשיגעון של הנאצים יחלוף וכי לא נוטשים מהר ארץ מולדת.

עמנואל מגיע לבית, שומע נביחות כלב וממהר להיכנס למרתף. האנס מגיע למקום ונועל את המרתף. עמנואל נשאר שם עם זכרונותיו ומגלה תמונות וחפצים שהיו של משפחתו וכן חפצים נאציים כמו סכין, דגל ואותות של צלבי קרס.

הוא מוצא שם אקדח. הדלת נפתחת וצילו של האנס מתקרב ועמנואל הורג אותו. לאחר המלחמה שולחת לו לוטי מכתבים וכותבת שנישאה להאנס לאחר שגילתה שהיא בהריון מעמנואל וכי בנה הוא גם בנו אך עמנואל לא עונה לה.

לבסוף הוא חוזר למציאות ומפעיל את הפעמון המכני שתלוי על עמוד עץ שמטיל צל בצורה של גרדום.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*  
*  - ריאיון עם ישראלי על הפקת הסרט
* המונולוג של השען שרף, באתר יוטיוב
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1963

קטגוריה:סרטי שחור-לבן ישראליים
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1963
קלאודיה טאנר

**קלאודיה טאנר ואלנר** (בגרמנית: **Klaudia Tanner Wallner** נולדה ב-2 במאי 1970) היא פוליטיקאית אוסטרית ממפלגת העם אשר משמשת כשרת ההגנה של אוסטריה מאז 7 בינואר 2020.

## ביוגרפיה
טאנר נולדה ב-2 במאי 1970 בעיירה שייבס שבאוסטריה תחתית. היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה ועבדה כעורכת דין. ב-2001 החלה לעבוד בצוותו של שר הפנים ארנסט שטראסר ממפלגת העם האוסטרית. בנובמבר 2010 היא החלה לעבוד כמנהלת התאגדות החקלאים של אוסטריה תחתית. במקביל היא נבחרה כחברת מועצה בעירייה גרסטן. במרץ 2017 היא נבחרה כסגניתה של מושלת אוסטריה תחתית יוהנה מיקל -לייטנר. שמה הוזכר שוב ושוב בתקשורת האוסטרית כמועמדת אפשרית לתפקידים רמי דרג מטעם מפלגת העם האוסטרית שהפכה למפלגת השלטון. בנובמבר 2017 נטען בעיתון Die Presse כי היא המועמדת המועדפת על סבסטיאן קורץ לתפקיד שרת ההגנה. עם זאת, היא לא צורפה לממשלת קורץ הראשונה.

ב-22 במרץ 2018 הפכה טאנר לחברה בפרלמנט של אוסטריה תחתית. ב-7 בינואר 2020 פרש מתפקידו שר ההגנה תומאס שטארלינגר, וטנאר מונתה לתפקיד במקומו. היא האישה הראשונה בתפקיד. במהלך התפרצות מגפת הקורונה באוסטריה יזמה טאנר גיוס חלקי של הצבא (לראשונה בתולדות אוסטריה) לצורך אכיפת ההנחיות. בספטמבר 2020 יזמה טאנר רכישה של 18 מסוקים עבור חיל האוויר האוסטרי מחברת לאונרדו האיטלקית.

טאנר ידועה באוסטריה בנוקשותה הבלתי מתפשרת, ובדעותיה הפוליטיות, המזוהות עם הימין הקיצוני. בתקשורת האוסטרית היא מכונה לעיתים "אשת הברזל האוסטרית".

## חיים אישיים
טאנר נשואה למהנדס מרטין טאנר, אשר משמש כחבר מועצה בעיריית גרסטן מטעם מפלגת העם האוסטרית. יש להם בת בשם קלאודיה יוספה. היא גיסתו של הפוליטיקאי סטפן שטיינר.

## קישורים חיצוניים

* קלאודיה טאנר באתר הפרלמנט האוסטרי
* קלאודיה טאנר באתר הלנדטאג של אוסטריה תחתית
* קלאודיה טאנר באתר הצבא האוסטרי

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים אוסטרים
קטגוריה:שרי הגנה
קטגוריה:שרות הגנה
קטגוריה:פוליטיקאיות אוסטריות
קטגוריה:ילידות 1970
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1970
איברהים טוראמן

**איברהים טוראמן** (בטורקית: **İbrahim Toraman**; נולד ב-20 בנובמבר 1981 בסיוואס) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדות הגנה.

## קריירת מועדונים
איבריהם טוראמן נולד בסיוואס ושיחק מספר שנים בקבוצת חובבים בעיר בה נולד. בשנת 1997 הוא עבר לגזיאנטפספור ושיחק בה עד לשנת 2004. לקראת עונת 2005 הוא נמכר לבשיקטש בה חתם על חוזה ל-3 שנים. עם קבוצתו החדשה טוראמן זכה במספר תארים במהלך עשר שנים בהן שיחק במועדון. ב-אוקטובר 2013 הוא היה מעורב בקטטה עם סזר אוזטורק, גם הוא שחקן הקבוצה ולאחר תקרית זו הוצא מההרכב. בעונת 2015/2014 הוא שיחק בסיוואספור ופרש לאחר עונה בודדת.

## קריירה בינלאומית
בשנת 2002 זומן טוראמן לסגל נבחרת טורקיה. את השער היחיד עבור הנבחרת הוא כבש במשחק נגד נבחרת קזחסטן בכדורגל בשנת 2005 במסגרת מוקדמות למונדיאל 2006.
## תארים
* אליפות הליגה - 2008/09
* הגביע הטורקי - 2005/06, 2006/07, 2008/09, 2010/11
* הסופר קאפ הטורקי - 2006
* גביע הקונפדרציות 2003 - מקום שלישי

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:כדורגלנים טורקים
קטגוריה:מגני כדורגל טורקים
קטגוריה:כדורגלני גזיאנטפספור
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני נבחרת טורקיה
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1981
דיוויזיית המילואים ה-53 (האימפריה הגרמנית)

**דיוויזיית המילואים ה-53 (הסקסונית ה-3)** (בגרמנית: **53. Reserve-Division (3. Königlich Sächsische)**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-27. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועברה לחזית המזרחית. בשלהי 1917 היא חזרה למערב, תחילה החזיקה בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 היא הועברה לפלנדריה. באביב 1918 השתתפה הדיוויזיה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, וב-18 בספטמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.

## מפקדים
* הנס פון ואצדורף (10 בספטמבר 1914 – 30 ביוני 1915)
* מקס לוטהולד (1 ביולי 1915 – 23 ביוני 1918)
* גאורג פרושר (24 ביוני 1918 – 18 בספטמבר 1918)

## לקריאה נוספת
* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

53
53
וילסון אדוארדו

**וילסון ברונו נבאל דה קוסטה אדוארדו** (בפורטוגזית: **Wilson Bruno Naval da Costa Eduardo**; נולד ב-8 ביולי 1990) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ באלברקה.

אחיו, הוא הכדורגלן ז'ואאו מריו.

## קריירת מועדונים
אדוארדו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של וילאר, ממנה עבר לפורטו ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. בקיץ  הושאל לריאל מהליגה השלישית ובמהלך העונה הושאל לפורטימוננסה מהליגה השנייה, בה היה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל הפורטוגלית אחרי היעדרות של 20 שנה.

בעונת  הושאל לביירה-מאר. ב-29 באוגוסט 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הפורטוגלית בניצחון 1–2 נגד אקדמיקה. בשנתיים שלאחר מכן הושאל לאולהאננסה ואקדמיקה בהתאמה. במדי האחרונה רשם שני בישולים בניצחון 0–2 נגד אתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.

ב-18 באוגוסט 2013, אדוארדו ערך את הופעת הבכורה שלו בספורטינג ליסבון בניצחון 1–5 נגד ארוקה.

ב-20 ביולי 2014 עזב את פורטוגל וחתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית. ב-13 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד איסטרה 1961. ב-30 בינואר 2015 הושאל לדן האג מליגת העל ההולנדית.

ב-31 באוגוסט 2015 שוחרר מספורטינג וחתם בבראגה. שבועיים וחצי לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד סלובן ליברץ. ב-6 באוקטובר 2018 הורחק בסיום משחק הליגה נגד ריו אבה.

ב-16 ביולי 2020, אדוארדו חתם באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.

ב-16 באוגוסט 2021 הצטרף לאלניהספור מליגת העל הטורקית.

## קריירה בין-לאומית
בצעירותו, אדוארדו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל. בשנת  זומן לסגל נבחרת אנגולה, אך דחה את ההצעה.

בשנת  החליט לייצג את אנגולה וב-22 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד  בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. אדוארדו השתתף עם הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.

## תארים
; דינמו זאגרב
*ליגת העל הקרואטית: 
*הגביע הקרואטי: 

; ספורטינג בראגה
*הגביע הפורטוגלי: 
*גביע הליגה הפורטוגלי: 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלנים אנגולים
קטגוריה:חלוצי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגולים
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פורטימוננסה
קטגוריה:כדורגלני ביירה-מאר
קטגוריה:כדורגלני אולהאננסה
קטגוריה:כדורגלני אקדמיקה דה קוימברה
קטגוריה:כדורגלני דינמו זאגרב
קטגוריה:כדורגלני דן האג
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג בראגה
קטגוריה:כדורגלני אל-עין
קטגוריה:כדורגלני אלניהספור
קטגוריה:כדורגלני אפואל ניקוסיה
קטגוריה:כדורגלני אלוורקה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגולה
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2019
קטגוריה:ספורטאים זרים בקרואטיה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים זרים באיחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בקפריסין
קטגוריה:ספורטאים זרים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1990
קטגוריה:אנגולים שנולדו ב-1990
דוד סגל (ראשון לציון)

**דוד סגל** (1836 – 15 באוקטובר 1920) היה איש העלייה הראשונה, ממקימי ראשון לציון, כורם, חבר ועד המושבה ראשון לציון וראש ועד המושבה (1903). ראש הוועד וחבר בהנהגה של אגודת הכורמים.

## ביוגרפיה
דוד סגל נולד למשה ופייגה סגל ב-1836 בגליציה, גזימאלאף, שהייתה בזמנו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. סגל גדל והתחנך בחינוך דתי וכללי בעיירה הוסיאטין. סגל עסק במשא ומתן וחי מהכנסות מנדל"ן שהורישו לו. הוא התעניין בפעילות פוליטית ומונה על ידי הממשל לרשום לידות ופטירות ועריכת סטטיסטיקה. בשנת 1885 נפטרה אשתו מאטיל.

סגל החליט לעלות לארץ עם ילדיו בשנת 1885. הוא קנה 200 דונם לו ולאחיו זאב שעלה מאוחר יותר להתיישב במושבה ראשון לציון. בבעלותו היו כרמים, והוא עבד ככורם ופעיל ציבורי. כחלק מפעילותו הציבורית, היה חבר בוועד של המושבה. בשנת 1903 כיהן כראש הוועד, אך התפטר לאחר חצי שנה.

בשנת 1906 נבחר ביחד עם מנשה מאירוביץ', אריה ליב גיסין ודוד יודלוביץ כחבר למועצה הראשונה של אגודת הכורמים.

## עשייה
סגל מונה על ידי הממשל בגליציה, לרושם לידות ופטירות ועריכת סטטיסטיקה. לאחר עלייתו לארץ, עבד ככורם ואיכר והיה חבר בוועד המושבה. בנוסף כיהן כראש המושבה למשך חצי שנה בשנת 1903. בנוסף היה חבר בהנהגת אגודת הכורמים המאוגדים.

## משפחתו
סגל התחתן עם מאטיל לבית וגשל ונולדו להם ארבעה ילדים: עמנואל ישראל זליג ופייגה. מאטיל נפטרה ב-1885 בגליציה לפני העלייה ארצה. סגל נפטר ב-1920 ונקבר בבית עלמין גני אסתר שבראשון לציון.

## קישורים חיצוניים
* סגל דוד, באתר אלבום המשפחות של מוזיאון ראשון לציון
* דוד סגל, באתר עיריית ראשון לציון

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:ראשי ועד מושבת ראשון לציון
קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1836
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1920
גרשון מן

**גרשון מן** (**מינקוב**; 28 באפריל 1907 – 17 ביולי 1994) היה מנהל בנק הפועלים בראשון לציון, כיהן כראש עיריית ראשון לציון בשנים 1955–1956 והיה מנהל הארכיון ההיסטורי של ראשון לציון אשר היווה את הבסיס למוזיאון של העיר.

## ביוגרפיה
ממוזער|רחוב "גרשון מן" בראשון לציון|280x280 פיקסלים
גרשון מן (גוטמן מינקוב) נולד ליעקב ורשה מינקוב במינסק, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס). בשנת 1925, מינקוב עלה לארץ ישראל וגר בגדרה למשך שלוש שנים, שם עבד בחקלאות. לאחר מכן, עבר לאזור השרון, שם התמנה לאחד ממפקדי ההגנה. בעקבות מאורעות תרפ"ט, גרשון הגיע לראשון לציון, תחילה כפועל ובהמשך כמנהל.

הוא השתתף כנציג במספר ועדות של מפא"י וההסתדרות. הוא כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בראשון לציון, ובסוף 1938 נבחר למועצת ראשון לציון כנציג הפועלים. במועצה הוא היה חבר בוועדת החינוך, ועדת הספרייה ובמועצת המשמר האזרחי בראשון לציון. 

מינקוב נמנה עם מייסדי "הפועל". הוא הקריא את מגילת הכינוס בכנס הרביעי של הפועל באפריל 1935, והיה מראשי המשלחת לאולימפיאדת הפועלים באנטוורפן בשנת 1937. לאחר האולימפיאדה הוא ביקר בפולין כשליח תנועת הפועל. הוא שב לארץ ישראל בתחילת אפריל 1938. בשנת 1977 היה בין מקבלי עיטור היובל של הפועל. בשנת 1984 קיבל את עיטור "לאיש לפועלו" של ההסתדרות. 

כפעיל בארגון "ההגנה", וחבר מועצת ראשון לציון, נעצר על ידי הבריטים על חסימת הכניסה לפרדסים של עובדים שאינם מאורגנים בהסתדרות, ונכלא בכלא יפו. בעקבות שאילתה בפרלמנט הבריטי הוא שוחרר וגורש לקיבוץ דפנה. בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, התנדב מינקוב לחיל הרגלים של הצבא הבריטי. עם גמר המלחמה, שהה בשליחות הבריגדה היהודית במחנות, עם שארית הפליטה, באוסטריה ובגרמניה.

עם שובו לראשון לציון, ייסד את קואופרטיב "הכוח". בתקופת מלחמת השחרור גויס לסוכנות היהודית, למדור שארגן את השיירות לירושלים. לאחר המלחמה התמנה למנהל "קופת מלווה" שהפכה לבנק הפועלים וכיהן כמנהל הבנק במשך 23 שנים. בשנים 1955–1956, מינקוב כיהן כראש עיריית ראשון לציון. בתקופת כהונתו קרו הדברים הבאים:
* סודר הביוב בשיכון המזרח.
* נחפרה באר מיוחדת.
* נבנתה בריכה להזרמת מים לכפר אריה.
* נסתיימה בנייתו של המבנה החדש של הגימנסיה העירונית.

באוקטובר 1956 פרש נציג הפועל המזרחי מהקואליציה ועבר לתמוך בנציגי הימין, שהדיחו את מן מראשות העיר ובחרו במקומו את חנה לוין. 

עם פרישתו לגמלאות, ביולי 1972, נתמנה על ידי ראש עיריית ראשון לציון באותה תקופה, חנניה גיבשטיין, למנהל הארכיון ההיסטורי של ראשון לציון, ארכיון שהיווה את הבסיס למוזיאון ההיסטורי. הוא פרש מתפקיד זה בשנת 1979. כאות תודה הוסב שם הארכיון על שמו.

## משפחתו
למן אחים מיכאל, הלל ורפאל שעלו גם הם לארץ ישראל. בשנת 1934 עלו גם הוריו. לגרשון מן ולאשתו לאה (נפטרה ב-1976) נולדו 3 בנות: תמר סוברן, פרופסורית לבלשנות, ונעמה מן (רוטמן).

נפטר ב־1994 בגיל 87 ונקבר בבית העלמין גני אסתר שבראשון לציון.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית ראשון לציון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:פעילי מפא"י
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
מיכאל לוין

**מיכאל לוין** (1894–1965) היה ראש המועצה המקומית ראשון לציון בין השנים 1936–1938, חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר ההנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.

## ביוגרפיה
מיכאל לוין נולד בשנת 1894 בראשון לציון. הוא למד בבית הספר חביב ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. לוין עסק בחקלאות כבר מנעוריו, ובין היתר בעיבוד והשקיה. עקב הצלחתו של לוין בשיקום של פרדס כושל, התמנה על ידי אגודת נטעים כנציג מטעמה שינהל את רכושם הרב בחדרה. בהמשך חזר לוין לראשון לציון אל המשק המשותף של אחיו: "הבנים לוין".

לוין היה מראשוני המתנדבים לגדוד העברי בשנת 1918. עם שחרורו, הוא נמנה עם ראשוני ארגון ההגנה. בשנים 1929–1939 עמד בראש ההגנה במושבה. בשנת 1924 נשא לאישה את חנה לוין, שנה לאחר שעלתה מרוסיה. החל משנת 1929 ובמשך שנים לסירוגין מיכאל לוין היה חבר בוועד החקלאי, ולתקופה של שנתיים הוא כיהן כראש המועצה החקלאית (1933–1935). בנוסף היה חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר הנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.

החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-20, ייצג יחד עם אביו, אשר לוין, את פרדסני המושבה באגודת "פרדס", שבה כיהן כחבר המועצה, חבר ויו"ר ועד הביקורת, חבר הוועד הפועל, יו"ר מועצת האגודה והוועד הפועל שלה. מספר פעמים נבחר לוין כחבר ועד המושבה והמועצה המקומית בראשון לציון ב-1936 היה לראש המועצה. מיכאל לוין כיהן כראש המועצה בשנים 1936–1939. כראש המועצה, עסק בין היתר בטיפול במשפטי החולות שהתנהלו בין הערבים לבין ממשלת המנדט, הרחבת נכסי המועצה ומוסדותיה, ריבוי בנטיעות של עצים ועוד. לוין נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון. רחוב בראשון לציון קרוי על שם אשתו ועל שמו.

## משפחתו
לוין היה בעלה של חנה לוין, אשר הייתה אף היא ראש עיריית ראשון לציון, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. הם היו חשוכי ילדים, ולאחר פטירתו של מיכאל קיימה חנה לוין עד שנותיה האחרונות מפגשי זיכרון.

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:בוגרי בית הספר חביב
קטגוריה:ראשי מועצת ראשון לציון
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:בני זוג של ראשי עיריות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
בית זרובבל

ממוזער|שמאל|הכניסה לבית
**בית זרובבל** הידוע גם בתור **המדרשה לחקר חיבת ציון** הוא מבנה בראשון לציון אשר שימש את זרובבל חביב כביתו הפרטי. כיום משמש כאכסניה בה מועברות פעילויות חינוכיות בנושא ציונות וארץ ישראל.

## היסטוריה ומבנה
לא ממוסגר|שמאלזרובבל חביב היה אחד מראשי המועצה המקומית בראשון לציון אשר כיהן בין השנים 1939-1946.

במשך חייו עסק בפעילות ציבורית והתמסר לחקר תולדות ראשון לציון. לפני מותו, חביב הקדיש את ביתו, אשר נבנה בשנת 1927, ובו הוא התגורר במקור יחד עם אשתו שלומית, להקמת המדרשה לחקר חיבת ציון. ביתו זה שימש, מיום הפיכתו לבית ציבורי, אכסניה לחוג התנ"ך, שאותו הקים חביב שנים רבות קודם לכן ואשר אותו טיפח ודאג לשמר עד יומו האחרון.

חביב סיפר בישיבת הוועד המנהל של הבית, שהתקיימה ב-8 באוקטובר 1986:

לצד הבית ישנו אודיטוריום ובו כ-130 מקומות ישיבה. הבית והאודיטוריום משמשים כיום אכסניה למגוון פעילויות תרבות וחינוך הקשורות לציונות וארץ ישראל.

## לקריאה נוספת
* **קורות ראשון לציון: מיום ייסודה עד פרוץ מלחמת ששת הימים**, חלק ראשון מאת דוב חביב-לובמן, חלק שני מאת בנו - זרובבל חביב, ראשון לציון: הוצאת המחבר, תשל"א 1971.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשון לציון: מבנים
משה וקסלר

**משה וקסלר** (לעיתים: **וכסלר**, 1848 – 26 במאי 1911) היה ראש הוועד השמיני בראשון לציון בשנים 1903–1904, מראשוני תנועת חיבת ציון וממייסדי ראשון לציון.

## קורות חיים
וקסלר נולד ביאשי, מולדובה למשפחת רבנים חסידים והתחנך כחסיד. וקסלר התמחה בתחום הנומיסמטיקה למטבעות עבריים, יווניים ורומאים ועסק כחלפן מטבעות הוא נהג לרכוש מטבעות עתיקים מהערבים שחיו בפלשתינה, בה ביקר פעמים אחדות. בשובו לאירופה מכר את המטבעות למוזיאונים בבריטניה ובצרפת.

וקסלר היה מראשוני תנועת "חיבת ציון". עם התעוררות התנועה, בשנת 1882, עלה ארצה עם רעייתו ליפשה, שלושת בניהם ושתי בנותיהם. הם התיישבו במושבה ראשון לציון, שם נטע וקסלר כרם.

בבואו למושבה נרתם לעזור בחפירת הבאר והמקווה שנבנה לידה. וקסלר עסק גם כפעיל ציבורי, הוא חתום על ספר התקנות השני (1897), משגיח על בית המרחץ והמקווה, חבר בוועד המושבה. נבחר גם לכהן כראש הוועד בשנים 1903 - 1904, שמנה את סגנו אריאל ליב גיסין ואת חברי הוועד: ברלניצקי נתן, בירגר גרשון, גינזבורג נח, הלל נפתלי אברהם, יודילוביץ' דוד, קנר יעקב, פוחצבסקי מיכל, צלליכין יהודה ורוזן שרגא פיבל.

### משפחתו
למשה וקסלר ואשתו נולדו חמישה ילדים: בת שבע (וקסלר) סגל, חנוך הינייך וקסלר, מרדכי וקסלר, אהרון וקסלר ורבקה (וקסלר) סגל.

אשתו, ליפשה, נפטרה מכוויות שנגרמו עקב נפילה למים הרותחים במקווה, בת 36 במותה. קברה היה לקבר הראשון שנכרה ב**בית העלמין בראשון לציון**, ולזכרה נקראת הנכדה "ליפשה".

לאחר מותה של אשתו, וקסלר התחתן בשנית עם חנה פיגה וקסלר.

## הנצחה
ממוזער|רחוב "משה וכסלר" בראשון לציון
במרכז ראשון לציון, בסמוך לבניין העירייה ולגן העיר, קרוי רחוב על שמו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ועד מושבת ראשון לציון
קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:חובבי ציון
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1848
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1911
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
הדיוויזיה ה-344 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-344** (בגרמנית: **344. Infanterie-Division**) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
הדיוויזיה ה-344 הוקמה ב-25 בספטמבר 1942 בצרפת ואנשיה גויסו מהמחוז הצבאי ה-5.

לאחר הכשרתה, היא נשלחה בנובמבר 1942 לגזרת בורדו שם הייתה כפופה לקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה הראשונה בקבוצת ארמיות D. אחד הרגימנטים שלה היה הרגימנט ההודי ה-950. באוגוסט 1944 נשלחה הדיוויזיה לנורמנדי, ללא הרגימנט ה-950, שם ספגה אבדות כבדות ופורקה.

בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש והיא נלחמה בתחילה ביער הירטגן. באביב 1945 הדיוויזיה נשלחה לחזית המזרחית. חלקים מהדיוויזיה הגנו על האודר בין קראפיץ לקוסל במהלך מתקפת שלזיה העילית. לאחר שהחזית האוקראינית הראשונה פרצה מדרום לקוטבוס באמצע אפריל, דרש היטלר מקבוצת יולאס שדיוויזיית הרגלים ה-344 ליד דרבקאו, שרידי חטיבת משמר הפיהרר (מיור אוטו רמר) ושרידי דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10 ליד ספרמברג, יתקפו צפונה לעבר אגף החזית האוקראינית הראשונה המתקדמת. המתקפה הסתיימה בכישלון, וכל היחידות הגרמניות כותרו על ידי חיילים סובייטים בכיס קאושה ונפלו בשבי.

## מפקדים
* פליקס שוואלבה (27 בספטמבר 1942 - 30 בספטמבר 1944)
* אריך ולתר (30 בספטמבר 1944)
* רודולף גולטש (30 בספטמבר 1944 - 16 באוקטובר 1944)
* אויגן קניג (5 בנובמבר 1944 - 16 בדצמבר 1944)
* גאורג קוסמאלה (16 בדצמבר 1944 - 28 בפברואר 1945)
* רולף שרנברג (28 בפברואר 1945 - 15 במרץ 1945)
* ארווין יולאסה (15 במרץ 1945 - 8 במאי 1945)

## קישורים חיצוניים
* הדיוויזיה ה-344 באתר lexikon-der-wehrmacht 

344
בית הרפואות והדואר

ממוזער|שלט כניסה לתערוכת "בעבודה ובמלאכה"
**בית הרפואות והדואר** הוקם בראשון לציון בשנת 1883 שימש כבית מרקחת, בית הרוקח והמרפאה הראשונה. בשנת 1979 הוסב המבנה לארכיון של מוזיאון ראשון לציון.

## מבנה והיסטוריה
המבנה הוא חד קומתי עם גג רעפים אשר חלקו הראשון הוקם בשנת תרמ"ד, 1883 מכספי הברון רוטשילד. הבית שימש תחילה כבית מרקחת, בית הרוקח והמרפאה הראשונה. בראשית המאה ה-20, את מקומה של המרפאה תפס סניף הדואר של המושבה. בחלקו הימני של המבנה היה בית הרפואות בו טופלו אנשי המושבה החולים, על ידי הרוקח הראשון, צבי פוסיצ'לסקי, איכר, חובש ורופא, אחד ממיסדי המושבה שעלה לארץ בשנת 1882 והתגורר שם עד שהתפטר מתפקידו בשנת 1889. בקומת המרתף אוכסנו התרופות, שהגיעו בעיקר מפאריס. בצד המזרחי של הבניין היה סניף הדואר של המושבה – הפוסטה, החל מסוף שנות השמונים של המאה ה-19. בקיר החיצוני, הצפוני, של המבנה נמצאת תיבת מכתבים ישנה, אדומה, מתקופת המנדט הבריטי. בתקופה מאוחרת יותר היו במקום שירותים ציבוריים שונים.

הפוסטה היה צריף מרובע ששטחו קטן ושימש מרכז ציבורי לחלוקת מכתבים. בצריף הפוסטה ישב שמואל סגל שקיבל את המינוי הבלעדי מועד המושבה. הוא חילק מכתבים לבאים לבקשם.

כיום בבית הרפואות מוצגת תערוכת “בעבודה ובמלאכה” כחלק ממוזיאון ראשון-לציון שבה מוצג רחוב בעלי מלאכה ובו סדנאותיהם, כלי עבודתם ודמויות מהווי המושבה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשון לציון: היסטוריה
רפואה
משה גבין

ממוזער|רחוב "משה גבין" בראשון לציון
**משה גבין** (1906 – 22 בספטמבר 2005) היה ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1952–1955, ומנהל בית הפועל החקלאי במכון הוולקני שבבית דגן.

## ביוגרפיה
גבין נולד באוקראינה בכפר פיטצ'נקה שליד אודסה, בבית דתי ציוני, ללובר ואטיה גבין. בצעירותו היה פעיל ב-"החלוץ" לאחר מכן, נשלח מטעם התנועה לקבוצת ההכשרה "על המשמר", ומאוחר יותר לקבוצת ההכשרה "תל - חי". בשנת 1926 נאסר גבין עם עוד שלושה חברים עקב פעילותו הציונית והוגלה לסיביר לתקופה של 5 שנים.

בשנת 1929 החליטו להחליף את השהות בסיביר בגירוש לארץ ישראל. גבין עלה לארץ ישראל ב-1929, והצטרף לקבוצת "משמרות" שליד פרדס חנה, יחד עם מגורשים נוספים מרוסיה. בשנת 1931, עזב את הקבוצה ועבר להתגורר בראשון לציון. במשך 3 שנים עבד גבין כפרדסן, לאחר מכן עבד כטייח בהתנדבות והיה חבר באגודת פועלי הבניין עד שנת 1936. גבין היה חבר ב-"ההגנה" ובוועדת הביטחון של המושבה. בתקופת מאורעות תרצ"ו, 1936, טיפל בהבאת 200 משפחות מפליטי יפו שהובאו אל חולות ראשון לציון שם התגוררו באוהלים ולאחר מכן הועברו לשכונת עזרה וביצרון (רמת אליהו).

בראשית שנות ה-1940 נבחר גבין לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים בראשון לציון וכיהן בתפקידו זה כעשר שנים עד לבחירתו לראשות עיריית ראשון לציון. עלייתו לראשות העיר הייתה הפעם הראשונה מאז הקמתה של ראשון לציון בה הועבר השלטון המוניציפלי במושבה לידי מפלגת ציבור הפועלים ההסתדרותי. גבין כיהן כראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1952–1955. בתקופה בה כיהן גדלה אוכלוסיית העיר פי שלושה, בעקבות גלי העלייה הגדולים. בהמשך, נתמנה למנהל בית הפועל החקלאי במכון הוולקני שבבית דגן. מאז הקמת עמותת ידידי המוזיאון העירוני, כיהן כחבר בהנהלת העמותה. בשנת 1998 זכה גבין בתואר "יקיר ההסתדרות ראשון לציון".

היה נשוי למרים גבין, ואב לשניים.

גבין נפטר ב-22 בספטמבר 2005 ונקבר בראשון לציון.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית ראשון לציון
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
איסור לטמא לאכול קדשים

**האיסור לטמא לאכול קדשים** הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לאדם טמא לאכול דבר קדוש כמו קרבן.

## מקור המצווה וטעמה
בתורה נזכר בפרשת צו שעונשו של טמא שאוכל קודש במזיד, הוא חיוב כרת: . כאשר אכל קודש בשוגג - חייב להביא קרבן עולה ויורד.

אמנם, ישנו כלל תלמודי לפיו 'אין עונשין אלא אם כן מזהירין'. כלומר: מלבד תיאור העונש לעובר על האיסור - בהכרח שישנו ציווי מפורש האוסר על טמא לאכול קודש. ואכן בתלמוד נחלקו אמוראים מהו מקור האיסור:
* לדעת ריש לקיש האיסור נלמד מהפסוק בפרשת טומאת יולדת: .
* לדעת רבי יוחנן האיסור נלמד בגזרה שווה מהאיסור לטמא להיכנס לבית המקדש.

בטעם המצווה, כתב בספר החינוך שהטהרה היא מעלה וכבוד לאדם, ולכן ראוי שרק אדם טהור יאכל קדשים, כדי לכבד את המקדש וקדשיו.

## מדיני המצווה
האיסור חל על כל אדם טמא מעם ישראל, שלא יאכל בשר שראוי להקריבו על גבי המזבח, כגון קרבן או מנחה.

זמן האיסור הוא רק מעת שהבשר ניתן להקרבה או לאכילה בפועל, כגון שזרקו את הדם וכעת ניתן לאוכלו או להקריבו למזבח. לכן, קרבן שיש לו מתירין, כגון שלמים שצריך לזרוק את הדם לפני שאפשר לאכול מהם, או עולה שצריך לזרוק את הדם כדי שיהיה מותר להקטירה על המזבח - האוכל מבשרם חייב כרת רק אם אכל לאחר תהליך זרקית הדם.

אם מדובר בדבר שאין לו מתירין, כגון קומץ או לבונה של מנחה, שהם בעצמן אלו שמוקטרים על המזבח ולא צריכים שיעשו פעולה אחרת כדי להתיר אותם - האיסור חל מעת שהניח את המנחה עם הקומץ והלבונה בכלי קודש, שמקדש את המונח בו.

### קרבן טמא
נחלקו התנאים האם עונש כרת שנאמר על טמא שאוכל קודש, חל גם כאשר הטמא אוכל קרבן טמא: דעת חכמים שאף טמא שאכל קודש טמא - חייב כרת, ואילו רבי יוסי הגלילי סובר שהוא פטור.

בתלמוד התבאר שגם רבי יוסי הגלילי מודה במקרה שאם האדם נטמא בזמן שהקרבן היה עדיין טהור, שהוא עונש כרת אף אם אכל את הקורבן רק לאחר שהקרבן נטמא. רק במקרה שהקרבן נטמא קודם לאדם, סבור רבי יוסי הגילילי שאין עונש כרת על פי הכלל 'אין איסור חל על איסור'.

הרמב"ם והסמ"ג פסקו כדעת חכמים, שבכל מקרה חל איסור כרת על טמא שאוכל קודש.

### טבול יום
הרמב"ם למד מהכתוב "וְטֻמְאָתוֹ עָלָיו" שעונש הכרת הוא דווקא למי שכל טומאתו עליו, ולכן 'טבול יום' - אדם שטבל ודינו להמתין על שתשקע השמש להיטהר לגמרי - אף שגם הוא אסור מהתורה לאכול קדשים, הוא אינו נענש בחיוב כרת. הראב"ד לעומתו סובר שגם טבול יום חייב כרת אם אכל קודש.

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:קורבנות ביהדות
Sound of Madness

"**Sound of Madness**" הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום *[[The Sound of Madness]]* של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. הסינגל יצא לאור ב-23 בפברואר 2009, ומהווה גם את שיר הנושא של האלבום, למרות השמטת המילה "The" משם השיר ביחס לשם האלבום. השיר נבחר כשיר הנושא של האלבום לאחר בדיקת מספר אפשרויות במהלך סיבוב ההופעות.

השיר הגיע למקום הראשון במצעד הרוק המינסטרימי של מגזין הבילבורד, והיה השיר השלישי ברציפות של הלהקה שמגיע להישג. ההישג הפך את שיינדאון ללהקה הראשונה שכל עשרת הסינגלים הראשונים שלה הגיעו לחמישייה הראשונה במצעד. בנוסף הגיע השיר למקום החמישי במצעד הרוק המודרני של הבילבורד, והיה לשיר הרביעי של שיינדאון שמגיע לעשירייה הראשונה והשלישי שמגיע לחמישייה הראשונה.

## רשימת השמעה

## מיקומי שיא במצעדים
### מצעדים שבועיים

### מצעדים שנתיים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2008
קטגוריה:סינגלים מ-2009
קטגוריה:שירי שיינדאון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מטאל
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אטלנטיק רקורדס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי
צלבי העץ

**צלבי העץ** (בצרפתית: **Les Croix de Bois**) הוא סרט מלחמה צרפתי משנת 1932 שבוים ונכתב על ידי ריימונד ברנר, ומבוסס על רומן משנת 1919 שנכתב על ידי רולן דורז'לס.

## עלילה
הסטודנט הפטריוטי דמצ'י מתגייס לצבא הצרפתי ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוא וחבריו חווים במהרה את מלחמת החפירות האימתנית הלא-נגמרת בשמפאן, שבה צריך להקים עוד ועוד צלבי עץ לבשר התותחים.

## שחקנים
* פייר בלנשאר בתור האדיוטנט גילברט דמצ'י
* גבריאל גבריו בתור סולפרט
* שארל ואנל בתור קורפורל ברוואל
* ריימונד איימוס בתפקיד החייל פוילארד
* אנטונין ארטו בתור החייל ויובל
* פול אזאי בתור החייל ברוק
* רנה ברגרון בתור החייל המל
* ריימונד קורדי בתור החייל ואירון
* מרסל דלייטר בתור הקפיטן ברתיאר
* ז'אן גלנד בתור קפיטיין קרושה
* פייר לאברי בתור החייל בופיו, הטבח
* ז'ו לאבי בתור החייל בלין
* רנה מונטיס בתור לוטננט מורצ'ה
* ז'אן-פרנסואה מרשל בתור החייל למואן
* מארק ואלבל בתור מארו

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1932
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטי דרמה היסטורית
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
ניר זמיר

**ניר זמיר** (נולד ב-17 בדצמבר 1957) הוא ראש מועצה אזורית בני שמעון, חבר קיבוץ להב.

## ביוגרפיה
ניר זמיר נולד בקיבוץ להב שבצפון הנגב, לרבקה, מורה וספרנית, ולצבי, שהיה מנהל החשבונות הראשי של הקיבוץ.

את שירותו הסדיר עשה בחטיבת הצנחנים. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה.

סיים תואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבר קורס דירקטורים מטעם איגוד התעשייה הקיבוצית, קורס יושבי ראש בתעשייה הקיבוצית בבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב והשתלמויות שונות במיומנויות ניהול ושיווק.

### משפחה
בשנת 1985 נישא לגלית לבית ארזי, בת קיבוץ עין החורש. לזוג ארבעה ילדים.

## תפקידים ציבוריים
בשנים 1991–1994 כיהן כמזכ"ל תנועת השומר הצעיר בישראל וכיו"ר מועצת תנועות הנוער בישראל.

בשנים 1995–1998 שימש כמזכיר וכמנהל הקהילה בקיבוץ להב.

החל מ-2002 שימש כמנכ"ל תשלובת שוקת. בשנת 2011 נבחר ליו"ר פעיל של תשלובת שוקת וחברת קלב, וב-2016 כיו"ר פעיל של חברת קלב מחקר ופיתוח ויו"ר קיבוץ להב עסקי, כלכלי וקהילתי.

בשנת 2018 נבחר בבחירות לרשויות המקומיות בישראל לראש מועצה אזורית בני שמעון, לאחר שהשיג רוב של 53.77% (2,647 קולות) מול שגב כהן מבית קמה.

בתקופת כהונתו בנתה המועצה האזורית את מפעל מיון ומיחזור הפסולת הגדול בישראל ב"דודאים", והקימה שני מרכזים מועצתיים: בקמפוס בקיבוץ שובל הכולל מרכז צעירים ויזמות, תיכון "עדני הנגב" לחינוך מיוחד הצמוד לתיכון מבואות הנגב, מרכז ותיקים מחודש ומרכז חברתי לנוער; ובמרכז ג'ו אלון ביער להב מרכז לחיבורים בחברה הישראלית, המהווה מוקד אזורי לחיים משותפים בנגב ולפעילות חינוכית לקבוצות מגוונות בחברה הישראלית, בדגש על חיבור לטבע.

המועצה הקימה מרכז חוסן קהילתי להתמודדות עם מצבי חירום, וחממה טכנולוגית חדשה. זמיר שם את נושא השלכת הפסולת על סדר היום הציבורי ושיפר את נושא הביטחון האישי.

זמיר התנדב בתפקידים ציבוריים שונים, בהם יו"ר התיכון האזורי "מבואות הנגב" (7 שנים), חבר במליאה ובהנהלת המועצה האזורית בני שמעון (15 שנים), דירקטור במועצות המנהלים של מפעל "דולב", מפעל "סולב", מעדני בשר השוקת, חבר ההנהלה המשקית של קיבוץ להב ודירקטור בהנהלת אזור תעשייה עידן הנגב.

## קישורים חיצוניים

* דבר ראש המועצה, אתר מועצה אזורית בני שמעון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי תיכון מבואות הנגב
קטגוריה:ראשי המועצה האזורית בני שמעון
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:להב (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
אוניברסיטת ליסבון

ממוזער| בית הספר לרפואת שיניים
ממוזער| בית ספר לרוקחות
ממוזער| הרקטורט
**אוניברסיטת ליסבון** (בפורטוגזית: **Universidade de Lisboa**) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בליסבון, והאוניברסיטה הגדולה ביותר בפורטוגל. היא נוסדה בשנת 2013, ממיזוג של שתי אוניברסיטאות ציבוריות קודמות שהיו ממוקמות בליסבון: האוניברסיטה לשעבר של ליסבון (1911–2013) והאוניברסיטה הטכנית של ליסבון (1930–2013). ההיסטוריה של אוניברסיטה בליסבון מתחילה במאה ה-13.

האוניברסיטה נמצאת במרכז העיר, בסמוך לתחנות הרכבת התחתית של ליסבון בקו הצהוב והקו הירוק, ותחנות אוטובוס וחשמלית.

## היסטוריה
אוניברסיטת קוימברה, האוניברסיטה הפורטוגלית הראשונה, הוקמה בליסבון בין השנים 1288 ו-1290, כאשר דיניש, מלך פורטוגל פרסם את המנשר *Scientiae thesaurus mirabili*, שהעניק מספר הרשאות לתלמידי ה- *studium generale* בליסבון, מה שמוכיח שהיא נוסדה כבר באותו תאריך. הייתה השתתפות פעילה בפעילות חינוכית זו על ידי הכתר הפורטוגלי ומלכו, באמצעות התחייבותו לשלם חלק מהסבסוד של דמי הלימוד. מוסד זה עבר מספר פעמים בין ליסבון לקוימברה, שם התיישב לצמיתות ב-1597.

האוניברסיטה הנוכחית של ליסבון היא תוצאה של מיזוג של שתי אוניברסיטאות ציבוריות לשעבר של ליסבון: אוניברסיטת ליסבון לשעבר, שנוסדה ב-1911 והאוניברסיטה הטכנית של ליסבון, שנוסדה ב-1930. תהליך המיזוג החל בשנת 2011 והוכנס לחוק ב-31 בדצמבר 2012. כאמור בצו מס' 266-E/2012, האוניברסיטה החדשה של ליסבון החלה את קיומה המשפטי ביום שבו נכנס הרקטור החדש שנבחר לתפקידו, ב-25 ביולי 2013.

## דירוגים
לפי הדירוג האקדמי של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2017, הידוע גם בשם דירוג שנחאי, אוניברסיטת ליסבון מדורגת במקום הראשון בפורטוגל ובין מקומות 151–200 בעולם. בתחום המקצוע הרחב של הנדסה/טכנולוגיה ומדעי המחשב, האוניברסיטה מדורגת במקומות 51–75 ברחבי העולם, בעוד שבדיסציפלינות המתמטיקה, הפיזיקה ומדעי המחשב היא מדורגת 101–150, 151–200 ו-151–200, בהתאמה. 

בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education (THE) 2017, אוניברסיטת ליסבון נחשבת לאוניברסיטה הגדולה ביותר בפורטוגל והיא מדורגת 401–500,  בעוד שבדירוג האוניברסיטה העולמית של QS 2018 היא מדורגת 305 ( באופן כללי). 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 

## הערות שוליים

ליסבון
קטגוריה:ליסבון
רדיו פראנס

**רדיו פראנס** הוא תאגיד שידור רדיו ציבורי צרפתי.

## תחנות רדיו
רדיו פראנס מציע שבע תחנות רדיו לאומיות:
* פראנס אינטר - תחנת הרדיו הראשית של התאגיד, המכוונת לציבור הכללי. התחנה מפיקה תוכניות דיבור מבדרות ואינפורמטיביות יחד עם מגוון של מוזיקה ונוסף על כך מבזקי חדשות שעתיים.
* פראנס אינפו - חדשות 24/7
* פראנס קולטור - תוכניות תרבותיות המתרכזות על האומנויות, היסטוריה, מדע, פילוסופיה ועוד.. יחד עם סיקור חדשותי בשעות שיא.
* פראנס מוזיק - מוזיקה קלאסית וג'אז.
* פראנס בלו - רשת של 44 תחנות מחוזיות, המערבבות מוזיקה פופולרית יחד עם מידע ותוכניות הרלוונטיות לאותו מחוז.
* FIP - תחנה המתמחה במגוון רחב של מוזיקה - קלאסית, היפהופ, ג'אז, שאנסון, רוק, בלוז, מוזיקת עולם, ודיבור מינמלי.
* מוב' ('Mouv) - מוזיקת פופ המיועדת לקהל צעיר.

## היסטוריה
ממוזער|150x150 פיקסלים|הסמליל של התאגיד בין השנים 2005–2017
* 1897: שנה לאחר ניסיונותיו של מרקוני, יוג'ין דוקרטט מתחיל את ניסיונותיו לקיים שידור רדיו מהקומה השלישית של מגדל אייפל.
* 1921: תחזית מזג האוויר ומצב שוק ההון משודרים מסטודיו במגדל אייפל.
* 6 בנובמבר 1922: "רדיולה", משדר הרדיו הצרפתי הפרטי הראשון מתחיל בשידורים קבועים. הוא מחליף את שמו ל"רדיו פריז" ב-1924.
* 1940-44: גם בצרפת הכבושה וגם במשטר וישי בדרום, הרדיו נשלט על ידי המדינה.
* 1944: בעת שחרור צרפת, מונופל המדינה על השידור נשמר עבור סיבות אידואלוגיות ופרקטיות. שידור רדיו ציבורי מנוהל על ידי ה-RDF, אשר יקרא לאחר מכן RTF (תאגיד השידור הצרפתי של הרדיו והטלוויזיה).
* 1955: תחנת הרדיו המסחרית "יורופ נו. 1" מתחילה לשדר ממעבר לגבול בחבל הסאר בגרמניה, אשר שוחרר מהכיבוש הצרפתי באותה שנה.
* 1965: תחת הנהלתו של רולאנד דהורדן, ארבע תחנות הרדיו הצרפתיות נקראות מחדש: "פראנס I" ו-"פראנס II" הופכות ל"RTF-Inter"' אשר תקראנה לאחר מכן "France Inter". "פראנס III" נקראת מחדש "RTF Promotion", ולאחר "France Culture", "פראנס IV" נקראת "RTF Haute Fidelité" ולאחר מכן "France Musique".
* 1975: לאחר שתאגיד השידור הציבורי של הרדיו והטלוויזיה מתפרק, רדיו פראנס מקבל עצמאות ממוסדות תקשורת אחרים, והופך להיות תאגיד הרדיו הציבורי הצרפתי.
* 1981: לאחר לחץ מלובי הרדיו המסחרי, ולובי הרדיו העצמאי, נשיא צרפת הנבחר החדש פרנסואה מיטראן מתיר רישוי של תחנות רדיו "חופשיות", תחילה תחת סובסידיה ממשלתית ולאחר מכן ימומנו על ידי פרסומות. כתוצאה מכך סקטור של רדיו פרטי בתוך גבולות צרפת נולד.
* 1999: הרייטינג של הרדיו הוא 83%. מרבית המאזינים מאזינים בממוצע יותר משלוש שעות ביום. ל-99% ממשקי הבית הצרפתים יש רדיו.
* 2015: רדיו פראנס מכריז על סיום השידור בגלי AM, השידור מסתיים ב-31 בדצמבר באותה שנה.

## מטה התאגיד
מטה רדיו פראנס נמצא ב"Maison de la Radio", בניין מעגלי המעוצב על ידי הארכיטקט הנרי ברנרד, הנחנך בדצמבר 1963 על ידי הנשיא דאז, שארל דה גול, אשר עומד לצד נהר הסן ברובע השישה-עשר של פריז. נוסף על כך, בתוך המטה נמצא גם מוזיאון התאגיד, מוזיאון של שידור הרדיו והטלוויזיה. הבניין נשרף ב-2014.

## תקציב
התאגיד נשלט ב-100% על ידי המדינה והיא בעלת התאגיד. קרוב ל-80% מהמימון של הרדיו בא מאגרת רדיו וטלוויזיה, ה-20% הנותרים באים בעיקר מפרסום.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרובע השישה-עשר של פריז
קטגוריה:צרפת: תקשורת
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:רדיו ציבורי