מוזיאון בוימנס ואן בונינגן

**מוזיאון בוימנס ואן בונינגן** (בהולנדית: **Museum Boijmans Van Beuningen**) הוא מוזיאון לאמנות בעיר רוטרדם שבהולנד. שמו של המוזיאון נגזר משני התורמים המרכזיים שלו, פרנס יאקוב אוטו בוימנס ודניאל גאורג ואן בונינגן. המוזיאון ממוקם במתחם מוזיאומפארק שברובע רוטרדם סנטרום, בסמוך לקונסטהל ולמוזיאון להיסטוריה של הטבע.

המוזיאון נפתח בשנת 1849. מאז הקמתו הפך למוסד המחזיק ביותר מ־151,000 יצירות אמנות. האוסף, המשתרע מאמנות ימי הביניים ועד אמנות עכשווית, כולל יצירות של רמברנדט, קלוד מונה, וינסנט ואן גוך וסלבדור דאלי, וכן יצירות מופת כגון סדרת אכילס מאת פטר פאול רובנס והציור שדה תירס וברקע הזוידרזיי מאת יאקוב ואן רויסדאל.

בשנת 2013 ביקרו במוזיאון 292,711 מבקרים והוא דורג כמוזיאון הארבעה עשר במספר המבקרים בהולנד. בשנת 2018, השנה המלאה האחרונה לפני סגירתו הממושכת, עמד מספר המבקרים על 284,000.

המוזיאון סגור מאז אמצע שנת 2019. בשנת 2024 אישרה מועצת העיר רוטרדם תוכנית שיפוץ רחבת היקף בעלות של 359 מיליון אירו. פתיחתו מחדש של המוזיאון מתוכננת לשנת 2030.

## היסטוריה
המוזיאון נוסד בשנת 1849 בשם מוזיאון בוימנס (Museum Boijmans), והוא נועד לאחסן ולהציג את אוספו של פרנס יאקוב אוטו בוימנס (1767–1847). לאחר הסכם בין מועצת העיר רוטרדם לבין בוימנס רכשה העירייה את מבנה סחילאנדהויס (Schielandshuis) כדי להציג בו את האוסף. הצייר וסוחר האמנות ארי יוהנס לאמה מונה למנהלו הראשון של המוזיאון. חלק גדול מן האוסף המקורי נהרס בשריפה בשנת 1864. לאחר מכן החל תהליך של בנייה מחדש של האוסף, ובמשך הזמן התברר כי מבנה סחילאנדהויס קטן מכדי להכיל את מספר היצירות והמבקרים ההולך וגדל של מוזיאון בוימנס. משום כך נבנה מוזיאון חדש בשנת 1929, והוא נפתח בשנת 1935 בפארק המוזיאונים (Museumpark). המבנה תוכנן בידי אדריכל העיר אדריאן ואן דר סטור (1893–1953).
250px|ממוזער|שמאל|הציור "טבע דומם עם צבעוני" (Still Life with Tulip) מאת דירק ואן דלן, משנת 1637, קשור לפרשת ביזת האמנות בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה. היצירה השתייכה לאוסף של האספן היהודי־צרפתי אדולף שלוס בפריז. בשנת 1943 הוחרמה, ככל הנראה, בידי הגסטפו יחד עם חלקים נוספים מן האוסף. מאוחר יותר הגיעה היצירה למוזיאון בוימנס ואן בוינינגן ברוטרדם במסגרת עיזבונו של ויטאלה בלוך בשנת 1976. בשנת 1999 הושב הציור ליורשיו של שלוס במסגרת הליכי השבת יצירות אמנות שנבזזו בתקופת השלטון הנאצי.
בשנת 1958 נוסף לאוסף המוזיאון אוסף האמנות של איש העסקים דניאל גאורג ואן ביינינגן (1877–1955), ובעקבות זאת שונה שמו של המוסד למוזיאון בוימנס ואן ביינינגן. בשנת 1996 שונה האיות לשם Museum Boijmans Van Beuningen. נציג הקהילה היהודית בהולנד רוני נפתניאל דרש להסיר את שמו של ואן ביינינגן מן המוזיאון, אך דרישתו לא התקבלה. לטענתו חלק מן היצירות שנכללו באוספו של ואן ביינינגן נלקחו מבעליהן היהודים באופן בלתי חוקי בתקופת הכיבוש הנאצי בהולנד.

## אדריכלות
### בניין ואן דר סטור
באפריל 1928 החליטה מועצת העיר רוטרדם לתמוך בהקמת מבנה חדש עבור אוסף המוזיאון. המבנה החדש נועד להחליף את הבניין הקטן מדי ברחוב סכידמסדייק. בתוך חודשים אחדים הוטל על האדריכל בן ה־35 אלכסנדר ואן דר סטיור לתכנן את הבניין, בשיתוף עם מנהל המוזיאון דירק הנמה.

לאחר סיורים במוזיאונים ברחבי אירופה וניסויים שונים במהלך תהליך התכנון, החלה הבנייה בשנת 1931. המבנה נחנך ב־6 ביולי 1935. ואן דר סטיור ראה בו את יצירתו החשובה ביותר.

ואן דר סטיור סבר כי מוזיאון צריך לשמש רקע לאמנות ולהעמיד במרכז את הצגת האוסף וההתבוננות בו. לדבריו, האדריכלות נועדה להעצים את יצירות האמנות ולא להאפיל עליהן. הוא ניסח זאת כך: כאשר יכולתי לומר כי מוזיאון זה הוא רקע ליצירות האמנות, ידעתי שהצלחתי.

האדריכל היה מודע לכך שביקור במוזיאונים עלול להיות מעייף, ושאף ליצור חלל המעודד למידה והנאה. הוא תכנן חדרי מדרגות בלתי בולטים ושילב שינויי מפלסים עדינים כדי לצמצם את עייפות המבקרים. לדבריו, מוזיאונים עלולים להיות מעייפים, והמאמץ עלול להפוך לעינוי אם התאורה גרועה, המדרגות בלתי נוחות, צבעי הקירות כבדים וסידור היצירות לקוי. רק בניין שהוא באמת מוזיאון טוב יכול לענות על צורך זה.

גם התאורה הייתה מרכיב מרכזי בתכנון. ואן דר סטיור ערך מחקרים מקיפים על תאורה כדי להבטיח הארה מיטבית של יצירות האמנות. גישתו החדשנית לתאורת מוזיאונים זכתה לשבחי מבקרים והשפיעה על פרויקטים מאוחרים יותר, בהם שיפוץ הרייקסמוזיאום בשנת 1952.

### אגף התערוכות
בשנת 1971 נוספה למוזיאון אגף תצוגה חדש שתוכנן בידי האדריכל אלכסנדר בודון (1906–1993). מטרתו של אגף זה הייתה לאפשר הצגת תערוכות מתחלפות. בשנת 2003 הוסיפו האדריכלים הפלמים רובברכט אן דאם גלריות חדשות לאגף התערוכות. האגף החדש תוכנן כמעין חגורה המקיפה את החללים הגדולים שתכנן בודון. בגלריות החדשות נעשה שימוש בזכוכית שקופה וחלבית, בבטון ובחלקים מקיר הלבנים המקורי. תוספות אלו, יחד עם הספרייה הפונה אל הרחוב, הן ההרחבות האחרונות שנוספו למוזיאון.

מבנה התערוכות תוכנן כך שיכלול שלושה חללים גדולים וגמישים שניתן לשנות את סידורם בהתאם לצורכי כל תערוכה. בודון יצר אגף חדש בתקופה שבה האמנות המודרנית דרשה מרחב, הן במובן הפיזי והן במובן הרעיוני. החדרים עוצבו בתאורה לבנה ורכה המגיעה מלמעלה. חלון גדול הפונה אל הגן אפשר מבט החוצה, ונאמר כי נוף זה הסיח לעיתים את דעתם של מבקרים מן היצירות המוצגות. גם התקרה עוצבה באופן המדגיש את אופייה של האמנות, תוך שילוב פרטים עיצוביים בעלי משמעות.

### הביתן
ביתן ואן בוינינגן דה פריזה נבנה בשנת 1991 ותוכנן בידי האדריכל הוברט יאן הנקט. הקמתו נועדה לאפשר את הצגת האוספים שנוספו מאוסף ואן ביינינגן. הביתן מציג אוסף של חפצי בית מן התקופה הטרום תעשייתית. חלל הביתן מאופיין בשקיפות רבה, שכן המבנה כולל שימוש נרחב בזכוכית ובקונסטרוקציית גג מפלדה בצבע כסוף.
ממוזער|373x373 פיקסלים|קו הרקיע של מחסן מוזיאון בוימנס ואן ביינינגן.gen 2021

### מחסן
בניית המחסן מוזיאון בוימנס ואן ביינינגן החלה בשנת 2017 והוא נפתח רשמית ב־5 בנובמבר 2021 בידי המלך וילם אלכסנדר. המבנה נחשב למחסן האמנות הראשון בעולם הפתוח במלואו לציבור המבקרים.

המחסן תוכנן כך שיאפשר למבקרים להתרשם מהיקף האוספים הגדול של המוזיאון. מן גרם המדרגות המרכזי ומן המפלסים ניתן לצפות בחלקים שונים של האוסף. קומת הקרקע כוללת אזור כניסה רחב עם פינת קפה, והיא משמשת גם לטיפול ביצירות אמנות. הקומות העליונות מיועדות לחללי תצוגה. בגלריית האטריום, שלה גג זכוכית, מוצגים אוספים שמקורם במבנים היסטוריים.

הבניין תוכנן מתוך מחשבה על קיימות בידי משרד האדריכלים MVRDV. חזית המחסן מצופה סוגים שונים של זכוכית בעלי קידוד צבעוני, המאפשרים שליטה באור הטבעי החודר אל המבנה. כך למשל גג המבנה עשוי זכוכית בגוון ורוד שקופה, המאפשרת למבקרים תצפית אל העיר ואל המוזיאון מן הגג. במבנה פועלים גם מסעדת רנילדה, הנקראת על שמה של האוצרת לשעבר רנילדה המכר, וסלון קורט, הקרוי על שמו של מנהל מוזיאון רוטרדם לשעבר קורט אבינגה וובן.

## האוסף
ממוזער|"האדרת הבתולה" ( c. 1490–95) מאת חרטחן טוט סינט יאנס.
[ממוזער|"[מגדל בבל (ברויגל)|מגדל בבל "הקטן"", c. 1563, מאת פיטר ברויגל האב]]
[ממוזער|[מתיה פרטי|מתיה פריטי, ג. 1669, "בליסאריוס מקבל נדבה", שמן על בד, 152 על 198 ס"מ]]
[ממוזער|[וסילי קנדינסקי, 1911, "רייטר (לירישים)", שמן על בד, 94 x 130 ס"מ]]
אוסף המוזיאון מגוון ומשתרע מימי הביניים ועד האמנות העכשווית, ובמיוחד בולט בו הייצוג של האמנות ההולנדית. חלק גדול מן האוסף הגיע למוזיאון באמצעות שני האוספים הפרטיים שהוזכרו קודם לכן, אך לאורך השנים נוספו תרומות רבות נוספות. המוזיאון מחזיק גם אוסף רחב של חפצי בית הממחישים את תולדות העיצוב לאורך כשמונה מאות שנים. אוסף זה כולל חפצים ביתיים מתקופות שונות, ובהם קנקנים וכלי שתייה מן ימי הביניים, כלי זכוכית מתקופת תור הזהב, וכן רהיטים וחפצים שעוצבו בידי מעצבים בולטים מן התקופה המודרנית והעכשווית.

בין האמנים הידועים שיצירותיהם מוצגות במוזיאון דרך קבע נמנים הירונימוס בוש, פיטר ברויגל האב, רמברנדט, קלוד מונה, וסילי קנדינסקי, וינסנט ואן גוך, מאוריציו קטלאן, פול סזאן, רנה מגריט, סלבדור דאלי, מארק רותקו, אדוורד מונק, וילם דה קונינג ויאיוי קוסמה.

האוסף כולל גם מכלול עשיר של עבודות על נייר, ובהן תחריטים, רישומים וליתוגרפיות, מן ימי הביניים ועד התקופה המודרנית.

### עבודות נבחרות
* "האדרת הבתולה" (בערך 1490–95) מאת חרטחן טוט סינט יאנס.
* "הנוסע" (c. 1500) מאת הירונימוס בוש
* "קן ינשופים" (c. 1510) מאת הירונימוס בוש
* "מגדל בבל ה"קטן"" (c. 1563) מאת פיטר ברויגל האב
* "טיטוס ליד שולחנו" (1655) מאת רמברנדט
* "בליסריוס מקבל צדקה" (1669) מאת מתיה פרטי
* "בקתת הדואנייה עם ורנג'וויל" (1882) מאת קלוד מונה
* "דיוקן של ארמנד רולן" (1888) מאת וינסנט ואן גוך
* "על סף החירות" (1929) מאת רנה מגריט
* "אין לשכפל" (1937) רנה מגריט
* "רשמים מאפריקה" (1938) מאת סלבדור דאלי
* "שירלי טמפל, המפלצת הצעירה והקדושה ביותר של הקולנוע בזמנה" (1939) מאת סלבדור דאלי
* "פני המלחמה" (1940) סלבדור דאלי

יצירה נוספת באוסף היא **זעמו של אכילס** (בערך 1630–1635) מאת פטר פאול רובנס, שטיח קיר השייך לסדרה המתייחסת ללוחם היווני אכילס. שטיחי קיר היו נפוצים במיוחד החל מן התקופה הגותית והמשיכו להיות מיוצרים גם בתקופות מאוחרות יותר. השטיחים מבוססים על סקיצות מקוריות, אך בתהליך האריגה הדימוי נוצר בהיפוך מראה משום שהעיצוב נארג מן הצד האחורי. בתקופה זו נהגו לתלות שטיחי קיר בחדרי קבלה יוקרתיים.

**ארון הצבעונים** (בערך 1635–1650) מאת הרמן דומר הוא רהיט מסוג ארון שנוצר בתקופת הרנסאנס, תקופה שבה נעשה שימוש רב במוטיבים דקורטיביים. מוטיב הצבעוני בארון מסמל עושר, שכן פקעות הצבעונים נקשרו במאה השבע עשרה לערכים כספיים גבוהים במיוחד. משום כך רהיטים מסוג זה נקשרו בדרך כלל לבעלי מעמד אצילי ועשיר.

**כוס התצוגה עם פנורמה של העיר והנמל של המבורג** (1704–1709) מאת יוהאן סימון רותאר היא גביע יין גדול המעוטר בתחריט נוף עירוני של המבורג, שנעשה בטכניקת חריטה באמצעות גלגל נחושת. היצירה משקפת את העיצוב של המאה השמונה עשרה ואת התקופה שקדמה לתיעוש. בבסיס הגביע מופיעות דמויות המסמלות את ארבע עונות השנה. גביעים מסוג זה הוצגו לעיתים קרובות על שולחנות הגשה במהלך סעודות מפוארות.

**נוף הררי לעת ערב** (בערך 1665) מאת אדם פיינאקר הוא ציור דו־ממדי ששימש גם כאלמנט דקורטיבי לכיסוי קירות. במאה השבע עשרה בהולנד היה מקובל לעטר קירות בציורי נוף, והדבר נחשב לאופנה רווחת בעיצוב פנים.

**כיסא מונדיאל** (בערך 1957–1958) מאת וים ריטפלד הוא דוגמה לעיצוב מן התקופה התעשייתית. הכיסא עשוי מבנה של לוחות מתכת ומושב מפיברגלס מחוזק בפלסטיק. העיצוב נוצר בשיתוף פעולה בין חריט ריטפלד לבנו וים. הכיסא מאופיין בפשטות צורנית ובפרופיל ייחודי בצורת האות K המשלב את הגב, המושב והרגליים.

**הארון קרלטון** (בערך 1981) מאת אטורה סוטסאס מייצג את גישת העיצוב של קבוצת המעצבים האיטלקית ממפיס בשנות השמונים. עיצוב זה הוגדר לעיתים כאנטי עיצוב, שכן המעצב השתמש בצבעים בולטים ובמוטיבים שנחשבו בעלי ערך תרבותי נמוך. משטחי הרהיט מצופים בהדפסי למינציה המדמים שיש ועץ, ואחד הדגמים הנפוצים מבוסס על דימוי מוגדל של חיידקים. סוטסאס ציין כי שאב השראה גם מאריחים בחדרי רחצה של תחנות רכבת תחתית. אף שהחומרים היו תעשייתיים, הרהיטים יוצרו בסדרות מוגבלות כביטוי לביקורת של מעצבים כלפי תרבות הצריכה ההמונית וסגנון העיצוב התאגידי. גישה זו עוררה דיון מחודש במשמעותם ובתפקידם של חפצים בסביבת האדם בתקופה שלאחר המודרניזם ואר דקו.

לצד דוגמאות אלו מחזיק מוזיאון בוימנס ואן ביינינגן אוסף רחב של חפצים מן השנים 1500 ועד ימינו, המציגים נושאים מרכזיים בתולדות העיצוב. כך למשל מוצגים במוזיאון אוספים של פורצלן מזרחי מן המאות השבע עשרה והשמונה עשרה. המוזיאון מציג את תולדות העיצוב באמצעות כשלושים נושאים שונים הפרוסים בשבעה חדרי תצוגה, ובהם חפצים מן ימי הביניים ועד התקופה המודרנית, החל בארון צבעונים מן המאה השבע עשרה ועד כיסא של צ'ארלס וריי אימס, וכן קרמיקה ימי ביניימית לצד כלי פורצלן של המעצבת הלה יונגריוס. חפצים אלה ממחישים את העובדה שרובם נוצרו בעבודת יד ומבטאים את רמת המלאכה שקדמה לעידן התעשייתי ולפיתוח הטכנולוגיות החדשות. האוספים במוזיאון מדגימים את התפתחות העיצוב לאורך הדורות עד לעיצוב העכשווי.

## מחלוקת
### אמנות שנבזזה על ידי הנאצים
דירק האנמה, מנהל מוזיאון בוימנס בשנים 1921–1945, רכש עבור המוזיאון יצירות אמנות שנבזזו מאספנים יהודים אשר גורשו ונרצחו בשואה בתקופת הכיבוש הגרמני של הולנד. חלק מן היצירות שנבזזו הושבו לאחר מכן למשפחות הקורבנות. בשנת 2018 הציג המוזיאון תערוכה שעסקה בתולדותיו בתקופת מלחמת העולם השנייה ובאחזקתו ביצירות אמנות שנבזזו בידי הנאצים. שאלת היצירות שנבזזו מאספנים יהודים ועדיין מצויות באוסף המוזיאון נותרה שנויה במחלוקת ולא הוכרעה לחלוטין.

### תקרית מארק רותקו 2025
באפריל 2025 ניזוק ציורו של מארק רותקו "Grey, Orange on Maroon, No. 8" משנת 1960 לאחר שילד שרט את פני השטח שלו וגרם לשריטות קטנות. הציור ספג פגיעה שטחית אך נראית לעין בשכבת הצבע שאינה מצופה בלכה בחלקו התחתון של הבד. בעת האירוע הוצג הציור במחסן המוזיאון, מתקן אחסון הפתוח לציבור המבקרים וממוקם בסמוך למבנה המרכזי של המוזיאון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוטרדם: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות מודרנית
קטגוריה:הולנד: מוזיאונים לאמנות