סיוע אווירי קרוב

**סיוע אווירי קרוב** הוא שימוש בכוחות אוויריים לתקיפת כוחות ומוצבים יבשתיים וימיים וזאת כחלק מלחימה יבשתית או ימית עיקרית.

## סיוע אווירי קרוב בלוחמת יבשה
[שמאל|ממוזער|250px|מסוק [AH-64 אפאצ'י מספק סיוע אווירי קרוב לכוחות אמריקניים השטים בנהר החידקל]]
**סיוע אווירי** **קרוב בלוחמת כוחות יבשה ** הוא שימוש במטוסי או מסוקי קרב במשימות תקיפת קרקע כנגד מטרות הנמצאות בקרבת כוחות ידידותיים, כסיוע לכוחות אלו ובמשולב עימם. בתפקיד זה, המטוסים והמסוקים משמשים לתכלית הדומה לזו של ארטילריה.

סיוע אווירי קרוב הוא חלק מדוקטרינת הזרועות המשולבות המודרנית. סיוע אווירי קרוב נבדל מאמנעה אווירית, השימוש במטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות שאינן נמצאות בקרבת יחידות ידידותיות לצורך מניעת תגבור ואספקת קווי האויב הקדמיים.

במשימות סיוע אווירי קרוב נדרש תיאום מלא בין הכוחות האוויריים והקרקעיים לשם מניעת מצב של "ירי דו-צדדי". תיאום זה נעשה באמצעות מערכות קשר ושליטה, ואמצעי זיהוי עמית-טורף.

## סיוע אווירי בלוחמה ימית
**סיוע אווירי בלוחמה ימית ** הוא ביצוע מגוון רחב של משימות סיוע לכוח הימי. הסיוע האווירי יכול לכלול הפעלת פלטפורמות שונות מאוישות (כגון מטוסים ומסוקים) ובלתי מאוישות. המשימות העיקריות הן סיור להרחבת אזור הגילוי, זיהוי מטרות, ממסור תקשורת ואף השמדת מטרות אויב, כולל בחינת תוצאות במהלך הקרב ובסיומו. הפלטפורמות יכולות להיות חלק מאמל"ח הכוח הימי או הקצאה אד הוק באופן ייחודי.   

**מלחמת יום הכיפורים** - שיתוף הפעולה אוויר-ים הופעל פעם יחידה בקרב פורט סעיד בפתיחת המלחמה. מפקד חיל הים עמד על כך שספינות הסער יתקפו רק לאחר הגעת המטוסים. השתתפו מטוס F-4 פנטום שהגיע לשטח והטיל נורים. אליו הצטרפו 3 מטוסי A-4 סקייהוק שתקפו בפצצות אך לא פגעו. לדעת חיל האוויר היה זה בזבוז, אך לספינות הסער היה זה בדיוק הסיוע שנדרש. ספינות הטילים המצריות עסקו בהתגוננות, פתחו במנוסה ולא נערכו לירי טילים. לאורו של הנור האחרון הטיל הF-4 פנטום את הפצצה האחרונה ופגע בספינת אוסה מצרית והשמידה. הכוונה להמשיך ולהזמין מטוסים לשלב ההסתערות נשארה בתוקף בתורת הקרב גם לאחר ההצטיידות בטילי הרפון וגבריאל ארוכי טווח וסגירת הפער בטווחי הטילים. סיוע אווירי מאפשר ניצול מקסימלי של הטווח המרבי של הטילים, מעבר לטווחי גילוי אמצעים שבידי ספינות הסער.

## סיוע אווירי קרוב בישראל
במאמר שנכתב בשנת 2001 ופורסם בעיתון מערכות מציג האלוף אברהם רותם הסיוע הקרוב של חיל האוויר ואת פערי התפיסה והבעיות המערכתיות ששיבשו את שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לכוחות היבשה במלחמת לבנון הראשונה. 

חיל האוויר מדרג את משימותיו כך: בראש סדר העדיפויות עומדת השגת חופש טיסה ועליונות אווירית דרך השמדת מערך טק"א וניהול הקרב האווירי, במקום השני ניצול הכוח האווירי להשמדת מטרות אסטרטגיות וקרקעיות מחוץ לקו התיאום עם כוחות היבשה, ובמקום השלישי בלבד נמצא הסיוע הקרוב לכוחות היבשה. סדר העדיפויות הזה עשוי לעכב או למנוע סיוע קרוב לכוח יבשתי מסוים במקרה של משימות דחופות יותר או סיכונים מוגברים, מה שמוביל לעיתים לחוסר הבנה ואשמות הדדיות מצד מפקדי היבשה.

בעוד שחיל האוויר רשם הישגים בולטים בזירה האווירית של מלחמת לבנון הראשונה – השמדת טילי נ"מ ויירוט מטוסי אויב – תרומתו הישירה ללחימה היבשתית הייתה מוגבלת ושנויה במחלוקת. הפער נבע גם מתפיסות שונות: חיל האוויר ראה עצמו "משתתף" עצמאי במאמץ הכולל, בעוד שכוחות היבשה ציפו ל"שיתוף פעולה" מלא ותלות הדדית. רותם הצביע גם על חוסר ההבנה לגבי מגבלות, סדרי עדיפויות ומונחים מבצעיים שיצרו תסכול, בלבול והאשמות הדדיות. לדוגמה רבים ממפקדי היבשה ראו בסיוע האווירי מעין “ארטילריה מעופפת”, ולא הבינו שמטוסי חיל האוויר פועלים על בסיס מטרות נקודתיות מאד, ולא על פעולה בשטחים כלליים. דוגמה לכך: מפקדים ביקשו “להשכיב שכונה” – בקשה לא מקצועית שהובילה לבזבוז גיחות ולחיכוכים. כדי לשפר את התיאום העתידי, מציע רותם חמישה עקרונות: הבנה הדדית של דרכי הפעולה, בהירות בסדרי העדיפויות, זרימת מידע מתמדת, איזון בין יעילות לגמישות, והקמת מנגנון מוסמך להחלטות בזמן אמת — שכן בהיעדרם, שיתוף הפעולה בין הזרועות נשען על אלתורים יותר מאשר על תכנון סדור.

## ראו גם
* מלחמת וייטנאם
* מסוק קרב
* היחידה לשיתוף פעולה
* חיל האוויר בטבח שבעה באוקטובר

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:תעופה צבאית