ניידות חשמלית

**ניידות חשמלית**, **נִיעוּת** או **מוביליות** (באנגלית: **mobility**) היא נטייתם של נושאי מטען (למשל אלקטרונים, חורים ויונים) לנוע עקב השראת שדה חשמלי.
הניידות מוגדרת כיחס בין גודל מהירות הסחיפה, שהיא המהירות הממוצעת של נושאי המטען, לבין גודל שדה החשמלי הגורם לסחיפה:

כאשר \mu היא הניידות החשמלית, v_d היא גודל מהירות הסחיפה ו־E הוא גודל השדה החשמלי המושרה. במערכת היחידות הבין-לאומית היא נמדדת ביחידות של \left[ \frac{m^2}{V\cdot s} \right], או באופן שקול, ביחידות של \left[ \frac{A \cdot m^2}{V \cdot C} \right] או \left[ \frac{m^2}{\Omega \cdot C} \right].

## מבט כללי
במוצק, אלקטרונים (ובמקרה של מוליכים למחצה, גם חורים) ינועו בחומר באקראיות, בהיעדר שדה חשמלי. לכן, התנועה הממוצעת של נושאי המטען תהיה אפס, בכל כיוון כלשהו.

למרות זאת, בהשראת שדה חשמלי, נושאי מטען שליליים יואצו בכיוון הפוך לכיוון השדה החשמלי. סכימת לפי זמן של ההפרש בין התאוצה שגורם השדה החשמלי, לבין התאוטה בעקבות התנגשויות ופיזורים וחישוב הממוצע, ייתנו את מהירות הסחיפה. תנועה מכוונת זו של אלקטרונים או חורים קטנה בכמה סדרי גודל מתנועתם האקראית, אחרת משוואת הניידות לא הייתה מתקיימת.

במוליכים למחצה, מהירויות הסחיפה של אלקטרונים ושל חורים, בהשראת אותו שדה חשמלי, יהיו בדרך כלל שונות.

בפלזמה, יש התאמה בהתנהגות של יונים ואלקטרונים חופשיים.

בריק, אלקטרונים בשדה חשמלי יהיו בתאוצה קבועה, לפי החוק השני של ניוטון (עד אשר יגיעו למהירות יחסותית). תופעה זו ידועה בתור "מעבר בליסטי". המצב היציב של מהירות סחיפה לעולם לא מושג, ולכן ניידות אינה מוגדרת לתנועת אלקטרונים בריק.

במוצק, אם האלקטרונים חייבים לזוז רק למרחק קצר (בקנה מידה של תנועה בראונית), קירוב של מעבר בליסטי אפשרי.

ניידות היא בדרך כלל פונקציה של טמפרטורה ושל חוסר האחידות בחומר. היא נקבעת בצורה אמפירית, ולכן ערכי ניידות ניתנים בדרך כלל בטבלה ולא כנוסחה אנליטית. ניידות גם תהיה שונה עבור אלקטרונים או חורים במוליך למחצה.

ניתן להעריך את פונקציית הניידות כסכום של ההשפעה של רטיטות הסריג (פונונים), ושל השפעת חוסר האחידות המתוארת על ידי כלל מת'אסן :

:\frac{1}{\mu} = \frac{1}{\mu_{\rm lattice}}+\frac{1}{\mu_{\rm impurities}}.

## דוגמאות
ניידות אלקטרונים טיפוסית עבור צורן בטמפרטורת החדר (300 קלווין) היא 1400 \frac{\textrm{cm}^2}{V\cdot s}. לעומתה, ניידות החורים היא כ־450 \frac{\textrm{cm}^2}{V\cdot s}.

ניידות גבוהה מאוד נמצאה במספר מערכות בעלות ממדים קטנים, כמו מערכת , גראפין וננו-צינוריות פחמן. מוליכים למחצה אורגניים (פולימר ואוליגומר) שפותחו הם בעלי ניידות קטנה בהרבה.

## הקשר לצפיפות הזרם

ניתן לחשב ממהירות הסחיפה את צפיפות זרם הסחיפה הנובע משדה חשמלי. עבור מוליך בעל שטח חתך A, אורך l וריכוז אלקטרונים n, צפיפות המטען הנפחית היא \rho = -en (כאשר e הוא המטען האלמנטרי), והמטען בנפח כלשהו של המוליך V = lA הוא:
: Q = \rho V=-enlA=-env_dtA
לפי הגדרת הזרם:
: I_n = \frac{dQ}{dt}=-env_dA
: J_{e}=\frac {I_{n}}{A}=-env_d
אם נציב את v_d לפי הגדרת הניידות, נקבל:
: J_e=en\mu_eE

ישנה קבוצת משוואות דומה עבור חורים. צפיפות הזרם הנגרם עקב תנועה של חורים ניתנת על ידי:
: J_h=ep\mu_hE
כאשר p היא ריכוז החורים ו־\mu_h הוא ניידותם.

צפיפות הזרם הכוללת היא סכום צפיפות הזרם של האלקטרונים ושל החורים:
: J=J_e+J_h=e(n\mu_e+p\mu_h)E

## הקשר למקדם המוליכות

בפסקה הקודמת נגזר הקשר בין הניידות לצפיפות הזרם:
: J=J_e+J_h=(en\mu_e+ep\mu_h)E

חוק אוהם הדיפרנציאלי:
: J=\sigma E
כאשר \sigma היא מקדם המוליכות.

מכאן ניתן להגיע לקשר הפשוט בין הניידות למקדם מוליכות:
: \sigma =en\mu_e+ep\mu_h =e(n\mu_e+p\mu_h)

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה