מה שאלוהים לא יכול

**מה שאלוהים לא יכול** הוא ספר מאת ישראל נתנאל רובין, העוסק בתפיסת הפילוסופיה והתאלוגיה היהודית את מושג האומניפוטנטיות האלוהית. הספר מתאר מהפכה שחלה בתאולוגיה היהודית בעניין זה במשך השנים. המחבר מראה כי עד לסוף המאה ה־16 התקיים בין כל ההוגים היהודים קונצנזוס כי אלוהים כפוף ללוגיקה, כך שאינו יכול לעשות, לדוגמה, כי שתיים ועוד שתיים יהיו חמש, או לברוא ריבוע שצלעו שווה לאלכסונו. אולם מסוף המאה ה־16 התחיל הקונצנזוס היהודי בנושא להיסדק, עד שבסופו של תהליך שנמשך כמאתיים שנה, ובעקבות עליית המיסטיקה היהודית והחסידות, נתפסת דעה זו בעיני הזרמים העיקריים של האורתודוקסיה ככפירה. המחבר תוקף שינוי זה, ובמיוחד את תפיסת חסידות חב"ד בנושא.

## תוכן הספר
### מבוא
במבוא לספר מציג המחבר את הבעיות שמעוררות שתי האפשרויות הקיימות לכאורה – אלוהים כפוף ללוגיקה, או אינו כפוף ללוגיקה.

מחד, הכפפתו של אלוהים לחוקי הלוגיקה והמתמטיקה משמעה כי משהו היה שם כבר לפני אלוהים והוא מתקיים גם בלעדיו, ועל פניו מדובר בסיוט עבור כל תאולוג מונותיאיסטי. מעבר לכך, יומרתו של שכל אנושי מוגבל לקבוע מה האל האינסופי יכול ומה אינו יכול, מעוררת הסתייגות מיידית, שכן לכאורה קשה לקבל מצב בו אלוהים כפוף לחוקי הלוגיקה לפיהם פועל המוח האנושי, מוח שאלוהים עצמו ברא.

הצד השני גם הוא בעייתי, שכן אם אלוהים אינו כפוף ללוגיקה, הרי שמבחינתו 1=2 יכול גם כן להיות משפט אמיתי, כך שאמונת היסוד של המונותיאיזם – אחדות האל, מאבדת לכאורה את משמעותה. למעשה, במצב כזה אין משמעות אפילו לאמירה שאלוהים קיים, שכן אלוהים שאינו כפוף ללוגיקה יכול שלא להתקיים גם כשהוא קיים, או להתקיים גם כאשר אינו קיים. ככלל, ככל שנפטור אובייקט כלשהו מעולה של הלוגיקה, נגלה מהר מאוד כי אין ביכולתנו לומר עליו שום דבר בעל-משמעות.

המחבר מסיים את המבוא לספר בקביעה כי "התשובה לשאלה האם רואה היהדות את אלוהים ככפוף לחוקי הלוגיקה והמתמטיקה היא גם תשובה לשאלה הבסיסית מהי יהדות".

### חלק ראשון

חלקו הראשון של הספר עוסק בתקופה שמראשית היהדות ועד המאה הי"ד, ומתאר את הקונצנזוס היהודי בדבר כפיפותו של אלוהים ללוגיקה כפי שנהג אז.

לפי המחבר, המקורות היהודיים הראשונים – התנ"ך והתלמוד, לא התייחסו בפירוש לבעיית כפיפותו של אלוהים ללוגיקה, וזאת כיוון שהיהודים הקדומים לא חשבו בצורה פילוסופית, אולם בדיעבד ניתן להוכיח כי הם היו ידידותיים לרעיון שגם אלוהים כפוף ללוגיקה.

המחבר מציין כי בתנ"ך ישנן אמירות מפורשות על דברים שאלוהים אינו יכול לעשותם: "ולא יוכל ה' עוד לשאת מפני רוע מעלליכם, מפני התועבות אשר עשיתם"; "טהור עיניים מראות רע, והביט אל עמל לא תוכל". כן מביא המחבר שתי הוכחות של גדולי ישראל מן המשנה והתלמוד כי אלוהים אינו יכול להתגבר על הלוגיקה. ר' משה נרבוני, בן המאה הי"ד, הוכיח זאת מן המשנה במסכת ברכות (ט, ג) הקובעת כי "הצועק לשעבר הרי זו תפילת שווא". לפי נרבוני הסיבה לכך היא שגם אלוהים אינו יכול לשנות את העבר. הוכחתו של נרבוני נמצאת בהמשך גם אצל ר' חסדאי קרשקש ורשב"ץ, והועלתה באופן עצמאי גם בידי ר' יעקב עמדין. הוכחה אחרת היא מן המאמר התלמודי "הכל בידי שמיים חוץ מיראת שמיים" (ברכות לג ע"ב). מהר"ל מפראג בשם 'יש מפרשים' הסביר מאמר זה בכך שאלוהים אינו יכול לברוא אדם ירא שמיים, שכן מדובר בסתירה לוגית, מאחר שיראת שמיים מוגדרת כעבודת ה' מתוך בחירה חופשית של האדם עצמו ולא מתוך כפייה חיצונית.

ההצהרה המפורשת הראשונה כי אלוהים אינו יכול לעשות דברים המנוגדים ללוגיקה נמצאת, לפי המחבר, אצל רב סעדיה גאון:

עמדה זו אומצה גם בידי הפילוסופים היהודים הקראים, וכן בידי הרמב"ם, הרשב"א, רלב"ג, ר' חסדאי קרשקש, רשב"ץ, ואחרים. לא ידוע על שום תאולוג יהודי בתקופה זו שטען אחרת.

### חלק שני

החלק השני של הספר עוסק בפולמוס היהודי-נוצרי במאה הט"ו עד המאה הי"ז, אז תיארו הפולמוסנים היהודים את כפיפותו של אלוהים ללוגיקה כהבדל העיקרי בין היהדות לנצרות.

לפי המחבר, שורשי תיאורה של כפיפותו של אלוהים ללוגיקה כדגל הראשי של היהדות מול הנצרות נמצאים כבר במאה ה־13, אולם השימוש העיקרי בתיאור האל היהודי, בניגוד לזה הנוצרי, ככפוף ללוגיקה, התחיל בספרד במאה ה־15 והמשיך לאחר הגירוש באיטליה.

בספרד, רבי חסדאי קרשקש, לדוגמה, ביסס את ספרו "ביטול עיקרי הנוצרים" על הקביעה "שלא ידומה יכולת אלוהי לסתור המושכלות הראשונות". תלמידו, ר' יוסף אלבו בעל העיקרים, ענה על השאלה "במה ייוודע אפוא ההבדל בין הדת האלוהית האמיתית ובין הדת המזויפת", כי . לפי המחבר, דברים דומים נשמעו מפי כל הדוברים היהודים של הפולמוס האנטי-נוצרי בספרד.

באיטליה כתבו בעניין, בין השאר, ר' אליה דלמדיגו ור' יהודה אריה מודנה. ר' אליה דלמדיגו הבדיל בין "יכולת על הסותרים בדברים אשר זולתו" כמו בריאת ריבוע שצלעו שווה לאלכסונו, דבר שאף שלמען האמת אלוהים אינו יכול לעשותו אין צורך להתווכח עם חסר דעת המייחס לו יכולת לעשותו, לבין "יכולת על עצמו" כמו בריאת אלוהים אחר כמוהו, דעה אשר חובה למחות נגדה.

בחלק זה של הספר בודק המחבר אם הנוצרים אכן חשבו כי אלוהים אינו כפוף ללוגיקה, כפי שייחסו להם היהודים. מסקנת המחבר היא כי הזרם המרכזי של הנצרות אינו מקבל את ההאשמה היהודית, ומציג עמדה כי גם מבחינתו אלוהים כפוף ללוגיקה. כך עולה מדברי התאולוגים הנוצרים הראשיים כמו אוריגנס, הירונימוס, אנסלם, אקווינס, ואחרים. לא ברור אמנם כיצד מתיישבת רשימת הנמנעות שלהם, שהיא זהה לרשימה היהודית וכוללת טענות כגון שאלוהים אינו יכול להיות גוף, עם האמונות הנוצריות בפועל. ישנם רק תאולוגים נוצרים מעטים, וביניהם טרטוליאנוס ופטר דמיאן, שמדבריהם ניתן להבין דברים הקרובים לתיאוריה אשר נטען בידי הפולמוסנים היהודים כי הנצרות מחזיקה בה.

### חלק שלישי

החלק השלישי של הספר מתאר את המהפכה שהתרחשה בתאולוגיה היהודית בבעיית הנמנעות בחוק האל, כאשר בסופו של תהליך הפכה האמונה של אתמול לכפירה של היום.

בדורות הראשונים של הקבלה לא היה הבדל בין הרציונליסטים היהודים למקובלים בשאלת הנמנעות. המקובלים באותם דורות, מר' עזריאל מגירונה ועד הרמ"ק ותלמידיו, לימדו כי אלוהים אינו יכול להתגבר על הלוגיקה. הספר טוען כי הראשון שחרג מן הקונצנזוס בנושא היה הרמ"ע מפאנו, אשר בספרו 'עשרה מאמרות' שיצא לאור בוונציה בשנת 1597 קבע, כי 

לפי המחבר, בתחילה היוו דברי הרמ"ע רק סדק בקונצנזוס הישן, ולאורך המאה ה־17 וה18 המשיכו רוב רובם של גדולי ישראל, ביניהם למשל הרב יהונתן אייבשיץ והרב יעקב עמדין, לחשוב כי גם אלוהים כפוף ללוגיקה. אפילו רבי אברהם, אחיו של הגאון מווילנה, פירש עדיין אגדה תלמודית "כדעת הרמב"ם ז"ל בנמנעות".

אולם לאט לאט חלחלה המהפכה של הרמ"ע לתוך המחשבה היהודית, ובמהלך המאה הי"ט והמאה העשרים עברו רוב התאולוגים היהודים לצד השני של המתרס והקונצנזוס התהפך. ר' יצחק אייזיק חבר, למשל, גינה את ר' יהודה אריה מודנה על ש"נמשך בזה אחר פילוסופיא הארורה אשר הניחו חוק קיים לנמנעות שאין שייך ליחסם גם לבורא, ודבר זה לדעתי נוטה לצד מינות". דברים דומים כתבו גם ר' שלמה עליאשאוו בספרו 'לשם שבו ואחלמה', וכן הרב קוק. בצד החסידי כתבו כך ר' נחמן מברסלב, ר' משה טייטלבוים בעל 'ישמח משה', הרב מבוטשאטש, הרבי מראדזין, ואחרים. המחבר מראה שדעה זו חלחלה גם לכתיבה העממית החרדית, מזו של המאה ה־19 ועד זו שבזמננו, כמו אצל המטיף החרדי העכשווי מרדכי נויגרשל.

שיאה של המהפכה בנושא הנמנעות הושג בתאולוגיה של חב"ד. לדברי המחבר, בעוד החרדים האחרים הסתפקו בייחוסה לאלוהים של "יכולת על הסותרים בדברים אשר זולתו", בהתאם להבחנה של רבי אליהו דלמדיגו, חב"ד הם היחידים שהגדילו וייחסו לאלוהים גם "יכולת על עצמו". חב"ד מייחסים את העמדה המאוחרת בעניין הנמנעות לרשב"א, אך המחבר מפריך טענה זו, בהצביעו על תשובה שבה כותב הרשב"א במפורש להפך. בדורות הראשונים של חב"ד שמרו אמנם על ההבחנה שערך דלמדיגו בין שני סוגי היכולות, וכך לימד ה'צמח צדק' כי  אולם שלום בער שניאורסון, אדמו"ר חב"ד בדור החמישי, קבע:  אדמו"ר חב"ד בדור השביעי, מנחם מנדל שניאורסון, לקח את הרעיון צעד נוסף וטען כי אלוהים, , כלומר: מאחר שאלוהים הוא כל-יכול הרי שביכולתו גם להתגשם בגוף, והוא אכן עשה זאת.

### חלק רביעי

בחלק הרביעי של הספר דן המחבר במקבילותיו של הוויכוח על היקף כל-היכולת האלוהית בפילוסופיה הכללית. פרק אחד מוקדש לניתוח תפיסתו בנושא של דקארט, שבעיקרו של דבר מתאימה לעמדת הקבלה המאוחרת, ופרק נוסף מנתח את עמדתו של לייבניץ, הזהה לזו של הרציונליסטים היהודים. בפרק נוסף נסקר הטיפול בבעיה בפילוסופיה העכשווית, שהתחיל עם המצאת פרדוקס האומניפוטנטיות בידי הפילוסוף האוסטרלי ג'ון מאקי בשנת 1955. פרדוקס זה נודע כשאלה אם אלוהים יכול לברוא אבן שאינו יכול להרים. המחבר מנתח את התשובות השונות שניתנו לשאלה, ומסיק כי עמדתה של היהדות היא חד-משמעית: לא, אלוהים אינו יכול לברוא אבן שאינו יכול להרים.

### חלק חמישי

בחלק החמישי של הספר מעמת המחבר את תפיסותיהם של הרציונליסטים היהודים בימי הביניים אשר לנמנעות הלוגיות עם ההתפתחויות והתגליות של המדע המודרני. פעולה כמו "שיכניס העולם בחלל הטבעת שלא ייצר זה וירחיב זה", שרב סעדיה גאון כתב כי גם אלוהים אינו יכול לעשות, אינה בהכרח מופרכת מבחינה פיזיקלית לפי המקובל כיום בתורת היחסות בדבר התקצרות האורך ועיוות המרחב במהירויות גבוהות. המחבר מסביר כי הגילויים המודרניים אינם מפריכים את העמדה הרציונליסטית, שכן המדע החדש אינו קובע שניתן להתגבר על הלוגיקה, אלא כי דברים שנחשבו בעבר כמופרכים לוגית אינם בהכרח כאלו. הרעיון הבסיסי כי גם אלוהים אינו יכול לפעול שני הפכים בנושא אחד נותר נכון גם בימינו, אלא שהפכים שבעבר נחשבו כמתקיימים בנושא אחד התבררו לפי האמת ככאלו המתקיימים בנושאים שונים.

בסיום הספר מציע המחבר פשרה מסוימת בין העמדה הרציוניליסטית לעמדת המקובלים. לשיטתו, על אלוהים "כשלעצמו" אין אנו יודעים דבר, ולפיכך איננו יכולים לומר עליו שהוא כפוף ללוגיקה, כשם שאיננו יכולים לומר עליו שאינו כפוף ללוגיקה. האל המתגלה לאדם, לעומת זאת, בהכרח כפוף ללוגיקה, שכן השכל האנושי מעוצב בהתאם ללוגיקה ואדם עשוי לתפוס רק באמצעות שכלו.
השורות האחרונות בספר הן:

## ביקורת והתקבלות
הספר הוגש במקורו כעבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית, ואושר בידי סנאט האוניברסיטה בשנת 2013.

בשנת 2017 פרסם העיתון 'מקור ראשון' רצנזיה על הספר מאת פרופ' נדב שנרב. שנרב סיים את סקירתו בכך ש"אם ספר זה יעבור ללא תגובה, אם הניתוח של רובין יישאר אות מתה בארון הספרים – גם אם אנשים ייתלו בסגנונו הבוטה כתירוץ להתעלמות – תהיה בכך, לדעתי, עדות בעייתית על מצב היהדות בדורנו".

באותה שנה פרסם אהרן סגל ביקורת כעל הספר בכתב העת 'עיון', והמחבר השיב לו במאמר בכתב העת 'קתרסיס'.

בשנת 2018 פרסם פרופ' דויד למלר, מרצה למחשבת ישראל בסורבון, רצנזיה על 'מה שאלוהים לא יכול' ברבעון הצרפתי Revue des études juives. המחבר הגיב למאמרו בפוסט בעמודו באתר 'אקדמיה'.

באותה שנה פורסם גם מאמר תגובה לספר בכתב העת "הערות וביאורים" היוצא לאור על ידי ישיבת "אוהלי תורה" של חב"ד בניו יורק, מאת אברהם בערגשטיין. גם למאמר זה הגיב המחבר בפוסט בעמודו באתר 'אקדמיה'.

בשנת 2025 פרסמה ההוצאה הגרמנית De Gruyter אנתולוגיה בשם "הסתירה והאבסולוטי", העוסקת בשאלה אם אלוהים יכול לגבור על הלוגיקה. באנתולוגיה קובצו שבעה-עשר מאמרים בנושא, מאת מומחים לחמש הדתות העולמיות: הינדואיזם, בודהיזם, נצרות, יהדות ואסלאם. המחבר הוזמן להציג את עמדתה של היהדות בעניין, ומאמרו פותח את השער העוסק בתפיסת כל-היכולת האלוהית ביהדות ובאסלאם.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות
קטגוריה:פילוסופיה יהודית
קטגוריה:תאולוגיה
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:מיסטיקה יהודית
קטגוריה:חסידות