open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
האוניברסיטה הממלכתית על שם איליה צ'בצ'בדזה

**האוניברסיטה הממלכתית על שם איליה צ'בצ'בדזה** (בגאורגית: ილიას სახელმწიფო უნივერსიტეტი) היא אוניברסיטה הנמצאת בבירת גאורגיה, טביליסי.

האוניברסיטה הוקמה בשנת 2006 כמיזוג של שתי אוניברסיטאות שאליהן צורפות מכוני מחקר שונים. "האוניברסיטה הממלכתית לתרבות ושפות ע"ש איליה צ'בצ'בדזה התמזגה עם "אוניברסיטת סולחן סבא-אורבליאני" (במקור "המכון הפדגוגי ע"ש סולחן סבא-אורבליאני"). אליהן צורפו "האקדמיה לספורט וחינוך גופני, "הקולג' הפדגוגי ע"ש דוד גורמישווילי", "מכון המחקר לחינוך ע"ש יעקב גוגבשווילי" ו-"מצפה הכוכבים האסטרופיזי אבסתומני ע"ש ייבגני חַרַדזֶה" - מרכז למעקב סייסמולוגי ומכון זואולוגי. בסך הכל שישה מוסדות. סמל המוסד כולל שישה ספרים (בריבוע השמאלי העליון) המייצגים את ששת מוסדות החינוך שהתמזגו.

## האוניברסיטה כיום
לאוניברסיטה הממלכתית על שם איליה צ'בצ'בדזה שבע פקולטות, בהן הפקולטה לחינוך, בלשנות, ושפות חוץ (לימודי השפה האנגלית הגרמנית והסלאבית, שירה לירית, לימודי המזרח התיכון וספרות השוואתית), הפקולטה לפילוסופיה ולמדעי החברה (פילוסופיה, סוציולוגיה, פוליטיקה ועיתונאות), הפקולטה למדעי החיים (ביולוגיה, ביוכימיה, גנטיקה, בוטניקה וזואולוגיה) והפקולטה לפיזיקה ולמתמטיקה. באוניברסיטה ניתן לרכוש תארים ראשון ושני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טביליסי: חינוך
קטגוריה:טביליסי: מבנים
צ'בצ'בדזה, איליה
פילון (כתב עת)

**פִּילוֹן** היה כתב עת לילדים.

## היסטוריה
העיתון יצא לראשונה ב-1976 כדו-שבועון בהוצאת מסדה. בצוות המייסד היו העורכת נירה הראל, המעצב עמרם פרת והמאיירת הייתה אורה איתן. הדפסת כתב העת הופסקה לאחר 75 גילינות, וכעבור חצי שנה, באפריל 1979, יצא לאור מחדש בסיוע בנק דיסקונט. לוגו העיתון עוצב על ידי המעצב הגרפי עמרם פורת בשנת 1975. הבנק שיווק את העיתון כחלק מתוכנית חסכון לילדים.

בגיליון מספר 76 הוחלף הצוות: הראל הוחלפה בעורך ראובן וימר, ואשר ציזר הפך למעצב והמאייר. כותבים חדשים הצטרפו לעיתון והוא נעשה מסחרי יותר. בשל משבר המניות באמצע שנות ה-80 הפסיק בנק דיסקונט את תמיכתו ב"פילון" והוא נקלע למצוקה כלכלית, אך הצליח לשרוד עד אמצע שנות ה-90 בבעלות חברת "צ.צ. הפקות". בדצמבר 1991 החברה גם רכשה את העיתון המתחרה "כולנו".

ב-1996 הופסקה הדפסתו פעם נוספת.

בדצמבר 2007 חידשה הוצאת "ציבלין" את הוצאת כתב העת. העורך האחראי והמו"ל היה אורן ציבלין והעורך בפועל היה איטו אבירם. הגיליון הראשון בגרסה החדשה של "פילון" הודפס בכ-60 אלף עותקים. בגלגול זה שמר "פילון" על רוח העיתון המקורי משנות ה-70: העיתון הודפס בצבע מלא על נייר נטול עץ, אשר אפיין את שנות ה-70, רבים מכותביו ומאייריו המקוריים הוחזרו ומדורים פופולריים במיוחד זכו לפרסום מחודש. פילון במתכונתו החדשה פעל כשלוש שנים.

לציון 40 שנה להופעת הגיליון הראשון יצאה ב-2016 מהדורה מיוחדת אשר כללה טקסטים ואיורים נבחרים מתוך הגיליונות שיצאו לאור במהלך השנים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיתוני ילדים ונוער
קומדי פראנסז

שמאל|ממוזער|250px|קומדי פראנסז בתיאטרון רישלייה בפריז, סוף המאה ה-18
שמאל|ממוזער|250px|חזיתו המערבית של קומדי פראנסז, 2008
**קומדי פראנסז** (בצרפתית: **Comédie-Française**) הוא אחד מששת התיאטראות הלאומיים של צרפת והיחיד מביניהם שיש לו להקת שחקנים קבועה.

## היסטוריה
הקומדי פראנסז הוא התיאטרון הפעיל העתיק ביותר מסוגו בתבל, ונוסד כתוצאה ממיזוג של שתי להקות תיאטרון שהתקיימו בפריז: להקת גֶנֶגוֹ ולהקת בורגון. שתי הלהקות הופיעו לראשונה בהצגה משותפת ב-25 באוגוסט 1680, עם המחזות "פדרה" מאת ז'אן רסין ו"מרכבות אורליאן" מאת ז'אן דה לה שאפל. ב-21 באוקטובר אותה שנה הוציא המלך לואי הארבעה-עשר צו שהעניק ללהקה המשותפת מונופול על הצגות תיאטרון בפריז, כדי להגן על התיאטרון הצרפתי מפני תחרות מצדן של להקות זרות, בעיקר אלה שהציגו קומדיות איטלקיות.

ב-5 בינואר 1681 התארגנו השחקנים באגודה שיתופית בבעלות חבריה, שדאגה לזכויות הפנסיה שלהם. רשימת ההצגות כללה מחזות מאת מולייר, ז'אן רסין, פייר קורניי, פול סקארון וז'אן דה רוטרו.

ב-3 בספטמבר 1793, בתקופת המהפכה הצרפתית, נסגר קומדי פראנסז בפקודת הוועדה לביטחון הציבור, והשחקנים נכלאו. ב-31 במאי 1799 התירה הממשלה החדשה את פתיחתו מחדש של התיאטרון, והעמידה לרשותו את בית רישלייה (בסמוך לפאלה רויאל בפריז). ב-1803 חנך נפוליאון בונפרטה מחדש את התיאטרון.

ב-15 באוקטובר 1812 שלח נפוליאון, בהיותו במערכה על מוסקבה, צו בן 87 סעיפים, שהסדיר את ארגונו מחדש ואת מעמדו של קומדי פראנסז - הסדרים שמתקיימים בשינויים קלים עד היום.

בשנת 1938 מריה ונטורה הייתה האישה הראשונה שביימה מחזה על במת הקומדי פראנסז, שם המחזה "איפיגניה באולידה", מאת ז'אן רסין.

הרפרטואר של קומדי פראנסז כולל כיום כ-3,000 מחזות. ההצגות מתקיימות בשלושה תיאטראות בפריז: תיאטרון רישלייה, תיאטרון וייה-קולומבייה ותיאטרון סטודיו.

בקומדי פראנסז שמור לזיכרון מוחו של הסופר והפילוסוף וולטר. סיסמתו של קומדי פראנסז היא: "להיות יחדיו ולהיות אנו עצמנו."

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:פריז: תיאטראות
קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
קטגוריה:תיאטראות לאומיים
גומרוס

**גומרוס** (717–774) הוא קדוש נוצרי הידוע גם בשם **גומר** (בצרפתית: **Gommaire** ; באנגלית: **Gommer**). הוא לא ידע לקרוא ולכתוב ולא קיבל חינוך פורמלי. גומרוס שירת בחצרו של פפין הגוץ, ואחר כך שירת בצבאו של הלה בלומברדיה, סקסוניה וחבל אקיטן. הוא נחשב למקימה של העיר ליר בבלגיה של ימינו.

פפין שידך בין גומרוס לאשתו, אצילה בשם גוינמארי. השניים סבלו מקשיים בנישואין ולא היו להם ילדים. בהיעדרו, טפלה אשתו על משרתיו טענות שווא, ומנעה מהם את שכרם. בשובו הוא ניסה להתפייס עם אשתו ולפייס בינה לבין משרתיה, אך בסופו של דבר השניים נפרדו וגומרוס בחר בחיים של נזיר מתבודד בכפר קטן שנקרא ניבנסדונק.

מאוחר יותר, הקים עם רומולדוס את המנזר בלייר, שיהפוך מאוחר יותר לחלק מן העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 717
קטגוריה:נפטרים ב-774
ניפוץ

שמאל|ממוזער|220px|מכונת ניפוץ מהמאה ה-19
[שמאל|ממוזער|220px|מכונת ניפוץ מודרנית ב[שטלנד]]
[ממוזער|220px|מנפץ כותנה יהודי ב[ירושלים בציורו של הארי פן ("ארץ ישראל הציורית", כרך ראשון, 1881)]]
שמאל|ממוזער|220px|מסרקות ברזל וגליל הסיבים שנוצר באמצעותןשמאל|ממוזער|220px|תרשים של מכונת ניפוץ
**נִפּוּץ**, או **קֵרוּד**, הוא תהליך מכני בתעשיית הטקסטיל שבו מופרדות קבוצות לא מסודרות של סיבים המעורבבים זה בזה, ומסודרות לגליל או לסרט או סרטים של קבוצות סיבים המקבילים זה לזה. הסיבים המסודרים יכולים עתה לעבור לתהליך העיבוד הבא שהוא ייחודי לסוג המוצר הסופי: יצירת שכבת חומר מילוי, טוויית חוטים, או ייצור לבד. תהליך הניפוץ מאפשר גם ערבוב סוגי סיבים שונים וערבוב סיבים בעלי צבעים שונים בתהליך הייצור. בעת הערבוב, יוצר תהליך הניפוץ תערובת הומוגנית של הסיבים והצבעים השונים.

ניפוץ היא אחת מל"ט מלאכות שבת המכונה מלאכת מנפץ.

## כלי ניפוץ
במיכון המודרני המיועד לניפוץ כותנה (בהבדל מניפוט כותנה אשר מפריד את גרעין הכותנה מהסיבים שעוטפים אותו) או צמר קיימות מערכות המתוכננות לפלוט חלקים אורגניים המזהמים את הסיבים אל מחוץ לתהליך הייצור.

המשותף לכל כלי הקירוד, ידניים ומכניים, הוא משטח הקירוד. בסיסו של משטח הקירוד עשוי מגומי מוצק ובו מסודרות ומקובעות סיכות או מסרקות ברזל. צורת הסיכות, אורכן, הזווית בהן הן מקובעות והמרווחים ביניהן נקבעים על ידי מתכנן כלי הקירוד בהתאם לסוג החומר המעובד ובהתאם למיקום משטח הקירוד במערך הקירוד הכללי.

### מסרקות ברזל
עד המצאת מכונות הניפוץ כמו המבטשה במאה ה-18, התבצעה מלאכה זו באופן ידני על ידי מסרקות ברזל. בדרך כלל נחשב סוג עיסוק זה כמלאכה שעוסקות בה נשים. בדרך כלל מסרקות הברזל הן בעלות צורה ריבועית או מלבנית ומוחזקות באמצעות ידית. גודל משטח הקירוד במסרקות הברזל הוא מ-5X5 ס"מ ועד 10X20 ס"מ. משטח הקירוד יכול להיות שטוח או קמור.

ניפוץ קבוצות סיבי הצמר, או הכותנה, מתבצע על ידי עבודה עם שני מסרקות ברזל שמשטחי הקירוד שלהם פונים זה מול זה, כשכל פעם מועברים הסיבים למסרקה השנייה, עד אשר הם ישרים ומקבילים אחד לשני. בסיום תהליך הניפוץ מוסרים הסיבים מהמסרקה ומגולגלים לגליל אוורירי של סיבים המשמש לטוויית החוט.

#### כשיטת עינויים
מסרקות ברזל, ששימשו בעבודת הניפוץ, היו ידועות גם ככלים ששימשו לעינויים בדרך של העברת המסרקות על גופו של הקורבן. בין היתר, ידוע כי הרוגי מלכות כמו רבי עקיבא נאלצו לעבור סוג עינויים זה. לעיתים משמש הביטוי "חקירה במסרקות ברזל" בעברית לתיאור חקירה צולבת או פוגענית במיוחד.

### ניפוץ ממוכן
בתהליך הניפוץ הממוכן קיים תוף מרכזי מסתובב, המשמש כמשטח קירוד, וסביבו מסתובבים גלילים בעלי משטח קירוד המעלים את הסיבים מהתוף ומחזירים אותו אליו. גלילים אלו הם בעלי קטרים שונים ובעלי תפקידים שונים. משטח הקירוד גם בתוף הגדול וגם בגלילים שסביבו עשוי מסרט דק ארוך ומשונן (בדמיון מסוים לסרט של משור מכני בנגריות). ציפוי הגלילים בסרט זה (הנקרא גרניטורה בלעז) נעשה על ידי ליפוף הגליל.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עינויים 
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:טוויה
סלרנו (נפה)

**נפת סלרנו** (באיטלקית: **Provincia di Salerno**) היא נפה במחוז קמפניה שבאיטליה.

## היסטוריה
הייתה במקור נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה (באיטלקית: Principato Citra) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".

נפת פרינצ'יפטו צ'יטרה התקיימה בממלכת שתי הסיציליות, ובשנת 1840 התגוררו בה 17,258 נפש. בירת הנפה הייתה העיר סלרנו. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.



Principato Citra map.png|נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 **באדום** 
Principato Citra.png|סמל נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860



## גאוגרפיה
הנפה ממוקמת על החוף בדרום המחוז, ומשתרעת על שטח של 4,917 קמ"ר. בנפת סלרנו התגוררו 1,102,340 נפש בשנת 2007 ובירתה העיר סלרנו, הנמצאת במפרץ כ-50 ק"מ דרומית לעיר נאפולי. 

היא גובלת בנפת נאפולי בצפון-מערב, בנפת אבלינו בצפון, בנפת פוטנצה במזרח ובים הטירני בדרום-מערב.

## ראו גם
* פרינצ'יפאטו צ'יטרה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קמפניה: נפות
שער סן סבסטיאנו

**שער סן סבסטיאנו** או **שער סבסטיאנוס הקדוש** (איטלקית: **Porta San Sebastiano** - "פורטה סן סבסטיאנו"), אשר נקרא בעבר "שער אפיה" (בלטינית: **Porta Apia** - "פורטה אפיה"), היה שער בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה. משער זה בחומה יצאו ויה אפיה וויה ארדיאטינה .  

בעת בניית חומת אורליאנוס כלל השער שתי קשתות, ומשני צדדיו היו מגדלי שמירה חצי גליליות. הקיסר הונוריוס צמצם את השער לפתח קשתי אחד והגדיל את ביצוריו, כולל בניית שיני חומה. במסגרת הביצורים שולבה גם קשת דרוסוס הסמוכה, שעמדה על ויה אפיה ועליה הועברה בתקופת הקיסר קרקלה אמת המים אקווה אנטוניניאנה.

ב-1990 נפתח באולמות השער מוזיאון  שתצוגותיו מוקדשות לחומות רומא העתיקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה''', הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 

סן סבסטיאנו
אמברוזיו קונטריני

**אמברוזיו קונטריני** או **אמברוג'ו קונטריני** (באיטלקית **Ambrosio Contarini** או **Ambrogio Contarini** ,  היה אציל, דיפלומט, סוחר ונוסע ונציאני.
נולד ב-1429 למשפחת האצולה הוונציאנית קונטריני חי בצעירותו בבירת האימפריה העות'מאנית קונסטנטינופול ועסק במסחר. עזב את העיר בשנות ה-60 של המאה ה-15 עקב תחילתה של מלחמת ונציה - האימפריה העות'מאנית. ב-1470, שירת בצי הוונציאני במסגרת המלחמה, במסגרת המצור על נגרופונטה  (היום כלקיס) על סיפון הספינה אגאוס.

במסגרת המלחמה נגד העותמאנים ונציה חיפשה בקדחתנות בעלי ברית, ושלחה החל מ-1463 מספר שליחים ודיפלומטים לסולטן אוזון חסן, ב-1474 נשלח גם קונטריני לאספהאן, הוא יצא בפברואר אותה שנה, עבר במרכז אירופה, עבר בקייב וגיאורגיה, והגיע לאספהאן באוקטובר, הוא התקבל, כמו קודמיו, באדיבות ובפאר רב, אמברוג'יו תיאר בספרו את חצר הסולטן:החצר הפרסית מלאת פאר ופוקדים אותה הרבה מאוד פקידים בכירים של המדינה, ובכל יום 400 אנשים מוזמנים לסעוד יחד עם המלך. הם יושבים על הרצפה ומגישים להם קערות נחושת עם אורז מבושל או מעורב של בשר ודגן מבושלים ביחד; אולם למלך מגישים על שולחן נפרד בהדר רב, מגוון רב של מנות מסוגי בשר שונים. בעת סעודותיו, לעיתים קרובות מגישים למלך יין, בעוד מוזיקאים שרים ומנגנים בחלילים שירים ומנגינות לפי הזמנתו. המלך הוא בעל שיעור קומה, עם פנים צנומות וארשת נעימה, עם תווי פנים טטריים משהו, והוא נראה בן כשבעים. התנהגותו מנומסת מאוד, והוא משוחח בפמיליאריות עם כל אחד מסביבו; אך שמתי לב שידיו רועדות כשמרים את הגביע אל שפתיו.הביקור לא נחל הצלחה מדינית, ואמברוג'יו יצא בחזרה לארצו, הוא עבר תלאות רבות, כולל מעצר על אי תשלום חובות במוסקבה שבוטל רק כאשר הצאר איוואן השלישי חנן אותו, הוא הגיע בחזרה לוונציה רק באפריל 1477, שם נאם באותו היום שהגיע לעיר בפני המועצה של ונציה והעיד על שליחותו.

## הספר
הדו"ח שאמברוג'יו הגיש למועצת ונציה יצא לאור בויצנזה בשנת 1487 (ייתכן שהודפס דוח בוונציה כבר ב-1477), בשם Questo e el Viazo de Mister Ambrogio Contarin Ambassadore de la Illistrussimasignoria de Venesia al Signor Uxuncassan Re di Persia. הספר יצא 4 מהדורות נוספות במאה ה16 (תחת השם itinerario del Magnifico et Clarissima Messer Ambrogio Contarini), הדו"ח תורגם ללטינית וצרפתית במאה ה17 ותורגם לאנגלית ב-1873.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:נוסעים
קטגוריה:הרפובליקה של ונציה: אישים
קטגוריה:ילידי 1429
קטגוריה:נפטרים ב-1499
שער פורטואנסיס

**שער פורטואנסיס** (בלטינית: **Porta Portuensis** - פורטה פורטואנסיס) היה שער בחומת אורליאנוס שהיה ממוקם בצפון אזור טרסטוורה של רומא העתיקה, לגדתו המערבית (השמאלית) של נהר הטיבר. בפתח השער החלה הויה פורטואנסה שהגיע מרומא לעיר הנמל פורטוס. השער נבנה על ידי הקיסר אורליאנוס ושופץ על ידי הקיסר הונוריוס בשנת 403. השער כלל שני מגדלים שמירה בצורת מחצית העיגול משני צדדי השער, ושני קשתות.

השער הנוכחי הניצב במקום זה נקרא בשם **פורטה פורטזה** (באיטלקית: **Porta Portese**). שער זה נבנה בשנת 1644 כחלק מחומות גבעת ג'יאניקולו שנבנו על ידי האפיפיור אורבנוס השמיני. אורבנוס בנה את השער במרחק 453 מטרים מהשער המקורי. שער זה היה שער עיקרי בחומת טרסטברה עד אמצע המאה ה-19, ובסמוך לשער הקים האפיפיור קלמנס האחד עשר מבנה משמר ומחסן תחמושת בשנת 1714.

כיום מתקיים בפתח השער שוק פשפשים מדי יום ראשון.

## קישורים חיצוניים

* סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה''', הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929

פורטואנסיס
קטגוריה:טרסטוורה
בן זוטא

**בן זוטא** (או **בן זיטא**) הוא פרשן מקרא קראי בן המאה העשירית. עיקר המידע עליו נובע מאזכורו בפירוש לתורה של רבי אברהם אבן עזרא, השולל בחריפות את פרשנותו של בן זוטא. מתעודות הגניזה הקהירית מוכר לנו חכם קראי בשם **בן עטא**, ולדעת נחמיה אלוני זהו שמו המקורי, ונתכנה "בן זוטא" ככינוי גנאי.

לדעת ש"א פוזננסקי בן זוטא התווכח עם רב סעדיה גאון פנים אל פנים, אך לא העלה על הכתב מאומה, אולם אלוני הוכיח מתעודות הגניזה כי בן עטא (דהיינו בן זוטא לפי זיהויו) היה פולמוסן שנתפלמס בכתב, ושלושה חיבורים חיבר: "איגרת לעיר", "ספר השגות על רס"ג" ו"עשר שאלות בעניין הנחש".

## זמנו ומקומו של בן זוטא
היו שייחסו את בן זוטא לירושלים, אחרים ייחסו אותו למצרים ואחרים ייחסוהו לבבל. אלוני סבור כי מקום מושבו היה בבגדאד.

באשר לזמנו, אין חילוקי דעות, וברור שהיה בן דורו של רס"ג, במחצית הראשונה של המאה העשירית, והיה קשיש ממנו.

## השקפותיו של בן זוטא
אלוני מזהה את בן זוטא כחסיד של כת המועתזילה, שהאמינו בייחוד ה' ובצדק בצורה מוחלטת עד כדי חיוב והכרח, דבר שמסביר לדעת אלוני את פירושו לעניין שור שנגח (ראה להלן), ואת חיבורו המיוחד לסיפור הנחש בספר בראשית. בן זוטא גם נקט בגישה הרציונליסטית להבנת המקרא, עד כדי הוצאת דברים מידי פשוטם, דבר המכונה בפי חסידי המועתזילה "תאויל".

## ביקורתו של רבי אברהם אבן עזרא
רבי אברהם אבן עזרא מבקר את כישוריו הפרשניים הדלים לדעתו של בן זוטא בחרוז הבא (הקדמה לפירוש הארוך לתורה, הדרך השנייה):
:"כאשר עשה בן זוטא,
:שבכל פירושו יחטא".

על פירושו של בן זוטא לפסוק  () כתב אבן עזרא בחריזה שנונה:

:"והנה חשב בן זוטא לעלות בסולם חכמה בהבליו,
:ונגלתה ערוותו עליו.
:וככה יקרה לכל מין,
:אשר בדברי קדמונינו לא יאמין".

בפירושו לפסוק "וכי יגוף שור איש את שור רעהו" (), כתב אבן עזרא: "אמר בן זוטא כי 'רעהו' - תואר לשור, ולא ראה כי 'שור איש' סמוך הוא, וכן הוא 'שור רעהו'. ואין לשור רֵעַ, רק בן זוטא לבדו".

בפירושו לפסוק "עין תחת עין, שן תחת שן" () מביא אבן עזרא ויכוח ארוך בין רב סעדיה גאון לבין בן זוטא. זהו ויכוח אופייני בין רבני לקראי, שבו הקראי שולל את התורה שבעל פה:

ויכוח זה מביא להשערה כי בן זוטא היה בן דורו של רב סעדיה גאון, והתפלמס איתו פנים אל פנים, במצרים או בבבל, וכי אבן עזרא פגש את פירושיו של בן זוטא בכתבי רב סעדיה גאון, ולא ישירות.

אזכור נוסף של בן זוטא מופיע בפירושו של רבי יהודה אבן בלעם לפסוק ב. בפירוש זה מוצג בן זוטא כמי שחולק על פירושו של הקראי ענן בן דוד.

## לקריאה נוספת
* נחמיה אלוני, "בן זוטא הוא בן עטא הקראי", תרביץ מה, עמ' 76-88

## קישורים חיצוניים
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חכמים קראים
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:קראים במאה ה-10
בנוונטו (נפה)

**נפת בנוונטו** (באיטלקית: **Provincia di Benevento**) היא נפה במחוז קמפניה שבאיטליה. היא גובלת בנפת קמפובאסו במחוז מוליזה בצפון, בנפת פוג'יה במחוז פוליה במזרח, בנפת נאפולי ובנפת אבלינו במחוז קמפניה בדרום. הנפה משתרעת על שטח של 2,070 קמ"ר, ובשנת 2007 התגוררו בה 289,243 נפש. בירת הנפה בעיר בנוונטו. בעיר מתערבבות היסטוריה עתיקה ומודרנית: החל מהתיאטרון הרומי לכנסיית סנטה סופיה ועד לרוקה דיי רטורי.

אפשר לחלק את בנוונטו גאוגרפית לשלושה אזורים עיקריים: 

אזור העיר בנוונטו, עם סן ג'ורג'יו דל סאניו עד פטרלצ'ינה.

אזור הגבול עם קסרטה: טלזה, דוגנטה, סנט אגאטה דיי גוטי, מונטסארשיו.

אזור הגבול עם אברוצו, לאציו ומוליזה: מטסי, קוסנו מוטרי, הרי מורקונה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קמפניה: נפות
דימיטאר מקרייב

**דימיטאר איבאנוב מקרייב** (בבולגרית: **Димитър Иванов Макриев**; נולד ב-7 בינואר 1984 בגוצה דלצ'ב שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת החלוץ.

## קריירה
בצעירותו שיחק מקרייב במחלקות הנוער של לבסקי סופיה, וב-2002 עבר ליריבתה העירונית, צסק"א סופיה, אך לפני שהספיק לשחק במדיה הוחתם באינטר מילאנו האיטלקית, ומשם הושאל לקבוצות בשווייץ ופולין.

בשנת 2005 עבר מקרייב לדיז'ון הצרפתית בתמורה לכחצי מיליון אירו. במועדון החדש לא הצליח להשתלב, ובתום העונה חתם במריבור הסלובנית, אשר במדיה הבקיע 23 שערים בשתי עונותיו במועדון. בעונתו הראשונה היה שותף לאחת ההפתעות של גביע אופ"א, כאשר קבוצתו הדיחה את אודינזה בסיבוב הראשון של הטורניר.

ב-3 בינואר 2008 הגיע מקרייב לישראל, וחתם במועדון ספורט אשדוד. במחצית הראשונה של עונתו הראשונה באשדוד הפגין יכולת טובה והבקיע 12 שערים ב-5 חודשים, ובסך הכל כבש 44 שערים בשלוש וחצי עונות בליגת העל. בשנת 2011 עבר לקבוצה הרוסית קריליה סובטוב סמרה, ובהמשך העונה עבר לקבוצת PFC אולקסנדריה האוקראינית. בקיץ 2012 חזר לאשדוד, ושיחק במדיה עונה נוספת שבסופה שוחרר מהקבוצה.

באוגוסט 2013 חתם בקבוצת נעוריו, לבסקי סופיה. בשנת 2014 שיחק בקבוצת סאות' צ'יינה מהונג קונג. בשנת 2015 עבר לקבוצת פסי מהונגריה.

החל משנת 2009 ועד שנת 2011 שיחק מקרייב בנבחרת בולגריה, ואת שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק נגד נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר playerhistory.com
* 

קטגוריה:כדורגלנים בולגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל בולגרים
קטגוריה:כדורגלני לבסקי סופיה
קטגוריה:כדורגלני צסק"א סופיה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני בלינצונה
קטגוריה:כדורגלני גורניק זאבז'ה
קטגוריה:כדורגלני דיז'ון
קטגוריה:כדורגלני מריבור
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני קריליה סובייטוב סמרה
קטגוריה:כדורגלני אולקסנדריה
קטגוריה:כדורגלני פצ'י
קטגוריה:כדורגלני נאה סלמיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בולגריה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בשווייץ
קטגוריה:ספורטאים זרים בפולין
קטגוריה:ספורטאים זרים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בסלובניה
קטגוריה:ספורטאים בולגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים זרים באוקראינה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהונגריה
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1984
פרינצסה

**פרינצסה** (בגרמנית: **Prinzesschen** - נסיכה קטנה; נולדה במשוער ב-1992, מתה ב-23 בדצמבר 2006) הייתה חסידה לבנה ממין נקבה ששימשה מושא למחקר מדעי, מהארוכים ביותר שנעשו בעולם החי, שנמשך למעלה מ-12 שנים והתפרס על פני שלוש יבשות. המעקב אחר החסידה התבצע בשיתוף פעולה בין מכון מקס פלאנק לאורניתולוגיה והמרכז הבינלאומי לחקר נדידת ציפורים בלטרון של החברה להגנת הטבע ואוניברסיטת תל אביב.

פרינצסה אותרה ותויגה לראשונה ב-9 ביולי 1994, במסגרת פרויקט מעקב אחר נדידת עופות בעזרת לוויין. הצוות שעקב אחר פרינצסה הצליח להחליף את הסוללה שבמכשיר המעקב שלה כל כמה שנים, והמעקב אחריה היה לתצפית הארוכה ביותר שנערכה אי פעם אחר ציפור. התצפיות ארוכות השנים אחר פרינצסה אפשרו לגבש השערות לגבי מנהגי הנדידה והרבייה של החסידה הלבנה והגבירו את המודעות הציבורית לשימור חיי הטבע וההגנה על ציפורים נודדות.

בחודשי הקיץ נהגה לקנן בחצר בית פרטי בעיירה הגרמנית לובורג, ובחודשי החורף נדדה מדי שנה מרחק של כ-12,000 ק"מ במסלול קבוע לאפריקה דרך דרום-מזרח אירופה והמזרח התיכון. בניגוד לסברה כי חסידות דבקות בבן זוג יחיד במהלך חייהן, פרינצסה החליפה שלושה בני זוג במהלך חייה והייתה אם ל-25 צאצאים לפחות. היא נמצאה מתה ב-23 בדצמבר 2006 ליד העיירה הופסטד שבדרום אפריקה, לאחר שהזואולוג יוסי לשם, שעקב אחר נדודיה מישראל, הבחין, על פי שידורי הלוויין ממכשיר המעקב שלגופה, כי הפסיקה לנוע. על פי הערכות, פרינצסה גמאה למעלה מ-240 אלף קילומטרים במהלך מסעותיה.

פרינצסה משכה תשומת לב ציבורית רבה בגרמניה ותועדה במספר מאמרים מדעיים, בסרט טבע באורך מלא, אשר עקב אחר נדודיה במשך שנתיים ("מסע החסידה", בגרמנית: Die Reise der Störche), בספר המתאר את מסעותיה, בבול דואר גרמני ובכתבות רבות בעיתונות. במסעותיה דרומה עברה פרינצסה גם בישראל, וביקוריה וחייה סוקרו בעיתונות המקומית. אחד המאמרים, באתר ynet, נפתח במשפט "המלחמה בלבנון הפחיתה בצורה דרמטית את מספר התיירים המגיעים לישראל בתקופה האחרונה, אך נראה כי ישנה תיירת ותיקה, המתעקשת לבקר בארץ זו השנה ה-13 ברציפות".

## לקריאה נוספת

* Volker Schmidt, Katja Schupp: Mit den Störchen unterwegs. Storch Prinzesschen auf Weltreise. Franckh-Kosmos, 2006
* Peter Berthold, Michael Kaatz and Ulrich Querner, Long-term satellite tracking of white stork (Ciconia ciconia) migration: constancy versus variability, Journal of Ornithology, 2004, 145: 356–359


## קישורים חיצוניים
* אתר המוקדש לחייה של פרינצסה 
* החסידה פרינצסה חוזרת אלינו, במגזין "מגלים"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עופות מפורסמים
קטגוריה:חסידתיים
ערפילית פליטה

[שמאל|ממוזער|250px|שלושת סוגי הספקטרום, [ספקטרום רציף, ספקטרום בליעה וספקטרום פליטה הפסים הבולטים אותם ניתן לראות בספקטרום הבליעה והפליטה בעלי אנרגיה התואמת למעברי אלקטרונים ברמות האטום]]
**ערפילית פליטה** היא סוג של ערפילית המורכבת מענן גז הקורן כספקטרום פליטה. מקור האור של ערפיליות הפליטה הוא באטום מעורר או מיונן אשר אלקטרונים מסוימים חוזרים בו למסלול אנרגטי נמוך ותוך כדי כך פולטים אור. על ידי ניתוח ספקטרום הפליטה ניתן לגלות את הרכב החומרים שבערפילית וכן לקבל מידע רב על הכוכבים אשר גורמים לה להאיר.

## סוגי ערפיליות פליטה
ניתן לחלק את רוב ערפיליות הפליטה לשני סוגים:

* אזורי H II: אזורי יצירת כוכבים. באזורים אלו, הגז (המורכב מכ-70% מימן ו-30% הליום) עובר קריסה כבידתית עד שמתחיל היתוך גרעיני ומושג שיווי משקל הידרוסטטי ועל ידי כך נוצרים כוכבים חדשים. באזורים כערפילית אוריון ישנה כמות חומר המספיקה ליצירת מאות אלפי כוכבים. חלק מהכוכבים הנוצרים הם מסיביים מאוד וליבתם צפופה ביותר כך שקצב ההיתוך הגרעיני שלהם גבוה וגורם לטמפרטורה גבוהה שמגיעה למעל 30,000 קלווין. בטמפרטורות כאלה למעלה מ-90% מהקרינה הנפלטת מהכוכב היא בתחום העל-סגול וקרינה זו מייננת ומעוררת את הגז המקיף את הכוכב וגורמת לו לקרון באור נראה.

* ערפיליות פלנטריות וערפיליות סופרנובה: אלו השרידים של מעטפת כוכבים שהתיכו את מלאי המימן עמו נוצרו וסיימו את חייהם. בשלבים האחרונים של חיי הכוכב מתרחשים תהליכי היתוך בשכבותיו חיצוניות יותר וכן מתבצע היתוך של יסודות כבדים יותר כהליום לפחמן. תהליכים אלו פחות יציבים מאשר היתוך המימן בליבת הכוכב וגורמים למעטפת החיצונית של הכוכב להתפשט ולהתכווץ ולחלקים ממנה להתרחק מהכוכב עד ליצירת ערפילית מסביבו. בסוף התהליך כאשר תהליכי ההיתוך דועכים, קורסת ליבת הכוכב. בכוכבים בעלי מסה בינונית, הופך הכוכב לננס לבן הקריסה מלווה בשחרור אנרגיה כבידתית גדולה ובהתחממות של הננס הלבן לטמפרטורה של עשרות אלפי קלווין. כתוצאה מכך נפלטת קרינה חזקה בתחום העל-סגול שמחממת ומייננת את הערפילית הפלנטרית שנוצרה מסביב לכוכב. במקרה של כוכבים מסיביים קריסת הליבה גורמת לסופרנובה שיוצרת גלי הלם חזקים שמפזרים את שרידי המעטפת ומחממים אותה לטמפרטורות של מיליוני קלווין. בתהליך ההתקררות של שרידי המעטפת היא פולטת את הקרינה שמאפשרת לראות אותה.

נוסף על שני הסוגים העיקריים הללו, ישנם יוצאים מן הכלל דוגמת ערפילית הנמצאת בקרבת החור השחור שבמרכז גלקסיית שביל החלב: ערפילית זו קורנת מכיוון שחומר רב שמגיע אל דיסקת הספיחה המקיפה את החור השחור נדחס, מתחמם ופולט קרינה חזקה שמעוררת את הערפילית.


קובץ:Orion Nebula - Hubble 2006 mosaic 18000.jpg|ערפילית אוריון M42  דוגמה לערפילית פליטה מסוג אזור H II
קובץ:Crab Nebula.jpg|ערפילית הסרטן, M1  דוגמה לשארית סופרנובה
קובץ:M57_The_Ring_Nebula.JPG|ערפילית הטבעת, M57  דוגמה לערפילית פלנטרית
קובץ:Egg_Nebula.jpg|ערפילית הביצה (CRL2688)  הטבעות המקיפות אותה נוצרו ככל הנראה בעת הבזק ההליום


## לקריאה נוספת
* ד"ר מאיר מידב, ד"ר נח ברוש, פרופ' חגי נצר - היקום, יסודות האסטרופיזיקה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה (2000)

## קישורים חיצוניים

* 
* הרצאת וידאו על ערפיליות פלנטריות, באתר המועדון האסטרונומי
* 

*
פליטה
קלאבים

שמאל|ממוזער|250px|מסירות קלאבים בין שני להטוטנים
**קלאב** או **אלת השלכה** (**Juggling clubs**), היא אלמנט מוארך המזכיר פין כדורת, העשוי לרוב פלסטיק קשיח וגמיש ומשמשת ללהטוטנות. לקלאב המודרני יש מוט עץ במרכז היציקה אשר אחראי לאיזונו ולחוזקו.

להטוטנות המבוססת על קלאבים נחשבת לקשה יותר מלהטוטנות בכדורים מכיוון שהאדם המבצע את התרגילים נדרש להתייחס לשני אלמנטים נוספים: צורת הקלאבים והסיבוב שלהם. ישנם אף תרגילים ייחודיים לקלאבים הנוגעים אך ורק למאפיינים אלו (לדוגמה מספר הסיבובים או איזון הקלאב). ניתן גם להחליף את הקלאבים בלפידים או חרבות כדי להוסיף אלמנט בידורי.
לעיתים משתתפים בפעילות כמה להטוטנים. הצורה השכיחה ביותר היא בין שני בני זוג שמתמסרים ביניהם, כאשר לכל אחד מהם שלושה קלאבים ועל פי תיאום למקצב יש מסירה שנעשית בצדדים מקבילים. ישנה גם אפשרות להתמסר בין מספר גדול יותר של משתתפים ומספר גדול יותר של אלות.

## צורות משחק
בקלאבים ניתן לשחק בסגנון "הקלאסי". בצורת משחק זו הלהטוטן מבצע תרגילים מורכבים טכנית שבהם האלות כל הזמן באוויר. בשל צורת הקלאב ניתן לבצע זריקה בכמה אופנים: נטולת סיבוב,  עם חצי סיבוב, עם סיבוב שלם (התרגיל הבסיסי ביותר), סיבוב וחצי, שני סיבובים וכן הלאה. ניתן לשלב מספר סיבובים שונים בכל זריקה, לזרוק מאחורי הגב ואף לתפוס מאחורי הגב. הסגנון מאופיין ברמת ביצוע גבוהה וברמת קושי גבוהה מאוד. להטוטנים מקצועיים מלהטטים בחמישה ואף בשבעה קלאבים בו זמנית. חלקם יעשו זאת תוך שהם מאזנים קלאב על האף או על המצח. 

הלהטוטן מן המפורסמים בעולם בלהטוטנות קלאסית בקלאבים הוא אנתוני גאטו  אשר מחזיק בשיאי עולם מרשימים ביותר. כיום מי שנחשב בסגנון הקלאסי לטוב בעולם הוא ספנסר אנדרולי. 

את האלה ניתן לזרוק כאשר 'האף' מופנה לקהל או כאשר גוף הקלאב פונה לקהל, דבר זה נותן לקלאב איכות תלת־ממדית בשונה מכדורי ג'אגלינג. 

כיום שיטות המשחק הפכו מגוונות הרבה יותר. להטוטנים משלבים משחק מגע (contact), מניפולציות ויזואליות שלא כוללות זריקות כלל או רק מעט, איזוני גוף,  אחיזות במפרק היד וזריקות גוף. 

## ראו גם
* ג'אגלינג
* אומנויות הקרקס

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קרקס
נחל עקרבים

[ממוזער|[מצוק מעל מפל בנחל עקרבים]]
שמאל|ממוזער|200px|עין עקרבים
**נַחַל עַקְרַבִּים** הוא נחל אכזב בצפון מזרח הנגב, הזורם ממערב למזרח בין המכתש הקטן למעלה עקרבים.

הנחל מתחיל באזור מצפה עלי, ויורד בתלילות מגובה של 420 מטר עד ל 20- מטר, לאורך כ 8 ק"מ. בסופו נפגש עם נחל צין. באזור המפגש ישנם מספר מעיינות ביניהם עין עקרבים.

## קישורים חיצוניים

עקרבים
קטגוריה:שביל ישראל
קרנף אסייתי

**קרנף אסייתי** או **קרנף** (שם מדעי: *Rhinoceros*) הוא סוג במשפחת הקרנפיים. כיום חברים בו שני מינים: קרנף הודי (*R. unicornis*) וקרנף ג'אווה (*R. sondaicus*), כשמינים נוספים מהסוג נכחדו. השם המדעי, *Rhinoceros*, נגזר מיוונית: "rhino" פירושו "אף" ו-"ceros" פירושו "קרן". קרנף ג'אווה הוא ממיני היונקים הגדולים הנדירים בעולם, וכיום חיים רק כ-60 פרטים המרוכזים בג'אווה ובווייטנאם.

## מינים
* קרנף הודי (*Rhinoceros unicornis*) 
* קרנף ג'אווה (*Rhinoceros sondaicus*)
* *Rhinoceros hemitoxhus* - נכחד
* *Rhinoceros leptorhinus* - נכחד
* קרנף פיליפיני (*Rhinoceros philippinensis*) - נכחד
* *Rhinoceros platyrhinus* - נכחד
* *Rhinoceros sinensis* - נכחד. ייתכן ששייך לסוג דיצרורינוס או לסוג סטפנורינוס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
אסייתי
הגנים הבוטניים של טביליסי

שמאל|ממוזער|250px|הגנים הבוטניים של טביליסי
[שמאל|ממוזער|250px|הגנים הבוטניים של טביליסי בשנות ה-70 של [המאה ה-19]]
[שמאל|ממוזער|250px|הגנים הבוטניים של טביליסי בשנות ה-70 של [המאה ה-19]]
שמאל|ממוזער|250px|הכניסה הראשית לגנים הבוטניים- מבט על
**הגנים הבוטניים של טביליסי** (בגאורגית: **თბილისის ბოტანიკური ბაღი**) או **הגנים הבוטניים המרכזיים של [[האקדמיה הגאורגית למדעים]]** הם הגנים בוטניים הגדולים ביותר בעבר הקווקז והיו הגדולים ביותר בברית המועצות לשעבר. הגנים הבוטניים נמצאים בטביליסי בירת גאורגיה, והמשתרעים מערוץ הנהר צבקיסיסצקאלי לאורך מדרונותיו הדרומיים של הר סולולקי (שלוחה של רכס תריאלתי), בגובה 420–680 מטר מעל פני הים, על שטח בגודל 1,610 דונם ומכילים אוסף טקסונומי של מעל ל-4,500 מינים.

## היסטוריה

הגנים נזכרים לראשונה בשנת 1671 על ידי הנוסע הצרפתי, ז'אן שרדן, שמציין ברשומותיו את "הגנים המלכותיים" שנוסדו, על פי הערכתו, בשנת 1625, ונקראו מאוחר יותר במהלך השנים "גני המצודה" או "גני המנבטה". ההערכה המקובלת יותר היא כי הגנים ניטעו לראשונה באמצע המאה ה-15. הגנים מופיעים גם ברשומותיו של ז'וזף פיטון דה טורנפור (Joseph Pitton de Tournefort) (1701) ובמפת טביליסי כפי ששורטטה בידי וחושטי (1735).

בשנת 1795, נבזזו הגנים בידי השושלת הקאג'ארית מהאימפריה הפרסית, לאחר קרב קרצניסי המפורסם, שבעקבותיו נחרבה טביליסי, ושוחזרו מחדש בתחילת המאה ה-19. בשנת 1845 נוסדו הגנים, באופן רשמי, בשם **הגנים הבוטניים של טביליסי**. מספר שנים לאחר מכן צוינו זני הסחלביים בטביליסי כיפים ביותר בכל רחבי האימפריה הרוסית.

בין השנים 1861–1889, הורחבו הגנים באופן משמעותי בהנהגתו של הבוטניקאי

הגרמני, היינריך שארר (Heinrich Scharrer); ובשנת 1888 נוסדו הגנים כמרכז בוטני וביוגאוגרפי, ועבדו בה מספר חוקרים ידועים. כמו כן נבנתה החממה הראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1886, נבנה מוזיאון בוטני שכלל צמחים טרופיים וסובטרופיים. בין השנים 1896–1904, הרחיב, יורשו של שארר, אדולף כריסטיאן רולוף (Adolf Christian Roloff) את הגנים פיזית לכיוון מערב, הרחיב את המחקר והקשרים הבינלאומיים.

לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, נעצרה הפעילות הענפה בגנים. עקב מחסור כספי. מצב שנמשך עד לשנת 1945, ומאז השתפר מצבה הפיננסי באופן שיטתי. בין השנים 1932–1958 הוסף לשטח הגנים גם בית הקברות המוסלמי לשעבר והאזור סביבו. בבית הקברות שרדו מספר קברים ביניהם קיברו של המשורר האזרי הבולט, מירזה פטלי אחונדוב (Mirzə Fətəli Axundov) (1812-1878).

בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוצא צו המפקיע חלק משטח הגנים לטובת מגרש חנייה ובית דירות לפועלים. בשנת 1943 הוכפפו הגנים לאקדמיה הגאורגית למדעים.

הכניסה המרכזית לגנים ממוקמת למרגלות מצודת נריקלה. הדרך לכניסה הנוספת נחפרה כמנהרה בסלע בין השנים 1909–1914, והייתה פעילה עד אשר, באמצע שנות ה-2000, הוחלפה המנהרה במועדון הלילה הגדול בטביליסי, "גווירֶבּי" ("אדונים").

## מקורות
* **הערים העתיקות של גאורגיה: תבּיליסי**, , 2006, בגאורגית
* ג'ימסר קסרלידזה (2001), **[http://books.google.com/books?id=6pEQAAAACAAJ הגנים הבוטניים של טביליסי 365]**, 

## לקריאה נוספת
* גוגולישווילי וסחיארלי (1986), **[http://books.google.com/books?id=sI9iGwAACAAJ הגנים הבוטניים המרכזיים (טביליסי) של האקדמיה למדעים]**, פורסם במצניארובה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טביליסי: גנים ופארקים
טביליסי
קטגוריה:אסיה: גנים ופארקים עירוניים
קטגוריה:אירופה: גנים ופארקים עירוניים
אילקס בלר

**אילֶקס בֶּלֶר** (בפולנית: **Ilex Beller**; 6 במרץ 1914 – 2005) היה צייר יהודי צרפתי יליד פולין, שהנציח בסגנון האמנות הנאיבית את הווי החיים בעיירה היהודית במזרח אירופה בטרם השואה.

## חייו
**אילקס (חיים) בלר** נולד בשנת 1914 בעיירה גרודז'יסק דולנה  שבדרום-מזרח פולין. התחנך בחדר, כרגיל, ולאחר מכן למד בבית ספר עממי פולני. בהיותו בן 12 יצא לעיר פשמישל, ובה למד בגימנסיה עברית. בשנת 1926, בהיותו נער בן 14, עבר להתגורר אצל קרובי משפחתו בעיר אנטוורפן בבלגיה.

בבלגיה עבד בלר כמלטש יהלומים. כשפרץ השפל הגדול בשנת 1929 ורבים מצאו את עצמם מחוסרי עבודה, נאלץ בלר לעבוד למחייתו בעבודות שונות; בבית חרושת לזכוכית, במפעל פלדה ובמכרה פחם.

בשנת 1934 הגיע אילקס בלר לפריז ומאז, לסירוגין עד סוף ימיו, חי בצרפת. עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, בשנת 1936, התנדב בלר לבריגדות הבינלאומיות, שלחמו לצד הרפובליקנים נגד הפשיסטים. בלר נפצע בקרב ובשנת 1937 חזר לפריז ומצא פרנסתו מעיסוק במקצוע הפרוונות.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 התנדב בלר לצבא הצרפתי. עם פלישת גרמניה לצרפת ולארצות השפלה במאי 1940 נלחם בלר בחזית הסום ונפצע קשה בקרב. על חלקו במערכה זכה לאותות הצטיינות. לאחר כניעת צרפת והחתימה על הסכם שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940 הוא עבר לעיר קרקסון בדרום צרפת, בה התגורר עם אשתו ועסק בפרוונות.

בנובמבר 1942, כאשר השתלטו הגרמנים על החלק הבלתי כבוש של צרפת, הצליח בלר לברוח לשווייץ, שם נכלא במחנה עבודה.

ב-1944, לאחר שחרור פריז, חזר בלר לעיר ופתח בה עסק של פרוונות, בו עבד עד לפרישתו בשנת 1970.

בלר היה פעיל ב-UEVACJ (איגוד המתנדבים והלוחמים היהודים). כיהן כנשיא האיגוד בין השנים 1986–2004, ולאחריהן כיהן כנשיא כבוד של האיגוד עד למותו.

בנו הוא השחקן ז'ורז' בלר .

## יצירתו
כגמלאי, שעיתותיו בידיו, החליט בלר להנציח את עיירת הולדתו בפולין. בשנת 1973, בהיותו בן 59 שנים, החל לראשונה לעסוק בציור. ציוריו הם בסגנון אמנות נאיבית – סגנונם של ציירים חובבים שלא למדו באקדמיות לאמנות, אך זוכים להכרה אמנותית, ומוערכים בשל כישרונם הטבעי, הצבעוניות שבציוריהם וערכם האתנולוגי. יצירותיו הוצגו בתערוכות בצרפת, בלגיה וגרמניה ואף במוזיאון יד ושם בירושלים.

בלר הוציא שני ספרים ובהם לקט מיצירותיו: "הם הרגו את הכפר שלי" (*Ils ont tué mon village: main schtetl*; 1981) ו-"החיים בעיירה" (*La vie du shtetl: la bourgade juive de Pologne en 80 tableaux*; 1986).

לציוריו של אילקס בלר חשיבות כפולה: הן כדוגמה אופיינית לאמנות הנאיבית, והן כהנצחה לעולם העיירה היהודית שנכחד בשואה ואיננו עוד.

אילקס בלר נפטר בשנת 2005 והוא בן 91 שנים.

## ספריו

* *Ils ont tue mon village*, Cercle d'art, 1981
* *Life in the Shtetl: Scenes and Recollections*, Holmes & Meier Pub., 1986


## קישורים חיצוניים
* 
* "החיים בעיירה שלי" באתר המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע (מעבר מתמונה לתמונה באמצעות הלחצן השמאלי בעכבר)
* אילקס בלר, החיים בשטעטל – ב-80 ציורים  

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:ציירים יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:צרפתים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:יהדות פולין
קטגוריה:יהודים בצבא צרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1914
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2005
קאפררה

**קאפררה** (איטלקית: **Caprera**) הוא האי השני בגודלו בארכיפלג איי מדלנה (איטליה), המצוי במצר בוניפאצ'יו, בין האי סרדיניה לבין האי קורסיקה. שטח האי כ-16 קמ"ר, אורך חופיו כ-45 ק"מ, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר טייאלונה (Monte Teialone), שגובהו 212 מטרים מעל פני הים. האי מחובר לאי לה מדלנה בכביש מוגבה באורך כ-600 מטר.

## תיירות כללית
האי הוא מוקד תיירותי, שחופיו ניחנו במפרצים ומעגנים נוחים לספינות. צבע מי הים הוא ירוק צלול, הודות לעובדה שזרמי הים החזקים במקום מנקים את פני הים. אין בו בתי מלון, אך יש כפר של בקתות נופש (בונגלו).

## אתר מורשת
עיקר פרסומו בא לו בשל היותו המקום אליו פרש ג'וזפה גריבלדי ב-1856, והתגורר בו עד למותו בשנת 1882. גריבלדי רכש את האי בשנת 1855 והקים בו אחוזה חקלאית. הוא נטע בו יער אורן המכסה היום את פני האי. בתחום האחוזה הוקם מוזיאון למורשת ג'וזפה גריבלדי, בשם קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה.

## טבע
האי הוכרז כשמורת טבע, בשל מיני עופות ים נדירים החיים בו: שחף מלכותי, קורמורן ובז נודד. כמו כן חיות בו עזי בר שעל שמן נקרא האי (capra באיטלקית פרושה עז). 

קרקעית הים בקרבת האי מהווה מוקד משיכה לחובבי טבע ולחוקרי ארכאולוגיה ימית. באי נמצאו שרידים של אוניות מטען מהתקופה הרומית. לדעת חוקרי תולדות האי, מאז שניטש על ידי הרומאים, שהו בו רועי צאן בלבד.

## גלריה

Garubaldi Estate 3.jpg|עצי האורן ליד אתר המורשת של גריבלדי
OLD PINE IN THE CAPRERA ISLAND.jpg|עץ אורן עתיק בשמורה
CapreraPoggioRasuFortification.jpg|בסיס תותח חוף בביצורי Poggio Rasu

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נפת אולביה-טמפיו
קטגוריה:איטליה: איים
אינקיטאטוס

250px|ממוזער|שמאל|קליגולה וסוסו
**אִינְקִיטַאטוּס** (בלטינית: Incitatus) היה סוסו האהוב של קליגולה, קיסר רומא בין השנים 37 עד 41 לספירה. משמעות שמו בלטינית היא מהיר.

על פי ההיסטוריון קסיוס דיו, קליגולה נהג להזמין את אינקיטאטוס לסעודות רשמיות ונהג בו בכבוד רב, נהג להאכיל אותו שעורה מעורבת בפתיתי זהב והשקה אותו ביין מגביעי זהב. הוא אף נהג להישבע בחייו ובמזלו של הסוס והבטיח למנות אותו לקונסול, הבטחה שלא יצאה לבסוף אל הפועל בעקבות רציחתו של קליגולה בשנת 41. כמו כן הוא מדווח שקליגולה מינה אותו לכהן בחבר הכוהנים שהוא הקים לעצמו. 

ההיסטוריון סווטוניוס מספר שקליגולה סיפק לאינקיטאטוס אורווה משיש, אבוס משנהב, שמיכות סגולות ורסן מצופה באבנים יקרות. כמו כן סיפק לו בית מרוהט וחבר עבדים שנועדו לשרתו. קליגולה ציווה על חייליו לשמור על השקט בשכונה שבה אינקיטאטוס התגורר ביום לפני המשחקים כדי שלא יפריעו את מנוחתו ונהג לזמן אורחים בשמו לביתו. כמו קסיוס דיו, סווטוניוס מספר שקליגולה תכנן למנותו לקונסול אולם בניגוד אליו הוא מסייג את הדבר באומרו שזאת שמועה.

יש היסטוריונים מודרניים שמקבלים את התיאור במקורות העתיקים ורואים בכך עוד הוכחה לטירופו של קליגולה, אולם היסטוריונים כאנטוני בארט חולקים על הדימוי השלילי שניתן לקליגולה וטוענים שיחסו המיוחד לאינקיטאטוס נבע מחוש הומור שלא הובן כהלכה על ידי בני זמנו ואי ההבנה הזאת חדרה לספרי ההיסטוריה. דעה נוספת טוענת כי הסיפור הוא בדיה שנועדה להציג את קליגולה כאדם חסר כבוד למוסדות המכובדים ביותר (כמו הקונסולאט) וכפועל על פי גחמותיו האישיות, תיאור אופייני לעריצים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוסים מפורסמים
אנה צ'קבטדזה

**אנה צ'קבטדזה** (רוסית: **Анна Джамбулиловна Чакветадзе**, בגאורגית: **ანა ჯამბულის ასული ჩაკვეტაძე**; נולדה ב-5 במרץ 1987), היא טניסאית עבר רוסייה שדורגה בשיאה במקום ה-5 בעולם (10 בספטמבר 2007).

בשנת 2007 ניצחה את שחר פאר ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך השיגה את הישג השיא שלה בטורנירי גראנד סלאם - העפלה לשלב חצי גמר. בפברואר 2008 השתתפה כחלק מנבחרת רוסיה בהתמודדות במסגרת גביע הפדרציה נגד נבחרת ישראל. היא שיחקה משחק אחד בו ניצחה את ציפי אובזילר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טניסאיות רוסיות
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1987
הפארק הלאומי טאי

**הפארק הלאומי טאי** (בצרפתית: **Parc national de Taï**) הוא פארק לאומי בחוף השנהב, המשתרע באחד האזורים האחרונים בהם שרד יער הגשם ראשוני במערב אפריקה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1982 הודות למגוון הצמחייה והחי שבו, הכוללת גם מינים בסיכון, כמו ההיפופוטם הגמדי.

## גאוגרפיה ואקלים
הפארק הלאומי טאי נמצא במרחק של כ-100 ק"מ צפונית לחופו של האוקיינוס האטלנטי, ומשתרע לאורך גבולה של המדינה עם ליבריה, בין הנהרות קוואלי במערב (נהר זה הוא גבולה המערבי של חוף השנהב, בינה לבין ליבריה) וסאסאנדרה ממזרח. שטחו של הפארק הוא כ-3,300 קמ"ר, ו-200 קמ"ר נוספים משמשים כאזור חיץ סביב לו. הפארק סמוך לשמורת הר נימבה, המשותפת לחוף השנהב ולגינאה, ולשמורת נ'זו (N'zo). 

הפארק נמצא בגובה שבין 80 ל-400 מטרים מעל פני הים. רוב האזור הוא מישור סחף קדום, העשוי מאבן גרניט, ובשטחו מספר הרים מבודדים שנוצרו במהלך פעילות געשית, כמו הר ניאנוקואה (Mont Niénokoué). האדמה אינה פורייה בשל הרכבה; האקלים הוא טרופי, וכמות הגשם השנתית נעה בין 1700 מ"מ בצפון ל-2000 מ"מ בדרום; העונה היבשה היא בין ספטמבר לפברואר. הטמפרטורה נעה בין 24° ל-27°, משרע קטן בשל הקרבה לאוקיינוס. הלחות גבוהה מאוד, בין 85% ל-90%.

## החי והצומח
יער הגשם שבפארק הוא שריד ליער גשם ראשוני עצום, שכיסה בעבר את כל השטח שבו שוכנות היום גאנה, חוף השנהב, ליבריה וסיירה לאון. ביער הגשם קיימת מידה גבוהה של אנדמיות - זוהו למעלה מ-150 מינים ייחודיים לאזור זה. הצמחייה היא ירוקת עד וצפופה; העצים ביער מתנשאים לגובה 40 עד 60 מטרים. החי ביערות אלה הוא טיפוסי ליערות מערב אפריקה; מתוך 54 מיני יונקים ידועים ביער הגשם של גינאה, 47 נמצאים ביער הגשם של טאי; בהם פיל יער אפריקני, תאו היער (תת-מין של תאו אפריקני), בונגו, חזיר יער ענק, חזיר נהרות, צביון צהוב-גב, צביון שחור, צביון זברה, צביון אוגילבי, צביון חום, צביון מקסוול, אנטילופה מלכותית, איילון המים, חתול זהוב אפריקני, פנגולין ענק ופנגולין עצים קטן. חמישה מינים מתוכם נמצאים ברשימה האדומה של איגוד השימור הבינלאומי: היפופוטם גמדי, קולובוס ירוק, נמר אפריקאי, שימפנזה מצוי וצביון ז'נטינק (מין אנטילופה מתת-משפחת הצביונים). ההיפו הגמדי וצביון ז'נטניק הם גם מינים אנדמיים לאזור זה.

## נוכחות אנושית
ביער נמצאות שתי קבוצות של ילידים: שבטי בקוי (Bakoui) וקרומן (kroumen) החיים בשולי היער ומשפיעים עליו רק במעט, לעומת שבט באולה (Baoule), תושבי האזור המקוריים, הגורמים כיום לנזק העיקרי של היער. 
היער נפגע לא מעט בשל בירוא אדמות לחקלאות ולגידול קקאו, כריתת עצים וציד לא חוקי, כמו גם חיפושי זהב. 

בשנת 1926 הוכרזה באזור שמורת יער, ששודרגה למעמד של פארק לאומי בשנת 1972. ארגון אונסק"ו הכירה בפארק כשמורה ביוספרית בשנת 1978, וב-1982 כאתר מורשת עולמית. 

יער טאי הוא גם מאגר טבעי של נגיף האבולה, וארגון הבריאות העולמי הביע בעקבות כך את חששו מקרבתה של השמורה לנמל התעופה הבינלאומי באביג'אן, העיר הגדולה בחוף השנהב.

## קישורים חיצוניים

* 
* הפארק באתר UNEP
* הפארק באתר WWF
* אתר קצר למטייל במקום
* 

קטגוריה:חוף השנהב: אתרי מורשת עולמית
טאי
קטגוריה:אפריקה: פארקים לאומיים
קטגוריה:יערות גשם באפריקה
דיק טרפין

**דיק טרפין** (באנגלית: **Dick Turpin**) היא סדרת טלוויזיה בריטית שהופקה במקור עבור ערוץ ITV הבריטי במשך ארבע עונות בין השנים 1979 עד 1982. בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.

עלילת הסדרה התבססה באופן רופף על הרפתקאותיו של שודד דרכים בריטי אמיתי ונודע מהמאה ה-18 בשם דיק טרפין .

## תקציר העלילה
העלילה מתרחשת במהלך המאה ה-18 ומתמקדת בדיק טרפין (ריצ'רד או'סאליבן). כאשר טרפין חוזר משירות צבאי בפלנדריה הוא מגלה כי בזמן שנעדר גנבו נוכלים את כל כספי הירושה שלו.

טרפין, כעת חסר כל וממורמר, הופך לשודד דרכים ונעזר בשותף צעיר בשם ניק סמית' (המכונה על ידי כולם "סוויפטניק") (מייקל דיקס).

## קישורים חיצוניים

* קדימון של הסדרה באתר YouTube

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:ITV: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
שער לטינה

[ממוזער|שמאל|250px|פורטה לטינה, ציורו של [גוזפה ואסי]]
**שער לטינה** (בלטינית: **Porta Latina** - "פורטה לטינה" - השער הלטיני") היה שער ובו קשת אחת, בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה.

מן השער יצאה הדרך ויה לטינה, ועל שמה קרוי השער. בסמוך ניצבת כיום הכנסייה הקרויה על שם השער סן ג'ובני אה פורטה לטינה.

## היסטוריה
המבנה הנמצא באתר כיום מקורו בתקופת הקיסר הונוריוס. מבנה זה כולל את השער, ושני מגדלי שמירה משני צדדיו, שצורתם מחצית העיגול. מגדלים אלה עשויים בטון ומצופים לבנים אדומות. ככל הנראה המגדלים נבנו מחדש במהלך המאה השישית.

השער בנוי אבני טרוורטין, ומעליו חמישה חלונות.

## קישורים חיצוניים

*תצלומי השער
*סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה''', הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929

לטינה
יקבי תשבי

שמאל|ממוזער|250px|
**יקבי תשבי** הוא יקב בזכרון יעקב, השייך למשפחת תשבי ומנוהל על ידה.

## היסטוריה
בשנת 1882, מיכאל חמילצקי הגיע לזכרון יעקב בשליחות הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במטרה לגדל כרמים. הוא התיישב יחד עם משפחתו במושבה שפיה הסמוכה. בשנת 1925 על פי הצעתו של חיים נחמן ביאליק, הם עברתו את שמם לתשבי, ראשי תיבות של "**ת**ושב **ש**פיה **ב**ארץ **י**שראל".

הגפנים של משפחת תשבי סיפקו ענבים לקואופרטיב היקב כרמל מזרחי עד לשנת 1985. בשנה זו תעשיית היין בישראל נקלעה למשבר ומחיר הענבים צנח. ב-1985 החליט יונתן תשבי, דור רביעי במשפחה הכורמים, לפרוש מכרמל מזרחי ולהקים יקב עצמאי. בתחילה הוא קרא ליקב על שם רוטשילד "יקבי הבארון" אך מאוחר יותר השם התחלף ל"יקבי תשבי", על שם המשפחה.

כיום, עובדים ביקב רבים מבני משפחת תשבי. מייסד היקב, יונתן תשבי, משמש כמנכ"ל ואשתו, נילי, מנהלת את מרכז המבקרים. גולן, בן הדור החמישי למשפחה, משמש בתור יינן ראשי וסמנכ"ל היקב.

היקב מוכר (2010) כמיליון בקבוקי יין בשנה, חלקם במסגרת תוכנית ייחודית בה לקוחות יכולים למלא בקבוקים ריקים מחדש, בנקודות "תדלוק" הפזורות ברחבי הארץ.

סדרות היין הגבוהות של היקב הן: "ספיישל רזרב" - יינות זניים ו"Estate" - יינות זניים. סדרות היין הפשוטות יותר של היקב הן "תשבי" ו"כרמים". לעיתים מייצר היקב גם יין קינוח, ברנדי ויין מבעבע.

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

תשבי, יקבי
קטגוריה:זכרון יעקב
חוקת לוקסמבורג

**חוקת לוקסמבורג** היא קובץ החוקים העליון של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. החוקה הנוכחית נכנסה לתוקף ב-17 באוקטובר 1868.

חוקת 1868 סימנה את השינוי הרדיקלי במבנה החוקתי של לוקסמבורג, אך למעשה היא הייתה תיקון לחוקה המקורית. ההכרזה על החוקה הקודמת נעשתה ב-12 באוקטובר 1841, כניסתה לתוקף ב-1 בינואר 1842, והיא תוקנה פעם אחת ב-20 במרץ 1848 ופעם נוספת ב-27 בנובמבר 1856.

## רשימת התיקונים
* 19 במאי 1919 - הריבונות הלאומית הועברה מהמונרך לאומה (סעיף 32). סמכויות של המונרך לפקד על הכוחות המזוינים ולחתום על הסכמים אושררו, בתנאי שההסכם איננו סודי וכי מועצת המדינה אישרה אותו (סעיף 37). כל שינוי בשטחה הטריטוריאלי של לוקסמבורג חייב להיות מאושר קודם לכן בחוק (סעיף 37).
* 28 באפריל 1948 - הדוכסות הגדולה הוגדרה כ"מדינה חופשית, עצמאית ובלתי ניתנת לחלוקה", ובכך הסתיימה הנייטרליות הפוליטית של המדינה (סעיף 1).
* 6 במאי 1948 - הוכנסו שינויים בנושא מדיניות השפה בתחום החוק והמשפטים, וזאת במקום מעמד שווה לצרפתית וגרמנית (סעיף 29).
* 15 במאי 1948 - זכות ההצבעה הוגבלה ללוקסמבורגים המתגוררים במדינה שגילם מעל 21, ושזכויותיהם הפוליטיות אינן מוגבלות מסיבה כלשהי. גילם של המועמדים המתמודדים בבחירות חייב להיות מעל 25 (סעיף 52).
* 1948 - 21 במאי
* 1956 - 27 ביולי 25 באוקטובר
* 1972 - 27 בינואר
* 1979 - 13 ביוני
* 1983 - 25 בנובמבר
* 1988 - 20 בדצמבר
* 1989 - 31 במרץ 20 באפריל 13 ביוני 16 ביוני 19 ביוני
* 1994 - 23 בדצמבר
* 1996 - 12 ביולי
* 1998 - 12 בינואר
* 1999 - 29 באפריל 2 ביוני
* 2000 - 8 באוגוסט
* 2003 - 18 בפברואר 19 בדצמבר
* 2004 - 26 במאי 19 בנובמבר

## מקורות

* 
* 


חוקה
לוקסמבורג
אור מאופיר

**אור מאופיר** היא מסגרת ישיבתית הפועלת כמכינה קדם אקדמית ומכינה קדם-צבאית לצעירים יוצאי אתיופיה בישראל. המכינה הוקמה בשנת 1995 ביישוב מרכז שפירא שבמועצה אזורית שפיר. המכינה פועלת בחסות ישיבת אור עציון בראשות הרב שמעון לפיד ושוכנת בסמיכות למוסדות הישיבה האחרים.

לאחר השלמת הזכאות לתעודת בגרות, מאפשרת המכינה לתלמידיה לעבור קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית, וללמוד הלכה ושחיטה בהסמכת הרבנות הראשית לישראל. כן ניתנת האפשרות להצטרף למסלול לתואר בוגר בחינוך. בלימודי היהדות ניתנת התייחסות מיוחדת למסורות עדת ביתא ישראל, הנמסרות מפי קסים. בנוסף מושם דגש על לימודי מנהיגות רוחנית, המשלבים הנחיה הלכתית עם מעורבות חברתית ופיקודית. סגל המכינה מלווה את בוגריה במהלך שירותם בצה"ל ומאפשרים להם להשתלב בהמשך בלימודים בישיבה הגבוהה אור עציון.
בשנת 2010 מונה המכינה כ-75 תלמידים מתוכם כ-10 משרתים בצבא רובם בשירות קרבי.

מקים המכינה והעומד בראשה עד 2009 הוא הרב יעקב (קובי) לוין, רב היישוב נטע שבחבל לכיש ואלוף-משנה הרב שרון צברי, כיום ראש מחלקת הרבנות ברבנות הצבאית, ששימש כמנהלה של המכינה בשנותיה הראשונות. כיום מנהל המכינה והעומד בראשה הוא הרב אמיתי קפלן.

בשנת 2006 הוסמך הרב הראשון מבין בוגרי הישיבה.

## קישורים חיצוניים

*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכינות קדם-צבאיות
קטגוריה:ארגונים למען יהודי אתיופיה
קטגוריה:ישיבת אור עציון
קטגוריה:מועצה אזורית שפיר
קטגוריה:מרכז שפירא
קטגוריה:מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
תרמיט

[שמאל|ממוזער|250px|שימוש בתרמיט ל[ריתוך פסי רכבת]]
**תרמיט** (באנגלית: **Thermite**) הוא תערובת של תחמוצת מתכתית (למשל תחמוצת ברזל) עם אבקת מתכת (לרוב אלומיניום). כשמציתים את התערובת, החומר עובר תגובה אקסותרמית הקרויה תגובה אלומינותרמית או תגובת תרמיט. במהלך התגובה הופכת התחמוצת למתכת. התרמיט יכול לבעור בטמפרטורה גבוהה (עד קרוב ל-2,500 מעלות צלזיוס) בזכות נקודת הרתיחה הגבוהה של אלומיניום.

## הרכב
ישנם הרכבים שונים של תרמיט. החומר הדליק הוא לרוב אבקת אלומיניום. השימוש באלומיניום נפוץ במיוחד בשל נקודת הרתיחה הגבוהה שלו ועלותו הנמוכה. החומר המחמצן יכול להיות תחמוצת ברזל, ביסמוט תלת-חמצני , בורון תלת-חמצני , צורן דו-חמצני, כרום תלת-חמצני , מנגן דו-חמצני, נחושת דו-חמצנית , עופרת תלת-חמצנית  ועוד.

## תגובה
שמאל|ממוזער|250px|תרמיט מגיב

Fe2O3 + 2Al -> 2Fe + Al2O3 + Heat

### סכנות
תגובת תרמיט מסוכנת מאוד בגלל הטמפרטורות הגבוהות הנוצרות בתגובה וחוסר השליטה בתגובה מרגע ההצתה. במהלך התגובה נפלטת קרינה על-סגולה מסוכנת, ולכן אסור להסתכל על התגובה ישירות. בנוסף, מתכות שנקודת הרתיחה שלהן נמוכה בהרבה מטמפרטורת התגובה של תרמיט, כגון אבץ, עלולות להפוך לטיפות חמות, שעפות באוויר ואף יכולות להתחיל לבעור כתוצאה מחשיפה לחמצן.

הערמת מנת תרמיט חדשה במקום שבו כבר התרחשה תגובה יכולה להביא להצתה מיידית וחזקה במיוחד, שעלולה לגרום לכוויות אצל אדם שנמצא במרחק שנחשב לבטיחותי בתנאים רגילים.

## שימושים
### שימושים אזרחיים
תרמיט אינו משמש כחומר נפץ, אך תגובת תרמיט יכולה ליצור טמפרטורה גבוהה מאוד בצורה ממוקדת, ומכאן שימושיה בריתוך מתכות. בעזרת החום המשתחרר ניתן להתיך מקטע צר של מתכת, וכך לחתוך אותה, ואילו המתכת הנוזלית הטהורה הנוצרת כתוצאה מהתגובה יכולה לשמש לחיבור רכיבים מתכתיים.

היישום הנפוץ של תרמיט הוא בקטיעה וריתוך פסי רכבת, כיוון שהתהליך מאפשר לתקן מקטע של הפסים מבלי להוציא אותו ממקומו. תרמיט הכולל תחמוצת נחושת משמש לריתוך כבלי חשמל.

בנוסף להיבט האנרגטי של התגובה, אחד התוצרים שלה היא מתכת טהורה. לאור זאת נעשה שימוש בתגובת תרמיט כדי להפיק מתכות טהורות. כך למשל, כחלק מפרויקט מנהטן פותח תהליך של הפקת אורניום טהור ממלחי אורניום.

### שימושים צבאיים
רימוני תרמיט משמשים בשדה הקרב, במיוחד לצורך הרס כלי ארטילריה של האויב. כיוון שתגובת תרמיט אינה מלווה בפיצוץ, ניתן לחבל בציוד בחשאיות יחסית. בעזרת תרמיט, ניתן לפגוע בקנה התותח או לסתום אותו לחלוטין. כדי להגביר את היעילות של תרמיט כאמצעי לחימה, מערבבים אותו עם רכיבים פירוטכניים, כגון בריום חנקתי וגופרית.

תרמיט קיבל שימוש רחב בעת מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתור חומר מילוי לפצצות תבערה. הפצצות היו בנויות כמצרר של פצצות קטנות הממולאות בתרמיט עם מרעום מגנזיום, והן גרמו לשריפות ענק בערים רבות (ראו למשל השרפה הגדולה השנייה של לונדון, הפצצת דרזדן).

## היסטוריה
תרמיט התגלה 1893 על ידי הכימאי הגרמני האנס גולדשמידט. בשנת 1899 נעשה השימוש המסחרי הראשון בחומר לצורך ריתוך פסי רכבת קלה באסן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כימיה אי-אורגנית
קטגוריה:נשק תבערה
קשת דרוסוס

**קשת דרוסוס** (בלטינית: **Arcus Drusi**, באיטלקית: **Arco di Druso**) היא קשת ששימשה כשער בדרום רומא העתיקה דרכו עברה ויה אפיה ועליה הועברה אמת המים אקווה אנטוניניאנה. הקשת נקראת בשם זה בשל זיהוי שגוי עם קשת שהוקמה בשנת 9 לפנה"ס לזכר נירון קלאודיוס דרוסוס (אביו של הקיסר קלאודיוס). קשת דרוסוס נבנתה ככל הנראה על יד טראיאנוס או קרקלה. הקשת שולבה בביצורי שער סן סבסטיאנו על ידי הקיסר הונוריוס.

המבנה המקורי, כמשוער, היה מורכב משלוש קשתות, מהן נותרה רק האמצעית. גובהה 7.21 מטרים, רוחבה 5.34 מטרים ועומקה 5.61 מטרים. הקשת נבנתה מאבן טרוורטין וצופתה בשיש. משני עברי הפתח, שפנה אל הבאים לעיר, הוצבו עמודי שיש לבן שהובא מנומידיה. על הקשת עברה אמת מים שבנה קרקלה בין השנים 211–216 כסעיף של אמת אקווה מארקיה  לספק מים למרחצאותיו. אמת המים אקווה אנטוניניאה נקראת על אחד משמותיו, אנטונינוס, ובשם זה נקראו במקורן גם מרחצאות קרקלה – *Thermae Antoninianae*.

חלקהּ העליון של אמת המים, העשוי בטון ומצופה לבנים אדומות, הוא מתקופה מאוחרת יותר. האמה הייתה עדיין בשימוש עד המאה ה-19.

## קישורים חיצוניים

* סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה''', הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 

[t|ממוזער|320px|ימין|קשת דרוסוס ב[תצריב של פיראנזי, 1748]]
[ממוזער|מרכז|קשת דרוסוס בציורה של [אנטוניטה ברנדייס, סביבות 1890]]

דרוסוס
קטגוריה:רומא: שערים