open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרס לוקוס

**פרסי לוקוס** (אנגלית: Locus Awards) הם סדרה של פרסים בנושא ספרות מדע בדיוני ופנטסיה הניתנים אחת לשנה על ידי הירחון  לוקוס: כתב העת למדע בדיוני ופנטסיה היוצא בארצות הברית בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הזוכים בפרס נבחרים על ידי קוראי כתב העת.

הפרסים ניתנים באירוע הנערך אחת לשנה. המוציאים לאור מקבלים תעודות המאשרות שהיצירות נבחרו וזכו בפרס.

הפרס נוסד בשנת 1971 וחולקו בו פרסים ליצירות שפורסמו בשנת 1970. המטרה העיקרית ליצירת הפרס הייתה להשפיע על תוצאות הזכייה בפרס הוגו.

## קטגוריות הפרס
הפרס ניתן בחמש עשרה קטגוריות:
* פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר
* פרס לוקוס לרומן המדע הבדיוני הטוב ביותר
* פרס לוקוס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר
*פרס לוקוס לרומן הראשון הטוב ביותר
*פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר לבני נוער
*פרס לוקוס לנובלה הטובה ביותר
*פרס לוקוס ליצירת פרוזה מאוד קצרה (Novelette)
*פרס לוקוס לסיפור הקצר הטוב ביותר
*פרס לוקוס לכתב העת הטוב ביותר
*פרס לוקוס למוציא לאור הטוב ביותר
*פרס לוקוס לאנתולוגיה הטובה ביותר
*פרס לוקוס לאסופה הטוב ביותר
*פרס לוקוס לעורך הטוב ביותר
*פרס לוקוס לאמן הטוב ביותר
* פרס לוקוס ליצירה לא בדיונית או לספר האמנות הטוב ביותר

## קישורים חיצוניים

* 
* על פרס לוקוס

*
לוקוס
לוקוס
לוקוס
היינריך שיף

**היינריך שיף** (בגרמנית: **Heinrich Schiff**; 18 בנובמבר 1951 גמונדן, אוסטריה - 23 בדצמבר 2016, וינה) היה צ'לן ומנצח אוסטרי.

## חייו
שיף למד נגינה בצ'לו אצל טוֹבּיאַס ְקֵינֶה (Tobias Kühne) ואנדרה נאווארה והופיע לראשונה כסולן בווינה ובלונדון בשנת 1971. הוא למד ניצוח אצל הנס סווארובסקי והופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1986.

שיף היה מנהל אמנותי של הסינפוניה המלכותית הצפונית משנת 1990 עד 1996, והקליט עמה לחברת NMC. כמו כן היה המנצח הראשי של הפילהרמונית של קופנהגן בדנמרק מ-1996 עד 2000, ושל תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור בשווייץ.

בשנת 2004 מונה שיף למנצח התזמורת הקאמרית של וינה וכיהן במשרה זו משנת 2005 עד 2008. בשנת 2008 פרש ממשרתו עקב בעיות בריאות.

שיף ניגן בצ'לו "מארה" של סטרדיוואריוס משנת 1711 ובצ'לו "היפהפייה הנמה" שבנה דומניקו מונטאניאנה בוונציה בשנת 1739. ההקלטה שלו לסוויטות הצ'לו של באך זכתה לפרסים, וההקלטה שלו לקונצ'רטי של שוסטקוביץ' זכתה ב"גראן פרי די דיסק" (Grand Prix du Disque) ההקלטה שלו לקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם פרנק פטר צימרמן ווולפגנג זאוואליש זכתה ב"פרס התקליט הגרמני" (Deutscher Schallplattenpreis). מלחינים שונים כתבו קונצ'רטי לשיף, בהם ג'ון גאסקן ופרידריך צֶרְהָא (Friedrich Cerha) בין תלמידיו רודי שפרינג.

## קישורים חיצוניים


* Intermusica agency biography of Heinrich Schiff


## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:צ'לנים אוסטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוצרטיאום
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2016
Wide Awake

**Wide Awake** (בעברית: **ערה לחלוטין**) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי.
## הפקה
השיר יצא לאור ב-22 במאי 2012 כסינגל השני מתוך מהדורתו המחודשת של אלבומה השלישי, Teenage Dream: The Complete Confection. הקליפ לשיר זכה להצלחה בשל השקעתו הרבה. הקליפ מתחיל כאשר קייטי פרי מצטלמת "מחדש" לקליפ שלה "California Gurls" בכך שהיא שוכבת על עננים ורודים, עירומה לגמרי. לאחר הצילום, מביאים לה חלוק והיא חוזרת לחדרה שם היא מורידה את הפאה וחושבת. לאחר מכן השיר מתחיל. קייטי אבודה והיא בתוך מבוך שהיא לא מצליחה לצאת ממנו, היא פוגשת בילדה קטנה אשר עוזרת לה למצוא את הדרך החוצה לעולם אמיתי ויפה אשר בו קייטי מרגישה טוב יותר.

השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי, בילבורד הוט 100 ולפסגת מצעדי קנדה, ניו זילנד, פולין, ונצואלה ומצעדים שונים בארצות הברית.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי קייטי פרי
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סירקט
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קייטי פרי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי סירקט
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס
אליהו גולומב (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|מעפילים ליד אוניית המעפילים אליהו גולומב, 1946
שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "אליהו גולומב"
**אליהו גולומב** הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב משום שיצאה לדרכה ביום השנה לפטירתו. הפליגה יחד עם האונייה דב הוז לאחר פרשת לה ספציה.

## תולדותיה
נבנתה בשנת 1918 כאניית חופים ממונעת במנוע דיזל, עשוית ברזל, בעלת סיפון אחד; מסוגלת למהירות 8 קשר ותפוסתה 735 טון. שמה הקודם היה "Fenice".

נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', עדה סירני ויהודה ארזי בנמל ג'נובה, איטליה. היא הוכנה להפלגת העפלה על ידי אנשי מספנה מקומיים. הם בנו באונייה קונסטרוקציה ועליה דרגשי לינה, מטבח ושירותים. מפקד האונייה היה פטר הופמן איש הפלי"ם ולצדו הגדעוני גרשון עציון, אשר הפעיל מכשיר קשר שהוכן במעבדת ההגנה ומקלט מתוצרת איטלקית. צוות הימאים היה איטלקי ורב החובל היה אנסלדו, שכיהן בתפקידו זה גם באונייה "חנה סנש", ועליו חובר שירו של נתן אלתרמן: "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי".

לקראת הפלגת ההעפלה האונייה הפליגה לנמל לה ספציה ועגנה בו. אנשי המוסד לעלייה ב' ארגנו את המעפילים, כ-339 נפש, רובם ככולם חניכי תנועות נוער, פרטיזנים, ניצולי מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. הם נאספו תחילה במחנות ברומא, ונציה ומג'נטה. הוחלט בתיאום עם השלטונות האיטלקים, להסיעם אל נמל לה ספציה במשאיות של הצבא הבריטי. אולם במקביל, השלטונות האיטלקים חשדו כי בין המעפילים חיילים או אנשי ממשל נאציים, המנסים להימלט ממעצר ומשפט. ההסעה במשאיות יצאה אל הנמל ואז נעצרו על ידי כוחות צבא בריטיים, ששהו עדיין באיטליה. במקביל, נעצרו גם מעפילי האוניה "דב הוז". לאחר עימות ומשא ומתן ממושך בין אנשי המוסד לבין הבריטים, עלו המעפילים בגלוי אל הסיפון. יהודה ארזי ארגן את המעפילים בקבוצות וניתנו להם תפקידים של חלוקת מזון, מים ושמירה על הסדר.

האונייה הפליגה לארץ ישראל ב-8 במאי 1946 ונתיבה היה גלוי. הגיעה לנמל חיפה ב-13 במאי. המעפילים הורשו להיכנס לארץ ישראל ברישיון על חשבון מכסת העלייה השנתית.

באוקטובר 1946 חזרה האוניה והפליגה עם מעפילים על סיפונה לארץ ישראל, תחת השם "ברכה פולד".

## ראו גם

* מבצע מבוכה

## קישורים חיצוניים

*"אליהו גולומב", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* ספינת המעפילים "דלין", כינויו של אליהו גולומב, באתר הפלי"ם וההעפלה
* ספינת המעפילים "אליהו גולומב" באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
*  כשהאוניות היו עץ ואנשים ברזל - על פרשת לה ספציה, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הנצחת אליהו גולומב
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1946
מצודת סן סבסטיאן

**מצודת סן סבסטיאן** (באנגלית **Fort San Sebastian**; בפורטוגזית **Forte de São Sebastião de Shema**) היא מצודה השוכנת בעיר שאמה שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

## היסטוריה
המצודה הוקמה על ידי הפורטוגזים בשנת 1523 ושימשה כתחנת מסחר. בשנת 1640 השתלטה חברת הודו המערבית ההולנדית על המצודה ללא קרב, שכן זו כבר הייתה הרוסה בחלקה. ההולנדים ביססו במקום מאחז צבאי. הבריטים אשר ראו במצודה איום למעוזיהם בחוף הזהב, הרסו את המצודה בשנת 1664. לא ברור אם הבריטים הצליחו להשתלט על המצודה, אולם ברי כי לא נותרו להחזיק בה. שנה לאחר מכן הקימה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה מחדש, והפעילה בה תחנה לסחר בעבדים אשר נשלחו לקורסאו. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

## האתר
מהמצודה הפורטוגזית המקורית נותרו שרידים מעטים בלבד, והמבנה הניצב באתר כיום הוקם בידי ההולנדים. הגבעה עליה ניצבת המצודה עשויה מלטריט הנשטף בקלות במים, וכתוצאה מכך סבל המבנה מנזקים רבים לאורך השנים, וחיל המצב עסק בבניית מבנים תומכים סביב המצודה. גרם המדרגות המוביל אל הכניסה הראשית של המצודה, הוקם, גם הוא, במסגרת עבודות התמיכה במבנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
מצודת מטל קרוס

**מצודת מטל קרוס** (באנגלית: **Fort Metal Cross**; בהולנדית: **Fort Metalen Kruis** - "מצודת צלב הברזל") היא מצודה השוכנת על גבעה, סמוך לכפר הדייגים דיקסקוב (Dixcove) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

## היסטוריה
הבריטים החלו בהקמת המצודה בשנת 1683, בתגובה להקמתה של מצודת גרוס פרידריכסבורג (Fort Groß Friedrichsburg) בידי ברנדנבורג-פרוסיה, כ-15 ק"מ מערבה משם, אולם הקמת המצודה הסתיימה רק בשנות ה-90 של המאה ה-17. בשנת 1712 הושמה המצודה במצור בשתי הזדמנויות על ידי כוח מקומי שמנה 15,000 איש ואשר נתמך בידי הפרוסים. המצודה לא הוכנעה אולם בהתקפה השנייה התפוצץ מחסן אבק השרפה שלה, והסב אבדות לבריטים. הבריטים נטשו את המצודה בין השנים 1826–1830, ולאחר מכן שבו והחזיקו בה עד שנת 1868, עת נמסרה לידי ההולנדים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין ההולנדים והאנגלים בשנת 1867. עם זאת, כוח אפריקאי מקומי הצליח להשתלט על המצודה, ובעקבות הסכם סומטרה אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1871, היא עברה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי הבריטים בשנת 1872. המצודה שופצה בין השנים 1954–1956, ובשנת 1979 היא הוכרזה, יחד עם עשר מצודות נוספות בגאנה, כאתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
מצודת גוד הופ

**מצודת גוד הופ** (בהולנדית: **Fort Goede Hoop** - "מצודת התקווה הטובה") היא מצודה הרוסה השוכנת ליד היישוב סנייה בראקו (Senya Beraku) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

המצודה נוסדה בשנת 1667 בידי חברת הודו המערבית ההולנדית. בשנת 1782 כבשו הבריטים את המצודה, והחזיקו בה עד שנת 1785. לאחר מכן שבה המצודה לידי ההולנדים אשר החזיקו בה עד שנת 1868, למעט תקופת כיבוש בריטי נוספת, בין השנים 1811-1816. בשנת 1868 עברה המצודה באופן סופי לידי הבריטים אשר החזיקו בה עד לעצמאותה של גאנה בשנת 1957. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאנה: היסטוריה
ספרוס מצוי

**סְפָּרוּס מָצוּי** (שם מדעי: *Pagrus caeruleostictus*) המוכר בשמו העממי **פארידה**, הוא דג טורף ממשפחת הספרוסיים שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי, מפורטוגל ומצרי גיברלטר ועד אנגולה.

## תיאור
[ימין|ממוזער|שיניו החזקות של ספרוס מצוי משמשות לפיצוח [צדפות. הכתם הצהוב סביב פיו מצביע על כך שזהו זכר בעונת החיזור.]]
ספרוס מצוי נפוץ באורך 50 ס"מ ועשוי להגיע עד 90 ס"מ ולמשקל מקסימלי של 11.6 ק"ג, אולם המשקל השכיח הוא כ-1-2 ק"ג. נפוץ בעומקים של בין 20–50 מטר אולם עשוי להימצא בעומקים של עד כ-200 מטר. צבעו של ספרוס מצוי הוא ורדרד-כסף, לגופו נקודות כחלחלות מעל ומתחת למערכת קו הצד. שיניו הפנימיות חזקות מאוד דמויי שיני הכלביים, 4 בלסת העליונה ו-7 בתחתונה ואחריהן שיניים כהות יותר הדומות לשיניים טוחנות. סנפיר הגב מתחיל בשני קוצים קצרים מאוד ואחריהם שלושה קוצים בולטים באופן ניכר מהיתר כשהראשון הוא הארוך ביותר. בפרטים מבוגרים וגדולים מתפתחת תפיחה גדולה באזור המצח, והשפתיים הופכות לבשרניות ובולטות יותר.

## תפוצה ורבייה
ספרוס מצוי נמצא באזור הסובטרופי, בדרך כלל נמצא בסביבת קרקע קשה (שוניות, סלעים, שברי אבנים וספינות טרופות) כשהוא יעדיף את האזור החולי המקיף אותם בזמן הרבייה. פרטים בוגרים יימצאו באזורים עמוקים יותר והצעירים בקרבת החוף. ספרוס מצוי מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים ובאורך של בין 17–23 ס"מ, ולרוב מתקיים בשלב זה שינוי הזוויג מנקבה לזכר. הגירת הדג לצורך השרצה מתרחשת במקביל לחוף ולסירוגין בין האביב לסתיו מעל קרקע רכה במים רדודים. אצל הזכרים בתקופת החיזור צבע הראש מסביב לאזור הפה ישתנה לצהבהב.

## תזונה
ספרוס מצוי הוא דג טורף הניזון בעיקר מצדפות אותן הוא מפצח באמצעות שיניו החזקות, מסרטנאים דיונונים, ודגים קטנים.

## דג מאכל
כדג מאכל נחשב מבין הדגים הטעימים בים התיכון בשל בשרו המשובח והעדין, נמכר כדג טרי ומחירו גבוה יחסית. השם הנפוץ של הדג בקרב דייגים, מסעדות וחנויות לממכר דגים הוא **פארידה**, אם כי נעשה שימוש בשם זה גם לגבי מינים נוספים ממשפחת הספרוסיים כגון שינן הניבים (*Dentex dentex*).
ספרוס מצוי נידוג בים התיכון באופן מסחרי ועל ידי חובבי דיג. 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרוסיים
קטגוריה:דגי מאכל
מצודת סנטו אנטוניו

[ממוזער|250px|המצודה בשנות ה-70 של [המאה ה-18]]
**מצודת סנטו אנטוניו** (בפורטוגזית: **Forte de Santo António**) היא מצודה השוכנת ליד העיר אשים (Axim) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

במקום שכנה תחנת מסחר פורטוגזית שהחלה לפעול בשנת 1503, ואשר עסקה בעיקר בסחר עבדים ובמסחר בזהב ובשנהב. ב-1515 הקימו הפורטוגזים את המצודה והציבו בה מספר תותחים. ב-1641 תקפה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה אך לא הצליחה לכובשה. בהתקפה השנייה שהתחוללה שנה לאחר מכן הצליחו ההולנדים לכבוש את המצודה, והם החזיקו בה עד שנת 1872, למעט תקופת כיבוש בריטית ב-1664. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאנה: טירות
קטגוריה:גאנה: מבצרים
מצודת פיישנס

**מצודת פיישנס** (באנגלית: **Fort Patience**; בהולנדית: **Fort Lijdzaamheid** או **Fort Leydsamheid** – "מצודת הסבלנות") היא מצודה השוכנת בעיר אפאם שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

תחילתה של המצודה במבנה תחנת מסחר מאבן אשר הוקם בשנת 1697 בידי חברת הודו המערבית ההולנדית. ההולנדים ביצרו את המבנה בשנת 1704 לבקשתו של מנהיג מקומי אשר חשש מיריביו שהיו נתונים בברית עם הבריטים, והציבו בה שמונה תותחים. תקופת ההמתנה לביצורו של המבנה העניקה למצודה את הכינוי "מצודת הסבלנות". ב-1782 כבשו הבריטים את המצודה, למשך שלוש שנים, ולאחר מכן שבו ההולנדים והשתלטו עליה. המצודה נבזזה וחרבה בחלקה במהלך מלחמות שבטים מקומיים בשנת 1811, אך ההולנדים שבו והקימו אותה מחדש. בשנת 1868 נמסרה המצודה לידי הבריטים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1867. המצודה שימשה כתחנת משטרה וכסניף דואר, וכיום פועל בה בית הארחה. בשנת 1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות לאורך חופי גאנה, כאתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
סטיבן נייט

**סטיבן נייט** (באנגלית: **Steven Knight**; נולד ב-5 באוגוסט 1959) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה בריטי.

## קריירה
נייט כתב תסריטים עבור סדרות טלוויזיה בריטיות רבות, כגון הסדרה הבריטית של מי רוצה להיות מיליונר?, "הבלשים", ואחרות. הוא ידוע בעיקר בשל עבודתו בסרטים דברים יפים ומלוכלכים וסימנים של כבוד. עבודתו בסרט דברים יפים ומלוכלכים זיכתה אותו בפרס אדגר ובפרס המבקרים האנגלים עבור "התסריטאי הבריטי של השנה". התסריט היה גם מועמד עבור מספר פרסים אחרים ביניהם פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר.

בשנת 2017 היה שותף לכתיבת תסריט הסרט "פושעי נובמבר" בכיכובם של אנסל אלגורט וקלואי גרייס מורץ, שביים סשה גרבסי ולקח חלק בכתיבה.

במרץ 2025 פורסם כי נייט יצור ויפיק סרט במהלך סיבוב ההופעות לאיחוד להקת אואזיס. 

בשנת 2025 עבד על סדרת הטלוויזיה "בית גינס" העוסקת בקורותיה של משפחת גינס העומדת מאחורי אימפריית מבשלת הבירה "גינס" באירלנד ובניו יורק במהלך המאה ה-19 ובה מככבים בתפקידים הראשיים בין היתר השחקנים לואי פרטרידג' ואנתוני בויל. הסדרה עלתה לשידור בהזרמת המדיה "נטפליקס" ב-25 בספטמבר 2025. 

## פילמוגרפיה
### טלוויזיה
*הבלשים – 1993–1997 (תסריטאי ראשי; ביים 4 פרקים)
*מי רוצה להיות מיליונר? – 1998–2010 (כתב 4 פרקים, יוצר השעשועון)
*כנופיית ברמינגהאם – 2013–הווה (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*טאבו – 2017 (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*לראות – 2019–2022 (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*מזמור חג המולד – 2019 (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*SAS: Rogue Heroes (2022–2025) (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*תקוות גדולות (2023) (תסריטאי ומפיק)
*כל האור שאיננו רואים (2023) (יוצר ותסריטאי)
*הכיסוי (אנ') (2024) – (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*This Town – (2024) (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*אלף מכות (2025) (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*בית גינס (2025) (יוצר, תסריטאי ומפיק)

### קולנוע
*דברים יפים ומלוכלכים – 2002 – תסריט
*רוחות של חופש – 2006 – תסריט
*סימנים של כבוד – 2007 – תסריט
*הגאולה – 2013 – בימוי ותסריט
*מעגל סגור – 2013 – תסריט
*לוק – 2013 – בימוי ותסריט
*מסע של מאה צעדים – 2014 – תסריט
*הבן השביעי – 2014 – תסריט
*שובר את הכלים – 2014 – תסריט
*משחק באש – 2015 – תסריט
*בעלי ברית – 2016 – תסריט והפקה
*אישה צועדת קדימה – 2017 – תסריט
*פושעי נובמבר – 2017 – תסריט והפקה
*הנערה ברשת העכביש – 2018 – תסריט
*מים שקטים – 2019 – בימוי, תסריט והפקה
*בסגר – 2021 – תסריט
*ספנסר – 2021 – תסריט
*מריה (2024) – תסריט
*כנופיית ברמינגהאם (2026) - תסריט והפקה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תסריטאי קולנוע בריטים
קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
מצודת פרדנבורך

**מצודת פרדנבורך** (בהולנדית: **Fort Vredenburg**) היא מצודה הרוסה בחלקה, השוכנת על גדת נהר קומנדה, סמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי, בדרומה של גאנה.

המצודה הוקמה בין השנים 1688-1689 בידי חברת הודו המערבית ההולנדית במקום בו שכנה תחנה מסחר הולנדית נטושה בתחילת המאה ה-17, כ-15 ק"מ ממערב לאלמינה. המצודה שמשה בעיקר לסחר עבדים ולמסחר בזהב. בשנת 1695 הקימו הבריטים את מצודת קומנדה על הגדה הנגדית של נהר קומנדה. המצודה ההולנדית הייתה גדולה למדי והיא יכלה להכיל 32 תותחים וחיל מצב שמנה כשישים איש. למצודה נודע תפקיד מרכזי במאבקי השליטה בין הבריטים וההולנדים על השליטה בחוף הזהב. הבריטים כבשו את המצודה בין השנים 1781 ו-1785; ולבסוף, בעקבות הסכם סומטרה מ-1871, הועברה לידי הבריטים בשנת 1872, יחד עם כל מושבת חוף הזהב ההולנדית. בשנת 1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות לאורך חופי גאנה, כאתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאנה: טירות
קטגוריה:גאנה: מבצרים
החלטה 138 של מועצת הביטחון של האו"ם

**החלטה 138 של מועצת הביטחון של האו"ם** הייתה החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שנתקבלה במועצת הביטחון של האו"ם ב-23 ביוני 1960 בעקבות תלונתה של ארגנטינה נגד ישראל בשל הפרת ריבונותה על ידי לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בבירתה בואנוס איירס.

בהחלטתה קבעה המועצה כי ריבונותה של ארגנטינה הופרה במעשה (אך לא ציינה במפורש כי ישראל היא זו שהפרה) וכי הוא נוגד גם את עקרונות מגילת האומות המאוחדות וכי מעשים כאלו עשויים לסכן את השלום והביטחון בעולם. כמו כן מוזכרים בהחלטה מעשיו הנפשעים של אדולף אייכמן והצורך להעמידו לדין. בסיכום ההחלטה מביעה המועצה את תקוותה כי "יחסי הידידות המסורתיים בין ארגנטינה לישראל ילכו וישתפרו".

נוסח ההחלטה הייתה פשרה שהציג נציג ארצות הברית במועצה לאחר שנציגי ארגנטינה דרשו נוסח חריף יותר שיכלול דרישה להשבת אייכמן למשפט בארגנטינה. בסופו של דבר קיבלו נציגי ארגנטינה את נוסח הפשרה, וההחלטה התקבלה ללא התנגדות ועברה בתמיכתן של 8 מדינות. פולין וברית המועצות נמנעו.

ישראל טענה שאף שהפעולה אולי הפרה את ריבונותה של ארגנטינה, היא עצמה לא אחראית לכך כיוון שהמעשה נעשה על ידי אנשים פרטיים. נוסף על כך היא טענה שאופי הפשעים של אייכמן הצדיקו את ביצוע המעשה מבחינה מוסרית וכי היא כבר הביעה את צערה בפני ארגנטינה על "ההפרה הבודדת", כלשון שרת החוץ גולדה מאיר בישיבת המועצה. ישראל טענה עוד כי זהו עניין שבינה לבין ארגנטינה ולא עניין למועצה לעסוק בו כיוון שלא לכידתו של אייכמן מסכנת את השלום והביטחון הבין לאומיים אלא פעולותיו של אייכמן.

## קישורים חיצוניים

*נוסח ההחלטה

## הערות שוליים

138
קטגוריה:יחסי ארגנטינה–ישראל
קטגוריה:לכידת אדולף אייכמן
קטגוריה:1960 בפוליטיקה
קטגוריה:1960 בארגנטינה
אליעזר רובינזון

**אליעזר רובינזון** (נולד בשנת 1931) הוא רופא אונקולוג ישראלי אשר כיהן בעבר כיושב ראש האגודה למלחמה בסרטן וכמנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם.

## ביוגרפיה

רובינזון נולד בווינה שבאוסטריה. ב-1940 עלה לארץ ישראל והיה בין הניצולים בטביעת אניית הגירוש פאטריה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בירושלים יצא ללמוד רפואה במונטווידאו שבאורוגוואי, וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התמחה באונקולוגיה בבית החולים הדסה בירושלים ועבד בו כרופא קבוע. בשנת 1968 עבר לחיפה וייסד את המכון האונקולוגי במרכז הרפואי רמב"ם, שבראשו עמד עד לפרישתו לגמלאות.

רובינזון כיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, כנשיא הכינוס האירופאי לסרטן (ECCO 7) וכנשיא איגוד הסרטן העולמי (International Union Against Cancer) וחבר בוועד המנהל של איגוד זה. הוא פרסם למעלה מ-200 מאמרים מקצועיים.

בשנים 1971-1995 היה רובינזון סגן יושב ראש האגודה למלחמה בסרטן וכיהן כיו"ר האגודה בשנים 1996-2018, בהתנדבות. כמו כן הוא מכהן כיושב ראש המועצה הלאומית לאבחון וטיפול במחלות ממאירות.

בין השנים 2000-2005 שימש כחבר בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.

בשנת 2003 הוענק לרובינזון אות המופת על מפעל חיים של משרד הבריאות וב-2009 – פרס ההסתדרות הרפואית בישראל. בשנת 2012 העניק לו האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה אות הוקרה על פעילותו. בשנת 2002 ניתן לו אות יקיר העיר חיפה.

רובינזון, מתגורר בשכונת נווה שאנן בחיפה, נשוי, אב לשלושה. כאדם דתי הוא רואה ברפואה מצווה.

## לקריאה נוספת
* שי חורב, אליעזר רובינזון, בלקסיקון **החיפאים אישים ודמויות בחיפה**, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 333, 2018.

## קישורים חיצוניים
* אליעזר רובינזון באתר המרכז הרפואי רמב"ם

קטגוריה:אונקולוגים ישראלים
קטגוריה:חוקרי סרטן ישראלים
קטגוריה:סגל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:האגודה למלחמה בסרטן
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נווה שאנן (חיפה): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
פטר סושיצקי

**פטר סושיצקי** (באנגלית: **Peter Suschitzky**; נולד ב-6 באפריל 1941) הוא צלם קולנוע יהודי-בריטי.

## ביוגרפיה
סושיצקי נולד בלונדון, בנם של אילונה הבריטית וצלם הקולנוע האוסטרי ממוצא יהודי, וולפגנג סושיצקי. בין עבודותיו הידועות ביותר כצלם קולנוע ניתן למנות את מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית ואת סרטיו המאוחרים של דייוויד קרוננברג. סושיצקי הוא היורש של מרק ארווין כצלם הקבוע של קרוננברג. 

סושיצקי זכה ב-2007 בפרס ג'יני לצילום הטוב ביותר עבור עבודתו בסרטו של קרוננברג, סימנים של כבוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צלמי קולנוע בריטים
קטגוריה:זוכי פרס ג'יני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1941
יחסי ארגנטינה – ארצות הברית

היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לארגנטינה הם יחסים ידידותיים, אשר כוננו ב-27 בדצמבר 1823.

## היסטוריה
היחסים החלו בשנת 1823 כאשר השגריר האמריקאי הראשון הגיש את כתב האמנתו לממשלת ארגנטינה בבואנוס איירס, היחסים בין המדינות נקלעו למשבר בשנות מלחמת העולם השנייה כאשר הגנרל פדרו פאבלו רמירז שתפס את השלטון במדינה בהפיכה צבאית בשנת 1942 התעקש לשמור על נייטרליות במלחמה ובתגובה לכך סירבה ארצות הברית לבקשות סיוע מצד ארגנטינה, בסופו של דבר נכנעה ארגנטינה ללחץ האמריקאי וניתקה את קשריה עם גרמניה ויפן.

בינואר 1944 התפטר רמירז מתפקידו ובמקומו מונה סגנו אדלמירו פארל. ארצות הברית לא הכירה במשטרו של פארל בשל סירובו להתייצב לצידה במלחמה העולמית ושגרירה בבואנוס איירס נקרא לשוב לוושינגטון. בתחילת שנת 1945 הכריזה ארגנטינה מלחמה על מדינות הציר ובכך התייצבה לימינה של ארצות הברית במלחמה. ב-19 באפריל 1945 התקבלה החלטה בכינוס של הוועידה הבין-אמריקנית במקסיקו סיטי שבו הסכימו המשתתפים פה אחד לחדש את היחסים עם ארגנטינה.

בתחילת שנות ה-80 פרץ משבר בין המדינות בעקבות סירובם של חברי החונטה הצבאית ששלטה בארגנטינה לתמוך במורדי הקונטראס בניקרגואה שנתמכו על ידי ארצות הברית, ארצות הברית הטילה אז עיצומים כלכליים על ארגנטינה שהוסרו רק לאחר ביטול השלטון הצבאי במדינה.

היחסים בין המדינות מבוססים על קשרים מסחריים ושיתוף פעולה בתחומי הרפואה, חקלאות, איכות הסביבה וטכנולוגיות בתחומים שונים. כמו כן מקיים צבא ארצות הברית קשרים צבאיים עם הכוחות המזוינים של ארגנטינה.

היחסים בין המדינות התערערו לאחר . בפברואר 2022 נפגש נשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, וציין את הצורך הדחוף של ארגנטינה להשתחרר מהסתמכות על ארצות הברית, ובמקומה לפתח שיתוף פעולה כלכלי עם רוסיה.

## קישורים חיצוניים

*היסטוריה של היחסים בין ארצות הברית וארגנטינה 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
מקס ברסלר

**מקס** (**מנהם**) **בּרֶסלֶר** (**Max Bressler**; 26 בספטמבר 1901, רוסיה (אוקראינה) - 16 בפברואר 1966, מיאמי, פלורידה) היה עסקן ציבור יהודי אמריקאי, ממנהיגי הציונים בארצות הברית. נשיא קק"ל בארצות הברית. נשיא ארגון ציוני אמריקה ונשיא המגבית היהודית המאוחדת.

היה נשיא הקונגרס היהודי העולמי בשיקגו, נשיא ההסתדרות הציונית בשיקגו, סגן נשיא וגזבר של ארגון ציוני אמריקה וחבר הוועד הפועל הארצי של המגבית היהודית המאוחדת.

הוגה ויוזם הקמת האתר יד קנדי.

על שמו הוקמו בירושלים השכונה קריית מנחם, ומשכן המלאכה הנקרא "משכן מנחם ברסלר" שתרם כספים להקמתם.

## קישורים חיצוניים
* 

* Max Erissler (הטעות במקור), President of Jewish National Fund, Dies in Miami, *[[JTA]]*, February 17, 1966


## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:אישים שעל שמם שכונות בישראל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1966
רדיה פרלמן

**רדיה ג'וי פרלמן** (**Radia Joy Perlman**; נולדה ב-1951) היא מהנדסת תוכנה ורשתות, יהודית-אמריקאית, שהתפרסמה בזכות המצאות חלוציות שפיתחה בתחום טכנולוגיית האינטרנט. היא אף זכתה לכינוי "אם האינטרנט".

## קורות חיים
פרלמן נולדה בווירג'יניה למשפחה יהודית, אם מתכנתת ואב מהנדס תעופה. יש לה תואר ראשון ושני במתמטיקה ודוקטורט במדעי המחשב מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). כסטודנטית לתואר ראשון ב-MIT היא בחרה ליטול חלק בתוכנית "UROP" (תוכנית הזדמנות למחקר), לשם השלמת נקודות לתואר, וזאת במסגרת מעבדת בינה מלאכותית. בהנחייתו של סימור פאפרט היא פיתחה גרסה "מצומצמת" בשם TORTIS, לשפת התכנות לוגו ששימשה ליישומי רובוטיקה חינוכיים. במהלך מחקרה בשנים 1974–1976, שישה ילדים — הצעיר בהם בן שלוש וחצי – תכנתו רובוט לוגו חינוכי. בשל פרויקט זה נחשבת פרלמן לחלוצה בהוראת תכנות מחשבים לילדים. עבודת הדוקטורט שלה, משנת 1988, נכתבה בנושא ניתוב בנוכחות של הכשלות רשת זדוניות (malicious network failures).

ב-1980 החלה פרלמן לעבוד בחברת DEC, שם התפרסמה כממציאת פרוטוקול העץ הפורש (spanning-tree protocol), שמהווה אבן פינה בניהול תקשורת בין גשרים ברשת. בשנת 1993 עברה לעבוד בחברת נובל וב-1997 עברה לסאן מיקרוסיסטמס. במהלך עבודתה בסאן רשמה על שמה מעל 50 פטנטים. היא תרמה תרומות משמעותיות בתחומים נוספים בניהול מבנה הרשת ובגיבוש תקנים מקובלים, כגון גיבוש פרוטוקולי link-state, לרבות פרוטוקול TRILL, שאותו המציאה כדי לשפר כמה מהמגרעות של עצים פורסים.

ב-1999 הוציאה ספר בנושא תקשורת ברשת - *Interconnections: Bridges, Routers, Switches, and Internetworking Protocols*, וב-2002 הוציאה ספר לימוד בתחום אבטחת רשתות - *Network Security: Private Communication in a Public World*. שימשה פרופסור באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת וושינגטון. נכון ל-2017עובדת פרלמן כיועצת טכנולוגית בכירה בחברת Dell EMC.

## ספריה
***Interconnections: Bridges, Routers, Switches, and Internetworking Protocols**, 2nd ed., 1999
***Network Security: Private Communication in a Public World**, 2nd ed., 2002 (עם צ'רלי קאופמן ומייק ספסינר)

## פרסים ותארים בהם זכתה
*פרס SIGCOMM מטעם ACM (2010)
*פרס על מפעל חיים של אגודת USENIX (2006)
*פרס מכון אניטה בורג לנשים בעלות חזון (2005)
*פרס ממציא השנה של עמק הסיליקון (2004)
*תואר דוקטור לשם כבוד של ה-Royal Institute of Technology (2000)
*נכללה פעמיים ברשימת 20 האנשים המשפיעים ביותר בתעשייה של Data Communications magazine (1992, 1997)
*נבחרה ל-National inventors hall of fame (2016)

## קישורים חיצוניים

* ארכיב ממציאת השבוע באתר MIT
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי האינטרנט
קטגוריה:פעילי אינטרנט יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מדעניות מחשב אמריקאיות
קטגוריה:מדעניות מחשב יהודיות
קטגוריה:מהנדסי תוכנה יהודים
קטגוריה:נשים זוכות פרסים: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:זוכי פרס סיגקום
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
דומניקו מונטאניאנה

**דומניקו מונטאניאנה** (באיטלקית: **Domenico Montagnana**; 24 ביוני 1686 - 6 במרץ 1750) היה רב-אומן בבניית כינורות, איטלקי שמקום מושבו בוונציה, איטליה. הוא נחשב לאחד מבוני הכינורות והצ'לו המעולים בעולם בתקופתו. לכלים שבנה, בעיקר הצ'לי שלו, יש ביקוש עצום מצד תזמורות, נגנים ידועי-שם ואספנים, ורבים מהם נמצאים באוספים פרטיים או במוזיאונים. המחירים הנדרשים תמורת כלים מקוריים יכולים להגיע למיליוני דולרים אמריקאיים במכירות פומביות.

## חייו
מונטאניאנה נולד בלנדינארה שבאיטליה בשנת 1686. הוא החל לבנות כלי מיתר (כינורות, ויולות וצ'לי) בשנת 1701. במהלך הקריירה שלו כבונה כינורות מומחה הרבה לבקר כמה מבוני הצ'לי האיטלקים החשובים של זמנו, בהם פייטרו גוארנרי ומטאו גופרילר. הסדנה שלו, שהייתה פעילה כבר בשנת 1711, שכנה בקאלה דלה סטאניירי בוונציה.

בשנת 1730 עיצב מונטאניאנה סוג מיוחד של כינור, אבל עיקר פרסומו בא לו מן הצ'לי שבנה, הנחשבים למצוינים בטיבם לביצוע קונצ'רטי. למעשה, מונטאניאנה נודע בכינוי "איל סונורו ונציאנו" .

דומניקו מונטאניאנה מת בוונציה בשנת 1750.

## מורשת
רבים מן הכלים שבנה נמצאים עדיין בשימוש וירטואוזים מפורסמים או שמורים באוספים, אם ציבוריים ואם פרטיים. בין המוזיקאים המנגנים או ניגנו בעבר בכלי מונטאניאנה סטיבן קייטס, ליונל טרטיס, לין הארל, מישה מייסקי, אלפרד ואלנשטיין, יוסף רויזמן, סטיבן איסרליס, יו-יו מה, מוריס אייזנברג, עמנואל פויירמן, דניאל זיידנברג, אורלנדו קול, נתניאל רוזן, גילהרמינה סוג'ה, לואיס פרסינג'ר וראלף קירשבאום.

### כלים מפורסמים
* "פטוניה" (1733) - שייך ליו-יו מה
* "אסקווייר" (1723) - שייך לטרולס מרק
* "פויירמן" (1735) - אוסף שווייצרי
* "אקס-סרוויי" (1738) - שייך לנתניאל רוזן
* "הוונציאני האדיר" (1738) - שייך לנתניאל רוזן, לפני כן היה רכושו של אדריאן-פרנסואה סרוויי (1807-1866)
* "קייטס-האנקוק" (1739) - היה שייך לסטיבן קייטס עד 2003
* "היפהפייה הנמה" (1739) - שייך להיינריך שיף
* "ברון שטיינהייל" (1740) - (לא ידוע)
* "דוכסית קליבלנד" (1740) (לא ידוע)
* "מונטאניאנה" (1710) - שייך לגילהרמינה סוג'ה

פסטיבל בינלאומי, שבקונצרטים המושמעים בו נעשה שימוש בכמה מכלי מונטאניאנה, מתקיים מדי שנה בעיר הולדתו, לנדינארה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יצרני כלי נגינה
קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
קטגוריה:ילידי 1686
קטגוריה:נפטרים ב-1750
כריסטופר באקלי

**כריסטופר טיילור באקלי** (באנגלית: **Christopher Taylor Buckley**; נולד ב-24 בדצמבר 1952) הוא סופר אמריקאי הכותב סאטירה פוליטית.

## חייו
כריסטופר באקלי הוא בנם של ויליאם פ. באקלי, גם הוא סופר ופטרישיה באקלי , אשת חברה קנדית. באקלי בעל אזרחות אמריקאית וקנדית.

לאחר שסיים בית ספר בפורטסמות'  ברוד איילנד למד באוניברסיטת ייל ב-1975 התגורר במכללת ג'ונתן אדוורדס שבסמוך לה והיה חבר אחוות הגולגולת והעצמות בדומה לאביו. היה עורך מגזין הגברים ״אסקוויר״.

ב-1981 עבר לוושינגטון די. סי. לעבוד בתור כותב הנאומים הראשי של ג'ורג' בוש - מי שהיה אז סגן הנשיא ארצות הברית. על סמך הניסיון הזה בפוליטיקה כתב את ספרו הסאטירי הראשון, "The White House Mess".

במסגרת עבודתו כתב בעבור עיתונים רבים ונחשבים ובהם הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט, וול סטריט ז׳ורנאל, טיים, ואניטי פייר, הניו יורקר ועוד.

ב-2008 יצא בתמיכה פומבית בברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית. בהמשך לתמיכה זו התפטר מהמגזין השמרני התומך במפלגה הרפובליקנית בו כתב ואותו ייסד אביו, הנשיונל ריביו.

היה נשוי ללוסי גרג באקלי, בתו של דונלד גרג, יועצו של סגן הנשיא בוש לביטחון לאומי מונולדו להם  שני ילדים: קייטלין (1988) וויליאם (1991). הזוג התגרש באפריל 2011. לבאקלי בן נוסף, ג׳ונתן (2000) מיחסיו עם אירינה וואלפל. בשנת 2012 התחתן עם דוקטור קטרין קלוז, לה 4 ילדים.

## יצירותיו
* 1986 - The White House Mess
* 1994 - Thank You for Smoking
* 1998 - God Is My Broker: A Monk-Tycoon Reveals the 7.5 Laws of Spiritual and Financial Growth
* 1999 - Little Green Men
* 2002 - No Way to Treat a First Lady
* 2004 - Florence of Arabia
* 2007 - Boomsday
* 2008 - Supreme Courtship
* 2012 - They Eat Puppies, Don't They?: A Novel

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
קטגוריה:חברי אחוות הגולגולת והעצמות
בני קטורה

** בְּנֵי קְטוּרָה** הם ששת בניו של אברהם שנולדו לו מאשתו השלישית קטורה. דבר לידתם מופיע ב (סוף פרשת חיי שרה).

## בני קטורה וצאצאיהם
בספר בראשית (וכן ב) נמנים ששת בניו של אברהם מאשתו קטורה:
***[[זמרן]]**.
***[[יקשן]]** – שילד את שבא ודדן, המוזכרים במקרא כמה פעמים. עם זאת, ייתכן שהכוונה לזוג אחים אחר הנקרא שבא ודדן: בני רעמא, נכדו של חם בן נֹח. בני דדן היו אשורים, לטושים ולאומים.
***[[מדן (דמות מקראית)|מדן]]** – ייתכן שהוא אבי המדנים, הנזכרים גם הם במספר מקומות.
***[[מדין]]**, אבי האומה המדינית – מוזכרים חמשת בניו: עיפה, עפר, חנוך, אבידע ואלדעה.
***[[ישבק]]**.
***[[שוח (דמות מקראית)|שוח]]** – גם העם השוחי מוזכר עוד בתנ"ך.

### שילוח בני קטורה
פרשית בני קטורה מסתיימת:  – כלומר מזרחית לארץ כנען.

הדברים מוזכרים גם בדברי יוסף בן מתתיהו: . אברהם, ככל הנראה, ניסה להרחיקם מבני יצחק כדי להימנע מסכסוך תוך כדי מילוי משימת ה' שהיא להתפשט ברחבי העולם. וכן על מנת שירשו את חלקו ונחלותיו בארץ אביו.

## מעמדם ההלכתי
בגמרא נאמר שבני קטורה, שנולדו לאברהם לאחר שנצטווה בברית המילה, חייבים בברית מילה. לדעת הרמב"ם, חיוב המצווה חל גם על בני קטורה ולכן כל צאצאי בני קטורה חייבים למול את ילדיהם ביום השמיני. הרמב"ם הוסיף שאמנם צאצאי ישמעאל אינם מחויבים במילה מעיקר הדין, אך מאחר שבני ישמעאל התערבו בבני קטורה, בפועל אף בני ישמעאל חייבים למול ביום השמיני. לעומת זאת, רש"י בפירושו לתלמוד סבר שהכוונה היא רק לחייב את ששת בני קטורה עצמם במילה, אך כל צאצאיהם פטורים. בתוספות הרא"ש שם נאמר שאמנם התחייבו בני קטורה וכל צאצאיהם במילה, ככל צאצאי אברהם, אך חיוב זה נהג רק עד מתן תורה, שאז פקע החיוב מכל צאצאי אברהם ונמסר לעם ישראל בלבד.

## קישורים חיצוניים
*
*לדמותם של בני קטורה ונס הולדתם, מתוך כתב העת "לימודים" באתר דעת.
* הרב אריאב עוזר, שיעור בעניין מילת בני קטורה, באתר בינינו
* בני קטורה, באתר "מחלקי המים"

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אברהם
קטגוריה:עמים שמוצאם מאברהם
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:עמים הנזכרים בתנ"ך
קטגוריה:בני קטורה
קטגוריה:פרשת חיי שרה
אגם קסומיגאורה

שמאל|ממוזער|250px|מבט על האגם.
**אגם קָסוּמִיגָאוּרָה** (ביפנית: 霞ヶ浦) הוא אגם במחוז איבראקי ביפן, השני בגודלו במדינה, עם שטח של 220 קמ"ר. האגם שוכן כ-60 ק"מ צפונית-מזרחית לטוקיו, ומורכב משלושה אגמים המקושרים ביניהם, שהעיקרי והגדול שבהם הוא אגם נישיאורה (西浦), והאחרים הם קיטאורה (北浦） וסוטונאסקאורה (外浪逆浦). עומקו הממוצע של האגם הוא 4 מטרים, בעוד עומקו המקסימלי 7 מטרים. אורך חופי האגם מסתכם ב-252 ק"מ, והוא שוכן בגובה 16 ס"מ מעל פני הים.

בעבר היה אזור האגם לגונה המחוברת לאוקיינוס השקט. בשנת 1963 הוקמה סוללה בשפך האגם לאוקיינוס, ומי האגם הפכו בהדרגה ממי ים למים מתוקים. בתקופת אדו נודע האגם בדיג רב באמצעות סירות מפרש ייחודיות שנקראו הוביקיבונה (帆引き船). התפלת מי האגם בעקבות הקמת הסוללה הפחיתה את הדיג באגם, אולם תיירים מגיעים גם כיום לחופי האגם לצפייה בסירות הדיג ולתיירות דיג. בעקבות פיתוח האזור בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, נבנו סוללות בטון סביב חופי האגם ומימיו שימשו לתעשייה ולערים שהוקמו סביבו, תוך פגיעה בחי ובצומח שבגדות האגם. בשנות ה-90 החלו מיזמים להחייאת החי והצומח סביב האגם.

כיום משמשים חופי האגם אתר נופש ותיירות, ומימיו משמשים להשקיית השדות שסביבו. 

## קישורים חיצוניים

* החייאת הטבע סביב האגם
* מידע על האגם
* דיג בספינות המפרש על האגם - היסטוריה

קסומיגוארה
קטגוריה:קאנטו
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
אגם אשי

[שמאל|ממוזער|250px|מבט על [הר פוג'י מאגם אשי.]]

**אגם אָשִׁי** (ביפנית: 芦ノ湖 – אשי (芦 ) - קנה, קו (湖) - אגם. "אשי נו קו" - אגם קנה מצוי), המכונה גם **אגם הָקוֹנֶה**, הוא אגם באזור הקונה שבמחוז קנאגאווה באי הונשו שביפן. זהו אגם לוע השוכן בסמוך לקיר הדרומי של קלדרת הר הגעש הקונה. האגם מהווה אתר תיירות פופולרי, והוא נודע בנופי הר פוג'י הנשקפים ממנו ובאונסנים הרבים שנמצאים בגדותיו. באגם שוהות מספר סירות שעשועים ומעבורות, אשר מספקות למשייטים בהן מבט על האגם. עיצובן של מספר מהסירות מושפע מספינות מלחמה. 

רוב המבקרים של אגם אשי שוהים במלונות ובתי הנופש אשר בסביבה ומבקרים את האטרקציות שמסביב לאגם. רבים מהמבקרים באגם משתמשים ברכבל בשביל להגיע לעמק הוולקאני "העמק הרותח הגדול". 
[ימין|ממוזער|200px|ספינת תיירים בצורת ספינת [שודדי ים, המפליגה באגם]]

## קישורים חיצוניים

* מצלמת רשת, המציגה את האגם ואת הר פוג'י
* היווצרות האגם בעקבות התמוטטות הר הגעש הקונה

אשי
אשי
קטגוריה:קאנטו
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מנואל פואיג

ממוזער|מנואל פואיג
**מנואל פואיג** (**Manuel Puig**; 28 בדצמבר 1932, פרובינציית בואנוס איירס  - 22 ביולי 1990, קוארנבקה שבמקסיקו) היה סופר ותסריטאי ארגנטינאי.
## ביוגרפיה
פואיג למד תחילה ספרות באוניברסיטת בואנוס איירס. אחר-כך למד בעזרת מלגה החל משנת 1956 קולנוע ברומא. הוא עבד בתור מורה לספרדית ברומא ומורה לאיטלקית בבואנוס איירס, והיה עוזר במאי בסרטים שונים בשתי הערים. 
בשנת 1963 הוא עבר לניו יורק וכתב את הרומן הראשון שלו "La traición de Rita Hayworth", "בגידתה של ריטה הייוורת'". הרומן קיבל את תואר "היצירה הטובה ביותר של שנת 1968\1969" על ידי עיתון לה מונד. בשנת 1967 חזר פואיג לבואנוס איירס. אחרי שגם הרומן השני שלו, Boquitas Pintadas, הצליח מאוד, הוא כתב את "The Buenos Aires Affair". מותחן זה, בעל נטייה אנטי-פרוניסטית מובהקת עורר שערורייה, הוא צונזר כפורנוגרפיה, ואחרי איומים שונים ברח פואיג מארגנטינה מחשש לחייו. הוא התיישב במקסיקו, שם כתב את El beso de la mujer araña, "נשיקת אשת העכביש", שהיה לספרו המפורסם ביותר. 
ביולי 1990 עבר פואיג ניתוח הוצאת כיס המרה, אך בעקבותיו הידרדר מצבו והוא נפטר.

## ספריו בעברית
* "טנגו שברון הלב", תרגום: יואב הלוי, הוצאת שוקן, 1978. 
* "נשיקת אשת העכביש": האסיר ההומוסקסואל הנשי מולינה מספר לוולנטין, אסיר שיושב איתו באותו תא, עלילות של סרטים, בשביל להעביר את הזמן. הם מאוד שונים באופיים, כי וולנטין הוא מהפכן קצר-רוח. הרומן עובד לתסריט ולמחזה וזכה להצלחה רבה מאוד בשלושת המדיה. 
* "קללת נצח על קורא דפים אלה", תרגום: עמשי לוין, הוצאת כתר, 1989. הרקע הוא ניו יורק של סוף שנות השבעים. לארי ג'ון הוא היסטוריון מובטל המתפרנס מסיעוד קשישים. הקשיש המופיע ברומן הוא רמירס, ארגנטינאי שבזמן שישב בכלא כתב יומן שג'ון חושב שיביא לו פרסום כהיסטוריון.
* "המסתורין של זר הוורדים": מחזה. תרגום:אייל לוי, ספריית התיאטרון, 1991. אנו נמצאים בבית חולים יוקרתי בבואנוס איירס, שקט, תאורה עמומה, לא זועקת, עם חולה עשירה ואחות עניה. שתי הנשים חסרות שם. החולה מתמוטטת לאחר מותו בתאונת דרכים של נכדה בן ה-22.
* "בגידתה של ריטה הייוורת'", תרגום: ליה נרגד, הוצאת עם עובד, 2018.
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ארגנטינאים
קטגוריה:מחזאים לטינו-אמריקאיים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1990
ז'ורז' שחאדה

**ז'ורז' שחאדה** (בערבית: **جورج شحادة**, בצרפתית: **Georges Schehadé**; 2 בנובמבר 1905, אלכסנדריה - 17 בינואר 1989, פריז) היה משורר ומחזאי לבנוני. הוא כתב בצרפתית, והיה מקורב לסוריאליזם.

## חייו
שחאדה היה בנם השני מתוך שישה ילדים של משפחה אמידה שחזרה ללבנון מאלכסנדריה, לאחר שירדה מנכסיה. הוא למד משפטים והחל לעבוד במערכת השלטון הצרפתית.

בשנת 1951 הוא התחתן, ובשנת 1977 הוא התיישב בפריז בגלל מלחמת האזרחים בלבנון.

## יצירתו
תחילה הזכירה יצירתו את פול ורלן וארתור רמבו. מבקר אחד כתב, ששחאדה לא כותב את השירים, אלא שומר על לידתם. סן-ג'ון פרס היה זה שפרסם את שחאדה בשנת 1931. בנסיעתו לצרפת בשנת 1933 הוא הכיר את פרס, מקס ז'אקוב ואת ז'ול סופרויאל.

בשנת 1951 זכה מחזהו " Monsieur Bob'le" לבכורה בתיאטרון Théâtre de la Huchette. אותו Monsieur Bob'le מחליט יום אחד להתיישב במקום בשם Paola Scala, והתושבים של כפר שכוח אל זה מתייחסים אליו כאל קדוש. את שני המחזות הבאים ביים ז'אן-לואי בארו. ב- "La Soirée des proverbes" יש כביכול עלילת מתח של רצח, אך זה כלל לא הנושא של המחזה. המשורר שם במרכז את השפה ואת משמעות החיים. המחזה Histoire de Vasco תורגם ל-25 שפות, וגם מחזותיו הבאים זכו להצלחה.

## קישורים חיצוניים
* על הדמויות של מחזותיו (בצרפתית)

## הערות שוליים

קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:משוררים לבנונים
קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:אלכסנדריה: אישים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1905
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-1989
סעיד עקל

[שמאל|250px|ממוזער|שמה של מפלגת [שומרי הארזים בתעתיק לטיני מותאם לערבית לבנונית (שנוצר על ידי סעיד עקל).ה-**X** מייצגת את העיצור ח' ( בערבית), וה-**C** עם הלוכסן התחתון השמאלי, מייצגת את האות והעיצור "אליף" - כיתוב עליון: "שומרי הארזים"כיתוב תחתון: "תנועת הלאומיות הלבנונית"]]

**סעיד עקל** (בערבית: **سعيد عقل**; 4 ביולי 1911 – 28 בנובמבר 2014) היה משורר, סופר ומחזאי לבנוני. הוא היה אחד התומכים בגישת הערבית הלבנונית.

## חייו
עקל נולד בזחלה למשפחה של מרונים. אחרי שאיבד את אביו בגיל 15, התחיל לעבוד לפרנסת המשפחה, ואחר-כך כמורה ועיתונאי. 
מאוחר יותר הוא למד תאולוגיה, ספרות ותולדות האסלאם, והרצה במספר אוניברסיטאות. 
ביולי 2011 חגגו לו יום הולדת 100.

## יצירתו
סעיד עקל כתב בערבית ספרותית, בערבית לבנונית ובצרפתית. יצירתו כוללת שירים, רומנים ומחזות. בין היתר כתב את:
* "בת יפתח" (מחזה) – 1935
* "קדמוס" (מחזה) – 1944

## עמדותיו
בצעירותו היה חבר המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, אך מאוחר יותר עבר לשומרי הארזים.
הוא סבור שהערבית הלבנונית היא שפה נפרדת, ולכן גם הציע אלף-בית לבנוני המבוסס על אותיות לטיניות. פעם אמר: "הייתי קוטע לעצמי את יד ימין בשביל לא להיות ערבי."
בשנת 1982 היה אחד התומכים בישראל בעת שפלשה ללבנון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:משוררים לבנונים
קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:מרונים
קטגוריה:פיניקיזם
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1911
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2014
מונא יחיא

**מונא יחיא** (בערבית: **منا يحيا** באנגלית: **Mona Yahia**, נולדה ב-1954 בבגדאד) היא אומנית וסופרת.

## ביוגרפיה
מונא נולדה וגדלה בבגדאד למשפחה יהודית. יחד עם הוריה ועם אחיה היא ברחה בשנת 1970 מפני השלטון הצבאי של אחמד חסן אל-בכר לאיראן, כעבור שנה לישראל. היא שירתה בצה"ל בין השנים 1972 ל-1974. לאחר מכן למדה באוניברסיטת תל אביב פסיכולוגיה וצרפתית. בשנת 1980 היא סיימה את לימודיה כפסיכולוגית קלינית, והחלה לעבוד במקצוע בתל אביב.
בשנת 1985 היא היגרה לגרמניה ולמדה בקאסל אומנות.

### כשהחיפושיות האפורות השתלטו על בגדאד
בשנת 2000 היא פרסמה רומן בלונדון תחת הכותרת „When the Grey Beetles Took over Baghdad“, ובו היא מתארת את חיי הבורגנות היהודית בבגדאד של שנות השישים, מזווית ראייה של מתבגרת. לתוך העולם הוורוד של משחקים וריחות שוק ושחייה בנהר החידקל מתפרצת מהפכה שלא מבשרת טובות.
הרומן תורגם עד כה לגרמנית, צרפתית ויצא לאור גם באמריקה. יחיא מסבירה שכתבה את הרומן באנגלית: "אנגלית אף פעם לא פצעה אותי כמו הערבית וגם אין לה יומרה כמו העברית."
בשנת 2001 זכתה מונא יחיא בלונדון ב-"Jewish Quarterly Wingate Prize", שבו זכו בין היתר גם אתגר קרת, דויד גרוסמן ועמוס עוז. מנימוקי השופטים:
"You can feel your flesh tingle as you read it."

ב-2023 יצא הספר לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.

## ספרים ומאמרים

**Domino Effect.* In: London Magazine, vol. 33 no. 1&2, London 1993.
**METRO–BOULOT–DODO*. In: Heiner Schepers (Hrsg.): *Eine Stunde für Harry Kramer*. Buxus Verlag, Lingen 1997, .
**When the Grey Beetles Took over Baghdad*. Peter Halban Publishers, London 2000, ; paperback 1-870015-85-1; American edition: George Braziller New York, 2007 .
**A Borrowed Tongue* (Essay). In: [Fikrun wa Fann/Art and Thought](http://www.goethe.de/ges/phi/prj/ffs/enindex.htm?wt_sc=artandthought%20(english))  Nr. 91, Goethe Institute, Munich 2009.
**Der Tag, an dem Sadat nach Jerusalem flog.* In: Kerstin Schimmel (Ed.): *Auch dein Herz …*, Mitteldeutscher Verlag Halle (Saale) 2011, .
**Love Traps*. Kindle Edition, 2013 (ASIN: B00E8ODI1W).
**The Historical Khans of Istanbul – A photographic documentary Project*  (bilingual: English & German), 2015, .
**SNAPSHOTS – Istanbul Behind Closed Doors*  (trilingual: German & Turkish & English), 2019, .
**MATCHES* (short story). In: Banipal no.72, London 2021, .


## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:עולות בשנות ה-1970
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:סופרות גרמניות
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:ישראליות ילידות עיראק
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1954
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
גני גד

**גני גד** היא שכונה במזרח העיר בני ברק בסמוך למחלף גהה.

## תולדות השכונה
השכונה נבנתה באמצע שנות ה-60 כשכונה של דיור עממי לחילונים.

בשכונה נבנו דירות של 3 חדרים ב-17 בניינים בני 3 קומות ו-12 דירות. השכונה שווקה כנמצאת "על גבול רמת גן"" וכ-"גם בעיר וגם מחוץ לעיר" והובטח לרוכשים שהשכונה תחובר לכביש גהה או לרחוב ז'בוטינסקי. עירית בני ברק הביעה מורת רוח על כך שהחברה מסתירה בפרסומיה את העובדה שמדובר על שכונה בבני ברק. הרב נתן צבי פרידמן, רבה של שיכון ה', המליץ לחברה להדגיש בפרסומיה את הקרבה לשכונה, ה"עשירה בבתי מדרש, מוסדות חינוך דתיים, מקוואות טהרה, ועוד". השכונה אוכלסה החל מסוף 1964 ובשנת 1968 החל לעבור בשכונה קו אוטובוס. בתחילת 1967 פורסם שיבנו בשכונה עוד 128 דירות לזוגות צעירים תושבי בני ברק.

המצאות השכונה בעורפה של שכונה דתית (כיום חרדית) שיכון ה' אשר אנשיה הבהירו שלא ירשו מעבר בתוכה ברכב בשבת, דרשה הכנת מוצא מהשכונה לכביש הראשי. בשנים הראשונות התקיים מוצא מהשכונה ישירות לכביש גהה. אולם עם הרחבת כביש גהה חסמה מע"צ את הגישה לכביש גהה, שכן כביש בינעירוני אינו אמור להתחבר לרחובות עירוניים. בעקבות זאת פרצה עיריית בני ברק דרך עפר מהשכונה לרחוב ז'בוטינסקי. אולם עם התחלת העבודות על מחלף גהה בשנת 1970, נחסם דרך העפר והתושבים נותרו ללא מוצא משכונתם בשבת. ביולי 1970 פנו התושבים לבג"ץ אשר הוציא צו על תנאי בעניין. בדצמבר 1970 הושגה פשרה זמנית, על פיה המצב הזמני הוקפא והנושא הועבר לרשויות התכנון להכרעה.

בשנת 1999 כשכביש גהה הורחב, נבנה על ידי מע"צ קיר אקוסטי בין בתי השכונה לכביש, כדי למנוע רעש ופיח מבתי השכונה.

בשכונה קיים בית מדרש "היכל יצחק" בראשות האדמו"ר מספינקא גני גד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: שכונות
אשנב (עיתון)

**אשנב** היה עיתון דו-שבועי מחתרתי שהוצא לאור בין 24 באוגוסט 1941 עד 1947 על ידי ארגון ההגנה והיה הנפוץ בעיתוני המחתרת בתקופת היישוב. מטרתו הייתה לפרסם ידיעות שנפסלו על ידי הצנזורה הבריטית. 

ברל כצנלסון היה מייסדו ועורכו הראשון של העיתון, ומי שקבע את שמו. העיתון הודפס בפורמט של 25*15 ס"מ והכיל בין שישה לשמונה עמודים. לאחר מספר שנים הפך לשבועון והגיע לתפוצה של 30 אלף עותקים. 

בעיתון בוטא הזרם האקטיביסטי של מפא"י שביקשו לפרסם את ההתנכלויות הבריטיות ולדרבן את חברי ההגנה לקראת המאבקים שבדרך, תוך פרסום ידיעות שנפסלו בעיתונים החוקיים. העיתון הכיל ידיעות מן העולם שמקורן בסוכנות היהודית ובשירות הידיעות של ההגנה ששמות כותביהן לא הוזכרו. העיתון תקף את האנגלים והערבים, אך גם יהודים שנקטו בקו פייסני כלפי הבריטים.  

בגיליונו הראשון, שיצא ב-24 באוגוסט 1941, הופיע בעמוד הראשי הלוגו "מפלגת פועלי ארץ-ישראל", אולם שם המפלגה הושמט מהגיליון השני ואילך והוחלף ב"ליקוטי ידיעות/דברים בשם אומרם". וכן בחודשיו הראשונה בצידו השמאלי של הדף הופיעה הכותרת "פנימי לחברים/לא למכירה", אולם החל מחודש דצמבר 1941, החל העיתון להיות מופץ למנויים בתשלום, והוסר התואר "לא למכירה".

עורכו השני של העיתון היה אליעזר ליבנה (לִיבֶּנשטיין), ועורכיו המשניים היו מאיר ורטה, מאיר בראלי ומשה כצנלסון. המערכת שכנה ברחוב נחלת בנימין 57 בתל אביב, והעיתון הודפס ב"דפוס שלומי" ברחוב יהודה הלוי, במסווה של הדפסת עיתון "מערכות". הגליונות נערכו ידנית, ולא במכונה, כדי למנוע זיהוי של בית הדפוס.

מכיוון שהעיתון לא היה חוקי, עריכתו והדפסתו נעשו בסתר, ואף בחלק מהמקרים הוצאו גליונות בשם "א-ב" לאחר שהבריטים הטילו איסור לפרסומו ואחזקתו. סך הכל הופיעו 157 גיליונות כאשר 42 גליונות הופיעו תחת השם "א–ב".

בגיליון שיצא ב-20 באפריל 1947 פרסם העיתון מודעת אבל שבה כרך את שמם של עולי הגרדום – אנשי האצ"ל: דב גרונר, דב רוזנבוים, מרדכי אלקחי ואליעזר קשאני, שנתלו ב-16 באפריל 1947 – עם שמם של חללי ההגנה: אהרון דוב, פנחס וייס, מנחם סאמט ומשה לרר, שנהרגו בפעילות במסגרת תנועת ההעפלה. בעקבות פעולה זו, שנגדה את עמדות ראשי ההגנה ומפא"י, נערך במפא"י בירור מול העורך ליבנשטיין והוחלט לצרף לעיתון עורך שיאזן את עמדתו, בתגובה למהלך התפטר ליבנשטיין ומכיוון שמפא"י רצו לתת סיכוי לאופציה המדינית, החליטו על סגירתו של העיתון.

## קישורים חיצוניים
* 
*  
*אשנב, באתר תנועת העבודה
*אשנב באתר "עיתונות יהודית היסטורית"- גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיתונים
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ההגנה
קטגוריה:תנועת העבודה
קטגוריה:שנות ה-1940 בישראל
דני אמיר

**דני אמיר** (נולד ב-20 בדצמבר 1961) הוא זמר-יוצר ישראלי.

## ביוגרפיה
אמיר, נכדו של מאיר וייסגל, למד בתיכון חדש בתל אביב. התגייס לצה"ל בנובמבר 1979, ונכלא מספר פעמים עקב סירובו לשרת ביהודה ושומרון וחבל עזה.

באוקטובר 1987 יצא אלבומו הראשון "נסיגה בשלבים" בהפקתו המוזיקלית של מיקי שביב. באלבום נטלו חלק ז'אן פול זימבריס, משה לוי, דן תורן ואריאל זילבר.

אמיר היה חבר בלהקת "דברים שעשיתי עם אחותי" שהתפרסמה בסוף שנות השמונים, הלהקה כללה גם את יוסי פרץ, צחי הר-נבו ובועז ברמן, הופיעה הרבה אך הוציאה את אלבומה היחיד רק ב-1998 בהפקתו המוזיקלית של שפי ישי. בין שיריה הידועים: "מינה" ו"שיר חתונה", שניהם למילים של מודי בר-און.

ב-1998 הלחין מספר שירים, בהם הפרודיה "חייל של אהבה", לחמישייה הקאמרית.

בסוף 2007 יצא לרדיו השיר "טלי" בו מסופר על היום ב-2022 בו טלי פחימה, פעילת השמאל הקיצוני, נבחרת לנשיאת המדינה. השיר נכלל באלבומו של אמיר "שמונה שירים על אלוהים והכיבוש".

בשנת 2009 הופיע במסגרת "נשף הסוכן החשאי והיועץ המשפטי" שארגן הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.

באלבומו השני של ארז לב ארי (2010) כלול השיר "פרימיטיבים" שתרגם אמיר על פי שירו של טי-בון ברנט.

בשנים 1999–2010 הועסק אמיר כתסריטאי חדשות הספורט בערוץ הספורט. אמיר, שעסק בסוף 2009 בגיוס חתימות על מנת לצרף את העובדים בערוץ לארגון כוח לעובדים, טען שפיטוריו התרחשו על רקע זה. בית הדין האזורי לעבודה דחה את טענתו זו.

בערב יום העצמאות 2010 הדליק משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".

בינואר 2015 יצא אלבום הסולו השלישי שלו, "בין אדם לאדם".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים-יוצרים ישראלים
קטגוריה:זמרים-יוצרים בעברית
קטגוריה:סרבנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
מטאו גופרילר

**מטאו גופרילר** (באיטלקית: **Matteo Goffriller **  1659–1742) היה בונה כלי קשת ונציאני, שנודע בעיקר באיכות הצ'לי שיצר.

ידוע שגופרילר נולד בבריקסן, אבל לא הרבה מעבר לזה ידוע על חייו לפני הגיעו לוונציה, משנת 1685 ואילך. הסברה היאף שהיה פעיל בשנים 1689 עד 1740, וייסד את "אסכולת ונציה" של בוני כלי קשת, בתקופה שבה הייתה ונציה בין החשובים ביותר במרכזי הפעילות המוזיקלית בעולם.

לפנים ייחסו בטעות את הצ'לי של גופרילר למשפחת גוארנרי, קרלו ברגונצי ואפילו אנטוניו סטרדיווארי, והוא היה אלמוני למעשה עד שנות ה-20' של המאה ה-20, כשכליו התחילו להתגלות. הצ'לו שלו משנת 1773, שהיה שייך פעם לפבלו קזאלס, יוחס במקורו לברגונצי. הכלי שזוהה כמוקדם ביותר שלו הוא ויולה דה גמבה משנת 1689.

גופרילר נשא לאישה את מאדאלנה מריה קייזר בשנת 1689, ב"מדונה דלה גראציה" בוונציה, ובמהלך 26 השנים הבאות הביאו לעולם שנים-עשר ילדים. מטאו גופרילר מת בוונציה בשנת 1742.

## תוויות גופרילר
התווית הסטנדרטית לכלי נגינה של גופרילר, אם אמיתית ואם מזויפת, נושאת את הכתובית הלטינית "Mattheus Goffriller Fece in Venezia Anno (תאריך)." הכתובית הזאת מציגה את היצרן, העיר (ונציה), ו"נבנה בשנת - ", וכאן מופיעה השנה, אם בדפוס ואם בכתב יד. לאמיתו של דבר, גופרילר הדביק תוויות על אחוז קטן מכליו, בהשוואה למספר הכלים שנבנו בפועל. ההימנעות מהדבקת התווית נועדה להתחמקות מתשלום מיסיו בוונציה.

## מורשת
[ממוזער|[פבלו קזאלס עם צ'לו של גופרילר]]
פבלו קזאלס החזיק בגופרילר שהיה כלי הקונצרטים העיקרי שלו במשך רוב חייו כצ'לן מקצועי. קזאלס רכש את הצ'לו בשנת 1913 והשתמש בה עד מותו ב-1973. מאז 2000 מוקנה השימוש בכלי למשך שנתיים, לזוכה בתחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש פבלו קזאלס בקרונברג, גרמניה.

טרנס וייל ניגן בגופרילר שבו ניגן לפנים פאבלו קזאלס.

## נגנים אחרים ידועי-שם

* עמנואל פויירמן
* מאט חיימוביץ
* אדואר לאלו
* ג'וזף שוסטר
* ניקולו פגניני
* ז'קלין די פרה
* ליאונרד רוז
* יאנוש סטרקר

## לקריאה נוספת


* *Violin and Lute makers of Venice 1640 -176 * by Stefano Pio, Ed. Venice research, Venezia 2004 www.veniceresearch.com
* Journal of The Violin Society of America, VSA papers Vol. XXI, No. 1 “The Life and Work of Matteo Goffriller of Venice 1659–1742” by Stefano Pio.


## קישורים חיצוניים


* 



## הערות שוליים

קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
קטגוריה:יצרני כלי נגינה
קטגוריה:ילידי 1659
קטגוריה:נפטרים ב-1742