open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרל פון אנצנברג

**הברון קרל פון אנצנברג** (בגרמנית: **General Karl Freiherr von Enzenberg**; סביבות 1725 -18 במאי 1810) איש צבא ואצולה אוסטרי.
## חייו
פון אנצנברג הוא יליד המחוז פאביה בחבל לומברדיה. ב-6 באפריל 1778 מונה הברון קרל מאנצנברג כמושל השני של "מולדובה האוסטרית" זאת כאשר החליף את גנרל גבריאל ספלני. 
באותה השנה נערך המפקד בחבל ארץ זה בו נמנו יותר מ 100,000 נפשות.

הברון קרל החליף את שם הארץ לבוקובינה, שם הנגזר מהשפה הפולנית, ומאז שם זה מקובל עד היום.

ב-16 בספטמבר 1786 סיים קרל מאנצנברג את כהונתו כמושל בוקובינה עם המזגותה לגליציה. לאחר מכן קודם בדרגה ומונה באוקטובר 1790 למפקד צבאי בוולכיה.

הלך לעולמו ב-1810 בסיביו שבחבל טרנסילבניה.
## המדיניות כנגד היהודים
אנצנברג היה אנטישמי מושבע. בתקופת שלטונו כמושל בוקובינה, נגזרו גזרות רבות כנגד היהודים, בהמשך לגזרות מתקופתו של ספלני גבריאל.
אנצנברג ראה ביהודי בוקובינה מטרד והכריז עליהם כ- "אספסוף מזיק וטפילי, החיים על חשבון הנוצרים. "בתלונתו" העיקרית משנת 1779, כנגד היהודים, מתלונן אנצנברג על ה"פריווילגיות" שיש ליהודי סירט, סוצ'אבה וצ'רנוביץ:

"היהודים שולטים בכל המסחר, סחר ותעשייה, אפילו בשלוש הערים סירט, סוצ'אבה וצ'רנוביץ, וביתר הערים, מוכרים יין, בירה, ספירט ו-וודקה לבתי המרזח, בכפרים רבים הם השוכרים של הרכוש האזורי, וכתוצאה מכך - מה שנורא הוא - הנוצרים נתיניהם...."

ליהודים בתקופת שלטונו הותר לשבת במספר ערים מצומצם. מכיוון שהמדיניות האוסטרית ראתה במסחר ככלי לפיתוח האזור, אנצנברג התייחס אליהם בסובלנות בתחום זה והתיר את המסחר בחמש ערים: צ'רנוביץ, קמפולונג מולדובנסק, סירט, קאפול קודרולוי ו- זאסטוונה.

### תקנות וגזרות כנגד היהודים
* איסור על תפעול וחכירת בתי מרזח. (תקנה שבוטלה על ידי הממונה על אנצנברג, מושל למברג)
* איסור על בניית בתים
* איסור השימוש בשפות עברית ויידיש. הוטל על היהודים ללמוד במשך שלוש שנים גרמנית
* תיחום אזורי המסחר
* גירוש יהודי בוקובינה שהוכרזו "פושטי יד" במרץ 1782

קטגוריה:אצולה אוסטרית
קטגוריה:מושלי בוקובינה
קטגוריה:אנשי צבא האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ילידי 1725
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1810
בובי סיל

[ממוזער|בובי סיל, [2006]]
250px|ממוזער|בובי סיל - 1971
**בובי סיל** (**Bobby Seale**, נולד ב-22 באוקטובר 1936), הוא פעיל לשוויון זכויות האזרח אשר יחד עם יואי ניוטון ייסד את הפנתרים השחורים בארצות הברית בשנת 1966.

סיל הצטרף לאגודה האפריקאית-אמריקאית בקולג' ותנועה זו (שהוקמה על ידי מלקולם איקס) השפיעה עליו לפתוח ולייסד את הפנתרים השחורים. סיל הפך לראש התנועה וה-FBI עקבו אחריו כחלק מתוכנית COINTELPRO של ג'יי אדגר הובר שעמד בראש סוכנות ביטחון זו. סיל הועמד למשפטים רבים בשל פעילתו החברתית, הפוליטית, האתנית העקבית והיסודית והאלטרנטיבה שהוא הציע. אלטרנטיבה זו נתפסה כאנתיזה למה שאנשי הפנתרים השחורים ראו כשמרנות לבנה ולאומנית בארצות הברית.

בשנת 2002, סיל החל לפעול לקראת הגעה לקבוצות של צעירים על מנת לפתח תוכנית לחינוך צעירים לשינוי חברתי.

## לקריאה נוספת


**Seize the Time: The Story of the Black Panther Party and Huey P. Newton*, 1970 published by Arrow Books and Hutchinson & Co. Reprint 
**A Lonely Rage - The Autobiography of Bobby Seale*, 1978. **Barbeque'N With Bobby*, 1988.


## קישורים חיצוניים

* הקלטות וסרטונים של בובי סיל, באתר הפנתרים השחורים באוניברסיטת ברקלי
* בובי סיל - האתר הרשמי
* "Revolution is as Old as Humanity" ראיון של ג'ק מק'גי עם בובי סיל
* "Enslaved by Dogma" ניתוח מתומצת של פעולות COINTELPRO נגד הפנתרים השחורים
* בובי סיל, 22 באוקטובר  Daily Bleed Calendar
* Seize The Time מהדורה מקוונת חופשית של ספרו
* 

קטגוריה:פעילים פוליטיים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:חברי הפנתרים השחורים (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
אולימפיאקוס (כדורסל)

**מועדון הכדורסל אולימפיאקוס** (ביוונית: **.ΚΑΕ Ολυμπιακός Σ.Φ.Π**) היא קבוצת כדורסל יוונית מעיר הנמל פיראוס שבמטרופולין אתונה, המתמודדת ביורוליג ובליגת העל היוונית. צבעי מדי הקבוצה הם אדום ולבן, ואולמה הביתה הוא היכל השלום והאחווה.
[ממוזער|350px|[היכל השלום והאחווה לפני משחק]]

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1931 ומשתייכת למועדון הספורט אולימפיאקוס. לקבוצה יריבות מסורתית עם קבוצות אחרות מאזור אתונה, ובעיקר מול פנאתינאיקוס ומול א.א.ק. אתונה. היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל, ומשחקי הקבוצה מול יריבתה הגדולה פנאתינאיקוס מכונים ביוון "דרבי היריבות הנצחיות".

בין השנים 1993–1997 זכתה בחמש אליפויות רצופות ובתואר הסופרוליג בשנת . הקבוצה זכתה בגביע היווני ב-2002, 2010 ו-2011. בעונת  זכתה אולמפיאקוס באליפות יוון וביורוליג. בשנה שלאחר מכן השלימה הקבוצה זכייה שנייה בגביע היורוליג, הישג שנרשם בפעם השנייה בלבד בהיסטוריה של הליגה, לאחר שהתבצע בעונות  ו- על ידי מכבי תל אביב.

במהלך השנים אימנו את הקבוצה שני מאמנים ישראלים, פיני גרשון בשנים 2006–2008 ודייוויד בלאט בשנים 2018–2019.

לפני הפלייאוף בעונת 2018/19 ביקשה הקבוצה לפסול שופטים מקומיים בהתמודדות מול קבוצת פנאתינייקוס, בעקבות טעות שיפוט בחצי גמר הגביע בהתמודדות נגד פנאתינאיקוס, לאחר שהתאחדות הכדורסל היוונית לא נענתה לדרישתה אולימפיאקוס הודיעה כי לא תופיע לפלייאוף - והורדה לליגה השנייה ביוון, אך היורוליג החליט להשאירה במפעל.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל היוונית בכדורסל|הליגה היוונית]] (15)**
** 1949, 1960, 1976, 1978, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2012, 2015, 2016, 2022, 2023, 2025 
***[[הגביע היווני בכדורסל|הגביע היווני]] (12)**
** 1976, 1977, 1978, 1980, 1994, 1997, 2002, 2010, 2011, 2022, 2023, 2024
***הסופרקאפ היווני (4)**
** 2022, 2023, 2024, 2025
***[[יורוליג|אליפויות אירופה]] (3)**
** 1997, 2012, 2013

## סגל השחקנים לעונת

## ראו גם
*אולימפיאקוס (כדורגל)

## קישורים חיצוניים

* 

* * דף הקבוצה באתר היורוליג

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל יווניות
קטגוריה:קבוצות יורוליג
קטגוריה:אלופות אירופה בכדורסל לקבוצות
מספר פרידמן

**מספר פרידמן** הוא מספר טבעי, שניתן להציג אותו כתוצאה של פעולות אריתמטיות (ארבע פעולות חשבון וחזקה) על הספרות עשרוניות שלו. 

לדוגמה, את המספר 25 אפשר להביע כך
52.

מציאת מספרי פרידמן נחשבת לשעשוע מתמטי, ואין להם ערך מחקרי. מספרי פרידמן נקראים על-שם פרופ' אריק פרידמן מפלורידה.

רשימה של מספרי פרידמן בבסיס 10: 
25, 121, 125, 126, 127, 128, 153, 216, 289, 343, 347, 625, 688, 736, 1022, 1024, 1206, 1255, 1260, 1285, 1296, 1395, 1435, 1503, 1530, 1792, 1827, 2048, 2187, 2349, 2500, 2501, 2502, 2503, 2504, 2505, 2506, 2507, 2508, 2509, 2592, 2737, 2916, 3125, 3159, 3375, ...

מספר פרידמן **יפה** הוא מספר שניתן לכתוב את הספרות בביטוי באותו סדר שבו הן מופיעות במספר עצמו. דוגמה: 127 = 27 + 1-.

## שיטה למציאת מספרי פרידמן

מספרי ערפד גדולים הם בדרך כלל מספרי פרידמן.

לדוגמה, נבחר מספר אקראי ונעלה אותו בחזקה כלשהי. למשל -
124 = 20736.
כעת המטרה היא ליצור מספרותיו של המספר המתקבל את בסיס החזקה ואת המעריך שלה. (במקרה הזה: 12 ו-4) 

במקרה שלנו זה פשוט:
2*6 = 12
, 7-3+0 = 4,
ועל כן אפשר להביע את המספר כך:
 7-3+0
(6*2) = 20736

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תכונות התלויות בבסיס הספירה
Subnet mask

**Subnet mask** (בעברית: **מסכת רשת משנה**) היא הגדרה של מספר הסיביות בכתובת ה־IP המשמשות לקביעת כתובת הרשת.

## היסטוריה
כשהחל השימוש בפרוטוקול ה-IP הוחלט שרשתות יחולקו לכמה סוגים, כל סוג מזוהה לפי הבית הראשון בכתובת ה־IP שלהן:
* רשת מסוג A תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 0 ל-127 ותשתמש בבית אחד לקביעת כתובת הרשת.
* רשת מסוג B תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 128 ל-191 ותשתמש בשני בתים לקביעת כתובת הרשת.
* רשת מסוג C תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 192 ל-223 ותשתמש ב־3 בתים לקביעת כתובת הרשת.
* רשת מסוג D תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 224 ל-239 - לרשת זו לא הוגדרו כללים.
* רשת מסוג E תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 240 ל-255 - לרשת זו לא הוגדרו כללים.
*כתובת 127 היא כתובת לבדיקה עצמית אם הרשת פועלת ותקינה.

יוצא מכך ש:
* רשת מסוג A תכיל כמות מספר של 16,777,216 כתובות, וכמות מספר של 126 רשתות.
* רשת מסוג B תכיל כמות מספר של 65,536 כתובות, וכמות מספר של 16,384 רשתות.
* רשת מסוג C תכיל כמות מספר של 256 כתובות, וכמות מספר של 2,097,152 רשתות.

הגדרה זו גרמה לכך שגם לרשת הקטנה ביותר (מסוג C) עדיין היה מוקצה מקום ל-254 כתובות, והתעורר הצורך בחלוקה לתתי רשתות מסיבות כמו:
* מספר רב של כתובות לא תמיד נחוץ ומבזבז כתובות רבות לשווא.
* מספר רב של כתובות פנויות גורם לבעיות אבטחה חמורות.

פתרון סוגיות אלו הן חלק מתפקידיה של ה-Subnet mask.

## תתי רשתות
על מנת לחלק את הרשתות לתתי רשתות קטנות יותר כתובת הרשת "שואלת" סיביות מכתובות המשתמשים. הדבר נעשה באמצעות הגדרה של Subnet mask שמורכבת מ-4 בתים (אוקטאטות).

ה-Subnet mask הוא בעצם מספר בינארי בעל 32 סיביות המורכב מרצף של "1" שלאחריו יופיע רצף של "0", לא ניתן לכתוב Subnet mask כך שיופיע "1" לאחר "0".

על מנת לדעת איזה חלק מכתובת ה-IP משמש לזיהוי כתובת תת־הרשת יש להמיר את כתובת ה-IP תחילה למצב הבינארי שלה. אורך רצף ה"1" ב-Subnet mask שווה לאורך הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת.

במילים אחרות, כתובת תת־הרשת שתיווצר היא הכתובת שתתקבל לאחר הפעולה הבינארית וגם בין ה-IP ולבין ה-Subnet mask.

דוגמה:
 
אורך כתובת הרשת זהה לאורך רצף ה"1" ב-Subnet mask אף על פי שכתובת IP אמורה להיות שייכת לסוג A שבה רק בית אחד משמש לקביעת כתובת הרשת, כעת נשתמש ב־3 בתים במקום זאת.

לכן כתובת הרשת תהיה
00001010.00000010.00000010.00000000 או *10.2.2.0.*

כמו שאת כתובת ה־IP נהוג להציג בצורה דצימלית (עשרונית) כך גם נהוג להציג את כתובת ה־Subnet mask וגם אותה מפרידים לאחר כל בית.

דרך נוספת להציג את ה־Subnet mask היא פשוט לציין מה אורך רצף הסיביות ששייך לכתובת הרשת.
הרישום נראה כך : 10/ כאשר 10 מייצג את מספר הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת.

כך בדוגמה לעיל כתובת תת־הרשת תהיה: 10.2.2.0/24.

## ראו גם
* מונחים ברשת מחשבים
* IP

קטגוריה:כתובות רשת
תילקואיד

**תילקואיד** הוא קרום הנמצא בתוך הסטרומה של הכלורופלסטים וכן בציאנובקטריה. בתילקואידים מתבצעות הריאקציות של שלב האור בפוטוסינתזה.

צורתו כדיסקית. תילקואידים בכלורופלסט נאגרים לעיתים בצבירים הקרויים גרנה, וביחיד גרנום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קטגוריה:פוטוסינתזה
רמת השניים

שמאל|ממוזער|250px|יואש זולר (ימין) ויצחק קליצ'בסקי
[שמאל|ממוזער|250px|קברם המשותף של יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי בבית הקברות של [אגודת השומרים בקריית טבעון]] 
שמאל|ממוזער|250px|שני הברושים ברמת השניים
שמאל|ממוזער|250px|שלט זיכרון ליואש ויצחק ברמת השניים. ברקע - שני הברושים

**רמת השניים** או **עמק השניים** הוא חלק מנחל השופט שברמות מנשה.

המקום נקרא לזכר השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי שנרצחו על ידי ערבים מהאזור במאורעות המרד הערבי הגדול ב-1936, ביום 2 באוגוסט 1936, בעת שמירה על מטעי המושבה יקנעם.

ליד עין פרור צומח עץ ערבה גדול, שטופח על ידי אנשי עמק השלום. מולו, בתוך שדה תורמוסים, צומחים שני ברושים שניטעו לזכרם של שני השומרים. 
לאחר הרצח, הוקמה במקום נקודת התיישבות בשם "רמת השניים", אך המקום ננטש כעבור זמן קצר.

זמן קצר לאחר הרצח נולדו תאומים במושבה יקנעם. אחד נקרא יצחק והשני יואש. על כך כתב המשורר דוד שמעוני בלדה שהייתה מפורסמת באותם הימים:

בהר אפרים ביקנעם,
יצאו שני רעים לעזרת העם,
יואש ויצחק, בחורים אמיצים,
...

יואש בחיוך ליצחק ילחש:
אם אפול-לבנך תקרא יואש
רעו לקראתו באופל יצחק:
ובנפלי תקרא לבנך יצחק.
...

על שדות ישראל שני רעים צעירים
נפלו חללים-שומרים צעירים...

...בהר אפרים, ביקנעם
נולדו שני אחים לעזרת העם
יואש ויצחק-בחורים כהלכה,
גדלו מהרה, יואשים, יצחקים!
שדות ישראל לכם מחכים.

על חלק מאדמות רמת השנים הוקם בשנות ה-60 עמק השלום בו שוכנת היום עמותת לטם.

## ראו גם
*יער הזורע
* אגודת השומרים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* שחזור השיר "בהר אפרים, ביקנעם" בלחנו של יהודה שרת
*  אוסף תצלומים של רמת השניים 1936 - 1939, ארכיון שיניאק, הארכיון הציוני המרכזי

קטגוריה:רמות מנשה
קטגוריה:יישובים שננטשו
קטגוריה:ישראל: אתרי הנצחה
קטגוריה:עין העמק
ספרי (גאורגיה)

**סְפֵּרִי** (בגאורגית: **სპერი**) או סְפֵּר הייתה מחוז היסטורי ונסיכות גאורגית עתיקה במזרח אנטוליה. המחוז היה מרוכז בחלקו העליון של נהר הצ'ורו, ומרכזה היה כפי הנראה העיירה איספיר  והשתרע עד ממערב עד לעיר בייברוט .

חלק אחד מהנסיכות, הייתה מחוז ארמני בשנים 400 ועד 800. ממוקמת בצפון-מערב של העיר הטורקית, ארזורום, גבוה בהרים, מקביל למחוז הטורקי של היום, פרובינציית איספיר, וצפונית לאזורים ההרריים של נפת ארזורום. נהר הצ'ורוחי נובע אף הוא מכאן, בחלקם הדרומי של הרי הפונטוס שבטורקיה. האזור היה קשה ומחוספס טופוגרפית ואקלימית. 

ספרי הייתה פעם אחוזה פאודלית ראשית של בית בגרט, הרבה לפני שהבגרטים הפכו למלכי גאורגיה (809) ולאחר מכן ארמניה (885). 

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:המזרח התיכון: גאוגרפיה
אייגיסתוס

**אייגיסתוס** (ביוונית עתיקה: **Αἴγισθος**) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של תיאסטס ושל בתו, פלופיה, המאהב של קליטמנסטרה, אשת אגממנון ואבי אלטה.

בין האחים התאומים אטראוס ותיאסטס היה סכסוך שלווה בפגיעות קשות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס והגיש לו את בשרם למאכל. תיאסטס חיפש דרך לנקום ואורקל אמר לו שאם בתו פלופיה תלד לו בן, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את פלופיה. לאחר הלידה, פלופיה הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק, אייגיסתוס, והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.

מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מלכי מיקנה
זאסטוונה

[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר קדושי קהילת זאסטוונה (זסטבנה) שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
**זאסטוונה** או זסטבנה (באוקראינית: **Заставна** בגרמנית וברומנית: **Zastavna**) היא עיר במחוז צ'רנוביץ באוקראינה. בעבר בצפון בוקובינה. ממוקמת כ-30 קילומטר צפונית לבירת המחוז צ'רנוביץ. בעלת אוכלוסייה של 8,000 נפש (2024).

העיר נזכרת בפעם הראשונה בשנת 1589. מקור השם מהמילה האוקראינית Заставна שמשמעותה "שער".

## הקהילה היהודית
לקהילה היהודית של זאסטוונה השתייכו מלבד יהודי העיירה, יהודים מ-29 כפרים הסובבים את העיר. בין מלחמות העולם חיו בזאסטוונה כ-650 יהודים – כשמינית מאוכלוסייתה.

ליהודים הייתה חשיבות כלכלית, למרות היותם מיעוט באוכלוסייה האוקראינית באזור. הם התפרנסו מחקלאות, מהפעלת טחנות קמח, ממסחר בתבואה וממסחר זעיר. כמעט כל האחוזות היו בבעלות יהודית. כמו כן מפעל הסוכר, האלכוהול וטחנת הקמח היו בבעלות של יהודים.

בעיירה היו מוסדות יהודים: "תלמוד תורה", מוסד ויצו, מוסדות ציוניים. ההשפעה הניכרת של היהודים הגיעה לשיאה בבחירתו של זיגמונד וייסגלס (Siegmund Weissglass) ציוני ידוע, לראש העיר היהודי הראשון והיחידי.

בית ספר יהודי נפתח על ידי קבוצת גבירים בראשות אמיל שכט (Emil Schecht) מי ששימש במשך זמן רב גם כסגן ראש העיר.

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, עזבו רוב יהודי העיר לווינה, רובם חזרו לאחר המלחמה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, עברה זאסטוונה לשלטון רומני כחלק מאיחוד בוקובינה עם רומניה במסגרת "רומניה הגדולה".

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, על פי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב סופחה זסטוונה, ביוני 1940 עם כל צפון בוקובינה, לברית-המועצות. הסובייטים הגלו לסיביר משפחות יהודיות אמידות ופעילים ציונים ומשפחותיהם. מוסדות הקהילה היהודיים ובתי העסק נסגרו, והסחורות הוחרמו.

ביוני 1941 כבשו את זאסטוונה כוחות גרמניים ורומניים. היהודים רוכזו בגטו סגור. חיילים מיחידות גרמניות ורומניות רצחו סמוך לכיבוש כמעט את כל היהודים ביישובים הסמוכים לזאסטוונה, ורק מעטים מהם הצליחו לברוח לגטו שלה. גברים יהודים נשלחו לעבודות כפייה, נתפסו בני ערובה יהודים, חופש התנועה של היהודים הוגבל, והם הצטוו לשאת טלאי צהוב.

ב-14-13 באוקטובר 1941 גורשו יהודי הגטו לטרנסניסטריה. במהלך הצעדה לאדינץ (Edineți) שבבסרביה (Bessarabia) מתו רבים. בטרנסניסטריה פוזרו היהודים מזאסטוונה בכמה מחנות וגטאות: אובודובקה (Obodovka), ברשד (Bershad), טולצ'ין (Tulchin) וימפול (Yampol). רק מעטים מיהודי העיר והסביבה (כעשירית מהמגורשים) שרדו את השואה ואת רדיפות הנאצים והרומנים.

## תמונות

file:Zastavna,synagogue.jpg|תמונת הבית הכנסת הגדול


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* זסטוונה (באנגלית), באתר My Shtetl
* ד"ר הוגו גולד הפרק זסטוונה בספר History of the jews in Bukovina (אנגלית), כפי שסופר על ידי יעקב שטנצלר והדר יוסף, הוצאת עולמנו 1962
* זסטבנה בספר "שואת יהודי צפון בוקובינה", בהוצאת הארגון העולמי של יהודי בוקובינה

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז צ'רנוביץ: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
תיאסטס

[ממוזער|שמאל|250px|מסכה של תיאסטס שנמצאה ב[פומפי]]
**תיאסטס** (יוונית: Θυέστης) דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של פלופס, אחי אטראוס ואביהם של פלופיה ושל אייגיסתוס.
## דמותו
אטראוס ותיאסטס היו אחים תאומים, בניהם של פלופס, מלך אולימפיה והיפודאמיה. האחים הרגו את אחיהם החורג, כריסיפוס, הבן של פלופס ושל הנימפה אקסיוכה. השניים קנאו בו ואמם, היפודאמיה, חששה שאביהם ידיח אותם ויעדיף את הבן הצעיר, לכן זרקו אותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס). האב הזועם גירש את השלישייה מארצו והם מצאו מקלט במיקנה, שם תלתה האם את עצמה. האחים שאפו להיות שליטי המקום במקום המלך הנעדר אאוריסתאוס.

אטראוס הבטיח לארטמיס להקריב לה את הצמר המשובח ביותר. לאחר שמצא את גיזת הזהב הוא לא רצה להקריב אותה, לכן מסר אותה לאשתו, איירופה, כדי שתחביא אותה מפני האלה. איירופה שהתאהבה בתיאסטס, האח של אטראוס, נתנה לו את גיזת הזהב ללא ידיעת בעלה. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכיסא המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס עשה זאת ואטראוס זכה במלוכה. בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפיסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו בעזרת ידיהם ורגליהם (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, בדומה למה שעשה טנטלוס לפלופס). תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.

מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, את קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס, רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלראמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.

## ראו גם
* פליסתנס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:תאומים מיתולוגיים
קטגוריה:מלכי מיקנה
גרייט בר

שמאל|ממוזער|250px|דוב גריזלי ביער הגשם
**גרייט בר** (מאנגלית: **Great Bear**; מילולית: דוב גדול) הוא יער גשם ממוזג בדרום מערב קולומביה הבריטית שבקנדה. הרוחות העולות מן הים אל רכסי ההרים גורמות לכמות משקעים מרובה באזור שבין ההרים לחוף.

גרייט בר הוא אחד מיערות הגשם הממוזגים הגדולים ביותר שיד האדם עוד לא נגעה בהם. בפברואר 2006 התגבש הסכם בין הממשלה המקומית וקואליציה רחבה של ארגוני שימור הסביבה, ציידים ובעלי אכסניות שהכריזו על פארק לאומי לאורך 250 ק"מ על רצועת החוף. השטח המוגן של הפארק כולל כ-18,000 קמ"ר, פי שניים משטחו של פארק ילוסטון, ועוד 46,900 קמ"ר שלא יהיה מוגן באופן מוחלט אבל ינוהל על פי תוכנית משותפת כדי לשמר את היער. 

האזור משמש כבית גידול למאות מינים, ביניהם, פומה, זאב, סלמון, דוב גריזלי ותת סוג ייחודי בצבע לבן של דוב שחור אמריקני, בשם דוב קרמוד.

## קישורים חיצוניים

* אתר להצלת היער, הכולל מידע על הפארק וניסיונות השימור שלו 
* תמונות מהפארק
* הצהרת ממשלת קולומביה הבריטית על ההסכם להגן על הפארק

קטגוריה:יערות גשם ממוזגים
קטגוריה:קולומביה הבריטית: גאוגרפיה
קטגוריה:אמריקה הצפונית: יערות
ספרות בלגית

המונח **ספרות בלגית** מתייחס לספרות אשר נוצרה בבלגיה, מדינה בה קיימות שלוש לשונות רשמיות: צרפתית (ובכלל זאת השפה הולונית), הולנדית (הקרויה בבלגיה פלמית) וגרמנית. לפיכך, גם הספרות במדינה זו נכתבת בשלוש לשונות אלו, ובמיוחד בצרפתית ובהולנדית/פלמית. 

## ספרות בשפה הצרפתית בבלגיה

במאה ה-14 נשלטה בלגיה באופן דומיננטי על ידי הוולונים. תושבי הצפון הפלמי היו ברובם לא משכילים וחסרי השפעה תרבותית. חצר המלוכה גם היא הייתה דוברת צרפתית. בתקופת מלחמות הדת באירופה והרפורמציה תחת רדיפותיהם של קרל החמישי ופיליפה השני ברחו אינטלקטואלים דוברי פלמית להולנד השכנה. האליטה נותרה דוברת צרפתית. 

החל מסוף המאה ה-19 חלה תנופה בספרות בשפה הצרפתית בבלגיה, עם סופרים כדוגמת שארל דה קוסטר, ז'ורז' רודנבאך, אמיל ורהרן ומוריס מטרלינק, שאף זכה בפרס נובל לספרות. בתקופה זו, שבין 1813 ו-1917 המגמה בספרות הבלגית הייתה להבליט את האופי הייחודי הבלגי של השפה, תוך שימוש במונחים אשר אינם בשימוש בצרפת. 

במהלך המאה ה-20 בלטו בכתיבתם מרגריט יורסנאר, ז'ורז' סימנון, או לאחרונה גם אמילי נותומב. בתחום הקומיקס בולטת הספרות הבלגית בשפה הצרפתית, ובין הבולטים שבמחברי ספרי הקומיקס, יש להזכיר את יוצר טינטין, הרז'ה, וכן יוצר הדרדסים, פיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה המגמה בספרות הבלגית בשפה הצרפתית הייתה לכתוב בצרפתית תקנית ולמעט באותם מונחים ייחודיים לבלגיה; החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חלה חזרה מסוימת לשימוש במונחים ייחודיים לבלגיה ותיאור נופים בלגיים.

## ספרות בשפה ההולנדית/פלמית בבלגיה

עד למאה ה-16 לא הייתה קיימת ספרות בשפה הפלמית, שכן שפה זו הייתה אחת מניבים רבים שהתקיימו באזור פלנדריה. האוכלוסייה באזור לא הושפעה (מכיוון שהייתה ברובה לא משכילה) מהספרות ההולנדית באותה תקופה והאליטה הפלמית דיברה וכתבה בצרפתית. בין הסופרים בשפה הפלמית: הנדריק קונסיאנס והוגו קלאוס.

## קישורים חיצוניים

* 

*
שלום אאוגסבורג

**שלום אאוגסבורג** הוא חוזה שלום בין קרל החמישי כשליט הקיסרות הרומית הקדושה, לבין ברית שמלקלדן, אחוות נסיכים לותרנים. הסכם השלום נחתם ב-25 בספטמבר 1555 בעיר אאוגסבורג בבוואריה. ההסכם סיים באופן סופי את מאבק הדת בין שתי הקבוצות ויצר חלוקה קבועה של זרמי הנצרות בתוך האימפריה הרומית הקדושה. בחוזה השלום מופיע הביטוי הלטיני "בעל [סמכות] השלטון, לו [סמכות קביעת] הדת" (Cuius regio, eius religio), או "הדת על פי השליט", כלומר דת השליט קובעת את דת המדינה. מכאן נבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או לותרנית. בכך היה למעשה אישור מחדש של עצמאות הנסיכים בשטחם. ניתן פרק זמן שבו יכלו התושבים להגר לאזורים שבהם שלטה הדת שחפצו בה.

## רקע היסטורי
שלום פסאו שאישר ב-1552 ללותרנים חופש דת אחרי ניצחון הצבאות הפרוטסטנטים, בישר למעשה על התהוות מסמך זה. הבעיה העיקרית של המסמך הייתה שלא הכיר בצורה חוקית במיעוטים דתיים כגון קלוויניסטים או אנבפטיסטים. הכרה שהתקבלה לבסוף רק בשלום וסטפאליה.

ההסכם, כאמור, נתן ללותרנים מעמד רשמי בשטח האימפריה הרומית הקדושה. דת הנסיך היא זו שתחייב את בני ארצו כך שמשפחות תוכלנה להגר לאזורים בהם שולטת הדת בה הם חפצים להאמין. התר זה נקבע על פי סעיף 24 של ההסכם. "במקרה בו נתינים השייכים לאזורים ישנים, רוצים להגר לאזור בעל נטייה דתית אחרת, עליהם למכור את רכושם על מנת לשלם את המיסים המוטלים עליהם."

אף על פי שהסכם השלום הצליח במידה מסוימת בעידוד הסובלנות, הוא השאיר כמה נושאים עיקריים ללא טיפול. הקלויניסטים והאנבפטיסטים לא קיבלו הגנה בהסכם ולכן קבוצות לותרניות רבות עדיין יכלו להיות מואשמות גם אחרי חתימת ההסכם ככופרים. סעיף 17 בהסכם: "... למרות זאת, כל אלו שאינם משתייכים לשתי הכנסיות שהוזכרו עד עתה, לא יכללו בהסכם שלום זה ויודרו ממנו לחלוטין...". סבלנות לא הוצגה באופן רשמיא במסמך לקלויניסטים והיא התקבלה רק ב-1648 בשלום וסטפאליה. רבים שלא רצו לאמץ את הקתוליות או לותרניות הגרו מהקיסרות הרומית הקדושה, לרוב להולנד ולצרפת. חוסר הסבלנות כלפי הקלוויניסטים גרם להם לעשות צעדים נואשים שלבסוף הובילו למלחמת שלושים השנים. שלום וסטפאליה שסיים את מלחמת שלושים השנים, תיקן למעשה את העוולות שעלו מתוך הסכם שלום אאוגסבורג.

## השפעה על היהודים
שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 התאפיינו באירופה בציפיות משיחיות לתיקון דתי, ולשינוי חברתי כולל. ציפיות שנפוצו גם בקרב חוגים קתוליים ולא רק בחוגים הפרוטסנטיים. בהקשר זה עלתה ביתר דחיפות שאלת היהודים, שנתפסו אצל רבים כגורם העלול "לעכב את הגאולה". על רקע זה אפשר להסביר את גירוש היהודים מערים רבות באימפריה הרומית הקדושה באותה תקופה. שלום אאוגסבורג שזיהה בין כל אזור לבין דת אחת באופן חד חד ערכי נתן דחיפה נוספת למגמה זו, ובמסגרתו למעשה לא נותרה ליהודים של ממש מלבד המרת דת לנצרות המקומית או גירוש מתחומי האימפריה, מה שהאיץ את מעברם של הסופי של היהודים למרכזים של פולין וליטא.

## קישורים חיצוניים

*שלום אאוגסבורג הנוסח המלא 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת שלושים השנים
אאוגסבורג
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:אאוגסבורג
קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-16
י"א באדר

## חגים ומועדים
[שמאל|ממוזער|250px|[פסל (יצירה)|פסל "האריה השואג" של האומן אברהם מלניקוב בבית הקברות של כפר גלעדי]]
* "**[[יום תל חי]]**" – יום הזיכרון ליוסף טרומפלדור ולחללי תל חי
* בזמני קדם היו בני הכפרים יכולים להקדים את קריאת המגילה ליום זה אם הוא חל ביום הכניסה, דהיינו כשפורים דפרזים חל ביום ראשון
* בשנים בהן י"ג באדר חל בשבת, תענית אסתר מוקדמת ליום זה

## אירועים היסטוריים
*  ה'תרס"ד – אהרן דוד גורדון עולה לארץ מרוסיה
* ה'תר"ף – יוסף טרומפלדור וחמישה מחבריו נהרגים בקרב על תל חי
* ה'תר"ץ – הקמת מושב באר טוביה
*  ה'תרצ"ט – תחילת שידורי קול ציון הלוחמת, תחנת הרדיו של האצ"ל
*  ה'תש"ו (אדר ב') – העלייה לביריה – אלפים נהרו אל היישוב ביריה לאחר שהבריטים ניסו להוריד את ההתיישבות העברית במקום
*  ה'תש"י – מוקם מושב גמזו
*  ה'תשי"ג – נוסד קיבוץ עין גדי
*  ה'תשפ"ו – ישראל וארצות הברית תוקפות באיראן במבצע שאגת הארי

## נולדו
*  ה'תקצ"ח – יואל משה סלומון, ממיסדי העיתונות העברית, ממקימי נחלת שבעה ופתח תקווה (נפטר ה'תרע"ב)
*  ה'תרנ"ט – חיים ארלוזורוב, ממנהיגי תנועת העבודה (נרצח בה'תרצ"ג)
*  ה'תרע"א – חיים כהן, היועץ המשפטי לממשלה, שר המשפטים ושופט בבית המשפט העליון (נפטר ה'תשס"ב)
*  ה'תש"ב – דורית ביניש, נשיאת בית המשפט העליון
*  ה'תש"ד – מיכאל איתן, חבר הכנסת מטעם הליכוד (נפטר ב-ה'תשפ"ה)
* ה'תש"ה – יוסי בן-חנן, אלוף בצה"ל
*  ה'תש"ו (אדר ב') – יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל שנפל במבצע אנטבה (נהרג ה'תשל"ו)
*  ה'תש"ח (אדר א') – הרב שלום דובער וולפא, ראש המטה העולמי להצלת העם והארץ וראש מפלגת ארץ ישראל שלנו

## נפטרו
*  ה'תפ"ח – הרב יחיאל מיכל חסיד, רבה של ברלין ושל פרנקפורט על האודר (נולד ה'ת"ל)
* ה'תקס"ו – הרב חיים יוסף דוד אזולאי, מקובל, שד"ר והיסטוריון יהודי (נולד ה'תפ"ד)
* ה'תקפ"ד (אדר ב') הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין רב גליציאני, מחבר הספר "ים התלמוד" (נולד ה'תקל"ד)
* ה'תרל"ב (אדר ב') – הרב שמואל שטראשון, מחבר פירוש על הש"ס (נולד ה'תקנ"ד)
*  ה'תרנ"ז (אדר ב') – ג'יימס ג'וזף סילבסטר, מתמטיקאי בריטי ממוצא יהודי (נולד ה'תקע"ד)
*  ה'תר"ע (אדר א') – הרב אברהם בורנשטיין מסוכאטשוב, מחבר אבני נזר ואגלי טל (נולד ה'תקצ"ט)
*  ה'תר"ף – יוסף טרומפלדור, לוחם, סוציאליסט וחלוץ יהודי (נולד ה'תרמ"א)
*  ה'תרצ"ו – הרב יוסף רוזין (מפורסם בכינוי הרוגוצ'ובר או הגאון הרוגוצ'ובי) (נולד ה'תרי"ח)
* ה'תש"ל (אדר א') – שמואל יוסף עגנון, סופר עברי, חתן פרס נובל לספרות (נולד ה'תרמ"ז)
*  ה'תשל"ב – יוסף ספיר, ראש עיריית פתח תקווה, שר וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נולד ה'תרס"ב)
*  ה'תשל"ה – מרדכי נמיר, מזכ"ל ההסתדרות, ראש עיריית תל אביב, שר וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ה'תרנ"ז)

----

* י' באדר – י"ב באדר
* אדר

## הערות שוליים

ו11
י11
קטגוריה:הנצחת יוסף טרומפלדור
קטגוריה:תל חי
אליסטה

**אֵלִיסְטָה** (רוסית: **Элиста**; קלמיקית: **Элст**, פירוש השם: "חול") היא עיר ברוסיה, במישורים הקלמיקיים שמצפון להרי הקווקז, על הנהר אליסטינקה; בירת רפובליקת קלמיקיה. אוכלוסיית העיר מונה כ-103,122 איש (נכון ל-2020).

## אקלים
על פי שיטת קפן, שורר באליסטה אקלים יבשתי לח, אם כי לעיתים מתואר כאקלים צחיח למחצה. החורפים קרים, עם טמפרטורה ממוצעת בינואר של 5.8- מעלות צלזיוס, בעוד הקיץ חם, עם טמפרטורה ממוצעת ביולי של 24.6 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא כ-349 מ"מ, כאשר לרוב יבשה יותר עונת החורף מהקיץ.

## היסטוריה
במקום התקיים יישוב עוד לפני 1865, אך רק כשמספר הבתים הגיע ל-15 הוכרז על תחילת יישוב רשמית במקום. מאז יסודה שימשה העיר  כמרכז מחוז (אויזד) צ'רנוירסק בגוברניית אסטרחן. ב-1918 עברה העיר לשלטון סובייטי. מ-1928 מרכז מחוז קלמיקיה. ב-1930 לפי מספר תושביה הוכרזה כעיר. מ-1935 משמשת בירת הרפובליקה הקלמיקית.

ב-13 באוגוסט 1942, במהלך במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי הקרופוס ה-52 של הוורמאכט הגרמני. במהלך השנה שקדמה לכיבוש הגיעו לעיר כמה עשרות פליטים יהודים משטחים שהגרמנים כבשו באזור בלארוס ואוקראינה המודרניות ולא הספיקו לברוח לפני שהגרמנים הגיעו לאליסטה. זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני, הרשויות הורו על רישום וסימון היהודים בעיר, החרמת רכושם ושימושם לעבודות כפייה. כמו כן הם אולצו ללבוש מעין טלאי צהוב וכעבור זמן קצר הם כונסו למעין גטו בבניין יחיד. כעבור זמן קצר יחסית, ככל הנראה ב-9 בספטמבר, תושבי הגטו, כ-100 איש, נלקחו על ידי הגרמנים לבור הריגה שהוכן מראש ונורו למוות. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בדצמבר.

התושבים הקלמיקים הואשמו על ידי סטלין בשיתוף פעולה עם הגרמנים, וב-1944 הועמסו על רכבות וגורשו לקזחסטן. במקומם הובאו מתיישבים רוסים, ושם המקום שונה ל**סְטֶפְּנוֹי** (Степно́й) וצורף למחוז סטברופולסקי. ב-1957 הורשו הקלמיקים לחזור, שם העיר שוּנה חזרה לשמו המקורי והוקמה מחדש רפובליקת קלמיקיה.

לאחר התפרקות ברית המועצות ידעה העיר תחייה תרבותית. נשיא קלמיקיה לשעבר קירסן איליומז'ינוב משמש כיושב ראש פיד"ה – ארגון השחמט העולמי, ובעיר מתקיימים תחרויות שחמט רבות. כמו כן מתקיימת תחייה של התרבות הבודהיסטית, נבנים מקדשים ובתי תפילה לדת זו. הדלאי למה ה-14 אף ביקר בעיר.
## אוכלוסייה
חלוקת האוכלוסיה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2020)

## ערים תאומות
לאליסטה ארבע ערים תאומות:
* 
*  
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קלמיקיה: ערים
קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1865
ואוה

**אדבלדו איזידו נטו** (בפורטוגזית: **Edvaldo Izidio Neto**; 12 בנובמבר 1934 – 19 בינואר 2002) מוכר יותר כ**ואוה** (Vavá), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בנבחרות ברזיל שזכו במונדיאל 1958 ומונדיאל 1962. ואוה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בתקופתו, ותרומתו הייתה גדולה במיוחד לשתי הזכיות הראשונות של ברזיל במונדיאל.

## ביוגרפיה

ואוה שיחק 22 משחקים בנבחרת ברזיל, ואף היה מלך השערים של מונדיאל 1962. הוא שיחק בספורט קלוב רסיפה (1949–1950), בוואסקו דה גאמה (1951–1958), באתלטיקו מדריד (1958–1961), בפלמיירס (1961–1963), בקלוב אמריקה (1964–1967), בטורוס נאזה (1967–1968), בסן דייגו טורוס (1968–1969) ובפורטוגזה (1969).

לואוה היה חלק עיקרי בזכייתה של נבחרת ברזיל במונדיאל 1958. במשחק מול נבחרת ברית המועצות הבקיע שני שערים לרשתו של לב יאשין, ובכך ברזיל עלתה לסיבוב הבא. במשחק הגמר מול נבחרת שוודיה הבקיע צמד נוסף, והוא סיים את הטורניר עם 5 שערים בסך הכל.

במונדיאל 1962 עקב פציעתו של פלה, נאלץ ואוה לשתף פעולה עם חלוצים אחרים, ביניהם אמרילדו וגארינצ'ה. ואוה הבקיע ארבעה שערים בטורניר, כולם בשלבים הסופיים של הטורניר, ואחד מהם היה במשחק הגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה.

ואוה הוא אחד מחמישה שחקנים שכבשו בשני משחקי גמר מונדיאל שונים. את ההישג הוא חולק עם פלה, פול ברייטנר, זינדין זידאן וקיליאן אמבפה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:רסיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני רסיפה
קטגוריה:כדורגלני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מדריד
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני קלוב אמריקה
קטגוריה:כדורגלני פורטוגזה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:מאמני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:מאמני גרנדה
קטגוריה:מאמני קורדובה
קטגוריה:מאמני א-ריאן
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2002
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1934
פוליטיקה של גרמניה המזרחית

**המערכת הפוליטית ב[[גרמניה המזרחית]]** הייתה רודנית וצנטרליסטית. ב-7 באוקטובר 1949 אושרה חוקתה של גרמניה המזרחית, המגדירה אותה כרפובליקה סוציאליסטית ודמוקרטית.

כרפובליקה סוציאליסטית, באופן רשמי התקיימה מערכת בחירות פלורליסטית, אך בפועל המפלגה היחידה שהשתתפה בבחירות הייתה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. מפלגה קומוניסטית זו סינפה אליה מספר תנועות/מפלגות שרצו איתה כרשימה אחת - "החזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית". שירות הביטחון של גרמניה המזרחית, השטאזי פיקח מקרוב כדי לאתר כל פעילות פוליטית שלא קשורה במפלגה השלטת. אנשים שהשתתפו בפעילויות פוליטיות אלו נענשו בחומרה רבה. כל הארגונים במדינה נשלטו והוכוונו על ידי השלטונות. לכנסייה ניתן חופש יחסי כל עוד לא פעלה בתחום הפוליטי.

רק בשנת 1990 נערכו בחירות חופשיות, בהן זכתה השלוחה המזרח גרמנית של מפלגת ה-CDU המערבית. בראש שלוחה זו עמד לותר דה מייצירה, שהיה המנהיג המזרח גרמני היחיד שנכנס לשלטון באופן דמוקרטי. תחת שלטונו של דה מייצירה (ורשמית גם תחת קודמיו) המשטר התנהל כדמוקרטיה פרלמנטרית.

בעקבות איחוד גרמניה, שינתה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי את שמה למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי וכיום שמה "די לינקה" (גרמנית: die Linke).

## מבנה השלטון
### מפלגת האיחוד הסוציאליסטי
כנהוג במדינות קומוניסטיות, למפלגה השלטת במדינה הייתה השפעה גדולה על הנעשה בה. אף על פי שרשמית ההחלטות אושרו או הוחלטו בגופים השונים, הגוף שמשך בחוטים היה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה רוב שנות קיומה, ובייחוד הגוף העליון שלה הפוליטביורו. פרטיזציה (הגברת השפעת המפלגה על מוסדות השלטון) של המערכת במדינה באה לידי ביטוי בכך שהשטאזי, שירות הביטחון של המדינה- סיסמתו הייתה "המגן והחרב של המפלגה". 

## מדינאים בולטים

### יושב ראש [[מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה|מפלגת האיחוד הסוציאליסטי]] (תואר כבוד)
* וילהלם פיק
* אוטו גרוטהוול

### מזכירים ראשונים / כללים של [[מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה|מפלגת האיחוד הסוציאליסטי]]
גרמנית: *Erster Sekretär des Zentralkomitees der Sozialistischen Einheitspartei Deutschlands*, *Generalsekretär des ZK der SED*.

*ולטר אולבריכט (1950-1971)
*אריך הונקר (1971-1989)
*אגון קרנץ (1989)

### ראשי המדינה
#### נשיאי גרמניה המזרחית (בוטל ב-1960)
גרמנית: *Staatspräsident, Präsident der DDR*.

*וילהלם פיק (1949-1960)

#### יושבי ראש מועצת המדינה
גרמנית: *Vorsitzender des Staatsrats*.

*ולטר אולבריכט  (1960-1973)
*פרידריך אברט  (1973 (בפועל))
*וילי שטוף (1973-1976)
*אריך הונקר (1976-1989)
*אגון קרנץ (1989)
*מנפרד גרלך (המפלגה הדמוקרטית ליברלית של גרמניה) (1989-1990)

### יושבי ראש מועצת השרים (ראש הממשלה)
גרמנית: *Vorsitzender des Ministerrats*.
נקרא גם *נשיא השרים* *(Ministerpräsident)*

*אוטו גרוטהוול  (1949-1964)
*וילי שטוף  (1964-1973)
*הורסט סינדרמן  (1973-1976)
*וילי שטוף (1976-1989)
*הנס מודראו (1989-1990)
*לותר דה מייצירה (1990)

### נשיא ה[[פולקסקאמר]] (יו"ר הפרלמנט)
גרמנית: *Präsident(in) der Volkskammer*.

*יוהנס דיקמן  (1949-1969)
*גרלד גוטינג  (1969-1976)
*הורסט סינדרמן  (1976-1989)
*גינתר מלידה (מפלגת האיכרים הדמוקרטית של גרמניה) (1989–1990)
*סבינה ברגמן-פוהל  (1990)

## קישורים חיצוניים

*
נילטון סנטוס

**נילטון דוס סאנטוס** (בפורטוגזית: **Nílton dos Santos**; 16 במאי 1925 – 27 בנובמבר 2013) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. שיאן ההופעות בכל הזמנים של קבוצת בוטפוגו.

סאנטוס שכונה "האנציקלופדיה", היה שחקן מפתח בנבחרת ברזיל, ששיחקה במונדיאל 1954, במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962. בנוסף, היה סאנטוס חלק מהסגל של נבחרת ברזיל למונדיאל 1950, אבל לא עלה כלל על המגרש.

בכל הקריירה המקצוענית שלו שיחק סאנטוס רק בשתי קבוצות: בוטפוגו ונבחרת ברזיל.

ב-1998 נבחר על ידי פיפ"א כמגן השמאלי של קבוצת הכדורגל של המאה.

ב-4 במרץ 2004, נבחר סאנטוס על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 

* Nilton Santos obituary, הספד לסנטוס באתר הגארדיאן 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:מגני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1950
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1954
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2013
אשר אוחנה

**אשר אוחנה** (נולד ב-1945 במרוקו) כיהן כשר הדתות וכגזבר ומנכ"ל מפלגת ש"ס.

## ביוגרפיה
נולד במרוקו, ועלה לישראל בשנת 1956. בשנת 1962 סיים לימודיו התיכוניים בתיכון חב"ד. בשירותו הצבאי שירת בהג"א.

אוחנה הוסמך להנהלת חשבונות, ועבד בין השנים 1963–1978 בעיריית בית שמש ושימש מנהל חשבונות, גזבר, מנהל מדור שכר ומנהל מנגנון כוח אדם בעירייה. לאחר מכן עסק באופן פרטי כמנהל חשבונות. בשנת 1987 מונה למנהל פרויקטים בחברת הבנייה "נעים זמירות" ובשנת 1991 למנכ"ל חברת הבנייה "אוחנה ובניו".

בשנת 1992 הצטרף למפלגת ש"ס על מנת לסייע בטיפול בחובות המפלגה, בעקבות הקנסות שספגה בשל מימון המפלגה לבחירות. בין השנים 1993–1996 היה גזבר המפלגה. לאחר מכן מונה ליועץ בכיר לשר הדתות (1996–1997) ולמנכ"ל המשרד (1997–1998). בשנת 1999 מונה למזכ"ל רשת "מעיין החינוך התורני" מטעם המפלגה ובין השנים 2000–2001 היה מזכ"ל המפלגה.

ב-7 במרץ 2001 מונה לשר הדתות מטעם ש"ס בממשלה ה-29, ממשלת האחדות בראשותו של אריאל שרון, אך לא כיהן כחבר הכנסת. ב-28 בפברואר 2003 סיים את תפקידו כשר עם כינונה של ממשלה חדשה, שבה פורק המשרד לענייני דתות.

בעל תואר ראשון, כיום הוא בעל משרד חשבונאות פרטי ושימש כיו"ר ועדה ממונה במועצות הדתיות בעכו ובשלומי. ב-4 באוגוסט 2015 הוא נכנס לתפקיד יו"ר המועצה הדתית בנתניה.
בנו יהודה אוחנה משמש כיום כגזבר תנועת ש"ס.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:חשבונאים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד הדתות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:שרים שלא כיהנו כחברי כנסת
איירופה

**איירופה** (ביוונית: **Αερόπη**), בתו של קטראוס מלך כרתים ונכדתו של מינוס, אחותם של אלתיימנס, אפמוסינה וקלימנה, ואימם של אגממנון, מנלאוס ואנאקסיביה.

## דמותה
קטראוס שמע נבואה שעל פיה מותו יבוא מידי אחד מילדיו. לאחר הנבואה אלתיימנס ואפמוסינה עזבו את כרתים מרצונם, אך קלימנה ואיירופה נמסרו למכירה לנאופליוס. נאופליוס נשא בעצמו את קלימנה ומכר את איירופה לאטראוס (או לפליסתנס, תלוי בגרסה). איירופה התאהבה בתיאסטס וכשבעלה נתן לה את גיזת הזהב כדי שתטמין אותה במקום מבטחים, ללא ידעיתו, היא מסרה אותה לאהובה, תיאסטס. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו, הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכס המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס עשה זאת ואטראוס זכה במלוכה.

בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפיסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, ראו מה עשה טנטלוס לפלופס) בעזרת ידיהם ורגליהם. תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו.

כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו-סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.

## ראו גם
* פליסתנס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
בן-חצב סתווני

ממוזער|''Prospero autumnale''

**בן-חצב סתווני** (שם מדעי: *Scilla autmnalis*) הוא גאופיט ממשפחת האספרגיים, אשר פורח בסתיו פעמיים באותה השנה: פעם אחת לפני בוא הגשם ופעם שנייה לאחר ירידתו.

## מאפיינים
לבן-חצב סתווני שתיי תפרחות שגובהן 10–15 ס"מ, אשר פורחות בחודשים אוקטובר-נובמבר בהפרש של כחודשיים זו אחרי זו. בכל תפרחת פורחים 12 ויותר פרחים. קוטרו של כל פרח פתוח 5–7 מ"מ. לכל פרח שישה עלי עטיף בצבע סגול בהיר ו-6 אבקנים, שהמאבקים שלהם בצבע סגול כהה. הפרחים מואבקים על ידי חרקים. העוקץ ארוך פי 2 מהפרח, ולאחר ההפריה הוא מוסיף להתארך. הפרי הוא הלקט, והזרעים מבשילים כבר לפני בוא הגשם. הזרעים שחורים כדוריים וקטנים.

בבסיס הצמח ישנה שושנת עלים, כשרוחב כל עלה קטן מ-5 מ"מ ואורכו 5–7 ס"מ. הבצל קטן (15–25 מ"מ), חדירתו בקרקע 2–5 ס"מ, בעל קליפות יבשות - הקליפות החיצוניות חומות והקליפות הפנימיות לבנבנות מנומרות בנקודות לבנות בהירות. הקליפות מכילות חומרים דביקים. הבצל מוגן מפני בעלי חיים על ידי רעלנים המצויים בתוך הקליפות, ביניהם הגליקוזידים שמשפיעים על הלב וכן חומרים הגורמים לגירוד. חומרים אלו, בתוספת גבישי אוקסלט-הסידן (הנקודות הלבנות הבהירות שעל הקליפות הפנימיות), הפוצעים את המעי של בעל החיים האוכל ומגבירים את חדירת הרעל לגוף, מגנים על הבצל ומרחיקים את בעלי החיים.

תפוצתו של בן-החצב הסתווני היא באזור הים תיכוני. בישראל המין גדל בחבל הים-תיכוני והוא חודר גם לאזור החרמון, ספר המדבר והר הנגב (האזור האירנו-טורני). בית הגידול הוא סדקים וכיסי קרקע על סלעי גיר קשים ובסמוך להם. אפשר למוצאו גם בשולי דשאים ובמקומות ישוב.

## קישורים חיצוניים

* פרופ' אבי שמידע, "בן-חצב סתווני", באתר רשות הטבע והגנים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:יקינתוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יקינתוניים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
השלום

**השלום** היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס. ההצגה הוצגה לראשונה בשנת 421 לפנה"ס באתונה וזכתה בפרס שני בתחרות בה השתתפה.

במחזה זה תוקף אריסטופאנס את בני תקופתו ובהם אוריפידס, ראקינוס, קליאון והיפרבולוס. המחזה נכתב זמן קצר לאחר חוזה השלום של ניקיאס, ותוקף בציניות רבה את החוזה.

## תקציר העלילה
גיבור המחזה הוא החקלאי הזקן טריגאאוס. בעוד אתונה וספרטה לוחמות אחת בשנייה במלחמה הפלופונזית, עולה טריגאאוס על חיפושית זבל ענקית, בסגנון רכיבתו של בלרופון על פגסוס, במטרה לעוף אל השמים ולהיפגש שם עם זאוס.
חלק של המחזה רצוף בדיחות נמוכות, באשר חיפושית הזבל ניזונה מגללים. משרתיו של טריגאאוס נדרשים לאסוף מספיק גללים על מנת שיהיה לחיפושית מה לאכול במסעה, ואנשי העיר נדרשים שלא לעשות צורכיהם על מנת שלא להסיח את דעתה של החיפושית במעופה.

טריגאאוס מגיע לשמים ומגלה שכל האלים האולימפיים למעט הרמס עזבו את השמים והשאירו אותם בשליטת "מלחמה" ו"אי סדר". כמו כן הוא מגלה כי אלת "השלום" נכלאה בתוך בור עמוק מכוסה באבנים כבדות. "מלחמה" ו"אי סדר" ישבו יחד ותכננו תוכניות להרוס את יוון, אחת התוכניות היא לרמוס את כל ערי יוון עם עלי אולם הם לא מוצאים אף עלי.

בעודם מחפשים עלי, מצליח טריגאאוס לקרוא למקהלה (חקלאים של ערים יווניות שונות) העוזרים לו לשחרר את אלת השלום מכלאה. בעלי מלאכות המרוויחים מהמלחמה (כגון יצרני הנשק) מנסים להפריע להם במלאכתם אולם לבסוף הם מצליחים לשחרר את אלת השלום.

אלת השלום מגיעה, מלווית ב"יבול" ו"פסטיבל" אולם היא כועסת על היוונים (מאחר שאלה הפרו הסכמי שלום רבים), והיא מוכנה לדבר עם היוונים רק באמצעות הרמס. לבסוף היא משתכנעת לשוב לאתונה.

טריגאאוס מסכים לשאת את יבול, ופסטיבל נשלח להכין את החגיגה. כבש נבחר כקורבן אולם אלת השלום אינה מוכנה לשפיכות דמים, גם של כבש. אורקל שמגיע ומנבא נגד השלום מגורש מהמקום.

מאחר שהמלחמה נגמרה מגיעים סוחרי הנשק ומנסים למכור את מרכולתם במכירת חיסול - אולם איש לא קונה אותה. טריגאאוס מציע לרכוש מגן בתור כיסא, וחניתות בתור תמוכות לגפן, והסוחרים עוזבים את המקום בכעס. המחזה מסתיים בחתונתם של טריגאאוס ויבול.

## תרגומים ועיבודים
### תרגומים לאנגלית

* בנג'מין ב. רוג'רס, 1924. 
* ארתור ס. ויי, 1934. 
* ג'ורג' תיאודוריטיס, 2002: טקסט מלא.
### תרגומים ועיבודים לעברית
באפריל 1968 עלה "השלום", בעיבוד ובימוי של אריה זקס עם צוות "במת השחקנים", שכלל בין היתר את אמנון מסקין, לבנה פינקלשטיין וטוביה צפיר. את הכוראוגרפיה למחזה יצרה גליה גת, רקדנית להקת בת שבע, ואת התלבושות והמסכות יצרה עדה המאירית. המחזה זכה לביקורות חיוביות, והוא הוצג בתל אביב ובירושלים. לאחר שהוצג פעם אחת באולם "בית העם" בירושלים, פנו גורמים דתיים לעירייה ודרשו שלא יוצג יותר, מאחר שבסצנה אחת לקראת סיום המחזה מופיעה אחת השחקניות בחזה חשוף. עקב כך עבר המחזה מאולם "בית העם", שהיה בבעלות העירייה, לאולם "מיטשל" שהיה שייך להסתדרות.

המחזה תורגם לעברית בשנת 2005 על ידי זיוה כספי ויצא לאור בהוצאת מגנס.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קומדיות יווניות
קטגוריה:מחזות של אריסטופאנס
קטגוריה:אי-אלימות באמנות
ליל האיגואנה

**ליל האיגואנה** (באנגלית: **The Night of the Iguana**) שייך לקלסיקת המחזות של טנסי ויליאמס, וחותם את קאנון המחזות המאופיינים כפואטיים. מחזה זה, שזכה בפרס מבקרי הדרמה של ניו יורק, הוא האחרון מבין שלל המחזות של ויליאמס שזכה להצלחה בימתית גדולה.

במחזה, שבויים לראשונה על ידי פרנק קורסרו, ככבו פטריק אוניל, כשנון, בטי דייוויס, כמקסין, ומרגרט לייטון, שזכתה בפרס טוני, כחנה ג'קלס. המחזה עלה לראשונה על הבמה בדצמבר 1961, וזכה להצלחה בימתית עם 316 הופעות.

המחזה מתרחש בשנות הארבעים בבית מלון בקוסטה בראווה במקסיקו. במרכז העלילה דמותו של לורנס שאנון, כומר לשעבר שנאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות האשמות בגין אונס וכפירה. בתפקידו החדש כמדריך טיולים, מגיע שנון לבית מלון, אשר בו התאכסן גם בעבר, עם קבוצת נוצריות אמריקאיות אדוקות בחופשה. אך גם בתפקיד זה רודפות אותו שערוריות בעלות אופי מיני. שנון, העומד על סף התמוטטות עצבים, אינו מצליח להשתלט על קבוצת הנשים, המחליטות לעזוב את המלון בלעדיו. במקום זאת, הוא משתכן במלון לבדו ומתעמת עם שתי נשים: מקסין, אלמנה המעוניינת בו כמאהב, וחנה ג'קלס, ציירת שמעולם לא ניהלה מערכת יחסים עם גבר ושמטיילת בעולם בעודה מסיעה בעגלה את סבה המשורר הנכה.

המחזה עובד לקולנוע בשנת 1964, בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של ריצ'רד ברטון ככומר שנון, אווה גרדנר כמקסין, דברה קר כחנה ג'קלס וגרייסון הול כמיס ג'ודית פלווס.

## קישורים חיצוניים

*הסרט 
* 

קטגוריה:מחזות 1961
קטגוריה:מחזות אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:טנסי ויליאמס
קטגוריה:סרטי ג'ון יוסטון
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:זוכי אוסקר: התלבושות הטובות
מדלינג

**מדלינג** (בגרמנית: **Mödling**) היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה ובירת מחוז מדלינג, נמצאת במרחק 14 ק"מ מווינה. אוכלוסיית העיר מונה 20,405 תושבים נכון ל-2001, ושטחה משתרע על 9.95 קמ"ר.

## גאוגרפיה
[ימין|ממוזער|בניין מעוטר ב[סגרפיטו ברחוב במדלינג]]
מדלינג נמצאת באזור אינדוסטריפירטל, אחד מארבעת אזוריה של אוסטריה. העיר שוכנת בגובה 246 מטר מעל פני הים, ושטחה משתרע על 9.95 קמ"ר, כשחלקים גדולים ממנו מיוערים. בעיר עובר נחל מדלינגבאך שמתחיל ביער וינה.

## היסטוריה
הממצאים העתיקים ביותר בעיר הם כבר מתקופת האבן החדשה. לאחר ניצחונו של קרל הגדול על האבארים בשנת 803 התיישבו באזור תושבים פרנקים-בווארים. בימי הביניים העיר הייתה מקום מגוריהם של שושלת המלוכה באבנברג, שהתגוררו בטירה בעיר, ושם העיר היה "Babenbergerstadt" (באבנברגשטט - העיר של בבנברג). עם הזמן השם הפך לפי הסדר ל"מדילינה","מדליקך", ולבסוף "מדלינג". 

בזמן המצור הראשון על וינה בידי העות'מאנים בשנת 1529 חלקים גדולים מהעיר נהרסו. 

### התפתחות אוכלוסיית העיר

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אוסטריה תחתית: ערים
ערים באוסטריה

נכון לשנת 2019, גרים 4,110,658 מתושבי אוסטריה בערי המדינה (כ-46%). העיר הגדולה בה היא וינה, עיר הבירה, המאכלסת כחמישית מאוכלוסיית המדינה, ובנוסף היא גם המטרופולין הגדולה בה המאכלסת כשליש מאוכלוסיית המדינה. היישוב הצפוני ביותר באוסטריה הוא ליטשו, הדרומי ביותר הוא פרלך, המערבי ביותר הוא פלדקירך והמזרחי ביותר הוא המינבורג אן דר דונאו.

## רשימת הערים
הערים המודגשות הן ערי הבירה של המחוזות בהן הן נמצאות.

## קישורים חיצוניים

*הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באוסטריה

*
אוסטריה
קטגוריה:אוסטריה: דמוגרפיה
פליסתנס

**פּלֵיִסתֶנס** (ביוונית: **Πλεισθένης**), הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית שקיימות מספר גרסאות אודות זהותה.

גרסה אחת טוענת כי פליסתנס היה בן של תיאסטס, שאביו שלח אותו להתנקש באטראוס, אך האחרון הצליח להרוג אותו.

לפי גרסה שנייה, פליסתנס היה מבני פלופס, אח של אטראוס ותיאסטס, הבעל הראשון של איירופה ואבי אגממנון ומנלאוס. הוא היה חולה ומת ולאחר מותו אטראוס נשא את איירופה ואימץ את ילדיה.

גרסה שלישית טוענת כי פליסתוס היה בנם של איירופה ואטראוס.

לפי גרסה נוספת, פליסתנס הוא בנם של מנלאוס והלנה.

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
ממזרח שמש

**ממזרח שמש** הוא בית מדרש למנהיגות חברתית בהשראת מורשת יהודי המזרח וחכמי ארצות האסלאם, הפועל משנת 2000. בית המדרש עוסק בלימוד מקורות יהודיים תוך התעמקות בסוגיות חברתיות, זאת במטרה להכשיר מנהיגות חברתית המודעת לערכים החברתיים של היהדות בכלל, וליהדות ארצות האסלאם, לגווניה השונים, בפרט. שם בית המדרש נלקח מהפסוק .

בית המדרש פועל במסגרת עמותת "כל ישראל חברים" והוא כולל פעילויות רחבות היקף במגוון תחומים כגון: פיתוח מנהיגות סטודנטים בקהילותיהם, פיתוח מנהיגות רבנית־חברתית, ליווי של מתנדבים בשנת שירות, פיתוח מנהיגות נשים המחוברת לקהילה, הכשרת מנחים לקבוצות מנהיגות יהודית־חברתית, ועוד. סה"כ בשנת 2014 היו כ-1,000 משתתפים בפעילות הארצית.

את בית המדרש הקים וניהל בשנים הראשונות יהודה מימרן. אחר כך החליף אותו אלי ברקת.

בית המדרש חבר באיגוד ההתחדשות היהודית “פנים״ והוא נתמך על ידי קרן אבי חי, קרן פוזן, קרן רש"י, הקרן החדשה לישראל וגופים נוספים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ערוץ הווידאו של "ממזרח שמש", באתר יוטיוב
* 
*הסבר על בית המדרש, באתר אבי-חי (עברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
קטגוריה:ארגוני התחדשות יהודית
קטגוריה:בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:ארגונים החברים באיגוד ארגוני יהדות ישראלית
הצרעות

שמאל|ממוזער|250px
**הצרעות** היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס והוצגה לראשונה בשנת 422 לפנה"ס.

## תקציר העלילה
גיבורי המחזה הם פילוקליאון ("החבר של קליאון") ובנו בְּדֶליקליאון ("השונא של קליאון"). פילוקליאון מכור להליכי בית המשפט האתונאי - ומבלה את כל זמנו כמושבע השופט את בני עירו.

בדליקליאון רוצה לסייע לאביו להיגמל וכולא אותו בביתו. פילוקליאון מנסה להימלט מביתו ולהגיע לבית המשפט באמצעים שונים. חבריו לחבר המושבעים (חברי המקהלה המחופשים לצרעות) מגיעים לעזרתו. בדליקליאון ומשרתיו נלחמים בצרעות, ומגרשים אותן. בדליקליאון מנהל ויכוח עם אביו ומוכיח לו ולמקהלה שכאשר הם משמשים כמושבעים הם בעצם משרתים של הדמגוגים. פילוקליאון משתכנע ונשאר בביתו. על מנת לסייע לאביו להיגמל, מקים בדליקליאון בית משפט בביתם, ובהיעדר מועמדים להישפט, שופט את הכלב המשפחתי מאחר שאכל גבינה סיציליאנית - ביקורת על הגנרלים האתונאים המקבלים שוחד מהסיציליאנים, אויבי אתונה.

במשפט דמה זה, מגן בדליקליאון על הכלב, וכשהוא מורשע, מגיעים קבוצת ילדים הלבושים כגורי הכלב לבמה לבקש רחמים. פילקליאון אינו משתכנע, אולם בדליקליאון מחליף את קופסאות ההצבעה של המושבעים (בו החליטו על אשמה או זכאות) וכך שיטה באביו להצביע בעצם "אינו אשם" במקום "אשם". עם ספירת הקולות מתעלף פילוקליאון כשהוא מגלה שהכלב יצא זכאי, מאחר שמעולם לא זיכה איש.

עם תום המשפט הולכים הבן והאב לסימפוזיון ובהיפוך תפקידים מלמד הבן את האב איך להתנהג בסימפוזיון. במשתה משתכר פילוקליאון ומעליב את כל הנוכחים, חוטף את הנערה הנגנית והופך את ארון הלחם. המשתתפים האחרים מגישים נגדו תביעות, אך הוא לועג להם. המחזה מסתיים בכך שפילוקליאון קורא לשלושה סרטנים המייצגים את המחזאים הטרגיקנים של אתונה (בניו של קרסינוס, בנו של קסנוקלס) להשתתף בתחרות ריקודים נגדו.

## תרגומים
המחזה תורגם לעברית על ידי זיוה כספי בשנת 2000 ופורסם בהוצאת מאגנס.
### תרגומים לאנגלית
* בנג'מין ב. רוג'רס, 1924.
* ארתור ס. ויי, 1934.
* דאגלס פארקר, 1962.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קומדיות יווניות
קטגוריה:מחזות של אריסטופאנס
קטגוריה:צרעות בתרבות