open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוסים שנפטרו בנסיבות חשודות מאז שנת 2022

[שמאל|ממוזער|רביל מגנוב (Ravil Magnov), יו"ר חברת הנפט הלאומית [לוקאויל, שנפל מחלון בית החולים בקרמלין בנסיבות חשודות. על פי דיווחים, מצלמות הטלוויזיה במעגל סגור בבניין "כובו לצורך תיקונים", הנשיא פוטין ביקר בבית החולים באותו יום. בנוסף, מקורביו לא האמינו כי הייתה לו כוונה להתאבד.]]
מאז תחילת שנת 2022 אירעו מקרי מוות חריגים מרובים של אנשי עסקים רוסים או פקידים בכירים רוסים, לפעמים כולל בני משפחתם, רבים מהם בנסיבות מוזרות או חשודות. בכירים אלה לרוב התבטאו כנגד ממשלו של ולדימיר פוטין.

## ניתוח
ב-3 ביוני 2022 תיארה רשת החדשות ההולנדית NOS  את התופעה כסדרה עגומה של מיליארדרים רוסים, רבים מתעשיית הנפט והגז, שנמצאו מתים בנסיבות חריגות מאז תחילת השנה. התקרית הראשונה הייתה ב-30 בינואר 2022, כאשר ליאוניד שולמן בן ה-60, ראש התחבורה של ענקית האנרגיה הרוסית גזפרום, נמצא מת בחדר האמבטיה של ביתו הכפרי באזור לנינגרד. לצד גופתו היה מכתב התאבדות. ב-6 ביולי 2022, תיארה רשת CNN Portugal הפורטוגלית את הקבוצה כ"מיליונרים עם קשרים ישירים או עקיפים לקרמלין, שנמצאו מתים בתרחיש מסתורי מתחילת השנה". הכתבה התייחסה לחקירה קודמת של USA Today, אשר הגיעה למסקנה כי 38 אנשי עסקים ואוליגרכים רוסים המקורבים לקרמלין מתו בנסיבות מסתוריות או חשודות בין 2014 ל-2017. התופעה כונתה "תסמונת המוות הרוסי הפתאומי" או "תסמונת המוות הפתאומי של אוליגרכים". ברבים ממקרים אלה, הפרשנים שללו התאבדות או בריאות לקויה.

פרשנים אחרים, כולל פיונה היל  ומארק גלאוטי , הביעו הסתייגות וספק לגבי תיאורייה זאת. הם מציינים כי מקרי המוות אינם בהכרח קשורים כולם, וכי סביר יותר שחלקם אכן התאבדו, וייתכן שאחרים נפגעו או נרצחו על ידי נציגים של אוליגרכים מתחרים, במטרה לחסל מתחרים, ואין מדובר כאן דווקא במאמץ ממשלתי מרוכז מצד הקרמלין.

המסתייגים מהתיאוריה מציינים כי שיעור ההתאבדויות ברוסיה הוא בכל מקרה השלישי בגובהו בעולם, וכי מגמות דומות של התאבדויות נמצאו בשנת 2020 לגבי רופאים שטיפלו בחולי נגיף הקורונה שנפלו מחלונות גבוהים. לפי הגישה המסתייגת, סיבות נוספות אפשריות להתאבדויות של אנשי עסקים בכירים ברוסיה עשויות להיות לחץ ניכר מהמלחמה באוקראינה והסנקציות הבינלאומיות על רוסיה.

### קריאות להמשך חקירות

בחלק מהמקרים הידועים, חברים ומשפחות של אנשי העסקים הרוסים שנפטרו סברו שבלתי מתקבל על הדעת להניח שהקרבנות הרגו את עצמם - ובמקרים מסוימים גם את נשותיהם וילדיהם - ודרשו חקירה עצמאית על מקרי המוות המסתוריים.

איש העסקים והמבקר של הממשל הפדרלי הרוסי, ביל בראודר, סבר שפוטין מזמין באופן אישי הוצאות להורג של מנהיגים עסקיים משפיעים במגזרים קריטיים, שלדעתו לא יהיו מספיק נאמנים לו, ומטיל אימה על יורשיהם באיומי מוות או אלימות.

על פי דו"ח חקירה של "נובאיה גאזטה", ייתכן שחלק ממקרי המוות קשורים להונאה חשבונאית בקנה מידה גדול של בכירי גזפרום, שאולי העבירו כסף לרשתות עסקים בבעלות חברים ובני משפחה עם קשרים עם ה-FSB והצבא הרוסי.

לרשימה המלאה של מקרי המוות השנויים במחלוקת, ראו בערך המקביל באנגלית 

## ראו גם
* התרסקות המטוס בטבר
* נובאיה גאזטה

## קישורים חיצוניים
* 
* 

* SABRINA PENTY and WILL STEWART, Oil tycoon falls to his death from elite Moscow apartment block in latest mystery death to hit Russia, Daily Mail, July 4, 2025


## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: חוק ומשפט
קטגוריה:שנות ה-2020 ברוסיה
סכר דז

**סכר דֵז** (בפרסית: **سد دز**; תעתיק עברי: **סַד דֵּז**) שנקרא לפני המהפכה האסלאמית: "סכר מוחמד רזא שאה פהלווי" (), הוא סכר קשת על נהר דז  באיראן, פרובינציה ח'וזסתאן, והוא משמש לייצור אנרגיה הידרואלקטרית וכן לאגירת מים שמשמשים להשקיית שטחים חקלאיים.

## מיקום
הסכר נבנה על נהר דז, סמוך לשוש, כ-40 קילומטרים צפונית לעיר דזפול, כ-23 צפונית מזרחית לאנדימשק, כ-500 קילומטרים מערבית לאספהאן. בניית הסכר יצרה אגם מלאכותי דֵרִיאָצֶ'ה סָד דֵז (בפרסית: **دریاچه سد دز**).

## היסטוריה
הסכר נבנה בין 1959 ל-1963 בתקופת שלטונו של מוחמד רזא פהלווי, השאה האחרון של איראן, על ידי קונסורציום איטלקי – Impregilo (כיום: Webuild SpA) והוא בבעלות רשות המים והחשמל של פרובינציה ח'וזסתאן (KWPA).

בתקופה השלב הראשון בתכנון הסכר, איראן הייתה מעצמת נפט ולא נזקקה לחשמל הידרואלקטרי. הכוונה הראשונית הייתה לפקח ולשלוט על תנועת המים במרחב, מניעת שיטפונות ואספקת מים מבוקרת לחקלאים. הרעיון לניצול הסכר לייצור חשמל נולד בעת המשא ומתן שערכה ממשלת איראן עם הבנק העולמי, לצורך קבלת מימון לפרויקט.

תוכניות הסכר הושלמו ב-1957, הבנייה החלה ב-1959. בשנת 1962 הופעלה הטורבינה הראשונה. בשנת 1963 הושלמה בניית הסכר והופעלה הטורבינה השנייה. שש הטורבינות הנוספות הותקנו והופעלו עד 1970.

בזמן בנייתו היה סכר דז פרויקט הפיתוח הגדול ביותר באיראן.

DezReservoir-June2016.jpg|טקסט=Aerial view of the Dez Reservoir|מבט אווירי על מאגר דז


## נתונים
* גובה הסכר: 203 מטרים.
* כשנבנה הסכר הוא יצר מאגר מים בגודל 3,340,000,000 מטר מעוקב.
* אורך מאגר המים: כ-50 קילומטרים.
* ליד הסכר הוקמה תחנת כוח בהספק של 520 מגה-וואט (כולל 8 טורבינות, מסוג , כל אחת בהספק של 65 מגה-וואט).
* ספקי הטורבינות: היטאצ'י, סימנס
* עלות הפרויקט הייתה כ-100 מיליון דולר, מתוכם 42 מיליון דולר הגיעו כהלוואה מהבנק העולמי.
* גובה פסגת הסכר הוא 354 מטר מעל פני הים.
* גובה יסוד הסכר הוא 151 מטר מעל פני הים.
* אורך פסגת הסכר הוא 212 מטר.
* עובי גוף הסכר בחלק העליון (רוחב למעלה) הוא 4.5 מטר.
* עובי גוף הסכר בקצה (רוחב בקצה) 27.5 מטר.
* גובה שסתומי ההשקיה הוא 222.7 מטר מגובה פני הים.
* גובה השסתומים בגוף הסכר הוא 71 מטר.
* כמות הבטון לבניית הסכר הוא 480,000 מ"ק.
* כמות בטון לפעולות בנייה נלוות 125,000 מ"ק.

### תאונות עבודה
במהלך בניית סכר דז, נהרגו 41 איש: 28 פועלים איראנים ו-13 פועלים איטלקים.
ממוזער|מבט על נהר דז

## הולכת החשמל
מהתחנה ההידרו-אלקטרית יוצאים 3 קווי הולכת חשמל במתח 230 קילו וולט:
* סכר דז-אנדימשק-אהוואז באורך של 159 ק"מ
* שני קווים סכר דז-ח'ורמאבאד באורך של 158 ק"מ.

## בעיות שהתעוררו
עם השנים, בשל מספר גורמים, פחתה קיבולת המאגר. עד שנת 2006, נפח המאגר ירד בכ-22% והיא הוערכה ב-2,600,000,000 מטרים מעוקבים.

משקעי העפר שנכנסים לאגם יצרו דלתה, שהתקדמה עד לאמצע המאגר וכן נוצר משקע גבוה בתחתית ליד הסכר, עד שהוא מסכן את כל הפרויקט, מחשש שיחד עם המים ייכנס בוץ לטורבינות וישבית אותן.

## ראו גם

## הערות שוליים

דז
קטגוריה:ח'וזסתאן: מבנים
שמואל בנצור

**שמואל בנצור** (15 ביולי 1906, קלוז', האימפריה האוסטרו-הונגרית – 29 באפריל 1973, ירושלים, ישראל) היה דיפלומט ישראלי אשר כיהן כנציג הדיפלומטי הרשמי הראשון של ישראל בבולגריה והונגריה, ונמנה עם מייסדי שירות החוץ הישראלי.

## ביוגרפיה
שמואל בנצור נולד ב-1906 בקלוז' כשמואל פטרפי, למשה ולציפורה. הוא רכש השכלה אקדמית בעירו. כיהן כמזכיר כללי של ההסתדרות הציונית בטרנסילבניה. ב-1934 במהלך העלייה החמישית עלה לארץ ישראל. בין השנים 1945–1948 כיהן כיושב ראש "התאחדות עולי הונגריה". בנובמבר 1948 הצטרף לשירות החוץ הישראלי. בין השנים 1948–1952 כיהן כמזכיר ראשון ובהמשך ציר דיפלומטי בצירות ישראל בבודפשט, הונגריה, ובמקביל כיהן כמיופה כח לא תושב בצירות ישראל בסופיה, בולגריה. בנצור היה הנציג הדיפלומטי הרשמי הראשון בהונגריה ובבולגריה.

בין השנים 1952–1955 כיהן כסגן מנהל ובהמשך מנהל מחלקת מזרח אירופה במשרד החוץ, ובין השנים 1955–1958 כיהן כקונסול ובהמשך ציר ישראל בווינה אוסטריה. בהמשך, בין השנים 1958–1962 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני מינהל, בין השנים 1962–1967 כיהן כשגריר ישראל בשווייץ, ובין השנים 1967–1973 כיהן כמפקח הכללי על שירות החוץ.

ב-1930 נישא שמואל בנצור לרחל לבית ויינשטיין. בנו הוא איתן בנצור שכיהן כמנכ"ל משרד החוץ. שמואל בנצור הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1973 והוא בן 66, והובא לקבורה בהר המנוחות.

## קישורים חיצוניים
* ציר ישראל בווינה שמואל בנצור מגיש את כתב האמנתו, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ישראל בבולגריה
קטגוריה:שגרירי ישראל באוסטריה
קטגוריה:שגרירי ישראל בהונגריה
קטגוריה:שגרירי ישראל בשווייץ
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
גרגיר

**גַּרְגִּיר**, וכן **גַּרְגֵּר**, הוא מונח שעשוי להתייחס למספר עצמים קטנים ולמספר צמחים.

## הערות שוליים
אופיר אופטרוניקס

**אופיר אופטרוניקס סולושנס בע"מ** (באנגלית: **Ophir Optronics Solutions**) היא חברה ישראלית המפתחת, מייצרת ומשווקת מוצרים למערכות אלקטרואופטיות.

מטה החברה ממוקם בפארק התעשייה הר חוצבים בירושלים, הכולל גם את מפעל הראשי של הקבוצה. לאופיר מפעלי ייצור נוספים בצפון אנדובר, מסצ'וסטס ולוגן, יוטה בארצות הברית ומשרדי מכירות ביפן ובאירופה. מניות החברה נסחרו ב משנת 1991 ועד לרכישתה בשנת 2011 בידי חברת ניופורט האמריקאית.
 
החל משנת 2016 החברה נמצאת בבעלות תאגיד MKS Instruments האמריקאי.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1976, בשם "אופיר אופטיקה בע"מ", על ידי שלושה יזמים בעלי תואר דוקטור בפיזיקה, יעקב זרם, אפרים גרינפילד ואפרים סקמסקי, במטרה לייצר מכשירי מדידה ללייזרים ואופטיקה בתחום התת-אדום. החברה שכנה תחילה בקמפוס בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים - המרכז האקדמי לב, ואחר כך הייתה מהחברות מהראשונות שהתמקמו בקריית התעשיות עתירות המדע בהר חוצבים. השם "אופיר" נבחר כמיצג שילוב של "אופטיקה" ו"ירושלים". משרד הביטחון היה אחד הלקוחות הראשונים של החברה, והיא החליפה ספקים זרים של ההתעשייה הביטחונית בישראל בתחום האופטיקה ואפשרה את עצמאותה בתחומים כגון ייצור אמצעי ראיית לילה, טילים ולייזרים.

בסוף שנת 1983 רכשה חברת ארית תעשיות אופטיות שליש ממניות החברה, תמורת 48 מיליון שקל ישן. ארית הוקמה ביוזמת קונצרן "כור תעשיות" ואיש העסקים דוד קוליץ ועסקה בתחום דומה של פיתוח וייצור של רכיבים אלקטרואופטיים במפעל בירושלים. בסוף 1988 אוחדה פעילות "ארית - תעשיות אופטרוניות" ו-"אופיר אופטיקה" תחת הנהלה משותפת. בינואר 1990 מכרה "ארית" את המכונות והציוד שלה ל"אופיר". בתחילת 1991 מכרה את המניות שהחזיקה ב"אופיר" חזרה לשלושת מייסדיה, ששלושה חודשים אחר כך הנפיקו אותה בבורסת תל אביב באותה עת החברה החלה לפעול בשם "אופיר אופטרוניקה" ומחזור המכירות השנתי שלה הגיעה לכ-6 מיליון דולר.

בשנת 1998 החלה החברה בהרחבת המטה והמפעל שלה בירושלים, לאחר שקיבלה מענק ממרכז ההשקעות במשרד המסחר והתעשייה. באוגוסט 2003 קיבלה מענק נוסף להמשך הרחבת המתחם בהשקעה של כ-4 מיליון דולר.

בתחילת המאה ה-21 החברה נהנתה מעלייה במכירות אך פעלה ברווחיות נמוכה ולעיתים בהפסד. מניית החברה נסחרה בשער נמוך ומשקיעים חדשים רכשו נתח בחברה. בשנת 2001 רכשו איש העסקים גרשון סקופ וחברת "נחושתן השקעות" כ-9% ממניות החברה. בשנת 2003 רכש היזם הסדרתי בני לנדא 10% ממניות החברה.

בנובמבר 2005 ביצעה גיוס ההון שנועד להרחבת פעילות החברה, על ידי הנפקת איגרות חוב בהיקף של כ-75 מיליון ש"ח. ובינואר 2006 רכשה תמורת 5 מיליון דולר את קבוצת "ספיריקון" האמריקאית, שעסקה בפיתוח וייצור של מכשור למדידה וניתוח פרופיל העוצמה של קרני לייזר.

במאי 2008 רכשה קרן פימי 20% ממניות החברה תמורת 23.5 מיליון דולר.

ביולי 2011 נמכרה החברה תמורת 230 מיליון דולר לחברת ניופורט האמריקאית . חודשיים אחר כך רכשה פעילות ייצור באירופה תמורת 3 מיליון דולר. לאחר המכירה, המפעלים, מטה החברה ומרכז הטכנולוגיה המשיכו לפעול מישראל. חברת ניופורט עצמה נרכשה בשנת 2016 על ידי תאגיד  תמורת 960 מיליון דולר. לתאגיד MKS הייתה כבר קודם פעילות בישראל בעקבות רכישת שתי חברות ב-2002.

## קישורים חיצוניים
* 
* אופיר אופטרוניקה בע"מ (מחוקה), באתר מאיה (הודעות לבורסה)

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני מכשור רפואי ישראלים
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:תעשיית אלקטרואופטיקה בישראל
קטגוריה:תעשיית נשק בישראל
ארתור נלסון

**ארתור עמנואל נלסון** (באנגלית: **Arthur Emanuel Nelson**; 10 במאי 1892 – 11 באפריל 1955) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן לזמן קצר כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה בסוף 1942 ותחילת 1943.

## ביוגרפיה
ארתור נלסון נולד ב-10 במאי 1892 בבראונס ואלי שבמינסוטה, והשלים את לימודיו ב־Macalester College ב-1912 וב-William Mitchell College of Law (אז ה-St. Paul College of Law) ב-1915. מאוגוסט עד נובמבר 1918 שירת זמן קצר בצבא ארצות הברית.

ב-1922 נבחר נלסון לראש עיריית סיינט פול. הוא כיהן שתי קדנציות של שנתיים כל אחת. ב-1928 התמודד נלסון מטעם המפלגה הרפובליקנית ללא הצלחה על מושב הסנאט של ארצות הברית מול הנריק שיפסטד (שקיבל 33.4% מהקולות).

הוא נבחר לסנאט ארבע עשרה שנים מאוחר יותר, בנובמבר 1942 כדי להשלים את כהונתו של הסנאטור המנוח ארנסט לאנדין, שאליה מונה באופן זמני ג'וזף בול (שזכה בבחירות בנובמבר 1942 לתקופת כהונתו המלאה של שש שנים מ־1943 עד 1949). נלסון כיהן פחות מחודשיים, מ-18 בנובמבר 1942 ועד 3 בינואר 1943. הוא לא ביקש להיבחר מחדש.

נלסון מת בשיקגו שבאילינוי ב-11 באפריל 1955.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מינסוטה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:ראשי עיריות במינסוטה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממינסוטה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1955
בית הכנסת של ליפשיץ

**בית הכנסת של ליפשיץ** (באוקראינית: **Синагога Ліфшиця**) הוא בית הכנסת המרכזי של העיר ויניצה באוקראינה.

בית הכנסת נבנה בשנת 1897 מכספי סוחר יהודי אמיד בשם ליפשיץ (ומכאן שמו). בית הכנסת נבנה ברחוב הראשי של העיר ותיפקד כבית הכנסת המרכזי. בית הכנסת המשיך לפעול גם לאחר נפילת האימפריה הרוסית, בתקופת מלחמת האזרחים ובשנים הראשונות של השלטון הסובייטי. בשנת 1929 נסגר בית הכנסת בפקודת השלטונות. המבנה נמסר בהתחלה למועדון תרבות יהודית. אך תוך זמן קצר, בלחץ העירייה, הפך למועדון על שם סטלין, שיועד לכלל תושבי העיר.

בתקופת הכיבוש הנאצי שימש בית הכנסת כמחסן לאחסון בגדים ודברי ערך שנשדדו מיהודים. בהמשך נפתח במבנה אולם מופעים לחיילים נאצים. במהלך הקרבות לשחרור העיר במרץ 1944 נפגע מבנה בית הכנסת מפגזים. לאחר מלחמת העולם השנייה שופץ מבנה בית הכנסת ונבנתה לו עוד קומה (המבנה הפך מדו קומתי לתלת קומתי). המבנה שימש כאולם קונצרטים. בסוף שנות ה-80 נסגר אולם הקונצרטים ובנין עמד ריק.

בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית פעלו ראש הקהילה היהודית בעיר, איסאק נובוסיליצקי והרב לייב סורקיס להעביר את המבנה לידי הקהילה היהודית. בית הכנסת של ליפשיץ נפתח מחדש בסוף 1992. במרוצות השנים, עם הידלדלות האוכלוסייה היהודית בעיר, נאלצה הקהילה להשכיר את הקומה הראשונה של מבנה בית הכנסת, כדי לקבל כסף לתחזוקת המבנה.

## קישורים חיצוניים

* סקירה היסטורית 
* סיפורו של בית הכנסת של ליפשיץ 

ליפשיץ
ליפשיץ
קטגוריה:מחוז ויניצה
רון אבידן

**רון אבידן** (נולד ב-1968) הוא מנהל ישראלי בתחום הנדל"ן, שכיהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי מאפריל 2025 עד אוגוסט 2025.

## ביוגרפיה
רון אבידן נולד וגדל בתל אביב. אביו הוא שחקן הכדורסל אמנון אבידן. למד בגימנסיה הרצליה ושירת כקצין במודיעין שדה. בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול ותואר שני במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת תל אביב.

### קריירה מקצועית
בתחילת דרכו שימש אבידן כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת מבני תעשייה, שם ניהל כמיליון וחצי מ"ר של נדל"ן מניב ברחבי ישראל. לאחר מכן עבד כמנהל תחום הנדל"ן בחברת הביטוח מגדל. במשך כשבע שנים שימש כמנכ"ל חברת עופר השקעות, בעלת השליטה במליסרון ובעלת שליטה משותפת בבנק מזרחי טפחות. במסגרת זו היה אחראי על ניהול השקעות בנדל"ן למגורים, משרדים, מסחר ומלונאות בישראל ובחו"ל.

בשנת 2019 מונה למנכ"ל חברת אזורים, המתמחה בייזום והקמת נדל"ן למגורים, כולל פרויקטי התחדשות עירונית ודיור להשכרה לטווח ארוך. תחת ניהולו החברה קידמה פרויקטים בהיקף נרחב, כולל מעל 38,000 יחידות דיור בשלבי ביצוע ותכנון.

באפריל 2025 מונה למנכ"ל קבוצת עזריאלי במקומו של אייל חנקין, שעבר לנהל את הפעילות הגלובלית של הקבוצה בתחום מרכזי הנתונים. באוגוסט 2025 התפטר מתפקידו.

### חיים אישיים
אבידן נשוי לשחקנית לימור גולדשטיין ואב לשלושה ילדים. הוא מתגורר ביפו.

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצת עזריאלי
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אליאס הוטר

**אליאס הוטר** (בגרמנית: **Elias Hutter**; 1553, גרליץ או אולם – ~1605, נירנברג או פרנקפורט) היה הבראיסט גרמני. מחברן של מהדורות רב־לשוניות של המקרא.

## ביוגרפיה
ממוזער|250px|ספרו של הוטר 'Lectiones Evangeliorum et Epistolarum', שראה אור ב-1601 בנירנברג
הוטר למד בשטרסבורג, לאחר מכן למד שפות מזרחיות באוניברסיטה הלותרנית של ינה. כיהן כפרופסור לעברית באוניברסיטת לייפציג. בעקבות פרסום המילון העברי-גרמני שלו ב-1578, הוזמן על ידי הנסיך הבוחר אוגוסט מסקסוניה לשמש כמורה פרטי לעברית בדרזדן.

מתוך אמונה דתית אך גם מונע מתחושת שליחות בלשנית-פדגוגית, האמין הוטר בצורך לקרוא את התנ"ך בשפות שונות ומתוך השוואה ביניהן, בחיפוש אחר מימון למיזמי ההדפסה שלו בתחום העברית, עבר ב-1583 לליבק וכעבור שנתיים (ב-1585) להמבורג. שם הצליח להוציא לאור את התנ"ך בשפת המקור החל משנת 1586. המיזם לא זכה להצלחה כלכלית משמעותית.

משנת 1594 ניסה את מזלו בנאומבורג, ומ-1597 בנירנברג, כמדפיס וכסוחר ספרים. בנירנברג חזר הוטר להוראת שפות (בין תלמידיו בתקופה זו: האוריינטליסט הגרמני דניאל שוונטר , שלימים היה פרופסור באלטדורף הסמוכה נירנברג).

בין השנים 1598 ל-1603 הצליח לפרסם מספר יצירות, כל אחת מהן לפחות בארבע שפות. ב-1604, בשל חובות, נאלץ לעזוב את נירנברג ועבר זמנית לפרנקפורט על נהר מיין.

על שנותיו האחרונות של הוטר לא ידועים פרטים, ידוע רק שהיה עדיין בחיים ב-1605, אך כבר לא חי ב-1609.

## מיצירותיו
* "Via Sancta" – מהדורת תנ"ך בעברית, הכוללת נספח של מזמור קי"ז בתהילים ב־30 שפות
* "Opus Quadripartitum" – מהדורת המקרא בארבע שפות: עברית, יוונית, לטינית וגרמנית, שהודפסה על ידי דוד וולטר בהמבורג ב־1596
* פוליגלוטה של הברית החדשה (המכונה לעיתים "הפוליגלוטה של נירנברג") בשני כרכים (1599, נירנברג). ב-12 שפות: סורית, עברית, יוונית, לטינית, גרמנית, צ'כית (ניב בוהמי), איטלקית, ספרדית, צרפתית, אנגלית, דנית ופולנית.

## קישורים חיצוניים

* הוטר, אליאס, בביוגרפיה הגרמנית הכללית

קטגוריה:הבראיסטים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1553
קטגוריה:נפטרים ב-1605
דניאל פולשצ'וק

**דניאל פולשצ'וק** (נולד ב-11 בפברואר 1996 ברמת גן שבישראל) הוא שחקן סקווש ישראלי. שבע פעמים אלוף ישראל בקטגוריית יחידים.

## ביוגרפיה
פולשצ'וק החל להתאמן בסקווש בכפר המכביה שברמת גן בגיל שש. בגיל עשר נסע לשחק בתחרות נוער שהתקיימה בצ'כיה, וזכה בטורניר עד גיל 13. בתחרות זו נכח נציג מבית הספר מבית הספר "מילפילד" שבאנגליה, אשר התרשם ממנו, ובאישור הוריו עבר פולשצ'וק להתאמן באנגליה, תחת ג'ונה ברינגטון ואיאן תומאס.

הוא זכה במדליית זהב בקטגוריית יחידים במכביה שלוש פעמים: ב-2013, ב-2017 וב-2022. בנוסף, זכה שבע פעמים בתואר אלוף ישראל.

בחודש פברואר 2015, בגיל 19, זכה פולשצ'וק בתואר הראשון שלו בסבב ה-PSA העולמי, והפך לשחקן הישראלי הראשון שזוכה בתואר בסבב. 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני סקווש ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בספורט
קטגוריה:רמת גן: ספורטאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1996
רמאדיה (לבנון)

**רָמָאדִיֶה** (בערבית: **الرمادية**; תעתיק מדויק: **אלרמאדיה**) הוא כפר שיעי, לבנוני, בנפת צור, מחוז דרום לבנון.

## מיקום וגאוגרפיה
הכפר שוכן בגובה ממוצע 300 מטרים מעל פני הים, כ-10 קילומטרים מזרחית לחוף הים, כ-14 קילומטרים (בכביש) דרומית מזרחית לעיר צור, בשכנות לכפר . שטח הכפר הוא 2,780 דונם.

### דמוגרפיה
בשנת 2014 היו רשומים בכפר 1,467 בעלי זכות הצבעה לפרלמנט הלבנוני. כ-99% מהם שיעים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז דרום לבנון: יישובים
איליין אדוארדס

**איליין לוסיל אדוארדס** לבית **שוורצנבורג** (באנגלית: **Elaine Lucille Edwards**; 8 במרץ 1929 – 14 במאי 2018) הייתה פוליטיקאית אמריקאית מלואיזיאנה. בשנת 1972 מונתה אדוארדס על ידי בעלה, מושל לואיזיאנה אדווין אדוארדס, כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, לאחר מותו של אלן אלנדר.

היא הייתה הגברת הראשונה של לואיזיאנה במשך שתים עשרה שנים לא רצופות מ-1972 עד 1980 ושוב מ-1984 עד 1988, מה שהפך אותה לגברת הראשונה שכיהנה בתפקיד למשך התקופה הארוכה ביותר במדינה. בשנותיה האחרונות, היא הייתה אשת עסקים קטנה בתחום האופנה ושחקנית אופרת סבון זוטרה שבסיסה בעיר ניו יורק.

## ביוגרפיה
### ראשית חייה
אדוארדס נולדה ב-8 במרץ 1929 במרקסוויל, עיר המחוז של אבוילס פאריש, לואיזיאנה, לארול ליאו שוורצנבורג ומירל דופוי שוורצנבורג. איליין הוטבלה כקתולית, והיו לה שני אחים, פרנק (1928–2013), וראלף (נולד ב-1936).

היא נישאה לאדווין אדוארדס ב-1949. האמונה הקתולית שלה הייתה הדחף לחזרתו של אדווין לאמונה הקתולית. משקיף ציין כי איליין אדוארדס "רצתה את ההפך ממה שאדווין רצה. היא שנאה את הסחי והמיאוס של הפוליטיקה". שניהם סיימו את בית הספר התיכון מרקסוויל. כשדנה על נישואיה ב-1984, אמרה אדוארדס: "כל מה שרציתי לעשות זה להתחתן, ללדת תינוקות ולשמור על הבית".

### קריירה בסנאט
אדוארדס הייתה הגברת הראשונה של לואיזיאנה במשך שתים עשרה שנים לא רצופות מ-1972 עד 1980 ושוב מ-1984 עד 1988, מה שהפך אותה לגברת הראשונה שכיהנה את התקופה הארוכה ביותר במדינה. היא לא התגוררה באופן מלא באחוזת המושל במהלך הקדנציה השלישית של בעלה, ובמקום זאת בילתה את רוב זמנה במתחם המשפחה בדרום מזרח באטון רוז' שאותו רכשו במהלך כהונתו של יורשו/קודמו של אדווין, דייוויד ק. טרין.

ב-1 באוגוסט 1972, לאחר מותו של אלן אלנדר, אדווין אדוארדס מינה את איליין כחברת הסנאט של ארצות הברית על מנת למלא את החודשים הנותרים של כהונתו של אלנדר.

בתגובה למינויה לסנאט, אמרה אדוארדס: "זו הזדמנות נפלאה, ואני מקבלת אותה. אבל אל לנו להטיל ספק, אני לא סנאטורית". אדוארדס לא ביקשה להיבחר מחדש בנובמבר 1972. היא התפטרה מיד עם היוודע ניצחונו של ג'יי בנט ג'ונסטון (שבעלה ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לתפקיד המושל בשנה הקודמת) בבחירות הכלליות ב-7 בנובמבר 1972 (בהן אלנדר היה מועמד עד מותו), ואפשרה לג'ונסטון לצבור ותק על פני סנאטורים חדשים אחרים שנבחרו באותו יום.

במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב-1976, איליין תמכה בג'רלד פורד  על פני ג'ימי קרטר, בעוד שבעלה תמך תחילה במושל קליפורניה ג'רי בראון, ומאוחר יותר תמך בקרטר לאחר שבראון לא הצליח להשיג את המועמדות.

בשנת 1983, אדווין אדוארדס נבחר מחדש כמושל ובכך איליין הפכה שוב לגברת הראשונה של לואיזיאנה עד 1988.

### קריירה לאחר מכן
לאחר כהונתה בסנאט, אדוארדס החזיקה בבעלותה עסק קטן לייצור שמלות בהזמנה אישית והמשיכה בעסק הזה גם בזמן שכיהנה כגברת הראשונה במהלך הקדנציה השלישית של בעלה בשנות ה-80.

היא עברה לניו יורק בשנות ה-90 כדי למצוא עבודה מדי פעם כשחקנית אופרת סבון.

### חיים אישיים ומותה
אדווין ואיליין אדוארדס התגרשו ב-1989 לאחר ארבעים שנות נישואים. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים.

איליין אדוארדס מתה ב-14 במאי 2018, בבית בתה בדנהאם ספרינגס, לואיזיאנה, כשהיא סובלת מבעיות נשימה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטוריות חברות המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2018
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
אדם אזנו

**אדם אזנו בן א-שייח**' (בספרדית: **Adam Aznou Ben Cheikh**, בערבית: **أدم أزنو بن الشيخ**, בתעתיק מדויק: **אדם אזנו בן אלשיח**'; נולד ב-2 ביוני 2006 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן מרוקאי-ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי באברטון מהפרמייר ליג ובנבחרת מרוקו.

## קריירת מועדונים
אזנו נולד בברצלונה שבספרד להורים מרוקאים. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של דאם, ובשנת 2019 עבר ללה מאסיה. בקיץ 2022 עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן. בשנת 2024 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.

ב-15 במאי 2024 האריך אזנו את חוזהו בבאיירן מינכן עד לשנת 2027. ב-2 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על אוניון ברלין במסגרת המחזור התשיעי בבונדסליגה לעונת 2024/2025.

ב-3 בפברואר 2025 הושאל לריאל ואיאדוליד עד לסוף העונה.

ב-29 ביולי 2025 חתם אזנו על חוזה ל-4 שנים באברטון מהפרמייר ליג.

## קריירה בין-לאומית
אזנו שיחק בנבחרות הצעירות של מרוקו ושל ספרד.

בחודש אוגוסט 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת מרוקו, לקראת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025 נגד נבחרות גבון ולסוטו. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–0 על נבחרת לסוטו.

## תארים
**באיירן מינכן**

בונדסליגה (1): 2024/2025

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מרוקאים
קטגוריה:מגני כדורגל מרוקאים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:מגני כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני ריאל ואיאדוליד
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מרוקו
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-2006
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-2006
ז'וליאן ליזרו

**ז'וליאן ליזרו** (בצרפתית: **Julien Lizeroux**; נולד ב-1979) הוא גולש סקי אלפיני צרפתי.

## ביוגרפיה
ליזרו נולד במחוז סבואה, ב-1997 השתתף לראשונה בגביע אירופה, בעונת 1997/98 קיבל מדליית ארד באליפות סקי אלפיני לנוער (World Junior Alpine Skiing Championships)
, ב-2000 לקח חלק לראשונה בגביע העולמי ולקח שלושה ניצחונות בגביע העולמי שכולם בסקי סלאלום.

ב-2009 זכה במדליית כסף באליפות העולם בסקי אלפיני (FIS Alpine World Ski Championships) שנערכה בצרפת.

באולימפיאדת ונקובר היה במקום התשיעי בסלאלום ובמקם השמונה עשר במעורב-על (super combined). הייתה לו בעיה בברך הימנית במחצית הראשונה של עונת 2011, ביוני אותה שנה עבר ניתוח.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:גולשי סקי אלפיני באולימפיאדת ונקובר (2010)
קטגוריה:גולשי סקי אלפיני
קטגוריה:ספורטאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1979
דליו אוניס

**דליו אוניס** (בספרדית: **Delio Onnis**; נולד ב-24 במרץ 1948) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי יליד איטליה ששיחק בעמדת החלוץ. אוניס הוא מלך שערי ליגת העל הצרפתית בכל הזמנים עם 299 שערים. הוא זכה בתואר מלך שערי העונה בליגה הצרפתית 5 פעמים, 3 מתוכן בין השנים 1980 ל-1982.

## קריירה
אוניס נולד בג'וליאנו די רומא שבאיטליה ובגיל 3 היגר עם משפחתו לארגנטינה. התחיל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של אלמגרו והצטרף לקבוצה הבוגרת שלה בגיל 18. בשנת  חתם בחימנסיה לה פלאטה, במדיה כבש 53 שערים ב-95 משחקים.

בשנת  חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית בה התאחד עם רוברט זוויצה ששיחק עמו בחימנסיה. בעונתו הראשונה במועדון כבש 22 שערים ושנה לאחר מכן כבש 17 שערים. בקיץ  חתם במונקו בה שיחק 7 עונות. בכל העונות בהם שיחק במועדון היה מלך השערים שלו. אוניס גם היה שותף לירידה של המועדון לליגה השנייה בתום עונת , אך גם לחזרה של המועדון לליגה הראשונה אחרי עונה אחת ולזכייה של מונקו באליפות בעונה שלאחר מכן. בעונת  זכה עם המועדון בגביע הצרפתי. אוניס הוא מלך שערי המועדון בכל הזמנים עם 223 שערים.

בשנת  חתם בעולה החדשה טור בה שיחק שלוש עונות. בקיץ  חתם בטולון בה שיחק שלוש עונות בסיומן פרש מכדורגל.

## תארים
; מונקו
*ליגה 1: 
*ליגה 2: 
*הגביע הצרפתי: 

; אישיים
*מלך שערי הליגה הצרפתית: , , , , 
*מלך שערי הליגה הצרפתית השנייה: 
*מלך שערי הליגה הצרפתית הראשונה בכל הזמנים: 299 שערים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני חימנסיה לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני סטאד ריימס
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני טולוז
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מהגרים לארגנטינה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1948
פאב המאנקיס (אילת)

**פאב המאנקיס** (הנקרא גם "**פאב שלושת הקופים**") הוא בר באזור המלונות באילת.

הבר מהווה חלק מהמבנה של מלון רויאל ביץ' אילת ומנוהל (כמו המלון) על ידי רשת ישרוטל. מאז שנות ה-90 שבהן הוקם הבר והחל לפעול, "פאב המאנקיס" הוא מוקד בילוי מרכזי בחיי הלילה של אילת לשתייה, ריקודים ושמיעת מוזיקה חיה של רוק אנד רול ופופ. הבר מעוצב כפאב אנגלי והוא מארח מדי ערב דיג'יי והופעות חיות של להקות מאנגליה המנגנות גרסאות כיסוי לשירים ידועים ומפורסמים. שולחנות הבר ניצבים גם בטיילת עצמה וכן בחלק מחוף הים.

## תולדות המקום
בשנת 1984 הקימה חברת ישרוטל באילת את "מלון המלך שלמה". התפישה הניהולית הייתה להעניק לאורחים במלון את כל צורכיהם תחת קורת גג אחת: מסעדות, ברים, חנויות, בידור ובילוי בשעות הפנאי. כחלק מתפישה זו הוקם במלון גם "פאב היאכטה" (Yacht Pub), שבו הופיעו מדי ערב להקות וזמרים ישראלים. בין המופיעים (שניתן לאתר בעיתונות המקומית האילתית של התקופה): מאיר אריאל, דני בן ישראל, סי היימן, עברי לידר, רוני פיטרסון, ירמי קפלן, דני רובס, עידן רייכל, כנסיית השכל והסיקסטיז.

בשנת 1994 הקימה החברה את מלון רויאל ביץ' ובתחומו, באזור הקרוי "טיילת הרויאל ביץ'", נפתח בר נוסף - פאב המאנקיס. חלוקת העבודה בין שני הברים הייתה כזו: ב"פאב היאכטה" המשיכו להופיע זמרים ישראלים וב"פאב המאנקיס" - התחילו להופיע להקות אנגליות, שהגיעו בדרך כלל לתקופה של 3-4 שבועות, ושרו באנגלית להיטים מוכרים. הלהקות האנגליות הוחתמו על חוזה ברור ומפורש, לפיו עליהן לנגן גרסאות כיסוי ללהיטים ידועים, ולהימנע מנגינת שירים מקוריים של הלהקה עצמה. זאת למרות שחלק מהלהקות הוציאו אלבומים בארץ מוצאם.

לאחר כעשור שנים של פעילות מקבילה של שני הברים, נסגר "פאב היאכטה", כשכל האזור בו פעל הבר, "טיילת המלך שלמה", נסגר לרגל שיפוצים. כך נשאר "פאב המאנקיס" המקום העיקרי באזור חוף הים, שבו יש בר עם הופעות חיות מדי ערב. כיום (2024) התחרות העיקרית ל "פאב המאנקיס" באילת הוא הבר "מייקס פלייס", שגם בו יש, מדי פעם, הופעות חיות.

## גלריית תמונות


Monkeys Pub (Eilat) -2024 - Photo No. 2.jpg|במת ההופעות ורחבת הריקודים של הפאב
Monkeys Pub (Eilat) - Photo No. 3.jpg|חלל הישיבה הפנימי בפאב
Monkeys Pub (Eilat) - Photo No. 4.jpg |רחבת הישיבה החיצונית של הפאב על הטיילת



## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אילת: בתי קפה ומסעדות
קטגוריה:אילת: היסטוריה
קטגוריה:ישראל: ברים ופאבים
נייע פרעסע

**נייע פּרעסע** היה עיתון יומי קומוניסטי ביידיש שיצא לאור בפריז, צרפת. הגיליון הראשון, שהכיל 4 עמודים, יצא לאור ב-1 בינואר 1934. היוזמה להוציא לאור את העיתון הייתה של קבוצת חברים יהודים במפלגה הקומוניסטית הצרפתית. לפני כן היו כתבי עת קומוניסטיים אחרים ביידיש שנאסרו על ידי שלטונות המדינה הצרפתית.

נייע פרעסע היה אחד משני עיתונים יומיים ביידיש שיצאו לאור בפריז בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, השני היה "" הפרו-ציוני. והיה מהעיתונים הראשונים באירופה שתקפו בחריפות את הנעשה בגרמניה לפני תחילת מלחמת העולם השנייה

מספר החברים היהודים במפלגה הקומוניסטית הצרפתית לא היה גדול, ובעת ייסוד העיתון היו בה בין 200 ל-300 איש, אך רעיונות קומוניסטיים זכו לתמיכה נרחבת בקרב הקהילות היהודיות בצרפת. בתחילה היו לנייע פרעסע כ-10,000 קוראים. שרובם היו יהודים שהגרו מפולין, חברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית של פולין, אך כשהיגרו לצרפת לא הצטרפו למפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בשנת 1936, לאחר מערכת בחירות אינטנסיבית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית בקרב הקהילות היהודיות, והקמת ממשלת החזית העממית, הגיע מספר הקוראים ל-20,000. בתחילת 1956 נכתב בעיתון שיש להם כ-5000 מנויים המשלמים דמי חבר לעיתון.

בין עורכי העיתון, היה שמואל נדלר שהיה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית והוצא להורג על ידי הנאצים בכ"ח באב ה'תש"ב, (11 באוגוסט 1942) יעקב גרומוב, וכן ליאו כץ, לפני שעבר למקסיקו, (בתחילת שנות ה-60 היה כתב בעיתון הקומוניסטי קול העם), וכן הוציא לאור שני ספרים.

אחד ממנהלי העיתון, שגם כתב בו רבות, היה , ממנהיגי המחתרת היהודית קומוניסטית בצרפת.

בתקופת הכיבוש הגרמני של צרפת נאסרה הוצאתו של היומון, אך ב-15 ביולי 1940 הודפס שוב כעיתון מחתרתי.

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הודפסה מהדורה יומית של 8,700 עותקים. וה"נייע פרעסע" היה הגדול מבין שלושת היומונים השמאלנים ביידיש שיצאו לאור בפריז באותה תקופה. בקיץ 1951 הורו שלטונות צרפת על גירושו של העורך יעקב גרומב. גרומב, מהגר יהודי-פולני שקיבל אזרחות צרפתית ב-1950, הואשם על ידי השלטונות בכך שלא "נטמע מספיק" בחברה הצרפתית. נגד החלטה זו נערכו מחאות נרחבות, גם מחוץ לרבעים הקומוניסטיים. ובהמשך ביטל בית המשפט את צו הגירוש.
בסיום שנת 1951, הוציא העיתון גיליון יובל מיוחד, בו הויעו ברכות מהעיתונים המקבילים שלו ברחבי העולם, כשביניהם היינט קול העם ועוד.
ב-7 בנובמבר 1969 פרסמו ידידי נייע פרעסע הודעה, על רקע המשבר הפוליטי בפולין ב-1968, המגנה את המדיניות האנטישמית של ממשלת פולין.

העיתון נסגר בשנת 1993.

## כותבים בעיתון
* שמואל נדלר
* 
* ברל רויזן

## ביבליוגרפיה
בשנת 1945 יצא לאור הספר "20 שנה לנייע פרעסע 1934–1945".

## קישורים חיצוניים
* גיליונות העיתון מ-31 בדצמבר 1949 ועד 29 בדצמבר 1973

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:צרפת: עיתונים
קטגוריה:צרפת: פוליטיקה
השבעתו הראשונה של יוליסס ס. גרנט לנשיאות ארצות הברית

[ממוזער|שמאל|גרנט נושא את [נאום|נאומו הראשון כנשיא ארצות הברית]]
**ה[[השבעת נשיא ארצות הברית|השבעה]] הראשונה של [[יוליסס ס. גרנט]] ל[[נשיא ארצות הברית]]** נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון ביום חמישי, 4 במרץ 1869. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו הראשונה של יוליסס ס. גרנט כנשיא ושל סקיילר קולפקס כסגן הנשיא. שבועת האמונים ניתנה לגרנט על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית סלמון צ'ייס. הנשיא היוצא אנדרו ג'ונסון לא השתתף בטקס ההשבעה, כיוון שהוא וגרנט סירבו לשבת זה לצד זה בכרכרה שנסעה אליהם. ג'ונסון גם סירב לנסוע בכרכרה נפרדת. במקום זאת הוא שהה בבית הלבן וחתם על חוקים. זו הייתה הפעם הרביעית שהנשיא היוצא החרים את ההשבעה של הנשיא הנבחר, אירוע שקרה שוב כאשר סירב דונלד טראמפ להגיע ל ב-2021, לאחר שלא הצליח לשנות את תוצאות הבחירות.

כניסתו של גרנט למקום ההשבעה הייתה המפוארת ביותר עד אז: נדרשו כרטיסים מיוחדים לכניסה לקפיטול ביום ההשבעה, שמונה אוגדות מלאות של חיילים צעדו במורד שדרות פנסילבניה וחלונות המשקיפים על מסלול הכניסה נמכרו במחירים גבוהים מאוד. באותו הערב נערך נשף מיוחד בבניין מחלקת האוצר של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יוליסס ס. גרנט
גרנט
קטגוריה:1869 בארצות הברית
שישו ושמחו בשמחת חג

"**שישו ושמחו בשמחת חג**" הוא שיר שכתב המחנך והמתרגם בנימין כספי ללחן של המלחין הרוסי מיכאיל גלינקה.

## רקע

מחבר המילים, בנימין כספי (סרברניקוב) (1886-1946), עבד כמחנך כיתות א'-ב' בבית הספר 'אחד העם' בפתח תקווה, ובנוסף עסק גם בכתיבה הומוריסטית ובתרגום. כספי הוא גם מחבר שיר הילדים הנודע 'השפן הקטן'.
הנוסח המודפס הראשון של השיר הופיע בשנת 1938 בחוברת "שירים לערבי שבתות בבית ברנר, המושרים בהדרכת דניאל סמבורסקי" (תל אביב תרצ"ח), אך אפשר להניח שהשיר נכתב לפחות שנה או שנתיים קודם לכן.
הלחן הוא של המלחין הרוסי מיכאיל גלינקה (1857-1804), שנחשב לאבי המוזיקה הקלאסית הרוסית ואשר הלחין את האופרה 'רוסלאן ולודמילה' על פי פואמה של פושקין.

## ביצועים
* בין מבצעי השיר: יפה ירקוני, נעמי צורי, דליה עמיהוד, אסנת פז, ותיקי הגבעטרון, ולהקת לרוקדים הידד.
* בסדרת הקלטות של רינת גבאי, "חגי ישראל עם רינת ומימי" נפתח כל פרק בשיר "שישו ושמחו בשמחת חג".
* אריק איינשטיין שילב את השיר בסוף שירו של עלי מוהר 'שכשנבוא'. השיר הוקלט לראשונה בשנת 1986 ונכלל בתקליטו 'אוהב להיות בבית'. השיר מופיע גם בגרסת הכיסוי של שלומי שבת, עידן עמדי, יובל דיין, וגיא ויהל בשנת 2018.

## קישורים חיצוניים
* **[https://www.nli.org.il/he/items/NNL_MUSIC_AL990039744410205171/NLI שישו ושמחו בשמחת חג]**, באתר הספרייה הלאומית
* מילות השיר והאזנה לו, באתר זמרשת
* גלגולו של ניגון: שישו ושמחו בשמחת חג, מחאו כפיים, באתר עונג שבת
* 

## הערות שוליים

2024 11
קטגוריה:שירי 1938
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חגים ומועדים
עובדי הים

**עובדי הים** (בצרפתית: ***Les Travailleurs de la mer***) הוא רומן מאת ויקטור הוגו שפורסם בשנת 1866. הספר מוקדש לאי גרנזי, שם שהה הוגו במשך 15 שנות גלות. הוגו משתמש בסביבת הקהילה הקטנה שבאי כדי להפוך אירועים לכאורה שגרתיים לדרמות ברמה הגבוהה ביותר. הרומן מתרחש זמן קצר לאחר מלחמות נפוליאון ומתמקד בהשפעות המהפכה התעשייתית על האי.

הסיפור עוסק בגיליָאט, יליד גרנזי ומנודה חברתי שמתאהב בדֵרוּשֵט, אחייניתו של בעל ספינה מקומי, מר לטיירי. כאשר ספינתו של לטיירי עולה על שרטון, דרושֶט מבטיחה להתחתן עם מי שיצליח לחלץ את מנוע הקיטור של הספינה, וגיליָאט יוצא למשימה למרות הקשיים העצומים והמאבקים הפיזיים, בהם קרב עם תמנון.

## תקציר העלילה
ממוזער|שמאל|La Durande (ציור בצבעי דיו מאת המחבר, 1866)
[ממוזער|גיליָאט והתמנון מאת [ז'וזף קרלייה]]
אישה מגיעה לגרנזי עם בנה גיליָאט וקונה בית שהשמועות אומרות כי הוא רדוף רוחות. הבן גדל, האישה נפטרת, וגיליָאט הופך לדייג ומלח טוב, אך אנשי האי מאמינים שהוא מכשף.

בגרנזי גר גם מר לטיירי – ימאי לשעבר ובעל ספינת הקיטור הראשונה באי, דיראנד – עם אחייניתו דרושֶט. יום אחד, בחג המולד, דרושֶט כותבת את שמו של גיליָאט בשלג, והוא מתאהב בה.

העלילה ממשיכה עם מזימות של רב החובל סיור קלוּבּין, ספינות מסחר ספרדיות, והמאבק של גיליָאט בשונית במטרה לחלץ את המנוע. בסופו של דבר הוא מצליח להחזיר את המנוע ללטיירי, אך מסרב להתחתן עם דרושֶט לאחר שהיא מסכימה להצעת נישואים של כומר האי החדש, אבנזר קאודרי.

## דמויות
* גיליָאט: דייג ומלח
* מס לטיירי: בעל הספינה דיראנד
* דרושֶט: אחייניתו של מס לטיירי
* סיור קלוּבּין: רב החובל של דיראנד
* אבנזר קאודרי: כומר צעיר

## פרסומים
הרומן פורסם לראשונה בבריסל בשנת 1866 ותורגם לאנגלית בהמשך השנה.

בישראל ראה הרומן אור בשנת 1962 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתרגום מנשה לוין. מהדורה נוספת יצאה ב-1986 בספרית פועלים.

## קישורים חיצוניים
* עובדי הים בפרויקט בן-יהודה

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרות צרפתית
קטגוריה:1866 בצרפת
קטגוריה:ספרים המתרחשים בצרפת
קטגוריה:המהפכה התעשייתית
עפר דורון

**עפר דורון** (נולד ב-1961) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים בחיל הים. כיהן כמנהל מפעל חלל של התעשייה האווירית לישראל.

## ביוגרפיה
דורון התגייס לצה"ל ב-1979, סיים קורס חובלים ומילא תפקידי קצונה בחיל הים, בהם מפקד אח"י סער, מפקד אח"י כידון (סער 4), מפקד אח"י עצמאות (סער 4), מפקד אח"י גאולה, מפקד אח"י אילת (סער 5), מפקד פלגה 33, סגן מפקד שייטת ספינות הטילים וראש מחלקת אמצעי לחימה. השתחרר משירות הקבע ב-2002 בדרגת אלוף-משנה. בשירות המילואים קודם לדרגת תת-אלוף ב-2020 ושימש מנהל לחימה בחירום בחדר הפיקוד הזרועי של יחידת השליטה הימית בבור זרוע הים בקריה.

ב-2003 הצטרף לתעשייה האווירית ושימש מנהל השיווק והפיתוח העסקי במפעל מב"ת טילים. ב-2008 מונה לסמנכ”ל ומנהל חטיבת מערכות טקטיות בחטיבת Ness TSG של נס טכנולוגיות. בשנים 2012 עד 2020 כיהן כמנהל מפעל חלל של התעשייה האווירית. בתפקיד זה הוביל בין היתר את חלקה של התעשייה האווירית בפיתוח וניהול משימת הגשושית הישראלית לירח "בראשית". לאחר מכן מונה למנכ"ל חברת EVR Motors.

### פעילות מחאה
באוגוסט 2023, לאחר שהודיע על הפסקת התנדבותו על רקע התנגדותו לרפורמה המשפטית, הוקפא שירותו בחיל הים ולאחר מכן הודח משירות המילואים.

בנובמבר 2024 נעצר דורון יחד עם בנו גל ושני חשודים נוספים בחשד שירו נורים ימיים שנפלו האחד בסמוך לביתן אבטחה, והשני במבואת הכניסה בחצר בית ראש הממשלה בנימין נתניהו בקיסריה. בדצמבר הוגשו כתבי אישום נגד דורון ובנו גל בעבירות של מעשה טרור של מעשה פזיזות ורשלנות (פזיזות באש), ניסיון הצתה, וכן בשיבוש מהלכי משפט. בית המשפט המחוזי בחיפה קבע כי אין ראיות לכאורה למעשה טרור וכי קיימת חולשה ראייתית בייחוס ניסיון הצתה, והורה לשחרר את הנאשמים למעצר בית.

## חיים אישיים

דורון בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה. אב לשלושה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי קורס חובלים
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: מנהלי מפעלים
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הים
קטגוריה:מפקדי ספינות טילים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
מכבי ס.ק.

**מכבי ס.ק.** (בטורקית: **Makkabi S.K**; השם המלא: **Makkabi Spor Kulübü**, מכבי מועדון ספורט) היה מועדון ספורט יהודי בעיר איסטנבול, טורקיה שהוקם בתחילת המאה ה-20 על ידי הקהילה היהודית של העיר. צבעי המועדון היו לבן וכחול.

## היסטוריה
מועדון מכבי ס.ק. נוסד בשנת 1913 על ידי חברי הקהילה היהודית באזור , איסטנבול וכל שחקניו היו יהודים. סניף הכדורגל של המועדון השתתף בליגת ימי ראשון 1919–1920.

המועדון היה פעיל במספר ענפי ספורט, כולל כדורגל וכדורסל. קבוצת הכדורסל הייתה אלופת איסטנבול שש פעמים ברציפות. מועדון מכבי ס.ק. היה פעיל עד שנות ה-40 והוא פורק לאחר שיהודים רבים עלו לישראל.

יוצאי המועדון הצטרפו למועדון של מכבי חיפה.

קודם להקמת מועדון הספורט של מכבי, פעל בעיר איגוד הספורט בשם: "אגודת ההתעמלות הישראלית של קונסטנטינופול" (בגרמנית: Israelitischer Turnverein Konstantinopel; תעתיק: ישראליטישר טורווריין קונסטנטינופל) שנוסד ב-1895 והיה ארגון הספורט היהודי הראשון במזרח ובמרכז אירופה. הוא נוסד על ידי יהודים יוצאי גרמניה ואוסטריה שלא התקבלו למועדוני ספורט אחרים.

בשנת 1908 ערכה האגודה חגיגת התעמלות גדולה בה נכח ג'מאל פאשה, חתנו של שייח' אל-אסלאם שר המדינה.

## פרסים והוקרה
* : זכיות במקום הראשון בעונות 1926/1927, 1927/1928, 1928/1929, 1929/1930, 1930/1931 ו-1931/1932.

## הערות שוליים

קטגוריה:תנועת מכבי
קטגוריה:איסטנבול: ספורט
קטגוריה:יהדות איסטנבול
תמי בן תור

**תמי בן תור** (נולדה ב-1975) היא אמנית חזותית ישראלית.

## ביוגרפיה
תמי בן תור נולדה ב-1975. סיימה את בית הספר לתיאטרון חזותי. לאחר מכן סיימה את לימודיה בתוכנית MFA של אוניברסיטת קולומביה בשנת 2006, היא חיה ועובדת בניו יורק ומציגה עם גלריית זאק פייר.

### עבודתה
בן תור היא אחת ממספר אמניות בולטות הממציאות דמויות ומגלמות אותן בעצמן. עבודתה משלבת מיצג עם צילום ו/או וידאו. בקבוצת האמנים הזו נכללות קלוד קאהון, אלינור אנטין, מרתה וילסון וסינדי שרמן. הנושאים שלה מסתמכים על ההתבוננות החברתית שלה בחיי היומיום ובתפקידי המגדר, אך נוברים בפרשנות מסובכת ושנויה יותר במחלוקת בנושאים הקשורים ליהדות ולישראל, ארץ מוצאה.

עבודתה של בן-תור שייכת לדור של אמנים המשתמשים באבסורד והומור כדי להגיב על רעיונות רציניים. ביסוד הקריקטורות המוזרות שלה ומלאכות ה-low-tech בכוונה, של איפור והגדרות מינימליות, עומד מיזוג של אשליה והצלפת שוט מטופשת-חכמה המגיעים למבטים בלתי צפויים לתוך מורכבות המצב האנושי. יחד עם זאת, בן-תור מאמינה שהיא א-היסטורית בחשיבה שלה. כשנשאלה על תפקידו של הפמיניזם בעבודתה בכנס שנערך ב-2006 בדיוק על נושא זה, היא טענה שהיא "לא חושבת על פמיניזם בכלל". היא אמרה "זה בעייתי לשייך את עצמי לכל אידאולוגיה", והתייחסה לעמדות פמיניסטיות כ"חלשות".

באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסמה בן-תור סרטון סאטירי שכותרתו "חמאס היקר..." בו היא מציירת קריקטורה של "איש אקדמיה ליברלי" שנמצא "על הגדר בנוגע לטבח התינוקות". קבוצות סטודנטים פרו-פלסטיניות במכללת האנטר שבה היא מלמדת מתחו ביקורת על הסרטון וקראו לפיטוריה. בן-תור, בהסכמה עם הנהלת האנטר, שלחה מכתב התנצלות המסביר את עמדתה במחלוקת.

## עיתונות
בן תור זכתה לפרופיל ולביקורת על ידי מגוון ערוצי חדשות מרכזיים, כולל פורום האמנות, הניו יורק טיימס, והניו יורקר. במאמר אחד כזה קן ג'ונסון מהניו יורק טיימס מתאר את בן-תור כ"ג'ורג' אורוול של הווידאו ארט של היום". המבקרת רוברטה סמית' השוותה את עבודתה ליצירות משנות הצורה של סינדי שרמן.

## אוספים ופרסים
לתמי בן-טור יש עבודות באוספים ציבוריים רבים, כולל מוזיאון פרז לאמנות מיאמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.

היא זכתה בפרסים רבים על עבודתה, כולל פרס הקרן למענקי אמנות עכשווית לאמנים (2008), New York ו-Art Matters Foundation.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
גודזילה (סרט, 1954)

**גודזילה** (ביפנית: **ゴジラ** ) הוא סרט קאייג'ו משנת 1954 בבימויו של ישירו הונדה. הסרט מכיל אפקטים מיוחדים, אשר היו פורצי דרך באותה העת, מאת אייג'י טסובוראיה. הסרט הופק והופץ על ידי חברת טוהו. זה היה הסרט הראשון בזיכיון סרטי גודזילה, אשר הפך מאז לזיכיון הסרטים הוותיק ביותר בתולדות הקולנוע. בסרט מככבים אקירה טקאראדה, מומוקו קוצ'י, אקיהיקו היראטה וטקאשי שימורה.

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בנגויה ב-27 באוקטובר 1954. הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף בסך הכל 183 מיליון ין בקופות.

הסרט זכה בפרס איגוד הסרטים היפני על האפקטים המיוחדים פורצי הדרך שלו.

בשנת 1956 יצאה לאקרנים בארצות הברית המהדורה האמריקנית של הסרט אשר נקראה "" והייתה ערוכה היטב עם סצנות נוספת בהם כיכב השחקן האמריקני ריימונד בור. גרסה זו סייעה רבות לפרסם את גודזילה מחוץ ליפן.

הסרט נחשב כיום לאחד מסרטי המפלצות המשפיעים ביותר בתולדות הקולנוע והצלחתו סללה את הדרך להתפתחות ז'אנר הקאייג'ו.

## תקציר העלילה
מפלצת פרהיסטורית ענקית, אשר מכונה בהמשך "גודזילה", מתעוררת ממעמקי האוקיינוס בעקבות ניסויי פצצות גרעיניות אמריקאים באוקיינוס השקט. המפלצת תוקפת מספר ספינות יפניות באוקיינוס השקט ובהמשך מתקיפה כפרי חוף יפן ולאחר מכן את העיר טוקיו בעודה גורמת לחורבן עצום. המפלצת מובסת לבסוף לאחר שהמדען היפני ד"ר דיסוקה סריזאווה משתמש בנשק תת-מימי ניסיוני כדי להשמיד אותה.

## צוות השחקנים הראשי
* אקירה טקאראדה בתפקיד הידטו אוגאטה
* מומוקו קוצ'י בתפקיד אמיקו יאמאנה
* אקיהיקו היראטה בתפקיד ד"ר דיסוקה סריזאווה
* טקאשי שימורה בתפקיד ד"ר קיוהיי יאמאנה
* הארו נקג'ימה וקאטסומי טזוקה בתפקיד גודזילה

## הפקה
הסרט נוצר על ידי המפיק טומויוקי טנאקה אשר הגה את הקונספט של הסרט בעקבות ביטול הפקה קולנועית יפנית-אינדונזית מתוכננת, ובהשראת ניסויי פצצות המימן של ארצות הברית באוקיינוס השקט.

העיצוב של גודזילה נוצר על ידי הפסל טייזו טושימיטסו והאמן אקירה וואטנבה כהכלאה של טירנוזאורוס, איגואנודון וסטגוזאורוס, עם צלקות המסמלות כוויות כתוצאה מקרינה גרעינית.

השימוש החדשני של אייג'י טסובוראיה בטכניקת "Suitmation" היה פורץ דרך. במסגרת טכניקה זו נעשה שימוש בשחקן בחליפה המקיים אינטראקציות עם סביבות עירוניות מיניאטוריות עם פירוט רב.

## גלריית תמונות

קובץ:Eiji Tsuburaya and crew working on Godzilla (1954).jpg|אייג'י טסובוראיה בסט הצילומים של הסרט
קובץ:Godzilla, King of the Monsters! (1956) - trailer.webm|הקדימון למהדורה האמריקנית של הסרט משנת 1956
קובץ:Gojira (1954) - Behind Scenes 1.jpg|תמונה מסט הצילומים של הסרט
קובץ:Gojira (1954) - Behind Scenes 6.jpg|טייזו טושימיטסו עובד על היצירה של חליפת גודזילה עבור הסרט


## קישורים חיצוניים

*  (ביפנית)

## הערות שוליים

קטגוריה:טוקיו בקולנוע
קטגוריה:סרטים העוסקים במלחמה ונשק גרעיני
קטגוריה:סרטים אנטי-מלחמתיים
קטגוריה:סרטים אפוקליפטיים
קטגוריה:סרטי אימה יפניים
קטגוריה:סרטי 1954
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1954
איציק גמליאל

**איציק גמליאל** (נולד ב-26 באוקטובר 1951, כ"ו בתשרי ה'תשי"ב) הוא אמן ישראלי רב תחומי העוסק בעיקר בפיסול במתכת. ידוע בזכות גן הפסלים שהקים בערד ויצירותיו במרחב הציבורי של ערים ובגינות פרטיות.

## ביוגרפיה
נולד ברחובות להורים יוצאי תימן. למד בבית הספר ויצו ובבית ספר מקצועי אורט רחובות. שירת בחטיבת גולני, בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שחרורו, עבד כמסגר בחברת אורלייט תעשיות ונלחם במלחמת יום הכיפורים.

בשנת 1974, נישא ליפה. לאחר מגורים קצרים ברחובות, עבר הזוג לערד ב-1976.

## קריירה
גמליאל עבד כמסגר כללי עד 1979, ולאחר מכן בחברת "מגל" מפעלי גז לישראל בע"מ עד 1999. באותה שנה פתח מסגריה עצמאית תחת השם "אמן המתכת", בה יצר את יצירותיו האמנותיות.

בשנת 2019, יצא לגמלאות אך המשיך ביצירה אמנותית.

## יצירה
גמליאל הוא אמן אוטודידקט, שפיתח את כישרונו בפיסול ללא הכשרה פורמלית, הפעיל בתחומי אמנות שונים מעל 40 שנה.

גמליאל החל דרכו בציור וצילום, המשיך בפיסול בחמר, ומאז 1999, מתמקד בפיסול במתכת, בעיקר מחומרים ממוחזרים. יצירותיו מתמקדות בעיקר בבעלי כנף ובעלי חיים.

בין עבודותיו הבולטות:
* פסל הגיטרה הקלאסית בכיכר המרכזית בערד, שהוקדש לפסטיבל ערד
* אנדרטה ובה חנוכיה בגובה 3 מטר לזכר החייל רון קוקיא שנרצח על ידי מחבלים.
* הג'ירפה, שנוצרה מאלפי פיסות מתכת מרוקעות בגובה 6 מטר.
* דרקון יורק אש בגובה 4 מטרים.
* שיחזור פסל האהבה של הפסלת לאה מיכלסון.
לאחר ה-7 באוקטובר היה גמליאל האמן הראשון שהציב מוניומנט לציון מלחמת חרבות ברזל. הפסל נוצר לבקשת עיריית ערד והוצב בגן החמישה בכניסה לעיר.

## גן הפסלים
גמליאל הקים בערד את גן הפסלים, המכונה גם "בית האמנות". הגן משמש כגלריה פתוחה ליצירותיו ומהווה אתר תרבות ותיירות בעיר. במקום מתקיימים סיורים מודרכים בהם מוצג תהליך היצירה וניתן הסבר על הפסלים.

**הוקרה**

בשנת 2018 הוכתר גמליאל כיקיר פסטיבל ערד על תרומת פסל ה"גיטרה הקלאסית" שהותקנה בכיכר המרכזית.

בשנת 2020, הוכתר גמליאל כיקיר העיר ערד על תרומתו האמנותית והחברתית לעיר.

**חיים אישיים**

מתגורר בערד עם אשתו יפה. ביתם משמש גם כמקום אירוח המשלב סיורים בגן הפסלים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:יקירי ערד
עליה פוגל

**עליה פוגל** (נולדה ב-1947) היא שופטת בדימוס ונשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב לשעבר.

נולדה בישראל ב-1947. למדה בתיכון עירוני ד' בתל אביב, וסיימה לימודיה בשנת 1964. שירתה בצה"ל במסגרת עתודה אקדמית בשנים 1965-1968, ובשנת 1968 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית. בשנים 1968-1970 התמחתה במשרד עורכי דין ובאפוטרופוס הכללי ובשנת 1971 הוסמכה לעריכת דין. עד שנת 1973 עבדה כשכירה במשרד עורכי דין ובין השנים 1974-1990 עבדה כעורכת דין בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח לאומי בתל אביב..

במרץ 1990 מונתה לשופטת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. בדצמבר 1999 מונתה לסגנית השופט הראשי בבית הדין, וביולי 2004 לנשיאת בית הדין האזורי לעבודה תל אביב. ביוני 2010 הודיעה על יציאתה לשנת שבתון לקראת פרישה, וב-31 במאי 2011 פרשה לגמלאות.

בשנים 2011-2014 הייתה השופטת פוגל חברה בוועדה הציבורית לקידום הבטיחות בעבודה והבריאות התעסוקתית (ועדת אדם).

מאז שנת 2012 מכהנת פוגל בראשות הוועדה הציבורית המייעצת לעניין נציגי ציבור בבתי הדין לעבודה. במאי 2023 ביקש שר המשפטים יריב לוין מנשיאת בית הדין הארצי לעבודה ורדה וירט לבנה, שלא להמליץ על המשך כהונתה בתפקיד. זאת, לאור התנהלות הוועדה במקרה של תלונה כנגד נציגת ציבור אשר חתמה על פסק דין בהליך בו לא נכחה בדיונים ואף ללא קריאת מלוא החומר בהליך. לטענת השר הוועדה בראשותה של פוגל לא הגישה לו המלצות ונטלה סמכות שלא כדין, כשהחליטה בעצמה על הפסקת כהונת נציגת הציבור.

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי בתי הדין האזוריים לעבודה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:שופטות בתי הדין לעבודה
קטגוריה:עובדי המוסד לביטוח לאומי
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1947
ארכיון הסרטים הקוריאני

**ארכיון הסרטים הקוריאני** (הנגול: 한국영상자료원) או **הפדרציה הקוריאנית של ארכיוני הסרטים** הוא ארכיון הסרטים היחיד בדרום קוריאה עם כיסוי כלל ארצי. הוא נוסד בסיאול בשנת 1974 כארגון ללא מטרות רווח. ב-1976 הצטרף בתור משגיח לפדרציה בין-לאומית של ארכיוני סרטים, ב-1985 הוא הפך לחבר מלא של הפדרציה.

המטרות העיקריות של ארכיון הסרטים הקוריאני הן לאסוף, לשמר ולקטלג סרטים וחומרים הקשורים לסרטים, כמו כן מטרה נוספת היא לטפח נגישות לאוספיה. רוב החומרים המקוריים והעתקים של סרטים קוריאניים שמורים בארכיון. המרכז הראשי של הארכיון נמצא בסאנגאם-דונג, סיאול. כו כן, ישנו מרכז שימור ושיחזור משני בפאג'ו. במרכז הראשי ישנם מספר מתקנים ציבוריים, כולל סינמטק של הארכיון, מוזיאון הקולנוע הקוריאני וספריית יעץ. לאחרונה הארכיון מרכז את מרב המאמץ בדיגיטציה של סרטים קוריאניים, הארכיון הוציא מספר אוספים של הקולנוע הקוריאני הקלאסי על גבי DVD. הארכיון מנהל את האתר של בסיס נתוני סרטים קוריאניים.

## היסטוריה
הארכיון הוקם בתור מרכז אחסון של סרטים קוריאניים ב-1974 בסיאול, ב-1990 עבר למיקום חדש. בספטמבר 1991 הפך לארגון ללא מטרות רווח ושמו שונה לארכיון הסרטים הקוריאני. ב-1994 הארכיון מתחיל לקבל תקציבים מדינה לצורך ביצוע שימור של סרטים קוריאניים. בדצמבר 1998 הוא החל להפעיל את אתר בסיס נתוני סרטים קוריאניים. ב-2002 הוא עבר ארגון מחדש לאחר קבלתו של חוק לקידום הקולנוע. ב-2007 נבנה מבנה ייעודי בסאנגאם-דונג שאליו יעבור הארכיון, המבנה כלל חדרי שימור עם ציוד משוכלל. הסינמטק והמוזיאון של הקולנוע הקוריאני, שניהם נפתחו בשנת 2008 ושניהם ממוקמים במבנה של הארכיון.

## תפקידיו של הארכיון
**רכישה** - הארכיון אוסף חומרים ויזואליים כולל סרטים ומוחרים הקשורים לתעשיית הסרטים (סרטונים, אודיו, פוסטרים, תמונות סטילס, תסריטים, ספרים, כתבי עת, תלבושות, אביזירים וכו') לאומיים ובין-לאומיים.

**שחזור** - אוסף הארכיון כולל יותר מ-4,000 סרטים קוריאניים, כולל סרט משנת 1934 שהוא הסרט הישן ביותר באוסף הארכיון. הארכיון מבצע פעולות שימור ושיחזור לגלילי הסרטים. הארכיון הוא המקום היחיד בדרום קוריאה המסוגל לבצע שחזור סרטים.

**שימור (סרטים)** - הארכיון פועל למזער נזקים ואובדן נתונים ומפעיל שני מחסנים בסנגאם ופאג'ו בעלי מערכות לוויסות טמפרטורות ולחות.

**מחקר** - החל משנת 2004 הארכיון התחיל בצורה רצינית במחקר של הקולנוע. נוסד המכון הקולנוע הקוריאני כדי לסייע בפופוליריזציה של הקולנוע הקוריאני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכיוני קולנוע
קטגוריה:קוריאה הדרומית: תרבות
קטגוריה:קולנוע בדרום קוריאה