open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גטקום פארק

250px|ממוזער|שמאל|גטקום פארק
**גטקום פארק** (באנגלית: **Gatcombe Park**) הוא מקום מגוריה של הנסיכה אן. הארמון ממקום במחוז גלוסטרשייר בין הכפרים מיצ'ינהמפטון ואבנינג.

## היסטוריה
המבנה והאחוזה נרכשו על ידי המלכה אליזבת השנייה בשנת 1976 עבור בתה, הנסיכה אן ובעלה, סרן מארק פיליפס מהלורד ראב בטלר, ראש מכללת טריניטי שבקיימברידג'.

המבנה נבנה בין השנים 1771–1774 עבור אדוארד שפרד מאבן באת'. במבנה חמישה חדרי שינה גדולים, ארבעה חדרי שינה משניים, ארבעה חדרי קבלת פנים, ספרייה, חדר ביליארד וחממה, וכן מגורי משרתים. המבנה שופץ בשנת 1977 לפני שהנסיכה אן עברה לגור במבנה. בשנת 1978 נרכשה על ידי הכתר גם חוות אסטון הסמוכה. השטח הכולל של האחוזה הוא 3 קמ"ר, מהם 0.8 קמ"ר מיוערים. בשטח האחוזה אגם קטן. באחוזה נבנתה אורווה חדשה עבור סוסיה של הנסיכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גלוסטרשייר
גטקום
בדיקת הקשה

**בדיקת הקשה** (באנגלית: **Tap Testing**) נועדה לצורך איתור בועות אוויר והפרדות בין שכבות חומר מרוכב ומבנים מתכתיים.
שמאל|ממוזער|100px|פטיש הקשה סטנדרטי. ניתן להשתמש בשני צדדיו לאיתור הפרדות בגדלים שונים
זוהי אחת ממגוון שיטות הבדיקה שאינן הורסות את האובייקט הנבדק, והיא מבוססת על הקשה קלה, באמצעות פטיש הקשה תקני, על האובייקט הנבדק והאזנה לצליל המתקבל.

עקרון השיטה מבוסס על הבדלים בצליל המופק בהקשה מעל בועת אוויר אל מול הצליל המופק בעת הקשה על חלק תקין, כפועל יוצא של אקוסטיקה שונה.

השיטה מיושמת בתעשייה בתחומים נרחבים.

## עקרונות השיטה ויישומיה
הקשה על משטח מפיקה הד קולי אחיד. לעומת זאת, בהקשה על אזור שבו יש אי רציפות או חלל ישמע הד קולי עמום או רוטט, השונה מהצליל של המשטח התקין. בודק מנוסה יכול להבחין בהבדלים הקוליים שבין אזור תקין ואזור פגום, ועל ידי הקשה זהירה, יכול גם לקבוע במידת הערכה סבירה את גבולות האזור הפגום.

הבודק מקיש בפטיש בדיקה מיוחד (למרות שניתן להשתמש בכל חפץ צר ואטום, כגון מטבע) על קטע משטח מוגדר ומסומן מראש, במהירות גבוהה ובתדירות קבועה, ממרחק קצוב ומקשיב מקרוב לצליל המתקבל.

## מטרות הבדיקה
הבדיקה משמשת להערכה מהירה של כל משטח הניתן לגישה, לצורך גילוי הפרדת שכבות (Delamination), היפרדות הדבקות (Debonding), או איתור חלל בחומר (Voids). במובנים רבים, מקבילות מטרות בדיקת ההקשה לשימושי בדיקה אולטרסונית בתעשייה.

כמרבית הבדיקות הלא הורסות, גם בדיקה זו משמשת לגילוי פגמים בעת תהליך הייצור, בזמן ההרכבה או בעת ביקורת תקופתית.

## אמינות
אמינות הבדיקה בהקשה, תלויה ביכולת ובניסיון של הבודק. הבודק חייב לדעת כיצד לחפש כשלים של הדבקות מבנה, וכיצד לזהות אזורים בהם סביר שיתרחשו כשלים כאלה.

יכולת הגילוי של פגמים נמצאת ביחס הפוך לעובי המעטה הנבדק - מגבלת העובי המקסימלי של מעטים הניתנים לגילוי פגמים הוא עד 2 מ”מ. גם גודל המבנה וצורתו משפיעים על יכולת האיתור.

## יתרונות וחסרונות
### יתרונות
* משך בדיקה קצר.
* עלות בדיקה נמוכה (עלות חד פעמית של פטיש הקשה, ועלות הסרת החלק הנבדק).
* ניתן לבדוק חלקים מרובי צדדים וצורות מורכבות.
* ניתן לבדוק את כל סוגי ההדבקות.
* דרושה הכנה מינימלית לחלק הנבדק.

### חסרונות
* הבדיקה תלויה רבות בכישורי הבודק ובמיומנותו.
* הבודק צריך לפעול על פי טכניקת בדיקה קבועה.
* חייבת להיות גישה אל האזור הנבדק, להבדיל מבדיקות כגון רדיוגרפיה.
* קשה לגלות פגמים קטנים (בקוטר של 1 מ"מ עד 7 מ”מ), או פגמים בעומק האובייקט.
* הבדיקה אפשרית במשטחים ישרים וברדיוסים רחבים בלבד.

קטגוריה:בדיקות
קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:הנדסה אזרחית
ישראל מזמושץ'

רבי **ישראל מזמושץ**' (1700 לערך – י"ז בניסן תקל"ב, 20 באפריל 1772) היה רב ומלומד גליצאי, מן המשכילים המוקדמים, מחבר "נצח ישראל" ו"נזד הדמע".

## ביוגרפיה
ישראל בן משה הלוי נולד בעיירה בוברקה שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) והתחנך בזמושץ' (Zamość). קיבל בילדותו חינוך מקובל ולמד תורה ותלמוד, אולם התעניין גם בפילוסופיה, במתמטיקה ובאסטרונומיה, ורכש ידע בתחומים אלה מחיבורים יהודיים של ימי הביניים. נדד בין מקומות שונים בגרמניה כדי ללמוד מקצועות אלה, והתפרנס מהוראה. בשנות הארבעים של המאה השמונה עשרה התיישב בברלין ושם נתמך בידי עשירי הקהילה היהודית דניאל איציג ופייטל היינה אפרים. בין תלמידיו בברלין היה משה מנדלסון הצעיר, והוא לימד אותו פילוסופיה יהודית ומתמטיקה. לאחר מספר שנים חזר לפולין ובשנים שלפני מותו גר בברודי. עמד בקשר מכתבים עם רבנים אחרים בדורו, ובהם רבי יעקב עמדן (שו"ת שאילת יעבץ חלק ב סימנים יט-כא) ורבי שלמה חלמא.

ישראל מזמושץ' הוא מן החשובים שבמשכילים המוקדמים, ודמותו מייצגת את ההתעוררות לרציונליזם ולמדעים שהתרחשה אצל יחידים ביהדות מרכז אירופה במהלך המאה ה-18. הוא התנגד לבערות ולבורות בחכמות כלליות שאפיינו את היהודים בסביבתו ובזמנו. לפי כמה עדויות גם נרדף על רקע עמדותיו אלה. היה מראשוני המתנגדים לתנועת החסידות. התנגד גם לפלפול המוגזם שאפיין את הלמדנים והעדיף למדנות בדרך הפשט. הוא הדפיס ביסניץ את החיבור הפילוסופי "רוח חן", כחלק ממגמה של החייאת העיסוק בפילוסופיה הרציונליסטית היהודית של ימי הביניים, שבמסגרתה הודפס גם "מורה נבוכים" באותו בית דפוס.

## חיבוריו
* **נצח ישראל** (פרנקפורט על נהר אודר, תק"א 1741), על סוגיות אסטרונומיות וגאומטריות בשני התלמודים, ועל השימוש בידיעות מדעיות לפתרון קושיות בתלמוד
* **אבן ישראל**, שו"ת
* **ארובות השמים**, אסטרונומיה
* **טוב הלבנון**, פירוש לספר חובות הלבבות
* **נזד הדמע** (דיהרנפורט, תקל"ג 1773), מאמר בפרוזה מחורזת ובו ביקורת על הבערות וחוסר המוסריות בחברה היהודית, לרבות אצל הלמדנים
* פירוש ל"רוח חן", מילון פילוסופי המיוחס ליהודה אבן תיבון שיועד לסייע בהבנת מורה נבוכים (יסניץ, 1744)
* פירוש 'אוצר נחמד' לספר הכוזרי, וינה תקנ"ו (1796).

## לקריאה נוספת
* 
* יהודה פרידלנדר, "ר' ישראל בן משה הלוי מזאמושץ", בתוך: **במסתרי הסאטירה**, כרך ב' תשמ"ט, עמ' 11–110.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* , , 
* טוב הלבנון, לבוב תקצ"ח 1837, באתר HebrewBooks.org
* אוצר נחמד על הכוזרי, וינה תקנ"ו 1797, באתר HebrewBooks.org
* Gad Freudenthal, Hebrew Medieval Science in Zamość, ca. 1730: The Early Years of Rabbi Israel ben Moses Halevi of Zamość, in: *[https://web.archive.org/web/20070804152137/http://www.knaw.nl/CFdata/publicaties/detail.cfm?boeken__ordernr=20051069 Sepharad in Ashkenaz, Medieval Knowledge and Eighteenth-Century Enlightened Jewish Discourse]*, Amsterdam: Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences, 2007
* גד פרוידנטל, "'נצח ישראל' או 'רצח ישראל'? : מקום המדע בחידושיו של ר' ישראל מזאמוטש על התלמוד", לימוד ודעת במחשבה יהודית (באר-שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשסו) עמ' 223–235
* 
* 
* 

קטגוריה:ילידי 1700
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:משכילים מוקדמים
קטגוריה:נפטרים ב-1772
בוטלג

**בוטלג** (אנגלית: **Bootleg**) הוא הקלטת וידאו או אודיו של הופעה או של נגינת אולפן, שלא יצאה לאור על ידי האמן באופן רשמי. לבוטלגים ערך אספני בעיני המעריצים, לכן, מספר רב של הקלטות כאלו מועתקות ומועברות בין מעריציו של האמן ומופצות במספר מוגבל של עותקים. על פי רוב, בוטלגים נמסרים ללא תמורה כספית, אך ישנם גם יצרני בוטלגים, שמוסיפים להקלטות הנדירות הללו איכות צליל משופרת ואריזה ומוכרים אותן. לעיתים, גם האמן עצמו בוחר להוציא את הקלטותיו כאלבום בוטלג בהפצה מוגבלת ולחלקו בין מעריציו.

## אטימולוגיה
מקור המילה "בוטלג" בסלנג אמריקאי, הלחם של המילים "boot" (בעברית – מגף) ו-"leg" (בעברית – רגל) – "bootleg", זאת על פי המנהג להבריח חפצים בין החלק העליון של המגף לרגל. ברוב המקרים במקור, זה היה בקבוקון של משקה אלכוהולי.

קטגוריה:מוזיקה מוקלטת
ג'ון פיליפס (זמר)

**ג'ון פיליפס** (נולד כג'ון אדמונד אנדרו פיליפס - **John Edmund Andrew Phillips**; 30 באוגוסט 1935 - 18 במרץ 2001) היה זמר, גיטריסט ופזמונאי אמריקאי. הוא ידוע כחבר בלהקת האמהות והאבות לשעבר.

## ביוגרפיה
פיליפס נולד בקרוליינה הדרומית. אביו פרש מחיל הנחתים לאחר שזכה בבר באוקלהומה במהלך משחק פוקר, ואמו הייתה חברה משבט צ'ירוקי האינדיאני. הם נפגשו והתחתנו באוקלהומה. לפי האוטוביוגרפיה של ג'ון, אביו היה שתיין כבד והיו לו בעיות בריאותיות רבות.

כשגדל בווירג'יניה, הושפע מכוכב הקולנוע מרלון ברנדו והיה ילד "קשוח" חבר בכנופיה קטנה של נערים. הוא התקבל לקולג' המפדן בסידני בזכות מלגת אתלטיקה אבל נשר תוך זמן קצר והתחתן עם סוזן אדמס - אשתו הראשונה מתוך חמש. ביחד נולד להם ילד בשם ג'פרי וילדה בשם לורה (מקנזי פיליפס) שהתפרסמה בזכות השתתפותה בסרט "אמריקן גרפיטי".

פיליפס השתוקק להצליח בתעשיית המוזיקה ובשנות השישים המוקדמות נסע לניו יורק למצוא חוזה הקלטות. להקתו הראשונה **The Journeymen** הייתה שלישיית פולק. הוא פיתח את האמנות שלו בגריניץ' וילג', תוך כדי תחיית הפולק ופגש שם את חברי להקתו לעתיד - האמהות והאבות, דני דוהרטי וקאס אליוט.
בזמן שהופיע ברחבי קליפורניה עם הג'ורנימן פגש פיליפס את אשתו השנייה לעתיד מישל גיליאם. הרומן שלהם גרם להתפרקות הנישואים הראשונים שלו. ג'ון ומישל פיליפס היו נשואים מ-1962 עד 1970. הייתה להם ילדה אחת ביחד - צ'יינה פיליפס, המייסדת של הלהקה Wilson Phillips.

פיליפס היה כותב השירים העיקרי בהאמהות והאבות. אחרי שחתמו בדנהיל רקורדס, הוציאו מספר להיטים כמו: "California Dreamin'", "Monday Monday", "I Saw Her Again", "Creeque Alley".
ג'ון פיליפס גם כתב את "San Francisco", הלהיט של סקוט מקנזי מ-1967, שהפך מאוחר יותר להמנון "ילדי הפרחים".

הפופולריות של הלהקה התחרתה בזו של הביטלס ושל הרולינג סטונז. אף על פי שהלהקה התקיימה רק שנים ספורות עם חמישה אלבומי סטודיו, המוזיקה שלה מוכרת היום בתור חלק ממוזיקת הפופ הטובה במאה העשרים.

הלהקה התפרקה בעיקר בגלל קס אליוט שרצתה לצאת לקריירת סולו ובגלל בעיות אישיות של פיליפס, מישל ודני דוהרטי. הלהקה התפרקה סופית ב-1968.

ב-1985, הוא התגרש מאשתו וייט. ב-1986, הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשם "פאפא ג'ון", שהייתה לרב-מכר.

בשנות ה-90, כשהיה פיליפס בתקופת התמכרות, בוצעה בו השתלת כבד ב-1992.

ג'ון פיליפס נפטר ב-18 במרץ 2001, בגיל 65, בלוס אנג'לס מאי ספיקת לב.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2001
סמאוג

**סְמַאוּג** (באנגלית: **Smaug**; נכתב גם **סמוג**) הוא דרקון שמופיע בספריו של ג'.ר.ר. טולקין ובעיקר בספר "ההוביט". סמאוג ידוע כמי שהרס את העיר דייל ואת ממלכת הגמדים שבבטן ההר (ארבור). 170 שנה לאחר מכן מצא את מותו בידי בארד הקשת.

## בספר ההוביט
בשנת 2770, הגיעו לאוזניו של סמאוג הדרקון עוצמתה הכבירה ועושרה של ממלכת הגמדים בהר הבודד והעומד בראשה, המלך תרור. הוא תקף בפתאומיות את העיר והשמיד מן המארב את צבא הגמדים שיצא לקראתו. הגמדים ששרדו (וביניהם תורין צינת-אלון) נמלטו ויצאו לגלות. לאחר מכן סמאוג קיבץ את כל הזהב שמצא בעיר הסמוכה דייל, למרבץ אדיר באולם הראשי של ההר הבודד, שאותו הפך למשכנו. בשנים שלאחר מכן נהג סמאוג לתקוף ולטרוף בני אדם מהעיר דייל, עד שנחרבה עד ליסוד. 

170 שנה לאחר מכן, בשנת 2941 תורין (בנו של תריין ונכדו של תרור) חזר להר עם תריסר גמדים וההוביט בילבו בגינס כדי לנסות להחזיר את האוצר לידיהם. לאחר הרפתקאות רבות הגיעה החבורה לחורבות העיר. דרך דלת סודית שמובילה להר, נכנס ההוביט בילבו למעונו של סמאוג. לאחר שהצליח לגנוב גביע מהאוצר, סמאוג התעורר וכמעט חיסל את בילבו. סמאוג ביהירותו התרברב בשריון שלבטנו, העשוי כסף טהור. אולם בילבו הבחין כי בצדו השמאלי, באזור הלב, השריון הותיר את בטנו של סמאוג חשופה. בילבו מיהר לספר לגמדים את המידע יקר הערך על נקודת התורפה שגילה. קיכלי זקן אחד שמע על עקב האכילס שזיהה בילבו. 

בינתיים סמאוג יצא כדי להרוג את בילבו והגמדים, ולכד אותם בתוך המעבר הסודי. מתוך דבריו של בילבו (שדיבר על "משיט החביות") הסיק סמאוג כי החבורה נעזרה באנשי עיר האגם כדי להטריד אותו. הוא עף אליה והחל להחריבה, ולאחר קרב קצר, ברחו כל חיילי העיר מלבד מנהיגם ברד, נצר למלכי דייל הקדומים. אז הגיע הקיכלי שהאזין לבילבו וסיפר לברד את אשר שמע במרומי ההר. ברד ראה את הקשקש החסר וירה בקשתו את החץ השחור האחרון שנותר לו לעבר נקודת התורפה של סמאוג. החץ הרג את הדרקון והוא צלל אל האגם ברעש אדיר.

## בסרט ההוביט
בטרילוגיית סרטי ההוביט מוצג סמאוג כויברן, סוג של דרקון באגדות האנגליות בעל שתי רגליים ושתי כנפיים. זאת בניגוד לתיאורו בספר כ"Worm"' דרקון גרמאני  בעל ארבע רגליים ושתי כנפיים.  

## קישורים חיצוניים

*סמאוג בוויקיה של שר הטבעות
## הערות שוליים

סמאוג
קטגוריה:דרקונים
מכינה קדם-צבאית עצם

**מכינת עֹצֶם** (מכינת עצמונה) היא מכינה קדם-צבאית דתית-לאומית ישראלית.

## היסטוריה
את המכינה הקים הרב רפי פרץ בשנת ה'תשנ"ב (1991) ביישוב בני עצמון (עצמונה) שבגוש קטיף. במוסדות המכינה לומדים כ-500 תלמידים.

בכ"ד באדר ה'תשס"ב (7 במרץ 2002), במהלך האינתיפאדה השנייה, חדר מחבל ליישוב ורצח חמישה מתלמידי המכינה בעת שיעור לילי.

בשנת ה'תשס"ה (2005) החל תהליך הפינוי מגוש קטיף אשר בו שכנה המכינה. בהתנתקות לא התעמתו חניכי המכינה עם החיילים שבאו לפנותם, אלא התחבקו, שרו, ובכו עמם.

לאחר הפינוי, עברה המכינה באופן זמני לבסיס צבאי ליד צומת ראם, לאחר מכן היא שכנה במושב יתד ובאפריל 2011 עברה המכינה למשכנה הקבוע במושב נווה שבחולות חלוצה בדרום המועצה האזורית אשכול.

בראש המכינה עמד מיום הקמתה הרב רפי פרץ. בשנים 2010–2016, שבהן שימש פרץ הרב הראשי לצה"ל, מילא את התפקיד הרב חיים ברוך. כאשר פרש מצה"ל שב הרב פרץ לעמוד בראש המכינה עד פברואר 2019, אז מונה פרץ לעמוד בראשות מפלגת הבית היהודי. מאז עומד בראשות המכינה בנו, הרב רעי פרץ.

מהמכינה יצאו מפקדים וקצינים רבים, בהם: תא"ל טל פוליטיס, תא"ל יגאל דדון, אל"ם שמר רביב ואל"ם משה פסל. כמו כן אנשי תרבות ותקשורת וביניהם: עמיחי אתאלי, ואודי טנא.

### מוסדות המכינה
מלבד המכינה הקדם צבאית, כוללים מוסדות עצם מוסדות נוספים:

* מדרשת רינה בשלומית, בראשות הרב אלי אדלר
* מכינת כאייל באופקים, בראשות הרב יותם שורק
* ישיבת בני נצרים בראשות הרב הלל אודם-רוטקוף, פעלה בין השנים 2015-2024
* ישיבת עצם - ישיבה גבוהה בראשות הרב אשי בלייכר

## קישורים חיצוניים
* 
*  סרטון תדמית ביוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גוש קטיף: מוסדות
מכינת עצם
עצם
עצם
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: חינוך
עבודת שדה

**עבודת שדה**, מונח כללי המגדיר איסוף של חמרי גלם ונתונים בשטחי המדע השונים כמו ביולוגיה, אקולוגיה, גאולוגיה, גאוגרפיה, פלאונטולוגיה, ארכאולוגיה, אנתרופולוגיה, אתנוגרפיה, אתנומוזיקולוגיה, בלשנות וסוציולוגיה. עבודת השדה מתאפיינת בכך שהיא מתבצעת "בשטח" – בסביבה הטבעית, בהקשר התרבותי הישיר ולא במוסדות המחקר בהם הסביבה מבוקרת ולעיתים זרה למושאי המחקר. המונח ידוע בדרך כלל בתחום של שיטות המחקר המדעי.

בעבודת שדה בתחום של חקר חברת האדם ותרבותו או באתנרופולגיה חברתית ותרבותית, החוקר לומד את בין היתר את השפה הפולקלור ואת המבנה החברתי המקומי בסביבה הטבעית ולעיתים הוא חלק מן ההתרחשות עצמה בשטח. לשם איסוף הנתונים אפשר לבצע גם צילומים הקלטות ורישומים שונים. יש לתעד את כל הפעולות בפרוטוקולים כדי להקל על ניתוח מאוחר יותר של הנתונים ולאפשר ביקורת ומחקר עתידי בעזרת הנתונים שנאספו. הפרוטוקולים הם גם כלי חשוב למניעת התופעה של אפקט הצופה או הטיית הצופה.

## ראו גם
*אתנוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות מחקר
המכון הלאומי הקנדי למען העיוור

**המכון הלאומי הקנדי למען העיוור** (באנגלית: **Canadian National Institute for the Blind**, בצרפתית: **Institut national canadien pour les aveugles**) הוא ארגון התנדבותי שמיועד לסייע להשתלבותם של עיוורים ולקויי-ראייה בקנדה בזרם המרכזי של החברה, לשפר את תנאיהם, ולמנוע עיוורון. הארגון, שנוסד בשנת 1918,  הציע במקור מעונות מוגנים ותעסוקה מותאמת. מאוחר יותר התרחב הארגון וכיום הוא מציע מגוון רחב של שירותים, כולל מחקר לעזרי תקשורת מיוחדים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קנדה: ארגונים
קטגוריה:ארגוני עזרה
קטגוריה:נכות: מוסדות
קטגוריה:עיוורון
73

## אירועים
* המרד הגדול מסתיים עם נפילת מצדה, המוצב היהודי האחרון, לידי הרומאים

## נולדו

## נפטרו

* אלעזר בן יאיר – ממנהיגי המרד הגדול, מתאבד במצדה יחד עם אנשיו.

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
מלחמות האינדיאנים

**מלחמות האינדיאנים** הוא השם המשמש היסטוריונים לתיאור סדרת קרבות בין ארצות הברית וקנדה לבין האינדיאנים בארצות הברית. מונח זה מתייחס, בדרך כלל, גם לקרבות בין אמריקה הקולוניאלית לבין האינדיאנים.

המלחמות נמשכו מתקופת אמריקה הקולוניאלית ועד טבח ווּנְדֵד נִי וכיבוש כל שטחי רצועת הספר ב-1890. התוצאה הסופית של הקרבות הייתה כיבוש האינדיאנים והטמעתם בחברה או הגלייתם לשמורות. על פי הערכות לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית מ-1894, במהלך למעלה מ-40 הקרבות שנערכו בין 1775 ל-1890 נהרגו כ-45,000 אינדיאנים וכ-19,000 מתיישבים. ההערכה כוללת נשים וילדים שנהרגו לעיתים קרובות למרות חוסר מעורבותם הישירה בקרבות. כאמור, ההערכה מתייחסת רק לאבדות החל מ-1775 ואינה כוללת הרוגים מלפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

אף על פי שהשם "מלחמות האינדיאנים" נראה ככולל את כל האינדיאנים תחת מנהיג אחד, לא כך הדבר. האינדיאנים היו, ועדיין, קבוצות נפרדות בעלות היסטוריה נפרדת, בדומה ליחס בין תושבי אירופה מארצות שונות. ההחלטה האם לצאת למלחמה התקבלה בדרך כלל במישור המקומי, אך היו מספר מקרים בהם נאבקו בצורה מאורגנת, לדוגמה תחת התאחדות שבטי האירוקוי או התלכדות זמנית כגון סביב הצ'יף טקומסה בקרב טיפקאנו.

היסטוריונים כיום רואים בדעה שהמלחמה הייתה מאבק בין-גזעי בין אינדיאנים ללבנים כפישוט יתר של המצב ההיסטורי. אינדיאנים ולבנים לחמו זה לצד זה לעיתים קרובות. לדוגמה, אף על פי שקרב הורסשו בנד מתואר לעיתים קרובות כניצחון ארצות הברית על שבט הקריק, היה הכוח המנצח מורכב מלוחמי קריק מאזור אחר, מהצ'ירוקי, ומכוחות מטנסי בהנהגת אנדרו ג'קסון. מזווית ראייה רחבה ניתן לומר שהמלחמה הייתה על טריטוריית האינדיאנים ולא על השמדתם.

## התקופה הקולוניאלית (1622–1774)
אלו מלחמות שנערכו בין האינדיאנים לבין כוחות המושבות האירופאיות בטריטוריה שעליה תוקם ארצות הברית, בתקופה שלפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית,

## מלחמות ידועות
*מלחמת הפוֹוַאטן (1622–1644), ידועה גם כמלחמות האנגלו-פווהאטן. נפתחת עם טבח ג'יימסטאון.
**המלחמה האנגלו-פווהאטנית הראשונה (1609–1613)
**המלחמה האנגלו-פווהאטנית השנייה (1644–1646)
*מלחמת הפקווט  – מאבק בין שבט הפקווט לבין המתיישבים האנגלים ובעלי בריתם, שבטים הילידים־אמריקאים שנשלטו קודם לכן על ידי הפקווט.
*מלחמות האירוקווה (1642-1698)
*מלחמת קיפט (1643-45), ידועה גם כ-the Wappinger War או מלחמת המושל קיפט.
*מלחמת הולנד והאינדיאנים (1643)
*מלחמות האזופו (1659-1663)
*מלחמת המלך פיליפ (1675–1676) על שם מטהקומט מנהיג הוואמפנואה שכונה המלך פיליפ
*התקוממות הפואבלו (1680)
*מלחמות צרפת והאינדיאנים
**מלחמת המלך ויליאם (1689-1697)
**מלחמת המלכה אן (1702-1713)
**מלחמת המלך ג'ורג' (1748)
**מלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1754-1763)
*מלחמת טסקרורה (1711-1715)
*מלחמת הימאסי (1715–1716)
*מלחמת דאמר (1724-1725)
*המלחמה האנגלו-צ'רוקית (1759–1763)
*מרידת הפונטיאק (1763-1766)
*מלחמת הלורד דאנמור (1774)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:המערב הישן של אמריקה
קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה (1865–1918)
גייטסהד

**גייטסהד** (באנגלית: **Gateshead**) היא עיר בצפון-מזרח אנגליה במחוז טיין אנד ויר ליד העיר ניוקאסל על הטיין, ליד שפך הנהר טיין לים הצפוני.
בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיר 200,214 איש.

בעיר שוכנת קהילה יהודית חרדית המונה כ-500 משפחות המחזיקה בין היתר את ישיבת גייטסהד, ושני סמינרים מפורסמים: בית מדרש למורות והאקדמיה היהודית לבנות גייטסהד

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מידע עבור הקהילה היהודית בגייטסהד
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:טיין אנד ויר: יישובים
VX

**גז VX** הוא גז עצבים על בסיס זרחן אורגני הדומה באופן פעולתו לסארין. בשונה מן הסארין, הוא אינו נדיף כי אם עמיד.
הגז סונתז לראשונה בשנת 1952. הוא חסר ריח וצבע, ורק באמצעות ציוד טכנולוגי מתאים ניתן לגלותו.
VX נחשב לגז העצבים הקטלני ביותר בעולם.

## שימוש בגז כאמצעי לחימה
גז VX משמש כחומר לחימה כימי. לאחר חשיפה לגז העצבים, מערכות הגוף חדלות מלעבוד. באדם ממוצע, תקרוסנה כל מערכות הגוף, משמע מוות, בתוך דקות בודדות עד חצי שעה מרגע החשיפה. ניתן לעכב את התדרדרות מערכת העצבים למשך מספר דקות על ידי זריקות אטרופין. במקרה של חשיפה לגז העצבים, יש להזריק אטרופין, להתרחק מאזור הגז ולהגיע בבהילות לטיפול רפואי מקצועי. רק מדינות מעטות מחזיקות בידע הטכנולוגי הנדרש לייצור החומר, בהן ישראל, ארצות הברית, אנגליה, רוסיה, צרפת, קוריאה הצפונית וסוריה, וכנראה גם עיראק ואיראן. בשנת 2003 טען קולין פאוול שחוסיין כמאל , חתנו של סדאם חוסיין שערק לירדן, חשף שעיראק ייצרה כ-4 טון של גז מסוג זה.

## מקרים של שימוש
ב-13 בפברואר 2017 נהרג במלזיה בעזרת ממחטה הספוגה ב-VX קים ג'ונג-נאם, אחיו-למחצה של קים ג'ונג-און.
## אזכורים בתרבות
*בסרט הפריצה לאלקטרז חיילים גונבים טילי VX כדי לסחוט את ממשלת ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* מאמר באנגלית

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשק כימי
קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:מעכבי אצטילכולין אסטראז
אוליבר נאסן

**אוליבר נאסן** (באנגלית: **Oliver Knussen**; 12 ביוני 1952 - 9 ביולי 2018) היה מלחין ומנצח בריטי.

## ביוגרפיה
אביו, סטוארט נאסן, היה נגן קונטרבס ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא למד קומפוזיציה אצל ג'ון למברט ובנג'מין בריטן עודד אותו להמשיך בכיוון זה. במשך כמה עונות קיץ למד אצל גונתר שולר בפסטיבל המוזיקה בטנגלווד, מסצ'וסטס. בהמשך התמנה לראש פעילויות המוזיקה בת-זמננו בטנגלווד, תפקיד שבו כיהן בין 1986 ל-1998.

הופעתו הראשונה של נאסן כמנצח הייתה בגיל 16, כאשר ניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון בנגינת הסימפוניה הראשונה שלו, שכתב כנער, בשנים 1966–1967. נאסן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של האג, הולנד) מ-1992 עד 1996, ומנהל אמנותי שותף של פסטיבל אלדבורו בין 1983 ל-1998. עוד היה המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון בשנים 1998 - 2002 וכן מנצח כבוד שלה. בין היתר עשה סדרת הקלטות עם תזמורת קליבלנד.

נפטר ב- 8 ביולי 2018.

## יצירותיו
* סימפוניה שנייה (פרס מרגרט, טנגלווד 1971)
* המהומים ושירים של פו הדב (1970 - 1983)
* Océan de Terre (אוקיינוס כדור הארץ) (1972 - 1973)
* מחולות אופליה, ספר 1 (הזמנה ליובל המאה של סרגיי קוסביצקי, 1975)
* חצוצרות (1975)
* תמונה תלת-חלקית (סתיו, קנטטה, שיר ערש לסוניה, 1075 - 1977)
* מרדף (1979)
* סימפוניה שלישית (1973 - 1979)

יצירותיו החשובות משנות ה-80' הן שתי "אופרות הילדים" שלו, "ארץ יצורי הפרא" ו"היגלטי פיגלטי פופ!", שתיהן לליברית מאת מוריס סנדק.

נאסן היה נשוי לסו נאסן, שהייתה מפיקה ובמאית של תוכניות מוזיקה בטלוויזיה הבריטית והמנהלת החינוכית של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. לזוג נולדה בת בשם סוניה. סו נאסן מתה בשנת 2003. אוליבר נאסן כתב את "שירים לסו" לזכר אשתו המנוחה והיצירה הושמעה בביצוע בכורה עולמי בשיקגו, בשנת 2006.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-21
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2018
דג אנונימי?

[ממוזער|שמאל|[לוגו כתב העת]]
ממוזער|שמאל|כריכה אחורית של האנתולוגיה: מניפסט הדג ושמות המשתתפים באנתולוגיה**דג-אנונימי?** הוא כתב עת ספרותי ישראלי שפעל באינטרנט בין השנים 2001-2004. במהלך פעילותו פרסם כתב העת 27 גליונות שכללו בעיקר שירה, אך גם פרוזה, תרגומים, מאמרים, רשימות ועבודות צילום וציור. כמו כן כללו הגליונות דיווחים על אירועי ספרות בארץ, ומדור סאטירי בשם "אפוא;". ב-2002 פרסם כתב העת אנתולוגיה בדפוס, בהוצאת "אבן חושן". במהלך פעילות כתב העת הופק ערב קריאה אחד בירושלים ("תמול שלשום") ושני ערבי קריאה בתל אביב ("פרוזה").
העורכים המייסדים של הדג הם תומר ליכטש, אלעד יעקבי וגלעד מעיין. במהלך שנת הפעילות הראשונה הצטרפה למערכת דנה גולדברג כעורכת ספרותית ואמנותית שריכזה גם את האמנים הפלסטיים בגליונות. במהלך שנת הפעילות הראשונה עזב גלעד מעיין את המערכת. את השירים ניקד המשורר יעקב-שי שביט.

ב-2002 כונסו מבחר מהשירים ומאמרים שפורסמו עד אז בגליונות הדג המקוונים לאנתולוגיה שיצאה בדפוס, בהוצאת "אבן חושן", רעננה. האנתולוגיה כונתה "אנתולוגיה ראשונה", אם כי מעולם לא יצאה לאור אנתולוגיה שנייה. את האנתולוגיה ערך אלעד יעקבי.

במשך שנתיים פורסמו גליונות הדג מדי ראשון לחודש. עם פרסום הגיליון ה-24 יצא כתב העת לפגרה בת שנה, אחריה חזר לפעול במתכונת מעט שונה, למשך שלושה גליונות מורחבים שפורסמו לאורך תקופה של שישה חודשים. הגיליון השלישי סגר רשמית את פעילות כתב העת. האתר עצמו עומד כעת כארכיון פתוח של כל תוכני כתב העת.

## מניפסט ואידאולוגיה
כתב העת ביקש, לפי הצהרותיו, לעמוד כגוף הביקורתי המקוון הראשון לספרות עברית, והקפיד על עקרונות עריכה חמורים. הערכים שהובילו את הקו המערכתי היו בעיקרם אסתטיים. המערכת ניסתה לבחון את השילוב של הספרות העברית במדיום המקוון, שהיה באותו זמן יחסית חדש. בין היתר פורסמו "שירי HTML", העושים שימוש באמצעים תכנותיים למטרות יצירת אפקטים ספרותיים. כמו כן ביקשה המערכת לקדם "קצב חדש" בעברית, ההולם את העידן המקוון. הדברים הללו נוסחו במניפסט החודשי "דבר דג", שעמד בשער כל גיליון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת ספרותיים
קים יונג-נאם

**קים יונג נאם** (בקוריאנית: **김영남**; 4 בפברואר 1928 – 3 בנובמבר 2025) היה מדינאי צפון קוריאני.

קים יונג נאם הפך לראש מחלקה במחלקת החוץ של הוועד המרכזי של המפלגה בשנת 1956, בשנת 1962 הוא היה סגן שר חוץ, בשנת 1972 התמנה ליו"ר מחלקת החוץ של המרכז, והפך לחבר חלופי במשרד הפוליטיקה ביוני 1974. בשנת 1980 הועלה בדרגה לחבר מן המניין וקיבל תפקיד כמזכיר המפלגה. הוא כיהן כיושב ראש נשיאות אספת העם העליונה – הפרלמנט של קוריאה הצפונית מ-5 בספטמבר 1998 עד לשנת 2019 כאשר הוחלף על ידי צ'ו ריונג-האי. לפני כן שימש כשר החוץ. במסגרת תפקידו הוא נפגש עם נציגי מדינות זרות, חתם על הסכמים, נכח בטקסים, נפגש עם שגרירים וקיבל את פניהם של מדינאים מחוץ לקוריאה הצפונית. בחוקה הוא הוכרז כ"ראש המדינה ליחסי חוץ". הוא היה אחד המדינאים הבכירים בקוריאה הצפונית יחד עם קים ג'ונג-און.

נפטר ב-3 בנובמבר 2025.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים צפון קוריאנים
קטגוריה:יושבי ראש של פרלמנטים
קטגוריה:ילידי 1928
קטגוריה:נפטרים ב-2025
יחפה

"**יחפה**" הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית נינט טייב. האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2006, על ידי חברות התקליטים הליקון. האלבום הופק על ידי אביב גפן, רצועות האלבום נכתבו והולחנו ברובן על ידו. אמנים נוספים אשר השתתפו בכתיבה ובהלחנה הם טייב עצמה, ברק פלדמן, יוני בלוך, גלעד שמואלי, עילי בוטנר, עידן רייכל, אלי מורנו, ארז אלגרבלי ותומר מזמר.

הסינגל הראשון מהאלבום, "כשאתה כאן", יצא לאור ב-12 ביולי 2006. מספר שבועות לאחר מכן יצא לאור הסינגל השני, "הכל יכול לקרות".

האלבום עצמו החל להימכר בחנויות ב-7 בספטמבר 2006. בשל הציפייה הארוכה לו גבר הביקוש, וכבר למחרת הוצאתו הוכרז כאלבום זהב, לאחר שמכר כ-24,976 עותקים בפחות מ-24 שעות.
בסוף שנת 2008, הוציאה חברת התקליטים הליקון הודעה לפיה האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שנמכר ביותר מ-40,000 עותקים.

יחפה נחשב לאלבום הכי נמכר מיוצאי כוכב נולד עד היום.

## רשימת רצועות

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2006
קטגוריה:אלבומי נינט טייב
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי אביב גפן
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
ריאקציה (אידאולוגיה)

**רֵיאַקְציה** היא שם כולל לאידאולוגיות פוליטיות שמעוניינות להחזיר את החברה האנושית לתקופות קדומות יותר. יש להבדיל בין ריאקציונרים לשמרנים: בזמן שהשמרן מעוניין להגן על המצב הקיים מפני שינויים, הריאקציונר מעוניין לשנות את המצב הקיים ולהחליפו במצב שהיה קיים קודם לכן.

השם ריאקציה ניתן לראשונה למתנגדיה של הנאורות. אנשים אלה קמו כתגובת נגד (ריאקציה) לחסידי הנאורות שהניחו שהתבונה האנושית יכולה לקדם את האנושות. הריאקציונרים טענו לעומתם, שהתערבות אנושית במהלכה התקין של ההיסטוריה תביא לאסון. במקום זאת, יש להסתפק בשינויים מדורגים תוך הסתמכות על תבונתם הנצחית של כתבי קודש והחוכמה המצטברת של פילוסופים ואנשי דת קדומים. כוחות ריאקציה התנגדו בחריפות למהפכות ולתמורות שחלו באותה עת ובייחוד לגדולה שבהן, המהפכה הצרפתית. הם הגנו על המשטר המלוכני והפאודלי ובניגוד למהפכני תנועת ההשכלה, דגלו בנאמנות למלך ולאצולה.

בתקופות המודרניות מרבים להשתמש במונח ככינוי גנאי. קומוניסטים נוהגים לכנות כ"ריאקציונרים" אנשים שמתנגדים לניתוח המרקסיסטי של החברה – ובייחוד לאוּמנים, אנשי דת ושמרנים. המונח רווח במיוחד ביחס לפשיסטים, וקומוניסטים משתמשים עד היום בכינוי זה לתיאור משטר וישי בצרפת, משטר פרנקו בספרד, ומשטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה.
בישראל, פעילים קומוניסטים – יהודים וערבים – משתמשים במונח ככינוי גנאי נגד לאומנות בקרב יהודים, נגד תנועת ההתנחלות (ולעיתים התנועה הציונית בכללותה), ונגד מוסדות הרבנות ובתי הדין הדתיים. כמו כן, פעילים קומוניסטים בישראל משתמשים במונח "הריאקציה הערבית" ככינוי גנאי נגד הזרמים הלאומיים, הלאומניים והדתיים בקרב החברה הערבית בישראל (ובייחוד נגד היריבים העיקריים של הקומוניסטים ברחוב הערבי: התנועה האיסלאמית ובל"ד), וכן נגד המשטרים בחלק ניכר מהמדינות הערביות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אידאולוגיות
מוחמד אבן אל-חנפיה

**מוחמד אבן אל-חַנַפיָה** (בערבית: **محمد بن الحنفية**) הוא בנו של הח'ליף המוסלמי הרביעי, עלי בן אבי טאלב ואחת מנשותיו ח'אולה בנת ג'עפר, שכונתה "החנפיה", על שם שבטה, בַּנוּ חנפיה. 
בניגוד לאימאמים השיעים השני והשלישי – חסן בן עלי וחוסיין אבן עלי, שהיו בניה של פאטמה זהרה, בתו של מוחמד, לא נהנה אל-חנפיה משושלת יוחסין מכובדת שכזאת ולכן מנהיגותו לא הייתה מקובלת על רוב השיעים. 

במהלך תקופת ח'ליפותו של אביו עלי, שימש אל-חנפיה כאחד המפקדים בצבאו, ונלחם לצידו במלחמות נגד המתנגדים לשלטונו של עלי, מבית אומיה. כתבים שיעים שונים מייחסים לאל-חנפיה אומץ ויכולת ביטוי (שירש מאביו), אדיקות דתית ונוכחות מרשימה. במסורות שיעיות שונות מסופר כי בקרבותיו של עלי, הוא הציב את אל-חנפיה בראש צבאו, ואילו את חסן וחוסיין הציב מאחור והגן עליהם, משום ש"הם בניו של הנביא" ואל-חנפיה "הוא בני".

אל-חנפיה אינו נחשב לאימאם על ידי השיעים (שכן אינו מצאצאיו של הנביא מוחמד), אולם הוא דמות חשובה בהיסטוריה השיעית מאחר שהוא שימש כמנהיגה (בתואר) של מרידה נגד הח'ליפים האומיים. אל-מוח'תאר, שהנהיג את המרידה שפרצה בכופה (כיום בעיראק) ב-686, הכריז על חנפיה כמהדי ו"בנו של היורש", שישיב את הצדק לעולם האסלאמי. מוח'תאר פנה לשיעים לנקום את דמו של חוסיין, אולם רבים מהם סירבו, ביניהם בנו של חוסיין, עלי בן חוסיין, האימאם השיעי הרביעי. 

נראה כי אל-חנפיה עצמו לא נקט כמעט כל תפקיד אקטיבי במרידה, וסירב לקבל את התואר, לכן כאשר המרד דוכא בהצלחה על ידי השלטונות, הם לא פגעו בו. הוא נפטר ב-700. תומכיו טענו כי הוא לא נפטר אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וכשישוב יכונן שלטון צדק בעולם.

משמעותה העיקרית של המרידה הייתה תחילתה של מסורת שיעית, לפנות לצאצאיו של עלי בדרישה כי ינהיגו אותם, במקום השלטון של הח'ליפים הסונים, שנחשבו למושחתים, לא צודקים ואוטוקרטים בעיני השיעים.

אל-חנפיה נחשב לאדם הראשון שהוכרז עליו כי הוא המהדי, אם כי הוא לא טען לתואר בעצמו. נראה כי הוא גם זה שחנך את מושג ה"היעלמות" של המהדי, שייחסו מאמיני כתות שונות למתחזים למהדי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:אסכטולוגיה אסלאמית
קטגוריה:שיעה
קטגוריה:ילידי 636
קטגוריה:נפטרים ב-701
פטר פארלר

[ממוזער|200px|[קתדרלת ויטוס הקדוש]]
**פטר פארלר** (צ'כית: Petr Parléř, ההגייה הנכונה בצ'כית: **פטר פארלז**'; סביבות 1330 - 13 ביולי 1399) הוא אדריכל צ'כי-גרמני מימי הביניים הגותיים, הידוע בזכות קתדרלת ויטוס הקדוש וגשר קארל שבפראג, בה התגורר החל מסביבות 1356.

אביו, האדריכל היינריך פארלר, עבר ל-Schwäbisch Gmünd מקלן, שם הוביל את בנייתה של כנסיית הצלב הקדוש. בני משפחת פארלר הגדולה עבדו בבנייה ובאדריכלות בכל רחבי אירופה.

פארלר, שהתמחה באדריכלות גותית, היה לאדריכל של קתדרלת ויטוס הקדוש ב-1352, לאחר מותו של האדריכל המקורי מאתיאס מאראס. מלבד הקתדרלה, תכנן פארלר גם את העיר החדשה של פראג, ובנה את גשר קארל ומגדליו. בארמון המלכותי של מצודת פראג בנה פארלר את קפלת כל הקדושים (אחרי שרפה ב-1541 היא קושטה מחדש בסגנון הבארוק). הוא היה, כנראה, האדריכל של כנסיית גבירתנו (Frauenkirche) שנבנתה בכיכר השוק של נירנברג על חורבות בית כנסת שנהרס בפוגרום ב-1349. בין השנים 1360-1378 הוא בנה את מזרח כנסיית ברתולומיאו הקדוש בקולין. הוא מת בפראג בשנת 1399 ונקבר בקתדרלת ויטוס הקדוש.

## קישורים חיצוניים

* אסף פינקוס, Patrons and Narratives of the Parler School: The Marian Tympana, 1350-1400 (Berlin: Deutscher Kunstverlag, 2009).
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אדריכלים גותיים
קטגוריה:אדריכלים צ'כים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף צ'כיים
קטגוריה:אדריכלים מהמאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1330
קטגוריה:נפטרים ב-1399
אורי ירמיאס

**אורי ירמיאס** (נולד ב-1944) הוא שף אוטודידקט, הידוע גם בכינוי "אורי בורי".

## ביוגרפיה
ירמיאס נולד בנהריה לבנימין - מדריך חקלאי, ולחנה - מטפלת. בגיל 16 הפליג לאיטליה ולגרמניה. כששב לישראל למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר ושירת בצה"ל כמכונאי מטוסים. לאחר שחרורו נסע שוב לאירופה ולאסיה. במסעותיו התנסה בבישול ולמד את רזי המקצוע.

בשנת 1988 פנה לענף המזון וניהל את סניף רשת קפולסקי בנהריה, ובשנת 1989 פתח את מסעדת "אורי בורי" בעיר, אשר מתמחה בתבשילי דגים. הוא גם הקים את מסעדת "כרמלה בנחלה" בתל אביב (יחד עם דניאל זך), ממנה פרש מאוחר יותר. בשנת 1997 העביר את מסעדת "אורי בורי" לעיר העתיקה של עכו. פתח ביחד עם דניאל זך את מסעדת "הלנה בנמל" בנמל קיסריה. בבעלותם גם המסעדה האסיאתית "אסיה מוניקה" בהוד השרון.

בשנת 2006 יצא לאור ספרו (בשיתוף עם אפרת מיכאלי), "אורי בורי - דגים ופירות ים", ממתכוני מסעדת הדגל שלו.

במחצית העשור הראשון של המאה ה-21 החל ירמיאס בפרויקט של שיפוץ ושימור שני מבנים עתיקים בעכו העתיקה לצורך הקמת מלון בוטיק. מבנה אחד היה "בית שוקרי", מבנה עות'מאני שנבנה על יסודות צלבניים, והשני, "בית ויצו". המבנים חוברו בגשר והפכו למלון בשם "מלון האפנדי". המלון נפתח לקהל הרחב בשנת 2012.

בליל 11 במאי 2021, הוצתו על ידי פורעים ערבים מסעדת "אורי בורי" ומלון "האפנדי" (לשעבר בית שוקרי) שבבעלותו של ירמיאס, במהלך התפרעויות בעכו במסגרת המהומות בישראל 2021.

## לקריאה נוספת
* חיליק גורפינקל, **מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל**, תל אביב, 2009; "אורי בורי" עמ' 37, "הלנה" עמ' 84

## קישורים חיצוניים

* אתר מסעדת אורי בורי https://www.uriburi.co.il/
* אתר מסעדת הלנה בנמל קיסריה
* אורי בורי - מסעדת דגים, באתר מסע אחר
* 
* 
* 
* ניר דודק, עם הפנים לביזנטיון, "על השולחן", 29 ביוני 2008
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר הטכני של חיל האוויר
קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:אוטודידקטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
בלוקהאוס

**בלוקהאוס** הוא כינוי שמקורו בשפה האנגלית למצודה מבודדת קטנה, בצורת בניין בודד. מטרתו של הבלוקהאוס לשמש כנקודת שליטה במרחב הגנה מתוכנן נגד אויב שאינו מצויד בציוד מצור כבד, או בעת החדשה בארטילריה.

מבנים מסוג זה נבנו בדרך כלל כחלק מתוכנית הגנה כוללת, שמטרתה לחסום (באנגלית "בלוק" ומכאן "בלוקהאוס") את הגישה לנקודות מפתח בגזרה. השימוש במבנים אלו נערך בדרך כלל בידי מעצמה קולוניאלית בשטחי כיבוש שהיו לשטחי ספר, כגון בריטניה בדרום אפריקה, ניו זילנד, ואף ארץ ישראל וכן בקנדה ובארצות הברית.

בלוקהאוס עשוי לעיתים מעץ, ולרוב מבולי עץ כבדים, המסודרים בצורת צריף. לרוב היה המבנה בעל מספר קומות, שבכל אחת הותקנו חרכי ירי, ועל הקומה העליונה הוצב גג. לרוב בלטה הקומה העליונה מעל הקומה התחתונה, על מנת לאפשר למגינים מלמעלה לירות על מתקיפי הקומה התחתונה, או לכבות שריפות שפרצו למטה. הכניסה הייתה לרוב דלת מבוצרת בקומת הקרקע.

רוב המבנים מסוג זה היו בצורת ריבוע אך כמה מהם היו משושים או מחומשים על מנת לספק זוויות ירי ותצפית טובות יותר. לעיתים שימש הבלוקהאוס כבסיס להקמת מבצר שלם.

חלק ממבני הבלוקהאוס משומרים כמבנים היסטוריים. מבנים מעץ נשמרים בניו זילנד מתקופת המלחמות במאורים, בעוד שבדרום אפריקה אין זה נדיר לצפות בבלוקהאוס עשוי מאבן.

## בלוקהאוס מבטון
[שמאל|ממוזער|200px|עמדת פילבוקס בסמוך ל[גשר עד הלום]]
לאחר מלחמת העולם הראשונה נבנו סוגים רבים של מבנים מסוג בלוקהאוס, ולרוב השתמשו הבונים בבטון. ההבדל בין בלוקהאוס מודרני העשוי מבטון, ובין בונקר הוא כי הבונקר בנוי ברובו מתחת לאדמה, בעוד שבלוקהאוס משמש לשליטה, ומוצב במקום שולט על פני השטח.

מבנה מסוג זה, בלוקהאוס עגול הבנוי מבטון, קרוי "פילבוקס". בבריטניה לבדה נבנו כשלושים אלף מבנים כאלו בהכנה לפלישה גרמנית אפשרית במלחמת העולם השנייה. מבנים אלו נבנו גם בברלין ובערים גרמניות נוספות, לעיתים כמקלטים מפני הפגזה ארטילרית, ונקראו "הוכבונקר" או "בונקר גבוה". חלקם שימשו להצבת תותחים נגד מטוסים, והגיעו אף לגובה של 6 קומות. רובם נהרסו במהלך המלחמה אך חלקם שרדו עד היום.

מבנה הפילבוקס נקלט היטב בארץ ישראל. מבנים מסוג זה נבנו בתקופת המנדט הבריטי, לאורך גדר הצפון ובמקומות רבים נוספים, וממשיכים להיבנות על ידי צה"ל עד היום.

## ראו גם
* פילבוקס
* בתי הביטחון בנגב הצפוני

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביצורים
נבחרת סמואה האמריקנית בכדורגל

**נבחרת סמואה האמריקנית בכדורגל לגברים** (באנגלית: **American Samoa national football team**) היא הנבחרת הלאומית של סמואה האמריקאית, והיא אחת מנבחרות הכדורגל החלשות בעולם.  הנבחרת כלל לא נרשמה למשחקי מוקדמות המונדיאל עד מוקדמות מונדיאל 1998, ומאז שהחלה להשתתף כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל למונדיאל. הנבחרת לא נרשמה גם לשני הטורנירים הראשונים של גביע אוקיאניה לאומות, ומאז שחודש הטורניר ב-1996 כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל לשלב הגמר שלו.

את ניצחונה הראשון השיגה הנבחרת ב-22 באפריל 1983, כאשר ניצחה 3 - 0 את . מאחר ששתי הנבחרות לא היו אז חברות בפיפ"א באותה עת משחק זה איננו נחשב למשחק רשמי.

ב-11 באפריל 2001 שיחקה נבחרת סמואה האמריקנית מול נבחרת  במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, והפסידה בתוצאה מביכה, 0 - 31, שרשומה בספר השיאים של גינס כתוצאה הגבוהה ביותר במשחק בינלאומי.

ב-22 בנובמבר 2011 השיגה הנבחרת את ניצחונה הראשון בהיסטוריה במשחק רשמי, כאשר גברה 2 - 1 על  במסגרת השלבים המוקדמים של אזור אוקיאניה במוקדמות מונדיאל 2014, משערים של ראמין אוט ושלום לואני.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם בכדורגל]]
* 2002 עד 2018 - לא העפילה
* 2022 - פרשה
* 2026 - לא העפילה

## כל [[גביע אוקיאניה לאומות|גביעי אוקיאניה לאומות]]
* 1996 עד 2016 - לא העפילה
* 2024 - לא השתתפה

## קישורים חיצוניים

* 
*הגול הבא מנצח

## הערות שוליים

סמואה האמריקנית
אניטה פלנברג

**אניטה פלנברג** (באיטלקית: **Anita Pallenberg**; 6 באפריל 1942 – 13 ביוני 2017) הייתה דוגמנית, שחקנית ומעצבת אופנה איטלקייה-גרמנייה.

הייתה הידועה בציבור של גיטריסט להקת הרולינג סטונז קית' ריצ'רדס בין השנים 1967 ו-1977.

## ביוגרפיה
פלנברג נולדה ברומא שבאיטליה, לאב איש מכירות איטלקי-גרמני ולאם מזכירה גרמנייה. בגיל צעיר היא ידעה לדבר ארבע שפות. היא חיה בגרמניה וניו יורק, ולבסוף התיישבה בלונדון.

היא ידועה ביותר במעורבויותיה הרומנטיות עם שלושת מחברי הרולינג סטונז: בריאן ג'ונס (אותו היא פגשה בשנת 1965), קית' ריצ'רדס (שבשבילו היא עזבה את ג'ונס בשנת 1967), ומיק ג'אגר. לה ולריצ'רדס יש שלושה ילדים: בן בשם מרלון ריצ'רדס (נולד בשנת 1969), שנשוי לדוגמנית הצרפתית-וולשית לוסי דה לה פלייז; בת בשם דנדליון (נולדה בשנת 1972) שידועה כעת בתור אנג'לה ריצ'רדס; ובן נוסף, טרה ריצ'רדס (נולד בשנת 1976), אבל מת בסמוך ללידתו, בשל סיבוך רפואי.

פרשיית אהבים קצרה עם ג'אגר התרחשה במהלך צילומו של הסרט Performance. היא כיכבה גם כמלכה השחורה בסרט Barbarella.

אחרי שנפרדה מריצ'רדס, היא הפכה להיות מעצבת אופנה וחילקה את זמנה בין ניו יורק לאירופה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות גרמניות
קטגוריה:דוגמניות איטלקיות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1942
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1942
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-2017
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2017
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2017
עשב לימון

**עשב לימון** (שם מדעי: *Cymbopogon*; נקרא גם **לימונית ריחנית** או **לֶ֫מון גראס**) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת הדגניים. עשב הלימון צומח במקור באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.

## מאפיינים
הצמח מתנשא לגובה של 1–2 מטר. חלקו התחתון של הגבעול מעובה ודומה לבצל ירוק, והעלים משוננים ומחודדים בקצותיהם וטעמם דומה ללימון. זהו צמח שקל לגדלו: הוא גדל כמעט בכל סוג של אדמה וזקוק לחשיפה רבה לאור שמש והשקייה תכופה. ריבויו נעשה על ידי חלוקת גוף הצמח והפרדת שורשיו.

עשב הלימון נפוץ במטבחים דרום- מזרח אסייתים, למשל המטבח התאילנדי, המטבח האינדונזי, המטבח הסרי לנקי, המטבח הווייטנאמי ועוד, כמו גם במטבח הקריבי. בגבעול הבשרני משתמשים לבישול תבשילים ובמחיות קארי, והעלים משמשים לחליטות. מכיוון שהגבעול סיבי, נהוג לקצוץ אותו דק או לכותשו בעלי ומכתש.

הלימונית נחשבת תרופת סבתא עם מספר שימושים: חליטה של עלי עשב הלימון מקובלת כמשמשת להרגעת מערכת העיכול, להרגעת כאבים ונגד נדודי שינה. שמנים אתריים המופקים מהציטראל, החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו הלימוני, משמשים בעיסוי. יש המאמינים כי הוא תורם לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים. מאחד ממיני עשב הלימון (Cymopogon nardus) מפיקים את שמן הציטרונלה הנחשב למחטא ומשמש לייצור חומר דוחה יתושים. שמנים אלה משמשים גם בתעשיית הסבונים והבשמים.

מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי לציטראל אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.

## ראו גם
* לואיזה לימונית

## קישורים חיצוניים

* 
* צמחי לימונית ולואיזה יכולים להרוג תאים סרטניים
* 
* למון גראס באתר walla
* עשב לימון (למון גראס)

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1815
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קורט פוליקרפ יואכים ספרנגל
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:עשבי תיבול
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:דגניים
IACS

**IACS** (נהגה - אייאקס; ראשי תיבות של **International Annealed Copper Standard**) הוא תקן השוואתי למדידת מוליכות חשמלית כאשר נקודת ההתייחסות היא המוליכות החשמלית של תיל נחושת אנלידית מסורתי להולכת חשמל.

המוליכות מבוטאת כאחוזים מרמת הסטנדרט.

100% IACS מייצגים מוליכות של 58 מגה-סימנס למטר (MS/m), המקביל להתנגדות של 1/58 אוהם, בתיל בעל חתך רוחב של מילימטר מרובע אחד.

בעוד נחושת אנלידית מבוטאת כ-100%, ונחושת רגילה מעט מעל זה, כסף יבוטא כ-120%, ומייצג את המוליכות הגבוהה ביותר.

לרוב, על מנת לבדוק מוליכות בצורה זאת, משתמשים במכשיר זרמי ערבולת, המאפשר מדידת שינויי מוליכות בחומרים לא מגנטיים.

## ראו גם
* בדיקות לא הורסות

קטגוריה:תקנים
מפרץ סואץ

[ממוזער|282px|חלקו הצפוני ביותר של מפרץ סואץ, ובו העיר [סואץ (עיר)|סואץ כפי שמופיע במפה משנת 1856.]]
**מפרץ סואץ** (בערבית: **خليج السويس**, תעתיק: ח'ליג' אל-סויס) הוא המפרץ המערבי משני המפרצים המתפצלים בקצהו הצפוני של הים האדום, התוחמים ביניהם את חצי האי סיני. המפרץ השני הוא מפרץ אילת במזרח.

אורכו של מפרץ סואץ הוא כ-300 קילומטרים, והוא משתרע לכיוון צפון-מערב. רוחבו נע בין 19 ל-32 קילומטר. בקצהו הצפוני שוכנת העיר סואץ ובה הפתח לתעלת סואץ. בקצה הדרומי הוא מתחבר במצר "יובל" לים סוף ליד ראס מוחמד. מקובל לקבוע את הגבול בין אפריקה לאסיה באמצע המפרץ.

מפרץ סואץ הוא בקע חדש יחסית, שהחל להיווצר לפני פחות מ-30 מיליון שנה כהמשך של בקע ים סוף, אך התרחבותו נעצרה עם יצירת מפרץ אילת הצעיר והעמוק יותר.

## קישורים חיצוניים

* מפה בקנה מידה גדול של מפרץ סואץ 
* תמונות לוויין של מפרץ ותעלת סואץ
*[מידע גאולוגי מפורט (באנגלית) על מפרץ סואץ ותמונה מ[אפולו 7]]
* 

סואץ
סואץ
סואץ
סואץ
קטגוריה:מצרים: גופי מים
ארמון בוליו

שמאל|ממוזער|250px|הארמון
**ארמון בוליו** (באנגלית: **Palace of Beaulieu**), המכונה גם **ניו הול** (**New Hall**) הוא מבנה שהיה ממוקם באסקס שבאנגליה.

## היסטוריה
בשנת 1062 הוענקה האחוזה עליה היה בנוי הארמון לנזירי מנזר וולת'ם. בשנת 1491 העניק בית המלוכה את הנכס לרוזן מאורמונד (Earl of Ormond), והמבנה נקרא "הבית החדש" - "ניו הול".

בשנת 1517 נמכר המבנה על ידי תומאס בולין למלך אנגליה הנרי השמיני אשר שיפץ את המבנה בעלות של 17,000 ליש"ט (עלות גדולה באותה עת) תוך בניית מבני העץ מלבנים, וקרא לארמון "בוליו" ("Beaulieu"). 

ב-23 ביולי 1527 הגיע אל הארמון פמליית הנרי השמיני, ונשארה בארמון, כמדי קיץ, כחודש ימים. במהלך חודש זה, בנוכחות אביה של אן בולין - תומאס בולין, הודיע הנרי כי הצליח למצוא דרך לשאת את אן בולין על אף נישואיו לקתרין מאראגון באמצעות בולה אפיפיורית.

באוקטובר 1533, מרי הראשונה, בתה של קתרין, גורשה מהארמון והוא הוענק לג'ורג' בולין, הוויקונט השני מרוצ'פורד - אחיה של אן בולין - ורעייתו, ג'יין בולין ("ליידי רוצ'פורד").

בשנת 1573 העניקה המלכה אליזבת הראשונה את הארמון לתומאס רדקליף, הרוזן השלישי מסאסקס (Thomas Radcliffe, 3rd Earl of Sussex) אשר שיפץ את הארמון ובנה מחדש את אגפו הצפוני. בשנת 1622 נמכר הארמון לג'ורג' וילייר, הדוכס הראשון מבקינגהאם, עבור 30,000 ליש"ט.

במהלך מלחמת האזרחים האנגלית השתלט אוליבר קרומוול על המבנה ברוכשו אותו מבעליו בשנת 1640 במחיר הזעום של חמישה שילינגים, אולם לאחר השבת בית המלוכה הושב הארמון לבנו של ג'ורג' וילייר - הנקרא על שם אביו, והוא מכר את המבנה לגורג' מונק דוכס אלברמארל. המלך צ'ארלס השני נהג לבקר בארמון לעיתים קרובות.

בשנת 1713 רכש בנג'מין הואר את המבנה, ובשנת 1737 רכש אותו ג'ון אולמיוס, אולם בשל מצבו הרעוע של המבנה הוא הרסו, ובנה במקומו מבנה חדש (למעט האגף הצפוני שנותר כמות שהוא).

בשנת 1798 רכש את המבנה מסדר הנזירות של הצלב הקדוש (Order of the Holy Sepulchre) אשר פתח במקום בית ספר קתולי שנה לאחר מכן. בית הספר פועל עד ימינו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

בוליו, ארמון
ארמון בומונט

שמאל|ממוזער|250px|שלט המציין את מיקומו ההיסטורי של הארמון
**ארמון בומונט** (באנגלית: **Beaumont Palace**) שבאוקספורד, אנגליה, נבנה על ידי מלך אנגליה הנרי הראשון בשנת 1130 כארמון מלכותי הקרוב לבקתת הציד ואחוזת הצייד שלו בוודסטוק שבאוקספורדשייר (אחוזה מהווה כיום חלק מארמון בלנהיים). 

בשנת 1314, כאשר אדוארד השני, מלך אנגליה יצא להילחם בקרב באנוקברן נשבע לפני הקרב למרים אם ישו שייסד מנזר כרמליתי אם ינצח בקרב. לאחר ניצחונו העניק המלך את הארמון למסדר הכרמליתי בשנת 1318 והוא נשאר בידיהם עד לפירוק המנזרים בתקופת הנרי השמיני - עת שהמנזר פורק תרתי משמע, ומאבניו נבנתה מכללת כריסט צ'רץ' ומכללת סנט ג'ונס. 

כיום מצוי במקום בו עמד הארמון רחוב בומונט (Beaumont Street), שנסלל בשנות ה-20 של המאה ה-19.

## קישורים חיצוניים

בומונט, ארמון
קטגוריה:אוקספורד
הסינפונייטה של לונדון

**הסינפונייטה של לונדון** (באנגלית: **London Sinfonietta**) היא תזמורת קאמרית בריטית השוכנת בסאות'בנק סנטר שבלונדון ומתמחה בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. ניקולאס סנואומן  ודייוויד אתרטון ייסדו את התזמורת בצוותא בשנת 1968. אתרטון היה מנהלה המוזיקלי הראשון, משנת 1968 עד 1973.

מייקל ויינר היה המנהל האמנותי משנת 1972 עד 1989. פול קרוסלי החליף אותו ושימש בתפקיד משנת 1988 עד 1994. מרקוס שטנץ היה המנהל המוזיקלי משנת 1994 עד 1998.

הסינפונייטה של לונדון הזמינה יצירות אצל מלחינים רבים, ביניהם מגנוס לינדברג, תומאס אדס, סטיב רייך וסר הריסון ברטוויסל. המלחין והמנצח אוליבר נאסן היה מנהלה המוזיקלי משנת 1998 עד 2002 ובעבר היה גם מנצח כבוד של הסינפונייטה.

ג'יליאן מור הצטרפה לסינפונייטה בשנת 1983 כקצינת החינוך של התזמורת, ועזבה בשנת 1993 למלא את תפקיד אחראית על החינוך במרכז הגדה הדרומית. מור חזרה לסינפונייטה כמנהלת אמנותית בשנת 1998 עד 2006.

משנת 2007 ואילך משמש אנדרו בורקה כמנכ"ל ומנהל אמנותי של הסינפונייטה.

## קישורים חיצוניים

* 

לונדון, סינפונייטה
סינפונייטה של לונדון
לונדון, סינפונייטה
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1968
יוסי רוזנשטיין

**יוסי (יוסף דב) רוזנשטיין** (נולד ב-1950) הוא צייר דתי ישראלי שמתמקד באיורים לנושאי התנ"ך.

## ביוגרפיה

יוסי רוזנשטיין, דור תשיעי בישראל, נולד בירושלים. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון והוסמך לרבנות. את כישוריו כצייר פיתח כאוטודידקט. ציוריו נראים סוריאליסטיים, אך למעשה הם ציורים סימבוליים עכשוויים המצוירים בטכניקה פלמית קלאסית בצבעי שמן.

בזכות תפיסתו החדשנית והיכולת הטכנית שלו, הוא זכה לתשומת לב רבה כבר בתחילת דרכו כאמן יהודי. תערוכתו הראשונה התקיימה בתל אביב בשנת 1973. בהמשך ל-3 תערוכות יחיד בישראל בהם ביקרו שועי עולם, כמו הברונית דה רוטשילד, הנרי קיסינג'ר, נשיא המדינה ועוד, קיבל רוזנשטיין הזמנה להציג את יצירותיו בגלריה היוקרתית "אברבך פיין ארט" במדיסון אבניו בניו יורק. גלריה זו ייצגה אותו שנים רבות. תערוכותיו הראשונות על הדמות התנכ"ית ההרואית "משה" ויציאת מצרים, זכו להצלחה כבירה, כל הציורים נמכרו בערבי הפתיחה, כאשר על הרוכשים נמנים יהודים ולא יהודים כולם אוהבי תנ"ך. התערוכות זכו לחשיפה רחבה באמצעי התקשורת בארצות הברית כולל חדשות ערוץ הטלוויזיה החשוב ABC (ערוץ 5) בניו יורק. רוזנשטיין הציג תערוכת יחיד גם בגלריית קרלטון המפורסמת בקאן שבצרפת, כאשר כלל היצירות הושאלו לצורך התצוגה מאספני אמנות החיים באירופה. יצירותיו הנחשבות ליצירות מופת, שוכנות כבוד באוספים חשובים ברחבי העולם ביחד עם יצירות מופת אחרות מגדולי האמנים בני זמננו.

בשנת 1985 ייסד את בית הספר לציור לבנות בשם "תפארת". כעבור 10 שנות פעילות בית הספר התפרק לשלוחותיו וכל שלוחה החלה לפעול כגוף פרטי נפרד.

רוזנשטיין נשוי ואב לשישה, ומתגורר בבני ברק.

## סגנון
רוזנשטיין מתרגם את התנ"ך לשפת הציור, יצירותיו עתירות מחשבה ודמיון. הציורים דורשים בחינה מעמיקה כדי להבין את המסר העמוק הטמון בציור, שהוא למעשה ההסבר האישי של הפסוק מנקודת הראות הפילוסופית הייחודית שלו. הציורים ממחישים אירועים תנ"כיים בצורה סימבולית במיוחד הדמויות ובעלי החיים, כך גם שמות הציורים הם פסוקים מהתנ"ך. מסיבה זו הסגנון האמנותי הייחודי שלו ניתן בקלות לזיהוי למרות שכל יצירה מעבירה מסר שונה.

להבדיל מיצירות יודאיקה שביסודם הם קישוט של מוטיבים וסמלים יהודיים, התפיסה האומנותית של רוזנשטיין היא אוניברסלית ללא הגבלת דת וגזע, ומעבירה רגשות ומסרים עמוקים בשילוב מוטיבים ויזואליים וסמלים יהודים ותנ"כיים.

משנת 2010 מצייר רוזנשטיין במקביל גם מגוון יצירות שאינן מבוססות על פסוקי תנ"ך כגון סדרת הציורים "רחל" המורכבת מ-22 ציורים בנושא קבר רחל, וכן מגוון ציורים בסגנון מודרני שונה לגמרי.

משנת 2020 הוא גם יוצר אמנות דיגיטלית.

## תערוכות
*1972: בית ציוני אמריקה
*1975: גלריית תלמה תל אביב
*1977: גלריית תלמה תל אביב
*1980: "משה - חלק ראשון" גלריית אברבך פיין ארט מדיסון ניו יורק
*1984: גלריית אברבך פיין ארט מדיסון ניו יורק
*1995: גלריית קרלטון קאן צרפת
*2015: "רחל" גלריית מצארט ירושלים

## קישורים חיצוניים

*לוח שנה של חב"ד ברוסית מעוטר בציורי יוסי רוזנשטיין
* "אני מצייר את היהדות באמצעות סמלים וכתמים, אף פעם לא אצייר אנשים או בעלי חיים" אתר הידברות
*לפתח כישרונות  באתר חבד אורג

## הערות שוליים

קטגוריה:אוטודידקטים ישראלים
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ציירים ומאיירים חרדים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:מאיירי הגדה של פסח
קטגוריה:בני ברק: אישים
אל-מוח'תאר

**אל-מוח'תאר בן אבו עובייד א-ת'קפי** (בערבית: **المختار بن أبي عبيد الثقفي**; ) היה מהפכן בראשית ימיו של האסלאם, שהנהיג מרידה כושלת נגד הח'ליפים האומיים ששלטו על האימפריה המוסלמית, לאחר מותו של הח'ליף הרביעי, עלי בן אבי טאלב. 

## חייו
אל-מוח'תאר נולד בטאיף (כיום בסעודיה) ב-622, השנה בה החל מוחמד בהג'רה לאל-מדינה. הוא היה בנו של אחד מלוחמיו של מוחמד, שנהרג באחד מהקרבות האסלאמיים הראשונים. הוא גדל באל-מדינה, בתקופת שלטונו של מוחמד. 

כאשר הח'ליף השלישי לבית אומיה, מועאויה השני, ירש את כיסאו של אביו יזיד הראשון, תומכים רבים של עלי לא היו מרוצים מהנהגתם ומהמשך מעבר הח'ליפות בירושה, בקרב אנשים שאותם החשיבו כמוסלמים ושליטים רעים.

**לטענת מקורות שיעיים**, מוח'תאר היה אחד מלוחמיו של חוסיין אבן עלי בקרב בכרבלא. לאחר כישלון המרידה, מוח'תאר הושם בכלא. בזכות אחותו ספאיה, שהייתה נשואה לידיד של הח'ליף יזיד, שוחרר מוח'תאר מכלאו, ונצטווה לצאת מכופה תוך שלושה ימים. לאחר שהתנגש שוב בחיילי הח'ליף, הוחזר מוח'תאר לכלאו, אולם שוחרר שוב בהתערבות גיסו. 

לאחר שחרורו, קרא מוח'תאר לתומכי עלי לנקום את דמו של חוסיין. לטענת מקורות שיעיים, הוא קיבל מכתב מבנו של עלי, אל-חנפיה, שהביע תמיכה במוח'תאר.

מעל בימה במסגד בכופה הכריז מוח'תאר על הנפת נס המרד נגד "אלו שהפרו את חוקי האל" והבטיח "לנקום ברוצחיו של האימאם חוסיין". המרידה שפרצה ב-686, (בעיראק כיום) נתמכה על ידי חלק מתומכי עלי (השיעים לעתיד). אל מוח'תאר הנהיג את המרידה, אך טען כי היא בשמו של בנו של עלי, מוחמד אבן אל-חנפיה. אל-חנפיה, שמוח'תאר טען כי הוא המהדי, מושיעם של המוסלמים, לא לקח חלק פעיל במרידה.

אל-מוח'תאר הובס ונהרג על ידי מורד אחר בשושלת האומיים - מרד בפיקודו של מוצעב אבן א-זובייר, מושל חג'אז. בקרב עקוב מדם שנערך מחוץ לכופה באפריל 687 חוסל מרד אל-מוח'תאר וא-זובייר הפך לשליט דרום עיראק. ניצחונו של א-זובייר לא האריך ימים, וב-691 כבשו כוחותיו של הח'ליף עבד אל-מלכ את דרום עיראק, ושנה מאוחר יותר חוסל מרד א-זובייר באופן סופי עם כיבוש מכה על ידי מפקד צבאו של עבד אל-מלכ, אל-חג'אג' בן יוסף.

חלק מתומכיו של אל-מוח'תאר המובס יצרו כת משלהם בשם ה"קאיסאנים" השיעים; הם המשיכו להאמין במשך כ-200 שנה כי מוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי, אינו מת, אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וישוב בעת שתיראה לו ראויה ויושיע את העולם מחוסר הצדק והשחיתות הפושים בו.

מרידתו של מוח'תאר הייתה מרכזית בפיתוח רעיון המהדי באסלאם, ובהיפרדותם של השיעים מן הסונים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסכטולוגיה אסלאמית
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:שיעה
קטגוריה:ילידי 622
קטגוריה:נפטרים ב-687