open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רפורמת השכונות של ברלין

שמאל|ממוזער|470px|מפת הרבעים של ברלין עד שנת 2000
**רפורמת השכונות של ברלין** היא רפורמה, בה אוחדו ב-1 בינואר 2001 שכונות בברלין זו עם זו.

בברלין, כל שכונה מקבלת את שירותי העירייה בתוך השכונה עצמה ובכל שכונה יש משרדי ממשלה, כמו: משרד הפנים, שירותי בריאות, משרד האוצר, לשכת תעסוקה ועוד. עם איחוד השכונות, נסגרו משרדים רבים וכוח האדם בהם צומצם.

השכונות המאוחדות הן:

בשכונות נויקלן, שפנדאו ורייניקנדורף לא חל שינוי מנהלתי.

הרפורמה ספגה ביקורת, הן בשל צמצום השירותים לאזרח והן בגלל חיבור של שכונות שונות זו מזו מבחינת האופי. כך, שכונת מיטה העשירה והתיירותית אוחדה עם טירגארטן הממוצעת וודינג הענייה. גם קרויצברג הנמצאת בצד המערבי של חומת ברלין לשעבר אוחדה עם פרידריכסהיין הנמצאת בצדה המזרחי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברלין: שכונות
קטגוריה:עיריית ברלין
קטגוריה:ברלין: גאוגרפיה
קטגוריה:רפורמות
לאופולד גוטליב

**לאופולד גוטליב** (**Leopold Gottlieb**; 3 ביוני 1879 – 24 באפריל 1934) היה צייר יהודי.

## חייו
גוטליב נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). הוא נולד כחודש לפני פטירת אחיו, הצייר מאוריצי גוטליב, אך הלה לא פגש אותו מעולם, כיוון שהתגורר אז ונפטר בקרקוב. הוריו עודדו אותו ללמוד אמנות.

גוטליב למד באקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב בין השנים 1896–1902, ובשנת 1903 עבר ללמוד במינכן. הוא הושפע מגישת האימפרסיוניזם ועבר לפריז על מנת ללמוד אותה. גוטליב התחבר לקבוצת ציירים יהודיים שחיו באותה תקופה בפריז, "האסכולה של פריז", ובהם מודיליאני. בשנת 1905 הציג גוטליב בסלון הסתיו בפריז פורטרטים המעידים על גישתו האישית לקוביזם. מאז המשיך והציג את ציוריו בתערוכות ארציות בברלין, בווינה במינכן ובפריז.

ב-1906 שהה תקופה קצרה בירושלים, בבצלאל ולאחר מכן חזר ללמוד בפריז. חזר לארץ ישראל ושהה בה בין השנים 1910–1913 בהן לימד בבצלאל.

בין השנים 1914–1916 השתתף כלוחם בלגיון הפולני של פילסודסקי. בתקופה זו הוא רשם כ-1,000 רישומי מלחמה, המתארים דמויות של חבריו לנשק, וכן סצנות של מלחמה. רישומים אלה פורסמו בשם "תיק הלגיונות", והוצגו במספר תערוכות באירופה.

בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, כשנה לפני מותו של גוטליב, נטו חלק מיצירותיו לשאת אופי טראגי. גוטליב נפטר בפריז ב-22 באפריל 1934.

דרכו האמנותית של לאופולד גוטליב משקפת למעשה את השינויים הגדולים שחלו בעולם האמנותי של מזרח אירופה במשך עשרות שנים. זאת בהמשך לכך שהוא למד במהירות את הזרמים של האמנות בדורו. סגנונו מתאפיין בדיוקני נשים מלאי חן ואצילות, רישומים קלאסיים שנמנעים מפרטים מיותרים, גוונים בהירים ועדינים בציורי גואש, חיסכון חמור בצבעים, ותחריטים הנחשבים ליצירות מופת באמנות. 

ציוריו ורישומיו של גוטליב מוצגים במוזיאונים רבים בעולם, וחלקם מוצגים גם במוזיאונים בישראל.

## משפחתו
בתו מרים נישאה לראול אשכנזי והתגוררה בליאון שבצרפת. 

בתו אוה (חוה) עלתה מצרפת לישראל ב-1947 והתיישבה בקיבוץ שדות ים. בשנת 1950 נולד בנה היחיד . הוא נהרג במלחמת יום כיפור, ולזכרו הסרט "הגוטליב האחרון".

## מציוריו

Leopold Gottlieb portrait Andre Salmon.jpg|"מונסניור 10", ציור של גוטליב משנות העשרים
Fo gottlieb kobiety i tulipan mnk l.jpeg|
Leopold Gottlieb Miłosierdzie 1913.jpg|
Gottliebl-biale.jpg|


## קישורים חיצוניים

* ענת קורול-גורדון, 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בצבא הפולני
קטגוריה:ציירים יהודים פולנים
קטגוריה:ציירים ביישוב
קטגוריה:בוגרי האקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1934
החד-קרן הוורודה הבלתי נראית

[ממוזער|250px|שמאל|המחשה של ה[חד-קרן|חד־קרן הוורודה הבלתי נראית, המצוירת בצורת מטען]]
**החד־קרן הוורודה הבלתי נראית** (באנגלית: **Invisible Pink Unicorn**, או בקיצור **IPU**) היא אלה של דת פארודית המשמשת לסאטירה של אמונות תאיסטיות. הדמות מלעיגה טיעונים דתיים שמסתמכים על אי־יכולת של בני האדם להפריך או להוכיח קיומם של אלים, כדי להוכיח שאלים קיימים. כמו שאי אפשר להוכיח או להפריך את קיומו של אלוהים, אי אפשר להוכיח או להפריך את קיומה של אלה שהיא חד־קרן ורוד בלתי נראה. לרוב ממחישים את הדמות באמצעות ציור של חד־קרן ורוד שנמצא בשלבי היעלמות, או על ידי משטח ריק.

אתאיסטים וספקנים משתמשים לפעמים בדמות כדי להגחיך טיעונים דתיים, על ידי החלפת המילה "אלוהים" בביטוי "החד־קרן הוורודה הבלתי נראית".
ההיגיון מאחורי הדמות הוא שמכיוון שאי אפשר לראות אותה, ידוע שהיא בלתי נראית, וששאר תכונותיה מבוססות על אמונה.

## היסטוריה
ההתייחסות הראשונה לדמות הייתה בקבוצת הדיון alt.atheism ב־7 ביולי 1990, אך היא פותחה על ידי קבוצת סטודנטים ב־ISCA בין השנים 1994–1995, ואיתה פותחה אמונה דתית אבסורדית שמפורטת במניפסט.
המניפסט מציין תכונות נוספות של הדמות, כגון חיבה ללחם עם צימוקים, ובמשך הזמן תכונות נוספות הוספו לדמות בוויכוחים הומוריסטיים, כגון הענשתה את הלא־מאמינים על ידי דקירתם בקרנה - דבר שמזכיר עקיצת יתוש, וקיומו של שטן לדמות זו - הצדף הסגול של האבדון, אחד מעבדיה של החד־קרן שגורש מהמרעה שלה לאחר שחטא, כשניסה לשכנע את קהל מאמיניה כי היא אוהבת פיצה עם פפרוני ופטריות יותר משהיא אוהבת פיצה עם אננס וירך חזיר.

בנוסף, במשך השנים נוצרו ציורים שלה "מתגלה" במקומות שונים, ונוצר לוגו לדת פרודית זו.

## אימוץ הדמות
בשנת 1996 אומץ רעיון דומה לחד־קרן הבלתי נראית כאמצעי לימוד במחנה הקיץ הראשון לחשיבה חופשית בארצות הברית. אחת מהמשימות שקיבלו המחנאים, הייתה לנסות להוכיח שחד־קרניים בלתי נראים, שמשמשים כמטפורה לאלים, אינם קיימים.

ריצ'רד דוקינס, בספרו "יש אלוהים?", התייחס לדמות באומרו שהיא החביבה ביותר על פילוסופים מבין שאר הטיעונים כנגד הדת.

## ראו גם
* מפלצת הספגטי המעופפת
* קנקן התה של ראסל
* דת פארודית
## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דתות חדשות
קטגוריה:דתות פרודיות
קטגוריה:אי-דת
קטגוריה:חד-קרן
עמוס אטינגר

**עמוס אֵטִינְגֶר** (15 בספטמבר 1937, י' בתשרי ה'תרצ"ח – 6 בדצמבר 2023, כ"ג בכסלו ה'תשפ"ד) היה משורר, פזמונאי, תסריטאי, מראיין ומגיש רדיו וטלוויזיה ישראלי. הוא נודע בזכות תוכנית הטלוויזיה "חיים שכאלה" ובזכות שיריו הפופולריים. זוכה פרס אקו"ם על מפעל חיים (2009).

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב וגדל ברמת גן, בנם של יוסף ורבקה אטינגר. אביו נמנה עם מקימי תחנת הכוח של חברת החשמל בנהריים. בנעוריו היה חניך בקן השומר הצעיר ברמת גן. למד בתיכון קלעי בגבעתיים והיה שחיין בנעוריו.

בצבא שירת בלהקת פיקוד המרכז לצד אילי גורליצקי, שייקה לוי, עודד קוטלר ועודד תאומי.

## קריירה

### ברדיו
בשנת 1959 התקבל בעזרתה של רבקה מיכאלי לעבודה בקול ישראל.

### בטלוויזיה- מגיש התוכנית "אלה הם חייך"
בשנת 1966 החל להגיש ברדיו את התוכנית "אלה הם חייך" על פי מודל בריטי. בהמשך עברה התוכנית לטלוויזיה הישראלית בשם "חיים שכאלה". בתוכנית זו אירח עשרות אישים ביניהם: עזר ויצמן, גולדה מאיר, יעקב חודורוב ועוד, וכן את הדודאים ותזמורת צה"ל. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל אורח התוכנית, והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר לשולחן התוכנית. במשך 30 שנה שודרו בטלוויזיה 80 תוכניות של "חיים שכאלה". בשנת 2000 שודרה התוכנית האחרונה בה התארח העיתונאי שייקה בן פורת.

בשנת 2002 פרש לגמלאות מרשות השידור.

### פזמונאי ומשורר
אטינגר כתב שירים רבים בזמר העברי. בין המוכרים: "טיול לילי" (הדודאים), "כבר אחרי חצות" (אילן ואילנית), "נערה ושמה כנרת" (גאולה גיל), "יש מקום" (יהורם גאון) ו"יפו" למחזמר "קזבלן", שלושתם ללחן של דובי זלצר, המנון חטיבת גולני "גולני שלי" ו"המנון גבעתי" (אפי נצר), "ברח המלך" ללחן של יוסף הדר, הפזמון "המורה לזמרה" (מאיר הרניק) שבו כיכבה יונה עטרי, "אם רק תבואי בחמש" (יוחנן זראי), "אמא אמא" (משה וילנסקי) ו"כשאור דולק בחלונך" (סשה ארגוב).

בין ספריו, ספרי השירה "רבע לפני חצות", "רבע אחרי המלחמה", "רבע לפנות בוקר" ו"רבע לפני הגיוס".

בנוסף כתב מותחן ופרסומות, כמו הפרסומת עם יורם ארבל לנקה 7, ופרסומת לעלית.

## פרסים
* 1983 – פרס זיו לעיתונות טלוויזיה מטעם צדק-מדות-מוסר.
* 2009 – פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי.
* 2014 - פרס על מפעל חיים מטעם פסטיבל ימי זמר בתיאטרון חולון.

## חיים אישיים
אטינגר היה נשוי במשך 30 שנה לעיתונאית תמר אבידר, שהייתה מבוגרת ממנו ב-7 שנים. בנו מנישואים אלה הוא הקומיקאי אבי אטינגר.

לאחר גירושיו מאבידר נישא בשנית לשריל, אמריקאית הצעירה ממנו ב-15 שנים, והתגרש ממנה לאחר כ-4 שנים.

בשנת 2004 נישא בשלישית לזמרת אוקראינית בשם לנה (ילנה), הצעירה ממנו ב-45 שנים. השניים נפגשו במסעדה בעיירת הנופש ירמצ'ה שבקרפטים, שם ראה אותה שרה בעברית את אחד משיריו. לנה הייתה חברה במקהלת הנוער של קייב.

אטינגר נפטר ב-6 בדצמבר 2023, בגיל 86.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* אהבות שכאלה - מופע מחווה לעמוס אטינגר, 2015, בערוץ היוטיוב של רשות השידור
* 
*  עמוס אטינגר, הפרויקט של מפעל הפיס לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית עם יואב קוטנר, דצמבר 2016
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
חוסר MTHFR

**חוסר של ה[[אנזים]] [[MTHFR (אנזים)|MTHFR]]** הוא מחלה תורשתית נפוצה באוכלוסייה.

## הפגם הגנטי
הקשר בין האנזים MTHFR לבין תחלואה התגלה לראשונה בשנת 1972. נחקרו אנשים בעלי רמה גבוהה של הומוציסטאין בשתן, ונמצא אצלם רמת פעילות נמוכה של האנזים MTHFR. הגן התגלה בשנת 1994, בכרומוזום מספר 1.

קיימות מספר מוטציות, כולן בהורשה אוטוזומית דומיננטית מסוג דומיננטיות חלקית.

שכיחות הפגמים בגן - משתנה בין אוכלוסיות שונות בעולם. המוטציה השכיחה ביותר - אלל C677T, נמצאת בין 1% ל-44% בקבוצות אתניות שונות בעולם.

באופן גס כ-שליש מהגנים בעולם נושאים את האלל הזה. לכן ברוב הקבוצות האתניות בעולם כ-10% מהאוכלוסייה הם הומוזיגוטים לאלל הפגום C677T, וכ-40% הם הטרוזיגוטים.

## תופעות קליניות
התופעות הקליניות שכיחות הרבה יותר בקרב הומוזיגוטים לאלל הפגום, אך ניתן להבחין בהן גם בקרב הטרוזיגוטים.

רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל מתיונין בדם ובשתן (שני חומרים שלא אמורים כמעט להופיע למי שאיננו סובל מהפגם הגנטי).

עקב כך קרישיות יתר (תרומבופיליה Thrombophilia), הגורמת לשיעור גבוה של מחלות קרדיו-ווסקולרית, ולנשים הרות - שיעור גבוה של הפלות טבעיות. כמו כן שיעור גבוה של תסמונת התעלה הקרפלית.

**במקרים קשים**, בהם רמת פעילות האנזים MTHFR היא פחות מ-20% מהנורמה, עלולות להיגרם תופעות שונות ברמות חומרה שונות ובגילים שונים, החל מעיכוב בהתפתחות הפיזית והשכלית, ועד לפיגור שכלי והפרעות פסיכיאטריות שונות, ואף סכיזופרניה. לעיתים הפרעות מוטוריות והתכווצויות אפילפטיות.

**פגמים מולדים**: שיעור מעל הרגיל של פגמים בתעלה העיצבית כגון ספינה ביפידה, וכן מומים כמו שפה שסועה, חך שסוע.

## אבחנה
שלב א. בדיקת רמת הומוציסטאין בדם. אם הרמה גבוהה - מעבר לשלב הבא.

שלב ב. בדיקת רמת פעילות של האנזים MTHFR על גבי תאי דם או פיברובלסטים. אם הרמה נמוכה - מעבר לשלב הבא.

שלב ג. בדיקת הגנים.

מי שהתגלה אצלו חסר של MTHFR - יש לבדוק את כל הקרובים לו קרבת-דם.

## טיפול
מתן של פולאט. 

בנוסף - כמות גדולה של ויטמין B<sub>6</sub> ושל ויטמין B<sub>12</sub>.

לנשים מומלץ להימנע מנטילת גלולות נגד הריון (שהן גורם סיכון לקרישיות יתר).

## לקריאה נוספת
*אבחון וטיפול בחסר של MTHFR
*אללים בגן של ה-MTHFR ופגמים מולדים

קטגוריה:הפרעות מטבוליות
הרברט פייגל

**הרברט פייגל** (בגרמנית: **Herbert Feigl**) (14 בדצמבר 1902 – 1 ביוני 1988) היה פילוסוף יהודי-אוסטרי, חבר החוג הווינאי.

## קורות חיים
נולד בליברץ, בוהמיה (אז האימפריה האוסטרו-הונגרית, היום צ'כיה) ולמד באוניברסיטת וינה. תחת הנחיית מוריץ שליק, מייסד החוג הווינאי, למד פילוסופיה ופיזיקה. ב-1927 קיבל תואר דוקטור על מאמרו "סיכוי וחוק: ניתוח אפיסטמלוגי של תפקידי ההסתברות והאינדוקציה במדעי הטבע"". את ספרו הראשון "תאוריה וניסוי בפיזיקה"" פרסם ב-1929. לצד היותו חבר פעיל בחוג הווינאי, היה בין חברי החוג הבודדים (ביניהם שליק ופרידריך וייסמן) שניהלו דיונים מקיפים עם לודוויג ויטגנשטיין וקרל פופר.

ב-1930, לאחר שזכה למלגת רוקפלר, פגש פייגל באוניברסיטת הרווארד, את הפיזיקאי פרסי ויליאמס ברידג', הפילוסוף וילארד ואן אורמאן קוויין ואת הפסיכולוג סטנלי סמית', שאת כולם ראה כנשמות אחיות. כעבור שנה, יחד עם אלברט בלומברג במאמרו "פוזיטיביזם לוגי: תנועה אירופית חדשה", טען בזכות שינוי שם התנועה ל"אמפיריציזם לוגי" עקב ההבדלים שבין הפילוסופיה של המדע המודרנית והפוזיטיביזם המוקדם.

ב-1931, נשא פייגל את מריה קספר והיגר עמה לאיווה, ארצות הברית, שם השתלב בפקולטה לפילוספיה של אוניברסיטת איווה. כעבור שנתיים נולד בנו, אוטו. ב-1933 זכה למשרת פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת מינסוטה, משרה בה החזיק במשך 31 שנים. קשריו האישיים והמקצועיים הקרובים עם וילפרד סלרס הניבו מפעלים משותפים רבים, ביניהם הספר "קריאות בניתוח פילוסופי" והירחון "Philosophical Studies". ב-1953 בסיוע מענק מקרן היל, הקים את מרכז מינסוטה לפילוסופיה של המדע.

פייגל פרש ב-1971, ונפטר מסרטן ב-1988 במיניאפוליס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:פילוסופים יהודים אוסטרים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צ'כים
קטגוריה:פילוסופים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים של המדע
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:פוזיטיביזם לוגי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
סמל ניו סאות' ויילס

**סמל ניו סאות' ויילס** (באנגלית: **Coat of Arms of New South Wales**) הוא שלט אצולה שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש צבוע אדום. למגן שני תומכים: אריה המסמל את אנגליה וקנגורו המסמל את אוסטרליה. הסמל הוענק רשמית למדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי בשנת 1906.

מוטו המדינה, בלטינית: **Orta recens quam pura nites** ("הזורחת החדשה, מה בהירה זריחתך") מופיע בתחתית הסמל.

## קישורים חיצוניים
* תיאור הסמל באתר ממשלת ניו סאות' ויילס 
* החוק בדבר סמלי המדינה באתר ממשלת ניו סאות' ויילס 
* סמלי מדינות אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה 

קטגוריה:ניו סאות' ויילס: סמלים לאומיים
ניו סאות' ויילס
קטגוריה:אריות בדגלים וסמלים
קטגוריה:קנגוריים בתרבות
ארנסט בלוך (מלחין)

**אֶרנֶסט בלוך** (באנגלית: **Ernest Bloch**; 24 ביולי 1880 ז'נבה, שווייץ – 15 ביולי 1959 פורטלנד, אורגון) היה מלחין יהודי-אמריקאי. נוסף לעבודתו כמלחין הייתה לבלוך קריירה אקדמית, שהגיעה לשיאה בהכרה בו כפרופסור אמריטוס על ידי אוניברסיטת ברקלי, ב־1952.

## ביוגרפיה
בלוך נולד בז'נבה, שווייץ למשפחה שומרת מסורת. את יסודות המוזיקה הקלאסית למד בלוך בגיל 14 אצל אמיל ז'אק-דלקרוז, שפיתח את שיטת הריתמיקה, גישה ללמוד ולחוות מוזיקה באמצעות תנועה ואחר כך למד כינור אצל אז'ן איזאיי בבריסל. איזאיי זיהה את כישור הקומפוזיציה שלו בהמלצתו השתלם בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה, שם חוברה הסימפוניה הראשונה שלו. עקב מצבם הכלכלי הקשה של הוריו, חזר לז'נבה ועבד במשך 12 שנה כמנהל חשבונות בחנות שלהם. שאת שאר זמנו הקדיש להרצאות באוניברסיטה, לניצוח על קונצרטים סימפוניים ולקומפוזיציה. באותה תקופה חיבר האופרה "מקבת" לליברטו מאת אדמוגד פלג על פי שקספיר, שהוצגה בפריז בשנת ,1910 "שלוש פואמות יהודיות" - מוזיקה לפרקי תהילים לתזמורת סימפונית, "ישראל" ושלמה" רפסודיה לצ'לו ולתזמורת.

בשנת 1916 השתקע בארצות הברית וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1924.

בלוך כיהן בכמה משרות הוראה בארצות הברית ובין תלמידיו היו ג'ורג' אנתייל ורוג'ר סשנס. בדצמבר 1920 התמנה למנהל המוזיקלי הראשון של המכון למוזיקה של קליבלנד, משרה בה החזיק עד 1925. לאחר מכן עשה את רוב שנות ה-30 בשווייץ לפני שחזר לארצות הברית.

על שמו רחוב בחיפה וכיכר בתל אביב.

## יצירותיו

יצירותיו המוקדמות של בלוך, ובכללן האופרה "מקבת'" (1910), מצביעות על השפעת האסכולה הגרמנית של ריכרד שטראוס מצד אחד וזו של האימפרסיוניזם בנוסח קלוד דביסי, מצד שני. יצירותיו המאוחרות יותר, ביניהן הנודעות ביותר שלו, מושפעות מן הליטורגיקה היהודית ובעיקר החסידית. ברוח זו חיבר את "שלמה" לצ'לו ותזמורת (1916), "סימפוניית ישראל" (1916), הפואמה הסימפונית לכינור ופסנתר "בעל שם" (1923) ובגרסה מאוחרת יותר לכינור ותזמורת, ואת "עבודת הקודש" (1933) לבריטון, מקהלה ותזמורת. בין יצירותיו האחרות: קונצ'רטו לכינור ולתזמורת, שכתב בשביל יוזף סיגטי, והרפסודיה "אמריקה" למקהלה ותזמורת.

היצירות שכתב אחרי מלחמת העולם השנייה מגוונות קצת יותר בסגנונן, אף כי הניב הרומנטי ביסודו של בלוך עומד בעינו. בחלקן, כדוגמת "הסוויטה העברית" (1950), נשמר הנושא היהודי; אחרות, כמו הקונצ'רטו גרוסו השני (1952), מבטאות עניין בנאו-קלאסיציזם (אף כי גם כאן השפה ההרמונית רומנטית ביסודה, אף שהצורה בארוקית); אחרות, לרבות רביעיות המיתרים המאוחרות, כוללות יסודות של א-טונאליות.

שגיא הרטוב ארגן תחרות לזכרו של המלחין.

## קישורים חיצוניים

* 
* יצירותיו של ארנסט בלוך בביצועם של נגנים ישראלים בעיקר.
* 
* 

* נתגלו במחלקת המוזיקה: כתבי יד של המלחין היהודי הנודע ארנסט בלוך באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:ז'נבה: אישים
קטגוריה:מהגרים משווייץ לארצות הברית
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:מלחינים יהודים שווייצרים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים שווייצרים
קטגוריה:מלחיני אופרה יהודים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1959
סמל אוסטרליה הדרומית

**סמל אוסטרליה הדרומית** (באנגלית: **Coat of Arms of South Australia**) הנוכחי החליף בשנת 1984 את סמל מדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה משנת 1936.

סמל המקורי של אוסטרליה הדרומית הוענק למדינה על ידי מלך בריטניה, אדוארד השמיני, ביום השנה המאה לייסוד אוסטרליה הדרומית ב-20 בנובמבר 1936. סמל זה כלל שלט אצולה שבמרכזו שמש זהובה זורחת על רקע כחול. מעל שלט האצולה היו שלוש ערמות חיטה. מעל המגן היה אריה ניצב על רקע כחול. על הרקע הכחול הופיע גם הצלב הדרומי. תומכי המגן היו אישה המחזיקה בידה את קרן השפע וגבר המחזיק בידו מספריים וצמר.
בתחתית הסמל היו ענפים מוזהבים, ומוטו המדינה: "אמונה ואומץ" (Faith and Courage").

במהלך השנים הועלתה ביקורת על הסמל משנת 1936. רבים רצו שעל הסמל יופיע החנקן המציץ (Piping Shrike) סמל המדינה המופיע על דגלה. ממשלת המדינה פנתה למלכה בריטניה וב-19 באפריל 1984 אישרה מלכת בריטניה אליזבת השנייה את החלפת הסמל. בסמל הנוכחי מופיע העקעק על מגן האבירים בתוך עיגול מוזהב המייצג את השמש הזורחת, על רקע כחול. מעל המגן מופיע אפונת סטורטס - סמל המדינה (Sturt's desert pea). לסמל החדש אין תומכים והוא ניצב על בסיס של עשב שעליו סמלי החקלאות והתעשייה. מוטו המדינה אינו מופיע על הסמל, ובמקומו מופיע שם המדינה - "אוסטרליה הדרומית" - "South Australia".

## ראו גם
* סמל אוסטרליה
* דגל אוסטרליה הדרומית

## קישורים חיצוניים
* סמל אוסטרליה באתר הרלדיקה עולמית 
* סמלי מדינות אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה 
*סמלי המדינה באתר ממשלת אוסטרליה הדרומית 

קטגוריה:אוסטרליה הדרומית: סמלים לאומיים
אוסטרליה הדרומית
קטגוריה:בעלי כנף בתרבות
פארינלי

**פארינלי** (**Farinelli**) הוא שם הבמה של **קרלו מאריה ברוֹסקי** (באיטלקית: **Carlo Maria Broschi**; 24 בינואר 1705 - 15 ביולי 1782) שהיה זמר אופרה איטלקי.

פארינלי נולד באיטליה למשפחה חשובה, אביו היה ראש עיר. פארינלי היה בצעירותו זמר פלא שסורס כדי לשמור על גון קולו הנדיר, האנדרוגני, והיה הקסטרטו המפורסם ביותר באותה תקופה.

בתחילת הקריירה שלו ביצע בעיקר את המוזיקה הבינונית שהלחין אחיו המבוגר ממנו בשמונה שנים, ריקרדו ברוסקי (שהיה מלחין אלמוני למדי שהתפרסם בזכות אחיו). פארינלי היה בעל כישרון בימתי נדיר. בגיל 32, בשיאו, עזב את הבמה ושר באופן בלעדי למלך ספרד, פליפה החמישי, שהיה דיכאוני, ולזכות פארינלי נרשמה ההצלחה בריפוי מחלתו של המלך. השפעתו הפוליטית בחצר המלוכה הייתה רבה.

השפעתו הפוליטית מוזכרת ברמז בסאטירה "קנדיד" מאת וולטר. על חייו של פארינלי צולם סרט ב-1994, שביים ז'ראר קורביו הבלגי.

## קישורים חיצוניים

*  (סרט משנת 1994)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:קסטראטי
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1705
קטגוריה:נפטרים ב-1782
אלסנדרו מורסקי

**אלסנדרו מורסקי** (באיטלקית: **Alessandro Moreschi**; 11 בנובמבר 1858 – 21 באפריל 1922) היה זמר קסטרטו מפורסם, היחיד שהוקלט.

בשנת 1903 אסר האפיפיור פיוס העשירי על הסריסים לשיר בכנסיות, ועם זאת מורסקי המשיך לנהל את מקהלת הקפלה הסיסטינית עד שנת 1913.

## קישורים חיצוניים

* 
* קטע מההקלטה של אלסנדרו מורסקי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:קסטראטי
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1858
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1922
1,2-דיכלוראתאן

שמאל|ממוזער|250px|איור קווי דו־ממדי של הדוכלורואתאן
** 1,2 דוכלורואתאן** (**Dichloroethane**) בשמו הישן, **אתילן די כלוריד** (**Ethylenedichloride**, **EDC**) או בשמותיו האחרים **אתאן די כלוריד** וגם **שמן הולנדי** ופריאון 150, הוא פחמימן כלורידי שנוסאתו הכימית היא C2H4Cl2 ומסתו המולרית היא 99 גרם למול. 

הדוכלורואתאן הוא נוזל חסר צבע ובעל ריח הדומה לריחו של הכלורופורם.
שימושו העיקרי הוא יצירת מונומר ויניל כלוריד (VCM) שהוא חומר גלם עיקרי ליצירת PVC.
הדוכלורואתאן משמש גם ליצירת תרכובות אורגניות אחרות וכממס.

## היסטוריה
בשנת 1794, קבוצה של מדענים הולנדיים, חברים בארגון המדענים ההולנדיים היו הראשונים למצוא את הדוכלורואתאן.
בגלל גילויו על ידי כימאים הולנדיים, נקרא הדוכלורואתאן - שמן הולנדי או נוזל הולנדי.

## הפקה
הדוכלורואתאן נוצר בעיקר על ידי זרז של ברזל תלת-כלורי, FeCl3 בתגובה עם אתילן וכלור Cl2:

: H2C=CH2 + Cl2 → Cl-CH2-CH2-Cl

בדרך אחרת, ניתן להפיק את הדוכלורואתאן על ידי תגובה של אתילן וחומצה כלורית בתוספת חמצן וCuCl<sub>2</sub> כזרז:

: H2C=CH2 + 2 HCl + ½ O2 → Cl-CH2-CH2-Cl + H2O

## שימושים

### הפקת מונומר ויניל כלוריד (VCM)
בערך 80% מהדוכלורואתאן המיוצר בעולם משמש כחומר גלם לויניל כלוריד בתגובה הבאה:

: Cl-CH2-CH2-Cl → H2C=CH-Cl + HCl

מה-HCl שנוצר, ניתן להשתמש בחזרה ליצירת עוד דוכלורואתאן (ראו הפקה).

### שימושים אחרים

הדוכלורואתאן שימש  להמסת צבע וכממס להסרת שמנים שימושים שנאסרו עקב רעילות החומר.
הדוכלורואתאן הופיע גם בדלקים עם עופרת.
הדוכלורואתאן משמש ליצירת טריכלורואתילן.

## בטיחות
הדוכלורואתאן הוא חומר רעיל, גורם לשיתוך ודליק ביותר וגם נחשב למסרטן.

## קישורים חיצוניים

* 

*ארגון המדענים ההולנדים (בשפה ההולנדית)

*דוכלורואתאן באתר "עולם הכימיקאלים"

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:ממסים אפרוטיים
קטגוריה:כלור: תרכובות
מול הלבנון

**מול הלבנון** (בלועזית: **Anti-Lebanon**, בערבית: **الجبل الشرقي** – אל־ג'בל א-שרקי, "ההר המזרחי") הוא רכס הרים שנמצא בין לבנון וסוריה. הפסגה הגבוהה בחלקו המרכזי היא טלעת מוסא (מעלה משה) – 2,629 מטרים. הר החרמון (2,814 מטרים) נחשב לעיתים לחלק הדרומי של הרכס, ולעיתים נחשב הר נפרד.

אורכו של רכס ההרים כ-150 ק"מ. בצדם המערבי של ההרים נמצאת בקעת הלבנון המפרידה בין הרי מול הלבנון להר הלבנון, ממזרח לרכס נמצא אגן דמשק בו ממוקמת העיר דמשק, ובצפונם מגיעים ההרים לעיר חומס שבסוריה.

כמו הרי הלבנון, החלק המערבי של הרי מול הלבנון מיוער ופורה יותר ממזרחו.

## היסטוריה

### בעת העתיקה
השם "חרמון" מוכר מהמקרא בלבד, אך ההר מוכר בשמות נוספים: . לפי חלק מהחוקרים, כל השמות (חרמון, שניר, שריון) מכוונים לרכס מול הלבנון, שההר המכונה חרמון בימינו הוא החלק הדרומי שלו (הבולט בנוף של תושבי ממלכת ישראל); אולם חוקרים אחרים סוברים שהשמות שניר ושריון, הנפוצים בקרב עמי האזור, מציינים את הרכס כולו או את החלק הצפוני שלו, ואילו השם חרמון ציין גם בעת העתיקה רק את החלק הדרומי של הרכס.

הצמד "שׂריון ולבנון" מופיע בטקסטים בכמה שפות. באכדית, באחת הגרסאות של עלילות גלגמש מסופר שמושב  הוא ב־"ša-ri-a ù la-ab-na-na" – שריון ולבנון; ציונים גאוגרפיים אלה מעידים על השפעה תרבותית אמורית; בחוזה בחתית בין מורשילי השני מלך האימפריה החתית ודופּי־תשוב מלך אמורו מוזכרים הרי לבנון ושריון (šá-ri-ya-nu) הין האלים העדים; בעלילות בעל וענת האוגריתיות, שם מתואר בעל "הלך ללבנון ועציו, לשׂריון – מחמד ארזיו"; ובמקרא, בתהילים כ"ט, מזמור שחוקרים רבים סוברים שיש לו שורשים כנעניים: . ייתכן שהזוג מופיע אף הכתובות המלכותיות של אסרחדון מלך אשור, בצורה si-ra-ra ו־lab-na-na, כמקור לקורות ברוש וארז. השם שריון מופיע גם בכתבי המארות המצריים מהמאה ה־19 לפנה"ס, בכתיב "שרינו".

גם השם "שׂניר" מופיע במקרא גם כן בתקבולת ללבנון, בקינת יחזקאל על צור: . שניר מופיע במקרא גם ב ו. השם מופיע בצורה sa-ni-ru בכתבי שלמנאסר השלישי: שלמנאסר כתב שחזאל התבצר בפסגת הר שניר "אשר מול הר לבנון", ולאחר שהביס את חזאל צעד שלמנאסר לחורן; במקום אחר תיאר שלמנאסר שבדרכו מהרי הלבנון לעריו של חזאל מלך דמשק עבר בהר שניר.

### בימי הביניים
גם הגאוגרף הערבי בן המאה ה־10 לספירה אבן־חוכַּל הכיר את השם שניר, וציין שהוא המקור לנהר ברדה.

### בתקופה המודרנית
מרבית קו הגבול בין המדינות המודרניות לבנון וסוריה נקבע לפי שיאו של הרכס. הצרפתים, בהרחיבם את מחוז לבנון העות'מאנית, השאירו את מקורות הנהרות אמנה (ברדה) ופרפר בשטח סוריה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסיה: רכסי הרים
קטגוריה:לבנון: הרים
קטגוריה:סוריה: רכסי הרים
קטגוריה:ישראל: הרים
קטגוריה:גבול לבנון–סוריה
אייר קנדה

[שמאל|ממוזער|250px|[אמבראר E-175]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 787-9 של החברה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 777-200LR של החברה]]
**אייר קנדה** (באנגלית: **Air Canada**) היא חברת התעופה הלאומית של קנדה וחברת התעופה הגדולה במדינה. היא חלק מקבוצת חברות תעופה ותיירות שבשליטת חברת אייס (Ace) אחזקות בע"מ.

על פי סקר שנערך ב-2017 החברה מוקמה במקום הראשון כ"החברה הטובה ביותר" בין חברות התעופה בצפון אמריקה.

## תולדות החברה

שמה הקודם של אייר קנדה היה "טראנס קנדה איירלינס" (Trans Canada Air Lines). טיסתה הראשונה של החברה הובילה 2 נוסעים ודואר מוונקובר לסיאטל ב-1 בספטמבר 1937. הטיסה ארכה 50 דקות. בשנת 1964 הפכה טראנס קנדה איירלינס למוביל הלאומי של קנדה ושינתה את שמה ל"אייר קנדה". בשנת 1989 החברה הפכה לחברה פרטית. בשנת 2000, רכשה אייר קנדה את חברת התעופה "אינטרנשיונל קנדיין איירלינס" (International Canadian Airlines), שהייתה מתחרה שלה.

בשנת 2007 חגגה החברה שבעים שנה, ולרגל המאורע הוכן סמליל חדש, שהוצג על שניים ממטוסי החברה.

בין השנים 2006–2009 יישמה החברה את פרויקט XM ועיקרו שינוי וחידוש כל מחלקות הנוסעים במטוסיה. בשנת 2009 קאלין רובינסקו מונה למנכ"ל החברה והוא מכהן בתפקיד מאז (נכון ל-2019).

בפברואר 2017 החליפה החברה את עיצוב המטוסים לרגל 150 שנה למדינת קנדה.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2023:

## חברות בת
אייר קנדה ידועה כאחת מחברות התעופה בעלות המספר הרב ביותר של חברות בת:
***אייר קנדה אקספרס** – צי המטוסים הקלים (כגון "בומברדייה" "אמבראר" ו"דה הבילנד" הקנדיים) של אייר קנדה. מספר המטוסים בחברה עומד על כ-132. צבעי אייר קנדה ג'אז משתנים בהתאם, וניתן למצוא מטוסים עם עלי מייפל הצבועים בצבע אדום, ירוק, צהוב ואף כחול. מתמחה בעיקר בטיסות פנים בקנדה וגם טיסות לארצות הברית באמצעות מטוסי טורבו פרופ מדגם בומברדייה דאש 8, ומטוסי נוסעים סילוניים בדגמים בומברדייה CRJ700 ואמבראר E-Jets. הטיסות מבוצעות על ידי חברת בת דומה בשם Jazz Aviation.
[ממוזער|שמאל|[בואינג 737 של אייר קנדה טנגו]]
***אייר קנדה טאנגו** – חברה הטסה בעיקר למקסיקו ולמקומות נוספים בארצות הברית. צבע הדגל שלה הוא סגול. בעבר הייתה חברת תעופה זולה. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 737 ואיירבוס A320.
***זיפ** – חברת תעופה המפעילה טיסות בחוף המערבי של קנדה. באמצעות מטוסי בואינג 737.
***אייר קנדה רוג**' – חברת לואו-קוסט הטסה ליעדים בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319,איירבוס A320 ואיירבוס A321.
***אייר קנדה ג'טס** – חברה המפעילה טיסות שכר.
***אייר קנדה מטענים** – חברה המפעילה טיסות מטען.
***אייר קנדה תיירות** – חברה המפעילה שירותי תיירות.
***Aeroplan** – חברה שמציעה שירותים במטוסי החברה.

## פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לטורונטו. הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787.

החברה מפעילה שתי טיסות שבועיות עונתיות בין תל אביב לנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול, הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".

## ראו גם
* דאון גימלי

## קישורים חיצוניים

* 

* 
*  מדיה וקבצים בנושא אייר קנדה, באתר Airliners.net
* אייר קנדה הזמינה 61 מטוסי בואינג 737MAX ב-6.5 מיליארד דולר, באתר PORT2PORT

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות תעופה קנדיות
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:סטאר אלייאנס
קטגוריה:הוקמו ב-1937
גשר ריו-ניטרוי

**גשר ריו-ניטרוי** (בפורטוגזית **Ponte Rio-Niterói**) הוא גשר הנמצא במפרץ גואנברה ומחבר בין הערים ריו דה ז'ניירו וניטרוי שבברזיל. באופן רשמי הוא נקרא **גשר הנשיא קוסטה אה סילבה** (**Ponte Presidente Costa e Silva**), על שמו של הנשיא ארטור דה קוסטה אה סילבה שאישר את בנייתו.

## היסטוריה
ב-23 באוגוסט 1968 החל פרויקט הבנייה את דרכו במעמד אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ דוכס אדינבורו לצד מריו אנדראזה, שר התחבורה של ברזיל. בניית הגשר מומנה בעזרת הלוואת מבנקים אנגליים וממשלת ברזיל. העבודות הבנייה החלו ב-1969 ונמשכו עד 1974. אורכו 13.29 קילומטר, מתוכם 8.836 קילומטר על פני המים. רוחבו של הגשר 26.60 מטר. הגובה המרבי של המקטע המרכזי הוא 72 מטר מעל פני הים. שני נתיבי נסיעה של 12.20 מטר כל אחד, ובכל אחד מהם שלושה מסלולים.

עם חנוכתו היה הגשר השני באורכו בעולם והארוך ביותר ללא שימוש במגדלים. תכנון באמצעות מגדלים לא התאפשר מאחר שהוא ממוקם בנתיב הטיסה של נמל תעופה סנטוש דומונט, ומגדלים על פני הגשר היו חוסמים את נתיבי הגישה אל שדה התעופה.

עם סיום העבודות עמד צפי מעבר כלי הרכב היומי על 9,202 מכוניות, 4,868 משאיות, 1,795 אוטובוסים ובסך הכול 15,865 כלי רכב. כיום עוברים בממוצע יותר מ-230,000 כלי רכב על הגשר. מאז שנת 1995 נוהל הגשר בידי חברה פרטית. הגשר הוא חלק מהכביש הארצי BR-101.

## קישורים חיצוניים

* אתר המציג צילום תנועת מכוניות על הגשר

## הערות שוליים

מרכז|ממוזער|700px|גשר ריו-ניטרוי

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ריו-ניטרוי, גשר
קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: מבנים
קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: תחבורה
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: תחבורה
סמל קווינסלנד

**סמל קווינסלנד** (באנגלית: **Coat of Arms of Queensland**) הוא הסמל הרשמי של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה מאז הוענק למדינה בשנת 1893. הסמל שונה מספר פעמים במהלך השנים. הסמל הנוכחי נקבע בשנת 1977.

בראש הסמל נמצא צלב מלטה שעליו כתר מלכותי. התומכים הם אייל אדום - בעל חיים שהובא למושבה מלונדון ובשל כך מסמל את הקשר לאנגליה, ועגור ברולגה - ציפור האופיינית למדינה ומהווה אחת מסמליה.

על המגן מצוירים ראש של שור, ראש של כבש, אלומת חיטה, קנה סוכר ומכרה זהב המייצגים את ענפי הכלכלה העיקריים של המדינה.

בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה: "אמיצים ויפים" (בלטינית: **Audax at Fidelis**).

## קישורים חיצוניים
* סמל קווינסלנד באתר ממשלת קווינסלנד 
* סמלי מדינות אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה 

קווינסלנד

קטגוריה:קווינסלנד: סמלים לאומיים
קטגוריה:איילים בתרבות
קטגוריה:שור בתרבות
קטגוריה:כבשים בתרבות
קטגוריה:עגוראים בתרבות
רבי תנחומא

**רבי תנחומא בר אבא** היה אמורא מארץ ישראל בדור השישי, מגדולי בעלי האגדה והמדרש. חי במחצית השנייה של המאה הרביעית לספירה. תלמידו של רב הונא השני. חי בעיירה נווה המצויה כיום בחלקו הסורי של הגולן.

שמו של רבי תנחומא נודע בעיקר בשל עיסוקו בתחום האגדה והמדרש. **[[מדרש תנחומא]]**, המיוחס לו, מהווה כינוס של יצירתו בתחומים הללו.

בתלמוד הירושלמי מכונה רבי תנחומא 'איסכוליסטיקא', שמשמעו ביוונית - מלומד. יש אזכורים לוויכוחים שלו עם 'מלך' (כנראה שליט מקומי נוצרי) שהציע לאחד את עם ישראל עם הנוצרים. לפי המסופר בתלמוד הבבלי תשובתו של רבי תנחומא למלך כמעט ועלתה לו בחייו. ישנן עדויות לוויכוחים של רבי תנחומא עם חכמי הנצרות.

באנטיוכיה, התווכח רבי תנחומא עם חכמים שהאמינו בדואליזם.

במדרש מסופר, שבימיו של רבי תנחומא הייתה עצירת גשמים. אנשי עירו באו לפניו וביקשו ממנו שיגזור תענית ציבור, כדי שתפילתם ותעניתם של כל אנשי העיר תגרום לירידת הגשמים. רבי תנחומא גזר שתי תעניות, ולא ירדו גשמים. בפעם השלישית קם ודרש בציבור, שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו, כדי לזכות את ישראל שיהיו ראויים לגשם. קם אחד האנשים משומעי לקחו של רבי תנחומא, לקח מביתו כסף, ויצא לשוק. בדרך פגשה אותו גרושתו, ניגשה אליו ואמרה לו: תזכה בי היום במצוות צדקה, כיוון שמיום שיצאתי מביתך לא ראיתי טוב. ראה אותו אדם שגרושתו נמצאת במצב קשה מאוד, שלא היו לה בגדים כראוי והייתה שרויה בצרה גדולה, התמלא עליה ברחמים ונתן לה סכום כסף ממה שהיה בידו, והלך לו. באותה שעה שדיבר עם גרושתו בשוק, עמד אדם אחד וצפה בהם. בא לפני רבי תנחומא ואמר לו: כיצד אתה יושב כאן בבית המדרש כאשר נעשית עבירה? רבי תנחומא התעניין במה מדובר, והצופה סיפר לו שראה את אותו אדם מדבר עם גרושתו בשוק ונותן לה מעות. קרא רבי תנחומא לאותו אדם ואמר לו: "אינך יודע שהעולם בצער? בני האדם נמצאים בצער, הבהמות נמצאות בצער... ואתה הולך לגרושתך ונותן לה כסף? אינך יודע שלא נכון להתנהג כך?" בתגובה לדבריו, טען אותו אדם שרבי תנחומא בעצמו דרש את הפסוק "ומבשרך לא תתעלם" על גרושתו, ורבי תנחומא בעצמו אמר שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו!

המדרש מספר, שבזכות מעשה זה הצליח רבי תנחומא לגרום לירידת הגשמים, וכך לשונו:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השישי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:יהודי בבל במאה ה-4
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-4
טירול (מדינה)

**טירול** (בגרמנית: **Tirol**) היא אחת ממדינות אוסטריה, השוכנת במערבה. שכנותיה הן: במערב פורארלברג, במזרח קרינתיה ומדינת זלצבורג, בצפון בוואריה שבגרמניה ובדרום איטליה. מדינת טירול מתחלקת לשני חלקים: צפון טירול ומזרח טירול. שני החלקים מופרדים על ידי מדינת זלצבורג, והמרחק ביניהם הוא כ-10–20 ק"מ. יחד עם מחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה האיטלקי, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו (בגרמנית: *Europaregion Tirol-Südtirol-Trentino*, באיטלקית: *Euregio Tirolo-Alto Adige-Trentino*).

טירול הוא חבל הררי, המהווה חלק משרשרת הרי האלפים. ההר הגבוה ביותר הנמצא במזרח טירול הוא גרוסגלוקנר שברכס הרי הוהה טאורן, המתנשא לגובה של 3,798 מ' ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר באוסטריה. ההר הגבוה ביותר בצפון טירול הוא הווילדשפיצה 3,768 מ' (wildspitze). בירת טירול היא אינסברוק, שהיא גם העיר הגדולה ביותר בה והחמישית בגודלה באוסטריה. העיר ידועה באוניברסיטה שלה, במיוחד בזכות טכניקות הרפואה המתקדמות שלה. ערים גדולות נוספות במדינה הן קופשטיין, שוואץ, רויטֶה, ליינץ ולאנדֶק. טירול נודעת בעיקר בשל אתרי הסקי הרבים שלה המושכים מדי שנה תיירים רבים. בין מוקדי התיירות היותר פופולריים ניתן למנות את האתרים בקיצביהל, בסן אנטון ובסרפהאוס.

## היסטוריה
בעבר הייתה מדינת טירול רוזנות באימפריה הרומית הקדושה, בזמן המלחמות הנפוליאוניות נכבשה בידי בוואריה ופרצה ההתקוממות בטירול שהונהגה בידי הפונדקאי אנדריאס הופר, אולם ההתקוממות נכשלה והופר הוצא להורג. לאחר מכן עברה לאימפריה האוסטרית ולבסוף דוכסות באימפריה האוסטרו-הונגרית. עד למלחמת העולם הראשונה כללה טירול בתוכה את דרום טירול, שכיום מהווה את אחד ממחוזות איטליה. לאחר שדרום טירול עבר לשלטון איטליה, נותרה טירול מבותרת לשני חלקים: מזרח טירול וצפון טירול, הנחשבים כמדינה פדרלית אחת.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה צפון טירול באזור הכיבוש האמריקאי ומזרח טירול באזור הכיבוש הבריטי.

## חלוקה מנהלית
טירול מחולקת ל-9 מחוזות () כולל עיר סטטוטורית  אינסברוק:

## ראו גם
*טרנטינו-אלטו אדיג'ה (דרום טירול)
* כובע טירולי

## קישורים חיצוניים

* 

* רונית סבירסקי, "חבל טירול והקשר היהודי", באתר Photour
* 
* התכתבות חכמי טירול עם הריב"ש בעניין הלכות שטרות
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אוסטריה: מדינות
תיאודור תומאס

**תיאודור תומאס** (**Theodore Thomas**; 11 באוקטובר 1835 – 4 בינואר 1905), מוזיקאי ומנצח אמריקאי ממוצא גרמני. הוא נחשב למנצח התזמורת האמריקאי הראשון, שזכה לפרסום ולתהילה.

תומאס נולד בהנובר, גרמניה, לאב כנר, שתרם לחינוכו המוזיקלי. בגיל 6 ניגן בכינור בקונצרטים. בשנת 1845 היגרה משפחתו לארצות הברית, אך שם נקלעו לקשיים כספיים.

בשנת 1854 הצטרף לפילהרמונית של ניו יורק ויצא לסיורים עם מוזיקאים מפורסמים ככנר.

בשנת 1861 ארגן לו תזמורת משלו, שניגנה באירבינג הול. בהמשך ייסד את התזמורת הסימפונית של שיקגו.
תיאודור תומאס מת בשיקגו, אילינוי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:כנרים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1905
קרב א-זלאקה

** קרב א-זלאקה** (בערבית: **الزلاقة**, בספרדית ובמקורות נוצריים מכונה הקרב **Batalla de Sagrajas** – קרב סגראחאס) נערך ב-23 באוקטובר 1086 בין מנהיג המוראביטון יוסוף בן תאשפין ואלפונסו השישי, מלך לאון.

יוסוף בן תאשפין נענה לקריאתם של שלושה ממנהיגי אל-אנדלוס (עבד השלישי אל-מועתמיד ואחרים) וחצה את מצר גיברלטר לאנדלוסיה עם 7,000 לוחמים מהמוראביטון. הוא הצעיד את צבאו לצפונה של אל-אנדלוס עד שהגיע אל א-זלאקה. צבא המוראביטון תוגבר מלוחמים מכל מקום באל-אנדלוס וצבאו גדל לכדי 30,000 איש.

אלפונסו השישי מקסטיליה הגיע לשדה הקרב עם כ-60,000 לוחמים. שני המנהיגים החליפו ביניהם מסרים לפני הקרב. יוסוף בן תאשפין הציע אחת משלוש האפשרויות לאויבו: להתאסלם, לשלם מס גולגולת (בערבית ג'יזיה) או להילחם.

אלפונסו השישי בחר להילחם במוראביטון. הקרב החל ביום שישי עם שחר בהתקפה של הקסטליאנים. יוסוף בן תאשפין חילק את צבאו לשלוש דיוויזיות. הדיוויזיה הראשונה בפיקודו של עבד השלישי אל-מועתמיד כללה 15,000 לוחמים, הדיוויזיה השנייה בפיקודו של יוסוף בן תאשפין כללה 11,000 לוחמים, והדיוויזיה השלישית כללה 4,000 לוחמים שחורים מאפריקה נושאים חרבות הודיות ורומחים ארוכים. הדיוויזיה בפיקודו של עבד השלישי אל-מועתמיד נלחמה בכוחותיו של אלפונסו עד אחר הצהריים, ואז הצטרפו לקרב יוסוף בן תאשפין והדיוויזיה שלו וכיתרו את אלפונסו השישי ולוחמיו. כוחותיו של אלפונסו נתקפו בעתה והחלו לסגת, אז הורה יוסוף בן תאשפין לדיוויזיה השלישית מצבאו לתקוף ולסיים את הקרב.

על פי מקורות מתקופה זו, אבדותיו של אלפונסו היו עצומות (יותר מ-59,500 מתים). רק 100 אבירים הצליחו לשוב לקסטיליה. אלפונסו השישי שרד בקרב, אך איבד את רגלו. שדה הקרב מכונה א-זלאקה (מערבית "מדרון חלקלק") משום שהלוחמים החליקו במשך כל הקרב בשל הכמויות האדירות של הדם שנשפך באותו יום. מספרי הלוחמים והאבדות המופעים במקורות מתקופה זו כנראה מוגזמים מאוד. הצבא של קסטיליה כלל כנראה כ-14,000 איש, כולל כ-2,000 אבירים רכובים. לפחות מחצית מצבא זה אבד. המלך הפצוע ורוב האצילים שרדו את המפלה, אף שחלקם נהרגו, כולל הרוזנים רודריגו מוניוז וְולָה אוֹוְוגוּס.

גם בצד השני היו אבדות כבדות, בייחוד אצל המוסלמים המקומיים בפיקודם של דאוד איבן עיסה, שמחנהו נבזז בשעות הראשונות של הקרב, ושל אל-מותאוואקיל איבן אל-אפטז מושל בדחוס. מושל סביליה אל-מועתמיד נפצע בקרב הראשון אך הגבורה שהפגין שמשה דוגמה ללוחמיו והם התלכדו סביבו ברגעים הקשים של ההתקפה הקסטליאנית הראשונית בפיקודו של אלוואר פאנייז. בין ההרוגים היה האימאם הפופולרי של קורדובה, אבו אל-עבאס אחמד איבן רומיילה.

נאמר כי בן תאשפין נרתע מהטבח, ובנוסף הוא נאלץ לחזור בטרם עת לאפריקה בשל מות יורשו המיועד, כך שקסטיליה כמעט שלא איבדה שטחים אל אף שרוב צבאה הושמד.

בשני הצבאות היו לוחמים יהודים וקיים מקור הנוקב במספר של 40,000 לוחמים יהודים בשני הצבאות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
זלאקה
קטגוריה:אל-אנדלוס
זלאקה
דונטו ברמנטה

[שמאל|ממוזער|200px|פסל ברמנטה בבית האמנים ב[וינה|ווינה]]

**דונטו ברמנטה** (באיטלקית: **Donato Bramante**; 1444 – 11 באפריל 1514) היה אדריכל וצייר איטלקי בתקופת שיא הרנסאנס. ברמנטה פעל בתחילת דרכו בעיקר במילאנו ובאורבינו ובהמשך בעיר רומא. אחד המבנים הידועים ביותר שתכנן (למעשה, רק חלק מהמבנה) הוא כנסיית פטרוס הקדוש.

## ביוגרפיה
ברמנטה נולד למשפחת איכרים בכפר מונטה אברואלדו סמוך לאורבינו. הוא עסק תחילה בציור והיה מתפרנס מציור פרסקאות (ציורי קיר) כאשר הכיר והתלמד אצל הציירים מלוצו דה פורלי ופיירו דלה פרנצ'סקה. ברמנטה חי ועבד במילאנו בין השנים 1477–1499 ועבד על פרויקטים רבים. הוא תכנן ושיפץ כנסיות וחלקים שונים של כנסיות באזור מילאנו. בין השאר עבד על תכנון המגדל של קתדרלת מילאנו יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. הקריירה של ברמנטה התקדמה במילאנו והוא היה לאדריכל החצר של הדוכס לודוביקו ספורצה עד 1499 כאשר עבר לרומא.

עבודותיו ברומא היו פחות קישוטיות ומעוטרות כפי שאופיינו בצפון איטליה. הוא הושפע מאוד מהאדריכלות הרומית והחל לתכנן בצורה נקייה והרמונית יותר, כמאפיין את אדריכלות הרנסאנס. הפרויקטים המוכרים ביותר שלו ברומא מאותה תקופה הם מנזר סנטה מריה דלה פאצה, הטמפייטו של סן פייטרו אין מונטוריו וסנטה מריה פרסו סן סטירו במילאנו.

בין השנים 1513-1503 עבד עבור האפיפיור יוליוס השני ותכנן מספר פרויקטים בוותיקן ביניהם בית המשפט וארמון קפריני. המבנה החשוב ביותר אותו תכנן היה כנסיית סן פייטרו על חורבות הבזיליקה של קונסטנטינוס שעמדה שם קודם, עוד מתקופת הקיסר קונסטנטינוס. ברמנטה נפטר בטרם השלים את מבנה חשוב זה. כנסיית סן פייטרו הושלמה לאחר מכן על ידי כמה אדריכלים שונים והתכנון המקורי שונה מספר פעמים.

ברמנטה נודע כאיש אשכולות שעסק אמנם בעיקר באדריכלות אך היה בעל הבנה מעמיקה גם בתחומים מדעיים ואמנותיים שונים. הוא עסק גם בהנדסה ובמוזיקה. הוא יישם ברבים מתכנוניו את חוקי הפרספקטיבה שהמציא רק כמה שנים לפניו פיליפו ברונלסקי. עבודותיו של דונטו ברמנטה הן דוגמאות טובות לסגנון הרנסאנס האיטלקי בשיאו.

הביוגרפיה של ברמנטה נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

## גלריה

Tempietto di San Pietro in Montorio.jpg|שמאל|ממוזער|טמפייטו "סן פייטרו אין מונטוריו" שברומא
Santa Maria delle Grazie (Milan).jpg|האפסיס של כנסיית סנטה מריה דלה גרציה במילאנו
Santa Maria presso San Satiro (Milan) - Outside.jpg|כנסיית סנטה מריה פרסו סן סטירו במילאנו


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1443
קטגוריה:נפטרים ב-1514
אנטון זיידל

**אנטון זיידל** (בהונגרית: **Seidl Antal**; באנגלית: **Anton Seidl**; 7 במאי 1850 – 28 במרץ 1898) היה מנצח הונגרי.

## ביוגרפיה
זיידל נולד בבודפשט והחל ללמוד בקונסרבטוריון של לייפציג באוקטובר 1870. הוא למד שם עד 1872 ואז הוזמן לביירוית כאחד המעתיקים של ריכרד וגנר. שם, סייע ביצירת ההעתק הראשון המתוקן של "טבעת הניבלונגים". כמי שהשתקע כל כולו ברוח הווגנרית, זיידל השתתף בפסטיבל ביירוית הראשון בשנת 1876.

ההזדמנות שלו להופיע כמנצח באה כאשר התמנה, בהמלצת וגנר, לתיאטרון העירוני של לייפציג, שם נשאר עד 1882, כאשר יצא לסיור עם צוות "טבעת הניבלונגים" של אנג'לו נוימן. המבקרים ייחסו לניצוחו חלק נכבד בהצלחה האמנותית, שנחלה הפקת מחזור הטבעת בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון ביוני אותה שנה. 

בשנת 1883 יצא זיידל עם נוימן לברמן, אולם כעבור שנתיים התמנה למחליפו של ליאופולד דאמרוש כמנצח האופרה הגרמנית בניו יורק. בהפלגה מגרמניה לארצות הברית התיידד עם הצ'לן והמנצח הצעיר ויקטור הרברט, שנסע עם אשתו, הזמרת תרזה פרסטר, להצטרף למטרופוליטן אופרה בניו יורק, בהזמנתם של וולטר דאמרוש ושל זיידל עצמו. הידידות נמשכה גם בהגיעם לאמריקה, וזיידל היה למורו ומדריכו של הרברט. בשנת 1891 התמנה למנצח בפילהרמונית של ניו יורק, תפקיד שבו נשאר עד מותו בשנת 1898.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1850
קטגוריה:נפטרים ב-1898
נבחרת ראוניון בכדורגל

**נבחרת ראוניון בכדורגל** (בצרפתית: **Équipe de La Réunion de football**) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מושבת ראוניון שבשליטת צרפת והנמצאת באוקיינוס ההודי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של ראוניון שהיא בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה ב-אופ"א או בCAF ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או בגביע אפריקה לאומות.  הנבחרת שיחקה מספר משחקים, כולם נגד נבחרות מדינות האיים השכנות, נבחרת מדגסקר, נבחרת מאוריציוס, נבחרת המלדיביים ונבחרת סיישל.

## כל גביעי [[חלוקה מנהלית של צרפת#מושבות מעבר לים|המושבות מעבר לים של צרפת]] בכדורגל
* 2008 - **מקום ראשון**
* 2010 - מקום שני
* 2012 - **מקום ראשון**

קטגוריה:ראוניון
ראוניון
ראוניון
וילהלם גריקה

**וילהלם גריקה** (גרמנית: Wilhelm Gericke; 18 באפריל 1845 - 27 באוקטובר 1925) מנצח אוסטרי. 

גריהק, יליד שוואנברג, למד בווינה ואחר ניצח על אופרה בלינץ ובווינה, שם נתן את "טהנויזר" של וגנר בהצגת בכורה וינאית. בהמשך נסע לארצות הברית וניצח שם על התזמורת הסימפונית של בוסטון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1845
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1925
אמיל פאור

**אמיל פאור** (בגרמנית: **Emil Paur**; 19 ביולי 1855 - 7 ביוני 1932) היה מנצח אוסטרי.

## חייו
פאור נולד בצ'רנוביץ, אוסטריה, כיום אוקראינה. הוא השלים את לימודי המוזיקה בווינה ואחר כך עבד בניצוח בקאסל, קניגסברג ולייפציג. בהמשך היגר לארצות הברית ושם ניצח על התזמורת הסימפונית של בוסטון, הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת פיטסבורג, לפני שחזר לאירופה, לנצח על האופרה של ברלין.  

הוא נחשב למנצח כבד ראש, כיוון שביכר את יצירותיו של ברהמס, שבשנים ההן היה מקובל לראות בהן חומר האזנה כבד.

נפטר ב-1932 בצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1855
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1932
נייקד סיטי

**נייקד סיטי** (**Naked City**, "עיר עירומה") הוא הרכב רוק אוונגארדי אשר נוצר והובל על ידי הסקסופוניסט והמלחין ג'ון זורן בשנים 1989–1993. ההרכב, שפעל בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית של ניו יורק, התנסה רבות באלתורים ובשילוב סגנונות מוזיקליים כמו פאנק (Punk), פרוג, ג'אז, קאנטרי, גרינדקור וכתריסר סגנונות נוספים.

## היסטוריה
גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1988 וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין.

אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת. מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות".

אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום. עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצנות של BDSM.

## דיסקוגרפיה
* (Naked City (1989 - סגנונות מעורבים.
* (Naked City Live, Vol 1 (1989 - הופעה חיה.
* (Grand Guignol (1989 - סגנונות מעורבים.
* Black Box - אריזה הכוללת שני אלבומים:
** (Torture Garden (1989 - פאנק (Punk) וספיד מטאל.
** (Leng Tch'e (1990 - הבי מטאל.
* (Heretic (1991 - מלודיות א-טונליות.
* (Radio (1992 - סגנונות מעורבים.
* (Absinthe (1993 - אמבייאנט.

## חברי ההרכב
* ג'ון זורן - סקסופון, מלחין ומנהיג ההרכב.
* ביל פריזל - גיטרה.
* וויין הורוביץ - פסנתר וסינטיסייזר.
* פרד פרית' - גיטרת בס.
* ג'ואי ברון - תופים.

חברים אורחים:
* ימאטסוקה איי - קולות.
* מייק פאטון - קולות (בעיקר בהופעות חיות).

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* Naked City ב-Omnology 
* Naked City ב-Xtreme Music 

קטגוריה:להקות מטאל
קטגוריה:הרכבי ג'אז
קטגוריה:נויז רוק
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1988
לייב גלנץ

[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון ללייב גלאנץ על ביתו בשדרות בן-גוריון 56 בתל אביב]]
**יהודה לייב** (**לייבל'ה**) **גלנץ** (**גלאנץ**) (י"א בסיוון ה'תרנ"ח, 1 ביוני 1898 – י"ג בשבט ה'תשכ"ד, 27 בינואר 1964) היה חזן ומלחין ישראלי.

## קורות חיים
לייבל'ה גלנץ נולד בקייב וגדל כילד פלא למשפחת חזנים. אביו היה חזן וחסיד טאלנא, שהנחיל לבנו את יסודות החזנות והניגונים החסידים.

גלנץ היה פעיל ציוני נלהב עוד בנעוריו, והשתתף בכנסים ציוניים רבים. בשנות ה-20 היגר לארצות הברית, אך ביקר מספר פעמים בארץ ישראל. בשנת 1954 עלה לארץ, השתקע בתל אביב, כיהן כחזן בבית הכנסת "תפארת צבי" ולימד חזנות בבית ספר לחזנות שהקים. בתחילת שנת 1964, חש בלבו באופן מפתיע בעת הופעה על הבמה, ונפטר לאחר כמה ימים. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.

## סגנון
לייב גלנץ פיתח כחזן סגנון ייחודי משלו. גלנץ היה קשוב לסגנונות שונים במוזיקה הקלאסית (הז'אנר הרומנטי, הז'אנר הא-טונאלי וכו'), לזמר העברי והישראלי המתחדש ולניגוני עדות ישראל השונות. את ההשפעות הללו יצק ללחניו החזניים.

עד שנות ה-30 נהג גלנץ להלחין את פרקי החזנות שלו בהברה אשכנזית, אך בהשפעת המשוררים העבריים הצעירים (כאלתרמן ושלונסקי) עבר להלחין בהברה ספרדית, בה שר עד סוף ימיו.

גלנץ הלחין גם נעימות, שחלקן נחשבות קשות לביצוע, למילותיהם של משוררים עבריים מפורסמים כביאליק וטשרניחובסקי.

ניתן להמחיש את השוני בין סגנונו המוקדם יחסית של גלנץ לסגנונו המאוחר, באמצעות היצירות "שמע ישראל" משנות ה-30, ו"אהבתי כי ישמע ה'" משנות ה-40:

בעוד ש"שמע ישראל" היא יצירה הבנויה על היסודות הקלאסיים של החזנות האשכנזית (וירטואוזיות, השתפכות הנפש עד לכדי "בכיינות" במידת מה), הרי ש"אהבתי" היא יצירה הרבה יותר מופשטת, מהורהרת ומופנמת, ואף שגם בה ישנו חלק של השתפכות נפש וזעקה ממעמקים, הרי שלא ניתן להגדירה כמלודרמטית.

פרקי החזנות של לייב גלנץ מושרים עד היום בקונצרטים לחזנות בישראל ומחוצה לה, על ידי חזנים ידועי-שם.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה ותמונות של לייב גלנץ 
* אלבומיו של לייב גלנץ לשמיעה ישירה
* 
* \

* קובץ לזכר לייב גלנץ זהרים בעריכת אליעזר שטיינמן בהוצאת מכון תל אביב למוזיקה יהודית האקדמיה לחזנות מיסודו של לייב גלנץ 1965-באדיבות אתר הספרים בוקספר

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:ילדי פלא
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
799

## אירועים

ללא תאריך מדויק: 

* פברואר: אירינה, קיסרית האימפריה הביזנטית, נופלת למשכב. סטאורקיוס, הסריס שלה ויד ימינה, מנסה להשתלט על השלטון

* נזיר ירושלמי הגיע לקרל הגדול עם מתנות וברכות מהעבאסים בבגדאד
* סינוד באאכן מכריז על האמונה באדופציוניזם ככפירה
* סתיו: האווארים מתקוממים נגד הפרנקים, הפרנקים כובשים את הקרואטים ומרכזים כוחות גם נגד המוסלמים באזור האיים הבלאריים 
* בספטמבר שוטח לאו השלישי את טענותיו נגד מתנגדיו ומבקשי נפשו בפני הרייכסטג ובנובמבר (ר' למעלה) חוזר לרומא תוך גיבוי מקרל הגדול. 
* הוויקינגים מתחילים להתקיף את אזור צרפת של ימינו
* **מדע וטכנולוגיה**: שימוש ראשון בנייר באימפריה העבאסית

## נולדו

ללא תאריך מדויק: 
* אדוניס וינזיס, קדוש נוצרי (מת ב-875)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
מארש אבל

**מארש אבל** או **שיר לכת להלוויה** (באנגלית: **Funeral March**) הוא שיר לכת איטי, הכתוב בדרך כלל בסולם מינורי (שאופיו הנוגה והמהורהר נחשב מתאים יותר מזה הנמרץ יותר, המאפיין את הסולמות המז'וריים) ובמקצב 2/4 איטי, המתאים לצעידה הטקסית של תהלוכת ההלוויה. מארש אבל יכול לשמש גם לליווי טקסי זיכרון ואירועים דומים.

## דוגמאות ב[[מוזיקה קלאסית בתחילת העת החדשה|מוזיקה הקלאסית המערבית]]
* מארש המתים מתוך האורטוריה שאול מאת גאורג פרידריך הנדל (*Dead March*, *Saul*)
* הפרק השני מתוך הסימפוניה השלישית של בטהובן (אירואיקה – *Eroica*).
* הפרק השלישי של הסונטה לפסנתר מס' 12 בלה במול מינור של לודוויג ואן בטהובן, אופוס 26. (בחלק האמצעי חל מעבר לסולם המז'ורי המקביל).
*האריה "Agnus Dei" מתוך "המיסה בסי מינור" של באך כתובה בנוסח מארש אבל
* הפרק השני בחמישיית הפסנתר של שומאן כתוב בנוסח מארש אבל.
* מארש האבל לפסנתר של פרדריק שופן משנת 1837, שהוא הפרק השלישי של הסונטה לפסנתר מס' 2 בסי במול מינור שלו, אופוס 35. (זהו, קרוב לוודאי, מארש האבל המושמע ביותר בתרבות הכללית, כולל משחקי מחשב וסרטים מצוירים)
* "מארש אבל לתמונת הסיום" של המלט מאת הקטור ברליוז. (*Funeral March for the Final Scene*, *Hamlet*)
* שיר הלכת *Marche funèbre* שהוא הפרק השני של הסימפוניה לפסנתר סולו של שארל-ולנטן אלקאן, אופוס 39, מס' 5.
* "מארש האבל של זיגפריד" מתוך דמדומי האלים (*Götterdämmerung*) מאת ריכרד וגנר.
* הפרק הפותח, *Trauermarsch*, של הסימפונייה החמישית של גוסטב מאהלר.
* הווריאציה התשיעית מתוך "וריאציות על נושא מאת פרנק ברידג'" מאת בנג'מין בריטן, אופוס 10.
*אריה על מיתר סול של באך, משתמש במאפיינים של מארש אבל
* הפרק השלישי של הסימפוניה הראשונה של מאהלר, המבוסס על שיר הילדים "אחינו יעקב" (*Frère Jacques*).
* הפרק השני של רקוויאם גרמני מאת יוהנס ברהמס משתמש במאפיינים של שיר אבל, אך במקצב משולש איטי.
* "מארש האבל של המריונטה" מאת שארל גונו.
*הרקוויאם של מוצרט, ק. 453a.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
אבל
קטגוריה:מוזיקה קלאסית
לא תגנוב

**לֹא תִּגְנֹב** הוא דיבר מעשרת הדיברות, השמיני או השביעי בהתאם לשתי חלוקות מקובלות. על פי פשוטו של מקרא, האיסור מתייחס לגנבה באופן כללי, וכך מקובל לפרש את הציווי בקרב דתות שונות ובציבור הרחב בכלל. עם זאת, חז"ל פירשו את האיסור כמתייחס לגנבת אדם, כלומר חטיפה, בעוד האיסורים הנוגעים לרכוש נלמדים מפסוקים אחרים במקרא, מחוץ לעשרת הדיברות. המניע לכך הוא ההנחה שעשרת הדיברות כוללים איסורים חמורים במיוחד, שהעונש עליהם הוא מוות, ולא איסורי רכוש שהעונש עליהם הוא ממוני בלבד.

בנצרות מקובל לפרש את הדיבר באופן רחב יותר, הכולל מגוון של איסורים הקשורים לרכוש. על פי הנצרות הקתולית, הדיבר אוסר על ביצוע עוול הנוגע לרכושו של אדם אחר, ומצווה על צדק וצדקה בכל הקשור לרכוש ופירות עבודתו של אדם ולזכות לרכוש פרטי.
מרטין לותר, מייסד והוגה הנצרות הפרוטסטנטית, ראה בדיבר את רצונו של האל להגן על הזכות לרכוש פרטי. בעיני לותר, הדיבר מקיף את כל כללי ההגינות במסחר ומוסר העבודה.
גם ז'אן קלווין, מוביל נוסף של התנועה הפרוטסטנטית ואבי הקלוויניזם, הרחיב את פרשנות הדיבר לאיסור על עשיית עושר על חשבון האחר בדרכי אי צדק.

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות לא תעשה
תגנוב
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:שבע מצוות בני נח
קטגוריה:פרשת יתרו