דיר סניד

**דיר סניד** (בערבית: دير سنيد) היה כפר ערבי פלסטיני בנפת עזה של המנדט הבריטי, שהיה ממוקם 12 ק"מ צפון מזרחית לעיר עזה. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 6,081 דונם. לפני שננטש במהלך מלחמת העצמאות, התגוררו בו 730 תושבים.

## אטימולוגיה
החלק הראשון של שמו "דיר" משמעותו בערבית "מנזר", מה שמרמז על כך שפעם היה זה אתר של מסדר נזירי או שאוכלוסייה נוצרית התגוררה במקום בנקודת זמן מסוימת. החלק השני - "סניד" - היה שמו של שבט ערבי באזור.

## היסטוריה
תחת האימפריה העות'מאנית, ברישומי המס של 1596, צוין דייר סונייד בנאחיה של עזה, חלק מסנג'ק עזה, עם 12 משקי בית, על פי ההערכות התגוררו בו 66 תושבים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים שונים, לרבות חיטה, שעורה, פירות, כוורות ועיזים; סך של 4,600 אקצ'ה.

במהלך המאות ה-17 וה-18, עבר אזור דיר סונייד תהליך משמעותי של נטישה עקב לחצי נוודים על הקהילות המקומיות. תושבי הכפרים הנטושים עברו ליישובים ששרדו, אך האדמה המשיכו להיות מעובדת על ידי כפרים שכנים. הכפר שרד ומופיע תחת השם **דיר אסני** על המפה ששרטט פייר ז'קוטין מנתונים שנאספו ב-1799.

בשנת 1838 ציין חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון את המקום בשם **דיר אסנייד** ככפר מוסלמי, השוכן במחוז עזה. בשנת 1863 ביקר החוקר הצרפתי ויקטור גרן בכפר, שאותו כינה **דיר אסנייד**, וציין שיש בו 150 תושבים. ברשימת כפרים עות'מאניים משנת 1870 לערך כתוב כי בכפר אוכלוסייה של 144, בסך הכל 51 בתים, אם כי הספירה כללה גברים בלבד.

בסוף המאה ה-19, היה זה כפר בגודל בינוני שצורתו מלבנית, מפוצל לארבעה רבעים על ידי שני כבישים שהצטלבו בזווית ישרה. היו בו בתים עשויים לבני טיט, שמונה בארות, גנים, בריכה, ומסגד במרכז הכפר.

### בתקופת המנדט הבריטי
ממוזער| מפת הכפר משנת 1931 בקנ"מ 1:20,000
ממוזער| מפת האזור משנת 1945
בשנת 1920 הקימה הרכבת המנדטורית בכפר את תחנת הרכבת דיר סניד על קו קנטרה-חיפה ששימשה לנוסעים ולמשא גם יחד. דרומית ובסמוך לתחנה עברה המסילה על גשר מעל נחל שקמה (בערבית: ואדי חסי). מאוחר יותר הקימו הבריטים מחנה צבאי סביב התחנה.

במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922) שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה הכפר 356 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד של 1931 נמנו 475 תושבים, ב-103 בתים.

עד סוף תקופת המנדט הבריטי התרחב הכפר מערבה לכיוון כביש החוף. בשנת 1945 נפתח בית ספר אליו נרשמו 63 תלמידים ונפתחו בו גם כמה חנויות קטנות. מקור ההכנסה העיקרי של רוב התושבים היה חקלאות, ואחריה מסחר.

לפי סקר הכפרים ב-1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 730 תושבים, כולם מוסלמים, עם שטח 6,081 דונם, מתוכם 158 דונם שימשו להדרים ובננות, 512 דונם למטעים וחקלאות שלחין, 4,863 לדגנים ו-13 דונם היו שטח בנוי.

בפברואר 1948 פינו הבריטים את מחנה הצבא ליד דיר סניד.

### במלחמת העצמאות ואחריה
ממוזער| חטיבת יפתח, גדוד 1 על גשר שנהרס בדייר סונייד במהלך מבצע יואב, אוקטובר 1948
ממוזער| בית קברות מצרי בכפר ב-1948
דיר סניד היה מוקד לחימה במלחמת העצמאות, כאשר חיל המשלוח המצרי פלש ב-15 במאי 1948 לארץ ישראל, מיד לאחר סיום המנדט הבריטי וההכרזה על הקמת מדינת ישראל. גמאל עבד אל נאצר, שלחם כקצין בחזית זו, סיפר על הלילה בו בילה בבית החולים הצבאי בעזה: "המיטות סביבי היו מלאות בפצועים שלנו מהקרב בדייר סניד, שעדיין היה בעיצומו".
קיבוץ יד מרדכי נקרא בפי הערבים "דיר סניד". קרב יד מרדכי הסתיים עם נטישת הקיבוץ ב-24 במאי.

לפי ההיסטוריון הישראלי בני מוריס, צה"ל התקיף את הכפר בתחילת מבצע יואב, ב-15–16 באוקטובר, "בהפצצות ובירי מקלעים ממטוסים". הניו יורק טיימס דיווח שהכפר הותקף שוב ב-21 באוקטובר. אין מידע ודאי בנוגע לתאריך המדויק בו הדפו כוחות צה"ל את חיל המשלוח המצרי מדיר סניד, אך ככל הנראה הכפר נתפס על ידי צה"ל בסוף אוקטובר 1948.
לא ידוע מתי בדיוק פונה הכפר מתושביו. לאחר נסיגת החיילים המצרים לעיר עזה, פליטים מן הכפר הסתננו אליו בלילות כדי לקחת חפצים מבתיהם שננטשו.

על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות (1949) נכלל האזור בשטח מדינת ישראל. אדמות הכפר עברו לבעלות רשות הפיתוח, והאפוטרופוס לנכסי נפקדים החכיר אותם מדי שנה לצורכי חקלאות.

בסוף 1956 חידשה רכבת ישראל את המסילה בין דיר סניד לתחנת הרכבת עזה.

לפי ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי, בשנת 1992 שרידי דיר סניד כללו "גשר רכבת, קטעי מסילה שאינם בשימוש, ושלושה מבנייני תחנת הרכבת... גשר האבן בנוי על פני ואדי עובר על פני ארבעה גשרונים רחבים ועגולי קשת מבני התחנה שוממים ובמצב של הידרדרות".

## אתרים
בסמוך לתחנה, ליד וממזרח למסילה, נבנתה אנדרטה לפועלים מצרים, שמתו בזמן עבודתם להנחת המסילה, בתקופת מלחמת העולם הראשונה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות