open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ז'אק דרוז'י

**זאק דרוז'י** (בצרפתית: **Jacques Derogy**; 24 ביולי 1925 – 30 באוקטובר 1997, פריז) היה סופר ועיתונאי יהודי-צרפתי, מחלוצי העיתונות החוקרת בצרפת, וראש מחלקת המחקר של שבועון החדשות "ל'אקספרס" (L'Express). ראה בז'אן-פול סארטר את מורו המחשבתי.

## קורות חיים
נולד בשנת 1925 בשם **ז'אק ויצמן** למשפחה יהודית מתבוללת שמוצאה היה מיהודי האפיפיור. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית כמחאה על חקיקת חוקים כנגד יהודים וזרים, על ידי משטר וישי. עם התחלת עבודתו העיתונאית בחר בשם העט "דרוז'י".

ביולי 1947 נשלח דרוז'י מטעם העיתון הפריזאי השמאלני "פראן טירר" אל נמל "פורט דה בוק" שבחופה הדרומי של צרפת, כדי לסקר את גירושם של מעפילי ספינת אקסודוס. המפגש של העיתונאי הצעיר, היהודי המתבולל, עם בני עמו הכלואים באוניות הבריטיות שסיפונן עטור גדרות תיל, גרם לו להפסיק להתנגד לציונות ולכתוב את ספרו "פרשת אקסודוס באור חדש". ספר זה זכה בשנת 1970 בפרס "אוז'ורדואי" הניתן מדי שנה בצרפת, לספר שנושאו מדיני או פובליציסטי.

כתב גם ב"האנושות" ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ידוע מחקרו הרציני בנושא ההפלות הבלתי חוקיות בצרפת.

בין השנים 1959–1987 עבד דרוז'י כעיתונאי בשבועון הנפוץ ל'אקספרס, שם הוא התפרסם בזכות החקירות העיתונאיות הרבות שלו, שלעיתים קרובות נערכו בצוותא עם העיתונאי ז'אן מארי פונטאו.

דרוז'י נפטר בגיל 72 ממחלת הסרטן ונקבר בפריז בבית הקברות מונפרנאס. השבועון ל'אקספרס, בו עבד 25 שנים הקים קרן על שמו, המעניקה פרסים לעיתונאים חוקרים מצטיינים.

## ספריו

**Les secrets du ballottage: le récit, heure par heure, de la course à l’Elysée* (avec Jean-François Kahn), [Paris]: Fayard, [1966].
**Les deux exodes* (avec Edouard Saab), Paris: Denoël, 1968.
**La loi du retour: la secrète et véritable histoire de l’Exodus*, [Paris]: Fayard., 1970, c1969.
**Israël, la mort en face* (avec Jean-Noël Gurgand), Paris: R. Laffont, 1975.
**Cent mille juifs à la mer*, Verviers, r. de Limbourg 65: Marabout, [1976].
**Histoire secrete d’Israel, 1917-1977* (avec Hesi Carmel), [Paris]: O. Orban, 1978.
**Israel connection: la première enquête sur la mafia d’Israël*, [Paris]: Plon, c1980.
**Le cas Wallenberg* (Enquete de Fred Kupferman et Ariane Misrachi), Paris: Editions Ramsay, 1980.
**Enquête sur trois secrets d’État* (avec Jean-Marie Pontaut; avec la collaboration d’Alain Louyot), Paris: R. Laffont, 1986.
**Israel ultra-secret* (avec Hesi Carmel), Paris: R. Laffont, 1989.
**Bonaparte en Terre sainte* (avec Hesi Carmel), [Paris]: Fayard, 1992.
**Le siècle d’Israël: les secrets d’une épopée, 1895-1995* (avec Hesi Carmel), [Paris]: Fayard, 1994.
**Raoul Wallenberg, le juste de Budapest* (avec la collaboration de Fred Kupferman et Ariane Misrachi), [Paris]: Stock, 1994.
**Ils ont tué Rabin: enquête sur une mort annoncée* (avec Hesi Carmel; [publié sous la direction de Charles Ronsac]), Paris: R. Laffont, 1996.
**Une ligne de chance: autobiographie interrompue* (postface de Françoise Giroud), Paris: Fayard, 1998.


### ספרו שתורגם לעברית
***פרשת אקסודוס באור חדש** (תורגם מצרפתית בידי צבי ארד), תל אביב: עם עובד, תשל"ב.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים חוקרים יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים הידועים בשם עט
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1925
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1997
דני ניראון

**דניאל (דני) ניראון** (נולד ב-24 בינואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.

## ביוגרפיה
ניראון נולד בפתח תקווה, התחנך בבית הספר בן-גוריון שבעיר הולדתו.

### קריירה ככדורגלן

גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. עלה לקבוצה הבוגרת לקראת סיום עונת 1987/1988, כשהיה בן 17. הוא השתלב בהרכב הקבוצה עונה לאחר מכן, ובין עונת 1988/1989 לעונת 1990/1991 השתתף בשלוש סגנויות רצופות שהשיגה הקבוצה. בעונת 1991/1992 היה הכובש המוביל של הקבוצה בליגה, עם שישה שערים. באותה עונה זכתה הפועל פתח תקווה בגביע המדינה, אך ניראון לא השתתף במשחקי חצי הגמר והגמר עקב פציעה. הוא נעדר גם מתחילת עונת 1992/1993 בגין אותה פציעה, אך בסיום העונה סייע לקבוצה במאבקי הירידה עם צמד לרשת מכבי פתח תקווה בדרבי שהסתיים בניצחון 0-5, ועם צמד נוסף לרשת מכבי יפו במסגרת הפלייאוף נגד הירידה לליגה השנייה שנערך באותה עונה.

זמן קצר לאחר תחילת עונת 1993/1994 שוחרר מהקבוצה. ניראון, ששיחק כחלוץ והצטיין במשחק הראש שלו, כבש במדי הפועל פתח תקווה 28 שערי ליגה והוסיף עוד שמונה במסגרת גביע המדינה. בהמשך הקריירה שיחק בהפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל בת ים, הפועל חיפה, וכמו כן שיחק עונה אחת בקבוצת ווידוברה בדנמרק.

בקיץ  חזר לקדנציה שנייה בהפועל באר שבע והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הבכירה אחרי 3 שנים. ניראון השתתף בפרק בסדרה שמש בו הקבוצה חזרה לליגה הבכירה. בסיום העונה פרש מכדורגל.

### קריירה כמאמן
ניראון עבד כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה ושימש כעוזר מאמן בקבוצה תחת אייל לחמן ואלי מחפוד. בעונת 2009/2010 ניראון מונה למאמן הקבוצה הבוגרת. המינוי לא האריך ימים והוא סיים את דרכו אחרי עשרה מחזורים בלבד לאחר תבוסה להפועל תל אביב בתוצאה 7-1. מי שהחליף באופן זמני את ניראון כמאמן הקבוצה היה עוזרו דאז שביט אלימלך שקיבל על עצמו את התפקיד. ניראון מצידו עבר לאמן את עירוני ג'ת אל-אהלי מליגה א'. בשנת 2011 חזר ניראון למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.

בקיץ 2013 מונה למאמן קבוצת הנוער של הכח עמידר רמת גן. בנובמבר 2013 מונה למאמן קבוצת הבוגרים של הכח עמידר/ר"ג מהליגה הלאומית, אך בתום העונה סיים את תפקידו במועדון.

### חיים אישיים
בנו עומר ניראון הוא כדורגלן אף הוא, המשחק בעמדת השוער.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של דני ניראון, מוזיאון הפועל פתח תקווה

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני צפרירים חולון
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל בת ים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים באירופה
קטגוריה:ספורטאים זרים בדנמרק
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:בוגרי תיכון ברנר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
הרקליאופוליס מגנה

[שמאל|ממוזער|250px|[תגליף מאבן גיר של רעמסס השני חובש את הכתר האדום של מצרים התחתונה מתאר יובל מלכותי. נמצא על ידי פיטרי בהרקליאופוליס מגנה]]
**הרקליאופוליס מגנה** הוא שמה היווני של עיר הבירה של המחוז העשרים של מצרים העתיקה. שמה של העיר לאורך השנים היה: הֵנֶן – נֶסוּת  שמשמעותו "הבית של ילד המלכות", לאחר מכן שונה שמה ל- הנָס בקופטית ו- אחנס  בערבית של ימי הביניים. שמה של העיר היום: איחנסיה אום אל-קימאם, שפירושו "אמא של שברי החרס". העיר שכנה באזור אל-פיום של היום.

העיר הייתה בירת מצרים התחתונה בתקופות של השושלת התשיעית והשושלת העשירית אשר שלטו בתקופת הביניים הראשונה. לאחר האיחוד של מצרים התחתונה ומצרים העליונה לממלכה אחת ירדה חשיבותה של העיר.
בתקופה העתיקה העיר הייתה מרכז הפולחן לאל הַרישֶף.  אצל היוונים היה מזוהה עם הרקולס.
האגדה מספרת שבעיר היה לבירינת ענק, אבל לא נמצאו כל שרידים לכך בשטח.

## ארכאולוגיה
הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בין השנים 1903 – 1904. הממצאים באתר כללו שרידים של העיר מתקופות של השושלות התשיעית והעשירית, וכן שרידים של העיר מתקופת הביניים השלישית (המאה ה-11 לפנה"ס – המאה ה-7 לפנה"ס). נמצאו שרידים נרחבים של מקדשים מתקופות הממלכה התיכונה והאימפריה החדשה, בתי מגורים מהתקופה הרומית. האתר ממשיך להיחפר עתה על ידי משלחת ספרדית אשר מתמקדת בעיקר בבתי קברות של תקופת הביניים הראשונה. הממצאים של פיטרי כללו פסלון מזהב מתקופת הביניים השלישית של האל המקומי הרישף. הפסל נמצא עתה במוזיאון לאומנות יפה בבוסטון, פסלונים מטרה קוטה ומנורות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
זאב אבן-חן

**זאב אבן-חן** (נולד ב-1948) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

אבן-חן שירת במשטרת ישראל כ-25 שנים, ב-1986 הוענק לו עיטור המופת. בין תפקידיו הבולטים שימש מפקד משטרת רחובות, מפקד מרחב השרון, מפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים משה שחל, ראש מטה המשטרה (תחת המפכ"ל אסף חפץ) ומפקד מחוז המרכז.

בהיותו מפקד מחוז מרכז, בשנים 1996–2000, הורחב שיתוף הפעולה החיצוני של המחוז על ידי פיתוח השיטור הקהילתי באמצעות ניידות סיור עירוניות והקמת יחידת "צבר" של משמר הגבול לביצוע משימות ביטחון שוטף.

בשנת 2001 מונה למנכ"ל איגוד חברות הביטוח בישראל והתאחדות חברות לביטוח חיים. אבן-חן הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ומוסמך לעריכת דין.

## חיים אישיים
נשוי ואב לשלושה ילדים; בתו טופז אבן-חן קליין (כלתו של ניצב בדימוס חיים קליין) נספתה באסון השרפה בכרמל בזמן שירותה בשירות בתי הסוהר.

## קישורים חיצוניים
*  

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:שוטרים שעוטרו בעיטור המופת
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז המרכז במשטרת ישראל
קטגוריה:ראשי היחידה הארצית לחקירות הונאה
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
ברטי אוחיון

**ברטי אוחיון** (נולד בשנת 1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

## ביוגרפיה
אוחיון נולד בקזבלנקה שבמרוקו, בגיל שמונה וחצי עלה עם משפחתו לישראל. התגורר בשכונת קטמון ט' בירושלים ולמד בתיכון הדתי "מעלה".

בשנת 1971 התגייס לצה"ל לחיל השריון ושירת כתותחן טנק. בשנת 1973 היה חניך בקורס מפקדי טנקים במחנה שבטה, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, סגל וחניכי הקורס אורגנו לגדודים לוחמים, ואוחיון שובץ לתפקיד תותחן בצוות טנק מגח בגדוד 79 של חטיבה 14. במהלך המלחמה השתתף בין היתר בכיבוש החווה הסינית. על שירותו במלחמה כתב בספרו "נשארנו שם". לאחר המלחמה יצא בשאלה. בהמשך הדריך בבית ספר לתותחנות שריון שבג'וליס ואחר כך שימש כמדריך בקורסי הסבה לשריון. בשנת 1974 יצא לקורס קצינים. לאחר שהוסמך לקצין שימש כמפקד מחלקה, כסמ"פ וכמפקד פלוגה בגדוד 46 של חטיבה 401.

עם שחרורו מצה"ל בדרגת סרן בשנת 1976 התגייס לשורות משטרת ישראל. בין התפקידים בהם החזיק לאורך השנים: סגן מפקד ומפקד משטרת רחובות, קצין אגף מבצעים מרחב שפלה, סגן מפקד ומפקד מרחב שרון, ראש מנהל תנועה ארצי, סגן ראש אגף התנועה, סגן מפקד מחוז דרום, ראש מנהלת ההגירה וראש אגף מבצעים (2004 – 2008). בעקבות פרסום דו"ח ועדת אור מונה לראש צוות לגיבוש תוכנית ליישום המלצות הוועדה בכל הנוגע לעבודת המשטרה במגזר הערבי.

בספטמבר 2006 האשים את ניצב גבי גל שהתבטא נגדו בגזענות.

לאחר שחרורו הקים חברה לייעוץ בנושאי אבטחה והערכות למצבי חירום. הוא משמש מדריך טיולים במרוקו וחיבר שני ספרים בנושא.

אוחיון בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בחינוך והוראה. כמו כן בוגר קורס פיקוד ומטה של משטרת ישראל.

## לקריאה נוספת
* ברטי אוחיון, **נשארנו שם: סיפורו של גדוד 79 בקרבות התעלה והפריצה אל "החווה הסינית" במלחמת יום כיפור**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2008

## הערות שוליים

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי בית הספר מעלה
קטגוריה:מורי דרך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
אריה עמית

**אריה עמית** (נולד ב-28 באוגוסט 1950) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

## ביוגרפיה
עמית נולד בחיפה למרים ומרדכי אקסמיט. הוא בוגר מחזור י"ד של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לשירות בצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עמית עבר בגדוד מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ולחם במלחמת ההתשה. עמית סיים שירותו בצה"ל בדרגת סרן והוא בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים ובוגר תוכנית המנהלים של בית הספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד. במסגרת שירותו במשטרת ישראל הוכשר במכללה לביטחון לאומי. בתפקידיו האחרונים במשטרה שימש מפקד מרחב דן, ראש אגף מבצעים ובשנים 1994–1997 מפקד מחוז ירושלים.

לאחר סיום שירותו פנה עמית לעסקים. תחילה הובא על ידי דני יתום לעסוק בייעוץ ביטחוני באנגולה במסגרת חברה בבעלות ארקדי גאידמק, פרויקט שלטענתו לא יצא אל הפועל, ועד שנת 2000 היה מנכ"ל חברות טלכר, השמירה טכנולוגיות מיגון ו-S.G.I. בשנים 2000–2003 היה מנכ"ל חברת הבנייה "דיגל". מלבד זאת משמש עמית יועץ לחברות ביטחוניות בישראל וברחבי העולם, והיה עמית מחקר במרכז הבינתחומי ומרצה במכללה הישראלית לביטחון וחקירות.

בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.

בשנת 2005 מונה עמית על ידי שר הפנים אופיר פינס-פז ליו"ר הוועדה הבין-משרדית למניעת אלימות באזורי בילוי. בשנת 2006 התמודד לכנסת ה-17 במקום ה-40 ברשימת העבודה-מימד ולא נבחר לכנסת. משנת 2008 עומד עמית בראש מטה המאבק של הארגון למיגור האלימות והגזענות בספורט, מטעם ארגון שחקני הכדורגל בישראל. כמו כן הוא חבר בוועדה לבחינת מצב ענף הכדורגל במשרד התרבות והספורט וחבר ועדת מעקב של עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי לבחינת יישום המלצות ועדת אור.

עמית הוא אחיה של המתרגמת והחוקרת חנה עמית-כוכבי. ב-2022, הוא התאלמן מאשתו השנייה, רעה צור עמית.

## לקריאה נוספת
*חיים משגב, **שיחות עם אריה עמית**, בהוצאת ספרית פועלים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משטרת ישראל
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:מפקדי מחוז ירושלים במשטרת ישראל
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
עקומים

[270px|ממוזער|כרזת המחזה - הפקת [תיאטראות וסט אנד|וסט אנד המקורית, 1979]]
**עקומים** (באנגלית: **Bent**) הוא מחזה משנת 1979 שכתב המחזאי היהודי-אמריקאי מרטין שרמן. המחזה עוסק ברדיפה אחר הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, על רקע רציחתו של בכיר פלוגות הסער ארנסט רהם בשנת 1934 בליל הסכינים הארוכות.

## תקציר העלילה
**מקס**, צעיר ברלינאי נהנתן והומוסקסואל, חי את חיי הלילה של ברלין בשנות ה-20 הדקדנטיות. הוא מבלה במועדוני לילה ומופעי דראג עם אלכוהול וקוקאין. מקס מתגורר בלופט עלוב יחד עם **רודי**, רקדן צעיר וממושקף המאוהב בו.

בבוקר שלמחרת ליל הסכינים הארוכות, מקס מתעורר בדירתו עם הנגאובר וזיכרון מעורפל מליל אמש, ומוצא בה את **וולף**, קצין נאצי צעיר, עימו שכב. קצינים נאצים פורצים למקום ורוצחים את וולף, בעוד מקס ורודי נמלטים. השניים מנסים לצאת מגבולות גרמניה, אך נתפסים.

מקס נשלח למחנה הריכוז דכאו, ובדרכו הוא מגלה כי אסירים יהודים עונדים בו טלאי צהוב וכי אסירים הומוסקסואלים עונדים טלאי ורוד. משום שעונדי הטלאי הוורוד נחשבים לנחותים עוד יותר מעונדי הטלאי הצהוב, מקס מחליט להסתיר את זהותו המינית ולהתחזות ליהודי על מנת לשרוד. בתוך שגרת הדיכוי של מחנה העבודה מקס פוגש את **הורסט**, אסיר הומוסקסואל העונד טלאי ורוד. תחת עיניהם הפקוחות של השומרים הנאצים של המחנה, נרקמת מערכת יחסים סודית ואינטימית בין השניים.

## הפקות
### לונדון
המחזה הועלה לראשונה בלונדון, בתיאטרון רויאל קורט אשר בווסט אנד בתאריך 3 במאי 1979. צוות השחקנים המקורי של ההפקה הבריטית כלל את: איאן מקלן (מקס), טום בל (הורסט), גייל ריצ'רד (פרדי).

### ניו יורק
בארצות-הברית, המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון אפולו החדש אשר בברודוויי בתאריך 2 בדצמבר 1979. צוות השחקנים המקורי של ההפקה האמריקאית כלל את: ריצ'רד גיר (מקס), הדיוקס דוד (הורסט), ג'ורג' הול (פרדי). במאי: רוברט אלן אקרמן. 

### ישראל
הצגת הבכורה של המחזה בשפה העברית התקיימה ב-7 במאי 1983 בתיאטרון העירוני חיפה.

## עיבוד המחזה לקולנוע

בסרט 1997 הופק סרט קולנוע על פי המחזה. בסרט, ששמו "עקומים", כשם המחזה, מככבים קלייב אוון, איאן מקלן ומיק ג'אגר.

## לקריאה נוספת
המחזה בתרגום לעברית:
* מרטין שרמן, **עקומים** (מאנגלית: הלל מיטלפונקט), תל אביב: אור-עם, תשמ"ג-1983.

## קישורים חיצוניים
*דן לחמן, עקומים / תיאטרון בית צבי, באתר e-mago, 10 במאי 2007

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות להט"ב
קטגוריה:ספרים על השואה
קטגוריה:מחזות 1979
קטגוריה:רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית
דוד בן יוסף פרדו

**דוד בן יוסף פרדו** (נפטר ב-15 במרץ 1657), חכם בקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם.
## ביוגרפיה
דוד פרדו נולד בסלוניקי במחצית הראשונה של המאה ה-16. עבר עם אביו לאמסטרדם ושם נתמנה לחכם בקהילת "בית ישראל", אחת משלוש הקהילות הפורטוגזיות שהתקיימו באותו זמן בעיר. בשנת 1638 התאחדו הקהילות לקהילה אחת, ופרדו נתמנה לחכם הקהילה המאוחדת יחד עם יצחק אבוהב דה-פונסיקה, מנשה בן ישראל ושאול מורטירה. כמו כן שימש כאחראי על בית העלמין של הקהילה. בשנת 1625 ייסד את "חונן דלים", התאגדות ששמה לה למטרה לסייע לנזקקים.

פרדו פרסם תעתיק לאותיות לטיניות של Obligacion de los Coraçones (תרגום ספר חובות הלבבות ללדינו על ידי רבי צדיק פורמון אמסטרדם 1610).

קרוב משפחה של פרדו, הנושא אף הוא את השם דוד פרדו, חיבר את הפירוש לתוספתא "חסדי דוד".

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ילידי 1591
קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:סלוניקי: יהודים
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1657
שמעון משה דיסקין

הרב **שמעון משה דיסקין** ("**סימוניק**"; ז' בשבט ה'תרצ"ב, 15 בינואר 1932 - ט"ז בתמוז ה'תשנ"ט, 30 ביוני 1999) היה מראשי ישיבת קול תורה.

## ביוגרפיה
נולד ברוסיה לרב יהושע זליג דיסקין. בילדותו עלה לארץ ישראל עם הוריו. המשפחה התגוררה בפרדס חנה, שם נתמנה אביו לרב המקומי. למד בישיבת פוניבז'. לאחר נישואיו בשנת 1957 היה ממקימי כולל פוניבז', החל מאלול תשכ"ד כיהן כמגיד שיעור בישיבת אחי תמימים בראשון לציון. ולאחר מכן הקים יחד עם הרב צבי פרידמן ישיבה לבוגרי ישיבות תיכוניות בנתניה בשם "תפארת נתניה", נתמנה לראש הכולל בישיבת תפארת ציון. ובהמשך עבר לכהן כר"מ בישיבת בית התלמוד ולאחר מכן מונה לר"מ בישיבת קול תורה, בראשותו של רבי שלמה זלמן אוירבך. התפרסם כבעל אמרות שנונות.

יזם את עריכת 'ספר המפתח' שהוציא הרב שבתי פרנקל על הרמב"ם.

הרבה לעסוק בפעילות ציבורית. בין השאר עמד בראש ועדת הסמינרים שנועדה לפתור את בעיית השילוב של בנות עדות המזרח בסמינרים הליטאיים והיה חבר הוועד בתלמוד תורה המסורה עם ידידו הרב ברוך שמואל דויטש. הוא והרב רפאל שמואלביץ יזמו את הקמת השכונה החרדית רמת שלמה בירושלים.

בשנת ה'תשל"ג זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

נפטר ממחלה בשנת ה'תשנ"ט. אלפים השתתפו בהלווייתו שיצאה מישיבת קול תורה.

בעיר אלעד הוקמה לזכרו הישיבה לצעירים "משאת המלך", על שם סדרת ספריו.

## חיים אישיים
אחיו: הרב יוסף - מראשי ישיבת תפארת ציון, הניה רחל - אשת הרב גרשון אדלשטיין.
בין נכדיו הפרשן הפוליטי אבי גרינצייג והקומיקסאית בת שבע הבלין.

## ספריו
***משאת המלך** - (20 כרכים) על התלמוד הבבלי, על הרמב"ם ועל המקרא. לאחר פטירתו יצאו גם הגדה של פסח, ו"הערות והארות" וספר על המועדים - כולם תחת השם "משאת המלך".
***פותח שער** - קושיות והערות בעניינים שונים בתלמוד בבלי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני ישיבת קול תורה
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
שמעון משה
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:סגל תלמוד תורה המסורה
קטגוריה:זוכי פרס לספרות תורנית בני ברק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
ארצי

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
יומן (מגזין חדשות)

"**יומן**" היה משדר החדשות ששודר בערוץ הראשון הישראלי מדי יום שישי בערב, והיווה את יומן החדשות השבועי של הערוץ.
## היסטוריה
משדר החדשות המרכזי של הערוץ הראשון בימי שישי נקרא "מבט בליל שבת" עד אמצע באפריל 1987, אז הוחלף השם והמהדורה החלה להיקרא "יומן". מתכונת המשדר נותרה דומה לאורך כל שנות שידור התוכנית: תחילה מובא מבזק חדשות לסיכום אירועי היום, ולאחר מכן מובאות כתבות המגזין. פעמים רבות מרואיינת בתוכנית דמות ציבורית חשובה, כאשר לפאנל המראיינים מצטרפים כתבי הערוץ, המוסיפים פרשנות והערות שונות שלהם.

מהדורת "יומן" האחרונה שודרה ב-5 במאי 2017. ב-9 במאי נקבע, על ידי כונס הנכסים הרשמי, לקראת מועד סגירתה של רשות השידור בשבוע שלאחר מכן, כי עוד באותו היום תשודר מהדורת "מבט" האחרונה ושאחריה, לא ישודרו עוד חדשות במסגרת הערוץ הראשון. כך יצא, שבתוכנית האחרונה של "יומן" לא נאמרו מילות פרידה, לאור המחשבה שתהיה עוד מהדורה אחת לפחות. למעשה, ב-9 במאי מסרו עובדי הערוץ, במהלך "מבט", שעוד באותו היום הם עמלו על הכנת מהדורת "יומן" הבאה.

באותה משבצת שידור, "כאן 11" העלה מהדורת חדשות בשם "חדשות השבוע", שלאחר מכן נקראה "השבוע" ואחר כך, "חדשות שישי", והיא בעלת מבנה ותכנים דומים ל"יומן". כמו כן, רבים מכתבי המגזין בה, כמו גם שני המגישים הראשונים שלה, יאיר ויינרב ותמר אלמוג, היו בתפקידים אלה גם בתקופת "יומן".

## עורכים ומגישים
בין מגישי התוכנית בתקופות שונות לאורך השנים היו דניאל פאר, חיים יבין, ישראל סגל, יגאל רביד ואורית לביא-נשיאל. בשנת 2001, החליפה אילנה דיין את אורית לביא-נשיאל, למשך שלושה חודשים, בעת שהייתה בחופשת לידה. עד שנת 2008, במשך כ-6 שנים, הנחתה את התוכנית גאולה אבן. איילה חסון-נשר ובן כספית הנחו את התוכנית יחדיו החל מסוף שנת 2008 עד תחילת 2010, עת פרש כספית מהגשת תוכנית זו, בעוד חסון-נשר נותרה בה כמגישה יחידה. בנובמבר 2015 עברה אילה חסון לחדשות 13 (אז חדשות 10) ומאז הוגש היומן על ידי עודד שחר. בספטמבר 2016 הוא חזר להגשת התוכנית פוליטיקה, והמגישים היו תמר אלמוג ויאיר ויינרב.

עורכי התוכנית לאורך השנים היו אליעזר יערי, אלישע שפיגלמן, ענת שרן ומשה נסטלבאום. במשך שנים רבות שימש כפרשן מרכזי בתוכנית הכתב אמנון אברמוביץ', עד למעברו לערוץ 2 בשנת 2003.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מהדורות חדשות מרכזיות
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1987
פאבלו ארננדס

**פאבלו ארננדס דומינגס** (בספרדית: **Pablo Hernández Domínguez**; נולד ב-11 באפריל 1985 בקאסטיון דה לה פלאנה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני.

## קריירה
ארננדס החל את הקריירה שלו בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של ולנסיה, ובעונתו השנייה והאחרונה הושאל לדפורטיבו אונדה. לאחר מכן הוא קודם לקבוצה הבכירה של המועדון, וערך את הופעת הבכורה בעונת  כאשר עלה כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1–2 לאוסאסונה. היה זה משחקו היחיד באותה עונה, שבסופה הושאל לקדיס, בה השתתף ב-22 משחקים.

ביולי 2007 חתמה ולנסיה על עסקה עם חטאפה, במסגרתה הועבר ארננדס תמורת אלכסיס רואנו. ארננדס היה שחקן הרכב קבוע בחטאפה, אך בסיום העונה חזר לוולנסיה תמורת 1,000,000 אירו, וחתם על חוזה לשש שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון בניצחון הביתי על רוזנבורג בגביע אופ"א, ואת שער הליגה הראשון בתיקו 1-1 מול רקראטיבו ולבה במרץ 2009.

ב-31 באוגוסט 2012 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עבור 5,550,000 אירו. הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-20 באוקטובר נגד ויגאן אתלטיק בניצחון 1–2. ב-2014 חתם באל-ערבי מקטר. ב-28 בינואר 2015 הושאל לא-נסר מאיחוד האמירויות הערביות. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לראיו ואייקאנו עד לסוף העונה.

ב-2 באוגוסט 2016 הושאל ללידס יונייטד לשישה חודשים, עם אפשרות למעבר קבוע עד ינואר 2017. ב-9 בינואר 2017 חתם ארננדס על חוזה קבוע לשישה חודשים בלידס, כאשר למועדון ניתנה אפשרות להאריך את חוזהו ב-12 חודשים נוספים בתום העונה. במאי 2017 חתם ארננס על הארכת חוזה בלידס לעונה נוספת, ובאפריל 2018 הוארך חוזהו עד יוני 2020. ב-5 במאי של אותה שנה נבחר ארננדס על ידי אוהדי לידס לשחקן המצטיין של הקבוצה לעונת 2017/2018, זאת בנוסף על בחירתו לשחקן המצטיין על ידי שחקני קבוצתו.

ב-19 בנובמבר 2019 חתם ארננדס על הארכת חוזה בלידס עד 2022. שני שערי ניצחון חשובים שכבש בתחילת 2020 במשחקים נגד מילוול ורדינג סייעו ללידס להיצמד לווסט ברומיץ' אלביון בראש טבלת הליגה. ב-12 ביולי כבש ארננדס שער ניצחון נוסף בדקה האחרונה של המשחק נגד סוונסי סיטי, קבוצתו הקודמת. בזכות הניצחון נותר היה ללידס להשיג רק ארבע נקודות בשלושת המשחקים הבאים כדי להבטיח העפלה אוטומטית לפרמייר ליג.

בעונת 2020/2021, לאחר ההעפלה, ערך ארננדס את משחק הבכורה שלו במדי לידס בפרמייר ליג ב-12 בספטמבר 2020, שהסתיים בהפסד 3–4 לאלופה, ליברפול.

ב-16 בדצמבר 2020 נכנס ארננדס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד בדקה ה-82, והספיק לבשל את שני השערים האחרונים בניצחון קבוצתו 5-2.

ב-5 ביוני 2009 זומן לראשונה לנבחרת ספרד לקראת גביע הקונפדרציות 2009 בדרום אפריקה, במקום אנדרס אינייסטה הפצוע. ב-20 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו, לאחר שהחליף את דויד וייה במשחק מול נבחרת דרום אפריקה.

בשנת 2017 רכש ארננדס, יחד עם אנחל דאלברט, את מועדון הכדורגל קסטיון, בו שיחקו בקבוצת נוער. ב-21 ביולי 2021 חזר לקבוצת נעוריו קסטיון לאחר 18 שנה. ביולי 2023, בגיל 38, הודיע על פרישה מכדורגל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני קדיס
קטגוריה:כדורגלני חטאפה
קטגוריה:כדורגלני סוונזי סיטי
קטגוריה:כדורגלני אל-ערבי (קטר)
קטגוריה:כדורגלני א-נסר (דובאי)
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואייקאנו
קטגוריה:כדורגלני לידס יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:קאסטיון דה לה פלאנה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2009
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1985
הייסנס

**קבוצת הייסנס** (באנגלית: **Hisense Group**, בסינית: **海信集团**, פין-יין: **Hǎixìn jítuán**) או **חברת הייסנס בע"מ** (באנגלית: **Hisense Co., Ltd.**; בסינית: **海信有限公司**, פין-יין: **Hǎixìn yǒuxiàn gōngsī**) היא חברת אלקטרוניקה סינית רב-לאומית. החברה נוסדה ב-1969, הכנסותיה בשנת 2008 הסתכמו מעל ל-7 מיליארד דולר.

בנוסף לסין, לחברה מפעלי ייצור בדרום אפריקה, צרפת, הונגריה והיא מייצאת ליותר מ-100 מדינות. החברה פתחה מטות בבלגיה ובארצות הברית על-מנת להעמיק את חדירתה לשוק האירופאי והאמריקאי. המטה הראשי של החברה ממוקם בעיר צ'ינגדאו.

## מוצרים ושירותים
הייסנס מייצרת מוצרים כגון: טלוויזיות, מקררים, מזגנים, ממירי טלוויזיה, ציוד טלוויזיה דיגיטלית, טלפונים, מודולים אלחוטיים, כרטיסי מחשב אלחוטיים ורכיבים אופטיים עבור טלקומוניקציה ותקשורת נתונים. כמו כן מספקת החברה מגוון שירותי ניהול נכסים, שירותי טכנולוגיית מידע, תכנון ועיצוב שבלונה של המוצר, דפוס ביצוע ועיבוד שבלונת הייצור.

הייסנס היא גם יצרנית ציוד מקורי שחלק מהמוצרים שלה נמכרים במפעלים אחרים ונושאים את שם המותג שאינו קשור להייסנס כגון Carrefour's.

החברה מוכרת תחת חמישה מותגים: Kelon, Ronshen, Savor, Hisense, Hitachi.

בנובמבר 2017 פורסם כי החברה רכשה 95% ממניות Toshiba Visual Solutions, חברה בת של טושיבה המייצרת טלוויזיות, תמורת כ-113 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה סיניות
קטגוריה:חברות טכנולוגיה סיניות
אל-קודס (עיתון)

ממוזער|250px|מטה העיתון בירושלים
**אל-קודס** (בערבית: **القدس**; תעתיק מדויק: אלקדס, ומילולית: **ירושלים**) הוא יומון פלסטיני ערבי, הנפוץ ביותר בשטחים, היוצא לאור בירושלים ונוסד בשנת 1967 כתוצאה ממיזוג של שני העיתונים הפלסטיניים "א-דיפאע" ו"אל-ג'יהאד". המייסד של עיתון "אל-ג'יהאד", מחמוד אבו זלף היה לבעלי העיתון הממוזג, וכן גם שימש כעורכו עד מותו בשנת 2005. כיום עורך אותו בנו, ואליד אבו זלף. העיתון יוצא בפורמט ברודשיט ומופץ בכ-20,000 עותקים. בנוסף להפצה זו מפורסם העיתון באינטרנט בפורמט HTML ו-PDF. החל משנת 2008 מפרסם אתר האינטרנט של העיתון גם בפרסית. 

עד לשנת 1985 ביטא העיתון עמדות פרו-ירדניות, אז החל לתמוך בקו המדיני של אש"ף והפת"ח. העיתון היה נתון להשפעה ישירה של יאסר ערפאת שנהג להעביר מדי חודש תמיכה לעיתון של כ-55,000 דולר. אבו זלף עצמו שימש כיועץ תקשורת של ערפאת במהלך שנות ה-90. 

הפוליטיקאי הפלסטיני, זיאד אבו זיאד  הוא בעל טור בעיתון.

העיתון מתפרסם בירושלים ומשום כך הוא חייב לקבל את אישור הצנזורה הצבאית בלשכת העיתונות הממשלתית של ישראל על בסיס יומי.

לפי סקר הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נקרא העיתון על ידי 81.1% מן הקוראים מעל גיל 18, והוא הפופולרי שבעיתונים הפלסטיניים.

באוקטובר 2016, התראיין שר הביטחון אביגדור ליברמן לעיתון, ואמר כי הוא תומך בפתרון שתי המדינות וכי ישראל תהיה מוכנה להסיר את המצור מרצועת עזה ולפעול לשיקומה, בתנאי שחמאס יוותר על התוכנית הצבאית שלו.

באפריל 2023 החל העיתון לפרסם מהדורה בעברית.

עיתון בשם זהה, אל-קודס, ראה אור בירושלים בשנים 1908–1913. העורך האחראי היה ג'וּרג'י חביב חנאניא (Jurji Habib Hanania, جورجي حبيب حنانيا).

## ראו גם
* קודס (רשת חדשות)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת פלסטינית
קטגוריה:עיתונים בערבית
קטגוריה:ירושלים: תקשורת
ג'ואן הולנד

**ג'ואן הולנד** (באנגלית: **Joan Holland**;  1380 לערך - 12 באפריל 1434), המכונה גם **ג'ואן דה הולנד** (**Joan de Holland**) נשאה את התואר דוכסית יורק בשל נישואיה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק.

## קורות חיים
ג'ואן הייתה בתם של תומאס הולנד, רוזן קנט ושל אליס פיצאלן (Alice FitzAlan).

ג'ואן נישאה ארבע פעמים:
* ב-4 בנובמבר 1393 לערך, נישאה ג'ואן לבן דודה, אדמונד מלאנגלי, בנו של המלך אדוארד השלישי ושל פיליפה מהיינולט. בעקבות נישואים אלה זכתה ג'ואן לתואר "דוכסית יורק".
* לאחר מותו של לאנגלי, בשנת 1402, נישאה ג'ואן (קודם ל-9 באוגוסט 1404 לוויליאם דה וילוגבי (William de Willoughby) לורד דה ארסבי (Lord Willoughby de Eresby).
* לאחר מותו של וילוגבי, נישאה להנרי לה סקופ, ברון סקרופ ממאשם (בתאריך המאוחר ל-9 בספטמבר 1410).
* בתאריך הקודם ל-27 באפריל 1416 נישאה בפעם הרביעית להנרי ברומפלט, לורד ווסי.

בשנת 1399 הוענק לג'ואן התואר ליידי במסדר הבירית.

ג'ואן נפטרה ב-12 באפריל 1434.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים באתר ancestry.com
* קורות חיים באתר thepeerage.com

קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:דוכסיות יורק
קטגוריה:נשים אנגליות במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1380
קטגוריה:נפטרים ב-1434
ויטורינו אנטונש

**ויטורינו גבריאל פאשקו אנטונש** (פורטוגזית: **Vitorino Gabriel Pacheco Antunes**; נולד ב-1 באפריל 1987 בפרימונדה) הידוע כוויטורינו אנטונש, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

## קריירה
אנטונש החל את הקריירה שלו בפרימונדה. במהלך הקריירה שלו קיבל הצעות ממספר קבוצות, וב-29 באוגוסט 2007 הושאל זמנית, עם אפשרות לקנייה, לקבוצת רומא, ונקנה על ידה לבסוף ב-2 באפריל 2008 עבור 1,200,000 אירו. בקיץ של אותה שנה הושאל לקבוצת לצ'ה שם בילה את עונת 2008/2009. בשנת 2010 הושאל ללייקסוס וב-2011 הושאל לליבורנו.

בינואר 2013 הושאל למאלגה כמחליפו של נאצ'ו מונראל שעזב לארסנל. ב-11 ביוני 2013 עזב את פאסוש די פריירה וחתם במלאגה ל-4 שנים.

ב-2 בפברואר 2015 חתם בדינמו קייב עבור דמי העברה על סך 6 מיליון אירו. ב-22 ביולי 2017 הושאל לחטאפה. ב-2 ביולי 2018 חתם באופן קבוע בחטאפה. ב-15 באוגוסט 2020 חזר לפורטוגל וחתם בספורטינג ליסבון לשנתיים.

לאנטונש 13 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:מגני כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני לצ'ה
קטגוריה:כדורגלני ליישואש
קטגוריה:כדורגלני ליבורנו
קטגוריה:כדורגלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורגלני פאסוש די פריירה
קטגוריה:כדורגלני מאלגה
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני חטאפה
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1987
ישראל יעקב פישר

הרב **ישראל יעקב פישר** (כ"ג בתמוז ה'תרפ"ה – כ"ה באדר ה'תשס"ג, 15 ביולי 1925 – 27 בפברואר 2003) היה רב שכונת זיכרון משה בירושלים, וראב"ד העדה החרדית בשנים ה'תשנ"ו–ה'תשס"ג 1996–2003.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים לדבורה ואהרן פישר. אביו היה מאנשי ה"פרושים" בירושלים. לאחר פטירת האב נפוצו שמועות שהוא ירה במנהיג ההמון הערבי שבא לפרוע ביהודים במאורעות תרפ"ט, אך יש המפקפקים בשמועות אלה. אביו היה בן למשפחה רבנית, סבו הרב שלמה פישר, היה רב קהילת הסטטוס קוו אנטה של קרלסבורג ותלמידם של הכתב סופר ורבי יצחק דב במברגר. הסבתא שרה גיטל פישר הייתה נינתו של רבי צבי הירש הלר מגדולי רבני הונגריה.

אביו היה מקורב ליעקב ישראל דה-האן וקרא לבנו על שמו. בשנת ה'תש"ב, בהיותו כבן 17, נפטר אביו. בגידול בני המשפחה, סייע ידיד האב, הרב יחיאל מתתיהו דייוויס. ישראל יעקב נישא למלכה בת הרב ישראל אשר ולס, חתנו של הרב בן ציון ידלר. כאברך בישיבת עץ חיים, זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג.

בשנת ה'תש"ך (1960 לערך) התמנה על ידי הרב פנחס אפשטיין לרב שכונת בתי הורודנא הקטנה מטעם העדה החרדית. בשנת ה'תשכ"ג (1963 לערך) לאחר פטירת הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, מינוהו אנשי הנטורי קרתא כרב שכונת זיכרון משה בירושלים, בניגוד לדעת המתפללים, בתפקיד זה החזיק למשך כארבעים שנה, וכדיין בבד"צ העדה חרדית. בסוף ימיו נתמנה לראב"ד של הבד"צ. נחשב לאחד מחשובי הפוסקים בירושלים. פסיקותיו נאספו בתשעת כרכי שו"ת "אבן ישראל". מפסיקותיו הידועות: אישה בחודש התשיעי להריונה פטורה מלצום ביום הכיפורים והיתר לפתוח בשבת פקקים של בקבוקי פלסטיק וזכוכית.

הרב פישר נהג להמליץ לאנשים המצויים במצוקה להתפלל בכותל המערבי. ידועה הנחייתו להתפלל 40 יום ברציפות בכותל.

נפטר בכ"ה באדר א' ה'תשס"ג (27 בפברואר 2003) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

## ספריו
חיבר סדרת ספרים בשם אבן ישראל חלקם שו"ת וחלקם חידושים על הרמב"ם.

לאחר פטירתו יצאו מספר ספרים מתורתו:
*משנה ברורה עם פסקי אבן ישראל.
*הגדה של פסח "אבן ישראל" עם פסקיו וחידושיו.
*הליכות אבן ישראל על המועדים (שני כרכים).
* אבן ישראל – חידושי אגדה (מועדים, מהדורה ראשונה יצאה בחייו, מהדורה חדשה מתוקנת ירושלים תשס"ז).
* דרשות אבן ישראל (דרשות שנמסרו בציבור והספדים, תשע"א).

## חיים אישיים

ילדיו:
*הרב אהרן – מילא את מקומו ברבנות זיכרון משה ומו"צ של העדה החרדית (נפטר בו' בשבט ה'תשפ"ה).
*הרב יהודה – חבר בד"ץ העדה החרדית.
*הרב משה – ראש ישיבה קטנה רמ"א.
*חנה – אשת הרב משה ברוורמן, ראש ישיבת מאה שערים, מדריך חתנים ומרצה ידוע.
אחיו: הרב אליעזר – רב שכונת כנסת בירושלים, הרב מאיר צבי – מו"צ בשכונת הר נוף בירושלים והרב שלמה – מראשי ישיבת איתרי.

## לקריאה נוספת
*אהרן פישר, **רועה ישראל**, שני חלקים.
***רבותינו שבירושלים: עובדות תולדות והנהגות**, הוצאת שלהבת, ירושלים ה'תשס"ג.

## קישורים חיצוניים
* הרב יחיאל שטרנברג, פרקים מתולדות חייו של הראב"ד רבי ישראל יעקב פישר זצ"ל, מתוך ישורון כרך יג, עמ' שסג
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:משפחת פישר
קטגוריה:אבות בית הדין של העדה החרדית
קטגוריה:זיכרון משה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
פיליפה דה מוהון

**פיליפה דה מוהון** (באנגלית: **Philippa de Mohun**; 1376 לערך – 17 ביולי 1431) הייתה רעייתו של אדוארד מנוריץ', בשנת 1402 קיבל אדוארד את התואר "דוכס יורק" ובעקבותיו הפכה פיליפה ל"דוכסית יורק", תואר אותו נשאה עד נפילתו של בעלה בקרב אז'נקור בשנת 1415.

## קורות חיים
תאריך הולדתה המדויק אינו ידוע, אולם היסטוריונים סבורים כי פיליפה נולדה לפני שנת 1376. פיליפה הייתה בתם של ג'ון דה מוהון, ברון מוהון, ושל ג'ואן בורג'רש.

פיליפה התאלמנה פעמיים קודם לנישואיה לאדוארד מנוריץ'. היא נישאה לוולטר פיצוולטר, ולאחר פטירתו (ב-26 בספטמבר 1386), נישאה לסר ג'ון גולאפרה (נפטר ב-18 בנובמבר 1396).

לפיליפה ולוולטר היה צאצא אחד - שנקרא אף הוא וולטר (נפטר בשנת 1432).

בשנת 1390 הוכרזה כליידי מלווה של מסדר הבירית וב-10 בדצמבר 1415 הוענק לפיליפה התואר "ליידי האי וייט" (Lady of the Isle of Wight).

פיליפה נפטרה ב-17 ביולי 1431 בטירת קאריסברוק שבאי וייט, ונקברה במנזר וסטמינסטר בלונדון שבאנגליה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בית יורק
קטגוריה:דוכסיות יורק
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:נשים אנגליות במאה ה-15
קטגוריה:נפטרים ב-1431
הייסנס (מוצרי תינוקות)

**הייסנס בע"מ** היא חברה ישראלית העוסקת במוצרי בריאות לתינוקות. מוצר הדגל של החברה נקרא **בייביסנס** (Babysense) - מוניטור תנועה ונשימה המתריע בפני חשד לתסמונת מוות בעריסה.

החברה נוסדה בשנת 1991, וב-1992 פיתחה את הפטנט הראשון בעולם על מכשיר לזיהוי הפסקת נשימה אצל תינוקות. מכשירי החברה משווקים כיום ל-35 מדינות, ומותקנים במאות בתי חולים. החברה מייצרת גם אינטרקום לתינוקות (מכשיר המאפשר להורים לשמוע את הנעשה בחדר התינוק), סטריליזטורים לבקבוקי תינוקות, ומברשות לבקבוקים.

## בייביסנס
מכשיר הדגל של החברה הוא הבייביסנס. המכשיר הוא משטח המונח מתחת למזרן עליו ישן התינוק, בו מותקנים חיישנים הקולטים את התזוזות הנגרמות כתוצאה מפעולת הנשימה. במקרה בו המכשיר מפסיק לזהות תזוזות או שקצב הנשימה יורד מתחת לסף המותר, מופעלת אזעקה קולית. המכשיר מיועד לתינוקות עד גיל שנה.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

קטגוריה:ציוד רפואי
קטגוריה:ינקות
קטגוריה:יצרני מכשור רפואי ישראלים
קטגוריה:ישראל: המצאות
קטגוריה:ישראל: תעשייה
קטגוריה:מערכות בטיחות
קטגוריה:בטיחות ילדים
גבי לסט

**גבריאל (גבי) לסט** (נולד ב-9 בספטמבר 1946) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.

## ביוגרפיה
לסט, נולד בהיידלברג, גרמניה בן להורים ניצולי השואה. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברמלה. התגייס לחטיבת הצנחנים בה שירת כלוחם וכקצין. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לשרת במשמר הגבול.

במלחמת ההתשה נפצע כשחילץ את פקודיו בתקרית ירי של מחבלים בעמק בית שאן בספטמבר 1969 וזכה לעיטור המופת. ב-1970 סיים קורס מפקדי פלוגות.

הוא שימש מפקד מג"ב צפון, סגן מפקד משמר הגבול, וראש אגף מבצעים במטה הארצי. בשנים 1993–1997 שירת כמפקד מחוז תל אביב. לאחר מכן שימש סגן מפכ"ל המשטרה (תחת אסף חפץ).
### קריירה עסקית
בשנת 1998 יצא לגמלאות ופנה למגזר העסקי, ומאותה שנה ועד 2001 היה מנכ"ל "איגוד חברות הביטוח בישראל". בשנת 1999 מונה כנציג ממשלת ישראל בדירקטוריון חברת "בזק" ושימש בתפקיד עד שנת 2003. בשנת 2001 הצטרף לקבוצת דלק כמנכ"ל הקבוצה. באותה שנה מונה ליו"ר "איגוד חברות הדלק". בספטמבר 2003 מונה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של קבוצת דלק וחדל לכהן כמנכ"ל. לסט מונה באותה עת גם ליושב ראש "קרן דלק למדע, חינוך ותרבות", המנהלת את פעילות התרומה לחברה ולקהילה של הקבוצה.

בשנת 2010 רכש כ–5% ממניותיה של חברת ביטוח בולגרית שהוקמה באותה עת, על ידי מפקד בכיר לשעבר במשטרת בולגריה.

## חיים אישיים
לסט נשוי ואב לשלושה. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במדעי החברה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. במהלך שנות שירותו במשטרת ישראל, בוגר קורס A.M.P ליד בית ספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד וקורס פיקוד ומטה,
חבר הנהלה בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ויו"ר הוועד המנהל של תיאטרון יידישפיל. ויושב בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית נתניה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:חיילי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משטרת ישראל
קטגוריה:שוטרים שעוטרו בעיטור המופת
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:מפקדי מחוז תל אביב במשטרת ישראל
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:סמפכ"לי משטרת ישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
אוסקר לבנט

**אוסקר לבנט** (באנגלית: **Oscar Levant**; 27 בדצמבר 1906 - 14 באוגוסט 1972) היה שחקן קולנוע, פסנתרן, מלחין וקומיקאי יהודי-אמריקאי. התפרסם במיוחד בהופעותיו בתוכניות רדיו וטלוויזיה הומוריסטיות.

## חייו
נולד בפיטסבורג, פנסילבניה שבארצות הברית, לאנני ומקס, מהגרים יהודים-אורתודוקסים מרוסיה. ב-1922, לאחר מות אביו, עבר עם אמו לניו יורק. בניו יורק למד פסנתר אצל זיגמונט סטויובסקי וב-1924 הופיע באחד הסרטים המדברים הראשונים שהופקו בעיר, "Ben Bernie and All the Lads" עם שירים מאת אירווינג ברלין, אוסקר המרשטיין וחברו הטוב ג'ורג' גרשווין.

ב-1928 עבר להוליווד שם הלחין מוזיקה למעלה מ-20 סרטים. שירו הידוע ביותר הוא "Blame It on My Youth". ב-1932 ביקש ללמוד הלחנה באופן רציני יותר והפך לתלמידו של ארנולד שנברג. ב-1939 נשא לאשה את ג'ון גייל (June Gale, שהייתה חברה בלהקת האחיות לבית גייל עם אחיותיה Joan ,Jane ו-Jean). הם היו נשואים 33 שנים, עד מותו, והיו להם שלושה ילדים.

לבנט התפרסם במעני-הלשון השנונים שלו כשותף לתוכניות רדיו בשנות השלושים והארבעים בהם הגיש גם חידונים מוזיקליים, והפגין רוחב ידיעות והשכלה רחבה.

בשנת 1945 השתתף בסרט "רפסודיה בכחול" המגולל את סיפור חייו של גרשווין בתפקיד עצמו, יחד עם אל ג'ולסון, ששיחק אף הוא את עצמו והיה שותף של לבנט באחת מתוכניות הרדיו שלו. לבנט שיחק בסרט נוסף שצירו המרכזי הוא המוזיקה של גרשווין "אמריקאי בפריז" מ-1951.ב-1945 הקליט כסולן בפסנתר יחד עם המנצח יוג'ין אורמנדי והתזמורת הסימפונית של פילדלפיה את היצירה "רפסודיה בכחול" עבור חברת Columbia Records, הקלטה שנבחרה ב-1990 להכלל בהיכל התהילה של פרס גראמי.

ב-1948 שיחק בסרט "רומן בלב ים" לצידה של דוריס דיי. ב-1952 שיחק בסרט "סיפורי או. הנרי".

ב-1953 שיחק בסרט קרון הלהקה לצידו של פרד אסטר.

ב-1958 החל להגיש תוכנית ארוח בטלוויזיה בשם *The Oscar Levant Show*, בה שילב ראיונות משועשעים עם נגינה בפסנתר והסתבך לא אחת בפליטת פה. התוכנית שודרה עד 1960, עת הורדה מהשידור בעקבות הערה של לבנט לאחר התגיירותה של מרילין מונרו כדי להנשא לארתור מילר: "עתה, משמונרו כשרה, מילר יוכל לאכול אותה".

לבנט היה מכור לתרופות הרגעה ואושפז לא אחת בבית חולים פסיכיאטרי, הוא העיר בהתייחס לנגינתו המופלאה בפסנתר: "יש קו דק בין גאונות ושיגעון. אני מחקתי את הקו הזה."

## לקריאה נוספת

* Sam Kashner and Nancy Schoenberger, **A Talent For Genius: the Life and Times of Oscar Levant**. Silman-James Press. 


## קישורים חיצוניים

* על הסרט ''Ben Bernie and All the Lads'' 
* 
* לבנט מנגן אטיוד של שופן
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1972
יאיר יצחקי

**יאיר יצחקי** (נולד ב-1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

## ביוגרפיה
יצחקי נולד ברמת גן וגדל בגבעתיים, בצה"ל שירת כקצין חימוש בגדוד שריון בחצי האי סיני (1971–1976). התגייס למשטרה ב-1976 ושירת במרחב דן. לאחר שסיים את קורס קציני המשטרה שירת כמפקד יחידת סיור במרחב דן. בהמשך שירת כמפקד מחלקת סיור בתחנת הרצליה וב-1979 מונה למפקד תחנת הרצליה כשהוא בדרגת רב פקד בלבד. לאחר קורס פיקוד ומטה של המשטרה הוטל עליו ב-1983 להקים את תחנת שכונות במחוז תל אביב. ב-1985 עבר למטה הארצי לשמש כעוזר המפכ"ל.

ב-1988 מונה למפקד מרחב דן וב-1990 קודם לדרגת תת-ניצב (אז הצעיר בתולדות המשטרה) ולמפקד בית הספר הארצי לשוטרים. ב-1993 קודם לדרגת ניצב ולמפקד אגף כח אדם של המשטרה ונשיא חברת קרנות השוטרים, ב-1996 התמנה למפקד מחוז דרום וב-1997 מונה למפקד מחוז ירושלים. בתפקידו זה הזהיר מפני עלייתו של אריאל שרון להר הבית בשנת 2000, במהומות שפרצו באזור, נפצע יצחקי בראשו מאבן ואיבד את ההכרה. ב-2001 סיים את שירותו ופנה למגזר העסקי.

### לאחר תום שירותו במשטרה
יצחקי מונה בשנת 2001 ליו"ר חברת "פזגז" ולתפקידים שונים בחברת "סולל בונה", בהם מנכ"ל חברת הבת "מעוז" לייבוא עובדים זרים (2002–2003) וסמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל של הקבוצה (2003–2005). לאחר מכן מונה לסמנכ"ל הבנק הבינלאומי וראש אגף משאבי אנוש של הבנק. בשנת 2008 הוא מכהן בבנק בתפקיד סמנכ"ל לענייני לוגיסטיקה, רכש, ביטחון, בינוי ונכסים.

## חיים אישיים
יצחקי נשוי ואב לשלושה.

מתגורר בהוד השרון.

## השכלתו
יצחקי למד שנת משפטים וקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1983) ולו תואר ראשון בקרימינולוגיה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן (1984), ותואר שני במדעי המדינה וההיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה (1993).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז הדרום במשטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף משאבי אנוש במשטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז ירושלים במשטרת ישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
אינפנטה איזבלה מקסטיליה

אינפנטה **איזבלה מקסטיליה** (בספרדית: **Infanta Isabella de Castilla**, ובאנגלית: **Infanta Isabella of Castile**;  1355 לערך - 23 בדצמבר 1392) הייתה בתם של פדרו, מלך קסטיליה ושל מריה דה פאדייה, ואחותה הצעירה של אינפנטה קונסטנסה מקסטיליה, דוכסית לנקסטר. בשל נישואיה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, נשאה איזבלה את התואר דוכסית יורק.

## קורות חיים
איזבלה נולדה בשנת 1355 לערך. בשנת 1372, בין ה-1 במרץ וה-30 באפריל נישאה איזבלה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. החתונה נערכה בואלינגפורד שבאנגליה. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
* אדוארד מנוריץ', דוכס יורק (1373 - 25 באוקטובר 1415, נהרג בקרב אז'נקור);
* קונסטנס מיורק (1374 - 29 בנובמבר 1416), נישאה לתומסה לה דספנסר, ואמה של איזבל לה דספנסר, רוזנת ווסטר ווורוויק;
* ריצ'רד מקוניסבורג, רוזן קיימברידג' (1375 - 5 באוגוסט 1415).

בשנת 1378 הוענק לאיזבלה תואר ליידי של מסדר הבירית.

איזבלה נפטרה ב-23 בדצמבר 1392 ונקברה ב-14 בינואר 1393 בבית האחוזה המלכותי בקינגס לאנגלי בהרטפורדשייר שבאנגליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית יורק
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:דוכסיות יורק
קטגוריה:ילידי 1355
קטגוריה:נפטרים ב-1392
לאנגלי (וירג'יניה)

**לאנגלי** (באנגלית: **Langley**) היא יישוב בלתי מוכרז בסמוך לעיירה מקלין, במחוז פיירפקס במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. העיירה היא פרוור של העיר וושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית.

היישוב ידוע בשל היותו משכן מפקדת ה-CIA (ארגון הביון של ארצות הברית), ובשל כך מכונה לעיתים מפקדת ה-CIA בכינוי "לאנגלי".

בנוסף ביישוב ממוקמת הנהלת רשות הדרכים המהירות הפדרלית של ארצות הברית.

ביישוב ממוקמת החווה הקולוניאלית קלוד מור המנוהלת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.

## אזכורים ספרותיים
העיר היוותה בסיס לספרי מתח רבים הקשורים לביון בארצות הברית. כמו כן בעיר ממוקמת עלילת סדרת ההנפשה "אבא אמריקאי".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:וירג'יניה: יישובים
קטגוריה:CIA
אנטיוכוס מאשקלון

**אנטיוכוס מאשקלון** (ביוונית: Άντίοχος ὁ Ἀσκαλώνιος; 130–68 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.

## ביוגרפיה
אנטיוכוס נולד באשקלון, שהייתה בתקופה זו עיר הלניסטית, והיה תלמידו של פילון מלאריסה מן האקדמיה האפלטונית באתונה. בשנת 88 לפנה"ס עזב את העיר ועקר לרומא יחד עם מורהו, עקב מלחמות מיתרידטס השישי, ושם היה מורה של קיקרו ושל לוקיוס ליקיניוס לוקולוס, שלחם נגד מיתרידטס. אנטיוכוס ניהל בתי ספר לפילוסופיה גם בסוריה ובאלכסנדריה. בשנת 84 לפנה"ס שב לאתונה כדי להמשיך את לימודי האקדמיה האפלטונית, שמבניה נהרסו בידי סולה בשנת 86 לפנה"ס, ולימד בגימנסיון תלמי שבעיר. משערים כי מת בסוריה.

## תורתו
מטרתו העיקרית של אנטיוכוס מאשקלון הייתה לבחון את הידע שלנו ואת יכולתנו להגיע אל חקר האמת. הוא רצה להחיות מחדש את תורת האקדמיה הישנה מייסודו של אפלטון. בניגוד לפילוסופים שנמנו על זרם הספקנות, הוא גרס כי יש בכוחה של הנפש האנושית להבחין בין כזב לבין אמת, או בשפת הפילוסופים, בין עצמים הנתפסים באמצעות החושים לבין מושגים מופשטים שאינם תלויים בעולם החושים. הוא חשב כי המוח האנושי מכיל קנה מידה שלפיו ניתן להבחין בין הנכון לבין השגוי.

הוא ראה את עצמו כפילוסוף שאינו נמנה עם זרם פילוסופי כלשהו, וניסה לגשר בין תורת האסכולה הסטואית לבין תורת האידאות של אפלטון. הוא טען כי האידאות אינן טרנסצנדנטיות אלא שוכנות באדם עצמו שתבונתו היא חלק של התבונה האלוהית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:בוגרי אתונה בעידן הרומאי
קטגוריה:אשקלון: אישים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
פילון מלאריסה

**פילון מלאריסה** (יוונית: Φίλων; 159 לפנה"ס - 84 לפנה"ס לערך) היה פילוסוף יווני.

## חייו
פילון נולד בעיר לאריסה (כיום במחוז תסליה ביוון). אחרי שלמד בעיר מולדתו, עקר לאתונה ושם היה תלמידו של קליטומאכוס שעמד בראש האקדמיה האפלטונית. ב-110, אחרי מות קליטומאכוס, ירש פילון מלאריסה את מקומו כראש האקדמיה. ב-88 בתחילת מלחמות מיתרידטס, עזב פילון את אתונה יחד עם תלמידו אנטיוכוס מאשקלון וקבע את מושבו ברומא, שם לימד רטוריקה ופילוסופיה. הוא קיבץ סביבו תלמידים רבים שהמפורסם שבהם היה קיקרו. פילון מלאריסה מת ברומא, ואחרי מותו תלמידו אנטיוכוס מאשקלון, שבינתיים פתח בית ספר לפילוסופיה באלכסנדריה, שב לאתונה כדי לחדש את הלימודים באקדמיה שמבניה נהרסו עד היסוד בידי לוקיוס קורנליוס סולה ב-86.

מכל כתביו של פילון מלאריסה לא שרד דבר. אנו יודעים על אודותיהם באמצעות נומניוס מאפאמיה, סקסטוס אמפיריקוס וקיקרו. הוא נמנה עם זרם הספקנות באקדמיה האפלטונית שהחל עם ארקסילאוס באקדמיה התיכונה ונמשך עם קרנאדס וקליטומאכוס באקדמיה השלישית (או החדשה). הוא הכיר בכך כי החושים מטעים אותנו, אך סבר כי יש בכוחנו להבין את טבעם של כל הדברים באמצעות תבונתנו. לא ברור אם התכוון בכך לתורת האידאות של אפלטון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אתונה הרומית
אלכסנדרוס ציוליס

**אלכסנדרוס ציוליס** (ביוונית: **Αλέξανδρος Τζιόλης**; נולד ב-13 בפברואר 1985 בקטריני שביוון) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

## קריירת מועדונים
ציוליס החל את הקריירה שלו בנוער של קבוצת אפולון ליטוקורו, שם שיחק עד 2002. פאניוניוס שלחה סקאוט לעקוב אחר ציוליס ולאחר שהרשים, עבר לקבוצה. בפאניוניוס שיחק 3 עונות, הופיע 61 פעמים והבקיע שלושה שערים. ב-2005 רכשה פנאתינאיקוס את ציוליס עבור 650,000 €.

בפנאתינייקוס שיחק כבלם לצידו של לוקאס וינטרה. בינואר 2009 הושאל לורדר ברמן.

ציוליס הושאל לברמן תמורת 1.6 מיליון יורו והוא השתכר 300,000 יורו לחודש למשך חצי שנה. הוא שיחק עם הקבוצה בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, וב-20 במאי 2009 שותף במהלך משחק הגמר מול שחטאר דונצק כשעלה כמחליף בדקה ה-103, לאחר ששחטאר הבקיעה את השער השני. בסיום המשחק הפסידה ברמן 2-1. ציוליס שותף גם בניצחון ורדר ברמן 0-1 מול באייר לברקוזן בגמר הגביע הגרמני וזה התואר הראשון בו זכה. בשנת 2010 עבר לקבוצת סיינה והושאל לקבוצת ראסינג סנטנדר.

בשנת 2012 חתם בקבוצת מונקו והושאל לקבוצת אפואל ניקוסיה, בה שיחק ברוב משחקי הליגה וזכה עמה באליפות.

בשנת 2013 עבר לקבוצת פאוק סלוניקי והושאל לקבוצת קייסריספור מטורקיה.

ב-30 בינואר 2017 חתם בהארט אוף מידלות'יאן הסקוטית.

ב-4 באוגוסט 2017 חתם באל פאייחה מליגת העל הסעודית.

## קריירה בינלאומית
אחרי שרשם 12 הופעות בנבחרת הצעירה עלה לנבחרת הבוגרת ואת הופעתו הראשונה ביצע ב-21 בינואר 2006.
ביורו 2008 שיחק משחק אחד בו הפסידה יוון 2-1 מול  ולא עלתה משלב הבתים. במונדיאל 2010 פתח בכל משחקי הנבחרת ששוב לא עלתה משלב הבתים. לאחר מכן החליט מאמן הנבחרת, פרננדו סנטוש להדיח אותו והוא לא נכלל בסגל למשחקי יורו 2012. בעקבות הופעותיו הטובות במשחקי פאוק סלוניקי וקייסריספור, הוא הוחזר לסגל הנבחרת שהגיעה לשלב שמינית הגמר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים יוונים
קטגוריה:קשרי כדורגל יוונים
קטגוריה:כדורגלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורגלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורגלני ורדר ברמן
קטגוריה:כדורגלני סיינה
קטגוריה:כדורגלני ראסינג סנטנדר
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני אפואל ניקוסיה
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני קייסריספור
קטגוריה:כדורגלני הארטס
קטגוריה:כדורגלני אל-פייחה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים יוונים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים יוונים בספרד
קטגוריה:ספורטאים יוונים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בקפריסין
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בסקוטלנד
קטגוריה:ספורטאים זרים בערב הסעודית
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1985
סנטינל 5

**סנטינל 5** (**Sentinel 5**) הוא מטע"ד לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. המטעד יחובר ללוויין למחקר מטאורולוגי המטעד יחובר ללוויין מסדרה מטאוסאט של ארגון EUMETSAT. הוא יוצב בחלל במסלול גיאוסטציונרי, בשונה מלווייני סנטינל 1, 2 ו-3, המתוכננים לפעול בגובה נמוך מעל כדור הארץ. יעודו העיקרי של הלוויין - מעקב אחר אטמוספירת כדור הארץ, באמצעות חיישן מולטי ספקטראלי. נכון לספטמבר 2009, תצורת המטע"ד טרם הוגדרה סופית.

## ראו גם
*סנטינל 1
*סנטינל 2
*סנטינל 3
*סנטינל 4

## קישורים חיצוניים

*מידע טכני על המטע"ד

קטגוריה:GMES
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים