open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רייניקנדורף (רובע)

**רייניקנדורף** (**Reinickendorf**) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.

הרובע שוכן בצפון-מערב ברלין, וגובל בפנקו במזרח, בשפנדאו בדרום-מערב, במיטה ושרלוטנבורג-וילמרסדורף בדרום, ובמדינת ברנדנבורג בצפון. בתחומיו נמצאים נמל התעופה טגל, יערות, ואגמים רבים, בהם אגם טגל (Tegeler See) ואגם נמל התעופה (Flughafensee).

## היסטוריה
כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.

ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.

חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.

## חלוקת משנה
הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
*רייניקנדורף (72,859) (Reinickendorf)
*מרקישס פירטל (35,206) (Märkisches Viertel)
*טגל (33,417) (Tegel)
*הייליגנזה (17,641) (Heiligensee)
*פרונאו (17,025) (Frohnau)
*ויטנאו (28,384) (Wittenau)
*הרמסדורף (16,503) (Hermsdorf)
*ויידמנסלוסט (10,022) (Waidmannslust)
*קונְרדסְהֶהֵה (5,997) (Konradshöhe)
*ליבארס (4,915) (Lübars)

## ערים תאומות
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 


תמונה:Berlin MaerkViertel Seggeluchbecken 09-2017.jpg|מרקלישס-פירטל
תמונה:Berlin-Frohnau-Casinoturm.jpg|"מגדל-הקזינו" בפרונאו (30 מ')


קטגוריה:ברלין: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
פארק אנדרה סיטרואן

[שמאל|ממוזער|250px|[חממה בפארק]]
**פארק אנדרה סיטרואן** (בצרפתית: **Parc André Citroën**) הוא פארק ציבורי הממוקם בגדה השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-15 של פריז בירת צרפת.

הפארק נבנה באתר בו היה ממוקם קודם לכן מפעל חברת סיטרואן לייצור מכוניות, ונקרא על שם מייסד החברה אנדרה סיטרואן.

שטחו של הפארק 140 דונמים.

## היסטוריה
בשנת 1915 בנה סיטרואן את מפעל כלי הרכב שלו על גדת הסן. המפעל פעל עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר סגירת המפעל הוחלט להקים באתרו את הפארק. עבודות ההקמה החלו בראשית שנות ה-90 בתכנונם של אדריכלי הנוף ז'יל קלמאן (Gilles Clément) ואלאן פרוו (Alain Provost) והאדריכלים פטריס ברג'ה (Patrick Berger), ז'אן-פרנסואה ז'ודרי (Jean-François Jodry) וז'אן-פול ויגייה (Jean-Paul Viguier). הפארק נפתח לציבור בשנת 1992.

## תיאור הפארק
שמאל|ממוזער|250px|מזרקות בפארק
במרכז הפארק נמצאת מדשאה ששטחה 273 מטרים על 85 מטרים. בסמוך לה שתי חממות - באחת גדלה צמחייה טרופית, ובשנייה צמחייה ים תיכונית. כמו כן בסמוך למדשאה מזרקה. בחלקה הדרומי, גובלת המדשאה בתעלה המשמשת כבריכת השתקפות. בצידה הצפוני, גובלת המדשאה בשישה גנים נושאיים. כמו כן, לצד הגנים הנושאיים נשתל "גן תנועה" בו נשתלו עשבים שונים אשר נעים במהירויות רוח שונות.
בשנת 1999 הוצב בפארק כדור פורח המאפשר למבקרים בפארק לראות את העיר פריז. הבלון מקובע במקומו, ומתרומם לגובה של 150 מטרים, כאשר הוא מסוגל לשאת 30 איש (או 60 ילדים).

## ששת הגנים הנושאיים
כל אחד מהגנים הנושאיים מתמקד בכמה תמות: מתכת, כוכב לכת, יום בשבוע, מים וחוש.
* הגן הכחול: נחושת, נוגה, יום שישי, גשם וריח;
* הגן הירוק: בדיל, צדק, יום חמישי, מי מעיין ושמיעה;
* הגן הכתום: כספית, כוכב חמה (בצרפתית למתכת ולכוכב הלכת יש את אותו שם), יום רביעי, נחלים וחוש המגע;
* הגן האדום: ברזל, מאדים, יום שלישי, מפל מים וחוש הטעם;
* הגן הכסוף: כסף, הירח, יום שני, מי נהר וחוש הראייה;
* הגן המוזהב: זהב, השמש, יום ראשון, אדים, והחוש השישי.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור הפארק בעקבות מחקר של MIT

קטגוריה:הרובע החמישה-עשר של פריז
קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:סיטרואן
אליפות העולם בכדורסל 2002

**[[אליפות העולם בכדורסל]]** **[[2002]]** (באנגלית: **FIBA World Championship 2002**) היא טורניר כדורסל בינלאומי שנערך באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בין התאריכים 29 באוגוסט – 8 בספטמבר, ואורגן על ידי פיב"א.  זכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות לאחר שהדיחה את  ברבע הגמר וגברה במשחק הגמר על  בתום הארכה בתוצאה 84–77.  זכתה במדליית הארד לאחר שהביסה את  117–94.

## הנבחרות המשתתפות

## מיקומים

## השלב המוקדם
שלוש המובילות בכל בית מעפילות לשלב המוקדם השני ויחולקו לבתים ה' ו-ו'. המסיימת במקום הרביעי בכל בית תשובץ לפלייאוף על מקומות 13-16.

### בית א'

### בית ב'

### בית ג'

### בית ד'

## השלב המוקדם השני
בשלב זה תוצאות השלב המוקדם נכללות ונבחרות שנפגשו לא נפגשות שוב. הנבחרות שהעפילו מבתים א' ו-ב' משובצות בבית ה' והנבחרות שהעפילו מבתים ג' ו-ד' משובצות בבית ו'. ארבע הנבחרות הראשונות בכל בית (לאחר שקלול שני השלבים המוקדמים) מעפילות לרבע הגמר. שתי הנבחרות הנותרות מכל בית משובצות לפלייאוף על מקומות 9-12.

### בית ה'

2 בספטמבר 2002

3 בספטמבר 2002

4 בספטמבר 2002

### בית ו'

2 בספטמבר 2002

3 בספטמבר 2002

4 בספטמבר 2002

## שלבי הנוקאאוט
### שלבי הגמר
הנבחרות המפסידות ברבע הגמר משובצות בפלייאוף על מקומות 5-8.

### פלייאוף על מקומות 5-16
### פלייאוף על מקומות 5-8

#### פלייאוף על מקומות 9-12

#### פלייאוף על מקומות 13-16

## פרסים

### חמישיית הטורניר

## דירוג סופי

## הקלעים המצטיינים (נקודות למשחק)
#  דירק נוביצקי 24
#  ויקטור דייז 22
#  יאו מינג 21
#  מרסלו מצ'אדו 20.8
#  פול פירס 19.7
#  פאו גאסול 19.1
#  לארי אויסו 18.7
#  פרדרג סטויאקוביץ' 18.7
#  פיל ג'ונס 18.2
#  פאדי אל חאטיב 17.6
## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר פיב"א

2002
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-2002
קטגוריה:2002 בארצות הברית
קטגוריה:תחרויות כדורסל בארצות הברית
קטגוריה:אינדיאנפוליס: ספורט
צ'אק איידסון

**צ'אק איידסון** (באנגלית: **Chuck Eidson**; נולד ב-10 באוקטובר 1980 בדרום קרוליינה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק לאחרונה בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת אוניקס קאזאן מליגת VTB. גובהו 2.02 מטרים.

## קריירה
צ'אק איידסון החל לשחק במדיה של אוניברסיטת דרום קרוליינה מליגת הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות במשך ארבע שנים. איידסון בחר שלא להירשם לדראפט ה-NBA של 2003 והתחיל את הקריירה המקצועית שלו במדי קבוצה מליגת ה-NBDL, פלורידה פליים, עימה רשם ממוצעים גבוהים, בעונתו היחידה בקבוצה, של כ-13 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק.

לאחר מכן, איידסון עבר לקבוצה הגרמנית, גיסן 46 ועזר לה להעפיל בסוף העונה הסדירה למשחקי ההצלבה בה קבוצתו לא נחלה הצלחה רבה והובסה על ידי במברג. איידסון המשיך עונה נוספת במדיה של גיסן וסיים עם ממוצעים של כ-11 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק. בעונת 2006/07 עבר לקבוצת ליגת העל הצרפתית, שטרסבורג ושיחק עימה במשך עונה אחת. בקיץ שלאחר העונה חתם במדיה של ריטאס וילנה.

בעונת 2008/09 צ'אק איידסון עזר למועדון הליטאי והצעיד אותו לזכייה בגביע היורוקאפ כשבגמר קלע 14 נקודות, מסר 4 אסיסטים והוריד 4 כדורים חוזרים בניצחון ריטאס על חימקי מוסקבה, 74-80. עוד קודם לכן, בהגרלת משחקי חצי הגמר, נבחר איידסון לשחקן המצטיין של עונת המשחקים הרגילה. בעקבות יכולתו מספר קבוצות יורוליג הביעו עניין בהחתמתו.

ב-22 במאי 2009, חתם איידסון בקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, בחוזה שהוערך בכמיליון דולרים עבור שנתיים. בעונת  זכה איידסון בגביע הישראלי בלבד, אך בעונה הבאה הוא זכה בדאבל עם מכבי (אליפות וגביע). בנוסף הוא הגיע לגמר היורוליג שם הפסיד לקבוצה פנאתינייקוס.

בתום עונת , לאחר שתי עונות במכבי תל אביב, הודיע איידסון על עזיבתו את הקבוצה, וחתם על חוזה לשחק בברצלונה בשנתיים הבאות בחוזה המעורך כשני מיליון דולר לעונה. לאחר עונה אחת במועדון הקטלוני, שוחרר ועבר לשחק במועדון הרוסי אוניקס קאזאן. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לחמישייה השנייה של היורוקאפ. לאחר תום חוזהו בקאזאן פסק מפעילות מקצוענית ובאופן מעשי עבר לסטטוס של שחקן לא פעיל, בו הוא מחזיק עד היום (2017).

## הישגים
### קבוצתיים
*מכבי תל אביב:
**אליפות ליגת העל :2011
**גביע (2): 2010, 2011
**גמר היורוליג: 2011

*ברצלונה:
**ליגת העל הספרדית: 2012
**פיינל פור היורוליג: 2012

*ריטאס וילנה
**יורוקאפ: 2009
**ליגת הכדורסל הבלטית: 2009
**ליגת הכדורסל הליטאית: 2009
**הגביע הליטאי בכדורסל: 2009

### אישיים
*MVP של הבונדסליגה (2005) 
*MVP של היורוקאפ (2009) 
* MVP של משחק האולסטאר של הליגה הליטאית (2009) 
* MVP של הליגה הבלטית (2009)

## קישורים חיצוניים

**פרופיל באתר הרשמי של ריטאס וילנה

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:כדורסלני ריטאס וילנה
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני ברצלונה
קטגוריה:כדורסלני אוניקס קאזאן
קטגוריה:כדורסלני שטרסבורג
קטגוריה:קרוליינה הדרומית: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
צהלון

**צהלון** היא שכונה מעורבת ליהודים וערבים ביפו, מערבית לשדרות ירושלים. השכונה נקראת על שם בית חולים הממוקם בפינתה הצפון-מזרחית, הנקרא על שם הרופא היהודי-איטלקי בן המאה ה-17 יעקב צהלון.

השכונה בנויה משני רחובות אורך, צהלון הרופא וציהתל"י (ראשי תיבות של שירו של יהודה הלוי: '''צי'''ון '''ה'''לא '''ת'''שא'''לי''' (לשלום אסירייך)) וביניהם רחובות רוחב הקרויים על שמות רבנים.

בתי השכונה נמוכים ובניהם גינות. לאחר שנבנתה בשנות ה-50 ראש הממשלה דוד בן-גוריון רצה להרוס את השכונה ולבנות מחדש בניינים רבי קומות על מנת שיאכלסו יותר אנשים בשטח מצומצם זה. בשכונה קיימים שני בתי כנסת תימניים ואחד ספרדי. השכונה שומרת על אופייה היהודי, אך בשנים האחרונות עולה מספר תושביה הערבים. בשכונה מצוי בית הספר תיכון "עירוני ז'". שהיה ידוע בעבר כ" קריית חינוך יפו".

עקב מבנה הרחובות ומחסור בתשתיות, אין מעבר של תחבורה ציבורית בשכונה, אך קווי אוטובוס רבים עוצרים ברחובות המקיפים את השכונה כגון: ד"ר ארליך ושבטי ישראל.

הסופר אלון חילו שנולד בשנת 1972 ב"בית החולים צהלון" כתב את ספרו אחוזת דג'אני.

## בית החולים צהלון (דג'אני)

בית החולים צהלון (דג'אני) (כיום המרכז הגריאטרי "צהלון") שנמצא בשדרות ירושלים 100 פינת רחוב ארליך ביפו ותוחם את שכונת צהלון ממערב הוא מתחם היסטורי שהיה שייך לפני קום המדינה לאחת המשפחות העשירות של ערביי יפו. רוב שטח השכונה היה שייך לפואד איסמעיל דג'אני, בן לאחת המשפחות החשובות בה. דג'אני, שהיה רופא, פתח ב-1933 את בית החולים במבנה לבן הבנוי בסגנון הבינלאומי, שניצב בתוך פרדס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יצחק רפופורט. הסגנון הבינלאומי שהיה אז הבטחה אוטופיסטית לחיים חדשים תחת הקירות המגוננים של הקדמה האירופאית נראה לפואד דג’אני צורך הולם לגילום הערכים ההומניסטיים של בית חולים הראשון ביפו. רפפורט ששלט בשפות רבות, ידע גם ערבית וככל הנראה השתלב טוב באוכלוסייה של תל אביב ושל יפו בשלהי שנות ה-30.
היה זה בית החולים הפרטי הראשון ביפו, הוא היה מצויד בציוד מודרני והכיל 50 מיטות, מחלקת יולדות, מחלקת עיניים ומחלקה כירורגית. ד"ר דג'אני נקבר ב-1940 בפינתה הדרומית של גינת בית החולים והוילה שלו ושל משפחתו ניצבת בפינה הצפון-מערבית של המתחם ומשמשת כיום ביתו של הרכב המוזיקה "אנסמבל מזרח מערב". בשנת 1948 ברחו אלמנתו של דג'אני, סלמה, ומשפחתה מן הארץ ללונדון, ללא יכולת לשוב. בית החולים נפתח מחדש תחת השם "צהלון" והיה גם בית יולדות, בית חולים כללי ליפו ובית חולים לילדים . ב-1980 הפך לבית חולים סיעודי-גריאטרי בלבד.

## ראו גם
* אחוזת דג'אני

## קישורים חיצוניים
* שכונת צהלון ובית החולים דג'אני באתר "תל אביב 100" - השכונות והמתחמים
* נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו באתר עיריית תל אביב-יפו.
* ״בית החולים של פואד דג׳אני ביפו״ מאת שמואל גילר, בתוך: ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 131-118.

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:יפו: שכונות
דבורה גילוץ

**דבורה גילוץ** (9 באפריל 1884 – 28 בפברואר 1972) הייתה ממייסדי תל אביב, אשתו של מנחם גילוץ.

## ביוגרפיה
דבורה גילוץ לבית לוין, נולדה בעיירה לוצין (אז בתחום האימפריה הרוסית והיום בלטביה), שבמחוז ויטבסק. בבית קיבלה חינוך מסורתי ולמדה בבית ספר ממשלתי לבנות. אביה עלה לארץ-ישראל לפני המשפחה, ודבורה, אימה ואחיה הגיעו בעקבותיו ב-1897. המשפחה התיישבה בראשון לציון ושם למדה דבורה מלאכה. אחרי שנים אחדות עברה המשפחה ליפו ושם הכירה את מנחם גילוץ והתחתנה עמו ב-1908 (ד' תמוז תרס"ח). הזוג הצעיר היה בין 66 המייסדים של אחוזת בית - לימים העיר תל אביב. 

במלחמת העולם הראשונה גורשו תושבי תל אביב מהעיר, ודבורה נדדה עם המשפחה לנס ציונה, ואחר כך לפתח תקווה, שם ילדה את יהושע, ילדה הרביעי, לימים אלוף-משנה בחיל האוויר ומפקדו הראשון של בסיס רמת דוד.

כשחזרה לתל אביב עם ילדיה, התפרנסה במשך חודש ימים בדוחק מאפיית לחם בשביל החיילים האנגלים, היות שבעלה מנחם גילוץ שהה מעבר לקווי החזית בפתח תקווה.

דבורה הייתה פעילה באגודות נשים התנדבותיות לעזרה וסעד (עזרת נשים, גמילות חסד, ובני ברית). במשך שנים רבות הייתה בין החברות הפעילות בגמ"ח מייסודה של הרבנית אהרנסון. פעילותה נעשתה בצניעות שלא על מנת לקבל פרס, ומתוך תחושה עמוקה של ערבות הדדית. כך אספה לביתה בימי פרעות יפו כ-30 משפחות של פליטים יהודים ודאגה לכלכלתם.

גולת הכותרת בפעילותה הציבורית הייתה הקמת בית הספר לתפירה וגזירה במסגרת "התאחדות נשים עבריות עממיות", יחד עם מלכה גורדון של"ג ושמחה אברונין. מוסד זה הוקם על מנת לאפשר לבנות ישראל פרנסה המכבדת את בעליה ועצמאות כלכלית - נושא שהיה בעל חשיבות גדולה בעיניה.

דבורה ומנחם גילוץ הקימו בית פתוח לכל מבקש עצה ועזרה. נולדו להם 5 ילדים. הם היו נשואים 64 שנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:חברי בני ברית ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:מגורשי תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
לואיס ל'אמור

**לואיס ל'אמור** (אנגלית: **Louis L'Amour**; 22 באפריל 1908 – 10 ביוני 1988) היה סופר אמריקאי פורה, שכתב עשרות רבות של ספרים. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע. ספריו היו בעיקרם מערבונים, אף על פי של'אמור קרא להם "סיפורים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע". בזמן מותו היו 101 עבודות שלו בדפוס: 86 ספרים, 14 סיפורים קצרים ועבודה לא-בדיונית אחת. ל'אמור נחשב לאחד מהסופרים הפופולריים ביותר בעולם וכנראה לזמן המודרני.

## חייו
ל'אמור נולד וגדל בג'יימסטאון שבדקוטה הצפונית לאב וטרינר שהיה גם פוליטיקאי מקומי. מילדותו אהב לקרוא, בעיקר ספרי היסטוריה בדיוניים. הוא טען שהתחיל את לימודיו בבית הספר עם ידע רב יותר משל מוריו בנוגע למלחמות היסטוריות. לימודיו העצמיים והידע שצבר גרמו לו להשתעמם בבית הספר והוא עזב את לימודיו לאחר עשר שנות לימוד. מגיל זה עבד בעבודות מזדמנות. בטקסס עבד עם אדם בן שבעים ותשע שגודל על ידי האפאצ'ים ושלימד אותו שימוש בעשבי מרפא, צייד ועוד. בניו מקסיקו עבד קרוב לקברו של בילי הנער ושם הכיר כשלושים אקדוחנים לשעבר. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס ל'אמור לצבא ארצות הברית, הוסמך כקצין והוכשר בבית הספר להשמדת טנקים. בשל גילו המבוגר, שהיה פוסל אותו משירות ביחידת שדה, עבר ל'אמור לשרת ביחידת אספקה ושימש כמפקד מחלקה בפלוגה של גדוד תדלוק כוחות שריון.

יצירתו הראשונה הייתה שיר שהתפרסם בעיתון המקומי של ג'יימסטאון. ספרו הראשון על המערב הפרוע התפרסם ב-1940 ונקרא "Town No Guns Could Tame". ל'אמור כתב במהלך חייו 100 ספרים שנמכרו בכ־225 מיליון עותקים ותורגמו לעשרות שפות. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע מצליחים.

### ספריו שתורגמו לעברית
* "**בדידותם של האלים**", הוצאת אור עם (1985)
* "**ג'ובאל סאקט**", הוצאת שלגי (1988)
* "**אחרון לוחמי השבט**", הוצאת מודן (1987)
* "**ההגנה על סנטינל**", סיפור קצר המופיע באסופת הסיפורים "**מערבון**" בעריכת מרדכי ליבוביץ, הוצאת כתר, 1993.
**סיפורו הקצר של לאמור "המגן על העיירה סנטינל" נמצא גם בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד".

שמאל|ממוזער|150px|עטיפת ספרו של ל'אמור מ 1988 בהוצאת שלגי

## ביקורות ספרותיות
נטען כנגד ל'אמור שספריו אינם אחידים ועלילותיהם פרומות ונפתרות בצירופי מקרים. כשנשאל איזה ספר מספריו אהוב עליו אמר ל'אמור שבכל ספר מצא קטעים שאהב ואת החלקים שלא אהב, שיפר בספרים הבאים.

לעומת המבקרים, קהל היעד של מיליוני קוראים בעולם הגיב בהתלהבות על ספריו הרבים, כפי שניתן לראות מהמספר העצום של ספריו שנמכר ברחבי העולם. ל'אמור עצמו ציין לא פעם את חוסר העקביות בביקורת כלפי ספרים היסטוריים. הוא ציין שישנה נטייה להמעיט בערכם של ספרים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע ולראות בהם מערבונים זולים, לעומת ספרים דומים על תקופות אחרות, שזוכים להערכה כספרות היסטורית.

## פרסים
ל'אמור זכה ב-1982 במדליית הזהב של הקונגרס וב-1984 נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העניק לו את מדליית החירות הנשיאותית. ב־1972 זכה בתואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ג'יימסטאון כהכרה בתרומתו הספרותית והחברתית.

ל'אמור נפטר מסרטן הריאות ב־10 ביוני 1988 ונקבר בגליינדל שבקליפורניה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי דקוטה הצפונית
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מעוטרי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס
קטגוריה:סופרי מערבונים
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
היין סלסטיאל גרופ

חברת **היין סלסטיאל גרופ** (**Hain Celestial Group**) היא יצרנית מזון המתמקדת בעיקר במזון טבעי ואורגני ובמוצרי טיפוח אישיים. רבים ממוצרי החברה כשרים. המבנה הנוכחי של החברה התגבש בשנת 2000 עם מיזוגן של Hain Food Group ו-Celestial Seasonings. תאגיד היינץ מחזיק כיום 19.5% ממניות החברה.

## חברות בת מרכזיות
* היין פיור פודז (Hain Pure Foods): לב הקבוצה כולה. מייצרת עוגיות, קרקרים, שמן מאכל, מיני סוכר ועוד.
* סלסטיאל סיזנינגס (Celestial Seasonings): חברה המתמחה בייצור תה צמחים לסוגיו.
*ארוהד מילז (Arrowhead Mills): חברה המייצרת מוצרים שונים על בסיס דגנים אורגניים, כגון דגני בוקר, גרנולה, תערובות להכנת חביתיות, וופלים, לחם וקינוחים, מיני קמח, חמאת בוטנים אגוזים ושומשום.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הברית של היין פיור פודז
* אתר הבית של סלסטיאל סיזנינגס
* אתר הבית של ארוהד מילז

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות
קטגוריה:חברות אמריקאיות הנסחרות בנאסד"ק
המתרחצות הגדולות

**המתרחצות הגדולות** (בצרפתית: **Les Grandes Baigneuses**) או **המתרחצות** הוא ציור שמן מאת האמן הפוסט-אימפרסיוניסט פול סזאן.

הציור הוא חלק מסדרה שלמה בנושא זה. שמה של היצירה - "המתרחצות הגדולות" מצביע על גודלה של היצירה, הגדול באופן משמעותי משאר ציורי הסדרה. הציור, הנחשב לאחד מן הציורים החשובים באמנות המודרנית, מצוי כיום באוסף מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

## תיאור היצירה
הציור מתאר קבוצות של נשים עירומות על גדת אגם או נהר. במישור קדמי של הציור מתוארות כ-14 נשים בשתי קבוצות כשמאחוריהן קבוצה של עצים גבוהים. ברקע בתיאור מופיעה הגדה הנגדית של הנהר ובה דמויות נוספות. דמות נוספת מתוארת שוחה במים.

הדמויות המתוארות הן חסרות תווי פנים או כל סממן אינדיבידואלי. סזאן מצייר אותן באופן הדומה לציור חלקים אחרים בעבודה. תיאור חלק מתנוחות המתרחצות הוא מוגזם ונועד להדגיש את אופי בניית הקומפוזיציה של הציור וזאת תוך שמירה על סימטריות בגופן של המתרחצות.

האלמנט המרכזי בקומפוזיציה הוא שתי קבוצות העצים המתכופפות כלפי מרכז הציור ויוצרות מעין מסגרת מחודדת (משולש) דרכה אנו מביטים על הנוף. אופן הציור של סזאן מטשטש את המרחק בין המישור הקדמי לאחורי והשמיים הנשקפים דרך העצים מתוארים בחומריות זהה לזו של העצים. הנשים, המצוירות בתנוחות שונות ופונות לכיוונים שונים יוצרות אף הן משולשים בין איבריהן.

## היסטוריה של היצירה
הציור הוא הגדול מסדרה של ציורי מתרחצים - גברים ונשים - אותם צייר סזאן במהלך חייו. בחינה של סדרת הציורים מגלה מהלך מורכב של בחינת אופן ייצוג האובייקט באמצעים אמנותיים. סזאן צייר את היצירה בשנת חייו האחרונה. מסיבה זו יש אשר הרואים בה יצירה בלתי גמורה.

לאחר מותו של סזאן נרכש הציור על ידי סוחר האמנות אמברואז וולאר (Ambroise Vollard). ב-6 ביולי 1937. לאחר שעבר בין כמה בעלים שונים, נרכש הציור, תמורת סכום של 110,000 דולר, על ידי אספן האמנות ג'וזף וידנר (Joseph E. Widener) בעבור מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

בשנת 1980 הכליל ה-BBC את הציור בסדרת הטלוויזיה של "100 הציורים הגדולים" (100 Great Paintings).

## קישורים חיצוניים

*"המתרחצות הגדולות", באתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון פילדלפיה לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:ציור פוסט-אימפרסיוניסטי
קטגוריה:פול סזאן
קטגוריה:ציורים משנות ה-1900
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:רחצה באמנות
קונטרס (כתב עת)

[שמאל|ממוזער|250px|[עמוד שער|עמוד השער של גיליון י"ד בניסן תרע"ט]]
**קוּנטרס** או בשמו המלא: **קונטרס: ידיעות, שיחות ומכתבים**, היה ביטאונה של מפלגת אחדות העבודה ובמידה מסוימת היה גם ביטאון ההסתדרות לפני ייסוד דבר. כתב העת ראה אור כשבועון בין השנים 1919–1930 ו-1943–1945. השם "" פירושו חוברת העוסקת בנושא מסוים (מלטינית: commentarius - פנקס רשימות), חיבור קצר או אוסף הערות בנושא מסוים.

עורכו הראשון של קונטרס היה ברל כצנלסון, ולאחר שהקים את "דבר" והיה לעורכו, ערכו את כתב העת דוד רמז, מרדכי קושניר ויצחק יציב. גיליונות מסוימים יצאו גם בשמות "איגרת", "חוברת", "גיליון", "פנקס", "מכתב לחברים". בשנתו הראשונה צורף לקונטרס מוסף ספרותי חודשי בעריכת יוסף חיים ברנר בשם "האדמה", אך לאחר רצח ברנר פָּסקה הוצאת המוסף.

כצנלסון שידל את חברי המפלגה ששהו בחו"ל לשלוח כתבות לקונטרס ככתבי חוץ. כך משה שרת, ששהה בלונדון בשליחות התנועה הציונית, שלח כתבות תחת שם העט "בן קדם"; אליהו גולומב כתב מגרמניה; ומשה ביילינסון, שלמד רפואה באיטליה, היה כתב העיתון ברומא. עוד כתבו בעיתון אליעזר ליבנה (ליבנשטיין), אברהם תרשיש, ברל רפטור ואף אב"א אחימאיר, לפני שהפך לרוויזיוניסט. ה"קונטרס" הודפס בדפוס הקואופרטיבי "דפוס אחדות".

מעל גיליונות קונטרס התפרסמו דוחות פעילות מפלגתיים והסתדרותיים, תיאור מפורט של כל ועידה ומועצה ומאמרי פולמוס ארוכים של נציגי פועלים, בעיקר בנוגע לדרכה האידאולוגית והמעשית של הסתדרות העובדים ובנוגע לאיחוד שורות הפועלים העבריים בארץ ישראל. מעל דפי העיתון התנהל גם המאבק הגדול של התקופה כנגד גדוד העבודה. העיתון היה מפלגתי מובהק, ועמד כנגד עיתון "הפועל הצעיר". חוקרת התקופה אניטה שפירא מעירה כי "לא היה זה עיתון קל ונוח לקריאה" וכי "היו מפועלי ארץ ישראל שחטאו, בסתר ושלא בסתר, בקריאת "דאר היום", עיתונו ה"ימני" של איתמר בן-אב"י, שהיה בו מן הלחלוחית הסנסציונית שחסרה [...] בדפיו הצנועים של הקונטרס". "קונטרס" הפסיק להופיע בשנת 1930, על רקע איחוד "אחדות העבודה" עם "הפועל הצעיר" והקמת מפא"י ועל רקע הכפילות המיותרת עם העיתון היומי המצליח דאז, "דבר".

כאשר ב-1943 עמדה שוב מפא"י על סף פילוג, חידשו המזוהים עם רעיונות "אחדות העבודה" (סיעה ב') את הופעת "קונטרס" בעריכת יחיאל הלפרן, אך כעבור שנה וחצי הופסקה שוב הופעתו.

## לקריאה נוספת
* גצל קרסל, **כרך מפתח לשנים תרע"ט-תש"ה**, תשכ"ז.
* אניטה שפירא, **ברל**, עם עובד, 1980, עמ' 232, 242–243.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
קטגוריה:עיתונות מפלגתית סוציאליסטית בישראל
ל'אקווילה

**ל'אקווילה** (באיטלקית: ) היא עיר במרכז איטליה, בירתו של מחוז אברוצו ונפת ל'אקווילה. העיר נפגעה קשה ברעש האדמה שהכה אותה באפריל 2009.

ל'אקווילה נמצאת 100 ק"מ צפונית-מזרחית מרומא ומחוברת אליה בכביש מהיר, העובר בין ההרים. העיר שוכנת על גבעה בעמק של נהר אטרנו (Aterno), מוקפת בהרי האפנינים. הפסגות המושלגות של רכס גראן סאסו נשקפות אליה מצפון מזרח. 

העיר מוקפת בחומה מתקופת ימי הביניים. בתיה של העיר בנוים על שיפוע גבעות. מצדי רחובות העיר מבנים וכנסיות הבנויים בסגנון הבארוק והרנסאנס. הרחובות מובילים למרכז העיר שם ממוקמת האוניברסיטה המפורסמת של העיר. העיר מוכרת בתור עיר של סטודנטים ויש בה מוסדות תרבות רבים: תיאטרון, תזמורת, אקדמיה לאמנות ואולפן סרטים.

## גאוגרפיה
העיר שוכנת בקרבת הפסגה הגבוהה של הרי האפנינים, גראן סאסו. היא מצויה בגובה של 721 מטר מעל פני הים בעמק אטרו-פסקרה. מסביבה ארבעה הרים בגובה של 2,000 מטר מעל פני הים. ההרים מונעים את כניסתו של אוויר לח וחם לעיר מהים התיכון ולכן שורר בה אקלים חם ויבש.
נוהגים לומר כי מזג האוויר בעיר מניב 11 חודשי קור וחודש אחד קר במיוחד.

## יחודה של העיר

שטח השיפוט של העירייה הוא גדול במיוחד: 467 קמ"ר. הוא נחשב לשטח השיפוט השישי בגודלו מבין ערי איטליה. לפניו באות, בין השאר, הערים: רומא (במקום הראשון), רוונה בצפון איטליה וסאסארי בסרדיניה. בגלל גודל שטחה, והיותו הררי ברובו, קיימים בה 59 רבעים ושכונות. בשטחה סלולים קרוב ל-3,000 ק"מ כבישים ובנויים אלפי קמ"ר של מבנים. לשירות תושביה עשרות בתי ספר, מרכזים מסחריים רבים, כמאה כנסיות ועשרה בתי קברות.

העיר ידועה בעיקר כמקום הכתרתו של האפיפיור סלסטינוס החמישי בשנת 1294, שכיהן בתפקיד חמישה חודשים בלבד ולאחר מכן פרש מתפקידו באופן תקדימי. סלסטינוס קבור בכנסייה המרכזית בעיר, ואת קברו פקדו האפיפיורים בנדיקטוס השישה עשר בשנת 2009 בעקבות רעידת האדמה (שפרש בהמשך בעצמו מתפקידו) והאפיפיור פרנציסקוס ה-1 בשנת 2022.

## רעידות אדמה
ממוזער|250px|מוקד רעידת האדמה ב-6 באפריל 2009
לעיר היסטוריה של רעידות אדמה. נרשמו בה רעידות אדמה בשנים 1349, 1452, 1501, 1646 1703 ו-1706.. בחודש ינואר 2009 הורגשו בעיר אירועים סייסמיים בעוצמה שנעה בין 2.9 ל-6.3 בסולם ריכטר.

ב-6 באפריל 2009 בשעה 3:32, התרחשה רעידת אדמה שמוקדה היה במרכז הרי האפנינים. הרעידה הורגשה במחוזות נוספים: בלאציו שבמזרח, במוליזה שבדרום, באומבריה שבצפון-מערב ובקמפניה שבדרום איטליה. ברעידה זו נספו 289 בני אדם וכ-1,500 נפצעו. מחצית מהבתים בעיר העתיקה חרבו, ורוב בתי העיר ניזוקו. כתוצאה מכך נותרו עשרות אלפים ללא קורת גג. 

## מראות מהעיר


קובץ:Piazza duomo aerea.JPG |הככר המרכזית - מראה מלמעלה
קובץ:L'Aquila Piazza del Duomo 2007 by-RaBoe.jpg| הככר המרכזית - מראה אופקי 
קובץ:L'Aquila 2007 -Fontana della 99 Cannelle- by-RaBoe-003.jpg|מזרקת 99 התעלות - אחת מהן כונתה נחל קדרון - ירושלים 


## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אברוצו: ערים
קטגוריה:ערים שנהרסו על ידי רעידת אדמה
Y(4140)

**(4140)Y** הוא חלקיק תת-אטומי שהתגלה בניסוי במאיץ הלאומי על שם אנריקו פרמי (Fermilab) באילינוי שבארצות הברית, ופורסם לקהילה המדעית ב-17 במרץ 2009.

החלקיק נוצר בהתפרקות מזון. הוא התגלה לאחר בחינת 20 מילארדי התנגשויות פרוטונים ואנטי-פרוטונים, שם זוהה כי בחלק קטן של המקרים הייתה ההתפרקות שונה מההתפרקות המוכרת, והפיקה את החלקיק (4140)Y.

מסת המנוחה שלו היא 4143.0 ± 2.9 ± 1.2 MeV/c2, ומכאן שמו.

## קישורים חיצוניים
*רקפת תבור, התגלה חלקיק נוסף המאתגר את החוקרים , אפוק טיימס ישראל, 5.4.2009
*ההודעה הרשמית לעיתונות של מעבדות פרמי, 18.3.09 

קטגוריה:מזונים
דגל ריינלנד-פפאלץ

**דגל ריינלנד-פפאלץ** הוא דגלה של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ. עיצובו של הדגל מבוסס על דגל גרמניה - טריקולור שחור-אדום-זהב והוא מושחת בסמל ריינלנד-פפאלץ בקנטון. הדגל נקבע כדגל המדינה בחוקת ריינלנד-פפאלץ ב-18 במאי 1947.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ריינלנד-פפאלץ באזור הכיבוש הצרפתי מצירוף של כמה מחוזות היסטוריים, רובם היו שייכים בעבר למדינות הסה ובוואריה. צבעי הדגל מסמלים את צבעיה הלאומיים של גרמניה בצירוף סמל המדינה וזאת מכיוון ולשילוב הצבעים אין קשר ישיר לאף אחד מחלקי המדינות ההיסטוריות אשר הרכיבו את המדינה, ואילו השימוש בדגל מתקופת רפובליקת ויימאר סימל את הדמוקרטיה החדשה.

הדגל משמש הן את אזרחי המדינה והן את הרשויות המדיניות. כאשר מוצג בשימוש רשמי יוצג בדרך כלל לצידו של הדגל הלאומי ודגל האיחוד האירופי.

## ראו גם
* סמל ריינלנד-פפאלץ

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ריינלנד-פפאלץ
קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ
ריינלנד-פפאלץ
שיכוני חיסכון

**שיכוני חיסכון** הוא שמה של שכונה ביפו. מצפון לה צהלון, ממזרח שדרות ירושלים ויפו א' (דקר), מדרום שדרות הבעש"ט ונווה גולן (יפו ג') וממערב שכונות עג'מי וגבעת עלייה. בשנת 2005 התגוררו בה כ-2,700 תושבים.

השכונה הוקמה בשנות ה-50 וה-60, והיא כוללת שיכוני רכבת בני שלוש קומות, שיועדו לעולים חדשים. קודם לכן היו באזור בתים של תושבים ערבים. בשכונה בית ספר אחד, בית ספר שיל"ה לבנות, השייך לזרם החינוך העצמאי.

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו באתר עיריית תל אביב-יפו.

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:יפו: שכונות
הלוואה וחיסכון (תספורת)

ממוזער|370px|קריקטורה לווריאציות של "הלוואה וחיסכון"
**הלוואה וחיסכון** הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.

בין אישי הציבור שהסתרקו ב"הלוואה וחיסכון" ניתן למצוא את המשורר נתן זך, דובר צה"ל אבי בניהו, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, השחקן שון קונרי, החקיין טוביה צפיר, המוזיקאי דני סנדרסון וראשי הממשלה אהוד אולמרט ובנימין נתניהו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תספורות ותסרוקות
פציעה ברצועה הצולבת הקדמית

[250px|ממוזער|שמאל|איור של ה[ברך הימנית]]
**ה[[רצועה]] הצולבת הקדמית** - (באנגלית: **Anterior cruciate ligament** או בראשי תיבות **ACL**) היא אחת מארבע הרצועות העיקריות של הברך. הצולבת הקדמית נאחזת בחלק האחורי-צדי של המשטח המפרקי של עצם הירך ובחלק הקדמי-תיכון של המשטח המפרקי של השוקה. מבחינה ביומכנית, הרצועה נותנת לברך יציבות קדמית, הרצועה לא מאפשרת לשוקה להחליק קדימה ביחס לעצם הירך.

הרצועה היא פנים סינוביאלית, כלומר היא ממוקמת בתוך קופסית מפרק הברך. קיימות שתי רצועות צולבות, אחורית וקדמית, אשר מצליבות אחת את השנייה בתוך המפרק. פציעה ברצועה הצולבת, קרע חלקי או מלא, היא אחת הנפוצות ביותר בקרב ספורטאים.

## סיבות לפציעה
פציעה ברצועה הצולבת נפוצה מאוד בעיקר אצל אתלטים וספורטאים שונים. הקרע של הרצועה נגרם בגלל סיבוב חד ופתאומי של הברך, מה שמלווה בהרגשה של כאב חד ורעש נקישה. סיבה נוספת לקרע של הרצועה היא יישור יתר של הברך. לאחר הפציעה מפרק הברך מתמלא נוזלים ודם כתוצאה מהקרע, מה שמוביל לאי נוחות וכאב. כמו כן חשים הפצועים בתחושת "בריחת ברך" וחוסר יציבות. הפציעה נפוצה בעיקר אצל ספורטאים מתחומי הכדורגל, הכדורסל, הכדוריד, הפוטבול והסקי. הפגיעה מאובחנת בבדיקה גופנית וניתן לוודא את קיומה בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI). 

## אפשרויות הטיפול
בפציעה ברצועה הצולבת הקדמית אפשר לטפל בצורה כירורגית או שמרנית. אם במהלך הפציעה לא נגרם נזק לסחוס והברך עומדת במעמסים של פעולות יום-יומיות אז אפשר לוותר על ניתוח. עם זאת הפצוע לא יוכל לשוב ולעסוק בספורט תחרותי ופעולות שכוללות שינוי כיוון וקפיצות. על המטופל לבצע טיפול פיזיותרפי כדי לחזק את השרירים התומכים בברך (ובכך להפחית את העומס משם), וכמו כן להשתמש בעזרים כמו מגן ברך. כל אלו יעזרו להחזיר את הפצוע לפעילות יומית נורמלית בתוך חודש, ולהחזיר את טווח התנועה המלא לברך.

אם הברך מגלה אי יציבות ופוגעת בחיי היום יום של הפצוע, נשקלת האופציה של ניתוח לשחזור הרצועה הצולבת. ספורטאים רבים מבצעים את הניתוח על מנת לחזור לפעילות אותה ביצעו טרם הפציעה. המלצה לניתוח יכולה להיות גם אם יש פגיעה של המיניסקוסים והסחוס. את הניתוח מבצעים על ידי שיטות ארטרוסקופיות. את הרצועה החדשה לוקחים מגיד הפיקה של המטופל, או מגיד שנתרם לבנק האיברים. מקובל להגיע לניתוח כשהברך בטווח תנועה מלא, ועם טיפול פיזיותרפי מקדים. בנוסף לכך, לאחר הניתוח על המטופל לבצע שיקום פיזיותרפי ארוך ואינטנסיבי. היכולת לחזור לפעילות מלאה לאחר הניתוח מוערכת בין 6 ל-9 חודשים.

## ראו גם

* שחזור הרצועה הצולבת הקדמית

## קישורים חיצוניים


* Anterior Cruciate Ligament (ACL) Reconstruction
* Anterior Cruciate Ligament Repair - Series (University of Maryland) 
* Anterior Cruciate Ligament, Virtual Health Care Team at the University of Missouri-Columbia


קטגוריה:פציעות ברך ושוק
תחנת המשטרה ביפו

שמאל|ממוזער|250px|החזית הצפונית של המבנה
שמאל|ממוזער|250px|תרשים של ביצורי יפו על חזיתו הצפונית של המבנה. תחנת המשטרה בפינה השמאלית תחתונה של התרשים
[ממוזער|250px|מלון סטאי בכיכר השעון ביפו, במבנה תחנת המשטרה הישנה, [2017]]
**מבנה תחנת המשטרה ביפו** שנודע בעבר גם כ"בית המעצר הטורקי" או "**הקישלה**" הוא המבנה התוחם את כיכר השעון ביפו מצידה הצפון-מערבי.

## היסטוריה
המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 במקום בו ניצב מבצר הפינה הצפון-מזרחי של חומות העיר. ב-1897 ירש המבנה את בית המעצר ששכן עד אז בבית הסראייה הישן ביפו העתיקה. הוא ניצב מול בית הסראייה החדש, והשער הראשי שלו פונה מזרחה אל כיכר השעון. השער מעוטר בכיתוב ובטורה של הסולטאן עבדול חמיד השני. חלק מקירותיו החיצוניים של המבנה היו חלק מחומות העיר, דבר שניכר עד היום בחלקלקה שבחזית הצפונית של הבניין. מצידו הדרומי והמערבי הוא גובל במסגד מחמודיה.

במקום שכנה תחנת המשטרה של יפו בסוף התקופה העות'מאנית, וכך גם בתקופת המנדט. לאחר מלחמת העצמאות נמסר המבנה למשטרת ישראל. במקום פעלו משטרת יפו ומרחב יפתח, עד שהועברו ממנו ב-14 במאי 2005. 

במהלך משפטו, היה אדולף אייכמן כלוא במבנה. ניתן לזהות את חדרו מהצד הצפוני של המבנה, עליו הוספה מפת ביצורי העיר. המפה הוספה על קיר כפול, שנועד להגן על חדרו של אייכמן מפני ניסיון פגיעה בו.

בשנת 1971 צולם במקום הסרט "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר. סצנת מצעד השוטרים בחצר התחנה, מסיים את הסרט.

בשנת 2006 המבנה נרכש על ידי היזמים הפרטיים, האחים נקש, במכרז של מינהל מקרקעי ישראל תמורת 12 מיליון דולר.
על הקרקע הוקם מלון בוטיק בן ארבע קומות ובו 130 חדרים שנקרא "מלון סטאי" מרשת רויאל אורכידאה שנפתח רשמית ב-14 בפברואר 2018.

## קישורים חיצוניים

* המבנה באתר צור שיזף
* אודות תחנת המשטרה, "יפו העתיקה", הניה מליכסון (שקופיות 11, 12)

## הערות שוליים

קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:מחוז תל אביב (משטרה)
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:חומות יפו
יפו
מוסטפא ברגותי

**מוסטפא ברגותי** (ערבית: **مصطفى البرغوثي**, בתעתיק מדויק: מצטפא אלברע׳ות׳י; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא רופא ואיש ציבור פלסטיני, מזכ"ל תנועת היוזמה הלאומית הפלסטינית. ברגותי, בן לחמולת ברגותי מהכפר דיר ע'סאנה בנפת רמאללה ומתגורר כיום ברמאללה.

## ביוגרפיה
ברגותי נולד בירושלים ולמד רפואה בברית המועצות ובירושלים. כמו כן הוא בעל תואר בניהול מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. בשנת 1979 ייסד ברגותי את ארגון הבריאות הפלסטיני, UPMRC, אשר העניק שירותי רפואה בעזה ובגדה המערבית, והוא ממשיך לשמש כנשיא הארגון עד היום.

בשנת 1991 היה ברגותי אחד מנציגי המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד, ובשנת 1996 נכשל בהתמודדות על מושב במועצה המחוקקת הפלסטינית בבחירות הראשונות שנערכו ברשות. לאורך השנים ביקר ברגותי בחריפות את אש"ף ואת הרשות הפלסטינית בשל שחיתות. בשנת 2002 עזב את מפלגת העם הפלסטינית והקים יחד עם אישים כחיידר עבד א-שאפי, אדוארד סעיד ואחרים את מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית בניסיון להקים חלופה רפורמיסטית מקיפה לאש"ף מחד ולקבוצות האסלאמיות החמושות כדוגמת חמאס מאידך. כיום מכהן ברגותי כמזכ"ל המפלגה. מאז 2006 משמש ברגותי חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית. הוא התמודד בבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית בשנת 2005, בהן הפסיד לאבו מאזן והגיע למקום השני עם 19.8% מהקולות.

בשנת 2006 נעצר ברגותי על ידי משטרת ישראל בעת ביקור פוליטי במזרח ירושלים.

ברגותי מונה לשר ההסברה בממשלת הנייה השנייה שהוקמה ב־17 במרץ 2007. הממשלה התפזרה לאחר כשלושה חודשים בעקבות השתלטות חמאס על רצועת עזה.

## אידאולוגיה
ברגותי תומך בהתנגדות לא-אלימה ככלי היעיל ביותר נגד השלטון הישראלי. בראיון בשנת 2005 אמר שלדעתו ישנם שני פתרונות אפשריים לסכסוך הישראלי-פלסטיני: פתרון שתי המדינות, הכולל מדינה פלסטינית עצמאית לצד ישראל, השולטת על כל השטח בגבולות 1967 ללא התנחלויות, ובירתה מזרח ירושלים; או פתרון המדינה האחת הכולל מדינה דמוקרטית אחת שבה כל האזרחים שווים, ללא זהות יהודית ייחודית.

## קישורים חיצוניים

* 

* ריאיון עם מוסטפא ברגותי בתוכנית הדיילי שואו

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
מוסטפא
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1954
האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל

**האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל** (בגרמנית: **Deutscher Verein zur Erforschung  Palästinas**, או בקיצור DPV, ראשי תיבות של Deutscher Palästina Verein) היא ארגון אקדמי המוקדש לחקר מדעי של ההיסטוריה והתרבות של ארץ ישראל, ובמיוחד בתקופת המקרא. האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877. 
## פעילות
פעילותה של האגודה מתרכזת ביצירת קשר שוטף בין חבריה ובפרסום תוצאות מחקריה למעגל קוראים רחב יותר. מדי שנתיים נערכת אספת חברי האגודה, ביחד עם כנס אקדמי בנושא משתנה, שאותו בוחרים חברי האגודה. 

האגודה מוציאה לאור כתב עת שנתי (Zeitschrift des DPV), שנשלח לחבריה ללא תשלום. המאמרים בכתב העת עוסקים בהיבטים ארכאולוגיים, טופוגרפיים, איקונוגרפיים,  אתנולוגיים, פילולוגיים וספרותיים של תולדות ארץ ישראל ותרבותה, וכתב העת מכיל גם ביקורות על ספרות מקצועית אחרת בתחום. 

מאז 1969 מוציאה האגודה לאור גם מונוגרפיות הרואות אור באופן בלתי סדיר תחת הכותרת "Abhandlungen des DPV", ועוסקות באותו טווח נושאים כמו כתב העת.

האגודה עומדת בקשר עם ארגונים דומים בעולם ומנהלת ספריית החלפה של כתבי עת ופרסומים אחרים העוסקים בתולדות ארץ ישראל. ספרייה זו עומדת לרשות חברי האגודה.

האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877 ביזמתם של קרל צימרמן מבזל, אלברט סוצין מטיבינגן ואמיל פרידריך קאוטש מבזל. מספר החברים גדל במהרה, משום שהאגודה הייתה הגוף הראשון במרחב הדובר גרמנית שהקדיש עצמו לחקר ארץ ישראל, וקיבל חברים ללא שום סייג פוליטי או דתי. התפתחותה המהירה של האגודה אפשרה לה לממן ולקדם פרויקטים שונים בארץ ישראל, חפירותיו של הרמן גותה בעיר דוד וחפירות בתל מגידו על ידי גוטליב שומאכר וקרל וטצינגר.
כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נחרבו בלייפציג ב-4 בדצמבר 1943 ספריית האגודה וכן אוספים אתנולוגיים וארכאולוגיים שנאספו בארץ ישראל. גיליון 67 של כתב העת של האגודה ראה אור בתנאים קשים בשנים 1944/5, ואז חדל כתב העת להתפרסם. בשנת 1949 פורקה האגודה, עד לייסודה מחדש ב-31 ביולי 1952. פרסום כתב העת חודש באופן סדיר בשנת 1953. פעילות האגודה לבשה עתה אופי בינלאומי יותר, ובכתב העת התחילו להתפרסם גם פרסומים באנגלית ובצרפתית, ומספר החברים באגודה מחוץ לגרמניה גדל אף הוא.

## קישורים חיצוניים
* 
*  (לועזית)
* 

קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:ארגוני מחקר לארץ ישראל
קטגוריה:גרמניה: ארגונים
קטגוריה:גרמניה: ארכאולוגיה
אות קין (סרט)

**אות קין** הוא סרט קולנוע  ישראלי באורך 105 דקות מאת הבמאי אורי ברבש והתסריטאי ערן פרייס, שיצא לאקרנים בשנת 1982, בכיכובם של ארנון צדוק, עפרה ויינגרטן ודליק ווליניץ בתפקידים הראשיים. הסרט הופק בתקציב של 300,000 דולר שמתוכם 55,000 שקל מקרן הקולנוע הישראלי.

## עלילת הסרט
אות קין הוא הסרט הראשון שביים אורי ברבש. הסרט מתאר את דחייתו של אהוד (ארנון צדוק), שהחלים ממשבר נפשי בבית חולים פסיכיאטרי, הן על ידי משפחתו כאשר אשתו עזבה אותו יחד עם בנם, והן על ידי חבריו לנשק במילואים כשהודח מתפקידו כסמל מחלקה, וזאת יחד עם התעוררויות מחודשות של מחלת הנפש והדיכאון שהוא עובר.

## שחקנים
* ארנון צדוק - אהוד (אודי)
* דליק ווליניץ - יונתן 
* עפרה ויינגרטן - אסתי
* רוברטו פולק - רובן (ראובן)
* זאב שמשוני - שמשון, מפקד הפלוגה במילואים
* עזרא כפרי - חייל מילואים
* עמוס לביא - חייל מילואים
* איציק גייר-חייל מילואים
* רות חרל"פ - ג׳ודי
* ויליאם מייג'רמן
* הרלן קרי פו
* פיליפ מייקל תומאס

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לקות נפשית באמנות
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1982
קטגוריה:סרטי אורי ברבש
הנרי גריי, דוכס קנט

**הנרי גריי, דוכס קנט** (באנגלית: **Henry Grey, 1st Duke of Kent**;  1671 - 5 ביוני 1740) היה חבר במסדר הבירית, חבר במועצת המלך ואחד מלורדי המשפט (חברי בית הלורדים המכהנים בו כשופטים עליונים) שמונו על ידי ג'ורג' הראשון בעת שזה שהה בגרמניה.

## קורות חיים
הנרי גריי היה בנו של אנתוני גריי, רוזן קנט ושל מרי גריי, ברונית לוקס מקרודוול. לאחר מות אימו, בראשית שנת 1702 ירש את התואר ברון קרודוול, ולאחר מות אביו, בשלהי 1702, ירש ממנו את התואר והיה לרוזן ה-12 מקנט.

בשנת 1704 מונה לתפקיד הלורד צ'מברלין ולחבר במועצת המלך של אנגליה.

בשנת 1706 קיבל את התארים מרקיז קנט, רוזן הרולד וויסקונט גודריך, ובשנת 1710 את התואר דוכס קנט.

בשנת 1712 הפך לאביר במסדר הבירית.

בשנת 1714 מונה צ'ארלס טאלבוט, דוכס שרוסברי לתפקיד הלורד צ'מברלין, ואילו גריי מונה לתפקיד לורד סטיוארט (הלורד השרת), בו כיהן בין השנים 1716–1718, ובין השנים 1719–1720 כהן בתפקיד הלורד חותם מועצת המלך (Lord Privy Seal).

## נישואים וילדים
הנרי גריי נישא לג'מימה קרו, בתו של תומאס קרו, הברון השני מקרו ומרי טאונשד, ונולדו להם שישה ילדים:
* אנתוני גרי, רוזן הרולד, אשר נשא לאישה את מרי טופון. (נפטר בשנת 1723)
* אמאבל גריי, אשר נישאה לג'ון קמפבל, רוזן ברדאלביין והולנד, ונפטרה ב-2 במרץ 1727.
* ג'מימה גריי (נולדה ב-1699 ונפטרה ב-7 ביולי 1731).
* אן גריי, שנישאה ללורד צ'ארלס קוונדיש ונפטרה ב-20 בספטמבר 1733
* מרי גריי

לאחר מות אשתו הראשונה נשא הנרי גריי לאישה את סופיה בנטינק, בתו של ויליאם בנטינק, רוזן פורטלנד הראשון ואן וילייר.
לבני הזוג נולדו בן ובת:
* ג'ורג' גריי, רוזן הרולד (נפטר בילדותו.)
* אן סופיה גריי (נפטרה ב-24 במרץ 1780.)

במות בנו אנתוני גריי, רוזן הורלד, לא נותרו לגריי בנים בחיים, ומשמעות הדבר הייתה שכל תאריו ישובו אל הכתר לאחר מותו. מסיבה זו, בשנת 1740 הוענק לו התואר מרקיז גריי מתוך כוונה שצאצאיה הזכרים של נכדתו, ימימה יורק, ימשיכו לשאת תואר זה.

## קישורים חיצוניים

* משפחת גריי

קטגוריה:דוכסי קנט
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:לורד צ'מברלין
קטגוריה:בית גריי
קטגוריה:ילידי 1671
קטגוריה:נפטרים ב-1740
זנדברג

**זנדברג** הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני שפירושו "הר חול".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קיארה סירקוזה

**קיארה סירקוזה** (במלטזית: **Chiara Siracusa**, נולדה ב-25 בספטמבר 1976 במלטה), היא זמרת מלטזית, הידועה כאומנית בעיקר בשמה הפרטי.

## הופעותיה באירוויזיון
* באירוויזיון 1998, ייצגה את מדינתה עם השיר "The One That I Love". היא סיימה את התחרות במקום השלישי, לאחר דנה אינטרנשיונל ואימאני סלם. דרמה נרשמה בתום הקראת הנקודות באותה תחרות, כאשר לאור מה שהסתמן במדינות האחרונות עד למקדוניה (המדינה האחרונה שהקריאה את הצבעתה), חשבו צופים רבים כי האחרונה תיתן את 12 הנקודות שלה למלטה, ובכך תביא לניצחונה. לבסוף מקדוניה נתנה את 12 הנקודות שלה לקרואטיה ואף לא נקודה למלטה, וכך ישראל קטפה את המקום הראשון בתחרות.
* באירוויזיון 2005 נבחרה קיארה לייצג שוב את מדינתה עם השיר "Angel". הפעם היא הצליחה להגיע למקום השני (המקום הטוב ביותר שלה בינתיים) בהפרש של 38 נקודות מהמנצחת, הלנה פפאריזו. עם זאת, קיארה זכתה ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון עבור אותו השיר.
* ב-2009, נבחרה לייצג את מלטה בפעם השלישית בתחרות - בפעם הזו, עם השיר "What if we". בתחרות שנערכה במוסקבה, השיר עלה לשלב הגמר, אך שם סיים רק במקום ה-22 מתוך 25.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרות מלטזיות
קטגוריה:נציגי מלטה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1998
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2005
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2009
קטגוריה:ילידות 1976
כף רגלי השמאלית

**כף רגלי השמאלית** (באנגלית: **My Left Foot**) הוא סרט קולנוע עטור פרסים בכיכובו של דניאל דיי-לואיס שיצא לאקרנים בשנת 1989. הסרט מתאר את קורותיו של הסופר והצייר האירי כריסטי בראון ואת התמודדותו עם לקות תנועה קשה. 

מרבית הסרט מתאר את הכתוב באוטוביוגרפיה של בראון שנקראת גם היא "כף רגלי השמאלית" וראתה אור בשנת 1956, ואילו סופו של הסרט מתאר את השינויים שהתרחשו בחייו של בראון בעקבות פרסום אותה אוטוביוגרפיה.

## עלילה

בראון נולד עם שיתוק מוחין שהפריע לו לשלוט היטב במרבית שרירי השלד שלו, לרבות שרירי הפה. בראון יכול היה לנוע רק בזחילה, התקשה להשתמש בכלים בעזרת ידיו (ורגליו), והתקשה לדבר ולאכול. משפחתו של בראון, כמו מרבית המשפחות בסביבתה, הייתה משפחת פועלים מרובת ילדים, ענייה ובעלת השכלה בסיסית בלבד. לאנשים בסביבה בה גדל בראון הייתה מודעות נמוכה מאוד לעניינים הקשורים בלקויות והם הניחו שמכיוון שהוא לא מדבר, לא מתפעל חפצים ולא הולך, הוא לוקה גם בלקות אינטלקטואלית (פיגור שכלי). בראון גדל בסביבה חסרת כל נגישות וקיבל לראשונה כיסא גלגלים וטיפול של קלינאית תקשורת בגיל 19.

במהלך כל ילדותו ונעוריו של בראון, הוא נשאר בבקרים עם אמו, עקרת הבית, כאשר אחיו הלכו לבית הספר. הזמן הרב שהוא בילה עם אמו אפשר לה להבין שהוא אינו לוקה בשכלו ואפשר לה גם להתרגל אל אופן הדיבור שלו ולהיות האדם היחיד שהצליח להבין את דבריו לפני שהוא קיבל טיפול תקשורתי. אמו עודדה אותו להתאמן בכתיבה ובציור בעזרת כף רגלו השמאלית – האיבר היחיד שהייתה לו שליטה גופנית סבירה בו. בראון הצליח לכתוב ולצייר היטב בעזרת כף רגלו השמאלית רק בשנות העשרה המוקדמות של חייו, ובעקבות זאת הוא הצליח להוכיח לסובביו כי למרות שגופו אינו מתפקד היטב, הוא אינו לוקה בשכלו ולמרות שהוא לא הלך אל בית הספר, הוא למד עם אמו ולא נותר בור.

למרות שסובביו של בראון למדו להעריך אותו, אף אחת מהנערות ומהנשים שהוא פוגש אינה תופסת אותו כאדם שאפשר להימשך אליו מינית או להתאהב בו. דבר זה מעיב על אושרו. בשנות העשרים לחייו, אחרי שהדיבור שלו הופך למובן עבור מרבית האנשים, אחרי שמתפרסמות תערוכות של ציוריו וסובביו תופסים אותו כגאון ואחרי שהאוטוביוגרפיה שלו הופכת לרב מכר ולמכשיר לאיסוף תרומות עבור טיפולים לאנשים עם שיתוק מוחין, הכישלון הרומנטי-אירוטי שלו הופך למתסכל עוד יותר.

## פרסים ומועמדויות
הסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי-לואיס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ברנדה פליקר). כמו כן הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשנת 1989.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטים איריים
קטגוריה:סרטים שצולמו באירלנד
קטגוריה:סרטי 1989
קטגוריה:מכון הסרטים הבריטי: מאה הסרטים הבריטיים הטובים ביותר
קטגוריה:סרטי ג'ים שרידן
קטגוריה:דבלין בקולנוע
צומת עמיעד

**צומת עמיעד** הוא צומת כבישים בגליל המחבר בין כביש 85 לכביש 90 מצפון לאגם הכנרת, בסמוך לחוות ורד הגליל. הצומת נקרא על שם קיבוץ עמיעד הסמוך לו. 

הצומת משמש למעבר תנועת כלי רכב הנוסעים לקריית שמונה, לאצבע הגליל ולצפון רמת הגולן ומנקז חלק גדול מהתנועה ליעדים אלה, תנועה המגיעה בחלקה ממרכז ישראל דרך מחלף גולני ומחלף נחל עמוד (קדרים), יחד עם התנועה המגיעה מאזור חיפה, עכו וכרמיאל דרך כביש 85. כמו כן הוא צומת מעבר לכבישי מורדות הכנרת לכיוון טבריה לבאים מצפון. בשל נוחות הנסיעה בכביש 65 בחלקו הצפוני בהשוואה לצירים דרומיים יותר, משמש הצומת גם חלק ניכר מהתנועה למרכז ודרום רמת הגולן. עומסי תנועה בצומת שכיחים בעיקר בשבתות ובחגים, בהם ישנה תנועת מטיילים רבה לכיוון אצבע הגליל.

בשנת 2008 השלימה החברה הלאומית לדרכים עבודות להרחבת הצומת ושינוי הגאומטריה שלו. בעוד שלפני השיפוץ התנועה על כביש 90 הייתה ישר מדרום לצפון והחיבור של כביש 85 הצריך פנייה (צפונה-שמאלה), הרי שלאחר השינוי כביש 85 צפון-מזרחה מתמזג לכביש 90 צפונה ללא פנייה ואילו בכדי להמשיך לנסוע בכביש 90 בצומת יש לבצע פנייה.

## קישורים חיצוניים
* סרטון ב-Youtube המציג את הדמיית הנסיעה המשופרת ב-110 קמ"ש ללא עצירה שנסללה ממחלף גולני עד לצומת עמיעד
* החברה הלאומית לדרכים בישראל

קטגוריה:הגליל: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 90
קטגוריה:כביש 85: צמתים ומחלפים
קטגוריה:עמיעד
פרדס דכה

**פרדס דכה** (נפוץ גם הכתיב: פרדס דקה) היא שכונה בדרום יפו, המשתרעת על פני כ-70 דונם מערבית לשדרות ירושלים, בין חולון פינת ירושלים נווה גולן לבין יפו ג'. בשכונה מתגוררות כ-120 משפחות המונות כ-700 בני אדם.

## היסטוריה
ראשיתה של השכונה ב-1942, אז רכש חאג' אחמד ח'ליל דכה פרדס בשטח של 23 דונם. הוא עסק בגידול ההדרים וגם הקים רפת. עם הצלחת עסקיו, התרחבו גם הקרקעות שבבעלותו. ששת ילדיו של דכה התפצלו לשלוש חמולות: דכה, סקחפי ואבו נהר. בתי השכונה חרגו עם השנים מגבולות השטח שהיה בבעלותו של דכה, והם כוללים כיום גם שטח בבעלות מינהל מקרקעי ישראל.

לאחר הקמת מדינת ישראל, הוקמו סביב המתחם שכונות יהודיות כנווה גולן, יפו ג' ויפו ד', והמתחם נותר כמובלעת כפרית ביניהן. לאורך השנים, לא פותחו בשכונה תשתיות, ואין בה בתי ספר, תאורת רחוב או כבישים מוסדרים. היעדרה של מערכת ניקוז גרם להצפות בשכונה כמעט מדי חורף, ובשנת 2000 אף טבע למוות ילד בן ארבע. בשנת 2005 הקימה המישלמה ליפו מערכת ניקוז בעלות של 35 מיליון שקלים חדשים. בעיה נוספת ממנה סובלת השכונה היא הפיכתה, עם השנים, למוקד של פשיעה וסחר בסמים.

ב-1996 אושר תוכנית פינוי-בינוי לשכונה המייעדת חלק מן המקרקעין ב"פרדס דכה" לשטח ציבורי פתוח וחלק לבניה רוויה של 800 יחידות דיור. בעקבות זאת, הפסיקה עיריית תל אביב-יפו לתת היתרי בנייה בשכונה, על מנת למנוע מבניית ביניים להגביל את אפשרויות הפינוי בינוי. יחד עם זאת, תוכניות הפינוי ובינוי לא התקדמו. באפריל 2010 פורסם בכלכליסט ששמואל פלאטו-שרון וחברת שיכון ובינוי מתכוונים לקנות 120 דונם בשכונת פרדס דכה, ולבנות עליהם שכונה סגורה של 3,000–2,500 יחידות דיור. פלאטו שרון העריך שהפרויקט יושלם תוך שבע שנים. כן דווח בסוף שנת 2010 על פיתוח תשתיות בשכונה.

בשנת 2008 הורתה שופטת בית המשפט המחוזי מיכל אגמון-גונן, בפסק דין תקדימי, על ביטול צו הריסה שהוצא נגד תוספת בנייה בלתי חוקית, בנימוק שכל עוד העירייה אינה מאפשרת הוצאת היתרי בנייה במשך תקופה כה ממושכת ולא מקדמת תוכניות, היא מחזיקה את תושבי השכונה כ"בני ערובה", כלשונה. השופטת חתמה את פסק דינה במשפט "תקווה אני כי בעקבות פסק דין זה, תשנה המשיבה את פועלה, והמערער, מוסא דכה, ושכניו לשכונת פרדס דכה ביפו יתעוררו לבוקר חדש". פסק הדין בוטל על ידי בית המשפט העליון אשר אישר את צו ההריסה והבית נהרס ב-17 בינואר 2010.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפו: שכונות
קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
מחמוד דמרה

**מחמוד דמרה** (בערבית: **محمود ضمرة**; תעתיק מדויק: מחמוד צ'מרה; נקרא גם **אבו עווד;** בערבית: **أبو عوض;** תעתיק מדויק: **אבו עוצ';** נולד ב-1961) הוא מפקד לשעבר של כוח 17 ומבכירי קציני הביטחון ברשות הפלסטינית בשטחי יהודה ושומרון.

דמרה מונה למפקד כוח 17 ברמאללה, ארגון צבאי האחראי על אבטחת אישים ברשות, בשנת 1996. הוא היה אחד מהאנשים הקרובים ביותר לראש הרשות יאסר ערפאת, וזאת אף על פי שהדיח אותו מתפקיד מפקד כוח 17 ברמאללה. גם אחרי שהודח, נשאר דמרה אחד האנשים הקרובים ביותר לערפאת, בייחוד בתקופת מבצע חומת מגן, כשכוחות צה"ל כיתרו את המוקטעה בה שהה ערפאת. לאחר מות ערפאת, כאשר מחמוד עבאס נבחר לראש הרשות הפלסטינית (2005), חזר דמרה לתפקיד מפקד כוח 17, ונחשב למספר 2 של מפלגת הפת"ח.

לדמרה מיוחסים על ידי ישראל מספר פיגועים אשר בוצעו על ידי אנשי פת"ח בהוראתו של יאסר ערפאת. דמרה נחשד בכך שהורה על ביצועם וסיפק נשק והכוונה לפיגועים. הוא גם נצפה יורה פצצת אר פי ג'י לעבר טנק של צה"ל, הטנק היחיד שניזוק במהלך מבצע חומת מגן. לפי החשד, דמרה גם עמד בראש התשתית שביצעה את פיגוע הירי הסמוך לעפרה ב-31 באוקטובר 2000, שבו נהרגו זוג הורים ונפצעו 3 מילדיהם. כן מיוחסים לו מספר פיגועי ירי והנחת מטעני חבלה שכוונו נגד ישראלים.

לאחר שש שנים בהן נחשב מבוקש על ידי ישראל, נעצר דמרה ב-5 בספטמבר 2006, במהלך פעילות של כוחות צה"ל בכפר ביר זית שליד רמאללה. שוחרר בעסקת שליט והפך ליועץ לענייני מחוזות בלשכת ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי פת"ח
קטגוריה:אסירים ביטחוניים בישראל
קטגוריה:משוחררי עסקת שליט
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1961
Valentines

**Valentines** (בעברית: **יום ולנטיין**) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית מריה קארי, המאגד בתוכו חמישה שירים רומנטיים שהקליטה בין השנים 1989 עד 1998.

## רקע
האלבום יצא לאור במהלך שיא העבודה של קארי על הסרט בכיכובה, Glitter, לחנויות וולמארט.

השיר "Do You Know Where You're Going To?", חידוש ללהיט של דיאנה רוס, שהופיע על גבי אלבום באוסף של קארי משנת 1998, Number 1's, הופץ כסינגל לתחנות הרדיו.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מיני-אלבומי בכורה מ-2000
קטגוריה:אלבומי מריה קארי
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת קולומביה רקורדס
הינדר

**הינדר** (באנגלית: **Hinder**) היא להקת הארד רוק שנוסדה בשנת 2001 באוקלהומה סיטי שבארצות הברית על ידי המתופף קודי האנסון הגיטריסט, ג'ואי גראבי והזמר אוסטין ווינקלר.

## היסטוריה
הלהקה התחילה את דרכה כלהקת קאברים באוקלהומה סיטי. השיר הראשון שנכתב על ידי הלהקה היה **Lips of an Angel** (שפתיים של מלאך) שהגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100.

ב-2005 חתמה הלהקה בחברת הקלטות והתחילה את העבודה על אלבומה הראשון ** Extreme Behavior** (התנהגות קיצונית). האלבום הוכתר על ידי כמה ממגזיני המוזיקה הנחשבים באמריקה שבראשם **Almusic** כאלבום הרוק הגרוע של השנה. אבל בניגוד לכל הציפיות האלבום נמכר במיליונים והכניס את הלהקה למיינסטרים האמריקאי.

הסינגל הראשון שיצא מהאלבום הוא **Get Stoned** (תהיה מסומם) השיר לא הצליח רבות ולא הושמע הרבה ברדיו. אבל אז יצא הסינגל **Lips of an Angel** (שכאמור הגיע למקום השלישי) שהכניס את הלהקה לתודעה האמריקאית. הסינגל זכה להשמעות רבות ברחבי העולם והגיע למקומות הראשונים בטבלאות רבות מסביב לעולם כולל בקנדה ואוסטרליה. הסינגל מכר יותר מ 4 מיליון עותקים באמריקה. בהמשך הוציאה הלהקה עוד 3 שירים:
**How Long**(כמה ארוך) **Better Than Me** (יותר טוב ממני) אשר גם זכה להשמעה רבה ברחבי העולם ו**Homecoming Queen** (מלכת הנשף).

האלבום מכר יותר מ 3 מיליון עותקים באמריקה מה שנתן לו מעמד של פלטינה משולשת. הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי.

בשנת 2008 יצא האלבום השני של הלהקה שנקרא **Take It to The Limit** (קח את זה לקצה).
הסינגל המוביל מהאלבום הוא **Use Me** (השתמש בי). הסינגל יצא כ 3 חודשים לפני האלבום והגיע למקום שלישי במצעד השירים של המיינסטרים של בילבורד. אחריו יצא הסינגל **Without You** (בלעדייך) שמזכיר בסגנונו את **Better Than Me** ו**Lips of an Angel**.

האלבום הגיע למקום רביעי במצעד האלבומים האמריקאים כאשר הוא מכר יותר מ81 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. האלבום מכר יותר מ-500 אלף עותקים בארצות הברית וקיבל מעמד של זהב.

עם יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם הלהקות Rev Theory וTrapt כמופעים פותחים.
בקיץ 2009 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף אשר נקרא הפעם **Dark Horse Tour** שבו ניקלבק שימשה כלהקה המרכזית. בסיבוב הזה יצאו גם הלהקות Saving abel ופאפא רוץ'.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2001