החזיר ביהדות

ממוזער|חזיר
**ה[[חזיר הבית|חזיר]] ב[[יהדות]]** מקבל התייחסות רחבה, הן בהקשר ההלכתי, האגדתי ובמנהגי קהילות ישראל. היחס לחזיר, כהמשך להיותו אסור באכילה, הוא כחיה מאוסה, נגועת מחלות ומקושרת לרוב עם תכונות שליליות. החזיר מסמל במסורת היהודית את אדום, ובהמשך לכך את האימפריה הרומית.

## בהלכה
### איסור אכילת בשר חזיר

על אכילת החזיר נאסר בפירוש בתורה:

איסור זה, ככל מצוות לא תעשה, עונשו מלקות. אף על פי כן, הפך החזיר במשך השנים בעיני ההמון לאיסור חמור יותר משאר איסורי האכילה.

### גידול חזירים בארץ ישראל
בנוסף לאיסור האכילה, אסרו חז"ל גידול חזירים בארץ ישראל, על-פי הגמרא בעקבות מעשה:

הרמב"ם, בפירושו למשנה הבין שאין הבדל בין חזירים לכל חיה אסורה באכילה אחרת, אך המשנה מנתה את החזיר, מכיוון שהדרך לגדלה בעדרים, מה שאין כן שאר החיות האסורות באכילה. ב, הרמב"ם נוקט טעם אחר להלכה:  על אף שטעם זה (בנוגע לחזירים) לא נאמר בפירוש בגמרא.

בשולחן ערוך () נפסק כי 

את השתלשלותה של ההלכה, יש לראות בחוק המודרני הנהוג במדינת ישראל, חוק איסור גידול חזיר.

### חזיר וחזיר הבר
ב נאמר: , כך שחז"ל הכירו בעובדה שאלו הם שני מינים.

### היזקי החזיר
מצינו במשנה מחלוקת בין חכמים וסומכוס האם חזיר שנבר והזיק בחוטמו, נחשב כנזק רגיל שהחזיר מועד עליו ומשלם עליו כדין שן או רגל, או שאין החזיר מועד עליו ולכן משלם רק על מחצית הנזק, כדין קרן. הגמרא () הסבירה כי מחלוקת חכמים וסומכוס היא אודות דין צרורות. הלכה כחכמים.

### החזיר כחיה מזוהמת
על-פי ההלכה, אסור להתפלל בתוך ארבע אמות מצואה. הגמרא מוסיפה לכך את פי החזיר, שנחשב כצואה, אף אם זה עתה רחץ בנהר, וכן את צואתו ממש, בדומה לצואת אדם ומספר חיות נוספות.

## באגדה
האגדה והמדרש היהודי עוסקים רבות בחזיר, בהקשרים שונים. חז"ל מנו את איסור אכילת החזיר (יחד עם שעטנז, חליצת יבמה, טהרת נגע הצרעת ושעיר המשתלח) כאחת המצוות חסרות הנימוק שבתורה, וכמצווה עליה מלגלגים אומות העולם. לאורך הדורות, הפך החזיר לסמל למאכל אסור. כך בחז"ל לעיתים משמש החזיר כארכיטיפ של בשר או מאכל שאינו כשר.

### החזיר כחיה מגונה
כבר בתנ"ך משמש החזיר כסמל לחיה מגונה ומכוערת:

הרמב"ם במורה הנבוכים משתמש בעובדה שמזונו של החזיר באשפתות כנימוק לאיסור התורה לאוכלו:

### החזיר כדימוי לאישים ואומות
החזיר בשל היותו מפריס פרסה, אחד מסימני הכשרות בבעלי החיים אך לא מעלה גרה, נתפס כצבוע. בשל כך, שימש החזיר כמשל לאנשים צבועים בתנ"ך ובמדרש:

המדרש אומר על עשו: ומעשו - לאימפריה הרומית, המשויכת לעשו ולאדום בתודעה היהודית.

### החזיר כחיה נגועת מחלות
התלמוד אומר:

ובשל כך אמרו חכמים במסכת שבת:  (תרגום: רב ושמואל אמרו שניהם: מי שהקיז דם שיטעם משהו ואחר כך יצא, שאם לא יטעם משהו . . אם יפגוש בחזיר הוא עלול לחלות בצרעת).

### טעם בשר החזיר
הגמרא () אומרת: . על פי אגדה זו, טעמו של מוח דג השיבוטא (או מין אחר) זהה בטעמו לטעם בשר החזיר.

### עובדות אודות החזיר בחז"ל
החזירה יולדת לשישים יום, ככל שבניה גדלים החזירה קטנה, ככל שמזקין כוחו גובר, לחזיר יש 600,000 "קלפים" בבית המסס שלו, אחת לשבע שנים עכבר השדה ("עכברא דטורא") הופך לחזיר, בני המעיים של החזירים דומים לשל בני האדם, תודרוס הרופא העיד בפני חכמים שאין פרה או חזירה יוצאת מאלכסנדריה בלי שיחתכו קודם לכן את רחמה.

הפסיקתא זוטרתא (פרשת שמיני) מסבירה את הטעם לקריאת החזיר בשם זה, כיוון .

### החזיר לעתיד לבוא
האגדה היא שבעתיד, בימות המשיח, יותר החזיר באכילה. האור החיים מבאר שאין הכוונה שהאיסור לאכול בעל חיים ללא סימני טהרה, יבוטל, שכן מעיקרי האמונה היהודית היא שהתורה לא תשונה, אלא שבעתיד החזיר יחל לעלות גרה, ולכן יהיה חיה טהורה, המותרת באכילה. לעומתו, ישנם רבים שפירשו אגדה זו באופן אלגורי, כסמל לשפע הגשמי הרב העתיד להיות בימות המשיח או לביטול המקטרגים על ישראל

## במנהג
בקהילות רבות, נהגו שלא לקרוא לחזיר בשמו, בעברית או בשפה המקומית, ובמקום זאת קראו לחיה בכינוי: "דבר אחר". המקור לכך הוא מן התלמוד, דבר המצביע על דחייה וגועל מן החיה, עד כדי הימנעות מהזכרת שמה (שימוש דומה במונח נעשה גם ביחס ליחסי מין ולעבודה זרה, וכן לאלישע בן אבויה).

## ארכאולוגיה
צריכת החזיר בעת העתיקה בארץ ישראל נלמדת גם לפי ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר עצמות בעלי החיים שמתגלים בחפירות ארכאולוגיות. בתקופת הברזל א' (מאות 12 - 11 לפנה"ס בקירוב), בה הופיע לראשונה ישראל כקבוצה מובחנת מהכנענים ומגויי הים (ובהם הפלשתים) בארץ ישראל, הועלתה ההצעה כי העדרן של עצמות חזיר מאתרים בני-התקופה יכולה לציין אותם כאתרים ישראליים, בניגוד לקבוצות אחרות בהן הייתה אכילת בשר חזיר מקובלת, למשל בקרב הפלשתים. המחקר הארכאוזואולוגי מסייע בזיהוי שרידי חזירים באתרים, בקביעת היותם חיות משק או חיות ציד, ובמקורם כבעלי-חיים מקומיים או מיובאים.

העדות הארכאולוגית לצריכת בשר חזיר או הימנעות ממנה משמשת במחקר של ימי הבית השני, התקופה הרומית בארץ ישראל והתקופה הביזנטית בארץ ישראל, כאמצעי להבחנה בין קבוצות אתניות שונות בחברה: יהודים ושומרונים (שנמנעים מצריכת חזיר) מול פגאנים ולאחר מכן נוצרים, שצרכו בשר חזיר כבדרך קבע.

## ראו גם
* חזירת יהודים
* פרה קדושה

## קישורים חיצוניים
*
*משגב הר פלד, '''The Diaiogical Beast: The Identification Of Rome With The Pig In early Rabbinic Literature''', דוקטורט לפילוסופיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בולטימור, מרילנד; 2013
* 
* גיא דרשן ולידר ספיר-חן, "ראשית הטאבו על אכילת חזיר: מבט טקסטואלי וארכאולוגי", חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה, יח (תשפ"ו), 105–118

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:חזירים בתרבות