open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לואי האחד עשר, מלך צרפת

**לואי האחד עשר** (3 ביולי 1423 – 30 באוגוסט 1483), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ-1461 עד מותו.

## ביוגרפיה
לואי האחד עשר היה בנם של שארל השביעי מלך צרפת ושל מארי מאנז'ו. ב-24 ביוני 1436, בגיל 13 בלבד, הוא נישא למרגרט סטיוארט, דופינת צרפת, בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד שנפטרה ב-1444. הוא בז לאביו כמלך חלוש, מרד בו וחיכה להזדמנות לרשתו. ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה בת השמונה, נישואין שלא הושלמו עד היותה בת ארבע עשרה שנה. היא ילדה לו שתי בנות, ובן שירש אותו אחרי מותו בשם שארל השמיני, מלך צרפת.

המלך לואי האחד עשר לחם נגד האצילים הפיאודלים של צרפת בערמומיות ובתחבולות הסחה. הוא היה נחוש בדעתו לאחד את צרפת תחת סמכותו של המלך בלבד. למטרה זו הוא הקדיש את מחשבותיו יומם ולילה, ועשה שימוש גם בדיפלומטיה, בריגול ובשוחד, מה שהקנה לו את הכינויים "הערמומי" (בצרפתית: *le rusé*) ו"העכביש" (*l'universelle aragne*, "העכביש האוניברסלי"). לואי האחד עשר, שהיה קתולי אדוק, עשה שימוש גם בחוגי הכנסייה הקתולית נגד אויביו. הוא אסר על האצילים הפיאודלים לנהל מלחמות פרטיות ביניהם. הם התאחדו נגדו ב"ברית למען הציבור" ב-1464. ב-1465 הוא נאלץ לחתום על הסכם שלום איתם, במטרה להרוויח זמן. לואי האחד עשר טמן מלכודת לאויבו העיקרי, שארל "האמיץ" דוכס בורגונדיה, כשגרם למלחמה בין שווייץ לבין דוכסות בורגונדיה שבה נהרג שארל "האמיץ" בקרב על נאנסי ב-1477.

ב-1481 שכנע את רנה דוכס אנז'ו לוותר על חבל פרובאנס שהפך לחלק של צרפת. ב-1483 פלנדריה, שביקשה את עזרתו של לואי האחד עשר נגד הקיסרות הרומית הקדושה, מסרה לידיו את מחוז ארטואה שבצפון צרפת, כולל ערי המסחר אראס ודואה.

המלך לואי האחד עשר היה חובב אמנות ובילה את זמנו הפנוי בחברתם של משכילים. הוא עודד את המעמד הבינוני במקום את מעמד האצילים. הוא פעל גם בשטח הכלכלי, הביא אורגי משי מאיטליה וניסה להכניס את טוואי המשי לצרפת, שיפר את אמצעי התחבורה והנמלים, הגן על התפתחותו של הצי הצרפתי ופתח שווקים חדשים לסחר החוץ של צרפת.

לואי האחד עשר מעולם לא שב ללבוש לבוש שהיה לגופו בעת שהודיעו לו ידיעה רעה, ולא רכב על סוס שעליו רכב באותו רגע, ואף פקד לכרות חלק מן היער של לוֹש, בו הובאה אליו הידיעה על מותו של בן שזה עתה נולד. בתקופת שלטונו התרחשה עלילת הספר "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו, והמלך אף נזכר מספר פעמים בספר.

בשנות חייו האחרונות הסתגר המלך לואי האחד עשר בארמונו. הוא סבל מטחורים והיה נתון להתקפים של שבץ מוחי. באחרון שבהם ב-25 באוגוסט 1483, הוא איבד את כושר הדיבור, ומת חמישה ימים אחרי כן. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השמיני.

מהבודדים במלכי צרפת שלא נקברו בבזיליקת סן-דני, וזאת על פי בקשתו.

## משפחתו
ב-24 ביוני 1436, התחתן לואי עם מרגרט סטיוארט, דופינת צרפת בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד, אך לא היו לו ממנה ילדים.

ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה, בתו של לודוביקו, דוכס סבויה, ממנה היו לו שמונה ילדים, מהם הגיעו שלושה לבגרות:
* לואי (1458–1460)
* ז'ואקים (1459)
* לואיז (1460)
* אן (1461–1522), התחתנה עם פייר השני, דוכס בורבון
* ז'אן (1464–1505), התחתנה עם לואי השנים עשר, מלך צרפת
* פרנסואה (1466)
* שארל (1470–1498), התחתן עם אן, דוכסית ברטאן
* פרנסואה (1472–1473)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית ולואה
קטגוריה:מלחמת מאה השנים: אישים
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1423
קטגוריה:נפטרים ב-1483
אנדרטת מלחמת קרים

[ממוזער|משמאל פיסלה של [פלורנס נייטינגייל, מימין סדני הרברט ובמרכז אלת הניצחון]]

**אנדרטת מלחמת קרים** (באנגלית: The Crimean War Memorial) היא אנדרטה במפגש הרחובות ריג'נט והמאל בלונדון שבאנגליה, על הדרך בין עמוד הדוכס מיורק לכיכר פיקדילי. האנדרטה מנציחה את חללי בריטניה שנפלו במלחמת קרים.

## מבנה האנדרטה
האנדרטה מורכבת מחמישה פסלים:
* פלורנס נייטינגייל
* סידני הרברט - הבארון מלי, שעמד בראש בניין משרד המלחמה בזמן מלחמת קרים
* שלושה חיילים
וכן דמות אלת הניצחון.

## קישורים חיצוניים

מלחמת קרים, אנדרטת
קטגוריה:מלחמת קרים
עמוד הדוכס מיורק

**עמוד הדוכס מיוֹרְק** (באנגלית: **Duke of York Column**) הוא אנדרטה בלונדון שבאנגליה, במפגש הרחובות ריג'נט והמאל, מערבית לקשת האדמירליות.

האנדרטה היא לזכר מפקד הצבא הבריטי בתקופת המהפכה הצרפתית והמלחמות שלאחריה - דוכס יורק, הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני, בנו השני של מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי.

## מבנה האנדרטה
[ממוזער|150px|ימין|פסל הדוכס מיורק מאת [ריצ'רד ווסטמאקוט בראש העמוד]]
האנדרטה בנויה מאבן גרניט ורודה ובראשה פסל מעשי ידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט משנת 1834. הפסל פונה לכיוון אנדרטת מלחמת קרים וכיכר פיקדילי. גובה העמוד 37.6 מטרים.

## בניית האנדרטה
בשל פשיטת רגל של הדוכס במותו בשנת 1827 הוחלט כי כל חיילי הצבא הבריטי יוותרו על יום אחד משכרם כדי לממן את הקמת האנדרטה. הקמת האנדרטה החלה בשנת 1833 והסתיימה שנה מאוחר יותר.

בדחני התקופה רמזו כי גובהו הרב של העמוד הוא ניסיון של הדוכס להימלט מנושיו, שלהם היה חייב למעלה מ-2 מיליון ליש"ט.

## קישורים חיצוניים

*עמוד הדוכס מיורק

הדוכס מיורק, עמוד
קטגוריה:לונדון: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי בריטניה
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
פתית השלג של קוך

שמאל|ממוזער|250px
**פתית השלג של קוך** הוא פרקטל שהציג המתמטיקאי השוודי הלגה פון קוך.

## תיאור
פתית השלג של קוך הידוע גם כ**עקומת קוך** או **האי של קוך** הוא עקומה פרקטלית שהוצגה לראשונה באמצעות פעולות גאומטריות פשוטות, על ידי המתמטיקאי השוודי הלגה פון קוך בשנת 1904. מקור השם הוא מדמיון העקומה לפתית שלג. פתית השלג של קוך מתקבל על ידי חזרה על שתי פעולות אינסוף פעמים:
* חלוקת כל קו ישר לשלושה חלקים שווי אורך.
* החלפת החלק האמצעי בכל אחד מהישרים בשני חלקים השווים באורכם לחלק שהוסר היוצרים משולש שווה-צלעות עם החלק שהוסר.
קובץ: Koch curve (L-system construction).jpg

את העקום המרשים הזה הגדיר לראשונה קארל ויירשטראס מבלי להיעזר בגאומטריה (חזותית) בשנת 1872, כדי להוכיח שרציפות איננה מספיקה לקיום כיוון (נגזרת). כי בגבול, העקום נשאר רציף, אורכו גדל לאינסוף ואין לו כיוון (או משיק) באף נקודה. הציור של העקום הזה מרשים כל כך עד שהאפיל על מי שהגדיר אותו לראשונה.


אם הצורה הראשונית שנתחיל ממנה היא משולש שווה-צלעות אז הצורה שתתקבל לאחר אינסוף איטרציות היא פתית השלג של קוך.

250px 

## תכונות
[ממוזער|200px|הגדלה [אינסוף|אינסופית של פתית השלג של קוך]]
### היקף הפרקטל
בכל פעולה מוחלף שליש מהקטע בשני חלקים שאורך כל אחד מהם הוא שליש מאורך הקטע. כלומר, אורך הקו השבור שנוצר גדל בשליש מאורך הקטע המקורי, הווה אומר, אורך הקטע נהיה 4/3 מאורכו המקורי בכל פעולה. עם ביצוע n פעולות אורך יגיע כל הקו השבור ל \left( \frac{4}{3} \right)^n, וכאשר מספר הפעולות שואף לאינסוף היקף פתית השלג של קוך גם הוא שואף לאינסוף:
\lim_{n \to \infty}\left( \frac{4}{3} \right)^n=\infty.
### שטח הפרקטל
ראוי לשים לב שעל אף היקפו האינסופי, שטח פתית השלג של קוך סופי, והוא קטן משטח המעגל החוסם את המשולש ממנו החלה שרשרת האיטרציות. למעשה ניתן להראות ששטח פתית השלג מתכנס במדויק לערך 1.6a_0, כאשר a_0 הוא שטח המשולש שווה הצלעות ההתחלתי.

**הוכחה**

בכל שלב בבניית הפרקטל כל קטע ישר בו מוחלף בארבעה קטעים ישרים, לכן מספר הקטעים הישרים בו לאחר n איטרציות הוא: b_n = 3\cdot4^n. המשולשים שנבנים בכל איטרציה הם בעלי יחסי דמיון 1 ל-3 עם המשולשים שנבנו באיטרציה הקודמת, ולכן שטחם תשיעית מהמשולשים שנבנו באיטרציה הקודמת. לפיכך שטח כל משולש שנבנה באיטרציה ה-n הוא:
a_n = \frac . השטח שמתווסף לפרקטל באיטרציה ה-1 + n שווה למכפלת מספר הקטעים הישרים בסיום האיטרציה ה-n בשטח כל משולש שנבנה באיטרציה ה-n+1. כלומר שטחו הכולל S של הפרקטל הוא:

 S = a_0 + \sum_{n=1}^{\infty} a_n\cdot b_ = a_0(1 + \sum_{n=1}^{\infty} (\frac )\cdot 3\cdot 4^) = a_0(1 + \frac\sum_{n=1}^{\infty}(\frac)^n) .

מנוסחת הסיכום הידועה לחישוב סכום סדרה הנדסית יוצא שערך הסכום האינסופי תחת סימן הסכימה מתכנס ל-: \frac  = \frac , לכן ערך השטח הכולל של הפרקטל הוא: S = a_0(1 + \frac \cdot \frac ) = \frac a_0 .

### ממד האוסדורף
תכונה נוספת נוגעת לממד האוסדורף של פתית השלג. כאמור, בכל פעולה אנחנו מחליפים שלושה קטעים שאורך כל אחד מהם הוא **שליש** מהקטע המקורי ב**ארבעה** קטעים מסוג זה. מכאן, שממד האוסדורף של פתית השלג הוא:  \frac{\log{4}}{\log{3}}\approx 1.262 . לפתית השלג של קוך ממד שאינו שלם, תכונה אופיינית לפרקטל.

## ראו גם
* קבוצת קנטור
* משולש סרפינסקי
* ספוג מנגר
* שופר גבריאל

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרקטלים
אבעבועות

**אבעבועות** (באנגלית: **Pox**) הוא שמן של כמה מחלות התוקפות בני אדם, בעלי חיים וצמחים, שהמשותף לכולן הוא הופעת נקודות, כתמים או שלפוחיות בצבע אדום על-גבי הכסות (העור בבעלי חיים).
בציר

שמאל|ממוזער|250px
[שמאל|ממוזער|250px|בציר ידני של ענבי [שיראז (זן ענבים)|שיראז ברמות נפתלי]]
[שמאל|ממוזער|250px| חודש [ספטמבר בשעת בציר. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"]]
**בציר** הוא השם המיוחד לקטיף ענבים – הסרת הענבים מן הגפנים. שם זה גם משמש לציון **תקופת הבציר** – תקופה המתחילה בזמן הבשלת הענבים, ומסתיימת לאחר אחסון היין בחביות. בחבל הים־תיכוני הבציר מתרחש בחודשים אוגוסט עד אוקטובר.

## בציר ביהדות
במקרא תקופת הבציר התחלקה לבכורי ענבים, בציר ועוללות (אותם הבוצר השאיר בכרם לאחר בצירת הייבול העיקרי עבור העניים). בתקופת הבציר היו הכורמים עוזבים את ביתם ועוברים להתגורר בסמוך לכרם, התקופה כולה הייתה מאופיינת בשמחה ושירה רבה. הדרך לקביעת מועד הבצירה בזמן המקרא הסתמכה על מידת השקיפות, צבע הענב והחרצן, וטעמו.

## בציר בישראל
[ממוזער|250px|בציר ענבים ב[שדה (חקלאות)|שדות המושבה גבעת עדה]]
בימינו נקבע מועד הבציר על ידי מומחים הבודקים את רמת ההבשלה, כמות הסוכר ורמת החומציות בענב. על הענבים להגיע לרמת בשלות אופטימלית והבדל של ימים אחדים בזמן הבצירה יכול להביא לשינוי של ממש בטיב היין שייוצר מהכרם. ענבי המאכל נבצרים לפני הזנים המשמשים להכנת יין, כיוון שכמות המים פוחתת ורמת הסוכר עולה ככל שהענב בשל יותר. באופן זה, יין מבציר מאוחר הוא יין המיוצר מענבי סוף העונה, שהם בעלי אחוז סוכר גבוה מענבים שנבצרו קודם לכן.

## תקופת הבציר בישראל
תקופת הבציר של ענבי המאכל בישראל נמשכת מאפריל עד נובמבר, ובצירת ענבי היין מתחילה בסביבות אוגוסט ונמשכת עד אוקטובר, ומשתנה מכרם לכרם בהתאם לאקלים המקומי.

### אופן הבציר
ניתן לבצור הן בצורה ידנית והן בעזרת בוצרת מכנית, בהתאם לאיכות הענבים הנדרשת. את הבציר עצמו מתחילים בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הערב, כשהאוויר והענבים עדיין קרירים, כדי למנוע התחמצנות של ענבים פגועים.

## שנת בציר
השנה שבה נקצרו הענבים המשמשים ליין ומצוינת על גבי תוית הבקבוק.

## קישורים חיצוניים

* הבציר בתקופת המקרא
*  בציר בזכרון יעקב, '''1937''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
*  בציר בישראל, '''1957''', סרטי גבע (באנגלית), ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג (התחלה 6:06)
*  חגיגת בציר בראשון לציון, '''1937''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
*  שיר ענבים של יריב אזרחי, חגיגות בציר בזכרון יעקב, '''1938''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:פעולות חקלאיות
בורומיר

**בורומיר** הוא דמות משנה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. הוא מופיע בספר הראשון של הסדרה, אחוות הטבעת ובתחילת הספר השני שני הצריחים. בורומיר היה בנו ויורשו של דנתור, העוצר של גונדור.

בורומיר היה אדם אמיץ ומכובד. הוא האמין בלהט בגדולת ארצו ועשה רבות להגנתה מכוחות האופל. כוחו הרב יחד עם כושר מנהיגות מעולה הפכו אותו למפקד נערץ על אנשיו. תפקידו העיקרי בספר הוא השתתפותו במסעם של ההוביטים וחברים נוספים באחוות הטבעת מריוונדל, ארצם של האלפים, לעבר הר הגזירה במטרה להשמיד את הטבעת האחת. בעת המסע, נכנע למשיכת הטבעת וביקש לגזול אותה באיומי נשק, אך התעשת ובעת התקפת אורקים על החבורה הגן על חבריו במחיר חייו.

## בורומיר בספר שר הטבעות
בורומיר מופיע לראשונה בכינוס המועצה הלבנה שדנים בה בבעיה שמציבה הטבעת האחת. הוא מספר לחברי המועצה את קורותיו ואת ניסיונותיה של ארצו להדוף את צבאותיו של סאורון. הוא ניסה לשכנע את המועצה שכדאי לה להפקיד את הטבעת בידיו כדי שהיא תסייע לארצו להילחם ברוע. המועצה סירבה לכבד את בקשתו נוכח הסכנה שהציבה הטבעת והחליטה שיש להשמידה. בורומיר קיבל את הדין ונשבע להגן על פרודו בגינס, נושא הטבעת.

במהלך המסע מריוונדל דרומה לעבר גונדור, הטיל בורומיר, לעיתים קרובות, ספק בעצותיו של גנדלף, אך פיצה על כך באומץ ליבו ונחישותו. ידיעתו את הטבע הצילה את החבורה הקטנה בעת המעבר בהרים כשהציע לחבריו לאסוף עצים להסקה וכך המדורה שהבעירו הצילה אותם ממוות בטוח.

למרות שהסכים, לכאורה, שאין להשתמש בטבעת, לא זנח את רצונו לקחת אותה וניסה כמה וכמה פעמים להשתלט עליה. הוא אף ניסה לשכנע את פרודו שהם ייטיבו לעשות אם לא ישמידו את הטבעת, אלא ישתמשו בה נגד סאורון. בסופו של דבר, נכנע למזגו וניסה לקחת את הטבעת בכוח. פרודו שלא היה לו סיכוי בקרב גלוי נגד בורומיר ענד את הטבעת וברח ואילו בורומיר הבין שעשה מעשה איום וקונן רבות על כך. הוא ניסה לחפש את פרודו, אך לא מצא אותו. הוא סיפר לחבריו על בריחתו של פרודו. הוביטים החלו לחפש אחריו בעוד שבורומיר בפקודתו של אראגורן נשאר להגן על מרי ועל פיפין בעוד היתר מחפשים אחר פרודו. 

זמן קצר לאחר מכן חבורה גדולה של אורקים תקפה את בורומיר ואת שני ההוביטים. בורומיר ניסה להגן על שני חבריו אך נהרג בקרב, ושני ההוביטים נחטפו על ידי האורקים.

## בורומיר בעיבודים לקולנוע וטלוויזיה
בורומיר הופיע בסרט המצויר של ראלף בקשי והוא דובב על ידי מייקל גרהם קוקס.

בטרילוגיית הסרטים הנודעת של פיטר ג'קסון גילם את דמותו של בורומיר השחקן הבריטי שון בין. בשונה מספרו של טולקין, מותו של בורומיר מתרחש בסוף הסרט הראשון (שר הטבעות: אחוות הטבעת) ולא בסרט השני, כפי שזה קורה בספר. כמו כן, גם הופעתו החיצונית של בורומיר שונתה מעט מהתיאור שנתן לו טולקין בספר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שר הטבעות: דמויות
הפיגוע בקו 2 בירושלים

**הפיגוע בקו 2** היה פיגוע התאבדות באוטובוס בקו 2 בירושלים, שנסע מן הכותל המערבי. הפיגוע אירע ב-19 באוגוסט 2003 (כ"ב באב ה'תשס"ג), קצת לאחר תחנת האוטובוס שבכיכר זוועהיל, בפינת הרחובות שמואל הנביא ומשה זקס. בפיצוץ נרצחו 23 אנשים, בהם 7 ילדים, ונפצעו למעלה מ-130. הפיגוע הביא בפועל לסיומה של ההודנה שהוכרזה בסוף יוני 2003.

## הפיגוע
ב-19 באוגוסט 2003 הגיע לירושלים ראאד מיסק, מחבל מתאבד פלסטיני מתא החמאס של חברון, שם קיבל סיוע מחוליית חמאס של ערבים ממזרח ירושלים שדאגה להסעתו למקום הפיגוע, להסוואתו כחרדי ולחימושו בחגורת הנפץ.

המחבל עלה על קו 2 של אוטובוס אגד בשכונת שמואל הנביא בירושלים, ופוצץ את עצמו באמצע האוטובוס הכפול. האוטובוס הכפול היה גדוש בנוסעים, ביניהם קבוצת ילדים חרדים, שהיו בדרכם חזרה מן הכותל המערבי.

רוב ההרוגים בפיגוע היו חרדים מירושלים ובני ברק שחזרו באוטובוס מתפילה בכותל. צעיר ההרוגים היה בן 3 חודשים מניו יורק. בין ההרוגים היו רב אחד ועובדת זרה מהפיליפינים, וכן אב שנהרג יחד עם בנו, ואם יחד עם בנה.

## תגובות
ארגון החמאס הכריז על אחריותו לפיגוע, שהביא לקיצה של הודנת שלושת החודשים, שהוכרזה בסוף יוני 2003. נשיא ארצות הברית, האיחוד האירופי והאו"ם גינו בחריפות את הפיגוע וקראו לרשות הפלסטינית לעצור את הטרור.

בעקבות ההתקפה פתח צה"ל, בסיוע השב"כ, במצוד נרחב אחרי הנהגת ותשתית החמאס בחברון. מנהיגי החמאס בעיר נעצרו ונהרגו בזה אחר זה בפשיטות של הימ"מ, חטיבת הנח"ל, שייטת 13 וחיל ההנדסה הקרבית. חלק נכבד מתשתית החמאס בעיר נמנה עם חמולת קוואסמה, שרבים מחבריה נעצרו או נהרגו (חלקם היו מחבלים מתאבדים). באוקטובר 2003 נעצרו גם שלושת חברי החוליה הירושלמית. מעצרם והריגתם של אנשי החמאס בחברון ובירושלים מנעה לדברי השב"כ שלושה פיגועי התאבדות נוספים שהיו אמורים לצאת לפועל בירושלים.

ב-2004 הוצב לוח זיכרון בשכונת בית ישראל ועליו שמות הקורבנות.

באוקטובר 2003 לכדו השב"כ ויחידת הגדעונים של המשטרה ומסתערבי מג"ב שלושה תושבי מזרח ירושלים - נסים זעתרי, מג'די זעתרי ועבדאללה שרבאתי שתכננו את הפיגוע. ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחררם במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.

## קישורים חיצוניים
[ממוזער|250px| הרב [דב צבי קרלנשטיין בהכנסת ספר תורה לזכר אחת מהרוגות הפיגוע]]
* פיגוע ההתאבדות בקו 2 ב-19 באוגוסט 2003, באתר משרד החוץ
* 
* 

## הערות שוליים

2, קו בירושלים
2, קו בירושלים
2
2, קו בירושלים
2, קו
2, קו
2, קו
2, קו
2, קו
אינטרנט בכבלים

ממוזער|ימין|כבלים שונים המשמשים לחיבור מכשירים תומכים לרשת האינטרנט
**אינטרנט בכבלים** הוא יצירת תקשורת בין ספק שירותי אינטרנט (ISP) ובין צרכן של שירותים אלה (משתמש ביתי או עסקי), באמצעות תשתית הכבלים שהונחה לשם אספקת שירותי טלוויזיה בכבלים. 

העברת תקשורת IP (בעיקר גישה לאינטרנט) בכבלים היא טכנולוגיה נפוצה לתקשורת נתונים ברוחב פס גבוה. בישראל, טכנולוגיה זו, אשר בשימוש על ידי חברת הכבלים HOT מהווה מתחרה עיקרית לטכנולוגיית ה־ADSL אשר בשימוש על ידי חברת התקשורת הגדולה בישראל, בזק.

## התשתית
התשתית של חברות הכבלים באמצעותה מועברים הנתונים היא תשתית של סיבים אופטיים. בשכונות ובאזורים שהם קרובים לקצה הלקוח, הנתונים עובר דרך כבל קואקסיאלי, שמאפשר רוחב פס של מאות מגה-הרץ - מספיק לשידורי טלוויזיה, אינטרנט וטלפון מבוסס אינטרנט על כבל יחיד. סוג תשתית זו, המשלב בין סיב אופטי לכבל קואקס נקרא HFC - Hybrid Fiber Coax.

כדי לאפשר תקשורת נתונים על גבי הכבלים, יש צורך בשני סוגי ציוד: מודם כבלים בצד הלקוח, ומערכת אשר מוכרת יותר בשמה הלועזי – CMTS Cable Modem Termination System . ה־CMTS מקבל את כל תעבורת הנתונים המגיעה אליו מקבוצה כלשהי של לקוחות על ערוץ יחיד ומנתב זאת לספק האינטרנט. כמו כן, ה־CMTS הוא הציוד מולו המודם מסתנכרן. גם המודם וגם ה־CMTS עובדים בתקן תשתית הכבלים העולמי - דוקסיס. לשם השוואה, תפקוד ה־CMTS מקביל לתפקוד ה־DSLAM במערך ה-ADSL.

## שרתי החיוג של ספקיות האינטרנט בישראל

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:חיבור לרשת
עבדיחבה

[שמאל|ממוזער|210px|אוּרוּשלֵם (ú-ru-sa-lim) ב[מכתבי אל-עמארנה, המאה ה-14 לפני הספירה. מכתב 287, מאת עַבְּדִ-חֶבָּה מלך ירושלים, שורה 61]]

**עבדיחבה** או **עבדיחפה** היה מלך ירושלים בתקופת הברונזה המאוחרת (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), המוכר ממכתבי אל עמרנה.

מוצאו של המלך לא ידוע. שמו של המלך הוא שם תיאופורי, נכתב באכדית: ÌR.Ḫeba - עבד של האלה החורית "חֶ'בָּה" (בדומה לשם עובדיה). הרכיב ÌR הוא שומרוגרמה בהוראת: עבד. מקובל לקרוא אותו במילה השמית-מערבית "עַבּד", ומדובר בשם מעורב כנענית-חורית. יש שהציעו שיש לקרוא גם את החלק הראשון בחורית ומדובר בשם חורי מלא, אלא שאין אנו יודעים כיצד ביטאו החורים מילה המקבילה לשומרוגרמה זו. בין כך ובין כך, השם מעיד על מציאות של שכבה שלטת ממוצא הודו-אירופי שחדרה לכנען והשלבה בה, כפי שמתבטא גם בשם ארוונה, ואף בדברי יחזקאל על ירושלים: . לא ידוע אם הוא היה חלק משושלת ששלטה בירושלים או שהוא מונה לשליט על ידי המצרים. עבדיחבה עצמו מציין במכתביו שהוא לא מחזיק בשלטון בזכות שושלת היוחסין שלו אלא בזכות פרעה, אבל טקסט זה יכול להיות ביטוי לחנופה ולא עובדה היסטורית.

מכתבי עבדיחבה נכתבו בניב בבלי ואשורי מעורב ולכן עוררו עניין רב אצל החוקרים.

## המכתבים
מכתבי עבדיחבה מביאים לידי ביטוי את מאבקו ביריביו העיקריים שֻוַרדַתַ, כנראה מושל גת, ומִלכִּאִלֻ מושל גזר, על השליטה בדרכים ממישור החוף לאזור ירושלים. בתקופת שלטונו סבלה ירושלים מהתקפות חוזרות ונשנות של החבירו. עבדיחבה פנה שוב ושוב בתחנונים לפרעה אמנחותפ הרביעי לשלוח לעזרתו צבא.

מכתבי אל עמרנה העוסקים בעבדיחבה, כוללים שש אגרות הכתובות באכדית (א"ע 285–290), אשר נשלחו מטעמו אל פרעה מלך מצרים. בנוסף מוזכר עבדיחבה במכתבי מושלים אחרים: מכתב 366 של שורדת, כנראה מושל גת, למלך מצרים בו הוא מציין את מלחמתו יחד עם עבדיחפה בחבירו, במכתב 280 בו מתלונן שורדת על עבדיחבה שלקח ממנו את עירו. מכתב 291 הוא לוח שבור מאוד המציין את מושל ירושלים ללא ציון שמו.
*מכתב 285 – פנייה למלך מצריים לשלוח את שליחיו.
*מכתב 286 – פניה לאמנחותפ הרביעי, דווח על מהומות, בקשה לשלוח חיל מצב.
*מכתב 287 - פניה לאמנחותפ הרביעי, תלונה על מלכי גזר, אשקלון ולכיש העוזרים לחבירו.
*מכתב 288 - פניה לאמנחותפ הרביעי, תלונה על שמושלי ערים אחרות זממו נגדו.
*מכתב 289 – פניה לאמנחותפ הרביעי, תלונה על לבאיה מושל שכם שנתן אותה לחבירו, דווח על התקפות החבירו באזור.
*מכתב 290 - פניה לאמנחותפ הרביעי, דווח על התקפת שלוש ערים על ירושלים, וזאת לאחר שהחבירו העבירו את הערים לשליטתם.
### מכתב מס' 287
קטע ממכתבו של עַבְּדִ-חֶבָּה מושל ירושלים:

בשנת 2010, בחפירות בירושלים בעיר דוד שניהלה ד"ר אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, התגלה שבר של לוח מטין כתוב בכתב יתדות באכדית. מבדיקת הטין עולה שהלוח יוצר באזור ירושלים. יכול להיות שזהו העתק מכתב ששלח עבדיחבה לאמנחותפ הרביעי, והעתק נשמר בארכיון בעיר.

## ראו גם
*חבת
*יבוסים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מושלי כנען בתקופת אל-עמארנה
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:סופרי מכתבי אל-עמארנה
גאלים

שמאל|ממוזער|250px|פריסת השבטים הגאלים
**גאלים** היו עם בעת העתיקה ממוצא קלטי, ששמו מוזכר לראשונה בכתבים רומיים במאה ה-4 לפנה"ס. תחילה כינו הרומים את כל הקלטים בשם **גאלים**, אך בתקופות מאוחרות יותר יוחד השם לתושבים הקלטים של גאליה.

במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס שבטים גרמניים דחקו את הגאלים מאזור הדנובה. הגאלים שנאלצו לחפש לעצמם אזור מחיה חדש, הכירו את אזור עמק נהר הפו באיטליה ממסחר שערכו עם האטרוסקים שישבו שם, וידעו שהשטח ריק יחסית.

במהלך המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס יושב חלק הארץ שבין הרי האלפים לבין עמק נהר פו בשבטים גאליים. חלקם התיישבו כחקלאים ורועי בקר שלווים וחלקם, בהם שבט Senones בהנהגת ברנוס, פלשו דרומה ומוטטו את האומה האטרוסקית. כאשר הגיעו לעיר קלוסיום (Clusium) קראו תושבי העיר לעזרת רומא. על פי טיטוס ליוויוס, הרומים שלחו משלחת בת שלושה נציגים, האחים Fabii, שהפרו את כללי Ius Gentium המקובלים לגבי שגרירים, תקפו בנשק את הגאלים, פגעו באנשי המשא ומתן מהצד הגאלי ונמלטו חזרה לרומא. הגאלים ביקשו את הסגרת אנשי המשלחת ונדחו. הצבא הגאלי הגיע למרחק של כ-15 ק"מ מצפון לרומא, ושם הצליחו הגאלים להביס את הצבא הרומי, בקרב אליה שנערך ב-387 לפנה"ס, (על פי גרסאות אחרות נערך הקרב ב-390).

מגיני העיר התבצרו בגבעת הקפיטולין והגאלים נכנסו לרומא, בזזו אותה ושרפו אותה. על פי האגדה הרווחת, באחד הניסיונות לכבוש את גבעת הקפיטולין העירו האווזים של מקדש יונו את הרומאים וכך נמנע כיבוש המקום. אולם, האספקה של הנצורים נגמרה והם נאלצו לשלם לגאלים כופר בסך 1,000 ליבראות זהב (327 ק"ג).

ליוויוס מספר כי בעת ביצוע התשלום התברר לרומאים שהגאלים משתמשים במשקולות מזויפות. הרומאים פנו לברנוס שיכבד את ההסכם ויושיעם, אולם הוא השליך את חרבו על כף המאזניים בה היו המשקלות וקבע: Vae victis – "אבוי למנוצחים" והרומאים הביאו עוד זהב כדי לשלם את המחיר המופקע.

אירוע זה היה הזרז להקמת הצבא הרומי החזק, במטרה למנוע הישנות מקרים כאלו.

במאה ה-2 לפנה"ס נכבשו רוב שטחי הגאלים באיטליה על ידי הרומים, ובשנת 51 לפנה"ס נכבשה גאליה עצמה.

עמים קלטיים נוספים כונו לעיתים גאלים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאליה
בריט

**בריט** (Barite) הוא מינרל לבן (לעיתים חסר צבע) שנוסחתו BaSO4. בריט הוא המקור העיקרי לבריום. מקור השם "בריט" הוא במילה היוונית "ברוס" שמשמעותה "כבד".

בריט מופיע בטבע לעיתים קרובות בעורקי עופרת-אבץ באבני גיר (CaCO3), יחד עם המטיט (Fe2O3) ובסלעי משקע.

לבריט תפקיד בייצור צבעים, גומי ונייר. למרות שהוא מכיל בריום, בריט אינו רעיל מכיוון שמסיסותו נמוכה להפליא.

בריט התגלה ב-1888 בארקנסו ונכרה שם בין השנים 1944 ל-1966, כיום (2008) הוא נכרה בעיקר בקזחסטן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מינרלים סולפטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
ארסקיוס מטרסוס

**ארסקיוס מטרסוס** (בלטינית: Arsacius of Tarsus) היה ארכיבישוף קונסטנטינופול אחרי גירושו של יוחנן כריסוסטומוס, הארכיבישוף הקודם, בשנת 404.

## חייו
ארסקיוס היה אחיו של נקטריוס , קודמו של יוחנן כריסוסטומוס, ושירת כארכיפרסביטר תחתיו. כפי שמספר פוטיוס, הוא העיד לצד אטיקוס, שהיה ליורשו, כנגד כריסוסטומוס בויעוד האלון . לפי וייס פלדיוס טוען כאן כי נשבע מרצונו שלא יקבל את כס הארכיבישוף בקונסטנטינופול אחרי כריסוסטומוס, כדי להסיר חשד שהוא מעיד נגדו מטעמים אנוכיים. 

כאשר מזימתם של אליה אודוקסיה, אם הקיסר, ותאופילוס בישוף אלכסנדריה כנגד כריסוסטומוס הביאה לגירושו של זה, היו אודוקסיה וסיעתה מעוניינים בארכיבישוף בובה, שיתפקד בצורה הנוחה להם, וארסקיוס, שהיה אז בן למעלה משמונים שנה, נראה המועמד המתאים לרדוף באמצעותו את חסידי כריסוסטומוס, גם בגלל עוינותו המופגנת אליו וגם משום שנודע – אם להסתמך כאן על סוזומנוס – כמי שאינו מתעניין במעשים המתבצעים בשמו. 

ארסקיוס נמשח לבישוף קונסטנטינופול ב-27 ביוני 404. כריסוסטומוס, כאשר שמע על־כך, מחה נמרצות וקהילת הדיוקסיה הגדירה את ארסקיוס כבישוף פולש, הדירה רגליה מן הכנסיות וערכה את המפגשים הדתיים במקומות פתוחים בשולי העיר. ארסקיוס התלונן על הדבר לקיסר ארקדיוס (כלומר, פנה למעשה לאודוקסיה) וזו שלחה חיילים שפיזרו את הכינוסים בפרוורי העיר באלות ובאבנים והשליכו את הבולטים שבחסידי כריסוסטומוס לכלא. החיילים, מספר סוזומנוס, הגדילו לעשות וגם שדדו שרשראות ועדיי זהב אחרים מהנשים ותלשו עגילים עם תנוכי אוזניים. הפעולה רק החריפה את המצב, וחסידי כריסוסטומוס המשיכו להיעדר מהתפילות בכנסיות, השתדלו להימנע מהופעה בפומבי וחלק מהם גם נמלט מהעיר. 

האפיפיור אינוקנטיוס הראשון והכנסייה המערבית סירבו להכיר במינויו של ארסקיוס. האפיפיור פנה במכתב לכהנים הנאמנים לכריסוסטומוס בדברי עידוד והבטחה שה"רשע" עתיד להיעלם בתוך זמן קצר. ואכן, אחרי סופת ברד פתאומית שנמשכה ארבעה ימים נפטרה הקיסרית אודוקסיה וזמן קצר אחריה נפטר גם ארסקיוס ב-11 בנובמבר 405.

## קישורים חיצוניים
# וייס, הנרי, '''מילון ביוגרפיה וספרות נוצרית עד סוף המאה השישית, ודיווח על הכתות והכפירות העיקריות'''
# סוזומנוס, '''היסטוריה  של הכנסייה'''
# סוקרטס סכולסטיקוס, '''היסטוריה של הכנסייה'''
# פוטיוס, **[[ביבליותקה (פוטיוס)|ביבליותקה]]** http://www.tertullian.org/fathers/photius_03bibliotheca.htm
# פלדיוס , "היסטוריה לאוסיאקה"

קטגוריה:הארכיבישופים של קונסטנטינופול
קטגוריה:הפטריארכים של קונסטנטינופול
קטגוריה:נפטרים ב-405
לינקולן

מקורו של השם הנפוץ בימינו **"לינקולן"** הוא בעיר העתיקה "לינקולן" ("Lincoln") שבאנגליה. מקור שם זה הוא בהלחם השם הלטיני לינדום קולוניה (Lindum Colonia), מחנה של חיילים רומיים משוחררים מן המאה הראשונה. על שם המחוז "לינקולנשייר" שהעיר לינקולן הייתה בירתו נקראו ערים נוספות ברחבי חבר העמים הבריטי. השם גם הפך לשם משפחה. הידוע יותר מבין הנקראים בשם זה היה אברהם לינקולן מנשיאי ארצות הברית החשובים ביותר. על שמו מספר מקומות, מוסדות ואתרים נוספים, בעיקר בתחומי ארצות הברית.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
נבחרת מונטסראט בכדורגל

**נבחרת מונטסראט בכדורגל** היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הקולוניה הבריטית בים הקריבי, מונטסראט. הנבחרת הוקמה ב-1991. נבחרת מונטסראט היא אחת הנבחרות החלשות בעולם. בעקבות פעילויות וולקניות רבות במונטסראט, ממעיטה הנבחרת מלשחק, ורוב משחקיה הם מחוץ לאי.

 ב-30 ביוני 2002 ביום של גמר מונדיאל 2002, שיחקה מונטסראט נגד נבחרת בהוטן במשחק ידידות בין שתי המדורגות האחרונות בדירוג פיפ"א. בהוטן ניצחה 0-4 ומונטסראט הפכה אז להיות הנבחרת החלשה בעולם.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
*1930 עד 1998 - לא נרשמה
*2002 עד 2026 - לא העפילה

## [[גביע הזהב של CONCACAF]]
* 1991 - לא העפילה
* 1993 - לא נרשמה
* 1996 - לא העפילה
* 1998 - לא נרשמה
* 2000 - לא העפילה
* 2002 - לא העפילה
* 2003 - פרשה
* 2005 - לא העפילה
* 2007 עד 2009 - לא נרשמה
* 2011 עד 2015 - לא העפילה
* 2017 - לא נרשמה
* 2019 עד 2025 - לא העפילה

## [[ליגת האומות של CONCACAF]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## שחקנים מפורסמים
*רואל פוקס

## קישורים חיצוניים
* ערן לוי, משחק הגמר האלטרנטיבי, באתר דהבאזר, 4 במאי 2017

## הערות שוליים

מונטסראט
קטגוריה:מונטסראט: כדורגל
רואל פוקס

**רואל אדריאן פוקס** (באנגלית: **Ruel Adrian Fox**; נולד ב-14 בינואר 1968) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

פוקס הוא יליד איפסוויץ' שבאנגליה, הוא שיחק בין השנים 1986–2002 בנוריץ' סיטי, בניוקאסל יונייטד, בטוטנהאם הוטספר ובווסט ברומיץ'.

פוקס שיחק גם בנבחרת מונטסראט וב-2004 גם היה המאמן שלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים מונטסראטים
קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני וסט ברומיץ' אלביון
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1968
נבחרת אנגווילה בכדורגל

**נבחרת אנגווילה בכדורגל** (באנגלית: **Anguilla national football team**) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אנגווילה.

נבחרת אנגווילה נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם. 

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
*1930 עד 1998 - לא נרשמה
*2002 עד 2026 - לא העפילה

## גביע הזהב של CONCACAF
*1991 עד 2002 - לא העפילה
*2003 - לא נרשמה
*2005 - פרשה
*2007 עד 2025 - לא העפילה

## [[ליגת האומות של CONCACAF]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנגווילה: כדורגל
אנגווילה
זוליכה

[שמאל|ממוזער|250px|'''יוסף ואשת פוטיפר''', [זבאלד בהאם, 1544]]
[250px|ממוזער|שמאל|יוסף ואשת פוטיפר, מאת [פול גוגן, 1896]]
**זוליכה**, וגם **זולייכה**, **סוליקה** ו**זליכה** – הוא על פי המסורת המוסלמית, שמה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי.

## רקע

המקרא, בסיפורי יוסף, ב, מביא את סיפורה של אשת פוטיפר, שר הטבחים המצרי, שבחצרו גדל יוסף. בכל הפסוקים העוסקים באשת פוטיפר לא נזכר שמה. דמותה של אשת פוטיפר הפכה לסמל האשה המפתה, המנצלת את מעמדה מצד אחד ואת יצריו של יוסף מצד שני.

הקוראן מביא את הסיפור בסורת יוסף.

## בספרות העברית
בעקבות חז"ל הפכה דמותה של **אשת פוטיפר** לדמות נדרשת בספרות העברית והיהודית לדורותיה. בסוף ימי הביניים, כנראה בעקבות מסורת מוסלמית, החל לצוץ שמה של אשת פוטיפר "זוליכה", שנכתב בכמה צורות. השם חדר לקהילות ישראל, ובצורתו "סוליקה" הפך לשם מקובל בקהילות ישראל בצפון אפריקה. הנערה היהודייה-מרוקאית הרוגת המלכות המפורסמת סול חגואל, שמסרה נפשה על קידוש השם והמיתה עצמה בגבורה כדי שלא להתאסלם ולשמור על יהדותה, היא אולי הנערה המפורסמת ביותר שכונתה "סוליקה". לוי גינצבורג, ב"אגדות היהודים" שלו, מביא כמה אגדות עם המזכירות את שמה של זוליכה.

בספרות העברית החדשה הוזכרה זוליכה ביצירותיהם של אברהם שלונסקי, בשירו "ליל זוליכה", ובסיפוריו של יעקב הורוביץ. והביטוי "ליל זוליכה" הפך לתיאור של ליל פיתויים ארוטי.

## ראו גם
* שמות לדמויות אנונימיות במקרא

## לקריאה נוספת
*יעל שמש, "אינה ראויה להגנה: אשת פוטיפר, חקר הסיפור המקראי והחקר הפמיניסטי", **[[בית מקרא]]** נה (תש"ע), עמ' 46–76.
*רחל רייך, **האשה אשר נתת עמדי - נשים כעילה לסכסוך ולמלחמה במקרא**, הילל בן חיים - הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
* .
*עליזה שנהר, **נשים במקרא, במדרש ובספרות העברית החדשה**, כנרת זמורה ביתן, 2008, עמ' 53-15.

## קישורים חיצוניים

*אישוש נוצרי, באנגלית, למקור השם זוליכה

## הערות שוליים

קטגוריה:יוסף בן יעקב
מתתיהו

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
ים טתיס

[שמאל|ממוזער|250px|מפת היבשות [לאוראסיה וגונדוונה בתור הטריאס, לפני 200 מיליון שנה]]
לפי תאורית טקטוניקת הלוחות, **ים טתיס** (**Tethys**, ביוונית: **Τηθύς**) הוא אוקיינוס שהתקיים בעבר והפריד בין היבשות לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום, בצידן המזרחי. יבשות אלו התפצלו מהיבשת הקדומה פנגיאה בתור היורה. אוקיינוס קדום זה כמעט נעלם עם השנים, עקב תזוזת הלוחות בקרום כדור הארץ והתקרבותן של אירופה, אפריקה וחצי האי ערב. כיום השריד היחיד לו הוא הים התיכון (ויש הטוענים שגם הים השחור והים הכספי). הוא נקרא על שם הטיטאנית טתיס במיתולוגיה היוונית, אלת מים ואחותו של אוקיינוס.

ים טתיס מילא תפקיד משמעותי בתולדות הגאולוגיה של ארץ ישראל: בעבר שכנה ארץ ישראל במעמקי ים זה, וגם לאחר שנחשפה, הים שטף את האזור ונסוג מספר פעמים בעידנים שונים. כתוצאה מכך נוצרו שכבות של חול וגיר זו מעל זו. מבנים שכבתיים אלו מאפשרים היווצרות מכתשי סחיפה כגון מכתשי הנגב: מכתש רמון, המכתש הקטן, המכתש הגדול ועוד. עדויות להימצאותה של ארץ ישראל מתחת לים טתיס מתבטאת בגילוי של מאובנים ימיים באזור במספר מקומות כדוגמת הנגב (בעיקר במכתשים) והרי נפתלי באזור מצוק רמים.

## קישורים חיצוניים

* הסבר קצר על ים טתיס
* 

קטגוריה:ימים
קטגוריה:טקטוניקה
טתיס
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
האושפיזין

**האושפיזין** הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי ישראלי משנת 2004. את הסרט כתב שולי רנד וביים גידי דר.

הסרט צולם במחנה שנלר ובבתי ראנד בירושלים, ומשתתפים בו, בין השאר, חלק מתושבי השכונה. הסרט הופק בהיתרים מיוחדים מרבנים. במסגרת ההסכם עם הרבנים, הסרט לא הוקרן במהלך השבת בבתי הקולנוע. הסרט מתאר בצורה מדויקת למדי את האווירה וההווי בשכונות החרדיות בירושלים, תוך הצגת דמויות טיפוסיות ושילוב ביטויי דיבור אופייניים שנהגות מפי השחקנים. הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.

השחקנים הראשיים בסרט הם שולי רנד ואשתו בזמן הסרט מיכל בת-שבע רנד. לצדם מופיעים שאול מזרחי, אילן גנני, אברהם אבוטבול ואחרים.
שמו של הסרט מתבסס על מושג האושפיזין, הקשור בחג סוכות.

## עלילה
משה הוא אברך חוזר בתשובה מחסידות ברסלב, נשוי למלי. הזוג חי בעוני באחת מהשכונות החרדיות של ירושלים ולא מצליח להביא ילדים לאור בעיות פוריות של מלי.

בערב סוכות זוכים השניים בדרך נס לגמילות חסדים, המזמנת להם סוכה וכסף לצורכי החג בסך 1,000 דולר. משה רוכש בחלק מהכסף אתרוג מהודר ויקר במחיר 1,000 שקל. אבל עם הנס מועמדים השניים בניסיון קשה: יוסף ואליהו, אסירים נמלטים, שאחד מהם (אליהו) הוא חברו של משה מעברו העברייני באילת, מגיעים לירושלים ומתגלגלים לסוכתם של משה ומלי. (האסירים הם "האושפיזין" שעליהם רומז שם הסרט). עד מהרה נחשף אופיים הגס והנצלני, אולם משה ומלי מתעקשים למלא את מצוות הכנסת האורחים, בתקווה שהשם יגמול להם על כך.

בסוף הסרט מלי נכנסת להיריון ויולדת בן, ואילו העבריינים יוסף ואליהו משלימים עם השינוי שעבר עמיתם משה.

## התגובות לסרט
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיתונות הישראלית, תוך השוואה לסרטי חג המולד האמריקאיים. כמו כן בקרב הקהל זכה הסרט להצלחה, והיה אחד הסרטים הישראליים הרווחיים ביותר בשנת 2004. בין השאר משך הסרט לקולנוע קהל דתי רב שאינו נוהג בדרך כלל לצפות בקולנוע, בישראל ובארצות הברית.

על תפקידו בסרט זכה שולי רנד בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אופיר גם בקטגוריות התסריט ושחקן המשנה (לשחקן שאול מזרחי), אך לא זכה. הסרט היה מועמד לפרס וולג'ין לקולנוע ישראלי בפסטיבל הקולנוע ירושלים, אך לא זכה. התסריט לסרט זכה בפרס על שם זבולון המר מטעם האגף לתרבות יהודית במשרד החינוך.

הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של רוטרדם, בינואר 2005. במאי 2005 הוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים
* 

* "האושפיזין" באתר "קרן הקולנוע הישראלי"

* "האושפיזין" בפודקאסט "היו זמנים בישראל".

**ביקורות**
* 
* ביקורת ב"יעל מבקרת בקולנוע"
* ”אושפיזין” ציון דרך בקולנוע הישראלי – ביקורת מהטור היגיון בשיגעון של זאב גלילי, שהתפרסם במקור ראשון
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה קומית ישראליים

קטגוריה:יהדות חרדית בקולנוע
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:תנועת התשובה: ספרות ואמנות
קטגוריה:סרטי פולחן ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
קטגוריה:סרטי גידי דר
חלץ

**חֶלֶץ** הוא מושב במישור החוף הדרומי, הממוקם כשבעה קילומטרים צפונית לשדרות. המושב משתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.

## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1950 כמעברה על ידי עולים מתימן על אדמות הכפר חוליקאת ובסמוך לכפרים כאוכבה ובריר, עליהם התנהלו קרבות קשים במלחמת העצמאות. שמו של המושב נגזר משמו של חלץ הפלטי, שהיה אחד מגיבורי דוד המלך.

בנובמבר 1950 ישבו במעברה 92 משפחות שנפגעו קשה מפגעי מזג האוויר, שהפך צריפים וקרע אוהלים.

שדה הנפט חלץ, הסמוך ליישוב, היה קידוח הנפט הראשון שהצליח במדינת ישראל. הנפט פרץ מהקידוח ב-1955 והיווה סיבה לחגיגות ולכתיבת שירים במדינה הצעירה.  למשל, "שיר הנפט" מאת דן בליטנטל או "נפט זורם בחוליקת" מאת שלמה וייספיש. השדה היה שדה הנפט המסחרי היחיד בישראל. הופקו בו כ-100 חביות ביום. כיום השדה מושבת.

בשנת 2020 שווקו קרקעות והחלה בניית ההרחבה במושב.

במושב התגורר, עד להירצחו, ראש ארגון הפשיעה בני שלמה.

## קישורים חיצוניים

*חלץ באתר מועצה אזורית חוף אשקלון
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
*
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
הודיה

**הוֹדִיָּה** הוא מושב בישראל הנמצא במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 בשם ג'וליס א' על ידי עולים מהודו, על אדמות הכפר הערבי ג'וליס שפונה מתושביו לאחר כיבושו במלחמת העצמאות על ידי חטיבת גבעתי.

העולים מהודו שהגיעו ברובם מתרבות עירונית ובורגנית לא הצליחו להשתקע במושב ובסופו המתיישבים ביישוב היו עולים מאיראן, תימן ומרוקו.

היישוב נקרא על שם הודו – ארץ מוצאם של מתיישביו הראשונים. הניקוד הוא על פי השם המקראי **הוֹדִיָּה** – צאצא של כלב בן יפונה.

המושב משתייך לתנועת המושבים.

## קישורים חיצוניים

*דף מושב הודיה, באתר המועצה האזורית חוף אשקלון

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מועצה אזורית חוף אשקלון
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
בת הדר

**בַּת הָדָר** הוא יישוב קהילתי כפרי במישור החוף הדרומי, מזרחית לעיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון, נכון ל-2021 מתגוררים ביישוב 771 תושבים.
## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1994 על ידי המועצה האזורית בתוך שדה בור ששימש בשנות ה-50 של המאה ה-20 מעברה לקליטת עולים חדשים, ובצמוד ל"חוות הדריה", שהוקמה בשנת 1948 ועל שמה הוא קרוי.

ביישוב כ-150 משפחות ובשנת 2008 היישוב התרחב ונוספו אליו משפחות מאזור צפון גוש קטיף. כיום (2022) אוכלוסיית היישוב מונה כ-170 משפחות דתיות, חילוניות ומסורתיות. ביישוב פועלים ביישוב גן ילדים, 2 בתי כנסת, מועדון נוער, מרכז מסחרי, ספרייה, מרכז יום לקשיש, מרכז לגיל הרך, מתנ"ס ומשרדי המועצה האזורית. יושב ראש הוועד הוא טל יעקב ברדה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1994
קטגוריה:יישובים במחוז הדרום
קטגוריה:כביש 4
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: יישובים קהילתיים
מבקיעים

250px|ממוזער|שמאל|מגדל המים במבקיעים
**מַבְקִיעִים** הוא מושב עובדים במישור החוף הדרומי ליד העיר אשקלון השייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 כקיבוץ, סמוך לכפר הערבי החרב ברברה על ידי חיילים משוחררים מצה"ל שעלו ארצה מהונגריה ומרומניה. הגרעין התיישב ב-1949 ממזרח לחאן יונס, שם ייסד את קיבוץ ניר מעון. ב-1951 עברו אנשי הגרעין, בהוראת תנועת העובד הציוני, להתיישב מדרום לאשקלון, שם ייסדו את קיבוץ מבקיעים.

בשנת 1954 הפך היישוב למושב שיתופי.

שמו של היישוב הוא סמלי ומציין את הבקעת הצבא המצרי במקום זה במלחמת העצמאות על ידי צה"ל.

ב-2005 עברו ליישוב 25 משפחות מפאת שדה, אחרי שפונו מגוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות.

## קישורים חיצוניים

*מושב מבקיעים, אתר משקי הדרום
*מבקיעים - סיפור מקומי, ארכיון קהילתי מבוסס ציר זמן
*

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:קיבוצים לשעבר
קטגוריה:מושבי העובד הציוני
קטגוריה:מועצה אזורית חוף אשקלון
קטגוריה:כביש 4
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
כוכב מיכאל

**כּוֹכַב מִיכָאֵל** הוא מושב חקלאי במישור החוף הדרומי, בין קריית גת ואשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
## היסטוריה
היישוב הוקם באוקטובר 1950 כמעברה על ידי עולים מעיראק. באותה תקופה נקרא המקום "כוכב", על פי שמו של הכפר הערבי (הנטוש) הסמוך כאוכבה.

בשנת 1957 התגלה נפט בשדות כוכב, מדרום ליישוב כיום, כחלק מהרחבת שדה הנפט חלץ הסמוך.

בשנת 1959 החליטה מחלקת ההתיישבות לפנות את המושב מתושביו עקב מצבו של המקום. בעקבות זאת עזבו במשך שנה זו רוב המשפחות, ונשארו רק 5-6 משפחות, ורק אדם אחד שעסק בחקלאות, חיים כהן.
בשנת 1960 הוחלט ליישב את המקום מחדש בגרעין של 40 צעירים בוגרי צבא, בני מושב נוגה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.

בשנת 1963 יושב המקום מחדש, על ידי עולים מארגנטינה. בשנת 1964 הוחלט על ידי ועדת השמות הממשלתית לקרוא ליישוב "כוכב מיכאל" על שמו של סר מייקל סובל (Sir Michael Sobell) - נדבן מבריטניה.

בשנת 2005 הורחב המושב (הרחבה קהילתית) והוכשרו 118 מגרשים לבני המושב.

## קישורים חיצוניים

*כוכב מיכאל באתר מועצה אזורית חוף אשקלון
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
בית שקמה

**בֵּית שִׁקְמָה** הוא מושב במישור החוף הדרומי ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.

היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים ממרוקו, איראן, ולוב.

ביישוב ישנה הרחבה שיושבה על ידי תושבים מאזורים שונים בארץ וכן מתושבי המקום.

שמו של היישוב הוא על שם עצי השקמה הגדלים באזור היישוב. עם הקמתו נקרא באופן זמני גיאה ב'.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
ניר ישראל

**נִיר יִשְׂרָאֵל** הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה.

היישוב קרוי על שם ישראל טייבר, שתרם כסף רב לקק"ל.

## היסטוריה
בבית העולים בבנימינה הקימה קבוצת עולים את "ארגון עולי צ'כוסלובקיה להתיישבות חקלאית". לארגון הצטרפו 30 משפחות, ששאפו להקים יישוב חדש בעל אופי חקלאי. הארגון פנה לשם כך למוסדות המיישבים ואלה הציעו לקבוצה להצטרף כהרחבה ליישוב קיים. הקבוצה דחתה את ההצעה, אולם הוכרה כארגון להתיישבות והוצעה לה האפשרות לגבש את גרעין ההתיישבות במחנות פנויים ליד נס ציונה ורעננה. לפיכך, התרכזו העולים בשני מחנות אלו והחלו להתגבש כקיבוץ לצורך עלייה לקרקע והחלו גם לעבוד בפרדסים הסמוכים לשני המחנות.
לאחר כחצי שנה הוצע לארגון שטח שנקרא אז "ג'וליס ה'" (על שם הכפר הערבי הנטוש ג'וליס ממזרח) ושכן בסמוך לעיירה מג'דל ולקיבוץ ניצנים. לאחר ביקור נציגי הקבוצה בשטח, הוחלט לקבל את ההצעה.
ב-23 בנובמבר 1949 הגיעו הגברים לשטח והקימו מעגל של אוהלים למגורים. במרכז המעגל הוקמו צריפים ששימשו כמחסן מזון, מחסן נשק, מטבח ומזכירות. החברים הקימו גם אורווה מחומרים שמצאו בשטח לפרדות שנמסרו להם מאוחר יותר.
תוך זמן קצר החלו הגברים בהקמת בתי הקבע - כל אחד השתרע על שטח של 24 מ"ר וכלל חדר ומטבחון. השירותים והמים מוקמו בחצר והיו משותפים. בסופי השבוע נסעו הגברים למשפחותיהם והותירו בשטח כמה מהם כשומרים.
ב-1 במאי 1950, בעקבות סיום בניית בתי הקבע, הצטרפו הנשים והילדים ממחנות הגיבוש לגברים ואכלסו את בתי הקבע במושב.
ועדת השמות הציעה למושב את השם "גאליה", שנדחה בידי החברים. אלה העדיפו לקרוא את היישוב על שם אישיות, שעזרה בבניין הארץ ולכן הוחלט לציין את זכרו של ישראל טייבר, שהיה תעשיין בולט ביישוב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי העובד הציוני
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
תלמי יפה

**תַּלְמֵי יָפֶה** הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.

שמו של היישוב הוא על שמו של אריה לייב יפה שהיה מראשי קרן היסוד ונהרג בהתפוצצות מכונית תופת שהחדירו ערבים לשטח בית המוסדות הלאומיים בירושלים.

## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מפולין ורומניה כקיבוץ של תנועת העובד הציוני ובשנת 1961 הפך למושב שיתופי לאחר שהפסיקו להגיע אליו גרעינים מטעם תנועת העובד הציוני והיה חשש שהמקום יינטש. האישור להפיכת הקיבוץ ניתן למרות התנגדות הסוכנות היהודית, בגלל הוצאות הבינוי הכרוכות בשינוי, בגלל היות המקום יישוב ספר.

בשנת 2012 קלט היישוב 28 משפחות שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות מהיישוב אלי סיני שהיה בצפון רצועת עזה.

## קישורים חיצוניים

* עמוד המושב  באתר המועצה האזורית חוף אשקלון
* עמוד המושב באתר ההתיישבות הכפרית
*  הקמת תלמי יפה, יומני כרמל מאי 1950 (התחלה 2:44)

## הערות שוליים

800px|ממוזער|מרכז|הכניסה לתלמי יפה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי העובד הציוני
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם חללי הטרור
קטגוריה:מועצה אזורית חוף אשקלון
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
משען

**מַשְׁעֵן** הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ישעיהו:  ().
## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן.

בראשית ימיו שוכנו המתיישבים באוהלים בסמוך למחנה הקבע, ונשכרו כעובדים לצורך בניית בתיהם. המושב אוכלס על ידי עולי תימן שעד היום מהווים רוב מוחלט של בעלי המשקים.

בשנים הראשונות כל חברי המושב עסקו בחקלאות וגידלו סלק סוכר ירקות, והחזיקו רפת עם מספר פרות. גם כיום, באופן יחסי קיים מספר לא קטן של חקלאים, מרביתם מגדלים ירקות בשטחים פתוחים ובחממות. מספר חקלאים מגדלים ורדים בחממות. במושב נותרו שישה משקי רפת בינוניים ביחס למשק משפחתי, ושני משקי פיטום גדולים. בשנים האחרונות מעגל האוכלוסייה התרחב עם פיתוחה של שכונת ההרחבה במושב.

נכון לשנת 2007 נמכרו מרבית המגרשים לבני הדור השני, והיתרה לרוכשים מחוץ למושב. במשען 84 משקים חקלאיים, 96 מגרשים בהרחבה הקהילתית, ו-16 בתים מקצועיים. כך שתוך מספר שנים תמנה אוכלוסיית המושב כ-900 תושבים.

נכון ל-2020 מתגוררים במושב למעלה מ-1,000 תושבים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
מועצה אזורית באר טוביה

**מועצה אזורית באר טוביה** היא מועצה אזורית במחוז הדרום, ליד הערים קריית מלאכי ואשדוד. המועצה הוקמה בשנת 1950, ובה 23 יישובים. שטח השיפוט שלה הוא 178,000 דונם. בניגוד לתפיסה הרווחת, לא נקראה המועצה על שם המושב באר טוביה, אלא על שם המושבה באותו שם שחרבה. ראש המועצה הראשון, מרדכי גובר, קיבל את ההצעה להנציח את זכר המושבה בשם המועצה האזורית.

גבולות המועצה (עם כיוון השעון): בצפון המועצה האזורית חבל יבנה, המועצה האזורית גדרות, גדרה ובני עי"ש, במזרח המועצה האזורית נחל שורק והמועצה האזורית יואב, בדרום המועצה האזורית שפיר ובמערב המועצה האזורית חוף אשקלון, הים התיכון, אשדוד וגן יבנה.

העיר קריית מלאכי מהווה מעין מרכז אזורי ליישובי המועצה, אשר בשטחה מקיפה אותה מכל צדדיה – אך ללא שטח העיר עצמה.

משרדי המועצה נמצאים באזור התעשייה באר טוביה, סמוך לכביש 3.

## היסטוריה
באר טוביה היה היישוב העברי הראשון באזור המועצה. ביצרון, כפר ורבורג, קיבוץ חצור וקדמה הוקמו אחריו עד מלחמת העצמאות.

סביבם שכנו יישובים ערביים רבים. הגדולים ביניהם היו קסטינה במזרח ואיסדוד במערב. בשטח המועצה הוקם שדה תעופה של הצבא הבריטי.

על פי גבולות תוכנית החלוקה של האו"ם הייתה בשטח המועצה נקודת מעבר בין חלקי המדינה היהודית בין חצור ובאר טוביה שהפרידה בין שטחים ערביים ממזרח ומערב.

במבצע ברק במסגרת תוכנית ד לקראת הכרזת העצמאות והפלישה הצפויה של מדינות ערב השתלטו כוחות ההגנה על הכפרים שהיו בשטחי המועצה. הערבים עזבו את כפריהם ולא שבו אליהם.

הצבא המצרי שפלש לאחר הכרזת העצמאות התקדם עד נחל לכיש ונעצר ליד גשר עד הלום. קרבות קשים נערכו באזור בין חטיבת גבעתי והמצרים, שהפגיזו את גן יבנה וחצור. הצבא המצרי נסוג במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948 לאחר שצה"ל עמד לנתק את האגף המערבי של המצרים משאר הכוחות.

במקום הכפרים הערביים הוקמו בשנת 1949 תשעה מושבי עולים. המושבים החדשים ביחד עם היישובים הוותיקים היו בסוף 1949 למועצה אזורית זמנית ובשנת 1950 למועצה אזורית קבועה.
12 מושבים נוספים וכפר הנוער כנות הוקמו בשנים 1950–1954.

## יישובי המועצה

## ראשי המועצה
*מרדכי גובר (כפר ורבורג) 1950–1954
*אברהם הלפון (תלמי יחיאל) 1954–1976
*חנן חסיד (ניר בנים) 1976–2004
*דרור שור (ביצרון) 2004–2018
*קובי אביבי (כפר אחים) 2018–2024
*בן כהן (אביגדור) 2024–מכהן

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מועצות אזוריות במחוז הדרום
באר טוביה
כפר ורבורג

**כפר-וַרְבּוּרְג** הוא מושב באזור הדרום, סמוך לקריית מלאכי, השייך למועצה אזורית באר טוביה.

## היסטוריה
היישוב הוקם ב-31 באוקטובר 1939 על ידי חברי "ארגון מנחם" לאחר שניסיונם להקים את כפר מנחם לא עלה יפה. היישוב נקרא על שמו של פליקס ורבורג שהיה אחד ממנהיגי הקהילה היהודית בארצות הברית ומייסד ארגון הג'וינט.

בכפר ורבורג, הנחשב למושב גדול, 98 משקים המשתרעים על כ-6,000 דונם.

בכפר כ-20 רפתות חלב גדולות. חלק מאדמות הכפר נטועות פרדסים, כרמים ומטעי נשירים. מרבית חברי הכפר משלבים בשנים האחרונות חקלאות עם עבודה מחוץ למשק.

בעשור הראשון של המאה ה-21 הוקמה בו "שכונת בנים" המונה, נכון לסוף 2009, כ-60 בתים פרטיים.

במושב זה התגורר שר האוצר יגאל הורביץ, ולאחר מותו נקבר בבית העלמין של המושב.

במושב הוקם בית קברות צבאי אזורי. מרבית החללים שנטמנו בו נפלו במלחמת העצמאות.

## מלחמת העצמאות
עם תחילת פלישת צבאות ערב לארץ במחצית מאי 1948, הועלתה הערכה שתנועת הצבא המצרי צפונה תהייה דרך הכביש הסמוך ועל כן הוקם עליו מחסום שנקרא בהמשך מחסום כפר ורבורג.

## האנדרטה לבני המושב שנהרגו
בקרבת בית הקברות הצבאי ניצבת אנדרטה לזכר בני המושב שנהרגו בשורות צה"ל. היא עוצבה בשנת 1959 על ידי האדריכל אשר חירם.

האנדרטה היא רחבת אבן ודשא המוקפת בגדר אבן. בקצה הרחבה המרוחק מן הכניסה נקבעו בפאה העליונה של הגדר שלושה גושי אבן מלבניים שבכל אחד מהם נחקק כוכב - לזכר שלושת בני המושב שנהרגו במלחמת העצמאות. לידם נקבעו בקיר שמות הנופלים. בכניסה לרחבה נחקק משפט מפי אחד מהם, צבי גוּבֶּר: **"ארצי הדלה - אשרך מה רב אם אלה בנייך"**.

לימים הורחבה האנדרטה לפי סגנונה המקורי כדי להנציח שבעה חללים נוספים מבני המושב.

## גלריה

## קישורים חיצוניים

* 
* כפר ורבורג, באתר מועצה אזורית באר טוביה
* סיפור מקומי - כפר ורבורג, ארכיון קהילתי על גבי ציר זמן
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1939
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:אנדרטאות לזכר חללי מערכות ישראל
קטגוריה:מבנים, אתרים ואנדרטאות שתכנן אשר חירם
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
*
קטגוריה:מעוטרי נס הקוממיות
קטגוריה:הנצחת אמריקאים בישראל
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
שתולים

**שְׁתוּלִים** הוא מושב במישור החוף הדרומי, סמוך לאשדוד, השייך לתנועת המושבים ולמועצה אזורית באר טוביה, בה הוא מהווה את היישוב המאוכלס ביותר.

במושב מתגוררים כ-2,200 תושבים (נכון לשנת 2022).

## היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן על אדמות העיירה הערבית איסדוד שננטשה ופונתה במלחמת העצמאות.. שמו לקוח מהפסוק: "שתולים בבית ה' בחצרות אלוהינו יפריחו" ().  שמו הראשון של המושב היה **ביתניה הדרומית**.

המושב שוכן ממזרח לכביש 4, סמוך למחלף עד הלום. המושב מוקף בנחל לכיש ונחל האלה, ולכן סבל מהצפות רבות. בשנת 1951 נותק בגלל שיטפון ונזקק לסיוע צה"ל לשם קבלת אספקה. קלוב התעופה לישראל סייע לתושבים המנותקים על ידי הטלת מזון מהאוויר. המושב נותק שוב בדצמבר 1953. בעקבות זאת נסלל כביש גישה נוסף למושב דרך באר טוביה. בשנת 1967 הוצפו חלקים נרחבים מהמושב ותושבים רבים פונו מבתיהם. 

בשנת 1995 החל מהלך להקמת יחידות דיור בהרחבה של המושב. במושב פועל בשנים האחרונות קן של תנועת הנוער התנועה החדשה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

250px|ממוזער|ימין|אנדרטה לנופלים במערכות ישראל בשתולים
 

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
ביצרון

**בִּצָּרוֹן** הוא מושב עובדים במישור החוף הדרומי (סמוך לגדרה), ושטחו הוא כ-5,000 דונם. את המושב ייסד גרעין של אסירי ציון מרוסיה בשנת תרצ"ה (1935) על שטח של היישוב הסמוך גן יבנה, ואחד מחבריו נתן לו את שמו מן הפסוק .

## היסטוריה
המייסדים היו חברי הכשרת "תל-חי קרים" שהתארגנה ברוסיה ב-1929. חברי ההכשרה עלו לארץ ישראל ב-6 ביוני 1929. בשנת 1935 הגיעו לגן יבנה, עבדו שם בפרדסי המושבה ובאותה עת בנו את הבתים הראשונים של המושב וחפרו באר מים.

בשנת 1935 עלו חברי המושב על אדמתם, שניתנה להם מנחלאות גן-יבנה, על פי ההסכם (כמתואר בספרו של אריה קרישק -"בוני הגן", 1993), כלל השטח 30 נחלות משק, חמישה דונם לכל נחלה. בכל משק היה בית קטן שבו חדר אחד ומטבח. השירותים היו בחצר. בעשור הראשון לקיומם סבלו ממצוקה כלכלית וחברתית קשה.
בשנת 1946 הצטרף אל המושב גרעין של נוטרים משוחררים מהמושבה מזכרת בתיה. את החבורה הוביל אז אריה רוז'נסקי שגם חיבר את השיר "הורה בצרון".

עד מלחמת העצמאות היה ביצרון מוקף כפרים ערבים (ברקה, בשית, קטרה). המושב היה סמוך לקו החזית עם הצבא המצרי אשר הגיע עד לגשר עד הלום, והופצץ על ידי מטוסי חיל האוויר המצרי. נשים וילדים פונו לנס ציונה וראשון לציון. הגברים נשארו להגן על המושב ולנסות להציל את התוצרת החקלאית. ב-1949, בהמלצתו של אברהם הרצפלד התיישבו במקום חיילים משוחררים חברי גרעין "בתלם", ובהמשך הגיעו לביצרון עולים חדשים בעיקר מבולגריה ורומניה והקימו משקי חלב. בשלהי המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 נבנו במקום שכונות הרחבה, מרביתן לבני המושב.

## גלריית תמונות

bizaron01.JPG|בית העם
bizaron02.JPG|אנדרטה לחללי ביצרון


## קישורים חיצוניים

* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית העם הנטוש במושב ביצרון, באתר 'חלון אחורי', 25 ביוני 2016

## הערות שוליים

קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מועצה אזורית באר טוביה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1935
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים