open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קולואיד

[שמאל|ממוזער|250px|הכנת [מיונז, קולואיד של שמן ומים בעזרת חומר מתחלב – חלמון ביצה]]
**קולואיד** (באנגלית: **Colloid**) הוא תערובת כמעט הומוגנית (אחידה) בין שני חומרים. קולואיד מורכב מחלקיקים זעירים של חומר אחד ("פאזה מפוזרת") המפוזרים באופן אחיד (יחסית) בחומר אחר שחלקיקיו מקיפים את חלקיקי החומר הראשון ("פאזה רציפה"). גודל החלקיקים המפוזרים במערכת קולואידית נע בין ננומטר למיקרון.
* קולואיד של גז בנוזל − **[[קצף]]**: קצפת מאכל, קצף גילוח.
* קולואיד של גז במוצק − **[[קצף מוצק]]**: קלקר, מספר מינרלים אווריריים בעלי בועות אוויר לכודות (פומיס, למשל).
* קולואיד של נוזל בגז − **[[תרסיס]]** (בלועזית: אירוֹסוֹל): ערפל (קולואיד של חלקיקי מים באוויר), ספריי.
* קולואיד של נוזל בנוזל − **[[תחליב]]** (בלועזית: אמולסיה): חלב, קרם ידיים, מיונז
* קולואיד של נוזל במוצק − **[[תקריש]]** (בלועזית: ג'ל): ג'לי, גבינה.
* קולואיד של מוצק בגז − **[[תרסיס מוצק]]**: עשן (קולואיד של פיח באוויר), אבק.
* קולואיד של מוצק בנוזל − **תרחיף** (בלועזית: סוּספנסיה): צבע (לציור ולצביעה), דיו, מספר תרופות בצורת סירופ.
* קולואיד של מוצק במוצק − **[[תרחיף מוצק]]**: סוגים מסוימים של זכוכית אשר בה מעורבים מלחים מוצקים, כמו עדשות פוטוכרומיות (מתכהות באור).

כאשר גודל החלקיקים המפוזרים בתערובת קטן מננומטר, התערובת נחשבת הומוגנית ונקראת תמיסה. כאשר גודל החלקיקים גדול ממיקרון, התערובת נחשבת הטרוגנית. קולואידים ותמיסות הם יציבים, בעוד תערובות הטרוגניות נוטות להיפרד למרכיביהן.

לעיתים קיים בלבול בין **תחליב** ו**תרחיף**; בשניהם הפאזה המפזרת היא נוזל, אך הפאזה המפוזרת עשויה להיות מוצק (ואז היא מכונה סוספנסיה או תרחיף) או נוזל (ואז היא מכונה אמולסיה או תחליב), כאשר לא תמיד נעשית הבחנה ברורה במיון הקולואידים השונים לתרחיפים ולתחליבים.

תופעות פיזיקליות רבות המוכרות בפלזמה באות לידי ביטוי גם בתרחיפים מיוננים. לדוגמה, עצמים הטעונים במטען חשמלי זהה עשויים להימשך זה לזה, אם הדחייה החשמלית ההדדית ביניהן מקוזזת בשיעור הולם על ידי מטענים חשמליים מנוגדים. בתופעה זו נעשה שימוש באחד משלבי האריזה של סלילי DNA למבנה טורואידי דחוס.

## ראו גם
* ריכרד אדולף ז'יגמונדי
* תאודור סוודברג
* אגרגציה
* פוטנציאל זטה
* מיצלה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כימיה קולואידית
קטגוריה:הנדסה כימית
קטגוריה:חומר רך
קטגוריה:תערובות כימיות
דהוכ

**מחוז דהוכ** (בערבית: **محافظة دهوك**; בכורדית: **دھۆک**, **Dihok**; בארמית חדשה: **ܢܘܗܕܪܐ**; שם היסטורי: **נוהרדה**, בעברית קיים גם הכתיב: **דוהוק**) הוא מחוז בעיראק הממוקם בצפון המדינה, ותופס חלק מהשטח המכונה כורדיסטן העיראקית. בירת המחוז היא העיר דהוכ. המחוז כולל גם את העיר זאכו, שבה נמצא מעבר הגבול הראשי בין טורקיה לעיראק.

בתוך כמה חודשים מתום מלחמת המפרץ ב-1991, ניתק המחוז, כמו כורדיסטן העיראקית כולה, מהשלטון המרכזי בבגדאד, והפך לחלק מהאוטונומיה הכורדית בצפון עיראק. עם נפילת סדאם חוסיין וקבלת החוקה העיראקית החדשה, שב המחוז להיות חלק מעיראק, על-פי התנאים החדשים שהוגדרו בחוקה.

בכפר בית תנורא שבתחום המחוז הייתה בעבר קהילה יהודית החל מתקופת המאה הראשונה או אף לפני זה.

## קישורים חיצוניים

* 

דהוכ
קטגוריה:כורדיסטן העיראקית: גאוגרפיה
סולימאניה (מחוז)

**מְחוֹז סֻלַיְמַאנִיַּה** (בערבית: **محافظة السليمانية**, תעתיק מדויק: מחאפט'ת אלסלימאניה) הוא מחוז בצפון-מזרח עיראק, בגבולה עם איראן. בירת המחוז היא העיר סולימאניה. בשטח המחוז זורם נהר דיאלא ובשטחו נבנה סכר דרבנדח'אן (سد دربندخان), המייצר אנרגיה הידרואלקטרית ואוגר מים לצורכי השקיה. שטחו של המחוז 17,023 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 1.35 מיליון תושבים נכון ל-2009.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סולימאניה
קטגוריה:כורדיסטן העיראקית: גאוגרפיה
צ'ארלס מקקראס

**סר אלן צ'ארלס מקלורין מקקראס** (אנגלית: Alan Charles Maclaurin Mackerras; 17 בנובמבר 1925 - 14 ביולי 2010) היה מנצח אוסטרלי.

## חייו
מקקראס נולד בשנקטאדי, ניו יורק, ארצות הברית, להורים אוסטרליים, ובגיל צעיר עבר עמם לסידני. שם למד בקונסרבטוריון והיה לאבובן ראשי בתזמורת הסימפונית של סידני. בשנת 1946 עבר לאנגליה ומשם נסע ללמוד ניצוח בפראג, אצל ואצלב טאליך. עם שובו לאנגליה עבד באופרה של סדלר'ס וולס (כיום האופרה הלאומית האנגלית) ואחר כך היה מנצח ראשי של תזמורת הקונצרטים של ה-BBC משנת 1954 עד 1956. הוא ניהל את האופרה של המבורג משנת 1965 עד 1969, את האופרה הלאומית האנגלית משנת 1970 עד 1978 ואת האופרה הוולשית הלאומית משנת 1987 עד 1992. בשנת 2004 התמנה למנצח אורח ראשי של תזמורת פילהרמוניה. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1979.

מקקראס ניצח על רפרטואר רחב, אבל היה קשור במיוחד לאופרות של לאוש יאנאצ'ק - בשנת 1951 ניצח על הבכורה הבריטית של "קטיה קאבאנובה", שנכתבה שלושים שנה קודם לכן. הוא נודע גם בידע האנציקלופדי שלו באופרות של מוצרט (נאמר עליו, שאם יקרה ופרטיטורות האופרות של מוצרט יאבדו בדרך מן הדרכים, מקקראס יוכל לשחזר אותן מזכרונו בלבד). הוא הקפיד על פי רוב על ביצוע אותנטי היסטורי של יצירות אלה: בהצגה של נישואי פיגארו בשנת 1965 וידא את הוספת הקישוטים בדרך שמוצרט היה מאשר.

מקקראס גם עיבד מוזיקה מאת ארתור סאליבן לבלט "גבעול האננס", ומוזיקה של ג'וזפה ורדי לבלט "הגברת והשוטה".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים אוסטרלים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:אבובנים
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מעוטרי מסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: עמיתים
קטגוריה:מהגרים מאוסטרליה לממלכה המאוחדת
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אוסטרלים שנפטרו ב-2010
באבל (מחוז)

**מחוז באבל** (בערבית: **محافظة بابل**), הוא מחוז בעיראק המשתרע על שטח של 6,468 קילומטרים רבועים. נכון לשנת 2018 מתגוררים במחוז כ-2,065,042 נפש.

בירת המחוז היא העיר אל-חלה (الحلة), וכמו כן נמצאת בו העיר אל-מוסאייב. במחוז זה נמצאים שרידי העיר העתיקה בבל, ועל-שמה נקרא המחוז. אתר ארכאולוגי נוסף הנמצא במחוז הוא העיר העתיקה בורסיפה.

## קישורים חיצוניים

באבל
אל-קאדסיה

**מחוז אל-קאדִסִיָּה** (בערבית: **محافظة القادسية**) הוא מחוז בעיראק, הנמצא במרכז המדינה ובירתו היא א-דיוואניה. המחוז נוצר בשנת 1976. כיום, מרבית אזרחי המחוז הם שיעים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עיראק: מחוזות
ארביל (מחוז)

**מחוז ארביל** (בערבית: **محافظة أربيل**) הוא מחוז בצפון עיראק. הוא נקרא על שם בירתו, ארביל.
## גאוגרפיה
המחוז משתרע על שטח של 14,428 ק"מ בצפון המדינה, ואוכלוסייתו מונה 2,932,800 תושבים נכון ל-2020. רובם כורדים, אך יש גם טורקמנים וערבים. אפשר למצוא גם אשורים בארביל, כיוון ששם הייתה ממלכת חדייב. מ-1974 השטח נמצא תחת אוטונומיה כורדית במסגרת כורדיסטן העיראקית.

באזור זה מצוי גם נפט רב, שתמיד היווה מקור למאבקים בין הכורדים לסדאם חוסיין, אך האומות המאוחדות הגנו, בדרך כלל, על הכורדים.

בבסיס חיל האוויר חריר בעבר הייתה נוכחות של חיל האוויר של ארצות הברית.
## קישורים חיצוניים

* 

ארביל
קטגוריה:כורדיסטן העיראקית: גאוגרפיה
פונקציה חלקה

באנליזה מתמטית, **פונקציה חלקה** היא פונקציה שגזירה אינסוף פעמים, כלומר לכל n טבעי הנגזרת ה-n-ית קיימת.

קבוצת כל הפונקציות החלקות מסומנת C^\infty. הסימון הזה הוא חלק מסימון כללי יותר:

*את קבוצת כל הפונקציות הרציפות מסמנים C^0 או רק C (לפעמים עם ציון התחום שבו הפונקציות רציפות, למשל C([a,b])).
*לכל n טבעי מסמנים ב C^n את קבוצת כל הפונקציות שגזירות n פעמים ושהנגזרת ה-n-ית של כל אחת מהן היא פונקציה רציפה.

הקבוצה C^\infty מוגדרת להיות החיתוך של כל הקבוצות C^n; כלומר  f \in C^\infty  אם ורק אם לכל n \in \mathbb{N} f \in C^n.
 
## תכונות בסיסיות
*אם f פונקציה חלקה אז גם הנגזרת של f חלקה. יתר על כן, קל לראות ש- C^\infty היא הקבוצה המקסימלית שבה פעולת הגזירה היא באמת אופרטור (כלומר לכל  f \in C^\infty  קיימת נגזרת, \frac{\mathrm{d}f}{\mathrm{d}x}, והיא בתוך C^\infty).
*אם f,g פונקציות חלקות אז גם הסכום, המכפלה וההרכבה שלהן חלקות.
*כל פונקציה אנליטית היא פונקציה חלקה (ובפרט כל הפונקציות האלמנטריות הן חלקות בכל תחום הגדרתן) אבל לא להפך.

לרב השימושים באנליזה מספיקות פונקציות גזירות פעמיים או שלוש אבל נוהגים להשתמש בפונקציות חלקות כדי לפשט את הניסוח של ההגדרות והמשפטים.

הפונקציות החלקות הן מאוד "גמישות". לדוגמה ניתן לבנות פונקציה חלקה ששווה ל-1 על קבוצה סגורה A, ומתאפסת מחוץ לסביבה פתוחה של A, כאשר גם את A וגם את הסביבה הפתוחה אפשר לבחור כרצוננו. דבר כזה הוא בלתי אפשרי בפונקציות אנליטיות כי אם פונקציה אנליטית מתאפסת על קטע סגור כלשהו אז היא זהותית אפס. בדומה, ניתן לבנות חלוקות יחידה חלקות, אך לא ניתן לבנות חלוקות יחידה אנליטיות. על ידי פונקציות כאלו ניתן לבנות לכל פונקציה רציפה פונקציה חלקה שקרובה אליה כרצוננו.

## ראו גם
* פונקציה אנליטית

## קישורים חיצוניים
* 

חלקה
נינוה (מחוז)

**מחוז נִינְוֵה** (בערבית: **محافظة نینوى**, בתעתיק מדויק: **מחאפט'ת נינוא**), הוא מחוז בצפון עיראק, שקיבל את שמו מהעיר התנ"כית נינוה שהייתה בירתה של ממלכת אשור.

## גאוגרפיה
שטחו של המחוז משתרע על 37,323 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 3,270,422 נכון ל-2011.

נוצרים, אשורים, טורקמנים, יזידים, שבאקים, מנדעים, ארמנים, בהאים, קאקאים ופאדי כורדים חיו בעיראק זמן רב מאוד - חלקם במשך מאות שנים, אחרים במשך אלפי שנים. רבים מהם, במיוחד נוצרים, יזידים, שבאקים וטורקמנים, גרים בנינוה, מחוז עשיר מבחינה תרבותית שנמצא במרחק של 400 מיילים צפונית-מערבית לבגדאד. האזור המכונה מישור נינוה, צפונית-מזרחית למחוז, מאוכלס ברובו על ידי קבוצות מיעוט אלה.

העיר הראשית היא מוסול, הנמצאת סמוך לנהר החידקל וליד הריסות נינוה. עיר מרכזית נוספת היא תל-עפר.

שתי הערים ידעו קרבות רבים בשנת 2004 בין הכוחות האמריקאיים לבין המורדים בעיראק, וכן בהשתלטות ארגון דאעש על האזור ובקרבות שניהל עם צבא עיראק. כתוצאה מכך ברחו נוצרים אשורים רבים מהאזור והגיעו לאירופה ולמערב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

נינוה
רוקפור

**רוֹקְפוֹר** (בצרפתית: **Roquefort**) הוא סוג של גבינה כחולה חצי-קשה העשויה מחלב כבשים. מאחר שזוהי אחת המפורסמות שבגבינות הכחולות, בעבר היווה שמה כינוי לכל הגבינות הכחולות, אך כיום רק גבינות כחולות שהבשילו ברוקפור-סור-סולזון רשאיות להיקרא רוקפור.

מקורה של הגבינה בעיר רוקפור-סור-סולזון (Roquefort-sur-Soulzon) שבדרום צרפת, ומכאן שמה. לפי האגדה, נער שאכל את ארוחת הבוקר שלו שכללה גבינה שמקורה מחלב כבשים ולחם זיהה את אהובתו, נטש את ארוחתו והלך לקראתה. חודשים לאחר מכן כשנתקל בארוחתו הקודמת הופתע לגלות שהגבינה עוד הייתה אכילה ואף השתבחה עם הזמן למרות מעטה העובש שניכר עליה.

צבע הגבינה לבן, עם נימים כחולים כהים של עובש. העובש, פניציליום רוקפורטי (*Penicillium roqueforti* – מין של פניציליום), מעניק לגבינה את ייחודה. העובש המקורי נמצא רק במערות קמבלו (Cambalou) באזור הייצור המקורי של הגבינה, ולפי החוק באירופה אסור לקרוא בשם "רוקפור" לגבינות שאינן מיוצרות באזור זה. בעבר נהגו המגבנים להשאיר במערות לחם למשך שישה שבועות עד שצמח בו עובש; לאחר מכן הלחם יובש ונטחן לאבקה שהוספה לחלב. כיום העובש מיוצר בתנאי מעבדה.

קילוגרם אחד של גבינת רוקפור עשוי מ-4.5 ליטרים של חלב, והגבינה עשירה בשומן, חלבון ומינרלים, בפרט סידן.

## ראו גם
*דנית כחולה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גבינות צרפתיות
קטגוריה:גבינות כחולות
קטגוריה:גבינות כבשים
דיאלא

**מחוז דיאלא** (בערבית: **محافظة ديالى**) הוא מחוז בעיראק, הנמצא צפונית לבגדאד ובירתו היא העיר בעקובה.
## גאוגרפיה
הוא משתרע על שטח של 17,685 קמ"ר ונכון ל-2003 מספר תושביו הוא 1,271,000, רובם סונים אך חלקם גם שיעים וכורדים. שטח גדול מהמחוז תופס נהר דיאלא, יובל של החידקל. בשל עושרו של המחוז במים, התעשייה העיקרית במחוז היא חקלאות. בדיאלא גדלים עצי דקל רבים, והמחוז נחשב לבירת התפוזים של המזרח התיכון. השפות המדוברות הן ערבית וכורדית.
המחוז מחולק לשישה תת-מחוזות.

מחוז דיאלא, לצד מחוז נינוה ומחוז סלאח א-דין, משמש כבסיס הפעולות של אל-קאעידה בעיראק. ביוני 2014 נכבשו מספר ערים במחוז בידי לוחמים סונים של המדינה האסלאמית.

## תת-מחוזות
* בעקובה, בו נמצאת הבירה בעקובה, מונה 468,000 תושבים (2003).
* מוקדאדיה, כולל את העיר מוקדאדיה, מונה 198,500 תושבים (2003).
* ח'אנקין, מונה 160,000 תושבים (2003).
* אל-ח'אליס, מונה 256,000 תושבים (2003).
* כיפרי, מונה 42,000 תושבים (2003).
* בלד-רוז, מונה 100,000 תושבים (2003).

## הערים המרכזיות
* בעקובה, הבירה.
* מוקדאדיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: מחוזות
קמילו חוסה סלה

שמאל|ממוזער|250px|פסל בדמות קמילו חוסה סלה בספרד
**קמילו חוסה סלה** (בספרדית: **Camilo José Cela**; 11 במאי 1916 – 17 בינואר 2002), סופר, משורר, צייר ופוליטיקאי ספרדי, זוכה פרס נובל לספרות.

## ביוגרפיה
קמילו חוסה סלה נולד ב**איריה פלביה** Iria Flavia, פדרון Padron, קורוניה Coruña בספרד, אך לאחר כמה שנים עברה משפחתו למדריד, עיר שהטביעה את השפעתה עליו ועל יצירתו ושם גם סיים את חייו. סלה נרשם ללימודי רפואה, אך הפסיק באמצע כדי לקחת קורסים בפקולטה החדשה לספרות ולפילוסופיה. סלה התחיל לכתוב את הפואמות הראשונות ואז התגייס לצד של פרנקו במלחמת האזרחים של ספרד, נלחם ואף נפצע במלחמה. לאחר ששב מהמלחמה, התחיל לפתח עמדה עצמאית, ביקורתית ומתגרה, כמו חברו ארנסט המינגוויי.

סלה אימץ לו את הסגנון הספרותי הקרוי "טרמנדיסו", מונח הלקוח מתחום מלחמות השוורים, סגנון שמתאפיין בתיאור הצד הנואש של הקיום, במחשכי האימה. הסגנון הזה ילווה את כל יצירתו הכוללת יותר מ-70 רומנים. סלה עסק גם בציור ובקולנוע. הוא הציג תערוכת ציורים ולקח חלק בסרט "קוליסאום" שבוים על ידי Jaime de Mayora. בשנת 1953 מתפרסם בבואנוס איירס ספרו "הכוורת" שנאסר בספרד על ידי הצנזורה. La colmena ("הכוורת") הפך לסרט קולנוע מהולל בשנת 1982 בספרד, אחרי מותו של פרנקו.

בשנת 1954 עבר קמילו חוסה סלה לפלמה דה מיורקה ובשנת 1956 ייסד כתב עת ספרותי בשם Papeles de San Armadans שנקט קו אנטיפשיסטי והיה רב השפעה. בכתב עת זה פרסמו רבים מהסופרים הספרדים הגולים. בשנת 1956 נפטר ידידו הקרוב Pio Baroja והוא היה בין נושאי ארונו, יחד עם ארנסט המינגוויי. כעבור שנה נבחר להיות חבר האקדמיה הספרדית. בין עיסוקיו הוא גם כתב את התסריט לסרט "האביר דון קיחוטה" לפי יצירת המופת של מיגל דה סרוואנטס.

בשנת 1977 נבחר סלה לסנטור.

## מספריו
* La familia de Pascual Duarte 1942 "משפחתו של פסקואל דוארטה".
* 1943 Pabellón de reposo א
* 1944 Nuevas andanzas y desventuras de Lazarillo de Tormes א
* 1948 Viaje a la Alcarria א
* 1949 El Gallego y su cuadrilla "הגליסאי וקבוצתו".
* 1952 Mrs. Caldwell habla con su hijo "גברת קולדוול מדברת עם בנה".
* 1953 La colmena "הכוורת".
* 1955 La catira א
* 1962 Tobogán de hambrientos א
* 1964 Izas, rabizas y colipoterras א
* 1968 Diccionario secreto "מילון סודי" חלק ראשון.
* 1969 San Camilo I936 "סן קמילו 1936".
* 1971 Diccionario secreto "מילון סודי" חלק שני.
* 1973 Oficio de tinieblas 5 "עיסוק של חושך, 5".
* 1983 Mazurca para dos muertos "מזורקה עבור שני מתים".
* 1986 Nuevo viaje a la Alcarria א
* 1988 Cristo versus Arizona א

## פרסים ותוארי כבוד
* דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1986).
* פרס נובל לספרות (1989).
* דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (1990).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  - ריאיון לרגל זכייתו בפרס נובל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:זוכי פרס נובל ספרדים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2002
קטגוריה:זוכי פרס מיגל דה סרוואנטס
קניידלך

**קניידלך** (ביידיש: **קניידלעך,** ריבוי של **קניידל**) הוא מאכל יהודי אשכנזי מסורתי העשוי כמעין כופתה עגולה.

הקניידלך עשויים מקמח (לרוב מקמח מצה) וביצים, ובתוספת מעט שמן ומים. לעיתים, מוספים לקניידלך תבלינים שונים, בהם ניתן למנות פלפל שחור, מלח או סוכר. את התערובת הנוצרת מעגלים, בדרך כלל ביד, לצורת כדורים, אותם מבשלים לרוב בתוך מרק.

אף שניתן לאכול קניידלך בכל השנה, הם מזוהים במיוחד כאחד המאכלים המסורתיים לחג הפסח, בעיקר בקרב עדות אשכנז. זאת, מכיוון שניתן להכינם מקמח מצה, וכך הם לא יהיו חמץ ויהיו כשרים לפסח. עם זאת, אלו המקפידים לא לאכול בפסח מצה שרויה נמנעים מלאכול קניידלך בפסח או מכינים אותם בגרסה בה את קמח המצה מחליף קמח שקדים.

יש האוכלים אותם בסעודה שלישית בערב פסח שחל בשבת.

## ראו גם
* כופתאות
* גונדי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:מאכלי פסח
קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:כופתאות
מחוזות עיראק

**מחוזות עיראק** הם המחוזות האדמיניסטרטיבים המרכיבים את עיראק. עד לשנת 2014 עיראק מחולקת ל-18 מחוזות אשר נקראים בערבית **מֻחאפַט'את** (محافظات, צורת יחיד **מֻחאפַט'ה** محافظة) וכל מחוז מחולק למספר נפות הנקראות בערבית **קדאא** (قضاء, צורת יחד **אקדיה** أقضية).

החלוקה הנוכחית של המחוזות בוצעה בשנת 1978.

בינואר 2014 הממשל המרכזי בבגדאד הכריז על כוונתו להקים מספר מחוזות חדשים.

במרץ 2014 שלטונות כורדיסטן העיראקית החליטו על הפרדת חלק מהשטח של מחוז סולמאניה למחוז נפרד - מחוז חלבג'ה.

## מחוזות

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* נתוני מחוזות

## הערות שוליים

*
מחוזות
קטגוריה:חלוקת פדרציות וקונפדרציות למדינות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
כופתה

[ממוזער|200px|[קניידלעך|קניידלך במרק]]
[ממוזער|שמאל|200px|[קובה (מאכל)|קובה אדום]]
שמאל|ממוזער|200px|טנגיואן, כופתאות סיניות עשויות מקמח אורז דביק.
**כופתאות** הן כדורי בצק המבושלים בנוזלים (מים, מרק או חלב) ומוגשות כתוספת למרק או ברוטב. ישנן גם כופתאות המטוגנות בשמן עמוק.

הכופתאות יכולות להכיל מילוי, אם כי לרוב יוגדרו ככיסונים. כופתאות יכולות להיות מתוקות ואז הן מוגשות כקינוח.

מקור המילה מפרסית, ומשמעותה במקור היא "קציצה" או "עיגול בשר". במטבחים רבים קיימים מאכלים בשם זה המורכבים מקציצות בשר או דגים מבושלות ברוטב.

## כופתאות במטבחים השונים

הרכב הכופתאות מגוון ומשתנה ממטבח למטבח.
* במטבח היהודי האשכנזי מוכרות כופתאות הקניידלך העשויות קמח מצה והן מופיעות גם במטבחים מזרח אירופאים אחרים כמו המטבח הצ'כי (שם הן נקראות קניידליקי) והמטבח הגרמני.
* במטבח האיטלקי מוגשים ניוקי העשויים מתפוחי אדמה, קמח וביצים.
* במטבח הסיני מוגשים כיסוני הג'יאוזי במגוון צורות.
* במטבח הצרפתי מגישים כופתאות עדינות הנקראות קנל (שיבוש של המילה קניידל בגרמנית).
* במטבח הצ'כי ובמטבח ההונגרי נפוצות כופתאות הנקראות נוקדלי או שפצלה. מכינים אותן על ידי ניטוף בלילת בצק לנוזל רותח, והן מלוות באופן מסורתי את הגולאש.
* במטבח הערבי נפוצה הקובה העשויה בדרך כלל מסולת או בורגול אך לעיתים גם מאורז (בגרסאות היהודיות הכשרות לפסח).
* במטבח האוסטרי מגישים כופתאות תפוחי אדמה במילוי פירות לקינוח הארוחה. המוכרות ביותר הן כופתאות משמש הנקראות מרילנקניידל וכן כופתאות פובידל הנקראות גרמקנודל. כופתאות אלה נפוצות גם במטבח הצ'כי ובמטבח ההונגרי (נקראות גומבוץ). כופתאות כבד נפוצות בצ'כיה וגרמניה.
* במטבח ההודי ישנן הגולאב ג'אמון - כופתאות גבינה המוגשות בסירופ סוכר וכן מלאי קופתה שהן כופתאות תפוח אדמה ממולאות גבינה ומבושלות ברוטב עשיר.
* במטבח הגאורגי ישנן החינקלי - כופתאות מבושלות במים רותחים וממולאות במגון מילויים אך בדרך כלל בשר.
* במטבח היפני מוכר הדנגו - כופתה הנעשית מקמח אורז ומוגשת בדרך כלל עם תה ירוק.
* במטבח הטריפוליטאי - כופתאות בסטיל העשויות מפירה תפוחי אדמה, ממולאות בבשר ומטוגנות.
* במטבח היהודי-פרסי - כופתאות גונדי עשויות בשר עוף טחון וקמח חומוס.
* במטבח הרומני - פפנש הם כדורי גבינה, קמח וסולת, המטוגנים בשמן עמוק או מבושלים במים ומוגשים כקינוח עם שמנת חמוצה, ריבה וסוכר.

## קישורים חיצוניים

* אהוד עין-גיל, כופתאות שזיפים, מאתר וואלה
* כופתאות תפוחי אדמה, מאתר "ifeel"
* 
* 
* 

*
סידני וב

**סידני ג'יימס וב, הבארון פספילד הראשון** (באנגלית: **Sidney James Webb, 1st Baron Passfield**; 13 ביולי 1859 – 13 באוקטובר 1947) היה סוציאליסט, כלכלן ורפורמטור בריטי, אשר לרוב מוזכר יחד עם אשתו, ביאטריס וב. הוא היה אחד החברים הראשונים בחברה הפביאנית בשנת 1884, יחד עם ג'ורג' ברנרד שו (השניים הצטרפו לחברה שלושה חודשים לאחר הקמתה). יחד עם חברים אחרים הפכו שו ווב את החברה הפביאנית לחברה הפוליטית-אינטלקטואלית הבולטת ביותר באנגליה האדוארדית.

## ביוגרפיה
וב נולד בלונדון למשפחה של עוסקים חופשיים. הוא למד משפטים באוניברסיטת לונדון בזמנו החופשי כשבה בעת עבד במשרה משרדית. בשנת 1895 סייע להקים את בית הספר לכלכלה של לונדון (London School of Economics) בעזרת עיזבון שהושאר לטובת החברה הפביאנית על ידי תורם. הוא מונה לפרופסור למינהל ציבורי בשנת 1912 ושירת בתפקיד במשך חמש-עשרה שנה. בשנת 1892 נישא וב לביאטריס פוטר, אשר עימה חלק השקפות ואמונות. הונה של ביאטריס אפשר לווב לעזוב את עבודתו המשרדית ולהתרכז בפעילויות אחרות. השניים היו חברים במפלגת הלייבור והיו פעילים פוליטית. ב-1917 ניסח וב את סעיף 4 של חוקת הלייבור, שאומץ על ידי המפלגה ב-1918. סידני הפך לחבר פרלמנט מטעם מחוז סיהאם בשנת 1922. הזוג נהג לארח את ארוחות מועדון ה-Coefficients, אשר משך אליו את הפוליטיקאים וההוגים הבולטים של התקופה.

בשנת 1929 קיבל את התואר **ברון פספילד** ושירת כשר בממשלה (הוא היה גם שר המושבות וגם השר לענייני הדומיניון), תחת ראש הממשלה רמזי מקדונלד. בשנת 1930 פרש מהמשרד לענייני הדומיניון בשל בריאותו הלקויה. באותה שנה גם פרסם את הספר הלבן. חיים ויצמן סיפר בעדותו בפני ועדת פיל כי בשנת 1930 אמר לו וב "כלום אינך מבין שאין בארץ ישראל מקום אפילו לחתול נוסף".

בני הזוג וב תמכו בברית המועצות עד מותם. ספרם "The Truth About Soviet Russia" פורסם בשנת 1942.

הזוג וב מופיע באופן סאטירי בספרו של ה. ג'. ולס "The New Machiavelli", כזוג קצר רואי, בורגני ומניפולטיבי. ולס מהתל בספר באופן דומה גם בחברה הפביאנית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1922–1923)
קטגוריה:סגל בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:חברי מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:כלכלנים בריטים
קטגוריה:שרי המושבות של בריטניה
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1923–1924)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1924–1929)
קטגוריה:חברים במסדר ההצטיינות
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1859
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1947
טופז

**טופז** הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) המכיל אלומיניום ופלואור השייך לקבוצת הסילימניט. 

## תפוצה
טופז מצוי בסלעי יסוד חומציים כדוגמת הגרניט והריוליט וניתן למוצאו עם קסיטריט ופלואוריט. המקומות בהם מוצאים טופז הם הרי אורל, צ'כיה, סקסוניה, נורווגיה, איטליה, שוודיה, יפן, ברזיל, מקסיקו וארצות הברית.

## אטימולוגיה היסטוריה ומיתולוגיה

מקור השם טופז מיוונית "טופזוס" ופירושו "לחפש" שהוא שמו של אי בים האדום שקשה היה למוצאו, שממנו נהגו לכרות אבן חן צהובה (כיום נראה כי מדובר באוליבין צהבהב). בימי הביניים היה טופז כינוי לכל אבן חן צהובה, אך כיום השם מיוחד רק לסיליקט שתואר.

על פי רבינו בחיי בן אשר, טופז היא אבן החן לשם המצויה בחושן ומייצגת את שבט דן, אם כי קיימות סברות אחרות על פיהן לשם היא אבן החן אופאל.

## צבעים ושימושים
הטופז הטהור הוא שקוף אבל זיהומים מוסיפים לו צבע, הנפוץ ביותר הוא צהוב. כשמחממים טופז צהוב הוא מקבל גוון אדמדם ורוד. אם מקרינים אותו בנוסף הוא מקבל גוון כחלחל. כיום מקובל להוסיף לטופז שכבה דקה של תחמוצת טיטניום ולקבל על ידי כך אבני חן הזוהרות בצבעים שונים.
הטופז היא אבן חן והשימוש העיקרי בה הוא בתעשיית התכשיטים. 
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד טופז הוא אבן ההולדת של חודש נובמבר.

## קישורים חיצוניים

*טופז באתר webmineral
* 

[ימין|ממוזער|250px|טופז בתוך [מסת אם]]

קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:אבני חן
קטגוריה:מחצבים
יהודה בן חמו

**יהודה בן חמו** (נולד ב-5 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר מפלגת העבודה, כיהן כראש עיריית כפר סבא משנת 2003 ועד 2018. ב-16 בפברואר 2018 התפטר לאחר שהוגש נגדו כתב אישום. באוקטובר 2021 הורשע בעבירות של גנבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים, ובהמשך נדון לשנתיים מאסר. לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף.

## ביוגרפיה
יהודה בן חמו נולד במרוקו, ובשנת 1965, בגיל ארבע, עלה ארצה עם משפחתו לשדרות. בגיל 7 עבר משדרות לשכונת כיסופים בכפר סבא. בנעוריו הצטרף לקן כפר סבא ישן של הנוער העובד והלומד. לאחר שחרורו מהצבא יצא בעידוד התנועה ללמוד חינוך בסמינר הקיבוצים וברמת אפעל. הדריך במשך שנים בחטיבה המקצועית של התנועה, ולאחר מכן נשא בתפקידים שונים בהסתדרות.

## ראש עיריית כפר סבא
בן חמו, חבר מפלגת העבודה, עומד בראש סיעת "מעוף" במועצת העיר. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית כפר סבא, והיה לחמישי בתפקיד זה מאז קום המדינה. בהמשך נבחר לקדנציה שנייה ושלישית.

בתקופת כהונתו הושלם פרויקט הקמת הפארק בעלות משוערת של מאה ועשרים מיליון ש"ח, והוקמה השכונה הירוקה בעיר, בעלת כ-5,000 יחידות דיור. בשכונה זו הוקם בית הספר הירוק, ובנוסף, בעיר החל פרויקט הפרדת האשפה, שמטרתו היא לשמור על הסביבה.
גירעון העירייה צומצם באופן משמעותי וכפר-סבא זכתה בפרס החינוך, בפרס הנוער ובפרס הניהול התקין.

### פלילים
ב-13 בפברואר 2017 נעצר בחשד ללקיחת שוחד ולבקשת המשטרה הורחק מהעירייה. במהלך תקופת הרחקתו, כשנה, המשיך לקבל משכורת של ראש עירייה, רכב צמוד ונהג. ב-16 בפברואר 2018 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות מרמה והפרת אמונים, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, גנבה בידי עובד ציבור, הטרדת עד, עבירות מס ועבירות נוספות. כתב האישום מפרט כי בן חמו הנחה את עובדיו לבקש תרומות מקבלנים בעיר בצורה של תלושי מזון לנזקקים, משהתקבלו התלושים, בסך של למעלה מ-600,000 ש"ח, השתמש בהם לצרכיו האישיים וחילק אותם לפי ראות עיניו, זאת מבלי שעירב את מחלקת הרווחה או גזבר העירייה. בנוסף, בן חמו היה מעורב בקידום אישורים ומנהלות לבעל עסקים בעיר שהיה חברו, זאת מבלי לדווח על ניגוד עניינים או הימנעות מלדון בנושאים אשר קשורים לאותו חבר בעקבות זאת התפטר מתפקידו.

ב-12 באוקטובר 2021 הורשע בעבירות גניבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ומרמה והפרת אמונים, וזוכה מעבירות של הטרדת עד והפרת הוראה חוקית. הוא נדון לשנתיים מאסר ולקנס בסך 200 אלף ש"ח. באוקטובר 2022, לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף ש"ח.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית כפר סבא
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות מרמה והפרת אמונים בישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
סוקובוס

ממוזער|שמאל|200px|ציור של סקובוס המציג את מאפייניה הנפוצים.
[ממוזער|שמאל|200px|דמות מגולפת של סקובוס מ[המאה ה-16 בפונדק בקיימברידג', אנגליה]]
לפי אגדות מימי הביניים, ה**סוקובוס** (ברבים: סוקובי; **succubi**, מלטינית: **succuba** - "יצאנית") היא שדה שמפתה גברים (בעיקר נזירים) בחלומות לביצוע יחסי מין. כדי להחזיק את עצמן, הסוקובי שואבות אנרגיה מהגברים, לעיתים קרובות עד לתשישות או למוות.

לסוקובוס קיים מקביל ממין זכר הקרוי אינקובוס (incubus).

לפי פטיש המכשפות (Malleus Maleficarum), אוספות הסוקובי את הזרע מהגברים איתם הן שוכבות, והאינקובי משתמשים בו להפריית נשים. ילדים שנולדו כתוצאה מכך אמורים להיות יותר רגישים להשפעת שדים.

אונורה דה בלזק כתב סיפור קצר – הסוקובוס (The Succubus) המדבר על משפטה של סוקובוס שטנית בתחפושת אישה, שבין השאר יכלה להשתמש בשערה כדי ללכוד גברים.

תגליף של סוקובוס מהמאה ה-16, הנמצא כיום מחוץ לפונדק בקיימברידג', אנגליה, מצביע על כך שהמוסד פעל בעבר כבית בושת.

## מקור השם
מקור השם הוא במילה הלטינית "succub" שפירושה "לשכב מתחת" בתוספת הסיומת המרמזת לנקבה - a.

## מראה
בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראן של הסוקובי. למרות זאת, הן כמעט תמיד מתוארות כנשים מפתות בעלות יופי על-טבעי, לעיתים קרובות עם כנפיים שדיות המזכירות כנפי עטלף; לעיתים, ניתנים להן מאפיינים חיצוניים אחרים של שדים (קרניים, עיני נחש, טלפיים וכדומה).

## ראו גם
* לילית (מיתולוגיה)
*אינקובוס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצורים מיתולוגיים דמויי אדם
קטגוריה:שדים
המנון יפן

[ממוזער|סאזארה אישי - סלע שנוצר מחלוקי נחל, ב[מקדש קאמו בקיוטו.]]
**שלטונך** (ביפנית: **君が代** - קִימִי גַא יוֹ) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]] של [[יפן]]**. ההמנון הוא אחד ההמנונים הלאומיים הקצרים ביותר שנעשה בהם שימוש כיום, והוא מתבסס על שיר מסוג ואקה מתקופת הייאן. מנגינה להמנון נכתבה בתקופה מאוחרת יותר – תקופת מייג'י, אך היא הוחלפה בלחן שכתבו יושיאיסה אוקו, אקימורי היאשי ופרנץ אקרט בשנת 1880.

לא ידוע מי חיבר מילות השיר, אך השיר היה נפוץ ביפן ונהגו לשיר אותו בחגיגות ציבוריות. בשנת 1869 ביקר ביפן מלחין בריטי בשם ג'ון ויליאם פנטון  וגילה שאין לה המנון רשמי; לפיכך הוא המליץ לאויאמה איוואו, קצין בצבא היפני, לבחור המנון. איוואו בחר את השיר "שלטונך", בשל דמיונו להאל נצור המלכה, והשיר הפך להמנון הלאומי של יפן. איוואו ביקש מפנטון שיכתוב מנגינה עבור ההמנון, ובזו נעשה שימוש עד שנת 1876, עת נזנחה בשל חוסר הפופולריות שלה.

מאז תום מלחמת העולם השנייה היה ההמנון בסיס למחלוקת ציבורית מאחר שההמנון מפאר את הקיסר ומשויך לתקופה המיליטריסטית שקדמה למלחמת העולם בה נחשב הקיסר לאל. רבים סבורים כי המנון המנציח את התקופה שקדמה למלחמת העולם אינו יכול לשכון בקנה אחד עם חברה דמוקרטית מודרנית. ביקורות דומות מועלות גם נגד דגל יפן.

אף שההמנון היה המנון יפן דה פקטו במשך למעלה ממאה שנים, הוא הוכר רשמית (דה יורה) כהמנון בשנת 1999 עם חקיקת "חוק הדגל הלאומי וההמנון".

## מילות ההמנון

המונח "קימי" הוא מונח עתיק שמשמעו "אדון" והכוונה היא לקיסר יפן (כיום, אגב, המילה היא פנייה לנוכח בשפה לא רשמית). הרעיון המוצג בהמנון, לפיו חלוקי נחל יכולים לגדול ולהפוך לסלעים, היה פופולרי למדי בתקופת הייאן.

## מדיה

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

 
* קובץ צלילים - המנון יפן (.ra )
* אלי לנצמן, "עם וארץ: דגל, המנון, החוקה", באתר אגודת הידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן

יפן, המנון
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
ינבושד

**יַנְבּוּשָׁד** (או "ינבושאד", בדפוסים מסוימים "ינבושאר") - דמות במיתולוגיה הנבטית. היה רבו של אדם הראשון, לפי הנאמר בספר עבודת האדמה הנבטית ("אלפלאחה' אלנבטיה'"). את הספר הוציא לאור מלומד נבטי בשם אחמד אבן וחשיה אלנבטי, והוא חובר סביב שנת 900 לספירה. לטענתו של האיש, הוא רק תרגם אותו מהלשון הכשדית ללשון הערבית, ולמעשה זהו ספר עתיק מאוד. רוב החוקרים סבורים כי אין זה נכון, וכי אבן-וחשיה עצמו חיבר או ליקט אותו, אולם יש בין החוקרים גם המאמינים כי חלק מן המובא בספר מהימן.

## בספר הכוזרי
רבי יהודה הלוי יצא כנגד "ספר עבודת האדמה הנבטית" בספרו "הכוזרי" (מאמר ראשון, סא), שם בדיון על גיל העולם לפי אמונות שונות, הוא כותב (לפי תרגום הרב יוסף קאפח):

קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:דמויות מיתולוגיות
קטגוריה:נבטים
שירות האוויר

[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון בבית בו היה מטה שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב]]
**שירות האוויר** (**ש"א**) היה הזרוע האווירית של ארגון ההגנה, שהתפתחה בהמשך לחיל האוויר הישראלי.
## היסטוריה
שירות האוויר הוקם ב-10 בנובמבר 1947 ומפקדו היה יהושע אשל.

היחידה הוקמה בשל הבנת מטה ההגנה שיש צורך בכוח אווירי לוחם שיעמוד אך ורק לצורכי ביטחון היישוב. טייסי הש"א באו מיוצאי חילות האוויר של בעלות הברית, ומקרב אנשי הפלמ"ח. המטוסים, בעיקר מטוסים קלים חד מנועיים, היו רובם שייכים לחברת "אווירון". עם הקמתו, הוחלט לכלול בו גם את מחלקת הטיס של הפלמ"ח.

תפקידם העיקרי היה איסוף מודיעין והובלת אספקה. המטוסים היו, בדרך כלל, חסרי חימוש והטייס הצטייד בתת-מקלע וכמה פצצות קטנות להגנתו. גיחת הקרב הראשונה של שירות האוויר הייתה ב-17 בדצמבר 1947 על מטוס מדגם R.W.D-13. ביום זה פנחס בן-פורת קיבל הוראה להטיס רופא לבית אשל ובדרך חזרה אסף פצוע ממושב נבטים. כשהגיע למושב, ראה קבוצה של כ-200 ערבים שניסו להשתלט על הקיבוץ. בלי להמתין להוראות, הטייס זינק אל על וריסס את ההמון הערבי מנשקו האישי, תוך כדי הפלת רימונים על ראשיהם. פעולתו גרמה להפסקת ההתקפה הערבית והתוקפים התפזרו לבתיהם.

ערב הפינוי הבריטי מארץ ישראל רכשה הסוכנות היהודית מהבריטים, 21 מטוסים מיושנים (20 מטוסי אוסטר אוטוקרט ומטוס אוקספורד אחד) שהבריטים העמידו למכירה מעודפי חיל האוויר המלכותי בארץ ישראל. המטוסים, בשדה התעופה עאקיר (כיום תל נוף), פורקו והועברו בלילות ה-21 ו-22 בינואר 1948, לשרונה בשל הימצאותה באזור ישוב עברי ומחנה צבאי עברי. במתחם היקב הטמפלרי ובמרתפים שופצו המטוסים, 15 מטוסים הוחזרו לשימוש והיתר שימשו כמקור חלפים.

הבריטים לא ראו בעין יפה תקריות מעין אלו. למרות הלחץ הבריטי, הורכבה טייסת א' שבסיסה היה שדה דב. עם התעצמות הלחימה הורכבה בתחילת מרץ 1948 טייסת חדשה, הפעם בגליל ביבנאל.

למרות הצלחותיו נגד האוכלוסייה הערבית המקומית, שירות האוויר לא השתווה לכוחות האוויר המשותפים של מדינות ערב.

במהלך אפריל 1948 החל השם "חיל האוויר" להחליף בהדרגה את השם "שירות האוויר", מבלי שהוצאה הודעה רשמית על כך. יום השנה להקמת חיל האוויר צוין, החל משנת 1948, לפי תאריך הקמתו של שירות האוויר בשלהי 1947.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על הבית בו היה המטה הראשון של שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* שיר גולן, נקודת ההתחלה: שרות האוויר באתר חיל האוויר.
* טייסת הנגב באתר "הפלמ"ח"
* זאב לכיש משירות האוויר של ההגנה לחיל האוויר, אתר צה"ל, יוני 2020.

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות ההגנה
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות
קטגוריה:היישוב: תעופה
*
אבג'ד

[ממוזער|250px|[אלפבית עברי|האלפבית העברי הוא דוגמה לאבג'ד, אשר בשלב מאוחר יותר הצטרפו אליו סימני הניקוד.]]
**אַבְּגַ'ד**, או **כְּתָב עִיצּוּרִי**, הוא קטגוריה רחבה הכוללת מספר מערכות כתב שלא מסמנים בהן תנועות אלא לעיתים נדירות. כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים, וסימון התנועות נעשה באופן עקיף, אם בכלל. המונח "אבג'ד" במשמעות זו נטבע על ידי הבלשן האמריקאי פיטר דניאלס. שם זה מורכב מארבע האותיות הראשונות של האבג'ד הנפוץ ביותר בעולם, הכתב הערבי.

כאשר סימון התנועות בכל זאת מופיע באבג'ד, הוא נעשה באמצעות אמות קריאה, שהן אותיות רב-משמעיות המסמנות הן עיצורים והן תנועות, או באמצעות סימנים דיאקריטיים, לדוגמה ניקוד, אך בסימנים אלו עושים שימוש רק באופן חלקי.

מקור שמו של המונח במילה הערבית **الأبجد** (**אַל-אַבְּגַ'ד** – האלפבית). מונח זה בנוי, למעשה, מארבע האותיות הראשונות של האלף-בית (בסדר השמי הקדמון). אבג'דים אחרים הם האלפבית העברי והאלפבית הסורי. בעבר היו נפוצים אבג'דים אחרים. השפה העתיקה אוגריתית, למשל, נכתבה באבג'ד שהיה מורכב כולו מסימני יתדות.

האבג'דים שימשו ומשמשים בעיקר שפות שמיות. בהשפעת דת האסלאם אומץ הכתב הערבי גם בשפות שאינן שמיות, כמו פרסית ואורדו. בשפות אלה נעשה שימוש רחב באותיות דו-משמעיות – אותיות שמסמנות גם עיצורים וגם תנועות. בערבית, בעברית ובסורית התפתחו מערכות של סימנים דיאקרטיים לציון תנועות, כשבעברית מערכת כזאת מכונה ניקוד, אולם אלה נמצאות בשימוש בעיקר בטקסטים דתיים, בשירה ובספרי ילדים. בכתיבה היומיומית הן אינן בשימוש. בשפות השמיות של קרן אפריקה, למשל אמהרית או השפה העתיקה געז, הסימנים הדיאקריטיים השתלבו בסימני האותיות, והפכו במשך הזמן לחלק בלתי נפרד מהן. לפיכך האלפבית האתיופי הוא כיום אבוגידה, הדומה לכתב הברות. 

בכתיבת שפת היידיש משתמשים באותיות עבריות, אך לא כאבג'ד. חלקן הופכות לאותיות תנועה, ויש לציין כל תנועה בכתב בדומה לשאר השפות הגרמאניות איתן היא נמנית.

## ראו גם
* אבוגידה
* כתיב חסר ניקוד
* כתב

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:כתב
רובי יאנג

**ראובן (רובי) יאנג** (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. בשתיהן שימש גם כקפטן.

## ביוגרפיה
ראובן יאנג נולד וגדל בחיפה. שיחק ככדורגלן בתפקיד הקיצוני השמאלי. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד. עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי. יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.

לצידו של יאנג שיחקו בשורות הפועל חיפה ונבחרת ישראל כוכבים גדולים כגון: יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך ואבא גינדין. בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שימש כקפטן הפועל חיפה וגם כקפטן החיפאי הראשון של הנבחרת, בה רשם 50 הופעות בינלאומיות ושמונה שערים. הוא שיחק בנבחרת ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שאותה אימן עמנואל שפר, אשר הגיעה עד לרבע הגמר. יאנג כבש לזכות הפועל חיפה 60 שערים ב-247 הופעות. בן דודו, ויקטור יאנג, שיחק בקבוצה כקיצוני ימני, והם כונו "צמד הדודנים".

יאנג היה הפרשן הראשון של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). בשנת 1969 עבר יאנג לארצות הברית וכמו חבריו לקבוצה, וולך ואנגלנדר, רכש השכלה אקדמית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני במדעי שיקום ההתנהגות. בשנת 1971 החל לשחק בניו יורק קוסמוס, איתה זכה באליפות. לאחר מכן חזר לתקופה נוספת בהפועל חיפה. במשאל שנערך בקרב אוהדי הפועל חיפה זכה יאנג בתואר "כדורגלן המילניום" של הפועל חיפה.

בשנת 1994 נקרא על ידי יו"ר הפועל חיפה, יצחק אנגלנדר, לאמן את הקבוצה בשעת חירום, אך פוטר לאחר מכן על ידי רובי שפירא. כשראה יאנג שקריירת האימון שלו לא צלחה, חזר לארצות הברית. שימש כמאמן קבוצת כדורגל הנשים של קווינס קולג' שבניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של ראובן יאנג באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [רובי יאנג ב'תוכניה האדומה' של [הפועל חיפה (כדורגל)|הפועל חיפה]]
* 

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק קוסמוס
קטגוריה:חיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בארצות הברית
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1964
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1968
קטגוריה:כדורגלנים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדלפי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
אוצר לאומי (סרט)

**אוצר לאומי** (באנגלית: **National Treasure**) הוא סרט הרפתקאות שצולם בארצות הברית בשנת 2004. הסרט עוסק בחבורת מחפשי אוצרות שמתחקים אחרי אוצר קדום. הסרט כולל גנבה של הצהרת העצמאות של ארצות הברית ומתעסק בין השאר באבירים הטמפלרים ובבונים החופשיים. הסרט כולל כמה אלמנטים שמוזכרים גם בספר צופן דה וינצ'י שיצא לאור ב-2003.

## תקציר העלילה
בנג'מין פרנקלין גייטס (ניקולס קייג'), נצר למשפחת גייטס וצוללן חילוץ והצלה לשעבר בצי ארצות הברית, הולך בעקבות אבותיו ומנסה להתחקות אחרי אגדה על אוצר קדום של האבירים הטמפלרים/הבונים החופשיים. לפי האגדה בזמן המהפכה האמריקאית החביאו אנשי הבונים החופשיים אוצר ענק בשווי מיליארדי דולרים.

גייטס מגלה שישנה מפה מאחורי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. חברו איאן הואו מציע לגנוב אותה אך גייטס מסרב, מה שגורם לאיאן לנסות לרצוח אותו. דרכיהם של גייטס ואיאן נפרדות, וגייטס חש מחויב לגנוב את ההכרזה כדי להגן עליה לפני שאיאן יגיע אליה. גייטס ועוזרו ריילי פול נעזרים באביגייל צ'ייס (אחראית הארכיון הממשלתי). לאחר גנבת ההכרזה הם נאלצים לברוח מסוכני ה-FBI.

## שחקנים ודמויות
*ניקולס קייג' - בנג'מין גייטס, קריפטולוג וצייד אוצרות
**האנטר גומס - בנג'מין גייטס הצעיר
*דיאן קרוגר - דוקטור אביגייל צ'ייס, ארכיונאית בארכיונים הלאומיים
*ג'סטין ברת'ה - ריילי פול, האקר
*שון בין - איאן האו, יזם וצייד אוצרות
*ג'ון ווייט - פטריק גייטס, אביו של בנג'מין
*הארווי קייטל - פיטר סאדאסקי, סוכן FBI
*כריסטופר פלאמר - ג'ון אדמס גייטס, אביו של פטריק וסבו של בנג'מין
*ג'ק קוניג - צ'ארלס קרול הצעיר
*דייוויד דיין פישר - שו
*סטיוארט פינליי-מק'לין - פאוול
*אולג טקטארוב - ויקטור שיפן
*סטיבן פופ - פיל מק'רגור
*אני פאריס - הסוכנת ג'ונסון
*מארק פלגרינו - הסוכן דוז
*ארמנדו ריסקו - הסוכן הנדריקס
*אריק קינג - הסוכן קולפקס
*ג'ייסון אירלס - תומאס גייטס

## השראה
אוצר שמשתמש בהצהרת העצמאות כרמז לקיומו מוזכר בספרי "צופן ביל" שנקברו במקום לא ידוע בבדפורד וירג'יניה. הסרט גם משתמש בעובדות היסטוריות אמיתיות כמו העובדה שבזמן המהפכה האמריקאית האמריקאים נהגו להשתמש למסמכים שלהם בדיו סתרים, כמו צופן ארנולד.

ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "אוצר לאומי: ספר הסודות".

## קישורים חיצוניים

* 

### ביקורות
* 
* 

קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:אוצר לאומי (סדרת סרטים)
קטגוריה:סרטי העוסקים במעשי שוד
קטגוריה:סרטי וולט דיסני
לוצ'אנו מורפורגו

**לוצ'אנו מורפורגו** (באיטלקית: **Luciano Morpurgo**; 20 בפברואר 1886 – 21 בספטמבר 1971), צלם ומוציא לאור יהודי-איטלקי.
## קורות חיים
מורפורגו נולד בספליט (אז אוסטרו-הונגריה) למשפחה יהודית עשירה. לאחר מות אימו בשנת 1899 שלח אותו אביו ללמוד בוונציה, שם רכש את מצלמתו הראשונה. במקביל ללימודיו סייר מורפורגו בתחילה איטליה ואחר כך גם במדינות הסמוכות, בצפון אפריקה, מזרח אירופה ובסקנדינביה. במסעותיו צילם את אשר ראה ופיתח את כישורי הצילום שלו. עם תום לימודיו עבר לרומא ונשא לאישה את מולי. לזוג נולדו שני ילדים.

בשנת 1924 יסד את המכון האיטלקי לצילום ובשנת 1925 הקים הוצאת ספרים. באותו זמן התיידד עם רוברטו אלמג'ה - פרופסור לגאוגרפיה מאוניברסיטת רומא, שעסק בין השאר בחקר ארץ ישראל. בשנת 1927 יצאו השניים למסע במזרח התיכון, שהחל במצרים. משם פנו לירדן ואחר כך לארץ ישראל. מורפורגו צילם מאות צילומים של נופי ארץ ישראל. בעקבות הסיור פרסם אלמג'ה בשנת 1930 פרסם אלמג'ה את הספר "פלשתינה" (בהוצאת מורפורגו) אשר כלל את הצילומים שצילם מורפורגו ידידו.

מורפורגו המשיך לטייל בעולם ולצלם, ואף פרסם שני ספרים אוטוביוגרפיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתרה המשפחה במקומות שונים באיטליה וחייה ניצלו.

בספטמבר 1971 רכש הארכיון האיטלקי הלאומי 12,000 מצילומיו. הוא נפטר ברומא, בגיל 85, ימים מספר לפני פתיחת תערוכת צילום בינלאומית במילאנו אשר כללה פינה שהוקדשה לצילומיו.

בשנת 2001 נערכה תערוכת צילומיו של ארץ ישראל משנת 1927.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים

קטגוריה:אמנים יהודים איטלקים
קטגוריה:צלמים יהודים
קטגוריה:מו"לים יהודים איטלקים
קטגוריה:צלמים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1886
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1971
הארייט ליין

ממוזער|שמאל|250px|הארייט ליין
**הארייט רבקה ליין** (באנגלית: **Harriet Rebecca Lane**; 9 במאי 1830 – 3 ביולי 1903) הייתה אחייניתו של נשיא ארצות הברית הרווק ג'יימס ביוקנן, ושימשה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1857–1861.

## ביוגרפיה
הארייט ליין הייתה בתו הצעירה של הסוחר אליוט טול ליין (Elliott Tole Lane) וג'יין ביוקנן ליין (Jane Buchanan Lane). אמה של הארייט, ג'יין, נפטרה בהיותה בת 9, ואביה נפטר בהיותה בת 11. הילדה ביקשה להתגורר עם דודה, ג'יימס ביוקנן, אשר כיהן כסנאטור דמוקרטי מטעם מדינת פנסילבניה. לבקשתה מונה ביוקנן כאפוטרופוס שלה.

הארייט התחנכה בפנימיות בצ'ארלסטון (אז חלק מווירג'יניה, כיום וירג'יניה המערבית), ולאחר מכן במכללת מנזר הביקור (Academy of the Visitation Convent) בג'ורג'טאון שבוושינגטון הבירה (היה זה בתקופה בה כיהן ביוקנן כמזכיר המדינה).

בשנת 1854 הצטרפה הארייט לביוקנן בלונדון, שם כיהן כשגריר ארצות הברית לארמון סנט ג'יימס. הארייט פגשה את המלכה ויקטוריה אשר העניקה לה את התואר "אשת השגריר", והייתה פופולרית בקרב החברה הגבוהה הלונדונית.

בעת שמונה ביוקנן לנשיא בשנת 1857 התגוררה הארייט עמו בבית הלבן. החברה הגבוהה של וושינגטון העדיפה את הארייט העליזה ואוהבת המסיבות על הממשל של קודמו - פרנקלין פירס, בו היה שרוי הבית הלבן באבל תמידי (בשל אבלה של ג'יין פירס). הארייט כונתה "המלכה הדמוקרטית" ואירחה אירועים רבים בבית הלבן. הארייט הפכה למודל לחיקוי - נשים חיקו את סגנונות לבושה ותסרוקותיה, ורבים קראו לבנותיהם על שמה.

בהיותה בבית הלבן ניצלה הארייט את השפעתה לנסות לקדם את עניינם של האינדיאנים באמריקה שהיו חסרי זכויות וחיו במצב קשה. כמו כן פעלה הארייט לחיזוק התרבות בארצות הברית על ידי הזמנת אומנים ומוזיקאים לבית הלבן והצגתם לחברה הגבוהה בוושינגטון. בשל פעולותיה אלו נחשבת הארייט לראשונה מבין "הגברות הראשונות המודרניות".

בעת שגברו החיכוכים בין המדינות (חיכוכים שהובילו מאוחר יותר לפרישה של מדינות שונות מהאיחוד) הקפידה הארייט על סידורי הישיבה באירועים בבית הלבן על מנת למנוע מיריבים פוליטיים לשבת זה ליד לזה, במטרה למנוע חיכוכים.

עם פרישתו של ביוקנן עברו הוא ואחייניתו להתגורר בביתו בויטהד שבלנקסטר שבפנסילבניה.

הארייט נישאה בגיל 36 להנרי אליוט ג'ונסון, בנקאי מבולטימור. שני בניה מתו זמן קצר לאחר לידתם ובעלה נפטר זמן קצר לאחר מות בנה השני.

לאחר מות דודה, הארייט שבה לוושינגטון. במותה, בשנת 1903 הורישה למדינה את אוסף האומנות הגדול שלה. האוסף הועבר למכון הסמית'סוניאן ונקרא "אוסף הגברת הראשונה לאמנות", ולימים הפך לחלק מרכזי של מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית.

סכום כסף נוסף שהורישה לבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור, שימש להקמת קליניקה לילדים הפועלת עד היום.

הארייט נקברה בבית הקברות גרינמאונט בבולטימור שבמרילנד.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס ביוקנן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1903
אריסטיד בריאן

**אריסטיד בריאן** (בצרפתית: **Aristide Briand**; 28 במרץ 1862 – 7 במרץ 1932) היה מדינאי צרפתי שכיהן מספר פעמים כראש ממשלת צרפת וזכה בפרס נובל לשלום.

## ביוגרפיה
בריאן נולד ב-28 במרץ 1862 בנאנט למשפחה בורגנית. הוא למד משפטים ועד מהרה נכנס לזירה הפוליטית, פרסם מאמרים בכתב העת האנרכיסטי "לה פפל" וערך תקופה מסוימת את "לנטם". משם עבר ל"פטיט רפובליק", ולאחר מכן ייסד את "להומניטה" בשיתוף עם ז'אן ז'ורס.

בקונגרס הפועלים של נאנט ב-1894 פעל בריאן למען קידום רעיון האיגודים המקצועיים, ומיקם את עצמו כאחד ממנהיגיה של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. ב-1902, לאחר כמה ניסיונות כושלים, הוא נבחר לנציג מטעם המפלגה לבית התחתון של הפרלמנט. כבר מימיו הראשונים בבית הנבחרים עסק בסוגיית הפרדת הדת והמדינה, פעל בוועדה שעסקה בניסוח חוק ההפרדה, והיה למנסחו העיקרי. מתוך רצון לדאוג שהחוק אכן ייושם, נכנס ב-1906 לממשלת הימין של פרדיננד סאריין בתפקיד מחזיק תיק ההדרכה הציבורית והפולחן, מתוך אמונה שיש לשתף פעולה עם המפלגה הרדיקלית בביצוע רפורמות, ולא לחכות באפס מעשה לעליית הסוציאליזם לשלטון. מפלגתו לא קבלה את גישתו ובמרץ 1906 הוא סולק מהמפלגה הסוציאליסטית. 

בריאן כיהן כשר המשפטים בשנת 1908-1909 והחליף את קלמנסו כראש ממשלה ב-1909. הוא שירת בתפקיד עד 1911, ולאחר מכן שוב לכמה חודשים ב-1913. באוקטובר 1915, בעקבות תבוסתה של צרפת בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה בריאן שוב לתפקיד במקומו של רנה ויויאני, והחזיק לראשונה גם בתיק החוץ, במקומו של תיאופיל דקלאס. הוא לא הצליח להחזיק במשרה לאורך זמן, ובמרץ 1917 התפטר כתוצאה מחילוקי הדעות סביב מתקפת ניוול. הוא חזר שוב לתפקיד ראש הממשלה ב-1921, אך לא הצליח להביא להסכם פיצויים עם גרמניה בשל חוסר הגמישות בו נתקל בצד הגרמני, והוחלף על ידי רמון פואנקרה הלוחמני יותר. בעקבות משבר הרוהר ב-1925 חזר בריאן למשרד החוץ הצרפתי ונותר בתפקיד עד למותו. הוא עמד מאחורי ההסכם עם הוותיקן שהעניק לממשלה הצרפתית תפקיד במינוי הבישופים הקתולים, וב-1926 זכה בפרס נובל לשלום עם הגרמני גוסטב שטרזמן על חלקם בהסכמי לוקרנו. שנה לאחר מכן נודע שוב בזכות הסכם קלוג בריאן שאותו ניסח עם שר החוץ האמריקני פרנק קלוג.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
קטגוריה:זוכי פרס נובל צרפתים
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרי החינוך של צרפת
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי צרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1932
ג'יין פירס

ממוזער|ג'יין מין אפילטון פירס
**ג'יין מין אפילטון פירס** (באנגלית: **Jane Means Appleton Pierce**; 12 במרץ 1806 – 2 בדצמבר 1863), אשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס, הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1853–1857.

## ביוגרפיה
ג'יין הייתה בתו של הכומר ג'סי אפלטון (Jesse Appleton), נשיא מכללת באודואין. לאחר מותו של אביה, עברה אמה עם המשפחה לאמהרסט שבניו המפשייר, שם פגשה ג'יין את פרנקלין פירס, שהיה אז עורך דין צעיר. אף שבני הזוג התאהבו ממבט ראשון, הם המתינו ולא נישאו עד היותה של ג'יין בת 28 (דבר נדיר באותה עת, בה גיל הנשואים הממוצע היה נמוך מ-20). 
ג'יין התנגדה לשאיפות הפוליטיות של בעלה, ושנאה את מגוריה בוושינגטון בזמן שבעלה היה סנטור. בנה הראשון נפטר בגיל שלוש, ובנה השני, פרנק רוברט נפטר בגיל שנתיים מטיפוס. ג'יין האשימה את העיר וושינגטון במותם של ילדיה, ולחצה על בעלה לעזוב את הפוליטיקה. בעקבות לחץ זה התפטר פירס מתפקידו כסנטור.

לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בה הוענקה לפירס דרגת גנרל והוא הפך לגיבור לאומי התגוררו בני הזוג בקונקורד שבניו המפשייר, וג'יין גידלה את בנם בנג'מין, ותיארה תקופה זו של ארבע שנים בלא פוליטיקה כשנים המאושרות בחייה.

בשנת 1852 נבחר פירס כמועמד המפלגה הדמוקרטית האמריקאית לנשיאות ארצות הברית. אשתו התעלפה כששמעה את החדשות, וניסתה לשכנעו לוותר על המועמדות אולם בעלה שכנע אותה כי הדבר יוכל להועיל לבנם בהמשך חייו.

בעת מסע הבחירות, כאשר נסעו בני הזוג עם בנם ברכבת מאנדובר ללורנס שבמסצ'וסטס ב-6 בינואר 1853, התהפכה הרכבת. בני הזוג פירס יצאו בלא פגע אולם בנם נהרג.

זמן קצר לאחר מכן הושבע פירס לנשיא ארצות הברית (ב-4 במרץ). בשל אבל בני הזוג לא נערך נשף רשמי, וג'יין סירבה להשתתף בטקס ההשבעה.

לאחר מות בנה ג'יין הפכה דתית יותר והשקיעה כל זמנה בתפילות, ומיעטה למלא את תפקידיה כגברת ראשונה.

עם פרישתו של פירס נסעו בני הזוג לסיור מחוץ לארצות הברית. עם תום הסיור שבו לניו המפשייר שם נפטרה ג'יין בשנת 1863 ונקברה סמוך לקבר בנם.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:פרנקלין פירס
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1863
גבינה צהובה

ממוזער|גבינה צהובה חתוכה לקוביות
**גבינה צהובה** (מגרמנית: **Gelbkäse**) הוא שם גנרי המקובל בישראל למספר סוגי גבינות קשות, בעלות צבע אחיד הקרוב לצהוב (באופן טבעי או בשל הוספת צבעי מאכל), כגון מותגי הגבינות "עמק", "גלבוע", "נעם" ועוד. בגבינות אלה שיעור הלחות 40%–50% מים. הן מוצקות, אך נחתכות בקלות בסכין וניתנות לפריסה במכונת חיתוך.

המונח "גבינה צהובה" מקורו בתרגום מילולי מגרמנית , ונעשה שגור בעברית הישראלית, ונפוץ במתכונים בעברית, אך אינו בשימוש בשפות אחרות, למעט גרמנית ופולנית.

## מקור הצבע
פרות הרועות עשב, מניבות חלב המכיל בטא-קרוטן, חומר מסיס בשומן ובעל צבע כתום. לחלב פרה צבע צהבהב בהיר משתי סיבות: אחוז השומן בחלב וריכוז הבטא-קרוטן בתוכו נמוכים; השומן בחלב מצוי בטיפות זעירות (globule) עטופות קרום המחזיר אור ומעניק לחלב את צבעו. גבינות קשות מכילות שיעור שומן גבוה, וכן מבנה טיפות השומן בהן נהרס בתהליך הייצור, ולכן צבען עז יותר.
טקסט=פלטת גבינות צהובות ולבנות במלון בארוחת בוקר|ממוזער|פלטת גבינות צהובות ולבנות
פרות הניזונות מתערובת מניבות חלב לבן, והגבינות העשויות ממנו לבנות גם כן, על-כן מוסיפים לגבינות הקשות המיוצרות בישראל צבע מאכל - אנאטו או בטא-קרוטן. גבינות מחלב תאו, עז וכבשה לבנות בכל מקרה.

## היסטוריה
גבינת "עמק" (גבינה מסוג אדם מתוצרת תנובה), הייתה הגבינה הקשה הראשונה שיוצרה בישראל, ונחשבה למוצר בסיסי לפחות עד שנות השמונים של המאה ה-20. היא נמכרה בפרוסות ובגושים והייתה נפוצה במטבחים קיבוציים וצבאיים ובמרכולים השיתופיים שדרכם בעיקר שווקו מוצרי מזון. היא נקראה בשם "גבינה צהובה" כדי להבדילה מסוגי גבינות אחרים שהיו זמינים (כגון גבינה ניגרת המוכרת כגבינה לבנה, גבינת קוטג', גבינה מותכת). כינוי זה ממשיך להיות בשימוש גם לאחר כניסת מגוון רחב של סוגי גבינות מייצור מקומי ומייבוא לשוק הישראלי.

נמכרים גם תחליפי גבינה צהובה חלקם טבעוניים, הדומים בטעמם ובמראם לגבינה צהובה, אך מיוצרים מרכיבים צמחיים או מחלב רזה בתוספת שמן צמחי.

## הערות שוליים

צהובה