open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוניברסיטי קולג' לונדון

שמאל|ממוזער|250px|יוניברסיטי קולג' לונדון
**יוניברסיטי קולג' לונדון** (באנגלית: **University College London**, בראשי תיבות: **UCL**) היא אוניברסיטת מחקר המסונפת לאוניברסיטת לונדון הנחשבת לאחד המוסדות האקדמיים היוקרתיים בעולם. האוניברסיטה נמצאת בשכונת בלומסברי שברובע קמדן בלונדון, ומדורגת במקום ה-9 בעולם לפי מדד QS לשנת 2025.

האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בין־לאומיים: חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU), בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (LERU), באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA), ברשת האירופית להכשרה במחקר כלכלי (ENTER) ובאיגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA). בנוסף האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בבריטניה: חברה באוניברסיטת לונדון, בקבוצת ראסל, בקבוצת G5, בקונסורציום SES, באוניברסיטאות בריטניה (UUK), במרכז תומאס יאנג (TYC), ב־UCLPartners, בקרן הנאמנות של בתי החולים NOS ביוניברסיטי קולג' לונדון (UCLH), במכון פרנסיס קריק, חברה מייסדת של מכון אלן טיורינג בלונדון וחברה בקבוצת האוניברסיטאות הלא רשמית, "משולש הזהב".

## היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1826 בשם **אוניברסיטת לונדון**, והייתה המוסד האוניברסיטאי הראשון שנוסד בלונדון. היה זה גם המוסד האוניברסיטאי הראשון שקיבל סטודנטים ללא כל קשר לדתם, וקיבל נשים סטודנטיות באותם תנאי קבלה כמו גברים. האוניברסיטה נוסדה במטרה לספק חלופה לאוניברסיטאות הדתיות של קיימברידג' ואוקספורד. אוניברסיטה זו וקינגס קולג' לונדון היו בשנת 1836 המוסדות המייסדים של אוניברסיטת לונדון. בעקבות כך שונה שמה ליוניברסיטי קולג' לונדון. העקרונות על בסיסם נוסד המוסד היו ליברליזם ופתיחות. האוניברסיטה מעודדת חידושים וגיוון.

בשנת 1907 קיבלה אוניברסיטת לונדון צ'רטר מלכותי חדש מהמלך, בעקבותיו כל המוסדות שנכללו באוניברסיטת לונדון ויתרו על קיומם הנפרד. בעקבות כך התארים שהאוניברסיטה מעניקה לבוגריו ניתנו תחת שמה של אוניברסיטת לונדון. מצב זה נמשך עד שנת 1977. בשנה זו יוניברסיטי קולג' קיבל צ'רטר מלכותי חדש אשר חידש את עצמאותו ובשנת 2005 קיבל גם את הזכות להעניק תארים.

האוניברסיטה מפעילה מספר מוזיאונים ואוספים, בטווח רחב ממדע ועד אומנות:
* מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
* מוזיאון גרנט לזואולוגיה ואנטומיה השוואתית
* אוסף אומנות
* המכון לארכאולוגיה
* אוסף אתנוגרפי
* אוסף גלטון, הכולל אוסף של ציוד מדעי ומסמכים של פרופסור סר פרנסיס גולטון
* אוסף מדעי, בעיקרו אוסף מתוך ציוד הקולג' הכולל גם את שולחן הניתוחים עליו נעשה הניתוח הראשון בהרדמה.

## מבנה ארגוני
המחקר וההוראה ביוניברסיטי קולג' מאורגנים ב־11 פקולטות ומחלקות אקדמיות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* הפקולטה למדעי המוח
* הפקולטה למדעי הרפואה
* הפקולטה למדעי בריאות הציבור

### דירוג אקדמי
האוניברסיטה נחשבת לאחת הטובות בעולם, ומדורגת בעקביות בין המוסדות המובילים בבריטניה ובעולם. דירוגים לשנת 2024:
* **דירוגים בריטיים:** מקום **6** לפי הטיימס/סאנדיי טיימס, מקום **8** לפי הגרדיאן, מקום **4** לפי QS, מקום **4** לפי Times Higher Education, מקום **3** לפי "דירוג שאנגחאי" לשנת 2023.
* **דירוגים עולמיים:** מקום **9** לפי QS, מקום **58** לפי CWTS Leiden, מקום **22** לפי Times Higher Education, מקום **16** לפי "דירוג שאנגחאי" לשנת 2024.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יוניברסיטי קולג' לונדון
קטגוריה:קבוצת ראסל
קטגוריה:הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
קטגוריה:משולש הזהב (אוניברסיטאות)
קטגוריה:איגוד אוניברסיטאות המחקר
קטגוריה:SES (אוניברסיטאות)
99 (מספר)

ממוזער|חנות בקליפורניה המוכרת את כל מוצריה ב-99 סנט|186x186 פיקסלים
**99** (במילים בלשון זכר: **תשעים ותשעה**; בלשון נקבה: **תשעים ותשע**) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 98 ולפני 100.

## במתמטיקה
*99 הוא המספר הדו-ספרתי התשיעי שכל ספרותיו זהות (ולפיכך הוא גם מספר פלינדרומי).
*99 הוא המספר הדו-ספרתי הגדול ביותר.
*99 נחשב למספר קפרקר.
*99 הוא מספר מזל
*99 הוא סכום המעוקבים של שלושה מספרים עוקבים:
:99 = 23 + 33 + 43

## בתרבות
*"99", שיר של להקת טוטו מתוך האלבום הידרה.
*"99 בלונים אדומים", שיר בשפה הגרמנית של להקת ננה.
*"99 בעיות", שיר של ג'יי זי מתוך האלבום השחור.
*"99 דרכים למות", שיר של מגאדת' מתוך המיני-אלבום Hidden Treasures.
*"דיזנגוף 99", סרט ישראלי משנת 1979, בבימויו של אבי נשר.

## במדעים
*המספר האטומי של היסוד איינשטייניום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים
Endgame

**Endgame** ("סוף משחק") הוא האלבום השנים עשר במספר של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת', שיצא לאור ב-15 בספטמבר 2009. אלבום זה הוא הראשון בהשתתפותו של הגיטריסט כריס ברודריק, עם עזיבתו של גלן דרובר את הלהקה.

האלבום הגיע למקום התשיעי ברשימת בילבורד 200, למקום ראשון באלבומי ההארד רוק ולמקום שני ברשימת אלבומי הרוק. בנוסף, האלבום הגיע למקום 4 בקנדה, 7 בפינלנד ובארגנטינה ול-9 ברשימת בילבורד 200. האלבום מכר כ-45 אלף עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון ליציאתו. הוא קיבל ביקורות טובות ונחשב לממשיך את הצלחתו של האלבום הקודם, United Abominations.

הסינגל *Headcrusher* מתוך האלבום היה מועמד לגראמי.

## משמעות השירים
כמו מרבית אלבומיה הקודמים של הלהקה, גם כאן מצויים סינגלים בעלי תוכן פוליטי. הסינגל *The Right to Go Insane* מדבר על השפעת המשבר הכלכלי העולמי. הקליפ של השיר מתייחס לאירוע חטיפת טנק שהתרחש ב-1995 על ידי אזרח בשם שון נלסון . *Endgame* מתייחס לתאוריית הקשר על FEMA, בעקבות חוק שחוקק נשיאה לשעבר של ארצות הברית, ג'ורג' וו. בוש, המאפשר לו לרתק אזרחים אמריקנים לבתי מעצר בתוך גבולות ארצות הברית. *Bite the Hand* (הכלב הנושך את היד המאכילה אותו) מדבר על חמדנותם של אנשי העסקים בוול סטריט ועל חוסר נאמנותם כלפי הציבור שמפקיד את כספו באחריותם, ככל הנראה בהתייחסות לפשיטת הרגל של ליהמן ברדרס. 

סינגלים נוספים באלבום מתייחסים לנושאים אחרים. *How the Story Ends* ו-*This Day We Fight* מבוססים על גישתו הלוחמנית של סון דזה, כמו גם על קריאתו של אראגורן לחייליו בטרם צאתם למלחמה בספרי שר הטבעות. *44 Minutes* מתייחס לאירוע ירי שהתרחש בצפון הוליווד בשנת 1997. *Headcrusher* מתייחס למכשיר עינויים מימי הביניים. *1,320* מדבר על מכוניות מרוץ הפועלות על דלק ניטרו.

## ביקורות
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ביותר ונחשב לממשיך ההצלחה של האלבום הקודם, *[[United Abominations]]*. צ'אד בואר מאתר *About.com* מציין כי מגאדת' עדיין בשיא כוחם ושהאלבום מכיל כמה רגעי אולדסקול לצד מודרניים יותר. עוד הוא מציין כי האלבום הקודם קיבל שבחים רבים והיה בצמרת רשימות ההשמעה של אתרים רבים, אך אלבום זה הוא טוב יותר. אדוארדו ריבדביה מאתר הביקורות *[[Allmusic]]* מוסיף כי שם האלבום מציין יותר סגירת מעגל מאשר ברכת פרידה, וכי הלהקה בצירוף הגיטריסט החדש פועלת בתחום הת'ראש הטכני המוכר לה (מתקופת *Peace Sells* ועד *Rust in Peace* ליתר דיוק). אדריאן בגרנד מאתר *Popmatters* מציין כי "מאסטיין שומר על הנקודות החזקות שלו, וביחד עם כריס ברודריק המוכשר ביותר כגיטריסט מוביל חדש, האלבום בוער בעוצמה שלא נשמעה מאז ימי *Rust in Peace*". עוד הוא משווה את צמד השירים הפותח את האלבום לאלה הפותחים את So Far, So Good... So What!. הראשון הוא קטע אינסטרומנטלי, בעוד השני אגרסיבי ולוחמני. 

הגיטריסט סלאש אף הוא שיבח את האלבום.

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו בידי דייב מאסטיין, אלא אם צוין אחרת.


# Dialectic Chaos - 2:24 (אינסטרומנטלי)
# This Day We Fight! - 3:31
# 44 Minutes - 4:37
# 1,320 - 3:51
# Bite the Hand - 4:01
# Bodies - 3:34
# Endgame - 5:52
# The Hardest Part of Letting Go... Seales with a Kiss - 4:42 (מאסטיין, ברודריק)
# Head Crusher - 3:26 (מאסטיין, דרובר)
# How the Story Ends - 4:27
# The Right to Go Insane - 4:20



## משתתפים

* דייב מאסטיין - סולן, גיטרה חשמלית
* כריס ברודריק - גיטרה חשמלית
* ג'יימס לומנזו - גיטרה בס
* שון דרובר - תופים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
ידיעות נגט

**ידיעות נגט** היה דו-ירחון שיועד לישראלים יוצאי אתיופיה, נכתב רובו בעברית ושליש ממנו תורגם לאמהרית וטיגרית. שמו "נגט" פירושו באמהרית 'לפני השחר', במשמעות של תקווה לעתיד. העיתון נסגר ב-2017.

כתב העת ראה אור לראשונה בפברואר 1999 ביוזמת מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך ובחסות העיתון ידיעות אחרונות, העיתון יצא לאור אחת לחודשיים ב-22,000 עותקים והופץ חינם. העיתון רובו עסק בנושאים חינוכיים וחברתיים בקהילת יוצאי אתיופיה.

צוות העיתון:
*עורך העיתון - גרמאו מנגיסטו
*מתרגם ראשי ועורך משנה -ד"ר אנבסה טפרה
*מערכת העיתון - דוד מהרט, רחל אלמי-שמעון ואדנקו סבהט
* כתבים: אמיר סבהט, אלון דמלה

כמו כן העיתון שם לו כמטרה העצמת יוצאי אתיופיה, להתריע על תופעות שונות, עידוד יצירתיות וכתיבה על מורשת העולים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיתונים
קטגוריה:מוצרי קבוצת ידיעות אחרונות
קטגוריה:יהדות אתיופיה בישראל
אייל שומבורג

[שמאל|ממוזער|250px|הפרט המפוחלץ במוזיאון להיסטוריה של הטבע ב[פריז]]
**אייל שומבורג** (שם מדעי: *Rucervus schomburgki*) הוא מין נכחד מהסוג אייל רוסרבוס במשפחת האייליים. אייל זה היה אנדמי לתאילנד. המין תואר על ידי אדוארד בלית' ונקרא על שמו של סר רוברט הרמן שומבורג, שהיה הקונסול הבריטי בבנגקוק בשנים 1857-1864.
## מאפיינים
אייל זה דמה במראהו לברסינגה. אורך גופו היה 180 ס"מ, גובה הכתף שלו היה 104 ס"מ, אורך זנבו היה 10.3 ס"מ ומשקלו היה בין 100-200 ק"ג. פרוותו הייתה חומה כהה וחלקיו התחתונים היו בהירים יותר. חלקו התחתון של זנבו לבן והייתה לו רעמה קצרה. לזכרים היו זוג קרניים מסועפות דמויות-סל, שעליהן כל החידודים הראשיים עונפו. עובדה זו גרמה לכך שיהיו לו 33 נקודות על הקרניים ואורכו של החלק החיצוני היה 88 ס"מ. לנקבות אין קרניים.

אייל שומבורג היה מצוי בערבות ביצתיות עם עשב גבוה, קנים ושיחים במרכז תאילנד, במיוחד בעמק נהר צ'או פראיה ליד בנגקוק. האייל נמנע מצמחייה עבותה. הם חיו בעדרים שכללו זכר אחד, כמה נקבות והצאצאים שלהן. למרות זאת, בזמן השיטפון בעונה הגשומה, העדרים נעו למקומות גבוהים יותר שיכולים להפוך לאיים. זה הפך אותם למטרה קלה עבור ציידים.

בסוף המאה ה-19 החלה בתאילנד הפקה מסחרית של אורז לשם ייצוא שהובילה להשמדת כל הערבות והביצות שהאייל הסתמך עליהן. לחץ אינטנסיבי של ציד לקראת סוף העשור הקטין את תפוצת המין עד להכחדתו.

אוכלוסיית הבר של איילי שומבורג נחשבה כנכחדה כתוצאה מציד בלתי מבוקר בשנת 1932, כשהפרט האחרון נהרג בידי שיכור בשנת 1938. המין נרשם כנכחד גם ב-2006 על ידי איגוד השימור העולמי. למרות זאת, כמה מדענים מחשיבים אותו כקיים. ידוע רק על פרט מפוחלץ אחד, שכיום הוא נמצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע בפריז לאחר שחי בגן החיות באותה העיר עד 1868.

בשנת 1991, נמצאו קרניים של אייל שומבורג בחנות לרפואה סינית בלאוס. לורנט צ'אזי, אגרונום מטעם האומות המאוחדות, מאוחר יותר זיהה את הקרניים מתצלום שצילם וקבע שהן באו מאייל שומבורג. ייתכן שאייל שומבורג שרד בלאוס, אבל זה לא הוכח.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד בליית
קטגוריה:אייליים
קטגוריה:תאילנד: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שנכחדו מאז 1500
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:מגה-פאונה נכחדת של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1863
בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ

[ממוזער|שמאל|250px|תצלום של בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ על גלויה מסוף [המאה ה-19]]
ממוזער|שמאל|250px|מראה חורפי של בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ
**בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ** או ה"טמפל" (Tempel) היהודי של צ'רנוביץ (**Der Israelitische Tempel in Czernowitz**) היה בית כנסת מודרני בעיר צ'רנוביץ.

## המבנה
ממוזער|שמאל|250 px|כיפת בית הכנסת במראה מצפון
בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-מורי בין השנים 1873–1879, על פי תוכניות שהכין האדריכל הפולני פרופ' יוליאן זכרייביץ' (Julian Zachariewicz).
התורמים העיקריים למימון בנייתו היו המשפחות היהודיות האמידות צוקר ווגנר.
גובה בית הכנסת, כולל הכיפה העגולה, היה 39 מטרים.
בטקס הנחת אבן היסוד בשנת 1873 השתתפו בין השאר הרב הראשי איגל,  והמיטרופוליט האורתודוקסי האוקראיני יבהני האקמן, מטעם השכנים הנוצרים.

## היסטוריה
הרעיון לבנות בית כנסת מפואר בסגנון מודרני בצ'רנוביץ הוצע לקהילת יהודי צ'רנוביץ על ידי מושל בוקובינה, ברון פרנץ פון שמיק (Baron von Schmueck) ב-1857 והסכומים הראשונים גויסו באותה שנה, אך ב-1858 נזנח הרעיון וחודש רק בשנות השבעים.

הבנייה נערכה בתקופה בה צ'רנוביץ הייתה בירת דוכסות בוקובינה, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה צ'רנוביץ עברה לשלטון רומניה והחזירה את שמה לשם הרומני המקורי, צ'רנאוץ. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות הגישה לרומניה אולטימטום בו דרשה את יציאתה מבסרביה ומצפון בוקובינה. לאחר שהמינהל הרומני יצא נכבשו שני חבלי ארץ אלו וסופחו על ידי ברית המועצות - בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ הולאם ונסגר על ידי השלטון הקומוניסטי האנטי דתי. כעבור כשנה, בעקבות פלישת גרמניה הנאצית ובת בריתה הנאמנה, רומניה, לתוך גבולות ברית המועצות, כבשו אלה גם את צ'רנוביץ וכוחות צבא גרמנים ורומנים הציתו את בית הכנסת - את הרב הראשי והרב האחרון של בית הכנסת, אברהם יעקב מרק, הביאו הקלגסים, כדי שיחזה בבית הכנסת העולה באש לפני שהרגו אותו יחד עם רבים מיהודי העיר.

## השימוש במבנה
הקהילה היהודית של צ'רנוביץ התפצלה ב-1872 לקבוצה "מודרנית" (Czernowitzer Israelitische Tempelverein - "אגודת הטמפל היהודי בצ'רנוביץ"), יוזמת בניית בית הכנסת, שביקשה להנהיג שינויים מתונים בסדרי התפילה וקראה לעצמה "קהילה דתית מתקדמת ונאורה", בהנהגת הרב הראשי ד"ר אליעזר אליהו איגל, ולקהילה אורתודוקסית-שמרנית (Orthodoxe Israeliten Kultusgemeinde - "הקהילה הדתית של ה"ישראליטים" האורתודוקסים"), אדוקה יותר, בהנהגת הרב בנימין אריה וייס. הקהילות אוחדו מחדש ב-1875 ובית הכנסת הכוראלי (המקהלתי), שנחנך ב-1878, הופעל על ידי הקבוצה המודרנית, תוך שינויים מועטים בפולחן. לא הופעל עוגב, אך הופעלה מקהלה והיה חזן. ארון הקודש נבנה בגומחה בקיר, הבימה מוקמה בסמוך לו והדרשות ניתנו בשפה הגרמנית. בין הרב המודרני והרב השמרן הושג הסדר על פיו הרב המודרני יהיה רב העיר והרב השמרן יהיה אב בית הדין. הסדר זה החזיק מעמד עד מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי רומניה.

הזמר יוזף שמידט שר בצעירותו במקהלה של בית הכנסת ומאוחר יותר היה חזן בבית הכנסת.

## ראו גם

* בית הכנסת הכוראלי (מריופול)
*בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט
*בית הכנסת הכוראלי של וילנה

## לקריאה נוספת
*Florence Heymann - *Le Crépuscule des lieux* Stock, Paris, 2003 (פלוראנס היימן - דמדומי המקומות) 

## קישורים חיצוניים

* תוכניות המבנה 
* תוכניות המבנה ותמונת בית הקולנוע הסובייטי בבניין הטמפל לשעבר
* יהודי צ'רנוביץ באנציקלופדיה יודאיקה 
*הטמפל היהודי בצ'רנוביץ

## הערות שוליים

צ'רנוביץ
צ'רנוביץ
קטגוריה:צ'רנוביץ: בתי כנסת
תחפנחס

**תַּחְפַּנְחֵס** (בפיניקית: **𐤕𐤇𐤐𐤍𐤇𐤎**), הידועה גם כ**דָפַנֶה** או **תַּפַנֶה**, הייתה עיר במצרים העתיקה, על גדת הזרוע הפלוסית של היאור (זרוע מזרחית, הנשפכת לים התיכון במערב סיני, שחרבה מזה מאות שנים), מערבית למקום בו מצויה כיום העיר קנטרה.

הרודוטוס כותב כי במאה ה-7 לפנה"ס ייסד פרעה פסמטיכוס הראשון חיל משמר של שכירי חרב זרים בתחפנחס (דפנה בלשונו), רובם יוונים איונים וקארים, מכיוון שהעיר הייתה סמוכה לגבול המזרחי של מצרים (שלא כוללת מבחינה היסטורית את סיני). לאחר חורבן ירושלים בידי נבוכדנצר מצאו מקלט בתחפנחס פליטים יהודים, ביניהם הנביא ירמיהו, כמסופר בספר ירמיהו: .

לפי עדות מכתבי הפפירוס הפיניקיים, ישבו בתחפנחס גם פיניקים.

כאשר קיבלה נאוקרטיס את המונופול על הסחר עם יוון מידי הפרעה יעחמס השני, עזבו היוונים את תחפנחס, והמקום ירד מגדולתו. כבר בימי הרודוטוס צוין כי המקום עזוב וחרב, אך ניתן היה עדיין להבחין בשרידי המעגן והבתים.

המקום נתגלה מחדש על ידי פלינדרס פיטרי בשנת 1886. במקום נמצאה מצודה ומתחם מבוצר. נמצאו שברי חרס רבים, שהיו בעלי חשיבות לשיטת התיארוך שאותה הגה פיטרי, שכן ניתן היה לשייך אותם בוודאות לתקופה שבין פסמטיכוס הראשון ויעחמס השני, דהיינו סוף המאה ה-7 לפנה"ס ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. החרסים מראים מאפיינים של אמנות איונית, אך מאפיינים אחרים מראים כי יוצרו באופן מקומי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:פיניקים: מושבות
השושלת המקדונית

[ממוזער|250px|האימפריה הביזנטית בשנת 867, בעת עלייתו לשלטון של מייסד השושלת, הקיסר [בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית|בסיליוס הראשון.]]
**השושלת המקדונית** (יוונית: **Μακεδονική δυναστεία**) הייתה שושלת ששלטה על האימפריה הביזנטית בין 867 ל-1056, לאחר השושלת האמוריאנית. במהלך תקופה זו, האימפריה הביזנטית הגיעה לשיא כוחה וגודלה מאז תחילת הכיבושים המוסלמים, והחלה תקופה הקרויה "הרנסאנס המקדוני"  באמנות ובספרות. השושלת קרויה על שם מייסדה, בסיליוס הראשון, שהגיע מהתמה של מקדוניה (שנמצא בכלל בתראקיה ולא באזור מקדוניה). מייסד השושלת וחלק ממנהיגיה היו ממוצא ארמני ולכן בחלק מן המקורות, מכונה השושלת כ"שושלת הארמנית". הקיסרית האחרונה מן השושלת הייתה תאודורה, שמתה ללא שהותירה צאצאים שימשיכו את השושלת.

## רשימת שליטים
ממוזער|250px|מטבעות השושלת המקדונית
* בסיליוס הראשון, 886-867 -  מייסד השושלת
* לאו השישי, 912-886
* אלכסנדר השלישי, 913-912
* קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, 959-913 (שלט במשותף עם רומנוס הראשון לקפנוס בשנים 944-919)
* רומנוס השני, 963-959
* ניקפורוס השני, 969-963
* יוחנן הראשון צימיסקס, 976-969 
* בסיליוס השני בולגרוקטונוס, 1025-976
* קונסטנטינוס השמיני, 1028-1025
* זואי, 1028 - 1050 (בתו של קונסטנטינוס השמיני, שלטה עם בעליה עד למותה). 
* רומנוס השלישי, 1034-1028 (בשיתוף עם זואי)
* מיכאל הרביעי פפלגוניאן, 1041-1034 (בשיתוף עם זואי)
* מיכאל החמישי קלפאטס, 1042- 1041, אחיינו של מיכאל הרביעי (בשיתוף עם זואי). 
* קונסטנטינוס התשיעי, 1055-1042 (בשיתוף עם זואי עד 1050).
* תאודורה, 1056-1055 - השליטה האחרונה

* לא שושלתי: מיכאל השישי סטרטיוטיכוס נבחר על ידי תאודורה לרשת אותה, הודח על ידי איסאאקיוס הראשון קומננוס, מייסד שושלת קומננוס.

## עץ המשפחה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האימפריה הביזנטית
דוד גולדמן

**דוד גולדמן** (13 באוקטובר 1912 – 28 באוגוסט 1993) היה ראש המועצה המקומית השני של כפר תבור. נבחר לראשות המועצה בהסכמה ללא בחירות רשמיות, בשנת 1954 וכיהן בתפקידו כ-13 שנים ברציפות עד לסוף שנת 1967. בתקופתו עשתה כפר תבור צעד גדול בקליטת עולים חדשים ממגוון הגלויות ושיפור סביבת החיים שלהם. כראש מועצה הוא כיהן בהתנדבות ולא קיבל שכר.

## ביוגרפיה
דוד, בנם הרביעי של ראובן ושושנה-אלטה (לבית רוזנצוויג) גולדמן, ממייסדי כפר תבור, נכד למייסדי ראש פינה גרשון (בן שבח) ושרה גולדמן, נולד ב-13 באוקטובר 1912 בכפר תבור. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פעל במסגרת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית כמדריך חקלאי בכיר ביישובי עולים באזור הצפון ומונה לתפקיד סגן מנהל אזור הגליל התחתון והגליל העליון.

בתקופתו הוקם בכפר תבור "בית המייסדים" שנחנך בשנת 1961 בטקס מרשים, בו נכח יו"ר הכנסת קדיש לוז. כמו כן דאג גולדמן לסלילת הרחוב הראשי באספלט (הרחוב היה מרוצף באבני בזלת לא מעובדות), לחיבור כפר תבור למקור מים יציב מחברת מקורות, להקמת קופות חולים במושבה ולתאורת רחוב חדשה. המושבה בתקופתו נשארה בצביונה המקורי. עם פרישתו מרשות המועצה, הקים את מוזיאון המושבה במבנה בית הספר הראשון וניהל אותו מספר שנים בהתנדבות, כיום קיימת בו הספרייה המקומית. גולדמן גם הכין את תשתית ארכיון המושבה ושימור המסמכים ההיסטוריים בהתנדבות ועמד בראשו, בזכות פועלו זה, בגנזך המדינה קיים חומר ארכיוני רב חשיבות על ההתיישבות בגליל, קשרי הגומלין עם ארגון השומר שהוקם בכפר תבור באפריל 1909 ועוד.

דוד שימש מקור ידע עבור חוקרים שעסקו במחקרים בתחום ההיסטורי וגאוגרפי והוזכר בספרים ומאמרים שחוברו על ידי אותם חוקרים וסופרים כגון: פרופ' יוסי בן-ארצי, פרופ' יוסי כץ, זאב ענר, בן ציון מיכאלי, יצחק זיו-אב, אהרן עבר הדני, שמואל אביצור ועוד.

דוד גולדמן היה מידידיו ובאי ביתו של יגאל אלון, יליד כפר תבור, ונעזר בו רבות לקידום כפר תבור.

דוד גולדמן היה פעיל בהתנדבות בהתאחדות האיכרים בגליל התחתון, כתב עיתון הארץ, דואר היום 
בנושאי התיישבות וחברה בגליל התחתון והעליון, מספר ספרים חוברו או נערכו על ידו בנושאים הקשורים לכפר תבור והגליל.

עסק בהתנדבות במתן הרצאות ליחידים וקבוצות אורחי מוזיאון המושבה והן בפני חיילים בבסיסי צה"ל. במקביל לכך היה ברשותו משק חקלאי שעבר תהפוכות עם השנים, משק חלב, מטעים וגידולי פלחה שונים.

הפזמונאי חיים חפר הקדיש ב-"ערב במסחה" שני בתים לדוד גולדמן (גולדמן את בתו סגר...).

גולדמן נפטר ב-28 באוגוסט 1993, והובא למנוחות בבית העלמין של כפר תבור . ארכיון המושבה החדש שנבנה במהלך 2008-2009 נקרא על שמו.

גולדמן היה בן דוד של אביו של חבר הכנסת לשעבר מיכה גולדמן מכפר תבור.

## כתביו
* כפר תבור (מסחה), ערך - מאיר הראובני; כנס - דוד גולדמן, בהוצאת כפר תבור המועצה המקומית, 1976 (176 עמ').
* שרשים בין סלעי בזלת, דוד גולדמן, בהוצאת מוזיאון המושבה מסחה כפר תבור, 1988 (84 עמ').

## קישורים חיצוניים
* דוד גולדמן מספר על ההיסטוריה של כפר תבור בארכיון יבנאל

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת כפר תבור
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
וסט קובינה

**וסט קובינה** (באנגלית: **West Covina**) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. העיר שוכנת 32 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס בחלקו המזרחי של עמק סן גבריאל. נכון לשנת 2008 חיים בעיר כמעט 112,660 תושבים. רוב התושבים הם מהמעמד סוציו-אקונומי בינוני עד גבוה. ישנן מספר שכונות יוקרה בתחומי העיר בהן ערך הבתים הוא הגבוה ביותר בכל עמק סן גבריאל.

כמו כל ערי הפרברים של לוס אנג'לס חלק גדול מתושביה של וסט קובינה עובדים בלוס אנג'לס. במהלך השנים הצליחה וסט קובינה למשוך אליה מספר חברות ענק. במרכז העיר ישנו אזור מסחר ועסקים בו יושבות מפקדות וסניפים של חברות גדולות.

## היסטוריה
וסט קובינה הוקמה בשנת 1923 לאחר שתושבי חלקה המערבי של העיר קובינה יצאו למלחמה בכוונה של עיריית קובינה להקים מתקן ביוב בחלקו המערבי של העיר. הפתרון היחידי היה להיפרד מהעיר ולהקים עירייה חדשה כך שהשטח יהיה שייך לעירייה החדשה.
בהתחלה הייתה וסט קובינה עיר חקלאית ורוב תושביה גידלו תפוזים ואגוזים. עם השנים החוות והשדות הוחלפו בשכונות מגורים עירוניות וכיום 90% משטח העיר בנוי. העיר משתרעת על שטח של 41.7 ק"מ מרובעים ואין לה לאן להתרחב מכיוון שהיא גובלת בערים אחרות מכל צדדיה.

העיר התפרסמה בכל העולם בעקבות הסדרה "האקסית המטורפת". גיבורת הסדרה רבקה,  עוזבת עבודה מצליחה כעורכת דין בניו יורק ועוברת לגור בווסט קובינה, המקום בו מתגורר אהוב ילדותה ג'וש, במטרה להחזיר אותו לחיקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1923
רדואן אל-חילו

**רדואן אל-חילו** (בערבית: **رضوان الحلو**; 1909, יפו - אוקטובר 1975, יריחו) היה פוליטיקאי פלסטיני קומוניסטי שפעל בתקופת המנדט הבריטי, כיהן כמזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ).

אל-חילו נולד ביפו למשפחה ענייה. כבר מגיל 8 הוא נאלץ לעזור בפרנסת המשפחה.
בגיל 19 הצטרף למפלגה הקומוניסטית (פ.ק.פ), ונודע שם בשם "החבר מוסא". במסגרת המפלגה למד קרוא וכתוב. הוא למד במוסקבה במשך מספר חודשים ולאחר מכן עבד בעבודות מזדמנות. בשנת 1934 מונה למזכ"ל הפק"פ. באותה תקופה היה בן-זוגה של שמחה צברי, מספר שתיים במפלגה. תחת הנהגתו המפלגה עברה תהליך של "ערביזציה" שמשמעו העברת ההנהגה לידיים ערביות והפיכת המפלגה למפלגה לאומית-פלסטינית בעלת מצע קומוניסטי, הוא תמך במרד הערבי הגדול (פרץ בשנת 1936) כהתקוממות אנטי-אימפריאליסטית אולם לטענתו הוא התנגד לפעילות הטרור שננקטה על ידי כמה מחברי המפלגה.

במהלך כהונתו כמזכ"ל המפלגה, ישב בכלא בשנים 1939–1941, ובתקופה זו הנהיגה את המפלגה חברתו לחיים, שמחה צברי.
בשנת 1941 נעצר אל-חילו ושוחרר כעבור שנה.
הוא כיהן כמזכ"ל הפק"פ עד 1943, אז התפוררה המפלגה והחברים הערבים עזבוה כדי להקים את "הליגה לשחרור לאומי", שעמד בראשה, בספטמבר 1943.

חילו נשא לאישה יהודיה מבודפשט, שילדה לו שלוש בנות. ב-1948 עזבה האישה עם הבנות להונגריה. לאחר מלחמת העצמאות השתקע ביריחו ונשא לאישה פליטה כמוהו מיפו.

. כמו יתר הקומוניסטים הערבים שחיו ביהודה ושומרון תחת שלטון ירדן אל-חילו הצטרף למפלגה הקומוניסטית הירדנית אולם סולק משורותיה בשנת 1952 כתוצאה מסכסוכים פנימיים.

אל-חילו נפטר ב-1975 ביריחו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה
קטגוריה:פעילי הליגה לשחרור לאומי
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פליטים פלסטינים
קטגוריה:החברה הערבית בארץ ישראל המנדטורית: אישים
אתריביס (מצרים העליונה)

**אתריביס** (ביוונית עתיקה: **Άθλιβις** או **Άθριβις**), הידועה גם כ**טריפיון** ובמצרית עתיקה - חוט רפיט, הייתה עיר עתיקה במצרים העליונה. במקום בו שכנה העיר, סמוך לעיר סוהאג של ימינו, וכעשרה קילומטרים דרומית לעיירה אחמים, על הגדה המערבית של נהר הנילוס, שוכן כיום כפר בשם ואנינה.

בעיר נמצא מקדש שנבנה עבור האלה רפיט  (טריפיס) על ידי קיסריון, ושליטים רומים שלאחריו. דרומית למקדש זה נמצא מקדש מוקדם יותר שנבנה על ידי הפרעה תלמי התשיעי. במקום נמצא קבר השייך לאחים בשם איבפמני ופמהיט, שעל תקרתו מצוירים שני גלגלי מזלות.

במצרים העתיקה הייתה קיימת עיר נוספת בשם אתריביס , השוכנת צפונית לקהיר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
קטגוריה:מצרים הרומית: אתרים ארכאולוגיים
טוסיליזומב

**אקטמרה** (**Actemra**) הוא שמו המסחרי של הנוגדן החד שבטי **Tocilizumab** המשמש כתרופה לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית. בחודש יוני 2020 היא הראתה תוצאות ראשוניות חיוביות בהפחתת סיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019.
[שמאל|ממוזער|150px|[לוגו אקטמרה]]

## שימוש בתרופה
דלקת מפרקים שגרונית היא מחלה דלקתית כרונית חשוכת מרפא. המחלה מביאה לפגיעה במפרקים, למוגבלות פיזית, ויכולה אף לגרום לנכות ולאובדן כושר עבודה. מטרת הטיפול במחלה היא להשיג תקופה ארוכה ככל הניתן של הפוגה מהמחלה, כאשר בזמן זה, החולה מסוגל לשמור על תפקודו היומיומי ונהנה מאיכות חיים טובה. אקטמרה משיגה באופן עקבי אחוזי הפוגה גבוהים בכל אוכלוסיות החולים, ללא קשר למשך המחלה, לחומרתה ולמספר הטיפולים הקודמים בהם נכשל המטופל. הטיפול באקטמרה ניתן אחת לארבעה שבועות בעזרת עירוי למשך שעה.

אקטמרה אושרה לרישום ביפן באפריל 2008 לשם טיפול בדלקת מפרקים שגרונית. בתחילת ינואר 2009 אקטמרה אושרה לרישום בשווייץ, וב-20 בינואר 2009 אקטמרה אושרה לרישום באירופה על ידי EMEA, אישור שמכסה רישום ב-27 מדינות באירופה. אקטמרה מאושרת בישראל על ידי משרד הבריאות מאז 2010. ב-30 באוגוסט 2017 אושרה אקטמרה גם בארצות הברית, לטיפול בתופעות לוואי של קימריה (,Kymriah (tisagenlecleucel טיפול ה CAR-T הראשון שאושר.

## התוויה רפואית
התרופה ניתנת לטיפול במבוגרים החולים בדלקת מפרקים שגרונית בדרגת חומרה בינונית עד קשה, אשר לא הגיבו בצורה מספקת לטיפול קודם ב-DMARDs ו/או נוגדי TNF. אקטמרה יכולה להינתן כטיפול יחיד או בשילוב עם מתוטרקסט ו/או DMARDs אחרים.

שימושים נוספים לתרופה הם לטיפול בטמפורל ארטריטיס (Temporal arteritis) זאת בנוסף או בנפרד מהטיפול המקובל בקורטיקוסטרואידים.

## מנגנון פעולה
IL-6 הוא ציטוקין שמצוי בשפע בסינוביום המפרקי המודלק. הוא גורם לגיוס ואקטיבציה של תאים דלקתיים במפרק וכתגובה התאים האלה מייצרים עוד IL-6. כך נוצרת שרשרת פתוגנית של תגובה חוזרת. תגובה זו מתרחשת בעקבות קישורו של IL-6 לקולטנים sIL-R6 ו-mIL-6R.
אקטמרה היא נוגדן מונוקלונלי שנקשר לקולטנים אלה, ובכך מונע מהציטוקין IL-6 את העברת הסיגנלים התאיים, מוביל להפחתה בדלקת ובנזק שנגרם למפרק. בנוסף, מפחית תופעות נוספות של המחלה כדוגמת אנמיה.

## תופעות לוואי
במחקרים קליניים שנעשו עם אקטמרה, נמצא כי לתרופה פרופיל בטיחותי טוב. דווח על מספר מקרים של חולים שסבלו מאלרגיה במערכת הנשימה, כאבי ראש ויתר לחץ דם. אצל חלק מהחולים התגלתה עלייה באנזימי הכבד. העלייה באנזימי הכבד הייתה מתונה והפיכה ללא גרימת נזק לכבד ולפעילותו.

## קישורים חיצוניים
* תרופה חדשה נגד דלקת מפרקים שגרונית,BeOK

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות שמדכאות את מערכת החיסון
קטגוריה:תרופות יתומות
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
לייף

[שמאל|ממוזער|200px|[לוגו המגזין]]
[שמאל|ממוזער|200px|שער המגזין משנת [1911]]
[שמאל|ממוזער|200px|שער המגזין מ-[19 ביוני 1944 ועליו תמונתו של הגנרל דווייט אייזנהאואר, לימים נשיאה ה-34 של ארצות הברית.]]
"**לייף**" (באנגלית: **Life**) הוא מגזין אמריקאי אשר הופץ במתכונות שונות מ-1883 עד ל-2007.

## היסטוריה
במקור היה "לייף" מגזין הומוריסטי שיצא לראשונה בשנת 1883 והופץ עד 1936, אז נרכש על ידי הנרי לוס, מייסד "טיים מגזין", על מנת להחזיק בזכויות היוצרים על השם המסחרי. בהמשך הפך לשבועון שיצא לראשונה ב-1936 על ידי לוס, ובו היה דגש רב על צילום עיתונות. המגזין הופץ כשבועון עד שנת 1972, כמהדורה מיוחדת עד 1978, וכירחון עד שנת 2000. משנת 2004 עד 2007 הופץ שוב כשבועון המצורף כנספח לעיתונים אמריקאיים שונים.

מגזין לייף זכה להצלחה רבה במשך שני דורות, בטרם דעכה תדמיתו היוקרתית בעקבות שינויים במצב הכלכלי ובטעם הקוראים. מאז 1972 הופסקה והוחזרה הפצת המגזין פעמיים, והמהדורה האחרונה הופצה ב-20 באפריל 2007. שם המותג ממשיך להתקיים באינטרנט, והתמונות, שרבות מהן בעלות חשיבות היסטורית וחלקן אף לא פורסמו מעולם, הועלו לארכיון מיוחד על ידי גוגל והן ניתנות לצפייה בחינם.

בין הצלמים המפורסמים שתמונותיהם הופיעו במגזין ניתן למנות את דורותיאה לאנג, רוברט קאפה, יוג'ין סמית' ואלפרד אייזנשטאדט.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* ארכיון התמונות של לייף, באתר גוגל תמונות 
* כל גליונות לייף מהשנים 1936–1972, באתר גוגל ספרים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:צילום עיתונות
בניין המשביר לצרכן (ירושלים)

שמאל|ממוזער|250px|מראה בניין המשביר לצרכן עד לפני השיפוץ
250px|ממוזער|הבניין ביולי 2016
**בניין המשביר לצרכן ב[[ירושלים]]**, הממוקם ברחוב המלך ג'ורג' 28, באחד מקודקודי "המשולש הירושלמי", בקרבת מדרחוב בן-יהודה ומגדל העיר, נבנה בשנים 1967-1970 על ידי חברת הכשרת היישוב על פי תוכניות של האדריכל דוד אנטול ברוצקוס. במבנה שכנה חנות הכלבו של המשביר לצרכן עד שנת 2010. בשנת 2018, לאחר שיפוץ נרחב שהחליף את מראה החזיתות והחלוקה הפנימית, נפתח בבניין סניף של חברת חללי העבודה המשותפים WeWork.

## מבנה הבניין
הבניין תוכנן במקור בסגנון מודרני בצורת קובייה אטומה, פרט לקומת הקרקע, בה יש קיר מסך רצוף מזכוכית. בכך מחקה המבנה בנייה של קניונים אמריקאים. גם בניין המשביר לצרכן בחיפה נבנה בסגנון דומה. בהתאם לחוקי הבנייה בירושלים, הבניין צופה אבן נסורה. שטחו הבנוי של המבנה הוא 5,000 מ"ר, והוא היה בבעלות משותפת של חברת הכשרת היישוב וקו-אופ ישראל. רשת המשביר לצרכן שכרה את המבנה לשימוש סניפה הירושלמי בשכירות ארוכת טווח מאז הקמתו. שכירות זו הסתיימה בשנת 2011, אז עבר סניף המשביר לבניין חדש ליד כיכר ציון.

לפני הבניין רחבה קטנה ("רחבת הכשרת היישוב" לפי שמה הרשמי ו"רחבת המשביר" בפי העם), אשר משמשת כמעין כיכר עירונית ומתקיימים בה מדי פעם הפגנות ומופעי רחוב. רחבה זו מתוארת בספר "מישהו לרוץ אתו" מאת דויד גרוסמן. חשיבות רחבה זו ירדה עם בניית מגדל העיר בסמוך לבניין המשביר לצרכן, משום שהמגדל ריכז רוח חזקה אל רחבה זו.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|שרידי מתחם טליתא קומי ברחבת המשביר
המגרש עליו הוקם הבניין נרכש על ידי המשביר לצרכן בשנת 1963. הבניין נחנך לאחר 3 שנות בנייה בעלות של 8 מיליון ל"י בספטמבר 1970, בטקס בנוכחות ראש העירייה טדי קולק.
לאחר הריסת בית טליתא קומי שעמד בסמוך למשביר ב-1980 (במקומו הוקם בניין משרדים ומסחר - בית רג'ואן), הוצבו ברחבת המשביר חלקי אדריכלות מקוריים מהבניין העתיק, דוגמת חלון מקושת, ארובה וחזית מרפסת, כמצבת זיכרון לבניין שנהרס.

בשנות השמונים המאוחרות פרצה שרפה בבניין המשביר לצרכן, וכוחות הכבאים התקשו לפרוץ אל הקומות הגבוהות של הבניין בשל החלונות הצרים והמעטים שבו. כלקח מהשרפה הותקנו דלתות חירום בחזית האחורית של המבנה.

עם צאתו של סניף המשביר מן המבנה למבנה חדש בכיכר ציון, תכננו בעליו להסב אותו לקניון, תוך שינוי משמעותי במבנהו החיצוני והפנימי, שכלל בין היתר את הריסת חזיתו הדרומית הפונה למגדל העיר והחלפתה בקיר זכוכית. אולם תוכנית זאת לא יצאה לפועל ובהמשך נעשו שינויי בעלות על שטחי המתחם.

בתאריך 19 בספטמבר 2015 פרצה שרפה נוספת בבניין אשר גרמה לנזק רב.

בפברואר 2016 נחשפה תוכנית חדשה למתחם האמורה להתבצע בשני שלבים. השלב הראשון נועד להכשיר את שתי קומותיו התחתונות של הבניין לשטחי מסחר בעוד קומותיו העליונות מיועדות לשמש כמשרדי סטארט-אפים של חברת WeWork המפעילה רשת משרדים שכזאת ברחבי העולם ויש לה סניפים נוספים באזור המרכז. חלק מהשיפוץ המתוכנן כולל פעירת חלונות רבים בחזית המבנה האטומה וכן הכשרת כניסה לקומות המשרדים מכיוון רחוב עליאש בחלקו האחורי של המבנה. בשלב השני מקווים הבעלים לקבל היתרי בנייה לבניית יחידות דיור קטנות להשכרה מעל המבנה הקיים. בדצמבר 2018 נחנך בבניין מרכז WeWork בירושלים.

## לקריאה נוספת
*דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (ירושלים): מבנים
קטגוריה:המשולש (ירושלים)
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן דוד אנטול ברוצקוס
קטגוריה:המשביר לצרכן
קארלו רוציני

**קארלו רוציני** (באיטלקית: **Carlo Ruzzini**;  11 בנובמבר 1653 - 5 בינואר 1735) היה הדוכס ה-113 של ונציה. רוציני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו בשנת 1732 ועד פטירתו.

## קורות חיים
רוציני נולד בוונציה למרקו רוצינו וקתרינה צנו. רוציני היה בכור הבנים במשפחתו - שהייתה משפחת אצולה ותיקה ועשירה.

רוציני שירת את לה סרניסימה כדיפלומט בתקופה קשה בה איבדה הרפובליקה שטחים רבים לטובת האימפריה העות'מאנית. הוא החל את הקריירה הציבורית שלו בגיל 26, עת התמנה לנהל את הארסנאלה של ונציה (המספנות של העיר). החל משנת 1691 כיהן כשגריר הרפובליקה במדריד, ולאחר תום כהונתו, בשנת 1698 עבר לווינה לכהן בה כשגריר. רוציני ייצג את ונציה במהלך המשא ומתן בעת חתימה על הסכם קרלוביץ בין השנים 1698–1699. בשנת 1706 התמנה לשגריר הראשון של ונציה בהאג, וב-1707 עבר לאיסטנבול לכהן כשגריר הרפוליקה בחצר הסולטאן. בשנת 1712 השתתף כנציג ונציה בדיונים על הסכם אוטרכט. בסיום הלוחמה בין ונציה והאימפריה העות'מאנית בין השנים 1714–1718 השתתף רוציני בדיונים על שלום פוז'ארוואץ ביולי 1718 אשר הביא לסיום הלוחמה. לאחר החתימה על הסכם השלום (בו נאלצה ונציה, המפסידה בלוחמה, לוותר על שטחים רבים), נותר רוציני כשגריר באיסטנבול, אולם חלה ונאלץ לשוב לוונציה. 

רוציני היה מועמד לבחירה לתפקיד הדוג'ה בשנת 1722 אולם הובס על ידי סבאסטיאנו מוצ'ניגו. לאחר מותו של מוצ'ניגו, בשנת 1732 נבחר רוציני לתפקיד ברוב של 40 מתוך 41 קולות הבוחרים.

במהלך כהונתו שמרה ונציה על נייטרליות ונמנעה מלהצטרף לסכסוכים צבאיים באירופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:ילידי 1653
קטגוריה:נפטרים ב-1735
פו הדב: האביב של רו

**פו הדב: האביב של רו** (באנגלית: **Winnie the Pooh: Springtime with Roo**) הוא סרט הנפשה אמריקאי בהפקת אולפני דיסניטון, המבוסס על חלק מסיפוריו של אלן אלכסנדר מילן בספרים ”פו הדב” ו”הבית בקרן פו” ובאופן רופף על ”מזמור חג־המולד” מאת צ'ארלס דיקנס. הסרט יצא ישירות לווידאו ול-DVD בחודש מרץ 2004, והיה אחד מסרטי ההנפשה הראשונים בסדרת פו הדב שיצאו ישירות ל-DVD. אורך הסרט הוא 65 דקות.

## עלילת הסרט
ביום חג־הפסחא ביער ת”ק הפרסאות, רו וחבריו – פו הדב, חזרזיר, טיגר ואיה – מבקרים בביתו של ארנב, שם הם מצפים לחגוג את החג. עם הגעתם מגלים החברים כי ארנב החליף את חגיגות־הפסחא ביום ניקיון אביבי.

בהיעדרו של ארנב מגלה החבורה שכל קישוטי חג־הפסחא שלהם הוחבאו בארונו של ארנב. מתוך מחשבה שארנב פשוט שכח את חג־הפסחא, מחליטים כולם להפתיע אותו ולקשט את ביתו בקישוטים. אולם כאשר ארנב מגלה זאת, הוא כועס ומגרש את כולם מביתו על שלא צייתו להוראותיו.

כאשר רו עצוב לנוכח מה שאירע, טיגר חוזר לביתו של ארנב בניסיון לדבר על לבו. ארנב, שעדיין נסער על חבריו, מתעקש שחג־הפסחא לעולם לא יחוגג עוד ביער ת”ק הפרסאות. מבולבלים מן הסיבה בגללה ארנב חדל לאהוב את חג־הפסחא, טיגר והמספר לוקחים את ארנב חזרה לאחור בספר, אל חגיגות חג־הפסחא של השנה שעברה, שהתקיימו זמן־מה לאחר שקנגה ורו עברו להתגורר ביער ת”ק הפרסאות. באותו יום התעקש ארנב על מסיבת־פסחא מאורגנת בקפדנות, אך התנהגותו הנוקשה הרגיזה את כולם עד־כדי כך שטיגר הוביל את החבורה להסתלק בחשאי ולחגוג את חג־הפסחא בלעדיו, כאשר הם מותירים את ארנב בתחושה של הדרה. מריר בעקבות העבר, ארנב ממשיך לאסור את חגיגות חג־הפסחא.

טיגר חוזר להווה ומספר לחבריו את הסיבה לאיסור שהטיל ארנב על חג־הפסחא, וכתוצאה מכך רו מגלה הבנה ואמפתיה כלפיו. בינתיים גם ארנב חוזר להווה, אך המספר עוצר בכוונה־תחילה בעמוד הלא־נכון, ושם ארנב מגיע לביתם של קנגה ורו ושומע את רו מביע את משאלתו לשמח את ארנב, דבר אשר איננו משנה את דעתו. מתוסכל מעקשנותו של ארנב, המספר מעביר אותו אל העתיד, בו חגיגות יום הניקיון האביבי אורגנו בדיוק כפי שארנב רצה. אולם ארנב נחרד לגלות שכל חבריו עזבו את יער ת”ק הפרסאות, והוא מבין את תוצאותיה של אנוכיותו.

ארנב מתעורר למחרת בבוקר ומבין שהמאורעות היו בגדר חלום־בלהות בלבד, ושעדיין יש לו הזדמנות לשנות לטובה את העתיד. בינתיים מחליט רו לשמח את ארנב על ידי תיקון כובע חג־הפסחא שלו, אותו הרס ארנב יום קודם־לכן בזעם ובתסכול. בעוד רו וחבריו עובדים על ההפתעה, ארנב מגיע לביתו של רו על־מנת לחשוף בפניו ובפני חבריו שהכין חגיגת־פסחא גדולה יותר וטובה יותר, לשמחת כולם, והם משתתפים יחד בחגיגות.

## הקבלה לסיפור ”מזמור חג־המולד”
בסרט זה, המבוסס כאמור באופן רופף על ”מזמור חג־המולד” מאת צ’ארלס דיקנס, ממלא ארנב את תפקידו של אבנעזר סקרוג’, הקמצן הזקן המתעב את חג־המולד ואשר חוזר בתשובה במהלך הסיפור. בדומה לכך, רו ממלא את תפקידו של טים קטינא (אנגלית: Tiny Tim), טיגר ממלא את תפקידיהם של ג’ייקוב מארלי ורוח חג־המולד של העבר, והמספר ממלא את תפקידיהם של רוח חג־המולד של ההווה ושל רוח חג־המולד של העתיד.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי אנימציה של סטודיו דיסני-טונס
קטגוריה:סרטי פו הדב
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:קנגוריים בתרבות
אלוויזה ג'ובאני מוצ'ניגו

[250px|שמאל|ממוזער|[דיוקן|דיוקנו של אלוויזה ג'ובאני מוצ'ניגו, 1763.]]
**אלוויזה ג'ובאני מוצ'ניגו** (באיטלקית: **Alvise Giovanni Mocenigo** ;  19 במאי 1701 - 31 בדצמבר 1778) היה הדוכס ה-118 של ונציה. רוציני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו בשנת 1763 ועד פטירתו.

בתקופת כהונתו הארוכה ניסה מוצ'ניגו לשקם את כלכלת העיר, שהתדרדרה בשל אובדן השליטה בשטחים רבים בשנים שקדמו לשלטונו. מוצ'ניגו כרת הסכמי סחר עם טריפולי, תוניסיה, מרוקו, רוסיה וארצות הברית - מדינות אשר ונציה לא סחרה עימן בעבר.

כמו כן הגביל מוצ'ניגו את זכויות אנשי הכנסייה בעיר, צעד אשר הרע את היחסים בין ונציה לבין האפיפיור קלמנס השלושה עשר.

מוצ'ניגו נפטר ב-31 בדצמבר 1778 ונקבר בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1701
קטגוריה:נפטרים ב-1778
מפרץ ברטונס

**מפרץ ברטונס** או **מפרץ ברטונז** (באנגלית: **Burtons Bay**) הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי במדינת וירג'יניה שנמצאת במזרח ארצות הברית.

המפרץ נקרא בעבר בשם **מפרץ פלוידס** (באנגלית: **Floyds Bay**). על שמו של המפרץ נקראה אונייה  שהייתה בשימוש הצי האמריקאי, אונייה זו פעלה בין השנים 1945–1960 ואף השתתפה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
## גאוגרפיה
המפרץ משתרע בין מספר ערים ועיירות במדינת וירג'יניה, הראשית והגדולה שבהן היא ואצ'אפריג . מלבדה יש יישובים נוספים שנמצאים לחופי המפרץ או בסמוך עליו; עם היישובים האלו נמנים לוקוסטוויל, קלר , מלפה  ודוהרטי.

מלבד מפרץ ברטונס קיימים באזור זה מפרצים נוספים, הגדול שבהם הוא מפרץ צ'ספיק, אך קיימים מפרצים קטנים וקרובים יותר ממפרץ זה, כגון מפרץ אאוטלט ומפרץ בארדוף.

מפרץ ברטונס משמש דייגים רבים באזור ומהווה אחד מהמקומות המרכזיים בהם שטות ועוגנות סירות דיג באזור.

## קישורים חיצוניים
* אוניית צי ארצות הברית מפרץ פלוידס
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:וירג'יניה: מפרצים
קטגוריה:מפרצים באוקיינוס השקט
עמיר מנור

**עמיר מנור** (נולד ב-31 בדצמבר 1979) הוא במאי קולנוע ועיתונאי ישראלי.

## קורות חייו
מנור הוא יליד ראשון לציון, בוגר תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו ביים את הסרטים "שמש זלעפות" (30 דקות) בכיכובם של ערן פסח וטלי שרון, "אדומים" (40 דקות), "חורבה" (47 דקות) ו"ארצות" (28 דקות). ב-2012 יצא לאקרנים חיותה וברל, סרטו העלילתי הארוך הראשון, בכיכובם של רבקה גור ויוסף כרמון.

סרטו "אדומים", המבוסס באופן חלקי על התנסויותיו בקומונה בחיפה, מספר את קורותיה של קומונה תל אביבית המתפרקת בליל האחד במאי בעקבות מתחים אידאולוגיים בין חבריה. הסרט זכה בפרס על שם ענת פרחי לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים 2007, וכן השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי במיאמי. הסרט בכיכובם של אפרת אביב, גל פרידמן, איתי שור ונגה פוגל, הוקרן בסינמטקים ובאולמות האוזן השלישית. אופי הקומונה בא לשקף את תפיסת עולמו המרקסיסטית של מנור.

"חורבה" בכיכובם של אפרת אביב, דאנה איבגי ומיכאל אלוני, מתאר את מעללי שלושת רוצחיו של אסף שטיירמן בחורבה בה שהו לאחר הרצח. סרט זה שאף הוא זכה להקרנה מסחרית באולמות האוזן השלישית ובסינמטקים, קיבל ביקורות אוהדות ממבקרי הקולנוע ואף הושווה לסרט אלפנט. פסקול הסרט נכתב על ידי ברי סחרוף.

"ארצות" מבוסס על סיפורה האמיתי של משפחה פלסטינית ממזרח ירושלים המכניסה לביתה אם חד הורית יהודיה ובנה. מימונו של הסרט נעשה באמצעות פרסי הזכייה על סרטו הקודם ובתמיכת קרן שרת ועמותת עיר עמים.

"חיותה וברל", מספר על היום האחרון בחייהם של זוג זקנים, חיותה (רבקה גור) וברל (יוסף כרמון), ותיקי תנועת העבודה, שחיים בדרום תל אביב, ומתמודדים מול ניכור הסביבה, והשינויים האידאולוגים שעברו על החברה הישראלית. מנור כתב וביים את הסרט, שהחל כפרויקט גמר בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, והוא הופק על ידי אסף אמיר. גור וכרמון זכו בפרסי המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט הוקרן בפסטיבל ונציה וזכה לשבחי המבקרים.

בין השנים 2006-2004 מנור שימש ככתב ותחקירן במקומונים "כל העיר" בירושלים וב"העיר" בתל אביב. בין השנים 2007-2005 כתב מנור גם את מדור הגאווה "גייהנום" בעכבר העיר. תחילה תחת הפסבדונים "ארז מאירסון" ועם יציאתו הציבורית מהארון תחת שמו האמיתי. בשנת 2007 עבר לשמש כתחקירן כלכלי-פוליטי במערכת תוכנית התחקירים עובדה. בין היתר היה חתום על התחקיר על ראש עיריית בת ים שלומי לחיאני. בתחילת 2008 עבר לעבוד ככתב מגזין במערכת עיתון מעריב.

בין השנים 2008 - 2010 מנור שמש כמדריך חברתי במכינת בינה, המכינה הקדם צבאית של הישיבה החילונית "בינה" וכמורה לקולנוע בבית הספר הדמוקרטי קהילה בתל אביב.

בשנת 2013 התקבל מנור למסגרת ה"אטלייה" בפסטיבל קאן, שם הציג את התסריט לסרטו השני, הבית ברחוב פין. התסריט, העוסק בעולמן של הנשים בזנות בדרום תל אביב, בשנת 2017 הסרט קיבל מענק הפקה מקרן רבינוביץ׳ לאומנויות.

מנור כתב וביים ב-2015 את הסרטון המרכזי לעצרת הזיכרון המרכזית "זוכרים את הרצח, נאבקים על הדמוקרטיה", 20 שנה לרצח רבין. שם הוא משווה את הרצח ליחידה 731.

באותה שנה, הפיק את הסרט אני לא מאמין, אני רובוט?!, שיצא ישירות לווידאו תחת השם "Robot Awakening" במדינות ההבלקן, מזרח אירופה ובטוגו. 

מנור כתב וביים את הסרט הבית ברחוב פין אשר הופק ב-2021. הסרט צולם על ידי גיא רז ויצא להקרנה בבתי הקולנוע ב-2024.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
קרנאדס

שמאל|ממוזער|250px
**קַרְנאדס** (ביוונית: **Καρνεάδης**; 214 לפנה"ס - 129 לפנה"ס לערך), היה פילוסוף יווני.

## ביוגרפיה

קרנאדס נולד בעיר היוונית קירנה שבצפון אפריקה (כיום בתחומי לוב). עקר לאתונה והיה תלמידם של חכמי האסכולה הסטואית, ובהם הפילוסוף דיוגנס מבבל (240 לפנה"ס - 150 לפנה"ס) שאצלו למד את תורת ההיגיון. הוא למד וחקר את יצירותיו של כריסיפוס מסולי במטרה להפריכן. הצטרף אל האקדמיה האפלטונית שהפילוסופים שלה הותקפו על ידי הפילוסופים הסטואים. ב- 155 לפנה"ס לאחר מותו של הגסינוס, נבחר קרנאדס לראש האקדמיה. הוא היה הרביעי בשרשרת ראשי האקדמיה אחרי ארקסילאוס. מיומנותו הפילוסופית וכושרו כנואם השיבו לקדמותה את עטרתה של האקדמיה האפלטונית.

באותה שנה נבחר יחד עם דיוגנס מבבל ועם קריטולאוס מן האסכולה הפריפטטית כחבר המשלחת לרומא שמטרתה הייתה לבטל את הקנס שהוטל על האתונאים אחרי שהחריבו את עיר הנמל אורופוס באטיקה שביוון. בעת שהותו ברומא נשא נאומים על אודות המשפט הרומאי. יום אחד צידד בצדק הרומאי ולמחרת הכריז כי מדובר בחלום לא מציאותי. דברים אלה עוררו את זעמו של קאטו הזקן, והסנאט הרומאי ציווה על קרנאדס ועל בני לווייתו לשוב לאתונה כדי שלא ישפיעו לרעה על בני הנעורים של רומא. קרנאדס נשאר באתונה כל ימי חייו הנותרים. אחרי מותו ב-129 לפנה"ס, תלמידו קליטומאכוס נבחר לראש האקדמיה האפלטונית.

## תורתו

קרנאדס נמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. הוא נאבק בדעותיהם של כל הפילוסופים מכל הסיעות והזרמים, והביע את דעותיו על דרך השלילה, באומרו כי לא ניתן לדעת דבר בוודאות. הוא עצמו לא כתב דבר, וכל אשר ידוע לנו על תורתו מקורו בקליטומאכוס שהיה תלמידו וידידו. קרנאדס צידד באתאיזם וחשב כי העולם נוצר בדרך מקרה.

בנושא המוסר דחה קרנאדס את הרעיון שקיים קשר כלשהו בין חוקי המוסר לבין הטבע. הוא חשב כי רעיונותינו בדבר צדק ומשפט אינם נגזרים מן הטבע אלא נוצרו על ידי בני האדם כדי לשרת מטרות מסוימות. לדעתו, אין ולא יהיה בידיו של האדם כל עיקרון שבאמצעותו יוכל להגיע לחקר האמת. אילו היה עיקרון שכזה, הוא היה חייב להימצא בתבונתנו, בתפיסתנו או בחושינו. אך התבונה תלויה בתפיסה, והתפיסה תלויה בתחושה. אין בידינו כל אמצעי כדי לדעת אם חושינו אינם מטעים אותנו, ואם הם משקפים נכונה את המציאות, או מעבירים למוחנו מושגים ורעיונות כוזבים.

אף על פי-כן האדם חייב לחיות בהתאם לכללים מסוימים. עלינו להיות מודרכים על ידי מה שנראה לנו קרוב יותר אל האמת. לכן, על-אף שלא ניתן להכריז על דבר כאמיתי לחלוטין, ניתן לאמתו ברמה מסוימת של הסתברות.

## קישורים חיצוניים

* קרניאדס, באנציקלופדיה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד
* 

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אתונה הרומית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קתרין הארדוויק

**קתרין הארדוויק** (באנגלית: **Catherine Hardwicke**; נולדה ב-21 באוקטובר 1955) היא במאית קולנוע אמריקאית.

## ביוגרפיה
הארדוויק נולדה בקמרון, שבטקסס, לג'מי אלברטה וג'ון בנג'מין הארדוויק, לאחר שסיימה את לימודיה בטקסס, זכתה בפרס על סרט קצר שביימה הנקרא "Puppy Does the Gumbo".

הארדוויק החלה את הקריירה שלה כאדריכלית. בין השאר יצרה את מיצב  "The Four Ladies of Hollywood" ("ארבע הגברות של הוליווד") הממוקם בקצה שדרות הוליווד, חוגג את הגיוון האתני של נשות הוליווד וכולל פסלי כסף של דולרס דל ריו, דורותי דנדרידג', מיי וסט ואנה מיי וונג.

בשנות ה-90 היא החלה לעבוד גם כמעצבת אומנותית בסרטים שונים כמו: "מצבה", "פצצה על טנק", "שני ימים באל איי", "בני הניוטון" ו"שלושה מלכים" ובשנת 2001 היא שיתפה פעולה עם הבמאי קמרון קרואו והשחקן טום קרוז בסרט "ונילה סקיי".

סרטה הראשון של הארדוויק הוא הסרט "שלוש עשרה" אשר בוים בשנת 2003. הארדוויק וניקי ריד שיתפו פעולה בכתיבת התסריט לסרט אשר משקף את חייה של ריד בגיל 13].

בשנת 2005 היא ביימה את הסרט "שליטי דוגטאון" המספר על תרבות הסקייטבורד, בשנת 2006 ביימה את הסרט "*The Nativity Story*" ובשנת 2008 ביימה את הסרט "דמדומים", אשר מבוסס על רב המכר של סטפני מאייר "דמדומים". בשנת 2011 ביימה ויצרה את הסרט "ירח אדום", המבוסס על המעשייה המפורסמת "כיפה אדומה" של האחים גרים.

בשנת 2013 ביימה את סרט הדרמה האירוטי "פלאש" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה.

## פילמוגרפיה

*שלוש עשרה - 2003
*שליטי דוגטאון - 2005
**The Nativity Story* - 2006
*דמדומים - 2008
*ירח אדום - 2011
*פלאש - 2013 
*מיס באלה - 2019
**Tell It Like a Woman -* *2023*
**Mafia Mama -* 2023
**Street Smart*- TBA

### טלוויזיה

* גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות קולנוע אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1955
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
קטגוריה:זוכות פרס דורותי ארזנר לבימוי
כך תמיד לרודנים

**כך תמיד לרודנים** (בלטינית: **Sic semper tyrannis**) הוא ביטוי שמקורו בשפה הלטינית המתאר שימוש לרעה בכוח או מוחה נגד שימוש אפשרי כזה.

## היסטוריה
הביטוי מיוחס למרקוס יוניוס ברוטוס, שהיה אחד מהקושרים הבולטים בהתנקשות ביוליוס קיסר שאירעה ב-15 במרץ 44 לפנה"ס. אולם, ייתכן כי הביטוי נאמר בתקופה מאוחרת יותר, כיוון שאין לו תיעוד בכתביהם של ההיסטוריונים הרומיים מאותה תקופה.

## השימוש בביטוי
### בארצות הברית
[שמאל|ממוזער|סמל [וירג'יניה עם המוטו]]
"כך תמיד לרודנים" משמש כמוטו של מספר גופים בארצות הברית. ב-1776 המליץ הפטריוט האמריקני ג'ורג' מייסון לאספת וירג'יניה  לאמץ את המשפט כחלק מחותם המדינה. בחותם המדינה מופיעה דמות אישה ובידה חרב, הניצבת מעל גופת אדם המייצגת את הרודנות ולצדה כתר ומתחתיו הביטוי בלטינית. החותם תוכנן על ידי מייסון ועוצב על ידי ג'ורג' וית' , שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ולימד את תומאס ג'פרסון משפטים. הביטוי הוא גם המוטו של צוללת התקיפה של צי ארצות הברית הנקראת על שם המדינה. הוא משמש גם כמוטו של העיר אלנטאון, שהיא העיר השלישית בגודלה בפנסילבניה, ויש התייחסות אליו בהמנון של מרילנד.

פעמיים בהיסטוריה של ארצות הברית נקשר הביטוי באירועי דמים. הראשונה הייתה כאשר ג'ון וילקס בות' לכאורה צעק אותו לאחר שרצח את הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. הפעם השנייה הייתה כאשר דווח שהטרוריסט טימותי מקווי לבש חולצה ועליה הדפס של הביטוי ותמונתו של לינקולן, כאשר נעצר ב-19 באפריל 1995 לאחר שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי.

## קישורים חיצוניים

* הגיית הביטוי באתר מילון מריאם ובסטר 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוטואים לאומיים
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:וירג'יניה: סמלים
קטגוריה:יוליוס קיסר
פייר בול

**פייר בול** (**Pierre Boulle**; 20 בפברואר 1912 - 30 בינואר 1994) היה סופר צרפתי הידוע במיוחד בשל שניים מספריו שהפכו לסרטי קולנוע מצליחים – "הגשר על הנהר קוואי" ו"כוכב הקופים".

## ביוגרפיה
בול נולד באוויניון שבצרפת. בצעירותו הוכשר להיות מהנדס, ובין השנים 1936–1939 עבד במטעי גומי בריטים במלאיה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס בול לצבא הצרפתי בהודו-סין. לאחר כניעת צרפת הצטרף לכוחות צרפת החופשית בסינגפור. בול שימש כסוכן חשאי בשם פיטר ג'ון רול, וסייע לתנועת ההתנגדות הצרפתית בסין, בורמה ובהודו-סין הצרפתית. ב-1943 נתפס על ידי כוחות צרפת של וישי בנהר המקונג, ונכלא במחנה שם הועבד בעבודות פרך. על פועלו וגבורתו קיבל את אות לגיון הכבוד, את צלב המלחמה ואת המדליה של תנועת ההתנגדות הצרפתית.

לאחר המלחמה עבד תקופה קצרה בתעשיית הגומי, וב-1949 שב לפריז והחל לכתוב. ספרו הראשון, "הגשר על הנהר קוואי", המבוסס על חוויותיו כשבוי מלחמה, פורסם בשנת 1952. הספר היה לרב מכר מצליח, ועובד לקולנוע. הסרט זכה באוסקר ובול עצמו זכה בפרס אוסקר על התסריט, על אף שחלקו בכתיבת התסריט היה קטן, ועל אף שלא דיבר אנגלית, וזאת בשל כך ששני כותביו של התסריט, קארל פורמן ומייקל וילסון הוכרזו כ"קומוניסטים" והוחרמו ב"רשימה השחורה" של הוליווד בעידן המקארתיזם.

בול המשיך בכתיבה, ובשנת 1963 פרסם רומן מדע הבדיוני "כוכב הקופים". הספר היה אף הוא לרב מכר, ועליו התבססה סדרת סרטים מצליחה.

בול מת בפריז בשנת 1994.

## ספריו שתורגמו לעברית
* "הגשר על נהר קוואי", תרגם עמנואל בארי, הוצאת הדר, 1959, והוצאת שי, 1975.
* "הגשר על הנהר קוואי" תרגמה מרים טבעון, הוצאת משרד הביטחון, מערכות, סדרת "אדם בקו האש", 1983.
* "המקצוע האצילי" ("הפרי הבשל"), תרגמה רות בלומנקרנץ" הוצאת זיו, 1963.
* "הנערה ממלאיה", תרגמה דליה טסלר, הוצאת שיש, 1975.
* "כוכב הקופים", תרגם מוטי לבון, הוצאת "ספרות יפה", 2013.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי אוסקר: התסריט המעובד הטוב
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1912
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1994
גדי סבן

**גדי סבן** (נולד ב-16 בינואר 1975) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.

## ביוגרפיה
סבן נולד באשדוד להורים עולים חדשים מלוב ומרוקו ובשלב מאוחר יותר עברו לגור בשיכון ויצמן בהרצליה.

השתתף בסדרת הטלוויזיה "חלומות נעורים", הגיש את התוכנית "ביפ שואו" והשתתף בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "בלאק ג'ק". הופעותיו התאפיינו בסגנון מוחצן ובוטה תוך שימוש בתכנים ובסלנג מהעולם העברייני. ב-2011 השתתף בסרט "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן" לצדו של ציון ברוך.

###### עבירות מין ומעורבות בפלילים
קריירת המשחק שלו נקטעה בשנת 2004 כשהסתבך בפלילים. סבן הורשע בתקיפת שוטרים, ונידון לעשרה חודשי מאסר. הוא נחשד באונס ובשימוש בסמים, אך בעקבות עסקת טיעון הורשע במעשה מגונה, נאסר לשנתיים, ופיצה את המתלוננת בסכום של 15,000 ש"ח. את מאסרו ריצה בכלא ניצן והיה שותפו לתא של חבר הכנסת גונן שגב.

עם שחרורו ממאסר, החל לעבוד בפינוי אשפה עבור חברה קבלנית שעובדת עם עיריות תל אביב ובת ים. בדצמבר 2008, כשלוש שנים לאחר שחרורו ממאסר, נעצר בשנית, יחד עם אביו, בחשד שהדיח קטינים לשימוש בחשיש.

באפריל 2018 נעצר כחלק ממעצר של כנופיה בני הפזורה הבדואית שעסקה בגנבת כלים הנדסיים מאתרי בנייה בחשד שסייע להם כנהג גרר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות סמים בישראל
קטגוריה:מורשעים בפגיעה בעובד ציבור בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975