open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יז'י דוראץ'

**יז'י תיאודור דוראץ**' (בפולנית: **Jerzy Teodor Duracz**; 8 בספטמבר 1921 – 14 בספטמבר 2011) היה פולני חסיד אומות העולם אשר הציל יהודים רבים בתקופת השואה ואף השתתף במרד גטו ורשה.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
מתחילת המלחמה והפלישה לפולין, דוראץ' עזר ליהודים בתחומים רבים. דוראץ' עזר למשפחות אשר הוכנסו לגטאות ולרובע היהודי בוורשה, והביא למשפחות אלו אוכל ומחסה, ואף זייף עבורם מסמכים גרמניים. דוראץ' נכנס למחתרת, ועזר לפרטיזנים להלחם בנאצים. דוראץ' השתתף במרידות רבות כנגד הנאצים במסגרת הפרטיזנים. כמו כן דוראץ' עזר להעביר אוכל בין הגדודים היהודיים השונים. בנוסף דוראץ' השתתף במספר מבצעים צבאיים במסגרת הפרטיזנים, ובהם הוא לחם ביעילות מול הנאצים. במהלך המלחמה הציל דוראץ' כמות רבה של יהודים, אשר מכירים כיום רק את חלקם. במהלך השתתפותו בקרבות הפרטיזנים הוא נפצע, ולמרות זאת הוא המשיך להלחם ולעזור למרידות וליהודים באזור וורשה גם בזמן שהוא היה פצוע.

## לאחר המלחמה
התחתן דוראץ' עם אנייה ביילר וב-1971 עלה לישראל עם אשתו

## הכרה והנצחה
דוראץ' הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם ב-16 באפריל 1972 ונטע עץ בגן חסידי אומות העולם.

במהלך מבצע משותף של יד ושם והשב"כ בשנת 2021 "חסד אחרון", אותר על דוראץ' מידע רב ונערך עליו מחקר.

## לקריאה נוספת
פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023

## הערות שוליים

קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1921
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2011
סטפן לינטנר

**סטפן לינטנר** (בפולנית: **Steffan Linttner**; 1908 – 1996) היה חסיד אומות העולם פולני שהציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
לינטנר נולד בשנת 1908 להנריק ופליציה לינטנר בנובי לובלייניץ' שבמזרח פולין. הוא למד בבית ספר לאומנויות והיה בעל בית הקולנוע היחיד בעיר צ'ורטקוב. לינטנר עצמו היה מיודד עם יהודים ואף העסיק אותם "אף על פי שהופעל עליו לחץ להעסיק פולנים או אוקראינים. בתחילת שנות ה-30 ביקר לינטנר בארץ ישראל.

צ'ורטקוב נכבשה על ידי הגרמנים ב-6 ביולי 1941 ובית הקולנוע שבו עבד לינטנר הוחרם לטובת התעמולה הנאצית. הוא המשיך לסייע ליהודים גם לאחר כיבוש העיר, כאשר הסתיר יהודים שנמלטו מטבח ביער הסמוך בסוף יולי וסיפק להם מזון ותרופות. ניתן לציין קשר מיוחד שהיה לו עם יהודי בשם שמואל בוצ'צר: ימים מעטים לאחר כיבוש העיר הוא בא אל ביתו ודרש בשלומו, ולאחר שהלה ברח ממחנה קמיונקי הוא הלין אותו בביתו קודם כניסתו אל תוך הגטו ודאג לתת לו תרופות ומפה על מנת שיבריא ויוכל להימלט להונגריה. ב-27 באוגוסט 1942 נערכה אקציה בגטו צ'ורטקוב, ויהודיה בשם אולגה שטרן נמלטה ונכנסה במקרה לביתו. לינטנר הסתיר אותה בתנור שלו למרות שחשדו בו כי הוא מסתיר יהודיה, ולאחר מכן העביר אותה לבית הוריו עד שחרור האזור מידי הנאצים. לינטנר גם הסתיר שמונה יהודים מכמה משפחות בספטמבר 1943 כאשר הנאצים החליטו לחסל את גטו צ'ורטקוב הקרוב ומספר מחנות עבודה עד שהצבא האדום שחרר את האזור משלטון הנאצים במרץ 1944. ישנן עדויות שעד היום האחרון של המלחמה שלח לינטנר אוכל ליהודים.

## לאחר המלחמה
בשנות החמישים סטפן נישא ליהודיה בשם טרזה רייך, גם היא מצ'ורטקוב, וניהל איתה עסק למכירת כלי כתיבה. יד ושם הכירו בו בשנת 1969 ועוד באותה השנה הוא עבר לישראל והתגורר בחולון.

החל משנת 1972 הלינטנרים עברו לקנדה והחלו להתגורר אצל אחיו של סטפן, ושם גרו עד מותו של סטפן בשנת 1996. לאחר מותו אשתו חזרה לארץ והתגוררה כאן עד מותה בשנת 2007.

## הכרה והנצחה
ב-16 בפברואר 1970 יד ושם הכיר בלינטנר כחסיד אומות העולם וניתנה לו תעודה כבוד ב-15 במאי 1970. כמו כן, נטע לינטנר עץ להנצחתו ביד ושם ב-2 ביולי 1970.

במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) נחקר גם סיפורו של לינטנר.

## לקריאה נוספת
* גרשון פינצ'בסקי, **חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל**, ירושלים: יד ושם, 2023, עמוד 120

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1908
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1996
ג'ון קלופטון

**ג'ון קלופטון** (באנגלית: **John Clopton**; 7 בפברואר 1756 – 11 בספטמבר 1816) היה עורך דין, פטריוט ופוליטיקאי אמריקאי, אשר שירת כקצין במלחמת העצמאות האמריקנית, ולאחר מכן כיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה ובבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ג'ון קלופטון נולד ב-7 בפברואר 1756 בקהילת סנט פיטר, סמוך לטונסטול, במחוז ניו קנט שבמושבת וירג'יניה. אמו הייתה אליזבת דורל פורד (1727–1785), ואביו, ויליאם קלופטון (1718–1798), היה מצאצאיו של ויליאם קלופטון מן המאה ה-17, שהיגר מווריקשייר או מסאפוק שבאנגליה למחוז יורק, נישא לבתו של פקיד בית המשפט של המחוז, ולאחר 1683 עבר למחוז ניו קנט. ג'ון קלופטון למד משפטים והשלים את לימודיו בקולג' של פילדלפיה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה) בשנת 1773.

### שירות צבאי
עם שובו לווירג'יניה שירת קלופטון במיליציה של מחוז ניו קנט יחד עם רבים מקרוביו, ואביו סיפק להם ציוד וביגוד. הוא החזיק בדרגת לוטננט וסירב לקידום לדרגת קפטן משום שהקידום היה מחייב העברה ליחידה אחרת. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית נפצע קלופטון בקרב ברנדיוויין.

ב-15 במאי 1784 נישא לשרה בייקון, בתם של אדמונד בייקון ואליזבת אדלו. לזוג נולדו חמישה ילדים.

### קריירה ציבורית
לאחר שהוסמך לעריכת דין עסק קלופטון בעריכת דין במחוז ניו קנט ובסביבתו. במפקד המס של וירג'יניה בשנת 1787 שילם מס במחוז ניו קנט על החזקת שלושה עבדים שחורים בגיל ההתבגרות ושני עבדים בוגרים, וכן על ארבעה סוסים ו-11 ראשי בקר. גם אביו שילם מס על מספר עבדים כפול בערך. בוחרי מחוז ניו קנט בחרו בקלופטון כנציגם בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנת 1789, והוא נבחר מחדש פעמיים וכיהן עד 1791.

בוחרי מחוז הקונגרס ה-13 של וירג'יניה בחרו בקלופטון כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרסים הרביעי והחמישי, והוא כיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1799. לאחר מכן שירת כחבר במועצה הפרטית של וירג'יניה בשנים 1799–1801.

לאחר מכן בחרו בו בוחרי ניו קנט והאזורים הסמוכים כנציג לקונגרס השביעי ולשבעה קונגרסים רצופים נוספים, והוא כיהן מ-4 במרץ 1801 ועד מותו בעת כהונתו בשנת 1816. במהלך תקופה זו השתנה מחוז הבחירה שלו בעקבות חלוקה מחדש של המושבים. בקונגרס העשירי שימש כיו"ר ועדת התיקון והעניינים הבלתי גמורים. כתומך מרכזי בפרשנות מחמירה של החוקה, היה קלופטון בין הבודדים שהתנגדו להקמת הבנק השני של ארצות הברית מטעמים חוקתיים.

### מותו
קלופטון נפטר סמוך לטונסטול ב-11 בספטמבר 1816, ונקבר בחלקת הקבורה המשפחתית במטע שלו. הנשיא לעתיד ג'ון טיילר נבחר למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1756
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1816
דניאל באק

**דניאל באק** (באנגלית: **Daniel Buck**; 9 בנובמבר 1753 – 16 באוגוסט 1816) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט.

## ביוגרפיה
באק נולד ב-9 בנובמבר 1753 בהברון שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של תומאס וג'יין באק.

הוא שירת כחייל במלחמת העצמאות האמריקנית והתקדם לדרגת סמל במסגרת פלוגתו של הקפטן דייוויד וילר, ברגימנט המיליציה של מסצ'וסטס בפיקודו של בנג'מין סימונדס. בקרב בנינגטון בשנת 1777 נפצע ואיבד את זרועו, ולאחר מכן קיבל קצבה ממדינת מסצ'וסטס.

באק למד משפטים אצל סילבסטר גילברט והוסמך לעריכת דין בשנת 1783. הוא עסק בעריכת דין בתטפורד שברפובליקת ורמונט, ושימש כתובע המדינה של מחוז אורנג' בשנים 1783–1785, וכן כפקיד בית המשפט של מחוז אורנג' בשנים 1783 ו-1784.

בשנת 1784 היה עוזר מזכיר בית הנבחרים של ורמונט, ובשנת 1785 כיהן כמזכיר זמני של מועצת המושל של ורמונט.

בשנת 1785 עבר באק לנוריץ' שבוורמונט. הוא היה עורך הדין הראשון של העיירה, ובמקביל התפרנס גם מביצוע תפקידי סוקר דרכים עירוני ושומר מכלאת בעלי חיים. הוא היה ציר בוועידה בשנת 1791 שאשררה את חוקת ארצות הברית ואפשרה את קבלתה של ורמונט לאיחוד כמדינה ה-14. באותה שנה התמודד כמועמד המפלגה הפדרליסטית במחוז הקונגרס השני, שאליו נבחר מאוחר יותר בשנת 1795. בשנת 1792 שירת כחבר במועצת המבקרים של המדינה, שהתכנסה מעת לעת לבחון את פעולות בית הנבחרים של ורמונט ולוודא את חוקתיותן.

באק כיהן כחבר בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1793 ו-1794, ואף שימש כיושב ראש הבית. במקביל כיהן כתובע הכללי של ורמונט בשנים 1793–1795.

הוא נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הרביעי וכיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1797. אף שנבחר מחדש בשנת 1796, הוא ויתר על מושבו.

בשנת 1799 קיבל תואר שני של כבוד מדארטמות' קולג'.

בשנים 1802 ו-1803 שימש כתובע המדינה של מחוז וינדזור.

בשנת 1805 עבר באק לצ'לסי שבורמונט, שם המשיך לעסוק בעריכת דין ושב לכהן כחבר בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1806 ו-1807. בין תלמידיו למשפטים היה ויליאם פאלמר.

בעת שהתגורר בצ'לסי נכלא באק בשל חובות. הוענקה לו חופשה מיוחדת שכונתה 'חופש מן הכלא', שאפשרה לו לעבוד ולאסוף כסף כדי לפרוע את חובותיו לנושים.

באק נפטר בצ'לסי שבוורמונט ב-16 באוגוסט 1816, ונקבר בבית הקברות הישן של צ'לסי.

## משפחתו
בשנת 1786 נישא באק לקונטנט אשלי מנוריץ'. לשניים נולדו אחד עשר ילדים, מהם שבעה הגיעו לבגרות.

בנו של דניאל באק, , היה אף הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ורמונט, וכיהן בקונגרס ה-20 בין 4 במרץ 1827 ל-3 במרץ 1829.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:התובעים הכלליים של ורמונט
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1753
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1816
ג'ורג' ג'קסון (פוליטיקאי מווירג'יניה)

**ג'ורג' ג'קסון** (באנגלית: **George Jackson**; 9 בינואר 1757 – 17 במאי 1831) היה חקלאי, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.

## ביוגרפיה
ג'קסון נולד ב-9 בינואר 1757 במחוז ססיל שבפרובינציית מרילנד, לבני הזוג ג'ון ואליזבת (קומינס) ג'קסון. משפחתו עברה בהמשך למושבת וירג'יניה. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת במיליציה של וירג'יניה והגיע לדרגת קולונל.

לאחר מכן למד משפטים ונכנס לחיים הפוליטיים במדינה, כאשר נבחר לחבר בבית הנבחרים של וירג'יניה. בשנת 1788 שימש כציר בוועידת האשרור של וירג'יניה, שאשררה את חוקת ארצות הברית. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בשתי תקופות כהונה: מ־1795 עד 1797 ומ־1799 עד 1803. בסביבות שנת 1806 עבר לזיינסוויל שבאוהיו, שם כיהן בבית הנבחרים של אוהיו. הוא נפטר שם ב־17 במאי 1831 ונקבר בעיירה פולס.

## משפחתו
ג'ורג' ג'קסון היה נשוי לאליזבת ברייק, בתו של ג'ון ברייק. הוא היה אביהם של חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ג'ורג' ג'קסון ואדוארד ברייק ג'קסון. דרך בנו ג'ון היה סבא־רבא של ויליאם תומאס בלנד, שגם הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1757
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1831
ריימונד רובינסון (האיש הירוק)

**ריימונד תיאודור רובינסון** (באנגלית: **Raymond Theodore Robinson**; 29 באוקטובר 1910 – 11 ביוני 1985), המכונה "**האיש הירוק**" או "**צ'רלי חסר הפנים**", היה גבר אמריקאי מעוות ששנים של הליכות ליליות הפכו אותו לאגדה אורבנית במערב פנסילבניה. בילדותו, נפצע קשה רובינסון בתאונת חשמל, דבר אשר מנע ממנו לצאת לציבור מבלי לחשוש לגרימת פאניקה, ולכן יצא לטיולים ארוכים בלילה לאורך כביש המדינה 351 שבארצות הברית. תיירים מקומיים היו נוסעים לאורך הכביש בתקווה לפגוש אותו, אך רובם התאכזבו לראות שהוא לא הופיע שם. אף על פי כן, אנשים העבירו סיפורים עליו לילדיהם ונכדיהם. אנשים שגדלו על הסיפורים הללו מופתעים לפעמים לגלות שהוא היה אדם אמיתי ואהוב על משפחתו ושכניו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:אגדות אורבניות
קטגוריה:נכים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
ג'יימס מאקיר

**ג'יימס מאקיר** (באנגלית: **James Machir**; 1764 – 25 ביוני 1827) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת וירג'יניה.

## ביוגרפיה
מאקיר נולד ב-1764 בסקוטלנד, ובצעירותו היגר לאמריקה. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1793–1796. הוא נבחר כנציג המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס החמישי, לאחר שזכה ב-45.44% מן הקולות וגבר על הפדרליסט תומאס וילסון ועל המועמדים הדמוקרטים-רפובליקנים ג'ון מיטשל וג'ורג' ג'קסון. כהונתו בקונגרס נמשכה מ-4 במרץ 1797 ועד 3 במרץ 1799.

מאקיר שב וכיהן כחבר בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1811–1813 ושוב בשנים 1818–1821.

ג'יימס מאקיר נפטר ב-25 ביוני 1827.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1764
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1827
דפמוקימאב

התרופה **דפמוקימאב** (באנגלית: **Depemokimab**, שם מסחרי Exdensur) היא נוגדן חד-שבטי מואנש (humanized) המשמש לטיפול באסתמה. דפמוקימאב חוסם אינטרלוקין-5 (IL-5), ופותחה על-ידי חברת GSK. מבחינה מבנית היא דומה למפוליזומאב (mepolizumab), אך מכילה שבע שחלופים של חומצות אמינו ברצף השרשרת הכבדה.

דפמוקימאב אושרה לשימוש רפואי הן בממלכה המאוחדת והן בארצות הברית בדצמבר 2025.

## שימוש רפואי

בבריטניה, דפמוקימאב מיועדת כטיפול תחזוקה נוסף (add-on) לאסתמה בקרב אנשים בני 12 ומעלה עם דלקת מסוג 2 (type 2 inflammation) המאופיינת בפנוטיפ אאוזינופילי, אשר אינם מאוזנים באופן מספק למרות טיפול מרבי בסטרואידים בשאיפה במינון בינוני-גבוה או גבוה, יחד עם תרופה נוספת לשליטה באסתמה; וכן כטיפול נוסף בשילוב עם סטרואידים תוך-אפּיים (intranasal corticosteroids) לטיפול במבוגרים עם רינוסינוסיטיס כרונית חמורה עם פוליפים באף, אשר טיפול בסטרואידים סיסטמיים או ניתוח אינם מספקים שליטה מספקת במצבם.[1]
בארצות הברית, דפמוקימאב מיועדת כטיפול תחזוקה נוסף (add-on) לאסתמה חמורה המאופיינת בפנוטיפ אאוזינופילי בקרב אנשים בני 12 ומעלה.

## חברה ותרבות
### מעמד משפטי
דפמוקימאב (Depemokimab) אושרה לשימוש רפואי הן בבריטניה והן בארצות הברית בדצמבר 2025.[1][4][7]
בדצמבר 2025 אימצה הוועדה לתרופות לשימוש בבני אדם של מנהל התרופות האירופי (EMA) עם חוות דעת חיובית, והמליצה על מתן אישור שיווק לתכשיר הרפואי Exdensur, המיועד לטיפול באסתמה אאוזינופילית חמורה וכן ברינוסינוסיטיס כרונית חמורה עם פוליפים באף.[8] המבקשת לקבלת האישור לתכשיר זה היא חברת GlaxoSmithKline.

## תופעות לוואי
הצטננות וזיהומים בדרכי הנשימה העליונות.

## בטיחות במהלך הריון והנקה
ישנם סיכונים לאם ולעובר הקשורים לאסתמה במהלך ההיריון.
המעבר דרך השליה של נוגדני IgG אנדוגניים ושל נוגדנים חד־שבטיים (למשל, דפמוקימאב) עולה ככל שההיריון מתקדם ומגיע לשיאו במהלך השליש השלישי.
ההשפעה של החלפת חומצת האמינו בתוך דפמוקימאב על מעבר דרך השליה אינה ודאית; עם זאת, נוכחות ההחלפה עשויה להוביל לחשיפה ממושכת ומוגברת של התינוק ברחם.
במחקרים בבעלי חיים אשר התמקדו במסלולי איתות של IL-5 לא הוכחו השפעות הקשורות לטיפול על התפתחות העובר או על ההתפתחות לאחר הלידה

## קישורים חיצוניים

* Daniel J Jackson et al. Safety and Tolerability of Twice-Yearly Depemokimab in Patients with Asthma and Chronic Rhinosinusitis with Nasal Polyps: Pooled Results from SWIFT-1/-2 and ANCHOR-1/-2. Adv Ther. 2025 Dec 29. doi: 10.1007/s12325-025-03457-4. Epub ahead of print. .

* בטיחות בהריון והנקה
* פרמקולוגיה ואינטראקציות
* Bioavailability

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:תרופות שמדכאות את מערכת החיסון
קטגוריה:נוגדנים
סמואל ליימן

**סמואל ליימן** (באנגלית: **Samuel Lyman**; 25 בינואר 1749 – 5 ביוני 1802) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
הוא נולד בגושן שבמושבת קונטיקט ב-25 בינואר 1749, והיה בנם של מוזס ליימן השלישי (1713–1768) ושל שרה ליימן לבית היידן (1716–1808). אחיו, מוזס ליימן הרביעי (1744–1829), שירת כקולונל במלחמת העצמאות האמריקאית.

ליימן למד באקדמיה של גושן והשלים את לימודיו בקולג' ייל בשנת 1770. לאחר מכן לימד בבית ספר, למד משפטים בליצ'פילד שבקונטיקט, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בעיר הרטפורד.

### חייו במסצ'וסטס
בשנת 1784 עבר ליימן לספרינגפילד שבמסצ'וסטס. הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס וכיהן גם בסנאט של המדינה. בנוסף שימש כשופט בבית הדין האזורי לעניינים אזרחיים של מחוז המפשייר. ליימן נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרסים הרביעי, החמישי והשישי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1795 ועד 6 בנובמבר 1800, אז התפטר מתפקידו.

עוד קודם לכן היה מועמד למחוז הקונגרס הרביעי בשנת 1788. הבחירות נמשכו חמישה סבבים, וליימן הוביל בסבב השני והשלישי, אך הפסיד בשני הסבבים האחרונים לתאודור סדג'וויק. בשנת 1790 ניסה להתמודד מולו שוב, אך הפסיד בפער גדול יותר. לפני בחירתו המוצלחת בשנת 1794, התמודד פעם נוספת בשנת 1792 על שניים מארבעת המושבים של מחוז הקונגרס השני של מסצ'וסטס: במושב הכללי הפסיד לדווייט פוסטר, ובמושב של מחוז המפשייר הפסיד לוויליאם ליימן, שאינו קרוב משפחה.

סמואל ליימן נפטר בספרינגפילד שבמסצ'וסטס ב-5 ביוני 1802, ונקבר בגושן שבקונטיקט.

### משפחה מורחבת
אחותו של סמואל, אנה ליימן (1746–1842), נישאה לגדעון וילר (1745–1822), גם הוא ותיק מלחמת העצמאות האמריקאית. בתם, רות, נישאה לג'ון סבאג', נשיא בית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. לזוג נולדה בת בשם מרי אן סבאג', שנישאה לוורד האנט, שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בתם, אלייזה סטרינגהם האנט, נישאה לארתור בריז ג'ונסון, נינו של הנשיא ג'ון אדמס ואחיינו-רבא של הנשיא ג'ון קווינסי אדמס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1749
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1802
גאלקנזומאב

**גאלקנזומאב** (באנגלית **Galcanezumab**, שם מסחרי: **Emgality**), היא נוגדן חד-שבטי המיועד למניעת מיגרנה במבוגרים.

התרופה פועלת על ידי חסימת החלבון Calcitonin gene-related peptide (CGRP), אשר משחק תפקיד מרכזי בהתפתחות התקפי כאב ראש.

## שימוש רפואי
התרופה מאושרת לטיפול מונע במיגרנה אפיזודית וכרונית, וכן לטיפול בכאב ראש מקבצי. התרופה אושרה לשימוש על ידי ה-FDA בספטמבר 2018.

## מנגנון פעולה
גאלקנזומאב נקשרת לחלבון CGRP ומונעת ממנו להיקשר לקולטן שלו, ובכך מפחיתה את הדלקת הנוירוגנית והרחבת כלי הדם המוחיים המאפיינים מיגרנה.

## תופעות לוואי
תופעות הלוואי הנפוצות כוללות תגובה מקומית באתר ההזרקה (אדמומיות, כאב) וזיהומים בדרכי הנשימה העליונות.

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:תרופות שמדכאות את מערכת החיסון
קהילת יהודי וזול

**קהילת יהודי וֶזוּל** (בצרפתית: L**'Histoire des Juifs à Vesoul**) הוקמה לראשונה במאה ה-13, עם הגעת סוחרים יהודים לעיר.

העיירה וזול שוכנת במזרח צרפת, כ-125 קילומטרים מערבית לבזל שבשווייץ. בעבר היא הייתה חלק מרוזנות בורגונדי, או פראנש-קונטה, שהיו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והיא הפכה לצרפתית רק במאה ה-17 במסגרת הסכמי ניימכן.
## היסטוריה
### ימי הביניים
קהילת וזול הייתה העתיקה והחשובה ביותר ברוזנות בורגונדי. במאה ה-14 מנתה הקהילה כמאה נפשות, ביניהם בלטה משפחת הבנקאים הליוט מְוזול (Héliot de Vesoul), שאת עיקר הונה עשתה ממסחר סיטונאי ביין, בשיתוף פעולה עם נוצרים. הבנק של משפחת הליוט פעל בהיקפים נרחבים בין השנים 1216–1218 ועסקה במתן אשראי לנזקקים ולאצילים כאחד.

בשנת 1324 גירשה הרוזנת ז'אן (la comtesse Jeanne) את יהודי העיר והחרימה את רכושם. ביתו של היהודי אליאס הליוט (Elias Héliot), ששכן סמוך לבית הכנסת, ניתן לאחת מבנות לווייתה. על אף צו הגירוש, חלק מהיהודים נותרו ברוזנות תמורת תשלום דמי חסות, לאדונים המקומיים, שהעלימו עין מצו הגירוש, בשל חובותיהם הכבדים ליהודים.

מרכז הקהילה היה ברחוב הגדול (Grande-Rue), ששמו שוּנה לרחוב אלזס-לורן (rue Alsace-Lorraine), שם שכן בית כנסת שעל קירותיו ניתן עדיין בעבר אותיות עבריות. בשנת 1348, בעת מגפת המוות השחור, הואשמו היהודים בהרעלת בארות והיו פרעות הבן נרצחו כ-80 יהודים מוזול ומהסביבה ורבים נעצרו ועונו קשות.

### העת המודרנית והמאה ה-19
ממוזער|216x216 פיקסלים|משה שוהל, רב הקהילה
ממוזער|212x212 פיקסלים|הרב ג'סטין שוהל
בהוראת נפוליאון הראשון, הוקמה בשנת 1808, הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה (1870), היגרו יהודים רבים מאלזס לצרפת וביניהם הרב יצחק לוי (Isaac Lévy). בשנת 1872 הפכה וזול למקום מושבה של קונסיסטוריה חדשה שחלשה על מזרח צרפת, במשך 24 שנים. בשנת 1875 נבנה בית הכנסת בווזול, בסמוך למרכז העיר. בשנת 1888 מונה הרב משה שוהל (Moïse Schuhl) לתפקיד רב הקהילה ובהמשך כיהן אחיו, ג'סטין שוהל (Justin Schuhl), עד 1908. בסוף המאה ה-19 סבלו יהודי העיר מהתפרצויות אנטישמיות, ובינואר 1898 נופצו שמשות של חנות בבעלות יהודית.

### המאה ה-20 והמאה ה-21
ביוני 1940 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. ראש העירייה היהודי, רנה וייל (René Weil), נאלץ לעזוב את תפקידו בהוראת המועצה. באוקטובר 1940 בוצע מפקד יהודים וכל בתי העסק היהודיים סומנו בשלט "עסק יהודי". במהלך המלחמה גורשו 107 יהודים ממחוז הוט-סון (Haute-Saône). לאחר השחרור חזר וייל ושימש בתפקידו עד 1945.

בעיר קיימת קהילה יהודית מוכרת, הרשומה כאגודה משנת 1986.

## אתרים יהודיים
### בית הכנסת
מבנה בית הכנסת הוקם ב-1875 בסגנון מורי. לאחר 1945 הופסק השימוש בו כבית תפילה והוא הוסב למבנה מסחרי. ב-1984 הוכר המבנה כאתר היסטורי מוגן (Monuments historiques).

### בית העלמין
ממוזער|200x200 פיקסלים|בית העלמין היהודי בווזול
בית העלמין שוכן במזרח העיר ומשתרע על כ-1.85 דונם. הוא נרכש ב-1832 ויש בו כ-350 קברים. במאה ה-20 עברה האחריות לתחזוקתו לעירייה. בשנת 2023, שיפצה עיריית וזול את בית הקברות היהודי של העיר וניתן לבקר בו בתיאום עם העירייה. תלמידי שנה אחרונה מבית הספר התיכון בעיר יצרו, ב-2023, חוברת המכילה 30 ביוגרפיות של אנשים שנולדו בין השנים 1783 ו-1933 ונקברו בבית הקברות היהודי בווזול.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות צרפת
קטגוריה:בורגון-פראנש-קונטה
דומניקו פוצ'יני

**דוֹמֶנִיקוֹ וִינְצֶ'נְצוֹ מַרִיָּה פּוּצִ'ינִי** (באיטלקית: **Domenico Vincenzo Maria Puccini**; 5 באפריל 1772 – 25 במאי 1815) היה מלחין איטלקי בן התקופה הקלאסית שפעל בלוקה. הוא מייצג את הדור השלישי בשושלת המוזיקלית של משפחת פוצ'יני וסבו של מחבר האופרות המפורסם ג'אקומו פוצ'יני. דומניקו היה בן המשפחה הראשון שחרג מהמסורת של הלחנת מוזיקה דתית בלבד והתפרסם גם כמלחין אופרות.

## ביוגרפיה
דומניקו פוצ'יני נולד בלוקה, בנם של המלחין אנטוניו פוצ'יני (ששימש כמאסטרו די קפלה של הרפובליקה) וקתרינה טזיי. לאחר שרכש את יסודות המוזיקה מאביו, נשלח דומניקו לבולוניה ולמד אצל האב סטניסלאו מטי (Stanislao Mattei). בשנת 1793 עבר לנאפולי, שהייתה אז מרכז האופרה העולמי, ולמד אצל המלחין הנודע ג'ובאני פאיזיילו, שהשפיע רבות על סגנונו האופראי.

בשנת 1797 חזר ללוקה, ובשנת 1805 נישא לאנג'לה צ'רו (Angela Cerù). לזוג נולדו ארבעה ילדים, ביניהם מיקלה פוצ'יני (1813–1864), שהמשיך את המסורת המוזיקלית המשפחתית.

בתקופת השלטון הנפוליאוני, כאשר לוקה נשלטה על ידי אחותו של נפוליאון, , זכה דומניקו להערכה רבה מצד השלטון החדש. בשנת 1806 הוא מונה למנהל תזמורת החצר של הדוכסות (Direttore della musica da camera). בניגוד לאביו אנטוניו, שהיה שמרן יותר והתמקד במוזיקה דתית, דומניקו השתלב היטב בחצר הצרפתית, הלחין מוזיקה קאמרית לחצר והפך למלחין אופרות מצליח.

דומניקו הלך לעולמו בפתאומיות ב-25 במאי 1815, בגיל 43 בלבד. סיבת המוות הרשמית הייתה אי ספיקת לב, אולם בעיר לוקה נפוצו שמועות כי הורעל על ידי מתנגדים פוליטיים בשל קשריו ההדוקים עם משטר נפוליאון שהודח זה עתה. בשל מותו בטרם עת, נותר בנו מיקלה (אביו של ג'אקומו) יתום בגיל שנתיים, וסבו הקשיש, אנטוניו, לקח על עצמו את גידולו ואת חינוכו המוזיקלי.

## יצירתו
דומניקו היה המלחין הרב-גוני ביותר בשושלת פוצ'יני עד להופעתו של נכדו ג'אקומו. יצירתו משקפת את הסגנון הקלאסי המאוחר ואת הבל קנטו המוקדם. הוא זכה להצלחה רבה כמלחין של אופרה בופה (אופרה קומית איטלקית).
;בין יצירותיו הבולטות לתיאטרון:
* *Le frecce d'amore* ("חיצי האהבה") - אופרה (1798).
* *L'ortolana in salotto* ("הגננית בסלון") - אופרה בופה (1800).
* *Il ciarlatano* ("הנוכל") - אופרה בופה (1807), אחת מיצירותיו המצליחות ביותר.
* *Quinto Fabio* ("קווינטוס פאביוס") - האופרה הרצינית (אופרה סריה) היחידה שכתב (1810).

;מוזיקה כלית ומוזיקה ווקאלית:
* קונצ'רטו לפסנתר (או צ'מבלו) ותזמורת בסי במול מז'ור.
* מספר סונאטות לפסנתר.
* יצירות קודש רבות, כולל מוזיקה לחג רוממות הצלב הקדוש (Esaltazione della Santa Croce), משימה משפחתית מסורתית שאותה המשיך לצד אביו.

## ראו גם
* יאקופו פוצ'יני
* אנטוניו פוצ'יני
* ג'אקומו פוצ'יני
* אופרה בופה

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים איטלקים
קטגוריה:מלחיני אופרה
דומניקו
קטגוריה:ילידי 1772
קטגוריה:נפטרים ב-1815
בן ציון פיגלסון

**בן ציון פיגלסון** (נולד ב-27 בינואר 1981) הוא עורך דין ישראלי, המכהן כהאפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני ירושה במשרד המשפטים של מדינת ישראל. בעבר כיהן כסגן הממונה על חדלות פירעון במשרד המשפטים. במסגרת תפקידו הוא עומד בראש הגוף הממלכתי האמון על ניהול נכסים של חסויים, נעדרים ונפטרים, על פיקוח על אפוטרופסים, ועל טיפול בעיזבונות ובנכסים שאין לגביהם בעלים ידועים או יורשים מאומתים.

## קורות חיים
פיגלסון נולד בבני ברק, למד תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במינהל עסקים בתוכנית למנהלים מאוניברסיטת בר-אילן. הוא בוגר התכנית לפיתוח מנהלים של משרד המשפטים בפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל- אביב ותוכנית העמיתים לסגל הבכיר במדרשה הלאומית למנהיגות, ממשל וניהול. במהלך שנות פעילותו במערכת המשפטית רכש מומחיות בתחומי האפוטרופסות, הירושה וניהול נכסים במישור הממלכתי. מינויו לתפקיד האפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני הירושה הציב אותו בראש אחת היחידות הרגישות והמורכבות במשרד המשפטים, הפועלת בממשק יומיומי עם בתי המשפט, עורכי דין, רשויות המדינה והציבור הרחב.

בתפקידו מופקד פיגלסון על מערך רחב היקף העוסק בכספים, מקרקעין ונכסים בהיקפים משמעותיים, ופועל לאיזון בין שמירה קפדנית על רכושם של חסויים ונפטרים לבין הנגשת המידע לציבור והחזרת נכסים לבעליהם.

## פעילות ציבורית
כחלק מתפקידו הציבורי עוסק פיגלסון גם בהסברה לציבור בנושאי ירושה ואפוטרופסות. הוא משתתף בדיונים מקצועיים, ימי עיון וכנסים משפטיים, ומופיע בתקשורת בהקשרים הקשורים לאיתור נכסים עזובים, לניהול עיזבונות ולשמירה על זכויותיהם של מי שאינם מסוגלים לנהל את ענייניהם בעצמם.

בשנת 2025 הוביל את קידום תיקון 21 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (התשפ"ד–2024), אשר העביר סמכויות מסוימות לאישור פעולות כלכליות של קטינים, אנשים שמונה להם אפוטרופוס וממנים בייפוי כוח מתמשך מבתי המשפט לאפוטרופוס הכללי, לצד התאמת התקנות הנלוות לחוק. במסגרת זו הורחבו אפשרויות ההשקעה עבור מי שאיבד את כשרותו המשפטית, בכפוף למגבלות שנקבעו בתקנות.

במהלך מלחמת חרבות ברזל זכה במקום הראשון בפרס חדשנות ממשלתית בחירום על פעילות מערך רשם הירושה. מערך רשם הירושה אימץ פתרונות חדשניים, מהירים ורגישים להנפקת צווי ירושה וצווי קיום צוואה למשפחות שכולות במלחמה..[3]

בפרסומים תקשורתיים הודגשו מקרים שבהם אותרו נכסים בהיקפים משמעותיים והושבו ליורשים שלא היו מודעים לקיומם, לעיתים שנים רבות לאחר פטירת הבעלים המקוריים.
בכתבה בגלובס על רפורמת האפוטרופוסים נכתב כי במסגרת תקנות חדשות המאפשרות לאפוטרופוסים להשקיע כספי חסויים במניות ובאג״ח ללא צורך בהסכמת בית המשפט, צוטט פיגלסון בתפקידו כמי שמוביל את השינוי הזה וטען שהתקנות מהוות הקלה משמעותית בבירוקרטיה ותורמות לשיפור ניצול נכסים אלה בשוק ההון.

## חשיבות ציבורית
תפקיד האפוטרופוס הכללי נחשב לאחד התפקידים המרכזיים בהגנה על אוכלוסיות מוחלשות במערכת המשפט ובהבטחת ניהול תקין, שקוף ואחראי של נכסים שאינם מצויים בשליטה ישירה של בעליהם. פעילות היחידה בראשות פיגלסון משלבת היבטים משפטיים, כלכליים וחברתיים ומשפיעה על חייהם של אלפי אזרחים מדי שנה.

## חיים אישיים
פיגלסון נשוי, אב לארבעה ילדים, ומתגורר בעיר מודיעין.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:האפוטרופוסים הכלליים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
מירה בר-מטיוס

**מירה (מרים) בר-מטיוס** (בנולדה ב-1947) היא חוקרת בכירה בתחום גאוכימיה וגאולוגיה סביבתית, כלת פרס ישראל לחקר הגאולוגיה לשנת ה'תשפ"ו (2026).

מחקריה של בר-מטיוס מתמקדים בחקר הפלאוקלימטולוגיה (חקר האקלים קדום) באמצעות ממצאים ממערות. עבודתה המדעית מיצבה את אגן מזרח הים התיכון כמרכז מחקרי עולמי להבנת הקשרים המורכבים שבין שינוי אקלים, הסביבה והתפתחות האדם.

## ביוגרפיה
בר-מטיוס נולדה וגדלה בירושלים. את לימודיה האקדמיים עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון (B.Sc) בגאולוגיה וכימיה, תואר שני (M.Sc) בגאולוגיה ותואר דוקטור בגאולוגיה, אותו סיימה בשנת 1985.

תחומי המחקר שלה הם שיחזור פליאואקלים בפליסטוקן המאוחר באמצעות משקעי מערות, תיארוך בשיטת אורניום-תוריום, גשמים באגן המזרחי של הים התיכון – מאפיינים איזוטופיים, מאפיינים איזוטופיים של ספרופלים מהאגן המזרחי של הים התיכון וגיאו-ארכאולוגיה.

## הישגים ופרסים
בשנת 2003 נבחרה לכהן כנשיאת החברה הגיאולוגית הישראלית, תפקיד בו שימשה שנה.

בשנת 2008 זכתה במדליית הוקרה לתרומה בחברת הקארסט הבינלאומית.

בשנת 2013 זכתה במדליית הנס אושגר למחקרי אקלים מהאיגוד האירופאי למדעי האדמה.

בנוסף היא חברת מערכת במספר עיתונים מקצועיים בינלאומיים.

### זכייה בפרס ישראל
ב-20 בינואר 2026 הודיע שר החינוך יואב קיש על זכייתה של בר-מטיוס בפרס ישראל בתחומי הגאולוגיה, מדעי כדור הארץ ומדעי האטמוספירה לשנת ה'תשפ"ו. הוועדה להענקת הפרס התכנסה בראשות פרופ' נורית שטובר זיסו, ובה השתתפו גם פרופ' סיגל אברמוביץ וד"ר נעמי פורת. בנימוקי ועדת הפרס צוין כי הבחירה בבר-מטיוס נעשתה לאור הישגיה המדעיים פורצי הדרך בחקר פלאואקלים (אקלים קדום) ותרומתה רבת השנים למדע ולחברה בישראל.

בר-מטיוס נחשבת לאחת החוקרות המובילות בעולם בביסוס משקעי מערות כארכיון אקלימי יבשתי מדויק ורציף. מחקרה החלוצי והמתמשך במערת שורק הוביל לשחזור חסר תקדים של אקלים מזרח הים התיכון לאורך כ-500 אלף השנים האחרונות. מסד הנתונים הייחודי שיצרה זכה לכינוי "אבן רוזטה" של מחקר האקלים האזורי והעולמי, והוא בעל השלכות נרחבות על תחומי דעת מגוונים, בהם ארכאולוגיה, ניהול משק המים וחקר התפתחות האדם.

עבודתה המדעית מיצבה את אגן מזרח הים התיכון כמעבדה טבעית להבנת הקשרים המורכבים שבין האקלים לסביבה, ושיטות המחקר שפיתחה אומצו כסטנדרט מתודולוגי בקהילה הבינלאומית.

## חיים אישיים
נשואה לפרופסור אלן מטיוס (Alan Matthews), פרופסור אמריטוס לגאולוגיה וגאוכימיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית. מתגוררת בירושלים. לבני הזוג יש 4 ילדים ו-8 נכדים.

## קישורים חיצוניים

* ד"ר מירה בר מטיוס דף עובדת באתר המכון הגיאולוגי לישראל
* רשימת הפרסומים של בר-מטיוס בקטלוג הספרייה הלאומית
* מירה בר-מטיוס – סודות האקלים החבויים במערת שורק (אבשלום) כנדבך להבנת אקלים, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:גאולוגיות
קטגוריה:גאולוגים ישראלים
קטגוריה:מדעניות ישראליות
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס ישראל
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לגאולוגיה ולמדעי כדור הארץ
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2026
קטגוריה:נשיאי החברה הגיאולוגית הישראלית
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
דניאל אטנילוב

**דניאל אטנילוביץ׳ אטנילוב** (ברוסית: **Даниил Атнилович Атнилов**; 1913–1968) היה סובייטי משורר ממוצא יהודי ההרים. הוא כתב בשפת הג'והורי. היה חבר באיגוד הסופרים של ברית המועצות.

## ביוגרפיה
הוא נולד בשנת 1913 בדרבנט, בהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של דגסטן, האימפריה הרוסית. את השכלתו התיכונית רכש בשנים 1933–1936 במכללה לעריכה ולהוצאה לאור במוסקבה. הוא עבד בהוצאת הספרים של דגסטן כעורך מחלקת יהודי ההרים. ביוני 1941 סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה של המכון הפדגוגי של דגסטן.

דניאל אטנילוב שירת בהחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה: תחילה פעל במסגרת מודיעין צבאי, ולאחר שנפצע שימש ככתב צבאי.

השיר ״בבוקר יום ביוני ״ נכתב בתחילת המלחמה. הוא מלא רגש כן וקורא לעם הסובייטי להגן על ארצו.

לאחר סיום המלחמה עבד אטנילוב באחד מעיתוני מחצ'קלה. מתחילת שנות ה־50 התגורר במוסקבה.

הפואמות הראשונות של דניאל אטנילוב פורסמו בתחילת שנות ה־1930 בעיתון דרבנטי ״העומל״. במחצית השנייה של שנות ה־1930, הוא השתתף באופן פעיל בפרסום ספרות חינוכית ובדיונית של יהודי ההרים. הפואמות שלו נכללו באלמנך הספרותי הראשון של יהודי ההרים, אשר ערך בעצמו. אטנילוב גם עסק בתרגום קלאסיקות השירה הרוסית לשפת ג'והורי, כולל יצירות של מיכאיל לרמונטוב, אלכסנדר פושקין וסמואיל מרשק.

לאחר המלחמה, הוא השתתף באופן פעיל באיסוף ובפרסום הפולקלור והספרות של יהודי ההרים, תוך המשך כתיבת שירה. בשנת 1948 פורסם אוסף השירה הראשון שלו, ״גלי הלב״. זמן קצר לאחר מכן, אטנילוב הוציא אוספים נוספים של פואמות, כולל ״מאפיינים של אור״, ״דמות הזמן״, ״כוכב נאמן״ ו״פרחי האנושות״, בין היתר. הוא כתב גם מספר רב של ספרי ילדים, כגון ״שיעור ראשון״, ״אני אוהב את הילדים האלה מאוד״ ו״הנער נקשון וחבריו״.

לאחר מותו ב־1968, פורסם אוסף שלו (בג'והורי: **Гуьлгьой инсони**) – ״פרחי האנושות״.

בשנת 1949, דניאל אטנילוב הפך לחבר באיגוד הסופרים של ברית המועצות.

## קישורים חיצוניים
*ספרות עמי רוסיה: המאה ה-20: מילון / נ.ס. נדיארניך. – מוסקבה: הוצאת הספרים - "נאוקה", 2005. -- עמ' 284–285. עמ' 365. 1100 עותקים. .
*כוכב נאמן: שירים: תרגום מורשה מהג'והורי. דניאל אטנילוב – מוסקבה: סופר סובייטי, 1961. – 100 עמ' 17 ס"מ.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשים מדרבנט
קטגוריה:יהודי ההרים
קטגוריה:משוררי ג'והורי
קטגוריה:משוררים מדגסטן
קטגוריה:משוררים מדרבנט
קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של דגסטן
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1968
העיפרון הקסום (סדרת אנימציה פולנית, 1964–1977)

**העיפרון הקסום** (בפולנית: **Zaczarowany ołówek**) הוא סדרת טלוויזיה מונפשת פולנית, שהופקה בפולין בין השנים 1964–1977. הסדרה הופקה על ידי הסטודיו המוכר סה-מא-פור. התסריט נכתב על ידי אדם אוצ'ושקי, האומנות נעשתה על ידי קרול באראנייביץ' והמוזיקה הולחנה על ידי זביגנייב צ'רנילצקי וולדימיר קאזאנייבסקי.

## עלילה
[ממוזער|הפסל של הדמויות הראשיות של הסדרה ב[לודז'|לודז׳.]]
הסדרה עוקבת אחרי ילד קטן בשם פיוטרק וכלבו, שחווים הרפתקאות רבות. בכל פרק עוזר להם עיפרון קסום, היכול להפוך כל ציור שלהם למציאות. אין דיאלוגים בפרקים; העלילה מועברת אך ורק דרך התמונה והמוזיקה.

## רשימת פרקים

## ביקורת והשפעה
הסדרה תוארה כבעלת השפעה על דור מהנדסים פולנים שעבדו בתחומי ייצור אב-טיפוס מהיר ודומיהם. היא גם השפיעה על ז'אנר ההנפשה הפולנית ותוארה כ"קלסיקה".

הסדרה זכתה במספר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים, ושודרה בכ-50 מדינות.

הסדרה נדונה גם בהקשר של העצמת ילדים ועידוד הדמיון שלהם.

פסל הדמויות הראשיות של *העיפרון הקסום* הוצג בלודז' בשנת 1991.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות מצוירות
שמרנות חברתית

**שמרנות חברתית** היא פילוסופיה פוליטית המתארת מגוון רחב של גישות שמרניות השואפות לשמר את הסדר והערכים המסורתיים ולהעדיף אותם על פני שינויים חברתיים ופלורליזם תרבותי. אנשים המאמינים בגישה זו מעדיפים לשמר את המבנה החברתי, הדתי והמשפחתי הקיים. רוב השמרניים החברתיים מאמינים בגישה הפמיליסטית, הגורסת כי משפחה גרעינית המורכבת מאב, אם וילדים היא אבן היסוד של חברה אנושית מתוקנת, ולכן גם מתנגדים לנישואים של זוגות מאותו המין. רובם נוטים להאמין גם בלאומיות ולאומנות, גישות לפיהן טובת הלאום קודמת לכל ערך אחר, ובשימור התרבות הדתית והסטטוס קוו בנוגע לנושאים חברתיים.

שמרנים חברתיים מאמינים בחשיבות של מוסדות דתיים ובזכותם להיות מעורבים בחברה הציבורית; לכן, לעיתים קרובות, הם תומכים בסבסוד מדיני של מוסדות דתיים (כגון הכנסייה הקתולית) ומתנגדים לאתאיזם מדיני.

השמרנות החברתית צמחה ברובה מפילוסופיית השמרנות המסורתית, שנחלשה רבות לאחר עידן הנאורות, המהפכה הצרפתית והתחזקות התנועה הקומוניסטית במאה ה-20. עם זאת, השמרנות החברתית כפילוסופיה פוליטית עוסקת יותר במורליות.

## תפיסות דומות
לתפיסה השמרנית חברתית יש הרבה במשותף עם הזרם האמריקאי פלאו-שמרנות, התומך בבדלנות מדינית וכלכלית, התנגדות להגירה והידוק אופייה הנוצרי של ארצות הברית. הפלאו-שמרנות צמח מזרם "הימין הישן", אשר שלט במפלגה הרפובליקנית בתקופת מלחמת העולם השנייה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:פילוסופיה מדינית
קטגוריה:ימין פוליטי
שמואל אפרת

**שמואל אפרת** (1921–2009) היה איש חינוך ופוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית עכו השלישי (לאחר קום המדינה) בשנים 1961–1965.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
נולד כ**שמואל אפלבוים** ברפלובקה שבחבל ווהלין, אז חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, הבכור מחמשת ילדיהם של משה אפלבוים, בעל חנות כלבו, והניה לבית דקלבוים, עקרת בית. קיבל חינוך מסורתי, והצטרף לתנועת החלוץ הצעיר. למד בתיכון עברי בקובל ולמחייתו עסק במתן שיעורים פרטיים.

### בשואה ולאחריה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הספיק במשך כשנה ללמוד קורס מזורז בסמינר למורים תחת הכיבוש הסובייטי, ועם הגעת הנאצים לאזור הצטרף עם עוד מספר יהודים לשורות הפרטיזנים ביערות פולסיה . אנדריי, אנה ואנסטסיה מלניק, שסייעו בהסתרתו (יחד עם אביו ואחיו) הוכרו כחסידי אומות העולם. לאחר ששוחררו בידי הסובייטים הצטרף לצבא אנדרס שלחם בנאצים בגרמניה. אמו ושניים מאחיו נספו עם יהודי גטו רפלובקה באוגוסט 1942.

לאחר תום המלחמה הגיע למחנה עקורים בדיבורג  סמוך לפרנקפורט, שם היה למורה ואף כיהן כראש ועדת התרבות.

### בישראל
מיד לאחר קום המדינה ב-1948 עלה לישראל. עבד כפועל בנמל חיפה. לאחר מכן החל לעבוד כמורה בבית הספר הראשון שהוקם בעכו היהודית ובהמשך ניהל את בית הספר "התומר" בעיר. ב-1951 התמנה לראש מחלקת החינוך בעיריית עכו. בבחירות המוניציפליות ב-1959 שובץ במקום ב-16 ברשימת מפא"י לעיריית עכו. הרשימה זכתה לארבעה מנדטים.

בדצמבר 1961 התפטר מתפקידו ראש עיריית עכו יוסף גדיש, ובין השמות שהעלה גדיש כמחליפים פוטנציאליים עלה גם שמו של אפרת. לאחר שהמועמדים האחרים סירבו לקבל על עצמם את התפקיד, ועקב כך ששלושה שבועות העיר עמדה ללא ראש עיר בפועל בניגוד לחוק, אישר סניף מפא"י את מועמדותו, ומועצת העיר בחרה בו ב-4 בפברואר 1962 לכהן כראש העירייה. עשרת המועמדים שקדמו לו ברשימת מפא"י נאלצו להתפטר מהרשימה כדי שהוא יוכל להיכנס למליאת המועצה ולהיבחר לתפקיד. עם בחירתו יצא לחופשה ללא תשלום מעבודתו במחלקת החינוך. במהלך כהונתו, התגלעו חילוקי דעות ואי-אמון בינו לבין סניף מפא"י.

לקראת הבחירות ב-1965 החליט שלא להגיש את מועמדותו, והכריז על כוונתו לעזוב את העיר בתום כהונתו.

בשנת 1993 נמנה עם הוועדה היוזמת והמארגנת להקמת האנדרטה לזכר הפרטיזנים מיהדות ווהלין בגבעתיים.

נפטר ב-2009 ונקבר בבית הקברות שדה יהושע (כפר סמיר) בחיפה.

## חיים אישיים
היה נשוי לעליזה לבית וסר (נפטרה ב-2012), מורה אף היא, ולהם בת אחת.

אחיו, אברהם אפלבוים, היה מנהל אגף הרכב במשרד התחבורה.

## קישורים חיצוניים
* שמואל אפרת (אפלבוים), "בחזרה לגיא ההריגה, מתוך רשמי סיור בברית המועצות בקיץ 1990, ילקוט ווהלין מ"ח, תמוז תשנ"א, עמ 17.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית עכו
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:עובדי רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ניצולי השואה: ברית המועצות
קטגוריה:פרטיזנים יהודים
קטגוריה:חיילי צבא אנדרס
קטגוריה:בוגרי החלוץ הצעיר
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
ג'ון ריד האב

**ג'ון ריד האב** (באנגלית: ****; 11 בנובמבר 1751 – 17 בפברואר 1831) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
ריד נולד ב-11 בנובמבר 1751 בפרמינגהאם שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. בשנת 1756 עבר עם הוריו לטיטיקוט פאריש, בחלקה הצפון-מערבי של מידלבורו. הוא השלים את לימודיו בקולג' ייל בשנת 1772, למד תאולוגיה, והוסמך ככומר קונגרגציונלי בשנת 1780.

הוא שירת ככומר צבאי בצי ארצות הברית במשך שנתיים, ולאחר מכן עבר בשנת 1780 לווסט ברידג'ווטר שבמסצ'וסטס, שם התמנה לכומר של הקהילה הקונגרגציונלית הראשונה. בתפקיד זה שימש עד יום מותו.

ריד נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרסים הרביעי, החמישי והשישי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1801. בשנת 1800 לא התמודד לכהונה נוספת. לאחר סיום כהונתו בקונגרס חזר לעיסוקו בכמורה, ונפטר ב-17 בפברואר 1831 בווסט ברידג'ווטר שבמחוז פלימות', מסצ'וסטס. הוא נקבר בבית העלמין הישן.

הוא היה אביו של  (1781–1860), שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1751
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1831
מיקלה פוצ'יני

**מִיקֶלֶה פּוּצִ'ינִי** (באיטלקית: **Michele Puccini**; 27 בנובמבר 1813 – 23 בינואר 1864) היה מלחין ומוזיקולוג איטלקי שפעל בלוקה. הוא מייצג את הדור הרביעי בשושלת המוזיקלית של משפחת פוצ'יני, בנו של דומניקו פוצ'יני ואביו של מלחין האופרה המפורסם ג'אקומו פוצ'יני.

## ביוגרפיה
מיקלה נולד בלוקה, בנם של המלחין דומניקו פוצ'יני ואנג'לה צ'רו. הוא התייתם מאביו בגיל שנתיים בלבד. בעקבות זאת, סבו הקשיש, אנטוניו פוצ'יני, לקח על עצמו את חינוכו ואת הכשרתו המוזיקלית הראשונית.

לאחר מותו של הסב אנטוניו בשנת 1832, מיקלה נסע לבולוניה והמשיך את לימודיו אצל . משם המשיך למרכז המוזיקלי של נאפולי ולמד בקונסרבטוריון סן פייטרו אה מאיילה (San Pietro a Majella). בנאפולי זכה מיקלה ללמוד אצל שניים מגדולי המלחינים של התקופה: סבריו מרקאדנטה וגאטנו דוניצטי.

עם חזרתו ללוקה, קיבל על עצמו מיקלה את התפקידים המסורתיים של משפחתו. הוא שימש כנגן העוגב של קתדרלת סן מרטינו וכמאסטרו די קפלה של חצר הדוכסות. במקביל, הוא היה מורה מוערך להרמוניה ולקונטרפונקט במכון המוזיקלי על שם פאצ'יני בעיר (Istituto Musicale Pacini, שלימים נקרא על שם לואיג'י בוקריני).

בשנת 1850 נישא לאלבינה מאג'י (Albina Magi), אחותו של אחד מתלמידיו. לזוג נולדו תשעה ילדים. הילד החמישי, שנולד בשנת 1858, נקרא ג'אקומו אנטוניו דומניקו מיקלה סקונדו מריה (על שם אבותיו) והפך לימים לאחד מגדולי מלחיני האופרה בהיסטוריה.

מיקלה פוצ'יני הלך לעולמו ב-23 בינואר 1864, כשהוא בן 50 בלבד. מותו הותיר את אלמנתו אלבינה עם שבעה ילדים צעירים להתפרנס מהם. על אף הטרגדיה המשפחתית, דאגה אלבינה שבנה ג'אקומו, שהיה אז בן חמש בלבד, ימשיך את המסורת המוזיקלית של משפחתו. היא שלחה אותו ללמוד אצל דודו (אחיה), פורטונאטו מאג'י, שהחליף את מיקלה בתפקידיו בעיר.

## יצירתו
מיקלה פוצ'יני כתב מוזיקה כנסייתית רבה, אך בניגוד לאביו, הצלחתו בתחום האופרה הייתה מוגבלת יותר. סגנונו הושפע מהבל קנטו של מורו דוניצטי וכן מהמסורת של ג'וזפה ורדי.

בין יצירותיו:
* *Antonio Foscarini* ("אנטוניו פוסקאריני") - אופרה (לא הושלמה).
* *Cattani, o La rivoluzione degli straccioni* ("קטאני, או מהפכת הקבצנים") - אופרה.
* שתי מיסות למקהלה ותזמורת (1841 ו-1853).
* *Miserere* ("מיזררה") לסופרן, בריטון, מקהלה ותזמורת.
* מספר יצירות מגניפיקט ומוטטים לחג רוממות הצלב הקדוש.

כמו כן, הוא פרסם שני ספרי לימוד בתיאוריה של המוזיקה: אחד בנושא קונטרפונקט (Trattato di contrappunto) ואחד בנושא הרמוניה.

## ראו גם
* יאקופו פוצ'יני
* אנטוניו פוצ'יני
* דומניקו פוצ'יני
* ג'אקומו פוצ'יני

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים איטלקים
קטגוריה:מלחיני אופרה
מיקלה
קטגוריה:ילידי 1813
קטגוריה:נפטרים ב-1864
נתניאל פרימן הבן

**נתניאל פרימן הבן** (באנגלית: ****; 1 במאי 1766 – 22 באוגוסט 1800) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
פרימן נולד ב-1 במאי 1766 בעיירה סנדוויץ' שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. למד בבתי ספר מקומיים, סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1787, ולאחר מכן למד משפטים. בסביבות שנת 1791 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בסנדוויץ' ובאזור קייפ קוד.

פרימן שירת כקצין בדרגת מייג'ור חטיבתי במיליציה של מסצ'וסטס במשך שש עשרה שנים, ובשנת 1793 שימש גם כשופט שלום.

הוא נבחר לקונגרס הרביעי מטעם המפלגה הפדרליסטית, ולקונגרס החמישי מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1799. הוא נפטר ב-22 באוגוסט 1800 בעיירה סנדוויץ' שבמסצ'וסטס, ונקבר בבית העלמין הישן.

דודו של נתנאל פרימן, ג'ונתן פרימן, היה אף הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1766
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1800
ניצוצות של קדושה

**ניצוצות של קדושה** היא חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי.

## היסטוריה
את החברה הקים בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת יגאל הושיאר, חסיד חב"ד מנצרת עלית, לאחר שלדבריו קיבל עידוד רוחני לעניין זה, מהאדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון. תחת שם החברה הפיק והפיץ יגאל עשרות סרטים המיועדים לציבור החרדי על גבי תקליטורים. הסרטים צולמו באולפן צילומים בראשון לציון ועד לשנת 2011 הפיצו מעל לכ-200 סרטים.

הושיאר משמש כמנכ"ל וכבמאי ובסרטיו השתתפו בין השאר יהודה ברקן, שלמה סדן, מיכאל וייגל, אברהם פלטה, יוסי סגל, צביקה שוורצברג וגילי שושן וחגי לובר.
[ממוזער|כרזת הסרט "האוצר מתחת לגשר" בהפקת "ניצוצות של קדושה" ובכיכובו של [שי אזנקוט]]

## ראו גם
* קולנוע חרדי
* האחים גרובייס
* ערוץ מאיר לילדים

## קישורים חיצוניים
* 
* כתבה על "ניצוצות של קדושה" בערוץ 10, באתר יוטיוב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוצרי קולנוע חרדי
קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:חברות הפקה ישראליות
יהורם, אריק, בני, ישראל

"**יהורם, אריק, בני, ישראל**" הוא אלבום אוסף שהוציאה לאור חברת התקליטים הישראלית ישראפון בשנת 1973, במסגרת סדרת האלבומים "צלילים למזכרת", אשר יצאה לאור לרגל שנת היובל למדינת ישראל. אלבום זה מכיל שירים שהוציאו לאור יהורם גאון, אריק איינשטיין, בני אמדורסקי וישראל גוריון, ארבעת חברי שלישיית גשר הירקון לאורך השנים, במסגרת קריירות הסולו שלהם.

## רשימת השמעה

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1973
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי יהורם גאון
קטגוריה:אלבומי חברת ישראפון
תאופילוס בראדברי

**תאופילוס בראדברי** (באנגלית: **Theophilus Bradbury**; 13 בנובמבר 1739 – 6 בספטמבר 1803) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
בראדברי נולד ב-13 בנובמבר 1739 בניוברי שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס בשנת 1757 השלים את לימודיו בקולג' הרווארד, לימד בבית ספר ולמד משפטים בפורטלנד, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בפורטלנד בשנת 1761. בשנת 1764 עבר לניובוריפורט והמשיך שם בעיסוקו בעריכת דין.

ברדבורי כיהן כחבר הסנאט של מסצ'וסטס בשנים 1791–1794. הוא נבחר לקונגרסים הרביעי והחמישי מטעם המפלגה הפדרליסטית וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1795 ועד 24 ביולי 1797, אז התפטר מתפקידו. בשנת 1797 מונה לשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בשנת 1798 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא היה חבר בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות בשנת 1800.

בפברואר 1802 לקה בראדברי בשיתוק והפך לנכה לחלוטין, וביולי 1803 הודח מכס השיפוט.

בראדברי נפטר בניובוריפורט שבמסצ'וסטס ב-6 בספטמבר 1803, ונקבר בבית העלמין אולד היל בניובוריפורט.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1739
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1803
סמואל סיוול (1757–1814)

**סמואל סיוול** (באנגלית: **Samuel Sewall**; 11 בדצמבר 1757 – 8 ביוני 1814) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
סיוול נולד ב-11 בדצמבר 1757 בבוסטון שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. לאחר שלמד בבית הספר דמר צ'ריטי (כיום 'The Governor's Academy'), השלים סיוול את לימודיו בקולג' הרווארד (תואר ראשון בשנת 1776, תואר שני בשנת 1779, ותואר דוקטור למשפטים לשם כבוד בשנת 1808), והקים משרד עורכי דין במרבלדהד. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנת 1783 ובשנים 1788–1796.

סיוול ייצג את מסצ'וסטס בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1796–1800, כנציג מחוז הקונגרס העשירי, לאחר שקודם לכן התמודד ללא הצלחה על ייצוג המחוז הראשון בבחירות של 1792. במהלך כהונתו בבית הנבחרים מונה למנהל ההליך במשפט ההדחה נגד הסנאטור ויליאם בלאונט.

בשנים 1800–1814 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, ובשנת 1814 מונה לנשיא בית המשפט. הוא נפטר בוויסקסט שבמחוז מיין במסצ'וסטס, בעת שישב בדין שם. בשנת 1801 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

הסופרת האמריקאית לואיזה מיי אלקוט הייתה אחייניתו. אחותו הצעירה, דורותי, הייתה סבתא-רבתא של אלקוט. בשנת 1781 נישא לאביגיל דוורו, ולשניים נולדו לפחות שישה בנים ושתי בנות. רב-סבו של סמואל סיוול, שנשא אף הוא את אותו השם, היה שופט במשפטי המכשפות בסיילם במסצ'וסטס הקולוניאלית, ולאחר מכן כיהן כנשיא בית המשפט העליון של מסצ'וסטס.

ב-1 ביוני 1814 נבחר סיוול כחבר באגודה האמריקאית לעתיקות. הוא נפטר שבעה ימים לאחר מכן, ב-8 ביוני 1814, ככל הנראה בטרם הספיק להשיב רשמית על הבחירה, ולכן עמדתו בנוגע לחברות אינה ידועה.

בשנת 1814 נקרא מבצר סיוול (Fort Sewall) במרבלדהד שבמסצ'וסטס על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1757
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1814
סרטי הוק

**סרטי הוק** (באנגלית: **Hawk Films**) הייתה חברה בריטית להפקת סרטי קולנוע. את החברה הקים במאי הקולנוע סטנלי קובריק ב-1964, זאת לצורך הכנת סרטו, "דוקטור סטריינג'לאב". קובריק המשיך להשתמש בה כחברת הפקה לסרטיו "התפוז המכני", "בארי לינדון", "הניצוץ" ו"מטאל ג'אקט".

קובריק הקים שתי חברות בנות שנקראו גם הן על שם עופות דורסים: חברת פרגרין הפקות (Peregrine Productions) הייתה מעורבת בהפקת הסרטים "בארי לינדון" ו"הניצוץ", בעוד שחברת סרטי הארייר (Harrier Films) הייתה מעורבת בהפקת הסרט "מטאל ג'אקט", יחד עם חברת ההפקה העיקרית של קובריק, סטנלי קובריק הפקות (Stanley Kubrick Productions), שהוקמה כדי להפיק את הסרט "2001: אודיסיאה בחלל" והייתה גם חברת ההפקה העיקרית עבור סרטו האחרון של קובריק, "עיניים עצומות לרווחה", ולסרטו של סטיבן ספילברג, "אינטליגנציה מלאכותית".

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות בריטיות
מישי בחשייב

**מישי יוסופוביץ' בחשייב** (ברוסית: **Миши Юсупович Бахшиев**; 10 בספטמבר 1910 – 1972) היה משורר סובייטי ממוצא יהודי ההרים. הוא כתב בג'והורי ורוסית.

## ביוגרפיה
מישי בחשייב נולד בשנת 1910 בעיר דרבנט שבדרום רוסיה. בשנת 1928 נשלח ללמוד בקרסנודאר, ולאחר מכן במוסקבה. בשנת 1936 סיים את לימודיו בהאוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לניהול קרקע. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש ככתב מלחמה. הוא מילא תפקידים שונים בהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ועבד בתפקידי ניהול בכירים בעיתון ״פראבדה הדגסטנית״.

בשנת 1932 כתב בחשייב את סיפורו הראשון "לקראת חיים חדשים". בשנים 1933–1940 פרסם כמה קובצי שירה ("קומסומול", "פירות אוקטובר"), רומנים "לקראת חיים חדשים", "דייגים" ומחזות "ניצחון הגיבור"; "אדמה", וכן קומדיה מוזיקלית בשם "בן השאה, השאה עבאס והסבל חסן". בשנים שלאחר המלחמה כתב בחשייב קובץ שירים שנקרא "אני אוהב את האביב'", שפורסם רק לאחר מותו של המחבר. בשנים 1962–1963 כתב את הרומן "אשכול ענבים", שהיה הרומן הראשון בספרות היהודית ההררית. בחשייב עסק גם בתרגומים מרוסית לג'והורי. בין היתר תרגם את אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב וחכים ג'מאל א-דין נזאמי.

חלק מיצירות הפרוזה שלו נכתבו ברוסית ("סיפורים על בני ארצי", 1956; "אנשים פשוטים", 1958; "הגנים ירשרשו", 1962, ועוד). מחזהו האחרון של בחשייב, "שתי אמהות", נכתב ב־1965 בג'והורי.

## קישורים חיצוניים
*מישי בחשייב
## הערות שוליים

קטגוריה:אנשים מדרבנט
קטגוריה:אנשים ממחצ'קלה
קטגוריה:יהודי ההרים
קטגוריה:סופרי ג'והורי
קטגוריה:משוררי ג'והורי
קטגוריה:מחזאי ג'והורי
קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:מתרגמים סובייטים
קטגוריה:מתרגמים מרוסית
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים מדגסטן
קטגוריה:משוררים מדגסטן
קטגוריה:סופרים מדרבנט
קטגוריה:ילידי 1910
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1972