open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סיד וננסי

**סיד וננסי** (באנגלית: **Sid and Nancy**) הוא סרט ביוגרפי שבוים על ידי אלכס קוקס ויצא בשנת 1986. הסרט מספר על חייו של סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס וחברתו לחיים ננסי ספאנג'ן, ומותם כתוצאה מהתמכרותם לסמים. הסרט ידוע גם בשם *סיד וננסי: אהבה הורגת* ("Sid and Nancy: Love Kills").

בסרט מגלם את דמותו של סיד גארי אולדמן ואת ננסי מגלמת קלואי ווב. לתפקיד ננסי הייתה מועמדת קורטני לאב, שהייתה מאוד מעוניינת בתפקיד (ואף הרשימה את קוקס), אבל מפיקי הסרט העדיפו להעניק את תפקיד ננסי לשחקנית מנוסה יותר, ולאב קיבלה תפקיד משני, כחברתה של ספאנג'ן. את שיר הנושא בסרט שר ג'ו סטראמר שהיה חבר בלהקת הקלאש.

הסרט מטיף נגד סמים שהרסו את חייהם של השניים. עם זאת, למרות שמרבית המבקרים שיבחו אותו, הוא ספג ביקורת מצד חבר הסקס פיסטולס לשעבר, ג'ון ליידון, בשל המצאת אירועים שלא קרו (וכן המצאת דמויות משנה שכלל לא היו קיימות), והצגתו באור שלילי.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סקס פיסטולס
קטגוריה:סרטי 1986
סיד וננסי
סיד וננסי
סיד וננסי
סיד וננסי
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים בריטיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים על בריאות הנפש
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
נישואים צמאי דם

**נישואים צמאי דם** או **הרצון לנקמה** (בהינדי: **खून भरी माँग**) הוא סרט דרמה הודי בבימויו של רקש רושן. את התסריט חיברו ראבי קאפור ומוהאן קאול, והשחקנית הראשית היא רקהה, שהופעתה בסרט זכתה לשבחים רבים. שחקנים נוספים בתפקידי משנה כוללים את קאביר בדי (Kabir Bedi), סונו ואליה (Sonu Walia) ושאטרוגאן סינהה (Shatrughan Sinha). 

"נישואים צמאי דם" צולם במהלך 1988, והשתתפו גם שחקנים שאינם תושבי הודו. הסרט זכה להצלחה רבה ברוסיה, שם ניתן לו השם "הרצון לנקמה".

## עלילה
עלילת הסרט נסובה סביב ארטי (רקהה), אלמנה עשירה אך חסרת חן, אם לשני ילדים יתומים מאב שנהרג בתאונת דרכים מסתורית. בנוסף, אביה של ארטי, אחד מאנשי העסקים העשירים והמצליחים בעירו, נרצח על ידי עובדו, היראלל. היראלל משדך לארטי לאחר מות אביה את אחיינו סנג'אי, אשר מתחזה לאיש עסקים. סנג'אי מתחבב על ילדיה של ארטי, ובעידודה של ננדיני, חברתה הקרובה, ארטי מסכימה להינשא לסנג'אי. ארטי אינה מודעת לכך שננדיני היא גם מאהבתו ושותפתו של סנג'יי למזימה שנועדה לגזול את רכושה. 

יום לאחר חתונתם יוצאים ארטי, ננדיני וסנג'אי לטיול קצר, ובמהלך הטיול זורק סנג'אי את ארטי מהסירה בה היו לידי תנין אשר מעוות את גופה. ארטי נסחפת לחוף, בעוד השניים האחרים מאמינים כי ארטי נטרפה על ידי התנין. אך ארטי מתגלה על ידי איש זקן המסייע לה להשתקם. במהלך השתקמותה, ילדיה של ארטי הנתונים לפיקוחו של סנג'אי עוברים התעללות קשה מצדו.

לאחר השתקמותה, ארטי עוזבת את האיש שעזר לה, וטסה לחו"ל כדי לעבור ניתוח פלסטי. ניתוח זה משנה את מראה והופך אותה לאישה נאה ומושכת. ארטי נשבעת לנקום באלו שפגעו בה, וכי לא תשקוט עד שילדיה יוחזרו אליה. 

ארטי מתחילה לעבוד כדוגמנית בשם ג'וטי ומתיידדת עם סנג'אי, שמתאהב בה נואשות מבלי לדעת את זהותה האמיתית. פגישה מחודשת זו מתחילה את מסע הנקם של ארטי בפוגעיה, עד להשלכתו של סנג'אי לתנינים כפי שעשה לה.

## פרסים
בטקס שנערך ב-1988 זכה הסרט במספר פרסי פילמפייר, מהפרסים הוותיקים והבולטים ביותר בתעשיית הסרטים ההודית.

### זכיות
* פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר - רקהה.
* פרס פילמפייר לשחקן המשנה הטוב ביותר - סונו ווליה
* פרס פילמפייר לעורך הטוב ביותר - סאנג'אי ורמה (Sanjay Verma)

### מועמדויות
* פרס פילמפייר לבימוי המוזיקלי - ראג'ש רושאן (Rajesh Roshan)
* פרס פילמפייר לקטע המוזיקלי הנשי - סאדהאנה סרגם (Sadhana Sargam)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים הודיים
קטגוריה:סרטי מתח
קטגוריה:סרטים על תנינאים
קטגוריה:סרטי פעולה
קטגוריה:סרטים בהינדי
קטגוריה:סרטים על נקמה
קטגוריה:אלימות במשפחה בקולנוע
מערב אירופה

שמאל|ממוזער|250px|מערב אירופה לפי ההגדרה הרווחת.
שמאל|ממוזער|250px|מערב אירופה לפי ההגדרה המצומצמת ביותר
**מערב אירופה** הוא כינוי לקבוצת מדינות באירופה, ולהן ייחוד היסטורי, פוליטי ותרבותי. הגדרה זו לא בהכרח חופפת להגדרה הגאוגרפית של מערב היבשת.

ההגדרה הרווחת למושג **מערב אירופה**, עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה כתוצאה של המלחמה הקרה, והיא כוללת את כל המדינות אשר היו קרובות בהשקפתן לארצות הברית ואשר התנגדו למשטר הקומוניסטי בברית המועצות ובמדינות מזרח אירופה. כמה ממדינות המערב הפכו דמוקרטיות רק בעת האחרונה – בספרד ובפורטוגל, למשל, היו נהוגים משטרים דיקטטוריים עד לשנת 1975. מדינות אחרות, אשר נקטו עמדה נייטרלית במלחמה הקרה, כגון שווייץ ושוודיה, נחשבו אף הן חלק ממערב אירופה: הן הצטרפו לארגונים כלכליים מערב-אירופאיים (EFTA, למשל) וכלכלותיהן היו בהחלט רחוקות מהקומוניזם המזרח-אירופאי. המובן הגאוגרפי של "מערב אירופה" נחלש עם הכללתה של יוון בקבוצת המדינות המערב-אירופאיות; יוון שוכנת למעשה מזרחית לכמה ממדינות הגוש המזרחי.

מערב אירופה בהגדרה המצומצמת ביותר כולל את האיים הבריטיים (בריטניה ואירלנד), שלוש מדינות בנלוקס וצרפת. הסיבה להגדרה מצומצמת זו היא שכל המדינות האחרות, חלקן קרובות מבחינה פוליטית ותרבותית לאלו שהוזכרו כאן, שייכות לאזורים גאוגרפיים אחרים באירופה במשמעותם המצומצמת: ספרד ואיטליה שייכות ל"דרום אירופה", גרמניה ואוסטריה – ל"מרכז אירופה", ומדינות סקנדינביה – ל"צפון אירופה". בהגדרה מצומצמת זו ממעטים להשתמש.

ההפרדה בין המזרח והמערב במשך פחות מחמישים שנות המלחמה הקרה הייתה הרמטית למדי, והביאה להתעצמות ההבדלים התרבותיים בין הגושים. הסמל הידוע ביותר להפרדה הוא חומת ברלין, אשר חצתה את בירת גרמניה של היום באופן שרירותי בין הגוש המערבי והמזרחי. הגדרת "מערב אירופה" לא מקבילה להגדרת האיחוד האירופי. מדינות מערב-אירופאיות מובהקות – נורווגיה ואיסלנד, למשל – מעולם לא הצטרפו לאיחוד. מדינות אחרות, כגון בריטניה, הצטרפו מאוחר, שנים רבות אחרי שנכללו כבר תחת הגדרת "מערב אירופה" וגם החל מ-2004 החלו מדינות קבוצת וישגראד שנחשבו למדינות מזרח אירופאיות מובהקות, והמדינות הבלטיות שנחשבו לחלק מברית המועצות, להצטרף לאיחוד האירופי. קריטריון נוסף אשר לא תמיד התאים היה חברות בנאט"ו.

כיום, עם נפילת הקומוניזם וההתקרבות בין הגושים, מיטשטשת ההבחנה. בשנת 2004 נוספו חמש-עשרה מדינות לאיחוד האירופי, רובן ממזרח אירופה. נכון לשנת 2006 השתלבותן עדיין אינה מלאה. סלובניה נחשבת בעיני רבים כבר היום לחלק ממערב אירופה; מכל מדינות יוגוסלביה לשעבר הייתה סלובניה המפותחת, העשירה והדמוקרטית ביותר, והיחידה שלא השתתפה ממושכות במלחמות בשנות ה-90.

כיום נכללות המדינות הבאות במערב אירופה לפי ההגדרה המורחבת:
* חמש המדינות הנורדיות: , , ,  ו.
* האיים הבריטיים:  ו
* שלוש מדינות בנלוקס: ,  ו
* מדינות מרכז אירופה: , ,  ו.
* מדינות איבריה:   ו.
* מדינות חצי האי האיטלקי: ,  ו
* אחרות: ,  ו.

## ראו גם
* צפון אירופה
* דרום אירופה
* מזרח אירופה
* אגן הים התיכון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אירופה: אזורים
ארים ראשי

**ארים ראשי** הוא אלבום הבכורה של שי גבסו. עם צאת האלבום בחודש מאי 2004, הפך גבסו לראשון מבין בוגרי כוכב נולד אשר הוציא אלבום בכורה.
## הפקה
גבסו כתב והלחין כמעט את כל שירי האלבום, כאשר על העיבודים היה אחראי בעיקר המפיק המוזיקלי של האלבום, משה דעבול.

השיר הראשון שהוקלט ויצא לאור לרדיו מבין שירי האלבום הוא "יום ועוד יומיים", אשר בהקלטתו "זכה" גבסו כפרס ניחומים עם הגיעו למקום השלישי בתחרות כוכב נולד. השיר היה להצלחה גדולה, וסלל את הדרך להצלחת האלבום (שעד היום מכר מעל ל-30,000 עותקים). יחד עם צאת האלבום יצא לרדיו גם השיר "המילים החסרות" כסינגל, שהצליח אף הוא.

השיר "ארים ראשי" המשמש גם כשם האלבום, ביסס את מעמדו כשיר המוקדש ליום הזיכרון ליצחק רבין, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל.

## רשימת השירים
#ממזרח שמש
#יום ועוד יומיים
#המילים החסרות
#בדיוק באותה דקה
#ארים ראשי
#אפלס את דרכי
#מסתכלים לי בעיניים
#ילדי החושך
#רצית
#מקום מפלט
#עד מבואו

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2004
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אמרולה

[שמאל|ממוזער|250px|פרי ה[מרולה]]

**אמרולה** (Amarula) הוא ליקר שמנת המיוצר בחבל פלבורווה (Phalaborwa) שבדרום אפריקה מפירות העץ מרולה הגדלים בחבל זה. הליקר מכיל 17 אחוז אלכוהול והוא מורכב מסוכר, שמנת ופרי העץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של חברת AMARULA
* אהד גניאל, איש האלכוהול והפרי האסור - אמרולה, איש האלכוהול
* גיא גיסר, סקס, פילים ואלכוהול, וואלה!
* אמרולה בבר מאסטר.

קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:ליקר שמנת
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
מאליבו (ליקר)

**מאליבו** (באנגלית: **Malibu**) הוא ליקר רום מפורסם שמיוצר באיים הקריביים מתמצית קוקוס טבעית ובעל תכולת אלכוהול של 21%. המותג שייך לתאגיד פרנו ריקאר.

## היסטוריה
המשקה עורבב לראשונה ובוקבק בשנות השמונים של המאה העשרים. במקור, נעשה מתזקיקי פירות אלכוהוליים בתוספת רום וטעם קוקוס ונמכר כסוג של קרסאו. בתחילת דרכו, שימש המשקה כבסיס פשוט להרכבת הקוקטייל פינה קולדה וכשצבר תאוצה בשוק האלכוהול, הועבר פס יצור לברבדוס שבקריביים והשתנו במעט רכיביו. את הבקבוק הלבן ועליו ציור שמש ושני עצי דקל ניתן לאתר בברים ופאבים רבים בכל רחבי העולם.

## שיווק
הסלוגן שנבחר לייצג את המותג בפרסום הוא "ברצינות הולך בקלות" (Seriously Easy Going) ומלווה את הקמפיינים למוצר. פרסומת אופיינית למותג מציגה קבוצת קריביים לחוצים, רציניים ובעלי חרדות כפארודיה על סגנון החיים של החברה המערבית המודרנית בליווי הסיסמה "אם אנשי הקריביים היו לוקחים את החיים ברצינות כמונו הם לעולם לא היו ממציאים את מאליבו".

## וריאציות
הסוג הראשון של המשקה היה מאליבו-ליים ונמכר רק בברבדוס ומועדוני לילה בצרפת. למרות הצלחה בברבדוס, המשקה לא הצליח בצרפת והופסק שיווקו ביולי 2003. המשקה הושק מחדש בטעם קוקוס וכיום משווק במספר טעמים טרופיים נוספים: מנגו, פסיפלורה, אננס ובננה.
ניתן לשתות את המשקה עם קרח, חלב אך לרוב מומלץ עם מיץ פירות או משקה מוגז כמו קולה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:רום
קטגוריה:קוקוס
קרב סלמיס שבקפריסין (497 לפנה"ס)

ממוזער|250x250 פיקסלים|ערי הממלכות של קפריסין
**קרב סלמיס** שבקפריסין הוא קרב ימי שניטש בקיץ 497 לפנה"ס, במהלך המרד האיוני, בין הצי הפיניקי שבשירות דריווש מלך פרס לבין הצי האיוני שנחלץ לעזרת ערי קפריסין המורדות. ההתנגשות הימית התחוללה במימי סלמיס, הגדולה והחשובה שבערי קפריסין בעת ההיא. עיר זו שכנה בחוף המזרחי של האי, בשפך הנהר פדיאוס. תוך כדי הקרב הימי נערך במישור סלמיס גם קרב יבשתי. הצי האיוני ניצח אמנם בים, אך הפרסים הנחילו מפלה ביבשה לצבא ערי קפריסין, והמרד באי דוכא.

## רקע היסטורי
המרד האיוני, שפרץ ב-500 לפנה"ס, התפשט עד מהרה מערי איוניה אל קאריה וההלספונטוס. הרודוטוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-5, מספר כי בהשפעת אוֹנֶסילוֹס, אחיו הצעיר של גוֹרגוֹס, הטיראן של סלמיס שבקפריסין, הצטרפו גם כל תושבי האי למרד בדריווש, להוציא העיר אמתוס . תגובת המלך הפרסי לא איחרה לבוא, ועוד קודם שנפנה להדביר את המורדים באיוניה, שלח צבא גדול מקיליקיה שבאסיה הקטנה אל סלמיס, מלווה באניות מן הערים הפיניקיות הנאמנות לו.

## הקרב ותוצאותיו
הידיעות על הצבא הפרסי העושה דרכו בים אל עבר קפריסין הגיעו לאוזניו של אונסילוס, והוא פנה אל האיונים בבקשת עזרה. כך ארע, שעם בוא הצי הפיניקי ונחיתת הצבא הפרסי בחוף קפריסין הגיעו גם אניות הברית האיונית, כשעל סיפוניהן חיילים רבים.

משניתנה לאיונים האפשרות לבחור אם להילחם בצבא הפרסי בקרב יבשה או נגד אניות הפיניקים בים, בחרו הם באפשרות השנייה. שני הקרבות, הימי והיבשתי, התחוללו בעת ובעונה אחת. "בים התעלו האיונים וניצחו באותו יום את הפיניקים, וביניהם הצטיינו אנשי סאמוס". ביבשה, לעומת זאת, הכה צבא פרס את חילות הערים המורדות, ונפנה להטיל עליהן מצור.

האיונים, שראו כי אפסה כל תקווה לניצחון, עלו על האניות ושבו לאיוניה. בתוך חודשים אחדים נפלו ערי קפריסין בזו אחר זו לידי צבא דריווש ובתחילת 496 לפנה"ס הושלם דיכוי המרד. היה זה סימן מבשר רעות ליוונים אשר באיוניה, שידעו כי במוקדם או במאוחר ירגישו גם הם את נחת זרועו של מלך פרס.

## מקורות
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת"; העתקה דיגיטלית בפרויקט בן-יהודה.
* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.

* N.G.L. Hammond, *A History of Greece to 322 BC.* Oxford University Press, 1967 (2nd edition). p. 206.


## הערות שוליים

סלמיס שבקפריסין (496 לפנה"ס)
סלמיס
סלמיס, קפריסין
קטגוריה:קרבות במאה ה-5 לפנה"ס
רעף

שמאל|ממוזער|200px|גג רעפים
**רעף** הוא לוח המיוצר מחומרים עמידים נגד חדירת מים וחום, כגון חרס, אבן, לווחה, חרסינה, עץ וזכוכית, ומשמש לקירוי גגות.

רעפי הגג מונחים בחפיפה, ומטרתם להגן על המבנה מפני משקעים כמו גשם או שלג. הרעפים המסורתיים עשויים מחומרים זמינים מקומיים כמו חימר או צפחה. מאוחר יותר יוצרו אריחים מחומרים כמו בטון ופלסטיק.

אפשר לחבר רעפים בדבק או באמצעות ברגים או מסמרים, ובמקרים מסוימים הרעפים שמשתלבים בחלק החופף שלהם מאפשר מערכות משתלבות התומכות בעצמן. רעפים מכסים בדרך כלל מערכת תחתית, האוטמת את הגג מפני חדירת מים.

עקרונות הבנייה ברעפים בימינו דומים לגגות הרעפים שבנו היוונים והרומאים במאה השישית לפני הספירה. ברוב מדינות העולם המפותח מקורים מרבית בתי המגורים ברעפי חרס או בטון. הרעף הוא האלמנט החיצוני ביותר במערכת הגג, ועל כן נמצא חשוף לפגעי הטבע: חום וקור, קרינה, קרח, פיח. מידותיו הקטנות ואופן חיבורו לגג מאפשרים לו לספוג הפרשי חום וקור קיצוניים ללא עיוותים ופגעים במבנה הגג. עיצובו של הרעף נשאר כמעט ללא שינוי מאז החל ייצורו המודרני התעשייתי, אשר אפשר נעילה מדויקת בין מרכיביו.

רעפים המונחים על קורות עץ ואגדים מתועדים כבר לפני 4,000 שנה ועדיין משמשים ונחשבים ברחבי העולם כשיטת הקירוי המועדפת בבניית בתי מגורים. השיטה התפתחה בשני מוקדים במקביל: בסין וביוון העתיקה. במזרח הקרוב ובאגן הים התיכון נפוץ הגג הרומי/יווני הבנוי משני חלקים: ה**טיגולה** (התחתון) וה**אימבריקס** (העליון). השיטה נמצאת עד היום בשימוש נרחב ללא כל שינוי בארצות הלטיניות (יוון, צרפת, פורטוגל ואיטליה). גגות רעפים כאלו נבנו בהרחבה בארץ ישראל עד המאה השביעית והכיבוש הערבי. גג הרעפים הלטיני הוא בעל שיפוע מתון בניגוד לגג הצפון אירופאי שהתפתח ממסורת של קירוי בלוחות עץ. רעפי חרס לא עברו צפונה מהאלפים עד למאה ה-8 לספירה. הם נקלטו בצפון אירופה בתחילת המאה ה-11 בצורת לוחות שטוחים בעלי חפיפה כפולה ומשולשת, בשונה מהגג הלטיני עם החפיפה הבודדת. השם לרעף המסורתי בשפות הצפון אירופאיות הוא אריח Zigel Tile.

גג האריחים הצפון אירופאי המסורתי שונה מהלטיני:
#מבנה קורות עץ מסיבי הנושא משקל כפול ומשולש.
#אריחים שטוחים וצפופים עם חפיפה כפולה אשר אינם דורשים כל שכבת איטום תחתונה.
#שיפוע חזק מעל 45% למניעת חדירת מים קפילרית. ללא כל קשר לשלג.

ב-1920 הופיעו לראשונה רעפי בטון ננעלים מתועשים באנגליה. רעפי הבטון מיוצרים בתהליך שונה מרעפי החרס ונפוצים מאוד ברחבי העולם.

בשוק העולמי המתועש מקורים מדי שנה כ-1.5 מיליארד מ"ר של גגות רעפים, כ-50% רעפי חרס וכ-50% רעפי בטון.

## רעפי מרסיי
באמצע המאה ה-19 הופיעו רעפי חרס מתועשים מדויקים וננעלים, אשר יוצרו בבלגיה ובצרפת. רעפים אלו אשר הגיעו גם לארץ ישראל וכונו כאן רעפי "מרסיי" החליפו בכל רחבי העולם את שיטות הקירוי המסורתיות. עם הזמן נבנו בארץ ישראל מספר מפעלים לייצור מקומי של רעפי מרסיי, בעיקר על ידי הקהיליה הטמפלרית בירושלים.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:גגות
תחתונים

[שמאל|ממוזער|200px|תחתונים ל[גבר]]
[שמאל|ממוזער|200px|תחתונים ל[אישה]]
**תחתונים** הם בגד הלבשה תחתונה הנלבש בצמוד לגוף, מתחת למכנסיים, חצאית וכו', במטרה להגן על בד הבגדים מהפרשות. התחתונים מכסים את אברי המין ואת פי הטבעת. את התחתונים נהוג לכבס בתדירות יומיומית.

## היסטוריה
כבר המצרים הקדמונים לבשו לעיתים כסות מותניים עשויים מבד ארוג מכותנה מעורבת בפשתן, שהוחזקו על המותניים בעזרת חגורה והסתירו את אבריהם הפרטיים. כיוון שהמעמדות הנמוכים והעבדים היו לרוב ערומים מלבד כסות המותניים, אז עבורם זה היה גם הבגד החיצוני. אמנות מצרית בעמק המלכים מ-1189 לפנה"ס ועד 1177 לפנה"ס מראה את הפרעונים לבושים בגדים שקופים עליונים מה שהופך את כסות המותניים לבגד תחתון. הרומאים גם לבשו מיני בגדים תחתונים, נשים וגברים רומאיים לבשו מעין כסות מותניים או מכנס קצר שנקרא בלטינית subligaculum. נשים לבשו גם פס בד או עור סביב חזיהן שנקרא בלטינית strophium =רצועת חזה או רצועת ראש.

בימי הביניים גברים לבשו מכנסיים קצרים מפשתן, אך נשים בדרך כלל לא לבשו תחתונים עד למאה ה-19. הבגד התחתון היחידי שהן לבשו היה שמלת פשתן ארוכה שהן לבשו מתחת לשמלה שלהן.

במאה ה-19 הבגדים התחתונים הפכו הרבה יותר משוכללים. השם האנגלי pants בא מדמות מהקומדיות האיטלקיות בשם פנטלונה [Pantalone], הוא לבש בגדים ארוכים שהגיעו עד לקרסוליו, בעוד רוב הגברים באותה תקופה לבשו בגדים שהגיעו רק ברכיהם. באנגליה של המאה ה-18 הם נקראו פנטלונס, במאה ה-19 שמם קוצר לפנטס. באנגלית שם זה הפך לשמם של מכנסיים שכיסו את כל הרגל. ו trousers הפך לשם של הבגד שנלבש מעליהם.

נשים התחילו ללבוש תחתונים בראשית המאה ה-19, לעיתים ארוכים עד הברכיים ולעיתים ארוכים יותר ומקושטים בתחרה ורקמה. בתקופה הוויקטוריאנית נשים לבשו תחתונים. אליזבת מילר המציאה מין מכנסיים רפויים שנקראו לעיתים בלומרס, הרעיון הופץ על ידי אמיליה בלומר בשנת 1849.

התחתונים כפריט לבוש תחתון נעשו נפוצים יותר בתחילת העידן הוויקטוריאני - המלכה ויקטוריה טענה כי לא מכובד שאיברי המין יגעו בבד המכנסיים. בשל כך פותחו בגדים תחתונים מכותנה מלאה ללבישה מתחת למכנסי הגבר - גטקס. התחתונים הראשונים היו ארוכים עד הברכיים ורק לקראת סוף העידן הוויקטוריאני קוצרו לכשליש מגודלם המקורי.

התחתונים יוצרו בגזרה אחת ובגוון אחד בלבד - לבן. עם התחלת המהפכה התעשייתית החלו יזמים לייצר את התחתונים לגבר בצורה תעשייתית. מחירי הכותנה ירדו ואנשים עם הכנסה נמוכה יכלו להרשות לעצמם לקנות פריט לבוש זה.

## כיום
כיום מיוצרים במספר רב של דגמים, גוונים וסוגי בדים. הפריט הדומה ביותר לתחתונים הקדומים הם תחתוני הבוקסר אשר נפוצים בעיקר בעולם המערבי.

## עיצובים וסגנונות

## ראו גם
*חוטיני
*ביקיני

## קישורים חיצוניים

* דניאל זילברברג, האבולוציה של תחתוני גברים, באתר אלכסון, 2.5.2013
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הלבשה תחתונה
קורל

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בבעלי חיים
חלבון כימרי

**חלבון כימרי** או **כימרה** הוא חלבון מלאכותי שהונדס בשיטות ביולוגיה מולקולרית ממספר רצפי DNA השייכים לגנים המקודדים לחלבונים שונים, וייתכן אף שמקורם ביצורים שונים. מקור השם בכימרה מהמיתולוגיה היוונית, המתוארת כמורכבת מחלקי גוף של חיות שונות.

## דוגמאות
* לחלבונים כימרים שימושים מדעיים וקליניים שונים. שימוש נפוץ ברפואה הוא נוגדנים כימרים, כמו אווסטין או הרצפטין. חלבונים אלו מורכבים מאזור קושר האנטיגן (Fab) עכברי ואזור קבוע (Fc) אנושי. על ידי שימוש בנוגדנים כימרים (או נוגדנים מואנשים) שומר הנוגדן על יכולת הקישור שלו לאנטיגן אך אינו מעורר תגובה חיסונית מצד הגוף כמו נוגדן עכברי רגיל.

* כשרוצים לסמן חלבון, ניתן לצרף לרצף הגנטי שלו גן מדווח, שיתורגם יחד איתו (לדוגמה GFP).

קטגוריה:שיטות חלבונים
קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:נוגדנים
צ'אק פלאניוק

שמאל|ממוזער|250px|צ'אק פלאניוק, 2004

**צ'אק פלאניוק** (באנגלית: **Chuck Palahniuk** - מבוטא פָּאלֶנִיק; נולד ב-21 בפברואר 1962 בפסקו שבוושינגטון) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי, מחבר הספר "מועדון קרב".

פלאניוק כתב את הספר "מועדון קרב" (באנגלית: Fight Club) אשר מתאר את מאבקם האלים של בני דור ה-X בקיום הריקני של העולם המודרני. הספר עובד לסרט שנקרא גם הוא "מועדון קרב" בבימויו של דייוויד פינצ'ר, שהיה לסרט פולחן מצליח. הספר נכתב בהשראת תקופה בחייו של פלאניוק בה עבד כנהג עבור חברה שסיפקה לקבוצות תמיכה שירותי הסעה. פלאניוק מספר כי מאחר שרבים מהנוסעים היו חולים סופנית, התרגל שאחת לתקופה נעלם במפתיע נוסע קבוע והסיבה - כך השכיל לגלות, הייתה כמעט ללא סייג - פטירתו של הנוסע. בעקבות עבודתו החל לסבול מקשיי שינה ומסהרוריות - מה שהוביל אותו בסופו של דבר, לכתוב את הספר. בשנת 2010, 14 שנים לאחר שיצא באנגלית, תורגם "מועדון קרב" לשפה העברית.

בדומה למועדון קרב, כל ספריו מדברים על אדם בודד המנסה למצוא דרך לתקשר עם שאר האנשים בעולם

מכל ספריו של פלאניוק רק "רדופים" ו"מועדון קרב" תורגמו לעברית.

במאי 1999 אביו של פלאניוק ובת זוגו, ריטה, נרצחו על ידי הגרוש שלה. פלאניוק התבקש לסייע בקביעת עונשו של האיש שהרג את אביו; הוא ביקש עונש מוות.

פלאניוק הוא הומוסקסואל ומתגורר עם בן זוגו לחיים בסמוך לונקובר שבמדינת וושינגטון.

## ביבליוגרפיה
### ספרים
* 1996 **[[מועדון קרב]]**
* *Survivor* 1999
* *Invisible Monsters* 1999
* *Choke* 2001
* *Lullaby* 2002
* *Diary* 2003
* *Fugitives and Refugees: A Walk in Portland, Oregon* 2003
* *Stranger Than Fiction: True Stories* 2004
* 2005* רדופים*
* *Rant* 2007
* *Snuff* 2008
* *You Do Not Talk About Fight Club: I Am Jack's Completely Unauthorized Essay Collection* 2008
* *Pygmy* 2009
* *Tell-All* 2010
* *Damned* 2011
* *Invisible Monsters Remix* 2012
* *Doomed* 2013
* *Beautiful You* 2014
* *Make Something Up* 2015
* *Fight Club 2* 2015-16
* *Bait* 2016

### סרטים
* 1999 **[[מועדון קרב (סרט)|מועדון קרב]]**
* 2008 **[[עמוק בגרון]]**
* *Invisible Monsters* 2010
* *Romance* 2012

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* דור בביוף, ביקורת על ספרו "רדופים", אתר נוריתה

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אורגון
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
*
קרב כלבים

240px|ממוזער|איור של קרב כלבים
**קרב כלבים** הוא מאבק המתנהל בין שני כלבים ביוזמת בעליהם.

הכלבים המשתתפים בקרבות הם בעיקר מהגזע אמסטף ופיטבול. קרבות כלבים היו נפוצים במאה ה-19 בקרב שכבות האצולה. הקרב מתנהל עד למותו של אחד הכלבים המשתתפים, בעוד הצופים מהמרים על התוצאה. בנוסף, ידוע על מדענים אשר התחרו ביניהם בעירוב זנים שונים של כלבים, ליצירת כלב הקרבות האולטימטיבי.

קרבות הכלבים התפתחו מאוחר יותר לקרבות חתולים, תרנגולים (מכאן הביטוי "קרב תרנגולים") וחיות מחמד אחרות. לאחרונה נודעה גם תופעה של קרבות כלבים מול חיות בר שנתפסות בטבע, כגון צבועים או חזירי בר.

כיום, רבים מוחים כנגד קיום קרבות הכלבים משום אכזריותם והם אף נעשו לא חוקיים במדינות רבות, ובהן ישראל. עם זאת, נערכים כל שנה מאות קרבות כלבים בחשאי.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורט דמים
קטגוריה:ספורט כלבים
קטגוריה:תחרויות
קרב אלאליה

**קרב אלאליה** (**Alalia**) הוא קרב ימי שניטש ב-535 לפנה"ס בחופי האי סרדיניה בין הפוקאים לבין האטרוסקים והקרתגים. תיאור הקרב על ידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס הוא העדות הקדומה ביותר לשימוש באילי ניגוח בקרב ימי ובזה ייחודו.

## רקע היסטורי
אנשי פוקאיה (Phokaia) שבאיוניה היו, לדברי הרודוטוס, חלוצי הקולוניזציה במערב מקרב היוונים. בשנת 540 לפנה"ס, עם כיבוש איוניה (החלק המערבי של אסיה הקטנה) בידי כורש מלך פרס, נטשו הפוקאים את עירם והפליגו אל אלאליה, קולוניה שייסדו עשרים שנים קודם לכן באי קורסיקה. בבואם שלחו ידם בשוד ימי של שכניהם הקרתגים בקורסיקה ובסרדיניה ושל האטרוסקים בחוף האיטלקי שמנגד לאיים. באותם ימים לא נחשב מעשה מעין זה לפשע או לפחיתות כבוד, אלא היה בן-לוויה לתחרות העזה בין ערים שעיקר כוחן ועושרן בא להן ממסחר ימי. הפוקאים עוררו אפוא עליהם את חמת שכניהם, אשר עשו יד אחת ונערכו לקרב ים לשם סילוק המתחרים הלא קרואים.

## הקרב ותוצאותיו
לקרב במימי סרדיניה התייצב כל עם בשישים אניות, שהיו ככל הנראה אניות-חמישים (Pentekontoroi). הרודוטוס לא מספר כיצד נערכו הציים טרם הקרב ואף אינו מתאר את מהלכו. כל שאנו יודעים מפיו הן תוצאות ההתנגשות הימית: "ובהילחמם בקרב ים נחלו הפוקאים ניצחון קדמאי, כי ארבעים אניות אבדו להם ובעשרים הנותרות אי אפשר היה להשתמש כי אילי הניגוח נשברו". הפוקאים שאניותיהם הוטבעו ושחו לחוף נפלו בשבי הקרתגים והאטרוסקים, הובלו אל עריהם ונסקלו למוות באבנים. אלו שאניותיהם שרדו את הקרב נטשו את קורסיקה ועברו עם משפחותיהם ורכושם אל רגיון (היום רג'ו די קלבריה בדרום איטליה, מול מסינה).

## לקריאה נוספת
* **[http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=119 כתבי הירודוטוס]**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת"
* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

* **Herodotus**. Translated by A.D. Godley. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922 (reprinted 1971). Digitized copy in Perseus Digital Library


## ראו גם
* הקולוניזציה היוונית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אלאליה
אלאליה
אלאליה
סטיספיקציה

בקבלת החלטות, **סטיספיקציה** (באנגלית: **Satisficing**) או **מודל השבעת הרצון** הוא מונח שטבע הרברט סיימון, לתיאור מצב בו פרט או גוף כלשהם מסתפקים במינימום הנדרש של ראיות לצורך קבלת החלטה כלשהי, במקום לאסוף מקסימום ראיות בנושא.

סיימון טען כי לעיתים גופים עסקיים או בני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות אשר אינו יכול להביאם להבנה מספיקה של המצב. 

סיימון טען כי על מנת להגיע להחלטה רציונלית אמיתית, כזו אשר מתאימה אמצעים למטרות מוגדרות באופן **אופטימלי**, יש לאסוף את כל הראיות הנדרשות לכך. גם בתהליך איסוף הראיות יש לבצע תהליך של מקסום, כלומר לבחון באיזו נקודת זמן איסוף ראיות נוספות יביא תועלת פחותה לעומת העלות של אותו איסוף, ולהפסיק את איסוף הראיות בנקודה זו. אולם, קבע סיימון, נקודת עצירה זו היא לעולם איננה אופטימלית בעצמה, שכן על מנת לדעת איזו נקודה היא הנקודה האופטימלית יש צורך בסט נוסף של ראיות אודות פעולת האיסוף עצמה, כלומר סט ראיות מסדר שני. על מנת להשיג את סט זה יש צורך בפעולת איסוף עצמאית וחוזר חלילה ברגרסיה אינסופית. כלומר, לעולם אין אנו מבצעים אופטימיזציה כשאנו מקבלים החלטה אלא רק סטיספיקציה, כלומר הסתמכות על אינטואיציה או "תחושת בטן", לגבי ההחלטה עצמה.

## ראו גם
* קבלת החלטות
* רציונליות מוגבלת
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלכלה
קטגוריה:קבלת החלטות
אירוויזיון 1969

**תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 1969** היא ההפקה ה-14 של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות התקיימה במדריד שבספרד בתאריך 29 במרץ 1969, בהשתתפות 16 מדינות ובהנחיית לאוריטה ולנסואלה. 

התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין סלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", לולו מהממלכה המאוחדת עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" ופרידה בוקארה מצרפת עם השיר "Un jour, un enfant".

אוסטריה לא השתתפה בתחרות זו.

זאת הפעם הראשונה והיחידה בתולדותיה בה אירחה ספרד את התחרות.

## רקע
זה היה האירוויזיון הראשון שנגמר בשוויון במקום הראשון, עם ארבע מתמודדות שקיבלו 18 נקודות כל אחת. באותה תקופה לא היה חוק לגבי מצב של שוויון במקום הראשון, ולכן כל הארבע נקבעו כמנצחות על-פי החלטת המפקח מטעם איגוד השידור האירופי, קליפורד בראון. בשל מספר המנצחים הרב לא היו די מדליות לכולם, ועל כן רק הזמרות קיבלו מדליות, וכותבי השירים קיבלו אותן מאוחר יותר. לאחר חלוקת המדליות עלתה כל אחת מהזמרות בתורה לשיר את השיר המנצח.

הכרזת ארבעה שירים כזוכים עוררה מבוכה, וחלק מהמדינות שהשתתפו ב-1969 החליטו בעקבות זאת להחרים את אירוויזיון 1970. ב-1970 נקבע כלל שובר-שוויון, אולם בשנים שאחר-כך הוחלפה שיטת הניקוד לגמרי אחרי התייעצות עם המדינות המשתתפות.

אוסטריה החרימה את תחרות האירוויזיון הזאת כיוון שבאותה תקופה שלט בספרד הרודן פרנסיסקו פרנקו.

את כרזת האירוויזיון עיצב האמן הספרדי סלבדור דאלי, והוא גם עיצב חלק מהתפאורה.

בעיה נוספת שצצה לאחר התחרות הייתה איזו מדינה תזכה לארח את התחרות בשנה שלאחר מכן. עד כה המדינה המנצחת הייתה מארחת את האירוויזיון, אך בשנה זו היו ארבע מנצחות. בסופו של דבר הוחלט שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון של 1970.

באירוויזיון זה ייצג את מונקו ז'אן ז'אק, שהיה בן 12, עם השיר שנקרא "Maman, maman", והיה למתמודד הצעיר ביותר מאז החלה תחרות האירוויזיון.

אירוויזיון זה היה השני שצולם ושודר בצבע. 
אירוויזיון 1968 הופק על ידי רשת BBC הבריטית שכבר שידרה את כל שידוריה בצבע, אולם רשת הטלוויזיה הספרדית צילמה ושידרה בשחור-לבן עד שנת 1975. לפיכך שכרה הטלוויזיה הספרדית מצלמות צבעוניות מרשת השידור הגרמנית ARD. השידור הופץ בצבע דרך רשת השידור של איגוד השידור האירופי, וגם דרך רשת השידור של מדינות מזרח אירופה "אינטרוויזיון". כמו כן הופץ השידור בצבע דרך לוויין לצ'ילה, לפוארטו ריקו ולברזיל, אולם בספרד עצמה נקלט השידור בשחור-לבן, שכן המשדרים המקומיים של הטלוויזיה הספרדית לא היו מתאימים להעברת שידור צבעוני.

## השירים המשתתפים

## מבצעים חוזרים בתחרות

## קישורים חיצוניים

* 
* אירוויזיון 1969, באתר האירוויזיון הרשמי
* היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1969

*
1969
קטגוריה:1969 במוזיקה
קטגוריה:מדריד: תרבות
1969
קטגוריה:1969 בספרד
שכר הצלה

**שכר הצלה, דמי הצלה** או **חוק ההצלה** הוא מונח הלקוח מהמשפט הימי.

שכר הצלה הם השילומים שניתנים עבור שירותים שהביאו להצלתם המלאה או החלקית של כלי שיט, מטענו או אנשיו, מסכנה בלב ים. לא ניתן שכר הצלה למי שחייב על פי דין או על פי חוזה, לתת את השירותים שמנעו את הסכנה.

בקביעת גובה השילומים, נלקחים בחשבון מידת הסיכון, ההוצאות ושווי שנכסים שהוצלו. מקובל לתת למצילים שעבוד על הנכסים המוצלים להבטחת השילומים.

במדינות מסוימות הורחבה תחולת שכר ההצלה גם על כלי טיס הטסים מעל לים או מעל למי החופים. בישראל מוסדרים דמי ההצלה בפקודת הסחורות הנטרפות ודמי הצלה.

דיני שכר ההצלה לא חלים על היבשה.

## ראו גם
* אמנת בריסל בדבר סיוע והצלה בים 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ניהול תחבורה
קטגוריה:מונחים משפטיים
קטגוריה:משפט ימי
אילן וירצברג

**אילן וירצברג** (נולד ב-12 בספטמבר 1951) הוא מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי, גיטריסט וזמר ישראלי.

## ביוגרפיה
וירצברג נולד ב-1951 בבאר שבע, כבן בכור לבני וירצברג, ניצול השואה שעסק ביערנות, ולרחל. כשהיה בן 17, שם אביו קץ לחייו. אחותו של אילן, דליה וירצברג, היא פעילה למען זכויות מתמודדי נפש.

עבר להתגורר בתל אביב לאחר סיום שירותו בצה"ל. את השכלתו רכש באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין, באוניברסיטת תל אביב, במגמת תאוריה וקומפוזיציה. וירצברג החל את הקריירה שלו בסוף שנות ה-70 והושפע בעיקר מלהקת הביטלס, אריק קלפטון וג'ימי הנדריקס וממוזיקה של שנות ה-60.

וירצברג הפיק ועיבד אלבומים לאומנים רבים (שברובם הגדול גם ניגן ושר קולות רקע), בהם נורית גלרון ("תחת עץ האהבה" עם יוסי בנאי), גלי עטרי, שמוליק קראוס (גלגל מסתובב, אחרי עשרים שנה), עפרה חזה וחוה אלברשטיין. כמו כן יצר אלבומים אישיים רבים, ובשיתוף שמעון גלבץ גם את האלבום הייחודי "בציר טוב", המבוסס על שיריה של יונה וולך. האלבום דורג במקום ה-18 ברשימת "100 האלבומים הישראליים הטובים" של העיתון "ידיעות אחרונות". וירצברג הלחין גם משיריהם של המשוררים אלזה לסקר-שילר, דוד אבידן, נתן זך ואבות ישורון. כמו כן הלחין מוזיקה לסרטים, ובהם "מאחורי הסורגים", "אחד משלנו" (שיר הנושא, "מה אתה בכלל יודע על אהבה" בביצוע גידי גוב), "אל עצמי", "חיוך הגדי", "דרך הנשר", "הדרך לעין חרוד", "משחקים בחורף" ו"איים בחוף".

את חותמו על המוזיקה העברית ב-45 השנים האחרונות ניתן לאתר, בין היתר, בעשייתו המוזיקלית של ערן צור באלבומו "אתה חברה שלי" ובזו של רונה קינן ושל להקת "המכשפות". בנוסף לכך, הלחין את השיר "זה יבוא פתאום" עבור עפרה חזה. השיר נכלל באלבומה, "כל הנשמה".

וירצברג הוא אב לבן.

## דיסקוגרפיה
במהלך הקריירה שלו הוציא וירצברג 16 אלבומים גם כזמר סולן, ובהם אחד אינסטרומנטלי ("Love Under the Water"), ושני אוספים.

### אלבומים
* "בציר טוב" עם שמעון גלבץ - 1982, (2002 - הוצאה מחודשת עם שלושה קטעים שלא הופיעו באלבום המקורי - "שיר - הקראה", "איש טוב אוהב את פיתיה", "החיילים יצאו לדרך")
* "משני צידי הכדור" - 1985 ("על מדרגות התיאטרון", "כל הלילה מעל ההר")
* "מה שנשאר" - 1990
* "באת כמו עשן" - 1995
* "כל זמן שאתה מנגן" עם דלית גלעדי - 1998
* "Love Under the Water" - 1999
* "זה בא במפתיע" - 2001
* "זמן גיטרות" - 2004
* "בלוז קוסמי" עם טל וייס - 2006
* "בזמן אמת" - 2009
* "מערבולת מותר ואסור" - 2012
* "הלילה לא שחור - 2014
* להשמיע קול חזק - 2016
* הַפֶּצַע וְהַמַּרְפֵּא - 2018
* קלים כמו ענן - 2021
* בתוך הרעש הגדול - 2022
* אחרי הכל - 2024
* ממשיך - 2025
* אילן בן 20 - 2026

### אוספים
* "זה היה אצלי בידיים" - 1997 - אוסף שירים שהלחין וירצברג ובוצעו על ידי זמרים שונים
* "האוסף הפרטי", שירים מתוך אלבומי הסולו" - 2010

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* סיני גז, השאלון: לאהוב ולהיות נאהב, 27 בספטמבר 2010
* 
* 
* 
* מיכל רזיאל, mynet , 31 במרץ 2014
* 
* 
* אילן וירצברג באסופת "מלחיני משוררים ישראלים", בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מלחיני קולנוע ישראלים
קטגוריה:חברי צוות הווי חיל האוויר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
ליאור גרטנר

**ליאור גרטנר** (נולדה ב-1980) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופה ושיאנית ישראל בקפיצה משולשת.

## ביוגרפיה
גרטנר החלה להתאמן באתלטיקה בגיל צעיר והשתתפה במגוון תחרויות נוער במסגרת ליגת האתלטיקה הישראלית. היא זכתה באליפות ישראל לנוער בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר. השתתפותה בנבחרת האתלטיקה של תיכון "מור מטרו ווסט" רעננה הביאה את בית ספרה לזכייה באליפות המדינה ולהשתתפות בתחרות התיכונים העולמית.

עם כניסתה לנבחרת הבוגרות התברגה בצמרת האצניות של ישראל. בשנת 2001 עשתה גרטנר הסבה למקצועות הקפיצה: קפיצה למרחק וקפיצה משולשת.

### אלופת ישראל ושיאנית ישראל
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה גרטנר במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 12.91 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי ניבה זיו (13.08 מטר). באליפות ישראל שנערכה בשנת 2002 היא זכתה שוב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.52 מטר.

במכביה השש עשרה, קפצה גרטנר למרחק 6.04 מטר. במקביל החלה את לימודיה בפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב תוך שהיא פורשת מאתלטיקה תחרותית.

## קישורים חיצוניים
* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* 

קטגוריה:קופצות לרוחק ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בקפיצה משולשת
קטגוריה:אלופי ישראל בקפיצה משולשת
קטגוריה:שיאניות ישראל בקפיצה משולשת
קטגוריה:בוגרות תיכון מור מטרו-ווסט רעננה
קטגוריה:בוגרי תיכון מור מטרו-ווסט רעננה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
פורטיסהד

**פורטיסהד** (אנגלית: **Portishead**) היא להקה בריטית, שהחלה לפעול כצמד בשנת 1991. סגנונה המוזיקלי של הלהקה הוא טריפ הופ.

## היסטוריה
מייסדי הלהקה הם הקלידן ג'ף ברואו והסולנית בת' גיבונס. הלהקה קרויה על שמה של העיר בה גדל ברואו, הנמצאת בקרבת בריסטול. בגיל 17 עבר ברואו לבריסטול ועבד באולפני הקלטות לצד אמנים ולהקות כננה צ'רי, מאסיב אטאק וטריקי, מהם הושפע סגנונו. את גיבונס הוא פגש בלשכת העבודה בשנת 1991, הם הוציאו תחילה סרט מחווה קצר לסרטי המתח האפלים של שנות ה-60 בשם "To Kill a Dead Man" עם פסקול שזכה לשבחים רבים. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Dummy", שזכה להצלחה רבה בארצות הברית ובאירופה ואף זכה בתואר אלבום השנה בטקס פרסי המרקורי בבריטניה.

"Portishead", האלבום השני של הלהקה, שמנתה בשלב זה ארבעה חברים, יצא ב-1997 לאחר עיכובים רבים. הוא לא היה חדשני כקודמו, אך היה נאמן לצליל המקורי של הלהקה.

האלבום השלישי, "PNYC" יצא ב-1998 והוקלט בהופעה חיה בניו יורק, שכללה תזמורת כלי מיתר שלמה.

בשנת 2002 הוציאה בת' גיבונס אלבום בשם "Out of Season" בשיתוף פעולה עם פול ווב מ-Talk Talk.

בתחילת 2005 התקיימה בבריסטול הופעת צדקה למען קורבנות הצונאמי במערב אסיה, ופורטיסהד השתתפו בה בהופעתם הראשונה מזה שבע שנים. בערך באותו זמן חשף ברואו שהלהקה כותבת את אלבום האולפן השלישי שלה, אם כי טרם החלה הפקתו. בתחילת שנת 2006 אישר 3D ממאסיב אטאק ששתי הלהקות מתכננות הופעה משותפת בהמשך השנה.

בשנת 2001, דורגה פורטיסהד בידי המגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם, יחד עם רדיוהד, U2 ופאטו פו.

באפריל 2008 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השלישי שלה, Third.

מאז 2014 לא הופיעה הלהקה באופן קבוע.

ב-2018 פורטיסהד פרסמו בעמוד הפייסבוק הודעה על כך שיחרימו את ישראל ולא יופיעו בה כל עוד יש אפרטהייד. 

בשנת 2022 הופיעה הלהקה בקונצרט צדקה עבור חברת War Child בבריסטול.

בספטמבר 2025 הצטרפו לקונצרט הצדקה "Together for Palestine" ביוזמת בריאן אינו. הם יתאחדו לאחר שנים של חוסר פעילות לביצוע מוקלט מראש של השיר "Roads". הלהקה הצהירה כי היא רואה השתתפות זו כעמידה בסולידריות עם הפלסטינים.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* Dummy (1994)
* Portishead (1997)
* Third (2008)

### אלבומי הופעה
* Roseland NYC Live (1998)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:זוכי פרס מרקיורי
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1991
סאנגם

**סאנגם** (**Sangam**; בתרגום חופשי: "מפגש") הוא סרט הודי קלאסי בכיכובם של ראג' קאפור שגם ביים וכתב וראג'נדרה קומאר. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1964 ונחל הצלחה גדולה באסיה, רוסיה וישראל. משמעות המונח סאנגם היא אהבה וידידות חזקה בין שני חברים.

על-בסיס סרט זה יצר בני תורתי את הסרט "כיכר החלומות" בשנת 2001.

הפתיח של השיר "Dost Dost Na Raha", שנכלל בפסקול הסרט ובוצע על ידי הזמר מוקש, הוקלט על ידי הזמרת הישראלית ריטה כרצועה נסתרת בת 43 שניות עבור אלבומה החמישי "תפתח חלון" בשנת 1999.

## עלילה
בסרט מסופר על סונדאר (ראג' קאפור), בחור פשוט ויתום אשר גדל בחיק משפחתו של חברו הטוב גופאל (ראג'נדרה קומאר). גופאל הוא האדם החשוב ביותר בחייו של סונדאר.

גם סונדאר וגם גופאל מאוהבים נואשות ברדהא, ידידת ילדות שלהם. רדהא עצמה מאוהבת בגופאל ולא בסונדאר. כשגופאל מגלה לראשונה שסונדאר מאוהב ברדהא, הוא מחליט לשכוח ממנה. היות שהוריה של רדהא סבורים שסונדאר אינו ראוי לבתם, מחליט סונדאר להפוך לקצין בצבא, שם לכאורה הוא מת מות גיבורים לאחר שמטוסו מופל מעל קשמיר בקרב נגד אויבי המדינה.

אחרי "מותו" של סונדאר מתחילים גופאל ורדהא לממש את אהבתם אחד כלפי השנייה. אולם באופן מפתיע חוזר סונדאר בריא ושלם אל ידידיו. גופאל מוותר שוב על אהבתו ומבקש מרדהא לשכוח אותו. הוריה של רדהא, שעתה מתרשמים לטובה מסונדאר, מסכימים שתינשא לו. רדהא גם היא מחליטה לשכוח מגופאל ולהתחיל חיים חדשים עם סונדאר.

זמן מה לאחר נישואיהם של רדהא וסונדאר, מגלה סונדאר מכתב אהבה שקיבלה רדהא בזמנו מגופאל, מבלי לדעת שמכתב זה נכתב על ידי חברו הטוב. לבסוף מתגלה מי כתב את המכתב וגופאל שם קץ לחייו. סונדאר מבין כי מה שהיה חסר בחייו הוא סאנגם, מפני שעל אף ויתורו של גופאל על אהבתו לטובת חברו, גופאל לא הבין שסונדאר גם אהב אותו מאוד והוא זה שהיה צריך לוותר על אהבתו לטובת אהבתם ההדדית של גופאל ורדהא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1964
קטגוריה:סרטים הודיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטים בהינדי
מנחם מנדל (ספר)

**מנחם מנדל** היא סדרת סיפורים ביידיש מאת הסופר שלום עליכם, שגיבורהּ סוחר יהודי.

הסיפורים, הבנויים כקובץ איגרות ששולחים מנחם מנדל ואשתו זה לזה, נכתבו בין השנים 1892–1913 במספר סדרות ומסגרות ספרותיות. לראשונה נדפס הספר בשנת 1909. בשנת 1913 התפרסמו 45 איגרות בעיתון "היינט" (יידיש: "היום"), ומהן הורכב הכרך השני. ישנו חוסר תכנון עקיב בין סדרה לסדרה, וככל הנראה לא תכנן שלום עליכם את קורות מנחם מנדל במלואן מראשית כתיבתו.

## עלילה
מנחם מנדל הוא סוחר יהודי החולם להתעשר. הוא יוצא מעיר הולדתו כתריאלבקה, ובמהלך נדודים רבים הוא מגיע לאודסה, "יהופיץ" (כינוי של המחבר לקייב), אמריקה וורשה. במהלך נדודיו הוא מתכתב עם אשתו שיינה-שיינדל. בכל מקום אליו הוא מגיע, מנסה מנחם מנדל להשתלב בעסקים המקומיים ולצבור הון. הוא ממציא תוכניות ותחבולות שאינן מועילות לו לבסוף במאום. בכל פעם מחדש הוא בונה מגדלים באוויר, שלאחר מכן מתנפצים. עובדה זו אינה מרפה את ידיו, והוא פונה למקצוע הבא הנקרה בדרכו.

## השפעה תרבותית
מכתביו של מנחם מנדל לאשתו מתארים הווי חיים יהודיים בעיירה היהודית, העשירים ברוח (גם אם לא בחומר), ומאופיינים בהומור עצמי ותמימות. בין יצירותיו של שלום עליכם, מהווה גם יצירה זו מצבת זיכרון לחיים יהודיים עשירים בהווי וברוח בעיירות מזרח אירופה, חיים שנגדעו באחת.

המשורר נתן אלתרמן בחר בדמות מנחם מנדל בשיר "מכתבו של מנחם מנדל" שאותו כתב בשנת 1945 ואשר מתייחס למאורעות השואה.

## תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית שלוש פעמים, בידי י"ד ברקוביץ, אריה אהרוני (1997) ובני מר (2016).
## גילום הדמות
בסרט הישראלי טוביה ושבע בנותיו, מגלם השחקן אילי גורליצקי את מנחם מנדל בתור שדכן וסוחר פורח, 
המבטיח לטוביה שישקיע את הנדוניה בסך 33 רובל של טוביה ב"יהופיץ" בבורסה, וכמובן לא מקיים הבטחתו מה שמצריך את טוביה לרדוף אחריו.

קטגוריה:ספרי שלום עליכם
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:ספרי 1909
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
אירוויזיון 1974

**תחרות ה[[אירוויזיון]] לשנת [[1974]]**, התחרות ה-19, נערכה ב-6 באפריל 1974 בברייטון, הממלכה המאוחדת. מנחת התחרות הייתה קייטי בויל והמנצחת הייתה הלהקה השוודית אבבא עם השיר "ווטרלו". שיר זה גם נבחר כשיר היובל באירוויזיון ונחשב לשיר המזוהה ביותר עם התחרות.

לוקסמבורג, שזכתה שנה קודם לכן, לא יכלה לקיים את התחרות שוב מפאת העלות הרבה (היא אירחה גם את אירוויזיון 1973). הממלכה המאוחדת נאותה לארח את התחרות.

למקום השני בתחרות הגיעה ג'יליולה צ'ינקווטי מאיטליה (אשר זכתה אף באירוויזיון 1964) עם השיר "Sì" ("כן"). זמרת מפורסמת נוספת שהשתתפה באירוויזיון זה היא הזמרת הבריטית-אוסטרלית אוליביה ניוטון-ג'ון עם השיר "Long Live Love".

## השירים המשתתפים

## מבצעים חוזרים בתחרות

## ישראל באירוויזיון 1974

ישראל שלחה את להקת כוורת לייצג אותה, שהייתה אז בשיא הפופולריות שלה, עם השיר "נתתי לה חיי". לפי חוקי התחרות, רק לשישה אנשים מותר לעמוד על הבמה בזמן ההופעה, ולכן נאלץ יוני רכטר להיות המנצח של התזמורת. כוורת הגיעה בסופו של דבר למקום השביעי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אירוויזיון 1974 באתר האירוויזיון הרשמי
* היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1974

*
קטגוריה:אנגליה: תרבות
1974
קטגוריה:1974 במוזיקה
1974
קטגוריה:1974 בממלכה המאוחדת
יאקובוס ואן 'ט הוף

**יאקובוס הנריקוס ואן 'ט הוף** (בהולנדית: **Jacobus Henricus van 't Hoff**; 30 באוגוסט 1852 – 1 במרץ 1911) היה כימאי פיזיקלי ואורגני הולנדי, הזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה (1901), "על גילוי חוקי הדינמיקה הכימית והלחץ האוסמוטי בתמיסות".

## השנים המוקדמות
ואן 'ט הוף נולד ברוטרדם, בנו של רופא. מגיל צעיר התעניין במדע וטבע. פתיחותו לפילוסופיה ונטייתו לשירה התגלו כבר בשנותיו הראשונות בבית הספר, ולורד ביירון היה דמות נערצת עליו. בניגוד לרצון אביו פנה ללימודי הכימיה, בתחילה במכון הפוליטכני של דלפט, ולאחר מכן באוניברסיטת ליידן, ואז לבון, גרמניה, ולפריז. לבסוף קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת אוטרכט ב-1874.

## תרומות לכימיה ועבודות מרכזיות
כבר לפני קבלת הדוקטורט, פרסם ואן 'ט הוף את הראשונה מבין תרומותיו החשובות לכימיה האורגנית. הוא הסביר את תופעת הפעילות האופטית של מולקולות כיראליות בעזרת ההנחה שהקשרים הכימיים בין אטומי פחמן ושכניהם פונים לפינותיו של ארבעון רגיל. המבנה התלת-ממדי הזה הסביר באורח מושלם את האיזומרים השונים המצויים בטבע. הוא חולק את הקרדיט לרעיון זה עם הכימאי הצרפתי ז'וזף לה בל, שהגיע לאותה מסקנה באופן עצמאי.

## הזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה
ואן 'ט הוף נהיה למרצה לכימיה ופיזיקה בקולג' הווטרינרי באוטרכט. בסופו של דבר עבר לתפקיד יושב-ראש מחלקת הכימיה באוניברסיטת אמסטרדם, וסיים את הקריירה שלו באוניברסיטת ברלין בין השנים 1896 ל-1911. ב-1901 קיבל את פרס נובל לכימיה הראשון, על עבודתו בתחום התמיסות. ניתן לומר בקצרה שתמיסות מהולות מאוד נוהגות לפי חוקים מתמטיים הקרובים מאוד לחוקים המתארים את התנהגות הגזים.

## סוף חייו, פרסים ומורשתו
ב-1885 התמנה לחבר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים. בין תוארי הכבוד שלו – תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטאות ייל והרווארד ב-1901, אוניברסיטת ויקטוריה, מנצ'סטר ב-1903, אוניברסיטת היידלברג ב-1908, מדליית דייווי של החברה המלכותית ב-1893 (במשותף עם לה בל), מדליית הלמהולץ (על שם הרמן פון הלמהולץ) של האקדמיה הפרוסית למדעים ב-1911. כמו כן זכה לאות לגיון הכבוד ב-1894, וסנטור ב**חברת הקייזר וילהלם** ב-1911. ואן 'ט הוף היה גם חבר כבוד בחברה הכימית הבריטית בלונדון, האקדמיה המלכותית למדעים בגוטינגן ב-1892, בחברה הכימית האמריקאית ב-1898 ובאקדמיה למדעים בפריז ב-1905.

ואן 'ט הוף נפטר בגיל 58, ב-1 במרץ 1911, בשטגליץ הסמוכה לברלין כתוצאה ממחלת השחפת.

## ראו גם
* משוואת ואן 'ט הוף

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים הולנדים
קטגוריה:כימאים פיזיקליים
קטגוריה:רוטרדם: אישים
קטגוריה:זוכי פרס נובל הולנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בהולנד
קטגוריה:זוכי מדליית דייווי
קטגוריה:חולי שחפת הולנדים
קטגוריה:נפטרים משחפת
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוטרכט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:כימאים אורגניים
קטגוריה:סטריאוכימאים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1852
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1911
המה מליני

שמאל|ממוזער|המה מליני
**המה מליני** (באנגלית: **Hema Malini**; נולדה ב-16 באוקטובר 1948), שחקנית ובמאית הודית. זוכת פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1973.  

## פילמוגרפיה
תפקידה הראשון היה לצידו של ראג' קאפור. 

סרטה הבולט ביותר עד היום הוא "סיטה וגיטה", שהיה עיבוד מודרני לספר מאת מארק טוויין "בן המלך והעני", וצולם בשנת 1972, זכה באותה שנה בסרט השנה. 

מליני שיחקה בסרטים רבים לצידו של דהרמנדרה, ביניהם "עליבאבא ו-40 השודדים", "ראג'ה אהובי", "שולאי", "סאמרט" ועוד. 

בנוסף לקריירת המשחק שלה, החלה מליני גם לביים סרטים. הסרט הראשון אותו ביימה נקרא "רקדנית קברה" בשמו הבינלאומי, ובו שיחקו שחקנים כמו מיתהון צ'קרבורטי, שאהרוח' ח'אן, ג'יטנדרה ודימפל קפדיה.

סרט נוסף בו השתתפה היה "מישהו שומר עלי". בסרט זה, שצולם בשנת 2003 מתחיני שיחקה לצד אמיטאב באצ'אן, שחקן לצידו שיחקה בסרטים רבים כמו "גורל", "לב חצוי", "שבעה אחים לשבע כלות", "חוק עיוור", "הכופר" ועוד. בנוסף, היא ובאצ'אן שיחקו תפקידי אורח בסרט "ויר וזארה" לצד שאה-רוח' ח'אן ופריטי זינטה.

## קריירה פוליטית
מליני מונתה ב-2003 על ידי נשיא הודו עבדול קאלאם לחברת הרג'יה סבהה, בו כהנה עד 2009. ב-2014 היא נבחרה ללוק סבהה מטעם מחוז בחירה באוטר פרדש. מליני חברה במפלגת העם ההודית.

## חיים אישיים
מליני היא אשתו השנייה של השחקן דהרמנדרה ולשניים שתי בנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הודיות
קטגוריה:במאיות קולנוע הודיות
קטגוריה:זוכי פרס פילמפייר
קטגוריה:חברי הלוק סבהה מאוטר פרדש
קטגוריה:חברי הרג'יה סבהה
קטגוריה:מפלגת העם ההודית
קטגוריה:ילידות 1948
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1948
קוואקווא

**קווא-קווא** (באנגלית ובאפריקאנס: **QwaQwa**) הייתה בנטוסטן זעיר במזרח דרום אפריקה של תקופת האפרטהייד. היא השתרעה על שטח של 655 קמ"ר במזרח מדינת אורנג' החופשית, גובלת עם לסוטו. כבירתה הוכרזה פותאדיטז'אבה. קווא-קווא הוקמה במקור עבור שני שבטים של בני הבאסותו, דוברי שפת הסותו, שהושארו מחוץ לשטחה של מדינת לסוטו עם עצמאותה. אוכלוסיית קווא-קווא מנתה כ-180,000 מאלו.

פירוש השם קווא-קווא בשפת הקהויסאן הוא "יותר לבן מלבן". השם נועד לתאר את נוף גבעות אבן-החול המאפיין את הטריטוריה. בשפת האפריקאנס נקרא המקום ויטסיסהוק, על שם חווה שהייתה קיימת במקום.

ב-1 בנובמבר 1974 הוקמה קווא-קווא כבנטוסטן. ב-27 באפריל 1994 היא אוחדה מחדש עם דרום אפריקה שלאחר האפרטהייד. שליטה המרכזי במשך התקופה היה קנת מופלי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1974
חסידות אוז'רוב

ממוזער|170px|מצבת רבי יחיאל חיים מאופלא ואוז'רוב
שמאל|ממוזער|170px|רבי תנחום בקר מאוז'רוב
**חסידות אוז'רוב** היא חצר חסידית פולנית שרוב חסידיה נספו בשואה. מרכזה כיום בבני ברק.

## שושלת אדמו"רי החסידות
* **רבי אריה לייב מאוז'רוב**. רבי אריה היה תלמיד החוזה מלובלין, וחברו של יעקב יצחק מפשיסחה שנודע בכינויו "היהודי הקדוש". היה חתנו של רבי ראובן מדזרנובצה. בשנת תקע"ב היה לרב באוז'רוב (עיירה בפולין), ובשנת תקע"ה היה לאדמו"ר. לאחר כמה שנים עבר לאופלא ושם נפטר. חתנו היה רבי יעקב ירחמיאל מראדום.
* **רבי יחיאל חיים מאופלא** (תק"פ-ח' בתמוז תרמ"ח), חתן רבי אברהם שלמה מולדובה. התמנה לאדמו"ר בשנת תקצ"א באופלא אחרי מות אביו, ובערוב ימיו עבר לקראקא.
* אחריו התמנה בנו **רבי אריה לייבוש** (-ז' בניסן תרע"ד). הוא כיהן ברבנות מגיל 20 בעיירות טרלה, יוזף, חמלניק, אופלה, ואוז'רוב. חיבר את הספר **"ברכת טוב"**. חתנו היה רבי ירחמיאל צבי מביאלה-שדליץ.
* אחריו כיהן בנו **רבי אברהם שלמה** (כ"ה בתשרי תרכ"ה-י"א בחשוון תרע"ח). היה חתנו של רבי חיים שמואל מחנטשין. במלחמת העולם הראשונה נמלט לאפטא ושם נפטר. בנו רבי אליעזר יהושע, כיהן כראש ישיבה בקילץ וכרב ברקוב ובחמלניק. נרצח בשואה.
:אחיו של רבי שלמה, רבי אלתר, כיהן אף הוא כאדמו"ר, בטרלה הסמוכה לאוז'רוב. היה חתנו של רבי מאיר שלום מקאלושין. נרצח בשנת תש"ב על ידי הנאצים בטשמילוב.
* האדמו"ר הידוע ביותר בשושלת היה בנו הראשון של רבי שלמה, **רבי [[משה יחיאל הלוי אפשטיין]]**, מחבר הספרים **"אש דת"** ו**"באר משה"**. רבי משה יחיאל נפטר בא' בשבט ה'תשל"א. הוא היה נשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וחתן פרס ישראל לספרות תורנית בשנת תשכ"ח, כמו כן חיבר עשרות ספרים שרובם לא הגיעו לדפוס.
:בשנות שהותו של רבי משה יחיאל בארצות הברית, שימש האדמו"ר רבי יחיאל יהושע רבינוביץ מביאלא נכדו של רבי אריה לייבוש כאדמו"ר לחסידי אוז'רוב בארץ, לבקשתו של רבי משה יחיאל.
* האדמו"ר הנוכחי הוא **רבי תנחום בקר**, בן בתו של רבי משה יחיאל. הוא ומוסדותיו שוכנים בבני ברק. לחסידות ישיבה כלל חסידית בשם "מרבה תורה", בראשות בנו של האדמו"ר, הרב אריה בקר.

לחסידות מכון והוצאה לאור לספרים וכתבי יד בשם **אש דת** בראשותו של הרב יחיאל בקר. המכון הוציא לאור, בין היתר, את הספרים "באר משה", "אש דת" ו"ברכת טוב" של אדמור"י החסידות.

## הערות שוליים

אוז'רוב
אוז'רוב
השערת קולץ

**השערת קולץ** (Collatz) היא בעיה בתורת המספרים, הקשורה בהתייצבות של תהליך חישובי מסוים. ההשערה קרויה על-שם המתמטיקאי הגרמני לותר קולץ, שפרסם אותה ב-1937, והיא ידועה גם בשמות **השערת 3n+1** או **השערת אולם** (על שם סטניסלב אולם).

מגדירים כלל, באופן הבא: מספרים זוגיים יש לחלק בשתיים, בעוד שמספרים אי-זוגיים יש להכפיל בשלוש ולהוסיף לתוצאה אחת. ההשערה היא שהפעלה חוזרת של כלל זה על מספר טבעי כלשהו תביא בסופו של דבר למספר 1, ואין זה משנה מהי נקודת ההתחלה. לדוגמה, הפעלת התהליך על המספר 11 מביאה ל-34, משם ל-17, ואחר-כך, לפי הסדר, \ 52 \rightarrow 26 \rightarrow 13 \rightarrow 40 \rightarrow 20 \rightarrow 10 \rightarrow 5 \rightarrow 16 \rightarrow 8 \rightarrow 4 \rightarrow 2 \rightarrow 1. בדוגמה זו, כמו במקרים רבים אחרים, מתקבלים מספרים גדולים יחסית, אך בסופו של דבר הירידות מתגברות על העליות, והתוצאה מגיעה ל-1. המשך התהליך יוצר סדרה מחזורית:
1 \ \rightarrow 4 \ \rightarrow 2 \ \rightarrow 1 \ \rightarrow ....

השערה זו זכתה לתשומת לב רבה, בעיקר משום שהיא קלה לתיאור וקל מאוד לבדוק דוגמאות ספציפיות בעזרת מחשב. התהליך נבדק עבור מספרים עד סדר גודל של \, 2^{68}, ולא נמצא אף מספר שמפריך אותה (כלומר, שסדרת המספרים המתחילה בו אינה כוללת 1), אך מאידך, לא ידועה הוכחה כי הדבר נכון לכל מספר שהוא. פאול ארדש אמר על השערה זו כי "המתמטיקה עדיין לא מוכנה לבעיות כאלה", ואף הציע פרס כספי בן 500 דולר למי שימצא לה הוכחה.

טיעון אינטואיטיבי כרוך בהערכת סדר הגודל של המספרים המעורבים. מספר זוגי מוכפל ב-1/2; מספר אי-זוגי מכפילים ב-3, ואחר-כך (מכיוון שהתוצאה לאחר הוספת 1 היא תמיד זוגית) מחלקים ב-2, כלומר, המספר מוכפל (בקירוב) ב-3/2. אם מניחים שלשני האירועים "סיכויים שווים", הרי שבצעד ממוצע מכפילים את המספר המעורב בממוצע הגאומטרי של שני המספרים, כלומר \frac{\sqrt{3}}{2}, מספר קטן מ-1, ולכן ערך הסדרה הולך וקטן. נימוק היוריסטי זה אינו מוכיח את הטענה, משום ששום דבר לא מבטיח שהסדרה תעבור דרך מספרים זוגיים באותו שעור כמו מספרים אי-זוגיים.

טרנס טאו עשה צעד משמעותי נוסף בחקר השערה זו כאשר ב-2019 הוכיח את הטענה ההסתברותית שכמעט כל מסלולי קולץ משיגים ערכים כמעט מוגבלים.

## לקריאה נוספת
* איאן סטיוארט, **מטמון האוצרות המתמטיים של פרופסור סטיוארט**, כנרת, זמורה-ביתן, 2016, הפרק "בעיית קולץ־סירקיוז־אולם", עמ' 42–45.

* Jeffrey C. Lagarias (editor), **The Ultimate Challenge: The 3x+1 Problem**, American Mathematical Society, 2010.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת המספרים
קולץ, השערה
מיתהון צ'קרבורטי

**מיתהון צ'קרבורטי** (בבנגלית: **মিঠুন চক্রবর্তী**; נולד ב-16 ביוני 1950) הוא שחקן קולנוע הודי.

## ביוגרפיה
צ'קרבורטי נולד ב-1950 למשפחה בנגלית-הינדואית בכלכותה, (היום קולקטה), מערב בנגל, הודו. הוא למד במכללת הכנסייה הסקוטית בכלכותה וסיים תואר ראשון בכימיה. אחר כך הוא למד קולנוע באוניברסיטה - במכון ההודי לקונוע וטלוויזיה בפונה. בצעירותו הצטרף לתנועת הנקסליטים. אחרי שאחיו היחיד נהרג בתאונת התחשמלות חזר למשפחה ועזב את המחתרת. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "בנגלי". מאז שיחק בעשרות סרטים ונחל הצלחה ברובם. הוא אחד השחקנים ההודים ששיחק במספר הרב ביותר של סרטים.

צ'קרבורטי שיחק לצידן של שחקניות מפורסמות ובמאים נחשבים בהודו ועד מהרה התפרסם בכל אסיה ובעיקר ברוסיה. ברוסיה, עקב הצלחת סרטו "רקדן דיסקו", נודע לרוב בשם ג'ימי - שם הדמות שגילם בסרט זה.

עם סרטיו המצליחים ביותר ניתן למנות את "רקדן דיסקו", "מקדש האהבה", "גורו", "תרקוד תרקוד" "רוצח", "קומנדוס" ועוד. רבים מסרטיו הגיעו גם לישראל ובהם: "בומביי - עיר של אהבה", "הבובה", "רוצח", "צמחי מרפא" ועוד.

ב-2004 חזר מיתהון צ'קרבורטי למשחק, לאחר שנטל הפסקה מהקולנוע; "הייתי חנוק. פעם הייתי רץ מאולפן אחד לאולפן שני בלי להשאיר לעצמי זמן לנוח...", כך אמר בראיון אשר נערך בשנת 2005.

ב-2014 נבחר צ'קרבוטי לרג'יה סבהה מטעם מערב בנגל וכיהן בתפקיד עד התפטרותו בדצמבר 2016. במרץ 2021 הצטרף למפלגת העם ההודית.

## חיים אישיים
בבעלותו מלון יוקרתי בהודו, ובו הוא מתגורר עם אשתו וילדיו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הודים
קטגוריה:חברי הרג'יה סבהה
קטגוריה:מפלגת העם ההודית
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1950