open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אנוצויו אנגל

**אנגל ט. אנוצויו** (ברומנית: **Anghel T. Anuțoiu**;  1914 – 28 בדצמבר 2003) היה חסיד אומות העולם. פעל להצלתם של יהודים ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
אנגל אנוצויו נולד בחבל ניסטורשט (Nistorești) במחוז ורינציה (Vrancea) שברומניה, לאב יהודי בשם מנדל וינר ולאם רומניה בשם יואנה ט. אנוצויו. הוא גדל וחי בחבל נרוז'יה (Năruja) שבאותו המחוז.

בין השנים 1938–1940 אנגל כיהן כמזכיר וכנציג של ארגון "ותיקי המלחמה" על שם הנסיך מיכאיל, שנוהל על ידי משרד הצבא והכתר הרומני. במסגרת ארגון זה, גויס אנגל בקיץ 1940 לפעילות במפלגה הקומוניסטית. את שירותו הצבאי הוא ביצע כמזכיר במטה הכללי של "יחידה 5" בצבא הרומני. במסגרת תפקידו ביחידה, נחשף אנגל לחומרים צבאיים מסווגים וביניהם תוכניות לשיתוף פעולה בין הצבא הרומני והנאצים בביצוע "ראציות" (סריקות) לאיתור ולכליאת יהודים. אנגל התריע בפני יהודים שהכיר על התוכניות הללו וכן סייע במציאת מקומות לינה זמניים ליהודים בביתו ובבתי מכריו, לעיתים תמורת תשלום ששילם מכיסו שלו. באופן זה הציל אנגל יהודים רבים.

על מנת שיוכל להמשיך לקחת חלק ב"יחידה 5" מבלי להשתתף בפעולות נגד יהודים, אנגל פגע בעצמו ויצר מום באחת מידיו. באופן זה שוחרר מפעולות חיפוש וכליאת היהודים שביצעה היחידה בה הוא שירת.

עקב פעולותיו האנטי פשיסטיות והצלת היהודים, הועמד אנגל למשפט צבאי וגורש בסופו של דבר מהיחידה ומארגון "ותיקי המלחמה" בהם שירת ועבד. בעקבות כך עבר אנגל להתגורר בבוקרשט.

באוקטובר 1941 הגיע לביקור במזנון לפועלים בו סעד אנגל יון אנטונסקו, ראש ממשלת רומניה. אנגל החליט להסתכן בכך שהוא התלונן בפניו על סבלם של היהודים במדינה, אנגל ביקש מאנטונסקו לפעול להפסקת הרדיפות אחר יהודים והפסקת כליאתם במחנות. בעקבות המקרה נאסר אנגל, אך הוא שוחרר זמן לא רב לאחר מכן.

### רשימה חלקית של שמות היהודים שהציל אנוצויו אנגל
* מייביש פיסל (הוצל על ידי אנגל פעמיים)
* אברהם רוזנברג קנטרוף
* ישראל אברמוביץ
* ברגמן עזרה
* גראונפלס ינו
* הרב ארנסט דויטס
* הרב שמעון ברקוביצ'י (Bercovici Simon)
* ברקראנו רבינוביצ'י (Bercreanu Rabinovici)
* סיווה וסיסמן (Seva Wasissman)

### לאחר המלחמה
ב-כ"ג בסיוון התשל"ט, 18 ביוני 1978, הוכר אנצויו ט' אנגל כחסיד אומות העולם על ידי הוועדה לציון חסידי אומות העולם של רשות הזיכרון יד ושם. אנגל גם הגיש בקשה לקבלת התואר אזרח כבוד במדינת ישראל ולעלייה לארץ ישראל.

## מקורות
* Israel Gutman, **Righteous Among the Nations Rescuers of Jews during the Holocaust,** Jerusalen: Yad Vashem, 1991.
* .Anuţoiu, Anghel T - the Righteous Among The Nations, Yad Vashem
* תיקיית חסיד אומות העולם ביד ושם.

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1914
קטגוריה:נפטרים ב-2003
אגנס וולש

האחות **אגנס וולש** (באנגלית: **Agnes Walsh**), נולדה בשם **קלרה וולש** (1896 – 1993, באנגלית: **Clara Walsh**), נזירה בריטית, חסידת אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה משפחה יהודית ממוות בידי הנאצים.

## קורות חיים
**האחות אגנס וולש** נולדה בשם קלרה וולש בשנת 1896. וולש נולדה בהאל או בשמה המלא קינגסטון אפון האל (באנגלית: Kingston upon Hull), עיר היסטורית באנגליה הנמצאת על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר.

בשנת 1916, הצטרפה אגנס לארגון הכנסייתי בנות הצדקה (Daughters of Charity) . ארגון זה הוקם בשנת 1633 בצרפת על ידי סנט וינסנט דה פול (St Vincent de Paul) וסנט לואיז דה מריאק (St Louise de Marillac), במטרה לעזור לעניים ולחלשים בחברה באמצעות פתיחת בתי ספר חדשים להשכלתם ומפעלים להעסקתם. במהלך עבודתה במסגרת הארגון, הוצבה אגנס לעבודה בפלשתינה ובאירלנד.

במהלך שליחותה, נפלה אגנס ונחבלה ובעקבות כך נשלחה למנזר סנט וינסנט דה-פול בקדואן (Cadouin) שבדורדון (Dordogne) שבצרפת כדי להתאושש. מלחמת העולם השנייה פרצה באותה עת ולכן אגנס מצאה את עצמה בשטח כבוש.

## הפעילות להצלת יהודים בתקופת השואה
במהלך מלחמת העולם השנייה, בצרפת הכבושה, האחות אגנס מונתה כעוזרת של הממונה העליונה, האחות גרנייר (Sister Granier) במנזר בו התאשפזה קודם לכן.

בדצמבר 1943, במהלך חיפוש שביצעו הנאצים אחר היהודים באזור המנזר, ביקש יהודי צרפתי בשם פייר קרמייה (Pierre Cremieux) מהנזירות להסתיר את אשתו, יחד עם בנם אליין (Alain) בן השבע וילדיהם התאומים בני הארבעה חודשים.

אליין סיפר כי הוא זכה לקבלת פנים חמה במנזר. אמו הוצגה כקרובת משפחה רחוקה של האחות אגנס, שהגיעה למנוחה אחרי לידת התאומים. רבות מן האחיות לא ידעו את הסיבה האמיתית בגינה האם וילדיה הגיעו למנזר ושהו בו.

האחות אגנס העמידה פנים שהיא ממוצא אירי, ולא אנגלי באמצעות דרכון אירי שהיה ברשותה מתקופת שהותה באירלנד. בתקופת המלחמה, כאנגליה, היא נחשבת לנתינה של מדינת אויב ולפיכך נוכחותה עלולה הייתה לסכן את קהילת הנזירות.

## הכרה והנצחה
משפחת קרמייה שרדה בזכות האחות אגנס ושמרה עמה על קשר באמצעות מכתבים, עד מותה.

ב-1 במרץ 1990 הכיר יד ושם באחות אגנס כחסידת אומות העולם. היא אחת מ-21 הבריטים בלבד שזכו להוקרה זו, ושמה רשום על האנדרטה ביד ושם. בשנת 2009, הקרן לחינוך השואה (Holocaust Education Trust) השמיטה את שמה בטעות מרשימת חסידי אומות העולם הבריטים. שמה הוסף לרשימה לאחר שנודע לקרן על טעותה. בשנה שלאחר מכן, היא הוכרזה כ"גיבורה בריטית של השואה", פרס אשר נוצר על ידי גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה דאז.

במכתב התודה שכתבה האחות אגנס ליד ושם כתבה:

## קישורים חיצוניים
* Doughters Of Charity- אתר ארגון בנות הצדקה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בריטיות חסידות אומות העולם
ואלריו מולדובן

**ואלריו מולדובן** (**Valeriu Moldovan**;  1912 - 17 באוקטובר 1972), היה בעל נגרייה ברומניה, וחסיד אומות העולם אשר הציל שני יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה.

## קורות חייו
מולדובן נולד בשנת 1912. התגורר עם אשתו ושני ילדיהם בעיירה ביסטריצה שבצפון טרנסילבניה, רומניה, אשר משנת 1940 הייתה חלק מהונגריה ונכבשה על ידי גרמניה הנאצית ב-19 במרץ 1944.

## סיפור ההצלה
סולומון פליישמן, בן למשפחת חסידים אדוקים בביסטריצה, היה בן 16 במאי 1944, בזמן ההכנות לגירוש יהודי האזור. כאשר שמע אביו על גורל יהדות פולין, החליט כי למשפחתו הגדולה, בת 11 ילדים, יש סיכוי טוב יותר לשרוד אם ייפרדו . הוא נתן לכל אחד מילדיו סכום כסף, והציע להם להתפזר ולמצוא לעצמם מקומות מסתור. סולומון פליישמן החליט להסתתר במרתף קטן בסמוך למרתף ביתו, בתקווה שמשם יוכל לעזור לאמו שנשארה בבית עם אחיו הקטנים. הוא לא סיפר למשפחתו איפה הוא מתחבא ולא ידע היכן שאר בני משפחתו.
 
במרתף מצא פליישמן את דודו, בנימין פרלשטיין. בצד השני של הקיר גר ספר גרמני שהיה חצי חרש. כשלא היה עסוק, הוא נהג לנגן בכינור ופליישמן ודודו היו נהנים מהמוזיקה. כעבור מספר ימים, כאשר לא נותר מזון במחבוא, החליט פליישמן לפנות לאחד מחבריו, נער בן 14, שעבד בנגרייה של מולדובן, בסמוך למקום המחבוא. פליישמן הצליח ליצור קשר עם הנער, שבמשך שלושה שבועות הביא למסתתרים מזון מדי שלושה ימים. המזון הושג בעזרת כרטיס המזון שקיבל מפליישמן.
 
לאחר שמולדובן, מעסיקו של הנער, גילה את המעשה, הוא קרא לשניים לצאת ממחבואם, והבטיח להם שידאג להם. פליישמן תיאר את המפגש עם מולדובן: "הוא חיבק ונישק אותי ואמר לי כמה שמח הוא היה שאני בחיים". מולדובן קיים את הבטחתו תוך סירוב לקבלת תשלום על עזרתו. הוא הביא לפליישמן ולדודו אוכל ועדכן אותם לגבי המצב בחוץ. מספר פעמים התגלו פליישמן ודודו. פעם אחת, כשפליישמן יצא מחוץ למרתף, ראו אותו שני מנהלי עבודה מהנגרייה. מאוחר יותר סיפר לו מולדובן כיצד השניים הציעו לו לנצל את פליישמן למציאת כסף וזהב ולהרוג אותו. מולדובן איים עליהם בדיווח לרשויות על גנבה והם ויתרו על הרעיון.
 
פעם נוספת, הוא התגלה על ידי בלש. בפעם הזו הוא ניצל בזכות אישה נוצרייה שהכירה את אמו והסבירה לבלש כי הילד שראה הוא יתום המועסק כשוליית הנגר. הבלש, מרוצה מההסבר, עזב את המקום ומעולם לא חזר.
 
מולדובן דאג לפליישמן ולדודו עד לשחרור האזור באוקטובר 1944. סולומון פליישמן, שנשאר במחבוא עם דודו במשך חמישה חודשים, גילה כי היה היחיד ממשפחתו ששרד את השואה, הודות לעזרתם של הנער ושל מולדובן.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה היגרו פרלשטיין ופליישמן לארצות הברית. לאורך השנים שמר פליישמן על קשר עם מולדובן ומשפחתו, ואף שלח לו כסף ומתנות. לאחר מותו של מולדובן המשיך פליישמן לשלוח מתנות לבנו ולנכדו של מולדובן. הוא אמר כי "יותר מפעם אחת מולדובן סיכן את חייו כדי להגן עלינו". לפליישמן נולדו חמישה ילדים ושבעה עשר נכדים.

## הכרה והנצחה
מולדובן נפטר ב-17 באוקטובר 1972. ב-4 במאי 1994, הכיר יד ושם בוואלריו מולדובן כחסיד אומות העולם והוא הונצח על קיר כבוד מיוחד ביד ושם, בירושלים. מדליית כבוד ותעודה נשלחו למשפחתו ברומניה.

## ראו גם
*חסידי אומות העולם מרומניה וממולדובה

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1912
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1972
אריק פרווה

**אריק ילמאר פרווה** (בשוודית: **Erik Hjalmar Perwe**; 1 בינואר 1905 – 29 בנובמבר 1944) היה כומר שוודי, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה אלפי יהודים ממוות בידי הנאצים.

## קורות חיים
אריק פרווה נולד ב-1 בינואר 1905 בעיר קרלסקרונה, הנמצאת במחוז בלקיניה שבדרום מזרח שוודיה. אמו נפטרה במהלך לידתו. פרווה הצטרף לארגון העולמי של צעירי הנוצרים ימק"א בגיל צעיר וסיים את לימודי התאולוגיה בשנת 1931. לאחר מכן נישא לאשתו, אותה הכיר לראשונה בימק"א. בינואר 1942 פרווה התמנה לכומר בכנסייה בנורשפין, אך נשאר בתפקידו רק מעט יותר מחצי שנה לפני שעבר לתפקידו החדש ככומר בכנסייה הוויקטוריאנית השוודית שבברלין.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
פרווה מונה לכומר הכנסייה הוויקטוריאנית השוודית בברלין בספטמבר 1942, כשנשלח על ידי הארכיבישוף אירלינג איידן במטרה מפורשת להציל יהודים. הוא מילא את מקומו של הכומר בירגר פורל (Birger Forell), שהוחזר לשוודיה לאחר שהנאצים הכריזו עליו כעל בלתי רצוי. למרות הסכנה שנשקפה לו ולבני משפחתו, פרווה החליט להמשיך את הפעילויות הנסתרות של פורל בכנסייה ובהצלת היהודים.

בזכות התמיכה של מתנדבים וכספים רבים שנשלחו אליו, פרווה הפך את הכנסייה ל"גן עדן" עבור הפליטים היהודים. הוא פעל להברחת יהודים לשוודיה באמצעות תשלום שוחד לפקידים בחברות תעופה וברכבת. פרווה סיפק גם כסף, מזון, מסמכים מזויפים ותמיכה נפשית ליהודים שלא הצליח להבריח. אותם יהודים הוחבאו במקומות מסתור שונים ברחבי ברלין: בפארקים, בתחנות רכבת, במבנים שהופצצו ובבתיהם של אנשים אמיצים ברחבי העיר.

ב-29 בנובמבר 1944 פרווה טס לביקור קצר בשוודיה, אך מצא את מותו לאחר שמטוסו התרסק בים הבלטי על כל נוסעיו. ישנה סברה בלתי מבוססת כי הגסטאפו חיבל במטוס טרם המראתו משום שחשד בפרווה ובמטרותיו. גם מחליפו של פרווה ככומר הכנסייה, אריק מירגרן (Erik Myrgren), שהוכר אף הוא כחסיד אומות העולם, המשיך בפועלו של פרווה וכך ניצלו בחסות הכנסייה הוויקטוריאנית יהודים רבים במהלך המלחמה.

## הכרה והנצחה
בעיר סטולברג שבגרמניה נקרא על שמו של פרווה בית ילדים.

בברלין, על קיר בית הספר השוודי בעיר הוצב שלט לזכרו.

בכנסיית הדוויג שבנורשפין, אותה כנסייה בה שימש פרווה ככומר לפני המלחמה, הוקם פסל לזכרו.

פרווה הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בתאריך 23 ביוני 2006.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שוודים חסידי אומות העולם
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1905
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1944
פרנסיסקוס ויוהאנה ורסטאפן

**פרנסיסקוס** או **פרנס** (בהולנדית: **Franciscus Verstappen**; 12 ביולי 1904 – 25 ביוני 1981) **ויוהאנה** מארי (בהולנדית: **Johanna Verstappen**; 30 באוגוסט 1905 – 14 ביוני 1985) **ורסטאפן**, מנהל קואופרטיב איכרים ואשתו, הוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שסייעו להציל עשרות יהודים מידיהם של הנאצים ועוזריהם.

## קורות חיים
משפחת ורסטאפן התגוררה ב-Deputé Petersstraat 24, בכפר אורלו (Oirlo) שבדרום - מזרח הולנד ומנתה תשע נפשות.

באוגוסט 1922 החל פרנסיסקוס, אב המשפחה, לעבוד במרכז המסחרי L.L.T.B - סניפו של קואופרטיב האיכרים באורלו. בשנת 1931 התמנה פרנסיסקוס למנהל הסניף.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
משפחת ורסטאפן בלטה מבין יתר תושבי הכפר בהסתרת יהודים, ילדים ומבוגרים כאחד. בחוות המשפחה עברו במהלך שנות המלחמה עשרות יהודים, שחלקם הוסתרו בחווה המשפחתית וחלקם נשלחו להסתתר אצל שכניהם. בשנת 1941 ביקרו בני הזוג ורסטאפן שני אחים יהודיים בני משפחת וייאנד, סוחרים למכנסי יוטה. לפגישה זו הגיעו גם אשתו וקארל וייאנד- ילדו של אחד מהאחים שנולד ביולי 1939. יוהאנה, אם לשש בנות באותה התקופה, אמרה כי הייתה רוצה שיהיה לה בן קטן כמו קארל, ובהסכמת שני הצדדים הפקידה משפחת וייאנד את קארל אצל בני הזוג ורסטאפן. בספטמבר 1942 הגיע קארל לביתם של בני הזוג ורסטאפן בליווי של נערה נוצריה מביתם של משפחת וייאנד בארנהם. באוקטובר 1943 הגיעה לביתם של משפחת ורסטאפן חנה פרינס, ילידת אמסטרדם, באמצעות ארגון סטודנטים. באביב 1944 הביאו אנשי המחתרת ההולנדית לבית המשפחה גם את לורה טרהוך, שנאלצה לעזוב את מקום המחבוא הקודם שלה ושנרתמה לסייע בעבודות הבית ובתפירה. ב-6 ביולי 1944 הגיע הגסטאפו באישון לילה כדי לערוך חיפושים בבית המשפחה. הגסטאפו לקח את פרנסיסקוס, חנה, לורה ועשרה יהודים נוספים שהסתתרו בכפר, לבית סוהר בעיר איינדהובן (Eindhoven) ולאחר מכן למחנה הריכוז וסטרברוק (Westerbroek). פרנסיסקוס שוחרר ממאסרו, בעוד שעשרת היהודים שנתפסו נשלחו לאושוויץ. חנה ולורה, שנשלחו לברגן – בלזן, שרדו במחנה עד סוף המלחמה.

## לאחר המלחמה
פרנסיסקוס גורש לגרמניה בסוף שנת 1944 וחזר בשנת 1945. לאחר סוף המלחמה נולד ילד נוסף למשפחת ורסטאפן. ביוני 1945 חזרו לורה וחנה להולנד. חנה אושפזה בעקבות מחלה, אך היא הצליחה ליצור קשר עם פרנסיסקוס. פרנסיסקוס הגיע לבקר את חנה והחזיר לה כמה בגדים שנשארו בביתם, מכובסים ומגוהצים. לורה הגיעה לבקר את משפחת ורסטאפן בביתם וקיבלה את חפציה השונים שהשאירה שם בחזרה, משפחת ורסטאפן שמרה על פריטים אלה, אף שבסתיו 1944 פונתה המשפחה מביתה בעקבות הקרבות. לאחר המלחמה משפחת ורסטאפן אירחה את משפחת וייאנד, ששרדה את המלחמה גם היא, למשך מספר חודשים עד שמצאו בית. הם דאגו גם לקרובת משפחתם הקרובה של וייאנד - גב' מידלקופ, חולה שעברה מספר מחנות ריכוז.

## הכרה והנצחה
בשנת 1965 קיבל פרנסיסקוס אות כבוד ממלכתי לרגל 40 שנות עבודתו בארגון האיכרים ועל מנת להודות לו על הטיפול שהעניק לאנשים בשנות המלחמה.

ב-10 בדצמבר 1972 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם להעניק לפרנסיסקוס ויוהאנה את תואר חסידי אומות העולם בהתבסס על העדויות שהובאו לפניה.

ב-8 במאי 1973 הוענקה תעודת כבוד לבני הזוג ורסטאפן, ויומיים לאחר מכן התקיים טקס בהר הזיכרון בירושלים, בו השניים קיבלו את מדליית חסידי אומות העולם ונטעו עץ בשדרת חסידי אומות העולם.

## הערות שוליים

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:זוגות חסידי אומות העולם
רוזה סובר-דרגויה

**רוזה סובר-דראגויה** (בבוסנית: **Roza Sober-Dragoje**); (1922 - ?) הייתה חסידת אומות העולם, נוצרייה בוסנית. את התואר קיבלה סובר יחד עם זקירה בסרביץ' (Zekira Besrević), ידידתה המוסלמית, על שהצילו שני יהודים בעיר סרייבו בזמן השואה.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ערב פלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941 עבדו סובר בת ה-19 ובסרביץ' בת ה-20 במכון היופי בבעלות היהודי מורדו אלבחרי (Mordo Elbachri) בסרייבו. תחת משטר האוסטאשה הקרואטי, נרדפו יהודים, סרבים וצוענים. כשנעצרה משפחת אלבחרי, הצליח רק מורדו להסתתר, עם אחייניתו גרציה. בסרביץ' וסובר הגיעו לביתו של אלבחרי בעת האקציה, מצאו את אלבחרי וגרציה במחבוא ולקחו אותם לביתן. המשטר קרא לתושבים מקומיים להשתלט על רכושם של יהודים, וזקירה בסרביץ' פנתה לשלטונות וביקשה לקבל לניהולה את מכון היופי של אלבחרי. היא נענתה בחיוב, וניהלה את המכון יחד עם חברתה רוזה סובר. תחת ניהולן, הוסתרו במבנה המכון אלבחרי ואחייניתו גרציה. במהלך היום שניהם הסתתרו מפני כל באי המקום אך בלילות השניים הסתובבו במכון באופן חופשי כשזקריה ורוזה דואגות להם למזון. כעבור מספר חודשים, הצליח מורדו אלבחרי להשיג מסמכים מזויפים של בעלי זהות נוצרית, וכך התאפשר לו ולגרציה לעבור לעיר מוסטר (Mostar) שהייתה תחת שלטון איטליה. הם הצליחו להשיג מסמכים מזויפים גם לאמה של גרציה ולאחיה בן העשר, וכך יכלו השניים לעבור לאי ראב, שהיה גם הוא תחת שליטה איטלקית. בספטמבר 1943 חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית ובתגובה, גרמניה פלשה לאיטליה. בני המשפחה הצטרפו לשורות הפרטיזנים בהנהגת טיטו. כמחיצתם שרדו את השואה.

## הכרה והנצחה
בשנת 2000 הכיר יד ושם ברוזה סובר-דרגויה ובזקירה בסרביץ' כחסידות אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* התיק של רוזה סובר-דרגויה, ביד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:בוסנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1922
קטגוריה:ילידי 1922
אולגה שרייבר ליטמן

**אולגה שרייבר-ליטמן** (באנגלית: **Olga Schreiber-Litman**; 12 במרץ 1909 – 1956) הייתה שחיינית יהודייה-פולנייה. אלופה ושיאנית פולין בשחייה, ניצולת השואה.

## ביוגרפיה
אולגה נולדה ב-12 במרץ 1909 בעיירה ליד העיר קרקוב לסטפן סמואל שרייבר ורג'ינה שרייבר, והייתה אחותם של אוגוסטינה בצ'נר, הלנה שרייבר, יגנסי שרייבר, ואירנה קה. נישאה ב-25 בדצמבר 1928 ליצחק ליטמן ועברה איתו לעיר זאלשצ'יקי ליד הגבול עם רומניה. לאולגה נולדו שתי בנות - הלינה (12 בדצמבר 1932) ואווה (30 ביוני 1939).

## קריירה ספורטיבית
רוב הקריירה הספורטיבית שלה היא התאמנה במועדון יוטצ'נקה קרקוב. באליפות פולין שנערכה בשנת 1923 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי ובאליפות פולין שנערכה בשנת 1924 היא זכתה ב-3 מדליות זהב במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-200 מטר חזה. שרייבר הייתה תשע פעמים שיאנית פולין בסגנון חופשי ובסגנון חזה. בשנת 1928 עברה למועדון מכבי קרקוב עקב סגירת ענפי ספורט המים ביוטצ'נקה.

## תקופת השואה
כאשר פלשו הסובייטים לפולין בשנת 1939, כשהייתה בת שלושים, בעלה יצחק חצה את הגבול ועבר לרומניה עם הרבה פליטים נוספים. אולגה ובנותיה היו בקרקוב והתחבאו. כאשר יצחק חזר לפולין מחשש למשפחתו הוא נידון לעשרים שנות עבודה קשה וגירוש לסיביר, שאר המשפחה לא נעצרה רק בזכות חבריהם הקומוניסטים. רוב הרכוש של המשפחה הוחרם, כולל האדמות שלהם, אולגה עברה עם בנותיה לכפר השכן- טלוסטה, בו הן נשארו עד שפולין נכבשה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1941, אז חזרו לביתן בזאלשצ'יקי. לאחר אחת ההתקפות באזור חזרה אולגה עם בנותיה לטלוסטה. אולגה ניסתה למצוא עבורן מקום בטוח, אך המקומות היו זמניים, ולעיתים התחבאה בתה הלינה בנפרד מאולגה ואווה. בעזרת תעודות מזויפות שאולגה קנתה מכומר בשם ליטנסקה, הצליחה לעבור עם בנותיה לעיר ירוסלב, ברכבת פגשה המשפחה בגבר פולני, שאיים להסגיר אותן לגסטפו אך לבסוף לקח רק את המטען שלהן וחלק מכספן. אולגה החלה לעבוד כעוזרת לכובסת בירוסלב, ובתמורה לעבודתה ישנו אולגה ובנותיה באחד החדרים שהשכירה הכובסת. לאחר זמן מה, התחילה אולגה לעבוד בשביל הצבא הגרמני במטבח, בעקבות המחשבה שהמקום הבטוח ביותר הוא במקום הגלוי ביותר. באחד הימים פשטו הגסטפו על ביתן בחיפוש אחר אחד מבניה של בעלת הבית שלהן. התעודה שאישרה שאולגה עובדת עבור הצבא הגרמני הצילה אותה ואת בנותיה, כך שהן היו היחידות שלא נעצרו. על מנת שלא תיחשף זהותן היהודית הלכה בתה הלינה לבית ספר פעמיים בשבוע וכל השלוש הלכו לכנסייה באופן קבוע. כאשר נפלו רימונים על ביתן נפגעה בתה הלינה בידה אך הצליחו להציל את רוב היד, ואילו בעלת הבית שלהם נהרגה. בעזרת חברים של בעלה שנשארו בחיים נודע לאולגה שהוא עבר עם אחותו לארץ ישראל, אחרי שהסובייטים שחררו אותו כדי להילחם בצבא ודרך טהראן הגיע לארץ ישראל.

## לאחר השואה
כשנגמרה המלחמה, אולגה ויצחק יצרו קשר מחדש בעקבות מודעה ברדיו, ואחיינו של יצחק, שלחם בבריגדה היהודית, איתר את אולגה והבנות. בשנת 1945, היגרה אולגה עם בעלה ובנותיה ללונדון. היא נפטרה בשנת 1956.

## ראו גם
*יוטצ'נקה קרקוב

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודיות פולניות
קטגוריה:שחייניות יהודיות
קטגוריה:שחייניות פולניות
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:פליטות רדיפות הנאצים
קטגוריה:פולניות שנולדו ב-1909
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרות ב-1956
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1956
אטאנאס קוסטוב

**אטאנאס קוסטוב** (בבולגרית: **Атанас Костов**; נולד ב-1900, ברסן, האימפריה העות'מאנית – 1961, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה רופא בולגרי אשר זכה לעיטור חסיד אומות העולם על שהציל רופאים יהודים ובני משפחותיהם במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
קוסטוב נולד בעיר רסן שבמקדוניה. ב-1903, לאחר מרד אילינדן משפחתו עברה (היגרה) לסופיה, בולגריה. קוסטוב למד רפואה בגראץ שבאוסטריה. הוא גם עבד בעיירות פרובינציאליות בבולגריה. הוא התחתן עם איואנה מרדזהנובה (Ivana Merdzhanova) בשנת 1934 ולזוג נולדו שני ילדים.

בשנת 1941 הועבר ד"ר קוסטוב, כאחראי על ארגון השירותים הרפואיים, לסקופיה במקדוניה, שהייתה חלק מן השטחים הבולגרים החדשים. בין הרופאים לבין הרוקחים שפגש שם, היו גם יהודים שנפלו קורבן לחקיקה האנטי-יהודית שיישמה ממשלת בולגריה בשטחים החדשים של מקדוניה ותראקיה. ד"ר קוסטוב התנגד לחקיקה מפלה זו, והציע לעמיתיו היהודים לעבוד במקומות קטנים ומרוחקים. לאחר שעברו, ד"ר קוסטוב שמר איתם קשר והשתדל כמיטב יכולתו להקל עליהם. אחר-כך סוכם בין קצין הס.ס. הממונה על הפתרון הסופי בבולגריה - תיאודור דנקר לבין השליח הבולגרי הפרו-נאצי לעניינים יהודיים, אלכסנדר בלב, על גירוש היהודים. בחודשים: פברואר-מרץ 1943 ריכזה המשטרה הבולגרית למעלה מ-7,000 יהודים במחנה "טו-טאפו" מונופול בסקופיה (Skopje), לשם גירוש למחנות ההשמדה.

ביום בו רוכזו היהודים במחנה "מונפול", פנה קוסטוב למשטרה בדרישה לשחרר את הרופאים והרוקחים. לאחר שדרישתו לשחרר את הרופאים והרוקחים נדחתה, וגם בקשתו הטלגרפית מהבירה נענתה בתשובה שלילית, טס ד"ר קוסטוב לסופיה להגיש בקשת התפטרות, בטענה שללא הרופאים והרוקחים היהודים המאיישים את רוב נקודות התורפה של מערכת הבריאות במקדוניה, אי אפשר יהיה להמשיך ולהעניק שרות רפואי מינימלי. הוא הוסיף ואמר כי אם הרופאים היהודים לא ישוחררו מיד, הוא יסיר את כל אחריותו למערכת הבריאות לרווחת האוכלוסייה. התפטרותו לא התקבלה וד"ר קוסטוב שב בטיסה לסקופיה ובידו אישור לשחרר את הרופאים והרוקחים היהודיים. עם חזרתו, זימן את הרופאים והרוקחים לבשר על שחרורם, אך מפקד המחנה עמד על כך שהאישור אינו מתייחס לבני משפחות הרופאים והרוקחים. ד"ר אברהם נסים, הודיע מיד שלא יצא בלי משפחתו ולאחריו עשו כן גם יתר הרופאים. כאשר התברר לד"ר קוסטוב שאין לו כל סיכוי לשכנע את מפקד המחנה, הוא הפעיל גורמים שונים בדחיפות על מנת להשיג גם את שחרור המשפחות. עם זאת, מהרשימה נעדרו ד"ר ניסים ובני משפחתו. שמם הוסר מן הרשימה בלחץ המשטרה שהתנגדה לשחרורם בטענה שנסים מהווה סכנה לביטחון המדינה. הובהר לד"ר קוסטוב שאם יתעקש לשחרר את ד"ר נסים, יערערו על שחרורם של האחרים. מחמת החשש שהפעולה לשחרור ד"ר נסים תחבל בשחרור האחרים, ד"ר קוסטוב נאלץ להיכנע לדרישה ומשפחת נסים מצאה את מותה.

## הכרה והנצחה
לאחר המלחמה, תחת השלטון הקומוניסטי, תמכו בו היהודים שהציל ד"ר קוסטוב, עד מותו ב-1961. ב-14 באפריל 2002 הוא הוכר והונצח על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם, ושמו נרשם על קיר הכבוד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בולגרים חסידי אומות העולם
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1900
קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1961
גרדה ולנטינר

**גרדה ולנטינר** (בדנית: **Gerda Valentiner**; 25 באפריל 1903 – 1991) הייתה מורה דנית וחברה במחתרת הדנית, מחסידי אומות העולם, שהחביאה בביתה והבריחה מספר רב של ילדים יהודים לשוודיה ב-1943.

## קורות חיים
עד מלחמת העולם השנייה, גרדה ולנטינר לימדה בבית ספר בקופנהגן שבדנמרק. כשהנאצים פלשו לדנמרק בתחילת שנות ה-40, ולנטינר הצטרפה למחתרת הדנית.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
באוקטובר 1943, כשנודע לה שהנאצים מתכננים להתחיל בגירוש יהודי דנמרק, החלה גרדה לאסוף לביתה ילדים יהודים, אותם הסתירה את היהודים עד שנמצאה הדרך להבריחם לחופי שוודיה ברגע המתאים.

ולנטינר לימדה בימים בבית הספר, ובלילות פעלה במחתרת וטיפלה בדאגה רבה לילדים שהחביאה בביתה. רוב הילדים בביתה היו ילדי משפחות דתיות שמטעמי כשרות לא אכלו בביתה דבר מלבד לחם. כשהבינה ולנטינר את הקושי, היא קנתה עבור הילדים כלים חדשים ומצרכים מתאימים על מנת להפוך את מטבחה לכשר.

בספטמבר 1943, הגיעה גרדה ולנטינר לביתם של ראובן ואסתר שפטלוביץ, הוריה של דורה, אחת מתלמידותיה, על מנת להזהירם מפני הסכנה המתקרבת. כמה ימים לאחר מכן, דורה, אחותה ריטה ואחיהן מוריס עברו לביתה של ולנטינר ונשארו אצלה עד שתצליח לארגן את העברתם לשוודיה.

לאחר הברחת ההורים, כעבור כשבוע התבצעו שני ניסיונות בריחה של הילדים, שכשלו. הניסיון השלישי שהתרחש בערב יום הכיפורים של שנת 1943 הצליח. ולנטינר לקחה את שלושת הילדים לחוף במרחק 10 ק"מ מצפון לעיר קופנהגן, ומשם בעזרת סירת דייגים הגיעו לחופי לנדסקרונה שבשוודיה. הם חברו להוריהם שהגיעו לשוודיה כאמור עשרה ימים לפני כן.

## לאחר המלחמה
ולנטינר לקחה חופשה ללא תשלום מעבודת ההוראה ובמשך שנתיים התנדבה כעובדת סוציאלית במחנות העקורים היהודים בגרמניה ובאוסטריה. כשחזרה ולנטינר להוראה, היא לימדה על יהדות ישראל ולימדה את תלמידיה הנוצריים על תרבות ישראל וההתיישבות בארץ. ולנטינר ביקרה בישראל שלוש פעמים כשבפעם השנייה באה כנציגת ארגון ויצו הדני. ב-1971, כשהייתה ולנטינר בת 68 ויצאה לפנסיה, היא עברה לחיות בישראל כשנה, על מנת לראות את הארץ וללמוד עברית.

## הכרה והנצחה
ב-28 ביולי 1968, בעת ביקורה השלישי בישראל, בטקס שנערך ביד ושם, גרדה ולנטינר קיבלה הכרה כחסידת אומת העולם. זכרונה הונצח בעץ שניטע, על ידה, בשדרת חסידי אומות העולם.

## הערות שוליים

קטגוריה:דנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:נשות חינוך
קטגוריה:ילידות 1903
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:נפטרות ב-1991
קטגוריה:נפטרים ב-1991
ראול לאפורטרי

**ראול לאפורטרי** (בצרפתית: **Raoul Laporterie**; 13 באוגוסט 1897 – 27 בפברואר 1992) היה ראש עיריית בסקונס (Bascons) בשנים 1935–1971 וחסיד אומות העולם צרפתי שהציל כ-1,600 יהודים.

## ביוגרפיה
לאפורטרי נולד בעיירה בסקונס שבמחוז לנדס בדרום-מזרח צרפת ב-13 באוגוסט 1897.

במהלך מלחמת העולם הראשונה לאפורטרי נלקח בשבי הגרמני, ולאחר המלחמה הוענקו לו מדליית הבורחים מהשבי (Médaille des évadés), מדליית המארן ומדליית ורדן.

ב-11 באוקטובר 1934 נבחר לאפורטרי למועצת העיר של בסקונס, וב-12 במאי 1935 נבחר לראש העיר.
לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה, לאפורטרי המשיך לגלות התנגדות חשאית לגרמנים, ואף היה שותף להפצת העיתון המחתרתי "Le Franc Tireur".

### מעשה ההצלה
במהלך המלחמה לאפורטרי כיהן כראש העיר של העיירה בסקונס, שנמצאה ב"אזור החפשי" בשליטת ממשלת וישי. בבעלותו הייתה חנות בעיירה מון דה-מרסן (Mont-de-Marsan) שבשטח הכבוש. לאפורטרי, אשר הבין את כוונותיהם הנאצים בקשר ליהודים, לא הזדהה עם המדיניות הנאצית אותה החשיב כפשעים נגד האנושות. הוא ניצל את מעמדו כראש עיר וכדמות מוכרת לנאצים, על מנת להציל מאות יהודים ולא יהודים. בתוקף תפקידו הוא קיבל אשרת מעבר שאפשרה לו לעבור באופן חפשי במעבר הגבול בין החלק הכבוש של צרפת לאזור החופשי. בכל נסיעה כזו, נהג לאפורטרי להבריח אנשים, מזון, מידע וכיוצא בזאת בין האזורים. בנוסף, הוא נתן מחסה ליהודים ולא-יהודים שנרדפו על ידי הנאצים בביתו. לנשים לרוב היה נותן מסמכים שהציגו אותן במקרה הצורך כאשתו.

לאפורטרי סירב לקבל תשלום תמורת מעשיו, אף שהיה נתון בסכנה חמורה אם מעשיו היו מתגלים. באחת מהברחותיו, בשנת 1942, המשטרה חשפה יהודיה שהתחזתה לאשתו של לאפורטרי, ולאפורטרי ירד למחתרת.

### לאחר המלחמה
ב-10 במאי 1945 נבחר לאפורטרי שוב לראש עיריית בסקונס, ובהמשך כיהן כראש העיר למשך שלוש קדנציות נוספות, עד ל-25 במרץ 1971. בשנת 1973 קיבל לאפורטרי תואר "ראש עיר של כבוד".

## הכרה והנצחה
בשנת 1945 זכה לאפורטרי בצלב המלחמה (croix de gurre).

בתאריך ה-18 במרץ 1976 הוכר לאפורטרי כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.

בשנת 1989 הוענק ללאפורטרי עיטור לגיון הכבוד.

## לקריאה נוספת
* Bacque, James. Just Raoul. Rocklin: Prima Publishing. 1992

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתים חסידי אומות העולם
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1897
גרדה טנברג

**גרדה טנברג** (בנורווגית: **Gerda Tanberg**; 9 בספטמבר 1903 – 16 במאי 1984) הייתה חסידת אומות העולם שהצילה במלחמת העולם השנייה כ-12 ילדים יהודים ממוות בידי הנאצים. גרדה הצטרפה לכוחות נורווגיה במלחמתם נגד הפלישה הנאצית. אחרי שהיא אירחה והגנה על הילדים מבית היתומים, היא פגעה בקצין גרמני ונשפטה לחיות אך לעבוד בחווה בגרמניה.

שרדה בזכות ובעזרת נכדה הנורווגי רגנוולד טנברג (בנורווגית Rungwald Tanberg).

## הפעילות בתקופת המלחמה
בתקופת השואה, הורים אוסטרים שביקשו להציל את ילדיהם מאימת השלטון הנאצי, שלחו את ילדיהם לנורווגיה למחנות קיץ ולאחר מכן, כשמצב יהודי המדינה הורע, הילדים היהודים שהו בבית יתומים באוסלו עד יעבור זעם.

21 ילדים כאלו נשלחו לבית יתומים באוסלו. תחילה הם השתכנו בקוטג' שהיה בידי הקהילה היהודית מחוץ לגבולות העיר, בבארום (Baerum). לאחר מכן הם בילו כמה חודשים אצל משפחות מאמצות. לבסוף הילדים הועברו להתגורר בבית יתומים שהוכשר ליעודו החדש ממבנה תעשייה שהיה בבעלות הקהילה היהודית בהולברג סטייג' (Hallberg stage).

13 ילדים נשארו באוסלו בבית היתומים לאורך המלחמה, עד שהקהילה הצליחה להבריחם לשווייץ. יתר הילדים הושבו להוריהם.

חבורה המורכבת מחמש ילדות וברט גרונפלד דיווחו: "נסענו במכונית של ניק. נינה חיכתה עם הקבוצה הבאה. בעלה של נינה, ניק, קיבל באמצעות עבודתו הקצאה של דלק למכוניתה. נסענו לוילה מחוץ לאוסלו, הכתובת היא וסלקרוקן 1. גרדה טנברג החזיקה דירה בקומה השנייה של הבית. ניק הוריד אותנו ונסע חזרה לאסוף את הבנים המבוגרים יותר. היינו אצל גרדה עד שהיינו חייבים לברוח שוב".

בחזקתה של גרדה הייתה דירת שני חדרים והילדים נשארו לרוב בחדר אחד. קבוצה אחת נשארה עם גרדה לשבוע אחד וקבוצה אחרת לשבועיים.

## הכרה כחסידת אומות עולם
הוכרה ב-2006 על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם בטקס שהתקיים באוסלו שבנורווגיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נורווגים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1902
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1902
קטגוריה:נפטרות ב-1984
קטגוריה:נפטרים ב-1984
אליזבט סטרול

**אליזבט ניקופוי סטרול** (באנגלית: **Elisabeta Nicopoi Strul**;  1920 – 6 בנובמבר 2013), מהעיר יאשי שברומניה, החביאה בביתה כ-20 יהודים בתקופת השואה.

## קורות חיים
אליזבט ניקופוי סטרול נולדה בעיר יאסי שברומניה בשנת 1920. היא התגוררה בשכונת טרגושורול ניקולינה (בלועזית: Trigo Surul Nicolina), שרובם המוחלט של תושביה היו נוצרים. היא עבדה במפעל טקסטיל מקומי.

## פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים
ב-29 ביוני 1941, היום בו התרחש הפוגרום ביהודי העיר יאסי, הצילה אליזבט יהודים רבים. משנודע לה על הפוגרום ועל מעשי הרצח והביזה המתוכננים כנגד יהודי העיר, רצה אליזבט לכיוון ביתו של שותפה לעבודה, מר מרקוס סטרול (בלועזית: Marcos Strul), על מנת להתריע בפניו ובפני בני משפחתו מפני הסכנה האורבת להם. אליזבט הציעה לבני המשפחה להתחבא במחסן ביתה יחד עם כעשרים יהודים נוספים להם היא דאגה למקלט ולמזון במשך שבועיים. אליזבט לא הסתפקה בכך והיא עברה בין בתי היהודים בשכונה והזהירה גם אותם מפני הסכנה לחייהם. גם ברחוב הסמוך, היא הזהירה כל יהודי שפגשה מפני הסכנה האורבת.

מאוחר יותר לאורך המלחמה, בעת שיהודים רבים נשלחו למחנות העבודה (ובהם חלק מהיהודים שהחביאה), אליזבט דאגה להבריח חבילות של מזון ובגדים לתוך המחנות. היא נתפסה, הוכתה קשות ונעצרה למשך מספר ימים. כל אלו לא מנעו ממנה להמשיך במלאכתה מתוך אמונה בצדקת דרכה והמשיכה לספק חבילות סיוע ליהודי המחנות.

זאת ועוד – בתקופה שממשלת רומניה הכריחה את יהודי העיר יאסי לענוד טלאי צהוב, התהלכה אליזבט עם מגן דוד על החזה והכריזה בגאון כי בשבילה זה כבוד ולא עלבון.

## לאחר המלחמה
בשנת 1949, התחתנה עם מרקוס סטרול, אחד היהודים שהצילה, היא התגיירה והם עלו לארץ בשנת 1963. היא התגוררה בחיפה, בקריית ביאליק ובתל אביב, עד לפטירתה בשנת 2013.

## הכרה והנצחה
ממוזער|אבן זיכרון לאליזבט ניקופוי סטרול בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה
ב-19 במרץ 1987 אליזבט הוכרה כחסידת אומות עולם וננטע לכבודה עץ ביד ושם. ב-19 במאי 2008 נחנך גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה. אליזבט הונצחה בגן זה והוצבה במקום אנדרטה לזכרה ולזכר תרומתה להצלת יהודים.

## לקריאה נוספת
* תיק ניצול שואה-יד ושם
*מרדכי, פלדיאל. "חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל", ילקוט מורשת לתיעוד ועיון, 55, אוקטובר 1993, עמ' 123.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:ילידות 1920
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1920
קטגוריה:נפטרות ב-2013
יירקה טאוסיג

**יירקה (ג'ורג') טאוסיג** (**Jirka Tausig**; 1919 - 24 ביולי 2010) היה שוער כדורגל והוקי קרח יהודי מחונן. שיחק בתקופת השואה בתור שוער בגטו טרזינשטאט בליגה טרזין בקבוצת 'מחסן הבגדים המשומשים'.

## קורות חיים
טאוסיג נולד ב-1919 בפראג, ובלט לראשונה בתור שוער כשהיה בן 6. ב-1938 ספג טאוסיג מהלומות ראשונות מהנאצים, כאשר מקומיים בעיר ואנסדורף שבצ'כוסלובקיה זרקו עליו אבנים במהלך משחק כדורגל. הוא היה שחקן בולט בקבוצת הנוער של צ'כוסלובקיה, אך לאחר הכיבוש הנאצי נאסר עליו להשתתף בליגה. כדי לשחק הוא נדד לכפר קטן, שעה מדרום לפראג, שם היה שוער גם בכדורגל וגם בהוקי קרח.

## בתקופת השואה
נשלח ב-1943 לגטו טרזין. בזכות כישרונו והתפקידים בהם שיחק לפני ההגעה לגטו, זמן קצר לאחר הגעתו קבוצות כדורגל רבות בגטו נאבקו עליו. לבסוף החליט להצטרף לקבוצת מחסן הבגדים המשומשים. בזכות חברותו בקבוצה הוא קיבל מיטה ועבודה וכך הוא שרד את שהותו בגטו. טאוסיג נשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-1944. כשנודע לגרמנים שהוא שוער כדורגל מוכשר, הם העבירו אותו למחנה שבו אסירים שיחקו בפיקוח ה-אס אס. הוא היה מוכר ולכן כשהיו זקוקים לשוער טוב לא התקשו למצוא אותו במחנה.

כשאנשים הגיעו בטרנספורטים מהונגריה הקימו 2–3 קבוצות. המשחקים נמשכו רק שבוע אחד לפני שהוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן מחוץ לברלין. לאחר מכן הועבר טאוסיג למחנה הריכוז קאופרינג בבוואריה. בשלב זה כבר לא היה רשאי לשחק כשוער, אבל לאחר שנתפס בהברחת לחם, ניתנה לו הזדמנות נוספת להפגין את יכולותיו האתלטיות. טאוסינג קיבל עונש לרוץ הלוך ושוב במעלה ובמורד גבעה סלעית על שש. טאוסינג שהיה בכושר מצוין צלח את המשימה בצורה שסיפקה את הגרמניים. טאוסינג הוכיח לא רק את הסיבולת האתלטית שלו אלא גם את כוח רצונו שאפשר לו להמשיך חרף הברכיים וכפות היידים המדממות שלו.

## לאחר השואה
טאוסיג שוחרר על ידי האמריקנים וחזר לסלובקיה, שם שינה את שמו, מאחר ששמו המקורי היה על שמה של עיירה גרמנית, כדי שלא יהיה לו שום קשר לנאצים. לאחר מכן בשם Tesar (נגר) חזר להיות שוער ראשי של ליגת קבוצת הכדורגל הסלובקית וגם לאחד משוערי ההוקי הטובים ביותר. ב-1947 פגש את אשתו לעתיד האבלובה אליס בזמן אימון בהוקי קרח. בשנת 1948, בדיוק כשהגיע לשיא הקריירה הספורטיבית שלו והיה מועמד לקבוצת ההוקי האולימפית, השתלטו הקומוניסטים על המדינה. טאוסינג ואשתו ערקו לפריז והתגוררו שם במשך שמונה חודשים עד שקיבלו ויזה לארצות הברית. המעבר לאמריקה סימל את סיומה של הקריירה האתלטית שלו. הוא שינה את שמו הפרטי לג'ורג' והקים חנות ומשפחה. נולדו לו שלושה ילדים ותשעה נכדים. ב-24 ביולי 2010 נפטר יירקה טאוסיג בלוס אנג'לס.

## הנצחה
באתר של בית טרזין ספד לטאוסיג ניצול השואה, ומי ששיחק עימו בליגת טרזין, פטר ארבן, שכתב: "הלך מאיתנו אחד האחרונים ולבטח הכי טוב מכדורגלני ליגה טרזין. אני נפרד בזה מחבר נאמן אשר תמיד זכר את הגטו".

## לקריאה נוספת
*and the Boundaries of HistoryEdited by Brenda Elsey and Stanislao G.Pugliese
*http://bterezin.brinkster.net/LIGA_TEREZIN/2009-04-17 _Haaretz_LIGA_TEREZIN-English.pdf

## קישורים חיצוניים
* טרזין כדורגל במעמקי הגהנום
* 
* ליגת טרזין
* כתבה מynet על בנימין '''דוידוביץ''''
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים צ'כוסלובקים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:שוערי כדורגל צ'כוסלובקים
קטגוריה:שוערי כדורגל יהודים
קטגוריה:פראג: כדורגלנים
קטגוריה:ספורטאים יהודים צ'כים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:ניצולי השואה: צ'כיה
קטגוריה:שחקני הוקי קרח צ'כים
קטגוריה:שחקני הוקי קרח יהודים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז זקסנהאוזן
קטגוריה:ילידי 1919
קטגוריה:נפטרים ב-2010
הוגו ארמן

**הוגו ארמן** (בגרמנית: **Hugo Armann**; 11 באוגוסט 1917 – 9 במאי 1989) היה מורה וחסיד אומות העולם מגרמניה, שהציל יהודים בעת שירותו כמפקד על יחידה בצבא הנאצי שהוקצתה להסדיר חזרת החיילים לחופשה בבית מהחזית המזרחית ומוקמה בעיר ברנוביץ'.

## לפני המלחמה
ארמן נולד בשנת 1917 בעיירה ראונשטיין במחוז תורינגיה בגרמניה, למשפחה פרוטסטנטית. הוא למד בבית ספר יסודי ולאחריו למד חקלאות בבית ספר מקצועי. ארמן סיים את לימודיו כחקלאי מוסמך, בהצטיינות. משם נסע לבראונשוויג להמשך לימודים ולתקופת הכשרה והתנסות בהוראה מקצועית. בשנת 1940 נקטעו לימודיו והתנסותו, עם גיוסו לצבא.

בין השנים 1934–1935 היה חבר בנוער ההיטלראי, אך לא הצטרף כחבר המפלגה הנאצית (NSDAP).

## במלחמה
בשנת 1940 הוצב הוגו ארמן, לשרת במשרד המנהלי לשבויי מלחמה בצרפת. ב-1941 הועבר לשרת בוורשה ומשם בעיקר למינסק. במהלך התקופה שהה מספר חודשים באשפוז בבית חולים. בפברואר שנת 1942 ארמן הוצב בעיר ברנוביץ, כקצין משנה (Hauptfeldwebel) ומפקד יחידה שתפקידה היה להסדיר את חזרת החיילים לחופשת מולדת בחזרתם מהחזית המזרחית. בעיר ברנוביץ' היה גטו, ולצידו הוקם מחנה עבודה בו הועסקו רוב הצעירים והצעירות היהודים מהגטו בעבודות שונות.

מתוקף תפקידו כמפקד היחידה להחזרת חיילים גרמנים מהחזית המזרחית לחופשת מולדת, הייתה לארמן שליטה בלעדית על שיבוץ מקומות הישיבה ברכבות לגרמניה. בנוסף הייתה לו גישה כמעט לכל מתקן צבאי או משטרתי באזור, כולל בתי המלאכה שהעסיקו עובדי כפייה יהודיים, שהופעלו על ידי הס"ד. הוא השתמש בסמכויותיו אלו כדי להעסיק במשרדו ובביתו עובדים יהודים. בנוסף, ארמן איפשר ליהודים לבוא במגע עם תושבי המקום הפולנים והביילרוסים ולסחור עמם במזון בתמורה לבגדים שהיהודים הספיקו לקחת איתם לפני שנלקחו לגטו.

כשנודעו לארמן תאריכי האקציות שנועדו לשלוח את יהודי העיר להשמדה, הוא העביר את הידיעה למכריו היהודים והציע להם שלא לחזור לגטו בסיום יום העבודה, אלא להישאר במחנה העבודה. ארמן הסתיר בביתו שישה יהודים בשתי האקציות. לאחר האקציה השנייה ומאחר שנשארו כ־3000 יהודים בלבד בגטו והיה ברור לכולם שהגטו עומד להיות מחוסל בקרוב, עזר ארמן לקשר בין יהודים מהגטו לפרטיזנים הפולנים, והאיץ ביהודים לברוח מהמחנה. הוא סיפק ליהודים עשרה רובים ותחמושת, וקישר אותם לאדוארד חצ'ה, (Edward Chacza) חסיד אומות העולם פולני, שהבריח אותם אל הפרטיזנים הפולנים. לפי הערכות ארמן הציל באופן ישיר ועקיף 35–40 יהודים שעבדו תחתיו.

עד אמצע שנת 1944 ארמן שירת בברנוביץ', ולאחר מכן הופנה לחזית המערבית ללחום בצרפת, ושם נפצע.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה היה ארמן מורה ומנהל בבית ספר בעיירה דטר במחוז באד קיסינגן שבגרמניה. הוא היה נשוי, ונולדו לו בן ובת. שרה מנושביץ, מעובדי המטבח שהחביא וגיסה שבתאי שטרנפלד שמרו עם ארמן על קשר עד מותו.

## הכרה והנצחה
ב-15 בספטמבר 1985 הוכר ארמן כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. ב-11 בספטמבר 1986 ארמן הגיע למוזיאון יד ושם לטקס נטיעת העץ על שמו בשדרת חסידי אומות העולם במוזיאון.

## לקריאה נוספת
* עדות כתובה שבתאי שטרנפלד, מתוך תיק החסיד באדיבות יד ושם
* משואה כ"ב הוצאת משואה: המכון ללימודי השואה תשנ"ד תל יצחק
* קובץ מחקרים ל"א יד ושם תשס"ג ירושלים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:בוגרי הנוער ההיטלראי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1917
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1989
טודור ופנדורה הדג'י-מיטקוב

**טודור ופנדורה הדג'י-מיטקוב** (במקדונית: Todor & Pandora Hadzi-Mitkov), חסידי אומות העולם ממוצא מקדוני האחראים להצלת משפחת פרנסס (Frances) היהודית בסקופיה, מקדוניה.

## קורות חייהם
טודור הדג'י-מיטקוב היה וטרינר מוסלמי בעיר סקופיה שבמקדוניה. טודור היה נשוי לפנדורה. השניים גרו סמוך לביתם של משפחת פרנסס היהודית.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
באפריל 1941, לאחר סיפוח מקדוניה לבולגריה, החוקים האנטישמים שחוקקה ממשלת בולגריה הוחלו גם על יהודי מקדוניה. בעקבות כך, ביקר הדג'י-מיטקוב בבית משפחתו של חברו היהודי הקרוב מויס פרנסס (Mois Frances), פרט באוזניו את חששותיו לגבי ביטחונם של יהודי המדינה והציע כי חמשת בני משפחת פרנסס (מויס, אשתו, שני ילדיהם ואמו), יעברו לגור בביתו.

על מנת לאפשר למשפחה לגור בבית ללא חשש, פיטר טודור את עובדי משק הבית שלו וסגר את מרפאתו. אשתו, פנדורה, הייתה זו שדאגה לבית ולבני משפחת פרנסס. יום לפני גירוש היהודים מהעיר, הוכרז שכל אזרח המסתיר יהודי בביתו, ייענש. מויס פרנסס החליט שאינו מעוניין לסכן את חייהם של משפחת הדג'י-מיטקוב, ולכן החליט לקחת את משפחתו ולברוח לאלבניה. התוכנית לא יצאה לפועל בשל הסיורים התכופים של המשטרה הבולגרית והחשש להתפס.

בשלב זה, החליט אחיה של פנדורה, טראז'קו ריבארב (Trajko Ribarev) לקחת את בני המשפחה להסתתר בביתו. בני משפחת פרנסס התחפשו למוסלמים עניים מהעיר, והועברו על ידי טראז'קו לביתו באמצעות סוס ועגלה. המשפחה שהתה בביתם של משפחת ריבארב לכמה ימים, במהלכם דאג הדג'י-מיטקוב להכנת מסמכים מזויפים עם שמות מוסלמיים לבני המשפחה. בני משפחת פרנסס הועברו באמצעות שימוש במסמכים אלו לאלבניה.

## לאחר המלחמה
בתום המלחמה חזרו בני משפחת פרנסס לביתם של משפחת הדג'י-מיטקוב והתגוררו בו עד אשר עלו לארץ ישראל בשנת 1948.

## הכרה והנצחה
ב-19 בפברואר 1976 הוכרו טודור ופנדורה כחסידי אומות עולם, והיו המקדונים הראשונים שהוכרו כחסידי אומות עולם.

## קישורים חיצוניים
* The Righteous Among The Nations-Hadzi Todor
* The Righteous Among The Nations-Hadzi Pandora
* The Righteous Among The Nations-Mitkov FAMILY

## הערות שוליים

קטגוריה:מקדונים
קטגוריה:נשים מקדוניות
קטגוריה:זוגות חסידי אומות העולם
פטר ארבן

ממוזער|פטר ארבן נראה בתמונה שני משמאל בועט בכדור
**פטר ארבן** (בצ'כית: **Petr Erben**; 21 במרץ 1921 – 5 באפריל 2017) היה כדורגלן יהודי, ששיחק בליגת הכדורגל בגטו טרזינשטאט ושרד את השואה.

## קורות חיים
ארבן נולד במורבסקה אוסטרבה שבצ'כוסלובקיה בשם פטר אייזנברג. בנם של קלרה אייזנברג (לשעבר קאסלר) וארתור אייזנברג ואח לפאול אייזנברג. ארבן, שהיה ספורטאי מגיל צעיר, עסק בסקי, הוקי קרח, אתלטיקה וכדורגל.

היה פעיל מנעוריו בתנועה הנוער הציונית "בלאו וייס".

### תקופת השואה
בתקופת השואה עבר חמישה מחנות ושרד את כולם: טרזינשטאט, אושוויץ, בירקנאו, מאוטהאוזן וגוזן.

בגיל 21 נשלח לגטו טרזינשטאט. בטרזינשטאט הייתה ליגת כדורגל. בליגה זו היו 12 קבוצות אשר שיחקו מדי יום ראשון. במקום הראשון בליגה הייתה קבוצת הטבחים, אשר שחקניה קיבלו יותר אוכל, לעומת האחרים ששיחקו בתנאי רעב. מאחר שהיו טרנספורטים לאושוויץ והתחילו להיות פחות ופחות שחקנים, עקב מחסור בשחקן באחת הקבוצות פנו לארבן שימלא את מקומו. ארבן נענה לכך לאחר שקיבל את תמיכתו של פרדי הירש, שריכז את תחום החינוך הגופני בגטו, ונרצח בהמשך באושוויץ. ארבן הפך לשחקן מפורסם בגטו, והיה מבוקש לחתימות על ידי מעריציו. ב-1944 לוהק בכפייה להשתתף בסרט התעמולה הנאצי שצולם בגטו, בניסיון לְהָזֵם את "השמועות" על מצבם של היהודים שגורשו למזרח. בהמשך נשלח עם רוב יושבי הגטו לאושוויץ.

בראיון עמו סיפר, שכשהגיעו לאושוויץ, עצרו אותו הגרמנים, ששמעו כבר את שמו המפורסם, ואמרו לו לשחק עבורם. ארבן הסתכל על אחד הנאצים ואמר לו:"היה לי בן דוד בגילך" והחייל הנאצי ענה לו "אתה רואה את הארובות? משם יוצאים כל חברך שבאו איתך וגם בן דודך". ברגע הזה החליט לסרב ולא לשחק כדורגל עבור הנאצים ותחת שמם. בזכות חוסנו הגופני שרד את השואה.

### לאחר השואה
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר פראג שם עסק בפעילות ציונית. ב-1948 עבר לצרפת במטרה לעלות לא"י זאת מאחר שהשלטון הקומוניסטי בצ'כיה לא אפשר עלייה ישירה מהמדינה. ארבן עלה עם אשתו אווה לישראל בשנת 1949 ויחד הקימו משפחה. כבר בשנת עלייתם לארץ ישראל נולדה בחיפה בתם הבכורה דניאלה, ואחריה נולד אלון. שבע עשרה שנים אחרי הולדתו נולד בנם הצעיר של הזוג - אמיר.

עבד בחברת "יובל גד" באשקלון, והיה שותף להנחת קווי המים בנגב. בהמשך עבד כקבלן עצמאי ברחבי הארץ בחברת פ. א. ארבן בע"מ, אשר מנוהלת כיום על ידי בנו האמצעי אלון. ארבן הלך לעולמו ב-5 באפריל 2017. הוא הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים, נכדים ונינים.

## הנצחה
פטר ארבן מוזכר בסרט "ליגה טרזין", על ליגת הכדורגל בגטו. ארבן עצמו כתב ספר אוטוביוגרפי- "בעקבות עצמי" שבו מתוארת גם פעילותו כשחקן כדורגל בגטו.

פטר ארבן השתתף בסרט "פרדי היקר", סרט דוקומנטרי אודות פרדי הירש. הסרט משלב ראיונות עם ניצולים שהכירו את פרדי וכן צילומי ארכיון ואנימציה. בסרט מספר פטר על היכרותו עם פרדי ועל חוויות משותפות.

## לקריאה נוספת
* "**בעקבות עצמי - פטר ארבן**", זמורה-ביתן, 2001

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאים יהודים צ'כים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:ניצולי השואה: צ'כיה
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
הנריקוס הנק הפנר

**הנריקוס (הנק) הפנר** (בהולנדית: **Henricus Josef Anthonius Henk Huffener**; 1923 – 2006), היה צייר הולנדי ומחסידי אומות עולם, שפעל מאז גיל 19 בשורות המחתרת ההולנדית שפעלה כנגד הנאצים אשר שלטו בהולנד. עיקר עזרתו הייתה בהברחת יהודים מהולנד, לשווייץ ולספרד.

## הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
הפנר מאוד הושפע מקיס בואקה (בלועזית: Kees Boeke) (מקים בית הספר שבו למד הפנר, אדם שדגל בשוויון ופציפיזם) ומ יופ ווסטרוויל (בלועזית: Joop Westerwee), ממנהיגי המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה.

בהשפעתם, החליט הפנר להצטרף כפעיל למחתרת. עד סוף המלחמה, הוא נסע ברחבי הולנד, על מנת לחפש מקומות מסתור להסתרת יהודים, ליווה את היהודים אל המקומות שמצא, דאג למצבם הבריאותי . כך למשל הוביל ילד יהודי שהיה זקוק לניתוח בעגלה ודאג שיקבל את הטיפול המתאים ולאחר מכן סיפק להם תעודות זהות מזויפות שאפשרו להם לנהל חיים חדשים בזהות שאולה.

מבין המשפחות היהודיות שהציל הפנר היו משפחת 'דה קוסטא', 'בפ' ו'מאני אלסבל', ששהו לפרק זמן קצר בבית הוריו.

במרץ 1943, הפנר נעצר בתחנת רכבת באמסטרדם בגלל פעולותיו למען יהודים. לאחר שחוקריו נואשו מלדלות ממנו מידע, הוחלט כעבור כמה שבועות לשולחו לגרמניה. בזמן המסע לגרמניה, הוא הצליח להימלט אך נתפס ונשלח למחנה ריכוז.

מאוחר יותר ב-1943 שוחרר הפנר מהמחנה בשל חוסר ראיות נגדו, חולה וסובל מתת-תזונה. למרות הקשיים, הוא רצה לחזור לפעילות המחתרתית באמסטרדם. חברים מסרו לו מפתח לדירתם באמסטרדם בה מצא זוג יהודים שהחליטו להתאבד מרוב יאוש- למרות שהפנר הבטיח לסייע להם ולדאוג לכל צורכיהם, הם התאבדו והפנר מצא את גופותיהם למחרת בדירה. האירוע גרם להפנר זעזוע נפשי ורופא הורה לו להישאר בבית על מנת להחלים. הפנר חי במסתור שכן הגרמנים חפשו אותו ובקשו להמשיך לעקוב אחר פעילותו.

## אחרי המלחמה
הפנר נישא למרגרט ובשנת 1950 עברו בני הזוג הפנר לגילדפורד, אנגליה, לאחר שקיבלו אזרחות בריטית. בבריטניה הפך הפנר לצייר ולסוחר עתיקות

## הכרה והנצחה
בשנות ה-60, כמה מבני משפחת דה-קוסטא שאותם הוא הציל עלו לישראל ושתלו לכבודו ולכבוד אביו של הפנר עצים

ב-23 ביולי 1998 יד ושם הכיר בהפנר בתור חסיד אומות העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2006
סטן וולס

**סטנלי וולס** (באנגלית: **Stanley Wells**), שכונה על ידי חבריו "סטן", היה חסיד אומות העולם בריטי, אשר השתתף בהצלתה של יהודייה בשם חנה שרה ריגלר במהלך השואה. בזכות מעשה ההצלה, זכה לקבל את אות גיבור השואה הבריטי ואת אות חסיד אומות העולם, מיד ושם.

## מעשה ההצלה
סטן וולס השתייך לקבוצה של שבויי מלחמה בריטים, אשר נשבו בשנת 1940 בצרפת, והוגלו מזרחה למחנה שבויים גרמני סמוך לחוף הים הבלטי.

באסם של החווה אשר בו עבד וולס, מצא באחד הימים את שרה מטוסון, יהודיה ילידת שאולאי שבליטא, אשר חמקה מצעדת מוות ומצאה מסתור באסם זה. תחילה הוא נתן לה מזון, ואחר כך הביא אותה לפני האסירים האחרים כשהיא עטופה במעיל צבאי ישן. האסירים האחרים נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה.

הם הבריחו אותה לתוך מחנה השבויים שלהם, מחנה B20 שליד גרוס גולמקאו (Gross Golmkau), שם הסתירו אותה בתוך מתבן. לאור מצבה הגופני שהמשיך להיות קשה, הם התחלקו בטיפול בה. הם הביאו לה מזון, טיפלו בכוויות הקור מהן סבלה, השיגו פראפין על מנת להילחם בכינים בשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא. הסכנה שתיחשף הייתה רבה, מאחר שממש מחוץ למגוריהם הייתה תחנת משטרה. הסוסים בהם השתמשו השוטרים, הוחזקו ממש באותו אסם ושרה הוסתרה במתבן שמעליהם. הם ניסו לברר אודות בני משפחתה אך נכשלו בעיקר בשל התפרצות מגפת טיפוס במחנה שבו שהו. לקראת סוף המלחמה, מציליה של שרה היו צריכים לעזוב את המחנה, ובערב פינויים, הם העבירו אותה לטיפולה של אישה מקומית שתטפל בה עד להגעתו של הצבא האדום. שרה שרדה את השואה, ובסיומה היא מצאה כי היא היחידה ששרדה מכל משפחתה. היא עזבה את אירופה והיגרה לארצות הברית. על מנת להנציח את זכרה של אחותה, הוסיפה את השם חנה לשמה. את שמותיהם של אביה, אמה, אחותה, שני דודיה, ארבע, דודותיה וששת בני דודיה אשר נספו בשואה, היא הנציחה בדפי עד שנמסרו ליד ושם. במשך שנים רבות ניסתה לאתר את מציליה, אך רק כ-25 שנים לאחר סיום המלחמה מצאה אותם ויכלה לחדש עמם את הקשר.

## הכרה
ב-2 בנובמבר 1988 הכיר יד ושם בסטן וולס כחסיד אומות העולם יחד עם ג'ורג' המונד, טומי נובל ואלן אדוארדס. לאחר כחצי שנה, ב-15 במרץ 1989, הצטרף אליהם רוג'ר לטצ'פורד והוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. ביל קיבל, ברט המבלינג, ביל סקרוטון, ג'ק בקלי וווילי פישר גם הוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר למעלה מעשור, ב-11 באוקטובר 2011.

## ראו גם
* אות גיבור השואה הבריטי

## קישורים חיצוניים
* עשרה שבויי מלחמה בריטים שהצילו את חיי, אתר יד ושם
* 
* עדותה של חנה שרה ריגלר 
* תמונה של סטן וולס בטקס חלוקת אות חסיד אומות העולם
* תמונה של סטן וולס, ג'ורג' המונד, טומי נובל ואלן אדווארדס בטקס חלוקת אות חסיד אומות העולם עם שרה חנה ריגלר

## הערות שוליים

קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:בריטים חסידי אומות העולם
קטגוריה:בריטים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי
פאבל מאהרר

**פאבל מאהרר** (בצ'כית: **Pavel Mahrer**; 23 במאי 1900 – 18 בדצמבר 1985) היה כדורגלן יהודי-צ'כי ששיחק בנבחרת הכדורגל של צ'כוסלובקיה. בתקופת השואה שיחק בליגת טרזין בקבוצת "הקצבים".

## ביוגרפיה
מאהרר, יליד טפליצה, צ'כיה נלכד ונשלח כשהיה בן 17, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, למחנה שבויים באיטליה. במלחמת העולם הראשונה גויס כנגד רצונו לצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר מכן נכנעה האימפריה ומאהרר נפל בשבי האנגלי. למזלו, הקצין האחראי על השבויים היה בעצמו שחקן כדורגל מהליגה המקצוענית באנגליה, שדאג לארגן טורנירי כדורגל בתוך המחנה וצירף את מאהרר לאחת הקבוצות. כשבאחד מהטורנירים זכתה קבוצתו של מאהרר לאחר שכבש את שער הניצחון. כאות הערכה, העניק לו הקצין את נעלי הכדורגל שלו, שאותן שמר עד יומו האחרון.

עם שובו מהשבי האנגלי, הצטרף פאבל ל-DFC, אחת מקבוצות הכדורגל המקצועניות של פראג. כישרונו יוצא הדופן העניק לו מקום בנבחרת צ'כוסלובקיה. ב-1923,לאחר ניצחון חוץ 5:2 בטורקיה, במשחק מוקדמות למשחקים האולימפיים בפאריס 1924, נכתב עליו בעיתון Prazsky Sport: "אל תשכחו את מאהרר, השחקן הסימפתי של DFC. בסיום המשחק, ארגנו לו קבלת פנים כיאה לאחד מהלוחמים הישרים וההוגנים ביותר המשחקים תחת הדגל הצ'כי".

## בתקופת השואה
מאהרר נתפס בשעה שניסה להבריח מזון בשוק השחור. יחד עמו נתפסו עוד 11 גברים, 10 הורשעו והוצאו להורג, אך מאהרר ניצל מחוסר הוכחות. הוא הוחזק במשך כשנה בכלא הגסטפו, שם בעקבות ההתעללות של אנשי הגסטפו איבד את השמיעה באחת מאוזניו. לאחר מכן נשלח לגטו טרזיינשטט ושם שיחק בליגת טרזין בקבוצת הקצבים.

בניו ואשתו נכלאו במחנה שבויים. במקרה של מאהרר הגרמנים נאלצו לכבד את אמנות ז'נבה, שם נכתב כי לא יופרדו קטינים מהוריהם, ולכן אשתו של מאהרר ושני בניו ניצלו משילוח לאושוויץ, הסיבה שהגרמנים כיבדו את אמנת ז'נבה במקרה זה הייתה דיפלומטית: בנו הצעיר נולד בארצות הברית והיה בעל אזרחות אמריקאית ולכן הושארו אשתו ובניו של פאול במחנה וכך ניצלו והועברו לארצות הברית עוד בטרם הסתיימה המלחמה.

## לאחר השואה
אשתו של פאול מאהרר ובניה עשו את דרכם לניו יורק.

רק בסיום המלחמה התאפשר לו ליצור קשר עם אשתו וילדיו, ובהמשך אף התאחד עם משפחתו בארצות הברית. שאר בני המשפחה המורחבת נשלחו אל מותם. הוא ניסה לעבוד בייצור חולצות, אך לא הצליח כי לא היו לו קשרים כפי שהיו לו בפראג. בסופו של דבר עבד עבור חברת דואר בניו יורק. לאחר מספר שנים סיפר לפרנטישק סטיינר, שכתב את הספר "כדורגל תחת הטלאי הצהוב": "עבורנו הכדורגל היה מעין סוג של נחמה בחדר ההמתנה לגיהנום".

מאהרר נפטר ב-18 בדצמבר 1985 בלוס אנג'לס.

## לקריאה נוספת
* קטלוג התערוכה "מכוכבים לנרדפים - כדורגלנים יהודים גרמניים בצל צלב הקרס", לורנץ פייפר - Lorenz Peiffer

## קישורים חיצוניים

* 
* Mark Lord “How soccer kept the mahrer family alive” South Queens News 27.4.2017
* 
* 
* אתר בית טרזין

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים צ'כוסלובקים
קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:ילידי 1900
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1985
משפחת דרוסל

**פול דרוסל** (בגרמנית: **Paul Droßel**; 1880–1954), אשתו **אלפרידה דרוסל** (בגרמנית: **Elfriede Droßel**; 1892–1975) ובנם **היינץ דרוסל** (בגרמנית: **Heinz Droßel**; 1916–2008) היו משפחה בעלת דעות אנטי נאציות מובהקות, שחיו בעיירה סנציג Senzig בקרבת ברלין. היינץ, נפצע במהלך שירותו בורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה וחזר לגור עם הוריו.

## לפני המלחמה
בשנת 1920 עברו פול ואלפרידה דרוסל עם בנם היינץ בן הארבע, לגור בחנות קטנה בעיר טמפלהוף, לאחר שלא הצליחו לעמוד בתשלומי שכר הדירה של דירתם הקודמת. החנות אליה עברו, שמשה כמקום למגוריהם וכמקור הפרנסה העיקרי של המשפחה. משפחת דרוסל לא תמכה במצע המפלגה הנאצית ואף סירבה לעטר את החנות המשפחתית בצלבי קרס. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבדו פול ובנו היינץ בן ה-16, בחנות המשפחתית. בשעות בוקר המוקדמות ב-1.4.1933 ריססו חיילי אס אה את חלון חנותם של בני משפחת דרוסל ושל החנות השכנה שהייתה בבעלות בני משפחת לוי היהודיים, במילה "Jude" ובמגן דוד. פול התקשר בזעם למשרד הראשי של המפלגה הנאצית ודרש כי יורידו מחלון חנותו ומחלונם של שכניהם את הכתובות המבישות. למקום הגיעו חיילי ה-Sturmabteilung שהורידו את הכתובת מחלון חנותו אך השאירו את חלון החנות של משפחת לוי מלוכלך. תקרית זו תרמה לחיזוק התנגדותם של בני משפחת דרוסל במפלגה הנאצית.

## מעשה ההצלה

בערב ה-26 במרץ 1945, פנה להיינץ דרוסל שכנו ארנסט פונטהיים (Ernst Fontheim) והתוודה בפניו כי הוא ומשפחה נוספת שחיה עמו, הם יהודים במסתור. ארנסט שיתף את היינץ בכך שהגיעה לאוזניו שמועה כי אחד מן השכנים הלשין על המסתתרים בפני הגסטפו. לאחר שהיינץ שיתף את הוריו בנושא, משפחת דרוסל נרתמה להציל את שכניה היהודים. תחילה הם סיפקו להם מזון והציעו לאחסן את מרבית חפציהם. היינץ ארגן עבור המסתתרים דירת מסתור בברלין והציג את היהודים שהעביר לשם בפני שכניהם החדשים כגרמנים שביתם נהרס בהפצצה ולפיכך כמי שנאלצו למצוא מקום מגורים חדש. ארנסט החליט להישאר בביתם של משפחת דרוסל, והסתתר שם עד סוף המלחמה.

## לאחר המלחמה
בתחילתו של חודש מאי 1945, לאחר שהיינץ שב לשרת בוורמאכט, ציוו עליו מפקדיו לתקוף עמדה של הצבא האדום. היינץ, שלא האמין בדרכיו של הממשל הנאצי, החליט לסרב פקודה וכתוצאה מכך נכלא למשך מספר ימים. לאחר סיום המלחמה היינץ נשבה על ידי הצבא האדום ושוחרר כעבור מספר ימים.
לאחר שחרורו מן הכלא הסובייטי, התחתן היינץ עם מריאן הירשפלד - אחת מן היהודיות שמשפחתו הצילה.

## ההכרה
ב-12 בינואר 1999 הכיר יד ושם בפול, אלפרידה ובבנם היינץ דרוסל, כחסידי אומות העולם.

## ראו גם
* היינץ דרוסל

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: גרמניה