אליזה רקלו

**ז'אק אֶליזֶה רֶקלוּ** (בצרפתית: **Jacques Élisée Reclus**; 15 במרץ 1830 - 4 ביולי 1905) היה גאוגרף, סופר ואנרכיסט צרפתי בעל מוניטין. הוא יצר את יצירת המופת בת 19 הכרכים, La Nouvelle Géographie universelle, la terre et les hommes ("גאוגרפיה אוניברסלית"), במשך תקופה של כמעט 20 שנה (1875 - 1894). בשנת 1892 הוענקה לו מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית על עבודה זו, אף על פי שגורש מצרפת בגלל האקטיביזם הפוליטי שלו.

## ביוגרפיה
רקלו נולד בסאנט-פי-לה-גרנדה (ז'ירונד). הוא היה בנם השני של כומר פרוטסטנטי ואשתו. ממשפחה של ארבעה-עשר ילדים, כמה אחים נעשו גאוגרפים עמיתים, בהם אונסים (Onésime) ואלי (Élie) רקלו, ואחרים המשיכו את המוניטין המשפחתי ככותבים, פוליטיקאים או חברי אקדמיה.

רקלו קבל את השכלתו בפרושיה רניש והמשיך בלימודים גבוהים במכללה הפרוטסטנטית במונטובן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ברלין, שם עבר מסלול ארוך של לימודי גאוגרפיה בהנחיית קארל ריטר.

הוא עזב את צרפת עקב האירועים הפוליטיים בדצמבר 1851, כבחור צעיר הוא בילה בשש השנים הבאות (1852 –1857) בנסיעות ועבודה בבריטניה, ארצות הברית, מרכז אמריקה וקולומביה. כשהגיע ללואיזיאנה בשנת 1853, עבד רקלו כשנתיים וחצי כמורה לילדיהם של בן דודו שהייתה להם חווה גדולה שנמצאה כ -80 קילומטרים במעלה הנהר מניו אורלינס. הוא כתב על המעבר שלו דרך דלתת נהר מיסיסיפי והתרשמותו מניו אורלינס ולואיזיאנה בספר שפרסם בשנת 1855.

עם שובו לפריז תרם רקלו לטור דו מונד ולכתבי-עת אחרים, מספר גדול של מאמרים המגלמים את תוצאות עבודתו הגאוגרפית. בין שאר העבודות מתקופה זו היה הספר הקצר Histoire d'un ruisseau, בו התחקה אחר התפתחותו של נהר גדול ממקור עד לדלתה. במהלך 1867 ו- 1868 הוא פרסם כתבים גאוגרפים ראשונים.

במהלך המצור על פריז (1870–1871 ), השתתף רקלו בפעולות בעזרת ספינות אוויר שניהל פליקס נאדר. הוא שירת גם במשמר הלאומי. הוא פרסם מניפסט עוין נגד ממשלת ורסאי בתמיכה בקומונה של פריז בשנת 1871.
ממוזער|320x320 פיקסלים|איור מספרו של רקלו "כדור הארץ ותושביו", 1881
המשך שרותו במשמר הלאומי, נחשב אז למרד גלוי. הוא נלקח בשבי ונכלא ב־5 באפריל. ב־16 בנובמבר נידון לגירוש לכל החיים. בגלל התערבותם של תומכים מאנגליה, גזר הדין שונה בינואר 1872 לגירוש תמידי מצרפת.

לאחר ביקור קצר באיטליה, רקלו התיישב בקלרנס שבשווייץ, שם חידש את עבודתו הספרותית - כתב סקירה רגיונלית על כל חלקי העולם - "בחינה של כל יבשת ומדינה מבחינת ההשפעות שהיו לתכונות גאוגרפיות כמו נהרות והרים על אוכלוסיות אנושיות - ולהפך,"[2] חיבורים אלה הודגמו בהרחבה באמצעות מפות, תוכניות ותחריטים. עבודתו זו זכתה להוקרה גדולה, והביאה לו את מדליית הזהב של האגודה הגאוגרפית בפריז בשנת 1892. מהדורה אנגלית פורסמה במקביל, גם ב -19 כרכים. כתביו של רקלו התאפיינו ברמת דיוק גבוהה שהעניקו להם ערך ספרותי ומדעי גבוה.
ממוזער|324x324 פיקסלים|לבוש אופייני להרי הקווקז. איור מספרו המונומנטלי של ריקלוס, 1881|טקסט=
על פי קירקפטריק סאל: "עבודתו הגאוגרפית, שחקרה ביסודיות ומדעיות הציגה תמונה של קשרים בין הטבע-והאנושי שאנו מכנים היום ביורגיונליזם. הוא הראה, בפירוט רב יותר מכל אחד אחר, כיצד האקולוגיה של מקום קבעה את סוגי החיים והפרנסה שיהיו לתושביו, וכן כיצד אנשים יוכלו לחיות כראוי באזורים ביולוגיים שקשורים אליהם ולהגדיר בעצמם ללא התערבות ממשלות גדולות ומרכזיות. ממשלות אלה תמיד מנסות לבצע הומוגניזציה של אזורים גאוגרפיים מגוונים."
ממוזער|334x334 פיקסלים|מפת מרכז אפריקה, כולל האגמים ואגן הקונגו, מתוך ספרו של רקלו|טקסט=
בשנת 1882 יזם רקלו את התנועה נגד נישואים. בהתאם להשקפה זו ולנוהג של האוניון ליברה ("האיגוד החופשי"), שהיה נפוץ בקרב צרפתים ממעמד הפועלים באמצע עד סוף המאה ה-19. , רקלו איפשר לשתי בנותיו לחיות עם בני זוגן ללא טקסי נישואין אזרחיים או דתיים, פעולה שגרמה למבוכה לרבים ממקורביו. בשנת 1882 הוא כתב בעלון האיגודים החופשיים, אשר פירט את התנגדויותיו האנרכיסטיות והפמיניסטיות לנישואים. ממשלת צרפת יזמה תביעה בבית המשפט של ליון, ועצרה אותו ואת פיוטר קרופוטקין כמארגני ההתאחדות הבינלאומית וגזרו על האחרון מאסר של חמש שנים. רקלו נמלט מעונש כשנשאר בשווייץ.

לרקלו היו דעות מוצקות על נטוריזם ועל יתרונות העירום. הוא טען שחיים בערום הם יותר היגייניים מללבוש בגדים. הוא האמין שבריא יותר לעור להיחשף במלואו לאור ולאוויר כך שיוכל לחדש את "חיוניותו ופעילותו הטבעית" ולהיות גמיש ומוצק יותר באותו זמן. הוא גם טען שמבחינה אסתטית העירום הוא טוב יותר - אנשים עירומים הם יפים יותר. התנגדותו העיקרית לבגדים הייתה, לעומת זאת, מוסרית - הוא הרגיש שקיבעון עם בגדים גורם להתמקדות מוגזמת במה שמכוסה.

בשנת 1894 מונה רקלו ליושב ראש המחלקה לגאוגרפיה ההשוואתית באוניברסיטת בריסל, ועבר עם משפחתו לבלגיה. אחיו אלי רקלו היה כבר באוניברסיטה ולימד דת. אליזה רקלו המשיך לכתוב, תרם כמה מאמרים וחיבורים חשובים לכתבי עת מדעיים בצרפתית, גרמנית ואנגלית.

הוענקה לו מדליית הזהב בשנת 1894 של החברה הגאוגרפית המלכותית.

בשנת 1905, זמן קצר לפני מותו, השלים רקלו את L'Homme et la Terre, במסגרתו סיכם את עבודותיו הקודמות בהדגשת התפתחות האנושות ביחס לסביבה הגאוגרפית.

הוא מת בטורוהוט, ליד ברוז', בלגיה.

## מורשת
רקלו נערץ על ידי רבים מההוגים הבולטים במאה ה -19, ביניהם אלפרד ראסל וואלאס, ג'ורג 'פרקינס מארש ופטריק גדס, הנרי סטפנס סולט, ואוקטב מירבו. ג'יימס ג'ויס הושפע מספרו של רקלו "La civilization et les grands". דעותיו השפיעו על קביעת דרכה של אלכסנדרה דויד ניל, הסופרת והחוקרת של הבודהיזם הטיבטי, שהייתה בקשר איתו דרך אביה בסוף המאה ה-19.

רקלו דגל בשמירת הטבע והתנגד לאכילת בשר ולאכזריות כלפי בעלי חיים. הוא היה צמחוני. כתוצאה מכך, ישנם היסטוריונים שרואים ברעיונותיו בסיס לתפיסה האקולוגית החברתית המודרנית ותנועות לזכויות בעלי החיים.

## פרסומים
### ספרים
* *L'Homme et la terre* (1905), e-text online, Internet Archive
* *The earth and its inhabitants. The universal geography,* ed. by E.G. Ravenstein (A.H. Keane). (J.S. Virtue, 1878)
* *The earth and its inhabitants, Asia, Volume 1* (D. Appleton and Company, 1891)
* *The Earth and Its Inhabitants ...: Asiatic Russia: Caucasia, Aralo-Caspian basin, Siberia* (D. Appleton and Company, 1891)
* *The Earth and Its Inhabitants ...: South-western Asia* (D. Appleton and Company, 1891)
* *Du sentiment de la nature dans les sociétés modernes* et autres textes, Éditions Premières Pierres, 2002

### מאמרים
* *The Progress of Mankind* (*Contemporary Review*, 1896)
* *Attila de Gerando* (*Revue Géographie*, 1898)
* *A Great Globe* (*Geograph. Journal*, 1898)
* *L'Extrême-Orient* (*Bulletin de la Société royale de géographie d'Anvers,* 1898), a study of the political geography of the Far East and its possible changes
* a report made for Parisian newspapers about the Paraguayan War, sympathetic towards the Paraguayan side.
* *La Perse* (*Bulletin de la Société neuchâteloise*, 1899)
* *La Phénicie et les Phéniciens* (ibid., 1900)
* *La Chine et la diplomatie européenne* (*L'Humanité nouvelle* series, 1900)
* *L'Enseignement de la géographie* (*Institut de géographie de Bruxelles*, No 5, 1901)

## קישורים חיצוניים

* ארכיון אליזה רקלו באתר ארכיון האינטרנט המרקסיסטי בעברית
*אליזה רקלו "אנרכיזם מהו", תרגום מצרפתית - אבי גולדברג(2023).
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפים צרפתים
קטגוריה:אנרכיסטים צרפתים
קטגוריה:צמחונים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1830
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1905