open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
איגור קורצ'טוב

**איגור וסילייביץ' קורצ'טוב** (ברוסית: **И́горь Васи́льевич Курча́тов**; 8 בינואר 1903 – 7 בפברואר 1960) היה פיזיקאי רוסי סובייטי, אבי פצצת האטום הסובייטית.

## ביוגרפיה
קורצ'טוב נולד בסימסקי זאבוד, גוברניית אופה (כיום העיר סים במחוז צ'ליאבינסק). הוא למד פיזיקה באוניברסיטת קרים ובניית אוניות במכון הפוליטכני של פטרוגרד. בשנת 1925 עבר למכון לפיזיקה וטכנולוגיה באותה עיר שם חקר סוגיות ברדיואקטיביות בהנחיית אברם פדורוביץ' יופה. ב-1932 הוקצה לו מימון לצוות מחקר גרעיני משלו. בשנת 1935 הוא ביחד עם לב ארצימוביץ' השלימו עבודת מחקר בתחום פיזיקה גרעינית. צוות בראשות קורצ'טוב בנה את הציקלוטרון הסובייטי הראשון והפעיל אותו ב-21 בספטמבר 1939.

קורצ'טוב ותלמידו גאורגי פליורוב גילו את העקרונות הבסיסיים של תגובת השרשרת של האורניום ואת עקרונות הפעולה של כור גרעיני בשנות השלושים. ב-1942 העריך קורצ'טוב כי "בביקוע הגרעינים של קילוגרם אחד של אורניום תשתחרר אנרגיה השווה לפחות לפיצוץ 20,000 טונות חומר נפץ".

כאשר פרצה המלחמה בין ברית המועצות וגרמניה ב-1941, הסב קורצ'טוב את מחקרו לתחום הגנת הספינות ממוקשים מגנטיים ולחקר שריון לטנקים. בשנת 1943 השיג הנ.ק.ו.ד. עותק מדו"ח בריטי סודי שדן באפשרות פיתוח נשק אטומי, מה שהביא את סטלין להחלטה לפתח נשק כזה גם כן. יופה המליץ על קורצ'טוב למולוטוב וקורצ'טוב מונה לראש התוכנית לפיתוח פצצת אטום לברית המועצות.

פרויקט פצצת האטום הסובייטית תועדף ברמה נמוכה למדי עד אשר מידע מהמרגל קלאוס פוקס ותוצאות הפצצת הירושימה ונגסקי המריצו את סטלין לפעולה. הוא הורה לקורצ'טוב להכין פצצה עד 1948, ומינה את לברנטי בריה כמנהלו הישיר. העיר סארוב בגורקי אובלאסט (כיום ניז'ני נובגורוד אובלאסט) הוכפפה לפרויקט הפצצה, שמה שונה ל"ארזמאס-16" והיא הפכה למתחם סגור בו שוכנו הפיזיקאים הבכירים שעסקו בפיתוח הפצצה, כיולי בוריסוביץ' חריטון ויעקב בוריסוביץ' זלדוביץ'.

הרוסים נעזרו במקורות מודיעיניים שהשיגו מידע מהמערב, אך קורצ'טוב ובריה התעקשו על מחקר מהבסיס, תוך שימוש ספקני במידע המודיעיני לאישוש מסקנות חוקריהם. ב-29 באוגוסט 1949 פוצץ הצוות את מתקן RDS-1 שהיה פצצת ביקוע פלוטוניום בסמיפלאטינסק. קורצ'טוב סיפר לאחר מכן כי תחושתו העיקרית הייתה הקלה.

קורצ'טוב היה מעורב גם בפרויקט פיתוח פצצת המימן הסובייטית, אך לאחר מכן התמקד בפיתוח אנרגיה אטומית למטרות אזרחיות והתנגד לניסויים גרעיניים.

במהלך עבודתו על פצצת האטום הסובייטית נשבע קורצ'טוב שלא לגלח את זקנו עד אשר ישיג הצלחה. הוא המשיך לגדל זקן, שעוצב לרוב בתספורות מיוחדות ואקסצנטריות, גם לאחר מכן, מה שהפך לאות ההיכר שלו.

על הישגיו בתחום הגרעין הוא זכה בפרס לנין לשנת 1957.

קורצ'טוב מת במוסקבה ב-1960 משבץ מוחי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פיזיקאים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של חומת הקרמלין
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:סגל המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברוסיה
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1903
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1903
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1960
דלתא (רכב)

**דלתא** הוא השם בו שווק בישראל רכב רומני מתוצרת דאצ'יה, המבוסס על קו היצור של הרנו 12. הרכב שווק בעולם תחת השם **דאצ'יה דנים**, אך יבואני הרכב לישראל בחרו לשווקו בשוק זה תחת השם "דלתא".
הרכב יוצר משנת 1966 ועד 2004, ונעשו בו מידי כמה שנים שיפורים קוסמטיים תוך כדי מאמץ ליצור עניין בפני לקוחות חדשים.

נוצרו מספר דגמים לרכב זה - דאצ'יה 1300, דאצ'יה 1310, דאצ'יה 1400, דאצ'יה 1410 וטנדר.
במשך שנות השלטון הקומוניסטי ברומניה הייתה הדאצ'יה הרכב הנפוץ ביותר במדינה, ונוכחותו ניכרה בכל מקום. היו שני קווי יצור לרכב זה, אחד לשיווק מקומי, ואחד ליצוא. בדגם שנועד ליצוא השתמשו בחלקים איכותיים יותר, ולכן רומנים רבים העדיפו לקנות את הרכב במדינות השכנות ולחזור איתו בנסיעה לארצם.

## הדלתא בישראל
הדלתא יובאה לישראל באופן לא סדיר, ולמעשה יובאה ארבע פעמים על ידי יבואנים שונים.

ב-1978 שווק הרכב לראשונה בישראל. מכירת הרכב הסתיימה כעבור שנה אחת בלבד, זאת עקב בעיות איכות, שהגיעו אף לפרסום בתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק". ב-1982 חודש השיווק של הרכב על ידי יבואן טריומף תחת השם **"גאלידי".** בשנת 1988, לאחר מסע פרסום מוצלח בישראל תחת הסיסמה "גם אתה יכול 88'", חודשה מכירת הרכב. חברת "קייזר אילין" באמצעות חברת הבת שלה, "קפריש" הצליחה למכור כ-6,000 רכבים. באוגוסט 1988 פשטה חברת "קפריש" את הרגל ולקוחות ששילמו מקדמות לא קיבלו את המכונית וגם לא את כספי המקדמות. הניסיון האחרון היה על ידי היבואן "מוטקארס", הפעם תחת השם המקורי דאצ'יה, וגרסאות הסטיישן והטנדר תחת השם **שיפטר**.

## נתונים טכניים
***דגמים:** סדאן, סטיישן, טנדר
***נפח מנוע:** 1289 סמ"ק
***כוחות סוס:** 54 כ"ס
***סוג דלק:** בנזין
***הילוכים:** ידני 4+1
***הנעה:** קדמית

## ראו גם
* רנו

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות משפחתיות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1969
ד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברומניה
קטגוריה:מכוניות סדאן
אי-ציות אזרחי

**אי-ציות אזרחי** (באנגלית: **Civil Disobedience**) הוא שמה של מסה מפורסמת מאת הנרי דייוויד תורו.

המסה פורסמה לראשונה בשנת 1849 בכתב העת "Aesthetic Papers" תחת השם "התנגדות לממשלה אזרחית". השם "אי־ציות אזרחי" ניתן לה רק כשנדפסה שוב באוסף "יאנקי בקנדה", שראה אור ב־1866, לאחר מותו של תורו.

המסה משקפת את דעתו של תורו כי אסור לאזרחים לתת לממשלה לשלוט במצפונם ומוטלת עליהם האחריות להתנגד לכל גילוי של חוסר צדק במדינה. מקובל כי תורו כתב את המסה בעקבות התנגדותו למלחמת מקסיקו וסלידתו העזה ממוסד העבדות בארצות הברית.

במסה קורא תורו לפרוץ את גבולות ההתנגדות המקובלים בדמוקרטיה, זאת מבלי לגלוש לאלימות. ניסיונו של תורו להרחיב את ממדי ההתנגדות למשטר הפך לימים לתקדים המכונן של מרי אזרחי וסרבנות, על פיו פעלו חוגי אופוזיציה והתנגדות רדיקליים, ביניהם מרטין לותר קינג, מתנגדי מלחמת וייטנאם ובימינו מתנגדי הגלובליזציה.

המסה פותחת בקטע המפורסם:

## לקריאה נוספת
***אי־ציות אזרחי**, תורגם מאנגלית על ידי דפנה לוי, הוצאת רסלינג, 2006.
* **מרי אזרחי**, **וולדן**, הוצאת מוסד ביאליק, 1962.

## קישורים חיצוניים

*המסה בוויקיטקסט האנגלי
*הטקסט המלא, פרויקט גוטנברג
*קובי דנה, עיון במבחר כתבי הנרי דייוויד תורו (חלק ב: אי ציות אזרחי), באתר מגזין אימגו, 9 במרץ 2015

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:מרי אזרחי
קטגוריה:אי-אלימות
הרמאפרודיט

[שמאל|ממוזער|250px|הזדווגות של [שבלול הגינה|חלזונות הגינה, להם תאי רבייה הן של זכר והן של נקבה.]]
**הרמאפרודיט** או **אנדרוגינוס** (באנגלית: **Hermaphrodite**) הוא יצור חי (למשל, בעל חיים או צמח) המתרבה ברבייה מינית ומייצר גם תאי מין נקביים וגם תאי מין זכריים.

[ממוזער|[חמנייה משתייכת למשפחת מורכבים השייכת למערכת בעלי הפרחים. רוב בעלי הפרחים הם הרמאפרודיטים]]
**הרמאפרודיט סימולטני** הוא אורגניזם בוגר בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית הפועלות בו-זמנית, כאשר על פי רוב מתקיימים מנגנונים (התנהגותיים / פיזיולוגיים) המונעים הפריה עצמית. נפוץ באלמוגים המייצרים בעונה מסוימת תאי זוויג שונים, ומשחררים אותם למים לצורכי רבייה, בתזמון מדויק. לעומת זאת, אצל **הרמאפרודיט שאינו סימולטני**, מערכות רבייה זכריות ונקביות פעילות בשלבי חיים שונים.

דוגמאות:
* רוב הצמחים בעלי הפרחים הם הרמאפרודיטים ונקראים צמחים דו-מיניים, שכן יש להם אברי רבייה זכריים (אבקנים) ונקביים (צלקת ושחלות) באותו הפרח. מערכת בעלי הפרחים היא המערכה הגדולה ומהחשובות ביותר של הצמחים העילאיים והיא כוללת עשרות אלפי מיני צמחים. ברוב הצמחים הללו קיימים מנגנונים למניעת הפריה עצמית, אולם יש מינים שבהם מתרחשת האבקה עצמית ואבקה של פרח נתון מפרה את הביציות של אותו פרח.
* חלזונות – כ-60 אלף מינים המהווים את המחלקה הגדולה ביותר במערכת הרכיכות. בפגישה בין שני חלזונות מאותו מין טקסונומי, כל אחד מהם תורם זרע להפריית הביציות של השני. במקרה כזה כל צד מטיל ביצים מופרות.

בעבר שימש מונח זה גם לציין פתולוגיה של פרט (למשל אדם ספציפי) שבניגוד לשאר בני מינו הטקסונומי יש לו סממני מין של שני הזוויגים. כיום נהוג לכנות פרט כזה בשם "אינטרסקס".

## מקור המונח
מקור המונח "הרמאפרודיט" בסיפור המיתולוגי על הרמאפרודיטוס (בנם של הרמס ואפרודיטה – ומכאן שמו). המונח "אנדרוגינוס" הוא הלחם של "אנדרו" (זכר) ו"גין" (נקבה).

## ראו גם
* גינאנדרומורפיזם
* כימרה (ביולוגיה)
* אינטרסקס

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רבייה
קטגוריה:רבייה מינית
ברסינוסטרואיד

שמאל|ממוזער|300px|המבנה הכימי של ברסינוליד. טבעת הלקטון היא השנייה מימין

**ברסינוסטרואידים** (באנגלית ביחיד: **Brassinosteroid**; בקיצור: **BR**) הם משפחה של תרכובות אורגניות המשמשות כהורמונים צמחיים.

הברסינוסטרואידים הם ההורמונים הצמחיים האחרונים שהתגלו. קיומם הוכח לראשונה ב-1970; ב-1979 בּוּדד ההורמון העיקרי במשפחה, **ברסינוליד** (Brassinolide), ומבנהו הובהר באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. קיומם של הברסינוסטרואידים הובחן לראשונה בגרגרי אבקה של צמח הקנולה; שמו המדעי של הצמח, *Brassica napus*, נתן לברסינוסטרואידים את שמם (אם כי בתחילה הם נקראו **ברסינים** (Brassins)). ב-1979 בודדו 4 מיליגרם של ברסינוליד מ-227 קילוגרם של אבקת קנולה.

מבחינה כימית הברסינוסטרואידים הם ליפידים סטרוליים הקרובים מאוד במבנם לתרכובות ולהורמונים מעולם החי, כגון כולסטרול, אסטרוגן וטסטוסטרון. אחת מארבע הטבעות בברסינוסטרואידים קשורה לאטום חמצן נוסף (אשר אינו קיים בסטרולים מעולם החי), דבר ההופך את הטבעת ללקטון (אסטר טבעתי). ברסינוסטרואידים הם ההורמונים הצמחיים היחידים הדומים במבנם להורמונים בבעלי חיים.

עד לשנת 2003 התגלו כ-60 ברסינוסטרואידים בכ-30 משפחות שונות של צמחים, בעיקר צמחי זרע, אך גם בצמחים נחותים יותר ובאצות ירוקות. הברסינוסטרואידים נמצאים בכמויות מועטות כמעט בכל חלקי הצמח. הם מעודדים התארכות הגבעול, הבשלת זרעים וסינתזת אתילן; הם מונעים נשירת עלים ומעכבים את צמיחת השורש; והם מעורבים בגרביטרופיזם (תגובת איברי הצמח לכוח המשיכה) ובוויסות של גנים רבים הקשורים להתפתחות הצמח, למטבוליזם שלו ולהתמיינות תאיו.

קטגוריה:הורמונים צמחיים
קטגוריה:ליפידים
הגביע הלטיני

**הגביע הלטיני** היה טורניר כדורגל בינלאומי ששוחק שמונה פעמים, בין השנים 1949 ו-1957, והפגיש אחת לשנה את אלופות הליגות של ארבע ארצות: ספרד, צרפת, איטליה ופורטוגל.

## מבנה התחרות
התחרות שוחקה במחזורים של ארבע שנים (בפועל הושלמו שני מחזורים כאלה), כאשר כל אחת מארבע ההתאחדויות המשתתפות מארחת בתורה. הפורמט היה פשוט: שני חצאי גמר, משחק על המקום השלישי ומשחק גמר בכל שנה. המשחקים נערכו בקיץ במרוכז, כדי לחסוך בנסיעות.

בתום מחזור בן ארבע שנים דורגו הארצות על פי איכות התוצאות שהשיגו הקבוצות שייצגו אותן. ספרד הייתה זו שדורגה במקום הראשון, גם ב-1949-1952 וגם ב-1953-1957. שתי הגדולות של הכדורגל הספרדי, ברצלונה וריאל מדריד, זכו בגביע פעמיים כל אחת.

## חשיבות
בטרם נוסד גביע אירופה לאלופות, נחשב הגביע הלטיני לתואר היוקרתי ביותר שמועדון כדורגל אירופאי יכול לזכות בו. אולם ב-1954 נוסדה אופ"א, התאחדות העל האירופאית, ושתי התחרויות שאורגנו על ידה החל מ-1955, גביע האלופות וגביע ערי הירידים, תפסו את מקומו של הגביע הלטיני והפכו אותו למיותר.

## כל משחקי הגמר

## קישורים חיצוניים
* כל המשחקים, ההרכבים והמבקיעים בגביע הלטיני, באתר קבוצת הדיון RSSSF (Rec.Sport.Soccer)

קטגוריה:תחרויות כדורגל באירופה
קטגוריה:תחרויות כדורגל לא פעילות
וו עצירה

[שמאל|ממוזער|150px|וו עצירה של מטוס [E-1 טרייסר]]
[שמאל|ממוזער|150px|וו עצירה של מטוס [F/A-18 הורנט]]
**וו עצירה** הוא מתקן הממוקם בחלקו האחורי של מטוס, המיועד לבלום את המטוס בעת נחיתה, נמצא בשימוש במטוסי קרב, כאשר בנחיתות על מסלולי טיסה קרקעיים השימוש מיועד לתקלות ומצבי חירום ואילו בנושאות מטוסים השימוש הוא לנחיתות בשגרה. 

וו העצירה הוא מוט מתכת חזקה (במטוסים מסוימים, ה-F-16 לדוגמה, המוט עשוי מתכת גמישה למדי) שבקצהו וו מעוקל המיועד להיתפס בכבל המתוח לרוחב מסלול הנחיתה, הקרוי כבל עצירה. את השימוש בוו משלימה לעיתים רשת עצירה מיוחדת שתופסת את המטוס בזמני חירום.

הוו מותקן בחלק האחורי של המטוס, והוא מחובר למנוע המאפשר לטייס להרימו ולהנמיכו על פי הצורך, בשעת תקלה, ובנושאות מטוסים לקראת כל נחיתה.

בנושאות מטוסים אמריקאיות ישנם ארבעה כבלי עצירה המתוחים לרוחב סיפון הנחיתה. אם הטייס מפספס את ארבעתם הוא ממשיך את הטיסה, הולך סביב לנושאת וחוזר לנחיתה חוזרת. אם אחד מהכבלים נתפס בוו, הוא נמתח וחוזר אחורה באטיות, תוך כדי העברת כוח הדחף של המטוס לבסיס הכבל עד לעצירה מוחלטת.

במסלולי נחיתה קרקעיים הכבלים משמשים רק כגיבוי למקרי חירום.

מסוקים וכלי טיס אחרים המסוגלים לבצע נחיתה אנכית לא יכולים להשתמש בוו עצירה, והוא מוגבל למטוסים רגילים בלבד.

מטוס התובלה הזעיר זיפליין נוחת חזרה במרכז ההפצה בעזרת בקרס בקצהו האחורי, שנתפס על כבל בין שתי זרועות שמתרוממות בדיוק ברגע הנכון כדי ללכוד אותו. לאחר מכן המטוס מתונדד על הכבל עד לעצירה, ואז הוא מוסר ועובר לפירוק לקראת הטיסה הבאה.

## הערות שוליים

## ראו גם

* רשת עצירה
* כבל עצירה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רכיבי כלי טיס
תעודת מעבר

ממוזער|כריכת תעודת מעבר ישראלית (קצוות הכריכה נקטמו לאחר שפג תוקפה)
ממוזער|העמוד הראשון בתעודת מעבר ישראלית
**תעודת מעבר** (בלועזית: **לֶסֶה-פָּסֶה**, מצרפתית: **Laissez-passer**, "הניחו לעבור") היא תעודה המשמשת במקום דרכון, ומונפקת על ידי מדינה או ארגון בינלאומי כדוגמת האו"ם.

תעודת מעבר מונפקת על ידי מדינה בשני מקרים עיקריים:
#כאשר האדם איננו אזרח של המדינה - במקרה זה התעודה ניתנת במקום דרכון לאומי. בישראל, תושבי קבע שאינם אזרחים, כמו תושבי מזרח ירושלים והדרוזים ברמת הגולן, מקבלים תעודת מעבר.
#כאשר הביקור במדינה נמשך זמן קצר ביותר (פחות מ-24 שעות), כך שאין צורך בפרוצדורה של הנפקת דרכון.

תעודת מעבר מונפקת גם לאזרח ישראלי שאיבד 2 דרכונים ובכך מסכן את ביטחון המדינה בהשאירו אחריו דרכונים שעלולים למצוא את דרכם אל ארגוני טרור או גורמים פליליים.

בספורט, עד מאי 2007 היו רשאים לשחק במדי הנבחרת הלאומית גם שחקנים שיש להם תעודת מעבר בלבד, ולא היו חייבים להיות בעלי תעודת זהות, אך החל ממאי 2007 תקנה זו אינה בתוקף.

האו"ם מעניק תעודת מעבר לעובדיו היוצאים לנסיעה רשמית.

רשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי תעודת מעבר שונה מרשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי דרכון, ותלויה בהסכמים בילטראליים בין המדינות ובמדיניות ההגירה של כל מדינה. גם אם נדרשת הנפקת אשרה גם מבעלי תעודת מעבר וגם מבעלי דרכון, ייתכן שתהליך הטיפול בבקשה להנפקת אשרה יהיה שונה בין שני סוגי התעודות.

## קישורים חיצוניים

מעבר
מקסימיליאן של

[שמאל|ממוזער|230px|מקסימיליאן של בסרט [משפטי נירנברג (סרט)|משפטי נירנברג]]
**מקסימיליאן של** (; 8 בדצמבר 1930 – 1 בפברואר 2014) היה שחקן קולנוע אוסטרי-שווייצרי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1961 על תפקידו כ**הנס רולפה** בסרט "משפטי נירנברג". 

## ביוגרפיה
נולד בווינה, בירת אוסטריה, וגדל בציריך, שווייץ. אחותו הייתה שחקנית הקולנוע מריה של.

של החל להופיע בקולנוע ובטלוויזיה דוברת הגרמנית החל משנת 1952. הוא התפרסם כשחקן במחזות של שייקספיר. את הופעת הבכורה הקולנועית הראשונה שלו בסרט אמריקני עשה בדרמה המלחמתית של אדוארד דמיטריק, "כפירי אריות" (1958), שעסק במלחמת העולם השנייה. נושא זה הופיע גם בסרטו הבא, "משפטי נירנברג" (1961), עליו קיבל את פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-1964 הופיע בתפקיד ראשי בסרט טופקאפי למולה של מלינה מרקורי.

בהמשך חזר לסרטים העוסקים בנאצים שוב ושוב. הוא קיבל שתי מועמדויות נוספות לפרס האוסקר, עבור סרטים ששניהם עסקו בנאצים: "האיש בתא הזכוכית"  (1975, כשחקן ראשי), בה גילם יהודי ניצול מחנה השמדה, המתגלה למעשה כנאצי אכזרי על ידי סוכן ישראלי המביא אותו למשפט בישראל, ובסרטו של פרד זינמן "ג'וליה", שקיבל 11 מועמדויות לפרס האוסקר. 

בין סרטיו האחרים נמנים "הרומן הקטלני", שביים סידני לומט, "תרגיל בחמש אצבעות" (1962), "בחזרה מן האפר" (1965), "מזרחית ליאווה" (1968), "תיק אודסה" (1974), לצד ג'ון וויט, "גשר אחד רחוק מדי", "החור השחור" (1979), לצד אנטוני פרקינס, "הדגול" (1981), עיבוד קולנועי לרומן של חיים פוטוק, "אודסה הקטנה" (1994), "לשקר באמריקה" (1997), לצד קווין בייקון ו"פגיעה קטלנית" (1998), עם רוברט דובאל ומורגן פרימן, שהיה לשובר קופות.

בשנת 1972 שיחק בסרט האפיפיורית יוהנה.

במקביל ניהל קריירת משחק בסרטי טלוויזיה, בהם זכה לגלם שורה של דמויות ידועות: ד'ארטרניאן ב"שלושת המוסקטרים" (1960), אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק ב"יומנה של אנה פרנק" (1980), פנטום האופרה ב"פנטום האופרה" (1983), פיוטר הגדול במיני סדרה "פיוטר הגדול" (1986), פרידריך השני מלך פרוסיה ב"קתרין הקטנה" (1991), ולדימיר לנין ב"סטלין" (1992), עליו קיבל מועמדות לפרס אמי כשחקן המשנה הטוב ביותר, פרעה מלך מצרים ב"אברהם" (1994) ואת אלברט איינשטיין ב"Giganten: Albert Einstein" משנת 2006.

בעשור האחרון לחייו הרבה להופיע בהפקות דוברות גרמנית, לצד סרטיו האמריקאים. כך הופיע ב-20 פרקים בסדרת טלוויזיה גרמנית בין השנים 2003–2005. בניגוד לשחקנים אחרים, של לא האט מקצב עבודתו בשל גילו המבוגר (75+). למשל, במהלך שנת 2006 הופיע בארבעה סרטים.

## קישורים חיצוניים

* מקסימיליאן של, באתר הניו יורק טיימס
* מקסימיליאן של, באתר rainbowfilms
* מקסימיליאן של, באתר Yahoo! Movies
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה שווייצרים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן משנה
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
אדם (מחזה)

**"אדם"** הוא מחזה מאת יהושע סובול. המחזה נכתב בשנת 1989 והועלה לראשונה בתיאטרון הבימה.

"אדם" הוא המחזה השני בטרילוגיית "טריפטיך הגטו" שנכתבה על ידי סובול ומתרחשת כולה בגטו וילנה. שני המחזות הנוספים בטרילוגיה הם "גטו" ו"במרתף". במחזות אלו מציג סובול תיאטרון ריאליסטי-מודרני המתעד את גטו וילנה מנקודות ראות שונות (תיאטרון - מחתרת - בית החולים) תוך שמירה על דיוק עובדתי היסטורי המגיע עד לרמת הפוליטיקה שבתוך הגטו ושבין הגטו לגרמנים.

המחזה מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה בגטו וילנה, והוא מספר את סיפורה של המחתרת היהודית בגטו (ארגון הפרטיזנים המאוחד, FPO) ואת סיפור הסגרתו של מנהיג המחתרת אדם רולניק (מהדמויות היחידות שלא נקראת בשמה קרי יצחק ויטנברג). עלילת המחזה מתבססת על עדותה של אחת מלוחמות המחתרת, ניוסיה דלוגי (לובוצקי) שהעלתה על הכתב את פרטי פרשת ויטנברג. המחזה מעלה שאלות מוסריות רבות לגבי החיים בתקופת השואה. כמו כן המחזה מראה תפיסה שאינה מוצגת על הבמה כמעט כלל ובה נאצי לא "פלקטי" - נאצי בעל עקרונות, נאצי מוסרי המתנגד למשטר הנאצי והמחזיק את הגטו בתור אקט מוסרי המונע מהחיילים האחראים על הגטו להישלח לחזית. המחזה גם מציג את דמותו של מפקד היודנראט בגטו (במקור יעקב גנס). המחזה מוצג מנקודת מבטה של נדיה, אישה זקנה שעברה את השואה אך עדיין חווה סיוטים והזיות על המקרים שקרו לה שם (והמחזה בעצם הוא הזיותיה). המחזה מבוסס על אירועי פרשת ויטנברג, אך הדמויות, אפיונן, היחסים ביניהן, הדברים הנאמרים על ידיהן ומבנה המחזה כולו דמיון.

במחזה, מתאר בהרחבה את כל מה שהתרחש לאחר שראש היודנראט גנס נפגש עם מטה המחתרת ועד לרגע שויטנברג, כבול באזיקים, הובל למטה הגסטאפו. שיאו הדרמטי של המחזה הוא בקטע ההצבעה. לפי סובול, הוחלט ברוב של שלושה כנגד שניים, שעל ויטנברג להסגיר את עצמו. בין אלה שהצביעו בעד הסגרתו של ויטנברג היה סגנו (שבמחזה נקרא לב). מי שהיה סגנו של ויטנברג באותה תקופה, היה אבא קובנר. אלמנתו ויטקה, הביעה מחאה על סיפור המחזה ועל סיפור ההצבעה שלא התרחש במציאות.

## לקריאה נוספת
* ניוסיה דלוגי (לובוצקי), **יום ויטנברג בגיטו וילנא**, מוזיאון הלוחמים והפרטיזאנים, תל אביב, דצמבר 1989, שנה כ"ב, כרך ז' מס' 9 (69)

## קישורים חיצוניים
* "אדם" מאת יהושע סובול באתר ארכיון תיאטרון הבימה
*  -ריאיון עם סובול על המחזה
**ביקורות**
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:יהושע סובול
קטגוריה:גטו וילנה
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי ליטא
קטגוריה:יצירות משנת 1989
ALD

**ALD** (ראשי תיבות: **Adrenoleukodistrophy**; בכתיב עברי: **אדרנולויקודיסטרופיה**) היא מחלה תורשתית של מערכת העצבים המועברת בין אם לבנה (האם אינה חולה במחלה, אלא היא נשאית שלה).

המחלה פוגעת בעיקר בגברים בגיל הנעורים, ורק לעיתים נדירות מתגלה אצל נשים. היא מאכלת את שכבת המיאלין העוטפת את סיבי העצב (בדומה לטרשת נפוצה) על ידי מספר חומרים שומניים רוויים - חומצה קרוטית (C-26) ו-Lignoceric acid) C-24) הנמצאים אצל חולי ALD בכמות הגדולה פי ארבעה מאשר אצל אדם בריא. זכר חולה יכול להיות מאובחן במחלה עם מעורבות מוחית (אדרנולוקודיסטרופיה מוחית או בקיצור CALD), מעורבות חוט השדרה (אדרנומיאלונורופתיה או בקיצור AMN) ו/או מעורבות בלוטות יותרת הכליה (primary adrenocortical insufficiency). 

"השמן של לורנצו" הוא סרט קולנוע המבוסס על מקרה אמיתי, של ילד חולה ALD שהוריו, ללא השכלה רפואית, הצליחו למצוא טיפול להאטת המחלה.

## דיאגנוזה
הדיאגנוזה מבוססת על ממצאים קליניים ועל זיהוי של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן (very long-chain free fatty acid; VLCFA) בסרום. בדיקת MRI תראה חריגות בחומר הלבן. במרכזים רפואיים מסוימים ניתן גם לבדוק הימצאות של הגן הפגום.

כ-1 מכל 42,000 בנים מאובחן כנושא ALD בתאחיזה ל-X.

## גורמים
הצורה הנפוצה ביותר של ALD היא בתאחיזה ל-X, כלומר הגן הפגום מועבר על כרומוזום X. גן זה נמצא ב-Xq28 והמחלה מתאפיינת בהצטברות יתר של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן, שאלו חומצות שומן המורכבות משרשראות של 24-30 פחמנים. הגן האחראי ל-ALD התגלה ב-1993, והחלבון שאותו הוא מקודד שייך למשפחת חלבוני העברה, והוא לא אנזים. לא ברור כיצד רמה גבוהה של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן גורמת לאיבוד מיאלין.

הגן (ABCD1) מקודד לחלבון המעביר חומצות שומן לפראוקסיזום, אברון שבו עוברות חומצות השומן חמצון בטא. גן פגום גורם להצטברות של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן.

ALD אוטוזומלי קשור לגנים: PEX1, PEX5, PEX10, PEX13, ו-PEX26.

## פרוגנוזה
הטיפול הוא סימפטומטי. התנוונות נירולוגיות הולכת ומחמירה הופכת את סיכויי ההישרדות לנמוכים. מתים מן המחלה שנה עד עשר שנים לאחר הופעת הסימפטומים. כיום נחקרות מספר שיטות לטיפול במחלה בהן שמן לורנצו, השתלת מח עצם וריפוי גני.
## ראו גם
* תסמונת גייאן-בארה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפרעות מטבוליות
גשר סאת'ק

[ממוזער|250px|גשר סאת'רק - מבט מאזור [סאות' בנק - הגדה הדרומית של נהר התמזה. ברקע ניתן לראות את מגדל 42 ואת בניין סוויס רה.]]
**גשר סאת'ק** (באנגלית: **Southwark Bridge**) הוא גשר קשתות על נהר התמזה המקשר בין הסיטי של לונדון הנמצאת צפונית לנהר, לבין אזור סאת'ק, בו נמצאים מוזיאון טייט מודרן ומוזיאון כלא קלינק, דרומית לנהר. 

חלקו הצפוני של הגשר נמצא בסמוך לתחנת הרכבת רחוב קנון.

הגשר נמצא בין גשר המילניום במעלה הנהר לבין גשר רחוב קנון במורד הנהר.

## היסטוריה
הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי המהנדס ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1819. הגשר נבנה במיקום בו נהגו משיטי סירות להעביר נוסעים מצד אחד של הנהר למשנהו.

הגשר הנוכחי, שתוכנן על ידי אנרסט ג'ורג' ובזיל מוט, נפתח לציבור בשנת 1921. הגשר נמצא בבעלות ובניהול חברת אחוזת ברידג' האוס - קרן צדקה בפיקוח תאגיד לונדון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
סאת'ק
קטגוריה:סאת'ק
קטגוריה:אנגליה: מבנים רשומים דרגה II
גשר רחוב קנון

**גשר הרכבת של רחוב קנון** (באנגלית: **Cannon Street Railway Bridge**) הוא גשר רכבת במרכז לונדון מעל נהר התמזה. הגשר מאפשר מעבר רכבות מסאת'ק שבגדה הדרומית של הנהר לתחנת רחוב קנון בגדה הצפונית של הנהר.

## היסטוריה
בעת הקמתו נקרא הגשר "**גשר אלכסנדרה**" (באנגלית: **Alexandra Bridge**) על שם אלכסנדרה מדנמרק אשתו של המלך אדוארד השביעי.
הגשר תוכנן על ידי ג'ון הנקשו וג'ון וולף-בארי עבור קו הרכבת סאות' איסטרן, ונפתח לציבור לאחר שלוש שנות בנייה, בשנת 1866. הגשר כלל חמש קשתות ברזל יצוק העומדות על עמודים דוריים מברזל. הגשר הורחב בין השנים 1886–1893 על ידי פרנסיס בריידי ושופץ בין 1979–1982.

בשנת 1989 אירע מתחת לגשר אסון מרצ'יונס.

## ראו גם
* תחנת רחוב קנון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
רחוב קנון
קטגוריה:סאת'ק
דעיכת לנדאו

**דעיכת לנדאו** היא תופעה בפיזיקת הפלזמה בה גלים אלקטרומגנטיים העוברים דרך פלזמה דועכים עקב אינטראקציה עם החלקיקים הטעונים מהם מורכבת הפלזמה.
הגל מעביר אנרגיה לחלקיקים הנעים במהירות הנמוכה במעט ממהירות הפאזה שלו, ומקבל אנרגיה מחלקיקים הנעים במהירות הגבוהה במעט ממהירות הפאזה שלו. כיוון שבדרך כלל יש יותר חלקיקים איטיים, בסך הכול הגל מפסיד אנרגיה ולכן דועך. עקב מעבר האנרגיה לחלקיקים משתנה התפלגות המהירות שלהם, לכן הדעיכה אינה ליניארית (כלומר עוצמת הגל אינה דועכת באופן אקספוננציאלי).

דעיכת לנדאו מעידה על יציבות הפלזמה - הפרעה הנוצרת בפלזמה תדעך ולא תתפשט.

תופעה זו קרויה על שם הפיזיקאי לב לנדאו, אשר גילה אותה באופן תאורטי בשנת 1946.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקת הפלזמה
קטגוריה:קרינה אלקטרומגנטית
מוזיקת פולק

**מוזיקת פולק** או **[[מוזיקה]] עממית** (באנגלית: **Folk music**) היא מוזיקה המבוססת על מסורות עממיות אזוריות מסוימות. אלמנטים, השפעות וכלים מסורתיים הם עמוד השדרה העיקרי, אך מאפיינים עכשוויים עשויים להיות נוכחים גם כן. תת-ז'אנרים של מוזיקת פולק מסורתית כוללים ז'אנרים המושרשים עמוק במסורות האזוריות, גם אם גלגוליהם המודרניים אינם מסורתיים ככאלה.

## מוזיקת פולק מסורתית
**מוזיקת פולק מסורתית** או **מוזיקה עממית מסורתית** (באנגלית: **Traditional folk music**) הוגדרה כמוזיקה המבוססת על מסורות עממיות אזוריות מסוימות, כמוזיקה העוברת מפה לאוזן, כמוזיקה ישנה שאין לה מחבר ידוע, וכ"מוזיקה שהאנשים שרו".

מקורו של המונח "מוזיקת פולק" הוא במאה ה-19, אם כי ברור שמוזיקה זו הייתה קיימת הרבה לפני כן. יש המרחיבים את המוזיקה האתנית גם למסורות המוזיקה של התפילה ומוזיקה השייכת למנהגים ולפולחן הסובבים את הדת והמסורת, כמו פיוטים.

מוזיקת פולק התחילה וגם שורדת בחברות שעוד לא הושפעו מתקשורת ההמונים ומהמסחור של התרבות. בדרך כלל כל הקהילה נטלה בה חלק וכדי להופיע לא נדרשה מומחיות או ידע מוזיקלי מקצועי. את מוזיקת הפולק למדו בעל פה ולכן שירי העם והמחולות עברו גלגולים רבים והשתנו מדור לדור.

מוזיקת הפולק כוללת שירי פולחן, שירי חג, שירי אהבה, שירי מלחמה, שירי ערש, נעימות וריקודי עם.

במאה ה-19 החלו מלחינים להתעניין במוזיקת הפולק ושילבו אותה ביצירותיהם. בקהילות השונות הופצו שירי עם שתיארו את החיים
וכך נוצרו מסורות וסגנונות עממיות. חקר מוזיקת הפולק הביא גם להתפתחות של איסוף שירים ומנגינות עממיות באופן נרחב. המחקרים על מוזיקת הפולק גילו שרוב מחברי מוזיקת הפולק הם אנשים כפריים.

בראשית שנותיה של מדינת ישראל וכחלק מתחיית הלשון העברית תורגמו לעברית מגוון שירים מתרבויות שונות. באותן שנים היה נפוץ המונח "לחן עממי", גם עבור שירים מודרניים שנכתבו בתקופה שקדמה להקמת המדינה. תופעה זו, של תרגום שירים לועזיים לעברית נמשכה גם בעשורים הבאים, והתבססה בעיקר על מוזיקה רוסית ויוונית.

## מוזיקת פולק עכשווית

**מוזיקת פולק עכשווית** או **מוזיקה עממית עכשווית** (באנגלית: **Contemporary folk music**) המכונה לעיתים קרובות פשוט "**פולק**", הוא מונח המתייחס לסגנונות המוזיקה המושפעים ממוזיקת פולק מסורתית, שהתעוררו בעקבות תחיית הפולק האמריקאית באמצע המאה ה-20. מוזיקת פולק עכשווית היא בדרך כלל אקוסטית, עם עיבודים מינימליים, ולרוב מורכבת יותר רק מגיטרה ושירה.

## ראו גם

* אני נוכרי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:סוגי שירים
קטגוריה:שירה
קטגוריה:אתניות
סוואנים

ה**סוואנים** (בגאורגית: **სვანები**, מילולית: סוואנֶבּי) הם קבוצה אתנוגרפית של הגאורגים שמתגוררים בעיקר במחוז ההיסטורי, סוואנתי שבגאורגיה. הם דוברים בשפה שלהם שנקראת סוואנית. כמו כן מתגוררים סוואנים בקודורי עילית שבאבחזיה, שעד לפני הפלישה הרוסית לגאורגיה הייתה האזור היחיד באבחזיה שהיה בשליטת הממשל בטביליסי.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|200px|איכר סוואני, [מסטיה סוף המאה ה-19]]
הסוואנים הם בדרך כלל מזוהים עם ה"סואנים" (Soanes) הנזכרים בכתבי סטרבון, שמיקם אותם, פחות או יותר, באזור סוואנתי של היום. 

עד שנת 1930, המגרלים והסוואנים במפקד האוכלוסין סווגו לקבוצות נפרדות, אבל נכללו באותה קטגוריה כגאורגים לאחר מכן. 

במאות ה-4 ה-6 התנצרו והשתייכו לכנסייה הגאורגית. למרות זאת, חלק מהפולתאיסטים המבוגרים שנותרו, נשארו עובדי אלילים. גיאורגי הקדוש, הקדוש הפטרון של גאורגיה, הוא הקדוש המכובד ביותר. הסוואנים שימרו הרבה ממסורתם, כולל נקמת דם. משפחותיהם קטנות, והבעלים הם ראשי המשפחה. הסוואנים מכבדים מאוד את הנשים הזקנות במשפחותיהם.

הנסיך מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הניח כי הסוואנים היו בעברם בני דת משה.

## שפה

שפתם היא דו לשונית, הם משתמשים גם בגאורגית וגם בשפתם שנקראת, סוואנית, שיחד עם הגאורגית, המגרלית והלאזית מרכיבים את השפות הכרתווליות או השפות הדרום קווקזיות. השפה הסוואנית הוחלפה ברובה על ידי גאורגית תיקנית.

## תרבות

התרבות הסוואנית שרדה בצורה נפלאה על שיריה וריקודיה. השירה הפולילונית שלה היא המורכבת ביותר בשירה הגאורגית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:עמים קווקזיים
מגרלים

ה**מגרלים** (בגאורגית: **მეგრელები**, מֶגרֶלֶבּי) הם קבוצה אתנוגרפית של הגאורגים המתגוררים בעיקר במחוז ההיסטורי סמגרלו שבגאורגיה. ריכוז גדול של המגרלים נמצא גם באבחזיה ובטביליסי. בעקבות הסכסוך הגאורגי-אבחזי, בתחילת שנות ה-90, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה הבדלנית, גורשו מאבחזיה כ-180,000 - 200,000 צאצאי מגרלים.

בני הקבוצה דוברים הן מגרלית והן גאורגית, אך משתמשים לכתיבה רק באלפבית הגאורגי.

## היסטוריה
עד שנת 1930 המגרלים והסוואנים נספרו כקבוצות אתניות נפרדות במפקד האוכלוסין, שנערכו בברית המועצות ולפני כן באימפריה הרוסית, אבל לאחר מכן קוטלגו ביחד עם קבוצת הגאורגים.

הנשיא הראשון של הרפובליקה של גאורגיה, ד"ר זוויאד גמסחורדיה, היה מגרלי. לכן, בתקופת ההפיכה האלימה של 21 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, סמגרלו הפכה למרכז של מלחמת אזרחים, שהסתיימה בתבוסת כוחות תומכי גמסחורדיה.

## מגרלים נודעים
* גיאורגי אליאבה - רופא, מיקרוביולוג, וחוקר בקטריופאג'ים.
* גיגי אוגולאווה - ראש עיריית טביליסי מ-2005.
* לברנטי בריה - מזכ"ל המשטרה החשאית בתקופת סטלין.
* זוויאד גמסחורדיה - הנשיא הראשון של גאורגיה העצמאית הפוסט-סובייטית.
* קונסטנטין גמסחורדיה - אחד המשוררים המשפיעים ביותר במאה ה-20.
* מרב קוסטבה - גיבור לאומי 
* חוויצ'ה קווארצחליה
## ראו גם
* פרשת המגרלים 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:עמים קווקזיים
מנוע יונים

[שמאל|ממוזער|250px|מנוע יונים בניסוי של [נאס"א]]
**מנוע יונים** הוא מנוע־דחף חשמלי המשמש בעיקר להנעת גשושיות או לתיקוני מסלול של לוויינים. המנוע משתמש באלומות יונים שהואצו בעזרת שדה חשמלי חזק כדי ליצור דחף. אף על פי שהספקו נמוך מאוד, בגלל כמות האנרגיה החשמלית המוגבלת הזמינה בגשושית או בלוויין, מנוע זה מייצר מתקף סגולי גבוה מאוד ביחס למנוע רקטי ולכן הוא שימושי בתחום החלל. השימוש במנועי יונים נעשה בעיקר לצורך תיקוני מסלול, והם מופעלים לתקופות ממושכות, בניגוד למנועים רקטיים המופעלים כל פעם למשך שניות ספורות. על פי רוב, מנוע יונים משתמש ביוני קסנון, שהוא גז אציל שהופך מגז לפלזמה בתהליך ההאצה החשמלי.

בשנת 1998 נאס"א שיגרה גשושית Deep Space 1 עם מנוע יונים.

בשנים 2013–2016 ערכה חברת רפאל בשיתוף חברת ALTA האיטלקית ניסוי משותף בפיתוח מערכת ההנעה החשמלית MEPS שמשקלה כ־15 ק"ג בלבד עבור מיקרו לוויינים. חברת רפאל גם פיתחה את המנוע היוני עבור הלוויין המדעי "ונוס" הישראלי־צרפתי ששוגר ב־2017. על פי פרסומים החל מ־2015, גם לוויין התקשורת **[[עמוס (סדרת לוויינים)|עמוס E]]** מיועד להצטייד במנוע יונים שכזה, דבר שיסייע לו להיות לוויין תקשורת בעל משקל קל מקודמיו.

ב־2020 סוכנות החלל הישראלית וחברת רפאל חתמו על הסכם עם סוכנות החלל ההודית לאספקת מנוע יונים מתקדם הפועל בטכנולוגיית EPS עבור לוויין שתייצר הודו לשיגור למשימה במסלול לווייני נמוך.

## קישורים חיצוניים


## הערות שוליים

יונים
קטגוריה:שיטות הנעה של חללית
פולק (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
זולטאן ציבור

**זוֹלְטַאן צִיבּוֹר** (בהונגרית: **Czibor Zoltán**; 23 באוגוסט 1929 – 1 בספטמבר 1997) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי בנבחרת הזהב, איתה זכה במדליית זהב אולימפית ובסגנות הגביע העולם בכדורגל. ציבור שיחק בליגת העל ההונגרית עד המהפכה הקומוניסטית של 1956 וזכה בשלוש אליפויות. אחר כך עבר לספרד וזכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ובגביע ערי הירידים.

## ביוגרפיה
ציבור היה ידוע כמי שהשכיל להבקיע במשחקי גמר, כולל במשחק גמר אליפות העולם בכדורגל 1954, שאותו הפסידו ההונגרים למערב גרמניה. ב-1955 היה מלך השערים של הליגה ההונגרית עם 20 כיבושים. הונבד זכתה אז באליפות ועל כן הייתה זכאית לשחק ב-1956 בגביע אירופה לאלופות. בעת שהקבוצה שהתה בבילבאו, לאחר המשחק הראשון בהתמודדות מול אתלטיק המקומית בסיבוב הראשון של גביע האלופות, פרצה המהפכה בהונגריה.

שחקני הונבד החליטו שלא לחזור בינתיים להונגריה, אלא לשחק את המשחק הביתי של הונבד באצטדיון הייזל שבבריסל. הונבד סיימה משחק זה בתיקו 3-3, לאחר ששוערה נפצע וציבור נאלץ לעמוד בשער במקומו. ההדחה מגביע אירופה העמידה את השחקנים בפני ההחלטה, האם לשוב הביתה אם לאו. לאחר שקנו זמן מה על ידי יציאה לסיבוב משחקים באירופה ובדרום אמריקה, החליטו לבסוף חלק מהשחקנים לשוב להונגריה, בעוד חלקם יצאו לגלות. בכללם של האחרונים היו ציבור ופרנץ פושקש, שהיגרו לספרד. צ'יבור חתם, בהשפעת חברו לאסלו קובאלה, בברצלונה ומיד הפך לשחקן חשוב בסגל, בעוד פושקש חתם אצל היריבה ריאל מדריד. המעבר הביא אל קיצה לא רק את הקריירה הבינלאומית של ציבור, אלא פירק למעשה את נבחרת הונגריה הגדולה.

## קישורים חיצוניים

* כל משחקיו בליגה הספרדית 
* כל משחקיו בנבחרת הונגריה 

קטגוריה:כדורגלנים הונגרים
קטגוריה:קשרי כדורגל הונגרים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הונגריה
קטגוריה:כדורגלני פרנצווארוש
קטגוריה:כדורגלני בודפשט הונבד
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. בזל
קטגוריה:כדורגלני אוסטריה וינה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1954
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1929
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1997
המצווה המוזנחת

**"המצווה המוזנחת"**, "אל-פרידה אל-ע'איבה" (בערבית: **الفريضة الغائبة**, תעתיק מדויק: אלפריצ'ה אלע'איבה), הוא ספרו של עבד א-סלאם פרג, מנהיג "הג'יהאד האסלאמי המצרי", ארגון אסלאם קיצוני שפעל בשנות ה-70 של המאה ה-20 במצרים. הספר קרא לסילוק הנשיא סאדאת מהשלטון ולכינון מדינת אסלאם. זאת בגלל ה"כפירה" של השלטון שהתבטאה בעיקר במדיניות ה"אינפיתאח", הפתיחות הכלכלית, אותה הנהיג סאדאת, ובהסכם השלום עם ישראל. בספר בוחן פרג את מושג הג'יהאד. הוא טוען כי הוא ללא ספק מאבק כוחני להשלטת החוק האסלאמי. בדבריו מסתמך פרג על כתביו של התאולוג האסלאמי אבן תיימיה, שחי בימי הביניים. פרג בוחן את הדרכים לכינון מדינה אסלאמית עד תקופתו. הוא טוען כי כולן אינן ריאליות ורק מאבק בכוח בשלטון הכופר, שיש להתחיל בו מיד, יכול להצליח. לג'יהאד האסלאמי המצרי היו תומכים בקרב הקצונה הזוטרה המצרית בנוסף על התמיכה בקרב הסטודנטים. תנועה זו היא שרצחה את סאדאת בעת מצעד צבאי ב-1981.

מצווה מוזנחת
מצווה מוזנחת
קטגוריה:ג'יהאד
מ"ט שערי טומאה

**מ"ט שערי טומאה** הוא ביטוי ביהדות המשמש לתאר את מצבם של עם ישראל בסוף גלות ושעבוד מצרים.  

כיום משמש הביטוי, לעיתים, לתאר אדם הנמצא בשפל המדרגה מבחינה מוסרית או רוחנית. 

49 מידות כנגד 7 הספירות הנמוכות : חסד, גבורה, תפארת, נצח, הוד, יסוד ומלכות. כל ספירה היא מידה (תכונת אופי) באדם, המורכבת משבע הספירות לאיזון.

## מקור והסבר
המקור העיקרי לביטוי מצוי בספר הזוהר חדש המסביר את שורש ספירת העומר, בזוהר תחילה מסופר כי ישראל שהו במצרים, נטמאו ולכלכו את עצמם בכל מיני טומאה וזה לשונו:

יש שסברו שבני ישראל יכולים היו להיגאל משעבוד מצרים רק כל זמן שלא הגיעו לשער הנו"ן, ולכן יציאת מצרים נעשה בחיפזון כדי למנוע את הירידה לשער הנו"ן. כך למשל כותב רבי אברהם אזולאי, בעל החסד לאברהם:  

יש שכתבו שבמהלך 49 הימים שבין יציאת מצרים למתן תורה, יצאו בני ישראל כל יום משער טומאה אחד, כך שלאחר מ"ט יום יצאו ממ"ט שערי טומאה ונכנסו למ"ט שערי קדושה. ועל פי הזוהר אמרו כי כנגד זה ציוותה התורה לספור את ספירת העומר בכל שנה בין יום טוב הראשון של פסח לבין חג השבועות.

## קישורים חיצוניים
*מ"ט שערי טומאה וחמישים ימי הספירה באתר "אחינו"
* שער החמישים דטומאה- יש כזה דבר? - בפורום אוצר החכמה
*פסח – מ"ט שערי טומאה - ערוץ התוכן של הרב דוד איפרגן

## הערות שוליים
 

קטגוריה:מילים וביטויים בעברית
קטגוריה:יציאת מצרים
קטגוריה:ספירת העומר
רוק קל

**רוק קל** או **רוק רך** הוא סגנון מוזיקלי שמשתמש בטכניקות של מוזיקת רוק הרוקנ'רול ליצירת מלודיות ולחנים קלילים יותר ביחס לרוק המסורתי. לרוק הקל בדרך כלל קטעי שירה עם פיטץ' גבוה יותר, ומילות השירים נוטות להתמקד בנושאים אוניברסליים כגון אהבה, חיי יומיום ומערכות יחסים. הז'אנר נוטה לעשות שימוש רב בפסנתרים, סינתיסייזרים ולעיתים סקסופונים.

רוק קל הוא מונח רב משמעויות שלעיתים משתמשים בו להגדרת המוזיקה הפופולרית גם כן.

אמני רוק קל אשר בלטו במיוחד במהלך שנות השבעים והשמונים, כוללים בין היתר את אלטון ג'ון, דון מקליין, קט סטיבנס, הבי ג'יז, דן פוגלברג, להקת שיקגו, להקת Air Supply, להקת טוטו, להקת REO Speedwagon וסימפלי רד.

במהלך שנות השמונים השתנה הטעם המוזיקלי של קהל המאזינים והפורמטים של תחנות רדיו שיקפו שינוי זה - ז'אנר הרוק הקל התפתח לז'אנר אשר מוכר עד היום בשם "Adult contemporary" ומבטא פחות השפעות רוק מאשר סגנון הרוק הקל.

קל
יוסף משיתא

**יוסף משיתא** היה יהודי המוזכר במדרש בראשית רבה כמי שמסר את המנורה לידי "שונאים" ולאחר מכן חזר בתשובה ומסר את נפשו. הוא מובא כדוגמה למעלתם של בני ישראל, גם הרשעים שבהם.

## סיפור המעשה
על פי המסופר במדרש רבה, כשנכנסו "שונאים" לבית המקדש, רצו שיהודי ייכנס ראשון ויתחיל בביזה. לשם כך קראו ליוסף משיתא והבטיחו לו שיקבל במתנה כל כלי שיבחר. 

נכנס יוסף משיתא והוציא את המנורה. כשראו במה בחר, אמרו לו: "אין דרכו של הדיוט להשתמש בזו"; היכנס שוב וקח לך חפץ אחר. יוסף משיתא סירב לעשות זאת שוב. על פי רבי פנחס המוזכר שם, הציעו לו אויבי ישראל כי יקבל תחת המנורה כספי מכס של שלוש שנים, והוא עמד בסירובו. כנראה שהחוויה של הוצאת המנורה והצורך למוסרה לרומאים גרמו לו לשינוי דעתו. 

יש מציינים שמכאן רואים את כוחה של כניסה לבית המקדש (אף שהיא בחורבנו) והיא הייתה הגורם לשינוי דעתו עד כדי מסירות נפשו במיתה משונה. אמר: "לא דיי שהכעסתי לאלוהי פעם אחת, אלא שאכעיסנו פעם שנייה?!". 

שונאי ישראל ראו סירוב זה בחומרה והענישוהו על כך בעונש מוות בייסורים: "נתנו אותו בחמור של חרשים והיו מנסרים בו. היה מצווח ואומר: 'ווי אוי אוי שהכעסתי לבוראי'".

במדרש לא נתפרש מי הם ה"שונאים". הרב אהרן הימן סבר שהמעשה אירע בעת גזירות אנטיוכוס.

## ראו גם
* אגדות החורבן
* רבי אלעזר בן דורדיא
* יקים איש צרורות

## קישורים חיצוניים
* 
* מאמר על המוסר השכל מסיפורו של יוסף משיתא

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקשורים לבית המקדש
קטגוריה:אגדות יהודיות
DotNetNuke

שמאל|ממוזער|250px|הדף הראשי של התקנת DotNetNuke
**DotNetNuke** (ראשי תיבות: **DNN**) היא מערכת בקוד פתוח ליצירה וניהול של אפליקציות אינטרנט, הכתובה בשפת VB.NET לשרתי ASP.NET.

המערכת תוכננה להיות קלה לתפעול, לתחזוקה ולהרחבה, על ידי שימוש במודולים וסקינים, וניתן לנהל באמצעותה מערכות אינטראנט, אקסטראנט ואינטרנט.

מערכת DotNetNuke משוחררת תחת רישיון BSD, אולם יש לתוכנה גם מהדורות קנייניות.

התוכנה פותחה במקור על ידי חברת Perpetual Motion הקנדית, אולם החל משנת 2006 מפותחת על ידי בעיקרה על ידי חברת DotNetNuke שהוקמה למטרה זו.

## ראו גם
* PHP-Nuke

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר של הבית של פרויקט DotNetNuke
*  אתר הפיתוח בCodePlex

## הערות שוליים

קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:תוכנה חופשית
טיפון

250px|ממוזער|טיפון
**טיפון** או **טיפאוס** (ביוונית, Τυφάων או Τυφωεύς) היא מפלצת אגדית מן המיתולוגיה היוונית.

## תיאורו
המשמעות המקורית של המפלצת, כסופה, השתמרה, ואילו דמותו של טיפאוס תוארה כבן הזקונים של טרטרוס וגאיה (או של הרה לבדה, עקב זעמה על זאוס שאתנה נולדה ממצחו). פינדרוס מתאר את טיפאוס כמפלצת בעלת מאה ראשים, עיניים מטילות אימה וקול מבעית.

טיפון מתואר לעיתים כסופה מחריבה ולעיתים כענק יורק אש. טיפון מוזכר אצל הומרוס ואילו אצל הסיודוס מתוארים טייפאון וטיפאוס כשתי ישויות נפרדות. טייפאון מוצג אצל הסיודוס כבנו של טיפאוס וכסופה מבעיתה, שיחד עם אכידנה הוליד את הכלבים אורתוס וקרברוס, את ההידרה, כימרה ואת הספינקס. פרטים אלו מתוארים גם ב"ביבליותקה" של פסבדו-אפולודורוס. בסיפורים אחרים מתואר טיפון כדרקון ענק נושף אש, שמכתפיו יוצאים נחשים ויצורים בעלי מאה ידיים.

במצרים התלמיית זוהה טיפון עם האל המצרי סת, אשר תואר בתקופה זו כחמור. על פי עלילת החמור, זוהה טיפון-סת גם כאלוהי היהודים.

## המלחמה עם האלים
לפי הסיודוס ביקש טיפאוס לקנות לו שליטה בכל האלים, אך הוכנע על ידי זאוס במכת ברק. לפי תיאורים אחרים, מת טיפאוס אחרי הקרב עם זאוס ונקבר בטרטרוס, תחת הר אטנה, נפחייתו של הפייסטוס, אך תיאורים אחרים גורסים כי הוא גר במערה בסיציליה.
טיפאוס נחשב אבי הרוחות המזיקות ואבי ההרפיות, אך הרוחות המיטיבות לא נחשבו בניו. אצל המשוררים המאוחרים יותר מקושר טיפאוס לעיתים תכופות עם מצרים, שם אין האלים מסוגלים להתמודד עמו ועל כן הם הופכים, בפחדם, לבעלי חיים (מלבד זאוס ואתנה).

לפי אחד המיתוסים, הוא תוקף את האולימפוס ורק זאוס נשאר להתמודד מולו. טיפון לוקח את זאוס למערתו, מנקר את עיניו וכובל אותו, עד שהרמס ואיגיפאן באו לעזור לו ויחד הם מביסים אותו וכולאים אותו מתחת להר אטנה.

## בתרבות הפופולרית
בספר פרסי ג'קסון ותקוות האולימפוס מוזכר טיפון כענק שגופו בעננים ורגליו באדמה ובני האנוש אינם מסוגלים לראותו והם חושבים שהנזק שטיפון גורם הוא סופה טרופית חריגה. טיפון כמעט ומשמיד את האולימפיים בזמן שקרונוס נלחם בפרסי ובחבריו החצויים, אך פוסידון וצבא הקיקלופים, ובניהם אחיו למחצה של פרסי, טייסון, מפילים אותו לים בעזרת חבלים.

## קישורים חיצוניים

* תיאורי טיפון בספרות היוונית-רומית
*פסאודו-אפולודורוס, '''ביבליותקה''', ספר 1, פרק 6, פסקה 3. - על טיפון 
* 

קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
לודוויג ארהארד

**לודוויג ארהארד** (4 בפברואר 1897 – 5 במאי 1977) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר מערב גרמניה. אבי הנס הכלכלי הגרמני.

## שנותיו הראשונות
לודוויג וילהלם ארהארד נולד בעיר פירט שבגרמניה. לאחר סיום בית הספר עבד כמוכר בחנות הבגדים של אביו.

ארהארד התגייס לחיל התותחנים של הצבא הגרמני בשנת 1916 ונלחם במלחמת העולם הראשונה, הוא נפצע באופן חמור בקרב איפר בשנת 1918. בשל הפציעה לא היה מסוגל עוד לעבוד בחנותו של אביו ולכן החל ללמוד כלכלה בנירנברג ובפרנקפורט וקיבל תואר דוקטורט בשנת 1925 מידיו של פרנץ אופנהיימר.

במהלך שהותו בפרנקפורט הוא נשא לאישה את לואיז שאוסטר ובשנת 1925 חזר לפירט ועבד כמנהל בחנות המשפחתית. לאחר שלוש שנים החל ארהארד לעבוד כעוזר במכון למחקר כלכלי של תעשיית הלבוש הגרמנית (גרמנית: Institut für Wirtschaftsbeobachtung der deutschen). מאוחר יותר קודם לתפקיד של סגן מנהל במכון.

כתוצאה מפציעותיו במלחמה ארהארד היה פטור משירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הוא עבד על רעיונות לתקופת השלום שלאחר המלחמה, דבר שהנאצים לא ראו בעין יפה. הוא איבד את עבודתו בשנת 1942 אך המשיך לעסוק בנושא באופן פרטי. בשנת 1944 כתב ארהארד מחקר בשם "כלכלת מלחמה וחוב" (גרמנית: Kriegsfinanzierung und Schuldenkonsolidierung) שנבנה על ההנחה שגרמניה תפסיד במלחמה. הוא שלח את מחקרו אל קרל פרידריך גרדלר, אחד מן האישים הבולטים בהתנגדות הגרמנית לנאצים.

## אחרי המלחמה
ארהארד הועסק כיועץ כלכלי על ידי רשויות הכיבוש האמריקאית בבוואריה שגם מינו אותו לשר הכלכלי בממשלתו של וילהלם הוגנר. אחרי איחוד אזורי הכיבוש של בעלות הברית המערביות ארהארד הפך ליו"ר של ועדת המומחים שהכינה את הרפורמה במטבע בשנת 1947.

בשנת 1948 נבחר ארהארד למנהל הכלכלה של אזור הכיבוש המערבי. לאחר הכנסת המרק הגרמני לשימוש, ביטל ארהארד את השליטה על המחירים והיצור שקבעה ממשלת הכיבוש (ראו: הנס הכלכלי).

בשנת 1949 הוא התמודד מטעם מחוז הבחירה של באדן-וירטמברג על מושב בבונדסטאג. הוא נבחר ובשנת 1950 הצטרף למפלגת האיחוד הנוצרי-דמוקרטי. מונה לשר הכלכלה בממשלתו הראשונה של קונראד אדנאואר. רעיונותיו בדבר מדינת רווחה הפכו לחלק ממצע מפלגתו.

ארהארד נבחר לקאנצלר עם התפטרותו של אדנאואר בשנת 1963, בשנת 1966 הוא נבחר לכהונה נוספת.

ב-26 באוקטובר 1966 נפלה ממשלתו כתוצאה מהגשת התפטרותם של שרי המפלגה הדמוקרטית החופשית במחאה על הצעת התקציב של הממשלה. ארהארד התפטר באחד בדצמבר וקורט גאורג קיזינגר ירש אותו כקנצלר גרמניה.

ארהארד המשיך את פעילותו הפוליטית ונשאר חבר הבונדסטאג עד ליום מותו בשנת 1977.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:קנצלרי גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:חברי המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית
קטגוריה:חברי הבונדסטאג
קטגוריה:בוואריה: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1977
גשר גרובנור

ממוזער|גשר גרובנור. ברקע, תחנת הכוח באטרסי.
**גשר גרובנור** (באנגלית: **Grosvenor Bridge**), המכונה גם **גשר הרכבת ויקטוריה** (באנגלית: **Victoria Railway Bridge**), הוא גשר רכבת מעל נהר התמזה בלונדון. הגשר נמצא בין גשר ווקסהול לבין גשר צ'לסי, ומקשר בין פימליקו וצ'לסי בגדה הצפונית של הנהר, לבין שכונת ניין אלמס ובאטרסי בגדה הדרומית של הנהר. בסמוך לגשר נמצאים בית החולים המלכותי צ'לסי בגדה הצפונית של הנהר, ותחנת הכוח באטרסי ופארק באטרסי בגדה הדרומית.

## היסטוריה
הגשר מורכב משני גשרים שנבנו באמצע המאה ה-19. הגשר המזרחי נבנה עבור קו הרכבת לונדון-צ'טהם-דובר בין 1858 ו-1860 במטרה להוביל רכבות לתחנת ויקטוריה. גשר זה היה גשר הרכבת הראשון שנבנה על התמזה באזור מרכז לונדון. הגשר המערבי נבנה עבור קו הרכבת לונדון-ברייטון-החוף הדרומי זמן קצר לאחר מכן.

שני הגשרים נהרסו ונבנו מחדש מפלדה בין השנים 1963–1967.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:וסטמינסטר: תחבורה
גרובנור
ליברמן

**ליברמן** הוא שם משפחה שנפוץ ביהדות אשכנז. פירושו בגרמנית וביידיש הוא "איש יקר" או "איש אהוב", והוא יכול להיות גם תרגום של המילה העברית "חביב".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
יוונית הומרית

**יוונית הומרית** היא צורה של השפה היוונית העתיקה, שבה השתמש הומרוס באיליאדה ובאודיסאה. זוהי גרסה עתיקה ליוונית יונית, עם תוספות מניבים יוונים אחרים, כגון היוונית האיולית. בתקופה מאוחרת יותר, צורה זו של היוונית שימשה בסיס ליוונית אֶפִּית, השפה של השירה האפית, שהתאפיינה בהקסמטר דקטילי של משוררים כמו הסיודוס. שלא כמו צורות מאוחרות יותר של היוונית, היוונית ההומרית לא כללה שימוש של תווית יידוע (ה' הידיעה) אמיתית. חיבורים ביוונית אֶפִּית מקורם בשנים שבין התקופה היוונית ועד המאה ה-3 לספירה.

## ראו גם
* דיאלקטים יווניים

הומרית
דילן וקול ספראוס

**דילן וקול ספראוס** (באנגלית: **Dylan and Cole Sprouse**; נולדו ב-4 באוגוסט 1992) הם שחקנים אמריקאים תאומים.

## ביוגרפיה
נולדו ב-4 באוגוסט 1992 בארצו שבאיטליה, להורים אמריקאיים שלימדו אנגלית במדינה. כאשר היו בני ארבעה חודשים המשפחה חזרה לארצות הברית והתיישבו בלונג ביץ', בקליפורניה. 

דילן וקול ספראוס החלו את דרכם בעולם הבידור בגיל 6 חודשים, כשהופיעו בפרסומות לחיתולים. 

לאחר מכן, בשנת 1993, היותם בני שנה החלו להשתתף בקומדיית המצבים של רשת ABC "גרייס על הכוונת"  כאשר השניים גילמו את התינוק של ברט באטלר. את תפקיד זה עשו במשך 5 עונות, עד 1998. 

תפקידם המשמעותי הראשון שחשף אותם לקהל הרחב היה בשנת 1999 בסרט הקומי "ביג דדי" בכיכובו של אדם סנדלר, כאשר גילמו את הבן שלו – ג'וליאן "פרנקנשטיין" מקגראת'. באותה שנה שיחקו בסרט המתח "אשת האסטרונאוט" בכיכובו של ג'וני דפ. 

בשנים 2000–2002 קול שיחק תפקיד סולו למשך שבעה פרקים בסדרת הקאלט המצליחה "חברים" בתפקיד בנו של רוס גלר (דייוויד שווימר). ובשנת 2001 הופיעו השניים בסדרה הקומית של רשת פוקס "מופע שנות ה-70" בתור הילדים השובבים שהלכו לאיבוד בפארק ופגשו את מייקל, ובסדרת המתח "חדר הסיוט" שכתב רוברט לורנס סטיין. 

ובשנת 2005 החלו לככב בסדרה הקומית של ערוץ דיסני "החיים היפים של זאק וקודי" בה הם מגלמים תאומים זהים אשר הופכים את המלון שבו הם חיים למגרש המשחקים הפרטי שלהם. ובשנת 2008 החלו לככב בסדרת ההמשך ל"החיים היפים של זאק וקודי" - "החיים היפים על הסיפון" ששודרה עד 2011 ונחלה הצלחה רבה. 

בשנת 2007 חתמו השניים על עסקה עם חברת דואלסטאר להקמת קו אופנה לבנים ופרסום מגזין, משחקי מחשב וסרטים.

ב-2010 עזבו את ערוץ דיסני לטובת לימודים במכללה בניו יורק. ב-2011 כיכבו ב"החיים היפים הסרט". 

ב-2017 החל קול לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל" של רשת The CW. ובאותה שנה שיחק גם את וויל בסרט "במרחק נשימה" (five feet apart) לצד השחקנית היילי לו ריצ'רדסון.

בשנת 2020 גילם דילן ספראוס את טרוור בסרט "אחרי שהתנגשנו"

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תאומים אמריקאים
קטגוריה:ערוץ דיסני: שחקנים ומנחים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1992
שילוש מקדונלד

**שילוש מקדונלד** (ידוע גם כ"**השילוש של הסוציופתיה**") הוא כינוי לשלוש תכונות או התנהגויות אצל ילדים, שנטען ב-1963 כי הן יכולות להצביע על כך שהילדים יגדלו להיות רוצחים סדרתיים. הן תוארו לראשונה על ידי פרופסור ג"מ מקדונלד במאמרו "האיום להרג", מתוך כתב העת האמריקאי לפסיכיאטריה.

## התכונות
* **[[פירומניה]]** - לכאורה בשל הריגוש של הרס רכוש.
* **[[התעללות|אכזריות]] [[זכויות בעלי חיים|כלפי בעלי חיים]]** - ילדים רבים מבטאים לפעמים התנהגויות "קלות" כמו תלישת רגליים מעכביש, אך נטען כי ילדים שיהיו רוצחים סדרתיים בעתיד מתעללים והורגים חיות גדולות כגון חתולים וכלבים, וכי מעשיהם לא מבוצעים לשם ריצוי הסובבים אותם, אלא להנאתם האישית.
* **[[הרטבת לילה]]** - הרטבה במהלך השינה בגיל מאוחר מהנורמה (גיל 5 ומעלה), לפחות פעמיים בשבוע למשך מספר חודשים.

## תאוריות נגד
שילוש התכונות, אשר פותח בשנת 1963, עורר ביקורת והעלה שאלות אצל חוקרים. במחקרים נוספים שנערכו, נמצא כי ילדים ומתבגרים רבים שנוהגים להצית שריפות או להתעלל בחיות, עושים זאת מסיבות רבות ומגוונות שאינן קשורות לאפיון דמות של רוצח סדרתי (כמו שיעמום, חיקוי של עונשים שהמבוגרים מטילים עליהם, חיפוש זהות "קשוחה", ואף מתוך תסכול וייאוש). לכן יש קושי רב לקבוע האם התנהגויות אלו מצביעות בהכרח על דמיון לרוצח סדרתי, ואם כן אז באיזו כמות ומינון.

## ראו גם
* הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
* קרימינולוגיה

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכיאטריה
קטגוריה:הפרעות נפשיות והתנהגותיות
קטגוריה:רצח
קטגוריה:פסיכולוגיה פופולרית
אודות שמידט

**אודות שמידט** (אנגלית: About Schmidt) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2002, בבימויו של אלכסנדר פיין ובכיכובו של ג'ק ניקולסון. הסרט מבוסס על ספר הנושא שם זהה, פרי עטו של הסופר לואיס ביגלי. ג'ק ניקולסון משחק את דמותו של **וורן שמידט**, והופ דייוויס משחקת בתפקיד בתו, **ג'יני**.
## תקציר העלילה
**וורן שמידט** הוא אקטואר (אדם העוסק בחישוב שיעורי הסיכונים התשלומים והפרמיות של ביטוח) בחברת ביטוח באומהה, נברסקה, ובתחילת הסרט פורש לגמלאות. הוא זוכה למסיבת פרידה בחברת הביטוח בה עבד, ומוחלף בידי עובד חדש וצעיר. הוא מתקשה להסתגל לאורח חייו החדש, ומרגיש חסר תועלת. הוא מבין שלמרות כל השנים שבהן עבד והניסיון אותו צבר, הוא בר החלפה. יום אחד שמידט רואה בטלוויזיה פרסומת על תוכנית לאימוץ ילדים אפריקנים על ידי תמיכה כספית. הוא נכנס לתוכנית ה"אימוץ", ולאחר כמה זמן מקבל חבילה בדואר ובה פרטים על הילד הטנזני ה"מאומץ" שלו, אנדוגו (NDugu).

שמידט מספר במהלך הסרט על מערכת היחסים עם אשתו, אשר הייתה מנוכרת כלפיו. היא מתה לפתע מקריש דם במוח. חבריו ובתו ג'יני מנסים לנחמו. הוא נקלע לוויכוחים עם ג'יני, המתעתדת להתחתן עם **ראנדל הרצל** (מגולם על ידי דרמוט מלרוני), מהלך ששמידט מתנגד לו. שמידט סבור, שהוא לא מתאים לבתו. ג'יני ורנדל עוזבים לאחר זמן קצר חזרה לדנוור, קולורדו. שמידט מוצא את עצמו לבדו.

שמידט מזניח את עצמו, הוא מפסיק לתפקד. הוא נרדם ומתעורר מול הטלוויזיה, יוצא לטיולים בחצר בפיג'מה שלו, ולבסוף אף גומר את כל האוכל במטבח שלו. לבסוף הוא מחליט לערוך מסע במעונוע שלו כדי לראות את ג'יני ולשכנע אותה לא להתחתן עם ראנדל. הוא מתקשר לג'יני כדי להודיע לה על כך שהוא מגיע, והיא דורשת ממנו לא להגיע אלא זמן קצר לפני החתונה. הוא מחליט לערוך טיול למחוזות ילדותו. הוא מגיע לדנוור זמן קצר לפני החתונה, ופוגש את המשפחה של ראנדל. הוא ממשיך לנסות להניא את בתו מלהינשא. אף על פי שמתעורר ויכוח גדול ומכוער, בחתונה נושא שמידט נאום ונמנע מלהזכיר את ביקורתו, וחוזר חזרה לביתו.

שמידט מתחיל לתאר את סיפור חייו לאנדוגו במכתבים אותם הוא שולח לו. הוא תוהה במכתביו אילו הישגים השיג במהלך חייו, ונדמה שהכתיבה היא סוג של תרפיה והתבוננות עצמית, ששמידט מתחיל לעבור לאחר מות אשתו והפרישה. לקראת סוף הסרט מקבל שמידט חבילה מטנזניה, ובה מכתב מנזירה המטפלת באנדוגו. היא אומרת שהוא לא יודע לקרוא או לכתוב, אולם מאוד שמח לשמוע את תוכנם. שמידט מתרגש מאוד למשמע הדברים, ועיניו מתחילות לדמוע.

## מועמדויות ופרסים

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי מסע אמריקאיים
קטגוריה:זקנה בקולנוע
קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים זוכי גלובוס הזהב - התסריט הטוב ביותר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים