מפלגת העובדים הגרמנית החופשית (FAP)

**מפלגת העובדים הגרמנית החופשית** (בגרמנית: **Freiheitliche Deutsche Arbeiterpartei** או בקיצור: **FAP**) הייתה עמותה ימנית קיצונית בהרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שנוסדה ב־1979 בידי מרטין פפה. במשך שנים התייחסו אליה כאל מפלגה והיא התמודדה בבחירות הכלליות בגרמניה, אך ללא הישגים אלקטורליים. לאחר שבמסגרת הליך הוצאת המפלגה אל מחוץ לחוק בשנת 1994 קבע בית המשפט החוקתי הפדרלי שאין לה מאפייני מפלגה, היא הוצאה אל מחוץ לחוק בשנת 1995 כעמותה על ידי המשרד הפדרלי של הפנים. המפלגה נחשבה לארגון הניאו־נאצי המיליטנטי הגדול ביותר בגרמניה.

## מצע ואידאולוגיה
מפלגת העובדים הגרמנית החופשית הייתה בתחילה מפלגה עם אידיאולוגיה לאומנית ושנאת זרים, אך גם אנטי־ישועית, בעלת נטייה ימנית־קיצונית. מאמצע שנות ה־80 קיבלה אופי גזעני, אנטישמי וניאו־נאצי יותר. היא התאפיינה בין היתר בתעמולה אגרסיבית, בקירבה תוכניתית וסמלית לנאציזם (למשל דגל המפלגה — עם רונת טיוואז במקום צלב קרס), ובהכרה באלימות כאמצעי להגשמת דרישות פוליטיות. לאחר שבשנות ה־90 כבר נאסרו כמה ארגונים ניאו־נאציים והפיגוע במלין (1992) זכה להד תקשורתי, ניסה ההנהלה להתרחק מאלימות בהודעות פומביות.

## היסטוריה
### סקירה
[ממוזער|שמאל|[רונת טיוואז על אחד מדגלי המפלגה]]

ה־FAP נוסדה ב־1979 כפיצול של תנועת Unabhängige Arbeiter-Partei (UAP) על ידי מרטיו פפה, מנהיג לשעבר בהיטלר יוגנד בשטוטגרט. היא הייתה למעשה הקמה מחדש של Sozial-Liberale Deutsche Partei (SLP), שנוסדה ב־1969.

עד תחילת שנות ה־80 היא היוותה קבוצה שולית יחסית באזור שטוטגרט. אולם ב־1983 חדרו אליה חברים של הארגון, חזית הפעולה של הסוציאליסטים הלאומיים/פעילים לאומיים בהנהגת מישאל קיהנן שהוצא בדויק אל מחוץ לחוק. 

פפה אפשר לפעילים לפעול. לאחר שקיהנן (שלא היה חבר רשמי) הצהיר בגלוי על הומוסקסואליותו, דבר שהוביל סכסוך בין תומכיו למתנגדיו, שבסופו הוביל לפיצול בתוך ה־FAP. 

בתקופה זו היו במפלגה שני אגפים: תומכי קיהנן ומתנגדיו סביב יורגן מוסלר (מזכיר כללי) ופולקר היידל . בשנת 1988 נבחר הניאו־נאצי פרידהלם בוסה ליו"ר הפדרלי החדש של ה־FAP, וכיהן בתפקיד עד הוצאתה מחוץ לחוק. 

עם נפילת החולה, ניסתה המפלגה לבנות במזרח גרמניה לשעבר, במיוחד באזור ברלין–ברנדנבורג, תשתית חלקית מיליטנטית ואלימה. לאחר שכבר ב־1989 התרחשו עימותים פוליטיים, פרשו ב־1990 הקאדרים מוסלר r ו־Michael Swierczek (שהקים אחר כך את Nationale Offensive), ועמם חלקים גדולים מחברי המפלגה. ב־1991 נכחו בקונגרס מפלגתי מיוחד אורחים מן הארגונים הניאו־נאציים ויקינג יונגד ו־Nationalistische Front. קשרים התקיימו גם עם התנועה הנציונלסוציאליסטית הדנית שנוסדה ב־1991. ב־1992 נכחו נציגים בכירים בפרעות בעיר רוסטוק, כנגד מהגרים מוייאטנם וחילקו שם חומרי תעמולה.

### הוצאה מחוץ לחוק
ב־1993 יזמו הממשלה הפדרלית והבונדסראט הליכי איסור מפלגה. בשנת 1994 דחה בית המשפט החוקתי הפדרלי את הבקשות כבלתי־קבילות, משום שה־FAP אינה מפלגה. המשרד הפדרלי של הפנים אסר את ה־FAP ב־24 בפברואר 1995 כעמותה לפי הדין הגרמני. תביעת הביטול (Anfechtungsklage) נדחתה ב־20 באוקטובר 1995 על ידי בית הדין המנהלי הפדרלי (BVerwG). חל סעיף 86 א' לחוק העונשין הגרמני (StGB) בנושא „שימוש בסמלי ארגונים בלתי־חוקתיים”.

## חברים
מספר החברים השתנה מאוד ובשיא לא עלה על 1,000 איש. כמה מן התומכים והחברים, שהגיעו לאורך השנים בעיקר מקרב סקינהדים מן הימין, הועמדו לדין והורשעו בעבירות שונות. רבים מן הקאדרים לשעבר פעילים כיום בימין הקיצוני ב־NPD וב„קאמרדשאפטן החופשיות”.

## השתתפות בבחירות
ה־FAP לא הייתה מיוצגת ברמה הפדרלית או המדינתית בפרלמנט. בבחירות נותרה תמיד הרבה מתחת לאחוז החסימה ולמספר הקולות הנדרש לצורך החזר הוצאות מערכת הבחירות. בבחירות לבונדסטאג ב־1987 התמודדה עם רשימת מדינה רק בברמן וקיבלה שם 405 קולות שניים (0.09%); מועמדיה בשני מחוזות הבחירה Celle–Uelzen ו־Stuttgart I קיבלו בכל אחד 0.1%. גם ברמת המדינות נותרה המפלגה שולית, למשל בבחירות להמבורג ב־1986 עם 0.1% (713 קולות). בבחירות לפרלמנט האירופי ב־1989 קיבלה 0.1% (19,151 קולות). מרכזיה האזוריים היו ברלין, סקסוניה התחתונה ואזור הרוהר.
## קישורים חיצוניים
* Die Geschichte der FAP באתר mdr.de (בארכיון)

## הערות שוליים

קטגוריה:נאו-נאציזם