המוזיאון הלאומי בבנגקוק

**המוזיאון הלאומי של בנגקוק** (באנגלית: **Bangkok National Museum** ;בתאית: **พิพิธภัณฑสถานแห่งชาติ พระนคร**, בתעתיק ללטינית: Phiphitthaphanthasathan Haeng Chat Phra Nakhon) הוא הסניף הראשי של המוזיאונים הלאומיים של תאילנד ואחד המוזיאונים הגדולים בדרום-מזרח אסיה.

המוזיאון מציג תערוכות של אמנות תאילנדית והיסטוריה תאילנדית, והוא שוכן בארמון לשעבר של סגן המלך (ואנג נה), הממוקם בין אוניברסיטת טמסאט לבין התיאטרון הלאומי, מול סאנאם לואנג.

המוזיאון נוסד ונפתח בשנת 1874 על ידי המלך צ'ולאלונגקורן כדי להציג את אוספיו המלכותיים של אביו, המלך מונגקוט.

בגלריות של המוזיאון מוצגות תערוכות המתעדות את ההיסטוריה של תאילנד מאז התקופה הנאוליתית.

באוסף המוזיאון נכללת גם כתובת האבן של המלך ראם קהמענג, שנרשמה בשנת 2003 בתוכנית "זיכרון עולם" של אונסק"ו כהכרה בחשיבותה התרבותית וההיסטורית.

מלבד שימור והצגה של ממצאים תאילנדיים מתקופות דוואראוואטי, סריויג'ה, סוקותאי ואיוטהאיה, מציג המוזיאון גם אוספים נרחבים של אמנות בודהיסטית אזורית מאסיה, ובהם אמנות הגאנדהארה ההודית, תקופת טאנג הסינית, אמנות צ'אם מווייטנאם, אמנות ג'אווה מאינדונזיה ואמנות החמרים מקמבודיה.

נכון לאפריל 2019, המוזיאון היה לקראת סיום שיפוץ נרחב של אולמות התצוגה, שנמשך כעשור. שנים-עשר אולמות שופצו כבר, וארבעה נוספים נשארו לשיפוץ בשלוש השנים הבאות. כל האולמות צפויים לקבל עיצוב פנים חדש, תאורה משופרת ומצגות מולטימדיה ממוחשבות.

## היסטוריה
המוזיאון הלאומי של בנגקוק נוסד במקור על ידי המלך צ'ולאלונגקורן (ראמה החמישי) סביב אוסף העתיקות של אביו, המלך מונגקוט (ראמה הרביעי).

המוזיאון שוכן בשטחי ארמון "ואנג נה" ("הארמון הקדמי"), שנבנה עבור סגן המלך – מעין יורש עצר. בתאילנד אין חוק בכורה הקובע את סדר הירושה, והמלך היה ממנה באופן מסורתי את יורשו, שהיה לרוב אחיו ולא בנו.

התפקיד בוטל על ידי צ'ולאלונגקורן, והמוזיאון הלאומי הוקם בארמון לשעבר בשנת 1887.

בשנת 1874 הורה המלך צ'ולאלונגקורן על הקמת המוזיאון הציבורי הראשון בביתן "קונקורדיה" שבמתחם הארמון המלכותי הגדול בבנגקוק, כדי להציג את אוספיו של אביו, המלך מונגקוט, וכן פריטים נוספים בעלי עניין כללי.

מוזיאון קונקורדיה נפתח לציבור ב־19 בספטמבר 1874, ומחלקת האמנויות היפות של תאילנד מציינת תאריך זה כתאריך הולדתו של המוזיאון הלאומי הראשון במדינה.

בשנת 1887 הורה המלך צ'ולאלונגקורן להעביר את המוזיאון מביתן "קונקורדיה" אל מתחם ואנג נא (הארמון הקדמי), ולכנותו בשם "מוזיאון ואנג נא" או "המוזיאון של הארמון הקדמי".

בשנת 1926 נקרא המוסד בשם "מוזיאון בנגקוק", ובהמשך התפתח להמוזיאון הלאומי של בנגקוק, כאשר בשנת 1934 הועבר לניהולה של מחלקת האמנויות היפות של תאילנד.

## אוספים
ממוזער|גלריית ההיסטוריה התאילנדית באולם סיוומוקהפימן
במוזיאון הלאומי של בנגקוק שלוש גלריות קבועות לתצוגה:

# גלריית ההיסטוריה התאילנדית, הממוקמת בחזית אולם סיוומוקהפימן, שהיה בעבר אולם טקסים. מוצגת כתובת המלך ראם חמהאנג, שנוספה לרישום תוכנית זיכרון העולם של אונסק"ו בשנת 2003. תערוכה נוספת עוסקת בשאלה *"מאין הגיעו התאילנדים?".* הגלריה מציגה גם ממצאים מהתקופה הפרהיסטורית של תאילנד ועד תקופת בנגקוק . גלריית ההיסטוריה של תאילנד ממוקמת בחזית אולם סיוומוקפימן (Siwamokhaphiman), שהיה בעבר אולם טקסים. בתצוגה מוצגת גם כתובת האבן של המלך ראם קהמענג, שנרשמה בשנת 2003 בתוכנית "זיכרון עולם" של אונסק"ו. תערוכה נוספת עוסקת בשאלה: "מניין באו התאים?" הגלריה מציגה גם ממצאים מתקופת פרה-היסטורית של תאילנד ועד לתקופת בנגקוק.
# אוספי הארכאולוגיה ותולדות האמנות מוצגים בשני חלקים:
## הגלריה הפרהיסטורית, בחלקו האחורי של אולם סיוומוקהפימן, המכסה את התרבויות הפרהיסטוריות של תאילנד.
## הגלריה לתולדות האמנות, בבניין האגף הצפוני, מציגה פסלים ועבודות אחרות מתקופות דווארוואטי, סריוויג'איה ולופבורי (לפני 1257 לספירה) ועד לתקופת בנגקוק המוקדמת (בערך 1782).
# אוסף האמנויות הדקורטיביות והאתנולוגיה, המוצג בבנייני הארמון המרכזי לשעבר. מדור זה מתמקד בתרבות חומרית חצרנית ואזורית, כולל זהב ואבנים יקרות, שיבוץ פנינה, סמלים וסמלים מלכותיים, תלבושות וטקסטיל, קרמיקה, שנהב מגולף, כלי תחבורה מלכותיים היסטוריים, כלי נשק וכלי נגינה.

## ילד הזהב והגברת הכורעת
[טקסט=Bronze Khmer-style statue known as the Golden Boy on display at the National Museum Bangkok.|ממוזער|פסל הברונזה "ילד הזהב" מוצג במוזיאון הלאומי בבנגקוק לאחר שהוחזר לארץ מ[מוזיאון המטרופוליטן לאמנות|מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בשנת 2024.]]
במאי 2024 הוחזר לתאילנד מארצות הברית פסל "הנער הזהוב", פסל ברונזה בגובה 1.2 מטרים, המתוארך לתקופה שלפני כ־900 שנה, והוצג מחדש במוזיאון. פסל נוסף הקשור לו, הידוע בשם "הגברת הכורעת", הוצג גם הוא לציבור. שני הפסלים הוחזקו בעבר במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק במשך כשלושה עשורים. החזרת הפסלים סימנה הצלחה נדירה במאמצי תאילנד המתמשכים להשיב אליה אלפי פריטים תרבותיים שנבזזו או הוברחו באופן בלתי חוקי.

שני פסלי הברונזה האלה, הידועים כ"הנער הזהוב" ו"האישה הכורעת", מקורם מהאזור הדרומי של צפון־מזרח תאילנד, ככל הנראה במחוז בוריראם (Buriram), והם מקושרים מבחינה סגנונית למסורת האמנות של האימפריה הקמרית, שפרחה באזור במאה ה־11 וה־12 לספירה.

"הנער הזהוב", שלעיתים מזוהה עם שיווה או עם מלך חמרי כמו ג’איאוורמן השישי, גילו המשוער כ־900 שנה. על פי דיווחים, הוא נחשף על ידי תושב כפר כ־50 שנים, לפני שנשלח באופן בלתי חוקי מחוץ לתאילנד.

הפריטים הגיעו לאוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בסוף שנות ה-80, בתקופה שבה סוחרי עתיקות המקושרים לדאגלס לרטצ'פורד (Douglas Latchford) — שהועמד לדין בגין סחר באמנות מאזור דרום מזרח אסיה — סיפקו למוזיאונים מערביים פסלים רבים מאזור זה.

בעקבות משא ומתן דיפלומטי ממושך ומחקר מקורות, הסכים המטרופוליטן מוזיאון בשנת 2023 רשמית להחזיר את שני הפסלים לתאילנד, לצד 14 פסלים חמרים לקמבודיה.

הטקס להשבתם נערך במוזיאון הלאומי בבנגקוק במאי 2024, ונכחו בו נציגים תרבותיים מתאילנד ונציגים מארצות הברית — סמל למחויבות בינלאומית גוברת לטיפול בעסקאות שהתרחשו בתקופות קולוניאליות ולאחר מלחמות, שבהן נערך סחר לא חוקי בממצאים עתיקים.

משרד התרבות התאילנדי ציין כי מוגשות בקשות נוספות להשבת כ־שלושים פריטים נוספים שמעריכים כי הוצאו מהמדינה במאה ה-20.

## הבניינים
במוזיאון שלושה חללי תצוגה עיקריים:
* אולם סיוומוקאפימן – בניין זה נבנה כאשר מאהא סורה סינגהאנאט, יורשו ( אופאראט ) של ראמה הראשון, בנה את ארמון החזית. במקור שימש כאולם הקהל, הוא מאכלס את גלריית ההיסטוריה התאילנדית.
* קפלת בודהיסוואן – הקפלה נבנתה בשנת 1787 כדי לאכלס את פסל הבודהה החשוב פרה פוטטה סיהינג. ציורי הקיר הפנימיים מתארים סצנות מחייו של הבודהה .
* הבית האדום – בית מגורים זה, העשוי עץ טיק, היה במקור אחד המגורים הפרטיים של הנסיכה סרי סודאראק, אחותו הבכורה של המלך ראמה הראשון. מאוחר יותר הוא הועבר מהארמון הישן בת'ונבורי לארמון הגדול עבור המלכה סרי סוריאנדרה, אשתו של ראמה השני. הבית האדום מרוהט בסגנון מתקופת רטאנקוסין המוקדמת, המתאר היבטים של חיי הבית המלכותיים, וכולל חפצים שהיו שייכים בעבר למלכה סרי סוריאנדרה.

קובץ:Siwamok Phiman Hall 06.23.jpg|אולם סיוומוקאפימן, בארמון החזית
קובץ:Phra Thinang Patchima Bhimook 20231323.jpg|האולם המערבי
קובץ:Phutthaisawan Hall 06.23 (II).jpg|קפלת בודהיסוואן
קובץ:Red Mansion, Bangkok National Museum 20231223.jpg|הבניין (הארמון) האדום, 2023



## גלריה


קובץ:Bodhisattava_Avalokiteshvara,_Chaiya_Art_พระอวโลกิเตศวรโพธิสัตว์_ศิลปะไชยา_01.jpg|פלג גוף עליון מברונזה של אוואלוקיטשווארה בן המאה ה־8. )
קובץ:Bangkok_National_Museum_-_2017-04-22_(068).jpg|שיווה בעל חמשת הראשים, אמנות איות'אית, המאות ה-21–22 לפני הספירה
קובץ:Bangkok_National_Museum_-_2017-04-22_(94).jpg|כס המטריה הלבנה, כס מלכותי בו ישב בעבר הנסיך פינקלאו
קובץ:พระมหาพิชัยราชรถ.jpg| מרכבת הניצחון הגדולה, שהוזמנה על ידי המלך ראמה הראשון בשנת 1795 לספירה.
קובץ:Bangkok_National_Museum_2018-12-21_(21).jpg|אפריון משולש
קובץ:War_elephant_in_national_museum_Bangkok.jpg|פיל מלחמה וכלי נשק עתיקים
קובץ:Collection_of_swords_at_Bangkok_National_Museum.jpg| אוסף חרבות וכלי נשק תאילנדיים
קובץ:Canons_line_up_in_National_Museum_(Bangkok).jpg|תותחים
קובץ:Khon_mask_in_National_Museum.jpg|מסכות חון
קובץ:Siam_traditional_clothes.jpg|לבוש מסורתי
קובץ:Bangkok_National_Museum_-_2017-06-11_(100).jpg|בתוך אולם סיוואמוקהפימן
קובץ:Bangkok_National_Museum_-_2017-06-11_(026).jpg| כיסאות בהם ישבו המלך בהומיבול אדוליאדג' והמלכה סיריקיט במהלך ביקורם במחוז נאקון ראטצ'סימה ב-2 בנובמבר 1955


## לקריאה נוספת

* 



## קישורים חיצוניים

* 
* המוזיאון הלאומי בבנגקוק באתר bangkoksite.com
* לזכר הנסיכה האם
* ארגון המוזיאונים, מיקומו, אוספים והיסטוריה.
* 
* המוזיאון הלאומי בבנגקוק
* 
* המוזיאון הלאומי בבנגקוק - המדריך המקיף

## הערות שוליים

קטגוריה:תאילנד: תרבות
קטגוריה:תאילנד: היסטוריה
קטגוריה:תאילנד: מבנים
קטגוריה:בנגקוק: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לארכאולוגיה
קטגוריה:מוזיאונים לאומיים