ענישה קולקטיבית ביהדות

**הענישה הקולקטיבית ביהדות** היא השקפת היהדות על הענישה הקולקטיבית, כלומר ענישת אוכלוסייה שלמה משום חטאם של בודדים.

## במקרא

### היחס לענישה קולקטיבית

#### תמיכה
בסיפורי התנ"ך אנו מוצאים כמה פעמים מקרים שבהם נעשה שימוש בענישה קולקטיבית; ניתן לחלק את סוגי הענישה הקולקטיבית לשניים:

# ענישה הנעשית בידי הבורא (כמו המבול, עונש מחלוקת קורח ועדתו, ועוד).
# ענישה הנעשית בידי אדם אך על-פי ציווי האל (מחיית זרע עמלק או עיר הנידחת).

#### גינוי
עם זאת, התנ"ך מביע כמה פעמים גינוי לשימוש בענישה קולקטיבית:

* 
* 
* תמיהת אברהם אבינו .

### אירועים מוזכרים

#### הריגת אנשי שכם
לאחר מעשה דינה, מקנאים לכבודה שמעון ולוי, נוטלים איש חרבם והורגים את כל הזכרים תושבי שכם, בעודם כואבים אחרי ברית מילה שעשו כחלק מהסכם פיקטיבי עם בני יעקב. מדברי יעקב אביהם לאחר המעשה עולה שלא כעס על עצם הריגת תושבי שכם, אלא אך ורק מתוצאות המעשה. . באשר לסיבות להרג כל תושבי העיר, על אף שהחוטא היה רק שכם בן חמור, ניתנו טעמים רבים:

* רבי משה בן מיימון נתן נימוק הלכתי המחייב הריגת כל אנשי שכם: בני-נח מצווים על הדינים – כלומר קיום מערכת משפט מסודרת, ומכיוון שתושבי שכם לא הקימו מערכת משפט שכזו, שהרי שכם גזל את דינה והם לא הענישו אותו, התחייבו תושבי העיר כולה מיתה.
* הרמב"ן פירש כי תושבי העיר היו חייבים מיתה בלי קשר למעשה דינה, אך היות שמלכם חטא והם כולם נתיניו, הרגו שמעון ולוי את תושבי העיר כולה.
* האור החיים הציע, כי הריגת אנשי שכם הייתה מכורח המציאות, שהרי תושבי שכם היו מונעים מבני יעקב להרוג את מלכם שהוא אכן היה חייב מיתה מן הדין.

כך או כך, פרשנים אלו מציעים לראות את הרג כל אנשי העיר לא כענישה קולקטיבית גרידא, כי אם מעשה בעל נימוק כשלעצמו וניכר כי הענישה הקולקטיבית אינה מקובלת בעיניהם. הדבר מודגש בדברי פרשנים מאוחרים המפרשים את דברי יעקב כגינוי מוחלט למעשה, כך שהריגת אנשי שכם אכן לא הייתה ראויה כל עיקר: . פרשנות אחרת היא כי הריגת תושבי שכם הייתה למעשה מלחמה, כעם נגד עם, בדומה למלחמת מדין ובמלחמה כזו מותרת הריגת כל תושבי העיר. גישה זו, מצדיקה למעשה את הענישה הקולקטיבית כאקט מלחמתי, כך שבמהלך מלחמה הענישה הקולקטיבית מותרת.

#### גדעון ואנשי פנואל
הכתוב מספר אשר בעת מלחמת גדעון נגד מלכי מדין, ביקש גדעון מאנשי העיר סוכות לחם עבור אנשיו. שרי העיר סירבו וגדעון נשבע כי בשובו מהמלחמה ידוש את בשרם בקוצי המדבר ובברקנים. גם אנשי פנואל סירבו לבוא לעזרתו, להם נשבע גדעון כי יתוץ את מגדלם. בשובו מנצח מהקרב, מקיים גדעון את הבטחתו: שבעים ושבעה זקני סוכות יוסרו בקוצים; גם את מגדל העיר פנואל נתץ גדעון, אך הפסוק מוסיף .

הפרשנים מרגישים בקושי: מדוע נהרגו תושבי העיר פנואל כולה? זאת בייחוד לאור העובדה שבעיר הסמוכה, סוכות, רק השרים נענשו. יש המפרשים כי גדעון לא התכוון להרוג את אנשי פנואל, ועשה זאת רק מפני שנלחמו בו כדי למנוע את נתיצת המגדל. מכך יש להסיק, כי העונש הקולקטיבי אינו דבר ראוי כשלעצמו, רק במקרה שהדבר נצרך לצורך אחר – יש להתירו. על פי מוטיב זה, בהכרח שעצם נתיצת המגדל לא הייתה לשווא ולשם עונש גרידא. גדעון ראה שתושבי העיר אינם חשים כחלק מהעם כולו וצרותיהם אינם נוגעות להם כלל, מפני המגדל המגן ושומר עליהם מפני הצרות המתרחשות, לכך נועדה הריסת המגדל לחבר את תושבי העיר עם שאר העם, מטאפורית ומעשית.

פרשנים אחרים מציעים גישה שונה, לפיה גדעון תכנן מלכתחילה להרוג את כל תושבי העיר, ולכך היה לו צידוק: אחרי שראה את רוע לבם ותכונותיהם השליליות שלא הסכימו לסייע במלחמה ולו עזרה פשוטה וקלה שכזו, הגיע גדעון למסקנה שעליהם למות או מפני שבסירובם לעזור לו היה בכך מרידה במלכות שעונשה מוות. גישה זו, אינה שוללת ענישה קולקטיבית לחלוטין, אלא נותנת בידי המנהיג את סמכות ההחלטה מתי לבצעה, אך גם זאת מתוך הצדקה מוסרית למעשה, אם מתוך מעשי העיר או כתגובה למרידה במלכות.

#### הרג בני אפרים
הכתוב מספר כי לאחר מלחמתו של יפתח עם בני עמון, אנשי שבט אפרים התכנסו על כך שלא צרפם עמו למלחמה: .

#### פילגש בגבעה

בסיום מעשה פילגש בגבעה, מציין הכתוב כי ישראל הרגו את כל שבט בנימין, כולל הבהמות, ואף העלו את הערים באש. ניכר שזהו עונש קולקטיבי שמטרתו לגדוע את השבט מישראל, כשהדבר נעשה על פי רצון ה' ושאלה באורים ותומים. לכך יש להשתמש בנימוק שבשעת מלחמה אין איסור רציחה, ומכיוון שישראל הכריזו מלחמה על שבט בנימין הותרה הריגת משפחותיהם גם כן, וגישה זו למעשה מתירה ענישה קולקטיבית בעת מלחמה.

## בהלכה

### הרמב"ם
הרמב"ם פסק: . כלומר, ענישה קולקטיבית מותרת כנגד גברים בוגרים, אך מוגבלת תחת תנאים מסוימים (אחרי קריאה לשלום, נתינת אפשרות לעזיבה ועוד). בנוסף, בזיזת הממון מותרת בעת מלחמה, לעומת גזל הגוי, האסור בעת שלום. הד לקושי המוסרי בעונש הקולקטיבי המוטל על הגברים, ללא הבט על השתתפותו במלחמה או לו, ניתן למצוא במחלוקת הפוסקים בפירוש דברי הרמב"ם "הורגין כל הזכרים הגדולים": האם פירוש דברי הרמב"ם הוא כפשוטו, כל הזכרים הבוגרים ממש או שמא דווקא משתתפי המלחמה בפועל.

### דין עיר הנידחת

על פי הלכות עיר הנידחת, לסנהדרין מותר להרוג בחרב את העובדים עבודה זרה, וכן את ילדיהם.

## ראו גם
*הענישה בהלכה
*ענישת בני משפחה

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: ענישה
קטגוריה:יהדות
קטגוריה:ענישה קולקטיבית