open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דגל האנטילים ההולנדיים

**[[דגל]] [[האנטילים ההולנדיים]]** היה דגל לבן עם פס כחול אופקי שרוחבו שליש מרוחב הדגל במרכזו. פס כחול זה עובר מעל פס אדום אנכי המצוי במרכז הדגל - פס שרוחבו זהה לרוחב הפס הכחול. במרכז הדגל, במפגש הפסים, מעל הפס הכחול מצויים חמישה כוכבים לבנים המסודרים בצורת אליפסה. 
חמישה כוכבים אלה מייצגים את חמשת האיים של האנטילים ההולנדיים: בונייר, קורסאו, סאבא, סנט מארטן וסנט אוסטתיוס. קודם לפרישת ארובה בשנת 1986 היו בדגל שישה כוכבים.
בשנת 2010 עם פירוקה של המדינה, חדל הדגל לשמש כדגל רשמי.

## ראו גם
* דגל סנט מארטן
* דגל קוראסאו
* דגל בונייר
* דגל סאבא

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:האנטילים ההולנדיים
האנטילים ההולנדיים
האנטילים ההולנדיים
האנטילים ההולנדיים
האנטילים ההולנדיים
דגל גוואדלופ

ממוזער|דגל לאומי המוצע על ידי מפלגת UPLG
**[[דגל]] [[גוואדלופ]]** הוא הדגל הרשמי של גוואדלופ. בעקבות היות גוואדלופ מחוז מעבר לים של צרפת, הדגל הרשמי של האיים הוא דגל צרפת. דגל רשמי נוסף הוא דגל מועצת המחוז – דגל לבן שבמרכזו סמל מועצת האי המכיל שמש וציפור על רקע ירוק (המסמל את האיים) וכחול (המסמל את הים הקריבי). מתחת לסמל מופיע הכיתוב "אזור גוואדלופ" (**REGION GUADELOUPE**).

תנועת האיחוד העממי לשחרור גוואדלופ (UPLG) הציעה דגל חלופי המבוסס על דגל סורינאם.

## ראו גם
*דגלי צרפת

## קישורים חיצוניים

*
*

גוואדלופ
קטגוריה:גוואדלופ
גוואדלופ
גוואדלופ
Let It Be (סרט)

**Let It Be** (הוקרן בישראל בבתי הקולנוע ובטלוויזיה הישראלית תחת השמות: **תן לזה להיות/שיהיה**) הוא סרט תיעודי שיצא בשנת 1970 המתאר את התקופה האחרונה של ארבעת חברי להקת הביטלס כלהקה. הסרט צולם בזמן הקלטות אלבומם האחרון, Let It Be, במהלך חודש ינואר 1969. זהו הסרט האחרון שהוציאו הביטלס כלהקה. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר לסרט. חמישים שנה לאחר יצירת הסרט לאקרנים, ערך הבמאי פיטר ג'קסון את הסרט The Beatles: Get Back מחומרי גלם ששימשו לצילום הסרט.

"Let It Be" לא היה זמין רשמית בווידאו ביתי מאז שנות ה-80, אם כי עותקי בוטלג של הסרט עדיין הופצו. בעוד שניסיונות להוציאו את הסרט ב-DVD וב-Blu-ray לא יצאו אל הפועל, גרסת 4K משוחזרת של הסרט הועמדה לזמינה להזרמה בדיסני+ בפעם הראשונה ב-8 במאי 2024.

## על הסרט
הביטלס החלו את הקלטות האלבום וצילומי הסרט באולפני טוויקנהאם בלונדון ב-2 בינואר 1969. כבר באותה עת היו חיכוכים רבים בין חברי הלהקה והם היו בלתי מרוצים מהתנאים באולפן ומלוח הזמנים של ההקלטות; להבדיל מהקלטות קודמות באולפני אבי רוד בהן התרגלו להתחיל את ההקלטות מאוחר ולהמשיך בהן לתוך הלילה, הם נדרשו להתחיל בעבודה בשעות הבוקר. רוב העימותים בין חברי הלהקה נותרו מחוץ לסרט, למעט סצנות מעטות, ביניהן אחת ובה עימות קשה בין פול מקרטני וג'ורג' האריסון. הסרט מציג ברובו את הלהקה בחזרות והקלטות לאלבום.

ב-10 בינואר הודיע האריסון כי הוא עוזב את הלהקה (הודעה שלא תועדה בסרט עצמו). הוא שוכנע על ידי שאר חברי הלהקה לחזור בו מהצהרתו וב-22 בינואר הם המשיכו בעבודתם במרתף ההקלטות שבבניין המשרדים של חברת אפל. האריסון הביא עמו את חברו בילי פרסטון שליווה את הלהקה באורגן.

## ההופעה על הגג

הרעיון הראשוני בצילומי הסרט היה לסיים אותו בהופעה חיה, שתהיה הראשונה שלהם מאז סיבוב ההופעות האחרון באוגוסט 1966. אולם, הלהקה לא הצליחה להגיע להחלטה על סוג ההופעה; מקרטני הציע הופעה במועדון קטן, כפי שעשו בימיהם הראשונים, ג'ון לנון הציע הופעה מחוץ לבריטניה, רינגו סטאר העדיף להישאר בתחומי המדינה והאריסון לא הראה התלהבות לביצוע ההופעה כלל. לאחר שנכשלו בכך, הלהקה התפשרה על הופעה לא רשמית, על גג הבניין של משרדי אפל, ליד כיכר פיקדילי בלונדון. ההופעה התקיימה ב-30 בינואר 1969, ובה השתתפו ארבעת חברי הלהקה וכן בילי פרסטון, והם ניגנו 5 שירים. בסרט שולבו גם ראיונות עם אנשים מהרחוב, אשר הופתעו לשמוע את ההופעה, שכן קיומה לא פורסם. ההופעה והסרט מסתיימים עם הגעתה של המשטרה כדי להפסיק את ההופעה.

## השירים בסרט
כל השירים נכתבו על ידי לנון ומקרטני, אלא אם צוין אחרת.
* Paul's Piano Intro
* Don't Let Me Down
* Maxwell's Silver Hammer
* Two of Us
* I've Got a Feeling
* Oh! Darling
* One After 909
* Jazz Piano Song (נכתב על ידי מקרטני ורינגו סטאר)
* Across the Universe
* Dig a Pony
* Suzy (נכתב על ידי כל ארבעת חברי הלהקה; בסרט נקרא השיר Suzy's Parlour)
* I Me Mine (האריסון)
* For You Blue (האריסון)
* Bésame Mucho (Consuelo Velázquez/Sunny Skylar)
* Octopus's Garden (סטאר)
* You've Really Got a Hold on Me (Smokey Robinson)
* The Long and Winding Road
* Shake Rattle and Roll (Jesse Stone (under his working name Charles E. Calhoun))
* Kansas City (ג'רי ליבר ומייק סטולר)
* Lawdy Miss Clawdy (Lloyd Price)
* Dig It
*Let It Be
* Get Back

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטי הביטלס
קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים בריטיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
זימברו קישינב

**מועדון הכדורגל זימברו קישינב** (במולדובנית: **FC Zimbru Chișinău**) הוא מועדון כדורגל מולדובני מבירת מולדובה, קישינב. המועדון זכה באליפות המקומית שמונה פעמים והוא אחד משני המועדונים המעוטרים במדינה יחד עם שריף טירספול. המועדון נוסד בשנת 1947.
## שמות הקבוצה
*"דינמו" (1947—1949)
*"בורבסטניק" (1950—1957)
*"מולדובה" (1958—1965, 1967—1971)
*"אבינטול" (1966)
*"ניסטרו" (1972—1990)
*"זימברו" (1991—ואילך)

## היסטוריה
### הליגה הסובייטית
אחרי היווסדותה שיחקה הקבוצה בליגות המשניות בליגות הסובייטיות. תחת השם בורבסטניק, זכתה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה בשנת 1955. שנה אחר-כך, 1956, המועדון זכה בהישגו הטוב ביותר בהיסטוריה שלו, מקום שישי בליגה הבכירה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בגביע הסובייטי הוא העפלה לרבע הגמר בשנת 1963. אחרי מספר עונות בתחתית הטבלה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ב-1964.

הקבוצה שיחקה זמן ממושך בליגה השנייה, ובתקופה זו נקלעה למאבקי ירידה ב-1971 והעפילה לליגה הבכירה ב-1973 וב-1982. בשני המקרים הקבוצה ירדה בחזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת.

אחרי ירידת ליגה ב-1986, שיחקה הקבוצה שנתיים בליגה השלישית, וזכתה בטורנירים אזוריים פעמיים. בשנת 1988 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה ושיחקה בה עד לפירוק ברית המועצות.

### הליגה המולדובית
עם פירוק ברית המועצות והקמת ליגת העל המולדובית בשנת 1992, היה זימברו המועדון הדומיננטי והחזק ביותר בכדורגל המולדובי של שנות ה-90, כאשר זכה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות. בתחילת המאה ה-21 נחלש כוחו של המועדון, ושריף טירספול הפכה לקבוצה הבכירה במולדובה. זימברו זכתה חמש פעמים בגביע המולדובי שש פעמים, ופעמיים נוספות העפילה למשחק הגמר.

ההופעה המוצלחת ביותר של זימברו בגביע אופ"א הייתה בעונת 1995/1996, כאשר הגיעה עד לסיבוב השני. זימברו הגיע פעמיים לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בעונת 1999/2000 ובעונת 2000/2001

## תארים
* **[[ליגת העל המולדובית|אליפות מולדובה]] (8):** 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000
* **[[הגביע המולדובי]] (6):** 1997, 1998, 2003, 2004, 2007, 2014
* **[[הסופר קאפ המולדובי]] (1):** 2014

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  פבל צ'באנו
*  ולדימיר צינקלר
*  איגור דוברובולסקי
*  אלכסנדרו קורטיאנו
*  סרגיי קלשצ'נקו
*  יוג'ין סידורנקו

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קישינב
קטגוריה:קבוצות כדורגל מולדובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל סובייטיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל ששיחקו בליגה הבכירה בברית המועצות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1947
קרוול

שמאל|ממוזער|250px|דגם קרוול העץ הצרפתי-תשומת לב לחרטום הקטום.
שמאל|ממוזער|250px|הפלגה בקרוול בצופי-ים.
[שמאל|ממוזער|250px|קרוול של [צופי-ים מוכנה ליציאה מהחוף.]]
**קרוול** היא מפרשית קטנה באורך של כ-4.99 מטר. בישראל היא משמשת בעיקר את שבטי צופי הים.

## היסטוריה
הקרוול תוכננה בשנת 1953 על ידי האדריכל הימי הצרפתי ז'אן-ז'אק הרבולו (Jean-Jacques Herbulot) עבור בית הספר הימי הצרפתי Les Glénans כסירת חתירה ושיט מפרשים הבנויה מלוחות עץ לבוד (דיקט). כינויה הוא על שם הקרוולה הספרדית מימיו של קולומבוס. השימוש בסירה התרחב למספר בתי ספר ומועדוני שיט בצרפת - ובהם קלאב מד (Club Med), שהביא את הדגם לישראל. הדגם המקורי מצוי בשימוש בצרפת עד ימינו אלה. 

## הסירה בישראל
הדגם נבחן על ידי קברניטי צופי ים בישראל ונמצא מתאים לפעילות חינוכית-ימית בשבטים. בשנות ה-80' של המאה ה-20 פותח בצופי ים ישראל דגם קרוול משופר העשוי מפיברגלס, וארוך יותר מהקרוול הצרפתית המקורית בכשלושים ס"מ. אורך הקרוול המשופרת נקבע במקור ל-4.99 מ' כדי להימנע מדרישות שונות (ציוד, רישוי וכדומה) שנדרשו אז על ידי משרד התחבורה הישראלי. הדגם החדש גם המיר את החרטום המקורי הקטום בחרטום מעוגל. כיום פעילות כמה עשרות סירות קרוול בארץ, רובן בשבטי צופי ים ומיעוטן במרכזים ימיים, ורובן הגדול מדגם הפיברגלס.
מפני שכיום הגבלות משרד התחבורה מוטלות רק על סירות שאורכן עולה על 7 מטרים, ולא מהוות עוד גורם בקביעת גודלה, יוצרה הסירה בדגם האחרון באורך גדול במעט של 5.03 מטרים.

יתרונותיה של הקרוול לחינוך ימי הם שניתן להפליג בה גם במפרשים וגם במשוטים, היא פשוטה לתפעול, בעלת יציבות ראשונית טובה ועמידה לנזקים.

## ראו גם
* סנונית
* לווייתנית
* צופי ים
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מפרשיות
ערבית מרוקאית

**ערבית מרוקאית** או **מרוקאית** (בערבית: **الـمغربيّة**; בתעתיק חופשי: אל-מוגרביה; ידועה גם בשם **دارجة**; דאריג'ה) היא קבוצת להגים של השפה הערבית המדוברת במרוקו ובאזורים הסמוכים לה בצפון אפריקה. כ-30 מיליון איש דוברים ערבית מרוקאית. 

הערבית המרוקאית היא אחת השפות שהתפתחו מן הלהגים הערביים שדוברו בחצי האי ערב, והתפשטו במאות ה-7 וה-8 עם הכיבושים הערביים-מוסלמיים באסיה ובאפריקה. הלהג הערבי-מרוקאי הוא אחד הלהגים "המערביים" של ערבית (הלהגים של צפון אפריקה). הוא רחוק מרחק רב מערבית ספרותית או מלהגים ערביים "מזרחיים" (מצרית, סורית, עיראקית וכדומה). הערבית-המרוקאית מושפעת במידה רבה מהשפות הברבריות המדוברות בצפון אפריקה. 

הפונולוגיה של הערבית המרוקאית יוצאת דופן, ומכונה פונולוגיית "צרורות". כלומר יש בה רצפים של עיצורים ללא תנועות ביניהם. התכונה הזאת משותפת לערבית המרוקאית וללהגים הברבריים של צפון אפריקה. בין מבני ההברה של המרוקאית קיים המבנה עיצור-עיצור-תנועה-עיצור (CCVC), מבנה שקיים גם בשפות אחרות, אולם בצורה מוגבלת הרבה יותר מאשר במרוקאית.

כמו בכל הקהילות בעולם הערבי, גם הקהילה הדוברת ערבית מרוקאית מתאפיינת בדיגלוסיה. הקהילה הלשונית משתמשת בשתי צורות לשוניות נבדלות, הערבית המדוברת והערבית הספרותית, בנסיבות שונות. השפה המדוברת, שפת היום-יום, נתפסת בדרך כלל כנמוכה, והספרותית כגבוהה. עבור הדוברים הילידיים השפה המדוברת היא שפת-האם, בעוד הספרותית נרכשת בעיקר בבית ספר. שתי השפות מושפעות זו מזו באופנים שונים. 

בתקופת "מרוקו הצרפתית" (1912–1956), כשהייתה מרוקו מדינת חסות של צרפת, הוכנסה הצרפתית למערכת החינוך. מאז נפוץ מאוד במרוקו השימוש בשפה הצרפתית, כך שרוב המרוקאים הם רב-לשוניים.

## ראו גם
* מרוקאית יהודית

## קישורים חיצוניים

* 
* רק"ע, תחנת רדיו של קול ישראל המשדרת תוכנית יומית במרוקאית יהודית (Mugrabian)
* הרצל כהן, אבני שיש טהור
* ערבית מרוקאית באתר אומניגלוט 

קטגוריה:מרוקו: תרבות
מרוקאית
חוסה מארטי

שמאל|ממוזער|200px|חוסה מארטי
**חוסה חוליאן מארטי פרז** (בספרדית: **José Julián Martí Pérez**; 28 בינואר 1853 – 19 במאי 1895), היה סופר, משורר, עיתונאי, צייר ומדינאי קובני, מנהיג התנועה לעצמאות קובה. נחשב לגיבור לאומי ואבי האומה בקובה.

## קורות חייו
חוסה מארטי נולד בהוואנה בתקופה הקולוניאלית, כשהוואנה הייתה מושבה ספרדית. כשהיה בן עשר עברה משפחתו לולנסיה שבספרד, אך כעבור שנתיים חזרו לקובה, שם למד בבית ספר מקומי ציבורי. בבית ספר זה פגש מארטי את רפאל מנדיווה Rafael María de Mendive שהשפיע רבות על עיצוב דעותיו הפוליטיות. משנת 1867 מארטי נרשם לבית הספר המקצועי לפיסול של הוואנה לשיעורי ציור.

כתבתו הפוליטית הראשונה פורסמה בשנת 1869 ובאותה שנה פרסם מחזה פטריוטי, **עבדאללה**, בחרוזים. בשנה פורייה זו הופיע גם שירו המפורסם, הסונטה **10 באוקטובר**.

כבר מגיל צעיר הביע מארטי דעות נחרצות כנגד העבדות, שהייתה מקובלת באותם הזמנים בקובה. באוקטובר 1869 נעצר וכעבור כמה חודשים, למרות היותו עדיין קטין, נידון ל-6 שנות מאסר. הוא נשלח לרצות את מאסרו באיסלה דה פינוס ולאחר שהשתחרר העבירה אותו משפחתו לספרד.

בספרד פרסם מארטי מאמרים שביקרו את חוקי ספרד בקובה. במהלך שהותו בספרד השלים מארטי את לימודיו באמנות ובזכויות האדם. בשנת 1877 חזר לקובה בשם בדוי, אך התקשה למצוא עבודה שם עד שקיבל משרת הוראה כפרופסור לספרות והיסטוריה בגואטמלה סיטי. בשנת 1880 עבר לניו יורק, שם שימש כקונסול דיפלומטי משותף של אורוגוואי, פרגואי וארגנטינה. במהלך שהותו בארצות הברית פעל מארטי לגיוס גולי קובה הרבים שהיו שם לשם יצירת כוח שיפלוש לקובה וישחררה אותה מהספרדים. בשנת 1894 עשה ניסיון ראשון בכיוון זה, אך המהלך נעצר בפלורידה. ביום 25 במרץ 1895 פרסם מנשר שהודיע על עצמאות קובה וביטול כל החוקים המבדילים בין הגזעים השונים. ביום 11 באפריל יצא אל קובה ונחת בה יחד עם כוח של מורדים. ביום 19 במאי, בקרב עם כוחות ספרדים, נהרג מארטי. הוא נקבר בסנטיאגו דה קובה.

משפטו המפורסם הוא: "המילה אינה כדי לכסות את האמת, אלא כדי לומר אותה."

## הנצחה
על שמו של חוסה מארטי קרויים נמל התעופה של הוואנה, ועשרות אתרים, כיכרות ערים, ומוסדות חינוך, בעיקר במדינות דוברות ספרדית. שמה של מחתרת "הוורד הלבן" האנטי-נאצית באוניברסיטת מינכן, בהנהגת הסטודנטים הנס וסופי שול, נבחר ככל הנראה משירו של מארטי בשם זה.
פסל בדמותו שפוסל על ידי ג'ילמה מדרה , נמצא בנקודה הגבוהה ביותר בקובה, בפסגת ההר פיקו טורקינו.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר על חוסה מארטי 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים קובנים
קטגוריה:סופרים קובנים
קטגוריה:משוררים קובנים
קטגוריה:גיבורים לאומיים
קטגוריה:קובנים ממוצא קטלאני
קטגוריה:קובנים ממוצא קנרי
קטגוריה:אנטי-אמריקאים
קטגוריה:הוואנה: אישים
קטגוריה:ילידי 1853
קטגוריה:נפטרים ב-1895
שלום זכר

**שלום זכר** (בהגייה האשכנזית ליטאית: **שוֹלֶם זוֹכֶר**. בהגייה פולנית: **שוּלֶם זוּכֶר**), הוא מנהג של אירוח וכיבוד קל הנערכים לכבוד הולדתו של בן זכר. מדובר במנהג הרווח בקרב יהודים מקהילות אשכנזיות להזמין קרובים וידידים בליל שבת שאחרי הלידה. האירוע נערך לאחר שהציבור סועד את סעודת ליל שבת איש איש בביתו, ואז באים האנשים אל בית משפחת היולדת או אל בית הכנסת, ומברכים את הילד ואת משפחתו.

הסעודה נקראת "שלום זכר", על שם האמור בגמרא: "כיוון שבא זכר בעולם, בא שלום בעולם". טעם נוסף הוא כיוון שהשבת נקראת שלום, ו"לידת זכר מביאה שלום בין איש לאשתו".

## מקור המנהג
המקורות למנהג אינם אחידים. בתלמוד מוזכרת סעודה בשם "שבוע הבן" או "ישוע הבן", המפרשים נחלקו באיזו אירוע מדובר. לפי רש"י מדובר על סעודת ברית מילה ופדיון הבן אולם לפירוש בעלי התוספות הכוונה היא לסעודה שנהגו בתקופת התלמוד לערוך לאחר לידתו של כל בן.
עם זאת, גם לפירוש התוספות לא מצוין מתי נערכה הסעודה, רבי ישראל איסרלן, מזכיר את המנהג לקיים את הסעודה בלילות שבת, כסעודת הודיה בהמשך לדברי התוספות, משום שזה זמן נוח ו. מנהג זה הובא בהגהת הרמ"א על השולחן ערוך.

מקור נוסף למנהג הוא בספר אורחות חיים של רבי אהרון הכהן מלוניל (המאה ה-14), ובו נימוק שונה: "שמי שמל את בנו משלים עם כל שונאיו, וקורא אותם לאכול ולשמוח עמו, כדי שיברכוהו ולא יקללוהו, וגם מתקבצים כל הקהל בליל השבת ובליל השמיני, ואחר כך (בליל השמיני) בא הסנדק ונותן מעות ליולדת, ואחר כך כל אחד, נותן לפי מעלתו, ומנהג זה נהגו כדי ליתן לעניות, שלא תבושנה בלקחן מעות מיד אנשים ונשים".

## כיבוד
האירוח כולל מאכל ומשקה, שאינם מצריכים נטילת ידיים, ובמיוחד נהוג להניח על השולחן מאכלים עגולים כגון גרגירי חומוס ועדשים, אשר בדרך כלל מסמלים מנהגי אבלות. משמעות המנהג היא לפי אחד הטעמים שניתנו לקיום הסעודה לפיו מדובר בהשתתפות סמלית באבלו של התינוק, על צאתו מרחם אימו בעל כרחו, שכן "על כרחך אתה נולד ועל כרחך אתה חי", וברוח דברי חז"ל כי בהיות התינוק ברחם, הוא לומד את כל התורה. רגע לפני צאתו לאוויר העולם – בא מלאך ובמכה אחת (על השפה העליונה - מכאן השקע באמצעה) משכיח ממנו הכל - כדי שירכוש לו חכמה ודעת בכוחות עצמו, ולא ייהנה מן המוכן. המאכלים העגולים מסמלים איפוא אבלות משום דמיונם לגלגל חוזר.

יש כאלה המקשרים בין גרגרי החומוס הנקראים ביידיש "אָרבֵּעס" או "שלום-זכר באָנדלעך", לבין הפריון המובטח בפסוק שבו אומר אלוהים לאברהם: "וְהַרְבָּה אַרְבֶּה אֶת זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם" (בראשית כ"ב, י"ז) כיוון שקריאת מילות הפסוק "ארבה את" בהגייה אשכנזית דומה להגיית המילה ארבעס.
בקהילות חסידיות נהוג אף להגיש לשולחן משקאות בירה ויין. טעם המנהג הוא אמירת לחיים לזכות התינוק ואימו. טעם נוסף מהכתוב "ויין ישמח לבב אנוש" שהרי זוהי שמחה גדולה בצאת התינוק לאוויר העולם.

## קישורים חיצוניים
* הרב פנחס גלברד ביאור הטעם בשלום זכר
* הרב ישראל יעקב כהן, מנהג עריכת ״שלום זכר״ ומקורותיו, בתוך קובץ בית אהרן וישראל - 75 תשכ"ח שבט-אדר - באתר HebrewBooks
* שלום זכר, באתר שטייגען
*

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:ליל שבת
קטגוריה:אירועים משפחתיים
קטגוריה:סעודות מצווה
פתן שחור

**פתן שחור** (שם מדעי *Walterinnesia aegyptia*; באנגלית: Desert Cobra – קוברה מדברית) הוא סוג של נחש ארסי הנמנה בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל, והנציג היחידי בה ממשפחת הפתניים. עד לא מכבר נחשב למין יחיד בסוגו, אולם התגלה כי האוכלוסייה בטריטוריה המזרחית של המזרח התיכון מהווה מין נפרד.

## טקסונומיה ואטימולוגיה
השם העברי מוזכר במקרא:
:"וְשִׁעֲשַׁע יוֹנֵק עַל חֻר **פָּתֶן**, וְעַל מְאוּרַת צִפְעוֹנִי גָּמוּל יָדוֹ הָדָה"
השם המדעי של הסוג *Walterinnesia* נקרא על שמו של הרופא הבריטי Walter Innes שגילה לראשונה את הפתן השחור ב-1887 במצרים.

הפתן השחור נחשב למין יחיד בסוגו.

## תיאור
נחש זה הוא באורך בינוני המגיע לאורך מקסימלי של 1.3 מטרים ומשקלו עד 1,035 גרם. הוא בעל גוף שחור ומבריק, זנב קצר וראש צר, שטוח ועבה הנבדל מן הצוואר. העיניים קטנות וכהות בעלות ראייה חלשה.

## תפוצה ואזור מחיה
הפתן השחור נפוץ במזרח התיכון, במדינות: מצרים, ישראל, לבנון, ירדן, ערב הסעודית, עיראק, כווית, ומערב איראן.

פתן שחור יימצא באזורים ערבתיים, במדבריות, בחולות ובאזורים סלעיים. אזורים בעלי לחות ומים מהווים גורם משיכה עבור הנחש, וכך גם אזורים מיושבים בתחום תפוצתו.

הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, ציפורים וזוחלים אחרים. משך חייהם הוא כ-10–15 שנים בטבע.

## ארס

הכשת הפתן השחור היא למעשה נשיכה ממושכת והזרקה איטית יחסית של הארס, אופן הכשה זה מבדיל אותו מהנחשים הארסיים האחרים בישראל. רוב הכשות הפתן השחור אינן חמורות, ומאופיינות בתופעות מקומיות כגון נפיחות, אדמומיות וכאב. לעיתים הן מלוות בחום, סחרחורות וכאבי ראש.

עם זאת, על פי מדד LD<sub>50</sub> עוצמת הארס של המין פתן שחור מצוי היא 0.4 מ"ג\ק"ג. לשם השוואה, עוצמת הארס של קוברה הודית לפי מדד זה עומדת על 0.80 מ"ג\ק"ג, ואילו לקוברת הכף עוצמה של 0.72 מ"ג\ק"ג, כלומר עוצמת הארס של הפתן השחור חזקה משל שניהם, אולם כמות הארס של הפתן השחור נמוכה משמעותית. כאשר ארס הפתן השחור הוזרק במהלך ניסוי לארנב, נצפו תופעות של היפוגליקמיה והיפוקסיה.

ארס הפתן השחור הוא נוירוטוקסי מאוד (פועל על מערכת העצבים) והמורגיני (גורם לשטפי דם), והשפעה פרוטאוליטית (פירוק חלבונים בגוף). השפעתו גורמת לשיתוק שרירים ושיתוק מערכת הנשימה תוך זמן קצר יחסית מחדירת הארס לקורבן, כמו גם להשפעות נוספות ונרחבות אשר עדיין נלמדות בשל מחסור במידע ומחקרים על נחש זה.

### נסיוב
בשנות ה-90 פותח נסיוב נגד הארס של הנחש על ידי חוקרים מאוניברסיטת תל אביב.

## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 221–223

## קישורים חיצוניים

* נחשי מדבר (עם תמונות בלעדיות)

* https://www.wildisrael.com/node/6658 פתן שחור], באתר עמותת מן השדה

## הערות שוליים

קטגוריה:פתניים
גיא וסרדם

**גיא וסרדם** (11 באוגוסט 1984 – 9 בינואר 2024) היה ג'ודוקא ודוגמן ישראלי.

## ביוגרפיה
וסרדם נולד וגדל בשכונת נחלת יהודה בראשון לציון. התאמן בג'ודו מגיל 4 בהדרכת ליאור לנסברג ב"ג'ודוקאן-ליאור". שירת בצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין. היה חבר בקבוצת "הנשרים" במסגרת ליגת הג'ודו המקצוענית.

באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בשנת 2000 זכה במדליית ארד.

משנת 2002 עבד כדוגמן בסוכנות DNA. השתתף בקטלוגים של חברות כמו רנואר מן ופוקס מן ובמספר פרסומות.

בטורניר אשדוד הבינלאומי שנערך ב-22 ביולי 2006 זכה במדליית זהב במשקל עד 73 ק"ג, לאחר שניצח בניקוד הזהב את סגן אלוף אירופה לשעבר, יואל רזבוזוב.

כחבר בנבחרת ישראל, באליפות העולם בג'ודו לאומות שנערכה בספטמבר 2006 סיימה הנבחרת במקום תשיעי.

באליפות ישראל שנערכה באולם מטרוווסט ברעננה באוקטובר 2015 זכה במדליית כסף עד משקל 81 ק"ג.

וסרדם נפטר בפתאומיות ב-9 בינואר 2024, בגיל 39.

## מהישגיו הבולטים
* מדליית ארד באליפות אירופה לקדטים 2000.
* מקום חמישי באליפות אירופה לנוער 2002.
* מקום 7 באליפות העולם לנוער 2002.
* אלוף ישראל עד גיל 20 במשקל עד 81 ק"ג 2002.
* אלוף ישראל בסמבו ובהיאבקות עד משקל 73 ק"ג 2002.
* מקום שני באליפות ישראל לבוגרים 2002, כשמפסיד בגמר ליואל רזבוזוב.
* אלוף ישראל במשקל של עד 81 ק"ג 2004.
* מקום שני במשחקי המכביה 2001 במשקל של עד 81 ק"ג.
* מקום ראשון באליפות ישראל לבוגרים 2006.
* מקום שני בעולם בהיאבקות סמבו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ודוקא ישראלים
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עמית עמל (ראשון לציון)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
בירנית

ממוזער|150px|תג אוגדה 91, עוצבת הגליל
[ממוזער|בתיה הראשונים של [היאחזות נח"ל בירנית, 1964]]
**בִּירָנִית** (פירוש השם: מצודה קטנה) היא בסיס צבאי שבו נמצאת מאז תחילת שנות ה-2000 מִפקדת עוצבת הגליל. הבסיס ממוקם על כביש הצפון, כקילומטר מגבול לבנון, בין סאסא לנטועה.

## היסטוריה
בירנית תוכננה להיות המרכז הכפרי של יישובי האזור במסגרת מבצע סו"ס (מבצע "סוף סוף"), בשלהי שנות השישים. למרות התכנון, בשנת 1964 הוקמה במקום היאחזות נח"ל. בשנת 1967 אוזרחה ההיאחזות כאשר בירנית הפכה לבית ספר לסיף, אך לא הפכה ליישוב.

בראשית שנות השבעים, בעקבות אירועי "ספטמבר השחור", הועתקה עיקר פעילות המחבלים מאזור הבקעה לאזור הצפון. המצב הביטחוני חייב התארגנות מוגברת של צה"ל בצפון ובשנת 1974 הוקמה בבירנית חטיבה מרחבית חדשה, חטיבה 300 (עוצבת ברעם), שמפקדה הראשון היה אל"ם בנימין בן-אליעזר ("פואד").

עם פרוץ מלחמת לבנון בשנות ה-80, הועתקה מפקדת עוצבת ברעם לשטח לבנון ובירנית הוקמה כמפקדת עוצבה מרחבית.

לאחר מבצע ליטני הוקמה בבירנית מפקדת עוצבת הגליל (אוגדה 91), ומפקדת חטיבה 300 עברה לבסיס שומרה.

ב-20 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל הבסיס נפגע על ידי טיל בורכאן של ארגון הטרור חזבאללה, כחלק מהלחימה בזירת לבנון. בהמשך המלחמה נפגע הבסיס עוד כמה פעמים מטילי בורכאן ופאלק כבדים של חזבאללה. הבסיס פונה, עד כניסת צה"ל ללבנון במהלך המלחמה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בסיסי צה"ל במחוז הצפון
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:מועצה אזורית מעלה יוסף
ועדת העבודה והרווחה

**ועדת העבודה והרווחה** של הכנסת עוסקת בענייני עבודה, תעסוקה ורווחה, אשר פועלת ברציפות החל הכנסת הראשונה ועד פיזור הכנסת ה-20. לאחר שלא אוישה במהלך הכנסת ה-21 וה-22 בשל אי הקמת ממשלה, בכנסת ה-23 אישרה מליאת הכנסת את הצעת הוועדה המסדרת להקימה כוועדה מיוחדת בענייני רווחה ועבודה שתפעל עד להקמת הוועדות הקבועות. בראשות הוועדה המיוחדת עמדה עאידה תומא סלימאן מהרשימה המשותפת, עד להיבחרו של חיים כץ לראשות הוועדה. בעקבות הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הוועדה פוצלה – לוועדת העבודה והרווחה, ולוועדת הבריאות.

## תחומי אחריות
### כוועדה לענייני עבודה ותעסוקה
בתור ועדה לענייני עבודה ותעסוקה, עוסקת הוועדה בבעיות אבטלה, העסקה ותנאי עבודה. למשל, באי־העסקת עובדים על רקע דת, גיל, גזע, מוצא ומין שאסורה על פי החוק. כמו כן אחראית הוועדה למצב תנאי העבודה הקיימים במקומות עבודה שונים בארץ. הוועדה גם אחראית לענייני אבטלה.

### כוועדה לענייני רווחה וסעד
בתור ועדה לענייני רווחה וסעד דואגת הוועדה לטיפול בקשישים, בנכים, באלמנות, ביתומים ובנפגעי פעולות איבה, וכן בקצבאות ילדים, במשפחות חד-הוריות ובמשפחות מתחת לקו העוני.

### כוועדה לענייני בריאות
בתור ועדה לענייני בריאות עד הכנסת ה-24, הוועדה דנה בשלל נושאים הקשור במערכת הבריאות הממלכתית כמו בתי החולים, קופות החולים, סל הבריאות, מערכת בריאות הנפש וכן בתנאי עבודה של עובדי מערכת הבריאות וזכויות המטופלים במערכת הבריאות.

## גופים תחת פיקוח הוועדה
* משרד הרווחה והביטחון החברתי
* המוסד לביטוח לאומי
* משרד העבודה
* שירות התעסוקה
* המוסד לבטיחות ולגיהות

## יושבי ראש הוועדה

## קישורים חיצוניים
* 
* שידורי וידאו של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, באתר ערוץ הכנסת

## הערות שוליים

עבודה רווחה ובריאות, ועדת
קטגוריה:ישראל: בריאות ורפואה
ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות

**ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות** של הכנסת עוסקת בנושאי עלייה והגירה, קליטת עולים חדשים והקשר עם התפוצות.

מועצת המדינה הזמנית אישרה את הקמת ועדת עלייה ב־9 בספטמבר 1948. הוועדה הוקמה במהלך כהונת הכנסת התשיעית.

הוועדה פועלת בשלושה מישורים עיקריים, בהתאם לתחומי האחריות המצוינים בשמה:
* בתור ועדה לענייני **עלייה והגירה**, עוסקת הוועדה בנושאים כמו יהדות העולים (למשל, הספק שמטילה הרבנות ביהדותם של חלק מהעולים מחבר המדינות וכן ביהדותם של בני שבטים באתיופיה ובאפריקה בכלל) והגירה חוקית ובלתי חוקית לארץ. כן דנה הוועדה במכסות העלייה שמקצה המדינה.
* בתור ועדה לענייני **קליטת העלייה**, עוסקת הוועדה בלימוד השפה והמורשת העברית בקרב העולים, שילובם בחברה, בכלכלה ובחינוך, וכן בקליטתם בקרב הישראלים הוותיקים.
* בתור ועדה לענייני **תפוצות**, אחראית הוועדה לשימור הקשר עם קהילות יהודיות מבודדות ומרוחקות, וכן לעזרה ותמיכה בשמירת היהדות ממרחק כה רב. הוועדה שומרת על קשר מתמיד עם הקהילות היהודיות בארצות עוינות באמצעות מתווכים וארגונים בין-לאומיים, ועם הקהילות היהודיות החזקות/גדולות בעולם, כמו הקהילות היהודיות בארצות הברית ובקנדה.

## יושבי ראש הוועדה

## קישורים חיצוניים
* 
* שידורי וידאו של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות באתר ערוץ הכנסת

## הערות שוליים

*
עלייה קליטה ותפוצות, ועדת
ועדת החינוך, התרבות והספורט

**[[ועדות הכנסת|ועדת]] ה[[חינוך בישראל|חינוך]], ה[[תרבות ישראלית|תרבות]] וה[[ספורט]]** של הכנסת עוסקת בנושאי חינוך והשכלה, תרבות, ספורט ואמנויות.

## כוועדה לענייני חינוך והשכלה
בתור ועדה לענייני חינוך והשכלה, עוסקת הוועדה בכל הנושאים הקשורים בחינוך: בתי הספר וגני הילדים, החינוך המגזרי, החינוך הפרטי, חומרי לימוד, המורים, פיתוח והשקעה בתחומים שונים, תקציב החינוך, תמיכה כספית בתלמידים מעוטי-אמצעים, חינוך והוראה לתלמידים מתקשים, השכלה גבוהה וחינוך במסגרות נוספות. הוועדה דנה גם בטיפול בהתנהגויות הנתפסות כשליליות אצל בני נוער והדרכים למנוע אותן.

## כוועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות
בתור ועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות, דואגת הוועדה לקידום התרבות בישראל בשלוש שפות שונות: עברית, ערבית ויידיש.

תרבות כוללת נגינה, שירה, מחול, ציור, פיסול. כמו כן עוסקת הוועדה גם בספורט על כל ענפיו, בעיקר אלו המקובלים בישראל: כדורגל, כדורסל, כדורעף ושחייה.
הוועדה דנה בנושאים כמו פיתוח תרבות נאותה ומתקדמת יותר בישראל.

## יושב ראש הוועדה
בתחילת ימי הכנסת, ניתנה ראשות הוועדה לשותפה זוטרה בקואליציה או לאופוזיציה, כאשר תיק החינוך הוחזק תמיד על ידי מפלגת השלטון - מפא"י. בשלוש הכנסות הראשונות ניתנה ראשות הוועדה לשושנה פרסיץ מהציונים הכלליים אשר הייתה חלק מהזמן בקואליציה וחלק מהזמן באופוזיציה. בכנסת ה-8 כיהן כיו"ר הוועדה אברהם שכטרמן איש הליכוד שהייתה באופוזיציה. בכנסות ה-9 וה-10 ניתן התפקיד למערך שהייתה אז באופוזיציה, כאשר תיק החינוך היה בידי המפד"ל. מטעם המערך כיהנו בראשות הוועדה אהרון ידלין שר חינוך לשעבר, ולאחר התפטרותו מהכנסת בשנת 1979, שימשה בתפקיד אורה נמיר.

בתקופות יותר מאוחרות, אירע שראשות הוועדה ניתנה למפלגה המחזיקה בתיק החינוך. כך למשל, בכנסת ה-17 ניתן ראשות ועדת החינוך למיכאל מלכיאור מאותה מפלגה כמו שרת החינוך יולי תמיר. עם זאת, זה לא היה הנוהל התמידי. בכנסת ה-13 עמדו בראשות הוועדה אברהם בורג ואחר כך דליה איציק מהעבודה, כאשר תיק החינוך היה בידי מרצ. בכנסת ה-14, היה עמנואל זיסמן איש הדרך השלישית יושב ראש הוועדה, כאשר תיק החינוך היה בידי המפד"ל. בכנסת ה-16 ניתן ראשות הוועדה למפלגת שינוי כאשר תיק החינוך היה בידי הליכוד.

## קישורים חיצוניים
* 
*שידורי וידאו של ועדת החינוך, התרבות והספורט באתר ערוץ הכנסת

## הערות שוליים

*
חינוך התרבות והספורט, ועדת
קטגוריה:ישראל: חינוך
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:ישראל: ספורט
הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה

**הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה** (בספרדית: **Provincias Unidas del Centro de América**), הייתה מדינה באמריקה הלטינית שהתקיימה מיולי 1823 עד 1840. היא הוקמה כרפובליקה פדרלית. סמלה ודגלה מהשנים 1823–1824 התייחסו למדינה כ"הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה" (Provincias Unidas del Centro de América), אך בחוקה, בדגל ובסמל מ-1824 היא נקראה **הרפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה** (República Federal de Centroamérica). לעיתים אף קוראים לה באנגלית **ארצות הברית של מרכז אמריקה** (United States of Central America).

הרפובליקה הורכבה מגואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה. בשנות ה-30 של המאה ה-19 הצטרפה מדינה נוספת לאיחוד, לוס אלטוס, שהשתרעה על שטחים שנמצאים כיום בגואטמלה ומקסיקו. בשנים 1838–1840 התחוללה במדינה מלחמת אזרחים.

## פוליטיקה
ליברלים מרכז אמריקאים האמינו שהרפובליקה המאוחדת תהיה מודרנית ודמוקרטית וכלכלתה תהיה מבוססת על סחר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט שיעבור דרכה. שאיפות אלו משתקפות בסמלי המדינה: הדגל מורכב מקו לבן, שמסמל את הרפובליקה, בין שני קווים תכולים, שמסמלים את האוקיינוסים. בסמל ישנם חמישה הרים, שמסמלים חמש מדינות, בין שני אוקיינוסים.

למעשה, הפדרציה עמדה בפני בעיות בלתי נתנות לפתרון. להקמת המדינה התנגדו השמרנים, הקתולים ובעלי הנכסים. היה קושי רב בתנועה ובתקשורת בין המדינות. כמו כן, מרבית האוכלוסייה לא הייתה נאמנה ומחויבת לפדרציה. מיקום מוסדות השלטון בגואטמלה סיטי הוביל לחשש מצד שליטה גוואטמלית באיחוד ולבסוף למחאות שגרמו להעברת מוסדות השלטון ותואר הבירה לסן סלבדור ב-1831. תוך זמן קצר פרצו מלחמות בין חלקים שונים באוכלוסייה ובין המדינות בתוכה. העוני וחוסר היציבות הפוליטית באזור מנעו חפירת תעלה בין-אוקיינוסית (ראו תעלת פנמה ותעלת ניקרגואה) ממנה יכלה המדינה להרוויח כספים לשיקום הכלכלה.

## נשיאים
* 1823–1825: חוסה ססילו דל וייה
* 1825–1829: מנואל חוסה ארסה
* 1829–1830: חוסה פרנסיסקו בארונדיה
* 1830–1839: פרנסיסקו מורסן

## פירוק האיחוד
האיחוד פורק לאחר מלחמת אזרחים בין השנים 1838 ו-1840. ההתפוררות החלה כשב-5 בנובמבר 1838 הכריזה ניקרגואה על עצמאותה מהאיחוד. לאחר מכן הכריזו גם הונדורס וקוסטה ריקה על עצמאותן. הפדרציה התפרקה למעשה ב-1840 כשארבע מחמש החברות בה הכריזו על עצמאות. רשמית, סופו של האיחוד היה בהכרזת העצמאות של אל סלוודור בפברואר 1841.

נעשו מספר ניסיונות לאחד מחדש את מרכז אמריקה, אך ללא הצלחה.

למרות כישלון האיחוד הפוליטי, תחושת ההיסטוריה המשותפת והתקווה לאיחוד מחודש ממשיכה להתקיים באומות שהיו חברות בפדרציה. כך, למשל, בשנים 1856–1857 הצליחו מדינות האזור להקים קואליציה משותפת למניעת פלישה מצד ההרפתקן הצפון אמריקאי ויליאם ווקר.

כיום, בכל דגלי חמש המדינות שהיו חברות באיחוד משתקף אותו מוטיב של שני פסים כחולים וביניהם פס לבן.

## ראו גם
* אמריקה המרכזית
* רפובליקת קולומביה הגדולה
* הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית

## קישורים חיצוניים

* מרכז אמריקה - איחודים ופדרציות
* מפת האיחוד
* 

קטגוריה:אל סלוודור: היסטוריה
קטגוריה:גואטמלה: היסטוריה
קטגוריה:הונדורס: היסטוריה
קטגוריה:ניקרגואה: היסטוריה
קטגוריה:קוסטה ריקה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר באמריקה
קטגוריה:מדינות לשעבר באמריקה הלטינית
קטגוריה:אמריקה המרכזית: היסטוריה
קטגוריה:פדרציות לשעבר
החלטה 1559 של מועצת הביטחון של האו"ם

**החלטה 1559 של [[מועצת הביטחון]] של [[האומות המאוחדות]]** היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב־2 בספטמבר 2004 וקראה לכיבוד העצמאות והריבונות של לבנון, סיום הנוכחות הצבאית הסורית במדינה, ופירוק המיליציות הפעילות בה – ובראשן חזבאללה.

## הרקע להחלטה

ההחלטה התקבלה על רקע המאבק בין סוריה ונאמניה בלבנון לבין הכוחות הלבנונים בראשות ראש הממשלה רפיק אל-חרירי שניסו להביא לסיום או לפחות לצמצום ההגמוניה הסורית במדינה – דרישות שהתגברו בעקבות נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000. המניע המיידי לקבלת ההחלטה היה היוזמה בקיץ 2004 לשינוי בחוקה הלבנונית שהאריך את תקופת כהונתו של הנשיא בשלוש שנים – שינוי שהסורים כפו על לבנון על מנת להבטיח את המשך שלטונו של נאמנם אמיל לחוד.

את ההחלטה יזמו ארצות הברית וצרפת. לצרפת מסורת ארוכה של מעורבות בלבנון, שכללה גם שלטון מנדטורי בה. ארצות הברית גילתה עניין בעקבות הקונפליקט שהתפתח בינה לבין סוריה לאור תפישת ממשל בוש את המשטר בסוריה כאנטי-דמוקרטי ומושחת, ובשל מעורבותה העקיפה של סוריה בנעשה בעיראק (על ידי אי מניעת מעברם של טרוריסטים דרך גבולה המזרחי), והידוק יחסיה עם איראן. שיתוף הפעולה בין צרפת לארצות הברית לגבי נושא הנוגע למזרח התיכון סימל שיפור משמעותי ביחסים בין המדינות, שהתערערו עקב אי-ההסכמה על הפלישה לעיראק בשנת 2003.

## ההחלטה
ההחלטה עצמה לא הזכירה מפורשות לא את סוריה ולא את חזבאללה ולא את הפלסטינים. אולם היא התייחסה אליהם במרומז:
# קריאה לכיבוד ריבונותה של לבנון, עצמאותה, וסמכותה הבלעדית של ממשלת לבנון בכל רחבי המדינה.
# קריאה לכל הכוחות הזרים שנותרו בלבנון לסגת מהמדינה.
# קריאה לפירוק כל המיליציות הלבנוניות והלא-לבנוניות.
הפרשנות המקובלת היא כי "הכוחות הזרים" מתייחס לסוריה, המיליציות הלבנוניות לחזבאללה ו"והלא-לבנוניות" לפלסטינים.

בהצבעה במועצת הביטחון תשע מדינות הצביעו בעד: אנגולה, בנין, צ'ילה, צרפת, גרמניה, רומניה, ספרד, הממלכה המאוחדת, וארצות הברית. שש מדינות נמנעו: אלג'יריה, ברזיל, הרפובליקה העממית של סין, פקיסטן, הפיליפינים ורוסיה.

## תוצאות ההחלטה

סוריה עשתה מאמצים מעטים לציית להחלטה, עד לרצח רפיק אל-חרירי, ראש הממשלה לשעבר של לבנון, ב־14 בפברואר 2005. בעקבות הרצח, הלחץ הבין-לאומי על סוריה לסגת מלבנון גבר, והפגנות ענק שזכו לכינוי "מהפכת הארזים" נערכו בכל רחבי לבנון. ב־3 במרץ 2005 הודיע נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, שבכוונתו "להחזיר את הכוחות הביתה". הנסיגה, בהיקף של כ־14,000 חיילים, הושלמה בתוך כשבעה שבועות.

ב־26 באפריל 2005, לאחר 29 שנות נוכחות סורית בלבנון (שהחלה בכניסת כוח ההרתעה הערבי ללבנון ב-1976 בתקופת מלחמת האזרחים במדינה), עזב החייל הסורי האחרון את אדמת לבנון. לאחר השמדת חומר רגיש או החזרתו לסוריה, הועברו כל בסיסי הצבא והמודיעין הסוריים לידי ממשלת לבנון. לאחר מכן נותרה ממשלת לבנון המפרה היחידה של ההחלטה, כשהיא עומדת בסירובה לפרק מנשקם את הארגונים הפרו־סוריים, ובהם חזבאללה.

ב־12 ביולי 2006, לאחר שחזבאללה חטף שני חיילים ישראלים תוך כדי שיגור רקטות לעבר צפון ישראל, והחלה מלחמת לבנון השנייה – קראה ממשלת ישראל ליישם את החלטת האו"ם מיידית, כתנאי בסיסי להפסקת אש באזור.

## ראו גם
* הסכם טאיף

## קישורים חיצוניים
* נוסח ההחלטה באתר האו"ם
* השוואה בין "הסכם טאיף" להחלטת מועבי"ט 1559, ד"ר ראובן ארליך, אתר המרכז למורשת המודיעין, 13 במרץ 2005

1559
1559
1559
קטגוריה:לבנון: היסטוריה
קטגוריה:סוריה: היסטוריה
קטגוריה:סכסוך ישראל–חזבאללה
קטגוריה:יחסי ישראל–לבנון
קטגוריה:יחסי לבנון–סוריה
1559
דגל ואליס ופוטונה

**[[דגל]] [[ואליס ופוטונה]]** הרשמי הוא דגל צרפת, ובו עושים שימוש גופי הממשל השונים של האיים.

עם זאת, קיים דגל לא רשמי בו עושים התושבים המקומיים שימוש. דגל זה מורכב מסאלטייר (צלב אלכסוני) אדום על ריבוע לבן שנמצא על רקע אדום. בקנטון הדגל (הקצה העליון הקרוב לניצב) נמצא דגל צרפת. בגרסה אחרת של הדגל, מצויר צלב לבן במקום הסלטייר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ואליס ופוטונה
ואליס ופוטונה
ואליס ופוטונה
ואליס ופוטונה
ואליס ופוטונה
קמרון (אדריכלות)

[שמאל|ממוזער|200px|[קמרון צלעות בכנסייה באולומואוץ, צ'כיה]]
[שמאל|ממוזער|200px|[קמרון סקספרטייט בקתדרלת סן ז'אן בליון, צרפת]]
[שמאל|ממוזער|200px|קמרונות מניפה בכנסיית [מנזר באת' שבאנגליה]]

**קִמְרוֹן** הוא קירוי קשתי מוארך, לרוב בהקשר של בנייה מסורתית מאבן או בנייה בלבנים ומשולב כיום גם באדריכלות מודרנית תוך שימוש בחומרי בנייה מגוונים. השימוש בקמרונות באדריכלות התחיל עוד בבניה הקדומה במרחב הלבנט, בדגש על קמרונות חבית שהיו בשימוש נפוץ בבניה מסורתית בלבנים. קמרונות לבנים נמצאו והשתמרו גם בארץ ישראל במבני הכניסה של שערי העיר בתל דן ובאשקלון המתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה. האדריכלים הרומים שפיתחו את הקשת ואת מבנה הכיפה פיתחו ושכללו גם את המוטיב של הקמרונות. קיימים סוגים רבים של קמרונות המחולקים לפי סגנונות ועיטורים ולפי עקרונות טכנולוגיים שונים לפיהם הם בנויים. שיטת הבנייה של הקמרון היא הגורם המרכזי הקובע את צורתו: סוג הפיגומים אשר משמשים להנחת הלבנים, סדר הנחת הלבנים ורכיבים מבניים הקשורים אליו משפיעים על הצורה שבה נראית בסופו של דבר התקרה. רכיבים אלו יוצרים על התקרה קווים קמורים אשר מכונים "קווי רכס" (באנגלית: Arris). קווי הרכס, בדומה ל"קו פרשת מים" הקיים בטופוגרפיה טבעית הם אוסף הנקודות הבולטות ביותר במשטח התקרה העקמומי שבניגוד לקו רכס טבעי – הם הפוכים יחסית לתקרה.

## סוגי קמרונות נפוצים באדריכלות האירופאית
* קמרון חבית – תקרה גלילית הבנויה מרצף של קשתות
* קמרון צולב – קירוי של שדה ריבועי או מלבני הפתוח לארבעה כיוונים ובנוי משני קמרונות חבית החותכים זה את זה.
* קמרון צלעות – פיתוח מימי הביניים שבו נבנים קודם כל "קווי הרכס" של התקרה ולאחר מכן שאר המלואה. מבחינה גאומטרית הוא דומה מאוד לקמרון צלב.
* קמרון סקספרטייט (Sexpartite Vault) – קמרון צלעות הבנוי משש קשתות מעל שדה מרובע. היה נפוץ באדריכלות הגותית המוקדמת.
* קמרון רשת (Lierne Vault) – קמרון הבנוי מזוגות קשתות המצטלבות זו בזו, נפוץ באדריכלות הגותית המאוחרת באירופה.
* קמרון מניפה (Fan Vault) – סגנון של קמרונות דמויי חרוט בעלי תחרת אבן, שהיה נפוץ בסגנון הגותי הניצב (Perpendicular) באנגליה.
* קמרון יהלום (Diamond Vault) – סגנון נוסף שהתפתח בסוף הגותיקה ותחילת הרנסאנס באנגליה

## גלריה

תמונה:Salisbury Cathedral Detail Arches.jpg|קמרון צלעות (4)
תמונה:Notre dame-interior.jpg|קמרון סקספרטייט (6)
תמונה:StVitus netvaults.jpg|קמרון רשת
תמונה:Blaubeuren Petrikapelle Gewölbe.jpg|קמרון רשת


## ראו גם
* תקרה

## קישורים חיצוניים

* רשימה של סוגי וסגנונות קמרונות בוויקיפדיה האנגלית
* בגני איבנובסקי ועופר כהן, שיקום ושימור קמרונות, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2012
* 
* 

*
יחיא רחים ספווי

ממוזער|יחיא רחים ספווי
**יחיא רחים ספווי** (פרסית: **يحيى رحيم صفوى**; נולד בשנת 1952) הוא גנרל איראני ויועץ במשרד המנהיג העליון באיראן לענייני צבא וביטחון. כיהן כמפקד משמרות המהפכה האיראניים. היה אחד המפקדים הבולטים במלחמת איראן–עיראק, בהיותו בן 23 בלבד. 

ספווי הוא ממוצא אזרי. ב-9 בספטמבר 1997, לאחר ששימש כסגן מפקד משמרות המהפכה האסלאמית, החליף את מוחסן רזאי כראש משמרות המהפכה. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2007, אז מונה ליועץ לענייני הכוחות המזוינים וביטחון במשרד המנהיג העליון עלי ח'אמנאי. 

מייג'ור גנרל מוחמד עלי ג'עפרי, ששימש כמנהל המרכז למחקרים אסטרטגיים של משמרות המהפכה, החליף את ספווי בתפקיד מפקד משמרות המהפכה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1958
קטגוריה:מבצע עם כלביא
קטגוריה:מבצע שאגת הארי
סאבווי סאקרס

**סאבווי סאקרס** הייתה להקת פאנק רוק (Punk rock) ישראלית שפעלה בין השנים 1998-1992.

## פעילות
להקת סאבווי סאקרס הוקמה ב-1992 על ידי עמי שלו, מתופף להקת "המשאיות" כשאליו הצטרפו שלושה מחבריו - אביב מארק, ניסים אליעז (בנו של המשורר רפאל אליעז וכוכב הסרט "רובה חוליות") וליאור מיכל. חברי הלהקה היו פועלי במה וטכנאי קול, שהכירו ועבדו יחד בחברת ההגברה והתאורה "בטי בם", ופרט לשלו, היה זה ניסיונם הראשון במוזיקה. במרץ באותה שנה ניגנה הלהקה בליל כלולותיו של שלומי ברכה מלהקת משינה. הופעה זו הייתה גם הופעתה הראשונה של הלהקה.

ב-1994 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים אן אם סי והוציאה את אלבום הבכורה "קומות קרקע ומטה" בהפקה עצמית. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי איציק ליכטנפלד, היה מאופיין בשירים קצרים, מהירים, בוטים, פרובוקטיביים ורוויים בזעם וכאב. מתוכו יצאו לרדיו השירים "רוצח", "אני לא שומע", "חרא מדינה", "אין לי אדמה" ו"את נוסעת". מבין שירי האלבום בלטו "אני לא שומע", "אין לי אדמה", "את נוסעת", "רוצח", "אקסטזי", "אני רעב" (שהופיע באלבום בשתי גרסאות) והמפורסם שבהם - "חרא מדינה". השיר הפוליטי זכה להכרה מאוחרת כג'ינגל תוכנית הרדיו "זהבי עצבני". למרות החדשנות שהפגין האלבום הוא נמכר בכ-1,300 עותקים בלבד. לשני שירים באלבום נוצרו קליפים - "אני לא שומע" (ביים יואב רודה וראה אור באותה שנה) ו"אין לי אדמה" (צילם, ביים וערך שלומי ברכה, וראה אור ב-1995). בהמשך חיממה הלהקה הופעות של איפה הילד, רמי פורטיס וזקני צפת.

ב-1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "שקט נפשי", גם הוא בהפקת ליכטנפלד. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי הלהקה ועובד אפרת, התאפיין בקו רגוע, צלילים מלודיים יחסית ובטקסטים בוגרים יותר וכמה שפחות פרובוקטיביים; למעשה ניסתה הלהקה לשלב בין סגנונה הזועם למוזיקה מלודית. באלבום בלטו השירים "הצרות", "חי על הסף", "בקשה" (שלושתם שוחררו לרדיו כסינגלים), "דיבורים" ו"מוכה בשגעון", אך גם אלבום זה לא זכה להצלחה. האלבום מסתיים בקטע ארוך בשם "ואדי מילק", שאורכו 14 דקות ו-16 שניות.

הלהקה המשיכה להופיע ולעבוד על אלבום שלישי. ביולי 1998 קיימה הלהקה 2 הופעות אחרונות בתל אביב. באותה שנה נפצע קשה ברגלו הסולן אביב מארק, במסגרת עבודתו כסאונדמן. הפציעה מנעה ממנו להופיע עם הלהקה, מה שהוביל לפירוקה בסוף 1998 ולגניזת האלבום.

לאחר הפירוק המשיכו חברי הלהקה בפעילות מוזיקלית. מארק הוציא ב-2004 אלבום סולו ראשון בשם "מלמולים חסרי שליטה". שלו שיתף פעולה עם מיכל קהן ולהקת הגראנג' די-סמייל של האחיות טלי ושרון ויצמן. אליעז הוציא ב-2005 אלבום סולו בשם "לא מאוחר מדי" יחד עם קרני פוסטל והזמרת ורד פיקר, וב-1 בפברואר 2009 נפטר בביתו בגיל 43 כתוצאה מדום לב.

## אלבומים
* קומות קרקע ומטה (אן אם סי, 1994)
* שקט נפשי (אן אם סי, 1996)

## קישורים חיצוניים

* כתבה על אביב מארק, הסולן מתוך האתר qube.co.il
* ריאיון עם אביב מארק, מתוך הבלוג המאזין

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות פאנק (Punk) ישראליות
צ'רנגו

שמאל|ממוזער|300px|צ'רנגו מבוליביה
ה**צ'רנגו** (גם: גיטרה אנדית) הוא כלי פריטה דרום-אמריקאי ממשפחת הלוּט. אורכו כ-66 ס"מ. לצ'רנגו יש מספר בתים (שריגים) הנעים בין 5 ל-18, ו-5 זוגות מיתרים.

## מבנה
ממוזער|צ'רנגו מסורתי משריון ארמדילו
לפי המסורת גב הצ'רנגו נבנה משריון מיובש של ארמדילו ותיבת התהודה, הצוואר וכו' נבנו מעץ. כיום, הצ'רנגו מיוצר לרוב בצורת קערה מעץ בניסיון לחקות את צורת שריון הארמדילו. בניגוד לרוב הכלים ממשפחת הלוּט העשויים מעץ, הגוף והצוואר עשויים מגוש (בלוק) יחיד של עץ, המגולף לצורת השריון. האורך הכולל של צ'רנגו טיפוסי הוא כ-66 סנטימטר, כשאורך הצוואר הוא 37 סנטימטר.

## כיוון
כיוון הצ'רנגו משתנה, שני הכיוונים הנפוצים ביותר לצ'רנגו של 5 זוגות מיתרים הם (מלמעלה למטה):

לה מינור (Am):

```
G (סול).
C (דו).
E (מי).
A (לה).
E (מי).
```


מי מינור (Em):

```
D (רה).
G (סול).
B (סי).
E (מי).
B (סי).
```


נהוג לכוון את זוג המיתרים השלישי (האמצעי) בהפרש של אוקטבה זה מזה.

## אמנים המשתמשים בכלי
בין הנגנים המפורסמים בעולם שמנגנים בצ'רנגו ניתן למצוא את חיימה טורס ויהודה גלאנץ.
## קישורים חיצוניים

*Charango Libre
*comunidad.ciudad.com.ar
*ancient-future.com/guitar/charango
*Familia de los charangos
*Charango Bolivia
*Charango para Todos
*piarango
*Charango Org
** Jaime Torres מנגן על צ'רנגו
**יהודה גלאנץ מנגן על צ'רנגו

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי פריטה
סדר קשר

**סדר קשר** (באנגלית BO, bond order) הוא מושג מתוך תאוריית האורביטלים המולקולריים אשר מגדיר את מספר הקשרים נטו במולקולה.

חישוב סדר הקשר נעשה על ידי ההפרש בין מס' האלקטרונים באורביטלים קושרים ומספר האלקטרונים באורביטלים אנטי קושרים חלקי 2: (BO=1/2(N-N.

תוצאה של המשוואה תיתן את מספר הקשרים נטו במולקולה.

## דוגמה לסדר הקשר של חנקן מולקולרי

במולקולת חנקן, N2, נמצאים שני אלקטרונים קושרים באורביטל סיגמא 2s, ארבעה אלקטרונים באורביטל פאי 2p קושר ועוד שני אלקטרונים באורביטל סיגמא 2p קושר.
בנוסף, ישנם שני אלקטרונים קושרים באורביטל סיגמא 2s אנטי קושר.
לסיכום ישנם 8 אלקטרונים קושרים ו2 אנטי קושרים. מציבים במשוואה ומקבלים:
BO=1/2(8-2)=3, זאת אומרת שלמולקולת חנקן ישנם 3 קשרים ומכאן ניתן להסיק את מבנה המולקולה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קשרים כימיים
סנוסים

**המסדר הסנוסי** (ערבית: السنوسية) הוא תנועה שהוקמה בשנת 1837 במכה על ידי מחמד אל סנוסי (1791–1859) . אל סנוסי, שהיה אלג'יראי שהגיע למכה, הטיף לחזרה לאסלאם "הטהור", כפי שהיה בימי האבות (הסלף). תומכיו היו מאזור לוב.

בין השנים 1902–1913 נלחמו הסנוסים בצרפתים אשר פלשו לסהרה. בשנת 1911 חברו בני המסדר לעות'מאנים ומעצמות המרכז נגד הפלישה האיטלקית ללוב, ובמרוצת מלחמת העולם הראשונה, התמרדו נגד הכוחות הבריטיים במצרים, מרד שהחל בנובמבר 1915, ודוכא במהלך 1916 על ידי הבריטים.

הסנוסים הנהיגו את ההתנגדות לכיבוש של בניטו מוסוליני שתחילתו ב-1922 וכך עד 1943. במלחמת העולם השנייה תמכו בבריטניה וסייעו לבעלות הברית מול איטליה וגרמניה. במערכות אלה סבלו אבדות קשות. אידריס הראשון היה ראש הסנוסים שנשא בתואר מלך המדינה.

צאצאיהם של בני המסדר שלטו בלוב עד שנת 1969, עת הופל משטרם על ידי מועמר קדאפי.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של מוחמד אל סנוסי
* 

קטגוריה:סופיות
קטגוריה:לוב: היסטוריה
ארבה (כלי שיט)

שמאל|ממוזער|250px|ארבת נהר נגררת בתמזה
שמאל|ממוזער|250px|ארבת נהר ממונעת
**אַרְבָּה** (ברבים: אֲרָבוֹת, באנגלית: **Barge**) היא סירת משא שטוחת תחתית, בדרך כלל ללא אמצעי הנעה משלה, המשמשת להובלת מטענים בנהרות, בתעלות שיט או בנמלים. המלה הארמית "אַרְבָּא" (צורת רבים: אַרְבֵּי) נזכרת בתלמוד בבלי, והוראתה סירת משא קטנה, מונעת במשוטים, שהובילה מטענים בעיקר בנהרות בבל ושימשה גם לפריקה ולטעינת ספינות משא העוגנות סמוך לחוף.

לעיתים קרובות משתמשים במונח "**דוברה**" במקום "ארבה", למשל: "דוברת תדלוק" (bunkering barge), "דוברת מנוף" (crane barge). ארבת משא או דוברת משא בנהרות ובנתיבי מים פנימיים היא לרוב בגודל של 59.4X10.6 מטרים, ויכולה להוביל עד כ-1,500 טונות של מטען.

למילה barge באנגלית פירוש נוסף: סירת מלכות או סירת שרד, למשל סירת המלכות של צ'ארלס השני (Royal barge of Charles II), Admiral's barge – סירת השרד של אדמירל המפקד על הצי.

## סוגי ארבות בנות זמננו
* **ארבה שטוחה** (באנגלית: flat barge).
***ארבה שוֹמֶטֶת** (באנגלית: Hopper barge, בצרפתית: Chaland à Clapets) - בעלת תחתית שטוחה הנפתחת לצדדים ומכלי ציפה בדפנות. משמשת לסילוק חומר הקרקעית שמרוקנת לתוכה אוניית מחפר ונגררת אל אתר ההשלכה בלב ים או במקום אחר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוגי כלי שיט
חומצה פורמית

שמאל|ממוזער|180px|מבנה מולקולרי של חומצה פורמית
שמאל|ממוזער|180px|כיתוב דו־ממדי לחומצה פורמית
**חומצה פורמית** (באנגלית: *Formic acid*) או **חומצת נמלים** או **חומצה מתאנואית** (באנגלית: *methanoic acid*) היא תרכובת אורגנית חומצית בעלת pK<sub>a</sub> של 3.75 ומסתה המולרית היא 46 גרם/מול. זוהי החומצה הקרבוקסילית הפשוטה ביותר.

הנוסחה הכימית לחומצה פורמית היא **HCOOH** או **CH<sub>2</sub>O<sub>2</sub>**, כלומר, מימן המחובר לקבוצת קרבוקסיל (COOH) ונמנה ביחד עם חומצות קרבוקסיליות אחרות (כגון חומצה אצטית: CH3COOH, חומצה פרופנואית: CH3CH2COOH ועוד).

בטבע, החומצה הפורמית נמצאת בעקיצות ונשיכות חרקים מקבוצת הדבוראים (הימנופטרה) שכוללת דבורים ונמלים. נמלים מייצרות את החומצה הפורמית מסיבות הגנתיות והתקפיות. חומצה פורמית היא גם אחד החומרים הפעילים בקוצי רוב מיני הסרפד. כאשר נדקרים מסרפד היא הגורם לצריבה בעור.

החומצה הפורמית היא תוצר שרפה של מנועי מתאנול ואתאנול כאשר מעורבבים עם בנזין.

מקורו של שם החומצה במילה הלטינית לנמלה: Formica.

## היסטוריה
במאה ה-15, כמה אלכימאים היו מודעים לכך שקיני נמלים פולטים אדים חומציים. הנטורליסט ג'ון ריי הבחין בשנת 1671 שברזל ועופרת עברו קורוזיה באוויר שמעל קיני נמלים. בזקוק בקיטור של הנמלים התקבל נוזל שקוף שתקף עופרת. זקוק יבש של המלח שהתקבל נתן חומצה חזקה.

החומצה הפורמית סונתזה לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי לואי ז'וזף גה-ליסאק מחומצה ציאנידית (HCN). מאוחר יותר, ב-1855 הכימאי הצרפתי Marcellin Berthelot פיתח שיטה חדשה לסינתוז חומצה פורמית מפחמן חד-חמצני, שיטה דומה לזו שמשתמשים כיום.

## כימיה
חומצה פורמית היא החזקה מכל החומצות האורגניות הלא-מותמרות. החומר עובר פירוק עצמי על ידי איבוד מים, מימן או ריאקציית חמצון-חזור דו-מולקולרית
# HCOOH\Rightarrow H_2O + CO
# HCOOH\Rightarrow H_2 + CO_2
# 2HCOOH\Rightarrow H_2O + CO_2 + CH_2O

חומצה פורמית תתפרק בשעור ניכר גם בטמפרטורת החדר. מים (כולל שאריות מים מריאקציות הפירוק עצמן) יעכבו את הפירוק.
## הפקה
כמויות גדולות של חומצה פורמית נוצרות כתוצרי לוואי של יצירת חומרים אחרים (כגון חומצה אצטית).
למרות זאת, הכמויות שנוצרות בתגובות אלו אינן מספיקות לביקוש החומצה הפורמית כיום.
בגלל זה, ישנו יצור בלעדי של חומצה פורמית:

כאשר מתאנול (CH3OH) ופחמן חד-חמצני (CO) מעורבבים ביחד בסביבה בסיסית, נוצר החומר מתיל-פורמט (HCOOCH3) לפי המשוואה הבאה:
CH_3OH+CO \Rightarrow HCOOCH_3.

בתעשייה, הראקציה הזאת מתרחשת במצב נוזלי, ב-80 מעלות צלזיוס ו-40 אטמוספירות.

הידרוליזה של המתיל-פורמט יגרום לתגובה הבאה וליצירת חומצה פורמית:
HCOOCH_3 + H_2O\Rightarrow HCOOH + CH_3OH.

כיוון שהתהליך הזה דורש כמות רבה של מים, חלק מהתעשיינים מעדיפים תהליכים עקיפים:
תגובה עם אמוניה ליצירת פורממיד (HCONH2) ואז, ראקציה עם מים וחומצה גופרתית ליצירת החומצה הפורמית:

HCOOCH_3 +NH_3\Rightarrow HCONH_2+H_2O .
 HCONH_2 + H_2O + 0.5H_2SO_4\Rightarrow HCOOH + 0.5(NH_4)_2SO_4.

גם לתהליך זה בעיות משל עצמו בגלל תוצר האמוניום סולפט.

## שימושים
עד שנות ה־60 של המאה ה־20 החומצה הפורמית הייתה בעלת שימושים מעטים בלבד. כיום משתמשים בה כחומר אנטיבקטריאלי, כחומר משמר במזון לחיות משק וכחומר הדברה כנגד סלמונלה וטפילים של דבורים.

לחומצה הפורמית גם שימוש משני בתעשיית הטקסטיל. בתעשיית הכימיה האורגנית הסינתטית, משמשת החומצה הפורמית כמקור ליון הידרידי (- H). במעבדה, החומצה הפורמית משמשת כמקור לפחמן חד-חמצני שנוצר בערבוב של החומצה עם חומצה גופרתית.

## קישורים חיצוניים

*כרטיס בטיחות כימית בינלאומית מס' 0485
* 

פורמית, חומצה
ליגת העל הקזחית

**ליגת העל הקזחית** (בקזחית: **Қазақстан Премьер Лигасы**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בקזחסטן. הליגה נשלטת על ידי פדרציית הכדורגל של קזחסטן והוקמה בשנת 1992 עם יציאת קזחסטן מברית המועצות. הליגה הייתה באזור 8 בדרג השלישי של הכדורגל הסובייטי אף על פי שמספר קבוצות מהליגה הגיעו לרמות גבוהות בכדורגל הסובייטי.

משחקי הליגה נערכים רק בקיץ, והליגה אינה מתחלקת כמו ברוב המדינות לשתי שנים אזרחיות אלא נערכת כולה באותה שנה אזרחית.

## הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הקזחית בעונת 2026:

## היסטוריה
### אליפות קזחסטן הסובייטית (1936 - 1991)
בזמן שליטת ברית המועצות בקזחסטן SSR, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות הקזחיות לא הצליחו כמעט להעפיל לליגה הבכירה, למעט קבוצה אחת, קאיראט אלמטי ששיחקה בליגה 24 עונות ללא הישגים.

שאר הקבוצות הקזחיות הגיעו רק לליגת המשנה אחרי שזכו באליפות המקומית אך לא ביססו את מעמדן בליגת העל הסובייטית.

#### אלופות הליגה הקזחית המחוזית בתקופה הסובייטית (1936 - 1991)
* קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה בגביע הקזחי הסובייטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.

#### טבלת אליפויות הליגה הסובייטית האזורית לפי קבוצה
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות בקזחסטן הסובייטית בין השנים 1936 - 1991.

### הליגה הקזחית הבכירה העצמאית (החל מ-1992)
לאחר שקזחסטן החזירה עצמאות מלאה התאחדות הכדורגל הקזחית העצמאית החדשה (ה-KFF) פתחה את הליגה הקזחית הבכירה ובאותה העונה הפכה ההתאחדות לחברה רשמית בפיפ"א ואופ"א, והליגה מתקיימת מאז.

#### שמות קודמים של הליגה
* החטיבה העליונה (1992-2001)
* סופר ליג (2002-2007)
* הפרמייר ליג הקזחי (2008-הווה)

## אלופות הליגה לפי שנים

* קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה בגביע הקזחי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.

## טבלת אליפויות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קזחסטן
קטגוריה:תחרויות כדורגל בקזחסטן
מסמך האסירים

**מסמך האסירים** הוא השם שנודע בו בתקשורת הישראלית - "**המסמך הלאומי**" או "**מסמך ההסכמה הלאומית**" שנחתם ב־10 במאי 2006 בכלא הדרים.

על המסמך חתומים חמישה מבכירי האסירים הפלסטינים בישראל:
# מרוואן ברגותי - מזכ"ל פת"ח בגדה המערבית.
# מוסטפא בדראנה מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
# עבד אל ח'אלק אל נטשה מחמאס, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית.
# בסאם אל סעדי מהג'יהאד האיסלאמי.
# עבד אל רוחמן מלווח מהחזית העממית לשחרור פלסטין.

המסמך כולל 18 סעיפים המתייחסים הן למטרות הפלסטיניות הלאומית והוא קובע בין השאר כי זכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית תמומש בהקמת מדינה פלסטינית בגבולות הקו הירוק אשר בירתה ירושלים ומימוש זכות השיבה.

בזירה הפנים פלסטינית הוא קובע, בין השאר, כי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני יצטרפו למסגרת אש"ף וכי אש"ף הוא המסגרת הפלסטינית הלגיטימית.

חשיבות המסמך בזירה הפנים פלסטינית נובעת מהמעמד החזק לו זוכים האסירים בתודעה הציבורית הפלסטינית. כתוצאה מכך הפך המסמך ל"שובר שוויון" בתיקו הפוליטי הפנימי וגרר שרשרת מאורעות פוליטיים ובהם אולטימטום של נשיא הרשות אבו מאזן לחמאס לקבלת המסמך או שיכריז על משאל עם. לקראת סוף יוני 2006 הגיעו כנראה אנשי חמאס ופת"ח להסכמה על חתימה משותפת על המסמך. אולם חטיפתו של גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 קטעה את השיחות.

ב-14 ביוני 2007 השתלט חמאס על רצועת עזה תוך עימות אלים מול פת"ח, מה שסגר את חלון ההזדמנויות להסכמה בין המפלגות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי: מסמכים
קטגוריה:לאומיות פלסטינית