open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פורצ'למה

**פּוֹרְצַ'לְמָה** (בהונגרית: **Porcsalma**) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג (Szabolcs-Szatmár-Bereg) שבצפון-מזרח הונגריה, כ-300 ק"מ מהבירה בודפשט.

## היסטוריה

### בשואה
בשנת 1944 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-3,000 נפש, מהם כ-170 יהודים. בפסח 1944 גורשו יהודי הכפר – תחילה לגטו בעיר מאטסלקה, מרחק 25 קילומטר מהכפר, וכעבור חודש וחצי, בחג השבועות, הובלו ברכבות מהגטו לאושוויץ. לפחות 146 מיהודי הכפר לא שרדו את השואה. רובם בשעה שהגיעו אל מחנה ההשמדה אושוויץ בתחילת חודש יוני 1944.
כיום בכפר שני בתי קברות יהודיים. הישן, כמעט אינו ניכר. החדש, מתוחזק, מוקף גדר וניתן לבקר בו.
## לקריאה נוספת
* **[[ספר יזכור]] לקדושי טשענגער פורצ'למה וסביבתה** / כתב וערך: שלמה פרידמן, תל אביב: (דפוס ניאוגרפיקה), תשכ"ז-1966.
* פורצ'למה בפנקס הקהילות הונגריה, עמודים 450–451
* קהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמודים 341

## קישורים חיצוניים

*
* פורצ'למה באתר בית התפוצות
* 

קטגוריה:הונגריה: כפרים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
Rhythm & Hymns

**Rhythm & Hymns** הוא אלבום האולפן השני והאחרון של הלהקה הבריטית מטאפיקס, יצא לאור בנובמבר 2007 באירופה, אך לא בארצות הברית. האלבום כולל את הסינגל "Living Darfur", שמטרתו לצדקה. למרות הצלחתו של האלבום Signs of a Struggle, אלבום זה לא זכה להצלחה רבה (מלבד באיטליה) והסינגל השני, "Things Have Changed", נכשל במצעדים.

## רשימת השמעה
#

## היסטוריית מצעדים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
יום האסיר הפלסטיני

**יום האסיר הפלסטיני** (בערבית: **يوم الأسير الفلسطيني**) הוא יום לאומי פלסטיני הנערך כל שנה ב-17 באפריל החל משנת 1974, ובו מביעים הפלסטינים הזדהות עם אסירים פלסטינים הכלואים בישראל ובני משפחותיהם.
## היסטוריה
התאריך 17 באפריל נבחר מפני שבו שוחרר לראשונה אסיר פלסטיני, מחמוד בכר חג'אזי, תמורת שמואל רוזנווסר, בשנת 1971. במהלך היום נערכות בערי יהודה ושומרון ובעזה תהלוכות, טקסים, הפגנות מחאה, תערוכות ועצרות להזדהות עם אסירים פלסטינים הנמצאים בישראל בהשתתפות פוליטיקאים אנשי ציבור פלסטינים וכן קונסולים ושגרירים של מדינות ערב. בנוסף מתקיימות פעילויות לזכר אסירים פלסטינים שנהרגו על ידי ישראל ומשמרות מחאה מול בתי סוהר ישראליים. בנוסף מפרסם משרד האסירים ברשות הפלסטינית כל שנה ביום זה, דו"ח שנתי אודות האסירים הפלסטיניים הכלואים בישראל. פעילויות מתקיימות גם בתוך ישראל, לדוגמה בתהלוכת לפידים בכפר עראבה בשנת 2010. בשנים האחרונות, נוהגים האסירים הפלסטינים לשבות שביתת רעב ביום זה.

מדי שנה מתקיים ביום זה טקס הדלקת "לפיד החופש" בביתו של אסיר פלסטיני. בשנת 2010 נערך הטקס בביתו של האסיר נאיל ברגותי בכפר כובאר, בהשתתפות שר האסירים הפלסטיני, ובשנת 2011  התקיים הטקס בהשתתפות ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד בביתו של אכרם מנסור,  אסיר שמשפחתו מתגוררת בקלקיליה.

## קישורים חיצוניים
* 
* מאירועי יום האסיר בשנת 2010
* שביתת הרעב של האסירים הפלסטינים, מאי 2012, מאתר תנועת מאבק סוציאליסטי
* 
*רונית מרזן, אסירים במלכוד, באתר הפורום לחשיבה אזורית, 10 במרץ 2017

## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית
קטגוריה:אירועים בחודש אפריל
קטגוריה:ימים לאומיים פלסטינים
משואה (מכון)

[שמאל|250px|ממוזער|[פרדקה מזיא ומשה בייסקי בטקס הנחת אבן הפינה למשואה, 1965]]
**מַשּׂוּאָה – המכון ללימודי השואה** הוא מכון ללימודי השואה השוכן בקיבוץ תל יצחק.

## פעילות
בתחומי המכון נמצאים מוזיאון ומרכז סמינרים בין-לאומי. כמו כן, ממוקם בקמפוס משואה בית ספר מרכזי להוראת השואה, שבו מועברות פעילויות בנושא מורשת השואה. לצורך כך, קיימים במכון ארכיון, ספרייה, פנימייה, אולמות דיון ואמפיתיאטרון. בתיאטרון זה מתקיימים טקסים לזכר השואה והגבורה כל שנה ובמשך שנים רבות בהשתתפותם של פוליטיקאים, אנשי צבא בכירים ואמנים ידועי שם.

מכון משואה הוקם בשנת 1965 על ידי חברי קיבוץ תל יצחק וניצולי שואה בוגרי תנועות הנוער הציוני ועקיבא. משואה הוקמה כקמפוס חינוכי המשמש יד לחברי תנועות הנוער הציוניות בשואה ובמרי.

במסגרת פעילות המכון נערכים בו סמינרים לבני נוער, לאנשי כוחות הביטחון וכן לסטודנטים ולמורים מהארץ ומהעולם והם מתארחים במקום.
מטרת המכון לקרב את הקהל הרחב לדיון בקשר שבין זיכרון השואה לשאלות מרכזיות העומדות על סדר היום הציבורי. הסמינרים מפגישים את הלומדים עם ניצולי שואה ומנסים להעמיק את הבנת האסון מנקודת מבט אישית של מי שחוו את החוויה על בשרם, כמו גם באמצעות מגוון של תערוכות אינטראקטיביות ומרכזי מולטימדיה.

יו"ר מכון משואה הוא יוסי פייט. מנכ"לית משואה והאוצרת הראשית היא איה בן-נפתלי, בת תל יצחק

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:ישראל: מוזיאונים להנצחת השואה
קטגוריה:ישראל: ארכיונים
קטגוריה:השואה: ארכיונים
קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:מועצה אזורית חוף השרון
קטגוריה:ישראל: מוסדות להוראת תולדות השואה
קטגוריה:תל יצחק
פריד אל-ג'לאד

**פריד עבדאללה אסעד אל-ג'לאד** (בערבית: **فريد عبد الله اسعد الجلاد**; נולד ב-1944 בטולכרם) הוא שר המשפטים של הרשות הפלסטינית ונשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית לשעבר. 

הוא קיבל הסמכה לעריכת דין בשנת 1979. בשנת 1989 מונה לסגן ראש לשכת עורכי הדין הפלסטינים. בשנת 1994 מונה לראש לשכת עורכי הדין בגדה המערבית. בשנת 2003 מונה לסגן שר המשפטים ובשנת 2005 מונה לשר המשפטים.

בשנת 2009 מונה ליועץ משפטי לנשיא הרשות הפלסטינית ובאותה שנה מונה לבית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית וראש המועצה השיפוטית העליונה.

כיהן כנשיא בית המשפט עד 2014.

חבר בוועד של ארגון זכויות האדם אל-חק.

## קישורים חיצוניים
* פרטים אישים באתר המועצה העליונה לצדק

קטגוריה:שופטים פלסטינים
קטגוריה:שרי המשפטים של הרשות הפלסטינית
קטגוריה:נשיאי בתי משפט עליונים
קטגוריה:טולכרם: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1944
אל-חק

**אל-חק** (בערבית: **الحق**) הוא ארגון זכויות אדם פלסטיני עצמאי שהוקם בשנת 1979 ובסיסו ברמאללה. הארגון עוקב ומתעד הפרות של זכויות אדם נגד פלסטינים שבוצעו על ידי הצדדים ב, מוציא לאור דו"חות על ממצאיו, ומפיק מחקרים משפטיים מפורטים. הוא נמצא במעמד של יועץ מיוחד של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות מאז 2000.

אל-חק מסונף לוועדת המשפטנים הבין-לאומית שבסיסה בז'נבה והוא חבר ב, הקואליציה הבין-לאומית "הביטאט"  והארגון העולמי נגד עינויים. הוא גם חלק מהוועד הפועל של EuroMed Rights וועדת ההיגוי של רשת הארגונים הלא ממשלתיים הפלסטיניים.

## היסטוריה
הארגון הוקם בראמאללה, בשנת 1979, על ידי קבוצת עורכי דין ובראשם רג'א שחאדה, ששימש מנהלו במשך שנים רבות. והוא היה ארגון זכויות האדם הפלסטיני הראשון, ואחד הראשונים בעולם הערבי. שמו המלא "אל-חק - החוק בשירות האדם".

בשנותיו הראשונות, אל-חק התמקד במידה רבה בניתוח מעמדה המשפטי של ישראל כמעצמה כובשת ב, כולל הגדה המערבית, מזרח ירושלים ורצועת עזה, כמו גם את המנגנון המשפטי שהוקם על ידי הרשויות השלטוניות שלה בשטחים. אל-חק הפיק מספר מחקרים מוקדמים שניסו ליישם את עקרונות המשפט ההומניטרי על הכיבוש הישראלי. אל-חק דיווח כי מחקרים אלו "היו חיוניים בעיצוב הדיון על החוקים והתקנות החלים בשטחים". בתקופה זו הקים אל-חק את יחידת הסיוע המשפטית שלו, בנוסף ליחידת המחקר המשפטי.

במהלך השנים הארגון פעל לקידום זכויות האדם ברשות הפלסטינית באמצעות עריכת מחקרים, מתן סיוע משפטי ותיעוד פגיעות בזכויות אדם. עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987, חמישה מעובדי השטח שלו נעצרו במעצר מנהלי.

בשנת 1996 האשים אל-חק את המשטרה הפלסטינית בעינוי למוות של מחמוד אל-ג'מיל, חבר בארגון "נצי הפת"ח" שהיה כלוא בכלא שכם.

משנת 2006 משמש שעואן ג'בארין כמנכ"ל הארגון.

## פרסים והוקרה
בשנת 1989 זכה הארגון בפרס קרטר-מניל לזכויות האדם.

ב-2009 זכה הארגון יחד עם בצלם בפרס גזן ההולנדי.

בדצמבר 2018, יובל ה-70 להכרזת זכויות האדם, קיבל הארגון את הפרס הלאומי של צרפת לזכויות האדם. את הפרס המוענק בידי ראש ממשלת צרפת, חולק אל-חק עם ארבעה ארגוני זכויות אדם נוספים ובהם "בצלם".

ב-2022 זכה בפרס ברונו קרייסקי.
## הכרזה בישראל כארגון טרור
ב-22 באוקטובר 2021 הכריז שר הביטחון בני גנץ על הארגון כארגון טרור, לצד חמישה ארגוני חברה אזרחית נוספים. לדבריו, פעילי החזית העממית לשחרור פלסטין הועסקו בארגונים בתפקידי שטח וניהול, והסתירו את שיוכם לארגון החזית העממית. ההחלטה התקבלה לאחר פעילות משותפת של השב"כ והמטה הלאומי ללוחמה כלכלית בטרור, ואושרה על-ידי גורמים משפטיים של ממשלת ישראל. בתגובה, ארגוני זכויות האזרח אמנסטי אינטרנשיונל ו-Human Rights Watch טענו כי ההחלטה היא "מזעזעת ובלתי הוגנת". חלק מדינות "האיחוד האירופי" קיבלו ראיות מידי ממשלת ישראל, אך הן דחו את הטענה שאל-חק ויתר הארגונים קשורים לטרור, והודיעו כי ימשיכו לתמוך בארגון. באוגוסט 2022 הודיע גם ה-CIA כי בבחינה של חומר הראיות שהתקבל מישראל לא נמצאו כל ראיות הקושרות את הארגון לפעילות טרור.

## לקריאה נוספת
Lynn Welchman, Al-Haq - A Global History of the First Palestinian Human Rights Organization ,University of California Press, 2021

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגונים פלסטיניים
קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
קטגוריה:זוכי פרס גזן
קטגוריה:זוכי פרס ברונו קרייסקי
מט חנק

שמאל|מסגרת|מט חנק

בשחמט, **מט חנק** הוא סוג של מט שבו המלך אינו יכול לברוח כי הוא מוקף על ידי כלים מהצבע שלו. מט חנק מבוצע על ידי פרש בלבד, כי הוא היחיד שיכול "לדלג" מעל הכלים שחוסמים את המלך. מט חנק נקרא כך כי המלך "חנוק" ואינו יכול לזוז.

התמונה משמאל היא דוגמה למט חנק. זהו מט החנק הפופולרי ביותר, כיוון שהוא בפינת הלוח ולכן מספיקים מעט כלים כדי למנוע את תזוזת המלך. לעיתים קרובות, המט הזה מבוצע בעזרת הקרבת מלכה: 1.מהז8+! צ:ז8□ 2.פו#7. הפרש יהיה בדרך כלל קודם לכן ב-ח6, כדי שהמלך לא יוכל להכות בעצמו את המלכה.

## דוגמאות

עמדה זו היא דוגמה למט המתואר בתחילת הערך. היא לקוחה מהמשחק יאן טימן – נייג'ל שורט 1990. המשחק המשיך: 27.פו7+ מז8□ 28.פח6++ מח8□ 29.מהז8+! צ:ז8□ 30.פו#7.

דוגמה מהמשחק אדוארד לסקר - ישראל הורוביץ ניו יורק סיטי, 1946: 1.ד4 פו6 2.פו3 ד5 3.ה3 ג5 4.ג4 ג:ד4 5.פ:ד4 ה5 6.פו3 פג6 7.פג3 ד4 8.ה:ד4 ה:ד4 9.פב5 רב4+ 10.רד2 0-0 11.ר:ב4 פ:ב4 12.פב:ד4 מהא5 13.פד2 מהה5+ פה2 פד#3.

## בבעיות שחמט

גם בבעיות שחמט נעשה לעיתים שימוש במט חנק. הבעיה מימין היא בעיה מז'אנר ה-"גרוטסקו" שהן בעיות המציגות מצבים מגוחכים לחלוטין, כמו פה, שמלך ורגלי מתגברים על מערך כלים מלא. הבעיה חוברה על ידי אוטו בלאטי, 1922, ופתרונה הוא: **1.מ:ה1** מהא1 **2.ח3** מהא2 3.ח4 מהא1 4.ח5 מהא2 5.ח6 מהא1 6.ח7 מהא2 **7.ח8=פ!!** מהא1 8.פו7 מהא2 9.פד8 מהא1 10.פה6 מהא2 **11.פ:ג5** מהא1 12.פה4 מהא2 13.פד6 מהא1 **14.פ:ג4** מהא2 15.פא5 מהא1 **16.פ:ב#3**. ניתן לראות שהלבן ניצח באמצעות הכתרת פרש והנחתת מט חנק. במילים אחרות, כדי לנצח על השחקן הלבן קודם כול להכות את הפרש במשבצת ה1 באמצעות המלך שלו ולאחר מכן לא להזיז את המלך שלו בכלל כך שלאורך המשחק השחקן השחור יכול להזיז רק את המלכה שלו ממשבצת א2 למשבצת א1 ולהפך, אחר כך להזיז את הרגלי שלו משבצת אחת קדימה היות שזה מסע מאוד קריטי שבלעדיו יאפסו הסיכויים שלו לנצח, להכתיר את הרגלי שלו לפרש, להכות את הרגלי במשבצת ג5, להכות את הרגלי במשבצת ג4, ובסוף להכות את הצריח במשבצת ב3 ובכך להנחית מט חנק.

חנק
פרס גזן

**פרס גזן** (בהולנדית: **Geuzenpenning**) הוא פרס המוענק על ידי הארגון ההולנדי "גֵזֵן רסיסטנס 1940 - 1945" (Geuzen Resistance). הפרס מוענק מדי שנה לארגוני זכויות האדם וליחידים שפעלו למען דמוקרטיה, זכויות האדם ולמיגור אפליה בעולם.

ארגון זה הוקם על ידי ותיקי המחתרת ההולנדית (Geuzen) שפעלה בימי מלחמת העולם השנייה בהולנד נגד הנאצים במטרה לקדם את האידיאלים של המחתרת.

## זוכי הפרס
* 1987: אמנסטי אינטרנשיונל
* 1988: וילהלמינה, מלכת הולנד
* 1989: עמותת פברואר 1941 (Stichting Februari 1941)
* 1990: ריכרד פון וייצזקר, נשיא מערב גרמניה
* 1991: Bernard IJzerdraat
* 1992: עמותת אנה פרנק (Anne Frank Stichting)
* 1993: מקס ואן דר סטואל
* 1994: רופאים ללא גבולות
* 1995: ואצלב האוול
* 1996: הארי וו, מתנגד משטר סיני
* 1997: האמהות מכיכר דה מאז'ו
* 1998: צ'ירוואה ורה (מלוואי),  נואל פירסון (אוסטרליה), מוצ'טאר פאקאהן (אינדונזיה), רוזלינה טויוק (גוואטמלה), סרגיי קובליוב (רוסיה)
* 1999: איגוד זכויות האדם בטורקיה (İnsan Hakları Derneği)
* 2000: נטשה קנדיץ' (סרביה) וונטון סורוי (אלבניה\קוסובו)
* 2001: המרכז האירופאי לזכויות הרומא (צוענים)
* 2002: אסמה ג'אנגיר, פקיסטן
* 2003: Defence for Children International
* 2004: אינגריד בטנקור
* 2005: ריצ'רד גיר על פעילותו למען טיבט
* 2006: חיתאם מלח, פעיל זכויות אדם סורי
* 2007: משמר זכויות האדם
* 2008: מרטי אהטיסארי
* 2009: בצלם ואל-חאק
* 2010: בטי ביגומבה, יועצת לבנק העולמי ושרה לשעבר באוגנדה, מתווכת להפסקת אש במדינה
* 2011: סימה סאמר, רופאה ופעילת זכויות אדם אפגנית והכוחות המזוינים של הולנד
* 2012:  גרגורי שבדוב, העורך הראשי של העיתון המקוון "הקשר הקווקזי"
* 2013: רדחיה נאסרוי, פעילת זכויות אדם תוניסאית
* 2014: תומאס האמרברג, פעיל זכויות אדם שוודי, נציב האיחוד האירופאי לזכויות אדם
* 2015 –  Free Press Unlimited, הולנד 
* 2016 – Migrant Offshore Aid Station
* 2017 – אליס נקום ומישל טוגואה, עורכי דין ופעילים למען הקהילה הגאה, קמרון 
* 2018 – ילדות לא כלות, ארגון בינלאומי למניעת נישואי קטינות
* 2019 – אלחנדרו סולאלינדה, כומר פעיל זכויות אדם, מקסיקו 
* 2020 – ארגון זכויות האדם, ערב הסעודית 
* 2021 – Małgorzata Gersdorf, עורכת דין ושופטת, פולין
* 2022 – Lawyers for Lawyers
* 2023 – ארגון הסיוע לאסירים פוליטיים, בורמה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
גזן
גזן
*
רבעי אלמדהון

**רבעי אלמדהון** (בערבית: ربعي المدهون; נולד ב-1945 באל-מג'דל, ליד אשקלון) הוא סופר ועיתונאי פלסטיני.

## חייו
בעקבות מלחמת העצמאות הגיע עם משפחתו בשנת 1948 למחנה הפליטים ח'אן יונס ברצועת עזה. הוא למד באוניברסיטת אלכסנדריה במצרים. משנת 1973 הוא עובד כעיתונאי וכיום משמש כעורך בעיתון א-שרק אל-אווסט בלונדון. 

בשנת 2010 ספרו "הגברת מתל אביב" היה אחד מששת המועמדים הסופיים לפרס הבין-לאומי לספרות ערבית. הספר עוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך סיפורו של פליט פלסטיני השב במטוס לאחר שנים ארוכות באירופה, ולצידו בטיסה יושבת בחורה מתל אביב.

בשנת 2016 זכה בפרס הבין-לאומי לספרות ערבית, על ספרו "גורלות: קונצ'רטו לשואה ולנקבה".

## מספריו
* האידיוט מח'אן יונס, אוסף סיפורים קצרים
* האינתיפאדה הפלסטינית, מחקר אקדמי
* טעם הפרידה, אוטוביוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* רבעי אלמדהון, באתר הפרס הבין-לאומי לסיפורת ערבית

קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:ח'אן יונס: אישים
קטגוריה:זוכי הפרס הבין-לאומי לספרות ערבית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1945
הרכבת התחתית של יקטרינבורג

שמאל|ממוזער|250px|אחת מתחנות הרכבת תחתית
**הרכבת התחתית של יקטרינבורג** (ברוסית: **Екатеринбургский метрополитен**) היא רכבת תחתית הפועלת בעיר יקטרינבורג ובמחוז סברדלובסק שברוסיה. הרכבת תחתית נפתחה ב-26 באפריל 1991, אורכה 12.7 קילומטרים והיא כוללת 9 תחנות. זהו המטרו ה-13 והאחרון שנפתח בברית המועצות..

## היסטוריה
תוכניות ראשונות לבניית הרכבת התחתית בסברדלובסק (שמה של יקטרינבורג בתקופה הסובייטית) הונחו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20. את החלק הראשון של הרכבת התחתית בנתה חברת חרקוב מטרו-פרויקט (Харьковметропроект) שזכתה במכרז. בשנות ה-80 של המאה ה-20. תאריך היעד להפעלת קו המטרו היה 7 בנובמבר 1989. אך קשיים בהקמת הקו ומחסור בכח אדם מיומן להפעלתו דחה את פתיחת הקו לסוף 1990 ובהמשך זה נדחה לשנת 1991. המטרו נחנך ב-26 באפריל 1991. ביום חנוכת הקו הוא כלל 3 תחנות בלבד. בשנה הראשונה להפעלת המטרו כמות הנוסעים הייתה קטנה, בשל אורך הקו ובשל קווי טרוליבוס שפעלו במקביל לקו המטרו הקצר. ב-22 בדצמבר 1992 נפתחה תחנה נוספת במטרו, מה שגרם לגידול בכמות הנוסעים פי ארבעה. בשנת 1994 נפתחו שתי תחנות נוספות - קו מטרו חצה את נהר איסט, שזורם דרך העיר. תחנה שביעית בקו המטרו נפתחה בשנת 2002. תחנה שמינית - ב-2011 ושנה לאחר מכן - תחנה תשיעית. 

רכבות בשירות: כרגע ברכבת התחתית ישנם שלושה דגמים של רכבות, וכולם מתוצרת ברית המועצות לשעבר: 81-717.5/714.5,
81-717.5M/714.5M, ו - 81-717.6/714.6. כ-70 קרונות מהדגמים הנתונים נמצאים במחסן של הרכבת התחתית, כל רכבת בנויה מארבעה קרונות. מתכננים לרכוש רכבות מדגם חדש לגמרי, שישנה את קרונות הרכבת הישנים שמסיימים את השירות שלהם למרות שהדגם 81-717.6 הכי חדש בינתיים, ונכנס לשירות רק בשנת 2019. ברכבות החדשות מותקנות מצלמות וידאו אשר מאפשרות לנהג הרכבת לראות מה קורה באולם הנוסעים, הרכבות גם כוללות אזורים לנכים ומערכת אוורור מפותחת אך ללא עמדות לטעינת טלפון סלולרי.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע מפורט על הרכבת התחתית של יקטרינבורג, באנגלית

## הערות שוליים

קטגוריה:יקטרינבורג: מבנים
יקטרינבורג
קטגוריה:רוסיה: מנהרות
פאול בלובל

[שמאל|ממוזער|200px|פאול בלובל בפתיחת משפטי איינזצגרופן ב[נירנברג בספטמבר 1947]] 
**פאול בלובל** (בגרמנית: **Paul Blobel**; 13 באוגוסט 1894 – 8 ביוני 1951) היה שטנדרטנפיהרר באס אס ופושע מלחמה נאצי. אחראי לרצח עשרות אלפי יהודים בטבח באבי יאר ובטבח בדרוביצקי יאר. פיקד על מבצע 1005. הורשע במשפט האיינזצגרופן, נידון למוות ב-1948, והוצא להורג ב-1951.

## ביוגרפיה
בלובל למד בנאות ונגרות בבית הספר למקצועות הבניין. במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחיל ההנדסה. אחרי המלחמה המשיך בלימודיו, היה לאדריכל והתיישב בזולינגן (Solingen).

בזמן המשבר הכלכלי של 1929 היה ללא תעסוקה. באוקטובר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 בינואר 1932 התגייס לאס אס. ממרץ 1933 שירת במשטרת המדינה (Stapo) בדיסלדורף, וב-1 ביוני 1934 עבר לאס דה בדרגת אונטרשטורמפיהרר, וניהל את אזור דיסלדורף באס דה. הוא התקדם באס אס, וכבר ב-30 בינואר 1941 קיבל דרגת אס-אס שטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה).

בראשית יוני 1941 נקרא בלובל לעיירה פרץ' (Pretzsh), על הנהר אלבה, מצפון מזרח ללייפציג, שבה רוכזו המועמדים לאיינזצגרופן (עוצבות המבצע של האס דה) שעמדו לפעול בשטחי הכיבוש בברית המועצות. בלובל נתמנה למפקדה של זונדרקומנדו 4a שבמסגרת איינזצגרופה C שעמדה לפעול באוקראינה.

בלובל נע בראש יחידתו מסוקאל (Sokal) דרך ווהלין (Volhynia), ושם ערך אקציות בלוצק, בדובנו, ולאחר מכן בז'יטומיר, בברדיצ'ב ועוד. משנפלה קייב נכנס בלובל עם יחידתו לעיר, ובימים 29-30 בספטמבר 1941 ארגן וניהל את רצח יהודי העיר בבאבי יאר. בלובל ויחידתו המשיכו במסע הדמים שלהם לאורך החלק הצפוני של אוקראינה. פעולתו האחרונה הייתה בחרקוב, שבה רצחה יחידתו בסוף דצמבר 1941 כ-22,000 יהודים בדרוביצקי יאר (Drobitzki-Yar).

ב- 13 בינואר 1942 שוחרר בלובל מתפקידו בגלל מחלת כבד, שהוחמרה מחמת שתיית אלכוהול מופרזת. אחרי שהחלים נקרא למשרד לביטחון הרייך בברלין, והופקד על מבצע 1005, שנועד לטשטש את עקבות רצח ההמונים. בלובל קבע את לודז' למרכז פעילותו והיה כפוף ישירות למפקד הגסטפו היינריך מילר.

עד סתיו 1943 טיפל בשיטות שריפת הגופות על מוקדים גדולים, שהניסיונות הראשונים בהם נעשו בחלמנו, וכן הוכנסו למחנות הקבע, כגון אושוויץ, תנורי משרפות. באותו זמן ארגן בלובל את סילוק הגופות מקברות המונים בשטחים הכבושים בברית המועצות בידי יחידות שכונו "זונדרקומנדו 1005". בתום העבודה נרצחו האסירים היהודים והאחרים שהועסקו בכך. בכמה מקומות הצליחו אסירים, בעיקר יהודים, לברוח, כגון בבאבי יאר, במחנה ינובסקה, בפורט התשיעי, בפונאר ובגרבובקה (Grabowka) שליד ביאליסטוק.

באוקטובר 1944 רוכזו אנשי האס דה, הסיפ"ו והשוטרים ממשטרת הסדר ששירתו בזונדרקומנדו 1005 ליחידה אחת – "איינזצגרופה אילטיס" (Iltis), בפיקודו של בלובל, והיא נשלחה לקרינתיה (Carinthia) שבגבול אוסטריה-יוגוסלביה, כדי לסייע במלחמה בפרטיזנים.

לאחר המלחמה נאסר בלובל והיה אחד הנאשמים המרכזיים במשפט האיינזצגרופן, התשיעי בין משפטי נירנברג, בפני בית הדין הצבאי האמריקני בנירנברג. איתו עמדו למשפט גם אוטו אולנדורף ופושעי מלחמה נוספים. ב-1948 נידון למוות, וב-8 ביולי 1951 נתלה בכלא לנדסברג שבבוואריה.

## קישורים חיצוניים

* עדותו של בלובל על שריפת הגופות וטשטוש פעולות האיינזאצגרופן, באתר יד ושם

קטגוריה:נאצים
קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:חלמנו
קטגוריה:איינזצגרופן
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1951
Doggystyle

**Doggystyle** הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי, סנופ דוגי דוג, ראה אור בשנת 1993 בחברת התקליטים Death Row Records. האלבום הקולט זמן קצר לאחר אלבום הבכורה של ד"ר דרה, The Chronic, שהופץ בשנת 1992. רוב מבקרי המוזיקה שיבחו את סנופ דוג על ה"ריאליזם" הלירי שהוא מספק, ועל קולו הייחודי.

למרות הביקורות הרבות שקיבל על השקתו, *Doggystyle* זכה להכרה של מבקרי מוזיקה רבים כאחד האלבומים החשובים ביותר של שנות ה-90, וכאחד מאלבומי ההיפ הופ החשובים ביותר אי פעם. האלבום, שהניב 3 סינגלים, הוא הנמכר ביותר של סנופ דוג אי פעם, כשהגיע למעמד פלטינה מרובעת על מכירת יותר מ-4,000,000 עותקים.

*Doggystyle* הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 802,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, והוא שבר שיא בתור האלבום שמכר את המספר הכי גבוה של עותקים בזמן הכי קצר, עד אלבומו של אמינם, The Marshall Mathers LP בשנת 2000. אתר *About.com* הציב את האלבום במקום ה-19 ברשימת אלבומי הראפ/היפ הופ הטובים ביותר בכל הזמנים. ביולי 2024 דירג מגזין בילבורד את האלבום במקום השביעי ברשימת "100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות".

## רשימת השמעה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1993
קטגוריה:אלבומי סנופ דוג
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת אינטרסקופ רקורדס
הרי קטסקיל

**הרי קטסקיל** (באנגלית: **Catskill Mountains**) הוא אזור של רמה מבותרת במדינת ניו יורק, מצפון־מערב לעיר ניו יורק ומדרום־מערב לעיר אולבני. אזור הרי קטסקיל מהווה את חלקה המזרחי של רמת אלגני ויש הרואים בו את המשך הרי האפלצ'ים אל שטח מדינת ניו יורק, אף שאין זהות גאולוגית בין האזורים. הרי הקטסקיל נמצאים ממערב לנהר הדסון, על גבול שישה מחוזות במדינת ניו יורק.

## גאוגרפיה
בשוליים המזרחיים של האזור ההרים עולים בחדות ב"מתלול קטסקיל" מעמק נהר הדסון. גבולם המערבי של הרי קטסקיל הרבה פחות ברור, כיוון שההרים יורדים בהדרגה בגובהם ובשיפועיהם ומתמזגים לרמת אלגני. לא קיים קונצנזוס אף באשר לגבולות הצפוניים והדרומיים של הרי קטסקיל, ההסכמה היחידה היא כי המגיע לכביש I-88, לנהר דלאוור או לרכס שוואנגונק (Shawangunk Ridge) יצא מתחום האזור.

אזור הפוקונוס הנמצא מדרום-מערב לקטסקיל, בתחומי מדינת פנסילבניה, הוא למעשה המשך האזור מבחינה גאוגרפית אך תחת שם אחר. באזור הקטסקיל יותר משלושים פסגות בגובה שמעל 1,000 מטר, וערוציהם של שישה נהרות מרכזיים עוברים באזור. הר סלייד הוא הגבוה בקטסקיל, בגובה 1,274 מטר.

באזור הקטסקיל נמצאת אף חלק משמורת יער ניו יורק. כ-60% משטח הקטסקיל מורכב מאדמות פרטיות, אך נעשים מאמצים נמשכים להעביר שטחים נוספים לרשות הציבור.

## היסטוריה
איות שמם המקורי של ההרים היה Kaatskil, מקורו בשם שהעניקו למקום מהגרים הולנדים שהתיישבו באזור במאה ה-17, ואיות זה עדיין מצא ביטוי בסיפורו של וושינגטון אירווינג "ריפ ואן וינקל". באתרים שונים בהרי קטסקיל עדיין ניתן למצוא מוסדות הדבקים באיות המקורי. 

במהלך המאה ה-19 הפך האזור למוקד משיכה לעשירי העיר ניו יורק אשר הקימו באזור בתי נופש כמפלט מהמולת העיר. ההרים, כמו גם עמק הדסון, משכו לאזור אף ציירים שבאו לצייר את נופי האזור. במקביל התקיימה באזור אף פעילות ערה של חוות חקלאיות וכריתת עצים, פעילות שהכחידה רבים מנופי היער.

במאה ה-20 החלו מאמצים לשמר את הנוף הייחודי לקטסקיל על ידי הקמת פארק קטסקיל ושמורת יער. תדמיתו של אזור, כאזור נופש מועדף המשיכה גם במאה ה-20, ובמחצית המאה ברוב אזור הקטסקיל היו אתרי נופש וחניוני קמפינג. קבוצות אתניות רבות מן העיר ניו יורק, בהן גרמנים, צ'כים, ויהודים הקימו אתרי נופש. נודעו במיוחד אתרי נופש שנועדו לאוכלוסייה היהודית של ניו יורק ואשר זכו לכינוי רצועת הבורשט, אתרים בהם קומיקאים ומוזיקאים רבים החלו את דרכם המקצועית (יש אף המכנים בהומור את האזור בשם "האלפים היהודיים"). אזור זה אף שימש השראה לאתר הנופש הדמיוני בו מתרחשת עלילת הסרט "ריקוד מושחת" המתרחשת כביכול ב-1963. אף שהדגש על האופי האתני של נופשי האזור פחת במידה רבה מאז שנות ה-60, תדמית רצועת הבורשט עדיין נותרה במידה רבה חלק ממורשת הרי קטסקיל, וכמה מאתרי הנופש מאותה תקופה עדיין פעילים. אזור הקטסקיל הוא אף מוקד לרבבות ילדים ומבוגרים המגיעים למחנות קיץ מדי שנה.

בתחילת המאה ה-21 החלו קמים באזור אתרי נופש קטנים יותר, הפונים לקהל המחפש חופשה פעילה בטבע וכן נופשים המגיעים בעונת הסקי בחורף.

## קישורים חיצוניים

* אתר התיירות הרשמי של הרי קטסקיל 
* מידע למטיילים בשבילי הרי קטסקיל 
* ארכיון היסטורי של הרי קטסקיל 
* מדריך להרי קטסקיל 
* 

קטגוריה:מדינת ניו יורק: גאוגרפיה
קטסקיל
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
בית סורסוק

**בית סורסוק** הוא מבנה היסטורי גדול ומפואר בן ארבע קומות ברחוב רזיאל מספר 4 ביפו, שהיה בבעלותה של משפחת סורסוק מביירות.

## היסטוריה
בשנת 1921 רכשה המשפחה מבנים אחדים ב**רחוב בוסטרוס** (לימים רחוב רזיאל), שיפצה אותם ובנתה מבנים נוספים. גולת הכותרת של בניית המשפחה ברחוב היא "בית סורסוק" שנחנך בשנת 1925 - השנה בה מכרה משפחת סורסוק לקרן קיימת לישראל את מרבית אדמות עמק יזרעאל.

מרפסת לכל חדר בחזית מדגישה את אופיו המלוני האחיד של הבית. סגנונו של הבניין מאפיין את סגנון הבנייה שהיה נפוץ ביפו במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ומתאפיין גם בסגנון "קולוניאלי צרפתי–אירופאי" של חזית מלון כשל ערי החוף האירופיות, אף כי על פי המסורת היפואית של המאה ה-19 נהגו להשתמש בשיש איטלקי (קררה).

הבית נחנך על ידי הנציב העליון הבריטי, לורד הרברט פלומר. בבניין שכנו משרדים יוקרתיים של יפו, חברות ספנות, קונסולים זרים וגדולי הסוחרים, ובנוסף משרדיהן של חברות יהודיות ובהן לשכת המסחר של תל אביב וחברתו של מאיר דיזנגוף שעברה אליו מ"בניין הוועד הארץ ישראלי" ששכן באותה העת ברחוב רזיאל 17 ושבו פעלה התנועה הציונית בראשית ימיה.

היהודים נטשו את הבית והרחוב במאורעות 1936. אחרי מלחמת העצמאות וכיבוש יפו ב-1948 נמסר הבית לידי משרד הביטחון ושימש את משרדי השקם שעברו אליו ב-1974 עד להעברתם אל בניין היסטורי אחר, בשדרות ירושלים 8.

המבנה נרכש בשנת 1999 על ידי חברה פרטית בשם "רזיאל", אשר מפעילה אותו מאז 2003 כמקבץ דיור.

## ראו גם
* חורבת געתון

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: בנייני משרדים
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
אברהם יצחק אולמן

הרב **אברהם יצחק אולמן** (נולד ב-3 באוגוסט 1947, י"ז באב ה'תש"ז) הוא רב, דיין ופוסק הלכה, חבר בד"ץ העדה החרדית בירושלים, ורבה של שכונת גבעת שאול מטעם העדה החרדית.

## תולדותיו
ימין|ממוזער
נולד בגרוסוורדין שברומניה ליעקב דוב ולשושא, משפחת אביו היא מצאצאי הרב שלמה זלמן אולמן ממאקווא שבהונגריה, בעל "יריעות שלמה". סבו הוא הרב אלימלך גולדשטיין, מחבר הספר "אמירה יפה". בשנת 1960 עלה עם משפחתו לישראל. בצעירותו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ולאחר מכן בישיבת "בית יוסף צבי" דושינסקי בירושלים.
ימין|ממוזער|הרב אולמן במושב הבד"ץ בבנייני זופניק בירושלים, סיון ה'תשפ"א
לאחר נישואיו מונה לראש כולל תרביצ"א בירושלים, למו"ץ בעדה החרדית ולאחר מכן לדיין בבית דין של העדה החרדית וכן כמכשיר מטעם מערכת הכשרות של הבד"ץ. כמו כן מכהן כרב בית הכנסת נר ישראל "זופניק" בשכונת גבעת שאול וכרב השכונה מטעם העדה החרדית. לאחר פטירת הרב יעקב בלוי, מונה במקומו להיות רבו של ועד הכשרות של העדה החרדית.

הרב אולמן משתייך לחסידות דושינסקיא.

בנו הרב חיים צבי אולמן הוא ראש כולל לאקענבאך בירושלים, בנו השני הרב מאיר שמעון אולמן הוא מו"ץ מטעם העדה החרדית בבית שמש. אחותו שרה היא אלמנתו של הרב בנימין אייזנר, איש חינוך דתי-לאומי.

## קישורים חיצוניים
* כתבות עליו באתר בחדרי חרדים.

קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:דייני העדה החרדית
קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:משפחת אולמן
קטגוריה:גבעת שאול: רבנים
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:כולל שומרי החומות
קטגוריה:חסידי דושינסקיא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
הוועדה לביטחון המדינה (בולגריה)

**הוועדה לביטחון המדינה** (בבולגרית: **Комитет за държавна сигурност** או בקיצור **ДС**) היה השירות החשאי, (המקביל לקג"ב בברית המועצות) של בולגריה, מ-1925 ועד 1990. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית שימש הארגון כזרוע מרכזית לרדיפת מתנגדי המשטר ואף קיבל הנחיות מהק.ג.ב..
## משימות
* 'בולגריזציה' כפויה על המיעוטים הפומקים והטורקים בהנחייתו של טודור ז'יבקוב.
* רציחתו של הסופר הגולה גאורגי מרקוב.
* ניסיון לרצח העיתונאי ולדימיר קוסטוב.
* ישנן הערכות הקושרות את הד"ס לניסיון ההתנקשות באפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1981.
## מבנה וארגון
* המינהל הראשי הראשון - ביון חוץ. ב-1990 ירש אותה שירות הביון הממלכתי של בולגריה.
* המינהל הראשי השני - ביטחון פנים וסיכול ריגול. ב-1990 הפכה להסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה.
* המינהל השלישי - סיכול ריגול בצבא
* המינהל הרביעי - עד 1968 עסק במבצעים טכניים, החל מ-1986 הוצב למאבק בפשעי כלכלה
* המינהל החמישי - אבטחת אישים. כיום מחליף אותו שירות האבטחה הלאומי של בולגריה.
* המינהל השישי - עסק בבילוש ומעקב פוליטי. בימינו מבצע את הפעילות המינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של בולגריה.
** מחלקה 1 - פיקוח על האינטליגנציה: סופרים ומדענים
** מחלקה 2 - פיקוח על סטודנטים
** מחלקה 3 - פיקוח על הדתות
** מחלקה 4 - פיקוח על הטורקים והלאומנים המקדונים(אבל המחלקה הרביעית העמידה לדין גם לאומנים בולגרים שרצו שהרפובליקה העממית של בולגריה תוביל מדיניות פעילה יותר בשאלת המקדונית, תוך התנגדות ללחץ הסובייטי לטובת יוגוסלביה, ולפני השיקום החלקי של הלאומיות הבולגרית בשאלת המקדונית ב-1963 - ואלה הטוענים, שהאוכלוסייה הסלאבית המקומית של מקדוניה היא בולגרית)
** מחלקה 5 - פיקוח על המפלגות הפוליטיות
** מחלקה 6 - מאבק נגד מתנגדי הקומוניזם
** מחלקה 7 - ניתוח מידע
* השירות (המינהל) המרכזי לניתוח מידע

## ראשי הוועדה
* דימו דיצ'ב (1944–1949)
* איוואן רייקוב (1949–1951)
* גאורגי קומבאלייב (1952–1960)
* אנגל סולאקוב (1965–1969)
* מירצ'ו ספאסוב (1963–1973)
* גריגור שופוב (1970–1990)
## גלריה

File:Почетен знак на КДС 01.jpg|
File:Медал 20 г. КДС, реверс.jpg|
File:Знак отличник КДС 01.jpg|
File:Почетен знак на МВР и ДС.jpg|


## קישורים חיצוניים
* תוכנית גישה למידע שנאסף על ידי הארגון
* הנציבות לחשיפת מסמכים ולהצהרת השתייכותם של אזרחי בולגריה לוועדה לביטחון המדינה ולשירותי הביון של צבא העם הבולגרי
## הערות שוליים

קטגוריה:קהילת המודיעין הבולגרית
הרכבת התחתית של נובוסיבירסק

**הרכבת התחתית של נובוסיבירסק** (ברוסית: **Новосибирский метрополитен**) היא מערכת הסעת המונים ותיקה הפועלת בנובוסיבירסק וסביבתה ברציפות מאז שנת 1986. זו הרכבת התחתית הרביעית ברוסיה וה-11 במספר שנחנכה בברית המועצות. זו מערכת הרכבת התחתית המזרחית ביותר ברוסיה והרכבת התחתית היחידה בסיביר.

קו הרכבת התחתית הראשון נחנך ב-28 בדצמבר 1985, וב-7 בינואר 1986 הוא נפתח לציבור.
## המערכת
מערכת הרכבת התחתית מורכבת משני קווים:
* קו לנין - שאורכו 10.5 קילומטר, והוא בעל 8 תחנות.
* קו דזרז'ינסקי - שנחנך ב-31 בדצמבר 1987; אורכו 5.5 ק"מ, והוא כולל 5 תחנות.

;התחנות:
# תחנת כיכר מרקס
# תחנת זאיילצובסקאיה
# תחנת כיכר לנין
# תחנת רציף הנהר
# תחנת השדרה האדומה
# תחנת סטודנצ'סקאיה
# תחנת אוקטובר
# תחנת ניבה הזהובה
# תחנת גגארין
# תחנת כיכר גארין-מיכאילובסקי
# תחנת חורש הליבנה
# תחנת מרשל פוקרישקין

בעת נסיעה לכיוון אחד מערכת הכריזה מכריזה בקול נשי, בכיוון ההפוך מערכת הכריזה מכריזה בקול גברי.

הרכבת התחתית של נובוסיבירסק עוברת על פני גשר על מנת לחצות את נהר האוב.

מאז פברואר 2015 עלות נסיעה בודדת 20 רובלים (כ-1.20 ש"ח), אם כי בעת הקמתה, בתקופת ברית המועצות, מחיר נסיעה עלה 5 קופייקות בלבד. לסטודנטים ולתלמידי בית ספר תעריף הנחה: 10 רובל (כ-60 אגורות).

## גלריה

קובץ:Novosibirsk Metro Bridge 07-2016.jpg|גשר הרכבת התחתית של נובוסיבירסק, החוצה את הנהר אוב
קובץ:PlashadLenina NM.jpeg|תחנת כיכר לנין


## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

נובוסיבירסק
קטגוריה:נובוסיבירסק
קטגוריה:רוסיה: מנהרות
Big City Life

**Big City Life** הוא סינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה מטאפיקס, Signs of a Struggle. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בגרמניה, פולין, אוסטריה, איטליה, שווייץ וניו זילנד. השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים האירופי.

למרות שהלהקה היא בריטית, השיר הצליח יותר מחוץ למדינה ברחבי אירופה, אך עם זאת הגיע גם למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1 בספטמבר 2006, זכה הסינגל בפסטיבל השירים ה-43 הבינלאומי בפולין. השיר הופיע גם כרצועה ברשימת ההשמעה במשחק 2006 FIFA World Cup, ובאלבום האוסף הבריטי *Now That's What I Call Music! 62* ב-2005, מתוך סדרת האלבומים.

## היסטוריית מצעדים

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי היפ הופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באוסטריה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיטליה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשווייץ
כאריות לכבשים

**כאריות לכבשים** (באנגלית: **Lions for Lambs**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2007 שעלילתו נסובה סביב הקשר בין מחלקה של חיילי ארצות הברית באפגניסטן, סנטור אמריקאי, כתבת, וכן פרופסור בקולג' בקליפורניה. בסרט מככבים טום קרוז, מריל סטריפ ורוברט רדפורד. 

הסרט, מקפל בתוכו ביקורת על מנהיגים לא מוכשרים אשר שולחים חיילים אמיצים אל תופת הקרב. הסרט מבקר את מלחמות ארצות הברית במזרח התיכון (עיראק, אפגניסטן) ובמיוחד את ההנהגה האמריקאית. הסרט מציג שלושה סיפורים שונים המתרחשים במקביל: סנאטור המשיק אסטרטגיה צבאית חדשה שאת פרטיה הוא מציג בפני עיתונאית על סף התמוטטות נפשית, שני החיילים המעורבים בפעולה שהיא חלק מאותה אסטרטגיה, וכן פרופסור בקולג' של אותם חיילים המנסה לשלהב מחדש תלמיד מבטיח לעבר עשייה ציבורית. 

הסרט נכתב על ידי מתיו מייקל קארמאהן, ובוים על ידי רוברט רדפורד. למרות צוות השחקנים המוכר, הסרט ספג ביקורת שליליות ולא הצליח בקופות .

## שחקנים
* רוברט רדפורד - פרופסור מאלי סטיבן 
* מריל סטריפ - רות ג'נין
* טום קרוז - סנטור ג'ספר אירווינג
* מייקל פניה - ארנסט רודריגז
* דרק לוק - פינץ' אריאן
* אנדרו גארפילד - טוד הייס
* פיטר ברג - סא"ל פאלקו

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי רוברט רדפורד
קטגוריה:סרטים בבימויו של רוברט רדפורד
אזרחות גלובלית

המושג **אזרחות גלובלית** מתייחס לתחושת שייכות כלפי העולם כיחידה אחת, המונעת מסולידריות כלל-אנושית. בעוד המושג אזרחות במובן הלאומי מציין השתייכות משפטית למוסדות המדינה, האזרחות הגלובלית (או הפוסט-לאומית) משקפת השתייכות לחברה האזרחית העולמית, ללא מסגרת מדינית רשמית, בשלב זה.
האזרחות הגלובלית נשענת על תפיסה פילוסופית הרואה בכל בני האדם כיצורים שווי זכויות. החל מדיוגנס שהגדיר עצמו כ"אזרח העולם", דרך תומאס פיין שטען כי "ארצי – העולם כולו, אחי – כל בני אנוש, ודתי – עשיית הטוב" ועד למסורות דתיות שונות המדגישות את הצד האוניברסלי.

עם התגברות תהליך הגלובליזציה, התודעה האנושית עוברת מנקודת מבט לאומית גרידא, אל עבר תפיסה על-לאומית רחבה. המושג אזרחות גלובלית מקבל משמעות חדשה, בהקשר של מוסדות בינלאומיים, שהופכים למשמעותיים יותר. לאור בעיות המשפיעות על כל תושבי העולם כגון התחממות גלובלית ואיומי הטרור, גוברת המחויבות והתלות ההדדית בין תושבי מדינות שונות. ברק אובמה השתמש במושג בביקורו בברלין במהלך מסע הבחירות שלו.

הבסיס האידאולוגי של האזרחות הגלובלית נשען על זכויות אדם, כפי שהוצגו במגילת האו"ם, ובהן גם זכויות חברתיות. מעבר לכך, מרבית התנועות העוסקות באזרחות גלובלית מדגישות גם את נושא צמצום הפערים בין מדינות ופיתוח של אזורים עניים כחלק מפעילות אזרחית גלובלית.

מספר פרויקטים של חינוך לאזרחות גלובלית קיימים בעולם ומשתלבים במסגרת לימודי האזרחות או לימודי העשרה בבתי ספר במספר מדינות. לאחרונה נוספה תוכנית לימודים בנושא בישראל, כחלק מיחידות ההעמקה באזרחות לכיתה ט'.

## ראו גם
* אזרח העולם
* אינטרנציונליזציה בחינוך

## הערות שוליים

קטגוריה:גלובליזציה
קטגוריה:סוציולוגיה
שלמה יהודה הירש

הרב **שלמה יהודה הירש** הוא פוסק של העדה החרדית. מורה צדק וראש כולל של חסידות סאטמר (פלג רבי זלמן לייב) בירושלים ויושב ראש ועד השחיטה של כשרות בד"ץ העדה החרדית. מונה לחבר הבד"ץ באלול תשפ"א.

הירש חיבר כמה ספרים, בהן "מרא דשמעתתא", "מנחת שי" על הלכות שבת והלכות חלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:דייני העדה החרדית
קטגוריה:חסידי סאטמר
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
משחק חלוקת עלות

בתורת המשחקים, **משחק חלוקת עלות** הוא משחק שיתופי הדומה למשחק הוצאות קלאסי שבו יש לחלק את עלותו של שירות מסוים בין המשתמשים השונים בשירות, אבל כאן כל משתמש זקוק לכמות שונה של שירות.

ישנו גם משחק הרווח ההופכי: משחק חלוקת רווח.

## הגדרה פורמלית

משחק \ (N,C) על קבוצת השחקנים \N= \left\{1...n\right\}  ייקרא משחק חלוקת עלות אם יש לו קריטריון לחלוקה בין המשתתפים (שמוסכם על ידי כל השחקנים) ולכל קואליציה  S \subseteq N קיימת \ c(S)  עלות השירות לקבוצה \ S 
לפי קריטריון זה.

## דוגמה

דוגמה למקרה כזה שהוצגה ב-1973 על ידי S. C. Littlechild and G. Owen היא בניית מסלול למטוסים בשדה תעופה. רשות שדות התעופה מתכוונת לבנות מסלול נחיתה חדש ועליה להחליט כמה כסף לגבות מכל מטוס הנוחת במסלול (עלות תחזוקת המסלול). גביית סכום תחזוקה זהה מכל מטוס (להמראות או נחיתות) אינה נראית צודקת: מדוע מטוסים הזקוקים למסלול קצר ישלמו כמו אלו הזקוקים למסלול ארוך?

את המקרה הזה ניתן להציג כמשחק בצורה קואליציונית. 
במשחק זה קבוצת השחקנים \ N  היא קבוצת כל המטוסים שעומדים להשתמש במסלול, וחלוקת עלות הוגנת היא למשל שכל חברת תעופה תשלם על תחזוקת החלק היחסי של המסלול שבו היא משתמשת.

ניתן להביא דוגמה מספרית של שדה שבו נוחתים כל יום שמונה מטוסים. המסלול הוא באורך 5,100 מטרים והוא מחולק לארבעה קטעים באורכים 2,000, 1,200, 900, ו-1,000 מטרים.

קטגוריה:תורת המשחקים

**מרחק הנחיתה הדרוש עבור המטוסים**

לכן המטוס F יזדקק לשלושת הקטעים הראשונים של המסלול, בעוד מטוס D יזדקק רק לשניים הראשונים.

כדי לחשב את החלק היחסי (במטרים) שכל שחקן יצטרך לשלם נשתמש בפתרון הנקודתי של ערך שפלי, שמחלק את כל קטע מסלול בין הטיסות המשתמשות בו. כך עבור הקטע הראשון ישלמו שמונת המטוסים, עבור הקטע השני שישה מטוסים (C, D, E, F, G, H), עבור הקטע השלישי שלושה (F, G, H) ועבור הקטע הרביעי רק שני מטוסים (G, H).

חישוב העלות לפי ערך שפלי יהיה:

\ A=B=2000/8=250
\ C=D=E=250+1200/6=450
\ F=250+200+900/3=750
\ G=H=250+2000+300+1000/2=1250

כבדיקה שהערכים נכונים נחשב שסכומם עלויות התחזוקה אכן שווה לאורך המסלול: \ 250*2+450*3+750+1250*2=5100
אצטדיון קרני

**אצטדיון קרני** הוא אצטדיון כדורגל הנמצא ברחוב קרן היסוד פינת רחוב ההסתדרות רעננה, ומשמש כאצטדיון ביתי עבור קבוצת הפועל רעננה ועבור קבוצת בני רעננה שמשחקת בליגה ג' (מחוז שרון). האצטדיון מכיל כ-2,500 מקומות ישיבה. באצטדיון שני יציעים המכילים 1,000 מקומות ישיבה, ויציע נוסף המכיל 500 מקומות ישיבה המיועד למכובדים ועיתונאים.

## היסטוריה
עם עלייתה של הפועל רעננה לליגה הלאומית בשנת 2000, שופץ והורחב האצטדיון. בעונת , בה שיחקה רעננה לראשונה בתולדותיה בליגת העל, נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון לויטה שבכפר סבא, עם חזרתה של הקבוצה לליגת העל בעונת , נאלצה הקבוצה לערוך את משחקיה הביתיים באצטדיון נתניה, מאחר שאצטדיון קרני לא עמד בתקנים של ליגת העל.

בעונת 2020/2021 שבה הפועל רעננה לליגה הלאומית, אולם היא נאלצה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון רמת גן, היות שאצטדיון קרני לא עמד בסטנדרטים הדרושים לקיום משחקים בליגה הלאומית.

לעומת זאת בעונת 21/22 כאשר ירדה הקבוצה לליגה א', אושר המגרש והקבוצה חזרה לאחר יותר מעשור לארח במגרשה הביתה.

עם חזרת הקבוצה לליגה הלאומית בעונת 2024/2025, שבה לשחק באצטדיון לויטה בכפר סבא.

## מבנה האצטדיון
*הקבוצה הביתית: יציע מערבי, דרומי - 1,000 מקומות.
*הקבוצה האורחת: יציע מערבי, צפוני - 1,000 מקומות.
*תא כבוד: יציע מזרחי - 500 מקומות

## קישורים חיצוניים

קרני
קטגוריה:רעננה: ספורט
קטגוריה:רעננה: מבנים
האוניברסיטאות שלי

**האוניברסיטאות שלי** (ברוסית: **Мои университеты**), הוא רומן זכרונות אוטוביוגרפי מאת הסופר הרוסי מקסים גורקי, אשר נכתב בשנת 1920.

ברומן מתאר הסופר את קורותיו, משלחי היד בהם עבד, ובעיקר את הדמויות אשר פגש בחייו, מאז עזב את בית סבתו בהיותו נער במטרה ללמוד באוניברסיטה. השאיפה להיכנס למוסד לימודים מתבדה עד מהרה בשל העדר אמצעי תשלום והגיבור נודד ממקום למקום, עובד בעבודות מזדמנות ורוכש השכלה בעצמו מספרים ומהחיים - שהם-הם מהווים את "האוניברסיטאות שלו". בלשונו של גורקי "לעיתים נדירות מאד מצאתי בספרים רעיונות שלא שמעתים לפני כן בחיים".

תוך כדי עבודותיו המזדמנות הרבות - שוליית אופה, סבל ועוד - מתוודע הגיבור לטיפוסים שונים ומגוונים, איכרים, שוטרים, מהפכנים, זונות ועוד, היוצרים נגד עינו של הקורא פסיפס צבעוני ועשיר, לעיתים אלים, גס ואווילי, לעיתים נאצל ומלא טוב-לב ועדנה. על עצמו הוא ממעט לספר ועל הקורא להשלים את דמותו בעיקר דרך היחסים בין הגיבור לשאר הדמויות. גם על אירועים טראגים כמו ניסיונו להתאבד, מות סבתו האהובה ורצח חברו הוא מדווח בלקוניות ואגב אורחא. אולם דווקא אובייקטיביות רטורית לקונית זו מטלטלת את הקורא ומותירה בו רושם כביר.

הספר מאופיין בסגנון ייחודי, בהומור השזור בו, בכנות, ביכולת תיאור מופלאה ומדויקת ובתובנות על טבע האדם. כך למשל: "פעמים רבות נתקלתי בפחד זה מפני הצדיק, בעובדה זו של רדיפת האדם הטוב עד מוות. שני מיני יחסים קיימים לגבי אנשים מעין אלה: או שרודפים אותם...או שמתרפסים לפניהם...לעיתים רחוקות יותר. ואולם ללמוד מהם כיצד לחיות, לחקות אותם, את זה אין יודעים...ואולי גם אינם רוצים?"

הספר תורגם לעברית על ידי פסח בן-עמרם בשנת 1936 ויצא לאור בהוצאת קריית ספר ובהוצאות מחודשות ב-1956 וב-1989 בהוצאת עם עובד.

ב-1941 יצא לאור סרט קולנוע סובייטי שהתבסס על הספר ונשא את שמו, כחלק השלישי בטרילוגיה אודות כתביו האוטוביוגרפיים של גורקי, שביים הבמאי מרק דונסקוי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרים רוסיים
קטגוריה:ספרי 1920
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
הבלתי רגילים

**"הבלתי רגילים"** או **"משפחה לא רגילה"** (באנגלית: **No Ordinary Family**) היא סדרת מדע בדיוני קומית-דרמטית אמריקאית ששודרה במשך עונה אחת ברשת ABC.

הסדרה מספרת על משפחה אמריקנית טיפוסית שחיה בקליפורניה, ויום אחד, לאחר התרסקות מטוסם, מקבלת כוחות על.

רשת ABC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת, עקב אחוזי צפייה נמוכים.

## עלילה
משפחה אמריקנית טיפוסית טסה לחופשה באמזונאס. מטוסם מתרסק והם היחידים שניצלים. לאחר ההתרסקות הם מגלים שכל אחד במשפחה קיבל כוח על שונה, והם מחליטים להילחם בפשע בעירם ולהיות מעין גיבורי על. למרות כוחותיהם, הם מנסים לשמור על ארשת נורמליות, ושומרים על סדר יומם הרגיל.

## שחקנים ראשיים
* **ג'ים פאוול** (מייקל צ'יקליס) - אב המשפחה. ג'ים עובד במשטרה כאמן קלסתרונים, ובזמנו החופשי מתפקד כגיבור על של העיר. ג'ים מאוד חזק, חסין לאש וכדורים, ויכול לקפוץ למרחקים עצומים. הוא נלחם בפשע בעזרת חברו ג'ורג', שמתריע בפניו על מעשי פשע שקורים בעיר.
* **סטפני פאוול** (ג'ולי בנץ) - אשתו של ג'ים. סטפני עובדת כמדענית בחברת "גלובל טק". כוחה הוא מהירות על וחילוף חומרים מהיר, ובעקבות התקרית של המשפחה היא חוקרת בזמנה החופשי על מקרים דומים, שבהם אנשים קיבלו כוחות על.
* **דפני פאוול** (קיי פנבייקר) - תלמידת תיכון בת 16, בתם של ג'ים וסטפני ואחותו של ג'יי ג'יי. לדפני יש כוח טלפתי והיא מסוגלת לקרוא מחשבות, לשלוט במוחם ולראות זכרונות של אנשים ואף למחוק אותם.
* **ג'יי ג'יי פאוול** (ג'ימי בנט) - בנם של סטפני וג'ים ואחיה של דפני. ג'יי ג'יי היה תלמיד תיכון לא מוצלח, שכוח העל שלו אפשר לו לחשב נתונים מתמטיים במהירות וללמוד דברים חדשים תוך שניות אחדות.
* **ג'ורג' סיינט קלאווד** (רומני מלקו) - חברו הטוב ביותר של ג'ים. ג'ורג' הוא עורך דין שעובד במשרד התובע המחוזי ביחד עם ג'ים ויודע על כוחותיו וכוחות משפחתו. הוא עוזר לג'ים להילחם בפשע.
* **קייטי אנדרוס** (אוטומן רייסיר) - חברתה הטובה ביותר של סטפני. קייטי עובדת עם סטפני בחברת "גלובל טק", והיא מודעת לכוחותיה. קייטי היא גאונית מחשבים.
* **דוקטור קינג דייטון** (סטיבן קולינס) - הבעלים של חברת "גלובל טק". קינג מאוד מתעניין במחקר של סטפני על כוחות על, ולכן עוקב אחריה. הוא הזריק למספר אנשים כוחות על זמניים, ללא ידיעתה של סטפני.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אולפני ABC: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:דרמות קומיות אמריקאיות
קטגוריה:סדרות מדע בדיוני אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
קטגוריה:ABC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2010
אבן זפת

[שמאל|ממוזער|250px|"אן סגור" באי [אג]]
שמאל|ממוזער|250px|פסגת "אן סגור", תקריב
**אבן זפת** הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית, הדומה במראהו לזפת קרושה – מקור שמו.

הרכבה הכימי הדומה לזה של אובסידיאן ותכולת מים גבוהה פי 10 ויותר גרמו לכך שבעבר נחשבה אבן הזפת לסוג ממוים של סלע יסוד – בעיקר אובסידיאן, אולם סברה זו התבררה כלא נכונה.

## היווצרות
לאבן זפת כמה אופני היווצרות. סלעים אלה נוצרים כתוצאה מהתקררות מהירה של מאגמה עתירת סיליקה בהרכב גרניטי וריוליטי. התקררות זו מתרחשת על פני השטח או בסמוך לו, ועל כן עשויים הסלעים להיווצר מהתקררות זרמי לבה או במחדרים פלוטוניים רדודים.

"אן סגור" (An Sgurr) באי אג – מבנה בן 58 מיליון שנים המורכב מאבן זפת במבנה עמודים, נחשב כפקק געשי או כתוצר של זרם לבה ואף איגנימבריט (טוף מולחם). מרבית המופעים האחרים של אבן זפת בסקוטלנד – ובמיוחד באי אראן – הם מחדרים: סילים או דייקים.

לעיתים קרובות נוצרים סלעי אבן זפת במרכז גופי חדירה כפולים, בתוך מחדרים בזלתיים בהרכבם.

## מאפיינים
מקורה של אבן הזפת במאגמה בהרכב גרניטי וריוליטי – הרכב היוצר גם אובסידיאן, ועל כן הסלע דומה לאובסידיאן בכמה מתכונותיו: צבע – בעיקר שחור או גוונים כהים של חום, אמורפיות נטולת מבנה גבישי עם נוכחות של גרעיני התגבשות מיקרוסקופיים ופנוקריסטים, שבירה קונכייתית, פסי זרימה, נטייה מִיוּם והמרה והיווצרות ליתופיזות וספרוליטים.

עם זאת, אבן הזפת נבדלת מאובסידיאן בשתי תכונות מזהות:
***תכולת מים** – אבן הזפת מכילה יותר מ-5% מים בהרכבה, לעומת תכולת מים נמוכה מאוד באובסידיאן – 0.1%–0.3%.
***ברק** – בעוד לאובסידיאן ברק זכוכי אופייני, הברק של אבן הזפת עמום ודומה לזה של שרף.

## שימושים
בדומה לאובסידיאן, גם באבן הזפת נעשה שימוש בסחר חליפין וליצירת כלי אבן מסוגים שונים.

באתרים ארכאולוגיים מתקופת האבן – בעיקר הנאוליתית – נמצאו כלים עשויים מאבן זפת. צבעם של רבים מהם התבטא בגוונים בהירים של אפור, ירוק וחום – כנראה בשל בליה או חשיפה לחוֹם.

## ראו גם
*גאולוגיה - מונחים
*התפרצות געשית
*מיום מינרלי

## קישורים חיצוניים

*אבן זפת – מאפיינים, היווצרות ותפוצה
*אבן זפת באתר המוקדש לגאולוגיה של האי אראן
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי יסוד
קטגוריה:סלעים געשיים
קטגוריה:זכוכית
ארמין הארי

**ארמין הארי** (בגרמנית: **Armin Hary**; נולד ב-22 במרץ 1937) הוא אתלט גרמני בעבר, הוא אלוף אולימפי, שיאן עולם ואלוף אירופה בריצת 100 מטר. האתלט הראשון בעולם שרץ ריצה זו בזמן של 10 שניות.

## ביוגרפיה
הארי נולד בקווירשיד שבחבל הסאר. 

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכה הארי בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.2 שניות.

### שיאן עולם
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-21 ביוני בשנת 1960 קבע הארי בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 10.0 שניות בדיוק.

### אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת רומא (1960) זכה הארי בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.2 שניות לפני דייב סיים מארצות הברית 10.2 שניות ופיטר רדפורד מבריטניה (10.3 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר לאחר שהשוו את שיאם העולמי שקבעו בשלב המוקדמות 39.5 שניות, לפני ברית המועצות (40.1 שניות) ובריטניה (40.2 שניות). ארצות הברית שניצחה במירוץ בתוצאה של 39.40 שניות נפסלה.

איגוד האתלטיקה הגרמני השעה את הארי לאחר המשחקים האולימפיים מאחר שדרש תשלום עבור תחרות שבה אמור היה להשתתף, אף על פי שמארגני התחרות סירבו לשלם לו (באותה תקופה רק חובבים יכלו להשתתף באולימפיאדה). אירוע זה הוביל לפרישתו מספורט תחרותי. 

בשנת 1980, כסוחר נדל"ן נמצא הארי אשם בהונאת הכנסייה הקתולית בסכום כולל של 3,200,000 מארק גרמני, הוא נידון למאסר על תנאי למשך 18 חודשים עד שנת 1983.

## ראו גם
* התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אצנים גרמנים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 4X100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:אלופים אולימפיים גרמנים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם גרמנים: אתלטיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1937
הפיליפינים במשחקים האולימפיים

[ממוזער|מרימת המשקולות הידילין דיאז אוחזת במדליית הכסף בה זכתה בריו דה ז'ניירו, יחד עם נשיא הפיליפינים [רודריגו דוטרטה]]
**[[הפיליפינים]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת פריז (1924). היא נעדרה מהם מאז רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. כן השתתפה בארבע אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת סאפורו (1972).

לאורך השנים צברו הספורטאים הפיליפינים 16 מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. שמונה מהמדליות הושגו באגרוף והיתר באתלטיקה, בשחייה, בהרמת משקולות ובהתעמלות מכשירים.

## היסטוריה
באולימפיאדת פריז ייצג את הפיליפינים אתלט בודד, שלא צלח את שלבי המוקדמות בתחרויות בהן השתתף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה השחיין טאופילו אילדפונסו לספורטאי הפיליפיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הייתה מוצלחת מאוד עבור המשלחת הפיליפינית - שלושה מספורטאיה זכו במדליות ארד: אידלפונסו ששחזר את הישגו מאמסטרדם, הקופץ לגובה סימאון טוריביו והמתאגרף חוסה ויאנואבה (בקטגוריית המשקל של עד 54 ק"ג). באולימפיאדת ברלין (1936) זכה אתלט נוסף במדליית ארד, מיגל וייט, בריצת 400 מטר משוכות. נבחרת הכדורסל הודחה בידי נבחרת ארצות הברית בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום החמישי לאחר שגברה 23–32 על אורוגוואי.

במשחקים שנערכו לאחר מלחמת העולם השנייה בלטה במיוחד נבחרת הכדורסל, שסיימה במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון (1948), במקום ה-11 באולימפיאדת הלסינקי (1952), במקום השביעי באולימפיאדת מלבורן (1956) ובמקום ה-11 באולימפיאדת רומא (1960).

המתאגרף אנתוני ויאנואבה זכה במדליית כסף באולימפיאדת טוקיו (1964), בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג. הייתה זו המדליה האולימפית הראשונה בה זוכה ספורטאי פיליפיני מזה 28 שנים, והראשונה שאינה מדליית ארד. 24 שנים חלפו עד שמתאגרף פיליפיני נוסף זכה במדליה אולימפית, לאופולדו סראנטס, שזכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג באולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה גם רואל ולאסקו במדליית ארד באותה הקטגוריה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אחיו הצעיר של ולאסקו, מנסואטו, במדליית הכסף בקטגוריית משקל זו. מתאגרף נוסף, אליאס רקאידו, הודח בשלב רבע הגמר.

בארבע האולימפיאדות הראשונות של המאה ה-21 לא הצליחו ספורטאים פיליפינים לזכות במדליות. לוחמת הטאקוונדו מארי אנטואנט ריברו הייתה קרובה לעשות זאת באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בשלב חצי הגמר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה מרימת המשקולות הידילין דיאז במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית הראשונה של הפיליפינים מזה 20 שנה.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* הפיליפינים במשחקים הפאראלימפיים
* הפיליפינים במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

* אתר הוועד האולימפי הפיליפיני

## הערות שוליים

קטגוריה:הפיליפינים: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים