open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ויקטור מאקייב

**ויקטור פטרוביץ מאקייב** (25 באוקטובר 1924 - 25 באוקטובר 1985) היה מהנדס טילים סובייטי, שהיה אחראי לפיתוח רוב הטילים הבליסטיים של ברית המועצות שנועדו לשיגור ימי מתוך צוללות. לימים הוסבו חלק מהטילים שתוכננו על ידו למשגרי לוויינים. משרד התכנון מאקייב פועל עד היום וממשיך לפתח טילים בליסטיים מדגמם שונים. עסק בתכנון טילים ומנועים גם לתוכנית חלל של ברית המועצות והיה עמיתו של סרגיי קורוליוב.

## טילים מפיתוחו של מאקייב
**טילים בליסטיים מדור ראשון:**
*R-11 - הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות ששוגר מצוללת
*R-13
*R-17
* R-21 - הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות ששוגר מצוללת שנמצאה מתחת למים

**טילים בליסטיים מדור שני:**
*R-27- הטיל הבליסטי הראשון של ברית המועצות המונע בדלק רקטי נוזלי בר אחסון, שתודלק במפעל ונופק ליחידות הצוללות של הצי
*R-27 
*R-29 - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם, שהיה בעל טווח בין יבשתי

**טילים בלסיטיים מדור שלישי:**
*R-29R - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם בעל ראשי נפץ מתפצלים
*R-39 - הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת, הראשון בעולם בעל ראשי נפץ מתפצלים בעלי הנחיה עצמאית לכל ראש נפץ
*R-29RM - טיל בליסטי בעל דיוק גבוה במיוחד

## אותות ועיטורים
מאקייב עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות, ובהם:
*גיבור העמל הסוציאליסטי (עוטר פעמיים - ב - 1961 ו - 1974)
*עיטור לנין (חמש פעמים: ב - 1956, 1961, 1963, 1974 ו - 1984)
*עיטור מהפכת אוקטובר (1981)
*פרס לנין
*פרס ממשלת ברית המועצות (שלוש פעמים)

## קישורים חיצוניים

* אתר משרד התכנון ע"ש מאקייב
* 

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מדענים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:סגל המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1924
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985
The Who Sell Out

**The Who Sell Out** הוא אלבום קונספט פופ-פסיכדלי מאת להקת המי משנת 1967. זהו אלבומה השלישי של הלהקה, והוא מורכב מאוסף שירים בסגנונות שונים כשבין השירים שזורות פרסומות (בביצוע חברי הלהקה) למוצרי צריכה קיימים. בכך יצרה הלהקה מעין שידור של תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו לונדון" ששידרה מספינה בלב ים בין השנים 1967-1964. יציאת האלבום לוותה בתביעות משפטיות רבות, בשל הפרסומות למוצרים קיימים (חלקם התבססו אף על ג'ינגלים קיימים) ששולבו בין השירים ואף הופיעו על עטיפת האלבום. להקלטת האלבום, שכרה הלהקה את שירותיו של הקלידן אל קופר.

בשנת 1995 יצאה מהדורה חדשה של האלבום. מהדורה זו כללה בונוסים רבים ובהם פרסומות אמיתיות שחברי הלהקה הקליטו באותה העת.

בשנת 2003 הגיע האלבום למקום ה-113 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שערך מגזין הרולינג סטון.

באלבום מופיעים מספר מלהיטיה הבולטים ביותר של הלהקה, ובראשם השיר "I Can See for Miles"  שהיה גם השיר היחיד באלבום שיצא כסינגל. ברשימת 500 השירים הגדולים של כל הזמנים שערך מגזין הרולינג סטון, הגיע השיר למקום ה-258.

## קישורים חיצוניים

* מידע ודגימות לאחד משירי האלבום
* מידע מפורט על האלבום

קטגוריה:אלבומי המי
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
אינדורה

**אינדורה** (בעבר **אמדור**) היא עיירה במערב בלארוס במחוז גרודנו ליד הגבול עם פולין וליטא.

## יהודי אמדור
במאה ה-18 הייתה באמדור קהילה יהודית חשובה של יהדות ליטא והיא שימשה כאחת ממקומות המפגש של ועד ארבע הארצות. אמדור הייתה עיר מוצאו של אחד מראשוני החסידות, הרב חיים חייקל מאמדור שנפטר בשנת 1787. למרות היותה עיירה קטנה, הייתה באמדור ישיבה, בראשותו של הרב דוד בארון.

בתחילת המאה ה-20 התגוררו באמדור כ-2000 נפש, כ-90% מהם היו יהודים. הרב ראובן כץ כיהן כרבה של אמדור בין השנים תרס"ט-תרפ"ג.

במהלך השואה השמידו הנאצים את יהודי אמדור ביחד עם יהודי אודלסק הסמוכה ומאז אין באינדורה יהודים. בשנת 2003 קבוצת נוער הגיעה לאינדורה, שיפצה את בית הקברות היהודי במקום והקימה סביבו גדר בסיוע אנשי המקום.

## זהו סדר ההיסטורי של אמדור
**1413** - אזכור ראשון בכתב של אינדורה;

**1542** - נבנה באינדורה כנסיית עץ של השילוש הקדוש;

**1720** – התקיימה באינדורה פגישה של הוועד הליטאי;

**1770-1787** – רבי חיים חייקל בן שמואל (החייקל מאמדור – צדיק חסידי מפורסם) התגורר באינדורה;

לאחר פטירתו של רבי חיים חייקל בן שמואל בשנת **1787**, ניהל את הקהילה בנו רבי שמואל (נפטר לאחר **1798**).

**1795** – אינדורה הפכה למרכז הוולוסט של מחוז גרודנו באימפריה הרוסית;

**1815** – נבנתה כנסיית האבן של השילוש הקדוש;

**1881** – נבנתה כנסיית האבן האורתודוקסית של אלכסנדר נבסקי;

**1885** – נבנה בית כנסת;

**1915–1919** – כיבוש על ידי חיילי הקייזר במהלך מלחמת העולם הראשונה;

**1921–1939** – אינדורה – מרכזה של מחוז כפרית ומקומית במחוז גרודנו, מחוז ביאליסטוק כחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה;

**1939** – אינדורה – יישוב עירוני ומרכז מועצת כפר כחלק מ-BSSR;

**יוני 1941** - אינדורה נכבשה על ידי כוחות נאצים;

**אוגוסט-ספטמבר 1941** – הקמת הגטו;

**2 בדצמבר 1942** – חיסול הגטו;

**14 ביולי 1944** - שחרור אינדורה על ידי כוחות סובייטים;

מאז **2007** - עיירת חקלאית

## גטו אמדור
### רבני העיירה
חלק מרבני אמדור נודעו בשמם:
* רבי דוד ז"ק ב"ר ישראל (סביב 1720)
* **[[חיים חייקל מאמדור|רבי חיים חייקל]]** לווין בעל "חיים וחסד" אדמור חסידי מראשוני החסידות תלמיד הגאון מווילנה (עד 1787)
* רבי שמואל ב"ר יוסף (עד 1763) - מחבר "תשובות שמואל" ו"חידושי מר שמואל"
* רבי שמואל ב"ר חיים חייקל לווין המשיך את אביו בכס האדמורות לאחר פטירתו (1787-1798) היה מקורב לרבי שניאור זלמן מלאדי (בעל התניא) ומוזכר הרבה בספרי ההיסטוריה החסידית
* רבי אברהם עזרא כ"ץ
* רבי אביגדור מרדכי כ"ץ - בנו של הרב הקודם ומחבר "פרי הדר", לימים רבה של אוסטרינה
* רבי טוביה יפה - שימש בהמשך מו"צ בעיר טיקטין
* רבי ראובן כץ - לימים רבה של פתח תקווה וסביבתה
* רבי צבי הירש טורבוביץ - לימים רבה של מגדיאל
* רבי ישראל לוונדרשטיין - רבה האחרון של אמדור, נספה בשואה

## לקריאה נוספת
* ידידיה אפרון, **אמדור: מיין געבוירן-שטעטל**, בואנוס איירס, 1973. ספר ביידיש על זכרונות מאמדור (זמין ברשת: )
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "אינדורה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **[[פנקס הקהילות]]: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 132–135.
* יביא"ך, 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי בלארוס
בן

[שמאל|ממוזער|250px|[ג'ורג' הרברט ווקר בוש ובנו ג'ורג' ווקר בוש]]
[שמאל|ממוזער|250px|אב [פקיסטן|פקיסטני ובנו]]
במשפחה, המושג **בן** הוא ייחוס הקושר זכר אל הוריו. המושג המקביל לנקבה הוא **[[בת]]**, ובלשון כללית קרובי משפחה מיחס זה ידועים כ"ילדים". להבדיל מהמונח תלוי-הגיל, "ילד" (כלומר אדם בשנותיו הראשונות) היותו של אדם בגדר בן של הורים מסוימים היא עובדה שרירה וקיימת לצמיתות. המושג נפוץ בהתייחסות לבני אדם, אך רלוונטי גם לבעלי חיים, למשל בפסוק: .

בן (וגם בת) הוא תוצאה של לידה, אך אדם עשוי להפוך לבן גם כתוצאה של אימוץ. לבן מאומץ יש הורים ביולוגיים (אלה שילדו אותו) והורים מאמצים (אלה המגדלים אותו).

## הכמיהה לבן
בחברות קדומות, ובחברות מסוימות גם בימינו, יוחס ערך רב לבן זכר, בזכות הכוח הפיזי העדיף שלו, שאיפשר לו להשתלב טוב יותר בעבודה החקלאית. המחשה לכך מופיעה בספר בראשית (פרק ה'), שבו מפורט סדר הדורות מאדם ועד נח. על כל אחד מגיבורי פרק זה נאמר "ויולד בנים ובנות", אך רק הבנים מצוינים בשמם.

חשיבות גדולה במיוחד נודעת לבן במשפחת המלוכה, במונרכיה שבה רק בן (אך לא בת) יורש את כס המלך (כדוגמת יפן), ובמונרכיה שבה לבן יש עדיפות על פני אחיותיו, גם אם הן מבוגרות ממנו (כדוגמת הממלכה המאוחדת עד 2011). הנרי השמיני, מלך אנגליה, נודע בנישואיו לשש נשים (בזו אחר זו). הסיבה העיקרית לכך הייתה רצונו בבן שיירש את כיסאו.

מדיניות הילד האחד שהונהגה בסין הביאה לכך שנרשמו יותר לידות של בנים מאשר לידות של בנות. הסיבה המשוערת לכך היא הפלה מלאכותית של בנות (או המתתן מיד עם הלידה), וכן הסתרת הולדתן של בנות, על-מנת לאפשר ניסיון נוסף להולדת בן.

## ביהדות
לפי ספר בראשית בתנ"ך, אדם הראשון הוא הזכר היחיד שאיננו בן (ובדומה לכך, חוה אשתו היא הנקבה היחידה שאיננה בת), משום שנבראו ולא נולדו.

לפי ההלכה, כאשר נולד בן זכר מברך אביו ברכת "הטוב והמטיב" ו"שהחיינו", ואילו בלידת בת מברך רק "שהחיינו". העדפת הבנים על פני הבנות מוצגת בברייתא: "אי אפשר לעולם בלא זכרים ובלא נקבות, אלא אשרי למי שבניו זכרים אוי לו למי שבניו נקבות".

### יחסי אבות ובנים
ספר משלי עוסק ביחסים שבין הורים ובנים:
*
*

גם התלמוד עוסק בכך (במסכת סנהדרין):
* .

על חוסר הסימטריה ביחסים שבין האב לבניו עמד השל"ה בספרו "שני לוחות הברית": "אמרו במשל הדיוט: אב אחד מפרנס עשרה בניו באהבה וברצון ועשרה בנים לא מפרנסים באהבה וברצון אב אחד שלהם".

### מצוות הבן על האב ומצוות האב על הבן
המשנה, במסכת קידושין, קובעת: . מצוות הבן על האב הן מצוות שעל האב לקיים כלפי בנו, ומצוות האב על הבן הן מצוות שעל הבן והבת לקיים כלפי אביהם.

התלמוד הבבלי מפרט מהן מצוות הבן על האב: .

מצוות האב על הבן הן "כבד את אביך ואת אמך" ו"איש אמו ואביו תיראו".

## ראו גם
* בכור
* תסביך אדיפוס

## קישורים חיצוניים

* שרונה ברץ, יחסי אבות ובנים בספר משלי, באתר מט"ח
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחה
קטגוריה:מצוות הבן על האב
אלקטרה רקורדס

250px|שמאל|ממוזער|סמלה הקודם של החברה
**אלקטרה רקורדס** (באנגלית: **Elektra Records**) היא חברת תקליטים אמריקאית שהוקמה בשנת 1950 ובבעלות חברת וורנר מיוזיק, שפועלת כיום תחת קבוצת תקליטי אטלנטיק.

מבחר מהאומנים שהחברה הוציאה את אלבומיהם:

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:חברות תקליטים של וורנר
A Nice Pair

**A Nice Pair** (**זוג נחמד**) הוא אלבום אוסף של פינק פלויד. האלבום הוא בעצם The Piper at the Gates of Dawn ו-A Saucerful of Secrets המשולבים יחד ונמכרים בעטיפה חדשה. A Nice Pair הגיע למקום ה-36 בארצות הברית.

## הבדלים בין הגרסה האמריקאית לבין הגרסה האנגלית
A Nice Pair יצא במהדורות שונות בארצות הברית ובאנגליה. ישנם מספר הבדלים בין הגרסות בדיסק הראשון, מה שהופך את הגרסה האנגלית למועדפת יותר על רוב המעריצים של הלהקה. ככל הנראה, החטיבה האמריקאית של החברה ניסתה ליצור מחדש את הדיסק הראשון מקלטות שכבר נערכו עבור הגרסה האמריקאית של האלבום הראשון של פינק פלויד בשנת 1967. יש הסבר לכך על העטיפה האחורית של הגרסה האמריקאית של "A Nice Pair": שירים שלא נכללו באלבום האמריקאי הראשון ("Flaming", "Astronomy Domine" ו-"Bike") נכללו באלבום הזה, אבל טעויות חדשות נעשו. הקלטה חיה של "Astronomy Domine" באורך 8 דקות מהאלבום "Ummagumma" החליפה את הקלטת האולפן המקורית באורך 4 דקות במהדורה האנגלית, כי כנראה חברת הארווסט/קפיטול איבדו את העותק שלהם של הקלטת האולפן. הגרסה האמריקאית של "A Nice Pair" גם החלישה את הסוף של "Interstellar Overdrive" והוסיפה מספר שניות של דממה לפני תחילת השיר "The Gnome".

## עטיפה
עטיפת האלבום עוצבה על ידי קבוצת "היפנוזיס" שעיצבה עטיפות רבות של אלבומי פינק פלויד אחרים, כגון "The Dark Side of the Moon". העטיפה מורכבת מארבע עטיפות שכל אחת מהן מורכבת מ-9 תמונות שונות. העטיפות לא היו מספיק "חזקות" להוות עטיפת אלבום לבדן, ולכן שולבו יחד. כל תמונה מסמלת פתגם ידוע או משחק מילים באנגלית; לדוגמה, התמונה הימנית באמצע מראה מזלג על כביש, שמסמל מטפורה באנגלית שמשמעותה רגע מכריע, נקודת מפנה או שיא. התמונה האמצעית העליונה מראה שדיים של אישה, משחק מילים ויזואלי על שם האלבום - A Nice Pair - זוג נחמד (במהדורה האמריקאית הודבקו מדבקות סגולות או לבנות עם הכיתוב "Pink Floyd A Nice Pair" על תמונת האישה העירומה).

## רשימת רצועות




## מבצעים
*סיד בארט: גיטרות, שירה
*דייוויד גילמור: גיטרות, שירה
*רוג'ר ווטרס: גיטרה בס, שירה
*ריצ'רד רייט: קלידים, פסנתר, מטרולון, ויברפון, שירה
*ניק מייסון: תופים, כלי הקשה, שירה
*נורמן סמית': תופים, שירה ב-"Remember a Day"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי פינק פלויד
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
לחש

[ממוזער|260x260 פיקסלים|[אודין|וודן מטיל לחש ריפוי על סוסו של בלדר, איור להמחשת לחש מרזבורג]]
**לחש** הוא אמירה שמאמינים מייחסים לה סגולה לשינוי המציאות בהווה, או בעתיד. אין תימוכין מדעיים או מחקריים לכך שלחשים עשויים לפעול, והאמונה בכוחם נחשבת אמונה טפלה.

## סוגי לחשים
קיימים שני סוגי לחשים: "לחשים רגילים", הנאמרים על ידי הדיוטות בתחומי דת, וכישופים המוטלים על ידי מכשפים.

לחשי הדיוטות נחשבים סגולה לעתיד טוב, או נאמרים בזמני מצוקה או חרדה בידי המאמין, כדי לנסות ולעזור לעצמו וליקרים לליבו כפנייה לכוחות אלוהיים או כוחות על־טבעיים. 

יש סוגי לחשים רבים, שהמאמינים מייחסים להם השפעות, כמו הסרת עין הרע, ברכה, הריון ולידה, אהבה, ישועה ממחלה, וכן הלאה. אנשים רבים זוקפים לזכות לחשים הצלה מפגעים שונים. כאשר הלחש אינו נושא פרי מיוחס הכישלון להיעדר אמונה בלחש או לפעולתו של אל. לחשיהם של מכשפים נחשבים בעלי סגולה רבה יותר, בעיני המאמינים, ומיוחסת להם עצמה רבה יותר. 

בתרבות המודרנית, יש שימוש בלחשים בספרות פנטזיה העוסקת בקסמים. בסדרת ספרי "הארי פוטר" מגדילה הסופרת לעשות ומכניסה את הלחשים למערכת הלימודים בבית־הספר לקוסמים. 

הלחש שונה מתפילות וברכות בכך שאין פנייה לאל או אמירה אופטימית על העתיד לבוא אלא חזרה על טקסט ידוע מראש, שלעיתים אין פשרו ברור.

## לחש ביהדות
בתורה קיים איסור להשתמש בלחשים, נאמר במקרא: "וחובר חבר", ופירשו בספרי ובתלמוד שהכוונה לאדם הלוחש לחש כדי לשתק נחש או עקרב. איסור זה נמנה בתרי"ג מצוות . 

אולם במקרים מסוימים התירו חז"ל להשתמש בלחשים, בתלמוד במסכת שבת מובא שורה של לחשים שמותר לאומרם בהזדמנויות שונות: כנגד חום גבוה, שחין וכאב, או כנגד שד לחשים אלו הותרו כדי ליישב את דעתו של החולה או הנפגע, כדי שהפחד לא יחמיר את מצבו. 

במשנה מובא עונש הלוחש: "הלוחש על המכה... אין לו חלק לעולם הבא", אך בתלמוד מוסבר שמדובר במי שרוקק לפני הלחש, משום שאין להזכיר שם האל בזמן רקיקה.

## ראו גם
* מילת קסם
* השבעה (מאגיה)
* כתבי הפירמידות
* לחשים במסופוטמיה
* לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש
* ספר הרזים

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סליחה הרב, זה בסדר לשאול כמה שאלות? בעניין קבלה מעשית לחשים וקמיעות - הרב אביגדור אמיתי

## הערות שוליים

קטגוריה:מאגיה
קטגוריה:אנתרופולוגיה של הדת
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
תלמסאן

**תלמסאן** (בערבית: **تلمسان**, בברברית: **ⵜⵍⴻⵎⵙⴰⵏ**, בצרפתית: **Tlemcen**) היא עיר בצפון אלג'יריה, בצומת דרכים בין חופי הים התיכון והסהרה, ליד הגבול עם מרוקו, במרחק של 270 ק"מ מאוראן. העיר שוכנת על צוקים בגובה של 807 מטר. פרנסת תושביה מגידול זיתים, וענבים ליין. ההתיישבות הערבית הראשונה בתלמסאן הייתה במאה ה-8 בידי אידריס הראשון, שקרא לעיר בשם **אגדיר** (עושר).
## היסטוריה
תלמסאן נוסדה בידי הרומים במאה ה-4 תחת השם "פוֹמַריה" כיישוב צבאי. בתקופת שלטון הכנסייה הקתולית הפכה לעיר חשובה מאוד ושימשה כמרכז הבישופות. לאחר הכיבוש הערבי ב-708 היא הפכה למרכז של התושבים הנוצרים. בשנים המאוחרות של המאה ה-8 והמאה ה-9, העיר הפכה למרכז של הכת האסלאמית ה"ח'וארג'".

תלמסאן היא אחת מערים האסלאמיות הגדולות שפרחו תחת השלטון המוסלמי בין השנים 1282 עד 1553, במאה ה-11 כבש אותה המצביא המוראביטוני יוסוף בן תאשפין, במטרה להפוך את העיר לעיר מסחר חשובה, הפך את העיר לבירתו ושינה את שמה לתלמסאן.

ב-1236 השושלת הברברית של בני זיאן , אשר שלטה במסחר לאורך הסהרה, בחרה בתלמסאן לעיר הבירה שלהם. העיר הפכה לנקודת מעבר חשובה במסחר שבין הסהרה. לכן הייתה העיר נקודה אסטרטגית בהשגת השליטה על האזור. לקראת סוף המאה ה-13 תקפו בני מרין את בני זיאן כדי לשלוט במגרב והטילו על העיר מצור, שהסתיים רק ב-1307 כאשר מפקד צבא המרינים נרצח והמרינים נסוגו. המאבק בין בני זיאן ובני מרין המשיך לאורך דורות, ועל תלמסאן הוטל מצור נוסף בין 1377-1359 עד אשר המרינים חזרו לשלוט.

ב-1555 עברה תלמסאן לשליטת האימפריה העות'מאנית וסבלה מתקופה של הזנחה. הצרפתים פלשו לתלמסאן ב-1830 וחילקו את העיר לשני מחנות. המחנה הפרו-צרפתי, המורכב ממהגרים ערבים-טורקים, והמחנה הברברי המורכב מאנשיו של האמיר עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי.

ב-1834 החל עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי להשתמש בתלמסאן כאחד מבסיסיו במלחמתו כנגד הצרפתים. ב-1942 הפכה תלמסאן לחלק מאלג'יריה הצרפתית.

ב-1962, עם קבלת העצמאות של אלג'יריה, הפכה העיר לחלק מאלג'יריה העצמאית.

## יהודי תלמסאן
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה ומן העתיקות בצפון אפריקה. כבר מתקופת הגאונים ישנן התכתבויות של חכמי תלמסאן עם גאוני בבל.

בין החכמים הידועים שלה: רבי אפרים אנקווה, 'הרב של תלמסאן', שעבר מספרד לתלמסאן אחרי מאורעות קנ"א, והיה גאון בכל תחומי התורה וחכם במדעים רבים. רבי יוסף ששפורטש. רבי סעדיה שוראקי מגדולי משוררי אלג'ריה.  רבי נתן ג'ייאן, רבי חיים קצבי, רבי חיים בלייח (נכדו של רבי חיים קצבי), רבי יוסף משאש, רבי אליהו בן גיגי. ועוד שורה של חכמים שהיו מהגדולים שבאלג'ריה בדורותיהם.

## ערים תאומות
*  
*  
*  
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* www.tlemcen-dz.com האתר הרשמי של תלמסאן
* www.zianides.com תרבות, אמנות והיסטוריה של תלמסאן
* אוניברסיטת תלמסאן
* היסטוריה ותמונות עתיקות 
* membres.lycos.fr/tlemcen13000
* www.netlemcen.fr.st
* https://web.archive.org/web/20071009192838/http://www.tilimcen.com/
* www.LibreTlemcen.org : אתר קוד פתוח של הקהילה בתלמסאן
* http://citedetlemcen.free.fr/ : תמונות רשמיות של ערים גדולות באלג'יריה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלג'יריה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-2
דגל ונקובר

שמאל|ממוזער|הדגל בשדה התעופה של ונקובר
**דגל ונקובר** משמש דגלה של העיר ונקובר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. הדגל, שעוצב על ידי רוברט ואט (Robert Watt), מנהל מוזיאון ונקובר באותה עת, אומץ על ידי מועצת העיר ב-17 במאי 1983.

בסמוך לניצב הדגל מצוי משולש (שברון) ירוק, ובמרכזו מגן בצבע זהב שעליו מצוירים כתר ובו גרזן ומשוט (הכתר ובו הגרזן והמשוט מהווים את "תג העיר").

הכתר מסמל את איחוד חלקיה השונים של ונקובר לעיר אחת. הגרזן והמשוט מזכירים את התומכים של סמל העיר ומסמלים את ענפי הכלכלה העיקריים עליהם התבססה בעבר כלכלת העיר - כריתת עצים ודיג.

הצבע הירוק מסמל את היערות הרבים הצומחים סביב העיר. ביתר חלקי הדגל מצוירים פסים תכולים ולבנים בצורת גלים, המסמלים את האוקיינוס השקט ואת הנהרות הרבים המקיפים את העיר. פסים גליים אלה מקורם בדגל קולומביה הבריטית.

## קישורים חיצוניים

*סמלי העיר ונקובר (אתר רשמי)
* 

קטגוריה:ונקובר
ונקובר
קטגוריה:קולומביה הבריטית: סמלים
סמל ונקובר

**[[סמל]] [[ונקובר]]** הוענק לעיר ונקובר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה על ידי "מכללת שלטי האבירים" ב-31 במרץ 1969.

## תיאור הסמל
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה שבחלקו העליון, משמאל ומימין, שני פרחי מורן המסמלים את הפרובינציה (ומופיעים גם על סמל קולומביה הבריטית). במרכז שלט האצולה מופיע משולש ירוק המסמל את היערות הרבים שסביב העיר, ובמרכזו עמוד טוטם המסמל את תרבות האינדיאנים המקומית. משני צידי המשולש הירוק מצוירים גלים בכחול ולבן המסמלים את האוקיינוס השקט ואת הנהרות שסביב העיר.

מעל שלט האצולה מופיע ציצה שעליה מופיע כתר המסמל את העיר עצמה וספינה המסמלת את חשיבות הסחר הימים לכללת העיר והיות הסחר הימי והנמל הטבעי הסיבה להקמת העיר.

לשלט האצולה שני תומכים - חוטב עצים ודייג המסמלים את שני ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים עליהם התבססה כלכלת העיר.
מתחת לשלט האצולה מופיע המוטו של העיר: "בים, ביבשה ובאוויר אנו משגשגים" (באנגלית: By Sea Land and Air We Prosper).

## היסטוריה
סמל זה הוא השלישי מבין הסמלים של העיר ונקובר. הסמל הראשון של העיר היה בשימוש בין השנים 1886–1903. סמל זה הוחלף בשנת 1903 בסמל שהיה בשימוש עד שנת 1969 הדומה לסמל בו נעשה שימוש כיום בהבדלים הבאים: המשולש במרכז שלט האצולה היה צבוע באדום במקום בירוק, במקום עמוד הטוטם היה מצויר מטה הרמס, לא הייתה לסמל ציצה ופרחים, ומוטו העיר לא כלל את המילה "אוויר".
בשנת 1928 נעשה ניסיון לרשום את סמל העיר ברישומי מכללת האבירים, אולם התברר שהסמל אינו תואם את כללי ההרלדיקה ולא ניתן לרושמו. ועדה שהוקמה על מנת לפתור בעיה זו דנה בבעיה ארבע שנים ולא מצאה פתרון. בשנת 1962 הוקמה ועדה נוספת ברשות מזכיר העירייה. לוועדה הכינה ארבע סקיצות לדגל אשר נדנו על ידי מועצת העיר. בשנת 1964 הגישה המועצה את העיצוב הנוכחי למכללת האבירים, אשר אישרה את הסמל וכן את "תג" (Badge) העיר הכולל כתר ובו משוט וגרזן המסמלים את העיר וענפי כלכלתה העיקריים. התג מופיע על דגל העיר.

## ראו גם
* דגל ונקובר

## קישורים חיצוניים
* תיאור סמל העיר באתר העירייה

ונקובר
קטגוריה:ונקובר
קטגוריה:קולומביה הבריטית: סמלים
מטריושקה

**מַטריוֹשקָה** (; נגזר מהשם **מטריונה** שהיה אחד מהשמות הנפוצים בתחילת המאה העשרים. בישראל מכונה גם **בבושקה**, מרוסית: **Бабушка**, **סבתא**) היא סדרה של בובות חלולות, עשויות עץ, הנתונות זו בתוך זו.

שמאל|ממוזער|250px|מטריושקה פתוחה
שמאל|ממוזער|250px|מטריושקה "יהודית"
המטריושקה החיצונית היא הבובה הגדולה ביותר, ובתוכה בובה נוספת, קטנה ממנה במקצת כך שתוכל להיכנס בתוך הבובה הגדולה. בתוך המטריושקה הקטנה יותר נמצאת בובה קטנה קצת יותר, וכן הלאה. כל אחת מן הבובות, פרט לפנימית ביותר עשויה משני חלקים: עליון ותחתון. החלק העליון מעוגל ומזכיר צורה של ראש וכתפיים, החלק התחתון שטוח ומאפשר עמידה יציבה של הבובה על השולחן. במטריושקה טיפוסית יש בין ארבע לשבע בובות הנתונות זו בתוך זו. הבובה הפנימית ביותר (שהיא גם הקטנה ביותר) אינה חלולה. המטריושקה המסורתית היא בדמות של אישה החובשת על ראשה מטפחת.

## היסטוריה
המטריושקה, שצורתה החיצונית מבוססת על בובה יפנית, נחשבת לסמל בעיני העם הרוסי. בשלהי המאה ה-19 החלו לייצר אותה גם ברוסיה. בובת מטריושקה הוצגה לראשונה בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגבש עיצובה הנוכחי.

## מקור השם
השם Матрёшка ("מטריושקה") נגזר מהשם הרוסי נשי Матрёна ("מטריונה"). מקור שם זה הוא מן המילה הלטינית «mater», שפירושה "אמא". דמות המטריושקה מעוצבת כמו אמא טובת לב, בריאה ושמנמנה.

בעברית ישראלית הבובה קרויה לעיתים "בבושקה" (סבתא ברוסית). שם זה לבובה קיים במספר שפות סלאביות כמו קרואטית, סלובנית וסרבית.

## בתרבות
[ממוזער|פסלי מטריושקה ב[אנדרטה למהגרים הרוסים, בעיר סאן חוויאר, אורוגוואי]]
*בסדרת הטלוויזיה "החפרפרת" השתמשו היוצרים במטריושקה שהולכת ונפתחת, וכל בובה זועמת יותר מקודמתה. בכך המחישו היוצרים את מורכבות העלילה, המורכבת מהונאה על גבי הונאה על גבי הונאה.
*עלילת סדרת ההנפשה "גיבורי העיירה" עסקה בעיירה שכל תושביה היו מטריושקות.
* המשוררת דליה קווה השתמשה במילה בבושקה בשירה "שורת נשים שקטה" כדימוי לשרשרת הדורות.
* משחק הווידאו "Stacking" מתקיים בעולם בו יצורים חיים וחפצים הם מטריושקות, ומגולל את סיפורו של בן למשפחת מנקי ארובות שחיה בזמן המהפכה התעשייתית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בובות
קטגוריה:רוסיה: תרבות
קיט למברט

**כריסטופר "קיט" סבסטיאן למברט** (אנגלית: Christopher Sebastian "Kit" Lambert; 11 במאי 1935 - 7 באפריל 1981) היה מפיק אלבומי מוזיקה והאמרגן של להקת הרוק הבריטית המי.
## ביוגרפיה
למברט נולד לשושלת אמנים ידועה, בשנות בחרותו שירת בצבא הבריטי לאחר תקופה בה למד באוניברסיטת אוקספורד. עם שחרורו, שב למברט לבריטניה ועבד כעוזר במאי בסרטים "תותחי נברון" ו"מרוסיה באהבה". 

בשנת 1966, בחר עם חברו כריס סטאמפ ליצור סרט על להקה אנונימית בראשית דרכה. הלהקה שנבחרה נקראה The High Numbers, ולימים שינתה את שמה ללהקת המי. במהלך ההפקה, עזב למברט את תפקידו בסרט והפך לאמרגנה של הלהקה הצעירה. 

למברט היה זה שדחף ותמך בפיט טאונסנד, לעבור משירים קלילים שאפיינו את ראשית דרכה של הלהקה, ליצירות כבדות ועמוקות יותר, מה שהוביל ליצירת אופרות הרוק ובראשן Tommy. למרות זאת, הופיעו חילוקי דעות בינו לבין חברי הלהקה ובשנת 1971 פוטר למברט מתפקידו ופנה ללהקות פאנק שזכו להצלחה.

למברט היה מכור לסמים, דבר שסיבך אותו לא מעט עם שלטונות החוק, יחד עם זאת, הודות לכישרונו כאמרגן זכה להון גדול אותו השקיע בנכסי מקרקעין. בשנת 1981 נפל למברט במדרגות ביתה של אימו ונפטר כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי.

לאחר מותו יצא לאור ספר המבוסס על זיכרונותיו ובו סיפורים שטרם סופרו על סצנת המוזיקה בשנות ה-60 של המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:המי
קטגוריה:מפיקים בריטים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1981
ערך (מתמטיקה)

במתמטיקה, **ערך** מתייחס בדרך כלל ל'פלט' של פונקציה. במקרה הבסיסי ביותר, של פונקציה אונארית, קיים קלט אחד שהוא המשתנה ופלט אחד שהוא ערך הפונקציה. 

:**דוגמה**: אם הפונקציה f  מוגדרת על ידי f(x) = 2x^2-3x+1 לכל מספר ממשי x, אז הקלט 3 יגרור ערך פונקציה 10 (מכיוון שאכן מתקיים 2\cdot3^2-3\cdot3+1 = 10).

פונקציה עלולה להיות רב ערכית; במקרה כזה ניתן עדיין באופן פורמלי להתייחס אל ערך הפונקציה כאל משפחה או קבוצה בודדת. 

שימוש נוסף במילה ערך הוא לציון מופע כלשהו של משתנה (מתמטי או תכנותי).

:**דוגמה**: מתקיים f(x) = 0 עבור שני ערכים נפרדים של המשתנה x, שהם x=0.5  ו-x=1.

המונח הערכה מתייחס להשמה של ערכים מסוימים לתוך משתנים הכלולים במשפט או במשוואה מתמטית.

## ראו גם
* ערך מוחלט

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פונקציות מתמטיות
איגואנה ירוקה

ממוזער|שמאל|250px|איגואנה ירוקה
שמאל|ממוזער|250px|זכר איגואנה ירוקה
**איגואנה ירוקה** או **איגואנה מצויה** (שם מדעי: *Iguana iguana*) היא מין של זוחל המשתייך לסוג איגואנה שבמשפחת האיגואניים. האיגואנה הירוקה נפוצה בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית, ותחום תפוצתה משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים. בארצות הברית היא נפוצה בעמק הריו גראנדה בטקסס, דרום פלורידה, פלורידה קיז ואיי הוואי.

המין תואר לראשונה בשנת 1758 על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס. לסוג איגואנה שייכת האיגואנה הירוקה ואיגואנת האנטילים הקטנים.

מקור השם "איגואנה" הוא מהשיבוש הספרדי לשם "איוואנה" (Iwana), בו השתמש שבט הטאינו. עד היום, במדינות דוברות ספרדית, זכרי האיגואנה הירוקה נקראים "גורובו", "מיניסטרו" או "דניאלורטרס", והצעירים נקראים "איגואניטה" או "גורוביטו".

בטבע האיגואנה הירוקה מגיעה לאורך של כ-1.66 מטרים, ולמשקל של כ-10 קילוגרם. בשביה ניתן למצוא פרטים המגיעים לאורך של כ-2 מטרים ויותר.

אורך חיי האיגואנה בטבע מגיע לחמש עשרה שנה, ובשביה יכול לעבור אף את העשרים.

## פיזיולוגיה
על אף שמה, האיגואנה הירוקה אינה ירוקה כולה, אם כי הצבע הירוק דומיננטי. לאיגואנה כתמים של צבע חום, אפור או שילוב ביניהם. גם באותו פרט איגואנה ניתן להבחין בשינויי צבע במהלך היום.

בהיותה זוחל האיגואנה זקוקה למקור חום על מנת לשמור על טמפרטורת גופה. את החום משיגות האיגואנות מרביצה במקום החשוף לשמש.

בראשה שני נחיריים, חורים קטנים בקצה הראש המשמשים לנשימה ולהפרשת מלחים. לה עיני חרוט צהובות כשל חתול, אלא שאצל האיגואנה האישון פתוח לרווחה. אוזניה הם קרום שקוף ועגול בשני צידי הראש, ללא שבלול חיצוני, עור התוף חשוף.

שיניה מחודדות דמויות מסור מוסתרות על ידי השפתיים. הלשון, בדומה לנחשים, מאכלסת את כל הקולטנים של חוש הטעם וחוש הריח.

לאיגואנה תא קולט אור בעזרתו רואה צבעים באופן חד ואף מצליחה לראות קרינה אולטרה סגולה. תכונה זו משמשת אותה למדידת רמת קרינת ה-UV שהיא מקבלת ובכך לקבל מספיק קרינה להפקת ויטמין D. לאיגואנה זוג קשקשים עגולים וגדולים במיוחד שמשמשים כשריד אבולוציוני הייחודי לאיגואנה. בתחתית ראשה וצווארה של האיגואנה מצוי עור דמוי מפרש, הנקרא פימה, כאשר היא מרגישה מאוימת או מתוחה היא פורשת אותו לקבלת מראה גדול יותר ומאיים.

לאיגואנה ארבע רגליים בעלות מפרקים רבים וציפורניים חדות (מתחדשות), בעוד ברגליים האחוריות ישנן שתי אצבעות ארוכות במיוחד. זנב האיגואנה הוא שרירי ביותר ומהווה עד שני שלישים מגודלה, ובעזרתו היא מסוגלת להלקות את טורפיה וכן איגואנות אחרות שפלשו לטריטוריה שלה. הזנב מסייע לאיגואנה במהלך השחייה, שידועה כאחד הצדדים החזקים שלה. בזנב מאוחסן מעט שומן שיכול לעזור לה בעת רעב. האיגואנה יכולה להיפטר מהזנב בעת מאבק עם טורף או לחץ, אבל לאחר מכן היא פגיעה מאוד ולזנבה לוקח פרק זמן ארוך מאוד להתאושש.

בפס ארוך לאורך גב האיגואנה עוברים אותם קשקשים דמויי דוקרנים, אשר לא נמצא להם שום שימוש מלבד זה שהם מעניקים לה מראה מאיים יותר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:איגואנות
קטגוריה:ברזיל: זוחלים
קטגוריה:קוסטה ריקה: זוחלים
קטגוריה:גואטמלה: זוחלים
קטגוריה:זוחלים מימיים
קטגוריה:זוחלים ביער האמזונאס
קטגוריה:בעלי חיים אוכלי-צמחים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
ארון רלסטון

[ממוזער|250px|שמאל|ארון רלסטון בטיפוס הרים עם [תותבת ידו. 2009]]
**ארון לי רלסטון** (באנגלית: **Aron Ralston**; נולד ב-27 באוקטובר 1975), הוא מטפס הרים אמריקני שהתפרסם במאי 2003 כאשר כרת לעצמו את החלק התחתון של ידו הימנית בעזרת אולר רב תכליתי באיכות נמוכה כדי להציל את עצמו לאחר שידו נלכדה מתחת לסלע ענק. רלסטון תיעד את קורותיו בספר שפרסם, בין הפטיש והסדן (באנגלית: Between a rock and a hard place). הספר עובד מאוחר יותר לסרט קולנוע בשם "127 שעות".

## האירוע
רלסטון היה סטודנט להנדסת מכונות וצרפתית באוניברסיטת קרנגי מלון. בסיום לימודיו עבד באינטל. ב-2002 עזב את אינטל ויצא לטפס בהרי הרוקי בקולורדו על כל הפסגות מעל 14,000 רגל (4,262 מטר). בעת שעשה מסע בקניון בלו-ג'ון ליד העיר מואב ביוטה, נפל עליו סלע גדול וריתק את זרועו הימנית תוך ריסוקה. במשך חמישה ימים ניסה רלסטון להרים או לשבור את הסלע, ללא הצלחה. רלסטון התשוש והמיובש, שידע כי אף אחד אינו יודע היכן הוא נמצא ולא יבואו להצילו, החליט לכרות את ידו כדי לשחררה מהסלע. הוא סובב אותה עד ששבר את העצמות וכרת את העור והבשר באולר רב תכליתי. בעזרת הצבת של האולר הרב תכליתי הוא קרע את הגידים. רלסטון לא נקב בשם הדגם של האולר הרב תכליתי, אך ציין שזה לא היה הדגם של לדרמן.

לאחר שניצל, נמצאה ידו על ידי פקחי הפארק וחולצה מתחת לסלע. הפקחים שרפו את היד ונתנו את האפר לרלסטון, שטמן אותו מתחת לסלע. מכירות האולרים הרב-תכליתיים בארצות הברית זינקו פלאים לאחר פרסום סיפור ההחלצות של רלסטון.

## הופעות פומביות
רלסטון כיום מרצה לציבור הרחב, לרוב ללא תשלום. הוא ממשיך לטפס על הרים, ולאחרונה טיפס על הרים בארגנטינה. ב-2005 היה למטפס הראשון אי פעם שטיפס על כל פסגות קולורדו מעל 14,000 רגל, לבדו בחורף, משימה אותה החל ב-1997 ונאלץ לקטוע בשל התאונה.

ב-21 ביולי 2003 הופיע רלסטון בתוכנית הארוח המאוחרת של דייוויד לטרמן . ב-10 בספטמבר 2004 שודר סיפורו של רלסטון בתוכנית של שעתיים ב-Dateline NBC. התוכנית נקראה "ימי יאוש בקניון בלו-ג'ון".

ב-7 בספטמבר 2004 יצא לאור ספרו *Between a Rock and a Hard Place*, בהוצאת *Atria Books*. ()

בהופעה בתוכניתו של הווארד סטרן ב-13 בספטמבר 2005, במסע קידום ספרו, חשף רלסטון פרטים נוספים על התאונה. לדבריו ידו כבר מתה מחוסר אספקת דם כמה ימים לפני שכרת אותה. הוא השתמש בסלע כמנוף לשבירת עצמות הזרוע ונאלץ לשתות שתן של עצמו במשך כמה ימים לאחר שהמים שקצב לעצמו אזלו. גם לאחר ששחרר את עצמו, הוא היה במרחק של כ-13 ק"מ מהרכב שלו, שהיה רכב בעל תיבת הילוכים ידנית, וללא טלפון סלולרי. הוא ירד חומת אבן תלולה של כ-22 מטר וצעד לאורך הקניון בחום היום. בדרך פגש משפחת מטיילים מהולנד שנתנו לו כמה עוגיות ומים. לבסוף חולץ על ידי מסוק הצלה.

הסרט "127 שעות", המועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושישה פרסי אוסקר מבוסס על סיפורו. את דמותו גילם השחקן ג'יימס פרנקו.

רלסטון ממשיך להופיע כנואם ממריץ בכל מיני אירועים.

## חייו האישיים
בשנת 2009 נישא רלסטון לג'סיקה טרוסטי ונולדו להם שני ילדים. ב-2011 נפרדו.

## קישורים חיצוניים

* תמונת כריכת הספר "בין הפטיש והסדן"

קטגוריה:מטפסי הרים
קטגוריה:הרפתקנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
כרמאנשאה (פרובינציה)

**פרובינציית כרמאנשאה** (בפרסית: **استان کرمانشاه**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה שוכנת במערב איראן, ובירתה היא העיר כרמאנשאה. היא נמצאת באזור הדרום-מזרחי של חבל הארץ כורדיסטן (שחלקו האחר מעבר לגבול, בעיראק), ובשנת 2011 מנתה כ-1,938,060 תושבים.

## קישורים חיצוניים

*
כרמאנשאה
קטגוריה:כורדיסטן האיראנית
קטגוריה:כורדיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:גבול איראן–עיראק
הרכבת התחתית של סאו פאולו

[ממוזער|300px|כניסה מבוקרת לאחת התחנות ב[רכבת תחתית|מטרו של סאו פאולו]]
שמאל|ממוזער|300px|אחת מתחנות הרכבת התחתית בסאו פאולו
שמאל|ממוזער|300px|מפת הרשת
חברת **הרכבת התחתית של סאו פאולו**  (בפורטוגזית: **Metrô de São Paulo** או Companhia do Metropolitano de São Paulo) הוקמה ב-24 באפריל 1968 וחנכה את פעילותה בקו הראשון ב-14 בספטמבר 1974.

ה-Metrô, כפי שהיא מכונה בפי תושבי סאו פאולו, היא, בהשוואה לרכבות תחתיות בערים גדולות אחרות, חדשה, מודרנית, בטוחה ויעילה. אף שאוכלוסיית סאו פאולו מונה כ-10 מיליון בני אדם (בין שלוש הערים הגדולות בעולם), אורכם הכולל של הקווים קטן יחסית, בהשוואה לרכבות תחתיות אחרות באירופה ובצפון אמריקה - 61 ק"מ בלבד.

## היסטוריה
נכון ל-2007, מערכת הרכבת התחתית של העיר סאו פאולו כוללת ארבעה קווים: קו 1 (כחול), קו 2 (ירוק), קו 3 (אדום) וקו 5 (סגול). לאורך ארבעת הקווים פרוסות בסך הכול 55 תחנות. המערכת מסיעה ביום 3,200,000 בני אדם. עם זאת, המערכת לא מכסה את כל האזור האורבני, ועל כן מתקיים שיתוף פעולה עם ה-CPTM, החברה לרכבות מטרופוליטניות של סאו פאולו, שבין שאר פעילויותיה, משלימה את כיסוי הרכבת התחתית עם שישה קווים (הקווים A,B,C,D,E,F), הפרוסים על פני הקרקע במרחב האורבני העילי, לאורך 253.2 ק"מ, ו"משובצות" לאורכן 83 תחנות. קיימים ממשקים בין תחנות שתי החברות, ה-Metrô וה-CPTM, כלומר מיושמת פה גישה של שילוב רכבות תחתיות עם רכבות עיליות קלות. שתי המערכות מתוקצבות על ידי חברה השייכת לממשלת מדינת סאו פאולו והוענקו להן פרסים עבור  היותן מערכות הרכבות האורבניות הנקיות בעולם.

הקו הראשון, ה"כחול", החל את פעילותו ב-14 בספטמבר 1974.

**הרחבות צפויות** של מערכת המטרו בעתיד: קו 4 (ה"צהוב") נמצא בשלבי בנייה, ויפרס לאורך 12.8 ק"מ, בתת-הקרקע. תהיינה לאורכו 11 תחנות ו"נפח התנועה" היומי הצפוי לו הוא כמיליון נוסעים, נוסף על נוסעי 4 הקווים האחרים. מתבצעת הרחבה גם בקו 2, שיכלול 3 תחנות נוספות ב-2010. קו 5 יורחב בעתיד ב-11.4 ק"מ נוספים.

זמן ההמתנה הממוצע בין רכבות במטרו של סאו פאולו עומד על 99 שניות.

## הקווים

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר המציג תמונות של מערכת הרכבות התחתיות והעיליות בסאו פאולו, באתר Urbanrail.net

*
סאו פאולו
רכבת תחתית
ארכנגלסק (מחוז)

**מחוז ארכנגלסק** (ברוסית: **Архангельская область**; תעתיק: **ארכנגלסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. בתוך המחוז נכלל גם המחוז האוטונומי ננץ. המחוז הוקם בשנת 1937.

נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 998,072 תושבים.

המחוז כולל מספר איים לרבות ארץ פרנץ יוזף ונוביה זמליה.

## היסטוריה
עד למאה ה-10 באזור התגוררו עמים דוברי שפות פינו-אוגריות. ממחצית המאה ה-10 קיימות עדויות על קיום התיישבות רוסית באזור. תושבי האזור שילמו מיסים לרפובליקת נובגורוד.

במהלך המאה ה-15 שטחי הרפובליקה סופחו לנסיכות מוסקבה. בשנת 1553 משלחת מדעית אנגלית שחיפשה דרך הצפונית להודו הגיע לאזור. הם הועברו למוסקבה. כתוצאה מכך החל פיתוח יחסים מסחריים בין המדינות ובלונדון הוקמה החברה המוסקבאית. נמל ארכנגלסק היה הנמל הראשי של רוסיה הצארית ודרכו עברו עד 80% מהסחורות.

בעקבות ניצחון של פיוטר הגדול במלחמת הצפון הגדולה חשיבות הנמל ירדה באופן משמעותי.

בשנת 1796 הוקמה גוברניה ועם מרכזה בארכנגלסק שכללה שטחים נרחבים בהרבה מהמחוז הנוכחי.

לאחר סיום מלחמת האזרחים ברוסיה בוצע שינוי בחלוקה מנהלית ובשנת 1929 הוקם "חבל הצפון" עם מרכזו בארכנגלסק.

בשנת 1937 הוקם מחוז ארכנגלסק. מאז התרחש כמה שינויים לא משמעותיים בשטח המחוז.

בשטח המחוז נמצא מנזר סולובצקי באיי סולובצקי בים הלבן שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.

במאי 2020 מחוז ארכנגלסק והמחוז האוטונומי של הניינץ החלו לנהל מגעים לאיחוד וחתמו על מזכר הבנות בנושא. איחוד מחוזות פחות מפותחים עם אזורים מפותחים יותר מאפשר לייעל את הפיתוח הכלכלי, כמו גם לספק תנאי מגורים שווים יחסית לכלל האזרחים, ללא קשר לאזורי מגוריהם. בסופו של דבר האיחוד לא מומש.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "אספת נציגים של מחוז ארכנגלסק" שכוללת 47 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. באוקטובר 2020 לתפקיד נבחר אלכסנדר ציבולסקי.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-21 ראיונים ו-7 אזורים עירוניים. בנוסף לכך קיימת עיר סגורה בה ממקום קוסמודרום פלסצק.

מחוז ננץ נכלל בשטח המחוז אך מהווה סובייקט נפרד של הפדרציה הרוסית.

## דמוגרפיה
בהתאם לנתונים לשנת 2024 במחוז מתגוררים 998,072 תושבים, זאת לעומת 1.5 מיליון בשנת 1989. בערים מתגוררים 78.9% מכלל אוכלוסיית המחוז.
בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים 95.3% מאוכלוסיית המחוז וננצים 0.7%.

ערים גדולות באזור הם ארכנגלסק - 355.8 אלף תושבים וסברודווינסק - 197.1 אלף תושבים.

## כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת על מפעלי עץ, נייר ועיבוד דגים. בשטח המחוז קיימים שדות גז טבעי, נפט ומרבצי גבס, מלח ויהלומים. העיר סברודווינסק מהווה את הבסיס המרכזי של הצי הצפוני של רוסיה ומהווה מרכז תעשיית ספנות חשובה. בשטח המחוז נמצא קוסמודרום פלסצק.

בעיר סברודבינסק שמהווה בסיס ראשי של הצי הצפוני פותחה תעשיית בניית אוניות הצי לרבות צוללות גרעיניות.

החל משנת 1966 פועל קוסמודרום פלסצק.

### תחבורה
בשנת 1898 עיר ארכנגלסק נקשרה לרשת מסילות ברזל.

הכביש הראשי במחוז הוא כביש M8 מוסקבה-ארכנגלסק.

במחוז פועלים מספר נמלי ים ונמלים להעברת סחורות על נהרות

המחוז.

בארכנגלסק פועל נמל תעופה בין-לאומי.

בשטח המחוז עוברים מספר צינורות גז טבעי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
אוגוסטה (מיין)

**אוגוסטה** (באנגלית: **Augusta**) היא עיר הבירה של מדינת מיין שבארצות הברית. בנוסף להיותה בירת מדינת מיין, היא גם בירת מחוז קנבק שבמדינה. בשנת 2010 התגוררו בעיר 19,136 תושבים.

## היסטוריה
אזור העיר אוגוסטה נחקר על ידי מתיישבים אירופים שהגיעו לאזור במסגרת ניסיונות היישוב הכושלים של מושבת פופהאם בספטמבר 1607. היישוב הראשון באתר הוקם בשנת 1629 על ידי מתיישבים אנגליים ממושבת פלימות' שהקימו במקום מוצב למסחר עם האינדיאנים. השם האינדיאני של האתר היה "קושנוק" שמשמעו "ראש הגלים".
תחנת המסחר סחרה בפרוות עם האינדיאנים המקומיים והייתה רווחית ביותר, עד שהחלו חיכוכים עם האינדיאנים, ובשנת 1661 מכרה המושבה את מוצב המסחר, שנותר נטוש במשך 75 השנים הבאות.

בשנת 1724 הוקם במקום מוצב צבאי בריטי בשם "מצודת ווסטרן" (כיום מוצב העץ העתיק ביותר בארצות הברית) על מנת להגן על נתיב הסחר למצודת האליפקס במעלה הנהר.

בשנת 1771 נוסד במקום יישוב בשם האלוול (Hallowell), אולם אזור המוצב הפך בפברואר 1797 לעיירה עצמאית בשם הארינגטון (Harrington). באוגוסט, באותה השנה, שונה שמה של העיירה ל"אוגוסטה" על שם אוגוסטה דירבורן, בתו של הנרי דירבורן.

בשנת 1799 הפכה העיר לבירת מחוז קנבק.

עם הפיכתה של מיין למדינה, בשנת 1820 נערכו דיונים בדבר בחירת בירה למדינה, ובשנת 1827 נבחרה אוגוסטה כבירת המדינה, אולם בית המחוקקים של המדינה המשיך להתכנס בפורטלנד עד הקמת בניין הסנאט של מיין בשנת 1832 בתכנונו של האדריכל צ'ארלס בולפינץ'. העיירה אוגוסטה הפכה רשמית לעיר ב-20 באוגוסט 1849.

בשנת 1837, נבנה על הנהר סכר ובקרבתו מנסרה לחיתוך עצים שהיוו אז מרכיב חשוב בכלכלת העיר. בשנת 1851 חוברה העיר למערכת מסילות הברזל - דבר שהגביר את חשיבותה הכלכלית של העיר ואת היקף המסחר בעצים. לאחר הקמת מסילת הברזל הוקמו בעיר מפעלי טקסטיל.

כיום, מרבית כלכלת העיר מתבססת על מתן שירותים למבני הממשל.

## גאוגרפיה
אוגוסטה היא עיר הבירה המזרחית ביותר מבין בירות מדינות ארצות הברית. שטחה של העיר 150.9 קמ"ר מהם 143.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-7.5 קמ"ר שטחי מים (4.98%).

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2015, אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-18,000 נפש. מרבית מהאוכלוסייה (94.1%) היא לבנה. המיעוטים כוללים: 1.5% אסייתים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.8% אחרים.

## השכלה
בעיר פועל סניף של אוניברסיטת מיין.


קובץ:U. S. Post Office, Augusta, ME.jpg|בניין הדואר המרכזי, שנת 1915 לערך
קובץ:Water Street, Looking North, Augusta, ME.jpg|רחוב ווטר, שנת 1920 לערך
קובץ:Hotel North, Augusta, ME.jpg|מלון נורת', שנת 1906 לערך
קובץ:Bridge & City Hall, Augusta, ME.jpg|נהר קנבק בשנת 1909
קובץ:State House in 1905, Augusta, ME.jpg|בניין הסנאט - גלויה משנת 1905
קובץ:Maine state capitol.jpg|בניין הסנאט - 1965


## קישורים חיצוניים

* 
* אוניברסיטת מיין שבאוגוסטה
* ההיסטוריה של אוגוסטה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיין: ערים
קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1754
ג'פרסון סיטי

**ג'פרסון סיטי** (באנגלית: **Jefferson City**) היא עיר הבירה של מדינת מיזורי שבארצות הברית. העיר מהווה בירת מחוז קול, ומתגוררים בה 43,000 תושבים (2010).

העיר קרויה על שם נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון.

בעיר פועלת אוניברסיטת לינקולן.

## היסטוריה
אזור זה של אמריקה היה מיושב בתקופה הפרה היסטורית על ידי מתיישבים המכונים כיום בוני התילים. לפני הגעת המתיישבים האירופים לאזור התגוררו בו אינדיאנים משבט האוסייג'.

בשנת 1812, עם הקמת טריטוריית מיזורי נבחרה העיר סנט צ'ארלס כבירתה. בשנת 1821 נבחרה העיר לומנ'ז לנדינג (באנגלית: Lohman's Landing), עיירת סחר קטנה, כבירת המדינה, והוחלט על שינוי שמה של העיר. בין השמות שהוצעו היו "מיזוריפוליס" (Missouriopolis), אולם לבסוף נבחר השם "ג'פרסון סיטי" - "עירו של ג'פרסון".
בשנת 1826 התכנס לראשונה בית המחוקקים של מיזורי בעיירה הקטנה, ובשנת 1839 הפכה לעיר. במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נכבשה העיר על ידי צבא האיחוד.

ב-22 במאי 2019, מעט לפני חצות סופת טורנדו הרסנית EF-3 תקפה את העיר וגרמה לנזק נרחב בצד הדרום-מערבי של העיר. לפחות 20 בני אדם נפצעו וגבר אחד מת מפצעיו למחרת האירוע.

## גאוגרפיה
שטחה של העיר 73.2 קמ"ר מהם 70.6 קמ"ר שטחי יבשה ו-2.6 קמ"ר שטחי מים (3.61%).

### אקלים
בג'פרסון סיטי ישנו אקלים יבשתי ולח עם קיץ חם וגשום וחורפים קרים. סופות רעמים נפוצות גם באביב וגם בקיץ. שלג קל נפוץ במהלך החורף.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-43,000 תושבים. 78% מהאוכלוסייה לבנה, 16.9% אפרו-אמריקאים, 1.8% אסייתים, 2.2% משני גזעים או יותר, ו-1.2% מגזעים אחרים.

## פוליטיקה וממשל
במועצת העיר חברים כ-10 נציגים הנבחרים מחמשת המחוזות בעיר- שניים מכל מחוז. 

## אתרים בעלי חשיבות
בעיר ממוקם בניין קפיטול מדינת מיזורי ובנייני הממשל של המדינה.
כמו כן ממוקמים בעיר מוזיאון מדינת מיזורי, המוזיאון להיסטוריה צבאית של מיזורי

## קישורים חיצוניים

* 
* מחלקת המבקרים והכנסית של העיר
* 

## הערות שוליים

[ממוזער|ימין|250px|בניין [קפיטול מדינת מיזורי]]

קטגוריה:מיזורי: ערים
קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:הנצחת תומאס ג'פרסון
קטגוריה:יישובים, מחוזות ומדינות הנקראים על שם נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1821
ההסתדרות הרפואית העולמית

**ההסתדרות הרפואית העולמית** (באנגלית: The **World Medical Association**; בראשי תיבות: **WMA**) הוא ארגון בין-לאומי של רופאים אשר נוסד ב-17 בספטמבר 1947 בהתאם להחלטת העצרת הראשונה של ההסתדרות הרפואית העולמית שנערכה בפריז. נכון לשנת 2024 חברות בהסתדרות 116 הסתדרויות רופאים לאומיות עם 1467 חברים שותפים, כולל רופאים זוטרים וסטודנטים לרפואה, המייצגים כעשרה מיליון רופאים ברחבי תבל.

ההסתדרות הרפואית העולמית היא שיזמה ואישרה את הצהרת הלסינקי לניסויים בבני אדם, בשנת 1964.

## מטרת הארגון
מטרת ההסתדרות הרפואית העולמית היא לשרת את האנושות בשאיפה לקביעת התקנים הבינלאומיים הגבוהים ביותר בחינוך רפואי, מדע, אתיקה וטיפול רפואי לכל עמי תבל.

## נשיאות
בעצרת הכללית של הארגון שנערכה בקיגאלי, רואנדה, בחודש אוקטובר 2023, מונתה לנשיאות הארגון לשנים 2023–2024 ד"ר לוג'יין אלקודמני, רופאה מכווית.

בשנים 2018–2019 כיהן ד"ר ליאוניד אידלמן כנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית. ד"ר יורם בלשר מישראל, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל באותה עת, נבחר לנשיאות הארגון לשנים 2008–2009. קודם לכן כיהן יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל, ד"ר רם ישי, כנשיא ההסתדרות העולמית לשנים 1989–1990. 

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגוני רפואה ובריאות בין-לאומיים
קטגוריה:נשיאי ההסתדרות הרפואית העולמית
אלכס כגן

**אלכס כגן** (נולד ב-1944 בברית המועצות) הוא מלחין ובמאי תיאטרון ישראלי. עלה לישראל עם אמו והתחנך בקיבוצים משמר הנגב וגבעת ברנר.

## קריירה מקצועית
### במאה ה-20
בעת שירותו הצבאי הכיר לראשונה את חנוך לוין, ולאחר מלחמת ששת הימים העלו שניהם במשותף את הקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה" שחולל שערורייה ציבורית. אחד משירי הקברט הוא "שחמט", המוכר בביצועה של חוה אלברשטיין. לאחרונה נוספו לשיר גרסאות כיסוי בביצוע שלומי סרנגה ואבי טולדנו.

כגן המשיך לשתף פעולה עם לוין בעוד מספר הצגות, כגון "יעקובי ולידנטל", "נעורי ורדה'לה"  ו"קרום". הוא כתב מוזיקה גם להצגות של יהושע סובול ונסים אלוני ("שעיר אחד לעזאזל)". כמו כן כתב מוזיקה לסרטיהם של דן וולמן, מיכל בת-אדם, משה מזרחי, יעוד לבנון ועוד. תקופה קצרה עמד בראש מגמת לימודי המוזיקה בבית הספר לתיאטרון בית-צבי. 

ב-1975 חיבר את המוזיקה לסרטו של דן וולמן "מיכאל שלי". ב-1980 חיבר את המוזיקה לסרטה של מיכל בת אדם "על חבל דק". ב-1983 חיבר את המוזיקה לסרטו של יצחק צפל ישורון, זוג נשוי. ב-1984 חיבר את המוזיקה לסרט "חייל הלילה" וב-1986 חיבר את המוזיקה לסרט "מלכת הכיתה", גם הוא בבימויו של יצחק צפל ישורון.

בסוף שנות ה-80 החל לעסוק בבימוי אופרות ואף היה ממקימי האופרה הקאמרית הישראלית (ביחד עם הסופר אריה קרישק) קצרת הימים, אשר הספיקה להעלות אופרה אחת בלבד- "ורד לבן" מאת אודו צימרמן.

### במאה ה-21
בדצמבר 2007 העלה כגן בישראל את המופע "שוברט פלוס", אפיזודה אופראית על פי הלידר של שוברט, בהשתתפות זמרי האופרה גבי שדה ואלמה מושונוב, הפסנתרן ברט ברמן ונגנית הקלרינט מור לוין.  ב-2009 העלה ערב דומה על פי יצירות גוסטאב מהלר. 

ב-2012 העלה ערב מיוחד לשירי חנוך לוין, שהולחנו על ידו בעבר בהשתתפות הזמרת קרן הדר. בסתיו 2014 ביים והלחין את "נפילה בשידור חי" מונודרמה של אריה קרישק, בכיכובו של אלכס אנסקי, על ימי הרדיו האחרונים של שדרן בכיר ונודע. ההצגה זכתה לביקורות מהללות והוצגה ברחבי הארץ ובחו"ל. בתחילת 2015 העלה את "המכשפות", האופרה הראשונה של פוצ'יני, בהפקה מיוחדת בשילוב קולנוע ווידאו, עם אירה ברטמן, גבי שדה ויותם כהן. באביב 2016 ביים גרסה של האופרה "אנה פרנק", מאת גריגורי פריד, עם הזמרת איילת כהן, הפסנתרן ברט ברמן, קריינות מפי אלכס אנסקי, בתרגום של דוד זבה.

ב-2024 זכה כגן בפרס "אריק איינשטיין למוזיקה ישראלית מקורית".

## חיים אישיים
כגן נשוי לאדריכלית ענת בלומנטל ולהם בן אחד. לכגן שני בנים מנישואיו הראשונים.

## קישורים חיצוניים

* 
* אלכס כגן באסופת מלחיני שירי משוררים, בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
יעוד לבנון

**יעוד לבנון** (נולד ב-10 באוגוסט 1952) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ועיתונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
לבנון, יליד חיפה, הוא בעל דרכון צרפתי מצד אמו. אביו היה אדריכל.

למד בבפנימיית כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים. בצבא שירת בגלי צה"ל ככתב צבאי, ובמקביל, עוד טרם גיוסו, החל לביים כמה סרטים קצרים, "צחוק במלבנים לבנים" ב-1970, ו"עוד משהו" ב-1972 (עם חבריו דאז, הסופר אריה קרישק והבמאי-שחקן מיכה לבינסון).

השתלם בקולנוע באולפני יוניברסל בארצות הברית והיה עוזרם של הבמאים בריאן דה פלמה וג'ון קסאווטס. כשחזר לארץ היה לבנון אחד מחברי קבוצת קי"ץ, ומיוזמי הקמת הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים (היום קרן הקולנוע הישראלי). כמו כן ערך את "קולנוע" מגזין ישראלי לקולנוע וטלוויזיה.

בשנת 1977 יצר (על פי תסריט שכתב עם אריה קרישק) את הסרט "קשר הדבש", שעסק במחתרת יהודית הרוצחת במאי שמאלני. הסרט זכה במקום הראשון בתחרות הסרט הקצר, וייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של סידני. הסרט היה אמור להיות מוקרן בטלוויזיה הישראלית, אך בעקבות מחאות של ארגוני ימין בוטלה ההקרנה. בשנת 1989 הוקרן שוב בסינמטק תל אביב, וזכה לחשיפה בתקשורת בעקבות אירועי המחתרת היהודית, שאותם ניבא הסרט.

בשנת 1983 ביים את הסרט העלילתי "הפנימייה", המשחזר את הווי הנעורים שלו בפנימיית "הדסים".

בין השנים 1984–1986 היה שותף (יחד עם דורון ערן) בחברת ההפקה י.נ.י.ל. במסגרתה הפיק מספר סרטים ישראליים וקופרודוקציות עם צרפת, בהם הסרט "השחר" של הבמאי ההונגרי הנודע מיקלוש יאנצ'קו, שהשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ובפסטיבל הסרט היהודי בפריז.

בשנת 1995 יצר לבנון את הסרט התיעודי "119 כדורים + שלושה", שעסק בימין הקיצוני בישראל. הסרט, שצולם ברובו לפני רצח רבין אך נערך אחריו, עוקב אחר תנועות ימין קיצוני מהטבח במערת המכפלה ועד הרצח. בסרט שולבו קטעים מ"קשר הדבש" העלילתי, והוא נחשב כיום כאחד הסרטים הבולטים על רצח רבין.

בשנת 1999 יצר את הסרט התיעודי "מוסקבה על הים התיכון", אודות קליטת עולים מרוסיה, עבור ערוץ 8.

בשנת 2003 ביים את הסרט "איים בחוף", העוסק בהשפעת הנכבה על החברה הישראלית. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והיה מועמד לפרס וולג'ין. בנוסף ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול ב-2003. הסרט נקטל על ידי הביקורת הישראלית ובקושי הוקרן. היה זה סרטו האחרון של לבנון כבמאי.

## חיים אישיים
לבנון היה במערכת יחסים זוגית עם אירן ברוך, ונולדה להם בת. לאחר מכן היה במערכת יחסים זוגית עם העיתונאית שוש מיימון, ונולדה להם בת. כיום בזוגיות עם הזמרת והשדרנית כרמל בן אפרים. מתגורר בחיפה.

## פילמוגרפיה
### סרטים באורך מלא שביים
* "לא לשידור" - 1980
* "הפנימייה" - 1983
* "קופסה שחורה" - 1993 (על פי ספרו של עמוס עוז)
* "119 כדורים + שלושה" - 1996 (תעודי)
* "מוסקבה על הים התיכון" - 1999 (תעודי)
* "איים בחוף" - 2003

### סרטים באורך מלא שהפיק
* חסמבה ושודדי הסוסים - 1985
* "סוף שבוע מטורף" - 1986
* "פלאש" - 1986
* "כל אהבותי" - 1987
* "רחובות האתמול" (1989)
* "בצילו של הלם קרב" (נקרא בתחילה "בחזרה לחיים") - 1988

## ספרים שפרסם
* **שני חברים ואשה**, זמורה ביתן, 1995
* **ראש גדול, לב רחב** ביתן, 2000

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי פנימיית הדסים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
טייה

**טייה** (באמהרית **ቲያ**) היא עיירה בנפת גורגה שבמדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום דרומית לבירה אדיס אבבה. ביישוב התגוררו 3,336 תושבים בשנת 2005.

טייה שוכנת סמוך לאתר ארכאולוגי שבו 36 עמודי אבן. 33 מהעמודים ערוכים בציר באורך של כ-45 מטרים, ושלושת הנותרים מרוכזים בקבוצה נפרדת. על 32 מהעמודים נחרטו סמלים מסתוריים ובלתי ברורים, הנדמים בעיקר לחרבות, ועל אחד מהם חרוטים קווי מתאר של דמות אדם. העמודים הם אתר פרהיסטורי חשוב, אך משמעות רוב החריטות טרם פוענחה וזהותה המדויקת של הציוויליזציה הקדומה האחראית להן טרם הובהרה. בשל כך שבאתר נמצאו קברים, מקובל שמשמעותו קשורה במנהגי הקבורה של התרבות שהקימה אותו. האתר הארכאולוגי נבחר לאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ב-1980.

## קישורים חיצוניים

ממוזער|ימין|200px|חריטה הנדמית לחרב

טייה
קטגוריה:מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום
קטגוריה:אתיופיה: יישובים
שרוך (מדים)

[שמאל|ממוזער|250px|שרוך מפואר על מדי שרד של אדמירל הצי [ויליאם ד' ליהי, יושב ראש המטות המשולבים של ארה״ב במלחמת העולם השנייה]]
**שרוך** (באנגלית: Aiguillette) הוא פריט במדים של חלק מצבאות העולם הנענד על הכתף. בצבאות רבים השרוך על הכתף מהווה חלק ממדים רשמיים, המשמשים בעיקר לטקסים, אך בחלק מהצבאות וכן בצה"ל ובמשטרת ישראל השרוך מהווה חלק ממדים שגרתיים.

## בעולם

### גלריה

קובץ:Petr Pavel 2012.JPG|שרוך על מדי השרד של רמטכ"ל צבא צ'כיה לשעבר, פטר פאבל
קובץ:Air Chief Marshal Angus Houston AC, AFC.jpg|שרוך על מדי שרד של מפקד חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
קובץ:US Navy 020905-N-3228G-005 Change of Command aboard USS O'Kane.jpg|שרוך כחול על מדי שרד לבנים של משמר כבוד בצי ארצות הברית
קובץ:Private of Kremlin Regiment with aiguillette (cropped).JPG|שרוך כפול על מדים של משמר הקרמלין ליד קבר החייל האלמוני במוסקבה


## בכוחות הביטחון הישראליים

[[תג יחידה|תגי יחידות ושרוכים צה"ליים|ממוזער]]
[מש"קית ת"ש במפקדת [חטיבת האש 215 עם שרוך סגול|ממוזער]]
בצה"ל צבע השרוך מצביע על תפקידו של החייל הנושא אותו והוא נענד בדרך כלל על כתף שמאל. בצה"ל רק בעלי תפקידים מסוימים, בעיקר אנשי סגל הדרכה ובעלי תפקידים טקסיים עונדים שרוך. השרוך נענד הן על מדי א' והן על מדי ב' והוא קיים במגוון צבעים המסמלים תפקידים שונים.

השוטרים עונדים שרוך שחור על מדיהם, שרוך כסוף על מדי שרד, ולעיתים שרוך בצבע אחר לבעלי תפקידים מסוימים (בעיקר בהכשרה). שוטרי משמר הגבול עונדים שרוך ירוק על מדים יצוגיים. 

במשמר הכנסת, מדי שרד ילוו בשרוך מוזהב והמדים השגרתיים בשרוך שחור. 

בכבאות והצלה קצינים בכירים עונדים עם מדי שרד שרוכים שזורים עם חוטי לורקס, בצבע לבן-בורדו. 

בשרות בתי הסוהר קיימים שרוכים שזורים עם חוטי לורקס, בצבע לבן-כחול כהה, למדי שרד של קצינים בכירים.

### אופן ענידת השרוך
השרוך נענד מעל לכתף, על גבי חולצת או סוודר המדים, כאשר הוא מועבר מתחת לכותפת, סמוך לתפר השרוול סביב בית השחי. קצה השרוך מוצמד לחולצה או לסוודר, כמפורט להלן:
* כתף שמאל - קצה השרוך מוצמד בסיכה לכיס השמאלי.
* כתף ימין - קצה השרוך מוצמד בסיכה לכיס הימני (חיילים) או לצד ימין, במקביל לקצה העליון של הכיס השמאלי (חיילות).
* בסוודר - קצה השרוך מוצמד בסיכה לצד הרלוונטי בגובה הכיס.

## ראו גם
* כומתה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביגוד צבאי, דרגות ואותות