open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
איי גילברט

**איי גילברט** (באנגלית: **Gilbert Islands**) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים).

## היסטוריה
כמה מאות שנים לפני שהאיים התגלו על ידי מגלי ארצות אירופאים היו האיים מיושבים על ידי מיקרונזים.

האי ניקונאו - הראשון מבין האיים שהתגלה על ידי אירופאי - התגלה על ידי רב החובל ג'ון ביירון בשנת 1765, בהפליגו על אוניית הוד מלכותה דולפין. בשנת 1788 רב החובל תומאס גילברט על ספינתו שארלוט ורב החובל ג'ון מרשל כינו את האיים אבמאמה, קוריה, אראנוקה, טאראווה, אבאיאנג, בוטאריטארי ומקין, אולם הם לא עצרו באיים. בשנים 1838 ו-1842 עגנו באיים שתי ספינות אמריקאיות - הדג המעופף וטווס בפיקוד רב החובל הדסון, אשר מיפה את האיים.

בעת ביקור רב החובל דייוויס, על אוניית הוד מלכותה הרוייליסט ב-27 במאי 1892 הוכרזו האיים כשטח חסות של בריטניה, ובשנת 1915 הפכו למושבה של האימפריה הבריטית.

תושבי האיים היו מיקרונזים במוצאם, ועד מלחמת העולם השנייה, היו האיים בלתי מיושבים על ידי אירופאים. התעשייה העיקרית של האיים הייתה כריית הפוספט גואנו באי בנבה, וגידול דקלי קוקוס, אולם חקיקה בריטית דאגה למנוע ניצול תושבי האיים תוך שיפור התנאים ההיגייניים באיים וקביעת שכר מינימום. קודם למלחמת העולם לא הייתה תיירות באיים. 78% מהתושבים הוטבלו לנצרות (43% לכנסייה הקהילתית - Congregationalist, ו-35% קתולים). שאר התושבים נותרו עובדי אלילים. 84% מתושבי האיים למדו קרוא וכתוב בבתי הספר של המיסיונים באיים.

### מלחמת העולם השנייה
בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942.

ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 1971 קיבלה המושבה אוטונומיה. בין השנים 1976 ו-1978 היו איי אליס מופרדים מאיי גילברט, ואיי גילברט הפכה ל"מושבת איי גילברט". בשנת 1979 האיים הצביעו בעד עצמאותם והפכו להיות רפובליקת קיריבטי.

## גאוגרפיה
האטולים והאיים ערוכים מצפון לדרום. האיים בסדר אלפביתי הם:
* אבאיאנג
* אבמאמה
* אונטואה
* אראנוקה
* ארוראה
* בוטאריטארי (בעבר נקרא "מקין")
* ברו
* טאביטאואה
* טאמאנה
* טאראווה
* מאיאנה
* מאראקיי
* נונואוטי
* ניקונאו
* קוריה

## קישורים חיצוניים

*הקרב על טאראווה
* 

*
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
גילברט
קטגוריה:האוקיינוס השקט: ארכיפלגים
הדסה

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
נושא הרומח

[ממוזער|שמאל|150px|העתק פסל "נושא הרומח" מאת [פוליקליטוס.]] 
"**נושא הרומח**" או "**דוריפורוס**" (ביוונית: δορυφόρος; בלטינית: Doryphorus) הוא פסל יווני מאת הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος) ממחצית המאה החמישית לפני הספירה. הפסל מציג צעיר אתלטי אשר נשא, כנראה, רומח. הפסל נוצר במקור מברונזה, אולם שרדו רק העתקים שלו עשויים שיש. 

תנוחת הפסל משלבת בין דינאמיות לסטאטיות, בין עמידה להליכה, במידה רבה באופן הדומה לתנוחת הפסל זורק הדיסקוס. הפסל ניצב בתנוחת "קונטרה פוסטו" (Contrapposto), רגל ימין של הפסל מונחת קדימה, כלפני צעד ואילו רגל שמאל מורמת מעט וממוקמת מאחוריה כך שהדמות נשענת על רגלה הימנית. מותנו הימני של הפסל גבוה יותר, כך שקו המותניים נוטה לשמאל ואילו הראש מאזן נטייה זו בהרכנתו לצד ימין. מערך הידיים של הדמות הוא הופכי כאשר יד ימין מונחת לצידי הגוף ואילו יד שמאל אוחזת ברומח הנשען על הכתף. מערך כיאסטי זה יוצר שלמות הרמונית תוך יצירת ניגודים בכווני התנועה. 

פרופורציות הדמות המפוסלת נחשבות למושלמות לפי הפרופורציות של האמנות הקלאסית. במאה השנייה לספירה כתב קלאודיוס גלנוס על הפסל ותיאר אותו כביטוי הוויזואלי המושלם עבור החיפוש הרמוניה ויופי. ביטוי זה מתבטא בפרופורציות המושלמות של הפסל: "היופי מגולם בפרופורציות, לא של אלמנטים אלא של חלקי הגוף, כלומר של אצבע אל אצבע ושל כל האצבעות אל כף היד ושורש כף היד ואלה אל הזרוע, ושל הזרוע לאמה, ושל כל החלקים אלו אל אלו כפי שהם מתוארים בקאנון של פוליקליטוס".

## לקריאה נוספת
* מיכאל אבי-יונה, **תולדות האמנות הקלאסית**, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 126–127. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליקליטוס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
שרה שלקהאזי

**שׁרה שלקהאזי**, מבוטא בערך: **שָׁארה שׁאלְקאהַאזי** (בהונגרית: **Salkaházi Sára**; 1899 – 27 בדצמבר 1944) הייתה נזירה קתולית הונגרייה שהצילה עשרות יהודים במהלך השואה, והוכרה כחסידת אומות העולם.
## ביוגרפיה
נולדה בשם שרלוטה קלוטהילד שלקהאז בקאשה למשפחה גרמנית-אתנית, ליפוט (לאופולד) ומריה שלקהאז. אביה היה בעליו של בית מלון. היא קיבלה על עצמה נדרי נזירות ב־1930. במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה עזרה למאות יהודים להסתתר בבניין שהיה שייך למסדר "אחיות השירות החברתי" שאליו השתייכה, מסדר בראשו עמדה מרגיט שלכטה, שהוכרה לימים גם היא בתור חסידת אומות העולם. בעקבות הלשנה לרשויות, נתפסה שלקהאזי עם היהודים שהסתירה על ידי חברי ארגון צלב החץ, שהיו בעלי בריתם של הנאצים בהונגריה. כל האסירים נורו על גדות נהר הדנובה וגופותיהם הושלכו לתוך הנהר. גופתה של שלקהאזי מעולם לא נמצאה. היא הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה מעונה.

ב־1969 הוכרה כחסידת אומות העולם על ידי ארגון "יד ושם"
.

שלקהאזי בורכה ב־17 בספטמבר 2006 בבזיליקת אישטוואן הקדוש. טקס הברכה מעלה אותה למעמד של "מבורכת", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדושה". היה זה טקס הברכה הראשון בהונגריה מאז שבורך המלך אישטוואן הראשון ב־1083.

## ראו גם
* הצלת יהודים במהלך השואה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: הונגריה
קטגוריה:מבורכים נוצרים
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:נשים הונגריות
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:ילידות 1899
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1899
קטגוריה:הונגריות שנפטרו ב-1944
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1944
וו-ויי

**ווּ-וֵיי** (בסינית: 無為; בפין-יין: wúwéi) הוא מושג הלקוח מהפילוסופיה הסינית. למושג תרגומים ופרושים שונים בתורות שונות, ולכן הגדרתו רחבה ולא חד-משמעית, אך לרוב הוא מתורגם כ"פעולה ללא מאמץ" או "אי-עשייה". המושג אינו מתייחס לחוסר פעולה מוחלט, אלא לפעולה המתבצעת באופן הרמוני, פנימית וחיצונית, כלומר פעולה שאינה דורשת הפעלת כוח (פיזי או נפשי). לרוב, ביטוי זה מתייחס גם להפעלת כוח כלפי חוץ (הן בדמות של מאבק עם הטבע, מאבק מול אדם אחר או מאבק מול החברה) וגם למאבק פנימי, במובן התודעתי או הנפשי. מבצע הפעולה הנקרא גם הסוכן או השחקן.

ההיסטוריון הסיני פּוּ פּאנג הגדיר את הוו-ויי כמצב של הרמוניה פנימית, בה הפעולה זורמת באופן חופשי ומיידי מנטיית לב ספונטנית של המבצע, בלי צורך לטפח כוונה או להיאבק מאבק פנימי, ובכל זאת תואמת באופן מושלם את התנאים ומחוללת את התוצאה הרצויה. הסינולוג ז'אן פרנסואה בּילטה  תיאר מצב זה כ"ידע מושלם של המצב הנתון, יעילות מושלמת ומימוש מושלם של כלכלת האנרגיה". הפילוסוף וחוקר הדת אלן ווטס ציין שמושג זה, כמו מושגים אחרים בפילוסופיה הסינית, לא ניתן לתרגום לשפות אחרות. התרגום המועדף עליו היה "אי-כפייה" או "non-forcing" באנגלית.

למושג מקום מרכזי בהגות הדאואיסטית, ואף מופיע בספר הדאו, אף כי מקורו בקונפוציאניזם, ושתי הפילוסופיות עסקו בישום שלו בחייו של הפרט, אך גם בישום שלו בתחום הממשל וההנהגה.

## בקונפוציאניזם
הקונפוציאניזם מניח את קיומו של סדר טבעי או שמיימי שהאדם ישכיל לו יכוון את חיו לפיו, ולכן משמעות המושג בקונפוציאניזם היא פעולה בהרמוניה עם אותו סדר טבעי, בין אם מבחינה חקלאית, מעמדית או מגדרית. כאשר אדם מכיר את המקום והזמן לכל פעולה ומפנים את תפקידו ומעמדו והם הופכים לטבע שני עבורו הוא פועל בצורה ספונטנית המשרתת ומשקפת את הסדר הזה, ויוצרת את ההתנגדות המועטה ביותר. ההוגה מנציוס סיכם זאת כך:

קונפוציוס טען שעיקרון זה ישים ורלוונטי גם בתורת הממשל, ושאף ששליטים יכוונו את עמם באמצעות עשיה ללא מאמץ. התורה הקונפוציאנית שמה דגש על טקסיות, ולכן על השליט שרוצה לפעול בהרמוניה לעמוד בכללי הטקס הנדרשים לפי מעמדו ותפקידו. המנהיג היחיד שמימש את עיקרון זה לשיטתו היה הקיסר שון, וכך תיאר אותו קונפוציוס: 

## בדאואיזם
לעומת הקונפוציאניזם, הדאואיזם אינו מניח את קיומו של סדר טבעי, אלא מניח את קיומו של זרם שינוי אוניברסלי בלתי פוסק המכונה דאו. מכיוון שזרם זה אינו ניתן לפענוח או לחיזוי (ובמובנים מסוימים, גם לא נתן לתפיסה בהגיון אנושי), כדי לפעול בהרמוניה איתו נדרשת פעולה שאינה נאחזת בתוצאה מקוּוה או מתעקשת על נתיב פעולה מסוים, אלא נשענת על ספונטניות ופתוחה להשתנות. פרשנויות מחמירות של המושג טוענות גם שעל הפעולה להעשות ללא מאמץ קוגניטיבי כלל. כך המושג מסוכם בפרק ה-27 של הדאו דה ג'ינג:

משמעות זו כמעט הפוכה מזו הקונפוציאנית, וייצרה מתח לאורך ההיסטוריה הסינית בין התורות. הכתבים הדאואיסטים המוקדמים, בעיקר הג'ואנג דזה, ביקרו את הקונפוציאניזם על אמונתו השמרנית לשיטתם בסדר טבעי. תפיסה זו מזוהה על ידי רבים הן כמקור והן כדוגמה מוקדמת לפילוסופיה ולפוליטיקה אנרכיסטית.

לפי הדאואיזם, באמצעות תרגול מדיטטיבי כמו גם תרגול פיזי הכולל יציבה נכונה, נשימה נכונה ותנועה נכונה יכול האדם להגיע למצב בו הוא מסוגל לפעול ללא מאמץ או התנגדות פיזית וקוגניטיבית ולהתמסר לדאו. ככל הנראה מתרגולים מוקדמים אלו התפתח הצ'י קונג ואמנויות הלחימה הדאואיסטיות, ביניהם טאי ג'י צ'ואן ובה גואה ג'אנג.

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר סין
קטגוריה:פילוסופיה סינית
קטגוריה:קונפוציאניזם
קטגוריה:דאואיזם
רחביה ורדי

250px|ממוזער|שמאל|רחביה ורדי, שלישי מימין, בטקס חילופי ראש המוסד, 1968
**רחביה ורדי** (ורדיגר) (23 במרץ 1923 – 14 בספטמבר 2006) היה איש מערכת הביטחון הישראלית ואלוף-משנה בצה"ל.

## ביוגרפיה
נולד ב-23 במרץ 1923 בפולין, בו יחיד למתילדה לבית ספיבק (הוריה נמנו על מייסדי מגדיאל) ולדוד ורדיגר. ב-1927עלה לארץ ישראל עם סבו וסבתו, שהתיישבו במגדיאל. הוריו, שנותרו בפולין, עלו מאוחר יותר.

הצטרף ל בגיל 14. התגייס לפלמ"ח ועבר לש"י, במלחמת העצמאות שירת כקצין ש"י בנפת השרון ולאחר הקמתו של צה"ל כקצין מודיעין במרחב. שימש כסגן מפקד יחידת המודיעין 154, היא "מודיעין 10", שהפכה ליחידה 504, ובשנים 1952 עד 1957 עמד בראשה. מונה לראש ענף איסוף באגף המודיעין, שירת בתפקיד עד 1962 והשתחרר בדרגת אל"ם.

ב-1963 התפטר איסר הראל מראשות המוסד. ראש אמ"ן, מאיר עמית, נקרא להחליף אותו בבהילות. עמית הביא איתו מאמ"ן את רחביה ורדי, ומינה אותו לעמוד בראש אגף "צומת", המפעיל סוכנים בארצות ערב (ורדי שימש בתפקיד כעשור).

במהלך שירותו היה מעורב במבצעים רבים, בהם, ב-1956 מבצע שנועד להריגתו של מוסטפא חאפז שהיה מפקד המודיעין המצרי ברצועת עזה, ב-1966 ניהל את מבצע יהלום שבו יוסף שמש יצר קשר והביא לעריקת הטיס העיראקי מוניר רדפא עם מטוסו מסוג מיג 21.

ב-1972 פרש מהמוסד, ועבר לייצג קבוצת משקיעים מפרס (משפחת אלגאניאן) שבנתה את המגדל השני במתחם בורסת היהלומים הישראלית.

ורדי מונה בינואר 1982 על ידי שר הביטחון אריק שרון לשמש כמתאם הפעולות בשטחים כאזרח, והמשיך לתפקיד מתאם נושאי לבנון ושל"ג. לאחר הדחת שרון מתפקידו כשר הביטחון בפברואר 1983 ביקש ורדי להתפטר מתפקידו, וביולי 1983 הוחלף בתת־אלוף בנימין בן אליעזר.

כשסיים את פועלו הביטחוני נבחר כנשיא עמותת גמלאי המוסד וקיבל מידידו יעקב נמרודי מינוי למועצת המנהלים של חברת הכשרת היישוב.

היה בין מקימי הוועד הציבורי למען יונתן פולארד והיה מעורב בניסיונות לשחרר את שבויי קרב סולטאן יעקוב.

היה נשוי לשולמית. לשניים נולדו שני בנים ובת.

רחביה ורדי נפטר ב-2006 ונטמן בבית העלמין במגדיאל.

## לקריאה נוספת
* אפרים לפיד, **לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים**, ידיעות ספרים, 2017.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:ראשי מחלקת איסוף
קטגוריה:ראשי אגף צומת במוסד
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מתאמי פעולות הממשלה בשטחים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מפקדי יחידה 504
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת סיני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות במגדיאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
מריסה פארדס

**מריה לואיסה פארֵדֶס ברתולומה** (בספרדית: **María Luisa Paredes Bartolomé**; 3 באפריל 1946 – 17 בדצמבר 2024), מוכרת בשם הבמה **מריסה פארדס**, הייתה שחקנית ספרדייה.

## קריירה
פארדס, ילידת מדריד, החלה לשחק בתיאטרון בשנות ה-60. ב-1960 שיחקה לראשונה בקולנוע, בסרט "091, מדברים מהמשטרה". לאחר הסרט נעשתה אלילת נוער בספרד. פארדס שיחקה מאז בסדרות טלוויזיה וביותר מ-90 סרטים, רובם הפקות ספרדיות אך גם איטלקיות, מקסיקניות וצרפתיות. הופעותיה בטלוויזיה היו בעיקר בתפקיד עצמה, בטלנובלות.

פארדס הופיעה בסרטים רבים שזכו לאהדת המבקרים ולהצלחה קופתית, בהם סרטיו של פדרו אלמודובר "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995), עליו זכתה בפרס הקולנוע הלאומי של ספרד, ו"הכל אודות אמא" (1999), והסרט "החיים יפים" (1998) של רוברטו בניני. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar).

בשנת 1996 שיחקה לצד השחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני בסרט הצרפתי "חיים משולשים ומוות רק אחד" של הקולנוען הצ'יליאני ראול רואיס.

ב-2007, היא הופיעה בסרט הקצר "El camino de Ana" (דרכה של אנה). ב-2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של רוסי דה פלמה.

פארדס הייתה נשיאת האקדמיה לקולנוע בספרד.

## חיים אישיים
פארדס נפטרה ב-17 בדצמבר 2024.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ספרדיות
קטגוריה:שחקניות ילדות ספרדיות
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ספרדיות שנפטרו ב-2024
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2024
טולצ'ין

**טולצ'ין** (באוקראינית ורוסית: **Тульчин**; ביידיש: **טולטשין**), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת טולצ'ין. העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה. נכון לתחילת שנת 2023 אוכלוסיית העיר מונה 14,000 איש; רובם אוקראינים ורוסים, אך ישנה גם קהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998). העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי.

## היסטוריה
ידועה מ-1607 כ**נסטרבר** כמבצר על הגבול עם הטורקים. ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי. ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים. טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים. ב-1667 חזרה לפולין. בין 1672 עד 1699 בכיבוש עות'מאני. ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'. ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחיינו פרנצישק סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי. ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה. ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה. בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים. ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו. ב-1944 שוחררה העיר.

## יהודים
מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב. בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית. בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח. בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט. מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו. בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא. המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה. אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה. לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה. רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר.  יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר.

בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה).

בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית. הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם.

## מקורות
***100 עיירות יהודיות של אוקראינה** (עורך: אלכסנדר גרשט, סנקט פטרבורג, 2000).
*מהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית
*צוק העתים (מאיר משצ'בז'שין)
*יוון מצולה (נתן נטע הנובר, 1653)
*מגילת עיפה (אמסטרדם 1651, ר' שבתי הכהן (הש"ך))
*טיט היוון (שמואל פייביש)

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1607
דורנבירן

**דורנבירן** (בגרמנית: **Dornbirn**) היא עיר במדינת פורארלברג שבמערב אוסטריה על גדות נהר דורנבירנר אך הנשפך לאגם קונסטנץ, ובירת מחוז דורנבירן.

העיר גובלת בגרמניה, שווייץ וליכטנשטיין. אוכלוסיית העיר מונה 49,278 תושבים (נכון ל-2018), ונחלקת לשישה רבעים מנהליים.

העיר היא מרכז עסקים, והיא עיר המסחר והקניות הגדול בפורארלברג. בעיר נמצאת רשות השידור האוסטרית - ORF, בתי ספר גבוהים ומכללות. העיר הייתה בעבר מרכז עיקרי של תעשיית טקסטיל, שהלכה והצטמצמה בשנות השמונים.

## היסטוריה
השם "דורנבירן" מקורו במילה 'torrin puirron' שפירושה "היישוב של טורו" (שמו של יישוב אלמאני חקלאי שהיה במקום).

העיר הוזכרה לראשונה במסמך משנת 895 מהעיר סנט גאלן שבשווייץ. ב-1380 העיר הפכה להיות תחת שלטון בית הבסבורג. בשנת 1793 העיר הועלתה לרמת עיירת שוק. בשנת 1932 צורף לעיר הכפר אבניט, ובשנת 1969 העיר הפכה למושבה של הרשות המנהלית של מחוז דורנבירן.

## ערים תאומות
דורנבירן היא עיר תאומה של:
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פורארלברג: ערים
אבי מלכה

**אבי מלכה** (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא במאי תיאטרון וקולנוע ומורה למשחק.

## ביוגרפיה
מלכה נולד בעכו. ביים עשרות הפקות לתיאטרון, ביניהן "נשף מסכות" (התיאטרון העירוני חיפה), "מען לא ידוע", "חוות החיות" (תיאטרון הקיבוץ), "החדר של ורוניקה" (התיאטרון הלאומי הבימה), "סוג'וד", "דממה" (צוותא, פרס התיאטרון הישראלי), ועוד.

זוכה פרס הבמאי המצטיין בפסטיבל עכו (קפה הפוך, באין מלחמה), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ("ססגוניה", 1993).

ביים ולימד בבית צבי, במכללת סמינר הקיבוצים (משחק ובימוי) ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. מתמחה בהוראת טכניקה. בשנת 2003, יסד את "אימפרו - הסטודיו למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון", והוא מנהל אותו מאז, במקביל לעשייתו האומנותית.

בנוסף ביים מלכה את הצגות הילדים "כספיון", "הפיל שרצה להיות הכי", "בגדי המלך החדשים", "הילד שאהב את הירח", "מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק של דתיה בן דור", "מוכרת הגפרורים הקטנה", ועוד.

בשנת 2008 ביים והפיק את סרטו העלילתי הארוך הראשון "לאן נעלם משה אבגי?". הסרט, שהופק על ידי חברת ההפקות שלצד הסטודיו, הוא הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בי"ס למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו. הסרט זכה בתמיכה מאת קרן הקולנוע הישראלי.

בשנת 2009 ביים והפיק את סרטו העלילתי השני "סיפור שנגמר בחתונה". כמו כן הפיק את הסרטים העלילתיים באורך מלא: "חומר נפץ" (בבימויו של מיטקו בוזקוב), "רדיקל" (בבימויו של עומר רייס), ואת הסרט התיעודי "השגרירים" (בבימויו של טל אגסי). בשנת 2010 הפיק את סרט הקולנוע "מונית לילה" (בבימויו שדל טל אגסי), ואת הסרט "נטישה" (בבימויו של יהושע סובול). בשנת 2011 הפיק את הסרט "המאבק 16" (בבימויו של רוני גאמר). בשנת 2012 הפיק את הסרט "אנטי וירוס" (בבימוי של אלון נוימן).

בסוף שנת 2009 יסד את תחרות הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן", בשיתוף סינמטק תל אביב, והוא משמש כמנהלה האמנותי (2009-2020) וכמפיק הראשי שלה. נכון ל-2022, הופקו כשלוש מאות וחמישים סרטים ישראלים קצרים במיוחד עבור התחרות. חלק מהם השתתפו וזכו בפסטיבלים נוספים בארץ ובעולם.

ב-2011 מונה למנהל האמנותי של "פסטיבל תיאטרון קצר" בצוותא. וניהל אותו עד 2013.

ב-2017 השתתף בתפקיד הגברי הראשי בסרטה של לימור שמילה, "מונטנה".

## קישורים חיצוניים

* כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 2, ינואר 2011
* כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 3, יולי 2012
* כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 4, יולי 2013
* טריילר של הסרט אנטי וירוס, באתר "יוטיוב"

## הערות שוליים

קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
רוקסטאר: סופרנובה

**רוקסטאר** היא תוכנית מציאות אמריקאית בסגנון "אמריקן איידול" שמטרתה למצוא סולן חדש ללהקות רוק פופולריות. בעונה האחרונה, הגיטריסט הקודם של להקת Guns N' Roses, גילבי קלארק, המתופף הקודם של להקת מוטלי קרו, טומי לי והבאסיסט הקודם של להקת מטאליקה, ג'ייסון ניוסטד, הגו תוכנית זו על מנת למצוא סולן ללהקתם סופרנובה.

לתוכנית זו נערכו מבחני בד שבסופם נבחרו 15 מתמודדים:
כריס פירסון, דנה אנדרוס, ג'ני גאלט, ג'יל ג'ויה, דילנה, ג'וש לוגן, מאגני ארגריסון, מאט הופר, פאטריס פייק, פיל ריצ'י, ראין סטאר, סטורם לארג', טובי רנד, זאידה אלברז ולוקאס רוסי (המנצח).

לאחר ניצחונו של רוסי וקבלת התואר "סולנה של להקת סופרנובה", אמורה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:תוכניות מציאות אמריקאיות: שירה
קטגוריה:ארצות הברית: אירועי זמר
פרדריק ריינפלט

**יון פרדריק ריינפלט** (בשוודית: **John Fredrik Reinfeldt**; נולד ב-4 באוגוסט 1965) הוא פוליטיקאי, וכלכלן שוודי, שכיהן בשנים 2006–2014 כראש ממשלת שוודיה במסגרת הברית השוודית ובשנים 2015-2003 עמד בראש המפלגה השמרנית (מפלגת המתונים) מהמרכז-ימין. ב-2009 הוא היה יושב ראש האחרון של מועצת אירופה שנבחר על ידי רוטציה.

## ביוגרפיה
ריינפלט נולד בכפר אסטרהניניה במחוז סטוקהולם, חבל סדרמנלנד, כבנם של ברונו ריינפלט, פוליטיקאי שמרני, ובירגיטה, פסיכולוגית ויועצת למנהל עסקים. יש לו שני אחים - מגנוס והנריק. 
ריינפלט גדל במקומות שונים, בהם ברומסטן, לונדון, ספונגה וסטוקהולם. בצעירותו שיחק כדורסל בקבוצת טנסטה טייגרס. כמו כן הוא שיחק בקבוצות של תיאטרון חובבים (מסוג ספקס ו"רוויאר"). החל משנת 1976 התיישבו עם המשפחה בעיר טבי.

הוא הצטרף לליגת הצעירים של מפלגת המתונים ב-1983, ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת סטוקהולם, שם סיים לימודי כלכלה ב-1990. הוא נבחר כחבר הריקסדאג - הפרלמנט השוודי, בבחירות הכלליות ב-1991.

מ-1992 עד 1995 כיהן כיו"ר המשמרת הצעירה במפלגתו, לאחר שהחליף את היו"ר הקודם, אולף קריסטרסון, בוועידת המפלגה, שנערכה במלון בלפלנד וכונתה "קרב ליקסלה" על שם העיירה המארחת. בעימות שהתקיים ייצג ריינפלט את השמרנים מול בר-פלוגתו הליברלי.

תחת הנהגתו של ריינפלט מוקמה המפלגה בענייני המדינה בחלק המרכזי של המפה הפוליטית. הוא ביקש להוריד ולקצץ מסים מאוכלוסיות מעוטות יכולת ומהמעמד הבינוני. ריינפלט הוא פחות ביקורתי בנושא רווחת אזרחי שוודיה מאשר המנהיגים שקדמו לו.

ב-25 באוקטובר 2003 הוא נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-17 בספטמבר 2006 הביסה מפלגתו את גוש השמאל בהנהגתו של ראש הממשלמה המכהן מ-1996, יראן פרסון. ריינפלט נבחר לתפקידו כראש הממשלה על ידי הפרלמנט החדש ב-5 באוקטובר, ולמחרת הציג את ממשלתו. ריינפלט המשיך לכהן כראש ממשלה גם לאחר בחירות 2010, אולם לאחר בחירות 2014 חזרה מפלגתו לאופוזיציה.

ריינפלט מתגורר בטבי, אב ל-3 ילדים. גרושתו פיליפה היא פוליטיקאית בכירה במועצת טבי שכיהנה כראשת עיר בשנים 2005-2006.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ראשי ממשלת שוודיה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:בני זוג של ראשי עיריות
קטגוריה:בני זוג של פוליטיקאים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1965
יודנבורג

**יודנבורג** (בגרמנית: **Judenburg**, במשמעות: "עיר היהודים") היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה על גדות נהר מורה ובירת מחוז מורטל. בעבר הייתה בירת מחוז יודנבורג. אוכלוסייתה מונה 9,261 תושבים נכון ל-2013. סמלה של העיר הוא כובע היהודים ששימש כאות קלון להבדלת יהודים מכלל האוכלוסייה הלא-יהודית.

## היסטוריה
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1074 כ"עיר השוק היהודית". שם העיר, "טירת היהודים", ניתן לה על שם הסוחרים היהודים, שהיוו נדבך חשוב בחיי המסחר בעיר.
בשנת 1277 העיר קיבלה זכויות לחכירת מס. במשך המאות ה-13 וה-14 העיר הפכה לעיר מסחר חשובה. בכתובים מצוינת העובדה שמסוף המאה ה-13 עסקו היהודים בעיקר בהלוואת כספים. תחום נוסף בו עסק היהודים באופן בלעדי (שהיה אסור על הנוצרים) היה המסחר בצמח הולריאנה האלפינית
לאחר מספר פוגרומים במאות ה-14 וה-15 גורשו היהודים מן העיר ומשטיריה בכלל בשנת 1496 וישיבתם בה נאסרה.
בתחילת המאה ה-20 העיר הייתה אחד המרכזים האוסטרים של תעשיית הפלדה וישב בה חיל מצב של הצבא האוסטרו-הונגרי. בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בסמוך לעיר תת-מחנה של מחנה מאוטהאוזן. עם תום מלחמת העולם השנייה הוסב המחנה למחנה עקורים לפליטים יהודיים בו ישבו תחילה קוזקים מברית המועצות ולאחר מכן פליטים יהודים.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שטיריה: ערים
קטגוריה:יהדות אשכנז
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
בדשא אצל אביגדור

**"בדשא אצל אביגדור"** הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי מיקי גבריאלוב מיולי 1971. זהו האלבום השביעי של איינשטיין (והחמישי ברציפות שהוציא בחברת "פונוקול") והתקליט השני שהוציא בשנת 1971. זהו גם אחד האלבומים המצליחים ביותר שהקליט איינשטיין, והוא כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות.

## הפקה
מיקי גבריאלוב הלחין ועיבד את כל שירי האלבום. איינשטיין כתב שלושה מהשירים והפזמונאי יענקל'ה רוטבליט כתב שבעה נוספים. האלבום הוקלט באולפני קולינור בתל אביב במאי 1971 ויצא לאור ב-7 ביולי.

האלבום קרוי על שמו של צריף ששכן בסמוך לחוף מציצים שבתל אביב. צריף זה היה בבעלותו של אביגדור צברי ונודע גם בשם "הצריף של אביגדור", שימש כמקום מפגש לקבוצת אנשים, ובהם יוצרים ואמנים, שכונתה "חבורת לול". הצריף, שתועד על עטיפת האלבום בצילום של אלונה איינשטיין, תועד גם בסרטו של אורי זוהר "מציצים".

חלק משירי האלבום זכו לקליפים, כחלק מסדרת התוכניות "לול", ששודרה בראשית שנות ה-70 בערוץ הראשון. במרוצת השנים, עם הפיכת השירים לקלאסיקות ישראליות, זכו חלק משירי האלבום לגרסאות חדשות מצד איינשטיין עצמו ומצד מוזיקאים אחרים (להקת אטרף, נתן כהן ועוד).

השיר "אני ואתה" זכה ב-1972 גם לגרסה איטלקית של להקת הרוק המתקדם Capsicum Red, שבה הוא נקרא "Rabbia e Poesia" ("זעם ושירה"). השיר "שיר מספר 8" נכתב בהשפעת ביטויים מספר "שיר השירים". השיר "השריקה של התנועה" נכתב על תקופת החניכות של רוטבליט בתנועת הנוער "השומר הצעיר", תנועה שבה היה חבר גם איינשטיין. בשנת 2014 הקליטה החצר האחורית, להקתו של רוטבליט, גרסת כיסוי לשיר "לשרוק בחושך", כמחווה לאחר מותו של איינשטיין.

## רשימת רצועות

## קרדיטים
*אריק איינשטיין: שירה, מילים ל"אני ואתה", "אני אוהב לישון" ו"אני מבין"
*מיקי גבריאלוב: גיטרת 12 מיתרים, גיטרה בס, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית
*חיים רומנו: גיטרה מובילה
*דוד קריבושי: פסנתר, עיבוד מיתרים
*עמי טרייבטש: תופים
*אהרל'ה קמינסקי: קונגוס
*נגני התזמורת הפילהרמונית: כלי קשת ומיתרים
*דורי הרשגל: טכנאי הקלטה באולפני "קולינור"
*צבי שיסל: מפיק
*אלונה איינשטיין: צילומים
*דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* , 
* האלבום באתר Discogs
* 
* 

קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
חיים אוליאל

**חיים אוליאל** (נולד ב-22 בדצמבר 1956) הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי ומוזיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
אוליאל נולד וגדל בשדרות להורים שעלו ממרוקו. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כבר בגיל 13, כאשר התחיל לנגן על גיטרה חשמלית. בגיל 15 הקים את להקת ליל השמשות. לאחר השחרור מהצבא הקים את להקת הרוק המאה העשרים ואחת, כאשר שותפיו ללהקה היו אחיו אלי אוליאל, שניגן בתופים, וחיים אוחנה, שניגן בבס. הרכב זה היווה את הבסיס ללהקת שפתיים שהוקמה מאוחר יותר. בלהקת שפתיים היה חיים אוליאל הסולן, וכן השותף לכתיבת שירי הלהקה. במקביל להיותו חבר בלהקת שפתיים, סייע אוליאל רבות לזמר קובי אוז, שהיה אז בראשית דרכו.

בשנת 2000 יצא אלבום סולו הבכורה של אוליאל הנקרא "סנדוק לעג'ב" (בעברית: קופסת הקסמים), כשקובי אוז נטל חלק בניהול האמנותי של האלבום. בשנת 2002 הוציא את הסינגל "תני לו ללכת", שנכלל באלבום הסולו השני שלו. השיר זכה בפרס הצילינדר הנודד לשנת תשס"ד.

בשנת 2003 הקליט את שירו של נתן אלתרמן "עוד אבוא" עבור שיר הנושא לסרט הקולנוע הכוכבים של שלומי בבימויו של שמי זרחין. השיר, שהולחן והופק מוזיקלית על ידי מלחין הסרט יונתן בר גיורא, מופיע בכותרות הסיום, וכן בגרסה קצרה ומהורהרת יותר בגוף הסרט. בגרסת הדי.וי.די מצורף גם קליפ בהשתתפות אוליאל ואושרי כהן, כוכב 'הכוכבים של שלומי'. אוליאל ובר גיורא המשיכו ושיתפו פעולה בביוצע לשיר נוסף של אלתרמן, ריצתו של העולה דנינו, שבוצע בהופעה מיוחדת.

הציע לאקדמיה ללשון העברית את המילה "צהלולים", ואף הקים מועדון זמר ותרבות מרוקאית תחת שם זה בעיר שדרות.

לאוליאל ארבעה בנים ובת. באוגוסט 2019 אותר בנו ניב לצד אשה נוספת בביתו בנווה ימין כשהם ללא רוח חיים.

בחודש נובמבר 2020 השתתף אוליאל בערב הפתיחה של פסטיבל "אשדודשירה" ובו ביצע לראשונה על במה את "עוד אבוא" - שיר הנושא של "הכוכבים של שלומי" וכן את "ריצתו של העולה דנינו", שניהם מאת נתן אלתרמן.

בשנת 2024 נבחר להשיא משואה יחד עם עברי לידר ורביב כנר בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי סולו
* 2000: סנדוק לעג'ב
* 2002: תני לו ללכת
* 2006: לפי שעה

### אלבומי להקת שפתיים
* ראו להקת שפתיים

## פרסים
פרס הצילנדר הנודד, תשס"ו

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*  חיים אוליאל, הפרויקט של מפעל הפיס  לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית עם יואב קוטנר, אוקטובר 2017
* 
* 
* טקס הדלקת המשואות 2024: משואת ניצחון הרוח, באתר מערך הדיגיטל הלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים יוצאי שדרות
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים כותבי עברית
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מחדשי מילים וביטויים בשפה העברית
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2024
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
פיזיקה של חומר מעובה

**פיזיקה של מצב מעובה** היא ענף בפיזיקה אשר עוסק בחומר שנמצא במצב צבירה מעובה. מצב צבירה זה מאופיין בכך שהמולקולות בחומר קשורות אחת לשנייה בקשרים אלקטרומגנטיים (דוגמת קשרי ואן דר ואלס). שני מצבי הצבירה המעובים העיקריים הם מוצק ונוזל, בניגוד לגז בו המולקולות נחשבות לחופשיות. ענף זה צמח מתוך פיזיקה של מצב מוצק וכיום הוא כולל גם ענף זה.
חוץ ממוצקים ונוזלים, ענף זה עוסק במצבי צבירה מיוחדים אחרים, לדוגמה:
* מוליכי-על
* עיבוי בוז-איינשטיין
* גבישים נוזליים

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:תחומים בפיזיקה
פילאך

שמאל|ממוזער|250px|פילך מכיוון דרום
**פילאך** או **וילאך** (בגרמנית: **Villach**; בסלובנית: **Beljak**; באיטלקית: **Villaco**) היא העיר השנייה בגודלה במדינת קרינתיה שבדרום אוסטריה, על גדות הנהרות דראו וגאיל. העיר נחשבת לאחד ממחוזותיה של קרינתיה. אוכלוסייתה מונה 60,480 תושבים נכון ל-2015.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת במקום התמזגותם של הנהרות דראו וגאיל. העיר מוקפת בכמה אגמים ובהרים, המשמשים לסקי בחורף ולטיולים בקיץ. העיר שוכנת במרחק כחצי שעה במכונית מגבול איטליה וסלובניה.

## פוליטיקה
### מועצת העיר
מועצת העיר (בגרמנית: Gemeinderat) מורכבת מ-45 חברים, כשראש העיר מחזיק בתואר נשיא. ראש העיר הנוכחי הוא הלמוט מאנצנרייטר ממפלגת SPÖ. חלוקת המושבים (נכון ל-2003) בין המפלגות היא:

### ממשלת העיר
ממשלת העיר (Stadtsenat) מורכבת משבעה חברים. ראש העיר נבחר ישירות על ידי אוכלוסיית העיר, ושני סגני הנשיא וארבעת חברי המועצה האחרים נבחרים על ידי מועצת העיר.

## פסטיבלים
בעיר מתקיימים מספר פסטיבלים מדי שנה:
*קרנבל פילך (מ-11 בנובמבר עד 4 במרץ) 
*פסטיבל האומנות
*פסטיבל אומנות הרחוב
*ה"פילאכר קירכטאג" (מתקיים במשך שבוע שלם בקיץ)

## ערים תאומות
*  
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:קרינתיה: ערים
נובלס

שמאל|250px|סיגריית נובלס
שמאל|ממוזער|250px|סיגריית נובלס

**נוֹבְּלֶס** הוא מותג סיגריה ישראלי המיוצרת על ידי חברת דובק. הסיגריה הושקה בשנת 1952. לסיגריה נובלס יש 4 סוגים, נובלס פילטר, נובלס בלנד, נובלס אמריקאן בלו (שיוצרה משנת 2003 עד 2007) ונובלס גולדן וירג'יניה (המיוצרת משנת 2009).

מותג זה היה בעבר זול יחסית למותגים אחרים הנמכרים בשוק הישראלי, אך היום, לאחר עליית מחירי הטבק והסיגריות, מחירו דומה פחות או יותר לשאר מותגי הסיגריות.

השם "נובלס" מקורו במונח הצרפתי Noblesse oblige שמשמעותו "האצילות מחייבת".

שם זה ניתן לסיגריה על מנת להקנות לה נופך יוקרתי, ועל סמך הטענה כי היא מיוצרת מטבק וירג'יניה איכותי ומובחר.

לסיגריות נובלס שמור מקום מיוחד בהוויה הישראלית, כמאפיין של צעירים פורקי עול השואפים לממש את ערכי מהפכת שנות ה-60 "סקס, סמים ורוקנרול". ככל הנראה מקום זה הוקנה למותג עקב חלוקת סיגריות נובלס בחינם בקיבוצים, בהם הפכה למאפיין של הצעירים וגרעיני נח"ל.

## קישורים חיצוניים
* נובלס באתר חברת דובק

קטגוריה:מותגי סיגריות
רוני גפני

**רוני גפני** (נולד ב-11 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

## קריירה
גפני גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2000 חתם לארבע עונות בקבוצת בני יהודה תל אביב. במהלך 5 שנותיו כשחקן בבני יהודה חלה עלייה מתמדת ביכולתו, בעונת 2005/2006 קיבל רוני גפני את סרט הקפטן. בעונתו האחרונה בבני יהודה, בשנת 2006, הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, שם הפסידו להפועל תל אביב 1-0. 

בקיץ 2006 חתם גפני חוזה בקבוצת בית"ר ירושלים, עמה זכה באליפות, ובסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים במכבי חיפה. בעונה הראשונה מיעט לשחק בשל פציעה חוזרת, וגם בעונתו השנייה לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, אך בסופה זכה עם הקבוצה באליפות. מייד לאחר מכן עזב גפני את הקבוצה בשל חוסר בדקות משחק וחתם בקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, במדיה שיחק שנתיים נוספות, ובקיץ 2011 פרש ממשחק פעיל.

### נבחרת ישראל
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות השעה את גפני לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בפברואר 2002.

לזכותו של גפני שתי הופעות במדי נבחרת ישראל הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק בשנת 2006, ואת הופעתו השנייה ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בשנת 2010.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
פרעות רינדפלייש

**פרעות רינדפלייש** (בגרמנית: **Rintfleisch-Pogrom** או **Rintfleisch-Verfolgung**) היו סדרת פרעות ביהודים שנערכו בדוכסות בוואריה שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום שטחי פרנקוניה ופפאלץ עלית) בקיץ 1298, ה'נ"ח. קיימות הערכות שונות לגבי מספר היהודים שנרצחו בפרעות והן נעות בין 4,000 ליותר מ-100 אלף. האירועים מציינים את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.

## תולדותיהם
הרקע למאורעות היה מלחמת אזרחים שהשתוללה באימפריה הרומית הקדושה החל מ־1292, כאשר מלך גרמניה אדולף מנסאו נלחם בחלק מנסיכי גרמניה, בראשות אלברכט לבית הבסבורג נסיך אוסטריה, אשר היה יריבו על כס המלוכה. אדם בשם רינדפלייש (משמעות המילה היא "בשר בקר"; לא ברור אם מדובר בשם או בכינוי) הקים מיליציה עממית שהחלה לטבוח ביהודי החבל. העילה הדתית לפרעות הייתה עלילה על חילול לחם הקודש בידי היהודים, לאחר שבעיירה רטינגן  שבפרנקוניה התפשטה שמועה שהיהודים גנבו את לחם הקודש מן הכנסייה.
לאחר שוך הקרבות הצהיר רינדפלייש שקיבל היתר מהאל לנקום ביהודים ולהורגם, והחל ביחד עם המונים שהתלכדו סביבו במסע רצח נגד קהילות יהודיות, בעיקר באזורי פרנקוניה, בוואריה ואוסטריה. בפרעות נפגעו 146 קהילות מתועדות, ושמותיהם של 3,441 נטבחים נרשמו בספר הזיכרונות של קהילת נירנברג. האומדן המקובל לגבי מספר ההרוגים הכולל הוא בין 4,000 ל־5,000, ומלבדם היו פצועים, עקורים, ומשפחות שנשארו בחוסר כל בשל הנזק הכבד לרכוש.

הקהילה הראשונה שהושמדה הייתה רטינגן, ב־20 באפריל 1298 (ז' באייר), מיד לאחר העלילה. מאוחר יותר נטבחו יהודי וירצבורג (י"ג באב, כאלף נפשות), במברג, יהודי היילברון (י"ב בחשוון ה'נ"ט) וקהילות אחרות. במהלך מעשי הטבח, נאלצו רבים מהיהודים לבחור בין המרת דת לבין מוות. בתיאורים מזוועות הטבח מתוארות נשים שקפצו למדורות אש עם ילדיהן, לאחר שבחרו שלא להמיר את דתן.

ברוטנבורג על הטאובר הותקפה הקהילה בי"ד בתמוז, ופעם נוספת בח' באב. הפעם השלישית הכריתה את הקהילה לחלוטין בי' באב–י"ב באב. מסופר כי שורדי ההתקפה בח' באב נמלטו למבצר העירוני וניסו להתגונן, אך לאחר מספר ימי מצור הוכנעו ונשרפו באש. בקינות שנכתבו על המאורע נאמר כי ההרוגים הלכו אל האש בשירה ובריקודים. בין ההרוגים בקהילה זו היה רבי מאיר הכהן מרוטנבורג (בעל הגהות מיימוניות). כיום ישנה בגן העירוני ברוטנבורג אנדרטה לזכר הפרעות.

קהילה מפורסמת נוספת שנטבחה הייתה קהילת נירנברג, ב־1 באוגוסט (כ"ב באב) באותה שנה. בקהילה זו כיהן רבי מרדכי בן הלל כרב וכראש הישיבה, ואף הוא נרצח עם אשתו זלדה וחמשת ילדיו, מה שהשאיר את הקהילה ללא רועה. בקהילה זו נמסר שנהרגו 628 יהודים.

באופן יוצא דופן, בערים רגנסבורג ואאוגסבורג מנעו בני העיר מחילותיו של רינדפלייש לטבוח ביהודים.

הפרעות נסתיימו בתחילת חורף ה'נ"ט, לאחר שרינדפלייש הושם במאסר, וראשו נערף על ידי הקיסר אלברכט האוסטרי, שחשש מהתלהטות הרוחות ומאיבוד רסן השלטון. פרעות אלו מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.

באותה העת נכתבו בקהילות המקומיות קינות רבות המתארות את חורבנן של אותן קהילות. יש הסוברים כי תענית כ' בסיוון חוּדשה כיום צום עם אמירת סליחות וקינות לזכר אותם מאורעות.

## לקריאה נוספת
*חיים ביינארט, **אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 46–47.
*.
*פנקס קהילת נירנבורג, כתב יד עם תיאור של עשרות קהילות שנעקרו ועם שמות של אלפים אנשים נשים וטף שנהרגו.

## קישורים חיצוניים
* "קטעים בהיסטוריה", פרעות רינדפלייש ואסון רוטנבורג

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה: אנטישמיות
רינדפלייש
רינדפלייש
קטגוריה:המאה ה-13
קטגוריה:הורחב ערך בשתפ עם ויקימדיה ללא תבנית
סטושי טג'ירי

**סטושי טג'ירי** (ביפנית: **田尻 智**; נולד ב-28 באוגוסט 1965) הוא מתכנן משחקי מחשב יפני, שהתפרסם בעקבות יצירת משחק הווידאו "פוקימון".

## ביוגרפיה
סטושי טג'ירי נולד בשנת 1965 למשפחה יפנית. בגיל צעיר נהנה מיופיים של היערות, ונהג לאסוף ולהחליף חרקים כדי להשלים את אוסף החרקים שלו. בנוסף נהג לשחק במשחקי וידאו, ובבגרותו עבד כבוחן של משחקי וידאו עבור מגזינים.

בשנת 1982 החליט סטושי, יחד עם כמה מחבריו, לייסד את "GameFreak" - מגזין לסיקור משחקי וידאו חדשים וספרי קומיקס. כשגברה הפופולריות של "GameFreak", הוציא סטושי לאור שני ספרים: "CAP Land" ו-"Catch 'em all CAP land". במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים החליטו אנשי הצוות של מגזין "GameFreak" לפתח משחקי וידאו בעצמם, ועברו ממשרדם בעל החדר האחד למגדלי נינטנדו ביפן. הם פיתחו משחקי וידאו כדוגמת "הביצה של יושי" ("Yoshi's Egg"), שיצא בארצות הברית תחת השם Yoshi ובאירופה תחת השם "Mario and Yoshi".

בשנת 1991, עם הופעת קונסולת הגיים בוי, דמיין לעצמו סטושי משחק ללכידת ואיסוף מפלצות, המבוסס על החרקים אותם נהג לאסוף בילדותו. כך החל לפתח את משחק הווידאו פוקימון. הוא הוסיף שכבות של דמויות גיבורי על לגיבורי המשחק. את רעיון ההחלפה שלהם הגה סטושי כאשר ראה שני ילדים משחקים בקונסולת הגיים בוי זה לצד זה. יחד עם שיגרו מיאמוטו, היוצר של "סופר מריו", הם פיתחו את טכנולוגיית הלינק, אשר עדיין משתמשים בה כיום. עם הגיעו של האישור מחברת נינטנדו, החלו סטושי וצוותו בפיתוח המשחק, שערך 5 שנים, הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של נינטנדו בפיתוח משחקים. בעקבות המשחק הראשון הופיעו משחקים נוספים, סדרת טלוויזיה וסרטים.

## קישורים חיצוניים
* ראיון עם סטושי טג'ירי
* דיוקן של סטושי טג'ירי
* אמדאו פלזה "הצדעה למתכנני משחקים יפנים"
* מתכנני המשחקים הטובים ביותר"
* Mary Roach, Cute Inc., 1999, Wired

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נינטנדו
קטגוריה:מעצבי משחקים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1965
קטגוריה:מעצבי משחקי וידאו יפנים
החברה האמריקנית לסרטן

שמאל|ממוזער|250px|תמותת גברים מסוגי סרטן שונים, מתוך דו"ח ה ACS לשנת 2005
שמאל|ממוזער|250px|תמותת נשים מסוגי סרטן שונים, מתוך דו"ח ה ACS לשנת 2005
**החברה האמריקנית לסרטן** (באנגלית: **American Cancer Society** או **ACS**) היא ארגון רפואי בארצות הברית. הארגון נוסד בשנת 1913 ונקרא תחילה החברה האמריקנית לשליטה בסרטן. בשנת 1945 שונה השם לשם המקובל היום. מטרת הארגון המוצהרת היא להוות "ארגון כלל ארצי, קהילתי, התנדבותי, למחקר רפואי, המוקדש לבעור הסרטן על ידי מניעת הסרטן, הצלת חיים והפחתת סבל מן המחלה על ידי מחקר, חינוך, שתדלנות ומתן שירותים. מרכז הארגון ממוקמת באטלנטה (ג'ורג'יה) אך סניפי הארגון ממוקמים בכל המדינות המרכיבות את ארצות הברית במעל 3,400 סניפים מקומיים.

החברה האמריקנית לסרטן מקיימת את מטרות הארגון על ידי:
*סיפוק מענקי מחקר לקהילייה המדעית.
*ניהול מסעות פרסום ליידוע הציבור לגבי המחלה והדרכים להימנע ממנה.
*פרסום דוחות סטטיסטיים שנתיים המפרטים את שכיחות סוגי הסרטן השונים בכל המדינות המרכיבות את ארצות הברית.
*הכנת ניירות עמדה והמלצות לחקיקה בקונגרס

## ראו גם
* החברה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חקר הסרטן
קטגוריה:אונקולוגיה
קטגוריה:ארצות הברית: ארגוני בריאות ורפואה
אמריקאית, חקר
אבמאמה

250px|שמאל|ממוזער|מפת האי
**אבמאמה** (באנגלית: **Abemama**) הוא אטול אלמוגים במרכז האוקיינוס השקט, המצוי במרכז שרשרת איי גילברט שבקיריבטי. האי נמצא כ-140 ק"מ דרום מזרח לטאראווה וצפונית לקו המשווה. שטח האי 16 קמ"ר ומתגוררים בו כ-3,300 תושבים.

האטול מורכב מאיונים המצויים סביב לגונה עמוקה. האיונים בחלקו המזרחי של האטול מקושרים בסוללת עפר שעליה כביש.

המרכז האדמיניסטרטיבי של האטול הוא הכפר קאריאטבייק ובו בניין המנהלה, בית החולים המקומי ותחנת המשטרה. בצפון האטול, בקרבת העיר טאביאנג מצוי משטח נחיתה.

בשנת 1889 התגורר באי הסופר רוברט לואיס סטיבנסון. באי קבור הצ'יף בינוקה המונצח בספרו של סטיבנסון "בים הדרומי".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איי גילברט
קטגוריה:קיריבטי: אטולים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
אראנוקה

**אראנוקה** (באנגלית: **Aranuka**) הוא אטול אלמוגים המצוי במרכז האוקיינוס השקט. האטול הוא אחד האיים בשרשרת איי גילברט שבקיריבטי. האי ממוקם צפונים לקו המשווה. שטחו של האי 13.3 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1000 תושבים.

האטול משולש בצורתו, והוא גדול בשטחו מאטול אופייני. האטול מורכב למעשה משני איים - הדרומי, בואריקי היוצר את בסיס המשולש, והצפוני טאקאנג היוצר את קודקוד המשולש. האיים מקושרים זה לזה ברצועת חול. במרכז, בין שני האיים, מצויה הלגונה.

בחלקו הצפוני של האי בואריקי מצוי משטח נחיתה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איי גילברט
קטגוריה:קיריבטי: אטולים
אפרים בן יעקב מבון

**רבי אפרים ברבי יעקב מבונא** (ד'תתצ"ב - ד'תתקנ"ז, 1132–1197) היה מבעלי התוספות באשכנז, פרשן, פייטן ופוסק. יחד עם אחיו רבי הילל, כונו "שני בני היצהר".

ר' אפרים נולד כנראה בבון למשפחה מיוחסת. למד אצל ר' שמואל ב"ר נטרונאי ורבי יואל הלוי מבונא (אביו של הראבי"ה), וכשעבר ר' יואל לקולוניה (קלן) מילא את מקומו כאב בית דין בבון, כשהראבי"ה שני לו.

אחיו קלונימוס נפטר בלא בנים, ובספרות הפוסקים מובא שהוא ואחיו רצו לייבם את האלמנה והיא לא רצתה, ולכן הוכרחה לשלם פיצוי של מאה זקוקים כסף כדי שתחלוץ.

בדורו היו פרעות רבות במסגרת מסעות הצלב, והדבר בולט ביותר בפיוטיו, הן הקינות והן הסליחות שכתב.

מספר אגדות מפורסמות מסופרות בשמו, מהן המעשה ברבי אמנון ממגנצא שקידש את השם וכתב את הפיוט "ונתנה תוקף" הנאמר ביום כיפור, והמעשה בפייטן הקדמון יניי ור' אלעזר בירבי קליר.

## חיבוריו
* פיוטים: רבי אפרים היה בין חשובי הפייטנים באשכנז במאה ה-12. בין פיוטיו, הפיוט לברכת המזון בברית מילה אלהים צוית לידידך בחירך, והתחינה הארמית תא שמע מרא עלמא. כלל פיוטיו כונסו בידי אברהם מאיר הברמן בספר **פיוטי רבי אפרים בר' יעקב מבונא**, הוצאת שוקן, 1969. פיוטיו משוקעים בהרצאת דברי תלאות עם ישראל בגלות. דבר בולט נוסף בפיוטיו הוא הזיקה החזקה למשחקי מילים עם פתגמים, מונחים ושמות של סוגיות מהגמרא דווקא, ולאו דווקא מהמקרא כשאר הפייטנים. בתחינה שכתב לסליחות "תא שמע מרא עלמא" משוקעים עשרות ביטויים תלמודיים (שאחד מהם הוא "תא שמע", הפותח את הפיוט) ובסוף אף מתחנן הפייט מהקב"ה שיעמיד סנגור לעם ישראל בזכות התנאים והאמוראים. כמו כן, סליחתו "אני עבדך בן אמתך", החל מהבית השישי, בחלק מהבתים מרומז שם של סוגיה מהגמרא. 
* אחד מחיבוריו המפורסמים הוא "ספר זכירה" שראה אור בחיבור **ספר זכירה: סליחות וקינות לר' אפרים ב"ר יעקב**, הוצאת מוסד ביאליק, תש"ל-1970 בעריכת אברהם מאיר הברמן. בספר זה מתאר ר' אפרים את רדיפות היהודים בקהילות בון וקלן בעת מסע הצלב השני, כן הוסיף עליו אחר כך את תלאות קהילות אלה בשנים ד'תתקל"א - ד'תתקנ"ו.
* פירוש על פיוטי המחזור.
* המרדכי ושאר חכמי אשכנז מביאים במספר מקומות רב את דבריו.

## לקריאה נוספת
* אברהם מאיר הברמן, **פיוטי רבי אפרים בר' יעקב מבונא**, הוצאת שוקן תשכ"ט.

## ראו גם
*אלהים צוית לידידך בחירך

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני אשכנז
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:פרשני הפיוט
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת
קטגוריה:בון
קטגוריה:ילידי 1132
קטגוריה:נפטרים ב-1196
קטגוריה:יהודי אשכנז במאה ה-12
וייגאץ'

ממוזער|250px|מפת האי וסביבתו
**וייגאץ**' (ברוסית: **Вайга́ч**) הוא אי באוקיינוס הקרח הצפוני על גבול ים קארה וים ברנץ. רוחבו המרבי 45 ק"מ, אורכו כ-100 ק"מ והוא משתרע על פני 3,383 קמ"ר; מופרד מהיבשת (מחצי האי יוגורסקי) על ידי מצר יוגורסקי, ומהאי נוביה זמליה על ידי מצר קארה. האי מהווה חלק מהמחוז האוטונומי ננץ (במחוז ארכנגלסק) וממוקם בקצהו הצפון-מזרחי של רוסיה האירופאית.

רוב האי מורכב מאבני חול וגיר. ישנם בו נהרות, ביצות, אגמים קטנים, ומרבצי אבץ, נחושת ועופרת. צמחייתו היא מסוג טונדרה. באי שלוש מושבות: ווייגאץ', דולגאיה גובה וורנק.

האי נקרא על שם ימאי רוסי שגילה אותו במאה ה-16.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רוסיה: איים
קטגוריה:איים באוקיינוס הקרח הצפוני
קטגוריה:ננץ: גאוגרפיה
הרמן אבנדרות

**הרמן פאול מקסימיליאן אבנדרות** (בגרמנית: **Hermann Paul Maximilian Abendroth**; 19 בינואר 1883 – 29 במאי 1956) היה מנצח גרמני.

## ביוגרפיה
אבנדרות, יליד פרנקפורט, למד בשנים 1900–1903 תאוריה של המוזיקה וקומפוזיציה במינכן אצל לודוויג תויל, פסנתר אצל אנה הירצל-לנגנהם וניצוח אצל פליקס מוטל.

כיהן כמנצח על תזמורות במינכן, ליבק ואסן.

משנת 1915 עד 1934 היה המנצח של תזמורת גירצניך בקלן ומנהל הקונסרבטוריון של קלן (בשנים 1925 -1934 בית הספר הגבוה למוזיקה של קלן). הוא התמנה למנהל המוזיקלי של תזמורת קלן בשנת 1918. בשנים 1925, 1927 ו-1928 ביקר בברית המועצות וניצח שם על התזמורת הסימפונית הממלכתית.

בשנת 1934 החליף את ברונו ולטר (שפוטר, עקב יהדותו, בהוראת השלטון הנאצי החדש) כמנצח תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג. משנת 1934 עד 1945 היה פרופסור בקונסרבטוריון של לייפציג (בית הספר הגבוה למוזיקה בשנים 1941–1945).

לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה למנהל מוזיקלי כללי של ויימאר, משנת 1945 עד 1956). באותה תקופה, משנת 1949 עד 1956, ניצח על התזמורת הסימפונית של רדיו לייפציג ומשנת 1953 עד 1956 על תזמורת רדיו ברלין (המזרחית).

בשנת 1951 ניצח בפסטיבל האביב הבינלאומי למוזיקה בפראג.

אבנדרות מת בינה, ב-29 במאי 1956.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:סגל בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1883
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1956
הדמיה ממוחשבת

[טקסט=|ממוזער|[הדמיה רפואית לצורך הבנת המקרה על ידי המחשת האזור או הפעולה הרפואית הנדרשת]]**הדמיה ממוחשבת** (באנגלית: **Visualization** (graphics), או **visualisation**) היא יצירת תמונה או דגם תלת־ממדי של אובייקט באמצעות מחשבים.

תחום ההדמיות התפתח מאוד בעת האחרונה, בעיקר בשל פיתוח תוכנות ייעודיות ומנועי רינדור חדשים.[טקסט=|ממוזער|הדמיה [אדריכלות|אדריכלית שמדגימה מבנה בלילה]]להדמיה ממוחשבת שימושים בתחומים שונים, למשל:
* הדמיה רפואית - בדיקה לא פולשנית המציגה באופן גרפי חלקים פנימיים של גוף האדם. בהדמיה תלת־ממדית בגוף האדם אפשר למצוא שימוש במכשירי צילום רנטגן, רדיוגרפיה, בדיקת אולטרה סאונד, PET, טומוגרפיה ממוחשבת, הדמיית תהודה מגנטית ועוד.
* הדמיה תעשייתית - בדיקות הדמיה בתעשייה, סריקת מסמכים ותמונות.
*הדמיה אדריכלית - זוהי הדמיה שנעשית בעיקר למבנים כדי לקבל התרשמות חיצונית או פנימית לגבי הבנייה של המבנה עוד בטרם התחילה הבנייה. הדמיות אדריכליות נחוצות בעיקר לאדריכלים אך גם ליזמים כדי להראות אותם ללקוחות למטרות מכירה. הדמיות אדריכלית לא תמיד ישקפו את המציאות בשטח, שכן בין אם היא לצורך מכירה ובין אם לצורך התרשמות כללית, עם זאת ייתכנו שינויים ולפעמים אף משמעותיים בין ההדמיה לבין המבנה הכללי בפועל.
[ממוזער|ניצול ממוצע יחסי של [IPv4|299x299 פיקסלים]]
בשנת 2022 הצליחו צוות חוקרים ליצור הדמיה מוצלחת של חור תולעת הניתן לתיאור בעזרת מחשב קוונטי.

## קישורים חיצוניים

* בן זיקרי, הדמיה אדריכלית מה זה בכלל?, אתר Studio Rayz, 23 ביוני 2019
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:גרפיקה ממוחשבת
קטגוריה:טכנולוגיה רפואית
תוף מרים

שמאל|ממוזער|600p|תוף מרים
שמאל|ממוזער|200px|מריל גרבוס  מנגנת בתוף מרים
ממוזער|קולות של נגינה בתוף מרים
[שמאל|ממוזער|150px|[צלמית במזרח הקרוב ובעולם האגאי הקדום|צלמית חרס דמוית פעמון, מנגנת בטמבורין. כלי נגינה זה היה נפוץ בקרב הנשים ושימש לליווי שירה וריקודים. תקופת הברזל ב2 המאה ה-8 לפנה"ס. מתל שקמונה. אוסף המוזיאון הימי הלאומי]]

**תוף מרים** או **טמבורין** הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה, המורכב ממסגרת עץ או פלסטיק בה משולבים זוגות של מצילות, ועליה נמתחת יריעה. לתוף מרים ישנם מעל חמישים שמות וגרסאות בתרבויות השונות ברחבי העולם. הגרסאות השונות נבדלות זו מזו בגודל המסגרת וכן גרסאות מסוימות של התוף חסרות את המצילות. גרסאות מודרניות של התוף חסרות לעיתים את היריעה.

התוף מוחזק בדרך כלל בידיו של המתופף. הניגון נעשה על ידי הכאה על היריעה באזורים שונים ובאופנים שונים, וכן על ידי צלצול במצילות בעזרת האצבעות או על ידי נענוע התוף כולו.

## היסטוריה
בגרסתו המקורית, תוף מרים היה מורכב ממסגרת עגולה עשויה עץ שעליה הודבקה יריעת עור של בעל חיים כגון עז, כבש ואף דג. הגרסה המוקדמת ביותר של תוף מרים המוכרת לנו, בת 3,500 שנה, נמצאה בעיראק. נמצא גם פסל ברונזה בן 5,000 שנה, המתאר דמות המנגנת בתוף זהה.

### בתנ"ך
מקור השם "תוף מרים" בעברית הוא מתיאור שירת הים בה נאמר:

### במזרח הקרוב הקדום

הייצור והשימוש בתוף במזרח הקרוב הקדום החל כנראה במסופוטמיה באלף ה-3 לפנה"ס. משם עבר התוף לשאר ארצות המזרח הקרוב. מקור המילה "תוף" כנראה במילה השומרית dup/tup, משם עברה לשפות שמיות אחרות. באוגרית - tp, אשורית - tuppu, ארמית - tuppa, ערבית duff. השם עבר ממשפחת השפות השמיות ליוונית עתיקה - ty(m)panon, והרומאים קראו לכלי בלטינית tympanum.

בחפירות ארכאולוגיות בקברים מתקופת הברזל בארץ ישראל נמצאו צלמיות בעלות גוף גלילי האוחזות בידיהן חפץ עגול שלדעת הארכאולוגים הוא תוף. המילה "תוף" המופיעה במקרא מתייחסת לכלי נגינה חלול העשוי מסגרת ועליו מתוח עור של בעל חיים. הצלילים מופקים על ידי תיפוף על הכלי.

## סוגי תוף מרים
גרסאות שונות של התוף מוצגות בגלריה הבאה:

## ראו גם
*טמבור (כלי נגינה)
*שירת מרים

## קישורים חיצוניים

* כרים נאג'י, סולו על תוף מרים (رق), יוטיוב
* נאדר מורכוס, אלתור על תוף מרים (رق), יוטיוב
* דואט תוף מרים (رق), יוטיוב
* אביעד בן יהודה על תוף מרים (رق) וטום כהן על מנדולינה, קטע קצר ללא שם, יוטיוב
* חן צימבליסטה, סולו על תוף מרים (رق), יוטיוב
*https://youtu.be/PYF8Y47qZQY Mr Tambourine Man Bob Dylan
* 
*מבט פנימי על תוף מרים ושירת הים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:מרים הנביאה
ליינץ

**לִיֵינְץ** (בגרמנית: **Lienz**) היא עיר במדינת טירול שבאוסטריה, והעיר העיקרית באזור מזרח טירול (חלק מטירול). העיר נמצאת על גדות הנהרות איסל ודראו, ואוכלוסייתה מונה 11,844 תושבים נכון ל-2018.

העיר ממוקמת על צומת כבישים חשוב המחבר אותה לאלטו אדיג'ה (דרום טירול) ולקרינתיה.

בעקבות צמיחתה של העיר, כמה כפרים קטנים שהיו בעבר מחוץ לעיר הפכו לפרבריה.

## התפתחות אוכלוסיית העיר
*1900: 4,549
*1910: 6,532
*1939: 8,458
*1951: 10,096
*1971: 11,741
*1991: 12,359
*2001: 12,079
*2005: 12,042
*2018: 11,844

## ערים תאומות
ליינץ היא עיר תאומה של:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:טירול: ערים