open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מרילבון

[שמאל|ממוזער|250px|הכניסה לתחנת מרילבון של [הרכבת התחתית של לונדון.]]
שמאל|ממוזער|250px|הכנסייה הקהילתית סנט מרילבון.
**מרילבון** או **סנט מרילבון** (באנגלית: **Marylebone** או **St. Marylebone** ובכיתוב ארכאי **Mary-le-bone** "מרי - לה -בון") היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. 

לעיתים נהגה שם השכונה בצורה "מאריבון" (Marribun) או "מאר לי בון" (Mar-lee-bone).

## גאוגרפיה
השכונה ממוקמת צפונית לרחוב אוקספורד, דרומית לדרך מרילבון, מזרחית לרחוב אג'וור ומערבית לרחוב פורטלנד הגדול. לעיתים נכלל בשטח השכונה ריג'נטס פארק וכן שטח שכונת ליסון גרוב. 

השכונה היא, במרביתה, שטחי מגורים יוקרתיים, ונחשבת לאחת השכונות היקרות ביותר בלונדון.

## היסטוריה
השכונה נקראת על שם הכנסייה המקומית הקהילתית שניקראה בעבר כנסיית "מריה הקדושה", וכיום נקראת הכנסייה הקהילתית סנט מרילבון. הכנסייה נבנתה על גדת פלג קטן (באנגלית: "בורן" - bourne) שנקרא בשם טייבורן, ובהתאם שם הכנסייה היה "כנסיית מריה הקדושה שעל הפלג" - "סנט מרי לה בון" ולימים קוצר השם לשם הנוכחי (ולא, כמו שמקובל לחשוב קיצור של "מרי הטובה" - **Marie la Bonne** בצרפתית).

חלק גדל משטח השכונה היה שייך למשפחת פורטמן וכונה אחוזת פורטמן, וחלק אחר מהשכונה (אזור רחוב הארלי) היה שטח של אחוזת משפחת דה ואלדן. 

בין השנים 1899–1965 היה האזור חלק מהרובע המטרופוליני של סנט מרילבון (רובע מטרופוליני במחוז לונדון). בשנת 1965 אוחד הרובע עם הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר וכיום השלושה יחדיו מהווים את רובע הסיטי של וסטמינסטר.

## אתרים בעלי חשיבות
בשכונה עובר רחוב בייקר ובו בניין 221 B אשר, על פי ספריו של ארתור קונן דויל התגורר בו הבלש שרלוק הולמס. מוזיאון שרלוק הולמס נמצא בסמוך. 

בשכונה ממוקמים בית השידור (בניין הנהלת ה-BBC), כנסיית כל הנשמות בתכנונו של האדריכל ג'ון נאש, כנסיית השילוש הקדוש מרילבון בתכנונו של ג'ון סואן, קפלת מרילבון בתכנונו של ג'יימס גיבס, מלון לנגהאם, מוזיאון מאדאם טוסו, אוסף וולאס, אולם ויגמור, מארבל ארץ' (קשת השיש), אוניברסיטת וסטמינסטר, האקדמיה המלכותית למוזיקה, המכון המלכותי לאדריכלים בריטים, יש הכוללים בשטח השכונה גם את ריג'נטס פארק (ובו גן החיות של לונדון), חנות הכולבו סלפרידג'ס, מכללת ריג'נטס ואת הייד פארק.

כמו כן בשכונה נמצאות הכיכרות מנצ'סטר, מונטאגו ורחוב הארלי.

## קישורים חיצוניים

* מפת השכונה
* ההיסטוריה של השכונה 
* הערך על השכונה באנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911
* 

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:וסטמינסטר
פילוסופיה של המשפט

**פילוסופיה של המשפט** הוא ענף בפילוסופיה העוסק בטבעו של החוק, ויחסי הגומלין שלו עם תחומים משיקים למערכות נורמות נוספות, במיוחד עם האתיקה והמדיניות. עיסוק זה מוביל לשאלות ותהיות בסיסיות על מהותו של החוק, תקפותו, ומוסריותו. פילוסופיה של החוק בפרט ושל המשפטים כתחום כללי הן דומות, אם כי בעיסוק במשפטים לעיתים נכללות צורות חשיבה שמתאימות לכלכלה ולסוציולוגיה.

ניתן לחלק את הפילוסופיה של המשפט למשפטנות אנליטית, ומשפטנות נורמטיבית. המשפטנות האנליטית שואפת להגיע למהות החוק באמצעות זיהוי מאפייניו המהותיים. לעומתה, המשפטנות הנורמטיבית עוסקת לא רק בנורמות המשפטיות שמתוות את החוק, אלא גם בנורמות החברתיות שמתאפשרות מהחוק, ומעצבות את הפעילות האנושית.

## ראו גם

* קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט
*פוזיטיביזם משפטי
*משפט הטבע

## קישורים חיצוניים

* אלון הראל, מבוא לפילוסופיה של המשפט, מיזם "כדאי לדעת" של אוניברסיטת תל אביב
* 
* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:חוק ומשפט
גריפון (כלב)

**גריפון** הוא גזע של כלב לוויה זעיר, שמוצאו מבריסל בבלגיה.

הגריפון מונה שלושה גזעים של כלבים: *גריפון בריסלי* (בצרפתית: Griffon Bruxellois; באנגלית: Brussels Griffon), *גריפון בלגי* (Griffon Belge) ו*ברבסון זעיר* (Petit Brabançon). שלושת הגזעים זהים בממדי גופם ובצורתם, להוציא את סוג הפרווה וצבעה. בחלק מן הארגונים הבינלאומיים לכלבנות שלושת גזעים אלה נחשבים לווריאציות של אותו הגזע.

## תיאור
### הופעה
כל שלושת הגזעים קטנים במידותיהם, עם פנים פחוסות, לסת בולטת ועיניים גדולות ומרוחקות המעניקות לפניו של הגריפון מראה כמעט אנושי. לעיתים מזכיר מראה פניו של כלב זה את דמותו של הבדיונית של אִיווֹק (Ewok) בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים, ויש הטוענים כי כלב זה שימש השראה ליוצר הסרטים ג'ורג' לוקאס. כל שלושת הגזעים הם כלבי לוויה חסונים במראם עם גוף מאוזן, המעניק להם מראה מרובע במבט צידי. גריפון המתאים לתקן הגזע חייב להיות שרירי, קומפקטי, בעל מערכת עצמות מפותחת ואסור שיראה עדין למראה, או גוצי יתר על המידה. הגריפון לעיתים מפתיע במשקלו ביחס למראהו הזעיר. כיוון שהשיפוט באשר לגזע הגריפון נעשה על פי משקלו ולא על פי גובה כתפו, יחסים נכונים של מידות הגוף חיוניים כדי לקבוע האם הכלב שמן מדי, או רזה מדי, גבוה או נמוך מדי.

תקני המשקל של הגזע אינם קבועים ומשתנים מעט בין הארגונים הכלבניים השונים. אולם, משקל אידיאלי של גריפון נע בין 3.6 ק"ג ל-4.5 ק"ג לשני המינים.

אורכו של הצוואר בינוני והוא כפוף מעט. החזה עמוק והגב ישר. הזנב קצוץ לכדי שליש מאורכו הטבעי, או שיש המותירים את הזנב. הזנב מורם ובתערוכות כלבים, נשפטת ערנותו של הכלב בין היתר על פי תנוחת זנבו. זנבות מעוקלים אינם מקובלים, אלא אם כן ניתן לקצץ את הזנב באופן שאינו מותיר עיקול (דהיינו העיקול בשני השליש החיצוניים של הזנב).

### הראש
הראש הוא המאפיין החשוב ביותר בגזע כלבים זה. ראשו של הכלב עגלגל במראהו וחייב להיות גדול ביחס לגוף, אולם אסור שיראה כאילו הוא מוציא את הכלב מאיזון. מצחו של הכלב מעוגל, או "כיפתי". הגולגולת חייבת להיות עגלגלה (להוציא את החלק החזיתי של האף).

אוזני הכלב חייבות להיות גבוהות, מופרדות, קטנות וחצי מושפלות. בארצות הברית נהוג לקצץ את אוזני הכלב, אולם ברוב מדינות אירופה חל איסור על קיצוץ אוזניים.

עיניו כהות, מרוחקות, גדולות מאוד ומלאות הבעה. האף שחור, רחב עם נחיריים גדולים, והוא מונח בגובה העיניים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הקבוצה התשיעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה החמישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
סבן

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
טגלאש

**טֵגלָאש** (בהונגרית: **Téglás**, ביידיש: **טעגלאש**) היא עיירה במחוז היידו-ביהר במזרח הונגריה. בשנת 2012 התגוררו בעיר 6,637 תושבים, ושטחה כיסה כ-38 קמ"ר.

## הקהילה היהודית בטגלאש
טגלאש היא עיירה עתיקה. בשנת 1830 היגר לשם הרב שמואל רוזנפלד וייסד שכונה יהודית במקום. עם הזמן הוקמו בעיירה בית כנסת ומקוה טהרה, וערב השואה מנתה הקהילה היהודית עשרות משפחות יהודיות. מנהיגי יהודי העיר היו רבי שמואל רוזנפלד ובנו רבי מאיר שכיהן גם כדיין העיר. לאחר מכן נכדו רבי ישראל משה מנדל (גרינפעלד), שהיה חסיד בעלזא, ורבי ישראל זאב פנט מדעעש (כיום דז'). בחודש מרץ 1944 נשלחו בני הקהילה, יחד עם יהודי הסביבה, לברגן-בלזן ולמחנות השמדה אחרים.

## לקריאה נוספת
* פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 296-297
* טאגלאש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 159-160. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

## קישורים חיצוניים

* 
* על העיירה מתוך ספר יזכור, משה אליהו גונדה, מאה שנים ליהודי דברצן (עמוד 257 בספר) באתר ספריית ניו-יורק

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קתדרלת וסטמינסטר

שמאל|ממוזער|250px|פנים הקתדרלה
**קתדרלת וסטמינסטר** (באנגלית: **Westminster Cathedral**) היא קתדרלה הממוקמת בשכונת ויקטוריה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

קתדרלה זו היא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הקהילה הנוצרית קתולית באנגליה וויילס, הכנסייה הקתולית הראשית של העיר לונדון, ומקום מושבו של הארכיבישוף מווסטמינסטר. כמו כן מבנה הקתדרלה הוא מבנה הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר באנגליה ובוויילס.

יש להבדיל בין קתדרלה קתולית זו לבין מנזר וסטמינסטר הסמוך, השייך לכנסיית האנגליקנית.

## היסטוריה
רק באמצע המאה ה-19 התאפשר לכנסייה הקתולית לפעול באנגליה באופן סדיר וההיררכיה הכנסייתית הוסדרה. הקתדרלה הוקמה בכספים שנאספו לזכרו של הקרדינל וייסמן - הארכיבישוף הראשון מווסטמינסטר אשר כיהן בין 1850–1865. האדמות עליהן הוקמה הכנסייה נרכשו בשנת 1884 על ידי יורשו של ויסמן, הקרדינל הנרי אדוארד מאנינג (באתר היה ממוקם קודם לכן כלא שדות טוטהיל בריידוול. 
עבודות הבנייה החלו בשנת 1892 אולם הופסקו, והחלו בשנית בשנת 1895 בתקופת יורשו של מאנינג - הקרדינל הרברט ווגין, על פי תוכניותיו של האדריכל ג'ון פרנסיס בנטלי.

הכנסייה החלה לפעול בשנת 1903 אף שטרם הושלמה (בשל קשיים תקציביים). טקס הפתיחה נערך לאחר השלמת המבנה ב-28 ביוני 1910.

ב-28 במאי 1982 במהלך ביקור בן שישה ימים בממלכה המאוחדת, ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בקתדרלה.

בשנת 1995, בהזמנת הקרדינל באזיל יום, ביקרה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בכנסייה ונכחה בתפילה בה - הפעם הראשונה שמונרך בריטי נכח בתפילה כזאת מאז הקמת הממלכה המאוחדת.

## קישורים חיצוניים

* 

* הקתדרלה באנציקלופדיה הקתולית
* פסיפסים בקתדרלת וסטמינסטר

קטגוריה:וסטמינסטר: מבנים
וסטמינסטר, קתדרלת
וסטמינסטר, קתדרלת
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
דומז'אלה (כדורגל)

**נוגומטני קלוב דומז'אלה** (בסלובנית: **Nogometni Klub Domžale**) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר דומז'אלה שבמרכז המדינה. הקבוצה משחקת כיום בליגת העל הסלובנית.

## היסטוריה
הקבוצה משתתפת בליגה הסלובנית מאז הקמתה בשנת 1991 וירדה פעמיים לליגה השנייה. הקדנציה הנוכחית של הקבוצה בליגה הבכירה החלה בעונת 2003/04. הקבוצה השתתפה לראשונה במפעל אירופי כלשהו, בגביע אופ"א, בעונת , כשבשלב השני הדיחה את מ.ס אשדוד הישראלית בשני מפגשים. אך הודחה בשלב השלישי על ידי שטוטגרט הגרמנית. בעונה הבאה השתתפה פעם נוספת במוקדמות המפעל, אך הודחה על ידי הפועל תל אביב הישראלית.

בעונת 2007/2008 הקבוצה השתתפה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.

בעונת 2008/2009 הקבוצה השתתפה בפעם השנייה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת F91 דודלאנג' מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.

הקבצה מארחת באצטדיון ספורטני פארק בעיר, שהוקם בשנת 1948 ומכיל 3,234 מקומות ישיבה.

## תארים
***[[ליגת העל הסלובנית|הליגה הסלובנית]]**:
****אליפות (2):** 2007, 2008
**מקום שני: 2005, 2006, 2011
***[[הגביע הסלובני]]**:
****זכייה (2):** 2011, 2017
**גמר: 2010
***הסופרקאפ הסלובני**:
****זכייה (2):** 2007, 2011
**גמר: 2008

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל סלובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1920
בוב בר

**רוברט לורנס "בוב" בר הבן** (באנגלית **Robert Laurence "Bob" Barr, Jr**; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקני. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1995–2003. היה מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, וקיבל כ-0.4% מן הקולות.

ב-2014 ניסה להתמודד שוב לנציגות ג'ורג'יה לקונגרס האמריקני מטעם הרפובליקנים, לאחר מספר שנים בהן לא כיהן בתפקיד רשמי. הוא הפסיד לבארי לאודרמילק. מאז הוא מכהן כדירקטור במספר ארגונים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הליברטריאנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2008
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
אוחנה

**אוחנה** הוא שם משפחה של יהודים שמוצאם מצפון אפריקה, ופירושו "מוכר חינה" או בברברית – "בן חנה".

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות מרוקו
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
מדד תפיסת השחיתות

[400px|ממוזער|[מפה המציגה מדינות וטריטוריות לפי מדד השחיתות 2023, בסדר עולה:

]]
**מדד תפיסת השחיתות** (באנגלית: The **Corruption Perceptions Index**, בראשי תיבות: **CPI**) הוא מדד שנתי, המפורסם מדי שנה מאז שנת 1995 על ידי הארגון שקיפות בין-לאומית (Transparency International) ובו מדורגות מדינות העולם לפי רמת השחיתות שבהן, בהתאם לסקר שנעשה בנושא זה בין מומחים ואנשי עסקים. בסקר זה מוגדרת שחיתות כ"ניצול לרעה של כוח שניתן בנאמנות לצורך רווח פרטי".

## הדירוג העולמי
מדד תפיסת השחיתות 2023, שפורסם בינואר 2024, מדרג כיום 180 מדינות "בסולם מ-100 (נקי מאוד) ל-0 (מושחת מאוד)" בהתבסס על המצב בין ה-1 במאי 2022 ל-30 באפריל 2023.

המדינות הנקיות ביותר, נכון לשנת 2023, בסדר יורד הן: דנמרק (90); פינלנד (87); ניו זילנד (85); נורווגיה (84); סינגפור (83); שוודיה ושווייץ (82); הולנד (79); גרמניה ולוקסמבורג (78); אירלנד (77); קנדה ואסטוניה (76); אוסטרליה והונג קונג (75). אלה הן המדינות במקומות הראשונים שזכו לציון מ-75 ומעלה.

המדינות המושחתות ביותר, בסדר עולה: סומליה (המושחתת ביותר) (11); דרום סודאן, ונצואלה וסוריה (13); תימן (16); גינאה המשוונית, האיטי, ניקרגואה וקוריאה הצפונית (17); טורקמניסטן ולוב (18). אלה הן 11 המדינות ש'זכו' לציון נמוך מ-20.

## שיטת הדירוג
הכלכלן הגרמני (לימים הפרופסור) ג'ונתן גרף למבסדורף, מאוניברסיטת פסאו, החל לפרסם את הדירוג בשנת 1995.

על מנת לכלול מדינה בדירוג, נדרשים לפחות 3 מקורות מידע עליה. דירוג 2014 התבסס על 12 מקורות מידע (כל המקורות עולמיים או יבשתיים, ולכן מספקים מידע על יותר ממדינה אחת). בנוסף, בעבודת המחקר שלפני הדירוג נעשה שימוש גם בסקרים, הן בקרב אנשי עסקים והן בקרב אנשים שהארגון מגדיר כ"מומחים".

בדו"חות הדירוג מצוין הקושי למדוד את רמת השחיתות המדויקת, שנגרם בשל טבעה החשאי של השחיתות בדרגים הגבוהים והנמוכים כאחד, ולכן יש לראות את הדירוג כמדד כללי יותר לרמת השחיתות.

## דירוגה של ישראל לאורך השנים
בישראל קיים סניף מקומי של הארגון הבין-לאומי (שבי"ל) והוא מקיים את הבדיקה של מדד תפיסת השחיתות בישראל.
ישראל נכללת בדירוגי המדד מאז שנת 1996. להלן הציונים והדירוגים שקיבלה ישראל מאז היכללותה במדד:

הערה: הציונים עד שנת 2011 הם מתוך 10. משנת 2012 ואילך, מתוך 100, כאשר 0 משמעותו "שחיתות גבוהה"
* שנת 2025 - ציון 62, מקום 35.
* שנת 2024 - ציון 64, מקום 30.
* שנת 2023 - ציון 62, מקום 33.
* שנת 2022 - ציון 63, מקום 31.
* שנת 2021 - ציון 59, מקום 36.
* שנת 2020 - ציון 60, מקום 35.
* שנת 2019 - ציון 60, מקום 34.
* שנת 2018 - ציון 61, מקום 34.
* שנת 2017 - ציון 62, מקום 32.
* שנת 2016 - ציון 64, מקום 28.
* שנת 2015 - ציון: 61, מקום 32.
* שנת 2014 - ציון: 60, מקום 37.
* שנת 2013 - ציון: 61, מקום 36.
* שנת 2012 - ציון: 60, מקום 39.
* שנת 2011 - ציון: 58, מקום 36.
* שנת 2010 - ציון: 61, מקום 30.
* שנת 2009 - ציון: 61, מקום 32.
* שנת 2008 - ציון: 60, מקום 33.
* שנת 2007 - ציון: 61, מקום 30.
* שנת 2006 - ציון: 59, מקום 34.
* שנת 2005 - ציון: 63, מקום 28.
* שנת 2004 - ציון: 64, מקום 26.
* שנת 2003 - ציון: 70, מקום 21.
* שנת 2002 - ציון: 73, מקום 18.
* שנת 2001 - ציון: 76, מקום 16.
* שנת 2000 - ציון: 66, מקום 22.
* שנת 1999 - ציון: 68, מקום 20.
* שנת 1998 - ציון: 71, מקום 19.
* שנת 1997 - ציון: 79, מקום 15.
* שנת 1996 - ציון: 77, מקום 14.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הדירוג הרשמי
* 
* 

## הערות שוליים

שחיתות הבינלאומי
קטגוריה:מאבק בשחיתות
קטגוריה:שחיתות
הוואנה (חברה)

שמאל|ממוזער|250px|אריזה של אלפחורים מתוצרת הוואנה
[שמאל|ממוזער|250px|בית קפה מרשת הוואנה ב[מאר דל פלאטה]]
**הוואנה** (מספרדית: **Havanna**) היא יצרנית מזון ארגנטינאית המתמחה בייצור מאפים מתוקים ודברי מתיקה שונים. החברה הוקמה במאר דל פלאטה ב-1947 בידי דמטריו אליאדס, לואיס סבראליני ובנחמין סיסטרנה. אף ששמה הוא כשל הוואנה בירת קובה, איות שמה אינו לפי התעתיק הספרדי (Habana), אלא דווקא לפי התעתיק המקובל באנגלית.

המוצרים המובילים בחברה, והמזוהים עמה יותר מכל הם האלפחורים, אך החברה מייצרת גם עוגות, עוגיות, ריבת חלב, חטיפי שוקולד, ומוצרים מתוקים אחרים. כן מייצרת החברה מוצר בשם "הוואנט" (Havannet), הדומה לקרמבו במראהו, אך מלא בריבת חלב.

בנוסף על ייצור המאפים, מפעילה החברה גם רשת של 164 בתי קפה ודוכני מכירות ברחבי ארגנטינה, המופעלים בידי זכיינים. מוצריה של החברה משווקים במדינות נוספות באמריקה הלטינית, בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל, וכן במספר מדינות באירופה.

## קישורים חיצוניים

* 

* סוגי מזון עומד

קטגוריה:בתי קפה
קטגוריה:חברות ארגנטינאיות
קטגוריה:חברות מזון
מסגרת (הרלדיקה)

[שמאל|ממוזער|200px|[דגל הממלכה המאוחדת - צלב אדום ממוסגר בלבן על רקע כחול, מאחוריו צלב סאלטייר מנוגד של אדום ולבן ממוסגר בלבן]]
[שמאל|ממוזער|200px|[דגל דרום אפריקה - מסגרות של לבן וצהוב סביב צורת פאס ירוקה]]
ה**מסגרת** בהרלדיקה ובווקסילולוגיה היא פס דק של טינקטורה אשר מונח סביב צורה או מטען, בדרך כלל על מנת לגרום להם לבלוט על פני הרקע, כיוון שהמעצב ראה לנכון לציירם כך או עקב סיבות טכניות (בהרלדיקה בלבד) על מנת להימנע מהפרת הכלל הראשון של ההרלדיקה - חוק הטינקטורה. בדרך כלל המסגרת מקיפה את כל המטען מכל צדדיו.

על פי חוק הטינקטורה, אחד מאבני היסוד של העיצוב ההרלדי, לא ניתן להניח צבע על צבע; כמו כן לא ניתן להניח מתכת על מתכת (בהרלדיקה "מתכת" היא כסף/לבן או זהב/צהוב ו"צבע" הוא כחול, ירוק, אדום, סגול ושחור). לעיתים יש צורך עיצובי לעבור על החוק הזה, והמסגרת היא אחת הדרכים לעקוף אותו.

בווקסילולוגיה, אשר שאובה מן ההרלדיקה אך אינה כפופה לחוק הטינקטורה, השימוש במסגרת נפוץ בכל זאת. הסיבה לכך היא בעיקר לשם ראות - ההפרדה בין אזורים כהים באמצעות פס לבן או צהוב היא כלי עזר להפרדה הוויזואלית בין הצבעים הכהים. דוגמה טובה לשימוש במסגרת על דגל היא דגלה הלאומי של דרום אפריקה - מסגרת לבנה מעל ומתחת לצורת פאס ירוקה, ומסגרת צהובה בינה לבין המשולש השחור הסמוך לניצב.

דגלים לאומיים רבים מעוצבים בעזרת המסגרת וכוללים את דגלי טרינידד וטובגו, קוריאה הצפונית, בוטסואנה, קניה והדגל המפורסם מכולם - היוניון ג'ק הבריטי. בדגל אוזבקיסטן נעשה שימוש בלתי רגיל במסגרת בה קווים אדומים דקים מפרידים בין מתכת (הצבע הלבן במרכז) לצבעים (ירוק מתחת וכחול מעל הפס המרכזי).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרלדיקה
קטגוריה:וקסילולוגיה
נואסטרה סניורה דה לורטו

**נואסטרה סניורה דה לורטו** (בספרדית: **Nuestra Señora de Loreto**; מילולית: "גבירתנו מלורטו") היה מיסיון ישועי שפעל בצפון-מזרח ארגנטינה, בתחומי פרובינציית מיסיונס של ימינו, במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17. ב-1983 הוכרז המיסיון, יחד עם מיסיונים ישועיים נוספים בארגנטינה ובברזיל כאתר מורשת עולמית.

המיסיון הוקם ב-1610, והועתק למקומו הנוכחי, 53 ק"מ מזרחית לפוסאדס, ב-1631. בדומה למיסיונים ישועיים אחרים, הוקם בסמוך לו רדוקסיון – יישוב שבו התגוררה האוכלוסייה הילידה שהמיסיון יועד כלפיה, במקרה זה בני הגוארני. כן פעל בו בית דפוס, שהיה הראשון באזור זה של אמריקה הדרומית.

ב-1767 גורשו הישועים מהמושבות הספרדיות, והמיסיון ננטש. בהשוואה ליתר המיסיונים באזור, בנואסטרה סניורה דה לורטו לא נותרו מבנים רבים. במשך השנים סבלו המבנים מהזנחה, וצמחייה גדלה בהם פרא. בתוך כך, שוקם ושוחזר מבנה הקפלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארגנטינה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:המיסיונים הישועיים של הגוארני
קטגוריה:מיסיונס
קטגוריה:ארגנטינה: מבני דת
אינדוביס, מלך אקסום

** אינדוביס** היה מלך אקסום בשנים 270 ~ 300 לערך. אינדוביס היה בין השליטים הראשונים באקסום ובאפריקה שמדרום לסהרה בכלל שטבעו מטבעות, המטבעות היו עשויות מזהב וכסף.

על מטבעות אינדוביס ששוחזרו עד כה נתגלו שני כיתובים ביוונית על כמה מהם הופיע המוטו "BACIΛEYC AΧWMITW" דהיינו "מלך אקסום" ובאחרים הופיע המוטו "BICI ΔAXY" .
זו הפעם הראשונה שמופיעה המילה ."bisi", ומואנרו האי סבור שהיא קשורה למילה "be'esya" (באסיה) שפירושה בשפת הגעז הוא "איש" כלומר הפירוש המתקבל הוא "איש דאקו" 
.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
אילונה וינצה-קראוס

**אילונה וינצה-קראוס** (בהונגרית: **Ilona Vincze-Kraus**; 14 בדצמבר 1902 – 17 באוגוסט 1998) הייתה פסנתרנית ומורה ישראלית נודעת לפסנתר.

## קורות חייה
אילונה קראוס נולדה לאיזידור אדוארד וקרולינה (לינה) לבית לבקוביץ בבודפשט בירת הונגריה. שם למדה נגינה בפסנתר ב. בין מוריה היו המלחין בלה בארטוק והכנר ינה הובאי. בשנת 1923 זכתה בפרס פרנץ ליסט ויצאה למסעות רסיטלים ברחבי אירופה, משנת 1927 במסגרת השלישייה ההונגרית (Magyar Trio) שהקימה עם הכנרת אליז מולנר והצ'לן לסלו וינצה (1904–1990), לו נישאה בשנת 1930.

בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל עם בעלה, ועם בנם. השניים המשיכו את פעילותם המוזיקלית במסגרת התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שהוקמה בסוף 1936 וב.
בשנת 1945 הצטרפו אילונה ולסלו וינצה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש-רוזנברג, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין בוסקוביץ' להקמת אקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין תלמידיה היו ברוך ארנון, אריה ורדי,דני גוטפריד, נעה בלאס, יוכבד קפלינסקי, רפי קדישזון, נעמי שמר, וחנה אייגנר (בראון). כמו כן העבירה סדנאות למורי נגינה בארצות הברית.
בשנת 1972 מונתה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1973 זכתה בפרס הרצל מטעם "התאחדות יוצאי הונגריה בישראל". בנוסף זכתה בדיפלומות "הזהב", "היהלום" ו"הברזל" של האקדמיה המלכותית בבודפשט (1974, 1985, 1989).

וינצה-קראוס מתה בשנת 1998.

## לקריאה נוספת
* הערך "וינצה-קראוס, אילונה", "נשים בישראל: לקסיקון", עמ' 59. הוצאת עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991.

## קישורים חיצוניים

* אילונה וינצה-קראוס, באתר "Orpheus Trust"
* יובל שקד, לאסלוֹ וינצֶה ואילונה וינצֶה-קראוס, ביוגרפיה, באתר המוזיאון למורשת היהדות הדוברת הונגרית

קטגוריה:יהודיות הונגריות
קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ישראליות ילידות הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:בוגרות האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1998
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
ברוך ארנון

**ברוך ארנון** (נולד ב-8 ביולי 1940 בנובי סאד, יוגוסלביה) הוא פסנתרן ישראלי ומורה למוזיקה. הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. לפני כן לימד באקדמיה למוזיקה בתל אביב וב"מוזיקה דה קאמרה".

## השכלה
ברוך ארנון החל את לימודי המוזיקה בגיל צעיר ולמד נגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1959 השתתף בכיתות אמן של אדוארד שטוירמן. בשנת 1962 למד בג'וליארד לתואר ראשון במוזיקה אצל אירווין פרוינדליך. הוא המשיך את לימודיו אצל ברנרד וגנאר וג'ייקוב דרוקמן ובשנת 1965 קיבל תואר מוסמך למוזיקה.

## קריירת הוראה
בין השנים 1960 ו-1962 לימד פסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1972 התמנה למנהל אמנותי של ה"מוזיקה דה קאמרה", משרה בה התמיד עד 1980. בשנת 1971 החל ללמד בבית הספר ג'וליארד למוזיקה. הוא מלמד שם ספרות פסנתר ולימודי משתלמים מאז 1991 ובשנת 2001 היה לפרופסור למוזיקה קאמרית.

ברוך ארנון מתגורר כיום בניו יורק ועוסק שם בהוראה.

## לקריאה נוספת

* Vladimir Ashkenazy|Ashkenazy, Vladimir.  *Collins Encyclopedia of Classical Music*.  Collins; new ed (2000) ().
* Philip, Robert.  *Performing Music in the Age of Recording*.  Yale University Press (2004) ().
* Hall, Charles J.  *Chronology of Western Classical Music, Volume 2*.  Routledge (2002) ().
* Neal Zaslaw|Zaslaw, Neal.  *Mozart's Symphonies: Context, Performance Practice, Reception*.  Oxford University Press; reprint ed (1991) ().


## קישורים חיצוניים



* Juilliard online


קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:נגנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
קטגוריה:סגל בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סרבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
דגל בחצי התורן

[שמאל|ממוזער|250px|[דגל ישראל מונף בחצי התורן בטקס אזכרה ממלכתי בבית עלמין צבאי ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל]]
**דגל בחצי התורן** הוא מנהג המבטא אבל, כבוד או מצוקה, שבו מונף דגל באמצע התורן, אם כי מקובל כל מיקום בין חצי התורן לשני שלישים של הגובה.

המסורת של הנפת הדגל בחצי התורן החלה לפני מאות שנים על מנת לאפשר את הנפתו של הדגל הסמלי הבלתי נראה של המוות בראש התורן מעל הדגל המונף ובכך להכיר בנוכחותו הבולטת ובכוחו של המוות. במדינות מסוימות, לדוגמה, בממלכה המאוחדת, במיוחד בהקשרים צבאיים, "דגל בחצי התורן" מונף בדיוק רוחבו של דגל אחד למטה על התורן, אך לא למטה מכך, ובכך לפנות מקום לדגל המוות. זה היה האטיקט המקורי. אולם, כאשר דגל גדול מונף על תורן קצר (בייחוד על גגות בניינים ציבוריים), מנהג הנפת הדגל בחצי התורן כלשונו הפך למנהג נפוץ, והדגל מונף בחצי התורן ברחבי העולם (למעט הממלכה המאוחדת) ללא קשר לגודלו של הדגל או לגובהו של התורן.

כאשר מניפים דגל על מנת להציגו בחצי התורן, מניפים אותו בתחילה עד לראש התורן ולאחר מכן מרכינים אותו לחצי התורן. כמו כן, כאשר הדגל מורד מן התורן בסופו של היום הוא מונף תחילה לראש התורן.

הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, אשר משמש את ריבון הממלכה המאוחדת, להבדיל מדגל הממלכה המאוחדת אשר משמש את המדינה, אינו מורכן לעולם לחצי התורן, אפילו לאות אבל על מותו של הריבון, משום שאף על פי שהריבון מת, תמיד יהיה מי שימלוך תחתיו, לפי העיקרון של "המלך מת, יחי המלך!". גם דגל ערב הסעודית אינו מורכן לחצי התורן, אך מסיבה אחרת – הוא נושא את השהאדה, הכרזת האמונה האסלאמית, ולכן הרכנתו עלולה להיחשב לכפירה.

במדינת ישראל דגל המדינה מורד לחצי התורן על פי חוק ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ביום הזיכרון לשואה ולגבורה וביום הזיכרון ליצחק רבין. כמו כן מורד הדגל גם ביום לוויות אישים לשעבר כגון: נשיא המדינה, ראש ממשלה או יושב ראש הכנסת.

## ראו גם
* יום אבל לאומי
* סרט שחור
* פרוטוקול הדגל

## קישורים חיצוניים

* על דגל בחצי-התורן 

## הערות שוליים

קטגוריה:דגלים
קטגוריה:וקסילולוגיה
קטגוריה:מנהגי אבלות והנצחה
קטגוריה:צבא: טקסים וסמלים
אוריקולותרפיה

שמאל|ממוזער|250px|נקודות הדיקור באוזן
**אוריקולותרפיה** (באנגלית: **Auriculotherapy**) היא שיטה טיפולית מתחום הרפואה האלטרנטיבית אשר פותחה בצרפת בשנות ה-50 על ידי רופאים העוסקת בדיקור אפרכסת האוזן. **אוריקולותרפיה** גזורה מהמילה האנגלית *auricle* שמשמעותה "אפרכסת". השיטה מבוססת על תאוריה הגורסת כי האוזן מייצגת את שאר הגוף בתוכה. ההנחה כי איבר או אזור אחד בגוף מייצג את הגוף כולו נפוצה ברפואה הסינית, בדומה לאירידיולוגיה ורפלקסולוגיה, אולם טענה זו לא נתמכת על ידי ראיות מדעיות כלשהן.

על פי השיטה, ניתן באמצעות גירוי האוזן ודיקורה לאבחן ולטפל בכאבים ולרפאות שיבושים ביוכימיים בגוף. 

שיטת טיפול זו הייתה נפוצה בסין לפני 2500 שנה ומשם התפשטה לשאר מדינות המזרח, לארצות הברית ולאירופה.  בשנת 1953 בליון דר' פול נוג'יה ראה סימנים כהים על אוזני מטופלים שהגיעו למרפאתו ואלו סיפרו לו שהיו אצל הגברת מרי שנחשבה למכשפה מפורסמת באותה תקופה שהייתה צורבת את האוזן עם ברזל חם,  משם החל במחקר רפואי מעמיק עד שהסינים בשנת 1984 אימצו את הנקודות שהוא מיפה וזיהה. לפני טיפול אוריקולותרפיה יש לזהות את 313 הנקודות באפרכסת האוזן - שמייצגות, את כל אברי גוף האדם, הורמונים, וכן נקודות פונקציונליות, כל אוזן מטופלת בנפרד.

לטענת המטפלים בשיטה זו, האוריקולותרפיה יכולה לטפל במגוון בעיות רפואיות להבדיל מרפלקסולוגיה ניתן לטפל גם במחלות פנימיות כגון: מערכת השתן, בעיות עיכול, טחורים, בעיות עור, גמגום, הפסקת עישון, נשימה, חרדות, בעיות נפשיות, כאבי גב ועוד.

## קישורים חיצוניים

* מרפאה אוריקולרית בישראל
* איגוד הרפואה האוריקולרי

## הערות שוליים

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
ניקולס נגרופונטה

**ניקולס נגרופונטה** (באנגלית: **Nicholas Negroponte**; נולד ב-1 בדצמבר 1943) הוא ארכיטקט ומדען מחשבים יווני-אמריקני הידוע בעיקר כמי שייסד וכיהן כיו"ר מעבדת המדיה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), וכמי שייסד את של ארגון ה-OLPC ("מחשב לכל ילד" באנגלית: One Laptop Per Child).

## ביוגרפיה
### נעוריו ותחילת דרכו
נגרופונטה גדל באפר איסט סייד, מנהטן, ניו יורק. אביו, דימיטרי ג'ון, הוא איל ספנות. אחיו הצעיר ג'ון היה סגן מזכיר המדינה של ארצות הברית.

בצעירותו למד בבית הספר הפרטי באקלי שבניו-יורק, בלה רוזי שבשווייץ ובתיכון צ׳וט רוזמרי הול (Choate Rosemary Hall) בוולינגפורד קונטיקט, שם סיים את לימודיו ב-1961.

### קריירה
ב-1966 סיים לימודי תואר שני בארכיטקטורה מ-MIT, והצטרף לסגל האקדמי של המכון. במסגרת לימודיו חקר סוגיות של תכנון בעזרת מחשב. ב-1967 ייסד נגרופונטה את קבוצת ארכיטקטורת המכונה של MIT, שילוב של מעבדה ואוסף מדענים שחקרו גישות חדשות לאינטראקציה של אנשים עם מחשבים. ב-1985 הקים נגרופונטה את מעבדת המדיה של MIT עם ג'רום ב. וויסנר. כדירקטור, הוא הפך את המעבדה למעבדת המדיה המובילה בעולם אשר משמשת כ"מגרש משחקים" לטכנולוגיות ממשקי מחשב.
[ממוזער|250px|שמאל|נגרופונטה מציג את פרויקט [OLPC|מחשב לכל ילד, ב"פסגת האו"ם למען חברת המידע", שנערכה בתוניס בשנת 2005.]]
לצד עבודתו ב-MIT שימש גם כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

בשנת 1992 היה נגרופונטה המשקיע הראשון במגזין Wired, שם גם כתב טור חודשי בשנים 1993–1998. ב-1995 הרחיב נגרופונטה רבים מהרעיונות שהופיעו בטור לספר בשם "להיות דיגיטלי" ("Being Digital"), בו הוא חזה את הדרך בה העולם האינטראקטיבי, עולם הבידור ועולם המידע לבסוף יתמזגו לעולם אחד. הספר היה לרב מכר ותורגם לכעשרים שפות. למרות זאת, עלו ביקורות שגרסו כי הרעיונות הטכנו-אוטופיים לוקים בחוסר התייחסות למציאות ההיסטורית, הפוליטית והתרבותית, שעל-פיהן יש לבחון טכנולוגיות חדשות.

בשנת 2000 פרש נגרופונטה מניהול מעבדת המדיה, אך נשאר בתפקידו כיו"ר. בשנת 2006 פרש גם מתפקיד זה כדי לפנות את זמנו לקידום פרויקט "מחשב לכל ילד" (OLPC). המיזם שהוקם על ידי נגרופונטה ועמיתיו למעבדה נועד להרחיב את הגישה למחשבים ולרשת האינטרנט במדינות מתפתחות.

נגרופונטה מכהן במספר דירקטוריונים, ובכלל זה בדירקטוריון של מוטורולה, Velti ו-Ambient Devices. הוא גם מכהן בוועדה המייעצת של TTI/Vanguard. במהלך שלושים השנים האחרונות הוא השקיע ביותר מ-30 חברות הזנק כגון Zagats, Wired, Ambient Devices, Skype ו-Velti. באוגוסט 2007 הוא מונה לוועדה מבקרת שנועדה לוודא את המשך ההגינות והעצמאות של ה-Wall Street Journal ועוד מספר פרסומים של ה-דאו ג'ונס. הוא מכהן גם במספר ועדות מייעצות של רשות התקשורת האמריקאית (FCC) ושל הנציבות האירופית.

### חיים אישיים
נגרופונטה נשוי לאליין ולהם בן אחד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יווני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
טמפורה

[שמאל|ממוזער|250px|מנת טנדון - טמפורה [חסילונים וירקות מוגשים בקערה מעל אורז מאודה]]
**טמפורה** (ביפנית: **天ぷら**, Tenpura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן". הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.

השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.

רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים. לעיתים מוחלפים המים במי סודה. במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.

לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה. 

מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה. הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.

ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית. מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.

וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:טיגון עמוק
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קרב משלט 219

**קרב משלט 219** היה קרב במלחמת העצמאות שהתרחש בתקופת ההפוגה השנייה בין כוחות הלגיון הירדני ולוחמים מקומיים ובין חיילים מחטיבת קרייתי, ב-24 בספטמבר 1948.

משלט 219 נמצא ליד כביש 443 של היום, ביער בן שמן בסביבת **[[חורבת הגרדי]]** (קבר שייח' ערבאווי, המזוהה כיום על ידי חרדים כקברו של מתתיהו הכהן) וקברות המכבים, וממערב לכפר אל-מידיה. המקום נכבש ביולי 1948 במסגרת מבצע דני וחיילים מפלוגה א' של גדוד 142 קרייתי הוצבו לשמירה על המקום.

## מהלך הקרב
[ממוזער|מצבות לזכר [נעדרי צה"ל במלחמת העצמאות|נעדרי הקרב ישראל גליקזם ויעקב בטלהיים בהר הרצל]]
עם שחר 24 בספטמבר 1948 נפתחה אש תותחים ומקלעים על משלט 219. תוך זמן קצר החלה הסתערות על המשלט והחלה נסיגה בלתי מאורגנת לעורף. רק בשעות הצהרים הגיעה תגבורת של חטיבת קרייתי וכבשה את המשלט. במקום נמצאו גופות הלוחמים שחוללו על ידי תושבי אל-מידיה. בקרב נהרגו 23 לוחמים. בין חללים אלו גם שני חיילים נעדרים (שנעדרים עד היום).

## אחרית דבר
הדעות חלוקות לגבי הסיבות לנפילת המשלט. הגרסה הרשמית טוענת כי מצב הביצורים היה גרוע. העמדות נבנו לגובה ולא לעומק ולא הוסוו. לא נסללו דרכי גישה ונסיגה, לא הוטמן מיקוש הגנה ולא נחפרו תעלות קשר. למרות מצב הכוננות הוצאה פלוגת התגבורת לחופשה קצרה, עובדה שהייתה לה חשיבות רבה לגבי תוצאות הקרב. כמו כן נמתחה ביקורת על אופן הלחימה של הפלוגה, ואף נטען כי החיילים ישנו בעמדותיהם.

עם זאת, כבר בטקס האזכרה הראשון לחללי הקרב עלה נציג רשמי והתנצל בפני המשפחות ללא הסבר לדבריו. ההיסטוריון אריה יצחקי טוען כי קריאות הלוחמים במקום לקבלת תגבורת לא נענו עקב סכסוך בדרגים הגבוהים של הפיקוד. כמו כן, טענת הגרסה הרשמית לגבי השינה בעמדות איננה הגיונית מאחר שהקרב נפתח בהרעשה ארטילרית, שגרמה לחיילים להתבצר בעמדות וללא ספק לא אפשרה להם להירדם. תעלות הקשר נמצאות במקום עד היום ואי אפשר לטעון שלא נחפרו.

כיום קיימת במקום אנדרטה לזכר הנופלים, הסובלת מדי פעם מהשחתה של ערבים. בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, 2012 נותצה האנדרטה לרסיסים. באוגוסט 2022 האנדרטה נותצה ונשרפה בידי ערבים. נכון לשנת 2024 יש אנדרטה לזכר הנופלים. מצבה נוספת ובה שמות הנופלים מצויה בבית הכנסת של היישוב הסמוך מבוא מודיעים.

## לקריאה נוספת
* אריה יצחקי (עורך), **משלט מודיעים 219**, הוצאת "העמותה להנצחת הנופלים באזור מודיעים", 1988
* אריה יצחקי, **שלדים בארון** (הפרק משלט 219 עמ' 107–125), הוצאת ספרים א"י, אילניה, 2009

## קישורים חיצוניים

* משלט 219, באתר mcity מקומון מודיעין
* 
* מידע על הקרב וחקר נעדריו באתר אגף כח אדם של צה"ל.

## הערות שוליים

משלט 219
משלט 219
משלט 219
קטגוריה:יער בן שמן
הדרך הטובה

**הדרך הטובה** היא סיעה שהוקמה בכנסת השבע עשרה בידי חבר הכנסת אלחנן גלזר שהתפצל מסיעת צדק לזקן, שהתפצלה בתורה ממפלגת הגמלאים.

## הקמת הסיעה
גלזר נבחר בבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) כמועמד השישי ברשימת גיל - גמלאי ישראל לכנסת שהייתה הפתעת הבחירות. במהלך הקדנציה נוצרו חילוקי דעות בסיעה ושלושה מחבריה: משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו פרשו והקימו את סיעת צדק לזקן, פרישה שאושרה בוועדת הכנסת ב-2 ביוני 2008, לאחר דחיות שנבעו מפסילת ניסיונה של הסיעה המתהווה לייצג בכנסת את מפלגת צדק חברתי שבראשות ארקדי גאידמק. לאחר כחודש אישרה ועדת הכנסת את בקשת הסיעה לייצג את מפלגת צומת בכנסת, בקשה שבאמצעותה יכלה הסיעה לקבל מימון מפלגות.

עם התפטרות ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונפילת ממשלת ישראל השלושים ואחת החל משא ומתן בין ציפי לבני, יו"ר קדימה, שעליה הוטלה המשימה להרכיב ממשלה חדשה, לסיעות השונות בכנסת. על רקע זה הודיעו שרוני ומרום-שלו על כוונתם להתאחד מחדש עם מפלגת גיל במטרה להגדיל את כוחם המשותף במשא ומתן. גלזר, החבר השלישי בצדק לזקן, התנגד לאיחוד מחדש והחליט להישאר לבדו מחוץ לסיעה.

כעבור כשבועיים, ב-26 באוקטובר הודיעה לבני לנשיא מדינת ישראל שמעון פרס כי אין ביכולתה להרכיב ממשלה חדשה, כישלון שתוצאתו הייתה הכרזתו של הנשיא בצהרי יום המחרת על הליכה לבחירות. בבוקר יום ההכרזה, 27 באוקטובר, התקיים דיון בוועדת הכנסת ובו אישרה הוועדה את בקשת צדק לזקן להתמזג עם "גיל" ואת בקשת גלזר להתפלג מצדק לזקן וליצור סיעה חדשה, "הדרך הטובה". הסיעה נקראה כך לזכר טובה, אשתו המנוחה של גלזר. הסיעה החדשה הודיעה שהיא, כקודמתה, תייצג את מפלגת צומת, מהלך שיאפשר לסיעה לזכות במימון מפלגות.

בבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודד גלזר במסגרת מפלגת צומת, והוצב במקום השני ברשימתה לכנסת. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.

## נציגי המפלגה בכנסת

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגות גמלאים
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2008
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה

**מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה** (באנגלית: The **Gold Medal of the Royal Astronomical Society**, (RAS)) היא הפרס הגבוה ביותר של החברה המלכותית לאסטרונומיה, שנוסד בשנת 1824 והוענק במקור עבור הישגים יוצאי דופן בתחומי האסטרונומיה. בעקבות ההתפתחות המדעית והגילויים החדשים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, הפרס הוגדר מחדש, הן מבחינת תחומי המחקר שבגינם הוא הוענק והן מבחינת תדירות הענקת הפרס. החל משנת 1903 תחומי המחקר שבגינם ניתן הפרס הורחבו והוגדרו לשתי קטגוריות והוענקו בשנים מסוימות עבור אסטרונומיה ובשנים אחרות עבור גיאופיזיקה. בשנת 1964, הפרס הורחב בשנית לשתי מדליות בשנה להבטחת איזון בתחומי המחקר והוענק בתדירות שנתית באסטרונומיה (כולל אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה וכו') ובגיאופיזיקה (כולל פיזיקה סולארית, מדעים פלנטריים, טקטוניקה וכו').
במהלך היסטוריית הענקת הפרס, היו שנים שבהן הפרס הוענק למספר מועמדים באותה שנה בתחום האסטרונומיה והיו שנים שבהן הפרס לא הוענק כלל, כיוון שלא נמצאו אישים ראויים לקבלת הפרס (לא היו גילויים ומחקרים חדשים).

הראשונים שזכו בפרס היו צ'ארלס בבג' ויוהאן פרנץ אנקה. בשנים הראשונות הוענקו מספר מדליות מזהב ומכסף כל שנה (השנה האחרונה שבה הוענקו מדליות מכסף הייתה ב-1827), אך ב-1833 הוחלט להעניק רק מדליית זהב אחת כל שנה. ב-1846 נתגלה כוכב הלכת השמיני נפטון מה שיצר בעיה למי להעניק את הפרס. רבים חשו שיש להעניק את הפרס במשותף לג'ון קוץ' אדמס שחישב את מסלולו של נפטון וקבע היכן יש לחפש אותו ואורבן לה-ורייה שגילה אותו תצפיתית. בשל המחלוקת, לא חולק הפרס ב-1847.

ב-1848 חולקו כפיצוי 12 "פרסי עדות" לאנשים שונים, כולל אדמס וורייר ולא הוענקה מדליית הזהב. ב-1849 חודשה הענקת הפרס עם מגבלת זוכה יחיד לשנה. אדמס קיבל את המדליה לבסוף ב-1866. ורייר קיבל אותה ב-1868, והמעניק היה ג'ון אדמס, שהיה נשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה באותה עת.

הנוהג להעניק מדליה אחת נמשך עד 1963 כאשר רק ב-1867 ו-1886 הוענקו שתי מדליות.

האישה הראשונה לקבל את המדליה הייתה קרוליין הרשל בשנת 1828. לאחריה לא ניתנה מדליה לאישה עד לשנת 1996, שבה הוענקה המדליה לאסטרונומית ורה רובין.

נכון לשנת 2020, מדליית הזהב של החברה המלכותית מוענק כל שנה עבור קידום תחומי המחקר באסטרונומיה ובגיאופיזיקה. הענקת הפרס הורחבה וסווגה עבור יחידים**;** בתחומי האסטרונומיה Gold Medal (A) ובתחומי הגיאופיזיקה ((Gold Medal (G ועבור קבוצות מחקר**;** בתחומי האסטרונומיה Group Award (A) ובתחומי הגיאופיזיקה Group Award (G).

תיאור המדליה – בצד אחד יש דימוי בפרופיל של סר אייזק ניוטון עם הכיתוב בלטינית "nubem pellante mathesi" (באנגלית: that expel a mathematics) והכיתוב באנגלית: Royal Astronomical Society.
בצד השני דימוי טלסקופ 40 הרגל במצפה הכוכבים של סר ויליאם הרשל שהיה הנשיא הראשון של החברה האסטרונומית המלכותית והכיתוב (המוטו של הרשל) בלטינית " quicquid nitet notandum" (באנגלית: Whatever Shines Should be Observed, בתרגום חופשי: "מה שמאיר חייבים לתצפת"), (בתמונה) שם האסטרונום האמריקאי אסף הול והשנה 1879 שבה הוענקה לו המדליה. הפורמט של המדליה זהה בכל שנה למעט הכיתוב של מקבל המדליה והשנה שבה מוענקת המדליה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פרסים לאסטרונומיה
בייזווטר

[ממוזער|שמאל|250px|מבט על השכונה, לכיוון [גני קנזינגטון.]]
**בייזווטר** (באנגלית: **Bayswater**) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת 4.8 ק"מ צפונית מערבית לצ'רינג קרוס, וגובלת בדרומה בהייד פארק ובגני קנזינגטון.

בשכונה אוכלוסייה אתנית מגוונת, יש בה קהילה יהודית ומתגוררת בה אוכלוסייה ערבית ניכרת (באזור דרך אדג'וור), וכן אוכלוסייה יוונית וברזילאית.

בתי השכונה בנויים ברובם בסגנון ג'ורג'יאני, אשר נבנו בין שתי מלחמות העולם - מדובר בעיקר בבתי טרסות הבנויים סביב כיכרות שבמרכזן גינות. בתים אלה, שהיו בעבר בתים פרטיים חולקו כיום לדירות מגורים.

## מקור השם
האזור בו ממוקמת כיום השכונה היה שייך בעבר למנזר וסטמינסטר (דבר המצוין בספר יום הדין). הנזיר שניהל את השטח היה הנזיר בייניארדוס (Bainiardus) (שעל שמו קרויה, כנראה, טירת ביינארד).

זיכיון פרלמנטרי משנת 1653 מתאר את השטח כ"שדה פתוח לציבור" (common field) בסמוך לפדינגטון "ליד המקום המכונה המעיין של ביינארד" (Baynard's Watering). 

לימים קוצר שם השכונה מ"המעיין של ביינארד" ל"מי ביי" (באנגלית - בייז - ווטר)

## פוליטיקה מקומית
השכונה מהווה שטח בחירה למועצת רובע וסטמינסטר, ומהשכונה נבחרים שישה חברים במועצה.
## הקהילה היהודית בשכונה
250px|ממוזער|שמאל|בית הכנסת ניו וסט אנד שבשכונה
בסוף המאה ה-19 החלו עשירי יהדות בריטניה לגור בבייזווטר ובשכונה הסמוכה סנט ג'ונס ווד, בהם ליאופולד דה רוטשילד ומשה מונטיפיורי. ב-30 במרץ 1879 חנכו את בית הכנסת ניו וסט אנד. אנשי הקהילה לא חסכו בהוצאות בבניית בית הכנסת, והוא שופע הדר, החל מרצפת הפסיפס דרך חלונות הויטראז' ועד לקירות האבן והשיש. באוגוסט 2007 הוכרז בית הכנסת כמונומנט לאומי בריטי. משמעות ההכרזה היא שממשלת בריטניה הפכה לאחראית לתחזוקתו ושימורו של המבנה. רק בית כנסת אחד נוסף הוכרז כמונומנט בית הכנסת בוויס-מרקס במזרח לונדון, בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בממלכה המאוחדת, שנחנך ב-1701.
## אזכורים תרבותיים
השכונה מוזכרת בספרו של ג'ון לה קארה "המרגל שחזר מן הכפור" בו, ליז, אחת הדמויות, היא חברה של סניף דרום בייזווטר של המפלגה הקומוניסטית הבריטית. בספר אחר של לה קארה - "כל אנשי סמיילי" מתגורר בשכונה קצין בכיר קומוניסטי בדימוס. כמו כן דמויות רבות בספרו של סמיואל סלבון "The Lonely Londoners" מתגוררות בשכונה. השכונה מוזכרת בספרו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות" כמקום בו התגלתה עריסת התינוק שאבד (בלא התינוק).

סרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" צולם בשכונה, וכך גם הסרט "אלפי" משנת 1966.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:לונדון: שכונות
מייפייר

[שמאל|ממוזער|250px|שדרת החנויות המלכותית ב[רחוב בונד הישן]]
[ממוזער|שמאל|250px|צידה השני של [כיכר גרוונר בשלהי המאה ה-18 או ראשית המאה ה-19.]]
**מייפייר** (באנגלית: **Mayfair**) היא שכונת יוקרה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

## היסטוריה
מאז שנת 1686 נערך מדי שנה במשך שבועיים בחודש מאי באתר שוק שפרד ועד שנת 1764 עת שקיום השוק באתר נאסר. קודם לשנת 1686 נערך השוק בהיימרקט, ולאחר שנה זו השוק נערך בבו.

שטח השכונה היה שטח פתוח חקלאי עד המאה ה-17. השטח הפך לפרוור עירוני של העיר באמצע המאה ה-17, ולרובע מגורים יוקרתי במהלך המאה ה-18. בשכונה התגוררו משפחת גרוונר העשירה. אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת נולדה בשכונה.

כיום השכונה כוללת בעיקר שטחי משרדים ומבני מגורים רבים הוסבו למשרדים שמרביתם עוסקים בהשקעות במקרקעין.

בשכונה ממוקמות האקדמיה המלכותית לאמנויות, מוזיאון בית הנדל, מלון בית גרוונר וקלארידג'ס. עד שנת 2017 שכנה בכיכר גרוונר שבשכונה שגרירות ארצות הברית (עברה לרובע וונדסוורת׳). כיום שוכנת בכיכר זו שגרירות איטליה. 

## גאוגרפיה
שכונת מייפר גובלת במערבה בהייד פארק (רחוב פארק ליין), בצפונה ברחוב אוקספורד, בדרומה בפיקדילי ובפארק גרין ובמזרחה ברחוב ריג'נטס.

## קישורים חיצוניים

*מיקומו המקורי של יריד מאי
*החזרת יריד מאי, כתבה של רשת BBC
*ההיסטוריה של מייפייר
* 

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:וסטמינסטר
חומר פוצולני

**חומר פוצולני** הוא חומר מינרלי המתקשה בתגובה עם סיד בסביבה מימית.

מקור השם הוא במילה **פוצולנה** (Pozzolana) שמשמעותה אבן פירוקלסטית, בעלת מבנה זכוכיתי הנמצאת בקרבת העיר פוצואולי ורומא. מכיוון שלאבקה המיוצרת מאבן זו תכונות פוצולניות (כלומר מתקשה בתגובה עם סיד), התקבל השם פוצולנה לתיאור חומרים פוצולנים בלעז.

בימי קדם, שמשה תערובת של חומרים פוצולנים וסיד כחומר המליטה העיקרי. ידוע בעיקר השימוש שנעשה בחומרים אלו בתקופת הקיסרות הרומית, על-אף שכבר היה בשימוש נרחב על ידי היוונים, ושרידים ארכאולוגים של מלטזים מסוג זה שנמצאו בארץ מתוארכים לתקופות מוקדמות יותר. ויטרוביוס מדווח על בניית מזחים בים שחומר המליטה שלהם היה פוצולני, חומר שהתקשה מהר והחזיק מעמד זמן רב.

החומרים הפוצולנים מכילים סיליקטים ואלומינטים במצב זכוכיתי. בסביבה בסיסית ובנוכחות סידן המסופק על ידי הסיד, הם מתמוססים ושוקעים כג'ל צמנטי (C-S-H ג'ל).

החומרים הפוצולנים משמשים היום באופן נרחב בתעשיית הבטון. בהתקשרות הצמנט שבבטון, משתחרר סיד לתמיסת הנקבים. הסיד מגיב עם החומרים הפוצלנים ליצירת ג'ל צמנטי נוסף. תגובה זו תורמת להתחזקות הבטון ולהפחתת הנקבוביות שלו, ובכך תורמת לקיימותו. בנוסף, החומרים הפוצולנים בדרך-כלל זולים מצמנט, ומורידים את מחיר הבטון. מרבית החומרים הפוצולנים המלאכותיים הם פסולת של תעשיות אחרות, והשימוש בהם תורם לשימור הסביבה.

## חומרים פוצולנים טבעיים
*סלעים פירוקלסטים (תוצרי התפרצות געשית)
**אפר געשי
**פוצולנה
**זכוכית געשית
*סלעי משקע
**חרסיות שנקלו באופן טבעי (כמו בתצורת חתרורים)
**צור ביוגני - סלע משקע הנוצר משלדי אצות צורניות

## חומרים פוצולנים מלאכותיים
*אפר פחם - תוצר לוואי של יצור חשמל בתחנת כוח פחמית. החומר הפוצולני הנפוץ ביותר בשימוש.
*מיקרו-סיליקה - תוצר לוואי של יצור פלדות סיליקוניות. נמצא בשימוש בעיקר בבטונים חזקים במיוחד, ובבטונים בעלי קיים משופר.
*חרסים טחונים
*זכוכית טחונה
*חרסית קלויה
*אפר משרפה של חומרי דלק ופסולת שונים (קליפות דגנים, עץ, פצלי שמן וכדומה)

## לקריאה נוספת
* סורוקה, יצחק. **חומרי מליטה, מלט ובטון**. הטכניון - התחנה לחקר הבנייה, 1989, תשמ"ט. עמ' 166-174.

## קישורים חיצוניים

* בטון ידידותי לסביבה – כמו זה שבו השתמשו הרומאים, אתר הידען
* 

קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:חומרי גלם
מניטו

**מָנִיטוּ** הוא התעתיק העברי למונח הלועזי **Manitou** , המתייחס לכוח החיים הבסיסי (סוג של אלוהות) בתאולוגיה של שבטי האלגונקים (עם ילידי ביבשת אמריקה), ומשמש בהשאלה בצרפתית המדוברת ככינוי לאדם רב השפעה וכוח (בדומה לביטויים "אלוהי ה...", "הגורו של תחום ה...").
תגית (הרלדיקה)

[שמאל|ממוזער|150px|תגית [אזור (הרלדיקה)|כחולה חלקה בעלת שלושה קצוות על שלט האצולה של נסיך אסטוריאס הספרדי]]
**תגית** (צרפתית **lambel***)*,היא מטען הרלדי הדומה לרצועת התליונים אשר מתוחה על חזהו של סוס מאוכף. התגית מצוירת על גבי שלט אצולה וזאת על מנת להבדילה משלט אצולה דומה או כחלק משיטת הקדנסיה.

התגית נחשבת כסימן ההבדל הישן ביותר אך לעיתים נושאים אותו כמטען. השימוש בתגית (בהרלדיקה האנגלית) כסימן הבדל עבור בנו הבכור של נושא המגן. ההבדלים או סימני הקדנסיה הם התקנים אשר תפקידם להבדיל בין ענפים שונים של משפחה או שושלת. שלטו של הבן הבכור, כל עוד אביו חי, הוא שלט המשפחה בתוספת תגית נקיה. לשלטו של הבן השני נוסף חרמש, לשלטו של השלישי כוכב וכן הלאה על פי שיטת הקדנסיה.

מספר הקצוות אשר לתגית אינו בהכרח מציין מאומה. למרות זאת תגית בעלת שלושה קצוות נחשבת כמייצגת את יורש העצר במהלך שנות חייו של אביו, חמישה קצוות במהלך שנות חייו של סבו ושבעה קצוות במהלך שנות חייו של אבי סבו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטענים הרלדיים
רפאלה לה קפריה

**רפאלה לה קפריה** (באיטלקית: **Raffaele La Capria**; 3 באוקטובר 1922 – 26 ביוני 2022) היה סופר ותסריטאי איטלקי.

## ביוגרפיה
נולד בנאפולי. אחרי שהוסמך במשפטים בנאפולי בשנת 1950 שהה בצרפת, אנגליה וארצות הברית ולבסוף עבר לגור ברומא. הוא השתתף במוסף התרבות של העיתון "קוריירה דלה סרה", היה שותף בהנהלת כתב העת האיטלקי הספרותי "נושאים חדשים", וחיבר תסכיתים לרדיו RAI.

בשנת 1957 השתתף בסמינר בינלאומי לספרות באוניברסיטת הרוורד. הוא השתתף בכתיבת תסריטים לסרטים רבים של
פרנצ'סקו רוסי, ביניהם "ידיים מעל העיר" (1963) ו"אנשים נגד" (1970).

במהלך הקריירה שלו פרסם לה קפריה מעל עשרים ספרים. הרומן הראשון היה "יום של חוסר סבלנות" בשנת 1952. ספרו השני, והידוע יותר, "פצוע אנושות", יצא לאור תשע שנים מאוחר יותר, בשנת 1961, וזכה בפרס סטרגה. בשנת 1982 הוא קיבץ את שני הרומאנים הראשונים שלו בתוספת הרומן "אמור ופסיכה" (1979) בכרך "שלושה רומאנים של יום אחד".

לה קפריה פרסם גם סיפורים כגון "השלג של וזוב", האוסף "פרחים יפניים" (1979), האוסף "ארבעה סיפורי אהבה" (2007). הוא הקדיש מאמצים רבים לפרסום מסות, כגון: "זינוקים פסולים" (1964), "הרגש בספרות", "הזבוב בבקבוק" (2002) וכן אוטוביוגרפיה: "חמישים שנה של זינוקים פסולים" (2000).

נפטר ברומא ב-26 ביוני 2022. היה נשוי לשחקנית אילריה אוקיני עד למותה ב-2019 ואב לבת.

## רשימת יצירותיו באיטלקית

* *[[Amore e psiche]]*, Bompiani, 1979
* *[[Tre romanzi di una giornata]]*, Einaudi, 1982
* *[[Letteratura e salti mortali]]*, Mondadori, 1982
* *[[Armonia perduta]]*, Mondadori, 1986
* *[[Un giorno d'impazienza]]*, Mondadori, 1987
* *[[Variazioni sopra una nota sola. Lettere a Francesca]]*, con Erri De Luca, AGE-Alfredo **[[Guida Editore]]*, 1990
* *[[False partenze]]*, Mondadori, 1995
* *[[Conversazione con Raffaele La Capria. Narrare l'armonia perduta]]*, con Paola **[[Gaglianone]]*, Nuova Omicron, 1995
* *[[Il bambino che non volle sparire]]*, Giunti & Lisciani, 1995
* *[[Assolo napoletano]]*, Rizzoli, 1996
* *[[L'occhio di Napoli]]*, Mondadori, 1996
* *[[Sentimento della letteratura]]*, Mondadori, 1996
* *[[Capri e non più Capri]]*, Mondadori, 1996
* *[[Ferito a morte]]*, Mondadori, 1996
* *[[L'apprendista scrittore. Dieci saggi in forma di racconto]]*, Minimum Fax, 1996
* *[[La neve del Vesuvio]]*, Mondadori, 1997
* *[[Colapesce, Colonnese]]*, 1998
* *[[Napolitan Graffiti]]*. Come eravamo, Rizzoli, 1998
* *[[Ultimi viaggi nell’Italia perduta]]*, Avagliano, 1999
* *[[Lo stile dell’anatra]]*, Mondadori, 2001
* *[[La mosca nella bottiglia. Elogio del senso comune, Rizzoli]]*, 2002
* *[[Me visto da lui stesso. Interviste 1970-2001 sul mestiere di scrivere]]*, Manni, 2002
* *[[Letteratura e libertà. Conversazione con Emanuele Trevi]]*, Quiritta, 2002
* *[[Cinquant'anni di false partenze ovvero l'apprendista scrittore]]*, Minimum Fax, 2002
* *[[Opere]]*, Mondadori, 2003
* *[[Caro Goffredo. Dedicato a Goffredo Parise]]*, Minimum Fax, 2005.
* *[[L'estro quotidiano]]*, Mondadori, 2005.
* *[[L'amorosa inchiesta]]*, Mondadori, 2006.
* *[[Quattro storie d'amore]]*, Drago, 2007.
* *[[Guappo e altri animali]]*, Mondadori, 2007.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס סטרגה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1922
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:זוכי פרס קמפיאלו
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל

שמאל|ממוזער|250px|שמשת רכב
**מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל** הייתה אירוע היסטורי המהווה עבור הפסיכולוגים החברתיים דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות.

התופעה אירעה, בו זמנית, במספר פרוורים של העיר סיאטל במדינת וושינגטון שבארצות הברית, בחודשים מרץ ואפריל של שנת 1954. יותר ויותר תושבים גילו לפתע סדקים, חורים או צלקות קטנות בשמשה הקדמית של רכביהם. נזקים קלים אלה מופיעים בשמשות של כלי רכב כל הזמן וכמעט שאיש אינו שם אליהם לב. ריבוי הדיווחים על נזקים כאלה העיר לראשונה את תשומת לבם של אנשים רבים לקיום הנזקים והם סברו כי הנזקים הם חדשים, רבים ופתאומיים.

הדיווחים הופיעו לראשונה בעיר בלינגהם בחודש מרץ, והמשטרה המקומית ייחסה אותה לנזק מכוון על ידי ירי רובי אוויר. לאחר שהתופעה נצפתה בערים אחרות, החליטו השוטרים שיש לחפש הסבר אחר. תוך שבוע, החדשות על "המגפה" הגיעו לעיר סיאטל. ככל שהעיתונים פרסמו יותר את הסיפור, כך גדל מספר המקרים שדווחו למשטרה. נוסעים עצרו ניידות משטרה כדי לדווח על נזקים ומגרשי חנייה דיווחו על התקפות חמורות בשטחם. עד ה-15 באפריל התקבלו כ-3,000 דיווחים על שמשות שניזוקו.

משהוחלט כי וונדליסטים לא יכולים להיות אחראים לכל כך הרבה מקרים בבת אחת, האנשים החלו לייחס את התופעה לגורמים שונים ומשונים:
*היו שחשבו כי מקור הבעיה נמצא במשדר רדיו חדש של חיל הים האמריקני, בעוצמה של מיליון ואט, המייצר גלים שמזעזעים את הזכוכית בשמשות.
*היו שייחסו את התופעה לקרינה קוסמית.
*היו שייחסו את התופעה לניסויים בנשק אטומי.
*היו שטענו שראו יצירת בועות קטנות בזכוכית מול עיניהם, וייחסו אותן לפרעושי חול.
*היו שייחסו את התופעה לשינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
*היו שייחסו את התופעה לגורמים על-טבעיים כמו "גרמלינים".

לבסוף, סמל מקס אליסון מהמעבדה לזיהוי פלילי במשטרת סיאטל הכריז, כי כחמישה אחוזים בלבד מן הדיווחים מוצדקים, ומתייחסים לסדקים שנובעים מוונדליזם, וכי יתר הדיווחים נובעים אך ורק מהיסטריה המונית, ומתייחסים לסדקים הנובעים מבלאי טבעי. ב-17 באפריל הדיווחים פסקו כמעט בפתאומיות. מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל מהווה דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות (ולא להיסטריה המונית, כפי שדווח). למרות שנזק דומה קורה לשמשות רכב כל הזמן – לאחר שכלי התקשורת החלו לדבר על הנושא, אנשים רבים החלו להסתכל בעיון רב יותר בשמשות שלהם ופתאום שמו לב לנזק שלא ראו עד אז.

## ראו גם
* מחשבות שווא
* היסטריה המונית
* קונסטרוקטיביזם חברתי

## לקריאה נוספת

* Nahum Z. Medalia and Otto N. Larsen (1958), Diffusion and Belief in a Collective Delusion: The Seattle Windshield Pitting Epidemic, *[[American Sociological Review]]*, Vol. 23, No. 2, pp. 180-186


קטגוריה:סיאטל
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:1954 בארצות הברית
קטגוריה:מחשבות שווא
קטגוריה:היסטריה