open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יחסי לטביה–שוודיה

[250px|ממוזער|ראש ממשלת לטביה [ואלדיס דומברובסקיס (מימין) נפגש עם מקבילו השוודי פרדריק ריינפלט ב"פורום העתיד הצפוני" בריגה, 2013]]
**יחסי לטביה–שוודיה** הם יחסי החוץ בין לטביה לשוודיה.

## היסטוריה
ב-15 באוגוסט 2011, בטקס בסטוקהולם, הצהיר ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלט כי בשנת 1944 הפכה שוודיה לאחת המדינות הראשונות שהכירו בכיבוש הסובייטי ב. בשנת 1945 הסגירה סטוקהולם לברית המועצות כ-170 חיילי ואפן אס אס מהמדינות הבלטיות שנמלטו מהצבא האדום ומצאו מקלט בשוודיה. כמו כן, פרדריק ריינפלט התנצל באופן רשמי בפני ראשי הממשלות של אסטוניה, לטביה וליטא על העובדה כי שוודיה העלימה עין מהעובדה של הכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות לאחר תום מלחמת העולם השנייה.

ב-27 באפריל 2018, ויקטוריה, נסיכת שוודיה ודניאל, דוכס וסטריטלנד, ערכו ביקור רשמי בריגה, שם הם התקבלו על ידי נשיא לטביה ריימונדס ויוניס. ב-28 במאי 2018 תרמה ממשלת שוודיה 10 מיליון קרונה שוודית ללטביה לרגל 100 שנה לעצמאות המדינה.

## יחסי סחר
לאחר שלטביה קיבלה עצמאות בשנת 1990 מברית המועצות, שוודיה הפכה למשקיעה הזרה הגדולה ביותר בכלכלה של לטביה. לשכת המסחר השוודית רשומה בלטביה.

## נציגויות דיפלומטיות
* לטביה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
* שוודיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
אמה ללמאן

**אמה מארי ללמאן** (; 16 באוגוסט 1898 – 11 בספטמבר 1988) הייתה אלופת העולם בהטלת כידון, פעילה פמיניסטית וסוציאליסטית צרפתייה, שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בצרפת בתקופת השואה.

## קורות חיים
אמה מארי ללמאן נולדה בז'יווה  שבצרפת, ב-18 באוגוסט 1898 להורים שעסקו בהוראה. מלחמת העולם הראשונה אילצה את משפחתה להגר מאזור הארדנים. כפליטה בפריז המשיכה בלימודיה וקיבלה שם משרת הוראה. ללמאן פעלה למען שוויון זכויות לנשים. כמו כן, היא מחתה על אי-קבלתן של נשים לאולימפיאדה. כאשר נערכה האולימפיאדה ב-1924 בפריז, ללמאן ארגנה אירוע ספורט תחרותי מקביל לנשים. מעבר לכך, היא הייתה אלופת עולם בהטלת כידון ובריצת 110 מטרים, וחברה במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, נתנה ללמאן את מפתחות ביתה בריימס ליהודי בשם ג'ורג' סיימון, ידיד של אביה, על מנת שיוכל להסתתר אצלה. סיימון לא הספיק להשתמש במפתחות מכיוון שהיה מבין הראשונים מיהודי ריימס שגורשו על ידי הנאצים. אמו של סיימון, ג'ולייט, נותרה לבדה, וללמאן סייעה בהצלתה בכך ששלחה אותה להתגורר מחוץ לריימס אצל ידידה, ונהגה לבקר אותה מדי יום.

בבית אמו של סיימון פגשה ללמאן בנער היהודי יענקל פרצדבורג. אחותו כבר נעצרה כשניסתה לחצות את הגבול לצרפת של וישי, וביולי 1942 נעצרה גם אמו והועברה למחנה ריכוז. יענקל ביקש מללמאן סיוע לאחר שבאוקטובר נודע לו ולאביו שהם עומדים להיעצר. היא נתנה לילד מקלט, ולאביו הציעה כי יגור בבית סמוך אחר שבבעלותה. האב סירב להצעה, מתוך ציפייה שיוכל למצוא את אשתו ובתו בגרמניה, וכעבור מספר ימים נעצר. ללמאן לקחה את יענקל תחת חסותה. בחלק מהזמן עברה לגור איתו בבית קיט שהיה ברשותה מחוץ לריימס, שם היה קל יותר להשיג מזון באמצעות גידול עצמי של ירקות. על מנת להקשות על זיהויו, האריך יענקל את שיערו והעמיד פנים שהוא הגנן.

## לאחר המלחמה
יענקל היה היחיד מבני משפחתו ששרד את השואה. באוקטובר 1956 אימצה אותו ללמאן באופן רשמי והגדירה אותו כיורשה. ללמאן המשיכה להיות פעילה אחרי המלחמה במפלגה הסוציאליסטית ולפעול למען זכויות נשים וזכויות אזרח.

## הכרה והנצחה
ב-3 בינואר 1980 הכיר יד ושם במארי ללמאן כחסידת אומות העולם, ולכבודה ניטע עץ בגן חסידי אומות העולם בירושלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מטילות כידון
קטגוריה:פמיניסטיות צרפתיות
קטגוריה:סוציאליסטיות
קטגוריה:סוציאליסטים
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1898
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1898
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1988
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1988
מקס האוסהופר

**מקסימיליאן יוזף האוסהופר** (בגרמנית: **Maximilian Joseph Haushofer**; 12 בספטמבר 1811 – 24 באוגוסט 1866) היה צייר נוף גרמני ופרופסור לציור נוף באקדמיה לאמנות בפראג.

## ביוגרפיה
הוא נולד כבן למורה פרטי בחצרו של המלך הבווארי מקסימיליאן הראשון יוזף שנתן לו גם חסות. בתחילה למד האוסהופר משפטים לבקשת אביו, אך הדבר לא תאם את נטיותיו. הוא פנה לציור כבר בגיל צעיר. בשנת 1828 הוא וכמה חברים עברו לאזור האגם כימזה בדרום בוואריה, שם הוא לימד את עצמו ציור מול הטבע. הוא יצר בית בעזרת נישואיו לאנה דומבסר, בתו של דניאל דומבסר.

כיתת הנוף באקדמיה לאמנות במינכן פורקה בשנת 1828. מי שבכל זאת רצה להיות צייר נוף היה צריך לחפש מורה. הוא לקח שיעורים לזמן קצר אצל יוזף אנטון סדלמייר (1797–1863). בשנת 1832 גילה האוסהופר את הנוף באזור קניגסי ובשנת 1835 את אגם סטרנברג כמוטיבי הנוף שלו. בשנים 1836 ו-1837 נסע לאיטליה כדי להרחיב את אופקיו האמנותיים.

עבודותיו הוצגו לציבור לראשונה בשנת 1833 במינכן ובשנת 1843 הציג תערוכה ראשונה בפראג.

גיסו, הפרופסור לאמנות כריסטיאן רובן (האוסהופר היה נשוי לאחותו אנה דמברס), שהיה הרקטור של האקדמיה בפראג ועמד בראש החוג לציור היסטורי שם, הציע אותו כמורה לחוג לציור נוף, אותו לימד במשך 20 שנה בין 1845 ל־1866. הוא לימד את תלמידיו ברוח הציור של תקופתו – תוך תשומת לב מיוחדת לציור מול הטבע. תלמידיו ליוו אותו בקביעות בנסיעות למושבת הציירים כימסי, שהוא היה היוזם שלה ואשר נוסדה שנתיים לפני מושבת הציירים בברביזון בצרפת.

נאמר כי כל ציירי הנוף הבוהמיים שהוכשרו בתקופה זו היו בין תלמידיו.

בשנת 1849 ביקש מקס האוסהופר להתקבל כפרופסור באקדמיה לאמנות במינכן, ונדחה.

כמה חודשים לפני מותו שב למולדתו הבווארית.

מאז 1829 היה חבר בקורפוס בוואריה מינכן.  

קרל האוסהופר (מינרלוג) והכלכלן, והסופר מקס האוסהופר ג'וניור נולדו מנישואיו לאנה דומבסר. 

נכדו של מקס האוסהופר – היה הגיאופוליטקאי קארל האוסהופר, שבנו הבכור אלברכט האוסהופר נרצח על ידי האס אס בגין השתתפותו בניסיון ההתנקשות בהיטלר ב-20 ביולי 1944.

## גלריה

קובץ:Der Weisssee im Stubachthale.jpg
קובץ:Maxmilián Haushofer - Weissensee u Lermonsu v Tyrolsku (1863).jpg
קובץ:Maximilian Haushofer (1811-66) - The Lake of Klönthal - RCIN 403851 - Royal Collection.jpg
קובץ:Max Haushofer Der Chiemsee von Osten.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1811
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1866
ויין מקוויי

**אייזק ויין מקוויי** (באנגלית: **Isaac Wayne MacVeagh**; ) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשליהם של נשיאי ארצות הברית ג'יימס גרפילד וצ'סטר ארתור.
## ראשית חייו
ויין מקוויי נולד בפיניקסוויל, פנסילבניה כבנם של מייג'ור ג'ון מקוויי ושל מרגרט (לבית לינקולן) מקוויי. אחיו, פרנקלין מקוויי, היה בנקאי ולימים מזכיר האוצר בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט.

מקוויי למד באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון וב-1853 הוא סיים את לימודיו במקום העשירי בכיתתו. ב-1856 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ובשנים 1859–1864 הוא היה פרקליט המחוז של מחוז צ'סטר בפנסילבניה. במלחמת האזרחים הוא הצטרף למיליציית החירום של פנסילבניה שהתארגנה כנגד איום הפלישה של צבא הקונפדרציה בשנים 1862 ו-1863. הוא הקים פלוגת פרשים עצמאית ומאוחר יותר שירת ברגימנט מיליציית החירום ה-29 של פנסילבניה והגיע עד לדרגת מייג'ור.

## קריירה פוליטית ומשפטית
מקוויי היה לאחד ממנהיגי המפלגה הרפובליקנית והיה יריב בולט של חותנו, סיימון קמרון במאבק שהתנהל במפלגה ב-1871. בשנים 1870–1871 הוא שירת כשגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית ובשנים 1872–1873 הוא היה חבר בוועידה החוקתית של פנסילבניה.

ב-1875 היה מקוויי שותף להקמת משרד עורכי הדין בפילדלפיה שכיום ידוע בשם דקארט . הוא גם היה יושב ראש ועדת מקוויי שנשלחה ב-1877 על ידי הנשיא רתרפורד הייז ללואיזיאנה, כדי ליישב את המאבק בין שתי ממשלות המדינה וכך לאפשר את פינוי כוחות הצבא ממנה.

ב-1881 כיהן מקוויי כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של ג'יימס גרפילד. לאחר רצח גרפילד הוא המשיך בתפקידו תחת הנשיא צ'סטר ארתור, אך התפטר כשלושה חודשים לאחר מכן.

ב-1892 הוא תמך בגרובר קליבלנד, מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ובשנים 1893–1897 הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באיטליה. ב-1896 הוא שב למפלגה הרפובליקנית. ב-1903 היה מקוויי הנציג המשפטי של ארצות הברית בפני בית הדין בהאג שדן בתביעות של גרמניה, בריטניה ואיטליה נגד ונצואלה.

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה תמך מקוויי במטרתן של מדינות ההסכמה במאמר בשם "התהום הבלתי אפשרי" (The Impossible Chasm) שפורסם ביולי 1915 בכתב העת North American Review. במאמרו האחרון באותו כתב עת בשם "יום לוסיטניה: 7 במאי 1916", הוא תקף את האיטיות של ממשלת ארצות הברית בתביעת זכויותיה מול גרמניה.
## חיים אישיים
ב-1856 נשא מקוויי לאישה את לטישה מיינר לואיס. לזוג נולד בן אחד, צ'ארלס מקוויי, שכיהן כשגריר ארצות הברית ביפן. ב-1866, לאחר מות רעייתו, הוא נישא בשנית לווירג'יניה רולט קמרון, בתו של מזכיר המלחמה, סיימון קמרון.

ויין מקוויי נפטר בוושינגטון די. סי. ב-11 בינואר 1917 ונטמן בבית הקברות של כנסיית רדימיר בבריין מאוור שבפנסילבניה.

## קישורים חיצוניים

* ויין מקוויי באתר מחלקת המשפטים של ארצות הברית 
* ויין מקוויי באנציקלופדיה בריטניקה (מהדורת 1911) 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:התובעים הכלליים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'יימס גרפילד
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל צ'סטר ארתור
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בטורקיה
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באיטליה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1833
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
סטניסלב שוויטל

ד"ר **סטניסלב שוויטל** (בפולנית: **Śwital, Stanisław**; ) היה רופא פולני ומנהל בית חולים בפרברי ורשה, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ד"ר שוויטל הוסמך לרפואה ב־1939. היה פעיל בתנועת ההתנגדות הפולנית והשתתף במרד ורשה בסוף קיץ 1944. ב־15 בנובמבר 1944 פנתה אליו הרופאה היהודיה אלינה מרגוליס, שעבדה לצדו בבית החולים בתור נוצרייה, וביקשה שיעזור לסייע בהוצאת ניצולים יהודים, חברי הארגון היהודי הלוחם. הלוחמים, שהשתתפו במרד גטו ורשה ובמרד ורשה. הסתתרו במרתף ברחוב פרומיק ברובע  בורשה. מחבואם היה בסכנת גילוי משום שהנאצים בנו ביצורים בקרבת מקום. ד"ר שוויטל אסף צוות של חמישה מעובדי בית החולים שניהל ושלח אותם אל העיר ההרוסה כדי להציל את אחרוני המורדים, תוך שימוש בתגים של הצלב האדום על זרועותיהם כסיפור כיסוי. חלק מהיהודים המסתתרים הועלו על אלונקות ופונו משם. בין הניצולים שפונו היו יצחק צוקרמן, צביה לובטקין, טוביה בוז'יקובסקי, ג'וליאן פישגרונד, זיגמונט ורמן ומארק אדלמן. שוויטל אשפז את הניצולים באחד מאולמות בית החולים כדי שהגסטפו לא ימצאו אותם, ובכך סיכן את עצמו. בנוסף לכך עמד בקשר הדוק עם הרופא יאנוש קורצ'אק, וסייע בארגון עזרה ליהודים בגטו. בקיץ 1943 טיפל במשך מספר שבועות בילד יהודי בן 3, שנכווה קשות במשך מספר שבועות. הוא מצא לו מקלט בטוח והעניק לו טיפול רפואי .

## לאחר המלחמה
ד"ר שוויטל סטניסלב המשיך להתגורר בברנוב ושימש כראש מרכז הבריאות המקומי וכרופא מחוזי. הוא שמר על קשר די הדוק עם הניצולים, במיוחד עם זיגמנוט ורמן, אך לאחר מותו של ורמן ב-1965 הקשר התרופף.

## הכרה והנצחה
ד"ר שוויטל הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם ב-1 בינואר 1981 הטקס לזכרו התקיים בוורשה. בנוסף התקיים גם טקס ביד ושם וניטע עץ לזכרו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים פולנים
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:נפטרים ב-1982
אוביוס (צרעה)

**Oobius** (בתעתיק לעברית: **אוביוס**) הוא סוג של צרעה טפילית שאינה צורבת במשפחת האנקרטידאים. השם המדעי של סוג זה פורסם לראשונה בשנת 1963 על ידי ולדימיר  טריאפיצין.

## מינים
* Oobius agrili
* Oobius batocerae
* Oobius buprestidis
* Oobius dahlsteni
* Oobius depressus
* Oobius longoi
* Oobius minusculus
* Oobius nearcticus
*Oobius primorskyensis
* Oobius whiteorum

## קישורים חיצוניים


* Triapitsyn, Petrice, T.R., Gates, M.W., Bauer, L.S. 2015: Two new species of Oobius Trjapitzin (Hymenoptera, Encyrtidae) egg parasitoids of Agrilus spp. (Coleoptera, Buprestidae) from the US, including a key and taxonomic notes on other congeneric Nearctic taxa. Zookeys, 498: 29-50, 


## הערות שוליים

קטגוריה:דבוראים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1963
יקטרינה קולסניקובה

**יקטרינה קולסניקובה** (ברוסית: **Екатерина Колесникова**; 5 בדצמבר 1907 – 10 במרץ 1993) הייתה איכרה רוסיה, שהצטרפה לשורות הפרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת ילדה יהודיה ממוות בידי הנאצים בתקופת השואה.

## פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
קולסניקובה התגוררה יחד עם בעלה ובנה בעיר סימפרופול שבחצי האי קרים. היא הייתה מיודדת עם אישה יהודייה בשם מריה פלדמן. בדצמבר 1941, כאשר ריכזו הגרמנים את כל יהודי העיר סימפרופול בגטו, ביקשה מריה מקולסניקובה להגן על בתה של מריה, קטיה בת ה-11. קולסניקובה לקחה את הילדה היהודיה לביתה, והסתירה אותה במשך יותר משנתיים. הילדה זכתה לטיפול מסור. הגרמנים ערכו חיפושים תכופים בביתה של קולסניקובה, וקטיה, שהסתתרה מרבית ימיה בארון, הייתה יוצאת ממחבואה כדי לנשום אוויר צח רק בלילה. קולסניקובה ובעלה היו מעורבים גם בפעילות מחתרתית בעיר, ובמרץ 1944 הם לקחו את בנם ואת קטיה, והצטרפו לפרטיזנים ביערות, שם שהו עד השחרור, ב־13 באפריל.

## לאחר המלחמה
אחרי המלחמה, בעלה של קולסניקובה נעצר על ידי השלטונות הסובייטים והוגלה למרכז אסיה, והיא נותרה לבדה לטפל בבנה ובקטיה, שהתייתמה במהלך הכיבוש. מטעמים הומניטריים, ולמרות המצוקה הכלכלית שלה, קולסניקובה אימצה באופן חוקי את הילדה היהודיה, קטיה פלדמן, והמשיכה לגדל אותה באהבה, יחד עם בנה.

## הכרה והנצחה
ב-28 בפברואר 1993 הכיר יד ושם ביקטרינה קולסניקובה כחסידת אומות העולם ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. בנוסף התקיים טקס במוסקבה. קולסניקובה נפטרה ב-10 במרץ 1993.

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: רוסיה
קטגוריה:פרטיזניות סובייטיות
קטגוריה:נשים רוסיות
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:נפטרות ב-1993
ענבל חברה לביטוח

**ענבל חברה לביטוח** היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1978 המייעצת לגופי המדינה בנושאי ביטוח וניהול נכסים הכפופה למשרד האוצר. יושב ראש החברה הוא החשב הכללי במשרד האוצר, יהלי רוטנברג. מטה החברה ממוקם בקריית שדה התעופה ומעסיקה כ-200 עובדים. המנהל הכללי הוא יריב נחמן. בנוסף על העיסוק בביטוח, מטרות החברה הן לסייע בניהול החוב הלאומי, לסייע בניהול ההשקעות של משרד התחבורה והתיירות, ניהול סוכנות הנסיעות הממשלתית וניהול מערך הלוואות ופיקדונות המדינה.

## היסטוריה
חברת ענבל הוקמה בשנת 1978, במטרה לעסוק בביטוחים סיכונים שהממשלה נוטלת על עצמה, שיש קשיים בביטוחם בשוק הפרטי, כגון סיכונים פוליטיים מעבר לקו הירוק. אך עד מהרה החלה לפעול כחברת ביטוח לכל דבר. ואיגוד חברות הביטוח תבע את הפסקת פעילות החברה שהחלה להתחרות בחברות הפרטיות בישראל.

בשנת 1985 עתרו חברות הביטוח לבג"ץ, לאחר שזכו במרכז לביטוח תלמידי בתי הספר, ענבל הפעילה לחצים וביטחה אותם במקומה. חבר הכנסת אוריאל לין דרש שהחברה תיסגר מאחר שהיא מתחרה בשוק הפרטי. החברה המשיכה לפעול אך התמקדה בעיקר בביטוח רכוש ממשלתי, וביטוח סיכוני מלחמה וטרור. כך בזמן האינתיפאדה השנייה ביקשה הממשלה שהחברה תספק ביטוח מפני סיכוני טרור לאנשי עסקים ותיירים שיגיעו לארץ. וביקשה היתר לשווק ביטוחי חיים, רכב, צד ג' ומלחמה, בעקבות התייקרות חדה בפרמיות בשוק הביטוח העולמי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. החברה גם ביטחה באותן השנים את ענף התעופה.

בזמן מלחמת לבנון השנייה, בעקבות נסיקת הפרמיה לביטוח הובלה ימית בשל הלחימה, הנפיקה החברה פוליסות לביטוח ימי לאוניות הפוקדות את ישראל.
בשנת 2007, החלה החברה לפעול כסוכנות נסיעות ממשלתית, ביוזמת החשב הכללי במשרד האוצר, ירון זליכה, במטרה לחסוך מיליוני שקלים לקופת המדינה המשולמים כעמלות לסוכני נסיעות.

בשנות ה-2000 החלה החברה לנהל את המכרז לביטוח הרכוש הממשלתי בשווי 24 מיליארד דולר. החברה ממנה סוכנות ביטוח האחראית לניהול ופיזור הסיכונים דרך מציאת מבטחי משנה. בשנת 2015, ושוב בשנת 2020 זכתה במכרז חברת "מארש ישראל" הסניף הישראלי של תאגיד "מארש מקלנן", ברוקר הביטוח הגדול בעולם.

## מבנה
### דירקטוריון
דירקטוריון החברה מונה שבעה חברים תחת יושב הראש יהלי רוטנברג, החשב הכללי במשרד האוצר. הדירקטוריון נפגש לפחות שש פעמים בשנה ומונה שש ועדות משנה: כספים, ביקורת, אכיפה, השקעות, כח אדם ואסטרטגיה.

### אגפים
אגפי מטה:
* כספים
* לשכה משפטית
* רכש ומכרזים
* מערכות מידע
* כח אדם

אגפים מקצועיים:
* חוב ממשלתי
* רכש ממשלתי
* ניהול ובקרה לרשות השקעות
* פרויקטים בשיתוף המגזר הפרטי
* סוכנות נסיעות ממשלתית
* חשבונאות, בקרה ודיווח ממשלתי

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:חברות ביטוח ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1978
Invisible (שיר של זארה לארסון)

**Invisible** (בעברית: **בלתי נראה**) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית זארה לארסון. השיר יצא לאור ב-8 בנובמבר 2019, על ידי חברות התקליטים אפיק ו-TEN, כסינגל מתוך הפסקול, **.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי זארה לארסון, ג'סטין טרנטר, קרוליין פנל, ג'וסיפר ואלפונסו גונזלס אגילאר והופק על ידי ג'וסיפר. לארסון תיארה את השיר כ"יפה" וככזה ש"מסר האדיבות שלו תואם בצורה מושלמת למסר של קלאוס (דמות מהסרט). אני חושבת שזה יכול לעורר את כולנו להיות קצת רחומים אחד כלפי השני".

טרנטר סיפר "כי הבמאי סרג'יו פאבלוס חשף בפניהם את הנושא של הסרט קלאוס, והראה להם חלקים מהתכנון שלו. לאחר מכן, טרנטר החל לכתוב את מילות השיר עם דגש על נושא הסרט. פאבלוס רצה שהשיר יהיה בעל השפעות סקנדינביות מסורתיות, אז טרנטר עבד עם מפיק סקנדינבי במטרה להשיג את הצליל הרצוי".

בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-19 מיליון השמעות.

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של לארסון ב-15 בנובמבר 2019.

## מיקומי שיא

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי זארה לארסון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'סטין טרנטר
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אפיק רקורדס
ערים (חברה)

**ערים** היא חברה ממשלתית האמונה על פיתוח אורבני במדינת ישראל. החברה הוקמה בשנת 1973 וכפופה למשרד הבינוי והשיכון ולמינהל מקרקעי ישראל. משרדי החברה שוכנים ברחוב יפו שבירושלים. יושב ראש הדירקטוריון הוא גבי יפרח והמנהל הכללי הוא אושיק בן עטר. בשנת 2019 היקף הפעילות השנתי עמד על כחצי מיליארד שקלים חדשים.

בשנת 1998 הוצע להפריט את החברה, אך ניסיון זה לא צלח בסופו של דבר. בנובמבר 2020 פורסם כי משרד הבינוי ורשות החברות הממשלתיות מתכננים למזג את החברה עם חברה ממשלתית נוספת, "דירה להשכיר".

נכון לשנת 2021, החברה מקיימת פרויקטים במספר מקומות, ובהם: באר שבע, לוד, שדרות, בית אריה-עופרים, אלפי מנשה ועמנואל.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:ישראל: תכנון עירוני
האצ'בק

ממוזער|260px| למעלה: שרטוט של האצ'בק 3 דלתות, למטה: שרטוט של האצ'בק 5 דלתות
[ממוזער|260px|שלוש תצורות הרכב הנפוצות: למעלה: [סדאן (מרכב)|סדאן, באמצע: סטיישן, למטה: **האצ'בק**]]
[ממוזער|260px| השוואה של דגם האצ'בק ודגם [מכונית סטיישן|סטיישן מתוצרת אותו יצרן, בסיס גלגלים זהה]]

**האצ'בק** (באנגלית: **Hatchback**) מוגדר כרכב נוסעים אשר גוף המרכב שלו יוצר בסגנון גרסה מכונית עם דלת אחורית הנפתחת כלפי מעלה כדי לספק גישה לאזור המטען בתא האחורי

דגמי האצ'בק עשויים לכלול מקומות ישיבה בשורה השנייה שמתקפלת, שם ניתן להגדיר מחדש את הפנים כדי לתעדף את נפח הנוסעים או המטען.

## מאפייני האצ'בק
מילולית, hatchback הוא דגם שיש באחוריו כווה (בהקשר הזה: דלת שנפתחת כלפי מעלה).

טווח הדגמים כולל סגנונות גוף מרובים, כגון: סדאן, האצ'בק וסטיישן, כאשר בדרך כלל לכל הדגמים פלטפורמה משותפת, רובם על אותו בסיס גלגלים, מציעים את אותן אפשרויות של סוגי מנוע, ונוחות.

סגנון מרכב ההאצ'בק משווק ברחבי העולם על מכוניות בגודל שבין סופרמיני למכוניות משפחתיות קטנות, כמו גם מכוניות מנהלים ומכוניות ספורט.

במשותף לדגמי סטיישן והאצ'בק בסגנון פסטבק יש תצורה עיצובית של שתי קופסאות, נפח פנים משותף לנוסעים ומטענים ודלת אחורית (המכונה לעיתים קרובות תא מטען במקרה של סטיישן) התלויה בגובה הגג.

כמה רכבי האצ'בק הם לא סטיישן ולא פסטבק, אלא בעיצוב של שלוש קופסאות, כמו סימקה 1100 מתוצרת סימקה.

## תצורות נוספות הדומות להאצ'בק
* ""  – הוא רכב בעל קצה אחורי משופע בין 45° ל-5° מעלות עם דלת אחת המונפת לפתיחה, כאשר הדלת האחורית יותר אופקית מאנכית
* "פסטבק"  – הוא תכונת עיצוב לרכב אשר מוגדרת על ידי החלק האחורי של המכונית בעל שיפוע יחיד מהגג לפגוש האחורי
* נוצ'בק  – היא קטגוריה של מכונית המאופיינת בעיצוב של שלוש תיבות בה נפח תא המטען בולט פחות מתאי המנוע והנוסעים. מרכב זה הוא למעשה שילוב של סדאן והאצ'בק. בצורתו הוא מזכיר סדאן (אם כי לרוב תא המטען קצר ופחות בולט) אך מאפשר גישה מלאה מתא המטען לתא הנוסעים, כמו מרכב ההאצ'בק, מאחר שהחלון מתרומם יחד עם הדלת – לדוגמה, סקודה אוקטביה.
* "Shooting-brake"  מוגדר כסטיישן – בתצורה קופה (דוגמה: וולוו P1800 דגם "ES", דוגמה: מכונית הקונספט אאודי שוטינג ברייק)

## סגנונות נפוצים של גופי מכוניות
* סדאן – (3 קופסאות)
* האצ'בק – (2 קופסאות)
* סטיישן – (2 קופסאות, בדגמי "סטיישן" קיים חלל פנימי יחיד המשותף לנוסעים ולמטען, ודלת אחורית לגישה למטענים)
* מסחרית – (2 קופסאות)

## תצורות האצ'בק
* 3 דלתות (2 דלתות צד + דלת אחורית)
* 5 דלתות (4 דלתות צד + דלת אחורית)

## גלריה דגמי האצ'בק

קובץ:Hatchback three box.jpg | דגם האצ'בק-ליפטבק של פורד אסקורט 3 קופסאות
קובץ:1982 AMC Eagle SX-4 Sport at 2015 AMO show 5of7.jpg | דגם האצ'בק של "AMC Eagle SX-4 Sport" , שנת 1982
קובץ:1975 Austin Maxi (40186828084).jpg | דגם האצ'בק של אוסטין מקסי, שנת 1975
קובץ:Renault 6 rear 20080918.jpg | דגם האצ'בק של רנו 6
קובץ:The trunkroom of Toyota YARIS CROSS Z 2WD (3BA-MXPB10).jpg| דגם האצ'בק של טויוטה יאריס
קובץ:Skoda Fabia Style (III) – Heckansicht, 2. Mai 2015, Düsseldorf.jpg | דגם האצ'בק של סקודה פאביה
קובץ:Seat Toledo CL 1994 maletero 550L.jpg | דגם ליפטבק של "סיאט טולדו CL" שנת 1994
קובץ:Citroen CX 2500 Diesel (6063019981).jpg  | דגם פסטבק של סיטרואן CX, בתצורה 4 דלתות סדאן, שנת 1978
קובץ:2017 Hyundai i10 Premium.jpg | יונדאי i10, דגם 2017


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב לפי סוג
בית החולים הדסה בית שמש

**המרכז הרפואי הדסה בית שמש** הוא מרכז רפואי בעיר בית שמש. הפועל תחת מרכז רפואי הדסה. בית החולים צפוי לשרת את 360 אלף תושבי העיר בית שמש והמועצה אזורית מטה יהודה.

## היסטוריה
שיתוף הפעולה בין המרכז הרפואי לבית שמש החל בשנת 2016, עם חתימת הסכם שהגביר את ההסעות בין העיר לבית החולים, וכן הנגיש את בדיקות ה-MRI לתושבי העיר. בהסכם זה נשקלה לראשונה האפשרות להקמת מרפאות של הדסה בבית שמש.

ב-2 באוגוסט 2019 פרסמה ראש העיר עליזה בלוך את בחינת האפשרות להקים מרכז רפואי בעיר, וכי נפגשה עם מנהל הדסה זאב רוטשטיין על מנת לדון בנושא. במפגש זה הוכרז כי הבנייה אמורה להתחיל בפברואר 2021. בנוסף על כך, פורסם כי המרכז ימוקם ברמת בית שמש ויכלול מוקד לרפואה דחופה, חדרי ניתוח, יחידת דיאליזה, מרפאות מומחים ומרכז לאשפוז יום.

המרכז והמרפאות הראשונות נחנכו בקניון נעימי ב-7 ביוני 2023. המרפאות והמחלקות הראשונות שהחלו לפעול הן מרפאות קרדיולוגיה, גסטרו, כירורגית נשים, המטולוגיה ילדים, מרפאת האכלה ומרפאת כאב. בעתיד עתידות להיפתח מחלקות לפסיכיאטריה, אשפוז יום, ריאות, נפרולוגיה, מרפאות עיניים, נשים, אלרגיה, פלסטיקה ואופטומטריה. בנוסף על כך, יופעלו במערך שני חדרי ניתוח.

ב-26 ביוני 2023, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה החליטה להפקיד התוכנית להקמת בית החולים בעיר. על פי התכנון, בית החולים יכיל כ-5 מבנים בני 7 קומות ויכלול בין היתר מעבדות, מחלקות אשפוז, מכונים רפואיים, מלונית, מנחת מסוקים, שטחי מסחר ומרכז הכשרה למתמחים. מלבד זאת, בבית החולים יהיו כ-770 מיטות.

## הערות שוליים

הדסה בית שמש
קטגוריה:בית שמש: מבנים
בית שמש
בית הכנסת של צ'קישקה

**בית הכנסת של צ'קישקה** (בליטאית: **Čekiškės sinagoga**) הוא בית כנסת לשעבר בעיר צ'יקישקה, במחוז קובנה, ליטא.

## המבנה
בית הכנסת הוא מבנה לבנים אדום לא מטויח. יש לו שני אולמות עיקריים, והוא מכוסה בגג גמלונים של יריעות אזבסט המונחות על גבי גג שלבקת חוגרת ישן.

בבית הכנסת אולם תפילות רחב ידיים בצד המזרחי וכרך מערבי בן שתי קומות, שבקומת הקרקע יש אולם פרוזדור וחדר קטן אחד, ובקומה העליונה הייתה ממוקמת עזרת הנשים. הכניסה הראשית לבית הכנסת ממוקמת בחזיתו הדרומית של המבנה. גרם מדרגות עץ חיצוני המוביל לעזרת הנשים הוצמד ככל הנראה לחזית המערבית. החלק החיצוני של בית הכנסת השתמר.

הפנים מחולק על ידי קירות לבנים לאולם התפילה המזרחי ולשני חדרים מערביים, שמעליהם הייתה ממוקמת עזרת הנשים. החדר הצפון מערבי שימש ככל הנראה כחדר תפילה ולימוד קטן, שכן בקיר המזרחי שלו יש גומחה עם מסגרת עץ בולטת שנראית כמו ארון תורה קטן.

## היסטוריה
ב-22 ביולי 1887 פרצה שרפה בעיר. השרפה בצ'יקישקה הרסה את רוב התשתיות ונותרו רק 3 מבנים בעיר. רוב האוכלוסייה באותה תקופה הייתה אוכלוסייה יהודית. לאחר השרפה נבנה בית הכנסת צ'קישקה ונשאר ללא שינוי עד היום, אם כי הוא כבר לא בשימוש.

לאחר מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת ננטש במשך זמן רב. במהלך הכיבוש על ידי ברית המועצות הוסב הבניין לאסם.

בשנת 2010 הבניין הוכרז כאתר מורשת תרבותית לשימור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

צ'קישקה
אמג'ד טאהא

**אמג'ד טאהא** (בערבית: **أمجد طه**, תעתיק מדויק: **אמג'ד טה**) הוא הפרשן האמירוּתי הפופולרי ביותר בתקשורת וברשתות החברתיות באזור המפרץ הפרסי, מקורב לצמרת הממשל בבחריין ותומך בנורמליזציה עם ישראל.

אמג'ד טאהא משמש ראש "המרכז הבריטי ללימודים ולמחקרים בנושאי המזרח התיכון (AMRC)" בבחריין וחבר הנהלת Sharaka (בערבית: شراكة, בעברית: "שותפות"). ספרו של אמג'ד טאהא "ההונאה של האביב הערבי" (באנגלית: "The Deception of the Arab Spring"), עומד על הסיבות לכישלון "האביב הערבי".

## ביוגרפיה
ככתב ופרשן, אמג'ד טאהא חתום על סקופים בנושאי ביטחון במזרח התיכון.

### אמג'ד טאהא וישראל
אמג'ד טאהא ביקר בישראל בשנת 2020 כחלק ממשלחת בחריינית, ופרסם סרטון בו תיאר את הישראלים כ"עם של טוב ונדיבות". במהלך ביקורו של טאהא בירושלים, ניסו צעירים ערבים לפגוע בו

אמג'ד טאהא כותב רבות נגד האנטישמיות המודרנית, וביום השואה הבין-לאומי בתחילת שנת 2021 פרסם מאמר בעיתון ישראל היום תחת הכותרת "בין כווית ותוניסיה – האנטישמיות הצבועה בשיאה", ובו הוקיע את האנטישמיות החדשה המתבטאת בשנאה לישראל.

במקביל, אמג'ד טאהא מותח ביקורת חריפה על אלימות מנגנוני השיטור ברשות הפלסטינית, על אלימותם בדיכוי הפגנות.

ביחס לשואה, אמג'ד טאהא קורא לארצות ערב "להכניס לתוכנית הלימודים פרקים על רדיפת היהודים בידי הנאצים", ורואה במשטר האיראני כיום את "הנאצים של המזרח התיכון".

## ראו גם
*נאג'את אל-סעיד

## קישורים חיצוניים

* 
* "אודות אמג'ד טאהא" (אנגלית)
* "מיהו אמג'ד טאהא?" - סרטון (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ערבים
גרטרוד קאודרס

180px|שמאל|ממוזער|חתימתה של גרטרוד קאודרס
180px|שמאל|ממוזער|תצלום של נטלי יהודקובה על מצבה בבית העלמין בזברסלב פרבר של פראג.
**גרטרוד "גרטל" קאודרס** (בצ'כית: **Gertruda Kaudersová**; 26 באפריל 1883 – 17 במאי 1942) הייתה אמנית וציירת יהודיה צ'כית. היא נספתה במיידנק.

## קורות חייה
קאודרס נולדה וגדלה בפראג למשפחה יהודית אמידה, בתם של אמה "אמילי" קאודרס (בת למשפחת בנדה, 1858 - אפריל 1923) וד"ר יור סיגמונד קאודרס (נולד ב-1848). כסטודנטית מוכשרת ומוערכת לציור, זכתה ללמוד אצל האמן הנודע Otakar Nejedlý , באקדמיה הצ'כית לאמנויות שבפראג , ובילתה חופשות רבות בצרפת ובאיטליה.

סגנון הציור שלה הושפע מהזרם האימפרסיוניסטי וניכר בצבעיו העזים ורבי ההבעה. ציוריה התמקדו בקומפוזיציות ובדיוקנאות. בשנת 1924 היא הציגה בתערוכה שנערכה ברודולפינום  בפראג ביחד עם איגוד הציירים הגרמנים. בינואר 1926 היא השתתפה בתערוכה של אגודת הסופרים והאמנים הגרמנים בבוהמיה שנערכה ב-. היסטוריון האמנות ד"ר אוסקר שירר  מתח ביקורת על התערוכה, אך שיבח את יצירותיה של קאודרס.

יצירותיה הוצגו בכמה תערוכות יוקרתיות בפראג, לפני מלחמת העולם השנייה. במחצית השנייה של שנות השלושים, שניים מציורי השמן שלה, "קומפוזיציה" ו"סייסטה" הוצגו בשתי תערוכות שאורגנו על ידי Prager Secession , כיצירות של צייר אורח.

עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה וסיפוח צ'כסלובקיה, נמלטו רוב בני משפחתה מחוץ לצ'כיה, אך קאודרס עצמה סירבה לברוח. כדוברת גרמנית מלידה היא לא חששה שתסומן כאויב או כסיכון. לאחר זמן מה, כשהבינה שהיא נתונה בסכנה ממשית, החליטה להחביא את יצירות האמנות שלה. בעזרת חברתה הקרובה נטלי יהודקובה (Natalie Jahudkova), היא הסירה את הציורים מן המסגרות והטמינה את בדי הקנבס בקירות ומתחת לרצפה בביתה של יהודקובה בשכונה אחרת בעיר.

ב-12 במאי 1942 עצרו הגרמנים את קאודרס והיא נשלחה למחנה טרזיינשטט. אחרי השהות הקצרה בטרזיינשטט היא נשלחה בטרנספורט למחנה המוות במיידנק, שם נספתה (תאריך משוער 17.5.1942).

ציוריה של קאודרס נותרו מוסתרים בביתה של יהודקובה גם לאחר מותה ב-1977. בשנת 2018, במהלך שיפוץ בבית, התגלו כ-700 הציורים שהוחבאו שם. בעל הדירה, קרוב משפחתה של יהודקובה, סיפר כי במשפחתו סופר על אוצר חבוי בבית, אך מעולם לא העלו בדעתם שהסיפור אמיתי.

## גלריה

קובץ:Gertrud Kauders – Autoportrét.jpg
קובץ:Gertrud Kauders – kresba dívky (akvarel).jpg
קובץ:Gertrud Kauders – kresba dívky (pastel).jpg
קובץ:Gertrud Kauders – kresba dívky (patrně autoportrét).jpg
קובץ:Gertrud Kauders – kresba dívky v lehátku (akvarel).jpg
קובץ:Gertrud Kauders – Květiny (akvarel).jpg


## לקריאה נוספת
* 
* מבחר מציוריה של גרטרוד קאודרס

## קישורים חיצוניים

* Gertrud Kauders, באתר geni 
* GERTRUDA KAUDERSOVÁ, באתר Holocaust.cz 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות צ'כיות
קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ציירים יהודים צ'כים
קטגוריה:ציירים שנספו בשואה
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה מיידנק
קטגוריה:ילידות 1883
קטגוריה:נפטרות ב-1942
סקוט ברייר

**סקוט דייוויד ברייר** (באנגלית: **Scott David Berrier**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כראש סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני.

## ביוגרפיה
ברייר סיים ב-1983 תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט והתגייס לצבא ארצות הברית.

הוכשר כקצין מודיעין, הוצב באלסקה ושירת בדיוויזיה החי"ר השישית. ב-1989 עבר לרגימנט הריינג'רס ה-75, שימש עוזר קמ"ן הרגימנט וקצין המודיעין של הגדוד השלישי. ב-1992 הוצב בגדוד המודיעין 107 של הדיוויזיה השביעית. ב-1997 מונה לקצין מבצעים בחטיבת המודיעין ה-504 של הקורפוס השלישי. ב-1999 עבר לפיקוד מרכז ושימש בין השאר קצין המודיעין של פיקוד המבצעים המיוחדים של הפיקוד במהלך מלחמת אפגניסטן.

ב-2002 מונה למפקד גדוד המודיעין 110 בדיוויזיה ההררית העשירית. ב-2004 מונה לקצין המודיעין של הדיוויזיה ה-25. ב-2006 מונה למפקד חטיבת המודיעין 501 של הארמייה השמינית המוצבת בדרום קוריאה.

ב-2011 מונה לקצין המודיעין של פיקוד המרכז. ב-2014 מונה לקצין המודיעין של כוחות הקואליציה והכוחות האמריקאים באפגניסטן. ב-2015 מונה למפקד המרכז למצוינות במודיעין בפורט הואצ'וקה שבאריזונה. ב-2018 מונה לקצין המודיעין של המטות המשולבים. ב-2020 מונה לראש סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני.

ברייר בעל תואר שני באוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא. נשוי לאנני והם הורים לשני בנים.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני
* ביוגרפיה

קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרכז מישיגן
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית)
קטגוריה:ראשי סוכנות הביון של מחלקת ההגנה
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
אלברכט האוסהופר

**אלברכט גאורג האוסהופר** (בגרמנית: **Albrecht Georg Haushofer**; 7 בינואר 1903 – 23 באפריל 1945) היה גאוגרף, דיפלומט, סופר וחבר בהתנגדות הגרמנית לנאציזם.

## קורות חייו
האוסהופר נולד במינכן, בנו של הגנרל והגאוגרף קרל האוסהופר (1869–1946) ואשתו מרתה, לבית מאייר-דוס (1877–1946). לאלברכט היה אח אחד, היינץ. הוא למד גאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת מינכן. בשנת 1924 סיים את עבודת הגמר שלו על מדינות האלפים, אריך פון דרייגאלסקי (1865–1949) היה המדריך שלו. אלברכט עבד כעוזר של אלברכט פנק.

סטודנט עמית בגאופוליטיקה היה רודולף הס, חסידו המוקדם מאוד של אדולף היטלר וידיד קרוב של אביו של אלברכט האוסהופר. קרל האוסהופר היה מבקר תכוף בכלא לנדסברג, שם נכלאו היטלר והס לאחר המרד הכושל בשנת 1923. מאוחר יותר, תחת חוקי נירנברג משנת 1935 (החל משנת 1936), אלברכט האוסהופר סווג כבן תערובת (אימו הייתה חצי יהודייה) ולכן הוחלט להנפיק לו תעודת דם גרמני, תעודה שניתנים למישלינג שאמנם לא היו גרמנים טהורים אך עדיין לא נחשבו לחלק מ"הגזע היהודי".
ימין|ממוזער|300x300 פיקסלים|פסל לזכרו של אלברכט האוסהופר, בברלין.
אלברכט האוסהופר התמנה למזכיר הכללי של החברה הגאוגרפית Gesellschaft für Erdkunde בברלין ועורך כתב העת שלו. הוא מילא תפקיד זה בין השנים 1928 ל־1938. האוסהופר טייל ברחבי העולם בתפקידו הרשמי, הרצה וצבר ניסיון רב בעניינים בינלאומיים.

הוא החל ללמד גאופוליטיקה באקדמיה הגרמנית לפוליטיקה בשנת 1933, שאיבד רבים ממוריו עם תפיסת השלטון על ידי הנאצים. כאשר שולבה האקדמיה באוניברסיטת ברלין בשנת 1940, הוא התמנה לפרופסור בפקולטה ללימודי חוץ. הוא שימש גם כיועץ במפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית משנת 1934 ועד 1938, אז פורקה הלשכה עם מינויו של יואכים פון ריבנטרופ לשר החוץ. האוסהופר עבד אז עד שנת 1941 לפעמים במחלקת התעמולה של משרד החוץ הגרמני (מחלקת המידע של משרד החוץ).

תוך התובנה בפוליטיקה הלאומית-סוציאליסטית, האוסהופר מאמצע שנות השלושים ואילך התחבר לשני מעגלי התנגדות גרמנים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף האוסהופר למתנגדים השמרנים סביב שר האוצר הפרוסי יוהנס פופיץ. הוא נפגש גם עם פיטר יורק פון ורטנבורג והלמוט גרף פון מולטקה מהאופוזיציה של חוג קרייזאו, כמו גם אנשים מקבוצת "התזמורת האדומה", שראשיה בברלין לימדו גם ב"הוכשול לפוליטיקה".

האוסהופר היה מעורב בניסיונותיו של הס לנהל משא ומתן לשלום עם הצרפתים והבריטים, ושימש כמתווך. משערים כי ייתכן שהוא עודד את טיסתו של הס משנת 1941 לסקוטלנד, שלאחריה מצבו של האוסהופר השתנה. בחשד שעזר להס הוא הושם בכלא במשך כמה שבועות ואז הושאר בפיקוח של הגסטפו. חברים בכירים במפלגה הנאצית הביטו במורת רוח על אמו היהודיה למחצה.

הוא הגיע לתובנה שהדרך היחידה למנוע אסון צבאי ופוליטי מוחלט היא סילוק היטלר. לאחר מזימת הפצצה הכושלת בשנת 1944, הסתתר האוסהופר, אך נעצר בחווה בבוואריה ב־7 בדצמבר 1944.

כלוא בכלא מואביט בברלין, כתב את סונטת המואביט שלו, שפורסמה לאחר מותו בשנת 1946.

בליל 22 באפריל 1945, כשכוחות הצבא האדום כבר נכנסו לברלין, נורה אלברכט האוסהופר וכלואים אחרים כמו קלאוס בונהופר ורודיגר שלייכר על ידי חיילי אס אס באינוולידן שטראסה הסמוך.

גופתו התגלתה על ידי אחיו היינץ ב־12 במאי 1945.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
דויד מונסונגו

**דויד מונסונגו** (נולד ב-23 באוגוסט 1957) הוא אמן רב תחומי ישראלי.

## ביוגרפיה
מונסונגו נולד וגדל בצפת.

חלק ניכר מזמנו השקיע בכתיבה, ציור ובצילום, מסעותיו מתועדים ביומני מסע, אותם כתב במהלך המסעות, בהמתנות לבעלי החיים, ובהתכוונות. כמו כן הוא כתב מספר ספרי שירה.

כמו כן, שיריו הולחנו ויצאו לאור בשני פרויקטים מוזיקליים: "עקבות בחול" ו"קולות תשובה".

הוא צלם אוטודידקט, מאז ומעולם אהב להתבונן בעולם דרך העדשה. בתחילת דרכו חיפש את הדימויים המופשטים שבטבע, אולם עם השנים הלך והתמקצע בצילום טבע והוא שואף לתעד בעלי חיים וצמחים בסביבתם הטבעית. לאורך השנים רכש ניסיון כשהשתתף בסדנאות צילום טבע עם הצלמים המובילים בתחום. הוא מצלם רבות בשמורות הגדולות באפריקה, בארצות מזרח אסיה, ביערות הגשם של מרכז אמריקה ובאנטארקטיקה.

## חיים אישיים
מונסונגו תושב היישוב גן נר, נשוי ואב לשלושה ילדים, הוא עוסק גם בתחום ההייטק.

## ספריו
* היופי הזה שיש. ספר שירה וצילומים, הוצאת צבעונים, 2016. עריכה: יעל צבעוני
* חשוף לאור ירח, ספר שירה, הוצאת צבעונים, 2018. עריכה: טלי וייס
* מתקלף, ספר שירה וציורים. הוצאת צבעונים 2020. עריכה: טלי וייס

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* דויד מונסונגו באתר שירונט
* ליהיא גלמן רם. עקבות בחול: הפרויקט של דויד מונסונגו. מיינט רעננה, 3 באוקטובר 2018
* מערכת הארץ אוןליין. "עקבות בחול" - דויד מונסונגו: מופע השקה ותערוכת צילומים
* דויד מונסונגו, אתר רשמי.
*דויד מונסונגו באתר הספרייה הלאומית
*ספרי דויד מונסונגו באתר סימניה
* 
*דוד מונסונגו - "צלם ללא גבולות" / בית גבריאל אשר על הכנרת. אתר ארטביט. 24 בדצמבר 2012
*שירה בעמק. עמק ניוז, 30 באוקטובר 2020
*LOVE CARE & COMPASSION חורף יפני – צילומים ושירים – דויד מונסונגו. אמנים - אמנות ישראלית

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:גן נר: אישים
פרנץ רובן

**פרנץ רובן** (בגרמנית: **Franz Ruben**; 16 באוגוסט 1842 - 18 בדצמבר 1920) היה צייר היסטוריה, ז'אנר ונוף אוסטרי.

## חיים
רובן היה הבן הבכור של מנהל האקדמיה כריסטיאן רובן ואשתו סוזנה, לבית דומבסר (1819–1903). סבו היה המורה לציור טרייר קארל רובן (1772–1843), דודו צייר הנוף מקס האוסהופר.

בהנחיית אביו, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1859–1867. בשנת 1869 הוענק לו פרס רייכל של האקדמיה.

משנת 1868 התגורר ברומא כדי להשלים את לימודיו. שם הוא השתייך לאגודת האמנים הגרמנית בין השנים 1868 ל־1874 והשתתף ב"פסטיבל סרווארו" בשנת 1869 עם אביו.  בשנת 1870 הוא חבר בקואופרטיב לאמנויות יפות בווינה.

מרומא עבר לוונציה, שם התגורר בין השנים 1874 ל־1914 והפך לחבר כבוד באקדמיה לאמנות, רובן שלח את יצירותיו לתערוכות הגדולות בווינה. הוא קיבל מדליות בתערוכה העולמית בשנת 1873 ובתערוכה במינכן בשנת 1883. בשנת 1890 תרם מעבודותיו לנסיך הכתר.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה נאלץ רובן לעזוב את ונציה. שם הוא זכה להכרה רבה בתיאור הצבעוני של סצנות מחייהם של אנשים רגילים והיה אחד האמנים שהמלחין ריכרד וגנר הקדיש להם תשומת לב מיוחדת. [2] רובן יצר סצנות מלוהנגרין של וגנר עבור הטירה של מלך בוואריה לודוויג השני. [3]

את זקנתו העביר במינכן, שם נפטר בגיל 78.

## גלריה

File:Franz Leo Ruben - Türkisches Kaffeehaus in Sarajevo - 262 - Österreichische Galerie Belvedere.jpg

File:Franz Leo Ruben - Vier Damen am Basar von Sarajevo.jpg

File:Franz Leo Ruben - Campiello delle Mosche, Venice.jpg

File:Franz Leo Ruben Venezianisches Treiben 1878.jpg

File:Franz Leo Ruben - Eine elegante Bootsparty.jpg

File:Franz Leo Ruben Venezianische Kesselflicker 1872.jpg



## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1842
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1920
לאפ דאנס (סרט)

**לאפ דאנס** (באנגלית: **Lap Dance**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה שיצא לאקרנים ב-2014, הסרט בוים על ידי גרג קרטר, בסרט מככבת אלי קוברין, הסרט עוקב אחרי מוניקה, שמחפשת סיוע כספי על מנת שתוכל לשלם, את החשבונות הרפואיים של אביה.
## עלילה
הסרט מדבר על מצב מגונה של ימינו, הוא סובב סביב מוניקה (אלי קוברין ), שחקנית שאפתנית, שכדי לטפל בסרטן של אביה, היא וארוסה קווין (רוברט הופמן) מחליטים שהיא תתחיל לעבוד בתור חשפנית במועדון.
עם זאת, המצב בהמשך הסרט מסתבך, מוניקה מתמכרת לעבודתה. וקווין חש אבוד. מתחילים להיווצר שקרים בין בני הזוג. מוניקה מכירה בחור ששמו שיקגו, שיקגו הוא בעלים של חברת הקלטות, ובכך הוא "קונה" עם כספו הרב את מוניקה.

קווין חש שמוניקה לא כנה איתו ומשקרת לו, הוא חשף בפניה שהוא יודע על הנסיעה שלה לשיקגו. קווין מתרגז עליה ומשאיר אותה בודדה במסעדה. לאחר מכן, קווין בוגד במוניקה עם חשפנית ששמה- ג'ייד לי (קיי.די. אוברט), שעובדת במועדון של מוניקה. קווין חושף בפניה ששכב עם ג'ייד לי ומגלה סמים וקונדום בארנקה של מוניקה. קווין עוזב את מוניקה.

לאחר מכן, מוניקה הולכת מכות עם ג'ייד לי, בעקבות מה שעוללה לה ולקווין, המשטרה מגיעה ועוצרת אותן, שיקגו משלם בערבות למען מוניקה ונוסע איתה ללוס אנג'לס, מוניקה מגלה כי שיקגו הוא לא האדם שחשבה שהוא, היא מגלה רשימת בנות ואת שמה ביניהן באייפד שלו, תחת הכותרת "הכלבות שלי". היא עוזבת את שיקגו ומשאירה לו סרטון שבו היא אומרת שהיא יודעת מה מעשיו, והיא חוזרת לביתה. אביה של מוניקה נפטר. מוניקה חוזרת לעבודתה הרגילה, לבסוף קווין והיא משלימים.

בסוף הסרט, הזוג נוסע במכונית יוקרה בהוליווד, כסימן לכך שהם הצליחו בחלומותיהם. הסרט עובד והציג בתיאטרון ב-2014.

## שחקנים
* אלי קוברין  – בתור מוניקה מור.
* רוברט הופמן – בתור קווין שפרד.
* כרמן אלקטרה – בתור לקסוס.
* ג'יימס רימר – בתור אביה של מוניקה.
* סטייסי דאש – בתור ד"ר אנני ג'ונס.
* בריאנה אביגן – בתור טאשה.
* קיי.די. אוברט – בתור ג'ייד לי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 2014
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
נאסיף אל-יאזג'י

**נאסיף בן עבדאללה** (בערבית: **ناصيف اليازجي**, בתעתיק מדויק: **נאציף אליאזג'י**; 25 במרץ 1800 – 8 בפברואר 1871) היה סופר ומשורר לבנוני, יליד כפר שימא, בן משפחת יאזג'י, שרבים מבניה ידועים כהוגים וסופרים, ומקורה בחומס שבסוריה. מילא תפקיד משמעותי בהחזרת השימוש בערבית הספרותית במאה התשע עשרה. עבד אצל משפחת שיהאבי כסופר, והשתתף במיזם תרגום ספרי הבשורות והברית הישנה לשפה הערבית.

## קורות חיים ופועלו
במאה השבע עשרה התיישבה משפחתו בחורן וכתבה עבור מושלים ושליטים, לכן כונו בשם "יאזג'י" שמשמעותו בטורקית סופר. בשלהי המאה השבע עשרה היגרו אחדים מבני משפחתו למערב לבנון, ובראשם סעד אל-יאזג'י שהיה לסופרו של האמיר אחמד אל-מעני וזכה לכינוי שיח'. נאסיף בלט בנטיותיו לספרות ושירה והתעמק בלימודים וקריאה. הוא כתב שירה מגיל צעיר מאוד. מאחר שלא הודפסו ספרים רבים בתקופתו, שאל ספרים מספריות פרטיות והתאמץ לזכור את תמציתם, ואף העתיק קטעים מתוכם בכתב יד. תחילה למד אצל אביו ובהמשך אצל נזיר מרוני. נקרא על ידי הבישוף אגנאטיוס לכתוב לו בשל כישוריו כמשורר וקליגרף, במנזר סמוך לכפר שימא. האמיר בשיר אל-שהאבי השני , מושל לבנון, זימנו להיות בצוות סופריו. כעבור עשר שנים בשירותו הוגלה אל-שהאבי לאיסטנבול, נאציף השתקע בביירות שם התפנה לקריאה כתיבה וחיבור.

נאסיף לימד בקולג' הפרוטסטנטי (שנקרא מאז 1922 בשם האוניברסיטה האמריקאית בביירות). בשנת 1863 גייס בוטרוס אל-בוסתאני  את נאסיף להוראה בבית הספר הלאומי שהקים בבירות. בוטרוס ונאסיף בלטו בתנועת התעוררות הערבית – הנהדה (نهضة).

נאסיף לקח על עצמו ללטש את השפה הערבית ופעל לקירוב השפה ואהבתה. עודד אנשים לקחת חלק לתרום להחייאת השפה. יחד עם בוטרוס אל-בוסתאני השתתף בתרגום הברית החדשה והברית הישנה, מעברית ומיוונית, לשפה הערבית וזאת במיזם של המיסיון הפרוטסטנטי האמריקאי בביירות שבו החל ב-1847 המיסיונר עלי סמית.

נאסיף לימד וכתב עד שחלה בשיתוק בפלג גופו השמאלי בשנת 1869. במהלך מחלתו שכל את בנו הבכור שהיה נער, ונפטר כארבעים יום לאחר מכן, ב-8 בפברואר 1871. בנו, איברהים אל-יאזג'י, היה אף הוא בלשן ומשורר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משוררים סורים
קטגוריה:משוררים לבנונים
קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:ילידי 1800
קטגוריה:נפטרים ב-1871
קטגוריה:ביירות: אישים
ג'רג' באלינט (שחקן)

**ג'רג' באלינט**, (במקור **בק**, בהונגרית: **Bálint György**; בודפשט, 20 בינואר 1906 – בודפשט 16 באוגוסט 1995) היה שחקן, במאי, מנהל תיאטרון יהודי-הונגרי.

## ביוגרפיה
ג'רג' באלינט נולד במשפחה יהודית. הוא סיים את לימודיו בשנת 1927 בבית הספר למשחק של התאחדות השחקנים הארצית. משנת 1925 שיחק כבעל מלגה ב"תיאטרון רנסאנס", בשנים 1927–1929 ב"תיאטרון החדש", בשנים 1929–1930 בעיר דברצן, בין השנים 1930–1935 בקושיצה ובאוז'הורוד, ומשנת 1935 עד 1938 ב"תיאטרון מרכז העיר"  (1917–1951). לא ידוע על קורותיו בתקופת השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנים 1946–1948, הוא הפך למנהל-שחקן של תיאטרון מדאץ' ולאחר עזיבתו של פרנץ הונט, הוא הפך לבמאי הראשי. בשנים 1949–1951 עבד ב"תיאטרון הנוער" וב"תיאטרון העליז" ולימד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. בשנת 1951 מונה למנהל "התיאטרון הלאומי של סגד". בין השנים 1953–1957 היה חבר בסגל תיאטרון פץ', בשנים 1957–1959 בסולנוק, בשנים 1959–1960 בגיור, בשנים 1960–1963 בעיר קאפושוואר, בשנים 1963–1966 בעיר אגר ובשנים 1966–1969 שוב בגיור.

## הצגות ששיחק




## הצגות שביים
* ג'ון סטיינבק: על עכברים ואנשים
* מולייר: בית ספר לנשים
* ויליאם שייקספיר: רומיאו ויוליה
* מיהאי פזקש – זיגמונד מוריץ: לודאש מתי
* פרנץ מולנר: אולימפיה
* פרנץ דונאי: המכנסיים

## סרטיו
### עלילתיים




### טלוויזיה וסדרות




## פרסים
* פרס פופי ואנדור (1995)

## קישורים חיצוניים

* לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה 1994. 
* ג'רג' באלינט ב PORT.HU
* בבסיס נתוני האינטרנט (בהונגרית)
* ג'רג' באלינט מאגר תיאטרון - 
* קטלוג סרטים

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים הונגרים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1906
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1995
אלי ניסן

שמאל|ממוזער|260px|אלי ניסן (במרכז)
**אלי ניסן** (12 במרץ 1934 - 22 ביולי 2022) היה עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי שמילא שורה של תפקידים ברשות השידור, בהם עורך מבט לחדשות, כתב מדיני, שליח רשות השידור, בארצות הברית עורך ומנחה "מוקד", עורך ומפיק "מבט שני" ועוד.

## ביוגרפיה
ניסן נולד לשלמה ובלהה ניסן בתל אביב. למד ב"בית הספר לדוגמה" בתל אביב. המשפחה התגוררה בתל אביב. בגיל 11 ב-1945 עבר עם משפחתו לטבריה, למד בבית הספר המקצועי "עמל" בעיר. בצה"ל שירת בחיל הים כאיש צוות פריגטת חיל הים. לאחר שחרורו למד בסמינר למורים של עליית הנוער בירושלים. בשנים 1957–1960 היה כתב עיתון למרחב. בסוף 1960 הצטרף לעיתון דבר ככתב העיתון בירושלים וב-1963 מונה לכתבו המדיני של דבר.
ב-1966 נטל חופשה מעיתון "דבר" כדי לשמש דובר במשרד הביטחון, ליד ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול. בסוף 1967 פרש מתפקיד זה ושב לעבודתו ככתב בעיתון דבר.

ב-1968 היה חבר בכיר בצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית – הערוץ הראשון; שימש כעורך ושדר ומילא, בין השאר, את התפקידים הבאים: כתב מדיני, עורך "מבט", עורך "יומן השבוע", עורך ומנחה "מוקד", עורך ומפיק "מבט שני". ניסן היה הכתב המדיני הראשון של הטלוויזיה הישראלית. משנת 1972 עד 1975 היה רכז חטיבת החדשות וענייני היום בטלוויזיה הישראלית. בין השנים 1975 ל-1979 שימש כתב הטלוויזיה הישראלית – שליח רשות השידור בארצות הברית. ב-1980 שימש מפיק, עורך ומנחה התוכנית "כניסה חופשית" והשתתף בסרט "המשחק האמיתי" בתפקיד עצמו. ב-1986 הוחלף על ידי גבי גזית כמנחה התוכנית.

ב-1983 יזם ניסן את הקמת רשת המקומונים "רחוב ראשי", לפי הדגם של התקשורת המקומית בארצות הברית. הקמת מערכת חדשות מרכזית לכ-15 מקומונים, שתפעיל גם עיתונאים בכל עיר, הקמת רשת הפצה מרכזית, ורשת פרסום ושיווק משותפת. על פי התכנון מנגנון זה היה אמור להיות גם התשתית לקראת הקמת רשת תחנות רדיו מקומיות ותחנות מקומיות של טלוויזיה בכבלים. לצורך המיזם גייס ניסן את התעשיין דב לאוטמן, חברת ההשקעות "דנות" ובנק לאומי. עיתוני הרשת הראשונים החלו להתפרסם במאי 1983, אך לאחר 7 חודשים הרשת נסגרה לאחר שצברה הפסדים של כ-4.5 מיליון דולר. אחר כך חזר לעבוד בטלוויזיה כמפיק ובמאי סרטי תעודה וכתב מיוחד לענייני היום. ב-1988 פרש מרשות השידור. 

לאחר פרישתו מרשות השידור היה מפיק סרטים ותוכניות טלוויזיה ובעלים של חברת ההפקה, וכן שימש יועץ לחברות תקשורת, יועץ למועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. בשנת 1997 היה חבר  "ועדת פלד", שהוקמה להכנת הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו וארגונם מחדש.

נפטר ב-22 ביולי 2022.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי לדוגמה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף עמל טבריה
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
Revelación

***Revelación*** (בעברית: "**התגלות**") הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. האלבום יצא לאור ב-12 במרץ 2021 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.

האלבום קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר והיה מועמדות הגראמי הראשונה של גומז.

## רקע והכרזה
בדצמבר 2020, גומז הצהירה כי יש לה , ומגזין בילבורד הצהיר כי זה . ציורי קיר שונים נצפו במקסיקו, כשהם מציינים את כותרות השירים "De Una Vez" ו-"Baila Conmigo", מה שהביא להשערות בקרב המעריצים והתקשורת כי גומז תוציא בקרוב מוזיקה לטינית.

ב-14 בינואר 2021, הכריזה גומז על צאת הסינגל "De Una Vez". מאוחר יותר באותו יום, היא "ציטטה" ציוץ מחודש ינואר 2011 שהפנה לאלבום בשפה הספרדית שמעולם לא יצא, וציינה: , השיר יצא כסינגל הרשמי הראשון של גומז בשפה הספרדית, בסוף סיומת הקליפ של השיר הופיעו מילות השיר "baila conmigo". ב-25 בינואר, פרסמה גומז תמונה עם הכיתוב "Próximamente.🍊" (מתורגם ל"בקרוב") על ברשתות המדיה חברתית שלה. יום לאחר מכן, ב-26 בינואר, הכריזה גומז על יציאת השיר שייצא ב-29 בינואר 2021.

ב-27 בינואר, הכריזה גומז על צאת המיני-אלבום הראשון שלה בשפה ספרדית שייקרא *Revelación*.

## תגובות וביקורות

האלבום זכה לתשבחות עם צאתו. ב-*[[Metacritic]]* נתנו לאלבום ציון מנורמל של 83 מתוך 100, בהתבסס על 4 ביקורות. נכון לשנת 2021, זהו האלבום בעל הציון הגבוה ביותר של גומז באתר, שלאחריו *[[Rare (אלבום של סלינה גומז)|Rare]]* עם ציון של 74.

ב-*[[AllMusic]]* כתבו כי גומז היא "חסרת פחד מבחינה אמנותית" בהקשר לאלבום וכי  *[[NME]]* ציינו כי האלבום מחליף את שירי הפופ המוזוהים עם שיריה הישנים של גומז ברגאטון ו-R&B בטוב טעם שמדגיש את הביטחון של גומז שהיה בולט גם באלבומה האחרון. אנטרטיינמנט ויקלי כתבו כי . מגזין הרולינג סטון תיאר את האלבום כ"פלירטוט שובה לב" של גומז עם המוזיקה הלטינית וכתב כי היבט של המוזיקה שלה ראוי לצאת כפרויקט של אלבום אולפן שלם, כמו כן - ציין לטובה את קולה של גומז וההפקה של טייני.

בחודש יוני 2021 נכלל האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021 עד כה" של מגזין הרולינג סטון. גם ב-*AllMusic* סקרו את האלבום וכלל אותו ברשימתם "האלבומים הגלובלים/הלטינים הטובים ביותר לשנת 2021".

## הצלחה מסחרית
האלבום היה למיני אלבום מאת אישה המושמע ביותר ביום הראשון לצאתו בספוטיפיי, עם כ-8.577 מיליון השמעות.

האלבום הגיע למקום ה-22 במצעד הבילבורד 200, כשמכר 23,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו. נתון זה הוא שבוע הפתיחה החזק ביותר של אלבום לטיני מאת אישה מאז אלבומה של שאקירה, *[[El Dorado (אלבום של שאקירה)|El Dorado]]* שיצא בשנת 2017. בנוסף, הגיע האלבום לראש מצעד האלבומים הלטיניים והיה אלבומה הראשון של אישה שהגיע להישג מאז אלבומה של שאקירה, *El Dorado*. ארבע רצועות מתוך האלבום נכנסו למצעד השירים הלטיניים החמים: "Baila Conmigo" שהגיע למקום החמישי, "Selfish Love" שהגיע למקום ה-18, "Dámelo To" שהגיע למקום ה-20 ו-"De Una Vez" שהגיע למקום ה-50.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי סלינה גומז
קטגוריה:מיני-אלבומים בספרדית
קטגוריה:אלבומי אלקטרופופ
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טייני
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת אינטרסקופ רקורדס
בזיל רת'בון

**פיליפ סנט ג'ון בזיל רת'בון** (באנגלית: **Philip St. John Basil Rathbone**; 13 ביוני 1892 – 21 ביולי 1967), הידוע יותר בשם **בזיל רת'בון**, היה שחקן קולנוע אנגלי. נודע בעיקר בזכות תפקידיו כשרלוק הולמס בסדרת סרטים משנות ה-30 וה-40 וכסר גאי בסרט "הרפתקאות רובין הוד".

## ביוגרפיה
פיליפ סנט ג'ון בזיל רת'בון נולד ב-1892 בעיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה להורים בריטים אמו הייתה כנרית ואביו היה מהנדס כרייה וצאצא למשפחת רת'בון הכללה בתוכה אנשים מפורסמים כגון ג'קסון רת'בון שחקן, ידוע בעיקר בגילום דמותו של ג'ספר וויטלוק בסדרת הסרטים דמדומים, אלינור רת'בון הייתה פמיניסטית פעלה למען זכויות הנשים, הנרי רת'בון ישב ליד הנשיא לינקולן בעת ההתנקשות בחייו וניסה למנוע מהמתנקש לברוח מהמקום אך המתנקש דקר אותו ופצע אותו קשה.

### קריירה קולנועית
ב-1921 שיחק בסרטו הראשון "חף מפשע" הוא שיחק גם בסרטים כמו: קפטן בלאד, הרפתקאות רובין הוד, רומיאו ויוליה, בנו של פרנקנשטיין וכו'. אבל פריצתו הגדולה הייתה כאשר גילם את הבלש הפרטי שרלוק הולמס בסדרת סרטים שנמשכה מ-1939 עד 1946 וכללה כ-14 סרטים.

### מותו
רת'בון מת בפתאומיות מהתקף לב בגיל 75.
## פילמוגרפיה נבחרת

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1892
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1967