open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פיליפ, נסיך אוילנבורג

**פיליפ פרידריך אלכסנדר, נסיך אוילנבורג והרטפלד, גראף פון זנדלס** (בגרמנית: **Philipp Friedrich Alexander, Fürst zu Eulenburg und Hertefeld, Graf von Sandels**; (12 בפברואר 1847 – 17 בספטמבר 1921) היה מדינאי, דיפלומט ואיש ציבור גרמני בתקופת האימפריה הגרמנית, בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

## ביוגרפיה
אוילנבורג נולד בקניגסברג למשפחת אצולה יונקרית שהייתה קשורה עם בית הוהנצולרן מזה מאות בשנים, ובניה שימשו כראשי ממשלת פרוסיה.

אוילנבורג למד בגימנסיום בדרזדן, אך מלחמת אוסטריה–פרוסיה הביאה לכך שנאלץ לעזוב את לימודיו, משום שסקסוניה שבה מצויה דרזדן, הייתה לשטח אויב. הוא הצטרף לצבא פרוסיה כצוער, ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בקאסל וסיים את חוק לימודיו ב-1868. הוא שירת כקצין במלחמת פרוסיה צרפת, ועוטר בצלב הברזל.

לאחר המלחמה עזב את השירות הצבאי, ובמשך שנה טייל במזרח התיכון. בין 1872 ל-1875 למד באוניברסיטאות שונות והוסמך כדוקטור למשפטים. לאחר סיום חוק לימודיו הצטרף לשירות המדינה הפרוסי. בתחילה שימש כשופט, אך לאחר כשנתיים התקבל למשרד החוץ.

הוא שימש בשירות החוץ הגרמני בפריז, תחת השגריר ברנהרד פון בילוב. לאחר מכן שימש כנציג פרוסיה במדינות שונות בגרמניה. ב-1893 היה לשגריר גרמניה באימפריה האוסטרו-הונגרית. בתפקידו זה שימש, בשנת 1898 כאחד מאנשי הקשר בין הקיסר וילהלם השני ובין בנימין זאב הרצל בניסיונו של הרצל לרכוש את לבו של הקיסר לרעיון הציוני. הוא שימש בתפקיד זה עד 1902. בשנת 1900 קיבל את התואר "נסיך" (Fürst).

אוילנבורג היה מידידיו האישיים הקרובים, ויועציו הנאמנים של הקיסר וילהלם השני, שהיה צעיר ממנו בשתים עשרה שנים. קשריו של אוילנבורג עם הקיסר החלו לפני עליית הקיסר לשלטון, אך לאחריה ניתנה ביד אוילנבורג מידת השפעה שחרגה בהרבה מתפקידיו הרשמיים. בין היתר היה אוילנבורג בין אלו שהביאו למינויו של פון בילוב לקנצלר.

בשנת 1907 יצא המו"ל של השבועון "די צוקונפט", מקסימיליאן הַארְדֶן בהאשמות כי אוילנבורג מקיים יחסים הומוסקסואלים עם הרוזן קונו פון מולטקה, מפקדה הצבאי של העיר ברלין. מולטקה נאלץ לתבוע את הרדן, ומה שזכה לכינוי פרשת הרדן-אוילנבורג התנהלו במשך מספר שנים הליכים משפטיים בהם העידו עדים על מעשי שחיתות וזימה בחוגו הפנימי של הקיסר. לדימויו הציבורי ולמעמדו של הקיסר נגרם נזק רב, והקריירה של אוילנבורג עצמו תמה.

אוילנבורג מת בשנת 1921, והוא בן 74.

## לקריאה נוספת

* ברברה טוכמן, **[[המגדל הגאה]]**, הוצאת דביר, 2008.
* אהד זמורה וד"ר ראובן הכט, **בתקוע השופר - הרצל, חייו ופועלו**, הוצאת מולדת, 1999.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:חברי הבית העליון של הלנדטאג של פרוסיה
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: אישים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:נסיכים גרמנים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:אנשי מלוכה להט"בים
קטגוריה:שגרירי גרמניה באוסטריה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1847
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1921
תעלת קיל

[שמאל|ממוזער|250px|[תא שיט|תאי שיט בכניסה המערבית לתעלת קיל, בשפך נהר האלבה]]
**תעלת קיל** (בגרמנית: **Nord-Ostsee-Kanal**, "תעלת הים הצפוני-הים הבלטי") היא תעלה מלאכותית שאורכה 98 קילומטרים המחברת את הים הצפוני עם הים הבלטי. המסע בתעלה חוסך מסע בן 460 ק"מ סביב חצי האי יוטלנד, מסע שהוא לא רק ארוך יותר, אלא גם מסוכן בשל הזרמים והסערות בים הצפוני. על פי אתר האינטרנט של התעלה, מדובר בנתיב המים המלאכותי העמוס בעולם. 43,000 ספינות עברו דרכו בשנת 2007. התעלה עוברת בשטח מדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, בין ברונסביטל שעל הים הצפוני, וקיל שעל הים הבלטי.

## היסטוריה

כבר במהלך המאה ה-18 חובר הים הצפוני עם הים הבלטי ב"תעלת האיידר" שהשתמשה בחלק מנהר האיידר ליצירת החיבור, בנתיב מים שאורכו הכולל 175 קילומטרים, ואורך התעלה המלאכותית בו 43 קילומטרים. התעלה הייתה צרה ורדודה, רוחבה היה רק 29 מטרים, ועומקה 3 מטרים, דבר שהגביל מאוד את כלי השיט העוברים בה.

שילוב של צרכים מסחריים וצבאיים, הביאו ליוזמה לחפירת התעלה לקראת סוף המאה ה-19. החפירה החלה ביוני 1887, ו-9,000 פועלים עבדו במשך 8 שנים על מנת לסיים את העבודה. ב-21 ביוני 1895 חנך וילהלם השני, קיסר גרמניה את התעלה, וקרא לה על שמו.

בין 1907 ל-1914 הורחבה התעלה, על מנת לאפשר מעבר של ספינות מלחמה שנבנו אחרי הדרדנוט.
שני תאי שיט הותקנו בברונסביטל ובהולטנאו.

לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך חוזה ורסאי את התעלה לבין לאומית, אך הותיר אותה תחת מנהל גרמני. אדולף היטלר הלאים בחזרה את התעלה בשנת 1936. אחרי מלחמת העולם השנייה נפתחה התעלה לתנועת כל כלי השיט.

## הפעלת התעלה

לתעלה ישנם כללים ברורים באשר לכלי השיט העוברים בה. הספינות מחולקות לשש קבוצות על פי גודלן, ובהתאם לכך עליהן לקבל הנהלת נווטים מומחים, או אף להיגרר על ידי גוררת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ממוזער|ימין|400px|תוואי תעלת קיל

## הערות שוליים

קיל
קטגוריה:הים הבלטי
קטגוריה:הים הצפוני
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין: גאוגרפיה
קטגוריה:קיל
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין: מבנים
מנרמל

בתורת החבורות, **מנרמל** (או **נורמליזטור**) של תת-חבורה H בחבורה G הוא התת-חבורה הגדולה ביותר של G שבה H נורמלית. 

## הגדרה
המנרמל של תת-חבורה H\le G הוא אוסף כל האיברים g\in G עבורם gHg^{-1}=H.
במילים אחרות, האיברים g\in G עבורם ghg^{-1}\in H לכל h\in H. את המנרמל מקובל לסמן:
:\text{N}_G(H)=\bigl\{g\in G:gHg^{-1}=H\bigr\}
כאשר מדובר בחבורות סופיות (ואפילו אם H בלבד סופית), הקבוצה \bigl\{g\in G:gHg^{-1}\sube H\bigr\} שווה למנרמל.
עם זאת, באופן כללי התנאי gHg^{-1}\sube H חלש מתנאי השוויון, והוא מגדיר קבוצה המכילה את המנרמל, ועשויה להיות שונה ממנו. קבוצה זו סגורה לכפל, אך איננה בהכרח סגורה לפעולת ההיפוך. לדוגמה, בחבורת באומסלג-סוליטר \langle a,b:aba^{-1}=b^2\rangle, האיבר a איננו שייך למנרמל של התת-חבורה הציקלית \langle b\rangle, אף כי a\langle b\rangle a^{-1} \sub\,\langle b\rangle.

## תכונות עיקריות
מן ההגדרה ברור כי H\sube\text{N}_G(H) ואף H\trianglelefteq\text{N}_G(H). המנרמל הוא התת-חבורה הגדולה ביותר שבה H נורמלית – כל תת-חבורה של G המכילה את H ושבה H נורמלית, מוכלת במנרמל של H. המנרמל שווה ל-G אם ורק אם H עצמה תת-חבורה נורמלית.

האינדקס של \text{N}_G(H) שווה למספר התת-חבורות הצמודות ל-H. אפשר לראות בגודל המנרמל מדד ל"מידת הנורמליות" של התת-חבורה: המנרמל של H שווה ל-H כאשר היא רחוקה ביותר מלהיות נורמלית.

באופן כללי מתקיים H\sube\text{N}_G(H)\sube\text{N}_G(\text{N}_G(H))\sube\cdots. אם G היא חבורת p אז 
H\sub\text{N}_G(H) לכל H\sub G. לעומת זאת, אם P היא תת-חבורת סילו, אזי 
\text{N}_G(H)=H לכל \text{N}_G(P)\sube H (זו תוצאה של משפט סילו השני).

המנרמל של איבר בחבורה חופשית הוא אבלי.

## ראו גם
* מְרַכֵּז (של איבר)

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת החבורות
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי

**ברית השמאל הציוני סוציאליסטי** הייתה מפלגת שמאל בעלת צביון ציוני.

המפלגה הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת חברים בראשותו של יעקב ריפתין שפרשו ממפ"ם על רקע התחברותה של האחרונה עם מפלגת העבודה לשם הקמת המערך מה שהיה נראה להם כנטייה לימין המפה הפוליטית.

המפלגה תמכה בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 ומבחינה פוליטית הייתה מקורבת לרק"ח בדעותיה.

המפלגה השתתפה בשתי מערכות בחירות להסתדרות, וריפתין נבחר פעמיים לוועד הפועל של ההסתדרות, בבחירות לכנסת השביעית ב-1969 רצה כחלק מרשימת השלום שלא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. לאחר מותו של ריפתין הלכה המפלגה וגוועה.

## קישורים חיצוניים
* יגאל לביב, רקוויאם לברית-השמאל

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:מפלגות ציוניות
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
אלפרד

**אלפרד** (Alfred) הוא שם פרטי המקובל במספר שפות שמקורו באנגלית ומשמעותו עצה.

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
קירגיזית

**קירגיזית** (**Кыргыз тили, Кыргызча, قىرعىزچا, قىرعىز تىلى, [Kyrgyz tili, Kyrgyzça]**) היא שפה טורקית ושפתה הרשמית של קירגיזסטן. 

כיום, רוסית היא עדיין השפה העיקרית בערים הראשיות, כגון בישקק ואילו השפה הקירגיזית ממשיכה להישמט בעיקר בקרב הדור הצעיר.

הקירגיזית מדוברת בפי כ-4 מיליון איש בקירגיזסטן, סין, אפגניסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקיה, אוזבקיסטן, פקיסטן ורוסיה.

## הגיית השפה וכתיבתה

הקירגיזית נכתבה באלפבית פרסי עד אמצע המאה ה-20, אז שונה הכתב לקירילי. לאחר התפרקות ברית המועצות, כאשר הכריזה קירגיזסטן על עצמאות, הוצע לעבור לאלפבית לטיני, אך הרעיון לא מומש וכיום השפה עדיין נכתבת בכתב קירילי.

להלן האלפבית הקירגיזי בגרסתו הקירילית, הערבית והלטינית:

## ראו גם
* מאנאס

## קישורים חיצוניים

* מילון משפטים בקירגיזית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קירגיזסטן: תרבות
קטגוריה:אפגניסטן: שפות
קטגוריה:שפות טורקיות
קטגוריה:שפות
חשבון נוסטרו

**נוֹסְטְרוֹ** (מלטינית: Nostro, "שלנו". על פי האקדמיה ללשון העברית: **חֶשְׁבּוֹן עַצְמִי**), הוא חשבון בנק אשר בו מנוהל תיק ההשקעות של חברה, המנהלת גם כספים עבור לקוחות אחרים. באמצעות חשבון כזה מבצעת החברה פעולות קניה ומכירה של ניירות ערך עבור עצמה. בחשבון זה לא ניתן לבצע פעולות עבור לקוחות החברה, שחשבונותיהם צריכים להיות מופרדים לחלוטין מחשבון הנוסטרו. גם הניהול השוטף של תיק הנוסטרו אמור להיות מופרד מניהול חשבונות הלקוחות, ומנוהל על ידי אנשי מקצוע שאינם מעורבים בניהול תיקים אחרים.

נוסטרו הוא גם כינוי לחשבון הבנק שבו מנהל הבנק את תזרים חשבון העובר ושב שלו, הוא החשבון ממנו משולמת הריבית על הפקדות הלקוחות ואליו מוזרמות תנועות ריבית החובה מחשבונותיהם.

## נוסטרו בשוק ההון הישראלי
בעוד שבעולם השימוש במונח הוא בעיקר לפעילות בנקאית במישור הפיקדונות, בשוק ההון המקומי ההתייחסות היא בעיקר לחשבונות ניירות הערך של בתי השקעות אשר עוסקים גם בניהול השקעות במסגרת ניהול תיקי השקעות, ניהול קרנות נאמנות, ניהול כספי גמל ופנסיה וכן לחשבונות העצמיים של חברי הבורסה, בנוסף לבנקים.
בעבר היו בבנקים ניגודי עניינים אפשריים בין חשבונות נוסטרו ללקוחות, אולם רפורמת בכר הפחיתה את הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון והביאה לסיום הבעלות של הבנקים על קופות גמל וקרנות נאמנות.

שוק ההון נתקל במספר מקרים בהם נחקרו בתי השקעות, כגון בית ההשקעות פסגות, על ידי רשות ניירות ערך, בחשד שעשו שימוש לרעה בנוסטרו על מנת להשיא רווחים בצורה שאינה כשרה שיצרה ניגוד אינטרסים בין פעילות ההשקעות העצמית לבין ניהול כספם של העמיתים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנקאות
דקסטר

**דקסטר** (**Dexter**) היא מילה לטינית שמשמעותה "ימין". לעיתים משמשת גם כשם פרטי או שם משפחה.

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה
לזרוב

**לזרוב** (בקירילית: **Лазаров**) הוא שם משפחה סלאבי, שנגזר מהשם הפרטי לזרוס

קטגוריה:שמות משפחה
לזרוב
ירחמיאל בויאר

הרב **ירחמיאל בויאר** (נולד ב-8 באוגוסט 1939) הוא רב ואיש ציבור חרדי, איש חינוך ומרצה תורני. ראש העירייה ה-9 של בני ברק, בין השנים ה'תשנ"א - ה'תשנ"ג (1991-1993). הוא שימש בתפקיד ראש העיר במשך פחות מקדנציה. בויאר היה יושב-ראש סיעת דגל התורה בבני ברק.

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב למשפחה דתית המשתייכת לחסידות רוז'ין. אביו, אברהם בויאר, היה מראשי הציבור הדתי בתל אביב שכיהן כסגן ראש עיריית תל אביב.

בוגר ישיבת פוניבז'. בתחילת שנות ה-60 נשא את חמדה, בתו של רופא העיניים החרדי ד"ר יצחק דב ברנר מירושלים. במשך שנים עסק בתחום החינוכי. היה ממנהלי המוסד לבנות אור החיים בבני ברק. עומד בראשות כולל "יד אברהם" לבעלי תשובה.

הנחה את כנס היסוד של דגל התורה בה'תשמ"ט (1988). באותה שנה מונה על ידי הרב שך לעמוד בראש סיעת דגל התורה בבני ברק ובמחצית הקדנציה כיהן מטעמה כראש העיר.

הרב בויאר עוסק במסירת שיעורי תורה במגוון ערוצים בהם קול הלשון, "בינינו", "וורט - חכמה יהודית" ועוד.

בויאר שימש בעבר במספר תפקידים ציבוריים, בהם: מנהל סמינר "באר יעקב", יושב-ראש הנהלת "חברה קדישא" תל אביב כיושב-ראש דירקטוריון תאגיד המים "מי ברק" ויושב-ראש הנהלת קופת חולים מאוחדת.

אחיו הגדול, הרב יהודה בויאר, היה מתלמידי החזון איש. אחיו הצעיר הוא הרב נחום בויאר, ממקימי קהילת "אביר יעקב" בת"א.

בנו הוא הרב אריה בויאר, ראש ישיבת באר התלמוד באלעד. בן נוסף הוא הרב נחום בויאר, ראש ישיבת תורת יעקב בבני ברק.

## קישורים חיצוניים
* שיעור ביהדות מהרב '''ירחמיאל בויאר''' (מתוך ערוץ tora4you - Vort ביוטיוב)
*  משיעורי הרב ירחמיאל בויאר, לצפייה באתר בינינו
* 

קטגוריה:ראשי עיריית בני ברק
קטגוריה:תנועת התשובה: פעילים
קטגוריה:משפחת אמדורסקי
קטגוריה:סגל קופת חולים מאוחדת
קטגוריה:ראשי כולל אברכים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך חרדים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם דגל התורה
קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
מברשת היידינגר

250px|שמאל|ממוזער|תמונה הממחישה את אפקט מברשת היידינגר.
**מברשת היידינגר** הוא אפקט אופטי שמקורו בעין עצמה. תואר לראשונה על ידי הפיזיקאי האוסטרי וילהלם קרל ריטר פון היידינגר  בשנת 1844.

אנשים רבים יכולים להבחין באור מקוטב. הדבר נראה כמו צורת עניבת פרפר אופקית צהבהבה מטושטשת עם קצוות "שעירים", ומכאן הכינוי מברשת. צורה זו נראית במבט על אור מקוטב - למשל צג LCD, שמיים בכיוון שניצב לכיוון השמש או מבט דרך משקפיים מקטבים על רקע בהיר.

כיוון הצורה אנכי לכיוון הקיטוב, כך שכאשר מתבוננים באור מקוטב אופקית, הצורה נראית אנכית.
ראיית צורת המברשת נובעת מאזור פנימי בעין, המכונה הכתם הצהוב (בלטינית: מקולה לוטאה). ניתן להתאמן ולפתח את יכולת ההבחנה במברשת הצהובה וכך ללמוד להבחין באור מקוטב על ידי פיתוח הראייה מאזור הכתם הצהוב (ראייה מרכזית).

## קישורים חיצוניים

*  (**באנגלית**)

קטגוריה:ראייה
קטגוריה:צבעים
קטגוריה:קיטוב (גלים)
תומאס מוודסטוק, דוכס גלוסטר

**תומאס מוודסטוק, הדוכס הראשון מגלוסטר** (באנגלית: **Thomas of Woodstock, 1st Duke of Gloucester**;  7 בינואר 1355 - 8 או 9 בספטמבר 1397) היה בנו השלושה עשר, וצעיר הבנים של המלך אדוארד השלישי והמלכה פיליפה מאנו. תומאס היה החמישי מחמשת בניו של אדוארד שהגיעו לגיל הבגרות.

## ביוגרפיה
תומאס נולד בארמון וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנת 1376 נשא לאישה את אלינור דה בוהן וירש את התואר רוזן אסקס מאבי אשתו, המפרי דה בוהן, רוזן הרפורד. אחותה הצעירה של אשתו, מרי דה בוהן נישאה להנרי, אחיינו, לימים, מלך אנגליה.

בהיותו בן 22, בשנת 1377, הוענק לתומאס התואר "רוזן בקינגהאם" ובשנת 1385 הוענקו לו התארים דוכס אומייל ודוכס גלוסטר.

### המערכה הצבאית נגד דוכס בריטני
תומאס עמד בראש המערכה הצבאית בתמיכה בהחזרתו של ז'אן דה מונפורט, דוכס ברטאן לנחלתו שהכתר הצרפתי ניסה להשתלט עליה. תומאס הוביל את צבאו, שמנה 5,000 לוחמים, דרך קאלה ביולי 1380 והצעידם מזרחה מפריז. צבאו של פיליפ האמיץ, דוכס בורגונדי ניסה לעצור את תומאס, בלא הצלחה. בעקבות מותו של שארל החמישי, מלך צרפת, מספר ימים לאחר מכן, הצליח וודסטוק להתקדם ללא התנגדות ברחבי צרפת, ובנובמבר 1380 צר על ננט במטרה להשתלט על הגשר מעל הלואר בדרך לאקיטן. בשל ביצורי העיר לא הצליח תומאס לכבוש אותה, והסיר את המצור בחודש ינואר 1381.

### המחלוקת עם ריצ'רד השני
תומאס היה מנהיג קבוצת הלורדים אשר ניסו להדיח את המלך ריצ'רד השני, אחיינו של תומאס. מרד זה, בשנת 1388, פגע בכוחו של המלך. המלך הצליח להביס את המורדים בשנת 1397 וכלא את תומאס בקאלה בעוון בגידה. הרצחו של תומאס על ידי ניקולס קולפוקס (ככל הנראה בהוראת ריצ'רד השני) בטרם משפטו הביא למחאה ציבורית רבה, ופגע במעמדו של ריצ'רד.

## יורשים
לתומאס ולרעייתו היו בן אחד וארבע בנות. בעקבות מותו בוטל התואר שניתן לו, ולכן בנו, המפרי, לא ירש את התואר.

בתו הבכורה, אן מגלוסטר, נישאה למשפחת סטפורד (לימים משפחתם של דוכסי סטפורד ודוכסי בקינגהאם).

## שלט אצולה
בהיותו בן המלך, שלט האצולה של תומאס היה שלט האצולה המלכותי כאשר הנבל היה בתגית השלט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:בית פלנטג'נט
קטגוריה:דוכסי גלוסטר
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות מלכותיים
קטגוריה:לורד לוטננט של אירלנד
קטגוריה:ילידי 1355
קטגוריה:נפטרים ב-1397
קבר אלעזר בן אהרן הכהן

**קברו של [[אלעזר הכהן|אלעזר בן אהרן הכהן]]** מצוי, על פי ספר יהושע, בנחלתו של פינחס בנו. מסורת יהודית מימי הביניים מזהה את מקום הקבר עם מבנה הנמצא בכפר עוורתא.

בספר יהושע נאמר: .

יוסף בן מתתיהו מציין בסוף המאה ה-1 לספירה כי "מצבתו וקברו נמצאים בעיר גבעה" (ביוונית: Γαβαθά).

## ציון קברו בעוורתא
קיימת מסורת המזהה את גבעת פינחס עם הכפר עוורתא, מדרום-מזרח לשכם, אך מקורה של המסורת אינו ידוע. בחיבור "המסע מבורדו", שמתאר מסע שנערך במאה הרביעית לארץ ישראל, המחבר אינו מזכיר את האתר אף שעבר לידו. עדות ראשונה לקיומה של המסורת הופיעה במאה ה-13, כאשר רבי יעקב השליח כתב:

אשתורי הפרחי כתב בספרו כפתור ופרח  בראשית המאה ה-14 כי הגיע לעוורתא, אשר שם קבורים אלעזר ואיתמר ופינחס ושבעים הזקנים.

ב-1838 ביקר בקבר אליעזר הלוי, 

קיים מנהג חדש לבקר בקבר ביום ההילולה של אהרן הכהן שחל בא' באב. ביום זה מאבטחים כוחות צבא רבים את המקום. ארגון "אגודת יסוד עולם" שעומד מאחורי העליות, דואג למחוק את כתובות הנאצה שנכתבות על המצבה.

ב-21 במאי 1992 ריססו פלסטינים כתובת המהללת את האסלאם על הקבר וחתמו את הגרפיטי בחותמת "החזית העממית לשחרור פלסטין". השומרונים התלוננו בפני הרשויות הישראליות והאשימו אותם בחוסר שמירה על המקום, לאחר שכשל ניסיונם למחות על הפקעת קרקע מבית העלמין השומרוני להקמת מגרש כדורגל לילדים מוסלמים בשכונת ראס אל עין בשכם.

ב-31 באוגוסט 2011 חולל הקבר בגרפיטי בערבית ובציור של משגר רקטות.

בפברואר 2012 חולל שוב הקבר ורוססו בו כתובות המשבחות את רוצחי משפחת פוגל.

## קברו של אלעזר הכהן כשדה חרם

על הפסוק , יש מפרשני התורה שמסבירים שבני שבט יוסף רצו לזכות שייקבר אלעזר הכהן בנחלתם. ובעת מיתתו, החרימו את גבעת פינחס כ"שדה חרם" (הניתן לכהן שבאותו משמר) וכיוונו להחרים במשמרתו של פינחס הכהן, ובכך ייצא ויקבור אביו בנחלת בני יוסף בהר אפרים.

## ראו גם
* קבר איתמר בן אהרן הכהן
* גבעת פינחס

## הערות שוליים

אלעזר
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:שומרונים
קטגוריה:השומרון: אתרים ארכאולוגיים
ראובן אהרונוביץ'

ממוזער|הרב ראובן אהרונוביץ עם מזכיר עיריית פתח תקווה, מרדכי וולפסון, בביקור ראשי עיריות בפ"ת, 1965
**ראובן אהרונוביץ** (ד' בסיון תרצ"ג - ט"ו בתמוז תשל"ה, 30 במאי 1903 – 24 ביוני 1975) היה ראש העירייה השלישי  של  בני ברק. אהרונוביץ כיהן בתפקידו 10 שנים לא רצופות, בין השנים ה'תשי"ד - ה'תשכ"ו (1954–1966), מחסידי גור.

## משפחתו
אביו יצחק אהרונוביץ' היה בנם של שמואל ורחל אהרונוביץ' והם גרו באוזורקוב שבפולין. יצחק אביו עלה לארץ יחד עם אשתו לאה פראדל בת עזריאל שטרנפלד. נולדו להם תשעה ילדים והוא נפטר בשנת תרצ"ט. פערל (פנינה) אשתו של ראובן הייתה בת הגביר יהודה אריה לייב פרושינובסקי, בן יעקב קלמן פרושינובסקי, כולם חסידי גור.
בשנת ה'תרצ"ד (1934) עלה לישראל לאחר קבלת ברכתו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור

## עיסוקו
אהרונוביץ כיהן כמנהל בנק אגודת ישראל באוזורקוב, ומרכז הפעילות של היהדות החרדית בעיר

בשנת 1937 עם הפיכת בני ברק למועצה מקומית נתמנה ראובן אהרונוביץ לאחד מ-11 חברי הנהלתה כנציג פועלי אגודת ישראל. לקראת הבחירות הראשונות למועצה הוא היה ליו"ר ועדת הבחירות והתמודד בראשות הרשימה המשותפת של אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל

בשנת 1947 היה רשם לשכת העבודה של הפועלים מטעם פועלי אגודת ישראל. במשך שנים רבות כיהן במועצה, היה סגנו של ראש העיר וממונה על תיק הסעד. בשנת 1953 החליטה מועצת העירייה על שדרוגו לסגן בשכר דבר שהביא למתיחות בינו לבין ראש העיר גרשטנקורן. לאחר התפטרות יצחק גרשטנקורן מראשות העיר במאי 1954, הוסכם על רוטציה על תפקיד ראש העיר בינו ובין נציג הפועל המזרחי ולאחר כהונה של חצי שנה בראשות העיר העביר משה בגנו את התפקיד לאהרונוביץ'. 

לאחר הבחירות של 1955 המשיך לכהן כראש העיר, אך התפטר בספטמבר 1957 כדי לפנות את התפקיד שוב לבגנו, בהתאם להסכם רוטציה ביניהם. לאחר הבחירות ב-1959 התחזקה הרשימה המשותפת של אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל ואהרונוביץ כיהן כראש העיר לכל אורך הקדנציה. לאחר בחירות 1965, בהן נחלשה המפד"ל וירדה מארבעה לשלושה מנדטים חתם אהרונוביץ' הסכם קואליציוני עם המערך והותיר את המפד"ל באופוזיציה. באוגוסט 1966 התפטר אהרונוביץ מתפקיד ראש העיר והעביר את התפקיד לידי שמואל וינברג.

## כתביו
ראובן אהרונוביץ כתב שני ספרי זיכרונות אוטוביוגרפיים: "יומן פולין" ו"יומן ארץ ישראל", בהם הוא מספר על קורות משפחתו ועל החיים הפוליטיים שלו החל מגיל צעיר. ספרי הזכרונות יצאו לאור בשנת 2023 על ידי נינו הסופר נפתלי פרום בספר אחד ושמו "ראובן אהרונוביץ' חייו ופועלו".

בשנת תשמ"ו - 1986 כתב ר' אברהם טננבוים ספר בן 71 עמודים ושמו "הקברניט הנאמן" אודות ר' ראובן אהרונוביץ' ובו קורות חייו האישיים. (נמצא באתר אוצר החכמה)

לאחר מותו נקרא על שמו קטע מרחוב השומר בבני ברק.

ב-2023 יצא לאור הספר "ראובן אהרונוביץ': חייו ופועלו", על ידי נינו נפתלי פרום, ספר זה הוא למעשה יומניו של ראובן אהרונוביץ'.

## לקריאה נוספת
* הרב יצחק מאיר, **על חומותיך בני ברק**, כרך ראשון ה'תשמ"ח, כרך שני ה'תשנ"ג
* נפתלי פרום, **ראובן אהרונוביץ' - חייו ופועלו**. הוצאת נפתלי, 2023

## קישורים חיצוניים

* יומן פולין, אחת האוטוביוגרפיות של אהרונוביץ', באתר של נינו נפתלי פרום
* יומן ארץ ישראל, אוטוביוגרפיה נוספת של ראובן אהרונוביץ', באתר של נינו נפתלי פרום
* מודעת ברכה של ראש עיריית בני ברק ראובן אהרונוביץ'
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:ראשי עיריית בני ברק
קטגוריה:פעילי פועלי אגודת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
משה שנירר

**מוריץ** (**משה**) **טוביאס שנירר** (בגרמנית: **Moritz Tobias Schnirer**; 1861 – 15 במרץ 1941) מראשוני הציונות, רופא וסופר, עורך כתב העת הרפואי *Medizinische Wochenschrift*.
[שמאל|ממוזער|250px|ד"ר שנירר, ששימש רופא צמוד להרצל, עם יתר חברי משלחת הציונית ל[ירושלים, 11 בפברואר 1898 (מימין לשמאל: יוסף זיידנר, משה שנירר, תאודור הרצל, דוד וולפסון ומקס בודנהיימר)]]

## קורות חיים
שנירר נולד בשנת 1861 בבוקרשט. אביו היה סוחר. החל בלימודי רפואה בבוקרשט בשנת 1880 ועבר לווינה לשם לימודיו באוניברסיטת וינה. בעת לימודיו התוודע לראובן בירר ונתן בירנבוים, והקים עמם את אגודת הסטודנטים הציוניים בווינה "קדימה" (בגרמנית: A.V. Kadima Wien), ושם היה שותף בשנת 1882 לייסוד אגודת "אהבת ציון".
עם פרישתם מהאגודה של החברים הדתיים בראשות ר' שלמה שפיצר, בעקבות התנגדותו של פרץ סמולנסקין למתן אופי אורתודוקסי יותר לאגודה, היה שותף לייסודה של אגודת "אדמת ישורון", במטרה להרחיב את הרעיון הציוני אל מחוץ לחוג הסטודנטים. שנירר נבחר לנשיאהּ. אולם גם אגודה זו כשלעצמה לא הצליחה הרבה. בעזרת סטודנטים מערי מערב אירופה, שהיו חברים ב"קדימה", ייסד החוג אגודות ציוניות חדשות בערי אירופה, אשר אוחדו עם אלה שהקימו בגליציה אדולף שטנד, גרשון ציפר ואברהם זלץ לאיגוד חדש – "ציון": 'איחוד האגודות האוסטריות ליישוב סוריה וארץ-ישראל', ושנירר היה לנשיא האיגוד. בשנת 1896, עוד טרם פרסום "מדינת היהודים", חיבר איזידור שליט בינו לבין תאודור הרצל, ושנירר נכנס לחוג עוזריו הקרובים. בקונגרס הציוני הראשון בבזל (סתיו 1897) נבחר כחבר הוועד הפועל המצומצם וחבר הוועדה להתיישבות מעשית (עם וילי במבוס, ד"ר אהרן קמינקא, ד"ר אלכסנדר מינץ ושלמה בן ציון רובנשטיין). ב-1898 הצטרף להרצל במסעו לארץ ישראל להיפגש עם קיסר גרמניה וילהלם השני, שביקר בארץ באותה העת.

ואולם לאחר הקונגרס הציוני השני (1898), בהתקשו לראות פרי בעבודתה של האגודה הקטנה ודלת-התקציב, ובשל מיעוט הזמן שהותיר לו העיסוק במקצועו (בשנת 1888 פתח בווינה מרפאה פרטית ברובע דבלינג), פרש שנירר מהנהגת התנועה הציונית.

במישור המקצועי התעניין במיוחד בבקטריולוגיה, והיה כותב פורה, שכתב לכתבי עת רפואיים ואף הוציא שבועון רפואי בשם "Medizinische Wochenschrift". כן הוציא לאור (החל משנת 1893) את הלקסיקון הרפואי "Diagnostisches Lexikon für praktische Ärzte" ("לקסיקון לרפואה מעשית"), שאותו ערך עם אנטון בום (Bum). הלקסיקון זכה לתפוצה רחבה בקרב רופאי מרכז אירופה.

שנירר הוסיף להיות פעיל בתנועה הציונית, גם ללא תפקיד רשמי.
ניסה לקבל אשרת עלייה לארץ ישראל, אך סורב.

ב-15 במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שמו שנירר ואשתו קץ לחייהם, בווינה.
הותיר אחריו את שני בניו: יוסף, יליד 1888, רופא במקצועו, היגר ללוס אנג'לס ב-1938; פרידריך, דוקטור למשפטים ושופט בווינה. היגר ב-1938 למלבורן שבאוסטרליה.

## מספריו
+ (Encyklopaedie der praktischen Medizin (1906–09

+ 1925 ,Taschenbuch der Therapie



## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:רופאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרים
קטגוריה:עורכי כתבי עת יהודים
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השני
קטגוריה:פעילים ציונים באוסטריה
קטגוריה:יהודים רומנים
קטגוריה:ילידי 1860
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1941
מנשה בכור

**מנשה בכור** (1888 - 21 בינואר 1943) היה פילנתרופ, ציוני וסוחר יהודי עיראקי וארץ-ישראלי.

## קורות חיים
בכור נולד בשנת בבגדאד שבעיראק ליצחק בן יהושע בכור ולשמחה, בת הרב עבדאללה סומך. בצעירותו התחנך בבית-הספר של כי"ח. בהיותו בן 17, ביקר לראשונה בארץ ישראל, במסע שנמשך 40 יום, ברכיבה על גמלים.

כשהיה בן 17 החל לעסוק במסחר. לאחר-מכן היגר לבצרה, והתפרסם כאחד הסוחרים הגדולים בעיר. הוא רכש את אמונם של תושבי העיר העיראקית הדרומית, עד כדי ששייחים בדואים העדיפו להחזיק את כספם אצלו מאשר להניחו בבנק.

הוא מימן את נסיעתם של צעירים מעיראק לאנגליה כדי לאפשר להם לרכוש השכלה גבוהה.

בסוף מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את עבודתו בשל מצב בריאותו. העסק הגדול למסחר בין עיראק, הודו ואנגליה בניהולו- "בכור ובנימין", חוסל לאחר המלחמה. 

בשנת 1928 עבר לארץ ישראל במטרה להשתקע בה, והביא עמו הון רב להשקיעו בגאולת קרקעות ובייסוד נקודות התיישבות בגליל. בכור הצליח יחד עם צבי איזקסון ואחרים לקנות שטח גדול של אדמה מאבו כישכ, שעליו נמצאים היום  "כפר הדר", "רמתיים", "רמת הדר" ועוד. הוא נטע פרדס של 200 דונם. 

בשנת 1943 נשא לאישה את לוסין טוויג, נכדת בן דודו. כשלושה חודשים לפני מותו ילדה לו את בתו היחידה, שנקראה שמחה, על שם אמו.

הובא למנוחות בחלקת הבבלים בהר הזיתים.

## לקריאה נוספת
* אברהם בן-יעקב, **תולדות הרב [[עבדאללה סומך]]**, ירושלים, תש"ט.
* 

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים עיראקים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:פעילים ציונים בעיראק
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1943
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הבבלים
יארוסלאב השני, נסיך ולדימיר

שמאל|ממוזער|הנסיכויות הרוסיות בשנת 1237 - נסיכות ולדימיר בסגול בצפון-מזרח |250px
**יארוסלאב השני** (ברוסית: **Ярослав**; 8 בפברואר 1191 - 30 בספטמבר 1246) בנו של וסבולוד הקן הגדול, היה נסיך ולדימיר בתקופת הפלישה המונגולית.

יארוסלאב נשלח על ידי אביו למשול בתור נסיך בפרסלאבל, אך גורש מהעיר על ידי נסיכים אחרים בשנת 1206. בשנת 1208 השתתף במערכה נגד נסיכות ריאזן והתחיל לשלוט בנסיכות כנציג אביו. בשנת 1209 נשלח על ידי אביו למשול בנובגורוד. במהלך מספר שנים היה מאבק על נסיכות זו עם נסיכי סמולנסק. עם פטירת אביו, תמך באחיו יורי השני, אך הם הובסו בקרב ליפיצק בשנת 1216. בשנת 1222 חזר לנובגורוד. בתקופה זו הוא ניהל מספר מערכות צבאיות נגד הליטאים והמסדר הליבוני.

בשנת 1236 הוא עבר לקייב וקיבל את הנסיכות. כתוצאה מכך שתי נסיכויות מרכזיות של רוסיה (נסיכות ולדימיר ונסיכות קייב) היו בשליטת האחים ששיתפו פעולה.

## פלישת המונגולים
בשנת 1238 לאחר פלישת המונגולים לרוסיה וכיבוש ולדימיר הוא הגיע לעיר. מאחר שכל משפחתו של יורי השני נהרגה הוא קיבל את הנסיכות.

בשנת 1243 הוא הוזמן לאורדת הזהב וקיבל שם הכרה כנסיך ראשי של רוסיה. למרות הכרה זו נשאר בוולדימיר ובכך סיים את התהליך הארוך של העברת השלטון המרכזי מקייב לוולדימיר. 
המונגולים נתנו לו אישור לחזור לרוסיה, אך הוא השאיר את בנו קונסטנטין בחצר החאן. בשנת 1245 הבן שוחרר, אך באטו חאן דרש שכל משפחת יארוסלאב תבוא לבירתו. הדברים הסתדרו ורוב משפחתו חזרה לרוסיה. יארוסלאב בעצמו נשלח לבירת האימפריה המונגולית קרקורום. הוא היה עד לתחילת שלטון של גויוק חאן וקיבל ממנו אשרור לשלטונו בנסיכות ולדימיר. לקראת סיום ביקורו יארוסלאב הורעל ונפטר.

## משפחתו
הוא היה נשוי פעמיים - לבת אצולה קומנית ולבת של מסטיסלאב, נסיך טורופץ.

היו לו 12 ילדים:
* פיודור - נפטר בגיל 13
* אלכסנדר נבסקי - נסיך ולדימיר
* אנדרי - נסיך ולדימיר
* מיכאל - נסיך ולדימיר
* דניאל
* יארוסלאב - נסיך ולדימיר
* קונסטנטין
* אפנסיי
* מריה
* וסילי - נסיך ולדימיר
* אוליאנה

## קישורים חיצוניים

* קסדת הנסיך

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:ילידי 1191
קטגוריה:נפטרים ב-1246
מונטנגרית

**מונטנגרית** הוא השם שניתן במונטנגרו לניב העיקרי (השטוקאווי) של השפה הסרבו-קרואטית. תת-ניב זה נבדל רק במידה מועטה ביותר מן הניב השטוקאווי המדובר בסרביה (או במקומות אחרים). השם "מונטנגרית" משמש רק על מנת ליצור בידול מ"סרבית", מטעמים פוליטיים.

22% מתושבי מונטנגרו הצהירו במפקד אוכלוסין מ-2003 על מונטנגרית כשפתם העיקרית. לאחר שהפכה מונטנגרו למדינה עצמאית ב-2006, נעשו מאמצים לקדם את המאפיינים הייחודיים לדיאלקט המקומי ולבדלו מהסרבית. השפה הוכרזה כשפתה הרשמית של מונטנגרו (לצד סרבית, קרואטית ובוסנית, שכולן דומות מאוד ומובנות הדדית, ואף מבוססות על אותו ניב של השפה הסרבו-קרואטית, וכן אלבנית), והחלו ביצירת תקן לשוני רשמי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפות סלאביות
קטגוריה:מונטנגרו: תרבות
רפסודיה

**רַפְּסוֹדיה** היא יצירה מוזיקלית בפרק אחד, במבנה חופשי, בדרך כלל ניחנת בעושר של רגשות וצבעים היוצרים ניגודים ובעלת זיקה למוזיקה תוכניתית, שנושאיה הם חוץ-מוזיקליים כגון נופים ורגשות. הנושאים השונים ברפסודיה זורמים ואינם מופרדים זה מזה. רפסודיה יכולה להיכתב לכל הרכב של כלים, אולם בדרך כלל היא או לכלי בודד או לתזמורת. רפסודיות נפוצות במיוחד בתקופה הרומנטית.

רפסודיות נודעות:
* סרגיי רחמנינוב – רפסודיה על נושא מאת פגניני
* קלוד דביסי – Première Rhapsodie
* דויד פופר – רפסודיה הונגרית לצ'לו ותזמורת
* פרנץ ליסט – רפסודיות הונגריות
* יוהנס ברהמס – רפסודיה לאלט, מקהלת גברים ותזמורת אופוס 53 על פי גתה; שתי רפסודיות לפסנתר אופ' 79
* ג'ורג' גרשווין – רפסודיה בכחול, הרפסודיה השנייה
* ליאופולד אאואר – רפסודיה הונגרית לכינור ופסנתר
* ראלף ווהן ויליאמס – רפסודיית נורפוק
* מוריס ראוול – רפסודיה ספרדית (Rapsodie Espagnole); ציגאן, רפסודיה לכינור ופסנתר
* ג'ורג'ה אנסקו – רפסודיה רומנית
* הוגו אלפן – רפסודיה שוודית
* להקת הרוק קווין – Bohemian Rhapsody, Innuendo

## לקריאה נוספת

*Rink, John. 2001. "Rhapsody". *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. S. Sadie and J. Tyrrell. London: Macmillan.
*Salmen, Walter. 1966. *Geschichte der Rhapsodie*. Atlantis-Musikbücherei. Zürich and Freiburg im Breisgau: Atlantis.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
משה צימרמן (קולנוען)

**משה (זיל) צימרמן** (נולד ב-1956) הוא חוקר קולנוע ובמאי קולנוע ישראלי.

## ביוגרפיה
בשנת 1984 קיבל תואר שני מהחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב על עבודה שכותרתה "ייצוג המציאות בספרות ובקולנוע הישראליים בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור". 
בשנת 1992 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "קץ המיתוס: הדרמה העברית בעקבות מלחמת ששת הימים".

מלמד קולנוע ישראלי במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

## כתביו
### ספרים שכתב
* **תל אביב מעולם לא הייתה קטנה** (משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001)
* **סימני קולנוע - תולדות הקולנוע הישראלי בין השנים 1948–1896** (דיונון, 2001). 
* **אל תגעו לי בשואה - השפעת השואה על הקולנוע והחברה בישראל** (אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן, 2002).
* **חור במצלמה - עיונים בקולנוע הישראלי** (רסלינג).
* **הסרטים הסמויים מן העין: קאנוניות ופופולריות בקולנוע הישראלי העכשווי** (רסלינג, 2007).

### ספרים בעריכתו
* חיים בראשית, שלמה זנד, משה צימרמן (עורכים), **קולנוע וזיכרון - יחסים מסוכנים?**, ירושלים, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2004.
* ג'רלד מאסט, ברוס פ' קאווין, **קיצור תולדות הקולנוע**, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה

## יצירה קולנועית
סרטים וסדרות שביים:
* "צעדים ראשונים" (1988)
* "קו התפר" (1990, סדרה בארבעה חלקים)
* "האחרונים הלכו כבר מזמן" (1991)
* "ערב בלי נעמה" (1992) 
* "לוויתן בחוף שרתון" (1998, מיני-סדרה טלוויזיונית בשלושה חלקים).
* "תוגת האשכנזיות" (מיני-סדרה בחמישה חלקים)
* "סיפור אהבה קפריסאי"
* "פיצה באושוויץ" (2008) – סרט המגולל את סיפורו של דני חנוך, שמעיד על עצמו שהוא בעל תואר "BA" ("בוגר אושוויץ"), ושהיה לו רופא אישי שטיפל בו – ד"ר מנגלה. דני מצליח לשכנע את ילדיו שגי ומירי, להצטרף למסע אל מחוזות ילדותו האבודה בליטא. הסרט חושף נקודת מבט חדשה על בני הדור השני לשואה; מירי אומרת בסוף הסרט: "כנראה שאין דבר כזה, ניצולי שואה".
:הסרט זכה בפרס השופטים הצעירים, בלייפציג, גרמניה (נובמבר 2008), "Best of fest" אידפא, הולנד (נובמבר 2008), DocPoint, הלסינקי, פינלנד (ינואר 2009) ובפרס "דרקון הזהב" בפסטיבל הקולנוע בקרקוב, פולין (מאי-יוני 2009). הסרט השתתף ביותר מ-15 פסטיבלים ברחבי העולם. (על הסרט)

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:חוקרי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
פולינום סימטרי

באלגברה, פולינום בכמה משתנים הוא **פולינום סימטרי**, אם הוא נשאר קבוע תחת כל החלפה של המשתנים.

לדוגמה, x_1^2+x_2^2+x_3^2 סימטרי, ואילו x_1+x_2-x_3 אינו סימטרי.

הפולינומים הסימטריים נחקרו בתחילה בהקשר לפתרונות של משוואות פולינומיות בנעלם אחד, משום שמקדמי הפולינום הם פולינומים סימטריים בשורשים שלו. עם הזמן זכו הפולינומים הסימטריים למעמד משל עצמם, והם מופיעים בענפים שונים של המתמטיקה, בעיקר בקומבינטוריקה.

## הפולינומים הסימטריים הסטנדרטיים
הפולינומים הסטנדרטיים ב-n משתנים הם \sigma_r=\!\!\sum_{i_1 (כאשר r=1,\ldots,n): סכום של \binom{n}{r} מונומים ממעלה r.

את הפולינום \prod_{i\,=\,1}^n(x-x_i), ששורשיו הם המספרים x_1,\ldots,x_n, אפשר לכתוב בצורה \sum_{i\,=\,0}^n(-1)^i\sigma_ix^{n-i}, ומכיוון שפולינום קובע את שורשיו, נובע מכך שאוסף הפונקציות הסימטריות ב-x_1,\ldots,x_n קובע את המשתנים האלה, עד כדי סדר.

**המשפט היסודי** של הפולינומים הסימטריים קובע שכל פולינום סימטרי אפשר להציג (באופן יחיד) כפולינום בפולינומים הסטנדרטיים. ניוטון רמז לטענה כזו, ואחריו טיפל בכמה מקרים גם אדוארד וארינג (Meditationes Algebraicae, 1782). את המשפט הוכיח גאוס, במסגרת טיפולו במשפט היסודי של האלגברה.

מן המשפט הזה אפשר להסיק תוצאות דומות על פונקציות רציונליות סימטריות (כולן פונקציות רציונליות של הפולינומים הסטנדרטיים), ועל פונקציות סימטריות במשתנים x_i^{\pm 1} (כולם פונקציות במשתנים \sigma_1,\ldots,\sigma_n,\sigma_n^{-1}). 

ב-1629 הגדיר Albert Girard את הפונקציות הסימטריות s_r=x_1^r+\cdots+x_n^r. ניוטון חקר פונקציות כאלה ב-1665–1666, והציג את התוצאות שאליהן הגיע בספרו Arithmetica Universalis, 1707. ניוטון סיפק גם נוסחה רקורסיבית להצגת s_r במונחי הפונקציות הסימטריות.

## הדיסקרימיננטה ופולינומים כמעט סימטריים
בין הפולינומים הסימטריים, יש חשיבות מיוחדת לדיסקרימיננטה של המספרים x_1,\ldots,x_n, המוגדרת כמכפלה \Delta=\prod_{i. לפי ההגדרה, השורש הריבועי \sqrt{\Delta} הוא פולינום במשתנים x_1,\ldots,x_n, ואילו הדיסקרימיננטה עצמה היא פולינום סימטרי, שאפשר לבטא במונחי הפולינומים הסטנדרטיים. למשל:
עבור n=2 מתקיים \Delta=(x_1-x_2)^2=\sigma_1^2-4\sigma_2.
עבור n=3 מתקיים \Delta=-4\sigma_2^3-27\sigma_3^2+\sigma_1^2\sigma_2^2-4\sigma_1^3\sigma_3+18\sigma_1\sigma_2\sigma_3.
שורש הדיסקרימיננטה אינו סימטרי, משום שהוא נשאר קבוע רק תחת הפעלה של תמורה זוגית:
לכל תמורה \tau  מתקיים \tau(\sqrt{\Delta})=\sgn(\tau)\cdot\sqrt{\Delta} (זו הבחנה של יעקובי, 1841). היעקוביאן של הפונקציות \sigma_1,\ldots,\sigma_n לפי המשתנים x_1,\ldots,x_n הוא שורש הדיסקרימיננטה. 

כהכללה של המשפט היסודי, כל פונקציה שאינה משתנה תחת הפעלת תמורות זוגיות אפשר לכתוב בצורה f+g\sqrt{\Delta}, כאשר f,g פונקציות סימטריות.

## ראו גם
*פולינום סימטרי אלמנטרי

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:פולינומים
קטגוריה:סימטריה במתמטיקה
קטגוריה:פונקציות סימטריות
יעקב בר יוסף הרופא

הרב **יעקב בן רבי יוסף הרופא** (נפטר בבגדאד בו' בתשרי תרי"ב, 1851) היה דיין ופוסק מפורסם בבגדאד, חיבר חיבורים תורניים רבים. היה תלמידם המובהק של רבי משה חיים ושל רבי ראובן בן רבי דוד נאווי. תלמידו המפורסם היה הרב עבדאללה סומך.

יעקב בר יוסף נפטר ממחלה, ונקבר בחצר קברו של יהושע בן יהוצדק כהן-גדול, שלפי המסורת קבור בבגדאד.

אחת מבנותיו, הרבנית אסתר, נישאה לרב משה שמאש, לימים רבה הראשי של קהילת עיראק.

## חיבוריו
* **שמן הטוב** – שיטה של מסכת ביצה.
* **נאוה תהלה** – דרושים על ספר תהילים.
* **שיר חדש** – פירוש על שיר השירים.
* **חלק יעקב** – דרושים על התורה.
* **אהל יעקב** – מערכות.
* **שאל יעקב** – שו"ת.
* **ספר המנהגים**- על מנהגי בגדאד.

## לקריאה נוספת
*אברהם בן-יעקב, **תולדות הרב עבדאללה סומך**, ירושלים, תש"ט.
* משה ש. שבת, ישיבות בגדאד, כרך א, פרק ו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים עיראקים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:בגדאד: רבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1851
אלי שוורץ

**אלי שוורץ** (נולד ב-1950) הוא רופא ומדען ישראלי, ממפתחי ומובילי תחום רפואת המטיילים והרפואה הטרופית בארץ. שוורץ ידוע בתחומו בעולם ונמצא בצמרת הארגונים העולמיים העוסקים בתחומים אלו. לשעבר מנהל המרכז לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות במרכז הרפואי שיבא.

## ביוגרפיה
שוורץ נולד בירושלים וסיים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת תל אביב. עם תום לימודיו נסע ללונדון ללמוד בבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית, שם קיבל תעודת DTM&H. לאחר מכן בילה שנתיים בנפאל שם התמקצע בתחום הרפואה הטרופית. שוורץ פרסם למעלה ממאתיים מאמרים מדעיים בתחום התמחותו.

שוורץ הוא בנו של משה שוורץ ואחיו של יוסף שורץ.

## איגודים מקצועיים
שוורץ משמש כנשיא האגודה הישראלית לפרזיטולוגיה, פרוטוזואולוגיה ומחלות טרופיות., כיהן כנשיא האגודה הבין-לאומית לרפואת מטיילים של אזור אסיה והפסיפיק (APTHS) וחבר מייסד של האגודה הבינלאומית לרפואת מטיילים (ISTM) בעבר אף כיהן כראש ועדת החינוך המקצועי בה. כיום הוא חבר בשתי ועדות באגודה: ועדת תו מבחן ידע וועדת הכשרה מקצועית וחינוך. כמו כן הוא חבר המערכת של כתב העת לרפואת מטיילים (JoTM).
ברשת הבקרה המשותפת ל-ISTM ולמרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) הנקראת GeoSentinel, שוורץ הוא מנהל אזור ישראל.

## פעילויות נוספות
שוורץ משמש כיועץ למשרד החוץ ולממשלות במדינות טרופיות. במסגרת זו טיפל בין היתר בחיילי או"ם באנגולה, במנהיג אריתריאה ובנפגעי רעש האדמה בהאיטי, פעילויות אשר היה בהן ערך דיפלומטי בנוסף לרפואי.
כמו כן הוא משמש כמנהל פורום רפואת מטיילים באתר ynet. וכמנהל מרפאת המטיילים "מעוז" בירושלים.

## ספרים
*אלי שוורץ ואורנה שץ-אופנהיימר, **נוסע סמוי: סיפוריהם של נוסעים ושל מחלות טרופיות נלוות**, תל אביב: רמות, 2009.
* אלי שוורץ וסטפן ברגר, **מדריך הבריאות למטייל הישראלי בעולם**, הוצאת פרולוג, 2004.

*Eli Schwartz (ed.), *Tropical Diseases in Travelers*, NY: John Wiley and Sons, 2009, .
* Annelies Wilder-Smith, Eli Schwartz, Marc Shaw (ed.), *Travel Medicine: Tales Behind the Science*, NY: Elsevier, 2008, .


## קישורים חיצוניים

* אלי שוורץ, באתר ֿהמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
* קורות חיים מקוצרים של שוורץ 
* שוורץ בסרטון אודות מלריה, ערוץ המילון הרפואי בווידאו בהנחיית פרופ' רפי קרסו, יוטיוב
* שוורץ בתוכנית ״המוסף״ בערוץ 1, אודות מחלת גבהים
* אלי שוורץ, בילהרציה: טפיל של מים מזוהמים, באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:רופאים ישראלים
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
דנבולה

**דנבולה** או **β באריה** (נקרא גם **גליזה 448** או **LHS 2462**) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים אריה ומייצג את זנבו. שמו של הכוכב הוא שיבוש של שמו בערבית **ذنب الاسد** - **דנב אל-אסד**, כלומר זנב האריה. למרות שהוא פחות בהיר מהכוכב γ באריה הוא קיבל את ציון באייר β באריה.

## תכונות
דנבולה הוא כוכב צעיר יחסית לשמש שגילו מוערך במאות מיליוני שנים בלבד. זהו כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A3 V, צבעו לבן - כחלחל ועוצמת ההארה שלו היא פי 12 משל השמש. תכונותיו דומות לשל אלטאיר, אך מרחקו יותר מכפול, כ-36 שנות אור לעומת מרחק של 16 שנות אור לאלטאיר, ולכן בהירותו נמוכה בהרבה, כרבע משל אלטאיר.

עוצמת ההארה של דנבולה משתנה במעט מאוד במחזוריות של מספר שעות במנגנון דומה לזה של δ במגן, אך ההשתנות קטנה מכדי להיות מורגשת וניתן להבחין בה רק באמצעות מכשירי מדידה רגישים. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק קר (כ-120 קלווין) הפולטת קרינה בתחום התת-אדום, בדומה לכוכבים צעירים דומים כמו וגה או β בכן-ציור. בשל כך ובשל מרחקו הקטן יחסית, מהווה הכוכב מטרה לחקר תהליכי היווצרות כוכבי לכת.

## קישורים חיצוניים
* דנבולה באתר של ג'ים קלר
* דנבולה ב-Solstation
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג A
קטגוריה:קבוצת הכוכבים אריה
קטגוריה:קטלוג גליזה
קטגוריה:קטלוג לויטן
עוזי רוזן (קצין משטרה)

**עוזי רוזן** (נולד ב-21 בנובמבר 1953) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, בתפקידו האחרון עמד בראש אגף קהילה ומשמר אזרחי.

רוזן השתחרר מצה"ל בשנת 1975 ובשנת 1979 התגייס למשטרת ישראל. בעל תואר ראשון בפילוסופיה מחשבת ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בחינוך.

במהלך שירותו במשטרה שימש בתפקידי סיור ומודיעין במחוז דרום, הראשון שבהם כמפקד בסיס הפעלה בבאר שבע, ומאוחר יותר מונה למפקד תחנת ערד, מפקד תחנת עיירות בבאר שבע ומפקד תחנת באר שבע. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים בנפת הנגב, סגן מפקד מרחב נגב, מפקד ימ"ר דרום ומפקד מרחב לכיש. רוזן שירת כמפקד המכללה לקצינים בכירים ולאחר מכן שב למחוז הדרום כסגן מפקד המחוז וכיהן בתפקיד במהלך תוכנית ההתנתקות.

במאי 2007 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף קהילה ומשמר אזרחי. במאי 2010 פרש מהשירות במשטרה.

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי המשמר האזרחי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קבוצת רדיושק

**קבוצת רדיושק** (אנגלית: Team RadioShack) היא קבוצת אופניים אמריקאית, שהייתה קיימת בשנים 2009-2011 והשתתפה בשנים אלו בסבב ה-UCI ProTour.

## היסטוריה
ההכרזה על הקמת הקבוצה פורסמה ב-23 ביולי 2009, לאחר הטור דה פראנס. חברת רדיושק, יצרנית אלקטרוניקה גדולה, הייתה נותנת החסות הרשמית והעיקרית לקבוצה, בראשות המנהל הספורטיבי יוהאן ברוינל והרוכב לאנס ארמסטרונג. נותני החסות הנוספים לקבוצה היו יצרנית האופניים טרק ויצרנית ציוד הספורט נייק. הקבוצה קידמה את קרן ארמסטרונג למלחמה בסרטן ואת צמיד Livestrong. בין הרוכבים המפורסמים בקבוצה בלטו: לאנס ארמסטרונג, לוי ליפהיימר, חיימר זובלדיה, יאנז ברייקוביץ', כריס הורנר, אנדראס קלודן וירוסלב פופוביץ'. ב-25 בנובמבר 2009 הודיע איגוד האופניים הבינלאומי כי הקבוצה עמדה בכל הדרישות ואושר לה להשתתף בסבב.

הקבוצה הוקמה על תשתיות קבוצת הרכיבה שהייתה תחת חסות קבוצת אסטנה. מנהלה ושמונה מתוך תשעת הרוכבים שזינקו לטור דה פראנס של 2009 היו בסגל הקבוצה ב-2010. מטרות הקבוצה, מעבר לניצחונות בסבב הפרו טור והטור דה פראנס היו קיום חממה לרוכבים צעירים, השתתפות בתחרויות ריצה וטריאתלון וקידום המלחמה בסרטן, בעזרת העמותה שהוקמה על ידי ארמסטרונג.

## עונת 2010
הישגיה הבולטים של הקבוצה בעונה זו היו:
* ניצחון ב (כולל ניצחון בקטע אחד במרוץ), על ידי כריס הורנר
* ניצחון במרוץ החד-יומי, ברבנטס פיי, על ידי סבסטיאן רוסלר
* ניצחון בדופינה ליברה (כולל ניצחון בקטע אחד במרוץ), על ידי יאנז ברייקוביץ' 
* ניצחון בקטע בטור דה פראנס על ידי סרג'ו פאוליניו
* ניצחון בקטגוריה הקבוצתית בטור דה פראנס

## עונת 2011
הישגיה הבולטים של הקבוצה בעונה זו היו:
* ניצחון ב (כולל ניצחון בשני קטעים במרוץ), על ידי אנדראס קלודן (בקטעים ניצחו קלודן והורנר)

## קישורים חיצוניים

* 

* דף הקבוצה באתר איגוד האופניים הבינלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות אופניים אמריקאיות
מנזר גבירתנו של הכרמל

שמאל|ממוזער|250px|חלל הכנסייה מהיציע. במרכז התמונה קיר הכנסייה שמעל למזבח ופסיפס הבתולה ואליהו. מתחת לפסיפס נראה המזבח וקיר-המסך הלבן, ובצדדי התמונה שניים מהעמודים התומכים את גג המבנה
שמאל|ממוזער|250px|כיפת הכנסייה
שמאל|ממוזער|250px|חזיתה הדרומית של הכנסייה וחלק מכיפתה (במרכז) ומבנה המנזר (משמאל)
**מנזר גבירתנו של הכרמל** (בצרפתית: **Notre-Dame du Mont-Carmel**) הוא מנזר נשים כרמליטי השוכן ברחוב טשרניחובסקי בכרמל הצרפתי שבחיפה. המבנה שוכן על קו הרכס של הכרמל, ונשקף ממנו נוף פנורמי לעבר העיר התחתית של חיפה, עמק זבולון והרי הגליל. המנזר מוקדש למרים, אם ישו.  

במנזר מתגוררות כעשרים נזירות בנות לאומים שונים, ואחת לשלוש שנים הן מתכנסות ובוחרות מועצה. בכל שש שנים מתמנה אחת הנזירות כאם המנזר. המנזר מתפקד כיחידה אוטרקית, ופרנסתו מתיירות צליינית, מכירת חפצי קודש ונרות שהנזירות מייצרות וכן מחלקה חקלאית קטנה בתחומי המתחם. שפת היום-יום והתפילה במנזר היא צרפתית.

## היסטוריה
המנזר הוקם על ידי שלוש נזירות כרמליטיות מצרפת, אשר הגיעו לחיפה בשנת 1882. בתחילה הקימו הנזירות את מנזר זאווארא באזור שכונת בת גלים, סמוך לחוף הים (כיום במתחם בית החולים רמב"ם), והוא נחנך ב-1892 לאחר כעשר שנות בנייה. במלחמת העולם הראשונה גרשו העות'מאנים את הנזירות מארץ ישראל, והן שבו אליה והקימו את המנזר מחדש. בשנת 1936 בנו מנזר על הכרמל ברחוב טשרניחובסקי, בהשפעת הסגנון הגותי.

במשך שנים רבות היה המקום סגור לביקורים מבחוץ. בשנים האחרונות מקבלות הנזירות קבוצות מאורגנות לביקור. המבקרים יושבים בחדר והנזירות בחדר סמוך עם פתח גדול בין החדרים המכוסה בשבכת מתכת כדי ליצור הפרדה ביניהן לקהל. הן מקרינות מצגת על תולדות המנזר ושגרת חייהן ועונות על שאלות.

## כנסיית המנזר
כנסיית המנזר שוכנת בחלקו המזרחי של המתחם, ומעל דלת חזיתה הפונה מזרחה, קבוע תבליט גדול שבו נראים המדונה והילד, וסביבו חמישה חלונות זכוכית צבעונית. חלל המבנה נתמך בארבעה עמודים מסיביים, מחופים בשיש, שבחלקם העליון כותרות מסוגננות מאבן גיר לבנה. העמודים מחלקים את החלל לשלוש ספינות, והמרכזית רחבה וארוכה משתי הצדדיות. הרצפה עשויה מדוגמאות גאומטריות בצבעי חום, שחור ולבן. על הקיר שמאחורי המזבח, השוכן, בניגוד למקובל, בצידה המערבי של הכנסייה, קבוע פסיפס קיר גדול, ובו מתואר הנביא אליהו הכורע על ברכיו על הר הכרמל, וסוגד לבתולה הניצבת על ענן מעל הים. מעל דמות הבתולה נראית יונה המייצגת בנצרות את רוח הקודש. משני צדדיו של הציור נראים סמלי הקוסטודיה של ארץ הקודש והמסדר הכרמליטי. המזבח ניצב על במת שיש מוגבהת בת שלוש מדרגות, ומאחוריו ניצב קיר-מסך שבו חרוטים קטעים מתפילת אני מאמין. 

בכיפת המבנה ארבעה חלונות זכוכית צבעונית, ובמרכזה מופיעה דמותו של ישו המורה, האוחז בשמאלו בדגם הכנסייה, ומשני צדדיו מופיעות האותיות אלפא ואומגה. סביבו נראים גרמי השמיים. חלקם התחתון של קירות הכנסייה מחופה ברצועות שיש בצבע שחור ובצבעי חום ואדום, ועליהם קבועים 14 צלבים ממוספרים, המסמלים את 14 התחנות לאורך דרך הייסורים.

## ראו גם
* מנזר סטלה מאריס
* התיישבות נתיני המעצמות בחיפה

## לקריאה נוספת
* נירית שלו, **אל גן נעול**, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2005. עמ' 182

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חיפה: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:כרמל צרפתי
קטגוריה:המסדר הכרמליתי
גבירתנו של הכרמל
ניצה מצגר-סמוק

**ניצה מֶצְגֶר-סְמוּק** (נולדה ב-1945, תל אביב) היא אדריכלית ישראלית, זוכת פרס א.מ.ת ופרס רוקח על עבודתה בתחום תיעוד ושימור מבני הסגנון הבין-לאומי בתל אביב-יפו.

## קורות חיים
ניצה מצגר-סמוק סיימה לימודי אדריכלות באוניברסיטת פירנצה ב-1978. לאחר סיום לימודיה עבדה בפירנצה בשימור מבנים היסטוריים. עם חזרתה לתל אביב ב-1990 נבחרה על ידי קרן תל אביב לפיתוח לבצע סקר אדריכלי של מבני הסגנון הבינלאומי ("באוהאוס") בעיר. הסקר שימש כבסיס לתוכנית השימור של העיר הלבנה וכן לספרה "בתים מן החול" אשר פורסם לראשונה ב-1994 ולאחר מכן פורסם גם בצרפתית ובאנגלית.

בשנת 1991 הקימה מצגר-סמוק את צוות השימור בעיריית תל אביב-יפו ועמדה בראשו עד 2002. מיוחס לה חלק גדול בהכרזת אונסק"ו על העיר הלבנה כאתר מורשת עולמית ב-2003.

ב-2003 הקימה משרד אדריכלים פרטי המתמחה בשימור. בין עבודות השימור של המשרד נמצא בית ביאליק.

ב-2005 הצטרפה לסגל הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון ושנה לאחר מכן מונתה לפרופסור חבר. עד 2013 כיהנה כראש התוכנית ללימודי תואר שני עם התמחות בשימור בטכניון.

ב-2006 זכתה בפרס א.מ.ת בתחום האדריכלות על פועלה לקידום שימור מבנים בישראל. ב-2001 זכתה בפרס רוקח. בנוסף, זכתה בתעודת הוקרה מאגודת האדריכלים ומהנדסי הערים.

בעלה, פטר סמוק, הוא צלם אדריכלות. בתה, ליטל סמוק-פביאן היא אדריכלית. בנה, רמון סמוק, הוא פיזיקאי.

## תערוכות
בשנת 2004 אצרה במוזיאון תל אביב את התערוכה "לגור על החולות". מאז נדדה התערוכה לקנדה, לשווייץ, לאיטליה, לאוסטריה, לגרמניה, לבלגיה, לצרפת, לרוסיה, לפינלנד ולדנמרק.

## ספרים
* ניצה מצגר-סמוק, **בתים מן החול: אדריכלות הסגנון הבינלאומי בתל אביב: 1931–1948** (צלמים: יצחק קלטר, ג'ורג' פס'), תל אביב: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן תל אביב לפיתוח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור 1994, 
* לגור על החולות, העיר הלבנה של תל אביב אתר מורשת עולמי - דו"ח ההכרזה של אונסק"ו. הופק ב-2004 בתור הקטלוג של התערוכה לגור על החולות. תל אביב: עיריית תל -אביב ומוזיאון תל אביב
* white city, Bauhaus architecture in Tel-Aviv - קטלוג התערוכה הנודדת באנגלית ורוסית. בהוצאת מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג וקרן אברהם 2013

## גלריית תמונות

mikveisrael01.JPG|מקוה ישראל 19
Mikveisrael02.jpeg|מקוה ישראל 19
Ginosar Hotel.jpg|מלון גינוסר לאחר השימור


## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכליות ישראליות
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:סגל הטכניון: אדריכלות
קטגוריה:זוכי פרס רוקח
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פירנצה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
סטרומנס

שמאל|ממוזער|250px|סטרומנס
שמאל|ממוזער|250px|נמל סטרומנס
**סטרומנס** (באנגלית: **Stromness**) היא העיר השנייה בגודלה באורקני. העיר נמצאת באי מיינלנד - הגדול באיי אורקני שבממלכה המאוחדת.

בעיר מתגוררים כיום כ-2,190 תושבים.

## מקור השם
שם העיר מקורו בשפה הוויקינגית, והוא מתייחס לגאות באזור נקודת נס, דרומית לעיר. המונח "סטרום" משמעות בוויקינגית - גאות חזקה. 

## היסטוריה
אזור העיר שימש כנמל החל מהמאה ה-16. במהלך המאה ה-17, בעת שהתנהלה מלחמה בין אנגליה וצרפת שימשה העיר כנמל שאפשר מעקף של התעלה האנגלית, בה הותקפו הספינות האנגליות על ידי הצרפתים. ספינות חברת מפרץ הדסון נהגו לעגון בנמל דרך קבע, וממנו הובלו הסחורות לאנגליה. 

בעיר התגורר הסופר ג'ורג' מקיי בראון, והעיר מוזכרת ביצירתו של סר פיטר מקסוול דייוויס "להתראות לסטרומנס".

בעיר ממוקם מוזיאון המציג את ההיסטוריה של העיר.

## קישורים חיצוניים

* מצלמת רשת של נמל סטרומנס
* מוזיאון סטרומנס

קטגוריה:אורקני
קטגוריה:סקוטלנד: ערים
קניה איירווייז

[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 737 הדור הבא|בואינג 737-800 של החברה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[אמבראר E-190 של החברה]]
**קניה איירווייז** (באנגלית: **Kenya Airways**) היא חברת התעופה הלאומית של קניה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה בעיר הבירה ניירובי. החברה הקימה חברת בת ג'מבוג'ט ומחזיקה ב-100% ממניותיה.

## תולדות החברה
החברה נוסדה בפברואר 1977 לאחר התפרקות הקהילייה המזרח-אפריקנית וחברת התעופה שלה "איסט אפריקן איירווייז".
בשנת 1994 רכשה חברת התעופה ההולנדית KLM 26% ממניות החברה.
בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סקאיי טים כחברה נספחת.

נכון להיום, מבצעת החברה טיסות ליעדים באפריקה, אסיה ואירופה.

כיום מתבסס צי המטוסים של החברה ברובו על דגמים שונים של מטוסי בואינג וכולל בנוסף מספר מטוסים מתוצרת אמבראר קטנים יותר. כן הזמינה החברה 9 מטוסי בואינג 787 חדישים, שיאפשרו לה לפעול לטווחים רחוקים יותר.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:

## קישורים חיצוניים

* 

*  מדיה וקבצים בנושא קניה איירווייז, באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:סקאיי טים
קטגוריה:חברות קניתיות
קטגוריה:קניה: תחבורה
קטגוריה:אייר פראנס-KLM
קטגוריה:אפריקה: חברות תעופה
קירקוול

[שמאל|ממוזער|250px|[קתדרלת מנגוס הקדוש בקירקוול.]]
שמאל|ממוזער|250px|מיקום העיר.
**קירקוול** (באנגלית: **Kirkwall**; בסקוטית: **Kirkwaa**) היא הבירה של איי אורקני שבממלכה המאוחדת, והגדולה שבערי האיים. בעיר מתגוררים 8,686 תושבים (2007).

## מקור השם
מקור שמה של העיר משם המפרץ בנורדית העתיקה **Kirkjuvagr** - "מפרץ הכנסייה". לימים עוות השם ל"קירקוואה" (*Kirkvoe*) ובהמשך ל"קירקוואאה" (*Kirkwaa*). עורכי מפות אנגליים טעו וחשבו שהסיומת "waa" זהה לסיומת הסקוטית "wa" שמשמעה "חומה" ולכן שינו את שם העיר ל"קירקוול" (באנגלית: החומה של קירק).

## היסטוריה
העיר מוזכרת לראשונה ב"סאגת האורקניינגה" שנכתבה בשנת 1046. העיר נוסדה על ידי רוגנוולד השני, רוזן אורקני. בשנת 1486 הפך המלך ג'יימס השלישי מלך סקוטלנד את העיר לעיר מלכותית, ומאז שמה הרשמי של העיר הוא: "The City and Royal Burgh of Kirkwall".

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת לחופו הצפוני של האי מיינלנד ומתגוררים בה כ-8,500 תושבים. בעיר ממוקם הנמל המרכזי של האיים, ושירות מעבורות מקשר בין העיר לאברדין וללרוויק וכן לאיים השונים של אורקני.

## אתרים בעלי חשיבות
בלב העיר נצבת קתדרלת מגנוס הקדוש אשר נוסדה על ידי רוגנוולד קאלי לזכרו של מגנוס אלדנסון, רוזן אורקני. בסמוך לקתדרלה ניצבים שרידי ארמון הרוזן וארמון הבישוף של קירקוול. 
בעיר שני מוזיאונים: 
* מוזיאון בית טנקרנס (Tankerness House Museum) הממוקם במבנה מהמאה ה-16 ומשחזר את החיים בתקופה זו, לצד הצגת ההיסטוריה של איי אורקני ומוצגים מהתקופה הפרה היסטורית, ומהתקופה הפיקטית והוויקינגית. 
* מוזיאון הרדיו של אורקני (Orkney Wireless Museum) המציג את ההיסטוריה של הרדיו והתקשורת.

כמו כן מצויים בעיר שרידי מצודת העיר, אשר נהרסה במהלך המאה ה-17.

## מחוז בחירה
בין השנים 1708–1801 הייתה קירקוול מחוז בחירה של בית הנבחרים של בריטניה הגדולה, ובין השנים 1801–1918 מחוז בחירה של בית הנבחרים של הממלכה המאוחדת.

בשנת 1918 שונו גבולות מחוז הבחירה והעיר הפכה לחלק ממחוז הבחירה אורקני ושטלנד.

## קישורים חיצוניים

*תיאור העיר
*תיאור העיר ותצלומים באתר Undiscovered Scotland
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אורקני
קטגוריה:סקוטלנד: ערים