open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מכון אורה

**מכון אורה** היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות. המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה. המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים.

רוב התלמידות מגיעות למכון לאחר שירות לאומי או צבאי, בסמוך אליו, או בשלבים מאוחרים יותר.

## הקמת המכון
המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.

ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.

מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה".

## הלימודים במכון
הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה. ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד. המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים.

מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית.

## צוות המכון
נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים. בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא.

בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו. בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

אורה
קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:קריית משה
קטגוריה:מכון מאיר
מנור

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
אגינסקויה

**אַגִינְסְקוֹיֶה** (ברוסית **Агинское**) היא עיירה ועד לשנת 2008 הייתה מרכז אדמיניסטרטיבי של המחוז האוטונומי אגיני בוריאטי. בעקבות ביטול המחוז, היא מהווה עתה מרכז נפה בלבד. אגינסקויה הוקמה בשנת 1811 כיישוב רוסי. ב-26 בספטמבר 1937 נבחרה כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הלאומי של הבוריאטים. העירה ממוקמת על חוף נהר אַגָה. אוכלוסייתה מונה 15,596 תושבים נכון ל-2010.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1811
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי

**מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי** (ברוסית: **Агинский Бурятский автономный округ**) היה סובייקט פדרלי רוסי (מאז 1993) בסיביר, שהוקף על ידי מחוז צ'יטה. כ-55 אחוז מהאכלוסייה הם בוריאטים. המחוז נוסד ב-26 בספטמבר 1937 ובוטל ב-1 במרץ 2008 תוך שילובו במסגרת יחידה מנהלית חדשה – חבל זבאיקלסקי.  

המחוז היה מחולק ל-3 נפות: אגינסקי, דולדורגינסקי ומוגויטויסקי, ובתוכן נכללו 4 עיירות ו-35 כפרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחוז צ'יטה
קטגוריה:אזורים בעלי שלטון עצמי
קטגוריה:רוסיה: סובייקטים פדרליים לשעבר
כביש 35

**כביש 35**, המכונה **כביש חוצה יהודה** בחלקו המזרחי, הוא כביש רוחב בישראל. הכביש מתחיל בצומת ברכיה באשקלון, עובר דרך חבל לכיש וקריית גת, חוצה את הקו הירוק במחסום תרקומיא ומסתיים בצומת עם כביש 60 בין חברון וחלחול. אורכו של הכביש הוא כ-57 ק"מ.

## היסטוריה
בימי המנדט הבריטי חיבר הכביש את חברון עם אזור מישור החוף והעיר עזה. בשנות ה-30 הנסיעה בכביש בין חברון לבין בית גוברין הייתה דלה ביותר והוערכה ב 3-4 מכוניות ביום. בשנת 1934 שופץ הכביש כדי לספק עבודה לפלאחים באזור.

בשנות ה-60 היה הכביש בין אשקלון וקריית גת משובש ביותר. כך תוארה הנסיעה בו במעריב: "כל מי שנסע בשנים האחרונות על כביש עיראק סואידן ... יוכל לחבר אודיסיאה פרטית משלו שיהיו בה טלטולי דרך, "מחלות ים", ענני אבק ומי בוץ, מלחמות נהגים על זכות קדימה לרכבם בתוואי הצר וקרבנות בנפש בתאונות לאין ספור". בשנת 1965 הוחל בסלילה מחדש של הכביש.

בשנת 1981 הושלמה סלילתו של תוואי חדש של הכביש בין בית גוברין לצומת הזכוכית. התוואי החדש עקף את הכפרים באזור. מטרתו הייתה לחבר את קריית ארבע ויישובי גוש עציון בנתיב ישיר ומהיר לשטח ישראל. תוואי זה קיבל את השם "כביש חוצה יהודה".

הכביש נכלל במעבר הבטוח בהסכמי אוסלו ככביש משני.

בהסכם שארם, שנחתם ב-4 בספטמבר 1999, סוכם בין השאר גם על הקמת המעבר הבטוח וב-6 באוקטובר 1999 נחתם "פרוטוקול המעבר הבטוח" בין ישראל והרשות הפלסטינית, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר. המעבר הבטוח פעל במשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. הנסיעה בו הייתה על גבי כבישים ישראליים לאורך 47 קילומטרים בין מחסום ארז בעזה לבין מחסום תרקומיא באזור יהודה. במסגרת יישומו הייתה אמורה להתפרס מערכת של מצלמות בצידי הכבישים, כחלק ממערך צפייה ושליטה ומרכז בקרה ראשי בבית דגן ומרכז גיבוי בקרית גת. ביוני 2001 זכתה חברת סימנס במכרז להקמתו. לאחר סגירת הכביש ב-2010 הוכרזו תושבי עזה, שעברו באמצעותו ליהודה ושומרון, כשוהים לא חוקיים, על ידי מדינת ישראל.

בין השנים 2001 ל-2006, הושלם שדרוג קטע הכביש בין אשקלון לקריית גת לכביש דו-מסלולי ודו-נתיבי.

בשנת 2011, הותקנו בכביש מצלמות מהירות. אחת המצלמות, שהותקנה בצומת גבעתי, נעקרה באמצעות כלי מכני כבד במרץ 2012.

## מחלפים וצמתים לאורך הכביש

## גאוגרפיה
הכביש מישורי ברובו בתחומי הקו הירוק ומתחיל בגובה של כ-50 מטרים מעל פני הים, ועולה עליות מתונות באזור בית גוברין עד לאזור מחסום תרקומיא, שם עולה בחדות ומגיע עד לרום של כ-950 מטרים מעל פני הים.

### שימוש בשירותי ההצלה
בשירותי הכבאות וההצלה, משמש הקו הגאוגרפי של הכביש להגדרת הגבול ממנו מותר להדליק שרפות (בדרך כלל מדרום לו מותר ומצפון לו אסור).

## אתרים לאורך כביש 35
* מצודת יואב וחמי יואב
* בית גוברין (עיר קדומה)

## פיגועים לאורך הכביש
פיגועים שאירעו בתוואי הכביש העובר בשטחים:
* 19 ביולי 2001 - שלושה פלסטינים מהעיירה אידנא, בהם תינוקת בת חודשיים וחצי, נרצחו וארבעה נוספים נפצעו בפיגוע ירי על הכביש באזור העיירה. ארגון טרור יהודי לאומני, שנקרא "הוועד לביטחון בכבישים", נטל אחריות לפיגוע.
* 14 באפריל 2014 - זיאד עוואד, מחבל חמאס תושב אידנא ששוחרר בעסקת שליט, ירה לעבר המכונית של משפחת מזרחי, שהייתה בדרכה לקריית ארבע. כתוצאה מהירי, נרצח ברוך, אב המשפחה וסגן-ניצב במשטרת ישראל, ונפצעו אשתו וילד נוסף.
* 1 בספטמבר 2024 - נרצחו שלושה שוטרים בסמוך למחסום תרקומיא בפיגוע ירי.

## ראו גם
* יהודה
* השפלה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:אשקלון: תחבורה
קטגוריה:יד נתן
קטגוריה:קריית גת: תחבורה
קטגוריה:יהודה: תחבורה
35
כביש 42

**כביש 42** הוא כביש ארצי ישראלי אורך במישור החוף במרכזה של ישראל, המוביל ממחלף אשדוד בדרום ועד מחלף גן רווה בצפון. אורכו של הכביש 19 ק"מ והוא עובר מזרחית לכביש 4 ובמקביל אליו.

עד צומת רחובות מערב (כביש 411) הכביש כולל נתיב נסיעה אחד לכל כיוון. מרחובות מערב צפונה הכביש כולל שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים.

## מחלפים וצמתים לאורך הכביש

## אתרים לאורך כביש 42
* תל יבנה
* קבר רבן גמליאל 

## ראו גם
* מישור החוף

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אשדוד: תחבורה
קטגוריה:יבנה: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:נס ציונה: תחבורה
קטגוריה:ראשון לציון: תחבורה
42
מרן מארה

[שמאל|ממוזער|250px|עמוד השער של הטריו-סונטות מאת מארה, המעוטר ב[ויול|וויולה דה גמבה, חלילי טרברסו, חליליות, אבובים, כינור ובסון.]]
**מָרָן מָארֶה** (בצרפתית: **Marin Marais**; 31 במאי 1656, פריז – 15 באוגוסט 1728, שם) היה מלחין ונגן ויול צרפתי.

## קורות חייו
מארה למד קומפוזיציה אצל ז'אן-בטיסט לולי, שעל האופרות שלו ניצח לעיתים קרובות, ושישה חודשים השתלם אצל אמן הוויול-בס, דה סן-קולומב. בשנת 1676 נשכר מארה כמוזיקאי לחצר המלכותית בוורסאי. הוא הצליח יפה כמוזיקאי חצר ובשנת 1679 התמנה ל-ordinaire de la chambre du roy pour la viole, תואר שנשא עד 1725.

מארה היה רב-אמן בבס דה ויול והמלחין הצרפתי הראשון במעלה של מוזיקה לכלי זה. הוא כתב חמישה ספרים של קטעי נגינה לויולה דה גמבה (1686–1725), בדרך כלל סוויטות בליווי בסו קונטינואו. יצירות אלה היו פופולריות בחצר, ועל כך זכרו אותו בשנים הבאות כ"מי שייסד וביסס את אימפריית הוויול" (איבר לה בלנק, 1740). שאר יצירותיו כוללות ספר של קטעי טריו (1692) וארבע אופרות (1693 - 1709). אחת מהן, "אלסיון", נודעת בסצנת הסערה שבה.

כמו במקרה של סן-קולומב, מעט מאוד ידוע על חייו האישיים של מרן מארה אחרי הגיעו לבגרות. מארה נשא לאישה את קתרין ד'אמיקור הפריזאית ב-21 בספטמבר 1676. לזוג נולדו 19 ילדים.

העתקים של כל חמשת הספרים של יצירות לוויול מאת מארה יצאו לאור בהוצאת ז'. מ. פוזו. הוצאת האחים ברוד הוציאה מהדורה שלמה של יצירותיו הכליות בשבעה כרכים.

## התייחסות ב[[סרט קולנוע]]

מארה והמוזיקה שלו תוארו בסרט "כל הבקרים שבעולם" (1991), המציג תיאור שאינו נאמן למציאות לחיי מסיה דה סן-קולומב. למוזיקה של מארה ניתן מקום של כבוד בסרט זה, הכולל יצירה ארוכה שלו, Sonnerie de Ste-Geneviève 
du Mont-de-Paris משנת 1723, יצירה המבוססת כולה על באס בן שלושה צלילים. בתפקיד מארה מופיע השחקן הצרפתי ז'ראר דפרדייה, המחזר אחר בתו של סן-קולומב. באחת הסצנות בסרט מאזינים השניים בחשאי לנגינת רב-האמן ז'אן דה סן-קולומב כדי לגנוב ממנו את העיטורים המיוחדים לנגינתו, שהוא שומר בסוד גם מתלמידו מארה. את פסקול הסרט הקליט הגמביסט ז'ורדי סוואל.

## פעמוני ז'נבייב
פעמוני ז'נבייב או בשם המלא "פעמוני כנסיית סנט ז'נבייב בגבעת פריז" (בצרפתית - Sonnerie de Sainte-Geneviève du Mont de Paris) היא יצירתו המפורסמת ביותר של מארה. נכתבה בשנת 1723 לויול, כינור, צ'מבלו ולבאסו קונטינואו. היצירה מנוגנת גם בהרכבים אחרים. היא מוזכרת בספרה של אליסון ריצ'מן "גן המכתבים" (2014).

## קישורים חיצוניים

* *פעמוני ז'נבייב באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגני ויולה דה גמבה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1656
קטגוריה:נפטרים ב-1728
1033

## אירועים

שנה זו הייתה שנת האלף לצליבתו של ישו (3 באפריל 33), לכן הייתה ציפייה בעולם הנוצרי לאירועים בעלי חשיבות.

ללא תאריך מדויק: 
* רעידת אדמה קשה מחריבה חלקים נרחבים מירושלים, רמלה, טבריה ועזה
* האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מסולק מתפקידו, אך חוזר לרומא באותה שנה
* רודולפוס גלאבר (ראול גלאבר) מדווח על בצורת קשה בדוכסות בורגונדיה, שגורמת לרעב המוני ואף למקרה של קצב בטורני שמואשם כי הגיש ילדים. מצב הקציר בסוף השנה מסיים את הבצורת והרעב
*  הטבח ביהודי פאס

## נולדו

ללא תאריך מדויק: 
* אורקה מזמורה, אינפנטה של ממלכת לאון (נפטרה ב-1101) 
* אנסלם מקנטרברי, הארכיבישוף של קנטרברי (נפטר ב-1109)
* דונלד השלישי, מלך סקוטלנד (נפטר בין 1093 ל-1097) 
* צ'נג יי, פילוסוף סיני נאו-קונפוציאניסט, בן תקופת שושלת סונג (נפטר ב-1107)

## נפטרו
* אבן א-ד'הבי, משכיל מורי, מחבר האנציקלופדיה הרפואית הראשונה 

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
שליח

[ממוזער|שמאל|250px|שליח מעביר [פיצה]]
**שליח** הוא אדם שתפקידו להעביר הודעות, מכתבים או חבילות באופן אישי מהשולח אל המקבל. 

## היסטוריה
השימוש בשליחים היה נפוץ בעת העתיקה ובימי הביניים (אז כונו גם 'רצים'). שליח מפורסם מהעת העתיקה מתואר באגדה על פידיפידס, שרץ ממרתון עד אתונה כדי לבשר על ניצחון היוונים בקרב מרתון. על קידוש החודש היו מודיעים למקומות רחוקים על ידי שליחים, וגם קביעת החגים הייתה על פיהם.

השימוש בשליחים להעברת הודעות דעך עם התפתחות מערכות דואר מסודרות ודרכים להעברה אלקטרונית של מידע (טלקס, פקס, דואר אלקטרוני).

## שירותי שליחויות
שרותי שליחים מופעלים גם כיום. יש שירותי שליחים הניתנים באופן עצמאי על ידי השליח ויש המסופקים על ידי חברות, בהן חברות ענק המפעילות שליחויות בארצות רבות.

## ראו גם
* דוור

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:דואר
קטגוריה:שינוע
מסדר צבאי נוצרי

[ממוזער|סימני נוכחות של מסדרים צבאיים נוצריים הקשורים לממלכת ירושלים וארץ הקודש במהלך [מסעי הצלב (בגרמנית).]]
**מסדרים צבאיים** היו צורת ארגון נוצרית בימי הביניים. מסדרים שונים היו קיימים אצל הנצרות מזה מאות בשנים, אך הם היו מסדרי נזירים שלא נקטו כלל באלימות מסוג כלשהו והם קיבלו את צביונם הצבאי רק אחרי מסע הצלב הראשון. המסדרים האלה הורכבו מנזירים לוחמים שמטרתם הייתה קידום הנצרות באמצעים כוחניים. כינון המסדרים הצבאיים פתח פרק חדש בנצרות, שעד אז התנגדה לשפיכות דמים באשר היא, לא כל שכן לשיתוף אנשי דת במעשי האיבה.

המסדר הראשון שכבר מראשית קיומו עסק בעיקר בפעילות צבאית הוא מסדר אבירי היכל שלמה, המוכר יותר בשם "טמפלרים". המסדר נוסד על מנת להגן על הצליינים שעלו לרגל לירושלים אחרי כיבושה על ידי הצלבנים ב-1099. מסדרים אחרים, מהם חדשים ומהם כאלה ששינו את תפקידם המקורי, הצטרפו עד מהרה למסדר הזה.

אף שראשית המסדרים הצבאיים היא בארץ ישראל, התפשט המנהג להקים מסדרים מהסוג הזה למדינות נוספות באירופה. מסדרים רבים הוקמו בספרד שנלחמה במוסלמים ובמקומות נוספים. יתרה מכך, מסדרים הקימו סניפים ביבשת על מנת להגדיל את פריסתם ולהגביר את התשואות שקיבלו מתרומות. במקומות מסוימים הצליחו המסדרים להקים מדינות של ממש בתוך אירופה (למשל המסדר הטבטוני).

עם הזמן קיבלו על עצמם המסדרים תפקידים נוספים, מלבד עיסוקים צבאיים. כך למשל עסקו הטמפלרים בבנקאות ואילו ההוספיטלרים חזרו לתפקידם המקורי וטיפלו בחולים.

## לקריאה נוספת
* שלמה לוטן, **טבטונים בממלכת ירושלים הצלבנית, התפתחות המסדר הצבאי הטבטוני 1190–1309, יחסי גומלין בין המזרח הפרנקי ואירופה**, תל אביב, 2012.

* Nicholas Edward Morton, **The Teutonic Knights in the Holy Land 1190-1291**, Woodbridge: Boydell Press, 2009


## קישורים חיצוניים

*
שן עודפת

**שן עודפת** (בלועזית: Hyperdontia, היפרדונטיה) או בשמה **שן כלואה** היא שן שצומחת בחניכיים של האדם ואין בה צורך או שהיא זקוקה לעזרת הרופא כדי לצאת.

שן זו מתחילה להתפתח עוד בעת צמיחת שיני הקבע בחניכיים, אך היא ממוקמת מעליהן ובניגוד לדעה הרווחת שן זו אינה מפריעה או חוסמת שן קבע, ולכן אין מרגישים בה עד קיום צילום כלשהו בחלל הפה.

הוצאת השן נעשית על ידי ניתוח קצר האורך בין חצי שעה ל-45 דקות, הוצאת השן עצמה יכולה להיעשות בשתי דרכים:
*הוצאת השן בשלמותה על ידי שליפתה ממקומה לאחר הרדמה וחיתוך החך.
*קידוח השן לרסיסים בו חותכים את החיך, מאתרים את השן וקודחים אותה עד להיעלמה, במקרה כזה אין שאריות מהשן.

לאחר הניתוח נצרכת אנטיביוטיקה כדי למנוע זיהום כלשהו באזור התפרים בפרט ובחלל הפה בכלל.

תופעה זו קיימת אצל אחד מתוך 1,000 או 2,000, דהיינו שבכל העולם יש תופעה זו לבין 3.5 ל-7 מיליון אנשים. באחד מהמקרים הקשים ביותר ממוקמת השן מעל החותכות הקדמיות הקבועות ונקראת חותכת שלישית וצמודה לרצפת האף וכלואה בין שורשי החותכות הקדמיות, במצב זה ניתן להסירה רק על ידי התערבות כירורגית האורכת כשעה וחצי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מחלות חלל פה, בלוטות רוק ולסתות
קטגוריה:שיניים: אנטומיה
אמריליס יפהפה

שמאל|ממוזער|250px|אמריליס יפהפה
**אמריליס יפהפה** (שם מדעי: *Amaryllis belladonna*) הוא מין יחיד בסוג אמריליס. מכונה גם "בלהדונה לילי" או ה"גברות הערומות". המין חי בטבע בדרום אפריקה באזור הסלעי של כף התקווה הטובה. מגדלי משתלות, מוכרי פרחים וחובבי צמחים נוהגים לכנות בשם אמריליס יפהפה גם צמח תרבותי נפוץ בשם היפהסטרום.

## קישורים חיצוניים

* מיכאל אבישי - הצמח אשר אהבתי
* 

קטגוריה:נרקיסיים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחי חג המולד
קטגוריה:דרום אפריקה: צומח
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
1311

## אירועים

## נולדו

## נפטרו
* ארנולד מווילנובה - אלכימאי ספרדי.

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
מוסוניוס רופוס

**מוסוניוס רופוס** (25–80 לספירה) היה פילוסוף סטואי רומי.
## ביוגרפיה
נולד בוולסיניי (שהייתה עיר עתיקה באטרוריה שבאיטליה). בשנת 65  לספירה הוגלה מרומא אל האי גיארוס שבים האיגאי, לאחר שנאשם בהשתתפות בקשר פיסו שמטרתו הייתה לרצוח את נירון. בשנת 68, אחרי מות נירון, שב לרומא. כאשר פרצה מלחמת האזרחים, מוסוניוס רופוס יצא לקראת אנשי צבאו של אספסיאנוס והרצה בפניהם על יתרונות השלום ועל מוראות המלחמה. הוא זכה להערכה רבה והפך לידידו של הקיסר אספסיאנוס.

מוסוניוס רופוס הגדיר את הפילוסופיה כלימוד של התנהגות טובה. לדעתו, על האדם להתנהג בהתאם למידות הטובות. אין המדובר בתאוריה אלא בהתנהגות של חיי יום-יום. אדם המתנהג ביושר הוא פילוסוף אמיתי. מוסוניוס רופוס דרש מן הגברים אותה מידה של מוסריות מינית שהם דורשים מנשותיהם. לדעתו, יחסי מין מותרים רק במסגרת הנישואים, ולצורך פרייה ורבייה בלבד. הוא הטיף לשוויון בחינוך בין המינים וקידם בברכה השתתפות נשים בשיעוריו. הוא קיבל כתלמידיו גם עבדים.

אחד מתלמידיו היה הפילוסוף היווני המפורסם אפיקטטוס, שהחל את דרכו כעבד שהשתתף בשיעוריו של מוסוניוס רופוס ברומא.

## לקריאה נוספת
***מוּסוֹנְיוּס רוּפוּס** – שתי שיחות פילוסופיות (תרגם מיוונית והקדים מבוא: יוחנן גלוקר). דחק א', 2011.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פילוסופים באימפריה הרומית
קטגוריה:ילידי 25
קטגוריה:נפטרים ב-95
קטגוריה:סטואיזם
300 (מספר)

**300** (במילים: **שלוש מאות**) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 299 והבא לפני 301.

## במתמטיקה
300 הוא מספר משולשי ומספר הרשאד. 300 הוא הסכום של 149 ו-151 שהם ראשוניים תאומים וגם סכום של עשרה מספרים ראשוניים עוקבים (13 + 17 + 19 + 23 + 29 + 31 + 37 + 41 + 43 + 47). 

## בתחומים אחרים

----
* בכדורת, "משחק מושלם" הוא משחק בו מגיעים ל-300 נקודות – מרב הנקודות שניתן להשיג במשחק.
* בפרלמנט ההלני ישנם 300 מושבים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים
מדינה דו-לאומית

**מדינה דו-לאומית** (באנגלית: **Bi-national state**) היא מדינה שאוכלוסייתה כוללת שני לאומים עיקריים בגודלם – להם יש נציגות במוסדות השלטון על פי חוק ובאופן יחסי לגודלם (כגון בוסניה-הרצגובינה, בלגיה, או קנדה). עם זאת, למדינת לאום יחיד, שאוכלוסייתה המזוהה עם לאום אחד בלבד, וכן יש זיקה בין השלטון לבין לאום זה. ישנן גם מדינות רב־לאומיות בהן יש שלושה לאומים או יותר (כגון שווייץ, הממלכה המאוחדת, ספרד, או או דרום אפריקה). 

מדינה דו־לאומית מתנהלת תוך נייטרליות בין הלאומים ושמירה על שוויון מלא ביניהם.

כדי שמדינה תחשב למדינה דו-לאומית, הלאומיות חייבת להיות בעלת משמעות החורגת מהמשמעות הדמוגרפית, ובמדינה יש שתי קהילות נפרדות ומובחנות המקימות ביניהן דו-שיח (אם יש מדרג היררכי בין הקהילות זו אינה מדינה דו-לאומית). כל לאום מנהל מערכת נפרדת ומקבילה של חינוך, תרבות, שפה ולעיתים אף ממשל. השותפות לא חייבת להיות בין קהילות שוות לחלוטין, יכולה להיות שותפה זוטרה ושותפה בכירה, אולם עקרון השותפות חייב להישמר על־מנת שהמדינה תחשב למדינה דו־לאומית. 

מדינה שבה יש רוב המאפשר למיעוטים להתקיים היא מדינת לאום אתנית עם מיעוטים.

בעבר הייתה צ'כוסלובקיה מדינה דו-לאומית, עד ששני הלאומים שבה נפרדו לשתי מדינות ריבוניות – צ'כיה וסלובקיה. יש המבקשים להפוך את ישראל למדינה דו-לאומית ("**ישראטין**") המשותפת לפלסטינים וליהודים (מה שמכונה בשם פתרון המדינה האחת).

## ראו גם
*מדינת כל אזרחיה
*שתי מדינות לשני עמים
*פתרון מדינה אחת

## לקריאה נוספת
* בני מוריס, **מדינה אחת, שתי מדינות: ישראל ופלסטין**, עם עובד, 2012.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:לאומיות
רבי אושעיא

**רבי אושעיא** (בתלמוד הירושלמי: רבי **הושעיה רבה** או **רבי אושעיה בר חמה**) מגדולי הדור הראשון של האמוראים בארץ ישראל, היה כהן. תלמידו של רבי חייא, הוא המשיך את מפעלו העצום של רבו בסידור שארית הברייתות שלא סודרו על ידיו. כונה "אבי המשנה".

## ביוגרפיה
רבי אושעיא היה נצר למשפחת חכמים גדולים. אביו היה רבי חמא בר ביסא. הגיע למעלות גבוהות מאוד בידיעת התורה בהיותו צעיר מאוד בשנים, עד שאמרו עליו שאין חבריו יורדים לסוף דעתו כרבי מאיר. באופן חריג מאוד, הוא מוזכר בתלמוד לפני אביו, והתוספות מסבירים את הפלא בגדלותו היוצאת דופן. במסכת עירובין הוא מכונה ר' אושעיא בריבי, ורש"י פירש שהכוונה "אדם גדול בדורו". עוד משבחים את ר' אושעיא שהראשונים כפתחו של אולם והאחרונים כפתחו של היכל, ולפי אחת השיטות הראשונים הם ר' אלעזר בן שמוע והאחרונים ר' אושעיא, בעוד ר' יוחנן אומר על דורו שהוא כמלא נקב מחט סדקית.

מכיוון שזכה לראות את אביו רבי חמא וסבו רבי ביסא ולהורות יחדיו בבית מדרש אחד בפסק משותף, קרא עליהם רמי בר חמא - .

את רוב חכמתו בתורה קיבל מרבי חייא ובר קפרא, שהיו חכמים מבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא. הוא אף שימש מספר חכמים מביתו של רבי יהודה הנשיא.

בית מדרשו של רבי אושעיא היה בקיסריה. אחת ממסקנותיו המפורסמות של רבי אושעיא הייתה: "המנהג מבטל את ההלכה". בבית מדרשו גדלו תלמידי חכמים גדולים, מן המובהקים שבין חכמי האמוראים שבארץ ישראל.
מחתימת המשנה בידי רבי יהודה הנשיא לא נעשו יותר שינויים בנוסח המשנה,
אך הברייתות עדיין לא נערכו באופן סופי, (אף על פי שגם הברייתות נכללו בספרות התנאים) ואמוראים אחדים היו לפעמים משנים או מוסיפים שינוי כלשהו בלשון הברייתא.

מפעלם של רבי חייא ותלמידו רבי אושעיא היה סידור הברייתות. הם התקבלו בתור סמכות מכרעת עד שהחכמים שאחריהם קבעו: "כל ברייתא שלא הייתה שנויה בבית מדרשו של רבי חייא ושל רבי אושעיא משובשת היא ואל תשיבו ממנה בבית המדרש". מפעלו של רבי אושעיא ניכר בהנחת אחד מהנדבכים הבסיסיים של התלמוד, על ידי בירור הברייתות וסידורן, בצורה שיכלו לשמש אבן פינה במבנה השקלא וטריא של הגמרא. ר' אושעיא נחשב כמי שמדייק בלשון השמועות, ובמיוחד באופן כתיבת המילים (עירובין נג ע"א). יש להניח שהדבר קשור למפעלו בעריכת הברייתות.

ר' יוחנן גדול אמוראי ארץ ישראל, היה תלמידו של ר' אושעיא. מסופר שהיו לרבי אושעיא שנים עשר תלמידים. ר' יוחנן מספר שכאשר למד איתם יחד היו מתקבצים ארבעה תלמידים לשטח של אמה מרובעת כדי לשמוע היטב את דברי רבם.

### הוויכוח עם הנוצרים - והספרייה בקיסריה
לפי חוקרים ובהם מארן ניהוף, פולמוסים המופיעים בתלמוד ובמדרש עם "פילוסוף" וכן ויכוחים אחרים מצביעים על היכרות קרובה עם דעות אוריגנס מאבות הכנסייה הנוצרית, ודומים לרשום בכתבי אוריגנס על ויכוחים עם יהודים. ניהוף משערת שרבי הושעיה עבד במפעל התרגום ובירור הנוסח של התנ"ך בספריית פמפילוס שבקיסריה, בה עבדו יהודים נוספים, כמתועד בכתבי הנוצרים הקדומים. לעיתים אף קרה שחלק מפירושי אוריגנס והנוצרים אומצו בידי חז"ל, בלי להזכיר את מקורם.

## זיהויו
יש להבחין בינו לבין אמורא בבלי שעלה לארץ ישראל, והיה תלמידם של רבי אמי. ורבי אסי, היה שולח את רבה לשאול שאלות אמוראים אחרים כגון רב חסדא

## ראו גם
*ברייתא דרבי אושעיא רבה
*כפר הושעיה

## לקריאה נוספת
* 
* חיים וייס ושירה סתיו, **שובו של האב הנעדר - קריאה מחודשת בסדרת סיפורים מן התלמוד הבבלי**, מוסד ביאליק, 2018, עמ' 86–93

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:אמוראים כהנים
קטגוריה:אמוראים ממשפחת עלי הכהן
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:תלמידי רבי חייא
ניקולאי טיחונוב

**ניקולאי אלכסנדרוביץ' טיחונוב** (ברוסית: **Николай Александрович Тихонов**; 14 במאי 1905 – 1 ביוני 1997) היה מדינאי סובייטי, ראש ממשלת ברית המועצות ב-1980–1985.

## חייו
טיחונוב נולד בחרקוב ב-14 במאי 1905; את השכלתו המקצועית רכש במכון המטלורגי של דנייפרופטרובסק, ב-1930 קיבל את תעודת הסיום. בשנים 1930 - 1941 עבד ב"מפעל המטלורגיה לנין" ומונה למהנדס ראשי. ליאוניד ברז'נייב שלימים יהיה מנהיג ברית המועצות גם למד במכון זה והוא עבד בשורות המפלגה באזור. הם חברו וטיחונוב נהיה לבן חסות של ברז'נייב. 

ב-1940 הצטרף טיחונוב למפלגה הקומוניסטית הסובייטית, מונה למנהל מפעל באוקראינה ובסוף שנות ה-40 עבד במשרד המתכות. במשרד זה התקדם בסולם התפקידים עד שב-1955 נתמנה לסגן השר. ב-1960 נהיה חבר במועצת הכלכלה והמדע וב-1961 הפך לחבר מועמד בוועד המרכזי של המפלגה.

ב-1964 הודח ניקיטה חרושצ'וב מתפקידו בהפיכת חצר. השלטון החדש הורכב מ"טרויקה" של שלושה אנשים: ליאוניד ברז'נייב בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה, ניקולאי פודגורני בתפקיד יושב ראש נשיאות הסובייט העליון (נשיא המדינה) ואלכסיי קוסיגין בתפקיד ראש הממשלה. ברז'נייב מינה את טיחונוב לסגן ראש הממשלה, תפקיד שבו החזיק מ-1965 עד 1976. בנוסף, ב-1966 טיחונוב נהפך לחבר מלא בוועד המרכזי. ב-1976 נתמנה לאחד משני סגנים ראשונים לראש ממשלת ברית המועצות, באותה עת אלכסיי קוסיגין. ב-1979 התמנה גם לחבר מלא בפוליטביורו - הגוף השלטוני החזק ביותר במדינה שהורכב מקבוצה של כשבעה אנשים, שהם אלו שבפועל ניהלו את המדינה וקיבלו את ההחלטות הסופיות.   

ב-1980, בגיל 75 מונה טיחונוב לראש ממשלת ברית המועצות לאחר מותו של אלכסיי קוסיגין. לאחר מות ברז'נייב המשיך לכהן בתפקיד זה גם בתקופת יורי אנדרופוב (1982–1984) וגם בתקופת קונסטנטין צ'רניינקו (1984 - 1985). בתקופתם של שני האחרונים היה טיחונוב לאחד מחברי הפוליטביורו המשפיעים ביותר ביחד עם דמיטרי אוסטינוב שר ההגנה ואנדריי גרומיקו שר החוץ. לאחר מותו של צ'רניינקו במרץ 1985 ועליית מיכאיל גורבצ'וב הרפורמיסט לשלטון, ירד מעמדו של טיחונוב. בספטמבר 1985 הוא הודח מתפקידו כראש ממשלה, ואיבד את כסאו בפוליטביורו באוקטובר של אותה שנה. הוא נשאר בוועד המרכזי עד 1989 אם כי לא היה פעיל.

התגורר בגפו בדצ'ה במחוז מוסקבה (אשתו מתה ב-1980, לזוג לא היו ילדים). נפטר ב-1 ביוני 1997 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:זוכי פרס לנין לשלום
קטגוריה:מעוטרי גיבור גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור קלמנט גוטוולד
קטגוריה:מעוטרי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1905
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1997
בירקירקארה (כדורגל)

**קבוצת בירקירקארה** היא קבוצת כדורגל המשחקת בפרמייר-ליג המלטזי והיא ממוקמת בשכונה בעיר בירקירקארה, העיר הגדולה במלטה. הקבוצה מכונה "פסים" בשל סמלה המפוספס.

הקבוצה הוקמה בשנת 1950 מאיחוד שתי קבוצות שהיו קיימות בעיר בירקירקארה: "**בירקירקארה יונייטד**" ו"**בירקירקארה סלטיק**". היריבות המרכזיות של הקבוצה היו ונשארו גם כיום ולטה ופאולה היברניאנס וקבוצות אלה נאבקו בה לא פעם במאבקי הצמרת, לעיתים עד המשחקים האחרונים ממש לקביעת אלופת מלטה.

לאחר מאבקים קשים עד תום העונה בעונות 1997/98 ו-1998/99, בהן הקבוצה נלחמה עד תום העונה אך הפסידה במשחקים האחרונים של העונה, בעונת 2000 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות המלטזית ושחזרה הישג זה גם בעונת 2006 כאשר היא זוכה באליפות השנייה בתולדות המועדון.

## הופעות באירופה
הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה באירופה, בעונת 1997/98, אז הופיעה בגביע אופ"א והפסידה בסיבוב המוקדם הראשון לקבוצת ספרטק טרנבה מסלובקיה. הקבוצה חזרה לגביע אופ"א גם בעונה לאחר מכן, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצת שחטאר דונצק האוקראינית. גם בעונת 1999/00 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה גם הפעם, הפעם לקבוצת לינגבי בולדקלאב הדנית. בעונת 2000/01 הקבוצה שיחקה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, אז הפסידה בסיבוב המוקדם הראשון לקבוצת קיי. אר. רייקיאוויק מאיסלנד.

בעונת 2001/02 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז עברה לראשונה בתולדותיה שלב במפעל אירופי כלשהו כאשר גברה בעזרת הפרש שערי חוץ על קבוצת לוקומוטיב טביליסי הגאורגית בסיבוב המוקדם והעפילה לסיבוב הראשון, אז הפסידה לקבוצה הרוסית דינמו מוסקבה. גם בעונה לאחר מכן הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצה האוקראינית מטאלורג זאפוריז'יה. בעונה לאחר מכן, עונת 2003/04 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז הפסידה לקבוצה ההונגרית פרנצווארוש.

בעונת 2004/05 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצת פרטיזן טיראנה מאלבניה. גם בעונה לאחר מכן הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצת אפואל ניקוסיה הקפריסאית. בעונת 2006/07 הקבוצה חזרה למוקדמות ליגת האלופות, אז הפסידה בסיבוב המוקדם הראשון לקבוצת B36 טורסהאבן מאיי פארו. בעונת  הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת היידוק ספליט מקרואטיה והודחה מהטורניר.

## תארים
* **אליפות [[ליגת העל המלטזית|הפרמייר-ליג המלטזי]] (4)**: 2000, 2006, 2010, 2013
* **[[גביע ה-FA המלטזי|הגביע המלטזי]]** **(6)**: 2002, 2003, 2005, 2008, 2015, 2023
* **[[הסופר קאפ המלטזי]]** **(7)**: 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2013, 2015/2014

## שחקנים מפורסמים
*  דאריו לארוסה
*  אנדריי בלדזבסקי
*  אטיין ברברה
*  אדריאן סיאנטר
*  אנטואין זהארה
*  לוק דימץ'
*  לינו גאלאה
*  ג'אסטין האבר
*  בראיין סייד

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בירקירקארה
קטגוריה:קבוצות כדורגל מלטזיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1950
נוקליד

**נוקליד** (Nuclide) הוא מונח בפיזיקה גרעינית לאפיון אטום בעזרת הרכב הגרעין שלו על פי מספר הפרוטונים והנייטרונים המצויים בו. כל נוקליד הוא איזוטופ של יסוד כימי מסוים. המונח נוקליד נטבע בשנת 1947 והוא אינו זהה למונח "איזוטופ", במשמעותו הכללית. נוקליד הוא מונח שמתייחס לאטום כלשהו בעל מספר אטומי ומסה, ואיזוטופ הוא מונח המתאר אטומים בעלי מספר אטומי זהה אך מסה שונה.

כדי לתאר בקצרה את הנוקליד, כותבים את מספר המסה (מספר הנוקליאונים) בפינה השמאלית העליונה ואת המספר האטומי (מספר הפרוטונים) בפינה השמאלית התחתונה של הסימול הכימי. לדוגמה: ^12_6 C עבור האיזוטופ הנפוץ ביותר של פחמן. בשנים קודמות, מספר המסה היה נכתב בפינה הימנית העליונה. ניתן להשמיט את המספר האטומי, כיוון שהוא מוגדר באופן ייחודי על ידי הסימול הכימי של היסוד.

מגוון הנוקלידים של יסוד כימי מסוים בעל אותו מספר פרוטונים (מספר אטומי), אבל עם מספרי נייטרונים שונים נקראים האיזוטופים של היסוד. לפני שהמונח נוקליד התקבל באופן בינלאומי (בערך בשנת 1950), השתמשו במונח "איזוטופ" כדי לתאר סוגים שונים של גרעינים, כלומר, נוקלידים. נוקלידים עם אותו מספר מסה אבל עם מספר אטומי שונה נקראים איזובארים (איזובאר = שווה במשקל). איזוטונים הם נוקלידים עם מספר נייטרונים שווה ומספר פרוטונים שונה.

איזומרים גרעיניים הם גרעיני אטומים של נוקליד מסוים בעלי מספרי פרוטונים ומסה שווים, הנבדלים בתכולת האנרגיה ומתקיימים לטווח זמן ארוך. נוקלידים לא יציבים הם רדיואקטיביים ומכונים רדיונוקלידים.

בטבע קיימים כ-270 גרעינים יציבים ו-70 לא יציבים (רדיואקטיביים). הרדיואיזוטופים הטבעיים הם אלה שזמן מחצית החיים שלהם הוא לפחות באותו גודל כמו גיל כדור הארץ (4.6X109 שנים) (או שחייבים להיות להם חומרי מוצא המתקיימים לטווח הארוך). לדוגמה, 238U שהוא האיזוטופ (T1/2=4.5X109 שנים) של אורניום קיים בטבע, אבל גם 226Ra שהוא האיזוטופ (T1/2 = 1602 שנים) של רדיום קיים בטבע כיוון שהוא צאצא של 238U. למעלה מאלף נוקלידים סונתזו באופן מלאכותי.

ניתן לראות רשימה של הנוקלידים הידועים בטבלאות הנוקלידים (ראו קישורים חיצוניים).

## קישורים חיצוניים
*טבלת הנוקלידים
*פרטים על הנוקלידים
*הטבלה המחזורית עם פרטי הנוקלידים
*טבלת הנוקלידים העולמית מהאתר נוקלאוניקה
* 

קטגוריה:פיזיקה גרעינית
קטגוריה:איזוטופים
טורקופול

ממוזער|שחזור של טורקופול מהמאה ה-12.
**טורקופולים** (מיוונית: בני טורקים) הם פרשים קלים בצבא ממלכת ירושלים. חיל זה הוקם בממלכת ירושלים על מנת לתת מענה הולם לאיומי הקשתים הרכובים של הצבאות המוסלמים. מקור הצבאות הצלבנים הוא באירופה, שם לא היו קשתים רכובים ולא היה צורך בחיל מיוחד שיגן על האבירים מהאיום הזה. 

כמו שמרמז שמם, ראשית החיל היה בנוודים טורקמנים, אך לאחר מכן, הדבר השתנה והשם התייחס לא לחייל ממוצא מסוים, אלא לצורת לחימה מסוימת. כמו כן, פעמים רבות בני לאומים אחרים התגייסו לחיל ולעיתים אפילו נוצרים לא היססו להצטרף לשורותיו.

במהלך מסע הצלב הראשון הצבא הצלבני הורכב משני גורמים עיקריים: פרשים כבדים וחיל רגלים. האבירים שירתו בחיל הפרשים הכבדים, אך הם לא היו מיומנים בשימוש בקשת ולכן נאלצו להסתמך על הקשת הרגלי שירחיק מהם את הקשתים הרכובים של האויב. כתוצאה מכך נאלץ הפרש לדדות בקצב הליכתו האיטי של החייל הרגלי והדבר גרם למעמסה כבדה על הצבא. 

היו שני פתרונות אפשריים לבעיה זו: חימוש האבירים בקשת או הוספת פרשים קלים שיתמודדו עם האתגר. האבירים בזו לקשת בתור נשק של פשוטי העם שמשיג את המטרה ממרחק רב בלי לסכן את היורה. הדבר היה מנוגד לקוד האתי שדיבר על אומץ לב שהיה נפוץ בתקופה זו בין האבירים. לכן, הפתרון המעשי היה הקמת גדודים של פרשים קלים מטעם הצלבנים. 

הטורקופולים היו נתונים לפיקודו של מרשל הממלכה ואילו המסדרים מינו קצין בשם "טורקופלייה" שהיה אחראי על חטיבות אלו. אין הוכחות לכך שהטורקופולים היו המקבילה הצלבנית לקשתים מוסלמים רכובים. ייחודם היה בשריונם הקל. חימושם היה רבגוני וכלל, בין היתר, קשתות, כידוני הטלה, חרבות וכיוצא באלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חיל הפרשים
קטגוריה:ממלכת ירושלים
אברם יופה

**אברם פדורוביץ' יופה** (ברוסית: **Абра́м Фёдорович Ио́ффе**; 29 באוקטובר 1880 - 14 באוקטובר 1960) היה פיזיקאי יהודי רוסי סובייטי, יליד אוקראינה.
יופה חקר תחומים רבים, בהם: אלקטרומגנטיות, רדיולוגיה, גבישים ותכונותיהם הפוטו-אלקטריות, והיה הכוח המניע בהקמת מעבדות מחקר בנושאי רדיואקטיביות, מוליכות על ופיזיקה גרעינית בברית המועצות. מעבדות רבות מהן הפכו ברבות הזמן למכוני מחקר עצמאיים. עם תלמידיו נמנו אלכסנדר אלכסנדרוב, פיוטר קאפיצה, איגור קורצ'טוב, יעקב פרנקל, ניקולאי סמיונוב, לב ארצימוביץ' ואחרים.

## קורות חיים
יופה נולד למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני בעיירה רומני באימפריה הרוסית, (כיום במחוז סומי, אוקראינה). ב-1902 סיים את לימודיו במכון לטכנולוגיה בסנקט פטרבורג ועבר לעבוד כעוזרו של וילהלם רנטגן במעבדתו במינכן במשך כשנתיים. ב-1905 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן. יופה טען שראה שני שמות (אלברט איינשטיין ומילבה מאריץ') חתומים על ארבעת המאמרים המפורסמים שהוגשו לפרסום ב-1905, "שנת הפלאות", לשנתון הפיזיקה. עדות זו שימשה את הטוענים כי איינשטיין עבד על המאמרים ביחד עם אשתו, למרות שרוב היסטוריוני המדע שוללים זאת.

מ-1906 עבד יופה במכון הפוליטכני של סנקט פטרבורג, שם התמנה לפרופסור. ב-1911 המיר דתו לנצרות לותרנית ונישא לאישה לא יהודייה. ב-1913 קיבל תואר מגיסטר לפילוסופיה ושנתיים לאחר מכן דוקטור לפיזיקה. כעבור שנתיים היה לראש מחלקה שצמחה, מאוחר יותר, להיות המכון הפיזיקו-טכני ע"ש יופה.

יופה סירב להוביל את פרויקט פצצת האטום הסובייטית בטענה שהוא מבוגר מדי. הוא הודיע שהוא סומך על חניכו קורצ'טוב, וב-1942 מינה אותו לראש המעבדה התרמו-גרעינית הראשונה בברית המועצות. באקלים האנטישמי ששרר בתקופת הסטליניזם של ראשית שנות החמישים סולק יופה מתפקידו כמנהל המכון וממועצת המנהלים שלו, למרות שלהלכה כבר לא היה יהודי.

בשנת 1961 עוטר, לאחר מותו, בפרס לנין - הפרס הגבוה ביותר בברית המועצות.

## עצמים על שמו
* מכתש יופה על הירח קרוי על שמו
* מכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה בסנקט פטרבורג
* אנית חקר הקטבים הרוסית "אקדמיק יופה" קרויה על שמו.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה מוערת של יופה, אתר Alsos (אנגלית)
* פטנט שרשם בשנת 1931 כולל שרטוטים 
* 
* 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מדענים יהודים אוקראינים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:פיזיקאים סובייטים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1880
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1960
קטגוריה:רומני: אישים
פרש קל

[ממוזער|200px|שמאל|שחזור של פרש [מעמד הפרשים|רומאי]]
**פרש קל** הוא לוחם המוגן בשריון קל שנלחם על גבי בהמת רכיבה, בדרך כלל סוס. המונח "קל" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הקלים היו הלוחמים הרכובים הראשונים שהיו נפוצים בצבאות העולם. הסיבה לכך נעוצה בהיעדר ציוד רכיבה ראוי לשמו בתקופות העתיקות. פרשים מהסוג הזה הם היחידים ששרדו את הופעת כלי הירי האוטומטיים שגרמו להעלמות הפרשים הכבדים. פרשים אלו עדיין משרתים בצבאות העולם (בדרך כלל בשטח הררי שבו אין אפשרות להפעיל כלי רכב) ובשירות המשטרה.

בעת העתיקה ובימי הביניים כלל חימושם סוגים שונים של כידונים להטלה, קשתות מסוגים שונים וכלי נשק אחרים שאפשר להטיל על האויב. לקרב פנים מול פנים השתמשו בחרבות, חניתות, פגיונות וכיוצא באלה. שריונם היה בדרך כלל דל וכלל קסדה קלה, שריון גוף קל ולפעמים גם מגן קטן.

בעת החדשה לא היה הבדל גדול בחימושם של הפרשים הקלים לעומת הפרשים הכבדים. ההבדלים היו בקיראס (סוג של שריון גוף) ולפעמים גם קסדה שהגנו על הפרשים הכבדים וגם בסוגי הלוחמים ששירתו בכל אחד מהחילות: הפרשים הכבדים היו בדרך כלל גברים חסונים וחזקים ואילו הפרשים הקלים היו בדרך כלל בעלי מבנה גוף קטן יותר.

לעיתים צבאות שלמים הורכבו מפרשים קלים בלבד עם כמות קטנה של פרשים כבדים. צבאות אלו נחלו לפעמים הצלחה מסחררת בשדה הקרב. המונגולים הם דוגמה טובה להצלחה זו. גם עמים אחרים השתמשו באופן נרחב בפרשים קלים. צורת ההתקפה המועדפת על הפרשים הקלים הייתה פגע וברח, אך מלבד תפקידים אלו, ביצעו הפרשים הקלים מגוון תפקידים חשובים כמו סיור, אבטחה, איסוף מודיעין ועוד.

עוד דוגמה לפרשים מעולים בשימוש נרחב היו הפרשים נומידים שהיו מצליחים בזכות עצמם ובשירותם בצבא קרתגו כשכירי חרב.

## ראו גם
* אולאנים
* פרש כבד
* פרש (מקצוע)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיל הפרשים
קטגוריה:מקצועות צבאיים היסטוריים
1317

## אירועים
* הרעב הגדול 1315-1317 באירופה
* עצירת גשמים בארץ ישראל. נערכה תפילה משותפת של מוסלמים, יהודים ונוצרים בירושלים להקלת המצוקה. ביום השלישי לתפילה החל לרדת גשם (מ' איש שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, תל אביב תשכ"ה, עמוד 265).

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
זואיסיט

**זואיסיט** הוא מינרל השייך לקבוצת האפידוט, תת-קבוצה של מינרלים השייכת לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) המורכב מסידן, אלומיניום, הידרוקסיד וסיליקט שנוסחתו (Ca2Al3(SiO4)(Si2O7)O(OH).

הזואיסיט קרוי על שם המדען האוסטרי ממוצא סלובני, הברון זיגמונד צויס פון אדלשטיין (Baron Sigmund Zois von Edelstein) או בסלובנית Žiga Zois (1819-1747), שאיבחן לראשונה כי המינרל שקיבל מסוחר המינרלים סימון פרשרן (Simon Prešern) הוא מינרל חדש. פרשרן מצא את המינרל ב"הרי זאואלפה" (Saualpe) שבחבל קרינתיה שבאוסטריה ב-1805. מאז נתגלה המינרל באתרים נוספים בחבל ארץ זה: "פריקלר האלט" (Prickler Halt), "הר לדינגר שפיצה" (Ladinger Spitze) ו"הר שפייקוגל" (Speikkogel). בתחילה היה המינרל קרוי "זאולופיט" על שם המקום בו נתגלה לראשונה.

את הזואיסיט השקוף מנצלים כאבן חן בעוד שאת הזואיסיט השקוף למחצה עד אטום מגלפים עבור עבודות אמנות. סוג זה משובץ לעיתים באבני אודם שהן אטומות לחלוטין ואינן מתאימות לשמש כאבני חן, ועם זאת צבען עז והן יוצרות ניגוד מושך עין כנגד מסת האם הירוקה של הזואיסיט.

זואיסיט מצוי כגבישים פריזמטיים אורתורומביים או כגושים בסלעים מותמרים ופגמטיטים. הזואיסיט יכול להיות בגוונים של כחול עד סגול, ירוק, חום, ורוד, צהוב, אפור או חסר צבע. כשהגבישים מפותחים היטב מופיע קווקו לאורך ציר האורך של הגביש. כמו כן במקביל לציר האורך העיקרי נמצא הכיוון היחיד של הפצילות המושלמת. בזואיסיט בולטת תופעת הפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). קלינוזואיסיט הוא הפולימורף המונוקליני הנפוץ יותר של הזואיסיט.

מקומות בהם מצוי הזואסיט: טנזניה (טנזניט), קניה (אנויליט), נורווגיה (תוליט), שווייץ, אוסטריה, הודו, פקיסטן ומדינת וושינגטון בארצות הברית.

## מקורות
* Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., 
* Mineral Handbook, 2001, Mineral Data Publishing
* Webmineral data
* Mindat.org

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצת האפידוט
קטגוריה:סורוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
1323

## אירועים
* ליטא הופכת את וילנה לעיר בירתה.
* המגדלור באלכסנדריה נהרס עקב סדרת רעידות אדמה.
* סיום סדרת מלחמות שנמשכו כ-50 שנים בין הממלוכים לבין השושלת האילח'אנית המונגולית השולטת באיראן.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1325

## אירועים

* 7 בינואר – אפונסו הרביעי מוכתר למלך פורטוגל
* נוסדה טנוצ'טיטלאן
* מלחמת הדלי מתרחשת בין הערים מודנה ובולוניה

## נולדו
* פרנצ'סקו לאנדיני משורר, מלחין וזמר איטלקי (מת ב-1397). 
* ניקול אורזם - פילוסוף צרפתי.

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
קרב קרסון

**קרב קרסון** הוא התקלות קטנה בין גדוד צלבנים שמנה כ-130 אבירים לבין כשבעת אלפי פושטים מוסלמים בקרבת מעיין קרסון בגליל התחתון לא רחוק מכפר כנא (פרופ' יהושע פראוור מזהה את המקום כעין ג'וזה - כיום עין לפידות). בקרב שהתרחש ב-1 במאי 1187 ניצחו המוסלמים וכמעט כל האבירים הצלבנים אבדו. לקרב עצמו לא הייתה חשיבות והוא נזכר בעיקר בתור הקדמה לקרב קרני חיטין החשוב הרבה יותר ממנו שהתרחש כחודשיים לאחר מכן. 

הקרב מפורסם גם בתאוריית קשר שלפיה ריימון השלישי, רוזן טריפולי שהיה באותו זמן בן בריתו של צלאח א-דין נתן רשות לפושטים לבזוז את אדמות הנוצרים במשך יממה אחת. אף-על-פי שכמה מקורות ראשוניים מסכימים עם התאוריה, פראוור דוחה אותה.

## קישורים חיצוניים
 
* בלדווין, תיאור הקרב על פי הספר, XIX: The Decline and Fall of Jerusalem, 1174-1189, pp. 590-621

קרסון
לכידת אלקטרון

**לכידת [[אלקטרון|אלקטרונים]]** (הנקראת לפעמים התפרקות בטא הפוכה) היא סוג של התפרקות של איזוטופים שמתרחשת כאשר יש יותר מדי פרוטונים בגרעין האטום ומעט מדי אנרגיה לפליטת פוזיטרון; התפרקות זו אינה אפשרית באיזוטופים רדיואקטיביים שיכולים להתפרק באמצעות פליטת פוזיטרון.

אם הפרש האנרגיה בין אטום האב לאטום הבת הוא פחות מ-1.022MeV, לא תיתכן פליטת פוזיטרון ולכידת אלקטרון היא מצב ההתפרקות היחיד שאפשרי. לדוגמה, רובידיום-83 יתפרק לקריפטון-83 על ידי לכידת אלקטרון בלבד (הפרש האנרגיה הוא 0.9MeV בקירוב).

במקרה זה, אחד מהאלקטרונים שבאורביטל, בדרך כלל מקליפת האלקטרונים K או L (לכידת-K או לכידת-L), נלכד על ידי פרוטון שנמצא בגרעין. התוצאה של תהליך זה היא יצירת נייטרון ונויטרינו. כיוון שהפרוטון משתנה לנייטרון, מספר הנייטרונים גדל ב-1, מספר הפרוטונים קטן ב-1, ומספר המסה האטומית לא משתנה. על ידי שינוי מספר הפרוטונים, לכידת האלקטרון משנה את הנוקליד ליסוד חדש. האטום עובר למצב מעורר כאשר בקליפה הפנימית חסר אלקטרון. במצבו המעורר, האטום יפלוט פוטון X  אחד או יותר ולעיתים אלקטרון אוז'ה. אלקטרון מהקליפה החיצונית נופל לתוך הקליפה הפנימית ומשחרר אנרגיה בצורת פוטון X. לכידת אלקטרונים תתרחש בדרך כלל בנוקלידים גדולים.

המשוואה הכללית של התהליך היא:

: \mathrm{p}^+   + \mathrm{e}^- \rightarrow\mathrm{n} + {\nu}_e \,
 
דוגמאות:

איזוטופים רדיואקטיביים המתפרקים אך ורק על ידי לכידת אלקטרון יכולים, תאורטית, לאבד את יכולתם לעבור פירוק רדיואקטיבי אם הם מיוננים לחלוטין ("עירומים"). היפותזה מקובלת היא שיסודות אלה, אם הם נוצרים בתהליך-r בהתפוצצות סופרנובה, נפלטים מיוננים לחלוטין ולפיכך לא יכולים לעבור התפרקות רדיואקטיבית עד שיפגשו אלקטרונים בחלל החיצון. אנומליות בתפוצת היסודות עשויה להיות מוסברת בחלקה על ידי תופעה זו.

קשרים כימיים עשויים גם כן להשפיע על שיעור לכידת האלקטרונים, אולם באופן נמוך מאד (בדרך כלל פחות מ-1%), כאשר הדבר תלוי במידת הקרבה של האלקטרונים לגרעיני האטומים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פיזיקה גרעינית
קטגוריה:כימיה גרעינית
קטגוריה:רדיואקטיביות
א-דווארה

**אַ-דַּוַּארַה** (בערבית: **الدوّارة**) היה כפר ערבי באצבע הגליל, כ-7 קילומטרים דרומית מזרחית לאל-ח'אלצה (היום קריית שמונה). הכפר, ששכן בגובה של 75 מטרים מעל פני הים, השתייך תחת שלטון המנדט הבריטי לנפת צפת במחוז הגליל. הכפר התפנה מתושביו בזמן מבצע יפתח במלחמת העצמאות.

## היסטוריה
ההיסטוריה של א-דווארה מתחילה, ככל הנראה, בתקופה העות'מאנית, במחצית השנייה של המאה ה-19. בכפר התגוררו בעיקר מוסלמים אשר עסקו בחקלאות וגידלו תבואה, ירקות ופירות הדר. 

בשנת 1931 מנה הכפר 552 נפשות. בשנות ה-40 רכשו יהודים 2,753 דונם מאדמות הכפר המערביות והקימו עליהן שני קיבוצים: בשנת 1940 הוקם **חוליות** (שמו הוסב בהמשך לשדה נחמיה) ובשנת 1942 הוקם **עמיר** (שעבר למיקום זה שלוש שנים לאחר הקמתו).

לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (לאחר הקמת הקיבוצים, המוצגים גם הם בסקר) התגוררו בכפר 700 תושבים ושטחו השתרע על 2,717 דונמים (מתוכם 170 דונם שטחים ציבוריים).

על פי תוכנית החלוקה נכלל הכפר בתחומי המדינה היהודית. בתקופת מלחמת העצמאות, בחודש מאי 1948, ננטשו הכפרים הבדואיים באזור עמק החולה ובהם א-דווארה. לפי בני מוריס, גורמי הפינוי של הכפרים היו נפילת צפת והרעשת המרגמות של ההגנה, לצד לוחמה פסיכולוגית שהפעילה ההגנה במטרה להבריח את תושבי האזור לצורך היערכות לפלישת צבאות מדינות ערב. על פי עדות של אחד ממפקדי מבצע יפתח, במקביל לפעולות ההגנה ניתנו "הוראות מחוץ לארץ [כנראה סוריה] לפינוי של כל אזור החולה על ידי הערבים".

על אדמות הכפר שוכנים הקיבוצים שדה נחמיה ועמיר. מהכפר עצמו נותרו כיום שרידים מועטים מבתי הכפר שנהרסו. רוב אדמות הכפר משמשות היום לבריכות דגים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:עמק החולה
קטגוריה:שדה נחמיה
ניקולאיה מברוקורדט

שמאל|ממוזער|250px|ניקולאיה מברוקורדט, נסיך מולדובה ונסיך ולאכיה
ממוזער|320px|לכידת מברוקורדט בידי חיילים אוסטרים בשנת 1716
**ניקולאיה מַבְרוֹקוֹרְדַט** (ברומנית: **Nicolae Mavrocordat**, ביוונית: **Νικόλαος Μαυροκορδάτος**; 3 במאי 1670 – 3 בספטמבר 1730) היה שליט נסיכות מולדובה בין ה-17 בנובמבר 1709 לנובמבר 1710 ובין 1711 ל-5 בינואר 1716; ושליט ולאכיה בין ה-21 בינואר 1716 ל-25 בנובמבר 1716 ובין מרץ 1719 ל-3 בספטמבר 1730. בפי הטורקים נודע כ"איסְקֶרלֶט זאדה ניקולה".

## חייו
ניקולאיה נולד בקונסטנטינופול למשפחה יוונית חשובה. אביו היה המלומד אלכסנדרוס מברוקורדטוס (1641-1709), ששימש יועץ הסתרים ("אקספוריטיס") של הסולטאן הטורקי. אבי סבתו מצד אמו, סולטאנה, היה אלכסנדרו איליאש, שליט ולאכיה.

ניקולאיה למד פילוסופיה ותאולוגיה וידע כמה שפות ובהן מעט רומנית. הוא כתב את הספרים: Sfaturi (עצות), כתב היד Despre datorii (על החובות), שהודפס בלונדון, Cuvânt împotriva nicotinei (מילה נגד הניקוטין), ו-Precuvântări la actele patriarhaliceşti (דברי מבוא לתעודות הפטריארכים) משנת 1786 ביאשי.

ניקולאיה היה אחד מהנסיכים הפאנאריוטים והיה מעורב במאבקי התקופה כנאמן האימפריה העות'מאנית ואף נשבה לתקופת מה. על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730 ניקולאיה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית של בוקרשט וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ו**מנטש באלי** (Mentes Bally, אבי סבו של דוויצ'ון באלי).

ניקולאיה מברוקורדט מת מדבר ונקבר במנזר **וקרשט** שהוקם על ידו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:דרגומנים
קטגוריה:רומנים ממוצא יווני
קטגוריה:ילידי 1670
קטגוריה:נפטרים ב-1730
מחבר VGA

ממוזער|200px|פורט VGA (צד נקבה)
ממוזער|200px|פלאג VGA (צד זכר)
**מחבר VGA** (על שם ראשי תיבות של **Video Graphics Array**) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות וידאו אנלוגיים. המחבר שווק לראשונה ב-1987 על ידי חברת IBM וידוע לעיתים גם בשם D-sub 15.

במחשבים, ה-VGA היה מחבר תצוגה נפוץ בין הכרטיס הגרפי לבין הצג, אולם מאז תפוצתם של מסכי ה-LCD הוא הולך ונעלם בהדרגה לטובת חיבור ה-DVI וה-HDMI הדיגיטליים. מחבר ה-VGA היה פופולרי בכרטיסי מסך ומחשבים ישנים, אך כיום יצרניות כרטיסי המסך כמו אנבידיה ו-ATI ויצרניות מחשבים נוהגות ליישם במכשיריהם חיבורים כמו HDMI ,DVI, DisplayPort.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלקטרוניקה בידורית
קטגוריה:וידאו
אידניבה

**אידניבה** (בערבית, **إدنبّة**) היה כפר ערבי בשפלת יהודה כ-22 קילומטרים דרומית לרמלה וכ-2 קילומטרים צפונית מזרחית לכפר מנחם בגובה 150 מטרים מעל פני הים.
במהלך מלחמת העצמאות נמלטו רוב תושביו ממנו ולאחר שצה"ל כבש את האזור הוא גירש את הנותרים והרס מספר בתים. על אדמות הכפר שוכן הקיבוץ כפר מנחם.

בשנת 1596, בתקופת השלטון העות'מאני, מנו תושבי הכפר 198 נפשות ועסקו בחקלאות ובגידול בעלי חיים. תושבי אידניבה היו מוסלמים בני חמולת חימור שמוצאה מתימן.
בתקופת המנדט הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד.
ב-1935 הוקם מושב ארגון מנחם על אדמות שנקנו מהכפר (במעין מובלעת בתוך שטחו). המושב הוחרב ב-1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ב-28 ביולי 1937 הוקם מחדש המושב במסגרת יישובי חומה ומגדל אך לא החזיק מעמד. ב-6 בדצמבר 1939 נערך חג עלייתו של קיבוץ במקום שנקרא הפעם "כפר מנחם" המייסדים החדשים היו מבני הארץ וחברי "קבוצת כרית"
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 השתרע הכפר על פני 8,103 דונם (מתוכם 1,082 בבעלות יהודית) ואוכלוסייתו נאמדה ב-490 נפשות

במהלך מלחמת העצמאות, בתחילת חודש יולי 1948, נמלטו רוב תושבי אידניבה מכפרם (יחד עם רוב הערבים תושבי האזור) לאחר נפילת הכפר הגדול הסמוך תל א-צאפי במסגרת מבצע אנ-פאר של צה"ל. ב-17 ביולי כבש כוח צה"ל את הכפר, גירש את התושבים שנותרו בכפרים אידניבה, ג'יליא, קזאזה, ומע'לס ופוצץ מספר בתים.

לאחר קום מדינת ישראל התרחב קיבוץ כפר מנחם על חלק מאדמות אידניבה. חורבות החלק הבנוי של הכפר מצויות על גבעה מדרום לכביש 383 בקרבת "יער חרובית", מול הפנייה לבסיס צבאי סמוך. שרידי הכפר מצויים כיום בתוך סבך צמחייה שמקשה על מציאתם, מלבד כניסה מקושתת למערה או חורבה.

## קישורים חיצוניים

* כיבוש תל א צאפי והסביבה באתר "גבעתי"

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:כפר מנחם
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אום א-זינאת

**אום א-זינאת** (בערבית: **أمّ الزينات** – "אם הקישוטים") היה כפר ערבי במורדות הדרומיים של הכרמל כ-20 קילומטר דרומית מזרחית לחיפה. במהלך מלחמת העצמאות ננטש הכפר על ידי תושביו. על פי יהודה זיו מקור שמו של הכפר "אום א-זינאת" (מקור היפהפיות) בא לו בעקבות המוניטין שיצאו לבנותיו. באותו אופן כונתה דרך הגישה אל הכפר "דריב אל ערוס" (דרך החתנים).

בתקופת המרד הערבי הגדול התמקמה בכפר כנופייתו של יוסוף אבו דורה שפגעה קשות בכפרי הדרוזים בכרמל.

בשנת 1940 תואר הכפר על ידי מבקר יהודי:

על פי סקר הכפרים מ-1945 הוערכה אוכלוסיית הכפר 1,470 נפש וקרקעות הכפר השתרעו על 22,156 דונם, מהם 51 דונם בבעלות יהודית.

במהלך מלחמת העצמאות ננטש הכפר מתושביו. ב-28 באפריל דיווח עיתון "דבר" על עזיבתם של תושבי הכפר בעקבות ניצחון אנשי ההגנה על הערבים בקרב על חיפה. ב-15 במאי נכבשה אום-זינאת על ידי כוח מגדוד 14 של חטיבת גולני. כיבוש הכפר אשר חלש על ואדי מילק הסיר את המכשול האחרון שהיה בו כדי לסכן תנועה חופשית של יהודים בוואדי.

## קישורים חיצוניים

* 
* מפת אזור הכפר, 1942 בהוצאת ארגון 'ההגנה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור.
[שמאל|ממוזער|250px|הצבת השלט "[אליקים", 1950]]

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:רמות מנשה
אלאוטריו סאנצ'ס

**אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס** (**Eleuterio Sánchez Rodríguez**; נולד ב-15 באפריל 1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה.

## חייו
אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא.

סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גנבתן של שתי תרנגולות. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח. סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו. עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי. כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו.
נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר".

למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו. ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות". ב-20 ביוני 1981 הוא קיבל חנינה.

סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו.
ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו. לאחר זמן מה, הוא שוחרר.

## סיפורו של סאנצ'ס בתרבות הפופולרית
ב-1979 סיפורו של אלאוטריו סאנצ'ס היווה השראה ונושא אחד השירים, שהפך ללהיט, של להקת בוני אם. 

סיפורו היווה מקור השראה גם לשני סרטים בבימויו של ויסנטה ארנדה: הראשון, סדרה שמנתה שלושה פרקים תחת השם "El Lute: Camina o revienta" שנעשתה ב-1987 והשני, "El Lute II: Mañana seré libre" שנעשה ב-1988. אימנול אריאס גילם את דמותו של סאנצ'ס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מורשעים בעבירות המתה בספרד
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בספרד
קטגוריה:אוטודידקטים
קטגוריה:ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1942
פרש כבד

[שמאל|ממוזער|250px|ציור מאת [אלברכט אלטדורפר המתאר קרב בו משתתפים פרשים כבדים בשריון לוחות מלא]]
שמאל|ממוזער|250px|שחזור של פרשים כבדים ספרדיים בנשקייה המלכותית של מדריד. בדגם זה גם הסוס וגם רוכבו משוריינים
[ממוזער|250px|שחזור של [תחרות הפלה ברומח בין שני אבירים הלבושים בשריון לוחות כבד]]

**פרש כבד** הוא לוחם המוגן בשריון כבד (שריון גוף, קסדה ומגן) שנלחם על גבי סוס. המונח "כבד" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הכבדים התפתחו מהפרשים הקלים בעת העתיקה.

השאיפה להגן על החייל בשריון הייתה קיימת בצבאות השונים משחר ההיסטוריה. הבעיה במיגון הפרש נעוצה בכושר הנשיאה של הסוס וציוד רכיבה מתאים שבעזרתו החייל עוטה השריון יכול לשבת על הסוס. כשהופיעו הפרשים הראשונים לא היה בנמצא ציוד רכיבה בסיסי כמו ארכוף ואוכף. העדר ציוד הרכיבה המתאים והסוסים הקטנים מנעו מהפרשים ללבוש שריון כבד. עם הזמן, התפתחויות בציוד רכיבה וגידול גזעי סוסים גדולים יותר אפשרו את הופעת הפרש המשוריין, העוטה שריון מכף הרגל ועד הראש.

הראשונים שהצליחו להוציא את הרעיון מהכוח אל הפועל היו הפרתים במאה ה-3 לפנה"ס. פרשיהם הכבדים המכונים קטפרקטים היו מוגנים בשריון שרשראות ארוך, לראשם קסדה וחימושם כלל רומח פרשים כבד וחרב. גם לפני הופעת הקטפרקטים הפרתיים היו פרשים עוטי שריון. כך למשל ההיטיירוי המוקדונים ששירתו תחת אלכסנדר הגדול ופיליפוס השני. עם זאת, לפני הופעת הקטפרקטים לא היו פרשים מוגנים בשריון כבד כל כך.

התפתחויות נוספות בציוד רכיבה והופעת גזעים גדולים יותר של סוסים היוו את הקרקע הפורייה עליה צמח האביר האירופאי, שהיה מוגן בשריון כבד במיוחד: שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות, קסדה כבדה ולעיתים קרובות מגן כבד. נשקם העיקרי של האבירים, בדומה לקטפרקטים לפניהם, היה הרומח הכבד. לצד הרומח היו חמושים בחרבות, אלות, פגיונות וכלי נשק נוספים. צורת הלחימה של האבירים הייתה אופיינית לכל הפרשים הכבדים – הסתערות כגוש מלוכד לעבר האויב במטרה למוטט את שורותיו.

התפתחויות בכלי הירי הביאה להפחתה בכמות השריון ומשקלו, אך הפרשים הכבדים המשיכו לשרת בצבאות אירופאיים עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו השריון כלל בדרך כלל קסדה וקיראס (סוג של שריון גוף) בלבד. פרשים אלו מוכרים בשם קירסירים.

הפרשים במזרח הרחוק לא השתמשו בשריון כבד כמו האירופאים. המונגולים העדיפו שריון עור או שריון מתכת קל ואילו הסמוראים היפנים שילבו בין עור למתכת ליצירת שריון קל ונייד.

## ראו גם
* חיל הפרשים
* פרש קל
* הוסרים פולניים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיל הפרשים
קטגוריה:מקצועות צבאיים היסטוריים
קטגוריה:עיסוקים קרביים