open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מעמד האישה בעדה הדרוזית

[ממוזער|נשים בלבוש [הדת הדרוזית|דרוזי אדוק]]
**מעמד האישה בעדה הדרוזית** הוא נושא שהדת הדרוזית זו נתנה עליו את הדעת מאז ראשיתה. דתם של הדרוזים מחייבת מונוגמיה, כלומר לכל דרוזי מותר לשאת אישה אחת ולכל דרוזית מותר לשאת גבר אחד. הנישואים חייבים להיות בתוך העדה, עקב כך שהדת הדרוזית אינה-מקבלת נישואי תערובת עם בני זוג מדת אחרת. באיסור זה קיים שוויון מגדרי, כך שהדת והחברה אינם סובלנים כלל כלפי נישואים שכאלו מחוץ לקהילה - בין אם המדובר בגבר דרוזי ובין אם מדובר באישה דרוזית. בדרך כלל המשפחה הדרוזית מנתקת מגע עם בן/בת שנישא/ה בנישואי תערובת לבני דת אחרת.

## מעמד האישה
איגרת 8 באיגרות החוכמה, כינוי לכתבי הקודש הדרוזי, עוסקת במעמד האישה בעדה הדרוזית בתוך הקהילה פנימה. איגרות החוכמה מועתקות בדרך כלל בכתב יד, ומרבית אותה ההעתקה מבוצעת על ידי נשים.

בפועל, החברה הדרוזית לא מעניקה לנשים שוויון הזדמנויות, ומעטות הנשים שמצליחות להגיע לעמדות מפתח ולתפקידי ניהול. עם זאת, הזכות לחינוך מיושמת בחברה זו ונשים רבות ממשיכות אף בלימודים על-תיכוניים, ויוצאות לעבוד עם סיום הלימודים. אמין טריף, המנהיג הרוחני של העדה הדרוזית בישראל לשעבר, הוציא פסק הלכה שבמסגרתו נאסר על נשים דרוזיות שלמדו את רזי הדת להוציא רישיון נהיגה. עם זאת, מעמד האישה בעדה הדרוזית בישראל השתפר במידה ניכרת החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, הודות להתרחבות ההשכלה בקרב בני העדה הדרוזית.

מערכת החוקים של הדת מאפשרת לאישה לבחור את בן זוגה, נותנת לה את האפשרות לגרש את בעלה ומעניקה לה את הזכות לרשת את הוריה. באופן מסורתי, דרוזיות משמשות בתפקיד העתקת כתבי קודש בכתב יד. יתרה מכך, הן יכולות להתמנות ככוהנת דת, שחשיבותו רבה, ואכן היו דרוזיות, כמו נט'ירה גֻ'נבלאט הלבנונית- סבתו של הפוליטיקאי הדרוזי-לבנוני וליד גֻ'נבלאט, שהיו בעלות עמדות כוח והשפעה בחברה הדרוזית.

בשנת 2007 עלה לכותרות סיפורה של אנג'לינה פארס בת ה-18, דוגמנית דרוזית ילידת הכפר הערבי ראמה, ישראל, שעלתה לשלב הגמר של תחרות מלכת היופי של ישראל. בעקבות השתתפותה בתחרות קיבלה איומי רצח בגין "חילול כבוד העדה". המשטרה עצרה חמישה אנשים בחשד לניסיון רצח, ביניהם שני דודיה. לאחר שהופעל עליה לחץ מצד אנשי דת דרוזים היא נאלצה להודיע על פרישתה מהתחרות - לפני שלב הגמר. בשנת 2011, נרצחה אחותה, מאיה נג'ם פארס.

רבים מהדרוזים המתגוררים בישראל מזדהים גם כישראלים ולגברים אף אחוז גיוס גבוה לצה"ל, זאת לעומת הנשים הדרוזיות שכמעט ולא מתגייסות כלל עקב דרישותיהם של ראשי הקהילה הדרוזים בקום המדינה.

## ראו גם
* ועדה לקידום מעמד האישה
* נט'ירה גֻ'נבלאט

## לקריאה נוספת
נעמי וינר-לוי, **פוסעות על חבל דק - סיפורי חיים של נשים דרוזיות פורצות-דרך**. הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, 2011

## קישורים חיצוניים
* מעמד האישה בחברה הדרוזית באתר משרד החינוך

## הערות שוליים

קטגוריה:מעמד האישה בדתות השונות
קטגוריה:העדה הדרוזית
קטגוריה:נשים בחברה הערבית
אדישי

**אדישי** (בגאורגית: **ადიში**) או **הדיש** או **אדיש** הוא כפר בהרי גאורגיה הממוקם בגובה 2,040 מטר מעל פני הים, בנפת מסטיה שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית, גאורגיה, כ-27 ק"מ מהעיר מסטיה. הנוף הנשקף מהכפר כולל את הרי הקווקז הגדול.

בין האתרים התרבותיים החשובים של אדישי נמנים:
* כנסיית הגואל (מהמאות ה-10 - ה-11)
* שתי כנסיות של גיאורגי הקדוש מהמאה ה-12
* כנסיית המלאך הראשי (Archangel) מהמאה ה-12
* מגדלים סוואנתיים טיפוסיים.

כתב היד הבשורה מאודיש (897) נשמר בכפר במשך מאות בשנים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:גאורגיה: אתרי מורשת עולמית
אנאלפביתיות

**אנאלפביתיות** היא אי ידיעת קרוא וכתוב. מצב זה נחשב להיעדר אוריינות.

אנאלפביתיות תפקודית היא מצב בו אדם רוכש מיומנויות ראשוניות כלשהן של קריאה וכתיבה, אך הן אינן מספיקות לצורך שימוש יעיל בחיי היום יום.

## השלכות והשפעות תרבותיות
אנאלפביתיות נחשבת לצורת הבערות הקיצונית ביותר משום שחלק ניכר מהידע האנושי, בפרט בתקופה שקדמה ליצירת התקשורת האלקטרונית לסוגיה, מועבר בכתב.
עם זאת, המיומנויות האורייניות הדרושות לאדם על מנת להשתלב בחברה משתנות בהתאם לתרבות ולתקופה בה הוא חי. בהתאם לכך, אנשים רבים במדינות המתפתחות אינם רואים טעם בלימוד הקריאה, מכיוון שהם מסוגלים להתקיים בצורה מוצלחת מאוד גם בלי לדעת לקרוא.
אנשים אשר אינם יודעים קרוא וכתוב יכולים להסתייע בשרותיו של הלבלר, אשר לרוב ניתנים בעבור שכר כלשהו.

## שכיחות האנאלפביתיות בעולם
ממוזער|ידיעת קרוא וכתוב בעולם
תופעת האנאלפביתיות נפוצה יותר בארצות המתפתחות מאשר בארצות מפותחות. רבים מודאגים בעניין תופעת האנאלפביתיות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האנאלפביתיות ירדו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד במדינות המתפתחות. בין המדינות המתפתחות נצפו הירידות המשמעותיות ביותר ברמת האנאלפביתיות בסין, בווייטנאם, בהודו, בקובה ובדרום אפריקה.

נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם, לפי הגדרת האו"ם, סובלת מאנאלפביתיות. בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אנאלפביתית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה. במדינות ערביות, למעלה מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים היו אנאלפביתים בשנת 2000.

לפי אתר האו"ם, עומד שיעור האנאלפביתיות במדינת ישראל על 2.7% בקרב הגברים ו-6.6% בקרב הנשים.

על פי נתוני משרד החינוך, רמת האוריינות בישראל היא 97.6%, כלומר ש-2.4% מהישראלים לא יודעים לקרוא ולכתוב. ל-10% מהישראלים יש רק שמונה שנות לימוד ול-20% השכלה של פחות מעשר שנות לימוד - כלומר לחמישית מהישראלים אין השכלה תיכונית.

מדובר בעיקר במבוגרים, 10% מהאוכלוסייה המבוגרת בישראל, כשמספר האנאלפביתים הגברים נמוך יותר ממספר הנשים. הנתונים גבוהים יותר ממדינות אחרות בעולם המערבי, שם רמות האוריינות גבוהות יותר.

## ראו גם
* רשימת מדינות על-פי אחוזי אוריינות
* השכלה
* חוק לימוד חובה
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוריינות
הבשורה מאודיש

שמאל|ממוזער|150px|הקאנון - חוקת הכנסייה, דף מתוך הבשורה מאדיש
**הבשורה מאדיש** (בגאורגית: **ადიშის ოთხთავი**, אדישיס אוֹתחתאווי) הוא ספר בשורות גאורגי, מתחילת ימי הביניים.

כתב היד הקיים הקדום ביותר של הגרסה הגאורגית של הבשורה על-פי מתי, הוא זה שנוצר במנזר שתברדי, בנסיכות הדרום-מערבית של קלארג'תי (ממוקמת כיום בצפון-מזרח טורקיה), בשנת 897. מאוחר יותר הועבר משם לשימור בכפר הנידח של אדישי שבהרי סוואנתי. חמשת הדפים הראשונים (30X25 ס"מ) של כתב היד מקושט.

כתב-היד פורסם לראשונה בשנת 1916, על ידי המלומד הגאורגי הבולט, אֶכְּווְתִּימֶה תָּאקָאִישְׁווִילִי  (1863-1953), הוא נבחן במידה רבה על ידי היסטוריונים גאורגיים ובינלאומיים. כתב-הים כיום משומר במוזיאון האתנוגרפי במסטיה שבגאורגיה.

## ראו גם
*הבשורות של ואני

## קישורים חיצוניים

* הבשורות של אדיש

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי קודש נוצריים
קטגוריה:כתבי יד גאורגיים
קטגוריה:גאורגיה: דת
קטגוריה:טאו-קלארג'תי
קטגוריה:ספרי המאה ה-9
טיטוף

**טיטוף** (בצרפתית: **Titeuf** - **טִיטֶף**) היא סדרת ספרי קומיקס וסרטי טלוויזיה צרפתית, המשודרת מאז 2001. סדרת הקומיקס, שנכתבה במקור על ידי המאייר השווייצרי Zep (שם העט של פיליפ שאפואי, נולד ב-1967 בשווייץ), הופיעה לראשונה בכתב העת ספירו.

בישראל שודר משנת 2003 העיבוד הטלוויזיוני בערוץ הילדים. ביולי 2016 עלתה העונה האחרונה בעיבוד הטלוויזיוני של טיטוף לערוץ הילדים.

## ספרי הקומיקס
* טיטוף 1 – החבר'ה שלי, הוצאת אגם
* טיטוף 2 – הכיוון בחיים, הוצאת אגם
* טיטוף 3 – החברה שלי, הוצאת אגם

## דמויות
* **טיטוף** – ילד בכיתה ה'. טיטוף מאופיין כילד קופצני ושובב בגיל ההתבגרות, אשר רוב עיסוקיו ורוב מחשבותיו ממוקדים בנדיה, אהבת נעוריו. טיטוף מתוסכל כיוון שנדיה מסרבת להיות חברתו.
* **מני** – חברו הטוב ביותר של טיטוף.
* **נדיה** – הילדה בה מאוהב טיטוף. טיטוף חזר להיות מאוהב בה.
* **פרנסואה (פרנקי)** – תלמיד בכיתה של טיטוף
* **הוגו** – תלמיד ידען בכיתתו של טיטוף. ילד שמן שאוהב לאכול.
* **אגתה** – חברתה של נדיה.
* **גברת פרופובסקי** – מורה שאינה מחבבת את טיטוף.
* **ויליאם (פלטה) ** – תלמיד בכיתתו של טיטוף. נקרא כך כי יש לו גשר בשיניים.
* **נטלי** – חברה טובה של נדיה.
* **זואי** – אחותו התינוקת של טיטוף.
* **ויקטור (מקיאן) ** – תלמיד בכיתתו של טיטוף ותמיד מקיא.
* **תרז** – התלמידה החדשה בבית הספר של טיטוף. טיטוף לא אוהב אותה. למרות זאת היא נישקה אותו.
* **רמתו** – תלמידה שטיטוף מאוהב בה אחרי שהוא כבר לא מאוהב בנדיה. היא נישקה את טיטוף אחרי שהוא כתב לה שיר אהבה. טיטוף חזר להיות מאוהב בנדיה.
* **רמון** – תלמיד בבית הספר של טיטוף. שונא את טיטוף. התחזה לנדיה וטיטוף נישק אותו.
* **פודוק** – תלמיד בכיתה של טיטוף. יש לו ריח מסריח, הרבה לא רוצים לשבת לידו או מאחוריו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה צרפתיות
קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על קומיקס
קטגוריה:סבן אנטרטיינמנט: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה צרפתיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
מיכאיל קלשניקוב

**מיכאיל טימופייביץ' קלשניקוב** (ברוסית: **Михаи́л Тимофе́евич Кала́шников**; 10 בנובמבר 1919 – 23 בדצמבר 2013) היה גנרל ומעצב נשק רוסי שהתפרסם בזכות פיתוח הרובה AK-47, הנקרא "קלשניקוב", על שמו.

## ביוגרפיה
קלשניקוב נולד למשפחת איכרים בכפר קיוריה במחוז אלטאי. הוא התחיל את הקריירה שלו בעבודה בתחנת רכבת, שם למד מכונאות. בשנת 1938 התגייס לצבא האדום, ושירת כמפקד טנק בחודשים הראשונים של מלחמת העולם השנייה (מכונה ברוסיה המלחמה הפטריוטית הגדולה). באוקטובר 1941 נפצע בקרב ונשלח לביתו. בבית החולים עיצב את הנשק הראשון שלו, ובמהרה הצטרף לעבודה במוסד לתעופה במוסקבה. שם הפיק קלשניקוב חידושים לטנקים כמו מונה יריות מכני. תוך כמה שנים, קודם למהנדס ראשי. בשנת 1947 עיצב קלשניקוב את רובה הסער שזכה לכינוי AK-47 (קיצור ל-Avtomat Kalashnikova - האוטומט של קלשניקוב - מודל 1947). בשנת 1949 הפך ה-AK-47 לנשק הבסיסי בצבא הסובייטי, ומאוחר יותר היה להמצאה המפורסמת ביותר של קלשניקוב.

בשנת 1964 זכה בפרס לנין. בשנת 1998 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה. בדצמבר 2013 הוא הלך לעולמו בגיל 94 ונקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים. בנו, ויקטור (2018-1942), היה גם הוא מפתח כלי נשק והיה ממפתחי תת-המקלע PP-19 Bizon.

בנובמבר 2019 יצא לאקרנים הסרט קלשניקוב המגולל את קורות המצאת רובה ה-AK-47.

## גלריה

קובץ:Stoner meets Kalashnikov.jpg|קלשניקוב (מימין) פוגש לראשונה את יוג'ין סטונר, ממציא רובה ה-M-16 (משמאל)
קובץ:Kalaschnikow-Denkmal.jpg|אנדרטה למיכאיל קלשניקוב , מול מרכז העסקים "אורוז'יני", במרכז מוסקבה.
קובץ:Stamp of Russia 2014 No 1883 Mikhail Kalashnikov.png|בול דואר רוסי לכבוד מיכאיל קלשניקוב


## ראו גם
* AK-12

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:גנרלים בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי גיבור הפדרציה הרוסית
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים
קטגוריה:שריונאים סובייטים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1919
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2013
יהודה צלליכין

**יהודה אידל צלליכין** (7 בספטמבר 1861 - 19 בספטמבר 1941) היה מחלוצי העלייה הראשונה, חבר ביל"ו, נמנה עם מייסדיה של המושבה **[[ראשון לציון]]**.

## ביוגרפיה
צלליכין נולד בשקלוב שבבלארוס. אביו, משה צלליכין, היה דיין ממשפחת דיינים. כבן לדיין, למד יהודה בצעירותו בחדר ואחר כך בישיבה. בעקבות פרעות ה"סופות בנגב", הצטרף אל הביל"ויים במטרה לעזוב את רוסיה ולעלות לארץ ישראל. סדר עלייתם של הבילויים לארץ נקבע לפי תור. על פי סיפורים, תשוקתו של צלליכין לעלות לארץ בהקדם הייתה כה גדולה, עד שהציע לשלם כסף על מנת להקדים את תורו. הצעתו התקבלה, והוא עלה לארץ במקום מנחם אוסישקין, אשר ויתר זמנית על תורו.
צלליכין עלה באונייה "לזרוב" יחד עם עוד חמישה חברים, והגיע לנמל יפו ב-11 באוגוסט 1882.

אשתו, חסיה לבית בנינסון, נולדה בינואר 1862, בעיר בוריסוב, והתחנכה במינסק בבית אחיה יהושע דב בנינסון. בבואה לארץ הצטרפה למגורי הבילויים בבית אנטון איוב. השניים התארסו במקום ועברו יחדיו לראשון לציון. חתונתם נערכה ב-3 בפברואר 1884.

צלליכין היה מן הראשונים שקבלו עליהם את הנתינות הטורקית ולכן נקנו על שמו אדמות רבות במקומות כדוגמת בן שמן, רוחמה ונחלת יהודה. כמו כן סייע ליהושע חנקין ברכישת אדמות רחובות, בכך שרכש אדמה לעצמו באזור. בהזדמנות זאת רכש נחלה ברחובות גם עבור אחיו, הרב צבי קאהן, רבם של יהודי פרנקפורט שגר באותה תקופה בגרמניה, ועלה מאוחר יותר לישראל והתיישב ברחובות.

## תפקידיו הציבוריים בראשון לציון וברחובות
*בעל זיכיון (יחד עם אשר לוין) לקו הדיליז'נס רחובות-יפו-רחובות.
*רב ממונה בראשון לציון מטעם הטורקים.
*מראשוני המייסדים ויו"ר של "קופת חקלאית" בראשון לציון.
*יושב ראש הראשון של "קופה הדדית לביטוח בהמות" בראשון לציון.

צלליכין חי כל ימיו כאיכר בראשון לציון, והיה בעל כרמים ופרדסים בראשון לציון, ברחובות ובגדרה. את שמו כתב עם "א" בסוף (יהודא) על מנת לא לחלל את שם ה'. נפטר בראשון לציון ונטמן בבית העלמין הישן בעיר. על שמו נקרא רחוב יהודה צלליכין בראשון לציון.

## לקריאה נוספת
***ראשון לציון התרמ"ב - התש"א**, בעריכת דוד יודילביץ
***פעמי הגאולה - ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917**, בעריכת עבר הדני, הוצאת טברסקי.
***[http://www.youtube.com/watch?v=WkEcVixlEs4&feature=related סרטון באתר יוטיוב שצולם בשנת 1913 ובו נראים יהודה וחסיה צלליכין]**

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי ביל"ו
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
יהודה
קטגוריה:משפחת בנינסון
קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1861 
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1941
The Postal Service

**The Postal Service** (**דה פוסטל סרביס**, בעברית: **שירות הדואר**) היא להקה אמריקאית המשלבת אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, אינדי ופופ. הלהקה מורכבת מהסולן בן גיברד, החבר גם בלהקה דת' קאב פור קיוטי, והמפיק ג'ימי טמבורלו. שירים אחדים מתוך האלבום הראשון שלהם, *Give Up*, לוו בקולות ושירה של ג'ני לואיס, מוזיקאית וסולנית הלהקה ריילו קיילי, וכמו כן, גם בקולות ושירה של המוזיקאית  ג'ן ווד. כריס ואלה הפיק את אלבום הלהקה, ואף ניגן בגיטרה ופסנתר בחלק מן השירים.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים

קובץ:PostalService_cover300dpi.jpg|***[[Give Up]]***18 בפברואר 2003**#114** (ארצות הברית)


### מיני אלבומים
* Such Great Heights - 2003
* The District Sleeps Alone Tonight - 2003
* We Will Become Silhouettes -2005
* 2007 - Autumn, My Love

### וידאו קליפים
* The District Sleeps Alone Tonight - 2003
* Such Great Heights - 2004
* Against All Odds - 2004
* We Will Become Silhouettes - 2005
* The District Sleeps Alone Tonight - 2006

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות פופ אמריקניות
קטגוריה:להקות אינדי אמריקאיות
קטגוריה:צמדים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2001
אלכס רודריגז

**אלכסנדר עמנואל רודריגז** (בספרדית: **Álexander Emmanuel Rodríguez**; נולד ב-27 ביולי 1975 בניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית) הוא שחקן בייסבול אמריקאי-דומיניקני ששיחק ב-MLB. כינויו של רודריגז הוא A-Rod. רודריגז שיחק במהלך הקריירה שלו כשחקן הבסיס השלישי בקבוצה ניו יורק יאנקיז, וכשורט-סטופ בטקסס ריינג'רס ובסיאטל מארינרס. היה בעל השכר הגבוה ביותר בליגת הבייסבול המקצוענית, אך התדמית שלו נפגעה לאחר שהודה בנטילת סמים משפרי ביצועים.

## ילדותו
רודריגז נולד בעיר ניו יורק, כשהיה בן ארבע הוא והוריו עברו לרפובליקה הדומיניקנית. אחרי שלוש שנים הם עברו למיאמי שבפלורידה. אביו של רודריגז עזב לניו ג'רזי ולא חזר מעולם. רודריגז גדל רק עם אימו.

## קריירה
משחקו הראשון במייג'ור ליג היה ב-8 ביולי 1994 במדי קבוצת סיאטל מארינרס עבורה שיחק עד שנת 2000. בשנת 2001 עבר רודריגז לטקסס ריינג'רס, ובשנת 2004 עבר רודריגז לניו יורק יאנקיז, שם שיחק עד לפרישתו.

אלכס רודריגז הוא השחקן הצעיר ביותר בתולדות הליגה שהצטרף למועדון חובטי 500 הום ראנס, שיא אותו השיג ב-4 באוגוסט 2007 והוא בן 32 שנים ו-8 ימים. 3 שנים בדיוק לאחר מכן השיג רודריגז את ההום ראן ה-600 שלו. נכון למאי 2015 רודריגז נמצא במקום הרביעי ברשימת חובטי ההום-ראן של כל הזמנים. נכון לשנת 2013, רודריגז הוא שחקן הבייסבול בעל המשכורת הגבוהה ביותר בליגת הבייסבול המקצועית בארצות הברית ובשנה זו השתכר 30 מיליון דולר. גם סך הכנסותיו כשחקן בייסבול מקצועי הוא הגבוה ביותר בהיסטוריה של בייסבול מקצועי בארצות הברית, עד לשנת 2011 השתכר סך הכל 296,416,252 דולר.

לאור מעורבותו בנטילת סמים משפרי ביצועים הושעה רודריגז על ידי ה-MLB ל-162 משחקים (כל עונת 2014).. רודריגז ערער על ההשעיה בפני בית משפט פדרלי אך לאחר מספר שבועות משך את עתירתו ושב לשחק רק בעונת 2015.

ב-12 באוגוסט 2016 פרש ממשחק פעיל.

## חיים אישיים
רודריגז התחתן עם סינתיה סקורטיס ב-2 בנובמבר 2002 ולהם שתי בנות. ב-2 ביולי 2008 דווח כי רודריגז ואשתו נפרדו, לאחר בעיות שנמשכו כשלושה חודשים, מאז לידת בתם הצעירה. במקביל התפרסמו שמועות על רומן בין רודריגז לזמרת מדונה, שמועה שמדונה הכחישה, אך הדיווחים עליהם המשיכו גם לאחר שב-7 ביולי 2008, הגישה אשתו של רודריגז תביעת גירושין בבית משפט במיאמי. הגירושין נכנסו לתוקף בספטמבר אותה שנה.

בפברואר 2009 התפרסם כי במהלך שנת 2003 רודריגז נבדק ונמצא שהשתמש בסטרואידים אנאבוליים על מנת לשפר את ביצועיו. בריאיון עמו הודה רודריגז כי אכן לקח סמים בתקופה בה שיחק בטקסס.

לאחר גירושיו, ניהל רודריגז מערכות יחסים עם השחקניות קייט הדסון וקמרון דיאז, עם המתאבקת טורי וילסון ועם ג'ניפר לופז, איתה התארס ב-9 במרץ 2019. באפריל 2021, הזוג הודיע על ביטול האירוסין.

ב-2 באפריל 2025 רכשו רודריגז ומארק לורי את קבוצת הכדורסל מינסוטה טימברוולבס, לאחר סכסוך שנמשך שנה וחצי למרות שהקבוצה נמכרה כבר ב-2021 לצמד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני בייסבול אמריקאים
קטגוריה:שחקני בסיס שלישי
קטגוריה:ספורטאים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אמריקאים ממוצא דומיניקני
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-MLB
קטגוריה:עוצרי ביניים
קטגוריה:ניו יורק: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
אמונה (מלך)

**אַמוּנָה** או **אַמוּנַש** היה מלך החתים בין השנים 1550–1530 לפנה"ס. הוא היה בנו של זידנתה הראשון קודמו. זאת הייתה הפעם הראשונה מזה שני דורות שהמלוכה החתית עברה בירושה מאב לבנו, אם כי בנסיבות לא כל כך טבעיות מפני שאמונה רצח את אביו לפני שירש את כסאו.

ככל הנראה בתקופת שלטונו איבדה ממלכת החתים שטחים נרחבים. מסמכים עתיקים שנשתמרו מעידים שאמונה בזז את העיר נשש אולם נאלץ להילחם נגדה שוב כמה שנים מאוחר יותר. מסופר על עוד מלחמות שערך אמונה, בין היתר נגד זִלְפַּה ושַתִיוַרַה/שתיורש (שתי ערים בלב ממלכת החתים שמיקומם טרם התגלה), אַרְזַוַה במערב אנטוליה, אַדַנִיָה (עיר מרכזית בקיליקיה) מה שמצביע על ניסיונותיו להחזיר שטחים שאבדו לממלכה.

לאמונה הייתה משפחה ענפה ולפי דעת רוב החוקרים הוא הגיע לזִקנה מופלגת. הוא מת בשנת 1530 לפנה"ס. בנו חוזיה הראשון ירש אותו.

## לקריאה נוספת

*Micheal Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east**, 1991.

## קישורים חיצוניים
*אמונה, באתר על מלכי החתים
*החתים, באתר היסטוריית העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
אורציו וקי

**אורציו וקי** (באיטלקית: Orazio Vecchi; הוטבל ב-6 בדצמבר 1550 - 19 בפברואר 1605) היה מלחין איטלקי משלהי הרנסאנס. הוא נודע בעיקר בקומדיות המדריגל שלו, בייחוד "ל'אמפיפארנאסו".

## חייו
וקי נולד במודנה ולמד בתקופת חניכות אצל נזיר בשם סלבטורה אסנגה. נוסף לכך הכין עצמו לשרת בקודש בלימודים מגיל צעיר במנזר בנדיקטי וקיבל הסמכה לכמורה בשנים שלפני 1577.

בסוף שנות ה-70 של המאה ה-16 היה בקשר קרוב עם מלחיני האסכולה הוונציאנית (ביניהם קלאודיו מרולו וג'ובאני גבריאלי), כיוון ששיתף עמם פעולה בכתיבת ססטינה לכלולות בבית הדוכס. במהלך תקופה זו ליווה את הרוזן בלדאסארה ראנגוני במסעותיו אל ברגמו ואל ברשה.
הוא שימש מאסטרו די קאפלה (ממונה על המוזיקה) בקתדרלת סאלו בין 1581 ל-1584. לאחר זאת היה מנצח המקהלה בקתדרלה של רג'ו אמיליה עד 1586. בשנה זו עבר לקורג'ו, שם התמנה לראש הקתדרלה במקום; הוא הלחין הרבה מאוד בתקופת שהותו שם, אף כי הרגיש מנותק ממרכזי המוזיקה העיקריים של איטליה, כמו רומא, ונציה, פירנצה ופרארה. לבסוף ניסה לפתור את הבעיה בחזרה למודנה, שם קיבל דרגת מנסיונאריו (כומר הממונה גם על המקהלה). נראה שנתקל בתקופה זו בקשיים כספיים בלתי מבוטלים, עובדה שהוא מזכיר במכתביו ומדי פעם גם בחיבוריו המוזיקליים.

בשנת 1597 ביקר בוונציה, שם הוציא לאור קובץ קאנצונטות. נוסף לכך הוציא מספר רב של יצירות אחרות באותה שנה, כנראה מכלול יצירתו ב-16 השנים האחרונות בקורג'ו ובשאר הערים ששהה בהן. אחת היצירות שהוציא לאור הייתה "ל'אמפיפארנאסו", החיבור המפורסם ביותר שלו. 

בשנת 1598 שכר הדוכס צ'זארה ד'אסטה את וקי, לכהן כמאסטרו די קורטה, כלומר, הממונה על המוזיקה בחצרו, ווקי נלווה אליו לרומא ולפירנצה בשנת 1600; בעת שהותו בפירנצה שמע את האופרה "אורידיצ'ה" של יאקופו פרי. אחר חזר למודנה, שם המשיך לשרת בקתדרלה עד מותו בשנת 1605.

## מוזיקה והשפעה
וקי נודע במדריגלים שלו, בייחוד בקיבוצם יחדיו לצורה חדשה, שנקראה "קומדיית מדריגל", צורת בידור דרמטית קלילה ופופולרית של שלהי המאה ה-16, הנחשבת לעיתים כאחת ממבשרות האופרה.
נוסף לכך, הוציא לאור ספרי קאנצונטות, חלופה קלה יותר למדריגל, בחצי הדרך, מבחינת מורכבות ורצינות, בינו לבין הווילאנלה. כמו כן חיבר מדריגלים רציניים, אף כי לא הרבה בכך כמו מלחינים אחרים, כדוגמת לוקה מארנציו וגם מוזיקת קודש, שבה ניכרת במיוחד השפעת האסכולה הוונציאנית, בכתיבה פוליכוראלית כמו גם בקטעים של מקצבים כפולים ומשולשים זה כנגד זה.

## מראי מקום וקריאה נוספת

* Article "Orazio Vecchi," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, [[Macmillan Publishers]] Ltd., 1980. 
* [[Gustave Reese]], *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* הערך "אורציו וקי" במילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, [[לונדון]], מקמילן, 1980. 
* *'גוסטב ריז''', Music in the Renaissance, ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954, 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1605
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
בן נון

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
שלמה סיטנוביצר

**שלמה סיטנוביצר** (**Solomon Sitnovitzer**; 1916–2007) היה שרטט במקצועו, מנהיג ציוני יהודי רומני, מנידוני משפטי הציונים ברומניה.

## ביוגרפיה
סיטנוביצר נולד בחוטין שבבסרביה. מצעירותו היה פעיל בקן בית"ר. בשנת 1936 עבר לבוקרשט והיה מפקד גדוד בית"ר הצעירה. בתקופת שואת יהודי רומניה נשלח לעבודות כפייה בהרי הקרפטים. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבוקרשט ובינואר 1945 נבחר לנציב בית"ר ברומניה.

סיטנוביצר נעצר ביולי 1950 בעוון פעילות ציונית ולאחר חקירות קשות היה אחד הנאשמים במשפטי הציונים ברומניה, במהלך השנים 1953–1954 ונידון ל-15 שנות מאסר. בתקופת מאסרו בבית הכלא ערך למען האסירים עיתון בשם "הפתיל". הוא שוחרר בשנת 1956 אך נעצר מחדש בשנת 1959. שנה לאחר מכן שוחרר והתחתן עם ניצולת אושוויץ בשם דורה הכט. בשנת 1962 עלה לישראל ובהמשך היה לנשיא אגודת אסירי ציון וערך את "ספר קהילת חוטין".

## קישורים חיצוניים
* 
* מודעת האבל של "ברית אסירי ציון מרומניה"
* שלמה שיטנוביצר - חייו ופועלו

קטגוריה:אסירי ציון ברומניה
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי ברומניה
קטגוריה:יהודים רומנים
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:יהדות חוטין
קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
הפשט הדתי

**הַפֶּשֶׁט הדתי** או **זרם העובדים הדתי** היה תת-זרם בחינוך בישראל בשנים הראשונות לקום המדינה, אשר הוקם בשנת 1949 כחלק מזרם העובדים. זרם זה היה שייך לסיעת "העובד הדתי" בהסתדרות, והיה מקורב למפא"י. הוא שאף לחינוך דתי ברוח תנועת הפועלים. בין מקימי זרם זה היו ישעיהו ליבוביץ ופרופסור בנימין זאב פרנקל. הזרם עורר את כעסה של תנועת המזרחי, אליה השתייכו מרבית בתי הספר הדתיים, והמחלוקות שליוו אותו היו מהגורמים לנפילת הכנסת השנייה. נגד תת-הזרם נטען כי הוא מחנך בעיקר לערכי תנועת העבודה, והחינוך הדתי בו משני בלבד. 

הפשט הדתי בוטל בשנת 1954 עם אישור חוק החינוך הממלכתי, ובתי הספר של תת-הזרם אוחדו לתוך החינוך הממלכתי דתי.

## ראו גם
*שיטת הזרמים בחינוך

## לקריאה נוספת
* אייל כפכפי, 'הפשט הדתי: הסיכוי שאבד', מדינה ממשל ויחסים בינלאומיים, 31, קיץ-סתיו תש"ן, עמ' 77–100

קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
ארנון נגלר

שמאל|ממוזער|250px|פרופ' ארנון נגלר
**ארנון נגלר** (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מדען ישראלי. פרופסור לרפואה ומנהל המערך ההמטולוגי, השתלת מח עצם ובנק דם חבל הטבור המרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. פרופ' נגלר נחשב מהמובילים בתחום השתלות מח עצם.

## ביוגרפיה
נולד בחיפה כבנם הבכור של בנימינה (מורה) ויצחק (מנהל בכור תעשיות), למד בבית הספר היסודי "בארי" ואחר כך ב"תיכון עירוני ג'" בנווה שאנן בחיפה. נגלר סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1977.

נגלר נשוי בשנית, אב וסב.

### קריירה רפואית
התמחה במרכז הרפואי רמב"ם ברפואה פנימית ובהמטולוגיה ובהמשך בהשתלות מח עצם באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1990-1986). בנוסף, לפרופ' נגלר תואר שני אותו סיים בהצטיינות בביולוגיה של התא והמערכה ההמטולוגית מאוניברסיטת תל אביב 1984.

נגלר הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.

### השתלות מח עצם
בשטח השתלות מח עצם נחשב נגלר מהמובילים בתחום ובעל שם ומוניטין בינלאומיים. נגלר היה חבר בצוות שהמציא את השתלות מח העצם המודרניות לאחר טיפול כימותרפי במינון נמוך, השתלות המבוססת על אימונותרפיה, שגרם למהפכה עולמית בשטח ההשתלות. שיטה שמאפשרת לבצע השתלות מח עצם ולהציע ריפוי לחולים עד גיל 75.

תחומי התעניינותו של נגלר כוללים בין השאר השתלות מח עצם במחלות ממאירות כולל סרטן דם-לוקמיה, מיאלומה ולימפומה וכן טיפולים אימונולוגיים בעזרת תאים קוטלים טבעיים (תאי NK).

נגלר ביצע את השתלת הדם הטבורי הראשונה בישראל ב-1994 והקים את בנק דם חבל הטבור הראשון בישראל, ב-1996.

## פרסים
במהלך הקריירה שלו, זכה לפרסים ומענקים רבים במשך השנים, כולל פרס מהאיגוד האמריקאי להשתלות מתורמים זרים NMDP) 2004) ופרס מטעם האיגוד האמריקאי להשתלות (ASBMT).

## פרסומים וספרים
נגלר חיבר כ-400 מאמרים וכ-40 פרקים. הוא חבר בוועדות, באיגודים ובמערכות עיתונים מדעיים בינלאומיים רבים ומייעץ לחברות ביוטכנולוגיה.

## קישורים חיצוניים
* 
* מדריך נייטרלי אודות בנקאות דם טבורי
* רשימת מאמרים של פרופסור נגלר

קטגוריה:בוגרי בית ספר בארי (חיפה)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ג' (חיפה)
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
יוהאן קספר פון סיסיניון

האלוף **יוהאן קספר פון סיסיניון** או **יוהאן קספר דה סיסיניון** (**Johan Caspar von Cicignon** 1625 לערך - 1696) היה קצין לוקסמבורגי.

סיסיניון נולד באוֹבֶּרוָואמְפָּאך (Oberwampach), עיירה קטנה בצפון לוקסמבורג, בערך בשנת 1625. 
בשנת 1657 הוא נעשה קצין בדנמרק. בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-17 הוא הפך למפקד במצודת בֶּרְיֶינְהוּס (Bergenhus Fortress) שבנורווגיה. בתפקידו זה, הוא היה מעורב בקרב ווֹיֶן (Battle of Vågen) ב-1665, כשצי אנגלי קטן התקיף צי הולנדי חשוב בנורווגיה, לאחר שהסתתרו במפרץ ברגן. ב-1681 הוא נשלח לטרונדהיים שבנורווגיה כדי לפקח על הבנייה מחדש של העיר לאחר שריפתה. סגנון הבארוק של סיסיניון הוא עדיין הסגנון הדומיננטי בבניין העיר. ישנן אנדרטאות לזכרו בטרונדהיים ובאוברוואמפאך.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי צבא לוקסמבורגים
קטגוריה:דנמרק: צבא וביטחון
קטגוריה:נורווגיה: צבא וביטחון
קטגוריה:טרונדהיים
קטגוריה:אנשי צבא דנים
קטגוריה:ילידי 1625
קטגוריה:נפטרים ב-1696
זידנתה הראשון

**זִידַנתַה** או **זִידַנְתַש הראשון** היה מלך החתים בין השנים 1560–1550 לפנה"ס. הוא היה חתנו של חנתילי הראשון ואף עזר לו להשתלט על כס המלוכה על ידי רציחת המלך הקודם, מורשילי הראשון בכך שלקראת סוף חייו של מורשילי הראשון, רצח זידנתה את כל בניו של המלך ואת כל משרתיהם, מה שהבטיח לחנתילי את המלוכה.

בהיותו מלך, לקח זידנתה הראשון לאישה את בתו של חנתילי הראשון כך שאילן היוחסין נשמר מהצד הנשי.

זידנתה הראשון נרצח בשנת 1550 לפנה"ס על ידי בנו ויורשו אמונה.

## לקריאה נוספת

* Michael Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east**, 1991.

## קישורים חיצוניים
*זידנתה הראשון, באתר על מלכי החתים
*החתים, באתר היסטוריית העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
קתדרלת במברג

ממוזער|תוכנית הקתדרלה
**קתדרלת במברג**, או בשמה המלא **Bamberger Dom St. Peter und St. Georg**, היא אחד המבנים הידועים והחשובים בגרמניה ונקודת הציון המפורסמת ביותר של העיר במברג מאז השלמתה במאה ה-13. הקתדרלה שייכת לנצרות הקתולית והיא מושב הארכיבישוף של במברג.

## היסטוריה
הקתדרלה הראשונה נבנתה ב-1004 בידי הקיסר היינריך השני ונחנכה ב-6 במאי 1012. קתדרלה זו נהרסה בחלקה בשריפה ב-1081. הקתדרלה החדשה, שנבנתה על ידי אוטו מבמברג, נחנכה ב-1111 אך לא הושלמה עד המאה ה-13, בה קיבלה את צורתה הרומנסקית.

הקתדרלה בנויה בסגנון רומנסקי מאוחר ובה פיסול גותי מוקדם שהושפע מזה בקתדרלת שארטר ולו נודעה חשיבות רבה במחקר האמנות הגותית. הקתדרלה ידועה גם בזכות 4 מגדליה, המעוטרים בצריחי פירמידה רב צלעית חלקים בצבע ירוק בהיר. אורך הקתדרלה הוא 94 מטר, רוחבה 28 מטר וגובהה 26 מטר. גובה 4 מגדליה הוא 81 מטר כל אחד. ראוי לציון בה הוא קבר השיש של המייסד ואשתו, הקיסרית קניגנדה (Cunigunde), שנחשב ליצירת מופת של הפסל טילמן רימנשניידר (Tilman Riemenschneider), שנעשה בשנים 1499–1513. עוד פסל ידוע במיוחד הוא פסל הפרש שנקרא "הפרש של במברג" (Bamberger Reiter). הפסל כנראה מתאר את המלך ההונגרי אישטוואן הראשון ומתוארך לסביבות 1225 עד 1237.

בקתדרלה נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.


Image:Bamberger Dom Raps.JPG|
Image:DomzuBamberg.jpg|
Image:Bamberger Reiter BW 2.JPG|הפרש של במברג
Image:Fürstenportal, Synagoge 2006-04-07.JPG|פסל הסינגוגה


## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על הקתדרלה
* מידע ותמונות

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
במברג
במברג
קטגוריה:בוואריה: מבני דת
קטגוריה:במברג
הסכם קופנהגן

[שמאל|ממוזער|150px|מפה שמציגה את שטחי האזור לאחר ההסכם. [שוודיה ב**<span style="color: Yellow;">צהוב</span>**, דנמרק-נורווגיה ב**<span style="color: Red;">אדום</span>**. שוודיה הייתה צריכה להחזיר את Trøndelag ואת Bornholm לדנמרק-נורווגיה. שטחים ששינו את בעליהם מסומנים ב**<span style="color: Green;">ירוק</span>**.]]
**הסכם קופנהגן** היה הסכם שלום שנחתם ב־27 במאי 1660 בקופנהגן, וציין את סיום המלחמה הצפונית הקטנה בין שוודיה לברית של דנמרק-נורווגיה והאיחוד הפולני-ליטאי.

יחד עם הסכם רוסקילד (Roskilde), הוא סיים תקופה של לוחמה וקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, שתקפים עד היום.

חוזה קופנהגן, שנחתם ב־27 במאי 1660, החזיר את פונן ואת בורנהולם לדנמרק ואת טרנדלג לנורווגיה. מחוזות יבשת לשעבר של דנמרק ממזרח לאורסונד, עם זאת, נותרו חלק משוודיה. כתוצאה מהשלום, האצולה הדנית, שלא תמכה במאמץ המלחמתי הדני, הפכה לשעיר לעזאזל להפסדי המדינה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דנמרק: היסטוריה
קופנהגן
קופנהגן
קטגוריה:ליטא: היסטוריה
קטגוריה:נורווגיה: היסטוריה
קטגוריה:דנמרק: יחסי חוץ
קטגוריה:קופנהגן: היסטוריה
קטגוריה:יחסי נורווגיה–שוודיה
קופנהגן
קופנהגן
אטלוס השלישי

שמאל|ממוזער|250px|אטלוס השלישי
**אטלוס השלישי** (ביוונית: ΄Ἄτταλος Γ) **פילומטור אורגטס** (Φιλομήτωρ Ευεργέτης; 170 לפנה"ס לערך – 133 לפנה"ס) היה המלך האחרון של השושלת האטלידית ששלטה בפרגמון משנת 282 לפנה"ס.

אטלוס השלישי מלך בפרגמון בשנת 138 לפנה"ס אך הוא לא מצא עניין בשלטון והעדיף להקדיש את זמנו ללימודים. לא היו לו צאצאים או יורש מוגדר, ועם מותו ציווה להעביר את ממלכתו לשלטון הרפובליקה הרומית כדי להימנע ממלחמת ירושה או מכיבוש רומי כוחני. בתוך 4 שנים הכריעו הרומאים את הטוען לכתר והקימו במערב אסיה הקטנה את הפרובינקיה "אסיה", וחילקו את שטחה של ממלכת פרגמון בינה לבין קפדוקיה ופונטוס.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
קטגוריה:התקופה ההלניסטית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
נמנמניים

[ממוזער|[נמנמן סלעים|נמנמני סלעים אוכלים תפוח.]]
**נַּמְנְמָנִיִּים** (שם מדעי: Gliridae) היא משפחה בסדרת המכרסמים. 

גודלם של הנמנמניים נע בין 6 ל-19 סנטימטרים ומשקלם נע בין 15 ל-180 גרם. הם דומים בגודלם לעכברים, אך במראם ובפעילותם הם דומים לסנאים. אוזניהם ועיניהם גדולות וזנבם ארוך ושעיר. הם בעלי 20 שיניים.

הנמנמניים נפוצים באסיה, באירופה ובאפריקה. הם שוכני עצים וניזונים מפירות ומחרקים. הנמנמניים קרויים בשם זה הודות לעובדה שבקיץ ובסתיו הם אוגרים בגופם שומן ומנצלים אותם בחורף במהלך שנת החורף שלהם שאצל מינים מסוימים, כגון הנמנמן האירופי, יכולה להגיע לשבעה חודשים. במהלך שינה זו חום גופם יורד לדרגת חום סביבתם. הנמנמן יכול להקיץ משנתו רק לאחר חימום ממושך המתרחש בבוא האביב.

## נמנמנים בישראל
בישראל קיימים שני מינים של נמנמניים. המין האחד הוא נמנמן העצים החי בחורשי הגליל והמין השני הוא נמנמן סלעים מצוי החי בנגב, בערבה, בגולן ובצפון עמק החולה.

## מיון
* תת-משפחה Graphiurinae
** סוג *Graphiurus*
* תת-משפחה *Leithiinae*
** סוג *Chaetocauda*
** סוג *Dryomys* - בו המין נמנמן העצים.
** סוג נמנמן הסלעים (*Eliomys*).
** סוג ומין יחיד נמנמן זוטי (*Muscardinus avellanarius*).
** סוג *Myomimus*
** סוג ומין יחיד נמנמן מדברי (*Selevinia betpakdalaensis*)
* תת-משפחה *Glirinae*
** סוג ומין יחיד נמנמן יפני (*Glirulus japonicus*)
** סוג ומין יחיד נמנמן אירופי (*Glis glis*)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1897
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
*
קרב קורופדיום

**קרב קורופדיום** (ביוונית: **Μάχη του Κουροπεδίου**) היה הקרב האחרון בין יורשיו של אלכסנדר הגדול, הדיאדוכים, ונערך בשנת 281 לפנה"ס סמוך לעיר מגנסיה בצפון לידיה בין צבאותיו של ליסימאכוס לאלה של סלאוקוס הראשון. ליסימאכוס שלט בתראקיה ובמוקדון ובחלקה המערבי של אסיה הקטנה מאז קרב איפסוס בשנת 301 לפנה"ס, ואילו הממלכה הסלאוקית שלטה בחלקה המזרחי.

## הרקע ליציאה לקרב
לסלאוקוס הראשון היו שאיפות לשלוט על כל האזורים שנשלטו לפני כן על ידי אלכסנדר הגדול. במוקדון התנהלו מאבקים על הירושה העתידה. ארסינואי השנייה אשתו של ליסימכוס, רצתה שילדיה ירשו את ליסימכוס. היא האשימה את בנו לאגתולקס שהיה יורש העצר בבגידה, והביאה לכך שיוצא להורג על ידי אביו. בעקבות כך ברחה אשתו ליסנדרה מזרחה עם ילדיה לחצרו של סלאוקוס הראשון. אליה הצטרף אחיה תלמי קראונוס. היא ביקשה את עזרתו של סלאוקוס הראשון. סלאוקוס ראה בפנייה זאת הזדמנות להתערב בנעשה בפוליטיקה של תראקיה ומצרים התלמיית ולהשיג הישגים לטובת ממלכתו. הוא הכין משלחת צבאית כנגד ליסימכוס. בו בזמן, פילטרוס, שהיה מופקד על האוצר של ליסימכוס, שמע על הירצחו של אגתוקלס ופחד מהמשך מעשיה של ארסינואי ושלח שליח אל סלאוקוס להצהיר את נאמנותו ולהפקיד בידיו את אוצרו של ליסימכוס. כאשר שמע על כך ליסימכוס הוא חצה עם צבאו לאסיה הקטנה ותקף את צבאו של סלאוקוס.

מעט מאוד ידוע אודות הקרב עצמו, למעט העובדה שסלאוקוס הראשון ניצח בו, ליסימאכוס מצא בו את מותו וממלכתו חרבה.

## לאחר הקרב
לאחר הקרב, צירף סלאוקוס הראשון את מוקדון לממלכתו. הוא יצא למסע לכיוון מוקדון ותראקיה כדי לקבל הכרה כמלך מוקדון. הוא חצה את הדרדנלים במטרה להגיע ליעדו, אבל קראונוס שרצה לרשת את ליסימכוס ולהפוך שליט מוקדון רצח אותו. קראונוס מיהר להגיע לעיר ההלניסטית ליסמכיה (Lysimachia)  עיר חשובה בתראקיה (גליפולי של היום) ושם הצליח להכתיר את עצמו למלך בעזרת הצבא המוקדוני.

## ראו גם
*מלחמות הדיאדוכים
*אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית

קטגוריה:הממלכה הסלאוקית
קטגוריה:מלחמות הדיאדוכים
קורופדיום
שערי קיליקיה

**שערי קיליקיה** (בטורקית: **Gülek Boğazı** – "מעבר גילק") הם מעבר ההרים העיקרי בהרי הטאורוס בדרום טורקיה, ומחברים את מישור צ'וקורובה (Çukurova) שלחופי הים התיכון עם רמת אנטוליה שבמרכז אסיה הקטנה.

בעת העתיקה עברה דרך צרה דרך שערי קיליקיה, אשר יכלה לשמש לתנועת בני אדם ופרדות, אך לא לכלי רכב, ואלכסנדר הגדול עבר דרכם בשנת 333 לפנה"ס בדרכו דרומה לפני קרב איסוס מול הפרסים. המעבר שימש גם את השליח פאולוס הקדוש בדרכו צפונה לגלטיה ואת אבירי מסע הצלב הראשון.

כיום עוברים מסילת רכבת והכביש המהיר E-90 דרך שערי קיליקיה.
## קישורים חיצוניים

קיליקיה, שערי
קיליקיה, שערי
קיליקיה, שערי
קטגוריה:קיליקיה
קטגוריה:מישור צ'וקורובה
בקרת מקביליות אופטימית

במדעי המחשב, ובתחום מסדי הנתונים בפרט, **בקרת מקביליות אופטימית** (באנגלית: **Optimistic Concurrency Control**) היא שיטה לבקרת מקביליות במסדי נתונים יחסיים ללא שימוש במנעול. בקרת מקביליות אופטימית שימושית במקרים בהם רוב התנועות במסד הנתונים לא מעדכנות את אותם הנתונים. במקרה כזה, אין צורך ליצור מנעולים ולאכוף גישה בלעדית לנתונים, ורמת המקביליות של המערכת גוברת.

תנועות בשיטה זו פועלות באופן הבא:
* **קריאה**: הלקוח קורא ערכים ממסד הנתונים ומאחסן אותם בארגז חול פרטי או במטמון כלשהו. הלקוח עורך את הנתונים כשהם ברשותו.
* **וידוא**: הערכים נשלחים לעדכון במסד הנתונים. אלגוריתם כלשהו בודק אם השינויים שנעשו מתנגשים בשינויים אחרים, כדלקמן:
** תנועות שקובעו, במקרה של מנגנון וידוא לאחור, או
** תנועות הרצות כרגע, במקרה של מנגנון וידוא לפנים
:אם קיימות התנגשויות, נעשה שימוש באלגוריתם לפתרון התנגשויות. במקרה המיטבי, מספר השינויים שנעשו על ידי הלקוח מוקטן למינימום האפשרי. במקרה הגרוע, התנועה מוסגת, וכל השינויים שנעשו על ידי הלקוח מתבטלים.
* **כתיבה**: אם אין חשש להתנגשויות, הערכים נרשמים והתנועה מקובעת.

## קישורים חיצוניים
* מצגת בנושא בקרת מקביליות ובו-זמניות 

קטגוריה:מסדי נתונים
מנעול (תוכנה)

בתוכנה, **מנעול** הוא מנגנון סנכרון לכפיית מגבלות על הגישה למשאב בסביבה בה יש תהליכונים (Threads) רבים. מנעולים הם דרך לאכוף מדיניות בקרת מקביליות מסוימת.

מטרת המנעול היא למנוע התנגשויות בין התהליכונים ומצב של מרוץ תהליכים שעלול לגרום לתוצאות שגויות ובלתי צפויות. השימוש במנעול פוגע במקביליות ובביצועים, ולכן יש להשתמש במנעולים רק בנקודות הכרחיות ולצמצם את אזור הנעילה – הקטע הקריטי, סביב קטע קוד קצר ככל האפשר.

## דרך פעולה
בעת הגעה לקטע קריטי, מבקש התהליכון לבצע נעילה. במידה והמנעול פנוי, הנעילה תצליח והתהליכון יוכל להתקדם. בשלב זה, כל תהליכון אחר שיגיע לקטע הקריטי ויבקש לבצע נעילה - יאלץ להמתין עד לשחרור המנעול על ידי התהליכון הנועל (בקשת הנעילה היא פעולה חוסמת). עם יציאת התהליכון הנועל מהקטע הקריטי, הוא יבצע שחרור של המנעול, ותהליכון אחר שביקש לבצע נעילה יצליח בנעילה ויכנס לקטע הקריטי.

ישנם שני סוגי מימוש למנעול, מנעול הוגן בו כל מי שמבקש לבצע נעילה נכנס לתור המתנה ומתקדם לפי מיקומו בתור, ומנעול לא הוגן שבו באופן לא צפוי מתקבלת ההחלטה מי ישתחרר, דבר שעלול לגרום להרעבה אם מישהו מחכה אך כל פעם לפני שמישהו יוצא מהקטע הקריטי מישהו חדש מנסה לשחרר את המנעול ומקבל קדימות על פני האחר.

## דוגמה לשימוש
להמחשת הצורך במנעול, נסתכל על הפשטה של הפקודות שמרכיבות את פעולת ההגדלה ב-1 של ערך בזיכרון (increment):
# התהליכון קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
# התהליכון מגדיל את הערך ב-1
# התהליכון כותב למקום X את הערך החדש

כעת נסתכל על 2 תהליכונים שמבצעים פעולת הגדלה על אותו מקום בזיכרון (כדי להבהיר את הבעייתיות, נפרט את פעולת ה-increment לפקודות המרכיבות אותה).

#### תרחיש ראשון: ללא שימוש במנעול (תוצאה שגויה)
# תהליכון **א**' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
# תהליכון **א**' מגדיל את הערך ב-1
# תהליכון **ב**' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
# תהליכון **ב**' מגדיל את הערך ב-1
# תהליכון **ב**' כותב למקום X את הערך החדש
# תהליכון **א**' כותב למקום X את הערך החדש
הערך גדל לבסוף רק פעם אחת: השינוי שביצע תהליכון ב' נדרס על ידי הכתיבה לזיכרון של תהליכון א'. לכן, בסביבה עם תהליכונים רבים החולקים זיכרון, פעולת ה-increment צריכה להיות מוגנת על ידי מנעול.

#### תרחיש שני: שימוש במנעול: (תוצאה תקינה)
# תהליכון **א**' מבצע נעילה
# תהליכון **א**' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
# תהליכון **א**' מגדיל את הערך ב-1
# תהליכון **א**' כותב למקום X את הערך החדש
# תהליכון **א**' מבצע שחרור
# תהליכון **ב**' מבצע נעילה
# תהליכון **ב**' קורא מהזיכרון את הערך שבמקום X
# תהליכון **ב**' מגדיל את הערך ב-1
# תהליכון **ב**' כותב למקום X את הערך החדש
# תהליכון **ב**' מבצע שחרור
השימוש במנעול פתר את השגיאה שנוצרה והביא לתוצאה הרצויה, אך גם מנע את המקביליות (תהליכון ב' לא יכול לבצע נעילה עד שתהליכון א' ביצע שחרור) ולכן פגע בביצועים.

## ראו גם
*פעולה אטומית

## הערות שוליים

קטגוריה:תהליכים (מדעי המחשב)
תרבות קלוביס

שמאל|ממוזער|250px|חוד קלוביס
**תרבות קלוביס** (**Clovis**), הקרויה גם **תרבות לאנו** (Llano) היא תרבות אינדיאנית פרה היסטורית אשר מופיעה בתיעוד הארכאולוגי של אמריקה הצפונית לפני כ-11,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון. שמה של התרבות לקוח מהאתר הארכאולוגי הנמצא בסמוך לקלוביס, ניו מקסיקו, ארצות הברית, בו נמצאו חפצים השייכים לה. ניתן למצוא אתרים של תרבות קלוביס לכל אורכה של ארצות הברית וכן במקסיקו ומרכז אמריקה.

השערת הקלוביס אומרת שתרבות הקלוביס הייתה התרבות האנושית הראשונה ביבשת אמריקה.

אנשי תרבות הקלוביס מוכרים גם בשם "פלאו-אינדיאנים", קרי "אינדיאנים עתיקים", מונח המתייחס לבני האדם שאכלסו את יבשת אמריקה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון. במשך שנים רבות היה מקובל לראות בתרבות זו את תושביה האנושיים הראשונים של יבשת אמריקה, ואבותיהם הקדמונים של כל התרבויות האינדיאניות של היבשת, זו הצפונית וזו הדרומית כאחד. אף על פי כן, בשלושים השנים האחרונות הוצגה תאוריה מתחרה הטוענת לקיומם של ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים בהרבה, כגון באתר מונטה ורדה או בפלורידה.

נראה כי תרבות קלוביס באה אל קיצה בתקופת "הקור הגדול" לאחר סיומו של עידן הקרח.

אחד המאפיינים של תרבות קלוביס הוא פיתוח חודי חנית משוננים, הידועים כ"חודי קלוביס". חודי חנית אלה מושחזים משני צידיהם, דבר אשר אפשר ככל הנראה לחוד לצאת מן החנית עם הפגיעה. ארכאולוגים חלוקים ביניהם בשאלה האם שיטה זו מייצגת תרבות ייחודית, או שמא מדובר באימוץ של שיטה עדיפה מקבוצות שלא היו שייכות ל"קלוביס". חודי החנית נמצאו בקרבת שרידי ממותות, ומקובל להניח כי אנשי תרבות הקלוביס נהגו לצוד בעזרתם ממותות. אנשי תרבות הקלוביס השתמשו בכ-125 סוגים של צמחים ובעלי חיים בחצי הכדור המערבי, ולא רק בממותות. קיימת הנחה שנויה במחלוקת, הנקראת גם "תיאורית ציד היתר של הפליסטוקן", הגורסת כי ציד יתר של ממותות בידי בני תרבות הקלוביס הוביל להכחדתן. תאוריות אחרות מציעות שילוב של שינויי אקלים, ציד, מחלות ולחץ מצידם של מיני אוכלי עשב (מתחרים) וטורפים (איום) אחרים שהוביל להכחדתם. השערה אחרת היא כי תרבות הקלוביס הושמדה כאשר מטאור פגע באטמוספירה מעל קנדה, לפני כ-12,900 שנים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קלוביס
קטגוריה:תקופת האבן
קטגוריה:תרבויות מסו-אמריקאיות
קטגוריה:ארצות הברית: ארכאולוגיה
קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה
קטגוריה:מקסיקו: ארכאולוגיה
רומליה המזרחית

שמאל|ממוזער|250px|רומליה המזרחית לאחר קונגרס ברלין. הקו השחור מציין את גבולותיה של בולגריה לפי חוזה סן סטפנו
שמאל|ממוזער|250px|בול של רומליה המזרחית משנת 1881
**רומליה המזרחית** (בולגרית **Източна Румелия**, טורקית עות'מאנית **Rumeli-i Şarki**, טורקית **Doğu Rumeli**, יוונית **Ανατολική Ρωμυλία**) הייתה מחוז (וילאייט) עצמאי באימפריה העות'מאנית שבירתה בפלובדיב שבבולגריה, ואשר קמה בתראקיה ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית ומכוח הסכמות קונגרס ברלין. רומליה המזרחית התקיימה דה פקטו עד שנת 1885, מועד בו סופחה לבולגריה.

## היסטוריה
רומליה המזרחית השתרעה בתראקיה הצפונית והקיפה את השטח המישורי שבעמק הנהר מריצה וקטע משפלת חוף הים השחור, בין הרי הבלקן מצפון, הרי רודופי מדרום-מערב והרי ילדז (Yıldız Dağları - "הרי הכוכב") מדרום-מזרח. השם "רומליה המזרחית", ולא תראקיה הצפונית, ניתן לישות בעקבות התעקשותם של נציגי בריטניה בקונגרס ברלין, והתבסס על שמה העות'מאני של תראקיה.

בעקבות המלחמה הסכימה רוסיה לחוזה סן סטפנו שנחתם ב-3 במרץ 1878. בהסכם זה הכירו העות'מאנים באוטונומיה של בולגריה על רוב תראקיה, אך הוא בוטל ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן בקונגרס ברלין. לפי סעיף 13 להסכמות קונגרס ברלין, הוענקה לרומליה המזרחית אוטונומיה מנהלית במסגרת האימפריה העות'מאנית, שהמשיכה להיות הריבון באזור. המושל הכללי במחוז היה נוצרי אשר מונה על ידי השלטון העות'מאני בהסכמת מעצמות אירופה. כעשרים כפרים של מוסלמים-בולגרים (פומקים) בהרי רודופי סירבו להכיר בריבונותה של רומליה המזרחית, והקימו את הרפובליקה הפומקית.

ב-6 בספטמבר 1885 סופחה רומליה המזרחית לבולגריה ושנה לאחר מכן הכירו בכך גם העות'מאנים, ולפי חוק מינה הסולטאן את "נסיך בולגריה" כמושל הכללי של רומליה המזרחית. 6 בספטמבר היה ליום חגה הלאומי של בולגריה. במקביל שבו כפרי הרפובליקה הפומקית והצטרפו לאימפריה העות'מאנית.

על פי הסכם בוקרשט (1886), שסיים את מלחמת בולגריה–סרביה (1885), נקבע שרק נסיך בולגרי יוכל להיות מושל רומליה המזרחית. בשנת 1908 הוכרז על איחוד רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה באופן רשמי, וזמן קצר אחרי כן הוכרז על הקמת ממלכת בולגריה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: וילאייטים
קטגוריה:ממלכת בולגריה
קטגוריה:בולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:תראקיה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מדינות וסאליות ומדינות חסות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1878
פרנסואה, דוכס אנז'ו

שמאל|ממוזער|220px|פרנסואה דוכס אנז'ו
**פרנסואה, דוכס [[אנז'ו]]** ו**ואלנסון**, ידוע בעיקר כ**דוכס ד'אלנסון** (בצרפתית: **François de France** - פרנסואה של צרפת, **Duc d'Anjou et Alençon** ; 18 במרץ 1555 - 19 ביוני 1584) היה נסיך צרפתי, בנם הצעיר של אנרי השני, מלך צרפת ושל קטרינה דה מדיצ'י.

## ביוגרפיה
פרנסואה הוטבל בשם הרקול (הרקולס), אך כשהיה בן שמונה לקה במחלת אבעבועות רוח שהותירה צלקות על פניו וגרמה לו לפיתול עמוד השדרה. היות שהשם הרקול לא התאים למצבו הגופני, שונה שמו לפרנסואה, לזכר אחיו פרנסואה השני, מלך צרפת שנפטר ב-1560. פרנסואה קינא באחיו הגדולים ממנו, שארל התשיעי, מלך צרפת ואנרי דוכס אנז'ו (אנרי השלישי, מלך צרפת לעתיד).

לאחר טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ב-1572, מאורע שבו נטבחו אלפי הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים), הביע פרנסואה את אי שביעות רצונו ממדיניות בית המלוכה. כאשר אחיו אנרי, דוכס אנז'ו הטיל מצור על עיר הנמל לה רושל (שבמערב צרפת) שהייתה מעוז ההוגנוטים, הביע פרנסואה את התנגדותו לפעולה זו, וקשר קשרי ידידות עם אנרי, מלך נווארה (אנרי הרביעי, מלך צרפת לעתיד) שהיה מנהיגם.

ב-1573, אחרי שאחיו אנרי, דוכס אנז'ו הפך למלך פולין, השתעשע פרנסואה במחשבה לרשת את כתר אחיו שארל התשיעי, שהיה צעיר חולני. ב-1574, אחרי מות שארל התשיעי, ועם עלייתו לכס המלוכה של אחיו אנרי (שנקרא לשוב מפולין כדי לרשת את הכתר), קשר פרנסואה, שהפך ליורש העצר, קשר עם אנרי, מלך נווארה, במטרה לתפוס את השלטון. אמו, קטרינה דה מדיצ'י, גילתה את הקשר וגרמה למעצרו, אך אחיו, המלך אנרי השלישי, סלח לו והוא הושם תחת מעקב בחצר המלכות. באותה התקופה הוא היה מראשי תנועת הבלתי מרוצים.

ב-1576 נמלט פרנסואה מפריז, דבר שגרם למהומה כאשר ההוגנוטים התלכדו סביבו. חידוש מלחמות הדת בצרפת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים שיחק לידיו של פרנסואה. אחיו, המלך אנרי השלישי, נאלץ להתפייס עמו, והוא תפס שוב את מקומו בחצר המלכות, זכה בתואר דוכס אנז'ו, טורן וברי, ולקח חלק בשיחות שהובילו לוויתורים להוגנוטים.

ב-1579 נעשו הכנות לנישואיו לאליזבת הראשונה מלכת אנגליה, שקיוותה לנצל נישואים אלה לצורך מאבקה בפליפה השני, מלך ספרד. באותה שנה הוזמן על ידי וילם הראשון, נסיך אורנז' למלוך על הפרובינציות המאוחדות שחתמו על ברית אוטרכט כדי להתגונן בפני הספרדים. אולם הפרובינציות של זילנד ושל הולנד סירבו להכיר בריבונותו משום שהיה צרפתי קתולי. הוא הגיע לאנגליה כאורחה של המלכה, אך הפרוטסטנטים האנגלים התנגדו לו בגלל אותן סיבות. לבסוף החליטה המלכה שלא להינשא לו, וב-10 בפברואר 1582 הגיע להולנד והתקבל על ידי וילם הראשון מאורנז'.

ב-18 בינואר 1583 נכנס פרנסואה עם צבאו לעיר אנטוורפן באמתלה של מצעד צבאי. אך אזרחיה הפלמים של העיר, ששנאו את הצרפתים, פתחו במתקפה כדי לגרש את הצרפתים ממנה. פרנסואה נמלט על נפשו אחרי שרוב צבאו הושמד. הוא שב לצרפת, אך נפטר ב-1584 אחרי שחלה במלריה, או בשחפת.

לאחר מותו של פרנסואה, דוכס אנז'ו, הפך אנרי מלך נווארה מבית בורבון ליורש העצר, משום שלמלך אנרי השלישי לא היו צאצאים.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית ולואה
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך
קטגוריה:ילידי 1555
קטגוריה:נפטרים ב-1584
מרכז החלל הגיאני

**מרכז החלל הגיאני** (בצרפתית: **Centre Spatial Guyanais**, בראשי תיבות: **CSG**, מוכר גם באנגלית: **Europe's Spaceport**) משמש את סוכנות החלל האירופית לשיגור לוויינים באמצעות משגרי הלוויינים שהיא מפעילה. הבסיס ממוקם בגיאנה הצרפתית, ומיקומו, הקרוב לקו המשווה, מהווה מיקום כמעט אידיאלי לשיגור לוויינים למסלול גיאוסינכרוני סביב כדור הארץ. עבודות ההכנה להקמת הבסיס החלו על ידי צרפת בשנת 1964, והבסיס משמש לשיגורי חלל החל משנת 1968.

## אתרי שיגור
***ELV ** – נבנה במקור בשנות ה-60 בשם CECLES ותוכנן לשיגור טילי "אירופה 2". עם זאת, לאחר שיגור אחד בלבד התוכנית בוטלה ואתר השיגור נזנח. לאחר מכן האתר שופץ ושימש לשיגורי אריאן 2, 3, ו-4 עד לשנת 1989 (בתקופה זו האתר נקרא ELA-1). ב-2011 שופץ המתקן והותאם לשיגורי וגה. שיגור וגה הראשון מהאתר התרחש ב-13 בפברואר 2012.
***ELA-2 ** – שימש לשיגורי אריאן 4 עד להפסקת השימוש בדגם זה בשנת 2003.
*** ELA-3** – משמש לשיגורי אריאן 5 מאז 4 ביוני 1996. זהו אתר השיגור העיקרי בבסיס החלל קורו. מופעל על ידי חברת אריאנספייס.
* **ELA-4** – נמצא בשלבי בנייה, ומיועד לשיגורי אריאן 6, החל משנת 2024.
*** ELS ** – נבנה החל מ-2007 כדי לשמש לשיגור טילי סויוז 2 שנבנו ברוסיה (שיגורים לא מאוישים). השיגור הראשון ממתקן זה היה ב-21 באוקטובר 2011. נמצא כ-10 ק"מ מצפון למתקן ELA-3. על פי הסכם בין רוסיה לאיחוד האירופי, סוכנות החלל האירופית תוכל להשתמש במשגרי הסויוז לשיגור חלליות שלה וכן חלליות מסחריות, וסוכנות החלל הרוסית תוכל לשגר חלליות שלה על משגר סויוז ולהשתמש במתקנים האירופיים בקורו, בנוסף לקוסמודרום בייקונור בקזחסטן. היתרון בשיגור משגרי סויוז למסלול גיאוסטציונרי ממיקום זה נובע מקרבת המתקן לקו המשווה. טיל סויוז אשר מסוגל לשגר 1.7 טון למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי מבייקונור יכול לשגר 2.8 טון לאותו המסלול מבסיס קורו.

## מתקנים נוספים
במתחם בסיס החלל האירופי בקורו מצויים מתקני בקרה, מעקב ומערכי תמיכה טכניים ולוגיסטיים לאתרי השיגור. משרדי תאגיד אריאנספייס, החברה המשווקת את המשגר אריאן 5 מצויים במקום, כמו גם משרדי סוכנות החלל הצרפתית.

## שינוע המשגרים לקורו
בבסיס החלל בקורו מרכיבים ומשלבים את הרכיבים השונים של המשגרים, אולם לא מייצרים אותם באתר. הרכיבים מגיעים בדרך כלל באוניות, מצרפת (במקרה של המשגר אריאן 5) או מרוסיה, עבור משגרי הסויוז. גם הדלק למשגרים מיובא – למשל הקרוסין שנדרש לשיגור הסויוז מהאתר. קרוסין זה מגיע מרוסיה ביחד עם המשגרים, בתובלה ימית, ומאוחסן במכלים באתר השיגור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סיור וירטואלי באתר השיגור של קורו

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:נמלי חלל
קטגוריה:גיאנה הצרפתית
קטגוריה:תוכנית החלל הצרפתית
מכתב שרשרת

[ממוזער|שמאל|250px|מכתב שרשרת מסוג [תרמית פירמידה]]
**מכתב שרשרת** הוא מכתב הכולל הודעה הקוראת לנמען ליצור מספר העתקים של המכתב ולהעבירם הלאה לנמענים נוספים. שיטות נפוצות המשמשות במכתבי שרשרת כוללות מניפולציות רגשיות באמצעות סיפורים קורעי לב, תרמיות פירמידה להתעשרות מהירה וניצול של אמונות טפלות כדי לאיים על הנמען במזל רע, אלימות או אף מוות אם יעז "לשבור את השרשרת" ולא לשלוח הלאה את המכתב.

מכתבי שרשרת משמשים לעיתים גם להשגת מטרה חיובית הדורשת תפוצה נרחבת, לדוגמה: השבת אבידה, החתמה על עצומה, או גיוס תרומה. שימוש במחקר במכתבי שרשרת נעשה בחקר תופעת העולם הקטן.

בעבר נכתבו מכתבי שרשרת על נייר והוטמנו בתיבות מכתבים. כיום מועברים מרבית מכתבי השרשרת באמצעות דואר אלקטרוני. כמו כן, מכתבי שרשרת בפורמטים דיגיטליים שונים (טקסט ו/או תמונה) מופצים באמצעות אתרי רשתות חברתיות ותוכנות מסרים מיידיים.

## ראו גם
* סאמיזדאט
* דואר זבל

## קישורים חיצוניים

*לא רלוונטי - אתר הבודק את אמינותם של מכתבי שרשרת
* פרק בנושא ההיסטוריה של תרמיות מכתבי שרשרת  בפודקאסט "עושים היסטוריה" של רן לוי
* חנן כהן, מפוברק או אמיתי? מכתבי שרשרת בדואר אלקטרוני, בערוץ האוניברסיטה הפתוחה באתר יוטיוב 

קטגוריה:תרמיות
שרשרת
קטגוריה:דואר
קטגוריה:דואר אלקטרוני
קטגוריה:תרבות אינטרנט
חוזיה הראשון

**חוּזּיַה** או **חוּזּיַאש הראשון** היה מלך החתים בין השנים 1530–1525 לפנה"ס. הוא היה בנו של אמונה אך ככל הנראה לא הבכור ולכן לא היה בעדיפות הראשונה לרשת את כס המלכות. היו לו ככל הנראה שני אחים גדולים ממנו (מלבד עוד חמישה צעירים ממנו) – תִיתִיַה/תיתיאש וחַנְתִילִי/חנתיליש. שניהם נרצחו בפקודת חוזיה, מה שאפשר לו להשתלט על המלוכה בקלות רבה.

כעבור חמש שנים בלבד הודח חוזיה הראשון מכס המלכות על ידי חותנו תלפינו.

## לקריאה נוספת

*Michael Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east**, 1991.


## קישורים חיצוניים
* חוזיה הראשון, באתר על מלכי החתים
* החתים, באתר היסטוריית העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים