שש פעמים

[300px|ממוזער|השחקן אביתר מור, הבמאי [יונתן גורפינקל, השחקנים סיון לוי ורועי ניק והתסריטאית רונה סגל לאחר הזכייה בפרס "מבט אחר" בפסטיבל סן סבסטיאן, 2012]]
**שש פעמים** הוא סרט דרמת נעורים ישראלי משנת 2013, עם סיון לוי, אביתר מור, רועי ניק וניב זילברברג בתפקידים הראשיים. 

זהו סרטו העלילתי ראשון של הבמאי יונתן גורפינקל. הסרט, נכתב בהשראת אירועים אמיתיים.

הסרט הופק במימונם של קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת ומפעל הפיס.

את שיר הנושא מבצעת נינט טייב והוא גרסת כיסוי לשיר "A Girl Like Me" של פי ג'יי הארווי.

## עלילה
הסרט "שש פעמים" מתאר שבועות ספורים ואינטנסיביים בחייהם של קבוצת בני נוער עשירים ומקובלים מהרצליה, תוך התמקדות בדמותה של גילי (סיון לוי), נערה בת 17 שעברה לבית הספר שלהם ונחושה לתפוס את מקומה החברתי. העלילה מחולקת באופן מכוון לשישה חלקים (שישה "אקטים"), כאשר כל חלק מתאר מפגש מיני שונה של גילי, ההולך ומדרדר בניצול ובחציית גבולות. באקט הראשון גילי מחפשת דרך להשיג קבלה חברתית, ומתחילה להתחבב על תומר (רועי ניק), הנער הפופולרי של השכבה. המפגש הראשון הוא אקט מיני יזום לכאורה על ידה, ככל הנראה יחסי מין אוראליים או אוננות הדדית במקום מבודד, בעוד חבריו של תומר מחכים לו. אך לאחר מכן תומר מאבד בה עניין במהירות. באקט השני, תומר "מעביר" את גילי לידי חברו הטוב עמרי (אביתר מור), בחור כוחני ומניפולטיבי יותר. עמרי מנצל את הצורך של גילי להיות נחשקת ומקובלת, והמפגש ביניהם מדרדר ליחסי מין מלאים. לאורך יתר האקטים, הניצול של גילי הופך לשיטתי יותר. היא הופכת להיות "סחורה עוברת" בחבורת הבנים, כשעמרי וחבריו מנצלים אותה מינית במגוון סיטואציות, בבריכה, בביתו של עמרי, ובמקומות ציבוריים. כל אקט מותח את גבולותיה של גילי קצת יותר. הדמויות של הנערים, המגיעים ממשפחות אמידות, מוצגות כחסרות מעצורים ומנותקות, בעוד הניצול המיני משמש אותם ככלי למעמד וכוח בתוך החבורה. דרך גילי הצופים מתוודעים אל המעמדות, הערכים ויחסי הכוחות שמרכיבים את חוויית ההתבגרות בישראל, המתועדת בריאליזם נוקשה.  

באחד מששת ה"אקטים" המתוארים בסרט, שבת (ניב זילברברג), שהוא הנער הפחות אטרקטיבי בחבורה, מנצל את גילי בביתו כדי לבצע בה אקט מיני. שבת, שאינו נחשב למושך בעיניה, תופס תפקיד מרכזי בעלילה בשל מעשיו כלפיה. הוא כופה עליה אקט מיני אלים (בתיאורים מסוימים מכונה "אונס", אף שגילי לא מתלוננת), הנחשב לאחד הרגעים הקשים והמטלטלים בסרט, ולאחר מכן מלווה אותה לקנות את גלולה למניעת היריון. דמותו מציגה מורכבות רגשית נדירה בין הבנים, המתוארים כשטחיים וחסרי רגש. בהשוואה לדמויות האחרות, שבת מוסיף ממד של אמביוולנטיות מוסרית ורגשית. הוא הדמות היחידה שמביעה אמפתיה וחמלה מסוימת כלפי גילי, ונראה שהניצול שלה מערער אותו, וגורם לו תחושת קירבה אנושית. אך לבסוף נכנע ליצריו ולדפוסי האלימות המינית של סביבתו ומשתתף בניצול. הוא הופך את הסיפור ממאבק חד-צדדי של קורבן מול התוקפים, לעיסוק עמוק יותר בשבר הרגשי. האקט שלו מדגיש את העובדה שהניצול חוצה את גבולות המעמד החברתי, כאשר אפילו הנער הפחות מושך משתמש בגילי כדי להשיג סיפוק מיני וסטטוס חברתי. הוא אחד המנצלים הראשיים בחבורה, ודמותו משמשת להדגשת הרוחב והעומק של תרבות הניצול של בני הנוער העשירים סביב גילי, ואדישותם כלפי רגשותיה.   

גילי נכנסת למצב נפשי מורכב. היא לא מרוצה מהאופן שבו דברים מתפתחים אך ממשיכה לנסות להתחבר אליהם, מתוך תקווה שהדברים יסתדרו. מצד אחד, היא מנסה לשכנע את עצמה (ואת חברותיה, שהופכות להיות ציניות כלפיה) שהיא שולטת במצב ושהיא זו שמנצלת את מיניותה כדי להתקדם חברתית ("אני משתמשת בהם"). מצד שני, היא משפילה את עצמה שוב ושוב, והתנגדותה החלשה נתפסת על ידי הנערים כחלק מהמשחק. למרות שגילי היא זו שמופיעה במקום, מפתה את הנערים לכאורה, ולא נאבקת בהם, ברור לצופה כי היא אינה מעוניינת בחלק מהמהלכים המיניים המתרחשים ואף מנסה להתנגד להם.  

הסרט גם מדגיש את הניכור והאדישות של עולם המבוגרים. הוריהם העשירים של הנערים, ובמיוחד אמו של עמרי, מתעלמים או ממעיטים בחשיבות מה שקורה מתחת לאפם, והוריה של גילי, הענייה יותר מבחינה כלכלית, נעדרים או מנותקים מחייה. בסוף הסרט מתוארת האם של אחת הדמויות הקטינות ששומעת את שיחות בנה וחבריו, שהיו אמורות לעורר אצלה דאגה ומחאה, אך במקום זאת היא סוגרת את הדלת כדי שלא יפריעו לה בעבודתה, ובכך מתעלמת לחלוטין ממעשיו של בנה. הסרט לא מציע סוף ברור. הוא נגמר באווירה עגומה, המרמזת על כך שמסכת הניצול וההשפלה של גילי עשויה להימשך, מכיוון שהצורך שלה בקבלה עדיין לא מומש.

## השחקנים

## פרסים
בספטמבר 2012 השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ספרד וזכה בו בפרס בקטגוריית "מבט אחר".

השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-28, אשר נערך באוקטובר 2012, וזכה בו בשלושה פרסים: לבמאי יונתן גורפינקל לסרט הביכורים העלילתי, לתסריטאית רונה סגל ולשחקנית סיון לוי.

הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, שנפתח ב-17 באפריל 2013. ואחר כך נרכש להפצה בארצות הברית.

סיון לוי זכתה בפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה של השנה על משחקה בסרט בטקס פרסי אופיר שהתקיים ב-28 בספטמבר 2013.

רונה סגל וסיון לוי זכו בפרס פורום המבקרים לשנת 2013.

סיון לוי זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל "לילות שחורים" שבטאלין, אסטוניה.

## קישורים חיצוניים

* שש פעמים באתר קרן הקולנוע הישראלי
* 
* 
* 
* 
* פסטיבל חיפה 2012: היום הרביעי: שש פעמים – יונתן גורפינקל (ישראל), באתר איתן - קולנוע מזווית אישית, 4 באוקטובר 2012
* 
* 
* 
* 
* דור בביוף, שש פעמים: ביקורת על הסרט ודיון בעקבותיו, באתר אנשי הספר, 11 בדצמבר 2013
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי נעורים ישראליים
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:הרצליה בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2013