קבוצת טמרס

**קבוצת טמרס** (באנגלית: **Tamares Group)** היא קבוצת השקעות בבעלות איש העסקים פויו זבלודוביץ' שבסיסה בלונדון. לקבוצה מספר תחומי פעילות, כולל: נדל"ן, פיננסים, טכנולוגיה, תקשורת, תעשייה ומדיה. הקבוצה היא בעלות מניות במספר חברות פרטיות וציבוריות, ומחזיקה בנכסי נדל"ן רבים.
## היסטוריה
טמרס נוסדה בשנת 1955 על ידי שלמה זבלודוביץ', יזם ממוצא יהודי פולני שנולד בלודז'. הוא ומשפחתו נכלאו במחנה הריכוז אושוויץ, שם שרדו רק הוא ואשתו פולה. לאחר המלחמה היגר לפינלנד דרך שוודיה והתיישב בעיר טמפרה. שם החל לעבוד בקונצרן התעשייתי "תַמְפֵלָה" , שעסק בין השאר בייצור תחמושת ומרגמות. זבלודוביץ' הצליח לשכנע את הקונצרן להקים בישראל את מפעל "סולתם" בשיתוף חברת "סולל בונה". זבלודוביץ' היה מעורב בשיווק תוצרת המפעל מחוץ לישראל וב-1959 תיווך בעסקה למכירת מרגמות ומטילי־רימונים תוצרת "סולתם" לגרמניה ובנוסף גם רובי עוזי. בהמשך רכש 50% מהבעלות על "סולתם" וניהל את חברת "סלגד", חברה שהייתה רשומה בלוקסמבורג ועסקה בשיווק מוצרי המפעל ברחבי העולם. זבלודוביץ' הפך תוך 20 שנה לאחד מיצרני וסוחרי הנשק הפרטיים הגדולים באירופה. בין השאר, תיווך בעסקות ענק בין מדינת ישראל למדינות שונות באירופה, באסיה ובאפריקה. ומכר נשק לאיראן בשיתוף יעקב נמרודי.

ב-1974 רכש מפעל נשק בדנמרק, באמצעות איש קש מאחר שנאסר על זרים להחזיק מפעלי נשק במדינה. הדבר נחשף לבסוף וגרם לשערורייה. בשנות ה-80 הקים את חברת "פוקאל", במדינת פנסילבניה בארצות הברית, שייצרה פגזי דמה מפלסטיק לאימוני ארטילריה ועסקה בשיווק מרגמות של סולתם.

קבוצת טמרס הוקמה במקור עבור עסקי הנשק של שלמה זבלודוביץ', אך לאחר שעזב את התחום היא החלה לפעול כ-Family Office, במטרה לנהל את ההשקעות שלו ומשפחתו, בעיקר לאחר שיצא בהדרגה מעסקי הנשק. החברה השקיעה בעיקר בנדל"ן ומפעלי תעשייה באירופה, ארצות הברית וישראל. עם מותו ב-1994 הוערכו נכסיו בשווי של כ-300 מיליון דולר. ילדיו רבקה בלדגרין ופויו זבלודוביץ' ירשו יחד את עסקיו שהוחזקו באמצעות נאמנויות הרשומות במקלטי מס בליכטנשטיין ובגיברלטר. בהמשך התנהל סכסוך ירושה בין השניים וב-2005 הסכימו להפריד את נכסיהם שפויו זבלודוביץ' קיבל את הבעלות על קבוצת טמרס.

ב שימש פנחס בוכריס כמנכ"ל טמרס בישראל, אחר כך החליפה אותו בתפקיד אשתו.

טמרס מחזיקה בנייני משרדים בלונדון, וושינגטון, ניו יורק וערים נוספות. בנוסף בבעלותה קרקעות ומבנים רבים ב"דאון טאון לאס וגאס", בהם בתי מלון ובתי קזינו.

## החזקות והשקעות בישראל
### מלונאות

בשנת 1996 הקימה "קבוצת טמרס" בישראל את "רשת מלונות טמרס", בשותפות עם קבוצת המלונאות האמריקאית HEI (הוספיטליטי אקוויטי אינבסטרס). הרשת פעלה תחילה תחת השם "HEI" ושימשה זכיינית רשת מריוט בישראל. עם הקמתה חתמה החברה על חוזי ניהול בשלושה מלונות - מלון אוויה בסביון, מלון בהקמה בנצרת ומלון במגדלי חוף הכרמל. בדצמבר 1999 נפתח המלון בנצרת אך ב-2002 נסגר המלון והוסב לבית כלא לעובדים זרים.

בשנת 2002, חברת HEI, שהיא הזכיינית בישראל של רשת מריוט, החלה לנהל גם את מלון דניאל בהרצליה. בשנת 2006 הרשת עברה לבעלותה הבלעדית של "קבוצת טמרס" ושמה שונה ל"רשת מלונות טמרס". בנובמבר 2020 מכרה הרשת תמורת 155 מיליון שקל, את מלון "דניאל ים המלח", ומלונות "ווסט אשדוד" ו-"ווסט תל אביב" לחברת "ישראל קנדה".
### תקשורת
בשנת 2010 הוקמה חברת הבת "טמרס טלקום" שפרסה כבל תקשורת תת-ימי, בנתיב מטירת כרמל, ישראל לקפריסין ומשם למרסיי בצרפת. פריסת הכבל הושלמה בינואר 2012. החברה נאלצה להתמודד בתחרות מול מד נאוטילוס ובזק בינלאומי, ולא הצליחה לגייס לקוחות גדולים כמתוכנן. בשנה הראשונה להפעלת הכבל היו לה רק שלושה לקוחות: טריפל סי, גולן טלקום וחברת פלטל הפלסטינית. בהמשך גייסה לקוחות נוספים, בהם Unlimited, HOT ולקוחות עסקיים.

בסוף 2014 החלה לפרוס כבל ימי שני בים האדום, שחיבר את ישראל לשדרת האינטרנט הבינלאומית ב, וקיצר את התקשורת בין ישראל ומזרח אסיה.

באפריל 2021 רכשה "קרן אלומה" 40% מ"טמרס טלקום" תמורת 100 מיליון שקל. בהמשך רכשה עוד 40% תמורת 24 מיליון דולר במזומן ו-16 מיליון דולר במניות. ב-2022 פרסה כבל נוסף המחבר את ירדן עם שדרת האינטרנט בים התיכון. ב-2023 חתמה על הסכם להקמת כבל בין ישראל ליוון.
### נדל"ן
טמרס החזיקה בפארקי הייטק ביוקנעם וטירת הכרמל, אותם מכרה ב-2008 לחברת "בריטיש ישראל" תמורת 170 מיליון שקל, כשבנוסף קיבלה 16.6% ממניות "בריטיש ישראל". בדצמבר 2010 טמרס מכרה את יתרת החזקותיה בחברת "בריטיש ישראל", בעת שזו נרכשה על ידי חברת מליסרון.

## קישורים חיצוניים
 
## הערות שוליים

קטגוריה:חברות נדל"ן ובנייה