open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ניקולאי קוסטר-ולדאו

**ניקולאי קוֹסְטֶר-וֶלְדַאוּ** (בדנית: **Nikolaj Coster-Waldau**; נולד ב-27 ביולי 1970) הוא שחקן דני. התפרסם בעיקר בשל גילום דמותו של ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה מבית HBO "משחקי הכס" (2019–2011). היה מועמד לשני פרסי אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה.

## ביוגרפיה
קוסטר-ולדאו נולד בעיירה רודקובינג, דנמרק; בנם של האנה סבורג קוסטר, ספרנית במקצועה, ואביו, יורגן אוסקר פריצר ולדאו, שנפטר בשנת 1998. קוסטר-ולדאו סיפר בראיונות על בעיית השתייה של אביו והגירושים של הוריו. לקוסטר-ולדאו שתי אחיות גדולות. הוא גדל בעיקר עם אימו, בכפר קטן הממוקם ליד העיר רינגסטד בדרום האי שלן.

בשנת 1989 החל את לימודיו בבית הספר הלאומי לתיאטרון בדנמרק, אותם סיים בהצלחה ב-1993. תפקידו הראשון היה במחזה "המלט" בתפקיד לארטס בתיאטרון בטי ננסן.

## קריירה
ב-1994 הופיע בסרט הדני "משמר הלילה", תפקיד שהביא לו תהילה במולדתו. לאחר מכן המשיך במספר תפקידים בדנמרק, עד שבתחילת שנות האלפיים החל גם להופיע בתעשיית הקולנוע האמריקאית.

בשנת 2001 קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של רידלי סקוט "בלק הוק דאון", בתפקיד גארי גורדון. לאחר מכן הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של מייקל אפטד "אניגמה", עם קייט וינסלט ודוגארי סקוט. סקוט ליהק את קוסטר-ולדאו גם לסרט "ממלכת גן עדן" יחד עם אורלנדו בלום וליאם ניסן. הוא הופיע גם בסרטים "וימבלדון - אהבה בלבן" (עם קירסטן דנסט) ו"חומת אש" (עם האריסון פורד). במקביל גם כתב, הפיק וביים סרטים בדנמרק. הוא הופיע בתפקיד הבלש ג'ון אמסטרדם בסדרה "ניו אמסטרדם" ברשת Fox.

בשנים 2011–2019 גילם את ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס", המבוססת על ספרי "שיר של אש ושל קרח" של ג'ורג' ר. ר. מרטין. על דמותו הוא אומר 
הוא גם מספר כי הביע "התלהבות ויראת כבוד" כאשר נכנס לסט.

בשנת 2013 כיכב בסרט האימה "מאמא" יחד עם ג'סיקה צ'סטיין, והופיע בסרט "אבדון" יחד עם טום קרוז ומורגן פרימן. בנוסף גילם את מארק קינג בסרט "האישה האחרת" יחד עם קמרון דיאז וקייט אפטון בשנת 2014.

ב-2023 החל לשחק בסדרה הדבר האחרון שהוא אמר לי בכיכובה של ג'ניפר גארנר.

## חיים אישיים
בשנת 1997 נישא קוסטר-ולדאו לשחקנית והזמרת הגרינלנדית נוקאקה קוסטר-ולדאו, בתו של הפוליטיקאי הגרינלנדי יוסף מוצפלדט; הם מתגוררים בקופנהגן ולהם שתי בנות ושני כלבים.

בתם פיליפה שיחקה בסרט קצר דני, "The Girl and the Dogs", שהוצג בפסטיבל קאן ב-2014. בתם השנייה, סאפינה, כיכבה בסדרת חג המולד בשם "Theo og Den Magiske *Talisman*" בדצמבר 2018 בתור הדמות הראשית, סימון. יותר מ-700,000 אנשים צפו בסדרת הטלוויזיה בדצמבר 2018.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה דנים
קטגוריה:בוגרי בתי ספר למשחק
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1970
חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים

**חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים** (באנגלית: **Jerusalem Embassy Act of 1995**, בתרגום חופשי לעברית: חוק השגרירות בירושלים של 1995) נחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית והפך לחוק, ללא חתימתו של הנשיא ביל קלינטון, ב-8 בנובמבר 1995. בחוק נאמר כי יש להכיר בירושלים כבירת מדינת ישראל, ושגרירות ארצות הברית בישראל תועבר לירושלים לא יאוחר מסוף מאי 1999. עם זאת, החוק אפשר לנשיא לדחות את ביצוע מעבר השגרירות בחצי שנה, והנשיאים קלינטון, בוש ואובמה דחו את המעבר מדי חצי שנה לפי סעיף זה.

הנשיא דונלד טראמפ יישם בסופו של דבר את החוק. ב-14 במאי 2018 הועברה השגרירות האמריקאית לשכונת ארנונה בירושלים.

## רקע
לפי תוכנית החלוקה אמורה הייתה ירושלים להיות חלק מאזור בשליטה בינלאומית אולם תוכנית החלוקה לא התממשה ולכן בדצמבר 1949 הכריזה ממשלת ישראל על ירושלים כבירת ישראל, והחלה להעביר את מוסדותיה לעיר. בעת שישראל הכריזה על העברת משרד החוץ לירושלים, בשנת 1952, הביעו ארצות הברית ומדינות אחרות מורת רוח מכך. בשנת 1970 כתב סטיבן שוובל, היועץ המשפטי של מזכירות המדינה בארצות הברית, חוות דעת לפיה "יש לישראל זכות בעלות עדיפה בשטח שהיה פלשתינה (א"י), לרבות ירושלים כולה, מאשר לירדן או למצרים". שוובל נימק את עמדתו בכך שמעמדה הקודם של ירדן בירושלים נבע מפלישה בלתי חוקית בתוקפנות צבאית, ולעומת זאת ישראל נכנסה לשטח ב-1967 במלחמת מגן. דברי שוובל צוטטו בפי שגריר ישראל באו"ם ב-1977, כדי להדוף יוזמות אנטי-ישראליות בעצרת הכללית.

בשנת 1981 תמך נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בריבונות ישראל בירושלים המאוחדת.

## החקיקה
על יוזמי החוק נמנו שני מנהיגי המפלגות בסנאט, הרפובליקני בוב דול והדמוקרטי טום דאשל.

החוק זכה לרוב גדול בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. בבית הנבחרים של ארצות הברית תמכו בו 347 לעומת 37, ובסנאט תמכו בו 93 לעומת 5 סנטורים.

## לאחר החקיקה
בעקבות החוק, ירושלים החלה להיות מוזכרת כבירת ישראל במסמכים רשמיים ובאתרי אינטרנט של ממשלת ארצות הברית. עם זאת, השגרירות נותרה בתל אביב. על פי החוק, נשיא ארצות הברית היה רשאי לדחות את ביצוע העברת השגרירות מדי שישה חודשים, וכך נעשה עד 2018 (ראו להלן). דחיית יישום החוק הוסברה על ידי הבית הלבן בכך שהחוק "משבש את סמכויות הנשיא על פי החוקה". הודעת הנשיא על דחיית ההעברה לוותה במשפט: "הממשל שלי נשאר נאמן לתחילת תהליך העברת השגרירות שלנו לירושלים". ב-2003 אישר הקונגרס האמריקאי הצהרה המאיצה בנשיא ארצות הברית ליישם את החוק, אולם הדבר לא שינה את מדיניות הנשיאים.

## החלטה דומה של הקונגרס
ביוני 2007, עם ציון 40 שנה למלחמת ששת הימים, קיבל בית הנבחרים של ארצות הברית את החלטה מס' 152, שבה כלולים הסעיפים הבאים:

ההחלטה איננה מחייבת חוקתית.

## מימוש החוק

ב-6 בדצמבר 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ על כך שארצות הברית מכירה רשמית בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל, וכן על התחלת ההכנות להעברת שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. ב-14 במאי 2018 הועברה השגרירות לשכונת ארנונה בעיר. עם זאת, לאחר כשלושה שבועות חתם טראמפ על דחייה נוספת של יישום החוק למשך חצי שנה, משום שמעון השגריר עדיין לא עבר. ב-8 במאי 2019 הודיע מזכיר המדינה האמריקאי כי מעון השגריר עבר לירושלים ובכך הושלם יישום "חוק ירושלים".

## הערות שוליים

שגרירות ארצות הברית בירושלים
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:1995 בארצות הברית
קטגוריה:1995 בפוליטיקה
קטגוריה:ירושלים: שגרירויות
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:מעמדה של ירושלים
שייטת אפריקה

[שמאל|ממוזער|250px|תצלום של ה[סלופ מלחמתי|סלופ "ג'יימסטאון", מאוניות שייטת אפריקה. התאריך אינו ידוע.]]
**שייטת אפריקה** (באנגלית: **Africa Squadron**) הייתה יחידה של הצי של ארצות הברית, שעסקה מ-1819 עד 1861 בהדברת סחר העבדים לאורך חופי מערב אפריקה. לעיתים קרובות מתייחס המונח "שייטת אפריקה" לכלל הפעולות שנקט הצי האמריקני לחיסול סחר העבדים האפריקאי בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים; אלו כללו פטרולים של אוניות הצי לא רק בחופי אפריקה, אלא גם בחופי אמריקה הדרומית ובמימי הבית. 

## תולדותיה
הקמת השייטת הייתה אחד הצעדים הראשונים במערכה להדברת סחר העבדים האפריקאי, פועל יוצא של ההסכם שנחתם ב-1819 בין ארצות הברית ובריטניה. הסכם נוסף ומפורט יותר, הסכם ובסטר-אשברטון, נחתם ב-1842. מבחינה טכנית התקיים אומנם תיאום בין השייטת האמריקנית לשייטת מערב אפריקה הבריטית שבסיסה בסיירה לאון, אך למעשה פעלו השתיים באופן עצמאי. השייטת האמריקנית סבלה מהעדר סיוע גם מצד הצי עצמו: מזכיר הצי אייבל פארקר אפשור (1790-1884) היה איש הדרום ותומך קיצוני בזכויות המדינות ובעבדות; בשל כך הקצה למשימה קומץ אוניות בלבד, שעוצמת האש הכוללת שלהן הייתה 80 תותחים בלבד. 

המפקד הראשון של שייטת אפריקה היה מתיו פרי, שקבע את בסיסה בכף ורדה. פעילות השייטת הייתה בדרך כלל בלתי יעילה, משום שעמדו לרשותה אוניות מעטות ומפני שחלק גדול מן הפעילות המסחרית הועתק אל אזור הדלתא של הניגר (ניגריה של ימינו), מחוץ לתחומי אחריותה. במהלך שתי שנות פיקודו של פרי נתפסה ספינת עבדים אחת בלבד, וגם היא שוחררה מאוחר יותר בצו בית משפט בניו אורלינס. במרוצת 16 שנות פעילותה הראשונות של השייטת הועמדו למשפט צוותי 19 ספינות עבדים בלבד, חלקם זוכו ואחרים נענשו בקנסות קלים.

שטח הסיור של שייטת אפריקה השתרע בסופו של דבר מכף פריו בדרום (קו רוחב 18 דרום לערך) עד מדיירה בצפון. ברם, בסיס האספקה של השייטת היה באי כף ורדה, מרחק 2500 מייל לערך ממרכזי סחר העבדים הצפוניים ביותר במפרץ ביאפרה ודרומה ממנו. מחלקת הצי העתיקה את בסיס האספקה רק ב-1859, אל סנט פול דה לואנדה, באנגולה של ימינו, בקו הרוחב 8 מעלות דרום לערך. באותו זמן הוצאה מדיירה מתחומי פעילותה של השייטת.

רוב הסיורים של אוניות השייטת בעשור הראשון לפעילותה נערכו לאורך חוף מערב אפריקה, ובעיקר בחופי ליבריה. בשנות החמישים של המאה ה-19 הודבר סחר העבדים באזור זה כמעט לגמרי על ידי הבריטים מבסיסם בקולוניה סיירה לאון ועל ידי הליבריאנים.

פעילות הצי האמריקני נגד סחר העבדים הסתיימה ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים, אז נקראו כל השייטות, לרבות השייטת האפריקאית, לשוב הבייתה כדי להתייצב מול המדינות הפורשות. 

קטגוריה:יחידות צי ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: עבדות
קטגוריה:שייטות היסטוריות
הדסה ילדים

**הדסה ילדים** הוא בית החולים לילדים של המרכז הרפואי הדסה. 

מחלקות בית החולים נמצאות בבתי החולים **[[הדסה עין כרם]]** ו**[[הדסה הר הצופים]]**, ומאושפזים בו בכל רגע נתון כ-300 ילדים. 
בבית החולים כ-100 רופאים וצוות של אחיות ומומחים מהתחומים הפרא רפואיים. 

בהדסה ילדים שלוש מחלקות אשפוז, יחידה לטיפול נמרץ היחידה מסוגה באזור ירושלים, מחלקה להמטואונקולוגיה ילדים, מחלקה לרפואה דחופה, מחלקה כירורגית, מחלקה לטיפול נמרץ בפגים וילודים. הוא כולל את המרכז למחלות כרוניות המהווה מרכז ארצי ורופאים מומחים לילדים המכסים את כל תחומי הרפואה. 

מנהל הדסה ילדים הוא פרופ' איתן כרם. מחלקות הילדים בהר הצופים מנוהלות על ידי פרופ' יעקב ברקון ובעין כרם על ידי פרופ' אריאל טננבאום. פרופ' רפאל יודסין מנהל את המחלקה הכירורגית.

בהדסה ילדים פועלים מספר גופים הנותנים תמיכה קוגניטיבית, רגשית וחברתית המסייעים לילדים להתמודד עם משבר המחלה והאשפוז. בית הספר הניסויי לילדים מאושפזים הוא בית-ספר ניסויי ורב תרבותי הנותן מענה לחולים בגילאי 3-21 המאושפזים במחלקות הילדים. **[[עמותת חיים|עמותת "חיים"]]** מסייעת לילדים המטופלים במחלקה האונקולוגית בבית החולים "הדסה לילדים".

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ישראל: בתי חולים לילדים
קטגוריה:מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:ירושלים: בתי חולים
אירופאום

**אירופאום** (באנגלית: **Europaeum**) הוא ארגון שבו חברות 18 אוניברסיטאות מובילות באירופה. הוא נוסד בשנים 1990–1991 על ידי לורד ויידנפלד וסר רוני גרירסון במטרה לתמוך בתחום החינוך ולקדם מצוינות במחקרים אירופיים באוניברסיטת אוקספורד ובמוסדות להשכלה גבוהה שיש להם קשרים עם אוקספורד. עידוד תנועת הסגל והסטודנטים בין המוסדות האקדמיים ופעילות כרשת אקדמית פתוחה. לימוד השפות, ההיסטוריה, התרבויות והמקצועות של תושבי אירופה. 

האירופאום מפעיל תוכנית לתואר שני המשותפת לאוניברסיטאות בתחום ההיסטוריה והתרבויות האירופיות; תואר שני בהיסטוריה וציוויליזציה (ליידן, פריז ואוקספורד), תואר שני בפוליטיקה וחברה אירופאית (פראג, קרקוב, ליידן וברצלונה) ותוכנית ווקלב האוול (פראג, ליידן ופריז). כמו כן, הוא מארגן לימודי קיץ, קבוצות מחקר, פרסומים, תוכנית מלגות, פרויקטים של מלגות, סמינרים, סדנאות, כנסים בין־לאומיים והפרופסורים מלמדים במוסדות השותפים. לאירופאום תוכנית מלגות אירופה רב־תחומי, רב־אוניברסיטאי ורב־לוקאלי ומתמקד במדיניות אירופאית עכשווית..
היו"ר של האירופאום (וגם של המועצה האקדמית והוועד המנהל) הוא ד"ר הרטמוט מאייר.

## רשימת האוניברסיטאות באירופאום

## ראו גם
* U15 (אוניברסיטאות בגרמניה)
* אורורה (רשת אוניברסיטאות)
* הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
* רשת אוטרכט
* קבוצת קוימברה

## קישורים חיצוניים
*  

#### אתרי מדיה ועיתונות
* אתר ברשת טוויטר 
* אתר ברשת יוטיוב 
* אתר ברשת החברתית פייסבוק 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אירופה
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות לפי מדינה
מיכאיל טומסקי

**מיכאיל טומסקי** (ברוסית: **Михаил Павлович Томский** (19 באוקטובר (הלוח היוליאני, 31 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) 1880 - 22 באוגוסט 1936) מהפכן רוסי, חבר הפוליטביורו ומראשי האיגודים המקצועיים בשנות ה-20 של המאה ה-20. 

## היסטוריה
מיכאיל טומסקי נולד בשם מיכאיל יפרמוב בפרברי סנקט פטרבורג. בגיל צעיר החל לעבוד בעבודות מזדמנות, עסק בפעילות מהפכנית והצטרף לבולשביקים. מיכאיל היה פעיל במהלך מהפכת 1905, נעצר בטאלין ולאחר 4 חודשי מאסר הוגלה לסיביר. תוך זמן קצר הוא נמלט לעיר טומסק והחליף את שם משפחתו ל"טומסקי". באוגוסט 1906 חזר לסנקט פטרבורג והמשיך בפעילות מהפכנית.

בשנת 1909 השתתף בכנס פעילים בולשביקים בפריז וחזר למוסקבה בו ארגן בית דפוס להפצת חומר בולשביקי. בדצמבר 1909 נעצר שוב ונשפט ל-5 שנות עבודות פרך. בשנת 1916 נשלח לסיביר.

לאחר מהפכת פברואר טומסקי חזר לפטרוגרד. ביולי 1917 עבר למוסקבה ונבחר למועצה העירונית של האיגודים המקצועיים. במהלך מהפכת אוקטובר היה מראשי המרד הבולשביקי במוסקבה.

לאחר שהבולשביקים עלו לשלטון, המשיך טומסקי בקריירה במסגרת האיגודים המקצועיים. בשנת 1922 הוא התמנה ליושב ראש המועצה הארצית של האיגודים המקצועיים. באותה שנה נבחר לחבר בפוליטביורו. שנת 1925, ביחד עם יוסיף סטלין, פעל טומסקי לדיכוי האופוזיציה השמאלית במאבקי השליטה בתוך המפלגה. 

בסוף שנות ה-20 טומסקי התנגד לתיעוש מואץ וביטול המדיניות של הנא"פ. באפריל 1929 יוסיף סטלין הכריז על עמדותיהם של טומסקי וניקולאי בוכארין כ'אופוזיציה ימנית'. כתוצאה מכך, טומסקי פוטר מתפקידו כיושב ראש האיגודים המקצועיים ואיבד את חברותו בפוליטביורו. טומסקי המשיך להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה, אך משנת 1934 ללא זכות הצבעה.

בשנות ה-30 טומסקי לא היה פעיל פוליטי באף מסגרת מפלגתית. הוא התמנה לתפקיד ניהולי בתעשיית הכימיה ובשנת 1932 התמנה למנהל הוצאה לאור.

באוגוסט 1936 החל במוסקבה  משפט פומבי לבכירים לשעבר במפלגה. במהלך המשפט העידו גריגורי זינובייב ולב קמנייב שטומסקי היה מעורב בפעילות אנטי-מהפכנית. התובע הכללי אנדריי וישינסקי טען שטענות אלו צריך לבדוק לעומק. כאשר הנושא פורסם בהרחבה בעיתון "פראבדה", התאבד טומסקי בירייה בביתו בקרבת מוסקבה, ב 22 באוגוסט 1936.

במהלך הטיהורים הגדולים נעצרה אשתו ונשפטה ל-10 שנות מאסר, שני בניו הגדולים נעצרו והוצאו להורג, הבן הקטן שנולד בשנת 1921 נשפט ל-19 שנות מאסר ונוקה מכל אשמה בשנות ה-50. מיכאיל טומסקי עצמו נוקה מהאשמות רק בתקופת הפרסטרויקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהפכנים רוסים
קטגוריה:מתאבדים: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1880
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1936
מלון ספקטור

**מלון ספֶּקטור** היה המלון הראשון בעיר תל אביב, ובמשך זמן מה הבניין הגדול ביותר בעיר.

## היסטוריה
הבניין הוקם ברחוב נחלת בנימין 18 בתל אביב בשנת 1921 על ידי אלקנה ספקטור (רזניק), איש העלייה השנייה (עלה מרוסיה ב-1904), אשר הקים בשכונת מנשייה ביפו את "אכסניית ספקטור", שאליה הגיעו אנשי מפלגת פועלי ציון מיד עם הגיעם ארצה (לעומת אנשי מפלגת הפועל הצעיר, שהתארחו באכסניית חיים ברוך הסמוכה).

עם השלמת הבניין עבר ספקטור להתגורר בו, אך ב-1921 בעקבות מאורעות תרפ"א לא שימש כמלון אלא כבית חולים (בית חולים הדסה בתל אביב, שעבר לרחוב בלפור רק בשנת 1929). בחודש מאי טופלו במבנה 150 פצועים ובוצעו בו 43 ניתוחים.

המלון הושכר להדסה תמורת 1,020 לירות ארץ-ישראליות לשנה. מועצת עיריית תל אביב הבטיחה תמיכה של 500 לירות לשנה למטרה זו, וכ-700 לירות מכל הסכום הוצאו לתיקונים ושיפוצים. הותקנו בו 75 מיטות ובאוגוסט 1921, פחות משלושה חודשים לאחר הפרעות, התחיל המוסד לפעול. היו בו מחלקה פנימית, כירורגית, ילדים ועיניים.

בשנת 1929, עם מעבר בית החולים למשכנו ברחוב בלפור הוקם בבניין מפעל נקניקים וחנות המפעל של "נקניקיות אס" על ידי שלמה אס, חלוץ תעשיית הבשר המעובד בארץ ישראל.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
ספקטור
קטגוריה:נחלת בנימין
ויאצ'סלב טיכונוב

**וְיַאצֶ'סְלָב וָסִילְיֵיבִיץ' טִיכוֹנוֹב** (ברוסית: **Вячеслав Васильевич Тихонов**; 8 בפברואר 1928– 4 בדצמבר 2009) היה שחקן קולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס לנין ובפרס ברית המועצות ובשנת 1974 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום הקולנוע קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי. ידוע במיוחד בשל תפקידו שטירליץ בסדרת הטלוויזיה הסובייטית שבעה עשר רגעים של אביב. 

## ביוגרפיה

טיכונוב נולד בעיירה פבלובסקי פוסד שבמחוז מוסקבה למשפחת פועלים. בגיל 13 התחיל לעבוד במפעל. כילד חלם להיות שחקן אך הוריו רצו שיהיה מהנדס. בשנת 1944 התחיל ללמוד במכינה לאוניברסיטה טכנית. בשנת 1945 ניסה להתקבל למכון הכל-סובייטי הממשלתי לקולנוע אך נדחה. רק לאחר סבב קבלת סטודנטים מנהל הקורס הסכים לקבלו.

במהלך לימודיו במכון, טיכונוב התחתן עם נונה מורדיוקובה (הם התגרשו כעבור 13 שנים) וקיבל את תפקידו הראשון בסרטו של סרגיי גרסימוב מ-1948, "המשמרת הצעירה".

במחצית השנייה של שנות ה-60 טיכונוב קיבל הזמנה להשתתף בסדרת סרטיו של סרגיי בונדרצ'וק, "מלחמה ושלום", בתפקיד הראשי של הנסיך אנדריי בולקונסקי. הצלחה נוספת של השחקן הייתה בסרטו של סטניסלב רוסטוצקי "נחייה עד ליום ראשון" (Доживём до понедельника).

שיא הקריירה שלו הגיע בתחילת שנות ה-70 כאשר גילם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של טטיאנה ליאוזנובה "שבעה עשר רגעים של אביב". בהמשך הוא שיחק מרגל סובייטי בסדרה נוספת וכתוצאה מכך הוא קיבל זיהוי "מרגל סובייטי למופת".

בשנת 1977 שיחק בסרט נוסף של סטניסלב רוסטוצקי ועל השתתפותו בסרט זה זכה בפרס לנין בשנת 1980.

בשלהי תקופת ליאוניד ברז'נייב הוא הקריא בטלוויזיה את ספריו של השליט.

בתחילת המאה ה-21 טיכונוב חלה והפסיק לשחק. במהלך הקריירה הוא שיחק ב-65 סרטים.

בשנת 2002 עבר אוטם שריר הלב. הוא נפטר ב-4 בדצמבר 2009 בעקבות ניתוח שבוצע מספר ימים לפני כן ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.

[שמאל|ממוזער|250px|קברו של ויאצ'סלב טיכונוב ב[בית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.]]

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2009
הטייגר ליליז

**הטייגר ליליז** (באנגלית - **The Tiger Lillies**) היא שלישייה מוזיקלית שנוסדה בבריטניה ב-1989. חברי השלישייה הם מרטין ג'קס, אדריאן יו ואדריאן סטיוארט. הלהקה מתאפיינת בסגנון ייחודי השואב מוטיבים מן הקברט וממוזיקת הפאנק. הלהקה הוציאה כ-29 אלבומים.

## מקור השם
הלהקה קרויה על שם הפרח Tiger Lily "לילך מנומרת" (שם מדעי: *Lilium superbum*), שהוזכר ביצירות רבות, בהן גם אליסה בארץ הפלאות.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
Daylight (שיר של מארון 5)

**Daylight** (בעברית: **אור יום**) הוא שיר של להקת הפופ-רוק האמריקאית מארון 5. השיר יצא לאור ב-27 בנובמבר 2012 כסינגל השלישי מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Overexposed.

הקליפ לשיר יצא לאור ב-10 בדצמבר 2012. הקליפ מורכב מסרטונים ששלחו מעריצי הלהקה מרחבי העולם. קליפ נוסף לשיר, הנקרא "(Daylight (Playing for Change", יצא לאור ב-17 בינואר 2013.

השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 ובמצעד מדיה פורסט בישראל.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי מארון 5
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי יונס אוקרלונד
אברהם שמואל פנט

הרב **אברהם שמואל פנט** (תרל"ט, 1879 – י"ג בסיוון תשכ"ז, 1967) היה רבה של הקהילה היהודית האורתודוקסית בקרלסבורג למעלה מארבעים שנה.

## חייו
בנו של הרב יעקב פנט, רבה של העיירה רטיאג שליד דז' שבטרנסילבניה, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". נישא לברכה, בתו של הרב מנשה שמחה פרידמן, רבה של העיירה סאבראנץ. לאחר נישואיו התגורר בקלויזנבורג.

בראשית המאה ה-20 התמנה לרבה של הקהילה האורתודוקסית בקרלסבורג ושימש ברבנות למעלה מארבעים שנה. 

לאחר מלחמת העולם השנייה שהה בצרפת. בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל והתיישב בתל אביב. בנו הוא הרב חיים אלתר פנט, שכיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס.

## ספרו
* **אשיב לאברהם** – על התורה והמועדים, תשל"ב, יצא לאור על ידי בנו.
כמו הוציא לאור את ספרו של אביו "שארית יעקב" קליינורדיין תרע"ז.

קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אלבה יוליה: רבנים
R.I.P.

"****" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, בשיתוף עם הראפר טייני טמפה. השיר יצא לאור ב-6 במאי 2012, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, Ora. השיר נכתב במקור לריהאנה, אך בהמשך בוצע על ידי אורה עצמה.

השיר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ובמצעד הסינגלים הבריטי. באוסטרליה הגיע השיר למעמד פלטינה.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בלונדון שבאנגליה ופורסם ב-4 באפריל 2012.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי ריטה אורה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טור אריק הרמנסן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מיקל סטורלר אריקסן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי סטארגייט
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי אמיל נאוה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
How We Do (Party)

"**How We Do (Party)**" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2012, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, Ora. השיר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס האמריקאי, ובמצעדי הסינגלים של בריטניה, אירלנד וסקוטלנד. באוסטרליה הגיע השיר למעמד פלטינה כפולה.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בקוני איילנד שבניו יורק ופורסם ב-17 באפריל 2012.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2012
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2012
קטגוריה:שירי ריטה אורה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על אלכוהול
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים על מסיבות
קטגוריה:שירי מוזיקת דאנס
קטגוריה:שירים המעורבים במחלוקות הקשורות לפלגיאט
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי
דיר קדיס

**דיר קָדִיס** (בערבית: **دير قديس**, בתרגום לעברית: **מנזר קדוש**) הוא כפר גדול בנפת רמאללה ואל-בירה ברשות הפלסטינית, דרום השומרון, 16 קילומטר מערבה מרמאללה ובין הכפרים ניעלין וח'רבת'א בני חארת' ובסמוך למודיעין עילית. 

לאחר הסכמי אוסלו סווגו 93.3% מהשטח הכולל של הכפר כשטח C (שליטה כוללת של ישראל), והיתרה – 6.7% מהשטח – סווגה כשטח B (שליטה אזרחית של הרש"פ).

אוכלוסיית הכפר בשנת 2004 הייתה כ-2,000 תושבים. שטח בתי הכפר משתרע על 300 דונם ומטעי הזיתים של תושביו על כ-5,000 דונם. 

## מקור השם
המילה הראשונה בשם הכפר "דיר" (دير) מבהירה שבמקום היה מנזר. המילה "קדיס" מלמדת על קדושה.

וילנאי אינו יודע על איזה קדוש מדובר. גם תושבי הכפר אינם יודעים מי היה הקדוש, אך מצביעים על החורבה שמצפון מערב לכפר כמקום שבו התגורר האיש ה"קדוש".

"כפר קטן על ראש גבעה, עם גנים מצפון, ומנזר הרוס ומערה ליד...השם מרמז שפעם היה כאן מנזר".

ככל הנראה מדובר על מנזר מהתקופה הצלבנית. 

## היסטוריה
מוצאם של תושבי הכפר הוא מתימן.

ב-1596 הוא מופיע ברשימות העות'מאניות, ככפר ששייך לנפה של רמלה במחוז עזה. בכפר היו 11 בתים והתושבים שילמו מיסים על תוצרת חקלאית, בסך 5,400 אקצ'ה.

בשנת 1863 ביקר במקום ויקטור גרן והעריך את האוכלוסייה המקומית ב-350 תושבים. הוא ציין כי דיר קדיס הוא כפר קטן בפסגת אחת הגבעות עם גנים בצפונו ובמזרחו – באר.

בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך לנפת רמלה. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר תושביו הוערך כ-440 ושטחו 8,224 דונם טורקי.

ביולי 1943 הושלמה על הגבעה מצודת טגרט של המשטרה הבריטית. בנובמבר 1947, במסגרת פינוי הצבא הבריטי מארץ ישראל, פונתה תחנת רדאר מהכפר. לפני מלחמת ששת הימים המצודה הוחזקה על ידי הלגיון הירדני ולאחר המלחמה על ידי משמר הגבול. כיום הבניין עומד נטוש.

לפני הסכמי אוסלו נקנו אדמות דרום דיר קדיס על ידי מאיר (מוריס) ברכפלד וחברת ציפחה אינטרנשיונל, ועליהן הוקמה אחרי שנים  שכונת "אחוזת ברכפלד" של מודיעין עילית. בין דיר קדיס לאחוזת ברכפלד עוברת גדר הפרדה.

## אדמות
השטח הכולל של הכפר הוא 8,224 דונם. מתוכם, בשנת 1945 עובדו 2,884 דונם, 5,332 דונם היו אדמות בור, והיישוב עצמו היה בנוי על 8 דונם. 

לפי ARIJ, ישראל הפקיעה 2,735 דונם שהם כשליש מאדמות הכפר, כדי להקים שלושה יישובים ישראליים: 1,818 דונם למודיעין עילית, 446 דונם לנילי, ו-471 דונם לנעלה.

עם סיום בניית גדר ההפרדה בשנת 2008, חלק מאדמת הכפר הופרדה על ידי הגדר. הפעם הראשונה שתושבי הכפר קיבלו אישור להגיע לאדמותיהם, הייתה ב-2012.

## תשתיות
**חשמל**: דיר קדיס מחוברת לרשת חשמל של חברת החשמל הירושלמית, משנת 1985.

**מים**: תושבי הכפר מחוברים לרשת מים שהוקמה בשנת 1975.

**ביוב**: לדיר קדיס אין רשת ביוב ציבורית. תושבי הכפר משתמשים בבורות ספיגה לסילוק שפכים.

## עיסוקי התושבים
התושבים מתעסקים בחקלאות וברעיית צאן. חלק מהם עובדים בישראל במקצועות הבנייה. חלקם מחזיקים מוסכים.

## לקריאה נוספת
* עמנואל הראובני, **לקסיקון ארץ ישראל**, הוצאת משרד החינוך ומטח 2010, עמ' 239

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
ולנטין מורטוב

**ולנטין איוונוביץ' מורטוב** (ברוסית: **Валенти́н Ива́нович Мура́тов**; 30 ביולי 1928 – 6 באוקטובר 2006, מוסקבה) היה מתעמל סובייטי, מגדולי המתעמלים של ברית המועצות. אלוף אולימפי (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956), בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב ואלוף עולם (1954, 1958).

## ביוגרפיה
ולנטין מורטוב נולד בכפר במחוז מוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עזב את הלימודים ועבד במפעל לייצור נשק. בשנת 1945 מורטוב חזר לבית הספר. מורה לספורט ראה בו פוטנציאל והציע לילד להתחיל להתאמן בחוג להתעמלות. בשנת 1947 מורטוב השתתף לראשונה באליפות ברית המועצות ובשנת 1950 הוא זכה באליפות המדינה. בשנת 1951 הוא התחתן עם סופיה מורטובה, אף היא מתעמלת אולימפית מצטיינת, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-4 ארד. לזוג נולדו שני ילדים, סרגיי (1952) ואנדריי (1961).

### מדליית זהב אולימפית
לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) נפצע מורטוב אך הצליח להיכלל בנבחרת וזכה במדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי. בקרב-רב אישי הוא סיים במקום רביעי.

### כוכב אליפות העולם בהתעמלות
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 הוביל מורטוב את נבחרת ברית המועצות לאחר שזכה ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, כולל בתחרות הקרב רב אישי.

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מורטוב ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכה מורטוב במדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי.

לאחר פציעה קשה בשנת 1959 החל מורטוב לאמן. בין השנים 1960–1968 שימש כמאמן ראשי של נבחרות ברית המועצות.

ב-6 באוקטובר 2006 נפטר מורטוב שבועיים לאחר מותה של רעייתו ב-25 בספטמבר, סופיה מורטובה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתעמלים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרב-רב (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרקע (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצות (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: התעמלות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2006
וילה מלצ'ט

שמאל|ממוזער|250px|וילה מלצ'ט בשנות ה-30
250px|ממוזער|שמאל|החצר סביב הבית
**וילה מלצ'ט** היא וילה בודדת, בסגנון האדריכלי אנגלי-קולוניאליסטי, השוכנת לחוף הכנרת, מול המושבה מגדל. הווילה נבנתה בשלהי שנות ה-20 של המאה העשרים, על ידי הלורד מלצ'ט וקרויה על שמו. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין ביחד עם האדריכל זליג אקסלרוד.

הבית בעל שתי קומות ומסויד לבן. סביב הבית חצר מטופחת גדולה. את הבית מקיפה גדר. הבית הוכרז כאתר מורשת, על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

## היסטוריה
בשנת 1921 ביקר אלפרד מונד הוא לורד מלצ'ט בארץ ישראל בפעם הראשונה, הוא התלווה בביקורו לחיים ויצמן. במסגרת סיורים הגיעו למושבה מגדל לחוותו של משה גליקין. גליקין נטע לכבודו חורשה ליד הכנרת שתישא את שמו. בהמשך הביקור שכנע גליקין את מונד לרכוש שטח אדמה ליד הכנרת כדי להקים עליה וילה. השטח שנרכש כלל כ-200 דונם. בשטח שנירכש ניטעו מטעים ופרדסים. הבית עצמו החל להיבנות בשנת 1928. בנייתו הסתיימה כנראה בשנת 1931, לאחר מותו של מונד.

בין השנים 1931–1939 נהגה בתו של מונד, ליידי אווה ויולט רדינג, לבלות את חופשותיה בווילה, באירוח מנהיגי יישוב רבים ביניהם דוד בן-גוריון, אורד וינגייט, חיים ארלוזורוב, חיים ויצמן ואחרים. בשנת 1947 נמכרה הווילה לבעל הון יהודי הולנדי שחיפש משקיעים נוספים לשיפוץ הווילה אך בשל המחיר הגבוה, היא עמדה בשיממונה. בשנת 1977 נרכשה הווילה על ידי משפחת אייזנברג ולאחר שנים של הזנחה, היא שוקמה בשנת 2006 על ידי אדית, בתו של שאול אייזנברג ובנה דניאל. המקום נפתח לקהל הרחב לביקורים, סיורים ואירועים.

## בתרבות
בשנת 2012-2016 צולמה במקום חלק מסדרת הנוער החממה בבימויו של גיורא חמיצר.

## לקריאה נוספת
* שרה ורמי בן-ראובן, **[https://www.israeliarchaeology.org/product/%d7%95%d7%99%d7%9c%d7%94-%d7%9e%d7%9c%d7%a6%d7%98-%d7%a9%d7%a8%d7%94-%d7%95%d7%a8%d7%9e%d7%99-%d7%91%d7%9f-%d7%a8%d7%90%d7%95%d7%91%d7%9f/ וילה מלצ'ט]**, הוצאת אריאל, תשע"ד.
## קישורים חיצוניים

*וילה מלצ'ט באתר גו גליל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הכנרת: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
מלצ'ט
קטגוריה:הנצחת אלפרד מונד
אלכסיי בטלוב

שמאל|ממוזער|180px|אלכסיי בטלוב בשנת 2006
**אלכסיי בטלוב** (ברוסית: **Алексей Баталов**; 20 בנובמבר 1928 - 14 ביוני 2017) היה שחקן ובמאי קולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ופעמיים בפרס רוסיה ובשנת 1976 הוענק לו תואר אמן העם. על פעילותו בתחום הקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי.

## חייו
בטלוב נולד בולדימיר למשפחת שחקני תיאטרון. לאחר שהוריו התגרשו כשהיה בן חמש, הוא התחנך במשפחת האב החורג ויקטור ארדוב. חלק מקרובי המשפחה נעצרו והוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים. כיוון שאמו הייתה שחקנית ואביו החורג היה סופר, כבר מילדותו הכיר בטלוב סופרים, שחקנים ומשוררים מוסקבאים. לבטלוב הילד היה ברור שיהיה בבגרותו שחקן תיאטרון. כבר ב-1944, כאשר משפחתו נמלטה ממוסקבה לאזור טטרסטן, החל בטלוב לעבוד כעובד במה ואף השתתף בצילומי סרט קולנוע. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזרה המשפחה למוסקבה. ב-1950 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנים 1951-1953 גויס בטלוב לצבא ועשה את שרותו הצבאי בתיאטרון צבאי במוסקבה. בשנים 1953-1956 הוא שיחק בתיאטרון האמנותי. במקביל, החל משנת 1954, הוא התחיל לשחק בקולנוע באולפנים בלנינגרד. ב-1957 הוא עבר להתגורר ללנינגרד והיה שחקן קבוע ובמאי באולפני לנפילם. הוא עבד באולפני לנפילם עד לשנת 1975 כאשר חזר למוסקבה.

ב-1957 שיחק בטלוב בסרטו של מיכאיל קלטוזוב "העגורים עפים" (Летят журавли). סרט זה זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1958. סרט של יוסיף חפץ על פי סיפור של אנטון צ'כוב "הגברת עם כלבלב" בו שיחק בטלוב זכה בפרס הגדול בפסטיבל קרלובי וארי שנת 1960.  ב-1962 שיחק בטלוב בתפקיד ראשי בסרטו של מיכאיל רום "תשעה ימים של שנה אחת" (Девять дней одного года).

בשנות ה-60 החל בטלוב לביים סרטים אך הם לא זכו להצלחה גדולה. לאחר בימוי של שלושה סרטים הוא חזר למשחק. במהלך שנות ה-70 הוא המשיך לשחק בסרטים רבים לרבות כוכב האושר שובה הלב. ב-1980 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות" וזכה בפופולריות מחודשת, אך לא ניצל את הצלחתו ומעט לשחק בסרטים נוספים.

החל משנת 1975 לימד בטלוב ב-VGIK, ומ-1979 כיהן כפרופסור במוסד זה.

בטלוב היה פעיל ציבורי וכיהן בתפקידים באגוד עובדי תעשיית הקולנוע במשך שנים רבות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2017
מידנייט רד

**מידנייט רד** (באנגלית: **Midnight Red**) היא להקת בנים אמריקנית בת חמישה חברים, שהוחתמה על ידי אינטרסקופ רקורדס, חברת תקליטים אמריקאית. הופעת הפתיחה של הלהקה הייתה בשנת 2011, במהלך הסיבוב הופעות של NKOTBSB, וכיום מקליטה סינגלים לאלבום הבכורה שלהם הצפויים להשתחרר בשנת 2013.

## היסטוריה
### 2009: FLYTE וההתחלה של מידנייט רד
הלהקה הוקמה על ידי חברי הלהקה, אריק, אנתוני ותומס.

ב-2007 אריק ותומאס היו חברים בלהקה שנקראה בשם *Menudo*. הלהקה גייסה את ג'ואי דיגס ג'וניור ואת קולטון, שהתגלה ביוטיוב. בשנת 2009, לאחר המעבר לקליפורניה, הקבוצה יצרה את FLYTE. לאחר חזרות רבות וקשות, הקבוצה תפסה את התעניינותו של אחד המפיקים הגדולים בעולם, RedOne, שעבד עם אקון, ליידי גאגא, פיטבול וג'ניפר לופז. לאחר מכן, הלהקה שינתה את שמה ל*מידנייט רד* (חצות אדום). הרעיון לשם של הלהקה הגיע בחלום של ג'ואי. באחד הסרטונים, תומאס אמר ש"חצות" זה הזמן שכולם רוצים להתגנב החוצה ולחגוג וה"אדום" הוא דומיננטי מאוד, שמתאר את מה שהם רוצים לעשות עם המוזיקה שלהם.

### 2011: מיני-אלבום, סיבוב ההופעות של NKOTBSB והאלבום הראשון
באביב של שנת 2011, אינטרסקופ רקורדס הוציא לאור מיני-אלבום לiTunes. המיני אלבום כלל את השיר *One Club At A Time* והקאבר Step by Step של ניו קידס און דה בלוק. הלהקה זכתה לביקורות נלהבות בסיבוב ההופעות של NKOTBSB בקיץ של שנת 2011. לאחר סיבוב ההופעות הלהקה טסה לפריז בחודש דצמבר 2011, כדי להמשיך להקליט סינגלים לאלבום הבכורה שלהם.

### 2012: הסינגל "Hell Yeah" והקליפ הראשון
הקבוצה הופיעה באירועים רבים. הסינגל הרשמי הראשון, "Hell Yeah" שוחרר לרדיו במחצית השנייה של חודש מאי 2012. הקליפ לסינגל צולם באפריל 2012 בקליפורניה על ידי דיקלן ווייטבלום (Declan Whitebloom), שעבד עם אמנים כמו טיילור סוויפט וואן דיירקשן. "Hell Yeah" שוחרר ל-iTunes ב -19 ביוני 2012.

### שירים
A Night To Remember

Body Talk

Get you Back

Hell Yeah

One In a Million

Take Me Home

I Think She Got Me

One Club At A Time

Lockdown

Strobe Light

Rockstar Lover

Look Like A Lover

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:להקות בנים
קטגוריה:להקות פופ אמריקניות
מנפרד שטרן

**מנפרד שטרן** (1896 – 1954) היה איש צבא סובייטי, קצין בשירות המודיעין של הצבא האדום. במלחמת האזרחים הספרדית (תחת השם אמיליו קלבר) הוא פיקד על הבריגדה הבינלאומית מס' 11, אשר הצליחה לבלום את ניסיון הכוחות הלאומנים לכבוש את מדריד בנובמבר-דצמבר 1936.  

מנפרד (משה) שטרן נולד בינואר 1896 בכפר וולוקה בצפון בוקובינה  באימפריה האוסטרו הונגרית  (כיום משתייך הכפר למחוז צ'רנוביץ של אוקראינה) במשפחה יהודית אמידה. לאחר סיום בית ספר תיכון בצ'רנוביץ נסע לווינה, שם התקבל ללימודים בבית הספר לרפואה. בשנת 1915 התנדב לצבא האוסטרו הונגרי ושירת כפרמדיק בחזית הרוסית. בשנת 1916 נפל בשבי הרוסי ונכלא במחנה שבויי מלחמה בסיביר.

בתחילת 1918 שוחרר מן השבי (יחד עם שאר השבויים האוסטרו-הונגריים) לאחר שרוסיה יצאה מהמלחמה, בעקבות חתימת הסכם השלום בברסט ליטובסק. עוד בהיותו בשבי הוא נחשף לתעמולה הסוציאליסטית  והפך לתומך נלהב של הבולשביזם. לכן, לאחר שחרורו מהשבי, הצטרף אל שורות הצבא האדום. במהלך מלחמת האזרחים הרוסית לחם בכוחות הצבא הלבן במערב סיביר. בשנת 1921 הצטרף אל קומינטרן. בתום מלחמת האזרחים נשאר לשירות קבע בצבא. הוא למד באקדמיה צבאית במוסקבה ועם סיום הלימודים הצטרף אל שירות המודיעין הצבאי (גה.רה.או).

בשנת 1923 שהה באופן בלתי לגאלי בגרמניה (תחת השם לזר שטרן) כיועץ צבאי למפלגה הקומוניסטית הגרמנית. הוא היה בין מארגני מרד המבורג באוקטובר 1923, במהלכו ניסוי הקומוניסטים להפיל שלטון ויימאר. לאחר דיכוי המרד שטרן נמלט לברית המועצות.

בשנים 1929 – 1931 שהה בארצות הברית במסווה של מהגר גרמני בשם מארק זילברט. הוא ניהל רשת ריגול סובייטית, אשר התמקדה בריגול תעשייתי במפעלים צבאיים.
בשנת 1932 נשלח לסין, שם היה יועץ צבאי בצבאו של מאו דזה-דונג. בשנת 1935 חזר לבית המועצות.

לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נשלח לשם כיועץ צבאי לכוחות הרפובליקנים. הוא הגיע לספרד במסווה של אזרח קנדי בשם אמיליו קלבר. עם הקמת הבריגדות הבינלאומיות הוא מונה למפקד הבריגדה ה-11, אשר הורכבה ממתנדבים מגרמניה, צרפת ופולין. בנובמבר-דצמבר 1936 הצטיינה הבריגדה בפיקודו בקרבות בלימה נגד הצבא הלאומני בפאתי מדריד. בעיתונות הספרדית, כונה גנרל קלבר (שם, תחתיו היה ידוע מנפרד שטרן בספרד)  "המושיע של מדריד".  

בשנת 1938 נקרא על ידי הממונים לשוב למוסקבה להתייעצות דחופה. עם שובו נעצר שטרן במסגרת "הטיהורים הגדולים" שערך סטלין בפיקוד הצבא האדום. הוא הואשם בפעילות אנטי סובייטית ובמאי 1939 נידון ל-15 שנות מאסר. את עונשו ריצה במחנה עבודה  במחוז אירקוטסק
הוא נפטר ב-18 בפברואר 1954 ונקבר בבית הקברות של המחנה.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה של מנפרד שטרן 

קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סובייטים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:נספים בגולאג
קטגוריה:אוסטרו-הונגרים שנשבו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יהודים במלחמת האזרחים בספרד
ברונו מאוהב

**ברונו מאוהב** הוא סרט טלוויזיה ישראלי מסוגת הקומדיה הרומנטית, בבימויו של אילן הייטנר משנת 2005 עם אוהד קנולר, מיכל פורס ושמרית לוסטיג בתפקידים הראשיים. 

הסרט הופק עבור פרויקט "סרטים מכאן" של חברת HOT.

## עלילה

ברונו (אוהד קנולר) הקים בצעירותו מפעל קטן לייצור חומוס, שהפך כעבור שנים לא רבות לעסק גלובלי שמוכר חומוס לכל העולם. הוא איש צעיר, שחי חיי רווחה בבית הייטקיסטי, מעסיק אצלו במפעל את הוריו (אילן דר ותחיה דנון) ומשכן את סבו וסבתו בבית אבות מפואר. בת זוגו, ענת (מיכל פורס), שהיא גם מנהלת השיווק של החברה שלו, אוהבת אותו מאוד ומחכה שהוא יציע לה נישואים. אבל ברונו לא משוכנע שהיא האחת שהוא רוצה לחיות איתה כל חייו. הוא הולך ארבע פעמים בשבוע לפסיכולוג (צבי שיסל), כדי שיסייע לו לפתור את בעיותיו האישיות, אבל ללא הועיל.

יום אחד הוא פוגש במקרה את רייצ'ל (שמרית לוסטיג), שנולדה בישראל, אבל חיה כל חייה בחו"ל וכעת באה לביקור בארץ. ברונו מתאהב בה ומנהל שתי מערכות יחסים מקבילות: עם ענת ועם רייצ'ל. במהלך העלילה הוא משאיר כל אחת מהן לבדה, את ענת למשך שבוע, ואת רייצ'ל למשך עשרה ימים, ואיננו מסביר להן מה קורה לו.

ענת מתחילה לחשוד שיש לו קשר עם  בחורה אחרת, אך ברונו חומק מהסברים. במקביל, הוא משוחח עם שניים מחבריו, ואחד מהם, צביקי (רפי רום), אומר לו שיעבור סדנה שהוא, צביקי, עבר. אחרי שברונו יעבור את הסדנה, אומר צביקי, הוא יוכל 

ברונו מקבל עצות לגבי מצבו מאנשים שונים בדרך, מחליט באיזו מהנשים לבחור, משנה את דעתו ולבסוף בסוף הסרט מחליט סופית למי להציע נישואים.

## יוצרים
* מעצבת אומנותית – שירי גולן
* מעצבי תאורה – יוני אבנס, אהוד שגב
* מקליט ראשית – מקסים סגל
* עיצוב פס-קול – יוסי אפלבאום
* מעצבת תלבושות – גלית עדן
* מאפרת ראשית – לילך מן
* יועצי תסריט – דני מנקין, אסף טל
* תסריטאים – ליאור כפיר רפאל, אמיר בן סירא
* יועץ הפקה – מרק רוזנבאום
* מפיקה בפועל – דיתי ספיבק
* מפיק – שי ורקר
* במאי – אילן הייטנר

## שחקנים

כמו כן השתתפו עליזה דפני, דינה אוניקובסקי, אסתר צחר, חיה שריג, חיים למדן, אליעזר בנקין, אסתר זקוסקה, לאה בן-צבי אקסלרוד, הילדה חטוצ'ינר, חוי נחמן, חברי מקהלת גיל פז בניצוחה של פרידה ברקובסקי כמשתתפי "בית גיל פז".

## קישורים חיצוניים

*טמיר כהן, ביקורת על הסרט באתר "Seret" פורטל הסרטים הישראלי, 24 במרץ 2006

קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
מישל פיירלי

**מישל פיירלי** (באנגלית: **Michelle Fairley**; נולדה ב-17 בינואר 1964) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה צפון-אירית.

## ביוגרפיה
מישל פיירלי נולדה בעיירה קולריין, מחוז לונדונדרי בצפון אירלנד, השנייה מתוך ששת ילדיהם של תרזה ובריאן פיירלי, ולאחר מכן גדלה בעיירה בייליקאסל. כיום מתגוררת בלונדון.

## קריירה
הופיעה במבחר תוכניות טלוויזיה בריטיות מפורסמות כמו "החשבון", (The Bill), "הולבי סיטי" ו"פעימת לב". הופיעה גם בסדרה "המפקח מורס". הופיעה בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתפקיד גברת גריינג'ר, אמהּ של הרמיוני גריינג'ר (תפקיד אותו מילאה הת'ר בליסדייל בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות"). 

הופעותיה בתיאטרון כוללות את ההצגות "אותלו" (בתפקיד אמיליה) ו"מקבת'" (בתפקיד ליידי מקבת). עבור "אותלו", קיבלה מועמדות לפרס אוליבייה.  

בין השנים 2011–2014 הופיעה פיירלי כקייטלין סטארק בשלושת עונותיה הראשונות של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO.

בשנת 2014, עם חידושה של הסדרה "24" הוותיקה לעונה תשיעית, גילמה פיירלי תפקיד מרכזי בסדרה, כטרוריסטית מרגו אל-חרזי. 

בשנת 2015 הופיעה בעונה השנייה של הסדרה "תחיית המתים" כמרגרט לנגסטון, אמם של גיבורי הסדרה, ושיחקה בסרט המתח "בלב הים" בכיכובו של כריס המסוורת'.

בשנת 2017 שיחקה במיני סדרה נסיכה לבנה, בתפקיד מרגרט בופורט, אימו של המלך הנרי השביעי, ושיחקה בעונה השנייה של המותחן הפסיכולוגי "רצח בדם קר". 

ב-2020 גילמה דמות ראשית במיני-סדרה "כנופיות לונדון".

בשנת 2022 שיחקה בסרט הקצר "An Irish Goodbye" שזכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-95 וזכה בפרס באפט"א לסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-76.

בשנת 2023 פיירלי כיכבה בתפקיד אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג במיני סדרה "ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט". ב-2024 שיחקה בסרט "דברים קטנים כאלה".

בשנת 2026 שיחקה בסדרת המותחן הקומי "איך להגיע מבלפסט לגן עדן" (אנ') של שירות הסטרימינג נטפליקס. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צפון איריות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון צפון איריות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1964
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1964
צינור הגז מדגז

**צינור הגז מדגז** (באנגלית: **Medgaz Gas Pipeline**) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מצפון אפריקה לאירופה. הצינור מוביל גז טבעי משדה הגז הסי ראמל באלג'יריה, דרך הים התיכון, לספרד. אורכו הכולל של הצינור הוא 757 ק"מ, עלות בנייתו הסתכמה ב-900 מיליון יורו והוא נמצא בשימוש משנת 2010.

## היסטוריה

הרעיון לבניית צינור גז מאלג'יריה לספרד עלה במהלך שנות ה-70. אולם, מגבלות טכניות באותה התקופה לא אפשרו לבנות ולתחזק צינור גז במים עמוקים.

ההכנות למימוש הפרויקט החלו בשנת 2001 עם הקמתה של Medgaz Pipeline Company. בדיקות ההיתכנות בוצעו בשנים 2002-2003 והבניה החלה ב-7 במרץ 2008 בעיר הספרדית אלמריה. הנחת הצינור התת-ימי הושלמה בחודש דצמבר אותה שנה. הצינור נחנך ב-1 במרץ 2010, שנתיים אחרי תחילת עבודות הבנייה.

זרימת הגז לספרד דרך שני צינורות תת-מימיים ולאיטליה דרך הצינור הטרנס-ים תיכוני הגיעה ב 2018 לשיא של חמש שנים,  120 מיליון קוב ליום בממוצע.

היתרונות העיקריים של אלג'יריה כספקית גז מרכזית לאירופה כוללים את שפע הפחמימנים שלה וכן 4.5 טריליון מטר מעוקב של מאגרי גז, המאגר ה-11 בגודלו בעולם והשני בגודלו באפריקה, לאחר ניגריה. כמו כן מעריכים כי אלג'יריה מחזיקה בכמות השלישית בגודלה של משאבי גז פצלים בעולם - יותר מ-20 טריליון רגל מעוקב - וכ-5.7 מיליארד חביות של גז פצלים בר-השבה שניתן לשחזר ומשאבי נפט.

אלג'יריה היא יצואנית הגז השישית בגודלה בעולם, ושולחת למעלה מ-90% מיצוא הצינור שלה לספרד, איטליה ומדינות אירופה אחרות, כאשר השאר עובר למרוקו ותוניסיה כתשלום עבור דמי מעבר.

מומחי אנרגיה אמרו כי ספרד הופכת את עצמה יותר ויותר למוקד גז לאירופה בזכות מיקומה בסמוך לצפון אפריקה המאפשר לה להיות מקפצה לגז הנכנס ליבשת דרך הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי. ספרד, באמצעות Fenosa, Endesa ו- Union Fenosa Gas, השקיעה מאז שנת 2000 כ-1.16 מיליארד דולר כדי לשפר את יכולת הפיזור שלה ולהקים נמלים מיוחדים. שבעה מתוך 22 מפעלי הפיזור של גז לאירופה נמצאים בספרד.

למרות ההצלחה של אלג'יריה עם השוק האירופי, היא שואפת לייצא מחצית מתפוקת הגז שלה למדינות נוספות, בעיקר באסיה.

## מפרט טכני

אורכו של צינור הגז הוא 757 ק"מ (470 מייל) מתוכם 210 ק"מ מתחת למים ו-547 ק"מ על הקרקע. הקיבולת של הצינור 8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) לשנה. עלות בנייתו של הצינור הייתה 900 מיליון יורו, מתוכם 630 מיליון יורו עבור החלק התת-ימי.

## ראו גם

* צינור הגז מגרב-אירופה
* צינור הגז הטרנס-סהרי
## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

מדגז
קטגוריה:ספרד: כלכלה
קטגוריה:צינורות תת-ימיים
קטגוריה:הים התיכון
סרג' לופו

**סרג' לופו בנגלי סנג**' (בצרפתית: **Serge Lofo Bongeli Senge**, נולד ב-13 באוקטובר 1983 בקונגו) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ ב-AS Nika.

## קריירה
לופו התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנערים של א.ס פאולינו מקינשאסה. ב-1999 עלה לקבוצה הבוגרת, שם כבש 12 שערים ב-26 משחקים. ב-2002 הצטרף לופו לקבוצת ט.פ מזמבה בה שיחק שתי עונות, בהן היה שותף ב-5 משחקים והבקיע 2 שערים. ב-2004 עבר לשחק באנגולה בקבוצת א.ס אביאקאו, בה שיחק שלוש עונות, שותף ב-80 משחקים וכבש 26 שערים. לאחר מכן עבר לעונה אחת לקבוצת סגראדה אספרנסה, גם היא מאנגולה. לאחר מכן חזר לקונגו לשחק בקבוצת ויטה קלאב, בה שיחק שלוש עונות וכבש 26 שערים ב-39 משחקים בהם שותף.

בשנת 2010 הושאל לקבוצת רון וויס אלן מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. לאחר חצי עונה בה לא שותף באף משחק, עבר לפ.צ. בריסל מהליגה הבלגית השנייה. לאחר עונה אחת בה שותף במשחק אחד בלבד הגיע בקיץ 2012 לישראל, וחתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-1 בדצמבר 2012 כבש את שערו היחיד בישראל, במשחק מול בית"ר ירושלים, ובתום עונה אחת שוחרר מהקבוצה.

בשנת 2009 היה שותף לזכייתה של נבחרת קונגו באליפות האומות האפריקאיות. בתחרות זו הוא כבש שני שערים, כולל שער בשלב חצי הגמר מול , בו ניצחה נבחרתו בתוצאה 2:0, כאשר את השער השני לזכות נבחרתו כבש דיוקו קלויטוקה.

## תארים
* אליפות אנגולה - 2004
* מלך השערים של קונגו 2008
* אליפות קונגו - 2001, 2011, 2012

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: כדורגלנים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: חלוצי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני מזמבה
קטגוריה:כדורגלני ויטה קלאב
קטגוריה:כדורגלני רוט וייס אלן
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קטגוריה:ספורטאים זרים באנגולה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בבלגיה
קטגוריה:ספורטאים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל
קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שנולדו ב-1983
דולסה דה ממבריז'ו

ממוזער|200 פיקסלים|דולסה דה ממבריו

**דולסה דה ממבריו** (בספרדית: **Dulce de membrillo** "ריבת חבושים" בתרגום חופשי) הוא ממתק עשוי מחבושים, שמקורו בחצי האי האיברי והוא פופולרי בארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה ומקסיקו וכן באזורים רבים באיטליה. בגרסאות מעט שונות, הוא אהוד גם בצרפת, יוון וטורקיה.

החבוש, מקורו באסיה הקטנה ובקווקז. היוונים והרומאים, שהביאו אותו לספרד אכלו את פריו מבושל וממותק בדבש ואף הכינו ממנו ליקר.

הכנת דולסה דה ממבריו נעשית על ידי בישול כמויות שוות של פרי (מקולף ומגולען) וסוכר. לאחר קירור מתקבל גוש במרקם של ג'לי יציב מאוד. לעיתים הג'לי נחתך (לרוב לצורת מעוינים), ולעיתים מצופה בקוקוס טחון, שקדים או פיסטוקים טחונים גס. הוא נמכר בצורה מסחרית בקופסאות שימורים עגולות ושטוחות או בתיבות שטוחות שמאפשרות לפרוס אותו בקלות. מקובל לאכול אותו ללא כל תוספת כקינוח סעודה, בתור טאפה (טאפס) לפני הארוחה יחד עם חריץ גבינה פיקנטית, על לחם, בתור מילוי לעוגות ומאפים מתוקים, ולעיתים גם עם בשר.

המאכל מכונה "**לוזינה**" בפי יהודי עיראק, ו"**ממבריו**" בפי צאצאי יהדות ספרד.

## קישורים חיצוניים

* סיפורו של מתכון: לוזינה או ממתק חבושים

קטגוריה:המטבח הספרדי
קטגוריה:המטבח הארגנטינאי: קינוחים
קטגוריה:מאכלי פירות
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח היהודי: קינוחים
כוכב אפריקה

250px|שמאל
**כוכב אפריקה** הוא הגדול מ-9 יהלומים שלוטשו מיהלום הקולינן, שהתגלה ב-1905 במכרה קולינן בדרום אפריקה. הקולינן נחשב ליהלום הגולמי הגדול ביותר שהתגלה עד כה. כוכב אפריקה מכונה גם "קולינן 1" (1 Cullinan), צבעו צהוב והוא בעל צורת אגס (74 משטחים), משקלו 530.2 קרט. עד ל-1985 נחשב כוכב אפריקה ליהלום המלוטש הגדול בעולם.

## יצירתו של כוכב אפריקה

היהלום הגולמי הוענק במתנה על ידי ממשלת דרום אפריקה למלך אדוארד השביעי, בשנת 1907, לרגל יום הולדתו ה-66. על מנת להעביר את היהלום ליעדו בבטחה, נוצר העתק שלו, שהועבר לבריטניה על ספינת מאובטחת, ואילו היהלום האמיתי נשלח ללונדון באמצעות שירות הדואר הרשום הרגיל, לאחר שבוטח בסכום של 1,250,000 דולר.

בשנת 1908 נתן המלך את היהלום הגולמי לליטוש למשפחת אשר מהולנד, משפחת יהודית שהייתה ידועה בכישורי הליטוש הייחודיים שלה. על מנת להעביר את היהלום מלונדון לאמסטרדם, נשלחה כהטעיה ספינת מלחמה בריטית. היהלום הלא מלוטש, שגודלו היה כגודלו של לב אנושי, הועבר בפועל בכיס בגדיו של אברהם אשר, אחד מבני המשפחה.
 
היהלום חולק למספר יהלומים קטנים יותר שעברו ליטוש, וכוכב אפריקה הוא הגדול שבהם. קיים גם "כוכב אפריקה הקטן" - היהלום השני בגודלו שהופק מן האבן (The Lesser Star of Africa) המכונה גם קולינאן II ומשקלו 317.40 קרט. בהוראת המלך אדוארד נקבע כוכב אפריקה בשרביט המלוכה הבריטי כאחד מ"תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת" ונשמר עם שאר התכשיטים במצודת לונדון. 

עד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב הכוכב ליהלום המלוטש הגדול בעולם. ב-1985 הודח מתוארו על ידי יהלום ה-"Golden Jubilee", המשובץ בכתרו של ראמה התשיעי מלך תאילנד, ומשקלו 547.67 קרט.

## מיתוסים
בין המיתוסים שנקשרו בכוכב אפריקה, מסופר כי לקולינאן, היהלום הגולמי המקורי יש "חצי שני" שעדיין לא נתגלה.

## ראו גם
* קולינן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יהלום
קטגוריה:יהלום בתרבות
קטגוריה:אבני חן ידועות
קטגוריה:אבני חן
איידן גילן

**איידן גילן** (באנגלית: **Aidan Gillen**, נולד ב-24 באפריל 1968), הוא שחקן אירי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו כתומאס קרקטי בסדרה "הסמויה", אברמה גולד בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" ובתפקיד פיטר בייליש בסדרה "משחקי הכס".

## ביוגרפיה
נולד בשם **איידן מרפי** (**Aidan Murphy**) בדרמקונדרה, דבלין שבאירלנד. למד בתיכון סיינט וינסנט בעיר. אחותו, פיונולה מרפי היא שחקנית, ואחיו, ג'ון פול מרפי הוא מחזאי. גילן החל את קריירת המשחק שלו בגיל צעיר בתיאטרון דבלין לנוער, כאשר שיחק את דמותו של ניק בוטום במחזה חלום ליל קיץ. לאחר מכן עבר ללונדון. בשנות התשעים שיחק במספר תפקידי משנה בטלוויזיה ובקולנוע. בשנת 1999 שיחק את דמותו של סטיוארט אלן ג'ונס בסדרה קוויר בעיר בערוץ 4 הבריטי. על תפקיד זה היה מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית שחקן ראשי. גילן היה מועמד לפרס טוני על הופעתו במחזהו של הרולד פינטר, השַׁמָּשׁ. בשנת 2003 שיחק בקומדיית הפעולה "צוות שנחאי" בתפקיד הנבל הראשי לורד נלסון רת'בון.
בשנת 2004, לאחר שרשת HBO התרשמה מביצועיו במחזה זה, הוא לוהק לתפקיד ראש העיר תומאס (טומי) קרקטי בסדרה הסמויה, עליו קיבל פרס מטעם אקדמית האירית למשחק, לשחקן הטוב בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה. בתפקיד זה שיחק חמש שנים. בשנת 2010 הודיעה רשת HBO, על ליהוקו של גילן לסדרה משחקי הכס בתפקיד פיטר "אצבעון" בייליש, עליו היה מועמד בשנית לפרס השחקן הטוב ביותר מטעם האקדמיה האירית למשחק. הוא כיכב עם ג'ייסון סטיית'האם בסרט בליץ. גילן הופיע בתפקיד משני בסרט עלייתו של האביר האפל בשנת 2012.
בשנת 2016 גילם את דמותו של פול סרין במשחק היריות quantum break.

## חיים אישיים
גילן נשא לאישה בשנת 2001 את חברתו אוליביה או'פלאניגן ולהם שני ילדים, ברי וג'ו.

## פילמוגרפיה נבחרת
### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:ילידי 1968
יעקב צ' מאיר

**יעקב צ' מאיר** (נולד ב-1984) הוא סופר וחוקר בתחומי מדעי היהדות ובעיקר בתחום של תולדות הספר.

## ביוגרפיה
[250px|ממוזער|[נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג מעניק למאיר את פרס שז"ר לשנת 2022]]
מאיר נולד בירושלים, למד בישיבת מעלה גלבוע ובישיבת שיח יצחק והשלים תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2009–2012 פרסם בעיתון מקור ראשון טור בשם "בשולי הדף" על הדף היומי. בשנים 2010–2015 כתב טור פרשת השבוע במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. באוקטובר 2015 החל לפרסם במוסף זה טור שבועי על שולחן ערוך..

בשנת 2012 יצא לאור ספרו הראשון **גם ציפור** – רומן העוסק במפוני גוש קטיף שעלילתו מתרחשת בתחילת מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2016 יצא לאור ספרו **דרישות**, שכולל קריאה במדרשי חז"ל לפי סדר פרשת השבוע, ומבוסס על טור פרשת השבוע שכתב בעיתון הארץ. בשנת 2019 יצא לאור ספרו השלישי, **נחמיה**, רומן היסטורי שעוסק בתקופתו של שבתי צבי ובתנועת השבתאות דרך דמותו של נחמיה כהן ודמויות שוליים נוספות בנות התקופה.

בשנת 2018 השלים מאיר דוקטורט באוניברסיטת תל אביב שכותרתו "מתרבות כתב היד לתרבות הדפוס: התלמוד הירושלמי מהדורת ויניציאה רפ"ג". מחקר זה התפרסם כספר בשנת 2022, בשם **דפוס ראשון: מהדורת התלמוד הירושלמי ונציה רפ"ג (1523) וראשית הדפוס העברי**. מאיר הוא היסטוריון של תולדות הספר, ותחום המחקר שלו הוא ההיסטוריה החומרית של הספר העברי בימי הביניים ובראשית העת החדשה.

## פרסים
על ספרו "נחמיה" היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2020 ברשימה הקצרה, וכן זכה בפרס היצירה על שם לוי אשכול לשנת תשפ"א ובפרס גולדברג לספרות.

בתחום האקדמי, זכה בשנת 2022 בפרס שזר לחקר תולדות ישראל על עבודת הדוקטורט שלו..

## ספריו

### פרוזה
* גם ציפור, הקיבוץ המאוחד, 2012.
* נחמיה, ידיעות ספרים, 2019.

#### ילדים
* עלילות חזֵר וגנֵב, ידיעות ספרים, 2024.

### עיון
* דרישות: קריאה במדרשי חז"ל על סדר פרשת השבוע, ידיעות ספרים, 2015.
* דפוס ראשון: מהדורת התלמוד הירושלמי ונציה רפ"ג (1523) וראשית הדפוס העברית, מאגנס, 2022.
* "התלמוד: תולדות הלמדנות", (יחד עם ישי רוזן-צבי), מאגנס, 2025.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
**מכּתביו**:
* 
* 
* 
* אבק ספרים, סיפור קצר בהקלטת שמע.

**על הספר "גם ציפור"**:
* 
* 
* 
* 
**על "דרישות"**:
* 
* 
**על "נחמיה"**:
* 
* 
* אריק גלסנר, על "נחמיה", של יעקב צ' מאיר, בהוצאת "ידיעות ספרים" (345 עמ')
* יאיר ליפשיץ, מי ידע מה גבוה ממה: על תיאטרליות וקיום יהודי, בעקבות הספר 'נחמיה' ליעקב צ' מאיר, כ"ב תמוז ה׳תש״פ
**על "דפוס ראשון"**:
* 
**על "עלילות חזר וגנב"**

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מעלה גלבוע
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי ישיבת שיח יצחק
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:זוכי פרס שזר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984