וושינגטון: ביוגרפיה

**וושינגטון: חיים** (באנגלית: **Washington: A Life**) הוא ספר ביוגרפיה על ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית, מאת ההיסטוריון והביוגרף האמריקאי רון צ'רנאו, שראתה אור ב־2010. הספר הוא "ביוגרפיה מקיפה בכרך אחד, מן העריסה ועד הקבר", המבקשת להציג דיוקן רענן של וושינגטון כ"אמיתי, אמין וכריזמטי – כפי שראו אותו בני דורו".

את השפעתו של צ'רנאו, עיתונאי כלכלי בעברו, לכתוב את הספר, קיבל בעת שחקר ביוגרפיה אחרת על עוזרו הבכיר רב השנים של וושינגטון, אלכסנדר המילטון. השלמת **וושינגטון: חיים** (או ביוגרפיה) ארכה שש שנים ונעזרה באופן מקיף במקורות ארכיוניים. הספר התקבל בשבחים רחבים, וחלק מן המבקרים כינוהו "הביוגרפיה הטובה ביותר" על וושינגטון. בשנת 2011 זכה הספר בפרס פוליצר לביוגרפיה או אוטוביוגרפיה, וכן ב־American History Book Prize מטעם האגודה ההיסטורית של ניו יורק.

## רקע
מחבר הספר רון צ'רנאו, עיתונאי כלכלי פרילנסר לשעבר, הגדיר עצמו לימים "היסטוריון שנעשה במו ידיו". ספרו משנת 1990 על משפחת הבנקאים של ג'יי. פי. מורגן, The House of Morgan, זכה בפרס הספר הלאומי לעיון. בשנת 2004 פרסם ביוגרפיה על אלכסנדר המילטון, שעליה זכה בפרס George Washington Book Prize (50,000 דולר).

בריאיון ל־NPR סיפר כי תמיד רצה לכתוב "סאגה רחבת־יריעה על מלחמת האזרחים ועל תקופת השיקום", והעיר כי אמריקאים רבים מכירים לפרטי פרטים את הקרבות אך מעט את תקופת השיקום. במהלך עבודתו מצא תכתובות חדשות בפרויקט The Papers of George Washington של אוניברסיטת וירג'יניה, שהחל ב־1968, וכן מפות ותצלומים, ושילבם במחקרו. ארבע השנים הראשונות הוקדשו למחקר בלבד; סמוך לסיום העבודה (יוני 2009) נפצע צ'רנאו בשבר בקרסול, וכעבור חודשים של קריאה שב לטיוטה "במבט רענן".

## תקציר
[ממוזער|דיוקנו של וושינגטון מאת [גילברט סטיוארט, 1796]]
הפתיחה מעמידה הקבלה בין דיוקניו של וושינגטון מאת גילברט סטיוארט לבין ניסיונו של צ'רנאו לצייר דיוקן ביוגרפי חדש. סטיוארט, טוען צ'רנאו, לא הוטעה בידי "הילה של קור רוח", אלא צייר דמות רגישה ומורכבת "הומת תשוקה", והוא מבקש לעשות כן בביו־דיוקן שלו.

הביוגרפיה מציגה את וושינגטון כ"אדם המסוגל לשיפור עצמי מתמיד", משנות ילדותו, דרך מלחמת צרפת והאינדיאנים, פעילותו כפלאנטר וראשית התנגדותו לכתר, שירותו בקונגרס הקונטיננטלי ובתור מפקד הצבא הקונטיננטלי במהפכה האמריקאית, פרישתו וחזרתו לחיים הציבוריים בוועידת החוקה, שתי כהונותיו כנשיא והישגיו המוסדיים (בנק, מִטבעה, משמר חופים, שירות מכס ודיפלומטיה, נהלים תקציביים ועוד) ועד לשנותיו האחרונות. פרקים אחדים עוסקים במורכבות יחסו לעבדות – תלותו בה מצד אחד, ובוזו לה מצד אחר – ובהוראתו לשחרר את עבדיו לאחר מותו, יוצא דופן בין בעלי העבדים מקרב האבות המייסדים. נידונים גם מאונט ורנון, תחביביו, יחסיו המשפחתיים ו"דמויות־הבנים" שסבבו אותו (בהם המילטון והמרקיז דה לה פאייט).

## ביקורת והתקבלות
ב־2011 זכה הספר בפרס פוליצר לביוגרפיה או אוטוביוגרפיה, בציון לשבח של חבר שופטים שכלל את אליזבת פרנק, ארתור הרמן וג'פרי וורד. הספר זכה גם ב־American History Book Prize ובתואר "American Historian Laureate".

ב־הניו יורק טיימס שיבחו ג'נט מסלין ואנדרו קייטון את הצלחתו של צ'רנאו לשרטט צד אינטימי יותר של וושינגטון. מסלין כתבה כי מוצג "אדם אנושי ונגיש יותר", וקייטון הוסיף כי "רבים יסיימו את הספר בתחושה שבילו זמן עם בני־אדם ממשיים".

ב־The Washington Times כתב אראם בקשיאן שהספר "עושה צדק מלא עם האיש הבלתי־נחוץ היחיד באמת בתולדות אומה זו". לעומתו, טי. ג'יי. סטיילס ב־הוושינגטון פוסט סברו שהספר ארוך מדי ובעל פרוזה בלתי־אחידה, אך שיבח את תיאור הקריירה הצבאית. סיימון סבאג מונטיפיורי ב־הדיילי טלגרף וההיסטוריון רלף יובנקס ציינו שהגישה ל־The Papers of George Washington איפשרה "ניתוח רענן". מבקר נוסף, גורדון ס. ווד, כתב ב־The New York Review of Books כי מדובר ב"הביוגרפיה המקיפה, המאוזנת והטובה ביותר בכרך אחד על וושינגטון שנכתבה". גם מקס בירד ב־Salon כינה אותה "הביוגרפיה הטובה ביותר עד כה".

## קישורים חיצוניים
* טקס פרסי פוליצר 2011 – סרטון
* חלק א׳ של ראיון Q&A עם צ'רנאו על וושינגטון: חיים, 2 באוקטובר 2010, C-SPAN
* חלק ב׳ של ראיון Q&A עם צ'רנאו על וושינגטון: חיים, 9 באוקטובר 2010, C-SPAN
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:ספרים ביוגרפיים
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 2010