open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הנס קרנקל

**יוהאן (הנס) קרנקל** (בגרמנית: **Johann "Hans" Krankl**; נולד ב-14 בפברואר 1953 בווינה שבאוסטריה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל בעבר, שבלט כשחקן במדי ברצלונה וראפיד וינה. הנס הוא מלך שערי הבונדסליגה האוסטרית בכל הזמנים.

## קריירת מועדונים
כחלוץ פורה ביותר, קרנקל נחשב על ידי רבים ככדורגלן האוסטרי הטוב ביותר בכל הזמנים. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי ראפיד וינה בשנת 1970, ושיחק בה במשך 8 שנים, וביניהן שיחק פחות משנה בקבוצת וינר אתלטיקספורט קלאב בעונת 1971-1972. בשנת 1978, בעודו משחק עבור ראפיד וינה, זכה קרנקל בתואר נעל הזהב של אירופה, תוך כדי שהוא משך את תשומת לבה של קבוצת הכדורגל הספרדית ברצלונה.

בעונה שלאחר מכן, נרכש על ידי המועדון מספרד, נכנס להרכב הפותח במקום ביו ועזר לברצלונה לזכות כבר בעונתו הראשונה בקבוצה בגביע המלך הספרדי ובגביע אירופה למחזיקות גביע, ובנוסף זכה בתואר הפיצ'יצ'י של הלה ליגה. ב-1980, ברצלונה השאילה את קרנקל לעונה אחת לקבוצה האוסטרית פירסט וינה. בשנת 1981, הוא חזר לשחק בראפיד וינה, בתור קפטן הקבוצה, והמשיך ביכולת הכיבוש המופלאה שלו ב-5 השנים הבאות בהן שיחק בקבוצה. הוא היה אחד השחקנים החשובים ביותר בסגל הקבוצה החזקה והמצליחה של ראפיד וינה במהלך שנות ה-80, וצבר שתי אליפויות ליגת העל האוסטרית, ואף העפיל עם קבוצתו עד לגמר גביע אופ"א בשנת 1985, בו הפסידה ראפיד וינה לאברטון האנגלית.

ב-1986 הוא עבר לשחק כשחקן-מאמן ב-וינר ספורטקלאב. אחרי כן, הקריירה של קרנקל כשחקן החלה לדעוך, והוא בילה עונה אחת ב-1988, בקבוצה הקטנה קרמסר, וב-1989, הוא תלה את נעליו, לאחר עונה באוסטריה זלצבורג.

קרנקל זכה בקריירה שלו בתואר כדורגלן השנה באוסטריה 5 פעמים, וזכה במקום הראשון בסקר לגבי השחקן האוסטרי הפופולרי ביותר ב-25 השנים האחרונות.

## קריירה בינלאומית
קרנקל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה ביוני 1973, במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל, והוא נטל חלק במשחקיה של אוסטריה במהלך מונדיאל 1978 ומונדיאל 1982. הוא שיחק סך הכל 69 משחקים עבור אוסטריה, בהם כבש 34 שערים. משחקו הבינלאומי האחרון בנבחרת היה באפריל 1985, במשחק מוקדמות מונדיאל 1986 נגד נבחרת הונגריה.

## קריירת אימון
מיד לאחר שפרש ממשחק פעיל, התמנה קרנקל ב-1989 למשרת המאמן של ראפיד וינה. הוא אימן את ראפיד במשך שלוש שנים, עד שבשנת 1992, התמנה להיות מאמנה של אדמירה וואקר. אחרי שנתיים בוואקר, הפך להיות מאמנה של קבוצת טירול אינסברוק. אחר כך, המשיך להחליף מועדונים באוסטריה, ואף אימן את פורטונה קלן מגרמניה, עד שבשנת 2002, הוא מונה להיות מאמנה הבכיר של הנבחרת האוסטרית. ב-28 בספטמבר 2005, הוא פוטר מאימון הנבחרת לאחר שלא הצליח להעפיל למונדיאל 2006. מאז הוא עובד כפרשן כדורגל עבור הטלוויזיה האוסטרית.

## תארים
* ליגת העל האוסטרית: 1982, 1983
* הגביע האוסטרי: 1976, 1983, 1984, 1985
* מלך השערים של הליגה האוסטרית: 1974, 1977, 1978, 1983
* גביע אירופה למחזיקות גביע: 1979
* גביע המלך הספרדי: 1981

## קישורים חיצוניים

* הנס קרנקל באתר הרשמי של ברצלונה
* סטטיסטיקה בראפיד וינה - ארכיון ראפיד

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אוסטרים
קטגוריה:כדורגלני ראפיד וינה
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני פירסט וינה
קטגוריה:כדורגלני וינר ספורט קלוב
קטגוריה:וינה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוסטריה
קטגוריה:מאמני כדורגל אוסטרים
קטגוריה:מאמני ראפיד וינה
קטגוריה:מאמני נבחרת אוסטריה בכדורגל
קטגוריה:מאמני רד בול זלצבורג
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1978
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1953
אמימר בר מר ינוקא

**רב אמימר בר מר ינוקא** היה אמורא בבלי בן הדור השביעי והשמיני, תלמידו של רב חייא בריה דרב אויא. היה מנכבדי הקהילה היהודית בדורו, קרוב לסיומה של תקופת האמוראים, בזמן שצרות רבות פקדו את יהודי בבל. נאסר ועימו שניים מנכבדי הקהילה היהודית, והוצא להורג בימי מלך האימפריה הסאסאנית, פירוז הראשון.

## זהותו
רב אמימר בר מר ינוקא מוזכר בשמו המלא פעם אחת בלבד בתלמוד הבבלי, במאמר הלכתי בדיני שחיטה וטריפות, שאותו מסר בשם רבו, רב חייא בר רב אויא. יש להבחין בינו ובין האמורא אמימר שמוזכר בתלמוד ללא שם אביו.

חוקרים סבורים כי במקומות אחדים בתלמוד הבבלי, שבהם מוזכר אמורא בשם הסתמי **אמימר**, יש לזהותו עם רב אמימר בר מר ינוקא, ולא עם האמורא המפורסם אמימר, חברו של רב אשי, שהשם הסתמי מתייחס בדרך-כלל אליו. הזיהוי של "אמימר" עם רב אמימר בר מר ינוקא, לפי החוקרים, הוא במקרים שבהם מוכח מתוך דברי התלמוד שאין מדובר כרגיל באמורא אמימר בן הדור החמישי, אלא באמורא אחר, שחי מאוחר יותר.

לפי הנאמר בספר "סדר הדורות", רב אמימר הוא בנו של מר ינוקא, ונכדו של רב חסדא. הרב אהרן הימאן, בספרו "תולדות תנאים ואמוראים", התנגד לסברה זו ולדעתו אביו של רב אמימר הוא מר ינוקא בן מר זוטרא, כמו הנוסחה בספר "ספר הקבלה" של הראב"ד.

דעה נוספת גורסת שהיה נכדו של רמי בר חמא.

## לימודיו
לפי המוזכר בתלמוד הבבלי, היה רב אמימר בר מר ינוקא תלמידו של רב חייא בר רב אויא. לפי זיהוי החוקרים, למד גם אצל רב אשי.

## מאסרו והוצאתו להורג
רב אמימר בר מר ינוקא חי בבבל בדור השביעי של האמוראים, סמוך לסוף תקופת האמוראים (מקובל לחלק את תקופת האמוראים לשבעה או לשמונה דורות). בתקופה זו רבו הצרות והרדיפות כנגד היהודים בבבל.

רב שרירא גאון מסר באיגרתו על מאסרו של רב אמימר בר מר ינוקא ועל הוצאתו להורג.
בתקופת האמוראים הייתה בבל נתונה לשלטון האימפריה הסאסאנית, והיחס ליהודים התאפיין בעליות וירידות. בזמנו של רב אשי נהנו היהודים מתקופת שיא ביחס של השלטון אליהם. ראש הגולה - רב הונא בר נתן – היה ממקורביו של המלך יזדגרד הראשון, וגם ראש ישיבת סורא, רב אשי, היה מבאי ביתו. אחרי תקופת השיא חלה הידרדרות הדרגתית במעמדם של היהודים בבבל. ההידרדרות הייתה נסבלת עד ימי שלטונו של יזדגרד השני, שגזר גזירות כנגד שומרי השבת. גזירה זו התבטלה בעקבות מותו הפתאומי של יזדגרד השני, אשר - לפי הדברים שמצטט רב שרירא גאון מדברי קודמיו - מת מהכשת נחש. בזמן הגזרה היה ראש ישיבת סורא מר בר רב אשי, וראש ישיבת פומבדיתא רב סמא בריה דרבא, והם קבעו תפילה כנגד הגזירה. מר בר רב אשי נפטר בשנת ד'רכ"ח (468), ואחריו התמנה רבה תוספאה לראש ישיבת סורא. שנתיים לאחר מכן (ד'ר"ל – 470) נאסרו שלושה מנכבדי הקהל, ובהם רב אמימר בר מר ינוקא, וראש הגולה, כמתואר באיגרת רב שרירא גאון:
: ובימיו של רב סמא הזה, בטבת בשנת תשפ"א (למניין שטרות), נאסרו רבנו אמימר בר מר ינוקא והונא מר בר רב אשי ריש גלותא ומשרשיה בר פקוד. ובשמונה עשר יום בטבת (לגרסה אחרת – ט"ו בטבת) נהרגו הונא בר מר זוטרא נשיא (=ראש הגולה) ומשרשיא, ובאדר של שנה זו נהרג רבנו אמימר בר מר ינקא.
מלך האימפריה הסאסאנית היה אז פירוז הראשון, שנודע בפי היהודים בכינויו "פירוז רשיעא" (=הרשע), בשל מעלליו כלפיהם. שנים מספר לאחר הוצאתם להורג של נכבדי הקהל נסגרו בתי הכנסת ובתי המדרש בבבל, וילדי היהודים נלקחו בידי ה"אמגושים", כמרי דת הזורואסטריות, לחינוכם לעבודה זרה זו.

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השביעי לאמוראי בבל
קטגוריה:הדור השמיני לאמוראי בבל
קטגוריה:תלמידי רב אשי
קטגוריה:נפטרים ב-470
דברי ימי אנשי אלבה

**דברי ימי אנשי אלבה** (בגאלית סקוטית: **Senchus Fer n-Alban** - **סנכוס פר נ-אלבן**) היא כרוניקה הכתובה באירית עתיקה מימי הביניים והמתארת את שליטי ממלכת דאל ריאטה.

ההיסטוריונים סבורים כי כרוניקה זו נכתבה במהלך המאה ה-10, וייתכן כי היא מהווה איסוף של כרוניקות קדומות יותר, שנכתבו בלטינית במהלך המאה השביעית.

הכרוניקה מהווה רשימה גנאלוגית של מלכי דאל ריאטה, וכן תיאור האכלוסייה (מעין מפקד אוכלוסין) של ממלכת דאל ריאטה.
  
מספר עותקים של הכרוניקה שרדו - הידועה שבהם הייתה זו שהועתקה והוחזקה בטריניטי קולג' שבדבלין במאה ה-14.

הסנכוס כולל בין 70 - 80 שורות (כתלות בגרסה), ומתחיל את שושלת מלכי דאל ריאטה בארק ובניו.

רק חלקיו האחרונים של הסנכוס הם בעלי חשיבות היסטוריות, בשל אי הדיוקים הרבים ושילוב מיתוסים ואגדות בגניאולוגיה המתוארת בראשיתו של הסנכוס. ככל הנראה, רק תיאור המלכים החל מקונאל מק קומגאל הוא תיאור היסטורי של המלכים שמלכו החל מהמאה השישית. אחרון המלכים הניתן לזיהוי מהמלכים המוזכרים בסנכוס הוא קונאל קראנדומנה אשר נפטר בשנת 660 לערך.

הסנכוס מתאר את החלוקה של דאל ריאטה בין שלושה שבטים: קנל נגבריין (שבט גבריין), קנל לואיירן (שבט לואיירן) וקנל נאואנגוסה (שבט אואנגוסה) - ומתאר את מספר התושבים של השבטים וחובות השירות הצבאי שלהם - ככל הנראה, במועד כתיבת המקור עליו התבסס הסנכוס נכתב בעת ששבט קומגייל היווה עדיין חלק משבט גבריין.

## ראו גם
* מלכי דאל ריאטה

## קישורים חיצוניים
* נוסח הסנכוס 
* נוסח הסנכוס 

## הערות שוליים

קטגוריה:כרוניקות
קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה
מיכאל הייניש

**מיכאל ארתור יוזף יקוב הייניש** (בגרמנית: **Michael Arthur Josef Jakob Hainisch**; 15 באוגוסט 1858 – 26 בפברואר 1940) היה פוליטיקאי אוסטרי שכיהן כנשיא אוסטריה השני, לאחר נפילתה של המונרכיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסיומה של מלחמת העולם הראשונה.

## קריירה מוקדמת
הייניש החל את דרכו כעורך דין וכפקיד בכיר במשרד האוצר ובמשרד החינוך, אך לאחר מכן פרש לאחוזותיו באוסטריה תחתית ובשטיריה, שם הוא עסק בחקלאות, היה למנהיג של האגודה הפביאנית של וינה ולאחד ממייסדי הספרייה העממית המרכזית. בשנותיו האחרונות הוא עבר מסוציאליזם רדיקלי לשמרנות אגררית.

## נשיא
פעילות מפלגתית לא הייתה חביבה על הייניש. הוא נבחר להיות נשיא בשל דמותו הסמכותנית, אף על פי שהוא לא היה חבר הפרלמנט. בבחירות לנשיאות הוא התמודד כמועמד עצמאי. ב-1920 הוא החל לכהן כנשיא ונשאר בתפקידו למשך שתי תקופות כהונה עד 1928. הייניש נשא לאישה את אמיליה פיגדור, בת למשפחה יהודית מתבוללת. אביה של אמיליה, גוסטב, היה חבר מועצת העיר וינה.

כנשיא, עמל הייניש קשות לשפר את מצבה הקשה שאוסטריה מצאה את עצמה לאחר המלחמה. הוא עשה רבות לפתח את המגזר החקלאי, עודד את חשמול מערכת הרכבות וניסה לפתח את התיירות, במיוחד בהרי האלפים. הוא גם עודד את תנועת הסחר עם הארצות השכנות, כמו גרמניה. הייניש היה המגן של המסורות והתרבות המקומיים והוא יזם את חקיקתו של החוק להגנת אנדרטאות. הוא גם היה חבר של כבוד באקדמיה למדעים.

ב-1928 העלו המפלגות הראשיות הצעה לתקן את החוקה כדי לאפשר את בחירתו של הייניש לתקופת כהונה שלישית. הקנצלר איגנץ זייפל הציע שהייניש יכהן כנשיא שנה אחת נוספת, אך הייניש דחה את ההצעה. לאחר סיום תפקידו כנשיא הוא כיהן כשר המסחר מ-1929 ועד 1930.

בצעד שנוי במחלוקת, תמך הייניש ברעיונות הפאן גרמניים ומאוחר יותר תמך באנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938, כמו רבים מבני ארצו. מיכאל הייניש מת ב-1940, שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* מיכאל הייניש באתר הממשלה 
* 

קטגוריה:נשיאי אוסטריה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1858
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1940
ניצן זעירא

**ניצן זעירא** (נולד ב-29 במרץ 1958) הוא מפיק מוזיקלי ובעל חברת התקליטים נענע דיסק.

## שנים ראשונות
זעירא נולד בחיפה. אמו, תהילה הלוי אפשטיין, היא נכדתו של דוד משה הלוי אפשטיין, מייסד מלונות הרצליה וצאצאית למשפחת הלוי שמקורה בספרד. לאחר גירוש ספרד היגרה המשפחה לעיר אפשטיין בגרמניה והוסיפו את שם העיר לשם משפחתם. בהמשך השנים, היגרה המשפחה לרוסיה והקימה שם עם משפחות נוספות קהילה של חסידי חב"ד. בשנת 1848 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בחברון. בשנת 1887 עברה המשפחה לירושלים. דוד משה התחתן עם רחל לבית רוזין. בשנת 1908 עבר עם משפחתו ליפו שם פתח מלון בשם "יפה נוף". בשנת 1910 עברה המשפחה לחיפה והקימה בה את מלון הרצליה הראשון. ניצן הוא גם צאצא למשפחת קובלסקי, שהקימה בראשית המאה ה-20 חנויות לכלי נגינה ותקליטים. אביו, דב זעירא, הקים ב-1962 חנות תקליטים בחיפה, "התקליט חיפה". בשנת 1971 פתח זעירא סניף בתל אביב ("בזאר התקליט", ברחוב בן-יהודה). הייתה זו חנות התקליטים הראשונה שעסקה גם בייבוא תקליטים לארץ וכך נמכרו בה באופן בלעדי תקליטים של האבנים המתגלגלות, פרנק זאפה ופינק פלויד שלא יצאו בהוצאה ישראלית וכן תקליטי ג'אז של מיילס דייוויס וצ'ארלי מינגוס. ניצן למעשה גדל בחנות התקליטים והאזין למוזיקה רוב שעות היום.

## הפקה מוזיקלית
בשנות ה-80 סיקר את סצנת הרוק של מועדון הפינגווין, קולנוע דן ומועדון הליקוויד בתל אביב, הוציא לאור כתב עת בשם "ווליום" והפיק הופעות לאמנים מתרבות השוליים דאז כמו להקת הקליק.

בשנת 1988, עם דעיכת סצנת המועדונים, הקים את נענע דיסק ששימשה בית לאמנים רבים מאותו דור ובהם רמי פורטיס, ברי סחרוף, דן תורן, יוסי אלפנט (עם "להקה רטורית") ומאור כהן. מאוחר יותר הפיק תקליטים ללהקות הצעירות של ראשית שנות ה-90 ("דור ה'רוקסן'"), כרמלה גרוס ואגנר, נקמת הטרקטור, רעש, כנסיית השכל ורוקפור. בנוסף הפיק מופעים של אמנים אלה וניהל חנות תקליטים מצליחה בשם "בית התקליט".

בשנת 1998, לרגל חגיגות החמישים לישראל הפיק את הפרויקט עבודה עברית, במסגרתו ביצעו אמנים ישראלים גרסאות כיסוי לשירים שונים, שזכה להד רחב ומכירות בהיקף של למעלה מ-200,000 עותקים. בפרויקט זה הכיר את שגית מיכאלי, בת זוגו ואם ילדיו.

ב-1999, כחלק מהתקרבות חוזרת ליהדות הקים את חברת "מי"ם" (ראשי תיבות של מוזיקה יהודית מקורית) המוציאה את תקליטיהם של יוצרים דתיים כאהרון רזאל, עדי רן ואחרים.

בשנת 2003 הפיק את אלבום המחווה למשוררת לאה גולדברג, "שרות לאה גולדברג", ובהמשך את אלבום המחווה למירון ח. איזקסון, "סימנים".
משנת 2005, חבר הנהלת אקו"ם.

ב-29 בנובמבר 2006 הפיק את המופע "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" בו הלחינו ושרו זמרים שונים (אהוד בנאי, מיכה שטרית, ברי סחרוף, אתי אנקרי, אביתר בנאי, מאור כהן, מאיר בנאי, מוש בן ארי ואחרים בליווי נגנים מהתזמורת האנדלוסית הישראלית), משירי משוררי תור הזהב בספרד.

בשנת 2020 עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, ניהל זעירא, ביוזמת ובמימון "קרן נכט" של ענבר ומריוס נכט, את פרויקט "צו השעה".

## קישורים חיצוניים

* זוהי זריחתה של השקיעה - ריאיון לדליה קרפל, מוסף הארץ
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
מיכאל רייזיחר

**מיכאל ג'ון רייזיחר** (בהולנדית: **Michael John Reiziger**; נולד ב-3 במאי 1973 באמסטלפיין, צפון הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת המגן הימני.

## קריירה
רייזיחר החל את הקריירה שלו בקבוצת אייאקס אמסטרדם, ובילה את שנותיו הראשונות בבוגרים, בהשאלות לקבוצות פולנדם וחרונינגן. אחרי שחזר מההשאלות לאייאקס, הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות בשנת 1995. בשנת 1996, הוא חתם במועדון האיטלקי מילאן, אבל לאחר שנפצע והושבת עד סוף העונה, הוא עזב את מילאן לברצלונה הספרדית. בברצלונה הוא שיחק במשך 7 עונות, וזכה עימה פעמיים באליפות הלה ליגה ובגביע המלך הספרדי. בשנת 2004, הוא עבר תחת חוק בוסמן, למועדון הכדורגל האנגלי מידלסברו. ב-31 באוגוסט 2005, הוא חזר להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, בה שיחק שנתיים לפני שפרש.

הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד, הייתה ב-12 באוקטובר 1994, נגד נבחרת נורווגיה. הוא שיחק עבור הולנד במהלך טורנירי יורו 1996, מונדיאל 1998, יורו 2000 ו-יורו 2004. הוא פרש מן הנבחרת הלאומית לאחר יורו 2004. זמן קצר לאחר שחתם באיינדהובן, הוא הצהיר שהוא שוקל לשוב לשחק במדים הלאומיים של הולנד, אם ההזדמנות תהיה אפשרית. בכל זאת, רייזיחר מעולם לא זומן שוב לסגל הנבחרת.

הוא פרש מכדורגל ב-30 באפריל 2007, יום לאחר המחזור האחרון של ליגת העל ההולנדית, בו הבטיחה קבוצתו פ.ס.וו. איינדהובן את האליפות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגני כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני חרונינגן
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני מידלסברו
קטגוריה:כדורגלני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הולנד
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:הולנדים ממוצא סורינאמי
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1973
חורחה רובלדו

**חורחה "ג'ורג'" רובלדו אוליבר** (ספרדית: **Jorge "George" Robledo Oliver**; 14 באפריל 1926 - 1 באפריל 1989) היה כדורגלן צ'יליאני.

## קריירה
רובלדו נולד באיקיקה שבצ'ילה לאב צ'יליאני ולאם אנגליה. הוא היגר עם משפחתו לברמפטון בירלואו שביורקשייר ב-1932, בעקבות המצב הרעוע בצ'ילה באותה תקופה. רובלדו החל את קריירת הכדורגל שלו בהאדרספילד טאון, ושיחק שם באופן חלקי כשחקן חובב במקביל לעבודתו בכריית פחם. הוא מעולם לא הופיע במדי הסגל הבכיר. רובלדו עזב את עבודתו במכרה לאחר שעבר לבארנסלי מהליגה השנייה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא הוחתם בניוקאסל יונייטד מהליגה הראשונה ב-27 בינואר 1949, תמורת סכום של 26,500 לירות שטרלינג. תמורת סכום זה עבר גם אחיו טד, אך הנהלת ניוקאסל הייתה מעוניינת רק בחורחה שסירב לעבור ללא אחיו.

הופעת הבכורה של רובלדו הייתה בניצחון החוץ 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק ב-5 בפברואר, ואילו שער הבכורה שלו הובקע במשחק הדרבי נגד סנדרלנד באצטדיון סנט ג'יימס פארק. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 1 לטובת ניוקאסל, כאשר רובלדו משתף פעולה עם ג'קי מילברן בחוד ההתקפה במה שעתידה להיות אחת השותפויות הטובות ביותר בהיסטוריה של ניוקאסל. רובלדו הבקיע חמישה שערים נוספים ב-12 המשחקים האחרונים של העונה.

נבחרת צ'ילה זימנה את רובלדו לקראת מונדיאל 1950, למרות שהוא לא ידע ספרדית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הראשון של שלב הבתים מול נבחרת אנגליה, והבקיע שער בניצחון 5 - 2 על נבחרת ארצות הברית.

בעונה שלאחר מכן הבקיע רובלדו 11 שערים עבור ניוקאסל, ובעונת 1950/1951 הבקיע 14 שערים והפך לשחקן הדרום אמריקני הראשון שמשחק בגמר גביע ה-FA, שהסתיים בניצחון על בלקפול בתוצאה 2 - 0. רובלדו זכה בתואר מלך השערים של הליגה בעונת 1951/1952 עם 33 שערים, ובסך הכל עם 39 שערים בכל המסגרות שהשוו את שיאו של יואי גלאגר. רובלדו סיים את העונה עם שער הניצחון על ארסנל בגמר גביע ה-FA, וסייע לניוקאסל לזכות בתואר פעם שנייה ברציפות.

בעונת 1952/1953 הבקיע רובלדו 18 שערים, והגיע לסך כולל של 91 שערים בכל המסגרות ו-82 שערי ליגה. בזכות מספר זה הוא הפך לשחקן הזר (שאינו אירי) עם מספר השערים הגבוה ביותר בליגה האנגלית הבכירה, כאשר רק כחמישים שנה לאחר מכן השיא נשבר על ידי דווייט יורק. בסיום העונה הועבר טד רובלדו למועדון הצ'יליאני קולו-קולו, וחורחה עבר בעקבותיו. שני האחים היו פופולריים בצ'ילה, וחורחה סיים כמלך השערים של ליגת העל הצ'יליאנית ב-1953 וב-1954 עם 26 ו-25 שערים בהתאמה.

רובלדו עזב את קולו-קולו ב-1958 והיה בחופשה מכדורגל במשך שנה לפני שחזר לשחק בדפורטיבו או'היגינס, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. הוא התחתן ב-1959, ומאוחר יותר נולדה לו בת. הוא פרש סופית ב-1961 והחל לעבוד כמנהל תוכנית הספורט של בית הספר סנט פיטר בוויניה דל מאר. הוא עבד בתפקיד זה עד למותו ב-1989 כתוצאה מהתקף לב.

## לקריאה נוספת
* רוג'ר האצ'ינסון, The Toon: A Complete History of Newcastle United, מיינסטרים, 1997 ()

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר Palabra de Fútbol 

קטגוריה:כדורגלנים צ'יליאנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל צ'יליאנים
קטגוריה:כדורגלני בארנסלי
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני קולו-קולו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1950
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-1989
תאודור קרנר

**תאודור קֶרנֶר** (בגרמנית: **Theodor Körner**; 23 באפריל 1873 – 4 בינואר 1957) היה פוליטיקאי אוסטרי והנשיא הפדרלי החמישי של אוסטריה בין השנים 1951–1957.

## חייו
תאודור קרנר נולד בכפר אויסני (Újszőny, כיום חלק מהעיר קומרום – Komárom, שבהונגריה), כבנו של קצין בצבא האוסטרו-הונגרי. על פי מורשת המשפחה היא מתייחסת לסופר והמשורר תאודור קרנר, אך למסורת זו אין כל סימוכין.

קרנר למד באקדמיה הצבאית שבהרניצה (כיום במחוז אולומוץ שבצ'כיה) וב-1894 הוענקה לו דרגת לוטננט. הוא שירת כקצין באגרם (כיום זאגרב שבקרואטיה) וב-1904 הוא קודם לדרגת מאיור. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל כמפקד בחזית האיטלקית. בשנת 1924 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל.

כמי שתמיד גילה עניין בפוליטיקה, הצטרף קרנר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית וב-1924 הוא נבחר להיות חבר מטעמה בפרלמנט. הוא כיהן כיושב ראש המועצה הפדרלית של אוסטריה מדצמבר 1933 ועד פברואר 1934.

במהלך מלחמת האזרחים האוסטרית הוצאה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית אל מחוץ לחוק וקרנר, שנודע כמומחה צבאי של הרפובליקנישר שוצבונד, נאסר, כמו חברים אחרים במפלגה. הוא שהה במעצר במשך 11 חודשים בציפייה למשפט על בגידה, שלבסוף בוטל.

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה בעקבות קשר העשרים ביולי נאסר קרנר שוב, הפעם על ידי הנאצים.

לאחר המלחמה חזר קרנר להנהגת המפלגה הסוציאל סוציליסטית, ובסוף אפריל 1945 נבחר קרנר להיות ראש עיריית וינה ברפובליקה האוסטרית השנייה. הוא היה אחראי על תהליכי התכנון והבנייה מחדש של העיר, שניזוקה קשות במהלך המלחמה.

לאחר מותו של קרל רנר, מינתה אותו מפלגתו כמועמד מטעמה לנשיאות. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות הוא זכה במקום השני עם מעט קולות פחות מיריבו היינריך גלייסנר. קרנר ניצח בסיבוב השני ברוב קטן של 51% מקולות המצביעים, בין השאר הודות להתגייסות הקומוניסטים להצביע עבורו והימנעות מצביעי הימין הקיצוני מלהתייצב באופן ברור לצד אחד מהמועמדים, וכך הוא היה לראשון מנשיאי אוסטריה שנבחר ישירות על ידי העם. כנשיא, קרנר התנהל בצניעות. הוא התגורר לבד, עשה את קניותיו בעצמו ובישל לעצמו. הוא השתדל למנוע ממפלגת הימין הקיצוני להיות שותפה בקואליציה וסירב להעניק חנינה לפושעים נאצים.

ביולי 1956 חלה תאודור קרנר ומצבו הוגדר בעיתונות כאנוש. הוא מת בווינה ב-4 בינואר 1957 בעודו מכהן כנשיא, הנשיא השני ברציפות שסיים כך את כהונתו.

לקרנר היה ידע מעמיק בנושאי צבא והוא עסק בכתיבה על תאוריות צבאיות. שמו מונצח ברחוב בווינה הקרוי על שמו וכן בפרס על שמו שמוענק באוסטריה בתחומי המדעים והאומנויות.

## קישורים חיצוניים

* תיאודור קרנר בספרייה הגרמנית הלאומית 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:נשיאי אוסטריה
קטגוריה:ראשי עיריית וינה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1873
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1957
הסכם ברטיני

**הסכם ברטיני** (בצרפתית: **Le traité de Brétigny**, באנגלית: **The Treaty of Brétigny**), (8 במאי 1360) הוא הסכם שנחתם בין אדוארד השלישי מלך אנגליה לבין ז'אן השני מלך צרפת. ההסכם נחתם בכפר ברטיני שממזרח לעיר שארטר וסימל את סיום חלקה הראשון של מלחמת מאה השנים.

ההסכם נחתם ארבע שנים לאחר שז'אן השני, מלך צרפת נלקח בשבי בידי האנגלים בקרב פואטייה (19 בספטמבר 1356). על פי הסכם זה, אדוארד השלישי ויתר על זכותו לרשת את כתר צרפת ואת דוכסות נורמנדי. מאידך, הוכרה סמכות שלטונו בחבלי גסקוניה ופואטו ובעיר קאלה לרבות תחום המושב של קאלה שלחופי התעלה. הוא קיבל לרשותו גם חבלי ארץ נוספים ובהם סנטון, לימוזן ופריגו. נקבע כופר נפש בעבור שחרורו של המלך ז'אן השני מן השבי האנגלי בסכום של שלושה מיליון מטבעות זהב. כמו כן הוסכם כי יוחזקו 40 בני ערובה לתשלום החוב מקרב האצולה הצרפתית ובהם שני בניו של המלך: ז'אן, דוכס ברי ולואי, דוכס אנז'ו.

ז'אן השני הורשה לשוב לצרפת כדי לגייס את הכספים הדרושים, אך בעת שניסה לעשות כן נמלט בנו לואי, דוכס אנז'ו מן השבי האנגלי. המלך ז'אן השני זעם על הפרת הסכם ברטיני על ידי בנו, דבר שאותו ראה כפגיעה בכבודו. היות שלא עלה בידו לגייס את הסכום הנדרש, חזר ז'אן השני לשביו באנגליה בתחילת 1364 ומת שם באפריל של אותה שנה.

ב-1369 בנו, שארל החמישי מלך צרפת הכריז מלחמה על אנגליה בטענה כי לא עמדה בהתחייבותיה על פי הסכם ברטיני. ב-1377 עם מותו של אדוארד השלישי, האנגלים לא שלטו אלא בנחלותיהם סביב העיר בורדו ובעיר קאלה.

## מורשת
האמנה לא הובילה לשלום בר-קיימא, אך השיגה הפוגה של תשע שנים ממלחמת מאה השנים. בשנים שלאחר מכן, הכוחות הצרפתיים היו מעורבים בקרבות נגד האנגלו-נבארזה (ניצחונו של ברטרנד דו גוסקלין בקוצ'רל ב-16 במאי 1364) והברטונים.

## קישורים חיצוניים

* 

ברטיני
קטגוריה:מלחמת מאה השנים
ברטיני
בוריס אלתרמן

**בוריס אלתרמן**, (ברוסית: **Борис Альтерман**; נולד ב-4 במאי 1970 בחרקוב, אוקראינה) הוא שחמטאי בדרגת רב-אמן, מאמן שחמט ומחבר ספרי שחמט ישראלי.
חבר נבחרת ישראל לשעבר, שייצג 4 פעמים את ישראל באולימפיאדות השחמט. מכהן כמנכ"ל מועדון השחמט ראשון לציון ומנכ"ל חברת ההדרכה "שחמט אלתרמן".

## ביוגרפיה
אלתרמן החל לשחק שחמט בגיל 7 ועלה לישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20.
היה עוזרו האישי של אלוף העולם בשחמט, גרי קספרוב ושימש מנהל מקצועי של אקדמיית קספרוב לשחמט בין השנים 1999–2002. 

ב-1998 הודח בסיבוב השני באליפות העולם.

תרם לפיתוח של תוכנת השחמט דיפ ג'וניור, שזכתה מספר פעמים באליפות העולם בשחמט למחשבים.
חיבר סדרה של ספרים בשם "מדריך הגמביט", העוסק בפתיחות כגון: גמביט אבנס, גמביט בודפשט, הגנת פטרוב ועוד.

אלתרמן הוא מנכ"ל חברת "שחמט אלתרמן" (לשעבר "אקדמיית שחמט אלתרמן" ו"אלתרמן - שחמט בשיטה אחרת"), שפועלת בשני תחומים מרכזיים: קידום תוכניות השחמט במערכת החינוך (בתי ספר וגני ילדים) וקידום השחמט כספורט הישגי (בניית קבוצות אימון לילדים מצטיינים). את החברה ייסד יחד עם אשתו, לובה אלתרמן, מורה ושחמטאית בדרגת מועמד לאמן. 
בשנת 2014 נמנתה החברה עם הזוכים בתחרות “עסקים קטנים" של ידיעות אחרונות, ynet ובנק הפועלים.

## הישגים בולטים
* 1987 - זכה במקום ראשון משותף באליפות ברית המועצות לצעירים.
* 1992 - זכה במקום ראשון בתחרות במינכן.
* 1993 - זכה במקום ראשון בתחרות בחיפה.
* 1995 - זכה במקום ראשון בתחרות בראשון לציון ובבייג'ינג.
* 1996 - זכה במקום ראשון בתחרות בבד חומבורג.
* 1997 - זכה בפעם השנייה במקום ראשון בתחרות בבייג'ינג.
* 2016 - הוביל את קבוצת מועדון ראשון לציון לסגנות אליפות הליגה הלאומית, לאחר שצבר בלוח הראשון 8.5 נקודות מ-11 אפשריות.

## הופעות באולימפיאדות
אלתרמן ייצג 4 פעמים את ישראל באולימפיאדות השחמט.

## קישורים חיצוניים

* שיעורי שחמט של בוריס אלתרמן
* חדשות השבת - שחמט בגן הילדים, 7 בפברואר 2015, באתר יוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:נציגי ישראל באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:רבי-אמנים ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:עסקני שחמט ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:מאמני שחמט ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
ראי אדמה

300px|ממוזער|"ראי אדמה" בכתב ידו של טשרניחובסקי
"**רְאִי, אֲדָמָה**" הוא שיר מחאה וקינה שנכתב על ידי המשורר שאול טשרניחובסקי בשנת תרצ"ח 1938, בשיאם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ומבצעי הקמת יישובי חומה ומגדל. השיר מבכה את מותם של אנשי היישוב במהלך המאורעות והמבצעים.

השיר נתן את שמו לספר השירים האחרון שפרסם טשרניחובסקי בחייו, ויצא לאור בשנת 1940.

## השיר
המשורר עשה שימוש באמצעים ספרותיים מגוונים לתיאור האובדן. המוטיב המשמעותי ביותר בשיר הוא השימוש האירוני באדמה, כמצמיחה חיים חדשים מצד אחד, וכביכול בולעת מתים בקבורה מאידך.
השיר משקף התחבטות בין ההקרבה לבין השכול שהוא אחד מתוצאותיה; מחד המוות בחזית הקרב נתפס לרוב כגבורה ומאידך אובדן החיים לצורך המלחמה נתפס כבזבוז.

השיר מתחיל במילים:

כביכול מדובר על חקלאות וזריעה.

ובהמשכו מפורטת ההטמנה של גופות החללים שאיכותם ותרומתם לחברה תחסר ללא תחליף:

.

בפסקה האחרונה של השיר מדגיש טשרניחובסקי את המתח שבין ההקרבה לצמיחה ולבניין היישוב, ומציין כי האבידות לא היו לשווא.

## ייצוגיו בתרבות הישראלית
"ראי אדמה" הפך לשיר קינה בחברה הישראלית, ונעשה בו שימוש בטקסי זיכרון, ובהם גם טקסים ממלכתיים של מדינת ישראל וצה"ל. הוא מאוזכר הן על ידי אנשי שמאל והן על ידי אנשי ימין.

השיר אוזכר בנאום מחאה של דויד גרוסמן, סופר עברי ואב שכול, באזכרה לזכרו של יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, ב-4 בנובמבר 2006 בכיכר רבין בתל אביב.

בנוסף, השיר נכלל בתוכנית הלימודים של מקצוע הספרות לצורך קבלת תעודת בגרות בישראל.

## לקריאה נוספת
* בעז ערפלי, כי היינו בזבזנים עד מאוד: על "ראי אדמה" לשאול טשרחניחובסקי, **[[עתון 77]]**, גיליון 344, 2010, עמ' 24–29, וכן בספרו: **צעיר לנצח - עיונים בשירת שאול טשרניחובסקי**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.

## קישורים חיצוניים

* רְאִי אֲדָמָה, באתר פרויקט בן-יהודה
* רְאִי, אֲדָמָה באתר הספרייה הלאומית
* 
** 
*** , 
* דגנית חן-שלו, דליה זילברברג סופר, ראי, אדמה / שאול טשרניחובסקי, באתר בי"ס עמי אסף, מועצה אזורית דרום השרון 
* תרצה דורמן, ראי אדמה / שאול טשרניחובסקי, באתר של תיכון אלון ברמת השרון 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1938
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי שאול טשרניחובסקי
קטגוריה:שירי זיכרון חללי מערכות ישראל
קטגוריה:המרד הערבי הגדול
גו אהד איגלס

**גו אהד איגלס** (באנגלית: **Go Ahead Eagles**) היא קבוצת כדורגל מהעיר דבנטר שבמחוז אוברייסל שבמזרח הולנד. המועדון, שהוקם כבר בשנת 1902 זכה בארבע אליפויות לאורך השנים, כאשר הראשונה בשנת 1917 והאחרונה בשנת 1933. לקבוצה זכייה אחת בגביע ההולנדי בעונת 2024/2025.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1902 בשם **Be Quick** על ידי האחים הולנדר. השם שונה לגו אהד איגלס לבקשת התאחדות הכדורגל ההולנדית ב-1905, על מנת למנוע בלבול עם קבוצה אחרת.

בשנת 1917 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות הולנד, הישג שחזר על עצמו ב-1922, 1930 ו-1933.

בעונת 1965/1966 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת סלטיק מסקוטלנד. בעונת 1966/1967 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז שיחקה בבית המוקדם מול קבוצות סיון משווייץ, פוג'ה מאיטליה וטילור מבלגיה, הקבוצה סיימה במקום הראשון באותו הבית עם מאזן נאה של שישה ניצחונות אך הפסידה בשלב רבע הגמר לקבוצת אינטר ברטיסלאבה מצ'כוסלובקיה.

בגביע האינטרטוטו בעונת 1967 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים מול קבוצות רואן מצרפת, לירסה מבלגיה וגרנשן משווייץ אך סיימה אחרונה בבית. באותו המפעל שיחקה הקבוצה גם בעונת 1969, אז שיחקה מול קבוצות לוגאנו משווייץ, אוסטר משוודיה וזומביירקי ביטום מפולין אך היא סיימה שלישית בבית זה.

במאי 2021 הקבוצה חזרה לליגת העל ההולנדית לאחר 4 עונות בליגת משנה.

בעונת 2024/2025 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע ההולנדי ובתואר ראשון מזה 92 שנה, לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים על א.ז. אלקמאר. בנוסף לעונה מוצלחת שרשמה בליגה כשסיימה במקום ה-7. בעקבות הזכייה בגביע השתתפה הקבוצה לראשונה גם במשחק מגן יוהאן קרויף, בו נכנעה לאלופה פ.ס.וו. איינדהובן 1-2.

## סגל הקבוצה
נכון ל-3 בפברואר 2026

 

 (קפטן)

 (בהשאלה מפיינורד)

 (בהשאלה מדרבי קאונטי)

## שחקנים מפורסמים
*  סרגיי קלשצ'נקו
*  האנק טן קאטה
*  פול בוסבלט
*  פטר רופיי
*   אורלנדו סמיקס
*   סעיד בחאתי
*  מארק אוברמארס
*  ג'פרי דה לנגה

## תארים
* **[[ליגת העל ההולנדית|אלופת הולנד]]**: 4 (1917, 1922, 1930, 1933)
* **[[הגביע ההולנדי]]**: 1 (2025)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל הולנדיות
קטגוריה:אוברייסל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1902
ניזאר ריאן

שייח' **ניזאר ריאן** (בערבית: **نزار ريان**; 6 במרץ 1959 – 1 בינואר 2009) היה מראשי חמאס בעזה, פעיל בכיר בזרוע המדינית ובזרוע הצבאית של חמאס. נהרג בסיכול ממוקד ב-1 בינואר 2009 על ידי חיל האוויר הישראלי ביום השישי של מבצע עופרת יצוקה.

## ביוגרפיה
ניזאר ריאן נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה ב-6 במרץ 1959. מוצאה של משפחתו היה מהכפר נעליא ששכן סמוך לאשקלון בנפת עזה. הוא למד באוניברסיטת ירדן וב באל-מדינה בערב הסעודית וקיבל תואר דוקטור בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אומדורמן שבסודאן. חזר לרצועת עזה ופעל במסגדים אחדים כמטיף, ואחר כך מונה לפרופסור למשפט אסלאמי באוניברסיטה האסלאמית של עזה. נישא לארבע נשים, שמהן היו לו לפחות 11 ילדים.

היה כלוא 4 שנים בישראל לאחר הסכמי אוסלו. ב-1993 נעצר כמה פעמים גם על ידי הרשות הפלסטינית. בשל ממדי גופו הגדולים כונה "הענק" והיה אהוד מאוד בקרב פעילי גדודי עז א-דין אל-קסאם ונהג לרדת לשטח ולהשתתף עם הפעילים בתצפיות על פעילות צה"ל ובמבצעים. הוא היה ממובילי ההפיכה בעזה ביוני 2007, ובעקבותיה הפך לשנוא נפשם של פעילי ארגון הפת"ח. הוא נחשב כמבוקש בכיר עוד בימי תחילת האינתיפאדה השנייה, כאשר הטיף לשנאת ישראל ולפיגועים בתחומי הקו הירוק.

ריאן שלח את בנו לפיגוע באלי סיני בשנת 2001, פיגוע שבו נהרגו שני ישראלים. כן היה שותף בפיגוע בנמל אשדוד בשנת 2004 שבו נהרגו 10 אזרחים.

## הריגתו

בשעות הצהריים של 1 בינואר 2009 הפציץ צה"ל את ביתו של ריאן במחנה הפליטים ג'בליה שבצפון רצועת עזה, שהיה גדוש בחומרי נפץ, אמצעי תקשורת ומנהרות מילוט. ריאן קיבל על כך התרעה מראש, אך נשאר בביתו. בהפצצה נהרגו עם ריאן גם ארבע נשותיו ו-11 מילדיו, וכן אזרחים נוספים.

לאחר הריגתו ניזאר ריאן נחשב לפעיל חמאס הבכיר ביותר שנהרג על ידי צה"ל מאז חיסולו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מנהיג חמאס, ב-2004, ואף נחשב ליורשו של השייח' אחמד יאסין, מייסד חמאס, שנהרג גם הוא על ידי צה"ל ב-2004.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שלומי אלדר וצבי יחזקאלי, ניזאר ריאן: הטיף לחידוש הפיגועים נגד ישראל, באתר נענע10, 1 בינואר 2009
* טרבור מוסטין, ניזאר ריאן, הגארדיאן, 3 בינואר 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מבצע עופרת יצוקה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה האסלאמית בעזה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האסלאמית של מדינה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ירדן
קטגוריה:אישים שנהרגו בתקיפות אוויריות ישראליות
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1959
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2009
שיעור תשואה פנימי

בתחום המימון, **שיעור התשואה הפנימי** (באנגלית: **Internal rate of return**, ובר"ת **IRR**) או **שת"פ** של זרם מזומנים הוא שיעור ההיוון אשר מאפס את הערך הנוכחי הנקי של אותו זרם.

שיעור התשואה הפנימי יכול לשמש כמדד לבחינת כדאיות ביצוע השקעות. המדד מצביע על יעילותה ואיכותה של השקעה ספציפית, לעומת ערך נוכחי נקי (ענ"ן, NPV) המצביע על ערכה וגודלה. השקעה תיחשב להשקעה טובה מרעותה, אם שיעור התשואה הפנימי שלה גבוה משיעור התשואה הפנימי של ההשקעה האלטרנטיבית בעלת סיכון זהה. מכאן שאת שיעור התשואה הפנימי יש להשוות לכל אלטרנטיבה השקעתית בתוספת פרמיית סיכון מתאימה.

באופן כללי, אם שיעור התשואה הפנימי של פרויקט השקעה טיפוסי גבוה ממחיר ההון המשוקלל של החברה, הרי שביצוע הפרויקט יעלה את ערך החברה.

בהשקעה באיגרות חוב, שיעור התשואה הפנימי לרוכשים במחיר השוק מכונה גם תשואה לפדיון. במקרה של איגרות חוב חסרות סיכון, שיעור התשואה הפנימי יהיה ממוצע משוקלל של הריביות החזויות במהלך תקופת ההשקעה.

## אופן החישוב

שיעור התשואה הפנימי הוא שיעור הריבית המתקיים כאשר הערך הנוכחי הנקי של השקעה הוא אפס. שיעור התשואה הפנימי (r) מתקבל איפוא על ידי המשוואה הבאה:
:\mbox{NPV} = -I_0 + \sum_{t=0}^{N} \frac{CF_t}{(1+r)^{t}} = 0
כאשר CF_t מייצג את תזרים המזומנים בתקופה t.

לדוגמה, אם ידוע כי בהשקעה מסוימת יש להשקיע מאה שקלים, וכי התמורה הצפויה להתקבל ממנה מדי שנה היא כדלקמן:

אזי ניתן לומר כי ערכו של שיעור הריבית שתאפס את תזרים המזומנים הנ"ל היא:
:\mbox{NPV} = -100 + \frac{40}{(1+r)^1} + \frac{59}{(1+r)^2} + \frac{55}{(1+r)^3} + \frac{20}{(1+r)^4} = 0
ומכאן ששיעור התשואה הפנימי של השקעה זו היא: r \approx 28.57\%

לעיתים קרובות, חישוב הערך של r איננו ניתן להסקה על ידי חישוב ישיר אלא דורש אנליזה נומרית או שיטות גרפיות.

## בעיות העולות מהשימוש בשיעור התשואה הפנימי
המדד משמש לקביעת כדאיות השקעה של פרויקט יחיד, ואילו דירוג פרויקטים שונים באמצעות שיעור התשואה הפנימי שלהם אינו מרמז על עדיפותו של פרויקט אחד על פרויקט אחר.
כאשר ההשקעה הראשונית של פרויקט כלשהו גבוהה מההשקעה הראשונית בפרויקט חלופי אחר, ייתכן ששיעור התשואה הפנימי (שיעור התשואה הצפוי) של הפרויקט הראשון נמוך לעומת האחר.
בעיה נוספת היא הסכנה מקבלת מספר ערכים שונים של IRR, תופעה שנקראת כפילות IRR. תופעה זו מתרחשת כאשר יש יותר מהחלפת סימן אחת בתזרים המזומנים.

## קישורים חיצוניים
מחשבון שיעור תשואה פנימי

## הערות שוליים

קטגוריה:מימון
קטגוריה:יחסים פיננסיים
קטגוריה:השקעה
גביע העולם בחתירה

[שמאל|ממוזער|250px|[FISA הארגון שמקיים את התחרות]]
**גביע העולם בחתירה** הוא תחרות חתירה בינלאומית המאורגנת על ידי פדרציית החתירה הבינלאומית (FISA). 

התחרות החלה בשנת 1997 עם שלושה מרוצים (מלבד שנת 2001 בה הוסף מרוץ), ונערכת בתחילת הקיץ. בכל אירוע ניתנות נקודות לשבע הסירות שמסיימות ראשונות, והמנצח הכללי מוכרז אחרי מרוץ גביע העולם האחרון. במהלך המרוצים חייב המוביל הנוכחי בכל אירוע ללבוש רצועת בד צהובה. משנת 2003 עד 2005 האירוע מומן בידי חברת הטכנולוגיה "BearingPoint". 

נכון ל-2016 נערכו מרבית המרוצים באירופה, מלבד שלושה שנערכו מחוץ לתחומה (בפרינסטון שבארצות הברית ב-2001, ובסידני שבאוסטרליה ב-2013 וב-2014)..

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חתירה
קטגוריה:תחרויות ספורט מים
מירי זמיר

**מירי זמיר** (נולדה ב-1950) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1968.

## ביוגרפיה
מירי זמיר (זומר) נולדה בחיפה, זמן קצר לאחר שהוריה עלו לישראל מרומניה עם אחיה.

בנובמבר 1968 זכתה זמיר במקום השלישי בתחרות "מיס עולם 1968" .

לאחר זכייתה בתואר מלכת היופי וסגנית מיס עולם ובמהלך השתתפותה בתחרות הבינלאומית בלונדון, הייתה חביבה על הקהל. היא עברה לגור בתל אביב ועסקה בדוגמנות.

היא ניסתה את כוחה גם במשחק. שיחקה בהצגה "בואינג אקספרס", של אברהם דשא (פשנל) ובסרט "האיש שבא לקחת", עם אסי דיין, זאב רווח ומוני מושונוב, וכן בתפקיד אורח בסדרה הקומית "המסעדה הגדולה".

עבדה כמורה ללשון בתיכון "היובל" בהרצליה עד יציאתה לפנסיה.

זמיר, הידועה כיום בשם "מירי רודיטי", נישאה פעמיים והתגרשה פעמיים. היא אם לשני בנים ובת מנישואיה השניים.

## קישורים חיצוניים

* שנות השישים-מלכות היופי
* מיס עולם 1968-גלריית תמונות
* ההכרזה על זכייתה של מירי זמיר, עיתון דבר, 30 במאי 1968
* שמואל שי, מלכות בישראל, עיתון דבר, 22 בנובמבר 1968
* ג'ורג' מיקש, פוליטיקה יפה, עיתון דבר, 2 בדצמבר 1968
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס עולם
קטגוריה:מורות לעברית
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
זמיר (פירושונים)

**זמיר ** הוא שם משפחה הנפוץ בקרב אנשים המעברתים את שמותיהם.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בבעלי חיים
מוזיאון הרצל

שמאל|ממוזער|250px|הדמיה של הקונגרס הציוני
**מוזיאון הרצל** הוא מוזיאון בירושלים, העוסק בפועלו ובחזונו של בנימין זאב הרצל. המוזיאון נמצא ברחבת הכניסה הראשית אל הר הרצל.

## היסטוריה
זמן קצר לאחר מותו של הרצל, רכש בנק אנגלו-פלשתינה כ־ 2000 דונם במקום שנקרא לימים יער חולדה (יער הרצל) עבור ההנהלה הציונית לצורך הקמת חווה חקלאית ובית גדול למגורי מנהל החווה שהיה אמור לשמש גם כמוזיאון הרצל, אך המוזיאון לא הוקם שם. ב-1949 תוכנן לקום "מוזיאון הרצל" בווינה, בבית מגוריו של הרצל, אותו רכשה הקהילה היהודית.

רק ב־1960 הוקם לבסוף מוזיאון הרצל בהר הרצל. במוזיאון המקורי הייתה תצוגה על חייו ופועלו, כולל שיחזור חדר עבודתו בווינה על רהיטיו המקוריים שנשמרו על ידי הקרן הקיימת במשך 50 שנה, ומסמכים מארכיונו של הרצל, כמו מכתבים שקיבל מאת העסקן הציוני אבא לפין, פסל בעבודה של פרידריך בר, חברו של הרצל ועוד רבים אחרים. המוזיאון היה קטן וצנוע בהיקפו וכבר ב-1973 הוכרז על תוכנית להרחבתו, שלא יצאה אל הפועל. בדצמבר 1987 אושרה תוכנית שיזמה ההסתדרות הציונית להקמת מבנה חדש למוזיאון, אך הדבר לא בוצע מחוסר תקציב. עם השנים הוזנח המוזיאון ונסגר בשנת 2000.

לרגל 100 שנים לפטירתו של הרצל, הוחלט לשפץ ולשדרג המוזיאון בעלות של שלושה מיליון דולר, במימון הקרן לירושלים, ממשלת אוסטריה וההסתדרות הציונית. הוא נפתח מחדש בשנת 2005 ביוזמת ד"ר דוד בריקסטון. המוזיאון החדש כולל ארבעה מיצגים אורקוליים: אחד על דרכו של הרצל לציונות, השני על פעילותו בפוליטיקה הציונית, השלישי עוסק בחדרו של הרצל והרביעי עוסק בהשוואה בין חזונו של הרצל בספרו אלטנוילנד להישגיה של מדינת ישראל. חדר העבודה המקורי של הרצל משולב אף הוא במוזיאון החדש.

במרכז הרצל נמצא גם מרכז חינוכי ללימודי הציונות על שם ד"ר אריה צימוקי, ובצמוד אל המוזיאון נמצא מדרשת הר הרצל, המשמש כמכון הארצי והלאומי ללימודי ציונות. מוזיאון הרצל, אשר הוקם בסמוך אל בניין מדרשת הר הרצל הסמוך, מכיל את "קמפוס מרכז הרצל" שהוקם במטרה להנציח את פועלו ואת ורעיונותיו של הרצל.

מרכז הרצל הוקם ומנוהל על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, ארגון שנוסד בידי הרצל עצמו בקונגרס הציוני הראשון, בשיתוף עם ארגונים רבים נוספים.

במוזיאון מתקיימים סיורים מודרכים בהר הרצל בחלקת גדולי האומה, בבית העלמין הצבאי ובאתרים ממלכתיים נוספים. כמו כן המוזיאון מעביר סיורים בירושלים בעקבות ביקורו ההיסטורי של הרצל בעיר בשנת 1889.

## תערוכות ופעילויות
המוזיאון החדש כולל ארבעה סרטים ארבעה ממדיים, המספרים על דרכו ותרומתו של הרצל לציונות, השתתפותו בפעילות ציונית פוליטית ואת חזונו של הרצל כפי שמתואר בספר אלטנוילנד. מתחם המוזיאון כולל שני מרכזים חינוכיים הקשורים לציונות, אשר מנוהלים על ידי ההסתדרות הציונית העולמית.

## גלריית תמונות

תמונה:The Herzl Museum IMG_1153.JPG|הכניסה למוזיאון
תמונה:The Herzl Museum IMG_1154.JPG|חזית המוזיאון
תמונה:HerzlMuseum22.jpg|הדמיה של הקונגרס הציוני
תמונה:תבליט ירושלים - מוזיאון הרצל.jpg|פסיפס בחזית המוזיאון


## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מוזיאון הרצל
* 
* כתבה על מרכז הרצל בערוץ 10, באתר youtube
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: מוזיאונים
קטגוריה:מוסדות ציוניים
קטגוריה:הר הרצל
מוזיאון הרצל
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים ביוגרפיים
עמית הורסקי

**עמית הורסקי** (נולד ב-4 במרץ 1975) הוא איש תקשורת, שדרן, מגיש ועורך ספורט. מייסד ומנהל 'קול הספורט' - הכשרה למקצועות התקשורת. שדר ב"ישראל היום", עורך ב-i24NEWS.

## קריירה
הורסקי החל את דרכו המקצועית בשנת 1993 ככתב בעיתון חדשות. בהמשך ערך את מדורי הספורט של שתי ערים וערים מרשת שוקן. בשנת 2000 מונה לעורך במדור הספורט היומי של מעריב ומדור הספורט של המקומון זמן מקומי.

את דרכו בתקשורת האלקטרונית החל ב-1995 כשדר ברדיו ללא הפסקה (103FM). ב-1997 עבר לשדר בקול ישראל בתוכניות שירים ושערים ו'אחד על אחד'. הורסקי הגיש תוכנית ספורט יומית ב'רדיו לב המדינה' (91FM) ותוכנית ספורט שבועית ב'רדיוס' (100FM).

בשנת 2002 עבר הורסקי לערוץ 1 של הטלוויזיה הישראלית בו שימש כשדר הספורט הראשי, מגיש, עורך ובמאי כתבות.

בנובמבר 2016 פרש מרשות השידור והצטרף ל'כאן' - תאגיד השידור הישראלי, ושידר את משחקי הפועל ירושלים ביורוקאפ בערוץ 20.

בין 2018 ל-2020 שידר בערוץ הספורט.

ב-2024 החל לשדר כדורסל ב'ישראל היום' שרכש את זכויות השידור של הפועל ירושלים והפועל תל אביב ביורוקאפ.

ב-2024 החל לעבוד בערוץ הטלוויזיה i24NEWS בתפקיד עורך.

בשנת 2013 הקים הורסקי את 'קול הספורט' - קורסים מקצועיים להכשרת שדרים וכתבי ספורט שמתקיימים בבית ציוני אמריקה בתל אביב.

בין שידוריו הבולטים בערוץ הראשון: יורו 2004 ויורו 2016, מכבי תל אביב ביורוליג, אליפויות עולם באתלטיקה, אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ואולימפיאדת לונדון 2012, מונדיאל 2010 ומונדיאל 2014, ליגת העל בכדורגל, גמרי גביע בכדורגל ובכדורסל ומשחקי נבחרת ישראל בכדורסל ובכדורגל.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:סגל ערוץ 20
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
פרוקול הארום

260px|ממוזער|פרוקול הארום, 2006
**פְּרוֹקוֹל הארוּם** (באנגלית: **Procol Harum**) הייתה להקת רוק מתקדם, שנוסדה בלונדון ב-1967 והתקיימה עד 1977. להיטה הגדול ביותר היה "בהיר יותר מחיוורון" (A Whiter Shade of Pale) שנבחר על ידי מבקרי מוזיקה ב-1977 לסינגל הטוב ביותר מאז 1952.

## תולדות הלהקה
הלהקה הוקמה על ידי הפסנתרן והמלחין גארי ברוקר והפזמונאי קית' ריד ב-1966. עד אביב 1967 הצטרפו ללהקה מת'יו פישר באורגן האמונד, רי רוור בגיטרה (שהוחלף מאוחר יותר על ידי רובין טרוור), דייוויד נייט בגיטרה בס ובי.ג'יי וילסון בתופים.

השיר הראשון שהקליטו, ב-12 במאי 1967, היה "בהיר יותר מחיוורון", שיר סוריאליסטי שהולחן על ידי ברוקר ופישר למילים של ריד. הפתיחה המפורסמת של השיר מבוססת על י.ס. באך – air
ב g string. גארי ברוקר ניסה לנגן את באך אך טעה מעט ויצר לחן משלו. ערן צור (במאמר ב-MOOMA) מוצא בלחן השפעות מסוויטה מספר 3 ברה מז'ור וקנטטה מספר 140 של יוהאן סבסטיאן באך. הסינגל הופק על ידי דני קורדל והגיע עד מהרה למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי והחמישי במצעד האמריקאי. בהמשך נמכרו ממנו למעלה מ-6 מיליון עותקים. דווקא המילים הלא הגיוניות שלא יצרו כל נרטיב, משכו את הקהל לנסות ולמצוא פרשנויות. את השיר הקליטו מאז אמנים רבים, בגרסאות כיסוי והוא מוזכר בספרים ובסרטים.

באותה שנה הוקלט אלבומה הראשון של הלהקה שנקרא אף הוא "פרוקול הארום", תקליט זה משויך לפרוטו פרוג, סגנון המאפיין להקות שקדמו לז'אנר הרוק המתקדם.

בשנת 1968 הופיעה הלהקה בארצות הברית יחד עם צ'אק ברי ולהקת פליטווד מק.

בשנת 1969 הוציאה הלהקה את התקליט Salty Dog, שהיה אלבומם האחרון עם פישר וכלל את שיר הנושא המצליח.

בשנת 1973 יצא התקליט Grand Hotel. בשיר אחד משתתפת זמרת הסופרן של הסווינגל סינגרס, כריסטיאן לגראן.

בשנת 1977 הגיעה הלהקה לסוף דרכה.

בשנת 1991 התאחדה הלהקה מחדש וחזרה להופיע בהרכב שברובו היה חדש וכן הקליטה את שני אלבומים "The Prodigal Stranger" שיצא ב-2003 ו-"Novum" שיצא ב-2017.

גארי ברוקר נפטר ב-19 בפברואר 2022 בגיל 76.

## שם הלהקה
למנהל הלהקה, גאי סטיוונס, היה חבר ולו חתול בשם "פְּרוֹקוּל הארוּן" (המלה הראשונה הייתה כינויו של החבר בקרב ארגון חובבי החתולים שבו היה מעורב, והמלה השנייה הייתה שמו של החתול, אולי מן השם הערבי) והוא הציע לחברי הלהקה את השם בטלפון. חברי הלהקה לא שמעו היטב את השם ואימצו את השם המשובש, חסר המובן. היות המלה "פְּרוֹקוּל" (ו"ו שרוקה ולא חלומה) מלה לטינית שפירושה "הרחק מ-", ושיבוש השם הארון לכדי המלה הלטינית "הארוּם", שהיא כינוי רומז קרוב ביחסת שייכות, הובילה לפירוש השם (לעיתים תוך "תיקון" המלה הראשונה לכתיב שיתאים למלה הלטינית) כשם לטיני, שפירושו "הרחק מן (הדברים) האלה". בהיעדר מובן אחר, הפרשנות הזו אומצה במשך עשורים על ידי כתבי עת ומאזינים והוצגה כעובדה.

## דיסקוגרפיה
*Procol Harum – 1967
*Shine on Brightly – 1968
*A Salty Dog – 1969
*Home – 1970
*Broken Barricades – 1971
*Grand Hotel – 1973
*Exotic Birds and Fruit – 1974
*Procol's Ninth – 1975
*Something Magic – 1977
*The Prodigal Stranger – 1991
*The Well's on Fire – 2003
*Novum – 2017

## קישורים חיצוניים

* 

* פרוקול הארום, במדריך העברי לרוק מתקדם

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות רוק מתקדם
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:שישיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:אמני A&M רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1967
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 1977
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2022
ברוטוס מטרויה

**ברוטוס** (באנגלית ובולשית: **Brutus**) הוא דמות אגדית המוזכרת בפולקלור הבריטי והולשי כמייסד בריטניה.

על פי המסופר באותן אגדות היה ברוטוס צאצאו של איניאס גיבור טרויה, אשר הגיע אל האי בריטניה וייסד את הממלכה הראשונה בה.

אגדה זו מופיעה לראשונה ב"היסטוריה בריטונום" (Historia Britonum) שנכתב על ידיו נניוס במאה התשיעית ומאוזכרת מאוחר יותר בכרוניקה שנכתבה על ידי ג'פרי ממונמות' במאה ה-12: "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae).

## ה"היסטוריה בריטונום"
ההיסטוריה בריטונום מציין כי מקור שמו של האי "בריטניה" בשמו של ברוטוס, קונסול רומאי אשר כבש את ספרד ואת בריטניה. על פי גרסה אחרת, הכיבוש התבצע לפני ייסוד רומא על ידי נכדו של איניאס.

גרסה זו מתבססת על מקורות רומיים כמו ליוויוס וורגיליוס המספרים על ייסוד רומא על ידי איניאס לאחר מלחמת טרויה. האגדה מספרת כי נכדו של איניאס, ברוטוס, הרג בטעות את אביו בחץ ועל כן גורש מאיטליה, ונדד דרך גאליה (בה ייסד את העיר טור), ולבסוף הגיע לבריטניה וקרא לה על שמו. ההיסטוריה בריטונום מתארך את הגעתו לבריטניה לתקופת כהונתו של הכהן הגדול עלי.

גרסה אחרת של ההיסטוריה בריטונום טוענת כי ברוטוס הוא בנו של סילוויוס בנו השני של איניאס (במקום אסכניוס), ועוקבת אחר הגניאולוגיה שלו עד חם (ולפי גרסה אחרת ליפת) בנו של נח.

## ה"היסטוריה רגום בריטניה"
[ממוזער|שמאל|"אבן ברוטוס" ב[טוטנס שבדבון - מציינת את המקום בבריטניה אליו הגיע ברוטוס לראשונה.]]
ג'פרי ממונמות' מספר בספרו סיפור דומה, אולם מוסיף פרטים רבים. בגרסת ה"היסטוריה רגום בריטניה" ברוטוס הוא נכדו של אסקאניוס ולא בנו. בדומה ל"היסטוריה בריטניום" גם בגרסה זו מגורש ברוטוס מאיטליה לאחר שהרג את אביו, אולם הוא מגיע ליוון, פוגש קבוצת עבדים ניצולי טרויה, משחרר אותם והופך למנהיגם, ויחד עם צבא זה מפליג מערבה. הם מגיעים לאי בודד ומגלים בו מקדש לאלה דיאנה. לאחר שהם מקריבים לה קורבנות רואה ברוטוס מול פסל האלה חיזיון המלמד אותו אודות קיומו של אי באוקיינוס בו מתגוררים רק ענקים.

ברוטוס וצבאו מפליגים מערבה, נלחמים בסירנות, ומגיעים לגאליה שם נלחם ברוטוס בגופאריוס פיקטוס, מלך אקיטן. במהלך הקרבות נהרג אחיינו של ברוטוס, טורונוס, ובמקום קבורתו מייסד ברוטוס את העיר טור הקרויה על שמו. מגאליה מפליג ברוטוס לאלביון (הוא האי בריטניה) שם מביס ברוטוס את הענקים, קורא לאי על שמו שלו, והופך למלך הראשון של האי. כמו כן ברוטוס מייסד עיר על נהר התמזה וקורא לה "טרויה נובה" (טרויה החדשה) - הממוקמת במקום בו מצוי כיום בניין הגילדהול בסיטי של לונדון, וקתדרלת סנט פול. על פי ההיסטוריה רגום, נקבר ברוטוס בגבעת מצודת לונדון, ולאחר מותו חולקה הממלכה בן שלושת בניו לוקרינוס (מלך אנגליה), אלבאנאקטוס (מלך סקוטלנד) וקאמבר (מלך ויילס).

## קישורים חיצוניים

* גניאולוגיה של ברוטוס
* תיארוך מלכי בריטניה האגדיים

קטגוריה:בריטניה: מלכים אגדיים
חיל השלום

**חיל השלום** (באנגלית: **Peace Corps**) היא סוכנות עצמאית של ארצות הברית. חיל השלום הוקם בצו נשיאותי 10924 ב-1 במרץ 1961 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, ואושר על ידי הקונגרס האמריקאי ב-22 בספטמבר 1961.
מטרותיו של חיל השלום כפי שהוגדרו בחוק:

ממוזער|הנשיא קנדי מברך מתנדבים בחיל השלום ב-28 באוגוסט 1961.
מאז שנת 1961 יותר מ-240,000 אנשים שירתו כמתנדבים בחיל השלום ב-142 ארצות שונות.

בשנת 2022 היה התקציב של חיל השלום 410.5 מיליון דולר

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני עזרה
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים אזוריים
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:נשיאות ג'ון פ. קנדי
דובון (מעיל)

**מעיל דובון** הוא מעיל עמיד, מרופד, בעל בטנה מניילון וכיסוי בד חיצוני אטום למים שביניהם שכבת מילוי מבודדת מסיבים סינתטיים. למעיל ברדס. המעיל מתאים לשוהים בחוץ זמן ארוך בימים קרים כגון חיילים ופועלים. שמו הרשמי ברישומי האפסנאות: "מעיל מארב מרופד". נקרא "דובון" עקב גִזרתו העבה המקנה ללובש אותו מראה מגושם, מנופח ודמוי דוב.
[שמאל|ממוזער|250px|חיילי [צה"ל לבושים במעילי דובון בבית לחם, 1978]]

המעיל נסגר באמצעות רוכסן ובנוסף ניתן לכפתר אותו בחמישה כפתורים.

בנוסף,למעיל כותפות עליהן ניתן לשים כומתה ותג יחידה.

המעיל הוצג לראשונה ב-1971 על ידי חיל התחזוקה עבור חיילי צה"ל, כדי להחליף את מעילי ה"שינל" הכבדים שהיו עשויים צמר ומעילים מתוצרת ארצות הברית ("בטלדרס"). צבעו המקורי היה ירוק-זית לחילות היבשה וכחול לחיל האוויר והים, ואלו שני צבעי הדובון היחידים עד היום. בהמשך קיבלה חברת "חגור" את הזיכיון להשתמש במותג "דובון" ולייצר את המעיל הן עבור צה"ל והן עבור אזרחים ואף לייצוא.

בהמשך, פותחו מכנסי הדובון שהיו בעלי הרכב חומרים דומה לזה של הדובון והוחזקו על הגוף בסיוע כתפיות ולאחר מכן פותחה החרמונית שהייתה חליפה שלמה באותו סגנון.

לבישת המעיל מעידה על שהייה ארוכה בחוץ, ונתפסת כהתעלמות מנורמות לבוש אופנתיות ומראה חיצוני אלגנטי. הוא מהווה סימן היכר למגזרים מהציבור הישראלי המרוחקים מאופנת הלבוש המערבית, כגון בדואים, המתנחלים, תלמידי ישיבות הסדר, קיבוצניקים וחקלאים.

החל מספטמבר 2021 הפסיק צה"ל לספק למתגייסים מעילי דובון ובמקומם ניתנים מעילי סופטשל.

## בתרבות
הדובון כסמל לישראליות מופיע, בין היתר, בשירו של יהונתן גפן "בלדה לדרוזי" בשורה החוזרת "נו, עם הדובון והעוזי - מי יכול לראות שהוא דרוזי?"
החמישייה הקאמרית הציגה מערכון העוסק באנשים המתנגדים להכנת מעילים מדובונים.

העיתונאית ליסה פרץ כתבה בטורה במעריב בשנת 2002 את הדברים הבאים: "אי אפשר להפריז בחשיבותו של הדובון: דמויותיהם השרמנטיות של חנן פורת והרב לוינגר נישאים על כתפיים ביום העלייה לסבסטיה לא תיזכר בגלל ההישג הלאומי של הקמת מפעל ההתנחלויות. אלה הדובונים התואמים ומרהיבי העוז שעטו על פלג גופם העליון שהפכו את הרגע להיסטורי."

חגי אפרתי, מבטא ברשימה "יס פליס" שפורסמה במדור "יהדות" בפורטל nrg מעריב את הדעה שעבור הציבור הדתי לאומי: "המפתח להשתלבות אמיתית באתוס הישראלי, שהיום משמעותו היא פשוט להתלבש נכון, עובר דרך מעילי הפליס. מעתה, לא עוד דובון שלא כובס שנים אלא פליס מודרני שלא מפריע לשכנים."

התסריטאית ליאורה רוזנפלד-סופר מאפיינת את דמותו של סוכן חומרי ההדברה בסיפורה "תפוזי דם" באופן הבא: "מבחינה זו, של הלבוש, עבודתי נוחה ביותר: ג'ינס מהוה. חולצות פלנל. מעיל דובון צבאי בימות גשם. רק לעיתים רחוקות בלבד, כאשר אני עומד להיפגש לראשונה עם לקוח שנאמר לי עליו מראש כי הוא בעל רפת או לול מצליחים במיוחד, או אחד המחשיב עצמו איש עסקים לכל דבר, אני מיטיב מעט את לבושי."

מעיל דובון עומד בבסיס היצירה "ערך" של אורי קצנשטיין.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

דובון
קטגוריה:מדי צה"ל
קטגוריה:ישראל: אופנה