open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
9K37 בוק

**מערכת ה"בוק"** (ברוסית: "**Бук**" – עץ אשור) היא משפחה של מערכות נ"מ מתנייעות לטווח בינוני שפותחה על ידי ברית המועצות ובהמשך על ידי רוסיה. מערכת זו אמורה להתמודד עם מטוסים, מסוקים, כטב"מים, טילי שיוט, ופצצות מונחות. המערכת סומנה על ידי נאט"ו בסימון SA-11 "גדפלי" ו-SA-17 "גריזלי". המערכת נועדה להחליף את מערכת ה-2K12 קוב.

## פיתוח
פיתוח המערכת החל בשנת 1972. פותחו במקביל שתי מערכות, אחת יבשתית ואחת ימית. בניגוד למערכת הקוב שקדמה לה, הדרישה ממערכת זו הייתה שכל משגר יוכל לשמש כסוללה מלאה ללא תמיכה של כלי רכב נוספים. המערכת הוכנסה לשירות בין השנים 1978-1980. הגרסה הימית, שנקראת 3S-90 "אורגן" משתמשת באותם הטילים. גרסה זו הוכנסה לשירות בשנת 1983 במשחתות מסוג "סוברמני".

## שיפורים
בשנת 1983 נכנסה גרסה משופרת שנקראה BUK-M1. בגרסה זו שופרו המכ"ם, סיכויי הפגיעה ויכולות הל"א. גרסה מתקדמת יותר, BUK-M1-2 נכנסה לשירות ב-1998. בגרסה זו ניתן להשתמש בטיל מתקדם יותר, 9M317, בנוסף לדגם הישן יותר. גרסה זו מסומנת על ידי נאט"ו כ-SA-17. במקביל לגרסה היבשתית הוצגה גם גרסה ימית משופרת שסימונה בנאט"ו SA-N-7B ו-SA-N-7C. הצבא הרוסי הכריז על כך שבעתיד תיקלט מערכת מדגם חדש יותר – BUK-M3.

## תיאור המערכת
סוללת בוק מורכבת מרכב פיקוד, מכ"ם גילוי, שישה משגרים ושלושה נושאי טילים. זמן הפריסה של הסוללה עומד על כ-5 דקות וכן גם זמן הקיפול. זמן התגובה של הסוללה עומד על 22 שניות.
המשגר בנוי על תובה זחלית GM-569 ולו צוות של שלושה לוחמים. למכ"ם של המשגר טווח עקיבה של 32 ק"מ וגובה מרבי של 15-22 ק"מ והוא מסוגל להנחות שלושה טילים בו זמנית למטרה. המשגר נושא ארבעה טילים. למשגר מערכת עקיבה אלקטרו-אופטית בעלת מצלמה תרמית ומד טווח לייזר. מכ"ם המשגר הוא 9S18.
מכ"ם הגילוי של המערכת הוא 9S35, בעל טווח גילוי של 85 ק"מ.
כל רכב נושא טילים מכיל 13 טילים.
המערכת משתמשת במחשב הסובייטי ארגון-15A.
## גרסאות

## מפעילים

## שימוש מבצעי
* הסכסוך הגאורגי-אבחזי – מערכת רוסית הפילה מטוס אבחזי.
* מלחמת צ'צ'ניה הראשונה – המערכות הופעלו להגנת יחידות הצבא הרוסי.
* המלחמה בדרום אוסטיה – בהתאם להודעת הצבא הרוסי 4 מטוסים הופלו על ידי מערכת בוק שהגיע מאוקראינה
* טיסה 17 של מלזיה איירליינס – מטוס אזרחי שהופל בשמי מחוז דונצק, אוקראינה.

## במזרח התיכון
במזרח התיכון המערכת מבצעית, בין השאר, בצבאות סוריה ומצרים.

על פי פרסומים זרים, מערכת כזו הושמדה על ידי ישראל בתקיפת חיל האוויר בסוריה ב-31 בינואר 2013, בשיירת נשק שהייתה מיועדת לחזבאללה.

ב-10 בפברואר 2018 ישראל תקפה והשמידה שלוש מערכות של SA-17 וגם SA-5, זאת בתגובה לירי לעבר מטוסי F-16 שאחד מהם הופל בשטח ישראל, כנראה על ידי טיל SA-17.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילי קרקע-אוויר רוסיים וסובייטיים
אף פעם לא מאוחר מדי

**אף פעם לא מאוחר מדי** הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מאת ובבימויו של עדו פלוק, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2012.

## עלילה
הרצל (נוני גפן), בחור ישראלי שהתגורר 8 שנים בדרום אמריקה ובגיל 28 שב לישראל. הוא מוצא עבודה כמדביק פוסטרים, לוקח את הוולוו הישנה של אביו (עמי ויינברג) ויוצא למסע חוצה ישראל, במהלכו הוא מדביק פוסטרים על לוחות מודעות, פוגש אנשים שונים.

## אודות ההפקה
עדו פלוק, שב לישראל מניו יורק ב-2001, שם עשה תואר ראשון בהפקת סרטים וטלוויזיה בבית הספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק.

הוא כתב תסריט והגיש בקשה לקרן הקולנוע הישראלי לתמיכה בסרט. הקרן הציעה לו למנות עורך תסריט שיעבוד איתו, אבל לפלוק אצה הדרך והוא החליט לעבוד לבדו.

המפיקים היו עדו פלוק, גל גרינשפן ורועי קורלנד, לתפקיד הראשי נבחר נוני גפן, שאחר-כך ביים את הסרט "לא בתל אביב". מישהו תרם לסרט את המצלמה שלו, חלק גדול מהצוות עבד בהתנדבות.

קרן הקולנוע העניקה 50 אלף דולר לעשיית הסרט, 50 אלף דולר נוספים גויסו באמצעות הפייסבוק, ממאות משקיעים. בתום הצילומים קיבלו סכומים נוספים ממפעל הפיס, קרן הקולנוע. הם זכו גם בפרס מה"סינמרקט" בפסטיבל חיפה, להשלמת העבודה בברלין.

בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, לאחריו הוקרן בפסטיבל פרייבורג, שם זכה בפרס הראשון, בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל בהמבורג.

בנובמבר 2011 נכתבה בעיתון "וראייטי" ביקורת משבחת לסרט. בעקבותיה פנו אליו אנשים שונים בחו"ל בהצעות עבודה. אחת מהן הייתה מוונדי ג'אפט, המפיקה בפועל של הסרטים "הג'וב האיטלקי" ו"אני לא שם זין". היא קראה תסריט באנגלית שפלוק כתב ואמרה לו שהיא מעוניינת לביים אותו. פלוק מתגורר בניו יורק ועובד על סרטו החדש "הכרטיס" (The Ticket).

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* אורון שמיר, "אף פעם לא מאוחר מדי", סקירה, באתר סריטה, 4 באוגוסט 2012
* יאיר רוה, "אף פעם לא מאוחר מדי" – עכשיו הפרמיירה, באתר סינמסקופ, 29 ביולי 2012
* 
* האתר של עדו פלוק

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
אופוצ'קה

**אופוצ’קה** (ברוסית: **Опочка**) היא עיר בראיון אופוצ'טסקי (Opochetsky), מחוז פסקוב, רוסיה, על הנהר וליקאיה, 130 ק"מ מדרום לפסקוב. עיקר תעשייתה של העיר מבוססת על מזון וטקסטיל. בעיר גשר תלוי מעל הנהר וכן מספר אתרים תיירותיים והיסטוריים, בהם כנסייה, תחנת דואר ואתרים ארכאולוגיים.

## תולדות היישוב
אופוצ'קה נוסדה ב-1414 והוקם בה מבצר שהיה כפוף לפסקוב והגן עליה. ב-1426 צרו הליטאים על העיר וב-1427 צר צבאו של המסדר הליבוני על העיר אך לא כבשוה. בשנת 1517 צר על המבצר צבא פולני-ליטאי בפיקודו של הטמאן אוסטרוז'סקי. המצור נמשך כחודש ובסוף הוסר על ידי כוח רוסי גדול שנשלח ממוסקבה על ידי וסילי השלישי.
ב-1708 הכפיף פיוטר הגדול את היישוב ליחידה המנהלתית של סנט פטרסבורג ובסוף המאה ה-18, במספר חלוקות מנהלתיות, הוכפפה אופוצ'קה לתת-הנסיכות של פסקוב ולאחר מכן הפכה למרכז המנהלתי של אוייזד אופוצ'טסקי.

ב-1927 נוסד מחוז אופוצ'טסקי ואופוצ'קה הפכה למרכזו המנהלי. ב-1935 סופח המחוז, ובכללו אופוצ'קה, למחוז טבר.

בין יולי 1941 ויולי 1944 הייתה אופוצ'קה כבושה על ידי הצבא הגרמני.

## יהודי העיר
בתקופת האימפריה הרוסית לא נכלל העיר בתחום המושב, עם זאת כמה מאות יהודים התגוררו בעיר (היו אלה בעיקר חיילים משוחררים מן הצבא הרוסי ובני משפחתיהם). לפי מרשם האוכלוסין שנערך ב-1897 התגוררו בעיר 248 יהודים (כ-4% מהאוכלוסייה).

בשנות השלושים של המאה ה-20 התגוררו באופוצ'קה כ-580 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי העיר. רובם עזבו ערב השואה ועם הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר כ-290 יהודים. באוגוסט 1941 רוכזו כ-200 יהודים בגטו ובנובמבר החל רצח תושבי הגטו. עד מרץ 1942 נרצחו כ-120 מיושבי הגטו. ב-8 במרץ 1942 נרצחו יתר התושבים בירי ביער הסמוך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:רוסיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז פסקוב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
רודה-אופלין

**רודה-אופלין** (בפולנית: **Ruda-Opalin**) הוא כפר בפרובינציית לובלין במחוז חלם בפולין. בשנת 2011 התגוררו במקום כ-301 תושבים.

## היסטוריה
תחילת ההתיישבות הייתה באמצע המאה ה-19 על ידי מתיישבים גרמנים. בסוף המאה ה-19 הוקמה בה תחנת רכבת וכפר התחבר לחלם. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היוו מכרות מתכות ענף מרכזי בכלכלת הכפר.

בזמן מלחמת העולם השנייה הוקם בכפר משחנה עבודה בו עבדו יהודי הסביבה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
ליאור מנור

**ליאור מנור** (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא קוסם, אמן טלפתיה, מנטליסט, מנחה כנסים ומרצה ישראלי אשר נבחר בדצמבר 2018 כנשיא אגודת הקוסמים הישראלית.
הוא אמן בידור המשתמש בקסמים ובטלפתיה כאמצעי להעברת מידע והטמעת מסרים, ומקפיד לא להציג עצמו כבעל כוחות על-טבעיים ומתנגד לאלה הטוענים שיש להם כאלה.
## ביוגרפיה
ליאור מנור נולד בחולון לאריה ורחל מנור, ניצולי שואה. אביו היה סא"ל בחיל האוויר ולאחר מכן, סמנכ"ל בינוי ברשת מלונות דן. אמו הייתה עקרת בית. אחיו הבכור, עמי מנור, היה יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל חולון.

בילדותו, עסק ליאור מנור בחידות מתמטיקה ופיזיקה וגם בקסמים, אך נטש את התחום בשל פחד קהל.

את שירותו הצבאי עשה ביחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר בחרמון.

לאחר סיום הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, ובעקבות מופע קסמים של רוני שכנאי, החליט מנור לחזור לתחום. הוא החל ללמוד אצל שכנאי, עד שהרגיש בשל והחל להופיע באופן עצמאי, כאשר אשתו שימשה לו אסיסטנטית.

בשנת 1994 הנחה פינה קבועה בתוכנית האירוח של דן מרגלית בערוץ 2, בה חזה את מספרי הגרלת הלוטו.

בשנים 1997–1998 היה הקוסם הישראלי הראשון שקיבל תוכנית טלוויזיה משלו. התוכנית "קלף חזק" שודרה בערוץ 1 ורצה במשך שתי עונות. במהלך התוכנית, בין היתר, עצר את הדופק, פתר חידה של דן חמיצר, ונהג ברחבי תל אביב עם עיניים מכוסות. בשנים 1999–2000 הנחה פינה קבועה בתוכנית של רפי רשף, בה חזה לראשונה את תוצאות בחירות 1999 ועצר את שעון הספירה לאחור למילניום על בנייני עזריאלי.

בנוסף לפעילותו בתחום הקסמים, מנור פעיל חברתי בתחום מחלת הסוכרת, עימה הוא מתמודד מעל 27 שנים. ב-2013 צוטט בספר "המדריך לעתיד" של ד"ר רועי צזנה, חוקר ביחידה לחיזוי טכנולוגי וחברתי באוניברסיטת תל אביב, בהקשר לטיפול שבמסגרתו מתוכנתים מחדש תאים בגוף ומשנים את צורתם ואת תפקודם. מנור צוטט כחולה סוכרת שיעדיף לקבל את הטיפול קודם ורק אחר כך לדון בסוגיות האתיות.

מנור נשוי ואב לשלושה.

## פרסים בהם זכה
* פרס "ריצ'רדי" לשנת 1994 על פיתוח, קידום, תרומה ומצוינות בתחום הטלפתיה מטעם אגודת הקוסמים הישראלית
* פרס "מופע הטלפתיה הטוב ביותר בעולם" לשנת 2001 מטעם איגוד הטלפתים העולמי
* פרס "היצירתיות" לשנת 2009 מטעם איגוד הטלפתים העולמי
* פרס על מפעל חיים מטעם אמ"י בשנת 2015

## ספרים ופיתוחים
* בשנת 2005 הוציא את ספרו הראשון, "**ספר הקסמים של ליאור מנור**" שבו הוא מלמד ומדגים קסמים, ברמות קושי עולות. הספר כולל הסברים מפורטים המאפשרים גם למתחילים להפוך להיות קוסמים.
* בשנת 2009 פיתח שתי אפליקציות קסמים לאייפון: "The Balloons Magic" ואת "Isensor Magic"
* הסרט "**מדעברא קדברא**" - סרט בתלת-ממד המוצג בתערוכת "קסם של מדע" במוזיאון המדע בחיפה. הסרט מלמד קסמים ומסביר את דרך הפעולה שלהם על פי עקרונות מדעיים. הסרט מוצג באולם אינטראקטיבי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מור דיעי חנני, "סיפורו של ליאור מנור" באתר השקמה חולון, אפריל 2018.

קטגוריה:קוסמים ישראלים
קטגוריה:מנטליסטים ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
ונקובר (וושינגטון)

**ונקוּבר** (באנגלית: **Vancouver**) היא עיר בגדה הצפונית של נהר קולומביה במדינת וושינגטון שבארצות הברית. נכון להערכה בשנת 2024, בעיר 198,992 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינה.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת במרחק של 491 קילומטרים בלבד מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. שתי הערים קרויות על שמו של ג'ורג' ונקובר, ימאי ומגלה ארצות בריטי שבין השנים 1791-1795 חקר את החוף המערבי הצפוני של אמריקה. עם זאת, ונקובר שבוושינגטון נוסדה 29 שנים לפני זו הקנדית, והכינוי לתחנת המסחר שהעיר האמריקאית הוקמה בסמיכות לה כ"פורט ונקובר" קדום אף עוד יותר.

במשך השנים הועלו מספר הצעות כדי להפחית את הבלבול הנובע מזהות השם של שתי הערים. בין השאר הוצע להחליף את שם העיר ל"אולד ונקובר" ("ונקובר הישנה") או ל"פורט ונקובר". כיום התושבים המקומיים נוהגים להוסיף לשם העיר הקנדית BC ("בריטיש קולומביה"), ולזו האמריקאית USA, או "וושינגטון".

## ערים תאומות
לעיר שתי ערים תאומות:
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:מדינת וושינגטון: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1825
אורושהאזה

**אורושהאזה** (בהונגרית: **Orosháza**) היא עיר במחוז בקש בהונגריה, על גדות הנהרות מארוש (Maros) וקרש (Körös). פירוש שם העיר הוא "ביתו של אורוש". העיר היא מרכז חינוך, תרבות ונופש אזורי, ופועלים בה מוזיאון, ספרייה, גלריה לאמנות, וארבורטום (גן אקלום לעצים) ובו כאלפיים מיני צמחים.

בעיר קיימת כנסייה לותרנית שבנייתה החלה בסוף המאה ה-18.

## קהילה יהודית

לפני הכיבוש הגרמני היו בעיר כ-580 יהודים, מתוך כ-25,000 תושבים. רוב חברי הקהילה היו נאולוגים, ועם מוסדותיה נמנו בית ספר יסודי יהודי ואגודות חברתיות ודתיות.

כחודש לאחר הכיבוש הגרמני, (מבצע מרגרטה) באפריל 1944, ירו הגרמנים בעשרות גברים יהודים. במאי 1944 הוקם גטו בו רוכזו גם יהודים מהנפה.
ביוני גורשו רוב הכלואים בגטו למחנה שטרסהוף (Strasshof) שבאוסטריה. היתר גורשו לאושוויץ.

## ילידי המקום
* **[[אלק פאלוש]]** (במקור **פרידמן**, 1883 – 1950) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, אמן ומעצב תפאורות.
* **[[ג'רג' דנש]]** (1923 – 2015 ) היה עורך דין, היסטוריון, גאוגרף, יועץ מדעי, ספלאולוג יהודי-הונגרי.
* **[[אגנש פדור]]** (במקור **פישר**, 1909 – 1990), הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה, עיתונאית, גרפיקאית, פסלת.
* **[[מיקלוש מילר]]** (1913 – 2000) היה צלם יהודי-הונגרי-ספרדי.
* **[[דיולה פאפ]]** (במקור קוהן, כלומר כהן, 1899 – 1983) היה צייר יהודי-הונגרי, מעצב גרפי, אמן תעשייתי. 

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:הונגריה: עיירות יהודיות
קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:גטאות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
תסמונת סוסק

200px|ממוזער|סריקת מוח של אישה בת 19 עם תסמונת סוסק ופגיעה בעורקים זעירים בקורה הרחבית
**תסמונת סוסק** (**Susac's syndrome**) היא אנצפלופתיה המתאפיינת בפגיעה בכלי דם קטנים במוח ובפרט בעורק הרשתית וגורמת לאיבוד שמיעה, פגיעה בראייה וכאבי ראש ולפגיעה קוגניטיבית. התסמונת נחשבת כמחלה אוטואימונית.

## תיאור
המחלה אובחנה לראשונה על ידי ד"ר ג'ון סוסק בשנת 1979. כמחלה אוטואימונית בה הגוף תוקף את עצמו, תסמונת סוסק תוקפת את כלי הדם הקטנים במוח וכתוצאה מכך חוסמת אותם וגורמת למחסור של דם (חמצן) באזורים מסוימים במוח. המחלה נדירה ביותר, אבל בכל זאת מסתמן שהיא פוגעת בעיקר בנשים בגילאים 20–40, אם כי נצפו גם חולים גברים ובגילאים אחרים.

הפגיעה העיקרית היא במוח, בשמיעה ובראייה.

;מוח
* כאבי ראש דומים למיגרנה אבל מתחזקים לאורך הזמן
* פגיעה בחשיבה, איבוד זיכרון קצר טווח, חוסר יכולת לחשב פעולות חישוביות בסיסיות. לחולה במצב מתקדם יהיה קשה לענות על שאלות כגון 2+3, סדרות חשבוניות, איות של מילים, מה השנה עכשיו וכו'
* חוסר מיקוד
* דיבור לא ברור
* שינויי התנהגות
* סחרחורות ובחילות

;שמיעה
* ירידה בשמיעה בעיקר בתדרים נמוכים ואמצעיים
* סחרחורות - וורטיגו
* טינטונים (צלצולים באוזן)

;ראיה
* הופעת חסימות כלי דם בעין
* שטחים מתים

ייתכן כי הסימפטומים לא יופיעו באותה העת, וייתכן כי בפרק זמן קצר יופיעו סמפטומים בשלושת היבטי המחלה.
לעיתים הסימפטומים יופיעו רק בשניים מהמרכיבים במשך כל תקופת המחלה.
במקרה שבו שלושת התסמינים מופיעים יחדיו, פרק הזמן שעובר עד לאבחון החולה יכול להתקצר.

## אבחון
מאחר שהמחלה נדירה קשה יחסית לאבחן אותה. פעמים רבות היא מאובחנת בטעות כמחלה אחרת ובמקרים קלים החולה מחלים מבלי שאובחן.

מאבחנים את המחלה על ידי הסימפטומים:
* בחינה נוירולוגית של יכולת החשיבה, הליכה וכו'
* MRI לבדיקה של רקמות מוחיות פגועות. באופן טיפוסי נצפים אוטמים זעירים בקורה הרחבית המגשרת בין מחציות המוח הגדול ופחות מכך בחומר האפור
* בדיקת שמיעה - ליקויי שמיעה בעיקר בתדרים נמוכים
* בדיקת רשתית פלואורסצנטית (IVFA) למציאת כתמים לבנים או קרישי דם בענפי עורק הרשתית

האבחון הרפואי מתבצע בעזרת התמונה הטיפוסית הנצפית ב- MRI (ראה תמונה)

## טיפול
עקב הנדירות של המחלה, אין כיום מחקרים קליניים על הטיפול בתסמונת. נמצא שהמחלה שהכי קרובה מבחינה קלינית לסוסק, היא דרמטומיוזיטיס נעורים. הטיפול בסוסק מתבסס על מתווה הטיפול במחלה זו, או על פי הניסיון הקליני של הרופאים המטפלים בדיכוי אנצפלופתיה ו- מחלות חיסון עצמי כגון סוסק.

טיפול מקובל הוא מנות גדולות של סטרואידים דרך הוורידים כדי לדכא את המערכת החיסונית. ניתן לתת גם נוגדן תוך ורידי (אמונוגלובולינים) במקביל וכן טיפול כימותרפי בעזרת ציקלופוספמיד. במידת הצורך, יוחלט להחליף חלק מהתרופות בסלספט או מבטרה. כדי לדלל את הדם ולפתוח את הוורידים שנחסמו, מקובל להשתמש גם באספירין ו/או פלביקס וכן בתרופות המגנות על החולה מזיהומים, מאולקוס ואוסטאופורוזיס.

ממדגמים שעשו בקרב חולים שאובחנו התסמונת נעלמה בדרך כלל לאחר תקופה של 2–4 שנים.
אבחון מוקדם מאוד חשוב על מנת למנוע פגיעה קבועה וחמורה בשלושת מרכיבי המחלה.

## קישורים חיצוניים


* Cleveland Clinic - Susac's Syndrome Overview
* Pediatric Rheumatology - treatment of Susac's syndrome


קטגוריה:מחלות מערכת העצבים
קטגוריה:מחלות לב וכלי דם
קטגוריה:מחלות אוטואימוניות
קטגוריה:מחלות נדירות
סוסק
יוג'ין (אורגון)

**יוג'ין** (באנגלית: **Eugene**) היא עיר הממוקמת במרכז־מערב מדינת אורגון בארצות הברית. נכון למפקד שנערך ב-2010 אוכלוסייתה של יוג'ין מנתה 156,185 אנשים והיא העיר השלישית בגודלה במדינת אורגון שבארצות הברית, אף על פי שבעשר השנים לאחר המפקד בוצעו מספר הערכות מטעם המדינה שמשערות שאוכלוסיית העיר גדלה מאז המפקד, וכעת מספר התושבים שמתגוררים ביוג'ין גדול יותר ממספר התושבים שמתגוררים בעיר הבירה של אורגון, סיילם שהיא העיר השנייה בגודלה במדינה.

העיר שוכנת בקצה הדרומי של עמק וילמאט בסמוך למפגש הנהרות וילמאט ומקנזי, כ-80 ק"מ מזרחית לחוף של אורגון.

ביוג'ין שוכנת אוניברסיטת אורגון.

יוג'ין מתאפיינת ביופי טבעי. תושבי העיר מקפידים על תרבות פנאי כרכיבה על אופניים, ריצה/ג'וגינג, רפטינג, שיט קיאקים ומתמקדים באמנות ואורח חיים "אלטרנטיבי". ב-40 השנים האחרונות משמשת יוג'ין כ"בירת האתלטיקה העולמית".

הסלוגן של יוג'ין הוא: "עיר גדולה לאמנויות וחיק הטבע".

התאגיד נייקי נוסד ביוג'ין.

כינוייה: עמק האמרלד (עמק הבָּרֶקֶת), עיר האמרלד (עיר הבָּרֶקֶת) ועיר האתלטיקה.

## אישים מפורסמים
*דני איינג' - כדורסלן עבר
*לוק ג'קסון - כדורסלן עבר
*מרי דקר - רצה, אלופת עולם
*אשטון איטון - אתלט, אלוף עולם
*יוג'ין לזובסקי - רופא פולני שהציל יהודים בשואה
*ל. רון האברד - סופר ופילוסוף, מייסדה של כת הסיינטולוגיה
*טים הרדין - זמר ומלחין

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אורגון: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1862
אל-חיבה

**אל-חיבה** (בערבית: **الحيبة**) היא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה העיר המצרית העתיקה תיו-ג'אית, שם עתיק שמשמעו "חומותיהם", אשר מתייחס לחומות המקיפות הגדולות שבאתר. בקופטית נודעה העיר בשם תאוג'ו, ובתקופת יוון ורומא העתיקות היא נקראה אנקירונפוליס. העיר שכנה בתחומי הנום ה-18 של מצרים העליונה, וכיום האתר הוא בתחומי מחוז בני סוויף.

החל משלהי תקופת השושלת העשרים (במאה ה-11 לפנה"ס) ועד לתקופת השושלת העשרים ושתיים (אמצע המאה ה-9 לפנה"ס עד שלהי המאה ה-7 לפנה"ס) הייתה אל-חיבה עיר ספר שסימנה את חלוקת מצרים בין הכהנים הגדולים של אמון ששכנו בתבאי לפרעוני מצרים ששכנו בטאניס. חומה גדולה נבנתה סביב האתר, מלבנים שהוחתמו בשמות הכהנים הגדולים פינג'ם הראשון ומנח'פרה. בתקופה מוקדמת יותר התגורר באל-חיבה הכהן הגדול חרי-חר ופעל משם. בתקופת השושלת העשרים ושתיים בנה שישק הראשון מקדש באתר שהוקדש ל"אמון-גדול-השאגות", ובו רשימה טופוגרפית מלאה של כל הערים שכבש במהלך "מסע הניצחון הראשון" שלו בארץ ישראל. המקדש מעוטר גם בדמות בנו, אוסורקון הראשון.

בשנת 1890 התגלתה באתר מגילת ון אמון המספרת את סיפורו של מסע ימי של כהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון.

מאז שנת 2001 הייתה אל-חיבה למוקד חפירות ארכאולוגיות של קבוצת ארכאולוגים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אולם, עקב חוסר היציבות במצרים מאז ההפיכה במצרים, הורשו בוזזים לבזוז את האתר באופן שיטתי, כשהם חופרים מאות בורות, חושפים קברים, הורסים חומות ומשאירים אחריהם פסולת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
רצח עמוס מנטין

**רצח עמוס מנטין** היה רצח של עובד "בזק" בידי נער פלסטיני ביוני 2003, בימי השיא של האינתיפאדה השנייה. כעבור עשר שנים חייב בית משפט, באופן תקדימי, את הרשות הפלסטינית ואת מעבידת הנרצח לפצות את משפחתו בגין הרצח.

עובד "בזק", עמוס מנטין, הגיע בליווי מאבטח אל היישוב באקה אל-גרבייה לשם תיקון תקלות, בעקבות הזמנות תיקון מאת תושבים מקומיים. בזמן שהמאבטח שוחח עם תושב המקום המתין מנטין ברכבו של המאבטח בחלונות סגורים. נער פלסטיני בן 15 וחצי הגיע למקום, ירה במנטין חמישה כדורים והרגו. המאבטח הצליח לפצוע את המחבל וללכוד אותו.

המחבל הרוצח נשפט בבית משפט צבאי ונדון למאסר עולם.

## תביעת הפיצויים
עיזבונו של מנטין ואמו הגישו לבית המשפט המחוזי תביעה לפיצויים נגד "בזק" וכמה נושאי משרה בה; נגד לילית אבטחה בע"מ, אשר הכשירה את בן נעים לתפקידו כמאבטח והעסיקה אותו ב"בזק"; נגד הראל חברה לביטוח בע"מ, אשר הוציאה פוליסות ביטוח ל"בזק" ו"לילית"; ונגד הרשות הפלסטינית והמועצה הפלסטינית. בשנת 2013, 10 שנים לאחר הרצח, לאחר משפט ארוך חייב בית המשפט המחוזי בהחלטה תקדימית את הרשות הפלסטינית בתשלום פיצוי של כ-1.4 מיליון ש"ח למשפחת הנרצח, על הנזקים שנגרמו לה, בנימוק: "משהביעה הרש"פ את נכונותה לאמן נער בן 15.5 בשימוש בנשק במשך 50 ימים... הרי שברור שעודדה אותו ליישם את המידע שצבר במשך לימודיו, ונוכח האווירה ששררה באותם ימים, ליבוי השנאה וההסתה כלפי ישראל וכלפי היהודים, אך טבעי היה בעיני המחבל כי עליו לממש את הידיעות שצבר במחנה האימונים של הרש"פ בהפעלת נשק ברוח התקופה, קרי: בדרך של רצח יהודי". נדחתה תביעת המשפחה להטיל פיצויים עונשיים על הרשות הפלסטינית. חברת "בזק" חויבה בתשלום פיצוי של כ-600,000 שקלים למשפחה, לא כולל הוצאות משפט. נדחתה התביעה נגד חברת האבטחה "לילית" ונגד הראל חברה לביטוח. מדובר בפעם הראשונה שבה חברה נושאת באחריות לרצח עובד שלה כתוצאה מפעולת טרור.

על פסק הדין הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, ונפסק בהם חיוב של הרשות הפלסטינית בפיצויים עונשיים בסך 3 מיליון ש"ח, בנוסף לפיצויים שבהם חויבה בבית המשפט המחוזי. בקשה הרש"פ לדיון נוסף, נדחתה. הדיון בערעורה של "בזק" טרם הסתיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:פיגועים באינתיפאדה השנייה
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2003
קטגוריה:באקה אל-גרבייה
דן זיו

**דן זיו** (26 באפריל 1936 – 7 בנובמבר 2022) היה סגן-אלוף בצה"ל. זכה בעיטור הגבורה על לחימתו כצנחן בקרב המיתלה במבצע קדש. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד גדוד 565 וצלח בין הראשונים את תעלת סואץ בסירות גומי במבצע אבירי לב.

## ביוגרפיה
דן זיו נולד בשם דן קמינר, בן לשמחה ורחל, וגדל בקיבוץ איילת השחר. בשנת 1954 התנדב לחטיבת הצנחנים, ושובץ בגדוד 890 בפלוגה א' עליה פיקד תחילה סעדיה אלקיים ולאחר מכן מאיר הר-ציון. עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר. בשנת 1956 עבר קורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שימש כמפקד מחלקה בגדוד 890. חודש לאחר מכן, כשהחל מבצע קדש, צנח זיו בראש אנשיו בכוח שהיה בפיקוד עובד לדיז'נסקי. הכוח התארגן בלילה במתחם בקצה הגבעות, ולמחרת חבר לכוח שריון. במהלך קרב היתקלות במיתלה לחם זיו תחת פיקודו של אהרן דוידי ויצא למשוך אש אויב כדי לאפשר זיהוי מקורות הירי, כדי שאפשר יהיה לאתר את עמדותיהם של המצרים ולתכנן התקפה. קודמו במשימה, יהודה קן-דרור, יצא באותה המטרה, נפצע פצעי מוות ומת לאחר כחודשיים, ועל פעולתו זו עוטר גם הוא בעיטור הגבורה. זיו עלה על זחל"ם עם מספר חיילים, במהלך נסיעתם הם סייעו בחילוץ פצועים מאמבולנס שנתקע בוואדי וספג אש בשטח פתוח. הם עשו זאת כשהם סוחבים את הפצועים על גבם ורצים איתם לעבר הזחל"ם תוך כדי ירי מסיבי.

בתיאור המעשה נכתב:  על פעולותיו בקרב עוטר זיו בצל"ש הרמטכ"ל בשנת 1957, שהומר בשנת 1973 בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי אומץ לב למופת בקרב.

בשירות המילואים שימש זיו במספר תפקידי פיקוד בחטיבה 55. במלחמת ששת הימים לחם כסגן מפקד גדוד 71 שפרץ בכוח בן שתי פלוגות דרך שער האשפות בקרב על ירושלים. בשנת 1970 יצא לעיראק מטעם "המוסד" לשם סיוע צבאי לכורדים. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד גדוד צנחנים במילואים 565 שבמבצע אבירי לב צלח ראשון את תעלת סואץ בסירות גומי. לאחר מכן נקלע הכוח בפיקודו לקרב סרפאום ונחלץ באבדות לאחר קרב קשה.

לאחר שעבד מספר שנים כמנהל המפעל לתבניות צמיגים בקיבוץ איילת השחר, הצטרף לחברת "אייזנברג" בה פעל בפרויקטים בין-לאומיים בתחום התעשייה. זיו התגורר ברמת אביב, תל אביב.

נפטר ב-7 בנובמבר 2022, והובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול.

## קישורים חיצוניים

* 
* גבורתו של דן זיו, באתר "202"
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* דן זיו באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, מרץ 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור הגבורה במלחמת סיני
קטגוריה:מעוטרי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:איילת השחר: אישים
קטגוריה:מפקדי גדודים בצה"ל
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
חוב של כבוד

**חוב של כבוד** (באנגלית: **Debt Of Honor**) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, השישי בסדרת הספרים על אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA. הספר ממשיך ומתאר את קורותיו של ראיין לאחר התפטרותו מתפקיד סגן ראש ה-CIA, כמסופר בסוף הספר הקודם בסדרה, "כל הפחדים כולם". בתחילת הספר ראיין ממונה ליועץ לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית, ובתפקידו זה עליו להתמודד עם שורת משברים בתחומי הפנים והחוץ, משברים אשר ג'ק ראיין הוא היחיד שיכול להתמודד עמם בהצלחה.

זה הספר השלישי בסדרה בו אירוע שערורייתי גורם למשבר ביטחוני בין ארצות הברית למדינה אחרת- אחרי "סכנה ברורה ומיידית" ו"כל הפחדים כולם".
## עלילה
עלילת הספר נפתחת כשג'ק ראיין, כעת אזרח פרטי המעביר את ימיו במסחר בבורסה ובשיפור מיומנותו במשחק הגולף, מקבל זימון דחוף לבית הלבן לפגישה עם נשיא ארצות הברית, רוג'ר דארלינג. בפגישה מבקש הנשיא מראיין להצטרף לצוות הממשל כיועץ לביטחון לאומי של הנשיא. חרף היסוסיו, תחושת חובתו של ראיין למדינה גוברת, והוא מקבל את המינוי.

כשל במכונית יפנית שגורם לתאונה קטלנית בארצות הברית חשף מצב בו מכוניות יפניות המיוצרות בארצות הברית מקבלות רק רכיבים מיפן, והללו ללא פיקוח. הנשיא מכריז על צו נשיאותי היוצר הדדיות בחוקי סחר. הצו גורם ליפן להכריז מלחמה-בפועל על ארצות הברית, גם אם לא באופן רשמי.

במהלך הספר נאלץ ראיין, הנעזר בידידיו הקרובים שממלאים אף הם תפקידים בכירים בממשל האמריקאי, להתמודד עם האיום הביטחוני מצד יפן על ריבונותה של ארצות הברית בשטח איי מריאנה, איום שמידרדר בסופו של דבר למלחמה. כמו כן, נאלץ ראיין להתמודד עם מתקפה כלכלית על המשק האמריקני, בהיקף ובתחכום חסרי תקדים. במאבק כנגד האיום החדש, נעזרת ארצות הברית בממשלת הפדרציה הרוסית, שלראשונה משמשת כבעלת ברית לממשלת ארצות הברית.

סגן הנשיא, אד קילטי, נאלץ להתפטר עקב שערוריית מין שניסה להשתיק. כפרס לג'ק על הצלחתו במשבר מוצע לו התפקיד והוא מקבלו למרות שהסתייג מפוליטיקה.

עם זאת, בסופו של הספר נאלצת ארצות הברית להתמודד עם אחד מהאירועים הקשים והטראומטיים ביותר שעברה במהלך קיומה, כאשר אזרח יפני המתנגד למדיניות ארצות הברית מרסק מטוס נוסעים על הקפיטול בוושינגטון, והורג את מרבית חברי הקונגרס, חברי הקבינט, שופטי בית המשפט העליון, ואף את נשיא ארצות הברית רוג'ר דארלינג. כתוצאה מכך הופך ראיין, שזה עתה מונה לסגן הנשיא, לנשיא ארצות הברית החדש.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית)
* עודד לויתן, דגים, אמינות וכבוד, הארץ, 11 באוקטובר 1995, כפי שהועלה באתר "פרש".
* 

קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרי 1994
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
פליפה מוניוס

**פליפה "פפה" מוניוס קפמס** (בספרדית: **Felipe "Pepe" Muñoz Kapamas**;  נולד ב-3 בפברואר 1951) הוא שחיין מקסיקני בעבר. אלוף אולימפי במשחה ל-200 מטר חזה. השחיין המקסיקני היחידי שזכה במדליית זהב אולימפית. כמו כן משמש כנשיא הוועד האולימפי של מקסיקו משנת 2008.

## ביוגרפיה
מוניוס נולד במקסיקו סיטי. אביו נולד באגואסקליינטס ואמו, שהיא ממוצא יווני נולדה בריו פריו שבמקסיקו.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה מוניוס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.7 דקות, לפני ולדימיר קוזינסקי מברית המועצות (2:29.2 דקות) ובריאן ג'וב מארצות הברית (2:29.9 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.4 דקות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.0 דקות, את סגנון החזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:08.8 דקות. 

במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 זכה מוניוס ב-5 מדליות, מהן 3 זהב ו-2 כסף, במשחה ל-100 מטר חזה (1:10.1 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:27.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (4:10.4 דקות). מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:16.8 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:52.0 דקות).

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בשנת 1971 זכה מוניוס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.22 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.28 דקות.

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים מוניוס במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.44 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:25.99 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.95 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.61 דקות, את סגנון החזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:08.05 דקות. 

במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטו דומינגו שברפובליקה הדומיניקנית בשנת 1974 זכה מוניוס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.39 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:28.84 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:15.33 דקות).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחיינים מקסיקנים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: שחיינים
קטגוריה:שחייני חזה
קטגוריה:שחייני מעורב אישי
קטגוריה:נושאי דגל מקסיקו באולימפיאדה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:ילידי 1951
גרנודיוריט

**גרנודיוריט** הוא סלע יסוד פלוטוני הדומה לגרניט, אך נבדל ממנו בתכולתו הרבה יותר של פלגיוקלז לעומת אורתוקלז. רשמית, גרנודיוריט מוגדר לפי דיאגרמת QAPF כסלע יסוד פנריטי שתכולת הקוורץ גדולה מ-20% מנפח הסלע וש-65% מפצלת השדה שלו היא פלגיוקלז. הסלע מכיל בדרך כלל כמויות גדולות של נציצים, ביוטיט והורנבלנדה, אשר משווים לו מראה כהה יותר מגרניט. הנציצים יכולים להיות בתצורה של גבישים משושים מפותחים היטב, ואילו ההורנבלנדה יכול להופיע כגבישים דמויי-מחט. מקור השם גרנודיוריט הוא בשני סלעים הדומים לו: גרניט ודיוריט. את השם הציע ג'ורג' פרדיננד בקר (Becker) במפות של חגורת הזהב בהרי סיירה נבדה שהכין ב-1892. התיאור הראשון של הסלע נעשה בידי ולדמר לינדגרן (Waldemar Lindgren) ב-1893.

גרנודיוריט נוצר במחדר פלוטוני של מאגמה עשירה בצורן דו-חמצני, והוא מתקרר בבתוליתים או בסדנים מתחת לפני כדור הארץ. הוא בדרך כלל נחשף על פני השטח לאחר התרוממות טקטונית וסחיפה. הסלע הגעשי המקביל לגרנודיוריט הוא דקיט.

גרנודיוריט משמש לרוב בצורת אבן גרוסה עבור תשתית לסלילת כבישים, אולם לעיתים הוא משמש לקישוט. נודעו בהיותם עשויים מגרנודיוריט: אבן רוזטה, שנחצבה מסלע גרנודיוריט, וסלע פלימות', גוש סלע קרחוני תועה של גרנודיוריט.

## קישורים חיצוניים

*Granodiorite, באתר Geology Science
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סלעים פלוטוניים
וולף חצקביץ'

**ווֹלְף חַצְקֵבִיץ**' (ברוסית: **Вольф Беркович Хацкевич**; 21 בינואר 1908, כפר פאָראָפִיֶיבְקָה, בוֹרְזְניאָנְסְקִי אואזד, גוברניית צ'רניגוב, האימפריה הרוסית - 9 בינואר 1959, כפר דאָריינסקויֵה, אורלסקיה אובלסט, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, ברית המועצות; נקבר בבית הקברות דונסקויה, מוסקבה) היה לויטננט קולונל סובייטי יהודי בחיל רגלים הצבא האדום.

## חייו
וולף חצקביץ', בן בֶר (דב) שהיה ממעמד פקידות, נולד בכפר פאראפייבקה של גוברניית צ'רניגוב באימפריה הרוסית.

קיבל השכלה יסודית והצטרף למפלגה הקומוניסטית הרוסית ב-1930 בזמן שעבד ברית מעבדי עורות בנובוסיבירסק.

בשנת 1931 התגייס לצבא האדום ולאחר שנתיים סיים בלימודי חוץ מבחנים למפקד סגל תיכון. השתתף במלחמת העולם השנייה מאז פלישתם של גרמנים ב-1941.

בלילה לקראת 26 בספטמבר 1943 בהיותו מפקד חטיבת 104 של חיל רגלים באוגדה 36 שהייתה חלק מן הארמייה ה-57 בחזית הערבה הוא היה זה שארגן ופיקד על צליחת נהר דנייפר סמוך לכפר סושינקה וכיבוש כביש שחיבר את הכפר עם כפר צ'רבונויה והדף 11 התקפות.

על כך זכה לפי פקודה מ-20 בדצמבר אותה השנה לעיטורי גיבור ברית המועצות, עיטור לנין (מספר סידורי 15696) וכוכב הזהב (מס' סידורי 1432). כמו כן במהלך חייו עוטר בשלושה עיטורי הדגל האדום, שני עיטורי הכוכב האדום ואותות נוספים.

ב-1946, לאחר המלחמה, סיים קורסים המיועדים לקצינים מצטיינים: "ויסטרל" ("Выстрел") ו"קורס שיפור צוות קצינים" שנוהל על ידי שירות הביטחון הסובייטי.

השתחרר למילואים ב-1955 בדרגת קולונל. בהמשך התגורר בכפר דאריינסקויה בצפון-מערב קזחסטן שם גם נפטר. עפרו נטמן בבית העלמין דונסקויה החדש
## הנצחה
בכפר הולדתו, בבית הספר בו למד, מוצב קיר זיכרון.

## מקורות
דף אישי באתר גיבורי ברית המועצות (רוסית)

קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין דונסקויה החדש
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1959
יאיר בר-קול

**יאיר בר-קול** (נולד ב-22 באפריל 1938) הוא מנהל מערכות הדרכה וחינוך. מילא תפקידים בכירים בשירות המדינה ובמערכת החינוך וכיהן כיו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי. בר-קול מפרסם מאמרים בנושאי מינהל תקין, אתיקה שלטונית, שירות המדינה, ביקורת המדינה וחינוך, בעיקר בעיתונים "TheMarker" ו"מעריב". הוא חבר הנהלת תנועת אומ"ץ ופעיל ב"ארגון יוצאי מרכז אירופה".

## ביוגרפיה
בר-קול נולד בנחלת יצחק תל אביב למשה, ורות קולה, אנשי חינוך, בוגרי הסמינר היהודי למורים בווירצבורג, גרמניה, שעברתו את שמם לבר-קול. בר-קול למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה והוא בוגר מחזור ב' בשנת 1956. שירת בצה"ל בחטיבת גולני ובמהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף. סיים תואר שני במינהל החינוך באוניברסיטה העברית בירושלים וכיהן במשך שנים רבות כמורה במכינה הקדם-אקדמית של האוניברסיטה במקביל לעבודתו בשירות המדינה.

בר-קול היה ממעצבי תוכניות ההדרכה במקצועות המינהל והתוכניות לפיתוח מנהלים והסגל הבכיר בשירות המדינה. בשנים 1970–1975 שימש כממונה על הדרכה, תכנון וארגון במשרד האוצר. מ-1975 עד 1991 כיהן בנציבות שירות המדינה כממונה על ההדרכה וההשכלה וכחבר הנהלת הנציבות, ובחלק מתקופה זו גם כמנהל בית-הספר המרכזי למינהל וכמנהל המכון לפיתוח הסגל הבכיר. לאחר מכן מילא את תפקיד מנהל המרכזים הפדגוגיים במשרד החינוך, עד שנת 2001, אז עבר לכהן כמנכ"ל המרכז לקידום מערכות חינוך מקבוצת "רכס", עד שנת 2003. במקביל שימש בשנים 1989–2012 כראש מטה ההדרכה של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.

בשנת 2002 נבחר ליו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי, שהיה בין מייסדיה, ובשנים 2005 ו-2008 נבחר לשתי קדנציות נוספות ומילא תפקיד זה עד תחילת 2013.

בר-קול היה חבר בצוותי חשיבה ובוועדות ממשלתיות ומילא תפקידים ציבוריים שונים. בין השאר כיהן כיו"ר ועדת ההשתלמות המרכזית בנציבות שירות המדינה, חבר המועצה המרכזית לשיפור השירות לציבור בנציבות וראש מטה ההדרכה, יו"ר קרן השתלמות לאקדמאים במדעי החברה והרוח, מייסד ויו"ר אלומ"א – אגודה להדרכה ולפיתוח משאבי אנוש, חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל) בירושלים, חבר הנהלת ההתאגדות לחינוך מבוגרים, יו"ר מועצת המערכת של העיתון "מבט לחינוך" ושל מועצת המערכת של "הפורום" – עיתון מנהלי בתי הספר בישראל, ויו"ר פורום הסגל הבכיר בירושלים. בר-קול ייצג את עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי בישיבות ועדות הכנסת העוסקות בנושאים הנכללים במטרות ובפעולות העמותה וכיהן כנציג ציבור במכרזים למשרות בשירות המדינה.

ב-2005, במלאת 80 שנה לשכונת נחלת יצחק, בה נולד וגדל, פרסם לקט מושגים ושמות מזווית אישית על "נחלת יצחק בשנות ה-40 וה-50".

בר-קול היה נשוי לאסתר ממנה נולדו לו שני ילדים. לאחר פטירתה בשנת 1980 נישא בר-קול לרותי רון, מנתחת מערכות בכירה ב שנפטרה ב-2021 וגם ממנה נולדו לו שני ילדים. אחד מבניו הוא אמיר בר-קול, משפיען רשת ובכיר בחברת מיקרוסופט.

## ממאמריו
* מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר דה מרקר
* מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר הארץ
* מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר מעריב

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פעילי ציבור ישראלים
קטגוריה:עובדי נציבות שירות המדינה
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
שיי ויגהאם

**פרנקלין שיי ויגהאם, ג'וניור** (באנגלית: **Franklin Shea Whigham, Jr.**; נולד ב-5 בינואר 1969) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידו בתור השריף איליי תומפסון בסדרת הפשע "אימפריית הפשע".

## ביוגרפיה
ויגהאם נולד בטאלאהאסי בירת פלורידה, בנם של פרנק, פרקליט, ושל בת', ספרנית. הוא למד והתמקצע לראשונה כשחקן ב"אוניברסיטת מדינת ניו יורק" שבפורצ'ס, ניו יורק. לאחר שסיים בהצלחה את לימודיו הקים ביחד עם חברו לספסל הלימודים השחקן קירק אסבדו, כוכב הסדרה "אוז", קבוצת תיאטרון שנקראה "קבוצת רוצ'סטר".

ויגהאם נשוי ואב לארבעה.

## קריירה
ויגהאם החל לשחק באופן מקצועי בשנת 2000 לאחר שקיבל תפקיד משני בדרמת המלחמה של ג'ואל שומאכר, "טייגרלנד".
במהלך השנים הופיע בדרמות "חותכי ורידים: סיפור אהבה", בתפקיד יוג'ין, חברו של הנער זיה, "כבוד ותהילה", "הבנות האמיתיות", "גורל אבותינו" ובסרט האימה "ספלינטר", בתפקיד הראשי.

בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון", בבימויה של קתרין הארדוויק.

בשנת 2009 השתתף בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 4".

בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "מצ'טה" לצד דני טרחו, והחל לשחק בסדרת הפשע המושקעת "אימפריית הפשע" בתפקיד השריף של אטלנטיק סיטי איליי תומפסון, אחיו של גיבור העלילה הגזבר המושחת נאקי תומפסון (סטיב בושמי).

בשנת 2011 הופיע ויגהאם בדרמת המתח "סערת רוחות" בתור דווארט העוזר לגיבור הסרט קרטיס לפורץ' (מייקל שאנון) לבנות מקלט מפני סופות.

בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "אופטימיות היא שם המשחק", בתפקיד ג'ייק, אחיו הצעיר של פאט סולטאנו (בראדלי קופר).

בשנת 2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים. בשנת 2017 שיחק בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי "קינג קונג".

בשנת 2020 לוהק לאחת הדמויות הראשיות במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של גורדון לידי, סוכן ה-FBI לשעבר והפעיל הפוליטי שהיה מיוזמי הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט תחת ממשלו של ריצ'רד ניקסון. הסדרה עלתה לשידור ברשת Starz במהלך 2022.

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה
*אימפריית הפשע (2010–2014)
*הסוכנת קרטר (2015–2016)
*סגני המנהל (2016–2017)
*פארגו (2017)
*נרקוס (2017)
*וייקו (2018)
*ג'ון הנבל (2018)
*אהבה מודרנית (2019)
*פרי מייסון (2020)
**The Playboy Interviews* (2021–2023)
*גזלייט  (2022)
**Waco: The Aftermath* (2023)
*משפחת ג'מסטון (2023)
**Lawmen: Bass Reeves (2023)*
* אדמה סוררת (2025)
* מחשבות רעות (אנ') (2025)
* מוות ממכת ברק (אנ') (2025)
* שוגר (2026)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
אורלה (פולין)

**אורלה** (בפולנית: **Orla**, בבלארוסית: **Орля**) היא עיירה במחוז ביילסק מדרום לביאליסטוק בפולין.

## תולדות היישוב
אורלה מוזכרת בתיעוד משנת 1529. במהלך המאות ה-16 וה-17 הוזכרה העיירה במסמכי הנישואין והכלכלה של האצולה המקומית. בין השאר מוזכרים רישיונות מסחר ומלאכה שניתנו לתושבי המקום. ב-1622 ציווה נסיך מקומי על הקמת טירה וכנסייה קלוויניסטית בעיירה. ב-1663 היו בעיירה כ-800 תושבים, בהם כ-400 יהודים. בשנת 1702, בתקופת המלחמה הצפונית הגדולה בין השוודים והרוסים, הייתה אורלה זירת קרבות וסבלה פגיעות. 

בשנת 1794, עם חלוקת פולין, ישב מלך פולין האחרון סטניסלאב פוניאטובסקי תקופה קצרה באורלה, וממנה הודיע על התפטרותו. עם החלוקה שכנה אורלה בשטח הכיבוש הרוסי. באמצע המאה ה-19 הוקם בית קברות אורתודוקסי בעיירה. עקב המלחמה הפולנית-סובייטית עזבו את אורלה רבים מתושביה. מספר תושבי העיירה ב-1921 היה כ-1,500 בלבד, מהם כ-1,100 יהודים. לאחר הסכם ריגה שבו לעיירה רבים מהתושבים שעזבו אותה עקב הקרבות. 

בשנת 1938 פרצה בעיירה שרפה גדולה, בה נשרפו מאות בתים, בהם שני בתי כנסת. בשנת 1939 נכבשה אורלה בידי הגרמנים, אך כעבור מספר ימים הועברה לשליטת הצבא האדום, ואלו גירשו רבים מתושביה לסיביר, והחרימו רכוש רב מהכנסייה במקום.

## יהודי אורלה
קהילה יהודית בעיירה נזכרת עוד באמצע המאה ה-17, ובשנת 1754 הוקם במקום בית כנסת. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה. במשך שנים רבות היוו היהודים רוב בעיירה. ב-1867 היו בעיירה 1,375 תושבים, כ-90% מהם יהודים, ובשנת 1900 היו בעיירה כ-4,300 תושבים, מהם כ-3,600 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית מספר היהודים בעיירה פחת משמעותית.

בין ילידי העיירה שעלו לארץ נמנים הרב חיים שלמה רוזנטל, אבי הרב אברהם דוד רוזנטל וסבו של הרב יעקב ניסן רוזנטל, "רב האסירים" הרב אריה לוין, הרב אלתר הלר ופעיל ההגנה שלמה זלוטניק.

### בשואה
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באורלה כ-2,500 יהודים, כשלושה רבעים מסך תושבי העיירה.

ב-26 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את אורלה מידי הצבא האדום, והחלו בהטלת גזרות על היהודים בה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסימון הבתים, וחובת גילוח זקנים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט בן 12 חברים, שצווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.

באוגוסט 1942 הוקם באורלה גטו. בתחילת נובמבר 1942 כיתרו הגרמנים את הגטו, והובילו את כל יושביו בקרונות משא לביילסק פודלסקי. כ-200 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם הועברו לגטו המקומי, והיתר גורשו עם יהודים נוספים מהאזור למחנה ההשמדה טרבלינקה.

## לקריאה נוספת
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "אורלה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **[[פנקס הקהילות]]: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק,  ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 104–106.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* בית העלמין היהודי באורלה 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פודלסיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:פודלסיה: יישובים
קטגוריה:גטאות בפולין
צו נשיאותי (ספר)

**צו נשיאותי** (באנגלית: **Executive Orders**) הוא ספר מאת טום קלנסי, השביעי בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA. הספר ממשיך ומתאר את קורותיו של ראיין בעקבות מתקפת הטרור כנגד ארצות הברית בסופו של הספר הקודם בסדרה, חוב של כבוד, אשר במהלכה נהרג נשיא ארצות הברית, מה שהוביל למינויו של ראיין למשרה הרמה, בה מעולם לא חשק.

## עלילה
עלילת הספר נפתחת רגעים ספורים לאחר מתקפת הטרור על הקפיטול בוושינגטון בסופו של הספר הקודם בסדרה, ומינויו של ראיין כנשיא ארצות הברית. מיד לאחר מינויו לתפקיד נאלץ ראיין לפעול במהירות ובנחישות כדי לשקם את נזקיה הכבדים של מתקפת הטרור על אדמת ארצות הברית' ולשקם את יחסי ארצות הברית–יפן שהתערערו בעקבות הסכסוך, וזאת תוך כדי נסיונותיו להתרגל לתפקידו החדש, ולחובות שבאים איתו. גם ספר זה מתאר, נוסף לראיין עצמו, את קורותיהם של מספר דמויות נוספות, ביניהם מר קלארק, סוכן ה-CIA ושותפו דומינגו שאבז, דן מוראיי, איש ה-FBI, וכן ידידו הוותיק של ראיין, רובי ג'קסון.

במהלך הספר נאלץ ראיין להתמודד למול מתקפות חיצוניות ופנימיות מצד אויביו, בארצות הברית ומחוצה לה. האויב הראשי בספר היא איראן, אשר בעקבות התנקשות מתוכננת בחייו של רודן עיראק, השתלטה על עיראק והקימה מדינה מאוחדת תחת השם "הרפובליקה האסלאמית המאוחדת" (רא"מ).

במסגרת המאבק בין המדינות נאלץ ראיין להדוף מתקפה צבאית מצד הרא"מ כנגד הממלכה הסעודית, בעלת בריתה של ארצות הברית, וכן להתמודד למול מתקפה ביולוגית בהיקף חסר תקדים על אדמתה של ארצות הברית באמצעות נגיף האבולה. בד בבד נאלץ ראיין להתמודד כנגד ניסיונותיה של איראן, ושל גורמים אחרים, בארצות הברית ומחוצה לה, לערער על סמכותו של ראיין כנשיא ארצות הברית, ואף להתנקש בחייו ובחיי בני משפחתו. על ראיין לגייס את כל כוח רצונו, ואת עזרתם של ידידיו ברחבי העולם, כדי לעמוד בהצלחה למול האיומים, מבית ומחוץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית)
* אורן סנדרסון, פופאי והפואטיקה של הפוליטיקה, הארץ, 3 ביוני 1998, כפי שהועלה באתר "פרש".
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרי 1996
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:אבולה
קטגוריה:מגפות באמנות
קטגוריה:נשק ביולוגי בתרבות
סופיה רון-מוריה

שמאל|ממוזער|200px|סופיה רון-מוריה
**סופיה רון-מוריה** (נולדה בשנת 1967) היא עורכת דין עיתונאית, כתבת פוליטית, פובליציסטית וסופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה בלנינגרד. בגיל שש עשרה התקרבה ליהדות והייתה פעילה במחתרת יהודית וציונית. בשנת 1988 עלתה ביחד עם אמה לארץ ונקלטה במרכז קליטה במבשרת ציון. לאחר מכן עברה לגור בקריית ארבע ובחברון.

בשנות ה-90 החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת פוליטית בעיתון הדובר רוסית "וסטי". בשנת 1998 הוציאה את ספרה הראשון "נעבור את פרעה" בשפה הרוסית. השר לשעבר יוסי שריד הגיש תביעת דיבה נגדה עקב דמיון בינו לבין אחת הדמויות בספר המוצגת באור שלילי, אך לבסוף הסיר את תביעתו בטרם התמנותו לשר. באותה שנה היא נבחרה לאשת השנה בתחום התקשורת של העיתון "וסטי". לאחר מכן החלה לעבוד ככתבת פוליטית בעיתון "מקור ראשון". בשנת 2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון בעברית "החתן העשירי". בשנים האחרונות החלה לכתוב מאמרים פובליציסטים באתר "nrg" ובעיתון "מעריב".

ב-2 בדצמבר 2014, עם פתיחתה הלא-רשמית של מערכת הבחירות לכנסת העשרים הודיעה רון-מוריה על כוונתה להתמודד בפריימריז לרשימת הבית היהודי, אך לא הגיעה למקום ריאלי ולא שובצה ברשימה הסופית שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית. בתחילת 2019 יצא ספרה "להרוג את בת שבע" בהוצאת ספרי צמרת, העוסק בעורכת דין צעירה המתמודדת בפריימריז.

רון-מוריה היא אם לשלושה בנים. היא הייתה נשואה בפעם השנייה ליוחאי רון ולאחר מכן ליעקב מוריה. יעקב נפטר ב-2008.

ב-2014 נישאה ברביעית לבני לוין. תושבת ירושלים.

רון-מוריה הייתה מועמדת לכנסת ה-24 מטעם מפלגת תקווה חדשה בה שובצה במקום ה-25.

## קישורים חיצוניים
* סופיה רון-מוריה, הטורים באתר nrg
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:עיתונאים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:יהודיות סובייטיות
קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:פובליציסטיות ישראליות
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:פרשניות ישראליות
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:פעילות הבית היהודי
קטגוריה:ירושלים: אישים
טיבולי הול

**טיבולי הול** (סלובנית: Hala Tivoli) הוא שמו של מתחם המכיל שני אולמות ספורט רב תכליתיים הממוקם סמוך ל"פארק טיבולי" בעיר ליובליאנה, בירת סלובניה.
## המבנה
האולם הגדול בקומפלקס מכיל 7,000 מקומות, שופץ לאחרונה בשנת 2000 ומשמש את קבוצת ההוקי קרח אולימפיה ליובליאנה. כשמשטח הקרח מוחלף במשטח פרקט תקני לכדורסל ההיכל מכיל 6,000 מקומות. האולם הקטן במתחם משמש לרוב כאולם כדורסל, שופץ לאחרונה ב־1995 ומכיל 4,500 מקומות. עד 2011 הוא שימש כביתה של קבוצת הכדורסל אולימפיה ליובליאנה שבאותה שנה עברה לשחק בסטוז'יצה ארנה.

האולם הוותיק אירח אירועי ספורט בינלאומיים רבים בענפי כדורסל, הוקי קרח וענפי ספורט נוספים (למשל משחקים באליפות אירופה בכדוריד ב־2004), ומלבדם גם אירח מופעי מוזיקה רבים. שיא הצופים באירוע ספורט באולם היה כשאירח ב־1970 את אליפות העולם בכדורסל. במשחק שהתקיים ב־23 במאי בין נבחרות הכדורסל של ארצות הברית ויוגוסלביה (וסלובניה הייתה אז חלק מיוגוסלביה) נכחו כ־14,000 איש בקהל. יוגוסלביה הגיעה בגמר אותו טורניר למקום הראשון.

האולם הגדול בקומפלקס אירח את משחקי בית א' בשלב הבתים הראשון של אליפות אירופה בכדורסל 2013.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אולמות כדורסל בסלובניה
קטגוריה:ליובליאנה: ספורט
קטגוריה:ליובליאנה: מבנים
כריסטין קווין

**כריסטין סי. קווין** (באנגלית: **Christine C. Quinn**; נולדה ב-25 ביולי 1966) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית. יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק משנת 2006. היא הלסבית המוצהרת הראשונה והאישה הראשונה בתפקיד זה.

## ביוגרפיה
קווין נולדה בגלן קוב שבניו יורק.

בשנת 1991 ניהלה קווין את מסע הבחירות של תומאס דוויין, למועצת עיריית ניו יורק. לאחר שנבחר הייתה ראש הצוות שלו במשך 5 שנים. לאחר מכן עבדה כמנכ"לית מיזם נגד אלימות, בעיר ניו יורק בשנים 1998-1996 וכן התמנתה לחברה בקשרי הקהילה עם משטרת ניו יורק על ידי ראש העיר רודי ג'וליאני.

בשנת 1999 נבחרה קווין לחברת מועצת העיר ניו יורק, ממחוז 3, לאחר שהחליפה בתפקיד את דווין, שנבחר לסנאט במדינת ניו יורק וכיהן בתפקיד עד שנת 2012. בינואר 2006 לאחר 7 שנים כחברת מועצת העיר לתפקיד היא נבחרה לתפקיד יושבת ראש מועצת עיריית ניו יורק.

היא שימשה כיושבת ראש ועדת הבריאות של העיר. היא נבחרה שוב לחברת מועצה בשנת 2009 ונבחרה בשנית לתפקיד יושבת ראש מועצת העיר בשנת 2010.

ב-10 במרץ 2013 הודיעה קווין על מועמדותה לתפקיד ראש עיריית ניו יורק, אלא שבפריימריס של המפלגה הדמוקרטית לקביעת מועמד/ת המפלגה לראשות העירייה נחלה תבוסה כשקיבלה רק כ-15.5 אחוז מקולות המצביעים.

## חייה האישיים
ב-19 במאי 2012 נישאה קווין לבת זוגה, עורכת הדין קים קטולו, באירוע מתוקשר. הזוג מתגורר בצ'לסי שבמנהטן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:עיריית ניו יורק
קטגוריה:פוליטיקאיות לסביות אמריקאיות
קטגוריה:חברות המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:סגל MSNBC
קטגוריה:מנכ"ליות אמריקאיות
קטגוריה:מנכ"לים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי טריניטי קולג' (קונטיקט)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
הדוב והדרקון

**הדוב והדרקון** (באנגלית: **The Bear And The Dragon**) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר, שהוא השמיני בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA בעברו וכעת נשיא ארצות הברית, הוא האחרון בו ג'ק ראיין הוא הפרוטגוניסט. הספר הוא המשך ישיר לאירועי הספר הקודם בסדרה, צו נשיאותי, כאשר הספר עוסק למעשה בתקופת הקדנציה השנייה של ראיין כנשיא ארצות הברית (והראשונה בה הוא נבחר רשמית בבחירות לנשיאות ארצות הברית).

## עלילה
עלילת הספר נפתחת בתיאור מתקפת טרור על אדמת מוסקבה, אשר תחילה לא ברורה מטרתה, וכן מי הם מבצעיה. תחילה עולה החשד כי מטרת המתקפה הייתה סרסור רוסי ואיש העולם התחתון, אשר נהרג במתקפה, עם זאת, ככל שעובר הזמן, מתגברים החשדות כי מטרתה האמיתית של המתקפה הייתה לא אחר מאשר סרגיי גולובקו, יו"ר שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, וידיד ותיק של נשיא ארצות הברית ראיין. ברקע לדברים מתגלה באזור סיביר מרבץ עצום של זהב, וחומרי גלם אחרים, אשר מהווים הלכה למעשה את חבל החילוץ של רוסיה ממשבריה הנוכחיים, ודרך להבטיח את יציבותה ושגשוגה לעתיד. גילויים אלו מביאים את המדינות השכנות לרוסיה, ובראשן סין, לחמוד משאבים האלו לעצמן.

בד בבד, ממשיך הנשיא ראיין בכהונתו כנשיא ארצות הברית. חרף הסכמתו להתמודד בבחירות לנשיאות, בהן ניצח ברוב גדול, ראיין עודנו מרגיש אי נוחות רבה כלפי גינוני מוסד הנשיאות, וכן כלפי חובותיו הנובעים מהמשרה הרמה. נחמתו היחידה היא תמיכתם של אנשי הסגל, אשר לרבים מהם היכרות עם ראיין עוד מהתקופה טרם היה בה נשיא, והבולט בהם הוא רובי ג'קסון, ידידו הוותיק של ראיין, אשר מונה לסגן הנשיא, והוא השחור הראשון בתפקיד זה.

ככל שעובר הזמן, הולך ומתחוור, בעזרת מקור מודיעיני סודי בתוך הממשלה הסינית עצמה, כי הממשלה הדיקטטורית הסינית איתנה בהחלטתה להשיג את אזורי המחצבים בסיביר לעצמה, אף אם משמעות הדבר מלחמה למול הפדרציה הרוסית. היחסים בין סין לארצות הברית מתדרדרים אף הם, בעקבות מותו של נציג הוותיקן בסין מידי איש משטרה סיני בתקרית אלימה, אשר מובילה לתרעומת כנגד הממשלה הסינית בקרב הציבור האמריקני.

בסופו של דבר הסכסוך בין המדינות עולה מדרגה, והופך למלחמה גלויה, עם פלישתה של סין לסיביר במטרה להשתלט על אזור המשאבים הסיבירי. עם זאת, צבא רוסיה החלש משנות ניוון ארוכות אינו עומד כנגד האתגר לבדו, שכן ארצות הברית בהנהגת הנשיא ראיין נחלצת לעזרת רוסיה, ומסייעת לה במלחמה. ככל שעובר הזמן, השלטון הסיני חש מאוים יותר ויותר, עד שלבסוף ארצות הברית עצמה מותקפת על ידי סין בטיל בליסטי גרעיני, המכוון ישירות לוושינגטון, מקום מושבו של ראיין. כמנהיגה של ארצות הברית, על ראיין להוביל את ארצו למלחמה ולהבטיח את ניצחונה במערכה, כנגד כל הסיכויים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 2000
קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:ספרי ריגול
The Next Day

**The Next Day** (**היום שאחרי**) הוא האלבום ה-24 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי, שיצא בשנת 2013 לאחר עשר שנות הפסקה מפעילות.

האלבום התקבל בהפתעה על ידי מעריציו של בואי, לאחר שב-2004 פרש בואי מהבמה ומהקלטות ומיעט להופיע בציבור. הקלטת האלבום נערכה במשך שנתיים תחת מעטה סודיות וביום הולדתו ה-66 פרסם בואי הודעה על הוצאת האלבום אותה ליווה קליפ לשיר "Where Are We Now?" מתוך האלבום. בנוסף, עלה מחדש האתר של בואי בעיצוב ובתכנים חדשים ועדכניים. האלבום התקבל בהתלהבות וזכה לביקורות חיוביות הן מצד מבקרי המוזיקה ומוזיקאים כמו נואל גלאגר. עם יציאתו של האלבום ב-8 במרץ 2013 הגיע למקום הראשון במצעדי המכירות ב-11 מתוך 12 המדינות בהן יצא באותו יום.

## שירי האלבום

רצועות בונוס:
# God Bless the Girl
# So She
# Plan
# I'll Take You There

## קרדיטים
* דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, קלידים, כלי הקשה, סקסופון
* אריל סליק - גיטרה
* דייוויד תורן - גיטרה
* גייל אן דורסי - קולות
* טוני ויסקונטי - בס, גיטרה, קלידים, קולות
* גארי לאונרד - גיטרה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומי הפתעה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טוני ויסקונטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הדני
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס