open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר

**פרס האוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר** (באנגלית: **Academy Award for Best Costume Design**) הוא אחד מפרסי האוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע וניתן בכל שנה לסרט המצטיין בעיצוב תלבושות.

## היסטוריה
פרס האוסקר בקטגוריית עיצוב התלבושות ניתן לראשונה בטקס פרסי האקדמיה ה-21 שהתקיים ב-24 במרץ 1949. בתחילה, הפרס חולק לשתי קטגוריות: אחת לסרטים בשחור-לבן ואחד לסרטים בצבע. בטקס פרסי האקדמיה ה-30, שנערך בשנת 1958, שתי הקטגוריות אוחדו (איחוד זה בא כתוצאה ממהלך של איחוד הקגוריות באוסקר מ-30 ל-24 קטגוריות), אך בשנת 1959 הקטגוריה פוצלה מחדש. הפיצול המשיך עד שנת 1967, שבה אוחדו הקטגוריות סופית.

בשנים שבהן הפרס היה מפוצל (1949–1966), הפרסים בקטגוריית סרטים שחור לבן ניתנו לרוב לסרט "עכשוויים" בנושאים מודרניים. מן הצד השני, אפוסים, פנטסיות ומחזות זמר שלטו בקטגוריית הצבע. מאז המיזוג, סרטים עכשוויים זכו רק פעמיים (למרות שהיוו רוב במועמדויות).

## שיאים
**הכי הרבה פרסים** - אדית הד - 8 פרסים

**הכי הרבה מועמדויות** - אדית הד - 35 מועמדויות

## זכיות
### 1948–1956 (שתי קטגוריות)

### 1957–1958 (קטגוריה אחת)

### 1959–1966 (שתי קטגוריות)

### מאז 1967 (קטגוריה אחת)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרס אוסקר
קטגוריה:עיצוב תלבושות
קטגוריה:פרסי אופנה
אוסקר
אלמוזאורוס

ממוזער|250px|גדלים של אלמוזאורוס בהשוואה לאדם
[ממוזער|250px|השוואת גודלו של האלמוזאורוס הגדול ביותר (ב[חום (צבע)|חום) לעומת דינוזאורים אחרים, בהם חבריו לענף טיטאנוזאוריה.]]
**אלמוזאורוס** (שם מדעי: *Alamosaurus*) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מענף טיטאנוזאוריה ומשפחת האנטארקטוזאוריים. פירוש שמו הוא "לטאת אלמו" על שם תצורת אוחו אלמו בניו מקסיקו בה נתגלה.

## גילוי
האלמוזאורוס נתגלה לראשונה ב-1922 בניו מקסיקו ותואר על ידי צ'ארלס ו. גילמור. ב-1946 נתגלה שלד שלם יותר של אלמוזאורוס, ואורכו הוערך ב-16 מטר. ב-2003 נתגלו מאובנים חדשים וענקיים של אלמוזאורוס שכללו מספר חוליות בודדות ועצמות גפיים, ואחרי מחקר ממושך, פרסמו ב-2011 פאולר ועמיתיו מאמר שהעריך את סדר גודלו של אלמוזאורוס כשווה לזה של ארגנטינוזאורוס, פוארטזאורוס ופוטאלונגקוזאורוס - הדינוזאורים הגדולים ביותר של אמריקה הדרומית. אורכו הוערך בכ-30 מטר או יותר ומשקלו כ-11 פילים או כ-70 טון. מאחר שהערכות אלה מתבססות על חומר מאובנים חלקי למדי (מספר חוליות בודדות ועצמות גפיים), הן אינן מדויקות, אך אם הן נכונות הן מציבות אותו כאחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו באמריקה הצפונית, כאשר הוא קצר במקצת מסופרזאורוס אך כבד ממנו. סקוט הארטמן בחן מאובנים אלה וגם הוא הסכים שמדובר בטיטאנוזאור מסיבי שקרוב לארגנטינוזאורוס במשקל אך קצר באורך, אך לא בטוח שמדובר באלמוזאורוס וייתכן שהמאובנים הנ"ל שייכים לסוג טקסונומי חדש.

## מאפיינים
האלמוזאורוס חי בדרום אמריקה הצפונית בתקופת הקרטיקון ממש בשלהי עידן הדינוזאורים, במאסטריכט, כ-66–68 מיליון שנים לפני זמננו.
אלמוזאורוס היה זאורופוד ענק, וכמו שאר הזאורופודים היה צמחוני. הוא היה נפוץ למדי בתחום מחייתו ושימש כטרף לטירנוזאורוס רקס, שהיה הטורף הגדול ביותר באמריקה הצפונית בשלהי הקרטיקון.

## בתרבות
*שלד גדול של אלמוזאורוס מופיע במרכז המבקרים בפארק היורה לצד שלד של טירנוזאורוס. בהמשך השלד נהרס בידי הטירנוזאורוסית האמיתית (לעיתים השלד מיוחס בטעות לאפטוזאורוס או קמרזאורוס המופיעים בספר). הוא מוזכר גם במשחק Jurassic World Evolution.
*במיני-סדרה התנגשות הדינוזאורים והסדרה העוקבת לה, היום האחרון של הדינוזאורים נראה עדר אלמוזאורוסים. רובם הגדול נכחדים עם פגיעת מטאור ענק אך בסוף התכנית מתואר פרט בודד שבקע הרחק מאזור הפיצוץ וחי לבדו בעולם, כך שהסוג שלו נכחד עם מותו.
*בסדרה המסע לעמק החלומות מוזכר שסארו הוא אלמוזאורוס, אם כי הוא נפוץ יותר כאפטוזאורוס, כך שזו טעות של הסדרה.
*הוא נראה גם במספר פרקים של רכבת הדינוזאורים ובאחד מפרקי אוטובוס הקסמים.
*האלמוזאורוס היה אמור להופיע במשחק המחשב "Saurian", אך נחתך.

## גלריה

קובץ:Perot Museum Alamosaurus and Tyrannosaurus.jpg|שלד של אלמוזאורוס
קובץ:AlamosaurusDB.jpg|איור של עדר אלמוזאורים
קובץ:Alamosaurus.jpg|מאובני ההולוטייפ
קובץ:Alamosaurus neck.jpg|צוואר וגולגולת משוחזרת
קובץ:Alamosaurus mount.jpg
קובץ:Alamosaurus-sanjuanensis.jpg|איור ישן


## קישורים חיצוניים

* 
* New study reveals North America's biggest dinosaur, אתר אוניברסיטת מונטנה, 2011
* איור שלד של אלמוזאורוס מאת סקוט הארטמן
* BIBE 45854, the giant Alamosaurus cervical series from Big Bend, Texas, SVPOW, 9 March 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1922
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס ו. גילמור
קטגוריה:אנטארקטוזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באמריקה הצפונית
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1922
קטגוריה:טקסונים שהתפתחו בקרטיקון עליון
טיבי צייגר

**טיבי צייגר** (נולד ב-1981 בישראל) הוא קלרניתן ישראלי.
## ביוגרפיה
טיבי צייגר למד בתיכון לאמנויות "תלמה ילין". הוא בוגר יחידת הנגנים הצעירים של המרכז למוזיקה ירושלים ושירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין. לאחר לימודים באוניברסיטת תל אביב יצא במלגה מיוחדת להמשיך את לימודיו בבית הספר ג'וליארד, ניו יורק והיה הקלרניתן הראשון שהתקבל מאז ומעולם למסלול היוקרתי של "תעודת אמן" בבית ספר זה. מוריו היו צ'ארלס ניידיק, יהודה גלעד, ריצ'רד לסר ויצחק קצפ.

כסולן הופיע צייגר עם תזמורות שונות בישראל ומחוצה לה, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית אורפיאוס בניו יורק, תזמורת דיוואן מזרח-מערב בניצוח דניאל בארנבוים, התזמורת הקאמרית הישראלית ואחרות. כמו כן הוא מרבה להופיע בשידורים חיים ובהקלטות לקול המוסיקה ולתחנות רדיו שונות בארצות הברית. 

בתחום המוזיקה הקאמרית צייגר משתף פעולה עם הרכבים קאמריים רבים, נמנה עם מייסדי אנסמבל גרופיוס והוא מייסדו ומנהלו המוזיקלי של הפרויקט הקאמרי הישראלי.

## קישורים חיצוניים

*  אתר הבמה, "אמנים"
* אמיר מנדל,   17 בדצמבר 2011
*  טיבי צייגר בארכיב תו-עת
*  הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית, ירושלים

קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
ריצ'רד לסר

**ריצ'רד לסר** (באנגלית: **Richard Lesser**) היה קלרניתן ומורה אמריקאי-ישראלי.

## חייו
לסר החל את לימודי המוזיקה בלוס אנג'לס והמשיך אותם במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אותו סיים בשנת 1959. בראשית הקריירה שלו סייר עם בלט רוס דה מונטה קרלו ועם הבלט הלאומי של תזמורת קנדה, ולאחר זאת עבד כקלרניתן עצמאי. היה קלרניתן ראשון בתזמורת קולומביה בהקלטה שביצעה תחת שרביטו של איגור סטרווינסקי.

לסר השתתף בארבע עונות קיץ של מוזיקה קאמרית בפסטיבל מרלבורו בוורמונט. בשנת 1966 הזמין אותו זובין מהטה להצטרף לתזמורת הפילהרמונית הישראלית וכעבור שנתיים היה לקלרניתן הראשון בתזמורת זו, בה המשיך לנגן 35 שנים תחת שרביטיהם של גדולי המנצחים, בהם ליאונרד ברנשטיין, שארל מינש, יוג'ין אורמנדי, גאורג שולטי ואחרים. בשנת 2002 פרש מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

לסר לימד בארצות הברית, במזרח הרחוק ובגרמניה ומשנת 1968 עד לפרישתו בשנת 2002 היה ראש מחלקת הקלרינט באוניברסיטת תל אביב.

לסר נפטר ב-17 במרץ 2016

## קישורים חיצוניים
* ריצ'רד לסר, ביוגרפיה ב"ימי הקלרינט", 2007 

קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
סמסונג גלקסי נוט 10.1 (2014)

280px|ממוזער|מכשיר Samsung Galaxy Note 10.1 (משמאל)
**Samsung Galaxy Note 10.1 גרסת 2014** הוא מחשב לוח מבוסס מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 (ג'לי בין) עם ממשק הטאצ'וויז של החברה. המכשיר מיוצר ומשווק על ידי חברת סמסונג. הוא שייך לדור החדש של מחשבי הלוח המיוצרים על ידי סמסונג הכולל את ה-Galaxy note 8.0. הוא הוכרז ב-4 בספטמבר 2013 והושק ברחבי העולם באוקטובר 2013. הוא היורש של ה-Samsung Galaxy Note 10.1 הראשון.

## היסטוריה
Samsung Galaxy Note 10.1 הוכרז ב-4 בספטמבר 2013. הוא הוצג יחד עם ה-Galaxy note 3 וה-Galaxy Gear בתערוכת IFA 2013 ובניו יורק בו זמנית. סמסונג הודיעה שהמכשיר יושק בחודש אוקטובר ברחבי העולם, במחיר של החל מ-549 דולר.

## תכונות
רוב התכונות הייחודיות למכשיר הם עבור עט הסטילוס ה-S Pen שמגיע עם המכשיר. זה כולל: חלונות "צפים", חיפוש במכשיר, כתיבה על המסך, מחברת, זיהוי כתב יד (עובד גם בעברית) ועוד. למכשיר יש את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 (ג'לי בין) וכולל את ממשק
ה-TouchWiz UX מבית סמסונג. הוא כולל יישומים של סמסונג, חלקם לקוחים ממכשיר הטאבלט שהוצג יחד איתו ה-Galaxy note 3 ומכשיר הדגל ה-Galaxy S4 ביניהם גם מחוות שונות (לא כולל את כל המחוות שכלולות במכשירים סלולרים לשוק הגבוה מבית סמסונג) כמו: my magzin, ה-s voice. המכשיר כולל גם יישומים של Google הכלולים במערכת ההפעלה אנדרואיד: Google Play ,YouTube ,Gmail ועוד.

המכשיר זמין ב-WIFI בלבד, WIFI/3G, WIFI/ 4G. למכשיר יש שני סוגים של מעבדים בגרסאות ה-WIFI בלבד וה-WIFI/3G הוא כולל מעבד מבית סמסונג הכוללת את פלטפורמת ה-Exynos 5420 הכולל 4 ליבות לביצועים כבדים במהירות 1.9GHz ו-4 ליבות לביצועים חלשים במהירות 1.3GHz ומאיץ גרפי ARM Mali-T628MP6 . גרסת ה-4G כוללת מעבד מרובע ליבות ופלטפורמת ה-Snapdragon 800 במהירות 2.3GHz . למכשיר יש חיישן אינפרה אדום לשליטה עבור מכשירים שונים. יש לו מסך בגודל 10.1 אינץ' WQXGA TFT עם רזולוציה של 2560X1600 הנותן צפיפות פיקסלים (PPI) של 300 פיקסלים לאינץ' (רזולוציה וצפיפות פיקסלים הגבוהה ביותר למחשב לוח בהשקתו, הרזולוציה וצפיפות הפיקסלים זהה לזה שבמכשיר ה-Nexus 10) הוא כולל מצלמה אחורית 8MP הכוללת פלאש LED יחיד ומצלמה קדמית 2.1MP, שניהם יכולים לצלם וידאו ב-1080P HD. למכשיר יש סוללה בנפח 8,220mAh וחריץ הרחבה לכרטיס micro SD עד 64GB. הזיכרון מגיע בשלושה נפחי אחסון: 32GB,16GB ו-64GB (בפועל מקום האחסון יהיה פחות). המכשיר מגיע בשני צבעים: כחול ולבן.

## קישורים חיצוניים

* 
* הוכרז: טאבלט Samsung Galaxy Note 10.1 מודל 2014 עם מסך ברזולוציית WQXGA ועט S-Pen משודרג באתר Gadgety
* הוכרז: טאבלט Samsung Galaxy Note 10.1 מודל 2014 בפורום FXP

קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2013
קטגוריה:מחשבי לוח
קטגוריה:סמסונג גלקסי
גוויניד'

**גוויניד**' (בוולשית: **Gwynedd**) הוא מחוז ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, בממלכה המאוחדת. המחוז נוצר בשנת 1974 על בסיס מחוז קרנארבונשייר ההיסטורי וחלק ממחוז מריונת'שייר, כאשר הגבולות כיום נקבעו בשנת 1996. המחוז נקרא כך על שם ממלכת גוויניד' שהתקיימה בין המאה ה-5 למאה ה-12.

המחוז הוא השני בגודל שטחו (אחרי פוויס) ובעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר מבין מחוזות ויילס. הבירה האדמיניסטרטיבית של המחוז נמצאת בעיירה קרנארבון בעוד שהעיר הגדולה ביותר היא בנגור (שניהם בחלק הצפוני, לצד מצר מנאי).

## גאוגרפיה
מחוז גוויניד' גובל מצפון עם מחוז אנגלסי (אי המופרד מגוויניד' באמצעות מצר מנאי), מדרום-מערב הוא גובל עם מחוז קרדיגיון, מדרום-מזרח עם מחוז פוויס וממזרח עם דנבישייר וקונווי. המחוז נמצא בפינה הצפון-מערבית של ויילס, הדופן המערבית מורכבת מחוף הים האירי והדופן המערבית נמצאת לחופי מצר מנאי.

מעבר לרצועת החוף בצד הצפון-מערבי של המחוז, פנים המחוז מאופיין באזורים הרריים כאשר במחוז נכלל רוב שטחי סנודוניה, שכוללת את רכס הרי סנודון ואגם באלה, השמורה גם מרכיבה את חלק הארי של המחוז. המחוז כולל גם את חצי האי ל'ין (Llŷn), חצי אי באורך 48 קילומטרים היוצא מוויילס לתוך הים האירי.

מלבד עיר הבירה של המחוז קרנארבון (Caernarfon) עם 9,611 תושבים, ערים ועיירות נוספות המחוז כוללות את בנגור (Bangor) עם 16,358 תושבים, פסטיניוג (Ffestiniog) עם 5,500 תושבים, פורת'מדוג (Porthmadog) עם 4,764 תושבים, בת'סדה (Bethesda) עם 4,327 תושבים, פול'הלי (Pwllheli) עם 3,861 תושבים, טיווין (Tywyn) עם 3,264 תושבים, דולגל'אי (Dolgellau) עם 2,678 תושבים, נווין (Nefyn) עם 2,602 תושבים, ברמות' (Barmouth) עם 2,522 תושבים, ל'אנבריס (Llanberis) עם 2,026 תושבים, אברדווי (Aberdyfi) עם 1,282 תושבים, באלה (Bala) עם 1,980 תושבים, הרלך (Harlech) עם 1,952 תושבים, וקריקאית' עם 1,753.

עיירה נוספת שראויה לציון היא אברגווינגרגין השוכנת בפינה הצפון-מזרחית של המחוז ואשר שימשה ב בתור עיר הבירה של נסיכות ויילס ואחת ממרכזי השלטון החשובים בממלכת גוויניד' ההיסטורית.

## תושבי גוויניד' מוכרים
* תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב) - נולד בכפר טרמד'וג (Tremadog).
* דייוויד לויד ג'ורג' - פוליטיקאי וראש ממשלת בריטניה, נולד במנצ'סטר אך גדל בכפר ל'אניסטרומדווי (Llanystumdwy).

## ראו גם
* ממלכת גוויניד'

## קישורים חיצוניים

* 
* עמוד הבית הרשמי של המחוז.
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ויילס: מחוזות
הפרויקט הקאמרי הישראלי

**הפרויקט הקאמרי הישראלי** הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת.

הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית.

הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב הבית של מרכז האמנויות אלמא שבזכרון יעקב.

## חברי ההרכב
חברי ההרכב הם מוזיקאים ישראלים, בוגרי בתי ספר למוזיקה מן השורה הראשונה, כמו בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטואר של פריז ואוניברסיטת ייל וזוכי תחרויות בינלאומיות, כגון תחרות צ'ייקובסקי, תחרות ג'ורג'ה אנסקו ותחרות הנבל הבינלאומית. הנגנים הקבועים בהרכב הם:
* **[[טיבי צייגר]]** - קלרינט
* **[[איתמר זורמן]]**, **[[דניאל ברד]]** - כינור
* **[[גיא בן ציוני]]** - ויולה
* **מיכל קורמן** - צ'לו
* **אסף ויסמן**, **[[יעל קרת]]** - פסנתר
* **[[סיון מגן]]** - נבל

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* על הפרויקט בעונת 2018-2017
קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
רעיית יתר

[ממוזער|אזור רעיית יתר, מערב [ניו סאות' ויילס|195x195px]]

[ממוזער|195x195px|הבדלים בכיסוי הצומח בתמונת לוויין של [גבול ישראל–מצרים. ניתן לראות כי הצד המצרי סובל מרעיית יתר]]

**רעיית יתר** או **רעיית חמס** היא מצב בו צמחים נחשפים לרעייה אינטנסיבית למשך זמן ארוך, בו לא מספיקה הצמחייה להשתקם. התופעה יכולה להיגרם כתוצאה מגידול משמעותי של אוכלוסיית חיות בר באזור או כתוצאה מרעייה של חיות משק ללא תכנון, דהיינו ללא חלוקה שווה בין אזורי המרעה, או בזמן שאינו מתואם עם מחזור הצמיחה של העשב.

הטענות כי רעיית יתר מובילה לצמצום יעילות הקרקע ופריונה ולצמצום מגוון הצומח בה עתיקות יומין. טענות נוספות הן כי היא תורמת למדבור ולסחיפת קרקע משום ששורשי הצמחים אינם מחזיקים את הקרקע והבהמות הרבות מהדקות אותה, תהליך הגורם למי נגר מוגברים. כתוצאה מצמצום ספיגת משקעים בקרקע, מאגר הפחמן והחנקן בקרקע יורד והיא נעשית פורייה פחות. נטען גם שהיא מסייעת להתפתחות מינים פולשים של צמחים.

רעיית יתר מובאת כדוגמה העיקרית של הטרגדיה של נחלת הכלל. פתרונות שהוצעו לרעיית יתר הם ויסות ותכנון הרעייה. התכנון יכול להיאכף על ידי חלוקה וגידור אזורים שונים שיאפשרו לצומח בהם לגדול. שיטות חקלאות בת קיימא כגון פרמקלצ'ר נותנות אף הן מענה לתופעה.

## בישראל

בניסיון לצמצם את רעיית היתר נחקק בשנת 1950 ה"חוק להגנת הצומח (נזקי עזים)". החוק הגביל את מספר העזים הרועות בשטח קרקע נתון ובפרט באזורים מיוערים.

עם זאת, בשנות ה-90 טענו חוקרים שהחוק היה טעות היסטורית ושהבעיה בישראל היא מחסור ברעיה ולא רעיית יתר. סיכום של מחקרי רעייה בישראל הראה שאין בישראל רעיית יתר, ושרעייה הכרחית לשמירה על מגוון ביולוגי בישראל.

## ראו גם
*הטרגדיה של נחלת הכלל
*סחיפת קרקע

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שימושי קרקע
קטגוריה:איומים ומפגעים סביבתיים
קטגוריה:אקולוגיה
אולם הקונכייה

**אולם הקונכייה** הוא היכל ספורט רב תכליתי הממוקם בבאר שבע ומונה 3,000 מקומות ישיבה. ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל של הפועל באר שבע. הוא הוקם במסגרת קריית ספורט חדשה הכוללת גם את אצטדיון טרנר.

## היסטוריה
אולם הקונכייה פתח את שעריו בדצמבר 2013 במופעים של הפסטיגל, וב-25 בפברואר 2014 הוא נחנך על ידי רוביק דנילוביץ', ראש העיר של באר שבע, שמואל פרנקל, יו"ר מנהלת הליגה, ואיציק לארי, יו"ר ווינר, לפני משחק האולסטאר המסורתי של ליגת העל.

אולם הקונכייה תוכנן על ידי האדריכל גדעון פובזנר.

ההיכל כולל 5,000 מ"ר בנוי והוקם בהשקעה של כ-50 מיליון ש"ח, כשחלק מהמימון בסיוע מפעל הפיס. ההיכל נבנה באמצעות החברה הכלכלית לפיתוח באר שבע ונוהל על ידי חברת "כיוונים".

החל מינואר 2021, במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל, שימש ההיכל לפרקים כמתחם חיסונים נגד COVID-19 של שירותי בריאות כללית.

## ראו גם
* אצטדיון טרנר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

הקונכייה
קטגוריה:באר שבע: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:הפועל באר שבע
יוהאן פרייה

ממוזער|יוהאן פרייה, נשיא סורינם הראשון 1975–1980. צילום נובמבר 1975
**יוהאן הנרי אליזה פרייה** (בהולנדית: **Johan Henri Eliza Ferrier**; 12 במאי 1910 – 4 בינואר 2010) היה המושל האחרון של סורינאם, והנשיא הראשון שלה. פרייה היה מורה, מנהיג איגוד מקצועי וחלוץ רדיו ממייסדי המפלגה הלאומית של סורינאם. נולד בפרמריבו (עיר הבירה של סורינאם), ונפטר באוגסטגסט.

סורינאם הייתה מושבה הולנדית, ופרייה שימש באותה עת כיועץ לשר החינוך. בשנת 1950 קיבל את הדוקטורט באמסטרדם לצורך לימוד פדגוגי בנושא סורינאם. בשנת 1968 הפך למושל סורינאם. המדינה הפכה עצמאית ב-25 בנובמבר 1975, ופרייה היה לנשיא הראשון של סורינאם. הממשלה הודחה בהפיכה צבאית בשנת 1980, על ידי דסי באוטרסה.

פרייה ומשפחתו עברו להולנד שם הוא כתב ספר ילדים בשם "אננסי הספר".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי סורינאם
קטגוריה:ילידי 1910
קטגוריה:נפטרים ב-2010
חבטת תילול (טניס)

**חבטת תילול** בטניס היא חבטה בכדור במסלול גבוה, תלול ועמוק אל תוך חלק המגרש של היריב. ניתן להשתמש בה כנשק התקפי או הגנתי בתלות במצב.

## היסטוריה
חבטת התילול נצפתה לראשונה על ידי אלוף ווימבלדון השני, פרנק האדו, בהפסדו לספנסר גור. מסיבה זו נודע האדו כ"אלוף הנשגב ביותר".

חבטת תילול נחבטת בדרך כלל כאשר היריב עומד קרוב לרשת וממתין לחבטת יעף. המטרה בחבטה זו היא להעביר את הכדור מעל לשחקן היריב, אל חלק המגרש הפתוח שמאחוריו. חבטת תילול התקפית טובה היא כזו שהיריב לא מספיק להגיע אליה, כלומר חבטה נמוכה ובעלת מהירות מספקת שלא תאפשר ליריב לרוץ לאחור, לרדוף אחר הכדור ולהגיע אליו. חבטה זו מסוגלת לְזַכּוֹת את החובט ישירות בנקודה, אולם יש בה גם סיכון מסוים. סיבוב עילי משפר באופן משמעותי את יעילותה של חבטת התילול ההתקפית, אולם גם הופך אותה לקשה יותר לביצוע. בעת ביצוע חבטת התילול, שחקנים חובטים לרוב בכדור בזווית שבין 0 מעלות (חבטה שטוחה) ל-45 מעלות (חבטה אלכסונית). שחקנים מסוימים, דוגמת אנדרה אגאסי, מייקל צ'אנג, ולייטון יואיט, פיתחו חבטות תילול התקפיות טובות.

מטרתה של חבטת תילול הגנתית, לעומת זאת, היא פשוט לדחוק את היריב בחזרה לאחור, לקו הבסיס, ולהאריך את הנקודה. כאשר שחקן מוּצָא מתחומי המגרש במהלך נקודה, חבטת תילול הגנתית שימושית גם משום שהיא מקנה לשחקן המגן זמן לרוץ לאחור ולהגיע לעמדה הגנתית טובה יותר.

חבטת תילול לא מוצלחת היא כזו שהיריב מסוגל להגיע אליה (לרוב משום שהיא איננה גבוהה דַּיּוֹ) ולסיימה בהנחתה בסבירות גבוהה.

בזוגות מפעילים על חבטת התילול סיבוב או חיתוך, וזאת במטרה להעביר את הכדור מעל לראשו של השחקן שברשת וכן שיקפוץ הרחק מן השחקן שבקו הבסיס.

שחקנים מסוימים מסוגלים לייצר חבטת תילול שלמראית עין נראית חזקה וארוכה מדי, אולם בפועל החבטה מספיק עמוקה כדי לנחות באזור קו הבסיס ובתוך חלק המגרש של היריב, ובכך מתווסף לה לעיתים גם ערך מוסף של הטעיית היריב. חבטה מסוג זה נוצרת באמצעות סיבוב אחורי רב או חיתוך של הכדור המתווספים לה ומסייעים להעברתה מעל לראשו של השחקן היריב. חבטה זו, אותה ניתן לחבוט גם באמצעות סיבוב עילי רב, מכונה גם "חבטת יעף דמוית ירח".

בספר הביוגרפיה העצמית שלו הקדיש טניסאי העבר האמריקני ג'ק קרמר עמוד אחד לחבטות הטניס הטובות ביותר שראה מימיו. הוא כתב: "חבטת תילול - ריגס כמובן. אך גם אלו של סגורה, ביטסי גרנט ורוזוול היו יעילות כמעט באותה מידה. גם זו של קונורס מצוינת".

שחקנים נוספים שנודעו בחבטת התילול המצוינת שלהם הם:
(שחקנים מודגשים הם שחקנים פעילים).
*מאטס וילאנדר
*כריס אוורט
*איליה נסטאסה
*רוג'ר פדרר
***[[רפאל נדאל]]**
***[[נובאק דג'וקוביץ'|נובאק ג'וקוביץ']]**
***[[אנדי מארי]]**
***גרגור דימיטרוב**
*דויד נלבנדיאן
*גיירמו קניאס
*מייקל צ'אנג
*אנדרה אגאסי
*פיט סמפראס
*לייטון יואיט
*מרטינה הינגיס
*ילנה יאנקוביץ'
*קים קלייסטרס
***[[קרוליין ווזניאקי]]**
*ז'וסטין הנין
*אגניישקה רדוונסקה

## קישורים חיצוניים
*וידאו: חבטת תילול

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חבטות טניס
בריגיטה הקדושה משוודיה

**בריגיטה הקדושה משוודיה** (בשוודית: **den heliga Birgitta**, בלטינית: **Birgitta de Suecia** ו-**Sancta Birgitta**;  1303 - 23 ביולי 1373), הייתה מיסטיקאית בימי הביניים. קדושה נוצרית, אחת מששת הקדושים-הפטרונים של אירופה, הפטרונית של שוודיה ואחת הנשים החשובות והמפורסמות ביותר בהיסטוריה שלה.

## תולדות חייה
נולדה בשם בריגיטה בירגרסדוטר במצודת פינסטה שליד אופסלה למשפחת אצולה חשובה, אביה היה מושל אופלנד ואמה נצר לבית המלוכה השוודי. לפי עדותה כבר מגיל שבע זכתה לחזיונות של מריה הקדושה. בגיל עשר התייתמה מאמהּ והביעה רצון להצטרף למנזר, דבר שאביה התנגד לו. במקום זאת למדה תאולוגיה והיסטוריה של הכנסייה ממורה פרטי. בגיל 13 השיא אותה אביה לנסיך אולף בן ה-18. לבני הזוג היו שמונה ילדים, מהם שרדו חמישה, בהם בנה הבכור האהוב קרל.

ב-1336 נקראה לשמש כגבירה בחצר המלך מגנוס הרביעי בסטוקהולם. ב-1341 יצאו בריגיטה ובעלה למסע צליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד, אך בדרך לשם חלה הנסיך והזוג נאלץ לשוב על עקבותיו. הנסיך מת במנזר אלבסטרה בשוודיה (Alvastra) ב-1344.

בריגיטה שבה להתגורר בחצר המלוכה. מאותו זמן החלו פוקדים אותה חזיונות דתיים. בין היתר הורו לה החזיונות לייסד מסדר נזירים ונזירות חדש. בשנת 1350 הורו לה החזיונות לצאת לרומא ולהפגש עם האפיפיור. בריגיטה יצאה לרומא יחד עם בנה קרל ובתה כריסטינה, ושהתה ברומא כעשרים שנה. ב-1370 אשרר האפיפיור אורבנוס החמישי את המסדר שייסדה, מסדר הבריגיטינים (הקיים עד היום).

ב-1371 הורה לה ישו בחיזיון לצאת לירושלים. בריגיטה נסעה דרך נאפולי (שם מת בנה קרל), קפריסין ויפו והגיעה לירושלים. היא השתכנה באכסניית עניים בהר ציון וביקרה בכנסיית הקבר, בהר הזיתים ובבית לחם וכן טבלה בנהר הירדן. בכל המקומות הללו נגלו אליה ישו, מריה ויוחנן המטביל בחזיונות מפורטים, חלקם מתארים אירועים מכתבי הקודש שאירעו באתרי הביקור. כשנתיים לאחר בואה, בעת שהתפללה על קבר מריה, הורתה לה הבתולה הקדושה לשוב לרומא. בריגיטה שבה לרומא והכתיבה את זכרונותיה וחזיונותיה לשני כמרים מוודים שיצרו שתי גרסאות של סיפוריה בלטינית. זמן קצר לאחר שסיימה להכתיב מתה ברומא. מסע החזרת גופתה לשוודיה היה, על פי הכרוניקה, רצוף ניסים.

## תהליך הקדשתה
זמו קצר לאחר מותה החל תהליך הקאנוניזציה שלה (הכרזתה כקדושה) וב-1391 הכריז עליה בוניפקיוס התשיעי כקדושה.

ב-1999 הוכרזה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדושה הפטרונית של אירופה, יחד עם אדית שטיין (יהודייה מומרת) וקתרינה מסיינה.

## כתבי זכרונותיה וחזיונותיה
זכרונותיה וחזיונותיה שהוכתבו לכמרים ברומא נבחנו ונמצאו תואמים את הדוגמה הקתולית. הם ראו אור בשבעה כרכים וזכו לפופולריות רבה. ב-1391 הוציא הבישוף שהיה אחראי על הקאנוניזציה שלה כרך נוסף. חזיונותיה הציוריים השפיעו על תולדות האמנות, למשל בדרך הסטנדרטית בה מתוארת לידת ישו.
250px|ממוזער|שמאל|הקדושה בתלבושת וכיסוי ראש של הנזירות במסדר שייסדה, ציור מ-1476

## לקריאה נוספת
* אליעזר ויצטום ומשה קליאן, **ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים**. אריה ניר הוצאה לאור, 2013, עמ' 120–125.
* סילביה שיין, "בריג'יט משוודיה ומרג'ורי קמפה: מיסטיקניות וקדושות בירושלים בשלהי ימי הביניים", **[[אריאל (כתב עת)|אריאל]]**, חוברת המאה חלק א': ארץ־ישראל בספרות הנוסעים ועולי הרגל, עמ' 217–226.

## קישורים חיצוניים

* 
* ערך באנציקלופדיה הקתולית
* אתר מסדר הבריגיטינים 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת שוודים
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:נשים במאה ה-14
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:מיסטיקנים
קטגוריה:ילידי 1303
קטגוריה:נפטרים ב-1373
רניירי הקדוש

**רניירי הקדוש**, **רניירי מפיזה** או **רנינריוס** (באיטלקית: **Ranieri** או **Raniero**, בלטינית: **Rainerius**; 1115/1117 – 1160 הוא קדוש נוצרי, הקדוש-הפטרון של העיר פיזה.

## תולדות חייו
הוא היה בנו של סוחר אמיד מפיזה. בנעוריו הרבה לנדוד ובאחד ממסעותיו פגש מטיף סגפן בשם אלברטוס מקורסיקה, שנהג ללבוש בגד צמר גס. רניירי הושפע מאוד מהאיש ועבר חוויה דתית ורוחנית בהשפעתה הפך להיות נזיר סגפן בעצמו.

ב-1146 הפליג רניירי מפיזה בספינת סוחר לצור, אז בשטח ממלכת ירושלים הצלבנית וממנה המשיך לירושלים. בעת תפילת חג המולד בה השתתף, אמר הכומר ש"בן האלוהים נמצא עמנו בקהל", רניירי הבין זאת כפניה אישית אליו. בעת שהותו בירושלים נפטר מכל רכושו, כולל בגדיו והחל להתהלך עם בגד צמר גס לגופו. הוא התפרנס מקבצנות בכנסיית הקבר בה שהה רוב ימיו ולילותיו. מדי פעם יצא למקומות הקשורים בישו כגון נצרת, הר תבור, בית לחם, חברון והר קרנטל שליד יריחו. בעת שהותו בירושלים שמע רניירי קולות אותם החשיב לקול אלוהים הדובר בו. האל בישר לו כי נבחר להוביל את הנוצרים ולהנהיגם ושהוא הביאה השנייה של ישו.

חייו של רניירי בירושלים נחקרו על ידי ההיסטוריון בנימין זאב קדר והפסיכיאטר אליעזר ויצטום רואה בו דוגמה מוקדמת לסינדרום ירושלים.

לאחר שבע שנים בארץ הקודש שב רניירי לפיזה ונכנס למנזר. הוא הפך למטיף מבוקש ופעל כמגרש שדים ועושה ניסים. עוד בחייו נחשב לקדוש. עם מותו נקבר בדואומו של פיזה.

## לאחר מותו
200px|ממוזער|שמאל|ארון קבורתו על מזבח הדואומו של פיזה
בתקופת האפיפיור אלכסנדר השלישי חיבר בישוף בשם בנינקאזה (Benincasa) חיבור הגיוגרפי על תולדות חיי הקדוש, בו תיאר את גופו ככלא בו התגלגלה נפשו של ישו עצמו.

במאה ה-14 יצר אנטוניו ונציאנו סדרת פרסקאות בקמפו סנטו שבצפון פיאצה דיי מיראקולי, הכיכר המרכזית של פיזה.

ב-1632 בחרו נכבדי פיזה ברניירי כקדוש הפטרון של עירם. ב-1689 הועבר ארון הקבורה שלו למזבח הדואומו

## לקריאה נוספת
* אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "**ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים**". אריה ניר הוצאה לאור, 2013 עמ' 97–99

* Benjamin Z. Kedar, **[http://books.google.co.il/books?id=JEN-0A3icQUC&lpg=PA79&ots=pi5WntomZU&dq=kedar%20ranieri&hl=iw&pg=PA79#v=onepage&q=kedar%20ranieri&f=false A Second Incarnation in Frankish Jerusalem]** in Peter Edbury, Jonathan Phillips (Eds.), *The Experience of Crusading*, Cambridge University Press, 2003 Vol 1. chap. 5


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אנשי דת איטלקים
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:ילידי 1118
קטגוריה:נפטרים ב-1161
פרחית נעמי

**פרחית נעמי** (שם מדעי: *Oxythyrea noemi*; נקראת גם **זיבלית-פרחים נעמי** ו**זיבל-פרחים נעמי**) היא חיפושית פרחים ממשפחת הזבליתיים. פרחית נעמי היא חיפושית בצבע שחור בוהק שעליו תבנית מורכבת של נקודות וכתמים לבנים, וגודלה נע בין 10 ל-15 מילימטר. פרחית נעמי היא המין הנפוץ ביותר של הסוג פרחית (*Oxythyrea*) בארץ ישראל, וניתן למוצאה בכל חלקי הארץ. החיפושית פעילה ביום בעיקר בסוף החורף ובאביב (עד יוני) על פרחים מהם היא ניזונה. הפגיות (לרווה) ניזונות משורשי צמחים.

מינים נוספים בסוג Oxythyrea בישראל הם פרחית אביגיל ופרחית נקודתיים. מראם הכללי דומה לזה של פרחית נעמי: גוף שחור ועליו נקודות לבנות, אך תבנית הנקודות שעליהם שונה מאשר זה של פרחית נעמי והם נדירים יותר. סימן זיהוי בולט של פרחית נעמי לעומת מינים אלה הוא פסים לבנים בצידי החזה.

## קישורים חיצוניים

[ממוזער|ארבע חיפושיות פרחית נעמי על פרח [חרצית עטורה.]]
* עוז ריטנר, The genus Oxythyrea Mulsant in Israel, אתר חקר החרקים הישראלי http://www.entomology.org.il/
* נחושתניות וסימני זיהוי של פרחית נעמי, באתר הטבע של עוז ריטנר
*  תמונות של פרחית נעמי, הבלוג של אילנה לקשטיין
*  צחי אבנור, פרחית נעמי Oxythyrea noemi, פליקר

קטגוריה:זבליתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: חיפושיות
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
כביש M40

**הכביש המהיר M40** (באנגלית: **M40 Motorway**) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר לונדון לברמינגהאם. הכביש מהווה חלופה ל-M1 וה-M6 בחיבור לונדון למערב המידלנדס.

ה-M40 מתחיל מערבית ללונדון באזור אוקסברידג' כהמשך לכביש ה-A40 (אשר נכנס למרכז לונדון ומתחבר לדרך מרילבון). לאחר מכן הוא ממשיך בכיוון מערב צפון-מערב ונפגש במחלף עם כביש הטבעת של לונדון (ה-M25) באזור פולמר. לאחר מכן הוא עובר לצד ביקונספילד, היי וייקום ועוקף את אוקספורד מספר קילומטרים מצפון. לאחר מכן הוא עובר דרום-מערבית לביצ'יסטר, מזרחית לבאנברי ודרומית ללמינגטון ספא. בהמשך הוא מסתיים במפגש עם הכביש המהיר M42, מדרום למרכז העיר ברמינגהאם.

הכביש מהווה חלק מהכביש האירופי ה-E05, אשר מחבר את אלג'הירס בדרום ספרד, לגריינוק במערב סקוטלנד.

## היסטוריה
ה-M40 נבנה בשני שלבים עיקריים; השלב הראשון החל בשנת 1967 והושלם בשנת 1974 הוקם כדי להקל על התנועה בכביש ה-A40 והוא חיבר את לונדון לאוקספורד. בשלב זה, הוחלט להקים כביש מהיר שיחבר את לונדון ומערב המידלנדס כדי להקל על הM1 וה-M6, רק בשנת 1983 הוחלט שה-M40 ימשיך לכיוון צפון-מערב ויתחבר לבסוף עם ברמינגהאם.

העבודות על השלב השני של הכביש החלו באוקטובר 1987, עבודות אלו נמשכו במספר פרקים עד שהכביש נפתח במלואו בינואר 1991. בשלב זה, החלק המקורי של הכביש שודרג אף הוא, כך שבסיום העבודות, הכביש כולו היה בעל שלושה נתיבים לכל כיוון. לקראת סוף שנות ה-90 הורחבו חלקי הכביש הראשונים, עד למחלף השלישי (J3) ליד היי וייקום, לכדי ארבעה נתיבים לכל כיוון.

## מחלפים עיקריים

## קישורים חיצוניים

* כביש M40 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. 

40
מחלף יהלום מתחלף

ממוזער|תרשים הממחיש את התנועה במחלף
**מחלף יהלום מתחלף** הוא מחלף יהלום שבו שני כיווני הכביש החוצה מחליפים צדדים כאשר הם חוצים את הכביש המהיר. כך כל המחלף מרומזר בשני רמזורים (בדומה לכל מחלף יהלום), אך הפניות לכל כיוון נעשות ללא רמזורים כלל.

ייחודו של המחלף הוא בכך שבחלק הכביש החוצה את הכביש המהיר, התנועה נעה במסלול הנגדי ביחס לרגיל. יתרונו של מבנה מחלף כזה הוא במספר הרמזורים הקטן יותר שעומד בדרכם של כלי הרכב הפונים, רמזור בודד במקום שניים במבנה מחלף יהלום רגיל. התנועה הנעה בכביש המשני בלבד, עוברת שני רמזורים בדומה למחלף יהלום רגיל. עם זאת, מחלף יהלום מתחלף דורש שטח גדול יותר בהשוואה למחלף רגיל.

## קישורים חיצוניים

* 

יהלום מתחלף, מחלף
מנהרת האדמירליות

[ממוזער|שמאל|250px|נשות [שירות הנשים של הצי (WRNS) נחות בחדר התרבות שלהן שבתוך הצוק במהלך מלחמת העולם השנייה]]
שמאל|250px|ממוזער|מפת גיברלטר
**מנהרת האדמירליות** (באנגלית: **Admiralty Tunnel**) היא מנהרה תת-קרקעית הממוקמת בגיברלטר והיחידה החוצה אותה ממזרח למערב. אורכה של המנהרה הוא 1,000 מטר והיא נחצבה בתוך צוק גיברלטר בקו ישר וללא פיתולים.
## היסטוריה
מנהרת האדמירליות נבנתה בסוף המאה ה-19 במטרה לאפשר העברת סלעים ועפר מהמחצבות הקיימות בצד המזרחי של צוק גיברלטר אל נמל גיברלטר בצידו המערבי של הצוק. הסלעים נדרשו לשם הקמת הבסיס הימי החדש של הצי הבריטי, ומכאן שמה של המנהרה - מנהרת האדמירליות.

במהלך מלחמת העולם השנייה שופצה המנהרה ושימשה כמטה מבצעים של בעלות הברית. המטה היה מוגן מפני הפצצות אויב על ידי כמות גדולה של סלעים מכל כיוון, ובו תכנן דווייט אייזנהאואר את המבצע לכיבוש צפון אפריקה, מבצע לפיד. לא זאת בלבד שאייזנהאואר היה המפקד של מטה המבצעים מתוקף תפקידו כמפקד העליון של חיל המשלוח של בעלות הברית, אלא בנוסף הוא שימש כמפקד של גיברלטר כולה באותה התקופה. אייזנהאואר היה המפקד הראשון שאיננו בריטי שפיקד על גיברלטר מזה 200 שנים.

במנהרה יש מערכות עצמאיות לטיהור אוויר, לחשמל, לתאורה ולתקשורת עם העולם החיצוני. כיום (2013) משמשת המנהרה כמרכז אחסון ואבטחת מידע שבעבר הייתה בבעלות חברת Vault Technology Services וכיום בבעלות חברת Continent 8. המנהרה אינה פתוחה לציבור הרחב, אך ניתן להביט מצידה האחד ועד לקצה צידה האחר ולהתבונן עד כמה ישרה המנהרה. גישה לצידה המערבי של המנהרה מתאפשרת דרך קווינסווי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהרות
קטגוריה:גיברלטר: גאוגרפיה
קטגוריה:זירת דרום ומרכז אירופה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גיברלטר: מבנים
שידלובייץ

**שידלובייץ** (בפולנית: **Szydłowiec**; ביידיש: **שידלאווצע**) היא עיירה באזור "פולין קטן", ליד ראדום שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות העיירה
במאה ה-12 השתייכו העיירה וסביבותיה למשפחת אבירים שהייתה נצר לאצולה בוהמית. במאה ה-13 כבר התקיים במקום כפר בשם שידלובייץ ולידו הוקמו ביצורים. העיירה הוקמה במאה ה-15, והייתה בין היתר בבעלות משפחת רדזיוויל עד המאה ה-19.

במהלך המאה ה-16 ובחציה הראשון של המאה ה-17, הייתה העיירה מרכז של מסחר ואמנות, בעיקר אמנות בניין שהתבססה על אבן חול מקומית, קלה לעיבוד. באבן זו נעשה שימוש ליצירת אלמנטים פיסוליים ואדריכליים, וכן ליצירת כלים חקלאיים. באבן זו נבנו גם מספר מבנים מקומיים, בהם הכנסייה ובניין העירייה המקומיים. אבן זו יוצאה לערים באזור, בהן קיילצה, קרקוב וורשה. בין מוצרי הייצוא של העיירה הייתה תוצרת חקלאית.

פעילותה הכלכלית והתפתחותה הדמוגרפית של העיירה נעצרו בין השנים 1648-1717 עקב מלחמות, מגפות ושרפות. גם לאחר חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, נפגעה התפתחות העיר. במחצית השנייה של המאה ה-19, בוצעו בעיירה פרויקטים של תכנון בנייה עירונית, ואלה מכתיבים את אופייה הצורני עד היום.

## יהדות שידלובייץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17. בין רבני העיירה נודע הרב מאיר אייזנשטאט ה"פנים מאירות". בעיירה פעלה שושלת אדמו"רים מבית פשיסחה, כאשר הראשון בה היה רבי נתן דוד משידלובצא, נכדו של "היהודי הקדוש מפשיסחה". אחריו כיהן בנו רבי צמח ברוך, אחריו בנו רבי נתן דוד, ואחריו אחיינו רבי צמח שנספה בשואה.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-7,200 יהודים, שהיוו כשלושה רבעים מתושבי היישוב, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי ותלמוד תורה.

#### בשואה
ב-9 בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה שידלובייץ, ומיד החלו הגרמנים בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודים, תוך שריפת בית הכנסת הגדול בעיירה ביום כיפור, והטלת גזירות שונות על הקהילה. בדצמבר 1941 הוקם גטו בעיירה, בו רוכזו גם אלפים מיהודי הסביבה. 

בספטמבר 1942 נכנסו אנשי אס-אס לגטו, מלווים בכוחות עזר ליטאיים, אוקראיניים ופולניים, והצעידו את כ-15,000 יושביו לתחנת הרכבת האזורית, ממנה שולחו בקרונות משא למחנה המוות טרבלינקה. בחודשים שלאחר מכן, הוקם בעיירה גטו חוזר, בו רוכזו כ-5,000 יהודים נוספים. בינואר 1943 גורשו גם יהודים אלו לטרבלינקה, ונרצחו שם. יהודים מעטים מהעיירה שרדו את השואה במסתור, בבריחה ובמחנות עבודה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* תערוכת אינטרנט על שידלובייץ באתר יד ושם
* 
* שידלובייץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
קורט גולדשטיין

**קורט גולדשטיין** (בגרמנית: **Kurt Goldstein**; 6 בנובמבר 1878 – 19 בספטמבר 1965) היה נוירולוג ופסיכיאטר יהודי גרמני, שהיגר מאוחר יותר לארצות הברית. מחלוצי הנוירופסיכולוגיה ופסיכולוגיית הגשטלט.

## תולדות חייו
נולד למשפחה יהודית גדולה בקטוביץ. לאחר לימודי פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג למד רפואה באוניברסיטת ברסלאו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד במכון הנוירולוגי באוניברסיטת פרנקפורט (*Senckenbergisches Neurologisches Institut*), שם טיפל בפגועי ראש רבים מן החזית ופיתח מכון מחקר לחקר פגיעות מוחיות והשלכותיהן הפסיכולוגיות בתחום התפיסה, השפה והזיכרון. במחקריו בירר את הסיבות האורגניות לתופעות כמכלול של השפעה הדדית של גוף ונפש, בניגוד להסברים הביהביוריסטיים שרווחו באותה עת.

ב-1930 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת ברלין, אולם ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון, פוטר, נכלא ואולץ לעזוב את המדינה באופן מיידי. גולדשטיין עבר להולנד, בה שהה כשנה ושם כתב את ספרו הגדול *Der Aufbau des Organismus* ("המבנה של האורגניזם"). מהולנד היגר לארצות הברית בתמיכת קרן רוקפלר. ב-1940 קיבל אזרחות אמריקאית.

בניו יורק היה גולדשטיין חלק מהתנועה ההומניסטית של הפסיכולוגים אברהם מאסלו, קארל רוג'רס, אריך פרום, קארל ביהלר ואחרים.

## קישורים חיצוניים

* קורט גולדשטיין, ביוגרפיה באתר האוניברסיטה הקתולית פו ג'ן בטאיוואן
* קורט גולדשטיין, ביוגרפיה באתר אוניברסיטת בופאלו
* 


* Stahnisch, Frank W., Hoffmann, Thomas: *[https://web.archive.org/web/20120325002409/http://www.th-hoffmann.eu/texte/stahnisch.hoffmann.2010_goldstein_movement.pdf Kurt Goldstein and the Neurology of Movement During the Interwar Years.]* In: Hoffstadt, Christian u. a. (Hrsg.): *Was bewegt uns? Menschen im Spannungsfeld zwischen Mobilität und Beschleunigung.* Bochum/Freiburg: Projekt Verlag, 2010, pp. 283–311


## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:נוירולוגים גרמנים
קטגוריה:נוירולוגים יהודים
קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים גרמנים
קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1965
פולמוס ההיסטוריונים

**פולמוס ההיסטוריונים** של אמצע שנות ה-80 בגרמניה הוא כינוי לדיון בין היסטוריונים, גרמנים ברובם, לגבי משמעותה של השואה ומקומה בהיסטוריה הגרמנית.

## מקורו של הפולמוס
הפולמוס החל בדיוני היסטוריונים בשנות ה-80 של המאה ה-20 בגרמניה המערבית. הוא נבע מגישה שמרנית שביקשה להחיות את הפטריוטיזם הגרמני ולחלץ את גרמניה מצל הנאציזם. הוויכוח נסב על שאלה היסטוריוסופית במהותה, שאלה שאין לה מענה היסטורי: מה משמעותו של העבר הנאצי לגבי גרמניה? עד כמה אחראית גרמניה של היום לפשעי הנאצים? בפולמוס הובעה הדעה שעל מעשי הרצח עצמם ידוע די והותר, והבעיה העיקרית עתה היא שיבוצם בהקשר הפוליטי והפרשנות שתוצע להם. עקב כך התמקד הפולמוס בפרשנויות ובמשמעויות של השואה, ולא ברציחות עצמן.

## מהלך
כדי לפרוק את נטל האשמה מעל גרמניה, ניסו היסטוריונים שמרנים להמעיט מאופייה הייחודי של השואה, להשוות אותה לרציחות עם אחרות, ואף להציגה כתגובה לקומוניזם. ארנסט נולטה, קלאוס הילדברנד ואנדריאס הילגרובר טענו שהמבחן של היסטוריזציה נאותה הוא היכולת להסיט את המוקד במחקר התקופה הנאצית גם לסבל של קבוצות אחרות של קרבנות מלבד היהודים, ואף לסבלם של הגרמנים עצמם במלחמה. על פי הטענה, תיאור היבטים נוספים בתקופה הנאצית אינו עיוות וסילוף היסטורי, אלא דרך להקנות לתקופה זו פרספקטיבה מורכבת ושלמה יותר. בין מבקריה של גישה זו היה ההיסטוריון שאול פרידלנדר.

הילגרובר תיאר את סבלם של חיילי הוורמאכט בחזית המזרחית לקראת סוף המלחמה ואת ניסיונם להגן על גרמנים מפני הצבא האדום. כך נעלמה השואה מאחורי תמונת האלימות שחיילי הצבא האדום הפעילו נגד אוכלוסייה אזרחית גרמנית. נולטה טען שהרציחות ההמוניות של הוורמאכט במזרח, והשואה בכלל זה, היו "תגובת מנע" שנקטו הגרמנים מול מה שחששו שעלולים הסובייטים לעשות.

## משמעות
כיוון שפולמוס זה היה אידאולוגי ולא מחקרי, הוא לא תרם למחקר ההיסטורי. 

ריצ'רד אוונס טוען  שעם נפילת ברית המועצות והגוש המזרחי, כבר לא היה הפולמוס רלוונטי, כי מתחילת קיומו הוא נועד לחזק את הביטחון העצמי המערב-גרמני נגד המזרח הקומוניסטי, ולתת צידוק-מה לפלישה לברית המועצות בתור מגן המערב מפני מה שכינו בהיסטוריוגרפיה הגרמנית "הברבריות האסיאתית". משקרס המזרח, לא היה צורך בהגנה אידאולוגית על המערב מפניו. 

## לקריאה נוספת

* צימרמן משה, **עבר גרמני - זיכרון ישראלי**, ירושלים : עם עובד; האוניברסיטה העברית בירושלים, 2002.
*צימרמן משה, **דרכה המיוחדת של גרמניה בהיסטוריה**, הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1989.
*כתב העת **יד ושם: קובץ מחקרים**, י"ט, ירושלים תשמ"ט, מוקדש ברובו לפולמוס ההיסטוריונים.
## קישורים חיצוניים
* פולמוס ההיסטוריונים באתר יד ושם
* ביקורת ספרים מאת גדעון גרייף בכתב העת **[http://www.yadvashem.org/he/education/newsletters/08 זיקה]** באתר בית הספר להוראת השואה ביד ושם על ספרו של פרופ' משה צימרמן, **עבר גרמני - זיכרון ישראלי**, הדן בין היתר בפולמוס ההיסטוריונים
* מאמר באתר יד ושם מאת פרופ' דן מכמן על היסטוריוגרפיה של השואה ובמסגרתה - פולמוס ההיסטוריונים

## הערות שוליים

קטגוריה:השואה: מסמכים ותיעוד
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
שמואל אדלשטיין

שמאל|ממוזער|250px|פרופ' שמואל אדלשטיין
**שמואל אדלשטיין** (14 בינואר 1944 – 12 בינואר 2022) היה ביוכימאי ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, מפתח התרופה Alpha D3 לטיפול במחלות עצם מטבוליות.

## ביוגרפיה
אדלשטיין נולד בעפולה לבטי וליעקב. אמו בטי עלתה לארץ ישראל מבסרביה בשנת 1930, ואביו עלה מרומניה באותה שנה. אביו היה ממייסדי קואופרטיב האוטובוסים "אגד" וניהל את תחנת החברה בעפולה. כשהיה בן אחת עשרה התייתם מאביו. ב-1961 התגייס לצה"ל ושירת כמדריך גדנ"ע. ב-1963 החל לימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1967 קיבל תואר שני בהצטיינות מהמחלקה לביוכימיה, וב-1970 קיבל תואר דוקטור בתזונה, מטעם הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1965 נישא לאניטה ליבסון ולזוג נולדו שלושה ילדים. התגרשו בשנת 1990.

בשנים 1971–1972 שהה בהשתלמות לצורך פוסט-דוקטורט במכון לתזונה על שם Dunn של המועצה הבריטית למחקר רפואי MRC ואוניברסיטת קיימברידג' באנגליה.
בשנת 1973 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה לחקר ויטמינים של אוניברסיטת תל אביב ומרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. כמו כן החל לשמש כיועץ לחטיבת מחקר ופיתוח בחברת טבע תפקיד בו שימש עד שנת 1995.
בשנת 1977 הצטרף למחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע ברחובות ובשנת 1980 מונה לפרופסור. כיהן כפרופסור חבר בפקולטה לביוכימיה במכון ויצמן עד שנת 2000, עת פרש לפרישה מוקדמת מרצון.

מחקריו של אדלשטיין התמקדו בחקר חילוף החומרים של ויטמין D והקשר של נגזרותיו הפעילות של הוויטמין עם מטאבוליזם העצם. מחקריו אלו, בשיתוף עם פרופ' יהודה מזור מהמחלקה לכימיה אורגנית הובילו לפיתוחה של התרופה אלפא-D3 שהופצה ברחבי העולם על ידי חברת טבע. התרופה הביאה מזור לחולים באי-ספיקת כליות, אשר סובלים ממחלת עצם קשה, ומאוחר יותר נמצא שבמינונים מסוימים התרופה מועילה לסובלים מדלדול עצם.
בשנים 1983 ו-1985 כיהן אדלשטיין כפרופסור אורח במחלקה לפיזיולוגיה של בית הספר לווטרינריה של אוניברסיטת קורנל שבניו יורק.
בשנת 1988 מונה למנהל המחקר והפיתוח של חברת טבע.

לאחר פרישתו, בשנים 2003–2005 כיהן כמנהל אקדמי של רשת מכללות "מדי-סין" לרפואה משלימה שהוביל למינויו לנשיא המכללה האקדמית להכשרת מורים "אוהלו" שבקצרין בשנים 2008–2010.
לאורך הקריירה שלו שימש אדלשטיין גם כיועץ מדעי לחברות ישראליות ובינלאומיות בתחומי הפארמה והתזונה כדוגמת רוש, נוברטיס, מעבדות אבוט, היינץ, GNC ועוד.

בנו הצעיר, ירון אדלשטיין הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.

אדלשטיין נפטר ב-12 בינואר 2022, מעט לפני יום הולדתו ה-78.

## קישורים חיצוניים
* פרופ' שמואל אדלשטיין – פלאי האומגה-3
* אלפא D3 - במאגר התרופות של אגף הרוקחות
* 

קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביוכימיה
קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עובדי טבע תעשיות פרמצבטיות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
דודה ליזה

[שמאל|ממוזער|300px|דודה ליזה ([חנה רובינא) וויקטור קדוש (שי דנון) בהצגה בתיאטרון הבימה, 1969]]
**דודה ליזה: מלודרמה ישראלית** הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, משנת 1968. המחזה הועלה ב"תיאטרון הבימה" בינואר 1969, בבימויו של אלוני, וזיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות בשנת 1971 (אז הוענק פרס זה לראשונה).

## תקציר העלילה
עלילת המחזה מתרחשת בסתיו של שנת 1966 בגן ובטרקלין של אחוזתה של ליזה בלנק, כאשר בני משפחתה עלו לארץ ישראל בעלייה השנייה והקימו מושבה. האחוזה ממוקמת במושבה השוכנת בקרבת מועצה מקומית ישראלית.

ברקע המחזה ז'אק בלנק קינא באהבתו של בנו יוסף לאביגיל, לה עמד להינשא, ונתן את אביגיל לאחיו אלכסנדר במקום. בתגובה לכך יוסף בלנק רצח את אביו במרתף היין הביתי לעיניה של הדודה ליזה, אחותו של ז'אק.

לאחר מכן יוסף גורש לארצות הברית, שם הפך לג'ו, וישב בכלא במשך חמש עשרה שנה. מתא כלאו שלח יוסף שליחים במטרה לרצוח את הדודה ליזה. אך ליזה הפיקחית נישאה לשליחים, ובעזרתו של האגרונום ד"ר אטלס, השתלטה עליהם, סרסה אותם והפכה את השלישייה לגננים חסרי בינה. ובתמורה לעזרתו דודה ליזה הפכה את אטלס לארוסה הנצחי.

כעת, עם תחילת המחזה, יוסף שב לישראל מתוך כוונה להשיב לעצמו את רכוש אביו שנתון בידיה של ליזה. ליזה מעמידה פני נכה על כיסא גלגלים, ונעזרת באטלס האגרונום וביאשה, משרתה הזקן, כדי שיוסף (ג'ו) ישחק לידיה. אך היא חוששת גם ממרים, בתה של אביגיל, השבה מלימודיה בז'נבה ודומה לאמה כשתי טיפות מים, שכן גם היא רוקמת ברית עם יוסף לרצוח את ליזה. ויוסף (ג'ו) מתאהב במרים, בתה של אהובתו לשעבר. ליזה נעזרת בוויקטור קדוש, אמן שנשכר על ידה בעבר כדי ליצור דמויות שעווה של בני משפחתה המתים, ובשלב מסוים אף מבקשת ממנו ליצור את דמותה שלה, כך שהגננים חסרי הבינה שבאים לרצוח אותה, טועים ו'רוצחים' בסופו של דבר את דמות השעווה, במקום את ליזה עצמה. לבסוף ד"ר אטלס רוצח את יוסף ואת דודה ליזה, שבעבר הייתה מאוהבת באחיינה, מצטערת על כך בדיעבד.

## המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
**[[תיאטרון הבימה]], הצגת בכורה: 18 בינואר 1969; מספר הצגות: 67**
* יוצרים: 
** **מחזה ובימוי** - נסים אלוני
** **תפאורה ותלבושות** – אודרי ברגנר 
** **תאורה**- נתן פנטורין
* שחקנים: 
** **ליזה בלנק (דודה ליזה)** - חנה רובינא
** **יוסף בלנק** – נחום בוכמן
** **דוקטור אטלס** – ישראל בקר
** **מרים בלאנק** - אדית אסטרוק
** **ויקטור קדוש** – שי דנון
** **יאשה סוכן הבית** - חיים אמיתי / יוסי קיפניס
** **מאקס הגנן** – רפאל קלצ'קין
** **לוצו הגנן** - שמואל סגל
** **קוק הגנן** – יוסי פולק
** **גברת פרל** - בת עמי אלישיב-פינקל / סטלה אבני

## המחזה בדפוס
* נסים אלוני, **דודה ליזה: מלודרמה ישראלית בשתי מערכות**; עריכת המחזה לדפוס: דורי פרנס; ציורים ורישומים: אודרי ברגנר, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2000.

## לקריאה נוספת
* יצחק בן-מרדכי, 'רצח במשפחה: קריאה במחזה "דודה ליזה" מאת נסים אלוני', בתוך: נורית יערי (עורכת), **על מלכים, שחקנים וצוענים: מחקרים ביצירתו התיאטרונית של נסים אלוני**, בני ברק: הקיבוץ המאוחד; המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 122–147.

## קישורים חיצוניים
*דודה ליזה, באתר תיאטרון הבימה
* , 
* 
* 
* 
* 
* 
*  (ריאיון עם התפאורנית אודרי ברגנר)
* צבי גורן, דודה ליזה - מיתוס של תיאטרון, באתר הבמה, 20 בינואר 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות 1968
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:נסים אלוני
יהודית שילת

הרבנית **יהודית שילת** (נולדה בשנת 1955, תשט"ו) היא פעילת ציבור דתית לאומית. ייסדה את "פורום תקנה" ב-2003 וניהלה אותו עד פברואר 2023. שימשה סגנית יו"ר אמונה בעבר.

## ביוגרפיה
שֵילת גדלה באשדוד וברחובות ולמדה באולפנת כפר פינס. ולאחר מכן למדה במכללת בית וגן במסגרת לימודי ייעוץ חינוכי ותורה שבעל פה. למדה לימודי ייעוץ חינוכי ופילוסופיה של החינוך באוניברסיטה העברית. בעלת תואר שני מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

בעברה שימשה כיועצת שר הדתות למעמד האישה, ובמהלך תפקיד זה פתחה לראשונה את המקצוע טוענות רבניות בפני נשים. שימשה כסגנית יו"ר תנועת הנשים"אמונה" וניהלה את אגף משפחה. הייתה מיוזמי הקמת עמותת ישפה. מייסדת "פורום תקנה" לטיפול בהטרדות מיניות ומניעתן, ומנהלתו מיום היווסדו.

שֵילת משמשת כחברת מזכירות בסיעת האיחוד הלאומי, ואף שימשה כחברת מרכז המפד"ל לשעבר, ושובצה במקום ה-11 ברשימת המפד"ל לכנסת ה-16. הייתה מתומכי האיחוד בין המפד"ל-הבית היהודי לאיחוד הלאומי ב-2012. ב-2014 הודיעה על מועמדותה לפריימריז של הבית היהודי לכנסת ה-20. היא נבחרה למקום ה-15 ברשימה (שהפך ל-14 לאחר מותו של השר אורי אורבך), המשוריין לנשים, אך עד סגירת הרשימות נדחקה למקום ה-19 בעקבות שריון ענת רוט.

נשואה לרב יצחק שילת ולהם תשעה ילדים. בנה משה, הפך לחסיד חב"ד והוא מנהל את ארגון "תורת חב"ד לבני הישיבות".

## הקמת פורום "תקנה"
את פורום תקנה ייסדה שֵילת בשנת 2003 בעקבות תלונות שהגיעו אליה נגד רב ידוע ומקובל של אחת הקהילות של הציונות הדתית. היא מספרת כי:  תסכול זה היה אפוא הגורם להחלטתה של שֵילת להקים גוף שיתמודד עם הטרדות מיניות על ידי בעלי מרות וסמכות בחברה הדתית-לאומית. אל הגוף שהקימה הצטרפו דמויות מפתח בציבור הדתי לאומי מתחומים שונים, כולל נשים. כמו כן שילת הצליחה לצרף לפורום רבנים מזרמים שונים ואף מנוגדים בתוך הציונות דתית, דוגמת הרב שרלו והרב שפירא. בראש הארגון עמדו הרב יעקב אריאל והרב אהרון ליכטנשטיין. שֵילת העידה כי תחילת הפעילות של "תקנה" נעשתה בשיתוף פעולה עם לשכת היועץ המשפטי לממשלה. מאידך שֵילת סוברת כי המדינה לא יכולה לספק את הצרכים של כל הקהילה, ולכן ראתה צורך בהקמה של גוף חיובי שלא מהווה חלק ממערכת המשפט אך בו בזמן יקבל ממנו סיוע במילוי החלל.

שֵילת מרחיבה כי:  עוד מסבירה שֵילת כי "תקנה" מהווה עבורה ביטוי מעשי .

את המניע לפרסום פרשיית הרב מוטי אלון בעיתונות על ידי פורום "תקנה" הסבירה בכך ש:.

שֵילת הוסיפה כי 

גם אם היא ושאר חברי הפורום שילמו מחיר אישי כבד בשל הצעד שלהם לצאת עם הפרשה בפומבי, לאחר הרשעת מוטי אלון בבית המשפט, היא הביעה את תקוותה כי .

על פעילותה בהקמת הפורום זכתה בשנת ה'תשפ"ב בפרס ירושלים לחברה מטעם ערוץ 7.

## עמדות נוספות
שֵילת לא מזהה את עצמה כפמיניסטית, אך יחד עם זאת אמרה כי: .

שֵילת אמרה בעבר כי .

בנושא פמיניזם דתי אמרה בעבר בישיבה בכנסת כי:.

שֵילת גם כותבת על רווקות מאוחרת ומעמדו של מוסד המשפחה בעולם המודרני. כמו כן כתבה מאמר דרשני בשם "מדרשה" העוסק בנושא לימוד תורה לבנות ישראל, בספר "דרשוני - מדרשי נשים". בביקורת ספר זה, נאמר כי קולה נחשב כ

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  
* אביעד עברון, סיכוי לתקנה: ראיון עם יהודית שילת, דעות 85, אוגוסט-ספטמבר 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:ציונות דתית
קטגוריה:פעילות הבית היהודי
קטגוריה:רבניות (נשות רבנים)
קטגוריה:בוגרות אולפנת כפר פינס
קטגוריה:בוגרות מכללה ירושלים
קטגוריה:בוגרי מכללה ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים (ערוץ 7)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
כביש M1

**הכביש המהיר M1** (באנגלית: **M1 Motorway**) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר לונדון ללידס. הכביש הוא הכביש המהיר הראשון אשר הוקם בבריטניה, כאשר חלקו הראשון הושלם בשנת 1959, מעבר לכך הוא אחד הכבישים המהירים החשובים בבריטניה משום שהוא עובר לאורך מרכז אנגליה ומחבר מספר מרכזי אוכלוסייה גדולים לעיר לונדון.

ה-M1 מתחיל במחלף עם כביש ה-A406, סמוך באזור הנדון מצפון-מערב למרכז לונדון. משם הוא ממשיך לכיוון צפון-מערב כשהוא עוקף את אדג'וור וווטפורד מכיוון מזרח, לאחר מכן הוא נפגש במחלף עם ה-A405 והכביש המהיר M25, הראשון משמש להתחברות עם ה-M25 מכיוון דרום והשני מכיוון צפון. בהמשך הוא עובר ליד האמל המפסטד ולוטון, כאשר הוא משמש חיבור מהיר עם נמל התעופה לונדון לוטון. 
משם הוא ממשיך לכיוון צפון-מערב ועובר ליד מילטון קינס ונורת'האמפטון לפני שהוא מתחבר במחלף עם תחילתו של הכביש המהיר ה-M45 באזור רגבי ולאחר מכן גם מתחבר במחלף עם תחילתו של ה-M5 אשר מתחבר לבסוף עם אקסטר. בהמשך ה-M1 ממשיך צפונה, עובר ליד ליסטר, בין דרבי לנוטינגהאם ובהמשך עובר ממערב למנספילד. משם הוא מתחבר במחלף עם תחילת הכביש המהיר ה-M18, הוא עובר בין רוטרהאם לשפילד ומספר קילומטרים משם הוא חוצה את הכביש המהיר ה-M62 דרומית ללידס. בחלקה המזרחי של העיר ליידס, ה-M1 מתחבר במחלף ל-M621 שנכנס ומתחבר לרשת הכבישים של העיר, מספר קילומטרים צפון-מזרחית משם ה-M1 מסתיים בחיבור עם ה-(M)A1.

## מחלפים עיקריים

## קישורים חיצוניים

* כביש M1 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. 

1
קונספסיון (פירושונים)

המילה **קונספסיון** (בספרדית: **Concepción** – מילולית עיבור) היא שם נשי (לרוב), ספרדי השאוב מן הדּוֹגְמָה הקתולית בדבר עיבורה ללא חטא (בספרדית: Inmaculada Concepción) של מריה, אם ישו, ויש לה שימושים כדלהלן.
דניאל ברד

**דניאל בָּרְד** (באנגלית: **Daniel Bard**; נולד ב-1977) הוא כנר וויולן ישראלי-קנדי.

## קורות חייו
### לימודים
ברד נולד בחיפה והחל את לימודי הכינור אצל אביגדור זמיר. בשנת 1990 עבר עם משפחתו לטורונטו שבקנדה והמשיך את לימודיו אצל הכנר דייוויד זייפר . ברד סיים תואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת טורונטו בהדרכתו של לורנד פניבש ותואר שני באוניברסיטת ייל כתלמידו של פיטר אונדג'ן, חבר רביעיית טוקיו. ברד המשיך את לימודיו אצל דייוויד טָאקֶנוֹ בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.

### קריירה תזמורתית וקאמרית
ברד נמנה עם מייסדי "רביעיית מטרו" הקנדית והופיע עמה ברחבי קנדה ובפסטיבלים בינלאומיים. בנוסף לפעילות ענפה בתחום המוזיקה הקאמרית, הופיע ברד כסולן עם תזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת טורונטו, התזמורת הסימפונית של סטרטפילד בסידני ואנסמבל סולני תל אביב. מאז 2003 ברד הוא נגן ראשי ב"קאמרטה נורדיקה" השוודית וחבר בתזמורת הקאמרית הנורווגית וב"קשתני זיילר" בטורונטו. טביאה צימרמן הזמינה אותו להוביל את הקאמרטה של ברן בכמה הזדמנויות, ומאז 2009 הוא מכהן כוויולן הראשי של הסינפונייטה של אמסטרדם. 

דניאל ברד הוא חבר קבוע בשלישיית מונדריאן הישראלית ובפרויקט הקאמרי הישראלי מיסודו של הקלרניתן טיבי צייגר.
 
ברד מנגן בכינור ג'ובאני גראנצ'ינו משנת 1686, שהושאל לו באדיבות יהודה זיסאפל. הוא מתגורר באמסטרדם עם אשתו טלי ובתם נעמי.

## קישורים חיצוניים
* 

* ביוגרפיות של חברי הפרויקט הקאמרי הישראלי
* http://strathfieldsymphony.files.wordpress.com/2013/01/1998-season-3-program.pdf#page=2

קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:ויולנים יהודים
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:מוזיקאים קנדים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977