open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קארל שוונק

**קארל שוונק** (בצ'כית: **Karel Švenk**; בגרמנית: **Karl Schwenk**; פראג, 17 במרץ 1917 - נספה בשואה ליד קרלסברג, בדרכו למאוטהאוזן, 1 באפריל 1945), היה אמן קברט, קומיקאי, כותב שירים וסופר צ'כי. שוונק, דמות מובילה בקברט בגטו טרזין, נשלח לאושוויץ ומשם למויסלביץ (Meuselwitz). הוא מת בצעדת המוות מקרסליצה (Kraslice) כשבועיים לפני תום המלחמה.

שוונק נולד לרודולף (1880-1944) וקלרה קורלקובה (1882–1944) שנרצחו באושוויץ, ככל הנראה זמן קצר לאחר הגעתם ב-9 באוקטובר 1944. היו לו שלוש אחיות - ארנה, לילי ואוטיליה - ואח צעיר, אוטה. רק אוטיליה שרדה את השואה והיגרה לארצות הברית עם בעלה רודולף ונצל קינגלר ובנה היינריך פרדריק קינגלר. אוטיליה נפטרה ב-9 באפריל 1996 במחוז רמזי, מינסוטה.

## קריירה
שוונק היה אחד מחברי "מועדון הכישרונות המבוזבזים" ("Klub der ungenützten Talente"), קבוצת אוונגרד בפראג. הוא היה אחד האמנים הראשונים שגורשו לטרזין ב-24 בנובמבר 1941, והיה בין 342 הצעירים היהודים שנשלחו להכין את המחנה, שהיה בעבר יישוב לא יהודי, לקראת האסירים היהודים שנועדו להגיע. בסתיו 1942 הופיע כניצב בסרט התעמולה הנאצי על טרזין. ("Ein Dokumentarfilm aus dem jüdischen Siedlungsgebiet"), שם הוא עומד לצד הבובנאי אוטו נוימן והרקדנית קמילה רוזנבאומובה. שוונק נשלח לאושוויץ ומשם למויסלביץ. הוא מת בצעדת מוות מקרסליצה כשבועיים לפני תום המלחמה. הוא היה תשוש ולא הצליח להמשיך לצעוד. הוא הוחבא על ידי חברו בקש באסם שבו היו הוא ושאר האסירים בלילה. לא ידוע אם מת מתשישות או שהתגלה על ידי האס אס ונורה.

## תיאטרון בטרזין
בטרזין כתב שוונק את "רוכב האופניים האחרון" (Der letzte Radfahrer), סאטירה קומית על הנאצים, סיפור בדיוני על אסירים שנמלטו מבית משוגעים והחליטו שרוכבי האופניים הם הגורם לצרות העולם. ההצגה מעולם לא הוצגה, מכיוון שנאסרה על ידי מועצת הזקנים היהודית, אך היא הגיעה לחזרה גנרלית. התסריט נשמר חלקית על ידי יאנה שדובה, שגילמה את אחת הדמויות הרומנטיות הראשיות. עיצובי תפאורה ותלבושות של ההצגה שרדו חלקית. המחזה שוחזר על ידי המחזאית נעמי פאץ, ובשנת 2017 הוצג בתיאטרון לה מאמא. סרט מהפקה זו, בבימויו של אדוארד איינהורן, שודר בערוץ 13 של WNET, שלוחה של PBS, כחלק מ-Theater Close Up, בשנת 2022.

## יצירות מוזיקליות
* "Die verlorene Essensmarke" (כרטיס המנה האבוד) עם רפאל שכטר.
* "Vsechno jde!" (הכל הולך!) "Theresienstädter Marsch" ("מצעד טרזין") - המנון מחנה, הלחן הידוע ביותר שלו.
* "מדוע האיש הלבן יושב בקדמת האוטובוס?" - יצירה שהולחנה בטרזין ונשמרה על ידי ג'ורג' הורנר (מוזיקאי), אחד ממוזיקאי הקברט של טרזין. מאוחר יותר עובדה על ידי דייוויד פוסט והוקלטה על ידי רביעיית המיתרים הות'ורן עם תומאס מרטין, קלרינט.
* "תחת מטריה" - הוקלט בטרזין (אלבום של אן סופי פון אוטר)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:נפטרים ב-1945
בואינג 777X

**בואינג 777X** (באנגלית: **Boeing 777X**) היא סדרת מטוסי נוסעים רחבי־גוף מתקדמים מתוצרת חברת בואינג. היא מהווה את הדור החדש במשפחת ה־777, ומשלבת טכנולוגיות ממטוס ה־בואינג 787 דרימליינר עם עיצוב מחודש של תא הנוסעים, מנועים חסכוניים וכנפיים מתקפלות.

## פיתוח
הפרויקט הוכרז רשמית בנובמבר 2013, במטרה להתחרות ב־איירבוס A350 ולרשת את הדגם הפופולרי בואינג 777-300ER. בואינג הציגה שני דגמים עיקריים:
* **777-8X** – דגם קצר יותר ובעל טווח מוגדל, לטיסות ארוכות במיוחד.
* **777-9X** – דגם ארוך יותר עם קיבולת נוסעים גבוהה.

טיסת הבכורה של ה־777X התקיימה ב־25 בינואר 2020 משדה **פיין פילד** שבוושינגטון, ארצות הברית.

## עיצוב ותכונות
מטוס ה־777X נחשב לאחת ממערכות התעופה המתקדמות בעולם, ומשלב מספר חידושים הנדסיים:
* **כנפיים מתקפלות** – המטוס הראשון בעולם עם קצות כנפיים מתקפלים, כדי שיוכל להתאים לשדות תעופה שמותאמים למטוסי 777 רגילים.
* **מנועי GE9X** – מנועי הסילון הגדולים ביותר שיוצרו אי־פעם למטוס נוסעים.
* **חומרים מרוכבים** – כנפיים וחלקים מהגוף עשויים מסיבי פחמן לחיסכון במשקל ובדלק.
* **תא נוסעים משופר** – חלונות גדולים, תאורה חכמה, מערכת אוורור משודרגת ולחץ תא נמוך יותר לנוחות נוסעים.

## ביצועים

## חברות לקוחות
הלקוחות המרכזיים של ה־777X כוללים את:
* **[[אמירטס]]** – הלקוחה הגדולה ביותר עם עשרות הזמנות.
* **[[קטר איירווייז]]**
* **[[לופטהנזה]]**
* **[[סינגפור איירליינס]]**
* **[[אול ניפון איירווייז]]**
* **[[בריטיש איירווייז]]**

## עיכובים והסמכה
בשל מגפת הקורונה, בעיות טכניות ותהליכי הסמכה מחמירים מצד רשות התעופה הפדרלית (FAA), המסירות נדחו מספר פעמים. נכון לשנת 2025, בואינג מתכננת להתחיל במסירת המטוסים ללקוחות הראשונים בסוף השנה או בתחילת 2026.

## חשיבות
מטוס ה־777X מיועד להחליף את הדגמים הוותיקים בואינג 777-300ER ו־בואינג 747-400, ולהיות אחד מעמודי התווך של בואינג בשוק טיסות ארוכות־הטווח. בזכות חסכון של כ־10–15% בצריכת הדלק לעומת קודמו, הוא צפוי להיות מהמטוסים המרכזיים בציים של חברות תעופה גדולות בעשורים הקרובים.

## קישורים חיצוניים
* 

* דף המוצר הרשמי, באתר בואינג
* 

קטגוריה:מטוסי נוסעים
קטגוריה:בואינג
נאום הדם והברזל

ממוזער|הקנצלר אוטו פון ביסמרק, ב-1862
**נאום הדם והברזל (בגרמנית:Blut und Eisen)** הוא נאום שנשא אוטו פון ביסמרק ב-30 בספטמבר 1862, בעת שכיהן כקנצלר פרוסיה, "הדם והברזל" הוא משפט שאמר ביסמרק לקראת סוף הנאום, משפט זה הפך לאחד הציטוטים הידועים ביותר שלו.

## הנאום

בספטמבר 1862, כאשר בית הנבחרים הפרוסי סירב להגדלת ההוצאות הצבאיות שרצה המלך וילהלם הראשון, מינה המלך את ביסמרק לקנצלר.

בנאום השבעתו הצהיר ביסמרק: "גרמניה אינה נושאת את עיניה אל הליברליזם של פרוסיה. אלא אל העוצמה שלה. בוואריה, וירטמברג ובאדן יכולות להשתעשע בליברליזם, אך לא יימצא אדם שמסיבה זו יהא נכון להפקיד את השלטון במקומות אלה בידי פרוסיה. פרוסיה מצווה לצבור את כוחותיה ולשמור אותם תוך כוננות לשעת הכושר, שכבר חמקה ועברה כמה פעמים ולא נוצלה. מימי חתימת האמנה בווינה לא היו גבולותיה של פרוסיה מותאמים לצורכי חיים מדיניים בריאים. לא בנאומים פרלמנטריים ובהצבעות רוב מוכרעות שאלות היום הגדולות, זאת הייתה הטעות הגדולה של השנים 1848–1849, הן מוכרעות בברזל ובדם."ביטוי זה, מבוסס על שיר פטריוטי שכתב מקס פון שנקנדורף במהלך המלחמות הנפוליאוניות.

ביסמרק האמין שהכוח המניע של תנועת הלאומיות חייב לבוא מהשלטון בצורת הפעלה מחושבת של כוחות צבא וכוחות דיפלומטיים, ולא כהתקוממות עממית ליברלית, בניגוד לתפיסה הלאומית שבאה לידי ביטוי באביב העמים. הביטוי "דם וברזל" הפך לתיאור פופולרי של מדיניות החוץ שלו, בין היתר משום שלעיתים הוא נקט במלחמה כדי לקדם את איחוד גרמניה והרחבת כוחה היבשתי. בעקבות זה קיבל ביסמרק את הכינוי "קנצלר הברזל".
## הערות שוליים

קטגוריה:נאומים
קטגוריה:אוטו פון ביסמרק
קטגוריה:1862
בית העלמין היהודי (שטומלן)

**בית העלמין היהודי (שטומלן)** (בגרמנית: **Jüdischer Friedhof Stommeln**) הוא בית קברות יהודי בשטומלן, רובע של פולהיים במחוז ריין־ארפט במדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. בית העלמין נוסד לפני 1862. הוא נמצא ברחוב Nagelschmiedstraße. בית העלמין שירת את קהילת יהודי שטומלן.
## היסטוריה
בית העלמין היהודי בשטומלן התקיים עוד לפני 1861; מועד הקמתו המדויק אינו ידוע. הקבורה האחרונה נערכה בשנת 1937. בתקופת גרמניה הנאצית חולל והושחת, ובשנת 1967 שוקם למצבו הנוכחי. כיום מצויות באתר 25 מצבות משומרות.

## לקריאה נוספת

מנפרד באקהאוזן; אלי יוזף שניידר: Die Friedhöfe der jüdischen Gemeinden in Stommeln und Fliesteden. בתוך: Juden in Stommeln, Geschichte einer jüdischen Gemeinde im Kölner Umland. פולהיים 1983, חלק 1, עמ' 225–260. (בגרמנית)
## קישורים חיצוניים

*בית העלמין היהודי שטומלן באתר הארכיון המרכזי לחקר תולדות היהודים בגרמניה (בגרמנית)
*KuLaDig: בית העלמין היהודי שטומלן (Nagelschmiedstraße) (בגרמנית)

קטגוריה:גרמניה: בתי קברות יהודיים
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה
רוברט קרוזייר

**רוברט קרוזייר** (באנגלית: **Robert Crozier**; 13 באוקטובר 1827 – 2 באוקטובר 1895) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי מקנזס. איש המפלגה הרפובליקנית, הידוע בעיקר בזכות כהונתו כנשיא בית המשפט העליון של קנזס בשנים 1864–1867 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס בשנים 1873–1874.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
קרוזייר נולד ב־13 באוקטובר 1827 בעיר קאדיז שבאוהיו, והיה בנם של ג'ון תומאס קרוזייר (1790–1867) וג'יין אן (גין) קרוזייר (1801–1839). הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיה של קאדיז, ולאחר מכן התמחה במשפטים אצל עורך דין בקרולטון, אוהיו. בשנת 1848 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק במקצוע בעיר קרולטון.

### ראשית הקריירה
בעת מגוריו בקרולטון שימש גם כעורך העיתון Carroll Free Press. בתחילה היה פעיל פוליטית במפלגה הוויגית, ובשנים 1848–1850 כיהן כתובע של מחוז קרול. בשנות ה-50 של המאה ה-19 שירת כחבר מועצת הבוחנים של מחוז קרול, שהייתה אחראית על בחינת כשירות המורים בבתי הספר הציבוריים ואישור העסקתם.

### המשך הקריירה
ב־7 במרץ 1857 עבר ללבנוורת' שבקנזס, שם ייסד את העיתון Leavenworth Daily Times והמשיך לעסוק בעריכת דין. עם הקמת המפלגה הרפובליקנית הצטרף לשורותיה, ובשנים 1857–1858 היה חבר במועצה הטריטוריאלית של קנזס. בשנת 1861 מינה אותו הנשיא אברהם לינקולן לתובע הפדרלי של מחוז קנזס, תפקיד שבו כיהן עד 1864. באותה שנה מונה לנשיא בית המשפט העליון של קנזס, תפקיד שמילא עד 1867. לאחר פרישתו שב לעסוק בעריכת דין ושימש גם כקופאי ומנהל הבנק הלאומי הראשון של לבנוורת'.

### קריירה מאוחרת
ב־24 בנובמבר 1873 מונה לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור המתפטר אלכסנדר קולדוול. קרוזייר לא התמודד לבחירה מחודשת וכיהן עד 12 בפברואר 1874, אז נבחר מחליפו. לאחר מכן חזר לעיסוקיו המשפטיים והבנקאיים בלבנוורת'.

משנת 1876 ועד 1892 כיהן כשופט המחוז השיפוטי הראשון של קנזס. בנוסף, היה חבר מועצת המנהלים של החברה ההיסטורית של קנזס בין 1886 ל־1889.

### פטירה והנצחה
לאחר פרישתו המשיך להתגורר בלבנוורת'. קרוזייר נפטר שם ב־2 באוקטובר 1895, ונקבר בבית העלמין מאונט מאנסי שבעיר לאנסינג, קנזס.

## משפחתו
באוגוסט 1852 נישא למרגרט אטקינסון (1824–1865) מקרולטון. לאחר מותה נישא באוקטובר 1877 בשנית לסוזן אלינור האנט (1838–1902) מפרינסטון, ניו ג'רזי. מנישואיו הראשונים נולדו לו שני ילדים:
*ויליאם קרוזייר (1855–1942) – קצין בכיר בצבא ארצות הברית, שהגיע לדרגת בריגדיר גנרל ושימש כראש חיל החימוש בשנים 1901–1917.
*מרגרטה ("מגי") קרוזייר (1863–1941) – נישאה ל והייתה אמו של .

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:בנקאים אמריקאים
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת קנזס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1827
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1895
כיכר האנדרטה הבלתי נראית

**כיכר האנדרטה הבלתי נראית** (בגרמנית: **Platz des Unsichtbaren Mahnmals**)  היא אנדרטה לבתי קברות יהודיים. היא ממוקמת בזארבריקן, בירת מדינת סארלנד הגרמנית. למבקר, האנדרטה בלתי נראית לחלוטין – היא מופיעה רק כשלט במקום, ועליו הכיתוב "כיכר האנדרטה הבלתי נראית" בגרמנית.

## היסטוריה
באפריל 1990, הפרופסור לאמנות יוכן גרץ (Jochen Gerz) וכמה מתלמידיו החלו, בסודיות, לחפור אבני ריצוף מהרחבה שלפני טירת זארבריקן. על החלק התחתון של האבנים חרטו שמות בתי קברות יהודיים גרמניים, ולאחר מכן החזירו את האבנים למקום, כאשר הכתובת פונה כלפי מטה. הם בחרו בחצר הקדמית של טירת זארבריקן מכיוון שבתקופת הרייך השלישי שכן בטירה מרכז אזורי של משטרת המדינה החשאית, הגסטפו.

גרץ טען שאנדרטאות מסורתיות מאדירות אירועים, ולכן עיצב אנדרטה שמערערת את התפיסה של האדרת אירוע. לדבריו,
 "אם אתם מייצגים היעדרות, עליכם ליצור היעדרות. אותה היעדרות מאפשרת גם לכל אדם להפוך למחבר של יצירת ההנצחה שלו."

## ראו גם
* אנטי-מונומנטליזם

## קישורים חיצוניים

* דף אודות האנדרטה באתר האינטרנט של גרץ

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה: אנדרטאות להנצחת השואה
קטגוריה:חבל הסאר
אלכסנדר קולדוול

**אלכסנדר קולדוול** (באנגלית: **Alexander Caldwell**; 1 במרץ 1830 – 19 במאי 1917) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס.

## ביוגרפיה
קולדוול נולד ב-1 במרץ 1830 בעיירה דרייקס פרי שבפנסילבניה. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, וב־1847 התגייס כחייל פשוט כדי להשתתף במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בשנת 1848 עבר לקולומביה בפנסילבניה, שם עבד בבנק ובהמשך פתח עסק עצמאי.

ב־1861 עבר ללבנוורת' בקנזס, ועסק בהובלת אספקה צבאית למוצבים שונים במערב. לאחר מכן השתלב בבניית מסילות רכבת, במיוחד בפרויקטים של מסילת מיזורי ריבר ושל מסילת קנזס סנטרל.

קולדוול נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, וכיהן שם במשך כשנתיים – מ־4 במרץ 1871 עד 24 במרץ 1873. הוא נאלץ להתפטר בעקבות יוזמה להדיחו באשמת שוחד ושחיתות. לפי הטענות, שיחד את יריביו הפוליטיים כדי שיפרשו מהמרוץ, ובכך סלל את דרכו לניצחון.

המועמד לסנאט  (לשעבר מושל קנזס) הודה כי קיבל מקולדוול 15,000 דולר בתמורה לפרישתו מהמרוץ ובכך סייע לבחירתו של קולדוול בשנת 1871.

בשנים 1877–1897 עסק בייצור עגלות ומרכבות, ולאחר מכן, בין 1897 ל־1915, כיהן כנשיא הבנק הלאומי הראשון של לבנוורת'. בשנות ה-80 של המאה ה-19 היה נשיא חברת Idaho and Oregon Land Improvement Company, שרכשה קרקעות ליד מסילת Oregon Short Line Railroad. העיר קולדוול שבדרום מערב איידהו נקראה על שמו.

קולדוול נפטר ב-19 במאי 1917 בקנזס סיטי שבמיזורי, ונטמן בבית העלמין מאונט מאנסי בלבנוורת', קנזס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
אורי פייבל מדובנקה

**רבי אורי פייבל מדובנקה** (או **דובענקא**) היה מתלמידי הבעל שם טוב ומחבר ספר **אור החכמה**.

## ביוגרפיה
נולד לאביו אהרן בלאשצוב שברוסיה.

עוד מצעירותו דבק בבעל שם טוב וכן למד אצל רבי קהת הכהן מוואריש, לאחר פטירת הבעל שם טוב - דבק בהמגיד ממזריטש. למד גם אצל רבי פנחס מקוריץ וגם אצל רבי לייב שרה'ס.

רוב שנות חייו חי בעיר קריסנאפאלי שבמחוז לבוב. לאחר מכן נתמנה לרב העיר טולצ'ין. בסוף ימיו עבר לדובנקה שבפולין (בסמיכות לעיר לובלין). בהיותו שם דבק בחוזה מלובלין.

חיבר חיבורים רבים, פירושים וביאורים בתורת הקבלה על התורה על כל פסוק ופסוק שבתורה בערך ט"ו פירושים. כמו כן חיבר חיבורים על על חמש מגילות ועל תיקוני זוהר ואידרא רבא ואידרא זוטא ועל ספרא דצניעותא וספר יצירה, אבל כל כתבי היד נשרפו.

תאריך פטירתו הוא כ"ב בתמוז אך שנת הפטירה אינה מוסכמת. לפי הנדפס בכמה מקומות נפטר בין ה'תק"נ לה'תקנ"ג. ובמקומות אחרים שנת הפטירה היא ה'תקס"ו.

## בניו
* בנו, רבי מנחם מענדל
* בנו, רבי פנחס
* בנו, רבי משה מזענטא שבהונגריה
* חתנו, רבי רבי יעקב מפיאסק

## חיבורו
* **אור החכמה**, קרץ, ה'תקנ"ה. לאשצוב, ה'תקע"ה. ירושלים, ה'תש"ל. ברוקלין, ה'תשס"א. ירושלים, ה'תשע"ו.

## קישורים חיצוניים
* אור החכמה, צילום דפוס ראשון באתר הספרייה הלאומית
* 
* 
* 
* תמונת מצבתו

## הערות שוליים

קטגוריה:תלמידי הבעל שם טוב
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:תלמידי המגיד ממזריטש
קטגוריה:לובלין: רבנים
דפני (אופרה, שטראוס)

**דפנה** (בגרמנית: **Dafne**) היא אופרה במערכה אחת, שהלחין ריכרד שטראוס לליברית גרמנית מאת יוזף גרגור. היא מוקדשת לקרל בוהם, המנצח שניצח על ביצוע הבכורה.

אופרה זו, השלוש עשרה של שטראוס, שבוצעה לראשונה בסמפראופרה דרזדן ב-15 באוקטובר 1938, משלבת אלמנטים מתוך "הבכאים" של אוריפידס עם המיתוס המפורסם של אפולו ודפני, מתוך "המטמורפוזות" של אובידיוס.
ממוזער|אפולו ודפנה. ברניני

## דמויות

## עלילה
הסצנה מתרחשת ביוון העתיקה.

הרועים מתכוננים לחג דיוניסוס, בהוראת הוריה של דפנה, הדייגים פניוס וגאיה. דפנה שרה שיר הלל לעולם הטבע ומשווה אותו לדרכיהם המגושמות של בני האדם. הרועה לוקיפוס, חברה למשחקים מילדות, מנסה לחבק אותה באהבה, אך היא דוחה אותו ואת החגיגות הקרבות. היא מסרבת ללבוש את הבגדים שהוכנו במיוחד עבורה ובורחת. משרתותיה משכנעות את לוקיפוס ללבוש את הבגדים במקומה.

אפולו מגיע מחופש לרועה צאן ומכרכר סביב דפנה, אך היא מסרבת להיכנע לו לחלוטין. החגיגות מתחילות ולוקיפוס המחופש מציע לדפנה את כוס הנסך, מה שמעורר את קנאתו של אפולו, שגורם לרעמים בשמיים. הכבשים בורחות ויש לאסוף אותן שוב. אפולו, לוקיפוס ודפנה נשארים לבדם. לוקיפוס חושף את זהותו האמיתית ודורש מאפולו לעשות כמוהו, תוך שהוא מקלל את האל. אפולו יורה בלוקיפוס בחץ וקשת והורג אותו. דפנה מגיבה בלהט, סוף סוף משלימה עם הצד הדיוניסי שלה ומודה באחריותה לטרגדיה זו. אפולו מתחנן לסליחה ומבקש לאהוב אותה בצורתו האצילה של עץ דפנה. הוא נעלם, והיא מנסה ללכת אחריו, אך נותרת נטועה בקרקע עם תחילת תהליך השינוי שלה, עד שלבסוף נשמע קולה הכסוף והמנותק מגופה מעל העלים המנצנצים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופרות בגרמנית
קטגוריה:יצירות מאת ריכרד שטראוס
קטגוריה:יצירה שנכתבה על הזמן העתיק
נזיר פרנציסקני

**נזיר פרנציסקני** (באנגלית: **A Franciscan Friar**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין, שנוצר בערך בשנת 1655 ונמצא כיום באוסף הגלריה הלאומית בלונדון. הציור נתרם לגלריה בשנת 1838 על ידי הדוכס השלישי מנורת'מברלנד .

## תיאור היצירה
הציור מתאר גבר הלבוש בגלימה החומה האופיינית למסדר הפרנציסקני, שנוסד כדי ללכת בעקבות תורתו של פרנציסקוס מאסיזי. ראשו של הנזיר מוטה קדימה, עיניו מושפלות ומבטו נע פנימה, כאילו שקוע בהרהור שקט. תנוחתו מבטאת את רוח המסדר – דרך חיים של צניעות, פשטות ותפילה. הדמות ניצבת על רקע כהה, ואורה הרך מדגיש את פניו ואת קפלי הבד העמוקים של גלימתו. האור והצל מתמזגים בעדינות, ומעניקים לדמות איכות כמעט רוחנית, כאילו נלכדה ברגע של מדיטציה פנימית.

הטיפול המדויק במרקם הבד ובמשחקי האור ממחיש את בקיאותו של רמברנדט בהבעה רגשית באמצעות ציור דיוקנאות. הבעת הפנים השקטה, האור החם המלטף את לחייו של הנזיר, והשימוש הנדיב בצללים - כל אלה יוצרים תחושת עומק ומסתורין. אין ברקע פרטים נוספים או סמלים מזהים, מה שמעניק לדמות נוכחות מבודדת ואוניברסלית. ייתכן כי מדובר בדיוקן של נזיר ממשי, אך ייתכן גם שמדובר בטרוני - ייצוג של טיפוס אנושי מעניין ולא של אדם מסוים.

## פרשנות והשוואות
רמברנדט צייר לפחות ארבע יצירות נוספות בנושאים פרנציסקניים – נושא יוצא דופן עבור צייר פרוטסטנטי שחי בעיר שבה פולחן קתולי נאסר מבחינה רשמית. עם זאת, באמסטרדם התקיימו שתי כנסיות פרנציסקניות פעילות ברחוב מגוריו, והוא ודאי היה מודע לקיומן. ייתכן כי נושאים של עוני ופשטות משכו את רמברנדט במיוחד בשנות החמישים של המאה ה-17, תקופה שבה נקלע לקשיים כלכליים ואף פשט את רגלו. יש הסבורים כי ייתכן שהדמות מייצגת את פרנציסקוס מאסיזי עצמו, אך הדבר אינו ודאי, שכן רמברנדט נמנע מלהציג את הסטיגמטה – סימני הפצעים של ישו המזוהים עם הקדוש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רמברנדט: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
דפני (אופרה, פרי)

**דפני** (באיטלקית: **Dafne**) היא היצירה הידועה הראשונה אשר, לפי הסטנדרטים הנוכחיים, יכולה להיחשב כאופרה. היא הולחנה על ידי יאקופו פרי בשנת 1597, עם ליברית מאת אוטביו רינוצ'יני.

## היסטוריה
"דפני" בוצעה על ידי הרכב אינסטרומנטלי קטן שהורכב מצ'מבלו, לאוטה, ויולה, ארכי-לאוטה ושלושה חלילים. לראשונה יצר פרי קומפוזיציה המבוססת על הרצ'יטטיבי, דקלום של טקסט בליווי מוזיקלי, כחלק הדומיננטי של האופרה.

הנושא מתמקד בסיפור האהבה בין האל אפולו לנימפה דפני. הדמויות הן: אובידיוס, ונוס, קופידון, אפולו, דפני ונונציו. יאקופו פרי כתב את "דפני" עבור מספר קטן של חוקרים בפירנצה, שהיו חלק מהקאמרטה דה ברדי, שפעלה בין השנים 1594 ו-1597, בתמיכתו של המוזיקאי והפטרון יאקופו קורסי. ככל הנראה, היצירה בוצעה באופן פרטי ב-26 בדצמבר 1598 בפלאצו טורנבואוני. היה זה ניסיון להחיות את הטרגדיה היוונית, על פי תכתיבים חדשים. היא הייתה רחוקה מאוד ממה שהיוונים הקדמונים היו מאשרים, אך היא הפכה לצורת בידור חדשה שתתפתח במאות הבאות.

רוב המוזיקה של פרי אבדה, למרות הפופולריות שלה באירופה בזמן פרסומה, אך הליברית, המורכבת מ-455 בתים, שרד. קטעים חשובים הם: "Almo dio che 'l carro ardente...", "Da fortunati campi ove immortali...", "Non curi la mia pianta o fiamma o gelo...". משפחת מדיצ'י הפלורנטינית, שליטי פירנצה, התרשמו כל כך מהיצירה, והזמינו את פרי לכתוב את האופרה אורידיצ'ה שתבוצע לרגל חתונתה של מריה דה מדיצ'י עם הנרי הרביעי בשנת 1600.

הביצוע הציבורי הראשון של דפני התקיים ב-21 בינואר 1599 בגרסה השנייה עם ויטוריה ארכיליי בארמון פיטי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופרות באיטלקית
קטגוריה:יצירה שנכתבה על הזמן העתיק
אבפרקציה

שמאל|ממוזער|250px|איור השוואה בין צורות האבפרקציה (מימין לשמאל): מעורבת, צלחת, וטריז.
ממוזער|הצגה קלינית של אבפרקציה שאינה עקב ריקבון בשולי הצוואר של הניב העליון השמאלי והשן הטוחנת הקדמית
**אבְּפְרקציה** (באנגלית **Abfraction**) היא תאוריה המסבירה את היווצרות נגעי שחיקה בצוואר השן שאינם נגרמים מעששת (NCCLs). משוער כי שחיקה זו נגרמת על ידי כוחות המופעלים על השיניים במהלך נשיכה, אכילה, לעיסה וחריקה; האמייל, במיוחד בצומת הצמנט-אמייל (CEJ), עובר כמויות גדולות של לחץ, הגורם לשברים זעירים ולאובדן רקמת השן. נראה שאבפרקציה היא תופעה מודרנית, כאשר דוגמאות של נגעים צוואריים שאינם עששתיים בדוגמאות ארכאולוגיות נגרמו באופן טיפוסי על ידי גורמים אחרים.

## הגדרה
ממוזער|220x220 פיקסלים|
אבפרקציה היא צורה של אובדן רקמת שן שאינה עששת המתרחשת לאורך מוך החניכיים. במילים אחרות, אבפרקציה היא אובדן מכני של מבנה השן שאינו נגרם על ידי עששת, הממוקם לאורך קו החניכיים. ישנן ראיות תאורטיות התומכות ברעיון האבפרקציה, אך קיימות מעט ראיות ניסיוניות.

נגעים בצוואר השן שאינם עששת ככלל, ואבפרקציה בפרט, נפוצים יותר בקרב אוכלוסייה המקפידה על הרגלי היגיינת הפה אך מבצעת אותם בצורה לא נכונה, בשילוב חשיפה לגורמים אחרים העלולים להוביל להתפתחות נגעים בצוואר השן, כגון תזונה חומצית רבה, שימוש בכוח מוגזם במהלך צחצוח שיניים, וליקוי סגר. כתוצאה מגורמים אלו, רקמת השן נחלשת בהדרגה וגורמת לאובדן רקמות באמצעות שבר וסדיקה, או נשחקת בהדרגה, ומשאירה נגעי אבפרקציה על פני השן. נגעים אלה מופיעים הן בדנטין והן באמייל של השן ומופיעים בדרך כלל סביב האזורים הצוואריים של השן.

המונח אבפרקציה פורסם לראשונה בשנת 1991 במאמר בכתב עת שהוקדש להגדרת הנגע תחת הכותרת "Abfractions: A New Classification of Hard Tissue Lesions of Teeth" מאת ג'ון או. גריפו. מאמר זה הציג את הגדרת האבפרקציה כ"אובדן פתולוגי של רקמת שן קשה הנגרם מעומס כוחות ביו-מכניים". מאמר זה היה הראשון שקבע את האבפרקציה כצורה חדשה של נגע, השונה משפשוף (Abrasion), שחיקה (Attrition) וחֶשֶף (Erosion).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחלות חלל פה, בלוטות רוק ולסתות
קטגוריה:רפואת שיניים
פובידז (גמינה)

**גמינה פובידז** (באנגלית: **Gmina Powidz**) הוא גמינה כפרית (יחידה מנהלית) במחוז סלופצה שבפרובינציית פולין גדול, במערב-מרכז פולין. מושבה הוא הכפר פובידז, הנמצא כ-15 קילומטרים צפונית לסלופצה וכ-69 קילומטרים מזרחית לבירת המחוז פוזנן.

הגמינה משתרעת על שטח של 80.15 קמ"ר, ונכון לשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 2,077 תושבים.

## כפרים
גמינת פובידז כוללת את הכפרים והיישובים: אנסטזבו, חרבין, לוגי, אוסטרובו, פולנובו, פובידז, פובידז-אושדלה, פשיברודז'ין, סמולניקי פובידזקיה ווילטקובו.

## גמינות שכנות
גמינת פובידז גובלת בגמינות של קלצ'ב, אורחובו, אוסטרוביטה, סלופצה, סטשלקובו וויטקובו.

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסייה רשמיים של פולין 2006
* 

קטגוריה:פולין גדול
קטגוריה:פולין: גמינות
סאטיר צעיר קוטף ענבים

**סאטיר צעיר קוטף ענבים** (באנגלית: **Young Satyr gathering Grapes**) הוא ציור שמן על לוח עץ מאת הצייר האיטלקי אניבלה קראצ'י, שנוצר בין השנים 1597 ל־1600. היצירה שייכת לאוסף הגלריה הלאומית בלונדון והיא חלק מסדרה של שלושה לוחות שתוכננו לעיטור כלי נגינה מוקדם, ככל הנראה סוג של צ'מבלו.

## תיאור היצירה
הציור מציג סאטיר צעיר עירום, בעל אוזניים מחודדות וזנב מתולתל, המתנדנד על גפן כדי לקטוף אשכול ענבים. הדמות מזכירה ילד קטן אך שומרת על מאפייניה המיתולוגיים. הפאנל, שצורתו אינה סדירה, היה חלק ממכסה פנימי של כלי נגינה, שנחשף רק כאשר הכלי נפתח. יחד עם הציור *סילנוס קוטף ענבים*, נועד להיראות כשני לוחות משלימים – כך שהסאטיר הצעיר פונה אל "תאומו" בלוח השני. ציור נוסף בשם *מרסיאס ואולימפוס* ייתכן ששימש כמכסה למקלדת של אותו כלי או לכלי נוסף תואם.


File:Carracci - Silenus gathering Grapes.jpg|סילנוס קוטף ענבים
File:Annibale Carracci Marsyas and Olympus National Gallery.jpeg|מרסיאס ואולימפוס

## פרשנות והשוואות
הלוחות צוירו על ידי קראצ'י, ככל הנראה בעבור פלוויו אורסיני, מלומד קלאסי ואוצר ספריית משפחת פארנזה. הסדרה נוצרה בזמן שבו עבד האמן ברומא, לאחר שהוזמן לשם בידי הקרדינל פארנזה בשנת 1595. באותה תקופה עסק קראצ'י בעיטור ארמון פארנזה, וציורים אלה תואמים מבחינה סגנונית לעבודתו בגלריה של הארמון. קראצ'י, שהיה רישומאי פורה, נהג לתכנן את הקומפוזיציות על נייר; אחד הרישומים הקשורים ליצירה זו, המתאר שני סאטירים ילדים, שמור כיום בפרנקפורט. הרישום נחתך לשניים, ככל הנראה כדי להציב את שתי הדמויות בגבהים שונים בכלי הנגינה.

## תולדות הבעלות
הציור היה בבעלותו של הכומר ויליאם הולוול קאר, שנודע כאספן אמנות אנגלי. בשנת 1831 הוענקה היצירה לגלריה הלאומית בלונדון בצוואתו של קאר, כחלק מאוסף הולוול קאר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
שני ילדים מתגרים בחתול

**שני ילדים מתגרים בחתול** (באנגלית: **Two Children Teasing a Cat**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האיטלקי אניבלה קראצ'י, שנוצר בין השנים 1588 ל־1590. היצירה מוצגת כיום בגלריה 637 במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. הציור נחשב לאחת מיצירות הז'אנר המוקדמות באיטליה, וניכר בו שילוב של ריאליזם, הומור עוקצני ותובנה פסיכולוגית חדה. 1994.

בעבר יוחסה היצירה לאגוסטינו קראצ'י, אך רוברטו לונגי העניק לה את הייחוס הנוכחי, אשר כיום מקובל ברובו. לא השתמרו מסמכים המתעדים את ההזמנה של היצירה, ולכן תיארוכה מבוסס על שיקולים סגנוניים בלבד. על פי מאפייניה, היא שייכת לתקופת נעוריו של האמן, שבה יצר עדיין מספר ציורי ז'אנר. ניכרת בה השפעתם של טיציאן וציירים ונציאניים אחרים, עובדה הממקמת את יצירתה בסוף שנות ה־1580, תקופה שבה שהה האמן בוונציה.

## תיאור היצירה
הציור מתאר שני ילדים, ככל הנראה אח ואחות, המתוארים בשעת משחק אכזרי עם חתול בית. הילד, המבוגר מבין השניים, מצמיד את החתול בשמאלו בעודו מחזיק בלובסטר או בעקרב ימי קטן, שמצבתו נוגעת באוזן החתול. הילדה נשענת לעבר הסצנה בפנים דרוכות ובמבט מלא סקרנות, כשידה האחת מונחת על כתפו של הילד והשנייה על השולחן שלפניהם. שניהם לבושים בבגדים אלגנטיים המעידים על מוצאם ממשפחה אמידה, אך קראצ'י בוחר להציג את פניהם בצורה כמעט קריקטורית - עיניהם מוארות בהתלהבות אכזרית וחיוכם מעוות, תיאור שמגחיך את התנהגותם.
פניו של החתול משדרות מתח וכעס, שיניו חשופות ופרוותו מזדקרת, בעוד הילדים מביעים שמחה מרושעת. המשחק התמים לכאורה מקבל גוון מטריד, המעורר בצופה תחושת אי־נוחות ואף חמלה כלפי החיה. קראצ'י מצליח להעביר באמצעות תיאור חד ומדויק את רגע ההתנגשות בין תום ואכזריות - רגע שמאזן בין קומיות לאלימות.

## פרשנות
הציור עשוי לשקף פתגם איטלקי שדומה לביטוי האנגלי "אל תעיר כלבים ישנים" (*Let sleeping dogs lie*). הוא צויר בפשטות ובספונטניות ונחשב לאחת מיצירות הז'אנר המוקדמות באמנות האיטלקית.

במרכז הציור נראים שני ילדים המתעללים בחתול באמצעות צבת של סרטנון, ומבטאים בכך שמחה אכזרית ותמימות מעוותת. תיאור זה של רשע ילדותי שזור בריאליזם ישיר ובחוש הומור עוקצני, המאפיין את יצירותיו המוקדמות של אניבלה קרצ'י. דרך הסצנה היומיומית והביטויים המוגזמים של הילדים מציג האמן התבוננות ביקורתית בטבע האדם, תוך שילוב של חיקוי המציאות עם גוון סאטירי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חתולים באמנות
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Live in Japan (אלבום של ג'ורג' האריסון)

***Live in Japan*** הוא אלבום הופעה של המוזיקאי האנגלי ג'ורג' האריסון. זהו אלבום ההופעה השני של האריסון (אחרי *[[The Concert for Bangladesh]]*).

האלבום הוקלט במהלך סיבוב ההופעות שלו ביפן עם אריק קלפטון בדצמבר 1991. מלבד הוצאה מחודשת של האלבום *[[All Things Must Pass]]* משנת 2001, עם רצועות בונוס שלא היו זמינות קודם לכן, *Live in Japan* היה האלבום האחרון של האריסון שיצא לאור לפני מותו בנובמבר 2001 (אלבום האולפן האחרון שלו, *[[Brainwashed]]*, יצא לאור בנובמבר 2002, כשנה לאחר מותו).

בשנת 1991, שנה לאחר יציאת אלבומה השני של להקת הטרוולינג וילבריס (בה האריסון היה חבר), שוכנע האריסון על ידי חברו הקרוב אריק קלפטון לצאת איתו לסיבוב הופעות ביפן. אף על פי שהאריסון זכר את סיבוב ההופעות שלו באמריקה הצפונית בשנת 1974, שלא נחל הצלחה, הופיע האריסון בסדרת הופעות שזכו להצלחה רבה בדצמבר 1991, בהן הופיעו גם קטעים קצרים משיריו של קלפטון. החוויה התגלתה כמהנה עבור האריסון, שרשימת השירים שלו בהופעות כללה מגוון משיריו מתקופת הביטלס לצד שירים מקריירת הסולו שלו. זה היה סיבוב ההופעות האחרון שלו לפני מותו, אם כי תכנן סיבובי הופעות נוספים.

## רשימת הרצועות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ג'ורג' האריסון
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ורג' האריסון
סמואל פומרוי

**סמואל קלארק פומרוי** (באנגלית: **Samuel Clarke Pomeroy**; 3 בינואר 1816 – 27 באוגוסט 1891) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס באמצע המאה ה-19, בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית. בנוסף, פומרוי כיהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, היה ראש עיריית אטצ'יסון בקנזס (1858–1859), ונשיא שני של חברת הרכבות "אטצ'יסון, טופיקה וסנטה פה". הוא היה הנשיא הראשון של החברה שהוביל בפועל את בנייתה ותפעולה של הרכבת, לאחר שירש את סיירוס ק. הולידיי ב־13 בינואר 1864.

## ביוגרפיה
פומרוי נולד ב־3 בינואר 1816 בסאות'המפטון שבמסצ'וסטס, ולמד בקולג' אמהרסט. בשנים 1852–1853 כיהן כחבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס. הוא התנגד לעבדות, וב־1854 הצטרף ל"חברת הסיוע להגירה של ניו אינגלנד". באותה שנה הנהיג קבוצת מתיישבים לטריטוריית קנזס כדי לסייע בייסוד העיר לורנס. בשנים 1858–1859 כיהן כראש עיריית אטצ'יסון בקנזס.

ב־4 באפריל 1861 בחר בו בית המחוקקים של קנזס, יחד עם ג'ים ליין, לכהן בתור הסנאטורים הראשונים של המדינה. בשנת 1863, במהלך מלחמת האזרחים, ליווה את פרדריק דאגלס למחלקת המלחמה לפגישה עם מזכיר המלחמה אדווין סטנטון, ולאחר מכן נפגש דאגלס גם עם הנשיא אברהם לינקולן.

ב־1862 תמך פומרוי בתוכנית "לינקוניה", שנועדה ליישב מחדש עבדים משוחררים מחוץ לארצות הברית.

בשנת 1864 עמד בראש ועדה שתמכה במועמדותו של מזכיר האוצר סלמון צ'ייס כמועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית, בניגוד ללינקולן שכיהן כנשיא. פומרוי אף נאם בסנאט בעד צ'ייס. הוועדה שעמד בראשה הפיצה בפברואר 1864 מסמך סודי נגד לינקולן, שבמקום לפגוע בו – דווקא חיזק את מעמדו, והחליש את סיכויי צ'ייס.

ב־18 בדצמבר 1871, בעקבות ממצאי הסקר הגאולוגי של היידן, יזם פומרוי הצעת חוק בסנאט להקדשת שטחים שמהם הוקם בהמשך הפארק הלאומי ילוסטון.

ב־11 באוקטובר 1873 ירה בו  שלושה כדורים בוושינגטון די. סי., כשאחד מהם פגע בחזהו אך ניתז מעצם החזה.

בבחירות לנשיאות 1880 היה פומרוי מועמד לסגן הנשיא לצד ג'ון פלפס מטעם המפלגה האנטי-מאסונית שהוקמה מחדש באופן זמני.

ב-27 באוגוסט 1891 מת פומרוי בוויטינסוויל שבמסצ'וסטס.

## פרשת השוחד
בבחירות לסנאט של 1873 נטען כי פומרוי שילם 7,000 דולר (כ־162,000 דולר בערכים של 2023) לאלכסנדר מ. יורק, חבר הסנאט של קנזס, כדי להבטיח את הצבעתו למען בחירתו מחדש. יורק חשף בפומבי את ההצעה, שנועדה להפליל את פומרוי. לאחר 19 סבבי הצבעה בבית המחוקקים של קנזס הפסיד פומרוי, ובמקומו נבחר ג'ון אינגולס.

ב־10 בפברואר 1873 הכחיש פומרוי את הטענות מעל במת הסנאט, וטען כי מדובר ב"קנוניה... שמטרתה להביא לתבוסתי". הוא ביקש להקים ועדה מיוחדת לחקירה. אף שעדויות לא הכחישו את עצם התשלום, נטען כי הכסף נועד להיות "הון התחלתי" להקמת בנק לאומי, ולא שוחד.

ועדת החקירה המיוחדת קבעה ב־3 במרץ 1873 שאין די ראיות להרשיעו בשוחד, וכי הייתה זו מזימה מתואמת להפלתו. עם זאת, הסנאטור אלן ת'ורמן מאוהיו חלק על המסקנות, טען כי פומרוי אשם, וציין שההסבר שניתן לכסף אינו סביר – אך לא נקט בצעדים נוספים, משום שכהונתו של פומרוי הסתיימה בדיוק באותו יום.

הפרשה תוארה בהרחבה בספר הסאטירי "עידן מצופה זהב: סיפור של ימינו" מאת מארק טוויין וצ'ארלס דאדלי וורנר, שבו הדמות הבדיונית הסנאטור דילוורת' מבוססת עליו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1816
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1891
פאונד ג'רזי

**פאונד ג'רזי** היא המטבע של ג'רזי. ג'רזי נמצאת באיחוד מטבע עם הממלכה המאוחדת, ופאונד ג'רזי אינו מטבע נפרד אלא הנפקה של שטרות ומטבעות על ידי מחלקת האוצר והמשאבים של ג'רזי, הנקובים בליש"ט, בדומה לשטרות המונפקים בסקוטלנד ובצפון אירלנד. ניתן להמיר אותה במחיר שווה לשטרות ומטבעות שטרלינג אחרים. תקן ISO 4217 אינו כולל קוד מטבע נפרד עבור פאונד ג'רזי, ניתן להשתמש בקיצור "JEP" אם רוצים הבחנה מלירה שטרלינג.

שטרות ג'רזי ושטרות בנק אנגליה הם מטבע תקף ושמיש בג'רזי ונמצאים במחזור יחד, לצד שטרות לירה גרנזי ושטרות סקוטיים. פאונד ג'רזי אינו תקין בממלכה המאוחדת ובניגוד לשטרות סקוטיים וצפון איריים, אינם מאושרים על ידי הפרלמנט הבריטי כהילך חוקי בממלכה המאוחדת. עם זאת, לעיתים קרובות הם יתקבלו על ידי ספקים בבריטניה בדרגות קושי שונות.

## היסטוריה
הליבה שימש כמטבע של ג'רזי עד 1834. הוא הורכב ממטבעות צרפתיים, אשר בתחילת המאה ה-19 היו ניתנים להמרה לליש"ט בשער של 26 לירות = פאונד אחד. לאחר שהלירה הוחלף בפרנק הצרפתי בשנת 1795, כמות המטבעות בג'רזי הצטמצם, מה שהוביל לקשיים במסחר ובתשלום. בשנת 1834, צו במועצה אימץ את הלירה שטרלינג כאמצעי ההילך החוקי הרשמי היחיד של ג'רזי, אם כי מטבעות נחושת צרפתיים המשיכו להיות במחזור לצד מטבעות כסף בריטיים. בשנת 1941 הונפק לג'רזי מטבע נחושת חדש.

יחד עם שאר האיים הבריטיים, ג'רזי עברה את תהליך העשרוני ב-1971 והחלה להנפיק סדרה מלאה של מטבעות במחזור. בהמשך הופיעו מטבעות בערכים של 1 פאונד ו-2 פאונד. נכון לדצמבר 2005, היו במחזור 64.7 מיליון ליש"ט של מטבעות ג'רזי. בשנת 2005 קיבל גזבר המדינות רווח של 2.8 מיליון ליש"ט מהנפקת מטבעות ג'רזי.

## קישורים חיצוניים

* שטרות ג'רזי, באתר bis-ans-ende-der-welt.net 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:ג'רזי
דיוקן עצמי ליד כן הציור

**דיוקן עצמי ליד כן הציור** (באיטלקית: **Autoritratto su cavalletto**, באנגלית: **Self-Portrait on Easel**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האיטלקי אניבלה קראצ'י, שנוצר סביב שנת 1605, ונמצא כיום בגלריית אופיצי בפירנצה. היצירה מתוארת כבר במלאי עיזבונו של הקרדינל לאופולדו דה' מדיצ'י כ"דיוקן עצמי של אניבלה", והיא נכנסה לאוספי אופיצי בשנת 1784, שם נרשמה במלאי השנה ההיא.

## תיאור היצירה
במרכז הציור נראה האמן עצמו, המתבונן ישירות בצופה במבט שקט ובטוח בעצמו. פניו מוארים בבירור, בניגוד לרקע המעומעם ולבגדיו המטושטשים, מה שמדגיש את נוכחותו כגיבור הציור. הוא מוצג בחדר סטודיו, שם כן הציור והבד שעליו ניצב מהווים את מרכז ההרכב, מוארים באור יום הנכנס מבעד לחלון פתוח ברקע. ליד בסיס כן הציור נראים כלב וחתול, תוספת שיש בה רמז לתחרות הידועה בין הציירים היוונים זאוקסיס ופרסיוס, שבה נבחנה יכולת האשליה באמנות. בעלי החיים בציור נראים כמכירים במציאותו של הצייר ומבקשים את קרבתו, ובכך מדגישים את נושא האמנות ככוח יוצר ומטעה גם יחד.

## פרשנות
קראצ'י מציג את עצמו הן כמודל והן כיצירת אמנות, ומביע את התפיסה החדשה של האמן כרוח יוצרת אינדיבידואלית - תפיסה שהתפתחה בתקופת הרנסאנס והבחינה את האמן מן האומן של ימי הביניים. הציור משלב באופן ייחודי בין שני ז'אנרים קיימים: הדיוקן העצמי ותמונת הסטודיו. באמצעות המיזוג ביניהם יצר קראצ'י הצהרה חזותית על מעמדו החדש של האמן - יוצר חושב ומודע לעצמו הפועל בחלל אישי של השראה ויצירה.

## תיארוך וייחוס
במלאי של קרדינל לאופולדו דה' מדיצ'י נרשמה היצירה כעבודתו של אניבלה קראצ'י. לפי החוקר קוואלי (1956), אין מדובר ביצירה מקורית אלא בהעתק מציור זהה השמור במוזיאון הארמיטאז' בסנט פטרבורג אותו תיארך החוקר פוזנר לסביבות 1604 וראה בו עבודה אותנטית של קראצ'י עצמו. לעומת זאת, בוריה סבורה כי הציור שבאופיצי הוא יצירתו המקורית של קראצ'י, בשל איכותו הגבוהה, וממקמת את תיארוכו סביב שנת 1595.

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:חתולים באמנות
קטגוריה:כלבים באמנות
פונקציונליזם (פילוסופיה)

**פונקציונליזם** (תפקודנות) בתחום הפילוסופיה, ובמיוחד בתחום הגות הנפש הוא גישה שמסבירה את החוויות הנפשיות, שהם תוצר של פעילות גופנית, על פי הצורך בהם.

כך לדוגמה כאב נועד לגרום לתפישה וסברה שיש פציעה ולמוּדעוּת לבעיה כדי שתטופל, תגרום להתנהגות שתקל על האיבר הפגוע, ותפיק קריאות לעזרה, הבעות שיוצרות הזדהות כמו עיווי הפנים, בכי, או קריאה לעזרה.

הפונקציונליזם כדרך הגדרה, הועלה בידי החוקר האוסטרלי הילרי פטנם. זו דרך להסביר את התפתחות התופעה מהבחינה הפיזית, שכן לדעת חוקרים האוחזים בדרך זו, יש זהות מדעית בין הנפשי לגופני, בין השכלי הרוחני והחווייתי למוחי הפיזי והגשמי, באמצעות הפעילות העצבית וההורמונלית, והתגובות הגופניות.

## הקבלה לפונקציונליזם כימו וביולוגי
במדעי החומר ובמדעי החיים, תופעות מתפתחות מוסברות לא רק דרך גלגולן הנסיבתי אלא גם באמצעות תפקודם. וכך הימצאות שלג בהרים הגבוהים מוסבר לא רק כתופעה פשוטה של השפעת הטמפרטורה הסטטיסטית במקום של לחץ אויר נמוך אלא גם כהיזון חוזר של צבעו הלבן של הקרח המשיב את קרינת השמש ומפזר אותו אל החלל החיצון בלי להיקלט באדמה, ושיתוף עם תופעת העננות "המגינה" על הארץ מפני התחממות.

לעורם של יצורים, יש תפקיד דומה של הגנה, וכך גם לקרום הממברנה של התא החי, אלא שלאלה בניגוד לשכבות שלג ושכבות עננים יש גם תפקידי העברת חומרים תוך סינונם, באופן "אקטיבי" לעיתים על פי "אות חיצונית" או "זיהוי" החומר.

תפקודי ותפקידי המצבים הנפשיים כמו כעס, ריגוש, תכנון, חלימה, דימוי, חוויית צלילים תואמים או זועקים, ריחות טובים ודוחים, וכדומה, כולם משמשים כדרך להסברת "סיבת" התפתחותם והישארותם בתהליך של ברירה טבעית, ששומרת על היצור מועילה או נטפלת אליו בדרך כלשהי.

קטגוריה:מדעים קוגניטיביים
פורצלניט

ממוזער|פורצלניט מצ'כיה
**פורצלניט** (באנגלית: **Porcellanite** או **Porcelanite**) הוא סלע משקע או סלע מותמר במגע, הנפוץ גאולוגית. שמו נגזר מהמילה הלטינית "Porcella" (חרסינה), מכיוון שהוא דומה במראהו ל**פורצלן לא מזוגג** – הוא קשה, צפוף, ובעל ברק עמום עד משי.

## מאפיינים וסיווג גאולוגי
הפורצלניט אינו מוגדר כסוג סלע יחיד, אלא כתיאור של מראה ומבנה סלע המכיל סיליקה (צורן דו-חמצני, ) ונמצא במצב ביניים בין פצלים (Shale) וחרסית לבין סלע צור (Chert) וקוורציט.

### הרכב
פורצלניט מורכב בעיקר ממינרלים סיליקטיים דוגמת **[[קוורץ]], [[אופאל]], כריסטובליט וטרידימיט**, אך הוא לרוב מכיל כמויות משמעותיות של זיהומים כגון:

* **חרסית וחומר גירני (קלציט)**
* **פצלים** (חומר אורגני ואלומו-סיליקטי)
* **אפר געשי** (בסוגים מסוימים)

### דרכי היווצרות עיקריות

# **מקור משקעי (הנפוץ):** פורצלניט נוצר כאשר משקעים סיליקטיים עדינים (כמו שלדי צורן של אורגניזמים מיקרוסקופיים ימיים כגון רדיולריות ודיאטומאות) עוברים תהליכי התקשות (דיאגנזה). הוא נחשב לרוב ל**צור לא טהור** או **אבן גיר סיליקטית** שבה תכולת הסיליקה נמוכה מכדי להיקרא צור.
# **מקור מותמר במגע ([[פירומטמורפיזם]]):** במקרים מסוימים, פורצלניט נוצר כאשר שכבות פצלים או חרסית "נאפות" (Baked) ומקבלות מרקם קשה דמוי חרסינה. תהליך זה מתרחש עקב חום קיצוני שנוצר ממגע עם חומרים לוהטים, כגון מחדרים געשיים או קרבתם לשכבות פחם שנשרפו בטבע.

## פורצלניט בישראל
בישראל, הפורצלניט הוא סלע משמעותי במחשופים גאולוגיים, בעיקר בנגב הצפוני והמרכזי, והוא מזוהה עם **[[תצורת מישאש]]** מתקופת הקרטיקון העליון (מאסטריכט).

* **מיקום:** מופיע בתוך יחידות סלע עבות לצד שכבות של פוספוריט וצור, ונוצר משקיעה ימית של משקעים סיליקטיים וחרסיתיים.
* **חשיבות כלכלית וגאולוגית:** הפורצלניט בשכבות תצורת מישאש מכיל לעיתים קרובות תכולה גבוהה של חומר אורגני. לכן, הוא נחשב לאחד מ**סלעי המקור** (Source Rocks) העיקריים שיצרו את פחמימנים (נפט וגז טבעי) שהצטברו במאגרים באגן הלבנט (מזרח הים התיכון).

## שימושים
הודות לקשיותו ולצפיפותו, הפורצלניט שימש במספר תרבויות:

* **כלים פרהיסטוריים:** פורצלניט איכותי, בעיקר מהסוג המותמר במגע, דומה לקשיחות של פלינט (צור משובח). באתרים כמו טייבוליאג (Tievebulliagh) בצפון אירלנד, נמצאו מחצבות נאוליתיות ששימשו לייצור **ראשי גרזנים** וכלי אבן קשים אחרים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סלעי משקע
הגעת הרכבת מנורמנדי, תחנת סן-לאזאר

**הגעת הרכבת מנורמנדי, תחנת סן-לאזאר** (באנגלית: **Arrival of the Normandy Train, Gare Saint-Lazare**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי קלוד מונה, שנוצר בשנת 1877. היצירה מתארת את תחנת סן-לאזאר בפריז, והייתה חלק מסדרה של שנים עשר ציורים שבהם חקר מונה את השפעת האור, הקיטור והאדריכלות התעשייתית של המקום. מונה הכיר את התחנה מילדותו, והיא שימשה כנקודת מוצא לרכבות שנסעו לאתרים מרכזיים הקשורים לאימפרסיוניזם ממערב לפריז. הציור שמור באוסף המכון לאמנות של שיקגו.

## תיאור היצירה
מונה מתאר את תחנת סן־לאזאר ברגע שבו רכבת מנורמנדי מגיעה אל הרציפים, בעוד רכבת אחרת נראית בצדה השמאלי של התמונה כשהיא עוזבת את התחנה וקרונה האחורי כבר חולף מעבר למסילה. בצדו הימני של הציור מופיע קטר שחור גדול הפולט ענני קיטור המתערבלים מתחת לגג הזכוכית המשופע של התחנה. במרכז הקדמה ניצב כרטיסן במדים כחולים ובכובע, ושני עובדים נוספים מתרחקים מן הרכבת שמאלה לעבר פסי רכבת פנויים המתעקלים למרכז הבד. סביבם פזורים נוסעים על הרציף. הציור נשלט בגוונים קרים של כחול ואפור, שנמרחו במשיחות מכחול עבות ומרקמות, ומדגישים את תחושת התנועה, את חום האדים ואת מפגש האור החודר מבעד לגג הזכוכית עם הקיטור והעשן. היצירה חתומה בצבע שחור בפינה השמאלית התחתונה.

## פרשנות והשוואות
מונה התמקד בציור זה במבנה הזכוכית והברזל של התחנה, שבו מצא שילוב מרתק בין אפקטים טבעיים ומלאכותיים – אדי הקיטור העולים מהמכונות הכלואים בתוך המבנה, ואור היום החודר דרך הגג המזוגג. בכך הפך מונה את מוסכמות ציור הנוף: האור והעננים, שבדרך כלל מופיעים בשמים פתוחים, נלכדו כאן בתוך חלל מודרני תעשייתי. סדרת ציורי תחנת הרכבת סימנה נקודת מפנה ביצירתו, שכן היא הניחה את היסוד לשיטתו המאוחרת של ציור מוטיב חוזר כדי ללכוד הבדלים רגעיים באור ובאטמוספירה – כפי שהתפתח בהמשך בסדרת "ערימות השחת". עם זאת, זוהי גם הפעם האחרונה שבה תיאר מונה את חיי העיר, שכן משלב זה ואילך הקדיש את יצירתו לנופי טבע.

## הערות שוליים

קטגוריה:קלוד מונה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורים של פריז
קטגוריה:רכבות באמנות
אנדרטת המגל והחרב

**אנדרטת המגל והחרב** היא אנדרטה הניצבת בכניסה למושב אלמגור שמצפון לכנרת. היא מוקדשת להנצחת זכרם של שבעה חיילי צה"ל ואזרחים, שנפלו בשדותיו בשנות השישים.

## היסטוריה
מושב אלמגור הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1961 ובמשך שנים אחדות היה מרוחק עשרות מטרים בלבד מהגבול עם סוריה. מחלוקות על מיקום תוואי הגבול הובילו לכך שסורים וישראלים חצו אותו מדי פעם.

ב-19 באוגוסט 1963 נהרגו מאש סורית שני צעירים מחברי המושב. בעקבות האירוע הוחלט להקים אנדרטה לנופלים בכניסה למושב, הנמצאת בצדו המערבי. האמן מרדכי כפרי הוזמן לתכנן את האנדרטה. עד להשלמתה נפלו בשדות המושב חמישה חללים נוספים.

האנדרטה נחנכה ב-5 בספטמבר 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, אשר הרחיקה את הגבול מן המושב.

## האנדרטה
האנדרטה ניצבת בתוך גן זיכרון הנטוע דשא ושביל מרוצף מוביל אליה. היא ממוקמת על גבי משטח בטון מרובע שבפינתו קבוע תורן דגל. האנדרטה מורכבת מארבעה סלעי בזלת שהובאו מן הגליל העליון. אחד מהם מונח על גבי שניים מהאחרים באופן המדמה דולמן, מבנה קבורה קדום אשר דומים לו נמצאים באזור הסמוך למושב. בין שני הסלעים התחתונים מצוי חלל פתוח המיועד להתייחדות. גובה מבנה שלושת הסלעים כארבעה מטרים.

על גבי הסלע העליון מוצב אנכית הסלע הרביעי, שגובהו כשלושה מטרים. מפוסלות בו דמויות שני הנופלים הראשונים, שפוסלו על ידי כפרי על פי תצלומים שלהם. אחת מהדמויות, הפונה מזרחה אל הגבול, לבושה מדים וחמושה. הדמות האחרת פונה מערבה אל ישראל. היא יחפה ואיננה עוטה חולצה ומחזיקה למותניה שק של זרעים. גובה הדמויות פוסל בממדים כמעט טבעיים, אך הצבת פסלן בגובה המצריך את נשיאת העיניים אליו מעניקה להן מעמד מיתי.

על גבי סלע הגג האופקי של מבנה האנדרטה נחרתו המילים "לך, העם, נתנו הם שי", הלקוחות משירו של נתן אלתרמן "דבר מבקיעי הדרך" משנת 1948.

בחלל ההתייחדות מונצחים שמות שבעת הנופלים - מצד אחד חצובים בסלע שמות שני הנופלים הראשונים ומן הצד השני מופיעים על גבי לוח ברזל השקוע בסלע שמות החמישה האחרים.

שמה של האנדרטה ניתן לה בשל השילוב של עבודה והגנה במעשיהם של הנופלים, שבא לידי ביטוי בפיסול דמויותיהם.

צילום האנדרטה הופיע לימים על כריכת חוברת של כתב העת אריאל, שנושאה היה זיכרון והנצחה בישראל.

## ראו גם
* אנדרטה לזכר הנופלים בקרבות תל מוטילה, המוצבת באלמגור

## קישורים חיצוניים

* מיכאל יעקובסון, סיבוב באנדרטה במושב אלמגור, בבלוג "חלון אחורי"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדרטאות באזור הכנרת
קטגוריה:אנדרטאות לזכר חללי ערים, יישובים ושכונות
קטגוריה:מועצה אזורית עמק הירדן: אנדרטאות
בית הכנסת בשאבאץ

**בית הכנסת בשאבאץ** (בסרבית: **Шабачка синагога**) הוא בית כנסת ספרדי שפעל בעיר שאבאץ בסרביה, בין השנים 1892–1941. המבנה שרד את אירועי השואה ונכון ל-2025 שימש כמוזיאון לתולדות יהודי העיר.

## היסטוריה

קהילה יהודית-ספרדית קטנה נוסדה בשאבאץ בראשית המאה ה-19. הוקם בית עלמין לקהילה. ב-1833 מתועד ד"ר שלמה עזריאל כרופא העיר. היהודים עסקו במסחר ומצבם הכלכלי היה ירוד. בשאבאץ תועד מספר רב של אירועים אנטישמיים במהלך המאה ה-19. ב-1865 נרצחו שני יהודים ושנה מאוחר יותר התארגנה קבוצה של 20 משפחות בראשות חיים גבריאל נחמיאס והחליטה לעלות לארץ ישראל. הרבנים יהודה אלקלעי וצבי הירש קלישר ניסו לסייע לקבוצה, אך הניסיון לא צלח בשל היעדר מקורות מימון למסע.

ב-1900 מנתה הקהילה 232 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בשאבאץ 83 יהודים ואליהם הצטרפו בהמשך כ-1,000 פליטים מגרמניה ואוסטריה שהיו בדרכם לארץ ישראל ולא הצליחו להמשיך במסעם לאחר קפיאת מי הדנובה. ב-22 באוגוסט 1941 נעצרו יהודי שאבאץ והובלו למחנה הריכוז הסמוך לעיר. בהמשך, הוצאו כולם להורג. נכון ל-2018 עמד בית העלמין היהודי על תילו ומצבו התחזוקתי היה טוב.

## המבנה
בית הכנסת נחנך ב-1892 בבנייה ורנקולרית עם הגידול במספר בני הקהילה, אשר בראשית המאה ה-20 עמד על 232 נפשות. המבנה היה בן קומה אחת וכוסה בגג רעפים. בתוכו הייתה מחיצה המפרידה בין אולם התפילה לעזרת הנשים. התפילות נוהלו בנוסח הספרדים, ובין שתי מלחמות העולם, נסמכה הקהילה על רבנים שהגיעו מבלגרד בשבתות ומועדים. לצד הרבנים פעלו שליחי ציבור בני המקום: שבתאי לוי ונסים אדיג'ס. לאחר מלחמת העולם הראשונה חל קיטון משמעותי במספר בני הקהילה, קהל המתפללים התמעט ועל פי רוב כלל את בני הגיל השלישי. לאחר מלחמת העולם השנייה לא חודשה הפעילות הקהילתית. בית הכנסת הוסב לגן ילדים, ובהמשך שימש כארכיון וספרייה. ב-2017 בוצעו במבנה עבודות שיפוץ ושיקום, והוא הוסב למוזיאון לתולדות יהודי העיר.

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת בשאבאץ, באתר המרכז לאמנות יהודית
* לזכרם של יהודי שאבאץ, באתר politika.rs 

## הערות שוליים

שאבאץ
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
בלאקגייז

**בלאקגייז** (באנגלית: **Blackgaze**) הוא ז'אנר מוזיקלי המהווה פיוז'ן של בלאק מטאל ושוגייז.

על פי טום הוואלס מהגרדיאן הבריטי, הז'אנר הוא "הבאזוורד לאסכולה חדשה של להקות שמוציאות את הבלאק מטאל מהצללים, ומוסיפות קצב, יללות וגיטרות בשילוב המולדיות המהורהרות של פוסט-רוק, שוגייז ופוסט-הארדקור". על פי נטלי זינה וולסקוטס ממגזין המוזיקה הקנדי, ** , הז'אנר "משלב את הנגינה הקשה והזרה של הבלאק מטאל עם נוף השמע העדין והחלומי של שוגייז.

הז'אנר, שהושפע מלהקות בלאק מטאל אטמפוספריות, כמו אולבר ו-Summoning, פותח במהלך תחילת עד אמצע שנות ה-2000 על ידי המוזיקאי הצרפתי נייג' , וזכה לפופולריות מספר שנים לאחר מכן בעזרת הלהקה האמריקאית Deafheaven .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה
סוסומו קיטגאווה

**סוסומו קיטגאווה** (ביפנית: **北川 進**; נולד ב-4 ביולי 1951) הוא כימאי יפני המתמחה בכימיה קואורדינטיבית, עם דגש על תרכובות היברידיות אורגניות-אנאורגניות ועל התכונות הכימיות והפיזיקליות של , במיוחד . הוא פרופסור במכון למדעי התא-חומר המשולבים (iCeMS) באוניברסיטת קיוטו, אותו ייסד ואותו הוא גם מנהל כיום.

בשנת 2025 הוענק לו פרס נובל לכימיה במשותף עם ריצ'רד רובסון ועומר יאגי.

## ביוגרפיה
קיטגאווה נולד ב-4 ביולי 1951 בקיוטו. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בכימיה של פחמימנים מאוניברסיטת קיוטו בשנת 1979, לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון שלו באותו מוסד. באותה שנה הוא מונה לפרופסור עוזר ב, שם קודם לכהן כמרצה ב-1983 וכפרופסור חבר ב-1988.

בשנת 1992 התמנה לפרופסור לכימיה אי-אורגנית ב. הוא חזר לאוניברסיטת קיוטו בשנת 1998 כפרופסור לכימיה פונקציונלית אנאורגנית במחלקה לכימיה סינתטית וביוכימיה. ב-2007 הוא ייסד את המכון למדעי התא-חומר המשולבים (iCeMS) ושימש כסגן המנהל שלו לפני שמונה למנהל ב-2013, תפקיד בו הוא מחזיק כיום.

הוא החזיק במספר משרות פרופסור אורח בין-לאומיות, כולל באוניברסיטת טקסס A&M בשנים 1986–1987 ובאוניברסיטת העיר ניו יורק (1996). הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנת 2018.

קיטגאווה הפך לחבר ב בשנת 2011. בשנת 2021 הוא ייצג את יפן ואת אוניברסיטת קיוטו בסימפוזיון יפן-טאיוואן, ודן בשיתוף פעולה ביו-רפואי מקיף עם נשיאי  ואוניברסיטת צ'ינג חווה הלאומית.

בשנת 2025, קיטגאווה, יחד עם ריצ'רד רובסון ועומר יאגי, זכו בפרס נובל לכימיה על עבודתם הבסיסית על  מולקולריות למסגרות מתכתיות-אורגניות.

## מחקר
בעקבות תגליותיהם של  (1994) ועומר יאגי (1995), קיטגאווה הגדיר לראשונה את היתרונות של המסגרות האורגנו-מתכתיות ואת הפוטנציאל הגלום בגמישות שלהן. הוא תיאר כיצד אפשר לתכנן חומרים כאלה שמתרחבים ומתכווצים בהתאם למולקולות שבתוכם – וכך סלל את הדרך לדור חדש של חומרים רכים ודינמיים, המסוגלים להתאים את עצמם לסביבתם.

עבודותיו המצוטטות ביותר הן:
* דו"ח משנת 1997 על ספיחת מולקולות קטנות בחומרים דינמיים.
* סקירה מוקדמת משנת 2004 של פולימרים נקבוביים פונקציונליים.
* מחקר משנת 2005 על התכונות הדינמיות של פולימרים קואורדינטיביים נקבוביים המבוססים על קשרי מימן.
* סקירה משנת 2009 של "גבישים נקבוביים רכים".

## פרסים והוקרה
* 2003 – פרס האגודה היצירתית של יפן (CSJ)
* 2008 – פרס הומבולדט למחקר
* 2009 – פרס האגודה הכימית של יפן
* 2010 – זוכי פרס תומסון רויטרס
* 2011 – מדליית הכבוד היפנית עם סרט סגול
* 2013 – 
* 2016 – 
* 2016 – מדליית פרד בסולו, אוניברסיטת נורת'ווסטרן
* 2017 – פרס סולביי לכימיה
* 2017 – פרס פוג'יהארה
* 2019 – 
* 2019 – חבר 
* 2023 – עמית החברה המלכותית
* 2025 – פרס נובל לכימיה

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים יפנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יפנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשנת 2025
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ביפן
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1951
ארתור ורגס מיטשל

**ארתור וֶרְגְס מיטשל האב** (באנגלית: **.Arthur Wergs Mitchell, Sr**; ) היה פוליטיקאי ופעיל זכויות אזרח אמריקאי. מיטשל, שייצג את מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1935–1943, היה האפרו-אמריקאי היחיד בקונגרס במהלך כהונתו. כמו כן, הוא הדמוקרטי השחור הראשון שנבחר לקונגרס האמריקאי.

## ביוגרפיה
מיטשל נולד בעיר לה-פאייט שבאלבמה, בנם של טיילור מיטשל ואמה לבית פטרסון. בגיל 14 עזב את ביתו כדי ללמוד במכון טסקיגי (אוניברסיטת טסקיגי  דהיום), שם עבד בחווה חקלאית וכעוזרו האישי של בוקר טי. וושינגטון בזמן לימודיו. בהמשך למד תקופה קצרה באוניברסיטת קולומביה והוסמך לעריכת דין. לאחר מכן עבר לשיקגו שבאילינוי, והחל לעבוד בשירות המפלגה הרפובליקנית. בשנת 1932 עבר אל מפלגה הדמוקרטית; ההיסטוריונית ננסי וייס מלכיאל  נימקה שינוי אידאולוגי זה משום שהיה "שאפתן וחסר סבלנות כלפי הנהגת השחורים המיושנת במפלגה הרפובליקנית, ותר אחר הזדמנות לקידום אישי במסגרת נסיקת המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית". מיטשל היה חבר באחוות פי בטא סיגמא (Phi Beta Sigma) ושימש כנשיא הבין-לאומי השישי של האחווה בשנים 1926–1934.

בשנת 1934 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שניצח חבר הקונגרס האפרו-אמריקאי והרפובליקני אוסקר דה פריסט. במהלך מסע הבחירות הטעים את תמיכתו במדיניות הניו דיל ובתוכניות הסיוע הציבוריות של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, וכן ביקר את דה פריסט על כך שפעולותיו נגד הפרדה גזעית אינן אפקטיביות מספיק. לאחר ניצחונו, כשקיבל 53% מהקולות, אמר לו דה פריסט: "אני מברך אותך כחבר הקונגרס השחור הדמוקרטי הראשון."

בבית הנבחרים יזם מיטשל חוקים לאיסור לינץ' ולמאבק באפליה גזעית. הוא גם הגיש תובענה ייצוגית נגד חברות הרכבת "אילינוי סנטרל" ו"רוק איילנד", לאחר שנאלץ לעבור לקרון מופרד-גזעית בעת שהרכבת התקרבה לגבול המדינה עם ארקנסו. התביעה שלו הגיעה עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "Mitchell v. United States", שבו נקבע כי הרכבת הפרה את חוק הסחר הבין-מדינתי 1887 .

מיטשל בחר שלא להתמודד לכהונה נוספת בשנת 1942. במעשהו האחרון בקונגרס גינה את הפוליטיקאים שהעדיפו, לדבריו, ניצחון של מדינות הציר במלחמת העולם השנייה על פני מתן זכויות אזרח לאוכלוסיית האפרו-אמריקאים, והשווה בין הזוועות שביצעו גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית לבין הלינצ'ים שהתרחשו באותה עת בארצות הברית, ובהם הלינץ' בשובוטה (Shubuta) שבמיסיסיפי.

אף על פי שחלק מהיבחרו לבית הנבחרים יוחס לביקורתו כלפי דה פריסט על חולשתו בתחום זכויות האזרח, גם מיטשל עצמו ספג ביקורת מצד פעילי זכויות אזרח בתחום זה, שטענו כי לא עשה די לקידום השוויון הגזעי. כך, למשל, האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים טען כי הצעות החוק שלו נגד מעשי לינץ' היו מתונות מדי.

משפרש מהחיים הפוליטיים עבר לווירג'יניה ונהיה לחקלאי, שם עבד אדמה בגודל 12 אקר. ב-9 במאי 1968 נפטר בביתו שבפיטרסבורג, וירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אלבמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאילינוי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אפרו-אמריקאים חברי בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968