open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אין מולטיפליקיבוס קוריס

**אין מולטיפליקיבוס קוריס** (לטינית **In Multiplicibus Curis**) היא האנציקליקה החמש-עשרה שפרסם האפיפיור פיוס השנים עשר, והיא ניתנה באחוזתו בקסטל גנדולפו ליד רומא, ביום 24 באוקטובר 1948. האנציקליקה מתמקדת במלחמה בארץ ישראל. האפיפיור הביע בה את תקוותו לסיומה ולשלומם של המקומות הקדושים. שמה של האנציקליקה, המונה עשרה סעיפים, נגזר משלוש מילותיה הראשונות שמשמעותן "בין העניינים הרבים הטורדים (את הכס הקדוש)". 

בראשית דבריו עמד האפיפיור על מקומה הייחודי של ארץ ישראל בראש דאגותיו, בשל המלחמה הנמשכת בה והגורמת לסבל אנושי כבד (סעיף 1). הוא הביע את דאגתו מהרס מבנים קדושים ואת חששו מפגיעה במקומות הקדושים המרכזיים (סעיף 2). האפיפיור עמד על מאמצי הוותיקן למנוע את הקרבות עוד בטרם פרצו, וקבע כי שלום יושג רק אם יתבסס על עקרונות האמת והצדק (סעיפים 3 ו-4). האפיפיור התייחס לסיוע שמגיש הכס הקדוש לנפגעי פעולות האיבה ולפעולותיו למענם במדינות הקתוליות (סעיף 5), וכן עמד על חשיבות התפילה למען שלומם ולמען שלומם של המקומות הקדושים (סעיפים 6 ו-7). הוא הפציר במקבלי ההחלטות לשים את לבם לירושלים ולהעניק ערובות מתאימות לביטחונם ולשלומם של המקומות הקדושים בה, וציין את הצורך בהבטחת גישה חופשית לכל המקומות הקדושים בארץ ישראל ובמתן ערובות שיבטיחו את חופש הפולחן בה (סעיף 8). האפיפיור סיים את האנציקליקה במשאלה כי העלייה לרגל של הנוצרים למקומות הקדושים תתחדש בקרוב (סעיף 9).

## קישורים חיצוניים
* נוסח האנציקליקה באנגלית באתר הוותיקן

קטגוריה:מלחמת העצמאות
קטגוריה:הכס הקדוש
קטגוריה:פיוס השנים עשר
קטגוריה:1948
אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו

**אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו** (איטלקית **Ville pontificie di Castel Gandolfo**) היא אחוזה השוכנת בעיירה קסטל גנדולפו, 25 ק"מ דרומית-מזרחית לרומא, והמוכרת כשטח אקס-טריטוריאלי הנמצא בריבונות מדינת הוותיקן. באחוזה מספר מבנים וגנים רחבי ידיים המשתרעים על שטח כולל של 550 דונם (יותר משטח קריית הוותיקן עצמה).

## היסטוריה
ממוזער|250px|בתי האחוזה על הגבעה מעבר לאגם אלבאנו. על גגו של הארמון נראה מצפה הכוכבים של הוותיקן (כיפה עגולה בנקודה הגבוהה היותר). משמאל לה נראית כיפת הכנסייה
שמאל|ממוזער|250px|חזית אחוזת האפיפיור בכיכר בקסטל גנדולפו
[שמאל|ממוזער|250px|ה[אפיפיור יוחנן פאולוס השני עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש בקסטל גנדולפו בשנת 2001]]
בתקופה הרומית נקרא המקום אלבה לונגה. היישוב הנהיג את ברית קהילות לאטיום. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס, עם עליית כוחה של רומא כעיר החזקה בלאטיום, עברה הנהגת הברית לידיה, ואלבה לונגה הוחרבה.

העיירה קסטל גנדולפו נודעה כמקום בו נהגו אפיפיורים רבים לנפוש, והאפיפיור אורבנוס השמיני, שכיהן בין השנים 1623-1644, הורה על הקמת ארמון במקום. הארמון הורחב במשך השנים ושימש כמעון הקיץ של האפיפיור עד 1870, עת סופחה רומא לאיטליה, ומעמדם של כל נכסי הכס הקדוש בעיר ובסביבותיה נותר מעורפל. סוגיה זו, ומעמדו של האפיפיור בכלל, זכו לכינוי "השאלה הרומאית" (Questione Romana), והם הוסדרו עם חתימתם של שלושת ההסכמים הלטרניים ב-11 בפברואר 1929. לפי ההסכמים זכה הכס הקדוש להבטחת מעמדה של קריית הוותיקן כמדינה ריבונית, ומספר מבנים בבעלותו הנמצאים מחוץ לקריית הוותיקן הוכרו כשטחים אקס-טריטוריאליים של המדינה. בין אלה הייתה גם אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו, אשר שבה לשמש כמעון הנופש של האפיפיור.

## האחוזה
האחוזה חולשת על סביבתה מראש גבעה בגובה של 435 מטר. היא צופה מזרחה אל עבר אגם אלבאנו (Lago Albano) ומערבה אל המישור המשתרע לאורך חוף הים הטירני. במקום שוכנים ארבעה מבנים עיקריים - ארמון האפיפיור (Palazzo Pontificio), וילה דל מורו (Villa del Moro), וילה צ'יבו (Villa Cybo) ווילה ברבריני (Villa Barberini). על גג הארמון נמצא מצפה הכוכבים של הוותיקן, לאחר שהועבר אליו על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר, ובכיכר שבחזיתו ניצבים כנסיית תומאס הקדוש מווילנובה (Chiesa Collegiata Parrocchiale Pontificia di San Tommaso da Villanova) שהוקמה בין השנים 1658-1661 ומבנה שנמצא בשימוש הסלזיאנים. במקום שוכנים גם שני מנזרי נשים, בית ספר, תחנה קטנה לייצור חשמל, תחנת שאיבה המספקת לאחוזה מים אותם היא שואבת מהאגם, משרדים ודירות המגורים של 21 העובדים באחוזה. כל המבנים האלה ניצבים בלבם של גנים המכסים שטח של 300 דונם. 250 הדונם הנותרים של האחוזה הם חווה חקלאית פעילה, ובה מבנים חקלאיים ואורוות.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות מצפה הכוכבים של הוותיקן
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הכס הקדוש
קטגוריה:אירופה: מעונות רשמיים
קטגוריה:לאציו
ג'אקומו לאורי-וולפי

**ג'אקומו לאורי-וולפי** (באיטלקית: **Giacomo Lauri-Volpi**; 11 בדצמבר 1892 – 17 במרץ 1979) היה טנור איטלקי, שקולו הלירי-דרמטי הצטיין בהיקף יוצא דופן וביכולת טכנית. הופיע ברחבי אירופה, בצפון אמריקה ובדרומה בקריירה מן השורה הראשונה, שהקיפה 40 שנה.

## לימודים וראשית קריירה
לאורי-וולפי נולד בלאנוביו שבאיטליה. אחרי שסיים את השכלתו התיכונית בסמינר באלבאנו וקיבל תואר מאוניברסיטת לה סאפיינצה ברומא, החל בלימודי שירה אצל אנטוניו קוטוני, בריטון נודע במאה ה-19, באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.

קריירת השירה המלבלבת שלו נעצרה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבה שירת בצבא האיטלקי. לאחר המלחמה הופיע לראשונה על בימת האופרה בביצוע מוצלח של **ארטורו** ב"פוריטאנים" של בליני בוויטרבו, איטליה, ב-2 בספטמבר 1919. להופעה זו אימץ לו את שם הבמה ג'אקומו רוביני, על שם הטנור החביב על בליני, ג'ובאני באטיסטה רוביני. כעבור ארבעה חודשים, ב-3 בינואר 1920, נחל עוד הצלחה, הפעם בתיאטרון קוסטאנצי ברומא, הפעם בשמו האמיתי, מול רוזינה סטורקיו ואציו פינצה ב"מאנון" של מאסנה.

לאורי-וולפי זכה לשבחים רבים על הופעתו כ**ארנולדו** בהפקה של וילהלם טל מאת רוסיני ליובל המאה של לה סקאלה בשנת 1929.

לאורי-וולפי היה טנור ראשון במעלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק מ-1923 עד 1934 והופיע שם ב-232 הצגות. הוא שר מול מריה יריצה בבכורה האמריקאית של טורנדוט מאת פוצ'יני ומול רוזה פונסל בבכורה המטרופוליטנית של לואיזה מילר מאת ורדי. הוא הופיע גם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-1925 וב-1936. עד אז הספיק להרחיב את הרפרטואר שלו ולהתקדם מתפקידים ליריים דרמטיים יותר. בשנות ה-40' החל קולו לגלות סימני שחיקה ולאבד מן ההומוגניות שלו. עם זאת, איכות הצלילים הגבוהים שלו עמדה בעינה במידה ראויה לציון

בתקופת מלחמת העולם השנייה קבע את משכנו באיטליה. הופעתו האחרונה באופרה מלאה הייתה בתפקיד **מנריקו** בטרובדור של ורדי, ברומא בשנת 1959.

הוא הקליט מספר לא קטן של אריות ודואטים מתוך אופרות. רבות מן ההקלטות האלה קיימות על גבי תקליטורים. הטובות בהן נעשו בארצות הברית ובאיטליה בשנות ה-20', ה-30' וראשית ה-40'. בשנת 1974, בן 81, הוציא תקליט אחרון של רסיטל אופראי.

בשיאו, היה קולו של לאורי-וולפי מכשיר מזהיר: מבריק, גמיש ומצלצל. הוא ניחן בצלילים גבוהים קלים וחודרים להפליא והוויבראטו המרצד שלו תרם לזיהוי מיידי של קולו. במהלך הקריירה שלו שר, על במה, קשת רחבה של תפקידים שונים זה מזה, כארטורו (ב"פוריטאנים" של בליני) ו**אותלו** (באותלו של ורדי), והודות לכך היה לאחד מזמרי האופרה המהוללים ביותר במאה ה-20, על אף התחרות הקשה, שיבול ראוי להתכבד בו של טנורים יריבים מאזור הים התיכון העמידו בפניה כשהיה במיטב שנותיו. (באלה היו בנימינו ג'ילי, ג'ובאני מארטינלי, אורליאנו פרטילה, פרנצ'סקו מרלי, גליאנו מאסיני, טיטו סקיפה, אנטוניו קורטיס, רנאטו זאנלי ואלסנדרו זיליאני הצעיר.)

לאורי-וולפי היה אדם תרבותי ואינטליגנטי, בעל מזג לוהט. עם פרישתו עבר לספרד ומת בבורחאסוט, סמוך לוולנסיה, בגיל 86.

## כתבים
לאורי-וולפי כתב ספרים אחדים, שאחד מהם (Voci Parallele) ("קולות מקבילים") הוא מחקר מאיר-עיניים בנושא זמרים וטכניקות השירה שלהם, שמרבים לצטט מתוכו.


**Voci Parallele* (Ricordi, Napoli 1955)
**L'Equivoco, Cosi è, e non vi pare* (Corbaccio, Milano 1938)
**Aviso Aperto*, (Corbaccio, Milano 1953)


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1892
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1979
ביו-פוטוניקה

שמאל|ממוזער|250px|מכשור ביו-פוטוני
**ביו-פוטוניקה** הוא תחום טכנולוגי המשלב ביולוגיה ופוטוניקה ועוסק בכל הנושאים הקשורים לאינטראקציה בין גופים ורקמות ביולוגים לבין פוטונים, בהם יצירה, גילוי, שבירה, שינוי של קרינה מביו-מולקולות, תאים, רקמות, אורגניזמים וביו-חומרים.

## יישומים
היישומים של ביופוטוניקה הם רבים ומגוונים על אף היותו תחום חדש יחסית. בין היישומים ניתן למצוא:
* אבחון רפואי – באמצעות ניצול תכונות אופטיות מסוימות של רקמות, דם, תאי חיידקים או תאי מערכת החיסון
* טיפולים אופטיים לא פולשניים או מעט פולשניים.
* דימות רפואי – הדמיה אופטית דרך רקמות.
* תרפיה פוטו-דינמית.

### מחסומים לאימוץ הטכנולוגיה
למרות מספר הצלחות בכל התחומים הנ"ל באקדמיה, מספר מחסומים עדיין מגבילים את אימוץ הטכנולוגיות ברפואה ובתעשייה
* שימוש בלייזר על תאים חיים: הקרנת לייזר על גבי תאים חיים, ובמיוחד על תאי אדם, עלולה לגרום לתגובות שרשרת מסוכנות – החל בכוויות, נזק לראייה ובעיקר נזק ל-DNA של התאים שעלול לגרום לסרטן. כדי למתן את ההשפעה השלילית של הקרינה ניתן להשתמש בהקרנה קצרה יותר, בעוצמה נמוכה יותר או באורכי גל גבוהים יותר, אך שינויים אלה מפחיתים את כמות ואיכות המידע שנאסף.
* שימוש בכמומטריקה (בינה מלאכותית): בשנים האחרונות טכניקות מעולם הבינה המלאכותית מיושמות על נתוני ביו-פוטוניקה על מנת להפיק תובנות ממידע מורכב. מחקרים בתחום זה מראים שנדרש אוסף נתונים מקיף ורחב במיוחד, מה שמגביל את היכולת ליישם את הטכנולוגיה ברפואה ובתעשייה. יש לצפות שבעיה זו תתמתן בעתיד כיוון שיותר ויותר מחקרים אוספים נתונים מסוג זה.

## ראו גם
* ביולוגיה

## לקריאה נוספת

* Paras N. Prasad "Biophotonics", Wiley (2003).
* A. Katzir "Lasers and optical Fibers in Medicine" Academic Press (1993).


## הערות שוליים

קטגוריה:טכנולוגיה
קטגוריה:פוטוניקה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
היו זמנים (אלבום)

**היו זמנים** הוא אלבומו השלישי של הזמר זוהר ארגוב. אשר יצא לאור בשנת 1981.

בתקליט זה, בדומה לתקליטו הקודם "אלינור", השירים לא נכתבו במיוחד עבור ארגוב, אלא נכללו בו גרסאות שלו לשירים אחרים. התקליט הוקלט ב"אולפני טריטון", האולפן המקצועי הראשון שבו ארגוב הקליט ועובד בידי יהודה קיסר ומרסל לידג'י אשר ליוו את ארגוב בהופעות והקלטות באותה העת. אחד השירים בתקליט מבוצע על ידי ארגוב בשפה המרוקאית ("להלה יזיד אקטר"), ושיר אחר מבוצע בהגייה תימנית ("אהבת רעיה רצוני").

שני שירים נוספים הוקלטו ולא נכללו בסופו של דבר באלבום, והם: "יושב לבד" (חידוש של בעז שרעבי) ו"עינייך החומות" (נכתב על ידי סוזי סרנגה ללחן יווני).

## רשימת רצועות

## משתתפים
* קלידים: מרסל לידג'י
* תופים: יהודה קצב
* גיטרה בס: ג'קי אסולין
* גיטרה חשמלית: יהודה קיסר
* בוזוקי: 'אריס' נחום
* קאנון: אברהם דוד הכהן
* הוקלט באולפני "טריטון"
* טכנאי הקלטה: יעקב מורנו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי זוהר ארגוב
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת האחים ראובני
מקסין פסברג

**מקסין פסברג** (נולדה ב־1953) היא מנהלת ישראלית. שימשה כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון וכמנכ"לית חברת אינטל ישראל וסגנית נשיא אינטל העולמית.

## ביוגרפיה
פסברג נולדה וגדלה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ב-1970 הגיעה לראשונה לישראל במסגרת תנועת הבונים. היא חזרה לדרום אפריקה ולמדה לתואר ראשון בכימיה ובפיזיקה. ב-1975 עלתה לישראל וב-1978 סיימה תואר שני בכימיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. בזמן לימודיה החלה לעסוק בהוראה, תחילה במכללת אורט בגבעת רם ואחר כך בבית הספר רנה קסין בו שימשה גם כרכזת שכבה. ב-1983 ביקשה להתמנות למנהלת בית ספר חדש בירושלים אך נענתה בסירוב, מה שהוביל אותה לעזוב את התחום.

את הקריירה שלה באינטל החלה בעקבות גיוס עובדים של החברה לקראת הקמת מפעל ייצור המוליכים למחצה בירושלים (פאב 8). פסברג עבדה כמהנדסת ליתוגרפיות בצוות ההקמה של המפעל ובהמשך מונתה לאחראית על חינוך וקשרי קהילה. ב-1991 יצאה להכשרה במרכז הפיתוח של אינטל בפורטלנד שבמדינת אורגון בארצות הברית, ובמהלך תקופתה שם פיתחה שיטה לשימוש בפוליאימיד בתעשייה, שנרשמה כפטנט. לאחר חזרתה לישראל שימשה כאשת הקשר עם האקדמיה וכדוברת חברת אינטל ישראל. ב-1995 הצטרפה לצוות ההקמה של מפעל פאב 18 בקריית גת, ולאחר הקמתו ניהלה בו את חטיבת ההנדסה. בשנים 2000 עד 2004 ניהלה את המפעל בקריית גת בשותפות עם אלכס קורנהאוזר. החל משנת 2004 שימשה פסברג כסגנית נשיא אינטל העולמית.

ב-2006 מונתה למנכ"לית מפעל הדגל של החברה, מפעל פאב 28, גם הוא בקריית גת.

ביוני 2007 החליפה פסברג את קורנהאוזר בתפקיד מנכ"לית אינטל ישראל, בתקופתה נמכר מפעל פאב 18, נסגר מפעל פאב 8 והושלמה בנייתו של מפעל פאב 28. ב-2015 מונתה לאחראית לפעולות ולאסטרטגיה של אינטל ישראל במקומו של מולי אדן. היא כיהנה בתפקיד עד מרץ 2017.

ביולי 2009 מונתה לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה והחל מ-2010 מכהנת כחברת ועדת הפרס של פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות. הייתה חברה במועצה המינהלית הראשונה של בנק ישראל שהוקמה ב-2011. ב-2011 זכתה בפרס התעשייה. פסברג נבחרה לאחת ממשיאות המשואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה'תשע"ד (2014).

לאחר סיום תפקידה כמנכ"לית מונתה פסברג להוביל את הליך המיזוג של מובילאיי לתוך אינטל. בתחילת 2020, לאחר 37 שנות עבודה באינטל, פרשה מהחברה.

ביוני 2017 הוענק לה תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין. ובשנת 2025 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.

בנובמבר 2021 מונתה ליו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון. כיהנה בתפקיד זה עד נובמבר 2024.

פסברג מתגוררת בהר אדר שבאזור ירושלים, נשואה ליוסף פסברג, מומחה לרפואת משפחה, ואם לבן ובת.

## קישורים חיצוניים

* מקסין פסברג באתר אינטל ישראל
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1970
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראליות ילידות דרום אפריקה
קטגוריה:ישראלים ילידי דרום אפריקה
קטגוריה:אינטל ישראל: מנהלים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:ישראלים בתעשיית השבבים
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2014
קטגוריה:חברות היכל התהילה של הארגון הבין-לאומי של נשים בטכנולוגיה
קטגוריה:כימאיות ישראליות
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:כלות אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
חובה וזכות

**חובה** ו**זכות** הם מונחים בסיסיים מתחום הנהלת החשבונות וחשבונאות. המונחים משמשים לציון העסקאות הנרשמות בספר החשבונות (או יומן החשבונות). פעולת חובה (חיוּב) מצביעה על רישום של נכס או הוצאה ואילו פעולת זכות (זיכוי) מצביעה על רישום של התחייבות או הכנסה.

תנועות (עסקאות) של כסף ותנועות חשבונאיות אחרות נרשמות בחשבונות (או כרטיסים או כרטסות). למשל, בחשבון "הוצאות חשמל" יירשמו הוצאות הקשורות לחשמל, ובחשבון "קופת מזומנים" יירשמו כל הפעולות של יציאה וכניסה של מזומן בקופה. כל חשבון מורכב משני צדדים: חובה וזכות. מונחים אלו מאפשרים למנהלי החשבונות לעקוב אחרי התנועות שבחשבונות. כל מונח מציין גידול או קיטון ביתרת החשבון. בחשבונות המהווים נכס, כגון חשבון קופה או חשבון לקוח, חובה מציין גידול של היתרה וזכות - קיטון. בחשבונות המהווים התחייבות, כגון חשבון המחאות לפירעון או חשבון הכנסות ממתן שירותים, חובה מציין קיטון של היתרה וזכות - גידול. להלן טבלה המציגה כיצד מושפעים החשבונות מחיובים וזיכויים (כאשר  = גידול,  = קיטון):

הרישום בספר החשבונות של חברה שמנהלת מערכת הנהלת חשבונות כפולה, נעשה באמצעות פקודות יומן מאוזנות, כאשר כל צד - חובה וזכות - צריך להיות שווה בערכו הכולל. צד החובה מסומן בדרך כלל באות ח' וצד הזכות - באות ז'. לדוגמה, כאשר חברה נותנת לאחד מלקוחותיה שירותי ניקיון בסך 100 שקלים ומעבירה לו חשבונית, היא תרשום את פקודת היומן הבאה:
:ח'חשבון לקוח100
::ז'חשבון הכנסות משירותי ניקיון100
כלומר, הלקוח חייב לחברה סך של 100 שקלים, ומאידך - החברה רשמה הכנסות בסך 100 שקלים. הפקודה מאוזנת מאחר שיש סך זהה בכל צד. כאשר החברה תקבל תשלום מהלקוח, היא תזכה את החשבון שלו, ותחייב את חשבון הקופה:
:ח'חשבון קופת מזומן100
::ז'חשבון לקוח100
כעת הלקוח אינו חייב דבר לחברה (יתרתו היא 0), ואילו לחברה יש נכס של 100 שקלים במזומן.

קטגוריה:הנהלת חשבונות
דוח על השינויים בהון

**דוח על השינויים בהון** או **דוח על השינויים בהון העצמי** (באנגלית: **Statement of changes in equity** או **Statement of changes in shareholders’ equity**) הוא אחד מארבעת הדוחות הבסיסיים בתחום החשבונאות אשר חברות פרטיות וציבוריות נדרשות לפרסמו. הדוח מפרט את השינויים בהון העצמי של ישות חשבונאית במהלך התקופה המדווחת (בדרך כלל שנה או רבעון).

הדוח מציג את יתרת הפתיחה של סעיפי ההון לתקופה המדווחת, את השינויים במהלך התקופה ואת יתרת הסגירה לסוף התקופה המדווחת.

בין השינויים ניתן למנות:
* גידול או קיטון בעודפים כתוצאה מרווח כולל או הפסד כולל, בהתאמה.
* קיטון כתוצאה מחלוקת דיבידנד.
* גידול או קיטון כתוצאה משינוי בהון המניות – הנפקת מניות חדשות או רכישה בחזרה של מניות קיימות (מניות באוצר).
* שינויים בקרנות הון: שערוך רכוש קבוע (קרן הערכה מחדש), שערוך ניירות ערך זמינים למכירה, תנועה בגין הפרשי תרגום (קרן הון בגין הפרשי תרגום), תנועה בקרן הון בגין פעולות עם בעלי עניין.
* העברת סכומים והפחתות בין קרנות ופרמיה לעודפים.
* שינויים בזכויות שאינן מקנות שליטה.

הדוח על השינויים בהון מקושר לדוח הרווח וההפסד ולמאזן. השורה האחרונה בדוח רווח והפסד, המייצגת את הרווח הנקי לתקופה, מוצגת בדוח על השינויים בהון. השורה התחתונה בדוח על השינויים בהון (כלומר, סך כל ההון) מוצגת במאזן, תחת הסעיף "הון", לעיתים תוך חלוקתו לשני מרכיבים עיקריים: הון שמיוחס לבעלי המניות ("הון עצמי") של החברה והון שמיוחס לבעלי זכויות שאינן מקנות שליטה (זכויות המיעוט).

בחברות ציבוריות ישראליות יש להציג בדוח זה שינויים על פני תקופה של שנתיים שקדמו לתקופה המדווחת, ואילו בחברות פרטיות – שנה אחת.

דוח על השינויים בהון מועיל במיוחד לקורא הדוח הכספי, כאשר לחברה יש מספר סוגי מניות וכאשר קרו מספר אירועים שהשפיעו על הון בעלי המניות במהלך התקופה.

## ראו גם
* מאזן
* דוח רווח והפסד
* דוח על תזרימי המזומנים
* עקרון הגילוי המלא
* דוח התאמה למס

## קישורים חיצוניים

* **תקינה בינלאומית** (בישראל מיושמת בחברות ציבוריות): תקן חשבונאות בינלאומי 1 : הצגת דוחות כספיים, סעיף 10(ג) וסעיפים 106–110, באתר המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות
* **תקינה ישראלית** (בישראל מיושמת בחברות פרטיות): תקן חשבונאות מספר 34 : הצגה של דוחות כספיים, סעיף 7(ג) וסעיפים 81–86, באתר המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות
* הנחיות ספציפיות לגבי בנקים בישראל: הוראות המפקח על הבנקים בנושא דוח על השינויים בהון העצמי, באתר בנק ישראל

קטגוריה:דוחות פיננסיים
דוח רווח והפסד מותאם לצורכי מס

**דוח רווח והפסד מותאם לצורכי מס** (או **דוח התאמה למס**) הוא דוח המתאם את הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה בדוח הרווח וההפסד של נישום לרווח (או הפסד) המתאים לצורכי מס. זהו אחד הדוחות שמגיש הנישום לשלטונות המס בסיומה של כל שנת מס, בצירוף הדוחות הכספיים ודוחות נוספים.

## מבנה הדוח
השורה הראשונה של הדוח הוא הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה מתוך דוח רווח והפסד.

רווח זה עובר התאמות שונות, נוספות לו (או מוחסרות ממנו - במידה שמדובר בהפסד) הוצאות שאינן מוכרות לצורכי מס, ולאחר מכן מוחסרות ממנו (או נוספות לו - במידה שמדובר בהפסד) הכנסות שאינן מוכרות לצורכי מס.

בישראל, בשלב הבא, מחושבת ההשפעה של האינפלציה על ההכנסה החייבת במס מכוח חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) התשמ"ה-1985, והיא כוללת תוספת/ניכוי בשל אינפלציה, ניכוי בשל פחת והפסדים מועברים משנים קודמות. החל משנת 2008 חוק זה הוקפא ולכן סעיפיו אינם קיימים בדוח אלא אם הוראות המעבר שלו משפיעות על דוח ההתאמה של הנישום.

השורה התחתונה של דוח זה היא ההכנסה החייבת במס. הכפלת ההכנסה החייבת במס חברות מביאה לחבות המס של הנישום, אם כי היא אינה מוצגת בדוח זה.

בסוף הדוח מופיעים, אם ישנם, נתונים נוספים הנוגעים לרווחים והפסדים אחרים אשר חייבים במס או ניתנים לקיזוז בשנים הבאות, כגון הפסד הון המועבר לשנה הבאה ורווח הון ריאלי. ניתן גם לציין זיכויים מועברים, כגון זיכוי ממס זר וזיכוי תרומות.

גם בסיס מזומן בא לידי ביטוי בדוח התאמה למס.

## ראו גם
* הוצאה מוכרת
* מס חברות
* חוק התיאומים
* דוח רווח והפסד

קטגוריה:דוחות פיננסיים
כסף סטרלינג

שמאל|ממוזער|250px|רימון כסף ולצידו הספרות 925 - סימן האימות הוולונטרי של דרגת הטוהר של כסף סטרלינג בישראל
**כסף סטרלינג** או **סטרלינג סילבר** היא סגסוגת כסף בדרגת טוהר של 92.5%, כלומר, המכילה כסף בשיעור של 92.5% ממשקלה, ומתכות אחרות, לרוב נחושת, בשיעור של 7.5%. הסגסוגת מכונה גם בשם "כסף 925". הסגסוגת נחשבת לסגסוגת הכסף היוקרתית, המקובלת בייצור תכשיטים.

כסף טהור אינו שימושי בייצור תכשיטים וכלים, מאחר שהוא רך מדי, ולכן נוהגים להוסיף לו מתכות אחרות כדי לשפר את איכות הסגסוגת. חוץ מנחושת, נהוג להשתמש גם בגרמניום, אבץ ופלטינה, על מנת למנוע תופעות קורוסיביות, אך כל עוד משקל הכסף בסגסוגת נשמר, היא עדיין נחשבת לכסף סטרלינג.

קיימים חילוקי דעות על מקור השם "סטרלינג", אך הסגסוגת הופיעה לראשונה בצפון גרמניה בסביבות המאה ה-12. השם "סטרלינג" הופיע במאה ה-13, אך מקורו לא ידוע בוודאות. מקור שמה של הלירה שטרלינג הוא בכך שהמטבע במקורו היה בשווי של כסף סטרלינג במשקל של פאונד אחד.

כלים ותכשיטים העשויים מכסף סטרלינג מסומנים בסימונים ייחודיים לסגסוגת. בישראל קיים סימון וולונטרי שיזם מכון התקנים הישראלי, ועל פיו מסומן תכשיט העשוי כסף סטרלינג ב"רימון כסף" ובצמוד לו הספרות 925.

בנוסף לתכשיטי כסף וכלי כסף יוקרתיים, כסף סטרלינג עשוי לשמש לייצור כלי נגינה ממתכת, ובהם סקסופונים וחלילים.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מתכות יקרות
קטגוריה:סגסוגות
קטגוריה:כסף (יסוד)
Candida

***Candida*** (בתעתיק לעברית: **קנדידה**) היא סוג של שמר (פטרייה) דיפלואידי. הקנדידה היא הגורם הנפוץ ביותר בעולם לזיהומים ממקור פטרייתי אם כי מינים רבים אינם גורמים נזק לאדם. *[[Candida albicans]]* היא המין הנפוץ ביותר וגורמת לזיהומים מזדמנים בבני אדם, לרוב בחלל הפה ובנרתיק וגם בחיות. במצב פתוגני כפטרת, היא התגלתה כגורם חשוב בתחלואה ואף מוות במחלות כשל חיסוני, כגון איידס וסרטן.

מינים מסוימים יכולים לפגום ביינות.

## מינים
בין המינים השכיחים בסוג *Candida* ניתן למנות את הבאים:
* *[[Candida albicans]]*
* *Candida glabrata*
* *Candida parapsilosis*
* *Candida tropicalis*
* *Candida dubliniensis*
* *Candida kefyr*
* *Candida krusei*
* *Candida lusitaniae*
* *Candida guilliermondii*

## ברפואה אלטרנטיבית
הזיהומים מהפטרייה אינם נפוצים, אף על פי שהפטריה עצמה נפוצה יחסית: אפשר למצוא תאי קנדידה אצל כ־90% מהאנשים. אולם בחוגי הרפואה האלטרנטיבית התפתחה טענה ש"רגישות יתר לקנדידה" עלולה לגרום לתופעות רבות, כגון: תשישות, שלשול, השמנה ועוד ונטען שכ־30% מהאוכלוסייה סובלת מהבעיה. למרות הטענות הללו לא נמצא כל קשר בין אותם סימפטומים לפטריית הקנדידה והיא נחשבת לטענה פסאודו־מדעית.

## קישורים חיצוניים

* 

* טיפול בקנדידה ומידע
* טיפול בקנדידה בשיטת הרפואה הטבעית באתר HealthPedia (בעברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:פטריות שק
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1923
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מחוזות ומדינות מיאנמר

**[[מיאנמר]]** מחולקת מנהלתית ל-7 מחוזות (tyne), 7 מדינות (pyi-ne) אשר מחולקים לנפות וטריטוריית איחוד אשר כוללת עיר בירה של המדינה. המחוזות מאוכלסים על ידי העם הבורמזי ובמדינות רוב האוכלוסייה מורכבת מהעמים האחרים. בנוסף, בשנת 2008 הוקמו 6 אזורים בעלי שלטון עצמאי המאוכלסות בעיקר על ידי בני מיעוטים שונים

שמאל|275px|ממוזער|מפת מחוזות ומדינות מיאנמר

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסייה, 2019
* תיאור חלוקה מנהלית

מחוזות ומדינות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
תפסו את המרגל

"**תפסו את המרגל**" הוא שמו של תסכית רדיו שנכתב על ידי חנוך לוין בספטמבר 1967. באותה שנה נשלח התסכית לתחרות תסכיתים בקול ישראל. התסכית זכה בפרס הראשון בתחרות ושודר מספר פעמים בהמשך בבימויו של דוד לוין. התסכית תורגם לאנגלית תחת השם "Catch the spy" וזכה בשנת 1969 בפרס הראשון בתחרות תסכיתי רדיו באיטליה. התסכית פורסם בכתב במסגרת ספר הלקט של חנוך לוין שפורסם בשנת 2003, אחרי מותו של לוין, "אחרון".

התסכית הוא הומוריסטי אך מכיל ביקורת ברורה על הנטייה להוציא דברים מפרופורציה בשם הלאומיות, ועל הקלות שבה ניתן לשלהב המונים כנגד אלו שאינם עונים על התבנית הלאומית המצופה מהם.

## עלילה
העלילה מתרחשת במדינה דמיונית בשם זיזימאמא. מורה בבית ספר יסודי רוצה להראות לתלמידיה את פועלו של המשורר הלאומי של אותה המדינה, הוא המשורר שעל ברכי שיריו חונכו הילדים. כדוגמה לאחד שיריו מובא "שיר האביב", שיר טבע פשוט שהמשורר כתב על טיול אישי שלו שערך באביב ובאופן אירוני וחסר כל קשר למציאות מוצג על ידי המורה כשיר "המתאר את ההיסטוריה הארוכה של עמנו הקטן". 

בוקר אחד המורה מתפרצת בנימוס לביתו של המשורר הלאומי ומבקשת ממנו להכניס לחדרו 550 תלמידים על מנת שאלו יוכלו לצפות בעבודתו של המשורר הלאומי וללמוד. המשורר כמובן מנסה לדחות אותה בנימוס, אך בסוף נשבר ומאשר לה להכניס את התלמידים לחדרו. התלמידים המנומסים נכנסים לחדרו ובמשך שעתיים מתבוננים ללא ניע במשורר, כשרק המורה "מפרשנת" את מעשיו בקול רם. הנוכחות של התלמידים מפריעה למשורר ומונעת ממנו לכתוב ולו מילה אחת במשך כל אותו פרק הזמן.

לאחר שעתיים מתפתחת שיחת תוכחה בין המורה למשורר על כך שאינו כותב דבר וכל מה שהוא עושה זה לחשוב, והמורה מגדילה לעשות ואף גוערת בו על כך שבתור משורר לאומי יש לו גם אחריות. בניסיון להציל את המצב היא מציעה לו עזרה בכתיבת שירו ועל אף מחאותיו של המשורר היא מבקשת מהילדים להציע הצעות. כל ההצעות נדחות על ידי המשורר והמורה שוב גוערת בו על כך שאינו מתפקד בתור משורר לאומי. המשורר מנסה להתגונן אך הוויכוח מתדרדר והמורה משלהבת את הילדים כנגדו בטענות שונות שלכאורה מוכיחות שאינו משורר לאומי של ממש. התלמידים המשולהבים מחליטים בסופו של דבר שמדובר במרגל ורודפים אחריו עד ליער, שם המשורר מטפס על עץ שהילדים מבעירים.

## עיבודים לקולנוע ותיאטרון
ב-1978 יצר הבמאי דן וולמן את הסרט הקצר "המשורר הלאומי" המבוסס על תסכית הרדיו. בסרט משתתפים רפאל קלצ'קין ורבקה גור.
בדצמבר 2011 העלה תיאטרון קרוב הצגת קריאה על פי התסכית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חנוך לוין
קטגוריה:רדיו: תוכן
קטגוריה:יצירות משנת 1967
מרחב מעברי

**מרחב מעברי** או **מרחב פוטנציאלי** הוא מונח מתאוריית יחסי אובייקט בפסיכולוגיה שנטבע על ידי הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט, והוא מתייחס לאזור הביניים של החוויה, השוכן בין הפנטזיה והמציאות. מושג זה נחשב לחידוש התאורטי החשוב ביותר של ויניקוט.

ויניקוט פיתח מושג זה בתחילה, כדי לתאר את אחד משלבי הביניים בהתפתחותו התקינה של הילד, חוויית המעבר, בו מתרחשות תופעות מעבר כגון היצמדות של הילד אל אובייקט מעבר. המרחב הפוטנציאלי מתפתח בין האם לתינוקה, אך במהלך התפתחות בריאה לומד הילד להחזיק מרחב זה בעצמו. התפתחות זו מתאפשרת כאשר נוצר מרחב פוטנציאלי בין התינוק לבין אובייקט (האם), בין התפיסה שהאם היא חלק ממנו, לתפיסה שהוא נפרד ממנה. המרחב הפוטנציאלי אינו מתקיים מחוץ לאדם, אך גם לא בתוכו, אלא במרחב שביניהם. המרחב הפוטנציאלי מפריד בין האם לתינוק, אך גם מחבר ביניהם.

בהמשך הרחיב ויניקוט את המושג לכל חוויה שהיא בתחום הביניים שבין המציאות האובייקטיבית לבין המציאות הסובייקטיבית כפי שהיא נתפסת על ידי האדם. כך ניתן להכליל במרחב זה גם חוויות כגון פעולת המשחק, היצירתיות והחוויה התרבותית. במרחב זה ניתן לבטא את תחושת האומניפוטנטיות הסובייקטיבית של האדם, את משאלותיו ותכנוניו, תוך השהיית המציאות האובייקטיבית.

בדומה למושגים אחרים של ויניקוט, גם מושג זה יסודו בפרדוקס. במקרה זה, הפרדוקס הוא בהיותו של המרחב הפוטנציאלי מקום שכולל גם מרכיבים של דמיון וגם של מציאות, מבלי שהפכים אלו יפריעו זה לזה או שתתבקש בחירה ביניהם.

חוויות ופעולות רבות שמתקיימות במרחב הפוטנציאלי משמשות לעיתים קרובות מטפלים במהלך פסיכותרפיה.

## דוגמאות
* ילד יכול לשחק ולהעמיד פנים שהוא מורה, תוך ידיעה שהוא אינו כזה במציאות, אך לעת עתה הוא משהה את הידיעה הזו, מתחבר לחוויה שבמרחב הפוטנציאלי, ונהנה ממנה.
* טיפול במשחק במסגרת טיפול בילדים או שימוש באמנות במסגרת טיפול באמנויות. התפיסה היא כי המרחב הפוטנציאלי מאפשר למטופל להיות במגע עם משאלות ודחפים עמוקים ומודחקים בנפשו, ולבטא אותם באותנטיות ועם פחות עכבות, במרחב שכולל מסגרת מוגנת, משרת ביטחון ויציבה, ומתוך ידיעה שלעת עתה המציאות מושהית. המטפל יכול לספק מסגרת מוגנת זו, ולעסוק בתכנים שעולים באמצעים שונים, בהתאם לשיטה הטיפולית בה מתקיים הטיפול.

## לקריאה נוספת
*דונלד ויניקוט, **משחק ומציאות**, עם עובד, 1995.
*תומאס אוגדן, **מצע הנפש**, הוצאת תולעת ספרים, 2003.

## קישורים חיצוניים
* מרחב פוטנציאלי, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
* עמי ברונסקי, כמה אמירות יסוד על התאוריה של ויניקוט
* חיים מויאל, פדגוגיה טיפולית: בית הספר כמרחב פוטנציאלי, באתר "שער לחסות" של רשות חסות הנוער
## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:פסיכולוגיה התפתחותית
הקומדיה הגדולה

"**הקומדיה הגדולה**" נחשבת ליצירתו האחרונה ובפרט לשירו האחרון של חנוך לוין לאחר שנמצאה במחשב כף היד שלו ליד מיטתו בבית החולים.

השיר הוא שיר הספד עצמי אך אופטימי שנכתב כשלושה שבועות לפני פטירתו, בסוף יולי 1999. השיר חותם עם ספרו האחרון של לוין, "אחרון".

לוין מביע בשיר רצון לכתוב "על סף מותי" קומדיה גדולה שתצחיק את כל קוראיה, שתותיר את צופיה וקוראיה "בתחושת סיפוק עמוק" עם לכתם הביתה. זהו שיר קצר, המכיל בית אחד בן שמונה שורות שהן למעשה משפט אחד ארוך בן ארבע פסוקיות, שכל פסוקית בו מחולקת לשתי שורות, ושתי השורות הזוגיות הראשונות, כמו גם שתי השורות הזוגיות האחרונות, מחורזות זו עם זו (א ב ג ב-\ ד ה ו ה).

השיר הולחן על ידי בועז בריסקר ובוצע על ידי תומר שרון כחלק מפרויקט "גורע וזורח" שיצא לאור ב-2021.

## לקריאה נוספת
* חנוך לוין, **[[אחרון (ספר)|אחרון]]**, הספריה החדשה, 2003.

## קישורים חיצוניים
* 
* רענן קולקה, אירוניה וחמלה – ביטולה של שְנִיוּת, במסגרת יום עיון חווייתי על המחזה הרטיטי את לבי. מכיל את מילות השיר "הקומדיה הגדולה".

## הערות שוליים

קטגוריה:חנוך לוין
קטגוריה:שירי הספד
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי 1999
מספר גל

**מספר גל** הוא תכונה של גל העומדת ביחס הפוך לאורך הגל. מספר הגל מסומן באות \, k ונמדד ביחידות SI ברדיאנים למטר (rad/m).

## הגדרה
מספר הגל הוא קצב שינוי המופע של הגל במקום, או מספר הרדיאנים שגל עובר ליחידת אורך, בנקודת זמן קבועה. מספר הגל מתאר את קצב תנודות הגל כתלות במקום באותו האופן שבו התדירות הזוויתית מתארת את קצב התנודות כתלות בזמן.

מתקיים יחס הפוך בין מספר הגל ואורך הגל. בגל סינוסי, המתואר על ידי המשוואה:
:\, y = A\sin(kx - \omega t)

הקשר בין מספר הגל ואורך הגל הוא:
:k = \frac{2\pi}{\lambda}

התמרת פורייה של פונקציה של הזמן נותנת את ספקטרום התדירויות שלה - מידת התרומה של כל התדרים המרכיבים אותה. התמרת פורייה על פונקציה של המקום נותנת את ספקטרום מספרי הגל.

וקטור הגל הוא וקטור שגודלו הוא מספר הגל וכיוונו הוא כיוון התפשטות הגל.

## בפיזיקה
הקשר בין מספר הגל לבין התדירות הזוויתית נקרא יחס הנפיצה והוא תלוי בתכונות הפיזיקליות של הגל. עבור גל אלקטרומגנטי בריק יחס הנפיצה הוא \, \omega = c k כאשר c היא מהירות האור בריק.

במכניקת הקוונטים, התנע של חלקיק נמצא ביחס ישר למספר הגל של פונקציית הגל שלו, בדומה לתנע של פוטון: p = \hbar k, כאשר \hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם. אם על פונקציית הגל להיות גל עומד, מספר הגל וכתוצאה מכך גם גודל התנע של החלקיק יכולים לקבל רק ערכים מסוימים.
בגבול הלא יחסותי מתקיים הקשר: E = \frac{p^2}{2m}, כאשר \, m מסת החלקיק ו-\, E האנרגיה הקינטית שלו. ניתן לרשום:
:k = \frac{2\pi}{\lambda} = \frac{p}{\hbar}= \frac{\sqrt{2 m E }}{\hbar}

## בספקטרוסקופיה
בספקטרוסקופיה, מספר הגל של קרינה אלקטרומגנטית מסומן \tilde{\nu} ומוגדר:
: \tilde{\nu} = 1/\lambda 
כאשר \lambda אורך הגל של הקרינה בריק. למספר הגל יחידות של אורך הופכי, וביחידות SI הוא מובע במטר הופכי (m&minus;1). בדרך כלל, בשימושי ספקטרוסקופיה, משתמשים ביחידות cgs, cm&minus;1 (סנטימטרים הופכיים).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גלים
קטגוריה:גדלים פיזיקליים סקלריים
כנסיית סן זכריה

[ממוזער|שמאל|250px|"הבתולה, הילד, והמלאך המוזיקאי" - ציור מעשה ידי [ג'ובאני בליני.]]
**כנסיית סָן זָכָּרִיָה** (באיטלקית: **Chiesa di San Zaccaria**) היא כנסייה בוונציה המוקדשת לזכריה הקדוש (סן זכריה) - אביו של יוחנן המטביל. על פי האמונה הנוצרית, בכנסייה מצויה גופתו של זכריה.

הכנסייה ממוקמת בכיכר סן זכריה (הקרויה על שם הכנסייה), בסמוך לכיכר סן מרקו ולבזיליקת סן מרקו.

## היסטוריה
הכנסייה הראשונה באתר זה נבנתה על ידי הדוג'ה גוסטיניאנו פרטיצ'אקו במאה התשיעית. תשעה דוג'ים נקברו בקריפטה של הכנסייה.

הכנסייה נבנתה מחדש בשנות ה-70 של המאה ה-12 בסגנון אדריכלות רומנסקית בתקופה זו נבנה גם הקמפנילייה (מגדל הפעמונים) של הכנסייה.

הכנסייה הנוכחית נבנתה בסגנון המשלב בין הסגנון הגותי והרנסאנס בין השנים 1444 ו-1515. אדריכל הכנסייה היה אנטוניו גאמבלו, אולם את חזית הכנסייה בנה מאורו קודוסי.

בסמוך לכנסייה ניצב מנזר בנדיקטיני, אשר בו נערך מדי שנה, בחג הפסחא טקס בנוכחות הדוג'ה (דוכס העיר). מסורת זו החלה במאה ה-12 לאחר שהנזירים תרמו שטחי אדמה לצורך הרחבת כיכר סן מרקו, ונמשכה עד סיום שלטונם של הדוג'ים בוונציה (במאה ה-18).

## תיאור הכנסייה
הכנסייה בנויה בסגנון של בזיליקה, כאשר במרכז הכנסייה אפסיס וסביבו אמבולטוריום מואר בחלונות גותיים מארכים. קירות הכנסייה מעוטרים בציורים של טינטורטו, אנגלו טרוויסאני, ג'וזפה סאלביאטי, ג'ובאני בליני, אנטוני בלדסרה, ג'ובני דומניקו טיפולו, פלמה האב ואנתוני ואן דייק.

בקיר הכנסייה הדרומי מוצגת גופתו של זכריה הקדוש.

בקריפטה של הכנסייה קבור האמן אלסנדרו ויטוריה.

## קישורים חיצוניים

*תצלומי הכנסייה


תמונה:Crypt_of_San_Zaccaria_church,_Venice.jpg|קריפטת הכנסייה בעת אקווה אלטה.
תמונה:San Zaccaria IMG 4190.JPG|שרידיו של סן זכריה
תמונה:San Zaccaria IMG 4231.JPG|מבט על הכנסייה והמנזר לידה מהקמפנילה של סן מרקו


זכריה
זכריה
ספלנקטומיה

**ספלנקטומיה** (באנגלית: **Splenectomy**) היא ניתוח כריתת הטחול. את הטחול ניתן לכרות באופן חלקי או מלא.

## רקע

הטחול הוא איבר לימפואידי רך מאוד, בצבע סגול-אדום, הממוקם מתחת לסרעפת בצדו השמאלי של הגוף.
הטחול מייצר תאי דם לבנים. אוגר אותם למקרה חירום והורס אותם בסיום תקופת תפקידם, הנעה בין 3–3.5 חודשים לתא דם אדום וכ-13–15 ימים לתא דם לבן.

כריתת טחול היא ניתוח מורכב יחסית אך בטוח.

אחרי שפותחה שיטת הלפרוסקופיה, פחת הצורך בניתוח הכולל פתיחת הבטן.
עם זאת, במקרים מסוימים ניתוח פתוח הוא בלתי נמנע: לדוגמה, כאשר הטחול מוגדל מאוד ודחוס על פני כמה מערכות איברים, הסיכוי להוציא אותו בעזרת לפרוסקופ ללא פגיעה באיברים אחרים קטן מאוד, ולכן מעדיפים כירורגים להימנע ממנו ולבצע הליך הכולל את פתיחת הבטן.

## קרע של הטחול
הסיבה השכיחה ביותר להוצאת טחול היא קרע שלו, על פי רוב כתוצאה מתאונה או ממכה מאוד חזקה בבטן.
מצב זה נחשב לרציני ושכיח בפגיעות בטן, מכיוון שכמות גדולה של דם עלולה להישפך אל תוך חלל הבטן.
כאשר מתרחשת קריעה של הטחול, המעטפת נקרעת ראשונה ולאחר מכן הרקמה שבתוכו, אך הקופסית הקשיחה של הטחול, שבהּ נמצא רוב הדם, יכולה להחזיק את הדימום לזמן מה.
למרות זאת, במקרים אלה נדרש ניתוח בדחיפות, כדי למנוע איבוד דם רציני.

## לפרוסקופיה לכריתת טחול
ממחקר שנערך בין ינואר 1990 למרץ 1996 במטרה לבדוק האם עדיף להשתמש בלפרוסקופיה או בניתוח הכולל את פתיחת הבטן לכריתת הטחול, עולה כי אנשים שעברו כריתת טחול באמצעות לפרוסקופיה איבדו פחות דם והחלמתם הייתה מהירה יותר.

## סיבות לכריתת טחול
* כאשר הטחול גדל עד כדי כך שנהיה הרסני לטסיות דם.
* כדי לאבחן סוגי לימפומה מסוימים.
* כאשר המיתרים האוחזים את הטחול מתרופפים.
* כאשר טסיות נהרסות בטחול כתוצאה של תהליך אוטואימוני.
* כאשר הטחול מדמם עקב טראומה פיזית.
* בעקבות קרע ספונטני בטחול.
* לטיפול ב-CEP
* כאשר מתפתחת ציסטה על הטחול.

## סיבות לטחול מוגדל המצדיקות ניתוח
*לימפומה ולימפומת הודג'קין
*קריש דם באחד מוורידי הטחול

### לימפומה ולימפומת הודג'קין

כריתת טחול פחות נפוצה במקרה של לימפומה או לימפומת הודג'קין.
בלימפומה הטחול נוטה להיות מוגדל, אך כדי לקבל את ההחלטה האם לבצע כריתה שלו יש צורך בקיום תנאים נוספים כגון: הגדלה מאסיבית שלו או אבחון ולפיו זהו המקום היחיד שבו נמצאת הלימפומה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כריתת איבר
חרמון (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
קן הסנונית

שמאל|ממוזער|250px|קן הסנונית וצוק אורורה
**קן הסנונית** (אוקראינית: **Ластівчине гніздо**; רוסית: **Ласточкино гнездо**; טטרית של קרים: **Qarılğaç yuvası**) הוא מבנה שטות הניצב על צוק אורורה (Аврора) דרומית-מערבית ליאלטה שבחצי האי קרים, אוקראינה, והצופה אל הים השחור מגובה של 40 מטר. אורכו של המבנה הוא 20 מטר ורוחבו עשרה מטרים. בקומתו הראשונה מבואה ושני חדרים וגרם מדרגות מוביל אל חדר נוסף במגדל. מרפסת תצפית מקיפה את המבנה מכל צדדיו. 

המבנה הוקם בסגנון התחייה הגותית במקום בו ניצב קודם לכן מבנה עץ משנת 1895 לערך. הוא נבנה בשנים 1911-1912 על ידי הברון פון שטיינהל (von Steinhel), גרמני-בלטי שהתעשר בעסקי הנפט, ותוכנן על ידי האדריכל ליאוניד שרווד. פון שטיינל מכר את המבנה והוא היה למסעדה עד 1917, ולאחר מכן שימש רק כאטרקציה תיירותית. המבנה נסגר בשנת 1927 לאחר שצוק אורורה ניזוק ברעידת אדמה, ונותר סגור לקהל משך כארבעים שנים. הוא שופץ ב-1968 והצוק חוזק בבטון, ומאז 1975 פועלת בו מסעדה איטלקית.

## קישורים חיצוניים

* אתר המסעדה הפועלת במקום

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יאלטה
קטגוריה:קרים
קטגוריה:אוקראינה: מבנים
קטגוריה:מבני שטות
מצח

שמאל|ממוזער|250px|מצח
**מצח** הוא האזור הקשיח הנמצא בחלק העליון של הפנים האנושיות, מעל העיניים. לעיתים מוגדר המצח כעור הפנים שבין הגבות לבין קו השיער.

## אנטומיה
העורקים המרכזיים הנמצאים במצח הם העורק העל-ארובתי והעורק העל-סלילי. הוורידים המרכזיים הנמצאים במצח הם הווריד העל-ארובתי והווריד הקדמי. העצב המרכזי הנמצא במצח הוא העצב הקדמי.

## בתרבות האנושית
בתרבויות שונות נעשה שימוש באביזרי קישוט או בתכשיטים על מנת לעטר את המצח. בתרבות ההודית, לדוגמה, נעשה שימוש בנקודה אדומה ("טיקה") הממוקמת במרכז המצח, בסמיכות לגבות.

במאה ה-15 נהגו נשות האצולה לגלח את שער ראשן על מנת להגדיל את המצח כחלק מהאופנה בתקופה. נשות האצולה נחשבו לחכמות ומלומדות בקרב פשוטי העם, ולכן אדם בעל "מצח גבוה" (דהיינו קו שיער נסוג) נתפס לעיתים כאדם חכם ואינטליגנטי. אדם בעל מצח חרוש בקמטים נתפס לעיתים כאדם בעל דאגות.

בשפה העברית מוכר הביטוי "במצח נחושה" שמקורו בתנ"ך, בספר ישעיהו (), והוא מתאר התנהגות מתריסה ומנוגדת למוסכמות.

## קישורים חיצוניים

* אודות הביטוי "במצח נחושה"
* 

קטגוריה:פנים
פס ספרדי

[200px|שמאל|ממוזער|[דגל ספרד - מקורו של המונח פס ספרדי]]
**פס ספרדי** הוא מונח וקסילולוגי, המתאר דגל טריבנד אופקי אשר רוחבו של הפס המרכזי שווה לסכום רוחבם של שני הפסים הקיצוניים. שמו של המונח נובע מעיצובו המוכר של דגל ספרד, טריבנד אופקי הכולל שלושה פסים אופקיים אדום-צהוב-אדום ביחסי רוחב של 1-2-1.

בדומה לפס הקנדי גם לפס הספרדי ישנה הגדרה מורחבת יותר הכוללת דגלים בהם רוחב הפס המרכזי אינו שווה לרוחבם של שני הפסים הקיצוניים.

## גלריית דגלים

### יחס 1:2:1

קובץ:Flag of Lebanon.svg|דגל לבנון
קובץ:Flag of Cambodia.svg|דגל קמבודיה
קובץ:Flag of Laos.svg|דגל לאוס
קובץ:Flag of French Polynesia.svg|דגל פולינזיה הצרפתית
קובץ:Flag of Libya.svg|דגל לוב


### יחסים אחרים

קובץ:Flag of Belize.svg|דגל בליז
קובץ:Flag of Lesotho.svg|דגל לסוטו
קובץ:Flag of Tajikistan.svg|דגל טג'יקיסטן


*
קטגוריה:דגלים לפי עיצוב
דמיון משפחתי

[שמאל|ממוזער|300px|גם [כדורגל וגם ברידג' מכונים על ידינו "משחקים".]]
**דמיון משפחתי** הוא המזוהה עם הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, שהשתמש בו במטרה לנמק מיון של עצמים לקבוצות במקרים בהם אין לעצמים הגדרה משותפת. על פי הסיווג לקבוצות בעזרת דמיון משפחתי, שני עצמים שאין להם לכאורה דבר במשותף יכולים להתמיין לאותה קבוצה בזכות העובדה שלכל אחד מהם יש מן המשותף עם עצם שלישי בקבוצה.

ויטגנשטיין כינה מושג זה בשם "דמיון משפחתי" בטענה שאנו אומרים על שני קרובי משפחה שהם דומים כאשר הם מזכירים לנו בן משפחה שלישי. לבד מהיותו של מושג הדמיון המשפחתי חשוב בתורתו של ויטגנשטיין, מושג זה חשוב גם להסברת תהליכי ההמשגה עצמם בפסיכולוגיה קוגניטיבית. מעבר לזאת, ניתן להבחין במושגים רבים שמוגדרים בעזרת דמיון משפחתי בדיסיפלינות מדעיות שונות, במיוחד במדעי החברה.

דוגמאות:
* אנו מכנים הן את הכדורגל המקצועני והן את משחק הקלפים החובבני ברידג' בשם משחק למרות שאין להם מהות משותפת אחת. זאת משום שיש לשניהם הרבה מן המשותף עם אחרים בקבוצת המשחקים, כגון טניס.
* לארבעת הפרופילים השונים של מחלת הסכיזופרניה יש לכאורה מעט מאוד מן המשותף. אולם, העובדה שרבים מן החולים בסכיזופרניה הם במצב ביניים בין שניים עד ארבעה מהפרופילים האלה מאפשרת לסווג את כל הארבעה לאותה קבוצה.
* הדמיון בין תסמונת רט לתסמונת אספרגר הוא דל ביותר. במשך שנים רבות נהוג היה לסווג את שתי התופעות כתסמונות הקשת האוטיסטית, משום שהדמיון בין תסמיני כל אחת מהן לבין תסמיני האוטיזם הקלאסי הוא דמיון ניכר. (כיום זה לא נהוג, משום שמבינים טוב יותר את הגנטיקה של תסמונת רט וברור, שגנטית, היא שונה מהאוטיזם. כמו כן, הניסיון הטיפולי שהצטבר לא מראה דמיון בין הטיפול הרצוי בתסמונת רט לבין הטיפול הרצוי בסוגי האוטיזם).

## שימושים

* תומאס קון משתמש במושג הדמיון המשפחתי בפרק החמישי המפורסם של ספרו "המבנה של מהפכות מדעיות" (1962), כדי לאפיין פרדיגמות מדעיות.

* אומברטו אקו משתמש במושג הדמיון המשפחתי של ויטגנשטיין בחיבורו "הפשיזם הנצחי" (1995), כדי לעמוד על עקרונות הפשיזם, חרף השוני הרב בין תנועות פשיסטיות שונות.

## ראו גם
* סכמה קוגניטיבית

## לקריאה נוספת
***מבוא לפסיכולוגיה** בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה (1990), יחידה 6, עמודים 73–74.

## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
קטגוריה:לודוויג ויטגנשטיין
אדוארדו

קטגוריה:שמות פרטיים פורטוגזיים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אדוארד
דורסודורו

**דורסודורו** (באיטלקית: **Dorsoduro**) היא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה.

ברובע נמצאים האזורים הגבוהים ביותר בעיר, וכן האיים ג'ודקה וסקה פיזולה. מקור שמו של הרובע במילה האיטלקית ל"רכס קשה" בשל גובהו היחסי של אזור הרובע ביחס ליתר איי החול של לגונת ונציה.

## היסטוריה
הרובע החל להתפתח במאה השישית משני צדי תעלת ג'ודקה הנמצאת במרכז הרובע. במהלך המאה ה-11 התפשטה העיר צפונה לעבר התעלה הגדולה ובהמשך לעברה השני של התעלה, וברבע נבנתה בזיליקת סנטה מריה דלה סאלוטה ורציף דזאטרה.

במהלך המאה ה-19 נבנתה ברובע זה האקדמיה של ונציה המקושרת כיום בגשר האקדמיה לרובע סן מרקו.

## מבנים עיקריים
ברובע ממוקמים המוזיאונים אוסף פגי גוגנהיים וקה רצוניקו המבנים פאלאצו דאריו, פאלאצו אריאני, פאלאצו דזנוביו, קה פוזקארי וכן הכנסיות סן טרובאסו, סן פנטאלון, סן ניקולו דה טולנטינו, כנסיית סן סבסטיאנו וכנסיית סנטה מריה דל קארמלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ונציה: רבעים
S7 איירליינס

[שמאל|ממוזער|250px|[איירבוס A320 של החברה בצביעה הישנה]]
**S7 איירליינס** (ברוסית: **Авиакомпания Сибирь**; באנגלית: **S7 Airlines**) או בשמה הרשמי **סיביריה איירליינס** (**Siberia Airlines**) היא חברת תעופה רוסית, שבסיסה הראשי נמצא במוסקבה. החברה היא מפעילת טיסות הפנים הגדולה ברוסיה. החברה מקיימת טיסות ברחבי ברית המועצות לשעבר ואירופה.

## תולדות החברה
החברה הוקמה בשנת 1992 בשם "סיביריה איירליינס". החברה הוקמה כמו חברות תעופה רבות ברוסיה על בסיס מטוסים שהיו בצי של אארופלוט.
לקראת סוף שנות ה-90 החלה החברה לצמוח במהירות כשהיא מתאחדת עם מספר חברות תעופה קטנות נוספות, ובשנת 2001 הפכה לחברת התעופה השנייה בגודלה ברוסיה.

בשנת 2001 התרסקה טיסה 1812 של החברה שיצאה מתל אביב לנובוסיבירסק בים השחור כשטיל קרקע-אוויר SA-5 אוקראיני תועה שנורה במהלך תרגיל של צבא אוקראינה פגע במטוס.

בשנת 2005 החלה החברה למתג את עצמה מחדש בשם "S7 איירליינס" על שם קוד היאט"א של החברה, מטוסים חדשים מערביים של חברת איירבוס הוכנסו לשירות, וכל מטוסי החברה נצבעו בצביעה חדשה.

לחברה יש הסכם שותפות קוד עם אל על כאשר אל על מבצעת את הטיסות למוסקבה ו־S7 איירליינס מבצעת את הטיסות בתוך רוסיה ובמדינות נוספות.

החברה הקימה חברת בת "Citrus" לטיסות לואו קוסט.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

## פעילות החברה בישראל
מעבר להסכם שותפות קוד עם אל על כאשר אל על מבצעת את הטיסות למוסקבה ו־S7 איירליינס מבצעת את הטיסות בתוך רוסיה ובמדינות נוספות, החברה הייתה אמורה להפעיל טיסות ישירות בין נובוסיבירסק לתל אביב מ-2 באפריל 2020 אך בעקבות מגפת הקורונה זה לא יצא לפועל. הטיסות היו אמורות להיות מבוצעות במטוסי האיירבוס A320neo.

## ראו גם
* התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס

## קישורים חיצוניים

* 

 מדיה וקבצים בנושא S7 איירליינס באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:Oneworld
קטגוריה:חברות תעופה רוסיות
אוסף פגי גוגנהיים

**אוסף פגי גוגנהיים** (באנגלית: **Peggy Guggenheim Collection**) הוא מוזיאון הממוקם על הגדה הדרומית של התעלה הגדולה ברובע דורסודורו של העיר ונציה שבאיטליה. המוזיאון הוא אחד מהמוזיאונים המנוהלים על ידי קרן סולומון ר' גוגנהיים.

## אוספי המוזיאון
במוזיאון מוצגים אוספיה של פגי גוגנהיים, רעייתו של האמן מקס ארנסט ואחייניתו של סולומון ר. גוגנהיים.

האוסף כולל יצירות מרכזיות בסיגנונות מודרניים (קוביזם, סוריאליזם ואימפרסיוניזם מופשט), וכן אוסף של יצירות פוטוריסטיות איטלקיות. בין היתר, האוסף כולל יצירות מעשה ידי פבלו פיקאסו, סלבדור דאלי, רנה מגריט, קונסטנטין ברנקושי, מארק שאגאל וג'קסון פולוק.

כמו כן מוצגים במוזיאון יצירותיה של פגין וייל, בתה של פגי גוגנהיים.

בחצר המוזיאון - גן פסלים ובו מוצגים פסלים מודרניים רבים, בהם "מלאך העיר" מעשה ידי מארינו מריני.

## מבנה המוזיאון
האוסף מוצג בפאלאצו ונייר דיי ליאוני - מבנה מהמאה ה-18 על גדת התעלה הגדולה אשר בנייתו לא הושלמה (נבנתה רק הקומה הראשונה של המבנה).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מוזיאונים לאמנות מודרנית
קטגוריה:מוזיאוני גוגנהיים
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
המדינות והטריטוריות הפדרליות של מלזיה

מלזיה היא פדרציה המורכבת מ-13 מדינות (Negeri) ו-3 טריטוריות פדרליות (Wilayah Persekutuan). המדינות והטריטוריות מחולקות מנהלית לנפות. חלק מהמדינות מוגדרות כממלכות או סולטנויות, ובראשן עומד שליט שתארו עובר בירושה.

שמאל|550px|ממוזער|מפת מחוזות ומדינות מלזיה

## קישורים חיצוניים

* תיור חלוקה מנהלית

*
*
מדינות
מלזיה
מלזיה
פזצטא (אלבום)

**פזצטא** הוא אלבום אוסף מאת משפחת תאקט שנמכר בפריסה ארצית החל משנת 2009.

השיר "הלוואי", השיר הרשמי של שירותרום 2008, בביצוע קובי שמעוני (סאבלימינל) וסיוון בהנם נבחר להיות שיר הנושא של האלבום.

הבחירה בסאבלימינל כמפיק אלבום, באה לאחר סקר שערכה האגודה למען החייל והראה שכ-80% מהחיילים מעדיפים את סאבלימינל והוא הזמר הפופולרי בקרב חיילי צה"ל.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומי תאקט
אני תל אביבי

**אני תל אביבי** הוא אלבום אוסף מאת משפחת תאקט שנמכר מסחרית החל משנת 2009. האלבום כולל 17 שירים (כולל פתיח) באורך כולל של למעלה משעה.

הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "חי בגדול". לטענת מפיק האלבום, סאבלימינל, הוצאת האלבום קשורה בחגיגות המאה לתל אביב.

## רשימת רצועות

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומי תאקט
דף חדש

**דף חדש** הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת סיוון. האלבום יצא לחנויות בשנת 2008.

על אלבום זה עבדה סיוון תוך כדי הופעות בישראל ומחוצה לה עם משפחת תאקט, כאשר היא גם כתבה חלק מהשירים. לצד סיוון שותפים לכתיבת השירים סינרגיה, סאבלימינל, איציק שמלי, מטרו, בוסקילז ועוד.

## רשימת רצועות
# דף חדש
# שוברת שתיקה
# מחכה לשמוע
# יותר ממני
# סיוון
# הלוואי
# חבר קרוב
# שנינו יחד
# מגה סלב
# לא הספקתי לאהוב
# כמו תמיד
# אין כמו בשכונה
# בינינו
# תסתכל עליי עכשיו
# מה שהיה היה
# מכתב פרידה
# אין גבולות

## קישורים חיצוניים

* אתר תאקט

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2008
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי תאקט
דרגת טוהר

**דרגת הטוהר**   בסגסוגות של מתכות יקרות היא אחוז המתכת היקרה מתוך מסת הסגסוגת. דרגת הטוהר היא מילסימאלית (נמדדת באלפיות). סגסוגת טהורה (99.9%) מתוארת על ידי המידה 999 כלומר שאחוז הזהב הטהור בסגסוגת הוא 99.9%. דרגת טוהר 875 בזהב פירושה סגסוגת שאחוז הזהב בה הוא 87.5%.

על פי דרגת הטוהר נקבע גם מחיר הסגסוגת והתאמת הסגסוגת לשימוש. דרגת טוהר משמשת בהערכת פלטינה, זהב וכסף.

## זהב
[שמאל|ממוזער|120px|סימול על פי ה[תקן ישראלי|תקן הישראלי לתכשיטי זהב. דרגת טוהר 875 בזהב, המקבילה ל-21 קרט]]
בזהב  קיימת גם יחידת טוהר או משקל בשם קרט. זהב 24 קרט מקביל לדרגת טוהר של 999 - זהב טהור, וכן הלאה. קיימות דרגות מקובלות לדרגת הטוהר של זהב, והן (בישראל):

בישראל, קיים תקן רשמי ת"י 299, מתוקף חוק התקנים הישראלי. החוק קובע כי כל מוצר זהב חייב לעבור תהליך של אימות דרגת טוהר הזהב. מטרתו של תהליך זה הוא להגן על הצרכן מפני זיופים ולהגביר את מודעותו הצרכנית למוצרים ממתכות יקרות. מוצרים שבהם פחות מ-375 אלפיות זהב לא יכונו מוצר זהב.


## כסף
[שמאל|ממוזער|250px|רימון כסף ולצידו הספרות 925 - סימן האימות הוולונטרי של דרגת הטוהר של [כסף סטרלינג בישראל]]
בכסף אין שימוש ביחידות קרט. מידות הטוהר המקובלות לתכשיטי וכלי כסף (בישראל) הן:

כסף 999 - כסף טהור - אינו בשימוש בתכשיטים בהם נדרשת קשיות מינימלית. כסף 925 - הידוע גם בשם כסף סטרלינג, הוא הסגסוגת הנפוצה בייצור תכשיטי וכלי כסף. בעולם קיימות גם דרגות טוהר נוספות, כ"כסף בריטניה"(958), ואחרות. גם  בייצור כלי נגינה מכסף אפשר שיהיה שימוש בדרגות טוהר שונות.

בישראל, מתכת הכסף מוגדרת כמתכת יקרה אך אינה נכללת בהגדרות תקן ישראלי 299 לחוק מכון התקנים כתקן חובה בסימון או בדיקה.

## פלטינה
דרגות טוהר מקובלות בפלטינה הן:

## סימון דרגת הטוהר
קיימת חובה במדינות מסוימות להטביע את דרגת הטוהר על התכשיטים. בישראל קיים תקן מחייב לסימון. חובה זו חלה על תכשיטי זהב, והסימון בחוק הוא "כינור דוד" - סמל המופיע במקביל לציון דרגת הטוהר ושם יצרן התכשיט. מוצר בו דרגת הטוהר נמוכה מ-375 לא יכונה על פי החוק מוצר זהב.

בתכשיטי כסף אין חובה, וניתנת בחירה, לסמן את דרגת הטוהר. סמל הכסף הוא רימון כסף.

## קישורים חיצוניים

* דרגות טוהר של זהב באתר מכון התקנים הישראלי
קטגוריה:מתכות יקרות
נס הנשיא (גרמניה)

**נס הנשיא** או **הנס של נשיא האיחוד** (גרמנית: **Die Standarte des Bundespräsidenten**) הוא דגלו האישי של נשיא גרמניה. הדגל מרובע ביחס 1:1 צבוע בצבעים הלאומיים של גרמניה שחור-אדום-זהב. שדה הדגל צבוע זהב עם גבול אדום ובמרכז עיט שחור בעל טלפיים ומקור אדומים.

הדגל הונף לראשונה עם כינון משרת נשיא הרייך בשנת 1921 בימיה של רפובליקת ויימאר. הדגל היה בשימוש בעיצובו הנוכחי בין 1921 ועד עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 אז שונה עיצובו של הדגל והגבול האדום הוחלף בגבול משולש בצבעי שחור-לבן-אדום, כצבעי הטריקולור האימפריאלי. עם ההאחדה בין משרד נשיא הרייך ולבין משרד הקאנצלר, בוטל למעשה דגל נשיא גרמניה והוחלף בדגלו האישי של אדולף היטלר.

עם הקמתה של הרפובליקה הפדרלית של מערב גרמניה, כונן מחדש מוסד הנשיאות והדגל הישן מתקופת הרפובליקה הוחזר לשימוש כדגל נשיא גרמניה המערבית, והחל משנת 1991 של נשיא גרמניה המאוחדת.

## גרסאות היסטוריות

## קישורים חיצוניים

* 

גרמניה
נשיא
קטגוריה:נשיא גרמניה
הלילה (ספר)

**הלילה** (בצרפתית: **La Nuit**, ביידיש: **און די װעלט האט געשװיגן** – "והעולם שתק") הוא ספרו הראשון של הסופר היהודי-אמריקאי אלי ויזל, שיצא לאור בצרפתית ב־1958 לאחר שתורגם מהמקור שנכתב בשנת 1954 ביידיש. הספר הוא ספר אוטוביוגרפי המספר את קורותיו של אלי יחד עם אביו שלמה בתקופת השואה במחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד בשנים 1944–1945.

## תוכן
בכ-100 עמודי הספר, מספר ויזל על ההתמודדות שלו עם הגרמנים הנאצים, עם הקאפו ועם עמיתיו היהודים, וכן עם עצמו ועם אמונתו החזקה באל, שמתערערת במהירות עם הגיעו לאושוויץ. הגעתו למחנה בגיל 15 ביגרה אותו במהירות, והפכה אותו למעין אפוטרופוס של אביו בן החמישים. בשלב מסוים הוא אף התייאש ממנו: "הלוואי שלא אמצא אותו! אילו יכולתי להיפטר מן המשא המת הזה, כדי שאוכל להילחם בכל כוחי למען חיי שלי, לדאוג רק לעצמי... מיד חשתי חרפה, חרפה על חיי, על עצמי". שמונה ימים אחרי שהגיעו לבוכנוואלד, שהיה גם היום בו מת אביו, אמר לו הבוקסאלסטר שחילק את האוכל לוויזל הצעיר "כל איש חייב להילחם למען חייו, ולא לחשוב על זולתו, אפילו לא על אביו. כאן אין אבות ואחים וידידים. כל איש חי או מת לעצמו. אתה לא צריך לתת לו את האוכל שלך, אלא להפך, האוכל שלו שייך לך".
בעת שחרור מחנה בוכנוואלד, עת הגיעו הכוחות האמריקניים למחנה באפריל 1945, היה ויזל בן 16 בלבד, מאוחר מדי עבור אביו, שמת שלושה חודשים קודם לכן בדרגש מתחתיו, לאחר שספג מכות נמרצות משום שדיבר בקול וקרא לבנו בעת מסדר.

מאורע זה מתואר בספרו בכאב ובדרמטיות "את בקשתו האחרונה, שאשהה לידו בשעת גסיסה לא מילאתי... לעולם, לעולם לא אסלח לעצמי, לעולם לא אסלח לעולם שהוליד בי את השטן, שהוליד בי את האינסטינקטים החייתיים ביותר".

הספר תורגם ופורסם בתחילה בצרפתית בצירוף הקדמה של פרנסואה מוריאק, ובהמשך תורגם לעברית על ידי חיים גורי בשנת 1974. בשנות המאבק לחיים במהלך השואה, מתעוררות בוויזל הצעיר שאלות מהותיות על אודות מוסר ואמונה, והוא מבטיח לעצמו כי לעולם לא ישכח את הלילה הראשון במחנה אושוויץ ואת הזוועות שליוו את תקופת שהותו במחנה.

הספר הוא בין הספרים הנפוצים ביותר בנושא השואה, תורגם ל-35 שפות, והוא מהווה חלק מתוכנית הלימודים במדינות רבות ובהן ישראל וארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* , ריאיון עם אלי ויזל.
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זיכרונות מהשואה
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:אלי ויזל
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים