אפיס

**אפיס** או **האפיס** (במצרית עתיקה: **ḥp** – חפ) היה פר קדוש בדת מצרים העתיקה שנסגד באזור ממפיס. הוא זוהה כבנה של חתחור, אלוהות ראשית בפנתאון של מצרים העתיקה. בתחילה, הוא קיבל תפקיד משמעותי בפולחן שלה, בהקרבתו והולדתו מחדש. מאוחר יותר, אפיס שימש גם כמתווך בין בני אדם לאלוהויות עוצמתיות אחרות (במקור לפתח, לימים לאוסיריס, ואחר כך לאתום).

השור אפיס היה חיה קדושה חשובה למצרים הקדמונים. בדומה לשאר החיות הקדושות, חשיבותו של אפיס גדלה במהלך המאות. במהלך הקולוניזציה של מצרים הכבושה, לסופרים היוונים והרומאים היה הרבה מה לומר על אפיס: הסימנים לפיהם הוכר העגל השחור, אופן הורתו בהתעברות על ידי קרן משמיים, ביתו בממפיס (עם חצר להתנהלותו), אופן החיזוי ממעשיו, מותו, האבל על מותו, קבורתו היקרה, והשמחות בכל הארץ כשנמצא אפיס חדש. חפירתו של אוגוסט מארייט ב חשפה קברים של יותר משישים בעלי חיים, החל מתקופת אמנחותפ השלישי (1379–1417 לפנה"ס) ועד סוף השושלת התלמיית. במקור, כל חיה נקברה בקבר נפרד ומעליו נבנה בית תפילה. החל מתקופת רעמסס השני (1237–1304 לפנה"ס) ואילך, שוורים נקברו בגלריות תת-קרקעיות מחוברות זו לזו.

## היסטורית הפולחן
פולחן לשור אפיס, שנחשב על ידי המצרים הקדמונים כקדוש, ידוע מאז השושלת הראשונה (משנת 3050 לפנה"ס) בממפיס, בעוד שסגידה לאפיס כאל ראוי, על פי האגיפטיאקה של מנתון, נראה כנוהג מאוחר יותר, החל בתקופת שלטונו של המלך "קאיכוס" (אולי ) מהשושלת השנייה (משנת 2890 לפנה"ס). השם אפיס נמצא על אנדרטאות מוקדמות מאוד, אם כי ידוע רק מעט על החיה האלוהית לפני הממלכה החדשה. קבורה טקסית של שוורים מצביעה על כך שהקרבה פולחנית הייתה חלק מהפולחן לאלוהויות הפרה המוקדמות, חתחור והאלה בת; השור היה עשוי לייצג את צאצאיה של האלה, מלך שהפך לאלוהות לאחר המוות. הוא קיבל את הכינוי "מחדש החיים" של האלוהות הממפית פתח; אך לאחר מותו, הוא הפך לאוסוראפיס, כלומר לאוסיריס אפיס, בדיוק כפי שבני אדם מתים נטמעו עם אוסיריס, שליט השאול. אוסוראפיס זה זוהה עם סראפיס של סוף התקופה ההלניסטית, וייתכן בהחלט שהוא זהה לו. סופרים יוונים עתיקים, שיצרו הקבלות לאמונות הדתיות שלהם, זיהו את אפיס כגלגול של אוסיריס, תוך התעלמות מהקשר עם פתח.

במצרים העתיקה היו 3 כתות גדולות שסגדו לשוורים: כת ה, כת ה ובעלת הפולחן הפופולרי ביותר, כת האפיס. כל הכתות היו קשורות לפולחן של חתחור או של האלה בת, אלות ראשוניות דומות, המופרדות לפי אזור עד למיזוגן בסופו של דבר לחתחור. הפולחן של אפיס נמשך על ידי היוונים ואחריהם גם על ידי הרומאים, עד כמעט שנת 400 לספירה.

## התגלמות פתח
ממוזער|התהלוכה הקדושה של אפיס אוסיריס מאת F.A Bridgman
חיה זו נבחרה כי היא סימלה את הלב האמיץ, הכוח הרב ורוח הלחימה של המלך. אפיס הפך לביטוי של המלך, שכן שוורים היו סמלים של כוח ופוריות, תכונות הקשורות קשר הדוק למלכות. "שור חזק של אמו חתחור" היה תואר נפוץ לאלים מצריים ולמלכים זכרים, אך לא בשימוש לנשים המשמשות כמלך, כגון חתשפסות.

כבר בתקופת פלטת נערמר, המלך מתואר עם זנב שור בצד אחד, כאשר בצד השני נראה שור מפיל את חומות עיר.
[ממוזער|פסלון פרעה עם שור האפיס ([המוזיאון הבריטי)]]
מדי פעם, אפיס תואר עם סמל דיסק השמש של אמו, חתחור, בין קרניו, בהיותה אחת מאלוהויות הבודדות שמקושרות לסמלה. כאשר הדיסק צויר על ראשו עם קרניו למטה וסימון המשולש על מצחו, הוצע ענח'. הסמל הזה תמיד היה קשור קשר הדוק לחתחור.

בשלב מוקדם, אפיס היה המבשר () של פתח, האלוהות הראשית באזור שמסביב לממפיס. כביטוי של פתח, אפיס נחשב גם לסמל של המלך, המגלם את תכונות המלכות. באזור שבו סגדו ל-פתח, הבקר היה בעל דגמים לבנים על גופם השחור בעיקרו, וכך צמחה אמונה שלעגל אפיס צריך להיות סט מסוים של סימנים המתאימים לתפקידו. הוא נדרש להיות בעל סימן משולש לבן על מצחו, קו מתאר כנף נשר מצרי לבן על גבו, סימן חרפושית מתחת ללשונו, צורת סהר לבן על אגפו הימני ושערות כפולות על זנבו.

העגל שהתאים לסימנים אלו נבחר מהעדרים, הובא למקדש, קיבל הרמון של פרות, וסגדו לו כחלק של פתח. האמינו שהפרה שהייתה אמו הרתה אותו בהבזק של ברק מהשמיים, או מקרני הירח. גם היא זכתה לטיפול מיוחד, וקיבלה קבורה מיוחדת. במקדש, אפיס שימש כאורקל, תנועותיו התפרשו כנבואות. האמינו שהנשימה שלו מרפאה מחלות ונוכחותו מברכת את הסובבים אותו בכוח. במקדש נוצר חלון שדרכו ניתן היה לצפות בו ובחגים מסוימים הוא הובל ברחובות העיר, מכוסה בתכשיטים ובפרחים.
[ממוזער|השור אפיס מקודש לירח N372.2, [מוזיאון ברוקלין]]

## קְבוּרָה
פרטים על טקס החניטה של השור הקדוש כתובים ב. לעיתים חנטו את גופתו של השור וקיבעו אותה בעמידה על תשתית עשויה קרשי עץ.

בתקופת הממלכה החדשה, שרידי השוורים הקדושים נקברו בבית הקברות של סקארה. הקבורה המוקדמת ביותר הידועה בסקארה בוצעה בתקופת שלטונו של אמנחותפ השלישי על ידי בנו הנסיך תחותמס. לאחר מכן, נקברו עוד שבעה שוורים בקרבת מקום. רעמסס השני יזם את קבורת אפיס במה שמכונה כיום כסרפאום, מתחם תת-קרקעי של תאי קבורה בסקארה עבור השוורים הקדושים, אתר ששימש לאורך שאר ההיסטוריה המצרית העתיקה ועד לתקופת שלטונה של קלאופטרה.
[ממוזער|220x220 פיקסלים|סטלה המוקדשת לאפיס, המתוארכת לשנה 21 של [פסמתיך הראשון (בערך  644 לפנה"ס)]]
חאמוואסט, בנו הכוהן של רעמסס השני (בערך 1300 לפנה"ס), חפר גלריה גדולה כדי לתחם את תאי הקבר; גלריה דומה נוספת נוספה על ידי פסמתיך הראשון. התיעוד המדוקדק של הגילים של בעלי החיים במקרים המאוחרים יותר, עם תאריכי המלוכה ללידתם, להכתרתם ולמותם, הטילו אור רב על הכרונולוגיה של השושלת העשרים ושתיים ואילך. לעיתים קרובות מתועדים שם הפרה האם ומקום הולדתו של העגל. הסרקופג הם בגודל עצום והקבורה הייתה כרוכה בהוצאות עצומות. מדהים, לפיכך, שהמנהיגים הדתיים הקדומים הצליחו לקבור את אחת החיות בשנה הרביעית של קמביסס השני.

אפיס היה המגן של הנפטר ומקושר לפרעה. קרניים מייפות חלק מהקברים של פרעונים עתיקים, ואפיס תואר לעיתים קרובות על ארונות קבורה פרטיים כמגן רב עוצמה. האמינו שלהיות תחת חסותו של אפיס בהתגלמותו כאוסיריס, שליט העולם התחתון, יעניק לאדם שליטה על ארבע הרוחות בחיים שלאחר המוות.

## מחיה לאדם
[ממוזער|300x300 פיקסלים|פסל של האלוהות ההלניסטית-מצרית [סראפיס, עותק רומי מאת Bryaxis של מקור שעמד במקדש סראפיס של אלכסנדריה, מוזיאוני הוותיקן]]
ממוזער|קמיע מצרי מייצג אריות או אפיס, מוזיאון וולטרס לאמנות.
[ממוזער| מסכה של מומיה של שור קדוש עם הדיסק הקדוש של חתחור, [המוזיאון לתולדות האמנות (וינה)|מוזיאון המוזיאון לתולדות האמנות (וינה)]]
לפי אריאנוס, אפיס היה אחד האלים המצריים שאלכסנדר מוקדון פייס על ידי הקרבת קורבן במהלך כיבוש מצרים העתיקה מהפרסים. לאחר מותו של אלכסנדר, הגנרל שלו תלמי הראשון סוטר עשה מאמצים לשלב את הדת המצרית עם זו של השליטים ההלניים החדשים. מדיניותו של תלמי הייתה למצוא אלוהות שיכלה לזכות ביראת כבוד של שתי הקבוצות, למרות הקללות של המנהיגים הדתיים המצריים נגד אלוהויותיהם של השליטים הזרים הקודמים (למשל, סת, זכה לשבחים על ידי החיקסוס). אלכסנדר מוקדון ניסה להשתמש באמון למטרה זו, ללא הצלחה, שכן האלוהות הזו הייתה בולטת יותר במצרים העליונה ולא במצרים התחתונה, שם הייתה ליוונים השפעה חזקה יותר. מכיוון שליוונים היה מעט כבוד לאלוהויות בעלי-ראש, פסל יווני נוצר כאליל והוכרז כמקבילה אנתרופומורפית לאפיס הפופולרי ביותר. השם שנתן היה "אסר-הפי" (כלומר אוסיריס-אפיס), שהפך ל**[[סראפיס]]**, ומאוחר יותר ייחסו לו ייצוג של אוסיריס במלואו, ולא רק של הקע שלו.

האזכור המוקדם ביותר של סראפיס הוא ביומנים המלכותיים המתארים את סצנת המוות האותנטית של אלכסנדר. כאן, לסראפיס יש מקדש בבבל, והוא בעל חשיבות כה גדולה עד כי הוא לבדו נקרא לייעוץ עבור אלכסנדר הגוסס. נוכחותו של מקדש זה בבבל שינתה באופן קיצוני את התפיסות של המיתולוגיות של עידן זה, אף על פי שהתגלה כי האלוהות הבבלית הבלתי קשורה אנכי כונתה "סראפסי", כלומר "מלך המעמקים*"*, הכנוי ביומנים הוא סראפסי, לא סרפיס. אולם החשיבות של סראפסי זה לנפש ההלנית, בשל מעורבותו במותו של אלכסנדר, אולי תרמה גם היא לבחירתו של אוסיריס-אפיס כאל התלמיי הראשי במהלך כיבוש מצרים העתיקה.

על פי פלוטרכוס, תלמי גנב את הפסל מסינופה, לאחר שקיבל הוראה בחלום מ להביא את הפסל לאלכסנדריה, שם, הפסל הוכרז כ"סראפיס" על ידי שני מומחים דתיים.

אחד המומחים היה בן האומולפידאי , המשפחה העתיקה שמחבריה נבחר היירופנט  של המסתורין האלאוסיניים (אלה היו אוסף של טקסים שערכו כתות אגרריות לכבוד דמטר ופרספונה), באופן מסורתי מאז לפני כל תיעוד היסטורי. המומחה השני היה הכומר המצרי המלומד מנתון, שדבריו התקבלו הן אצל המצרים והן אצל המצרים-יוונים.

עם זאת, ייתכן שפלוטרכוס טועה, מכיוון שכמה אגיפטולוגים טוענים שהסינופה בדו"ח של פלוטרכוס היא הגבעה שבסינופיאון, שם שניתן לאתר של סרפאום קיים בממפיס. כמו כן, על פי טקיטוס, סראפיס (כלומר אפיס שזוהה במפורש כאוסיריס במלואו) הייתה האלוהות המגינה של הכפר ראקוטיס, לפני שהוא התרחב והפך לבירה הגדולה של "אלכסנדריה".

כפי שהוצג על ידי היוונים, הפסל תיאר דמות אנושית מלאה הדומה להאדס או לפלוטו, שניהם מלכים של העולם התחתון היווני. הדמות הוכתרה עם המודיוס, שהוא סל או מידת תבואה, על ראשו, סמל יווני לארץ המתים. הוא גם אחז בשרביט, המעיד על שלטון, וסרברוס, שומר הסף של השאול, נח לרגליו. בבסיסו היה גם מה שנראה כנחש, ההולם את סמל הריבונות המצרי, האוראוס.

עם אשתו (כלומר, של אוסיריס), איסיס, ובנם הורוס (בשלב זה בהיסטוריה בדמות חר־פא־חֿרד), זכה סראפיס למקום חשוב בעולם היווני, והגיע לרומא העתיקה, כאשר אנוביס מזוהה כסרברוס. הכת שרדה עד שנת 385, כאשר נוצרים הרסו את הסרפאום של אלכסנדריה, ולאחר מכן, הכת נאסרה על פי .

## שימוש מודרני
חברת התרופות נובו נורדיסק משתמשת באפיס בתור הלוגו שלה.

במצרים של ימינו, מחוז שלם של העיר אלכסנדריה נקרא על שם השור אפיס.

## ראו גם
* אלוהויות במצרים העתיקה
* ענח'
* עגל זהב
* חתתור
* ננדי (שור - כלי רכבו של שיווה)

## לקריאה נוספת
* ג'.אפ. ברונט, חידת הקבורה של השושלות ה-22 וה-25 ב: Journal of the Ancient Chronology Forum 10 (2006), 26-34
* מ. איברהים וד. רוהל, אפיס והסרפאום ב: Journal of the Ancient Chronology Forum 2 (JACF 1988) 6-26.
* מארק סמית', בעקבות אוזיריס: פרספקטיבות על החיים שלאחר המוות האוסיריאנית מארבעת אלפי השנים. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2017
* אד ט'יס החלק הרמסיאדי של הסראפאום (*The Ramesside Section of the Serapeum), SAK 47, 2018.*
* דורותי ג'יי תומפסון, ממפיס תחת שלטון תלמי, מהדורה שנייה. פרינסטון, 2012.
* ז'אק ונדיר, ממפיס והשור אפיס בפפירוס ג'ומיל-האק Jumilhac (בצרפתית), בתוך: Jean Sainte Faire Garnot (עורך), *Mélanges Mariette*. קהיר, 1961.
* ז'אן ורקוטר, מלכי נאפטן ופולחן אפיס, בתוך: KUSH 8 (1960), 62-76.
* RL Vos, טקס החניטה של אפיס *tphx : P. Vindob. 3873*. לובן, 1992.

## קישורים חיצוניים

* 
* אפיס, באתר המוזיאון המצרי הווירטואלי 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלי בעלי חיים
קטגוריה:אלי בריאות
קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:אלים מצריים
קטגוריה:שור בתרבות
קטגוריה:ממפיס (מצרים)