אה"מ ניקאטור (1916)

**אה"מ ניקאטור** הייתה משחתת מסדרה M אשר שירתה בצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה. סדרה M הייתה שיפור בהשוואה לסדרה L הקודמת, והייתה מסוגלת למהירות גבוהה יותר. המשחתת, שהושקה בפברואר 1916, נלחמה בקרב יוטלנד בין מאי ליוני 1916, ופעלה לתמיכה בסיירות המערכה הבריטיות בפעולתם נגד צי הים הפתוח הגרמני. ניקאטור טענה, יחד עם אוניית האחות שלה נסטור, להשמדת סירת טורפדו גרמנית, ככל הנראה V27. המשחתת תקפה גם את סיירות המערכה ואוניות המערכה הדרדנוטים הגרמניות ולמרות שלא נרשמו פגיעות, מנעה מהאוניות הגרמניות לצמצם טווח אל הבריטים. זה היה חיוני להגבלת ההפסדים לצי סיירות המערכה הבריטיות. לאחר מכן הותקנו על כלי השיט פרוואנים ללוחמה נגד צוללות. לאחר המלחמה, המשחתת הוכנסה למילואים ולאחר מכן נמכרה לפירוק במאי 1921.

## תכנון ופיתוח
ניקאטור הייתה אחד מ-16 המשחתות מסדרה M שהוזמנו על ידי האדמירליות הבריטית בפברואר 1915 כחלק מתוכנית הבנייה הרביעית של המלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. סדרה M הייתה גרסה משופרת של המשחתות המוקדמות יותר סדרה L, שנדרשה להגיע למהירות גבוהה יותר כדי להתמודד עם השמועות על משחתות מהירות גרמניות. התכנון היה למהירות מרבית של 36 קשרים (67 קמ"ש), ולמרות שהתכנון בסופו של דבר לא השיג זאת, הביצועים הגדולים יותר של סדרה M זכו להערכה על ידי הצי המלכותי. התברר שהאוניות הגרמניות לא היו קיימות.

אורך המשחתת היה  בין הניצבים, עם רוחב של  ושוקע של . הדחק האונייה היה בתפוסה סטנדרטית ו- במעמס מלא. הם הונעו על ידי שלושה דוודי Yarrow שהזינו טורבינות קיטור של פארסונס בדירוג של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) שהניעו שלושה מדחפים, והעניקו מהירות של 34 קשרים (63 קמ"ש). הותקנו שלוש ארובות. האוניות נשאו  של נפט, כולל  במכלי שלום שלא שימשו בזמן מלחמה, שהעניקו טווח של 2,280 מיילים ימיים (4,220 ק"מ) במהירות 17 קשרים (31 קמ"ש).

האוניות היו חמושות בשלושה תותחי QF 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark IV על קו מרכז האונייה, עם אחד על המצודה, אחד מאחור על במה מוגבהת ואחד בין הארובות האמצעית והאחורית, שני תותחי נ"מ QF 2 פאונד (40 מ"מ) "פום-פום", ושני צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ). ניקאטור הייתה מצוידת בשני משגרי מטעני עומק מאחור, ומספר מטעני העומק הנישאים גדל במהלך המלחמה. צוות האונייה כלל 80 קצינים ומלחים.

## בנייה וקריירה
ניקאטור הונחה על ידי ויליאם דני והאחים מדמברטון ב-21 באפריל 1915. עלות הבנייה הייתה 149,730 ליש"ט. היא הושקה ב-3 בפברואר 1916 ונכנסה לשירות ב-15 באפריל. האונייה הייתה הראשונה בצי המלכותי שנקראה על שמו של סלאוקוס הראשון ניקאטור, אחד מהדיאדוכים של אלכסנדר מוקדון ומייסד השושלת הסלאוקית. המשחתת נפרסה כחלק מהצי הגדול, והצטרפה לשייטת המשחתות ה-13.  זמן קצר לאחר כניסתה לשירות, המשחתת הייתה חלק מהליווי לכוחות שנשלחו לדבלין ב-25 באפריל כדי לדכא את מרד הפסחא.

בין 31 במאי ל-1 ביוני 1916, הפליגה ניקאטור כחלק מהשייטת, בהובלתה של הסיירת צ'מפיון מובילת השייטת, כדי להתעמת עם צי הים הפתוח הגרמני בקרב יוטלנד. השייטת הייתה חלק ממסך המשחתות של סיירות המערכה הבריטיות כשהם התעמתו עם המקבילות הגרמניות שלהם. כאשר שני הציים התכנסו, ניקאטור והאונייה האחות שלה נסטור תקפו את סירות הטורפדו הגרמניות וטענו להטבעה אחת. V27, שנפגעה מירי, עשויה להיות הקורבן שלהן.

לאחר השמדת קווין מרי, השייטת, מתוגברת על ידי אוניות שייטת המשחתות התשיעית, מורסום ומוריס משייטת המשחתות העשירית, מיהרו לתקוף את הצי הגרמני. המשחתות התמודדו עם מסך המשחתות הגרמנית והתפתח קרב עז. ניקאטור הייתה אחת משתי אוניות בלבד מהשייטת, יחד עם נסטור, שהצליחו לפרוץ כדי להגיע לקו הגרמני. הם נתקלו לראשונה בסיירת המערכה ליצו, שפנתה כדי להימנע מהתקפתן. לאחר מכן שיגרה המשחתת טורפדו לעבר סיירת המערכה הגרמנית דרפלינגר, שהחטיא. טורפדו נוסף נתקע בצינור שלו ולא הצליח להיירות. למרות שההתקפה לא רשמה פגיעות, היא כן אילצה את ספינות המלחמה הגרמניות להתרחק וכך אפשרה לצי סיירות המערכה הבריטי, שכבר איבד שתי אוניות, להימלט ללא פגיעה נוספת.

כשנסטור וניקאטור התרחקו מסיירות המערכה הגרמניות, אוניות המערכה של צי הים הפתוח הופיעו באופק. ניקאטור ירתה פגז אחד נוסף לעבר האוניות הגרמניות הנסוגות ופרשה. לאחר מכן הצטרפו המשחתות לשייטת גדולה יותר של 12 משחתות שהוצבה ממזרח לצי הגדול. בזמן שציי הקרב תמרנו זה סביב זה, ניסתה ניקאטור לתקוף את אוניות המערכה הגרמניות עם ירי אך ללא הצלחה. כשהקרב הגיע לסיומו, נמנעה המשחתת מטורפדו ששוגר על ידי הצוללת U-52, שגם היא נמלטה, לפני שפרשה לרוזית' בשל מחסור בדלק.

במהלך תחילת 1917, ניקאטור צוידה בפארוואנים נגד צוללות וב-16 וב-17 באפריל, האונייה הייתה אחת משש ששימשו לסיורים של שרטון דוגר הידועים בשם סריקות במהירות גבוהה, אם כי לא נמצאו צוללות במהלך המבצע. האדמירליות זיהתה שהסיורים לא הצליחו באיתור והשמדת צוללות כפי שהם צריכים והתמקדה במקום זאת במודל השיירה היעיל יותר. המשחתת הועברה לבונקראנה עם שייטת המשחתת השנייה ושירתה שם בשנה האחרונה של המלחמה.  המשחתות שהתבססו בבונקראנה הועסקו בליווי שיירות, נפגשו עם שיירות טרנס - אטלנטיות שנכנסו מהמפטון רודס ומסידני, נובה סקוטיה וליוו אותן לנמלים בקלייד ומרזי וליוו שיירות יוצאות מהאוקיינוס האטלנטי עד שהתפזרו.

לאחר שביתת הנשק, ניקאטור הועברה לפורטסמות'.  זו הייתה משימה זמנית ובמהלך השנה שלאחר מכן, המשחתת הועברה לשייטת ההגנה המקומית בפורטלנד.  כשהצי המלכותי חזר לרמת כוח בזמן שלום, היה צורך לצמצם גם את מספר האוניות וגם את כמות הצוות כדי לחסוך כסף. בנוסף, התנאים הקשים של שירות בזמן המלחמה, במיוחד השילוב של מהירות גבוהה ומזג אוויר גרוע שאופייני לים הצפוני, שהוחמר בגלל העובדה שגוף האונייה לא היה מגולוון, גרמו לכך שהמשחתת הייתה זקוקה לתיקון כדי להישאר בשירות. ב-9 במאי 1921 הוצאה המשחתת משימוש ונמכרה לת'וס. וורד וורד ממילפורד הייבן לגריטה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:משחתות בצי המלכותי הבריטי