שלי דובאל

**שלי אלקסיס דובאל** (באנגלית: **Shelley Alexis Duvall**; 7 ביולי 1949 – 11 ביולי 2024) הייתה שחקנית, מפיקה, תסריטאית וזמרת אמריקאית. היא התחילה את הקריירה במספר סרטים של רוברט אלטמן בשנות ה-70, כולל "Brewster McCloud" (1970), "הקלפן והיצאנית" (1971), "Thieves Like Us" (1974), "נאשוויל" (1975), ו-"" (1977), עבורו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, במועמדות לפרסי BAFTA, ובמועמדות לפרס אמי עבור תוכניות ילדים שהפיקה. היא השתתפה, בין השאר, בסרט "הרומן שלי עם אנני" (1977), וכיכבה בסרטים "פופאי" (1980) ו"הניצוץ" (1980).

## ביוגרפיה
דובאל נולדה בפורט וורת' שבטקסס. כשסיימה את לימודי התיכון, עבדה במכירות קוסמטיקה, ולמדה תזונה במכללת דרום טקסס. היא פגשה את רוברט אלטמן כשצילם סצנות לסרט "ברוסטר מקלאוד" ביוסטון, והוא הציע לה תפקיד בסרט. תחילה סירבה, אך אז, לדבריה, "נמאס לי להתווכח, וחשבתי שאולי אני בכל זאת שחקנית. הם אמרו לי להגיע, אז עליתי על מטוס ובאתי. זה סחף אותי". דובאל מעולם לא הייתה מחוץ לטקסס קודם לכן, ונדהמה למצוא את עצמה משחקת בהוליווד. היא שיחקה בסרט את אהובתו חופשיית-הנפש של הדמות הראשית, ברוסטר.

## קריירה
### שנות ה-70
אלטמן המשיך ללהק את דובאל בסרטיו - היא שיחקה כלה-בהזמנה בסרט הקלפן והיצאנית (1971), את בתו של אסיר ומאהבתו של דמותו של קית' קרדין ב-"Thieves Like Us" (1974), גרופית מעופפת ב"נאשוויל" (1975), ואשת המערב הפרוע ב-"Buffalo Bill and the Indians, or Sitting Bull's History Lesson" (1976).

ב-1976 כיכבה בעיבוד לטלוויזיה של הסיפור הקצר של פ. סקוט פיצג'רלד, "ברניס מסתפרת", וגם אירחה את "סאטרדיי נייט לייב".

ב-1977 גילמה את מילדרד "מילי" לאמורו בסרטו של אלטמן, "". היא זכתה בפרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר, ולפרס פסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה, גם שיחקה תפקיד קטן בסרטו של וודי אלן, "הרומן שלי עם אנני".

### שנות ה-80
התפקיד הבא של דובאל היה ונדי טורנס, בסרט "הניצוץ" של סטנלי קובריק. ג'ק ניקולסון אמר בסרט הדוקומנטרי Stanley" Kubrick: A Life in Pictures" שקובריק היה במאי שנהדר לעבוד איתו, אך משום מה עם דובאל הוא הפך "לבמאי אחר". בגלל השיטות המתודיות שלו, לקח שנה לצלם את הסרט, וקובריק ודובאל רבו תכופות. למרות זאת אמרה דובאל לאחר מכן, שהיא למדה יותר מקובריק בסרט הזה מאשר מכל תפקידיה הקודמים. כדי להעניק לסרט את האימה הפסיכולוגית, יצר קובריק אנטגוניזם עם השחקנים בכוונה, ובגלל השינויים התכופים בתסריט, הפסיק ניקולסון לקרוא את כל הגרסאות. קובריק בודד את דובאל בכוונה, ודרש ממנה לחזור על סצנת הבייסבול האייקונית 127 פעמים. דובאל נתנה במתנה לקובריק את קווצות שערה שנשרו מהמתח הנפשי שהייתה שרויה בו במהלך הצילומים.

באותה שנה, ביקש אלטמן מדובאל שתשחק את אוליב אויל בסרט "פופאי" מול רובין ויליאמס. רוג'ר איברט כתב שהיה זה תפקיד שנולדה לגלם.

ב-1981 השתתפה בסרט של טרי גיליאם "שודדי הזמן" בתפקיד פאנזי, וב-1982 קריינה, אירחה והפיקה את תוכנית הטלוויזיה לילדים "Faerie Tale Theatre". היא גם שיחקה בשבעה פרקים בסדרה, בדמויות שונות מעולם האגדות, יחד עם שחקנים כמו טרי גאר ורובין ויליאמס. ב-1985 יצרה את הסדרה "Tall Tales & Legends", גם היא סדרה אנתולוגית, עבור ערוץ Showtime. דובאל זכתה למועמדות לפרס אמי עבור סדרה זו.

בתקופה זו נודע שדובאל עתידה לככב בסרט "גם לבוקרות יש רגעים קודרים", על פי ספרו של טום רובינס, עם מיק ג'אגר, ג'רי הול, אחותה סינדי, וסיסי ספייסק. הפרויקט עוכב, וכשיצא ב-1993, כבר היה מלוהק באופן שונה לחלוטין. היא המשיכה לשחק במגוון תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה, כולל בסרטו הקצר של טים ברטון "פרנקנוויני" (1984), ובסרט "רוקסן" (1987) בתפקיד ידידתו של הדמות של סטיב מרטין.

ב-1988 הקימה דובאל חברת הפקה בשם Think Entertainment כדי לפתח תוכניות לערוצי כבלים. היא יצרה סדרה נוספת ל-Showtime, Nightmare" Classics" (1989), אנתולוגיית עיבודים לסיפורי אימה של סופרים כגון אדגר אלן פו.

### שנות ה-90
ב-1991 גילמה דובאל את ג'ני וילקוקס, אשתו של צ'ארלי וילקוקס (כריסטופר לויד) בסרט מסדרת הפעולה של האלק הוגאן, "Suburban Commando". באותה שנה יצאה דובאל בשני דיסקים, הראשון Hello, I'm Shelley Duvall... Sweet Dreams היה אלבום שירי ערש, והשני, *Hello, I'm Shelley Duvall... Merry Christmas*, היה אלבום שירי חג המולד.

ב-1992 הצטרפה חברת ההפקה של דובאל ליוניברסל, והיא פיתחה את הסדרה הרביעית שלה עבור Showtime, "Shelley Duvall's Bedtime Stories", עיבודי הנפשה לסיפורי ילדים מוכרים, שזיכתה אותה במועמדות שנייה לאמי. סדרה חמישית ל-Showtime הופקה ב-1993, ואז מכרה דובאל את Think Entertainment ליוניברסל, והיא פרשה מהפקה. עבור עבודתה כמפיקה זכתה דובאל בשישה פרסי CableACE ופרס פיבודי אחד.

ב-1994 שיחקה בתפקיד אורח בפרקליטי אל איי, וב-1996 בסרטה של ג'יין קמפיון, "דיוקנה של גברת", שיחקה בתפקיד הרוזנת ג'מיני לצד ג'ון מלקוביץ'. במהלך שנות התשעים המשיכה לשחק בסרטי קולנוע וטלוויזיה ולהופיע בסדרות.

### שנות ה-2000
בשנות האלפיים המשיכה דובאל לגלם תפקידים קטנים בעיקר.

## חיים אישיים
ממוזער|190px|שלי דובאל, 2023
דובאל הייתה נשואה לאמן ברנרד סמפסון בין 1970 ל-1974, אך השניים התגרשו כשקריירת המשחק של דובאל נסקה.

כששהתה בניו יורק לצילומי "הרומן שלי עם אנני" ב-1977, פגשה את פול סיימון. הם גרו ביחד שנתיים, ומערכת היחסים הסתיימה כשדובאל הכירה לסיימון את חברתה קארי פישר, ושני אלה החלו מערכת יחסים.

דובאל פרשה ממשחק בשנת 2002. בנובמבר 2016, דיווח העיתון USA Today כי דובאל סובלת מהפרעה נפשית. זמן קצר לאחר מכן הופיעה דובאל בתוכניתו של ד"ר פיל. הופעה זו גררה ביקורת תקשורתית עזה נגד ד"ר פיל בטענה שניצל את מצבה הנפשי של דובאל מטעמי רייטינג.

## פילמוגרפיה

## טלוויזיה

## דיסקוגרפיה
* *Hello, I'm Shelley Duvall...Merry Christmas* (1991)
* *Hello, I'm Shelley Duvall...Sweet Dreams* (1991)

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024