טורונטו ראפטורס

**טורונטו ראפטורס** (באנגלית: **Toronto Raptors**) היא קבוצת כדורסל מהעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סקושה-בנק ארנה. בעלי הקבוצה היא חברת "מייפל ליף ספורטס אנד אנטרטיינמנט", שהיא גם בעלי קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס וקבוצת ה-MLS טורונטו FC.

עונת 2018/2019 הייתה הטובה בתולדות הקבוצה, כאשר העפילה לראשונה לגמר ה-NBA, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על גולדן סטייט ווריורס, שהייתה האלופה המכהנת.

## הקמת המועדון
מועדון **טורונטו ראפטורס** הוקם ב-30 בספטמבר 1993, כשליגת ה-NBA הייתה במסגרת ההתרחבות שלה לקנדה. הראפטורס הפכו למועדון ה-28 בליגה, כשהמנהל שלה היה איש העסקים ג'ון ביטוב. הם שיחקו בליגה בפעם הראשונה ב-1995, והייתה, ביחד עם ונקובר גריזליס, לאחת משתי הקבוצות הקנדיות הראשונות ב-NBA מאז הטורונטו האסקיס, שהשתתפה בליגת ה-ABB  בעונת 1946/1947.

המחשבה הראשונית הייתה להחיות את הכינוי "האסקיס", אך לבסוף ראשי הקבוצה החליטו לוותר על השם הזה משום שחשבו שיהיה מאוד קשה לעצב לוגו השונה מהלוגו של מינסוטה טימברוולבס. כתוצאה מכך, התפתחה תחרות גדולה כדי להכריע מה יהיה כינויה של הקבוצה ומה יהיה הלוגו שלה וצבעי מדיה. יותר מ-2,000 שמות הוצעו והבולטים מביניהם היו: ביוורס, בובקאטס, דראגונס, גריזליס, הוגס, ראפטורס, סקורפיונס, טי רקס, טרנטולאס וטריירס.

השם טורונטו ראפטורס התפרסם ב-15 במאי 1994 בתוכנית טלוויזיה קנדית. התוצאה הוכרעה כנראה בגלל האהדה הרבה באותה תקופה לסרט פארק היורה שיצא לאקרנים ב-1993. השם ראפטור הוא כינוי לדינוזאור ולוצירפטור, שבא ממשפחת הדרומאוזאוריים. ב-24 במאי 1994 הוצג הלוגו של הקבוצה, ולג'נרל מנג'ר הקבוצה מונה אייזיאה תומאס. הצבעים של הקבוצה בדרך כלל היו אדום, סגול, שחור וכסף.

תומאס מינה את עוזר המאמן לשעבר של דטרויט פיסטונס, ברנדן מלון, למאמן הראפטורס. סגל הקבוצה התמלא בעיקר בזכות דראפט ההרחבה של שנת 1995. דראפט זה הוא דראפט מיוחד שהיה שייך רק לשתי הקבוצות החדשות, הראפטורס והגריזליס, ובו נבחרו לסירוגין 27 כדורסלנים בין שתי הקבוצות, כשהראפטורס לקחו את הבחירה הראשונה. השחקנים שנבחרו בדראפט כבר שיחקו ב-NBA בעבר, ולחלק מהם היה הרבה ניסיון. בבחירה הראשונה בחרו הראפטורס את בי. ג'יי. ארמסטרונג, שסירב להגיע לאימונים, ונשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לויקטור אלכסנדר וקרלוס רוג'רס. בנוסף, בדראפט הזה, תומאס בחר את ג'רום קרסי, וילי אנדרסון וג'ון סאלי.

בנוסף לדראפט המורחב המיוחד, הראפטורס זכו בבחירה מספר 7 בדראפט הרגיל של עונת 1995/1996. בבחירה זו הם בחרו את דיימון סטודמאייר, רכז מאוניברסיטת אריזונה, שכיכב בקבוצה בשלוש העונות הבאות. למרות בחירתו של סטודמאייר נשמעו באולם הבחירות צעקות בוז מאוהדיהם של הראפטורס, שרצו שייבחר אד אובאנון, ששיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וזכה בתואר ה-MVP של הפיינל פור של ליגת ה-NCAA.

## 1995–1999: השנים הראשונות
[250px|שמאל| ממוזער|[אייר קנדה סנטר הוא אצטדיון הקבוצה מאז נפתח לראשונה בשנת 1999. לפני כן שיחקו הראפטורס את רוב משחקיהם ברוג'רס סנטר]]
במשחק הראשון של הראפטורס ב-NBA קלע אלווין רוברטסון את הנקודות הראשונות. במשחק זה בלט דיימון סטודמאייר שקלע 10 נקודות והוסיף 10 אסיסטים בניצחון 79–94 על ניו ג'רזי נטס. הראפטורס סיימו את העונה עם מאזן רע של 21–61, אך רשמו ניצחון מרשים על שיקגו בולס בעונת השיא שלה, כשהשיגה מאזן שיא (עד אז) - 10–72. סטודמאייר, שקלע 19.0 נקודות והוסיף 9.3 אסיסטים בממוצע למשחק, זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.

בדראפט 1996 בחרו הראפטורס את מרכוס קמבי בבחירה השנייה בדראפט, שעזר להם לשפר את המאזן ולסיים את העונה עם 30–52. בסיום העונה קמבי נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסטודמאייר המשיך לבלוט כשקלע 20.2 נקודות עם 8.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בשתי עונותיהם הראשונות הראפטורס השיגו מספר ניצחונות מרשימים על הקבוצות המובילות באותם זמנים, כמו הבולס, יוסטון רוקטס, מיאמי היט ויוטה ג'אז, אך רשמו הפסדים לקבוצות חלשות במיוחד, כמו מאזן שלושת ההפסדים מול הבוסטון סלטיקס כנגד 0 ניצחונות בעונת 1996/1997.

בתחילת עונת 1997/1998 ג'ון ביטוב  לא הראה עוד עניין בקבוצה ומכר אותה. הקבוצה עצמה סבלה ממכת פציעות של שחקניה שגרמו לה להפסיד 17 משחקים ברציפות. אייזיאה תומאס התפטר ובמקומו מונה גלן גרונוולד. כשתומאס הלך, כוכב הקבוצה, סטודמאייר, ביקש להישלח בטרייד לקבוצה אחרת באופן מיידי. ב-13 בפברואר 1998 הוא נשלח לפורטלנד טרייל בלייזרס, ביחד עם וולט ויליאמס וקרלוס רוג'רס בתמורה לקני אנדרסון, אלווין ויליאמס, גארי טרנט, שלוש בחירות דראפט וכסף. אנדרסון סירב לשחק במדי הראפטורס ונשלח לבוסטון סלטיקס ביחד עם ז'אן טבק ופופאי ג'ונס בתמורה לצ'ונסי בילאפס, די בראון, רוי רוג'רס וג'ון תומאס.

כשמועד סגירת הטריידים התקרב, הראפטורס הפכו לקבוצה הצעירה ביותר בליגה, כשהגיל הממוצע של שחקני הקבוצה היה 24.6 שנים. בסגל שלהם היו 5 שחקני שנה ראשונה, כולל טרייסי מקגריידי, שהיה אז בן 18 והשחקן הצעיר בליגה. הראפטורס הצעירים וחסרי הניסיון לא הצליחו בעונת 1998/1999, והשיגו את המאזן הנמוך ביותר בהיסטוריה של המועדון, 66-16.

בדראפט 1998 הראפטורס בחרו בבחירה הרביעית את אנטואן ג'יימיסון, אך העבירו אותו באותו הלילה לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לבחירה החמישית באותו דראפט, וינס קרטר. כדי להביא יותר ניסיון לקבוצה המאמן שלח את מרכוס קמבי לניו יורק ניקס בתמורה לצ'ארלס אוקלי בעל הניסיון בפלייאוף. עוד שחקן ותיק שנרכש בטרייד הזה הוא קווין ויליס. הראפטורס סיימו את העונה הזו במאזן 23–27, ולא עלו לפלייאוף. למרות זאת היו כמה נקודות אור בעונה זו כמו זכייתו של קרטר בתואר רוקי השנה והשתפרות במשחקו של בן דודו, טרייסי מקגריידי.

## 1999–2003: וינס קרטר והפלייאוף
[שמאל|ממוזער|200px|[וינס קרטר, כוכב הראפטורס בין השנים 1998–2004]]
במהלך דראפט 1999 הראפטורס בחרו בבחירה החמישית את ג'ונת'ן בנדר, אך העבירו אותו מיד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לפאוור פורוורד הוותיק אנטוניו דייוויס. בעונה זו הצטרף אליהם גם הרכז מאגסי בוגס. ההשתפרות של הקבוצה מבחינת הצעירים, והתוספת של הוותיקים המנוסים, היוותה הצלחה לראפטורס שהעפילו לראשונה בהיסטוריה של המועדון לפלייאוף. למרות זאת, הם הודחו בסוויפ כבר בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס.

אף על פי כן, ההשתפרות של הקבוצה ושל וינס קרטר, שזכה בתחרות ההטבעות באותה שנה, משכה הרבה אוהדים בסביבת טורונטו, וגם אוהדים שלא התעניינו בכדורסל לפני כן. בנוסף, בעונה זו הראפטורס שיחקו לראשונה ב"מרכז אייר קנדה" (כיום סקוטיה-בנק ארנה), לאחר ששיחקו לפני כן ברוג'רס סנטר, שהיווה גם אולם ביתי לקבוצות בייסבול ופוטבול בטורונטו. את עונת 1999/200 הראפטורס סיימו עם מאזן 37–45.

בעונת 2000/2001 הראפטורס המשיכו במגמת השיפור וסיימו אותה במאזן 35–47. אף על פי שבעונה זו גם קרטר וגם מקגריידי השתפרו, את רוב תשומת הלב תפס קרטר. בני הדודים שיחקו באותה עמדה, סמול פורוורד, כך שהיה כמעט בלתי אפשרי שישחקו ביחד. בגלל כל הסיבות האלו ראשי הראפטורס החליטו לשלוח את מקגריידי בטרייד לאורלנדו מג'יק בתמורה לבחירת דראפט.

כמצופה על ידי הפרשנים, הראפטורס השיגו מקום בפלייאוף. בסיבוב הראשון הם ניצחו את ניו יורק ניקס 2-3. ב**חצי גמר המזרח** הם שיחקו מול פילדלפיה 76', כשזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון שהם עלו לשלב זה. הסיקסרס הסתמכו על אלן אייברסון ודיקמבה מוטומבו, בזכות יכולותיהם בשני צידי המגרש, ביחד עם עזרה מארון מקי. הסיקסרס ניצלו את היתרון שלהם בעמדות הגבוהות, והראפטורס ניצלו את יכולות המהירות שלהם ורצו למתפרצות. אחרי ששת המשחקים הראשונים התוצאה הייתה 3-3. בשניות האחרונות של המשחק השביעי, המכריע, ההפרש היה נקודה אחת לטובת הסיקסרס, וזריקה קריטית של קרטר לא נכנסה, והראפטורס הודחו מהסדרה 3–4. לאחר מכן, היו שהיפנו ביקורת כלפי וינס קרטר על כך שבחר לא לוותר בבוקרו של אותו יום, על השתתפות בטקס סיום לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.

בתחילת שנת 2001 הונקובר גריזליס שינו את מיקום הקבוצה והעבירו אותה לממפיס, שנמצאת בארצות הברית, כך ששמה שונה לממפיס גריזליס. כך הראפטורס נשארו הקבוצה הקנדית היחידה ב-NBA. כדי לוודא שקרטר יחתום על הארכת חוזה, הראפטורס האריכו את חוזיהם של השחקנים המובילים האחרים בקבוצה, ובנוסף החתימו את האולסטאר לשעבר והשחקן המנוסה שכבר זכה ב-2 אליפויות NBA, האקים אולאג'ואן. לפני פגרת האולסטאר מאזנם של הראפטורס עמד על 21–29, וקרטר נבחר לשחק בפעם השלישית ברציפות במשחק האולסטאר. למזלו הרע, קרטר סבל מדלקת בגידים מה שהכריח אותו להחמיץ את האולסטאר ואת שארית העונה. בלעדיו הראפטורס הפסידו 13 משחקים ברציפות לאחר הפגרה. בכל זאת, הם הצליחו לשפר את היכולת, כשניצחו ב-12 מתוך 14 המשחקים הבאים, ועלו לפלייאוף ביום האחרון של עונת 2001/2002 הסדירה. את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 40–42.

אף על פי שיכולותיה של הקבוצה בהגנה השתפרו במהלך סיום העונה ובפלייאוף עצמו, היכולות ההתקפיות לקו בחסר, בעיקר בגין חסרונו של קרטר. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם התמודדו מול דטרויט פיסטונס. במשחק הראשון בסדרה הפיסטונס ניצחו 65–83, תוצאה נמוכה במיוחד, כשבן וולאס מהפיסטונס קולע 19 נקודות עם 20 ריבאונדים ו-3 חסימות. דטרויט ניצחו גם במשחק השני, אך הראפטורס ניצחו בשני המשחקים הבאים וכפו משחק חמישי ומכריע.

במהלך האחרון, במצב של 82–85 לטובת הפיסטונס, עם 10.7 שניות על השעון, עמד דל קרי חופשי לגמרי על קשת השלוש, אך כריס צ'יילדס החליט שלא למסור לו ולזרוק שלשה בעצמו, אותה הוא החטיא והעונה של הראפטורס הסתיימה באכזבה. סיכומה של עונת 2001/2002 לא ניבא טובות. בנוסף לפציעתו של קרטר, ניסוי אולאג'ואן לא הצליח. הוא היה בן 39 ורשם ממוצעי שפל בנקודות, בריבאונדים ובדקות. בנוסף, צ'יילדס, קלארק וקארי עזבו בסיומה של העונה, מה שבישר על בנייה מחדש לקראת העונה הבאה.

לקראת עונת 2002/2003 הייתה במועדון אופטימיות מסוימת, שכן הראפטורס העפילו לפלייאוף בשלוש השנים האחרונות, אך האופטימיות הזו התפוגגה במהירות. קרטר, שנבחר לשחק בחמישייה באוסלטאר 2003, סבל מכמה פציעות בעונה זו. אנטוניו דייוויס הראה חוסר עניין ואכפתיות בראפטורס. הרבה שחקנים מהקבוצה נפצעו, ובעקבות זאת נשבר שיא NBA בקטגוריה הזו. בנוסף, לראפטורס היה הכבוד המפוקפק להיות הקבוצה היחידה בהיסטוריה של הליגה שלא רשמה 12 שחקנים בטופס המשחק, כי לא היו מספיק שחקנים כשירים בסגל. את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 24–58, ולא עלו לפלייאוף לראשונה מזה 3 שנים. היה גם צד חיובי בעונה הזו - "בזכות" המאזן הלא טוב זכו הראפטורס בבחירה ה-4 בדראפט 2003 שהיה "עמוס" באולסטארים לעתיד.

## 2003–2010: עידן כריס בוש
[שמאל|ממוזער|200px|[כריס בוש, כוכב הראפטורס בין השנים 2003–2010]]
בדראפט 2003 הראפטורס זכו בבחירה ה-4, ובחרו בה את כריס בוש שיככב בקבוצה בעתיד. בדראפט הזה העמוס באולסטארים נבחרו גם לברון ג'יימס, דוויין וייד, כרמלו אנתוני, כריס קיימן, קירק היינריך, טי. ג'יי. פורד, מיקאל פיאטרוס, קנדריק פרקינס ועוד רבים וטובים.

למרות הגעתו של בוש הראפטורס לא הציגו יכולת יציבה במהלך העונה, בעיקר בגלל פציעותיהם של ג'יילן רוז, אלווין ווילאמס וקרטר. בנוסף, יכול להיות שהקבוצה לא התחברה בעקבות הטרייד ששלח את דייוויס וג'רום ויליאמס אל מחוץ לקבוצה בתמורה לדונייל מרשל ורוז. ב-1 בנובמבר 2003 השוו הראפטורס את השיא השלילי בקליעת נקודות בהפסד 56–73 למינסוטה טימברוולבס. אחרי 50 משחקים מאזנם של הראפטורס היה 25-25, אך פציעות של שחקני מפתח בשלבים המאוחרים של העונה מנעו מהם להגיע לפלייאוף, כשסיימו עם מאזן 33–49. הנקודות הבולטות בעונה זו - בוש נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה עם ממוצעים של 11.5 נקודות עם 7.4 ריבאונדים, וכן הממוצעים של קרטר (22.5 נקודות בממוצע למשחק) ומרשל (10.7 ריבאונדים בממוצע למשחק).

בתחילת עונת 2004/2005 פוטר המאמן אוניל, והוחלף על ידי המאמן סם מיטשל. בעונה זו הראפטורס עברו לבית האטלנטי, אחרי שאת שנותיהם הקודמות בילו בבית המרכזי. בדראפט 2004 הם בחרו ברפאל ארוז'ו בבחירה 8. מהלך זה בוקר רבות על ידי הפרשנים והאוהדים. קרטר דרש טרייד במהלך קדם העונה. טרייד זה קרה רק באמצע העונה, והוא סיים קדנציה בת 6 שנים בראפטורס. הוא הועבר לניו ג'רזי נטס בתמורה לאלונזו מורנינג, אריק ויליאמס, ארון ויליאמס ושתי בחירות דראפט. מורנינג החליט שלא להופיע במדי הראפטורס, מה שהכריח את הראפטורס לשחררו. שני הויליאמסים היו אמורים להוסיף מימד נוסף של הגנה לקבוצה, אך הם לא ענו על הציפיות וכך הטרייד לקרטר למעשה לא הצדיק את עצמו.

עזיבתו של קרטר סימנה עידן חדש בראפטורס. בנוסף, עזיבתו איפשרה לבוש לבלוט עוד יותר, והוא שיפר את ממוצעיו בעונה השנייה והיה מדורג במקום ה-10 בליגה בריבאונדים בהגנה. למרות המאזן הטוב יחסית בביתם של הראפטורס, 22-19, הם לא הצליחו לשמור על המאזן בחוץ כשהשיגו 11–30. כך למעשה עונתו הראשונה של מיטשל לא הייתה מרשימה במיוחד, והסתיימה עם מאזן זהה לעונה שעברה. בנוסף, למיטשל היו בעיות עם רייפר אלסטון שהפגין אי שביעות רצון משיטת המשחק של המאמן. במהלך העונה הושעה אלסטון לשני משחקים בגלל "התנהגות מזיקה לקבוצה", לפי דיווחים שהשתתף בקטטה.

בעונת 2005/2006 הראפטורס המשיכו את הבנייה מחדש של הקבוצה, כשבחרו בדראפט 2005 ארבעה שחקנים. השחקנים שנרכשו צ'ארלי וילנואבה שנבחר בבחירה ה-7, ג'ואי גראהם בבחירה ה-16, רוקו אוקיץ' בבחירה ה-41 ואורוס סלוקאר בבחירה ה-58. בחירתו של וילאנובה הייתה שנויה במחלוקת ולא אהובה במיוחד על ידי האוהדים והפרשנים. את מחנה הקיץ הראפטורס התחילו כששלחו את אלסטון בטרייד ליוסטון רוקטס, ובתמורה קיבלו את מייק ג'יימס. אחר כן, הם החתימו את חוסה קלדרון, על מנת שיהווה גיבוי על הספסל לג'יימס. למרות קבלתם של הרבה שחקנים חדשים לקבוצה, עונה זו הייתה אכזבה לראפטורס. הם פתחו אותה ברצף 9 הפסדים, ומ-16 המשחקים הראשונים הם ניצחו באחד בלבד. את העונה הזו הם סיימו במאזן 27–55.

בכל זאת, עונת 2005/2006 לא הייתה כולה אכזבה. וילנואבה שבוקר על ידי האוהדים והפרשנים נתן עונת בכורה טובה, וסיים במקום השני לתואר רוקי השנה, ואף קלע 48 נקודות במשחק נגד מילווקי באקס. כריס בוש נבחר להיות מחליף במשחק האולסטאר, והיה לשלישי מהקבוצה שמגיע לשם אחרי וינס קרטר ואנטוניו דייוויס. בנוסף, ג'יימס חווה את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו, וקלדרון גיבה אותו בצורה טובה מהספסל.

[שמאל|ממוזער|250px|[אנדראה ברניאני, אחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה מ-2006 עד 2013]]
עונת 2006/2007 נחשבה לאחת העונות הטובות ביותר של הראפטורס בהיסטוריה של המועדון, ולעונה בה הבנייה מחדש רק התגברה. בדראפט 2006 בחרו הראפטורס בבחירה ה-1 את אנדראה ברניאני האיטלקי. אחר כך הם קיבלו את טי. ג'יי. פורד בטרייד ממילווקי באקס, כשהם נותנים לבאקס את וילנואבה. כמו כן, הם החתימו גם את חורחה גרבאחוסה הספרדי ואנתוני פארקר (שהגיע ממכבי תל אביב) שהפכו בהמשך גם הם לשחקני מפתח.

בחצי הראשון של העונה הציגו הראפטורס יכולת בינונית, כשסיימו אותו במאזן ניצחונות והפסדים זהה. למרות ההתחלה הבינונית, הראפטורס התחזקו בחציה השני של העונה והשיגו מאזן 35–47. מאזן זה זיכה אותם באליפות הבית האטלנטי, ובמקום ה-3 במזרח, עם יתרון ביתיות בסדרה הראשונה של הפלייאוף. בוש סיים את העונה עם ממוצעי שיא בריבאונדים ונקודות ונבחר לפתוח בחמישייה של משחק האולסטאר. אחד מהשינויים שנראו לעין בראפטורס הייתה ההגנה שהייתה חזקה יותר מבעבר, והתחזקות הקשר בין השחקנים. מיטשל נבחר לתואר מאמן השנה ב-NBA, והפך למאמן הראפטורס הראשון שזכה בתואר. בפלייאוף הראפטורס הפסידו לניו ג'רזי נטס 2-4, והודחו מוקדם מן המצופה.

לקראת עונת 2007/2008 הראפטורס רצו להמשיך את אותה יכולת מהעונה שעברה, אך בכל זאת נערכו מספר שינויים בקבוצה. המהלכים המשמעותיים ביותר היו קבלתו של קרלוס דלפינו מדטרויט פיסטונס בתמורה לשתי בחירות דראפט, והחתמותיהם של ג'מאריו מון וג'ייסון קאפונו. מוריס פיטרסון עזב את הקבוצה והצטרף לניו אורלינס הורנטס. במשך העונה ברניאני לא שמר על יציבות, ופציעות שגרמו להיעדרויות של שחקנים כמו גרבחוסה (75 משחקים), פורד (31 משחקים) ובוש (15 משחקים) השפיעו בצורה ניכרת על העונה.

למרות הפציעות הרבות, בעונה זו הראפטורס השיגו מאזן 41-41, ועלו לפלייאוף מהמקום השישי במזרח. את אליפות הבית האטלנטי הם הפסידו לבוסטון סלטיקס. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם התמודדו נגד אורלנדו מג'יק, והודחו בסדרה בת חמישה משחקים. אחרי עונה זו הייתה אכזבה רבה בקרב אנשי הראפטורס, שנחלשו בהגנה ובריבאונד, וגם חסרונו של סווינגמן דומיננטי היה בולט טמשמעותי. כל המסקנות מהעונה שעברה הובילו את ראשי הראפטורס לבנייה מחדש נוספת של הקבוצה.

לקראת עונת 2008/2009 הראפטורס ביצעו טרייד שהשפיע רבות על גורלה של הקבוצה בהמשך. בטרייד זה הם קיבלו את האולסטאר ג'רמיין אוניל מאינדיאנה פייסרס, שקיבלו בתמורה את פורד, ראשו נסטרוביץ', מייסאו באסטון, רוי היברט והבחירה ה-18 בדראפט 2008. אחרי שהם התחילו את העונה במאזן 8–9 מיטשל פוטר, ובמקומו מונה לעמדת המאמן ג'יי טריאנו. טריאנו לא הצליח לשפר את המאזן, להפך, הוא רק החמיר אותו כשהראפטורס הגיעו לפגרת האולסטאר במאזן 21–34. אוניל ומון עברו במהלך העונה למיאמי היט בתמורה לשון מריון ומרכוס בנקס. למרות השינויים הראפטורס יצאו מתמונת הפלייאוף וסיימו את העונה במאזן 33–49.

לאחר סיום עונת 2008/2009 הראפטורס נכנסו שוב לבעיה של בנייה מחדש: מריון הפך לשחקן חופשי בסיום העונה, בוש הפך לשחקן חופשי בסיום עונת 2009/2010, פארקר כבר לא היה "ילד" עם רגליים צעירות והיה כמעט בן 35. לעומת זאת, ברניאני היה לקראת עונת פריצה ששינתה בהמשך את פני הקבוצה. ב-12 במאי 2009 טריאנו חתם על הארכת חוזה בראפטורס למשך שלוש השנים, למרות הכישלון שלו בעונה הזו.

הבנייה מחדש החלה כשקאפונו הועבר לפילדלפיה 76' בתמורה לשחקן הוותיק רג'י אוונס. בדראפט הראפטורס בחרו בבחירה ה-9 את הגארד דמאר דרוזן. כמו כן, הם החתימו את הפורוורד הידו טורקוגלו בעסקה מרובת שחקנים. באותו זמן פארקר עזב את הקבוצה לטובת קליבלנד קאבלירס, כשהרכז של אינדיאנה פייסרס, ג'רט ג'ק הובא. בנוסף, הוחזר ראשו נסטרוביץ' לסגל. לסיום, קרלוס דלפינו ורוקו אוקיץ' הועברו למילווקי באקס בתמורה לאמיר ג'ונסון וסוני וימס.

היה ברור שאת כל ההעברות שביצעו הראפטורס הם עשו כדי לשכנע את כריס בוש שהם מספיק חזקים כדי שהוא לא יעבור לקבוצה אחרת בעונה שלאחר מכן. לפני פגרת האולסטאר היה לראפטורס מאזן חיובי, אך פציעה של בוש אחרי הפגרה  מנעה מהם לממש את היכולת הטובה שלהם והם סיימו את העונה עם מאזן 40–42, במקום ה-9 במזרח, ולפיכך הם לא עלו לפלייאוף.

## 2010–2014: התחדשות ובנייה
[שמאל|ממוזער|200px| [דמאר דרוזן, הקלעי המוביל בתולדות הקבוצה]]
לקראת עונת 2010/2011 הרבה שחקנים אולסטארים הפכו לחופשיים, כמו לברון ג'יימס, דוויין וייד, אמארה סטודמאייר וכריס בוש מהראפטורס. בוש וג'יימס עברו למיאמי היט של וייד, ובכך הראפטורס נשארו ללא הכוכב שלהם ב-7 השנים האחרונות. בדראפט 2010 הם בחרו את אד דייוויס, שמשחק כמו בוש בעמדת הפאוור פורוורד/סנטר, וגם הוא שמאלי. במהלך העונה הובאו השחקנים פג'ה סטויאקוביץ' (שעזב מאוחר יותר באותה עונה), דייוויד אנדרסן, מרכוס בנקס וג'ריד ביילס. את עונת 2010/2011 סיימו הראפטורס עם מאזן שלילי של 22–60, במקום ה-14 במזרח ולא עלו לפלייאוף. גם בעונת 2011/2012 וכן בעונת 2012/2013 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.

## 2014 והלאה: תקופה של הצלחות
עם הזמן השחקנים הצעירים של הקבוצה רכשו ניסיון, ובעזרת כמה שינוי סגל מוצלחים חל מפנה ביכולתה של הקבוצה שהפכה לאחת מקבוצות הצמרת במזרח.

עונת 2013/2014 הייתה שנה מצוינת לראפטורס. הם סיימו במקום 3 במזרח והפסידו על חודה של נקודה במשחק השביעי של הסיבוב הראשון של הפלייאוף. דמאר דרוזן נבחר לקבוצת האולסטאר של המזרח, והיה השחקן המצטיין של הקבוצה בעונה זו.

בעונת 2014/2015  הקבוצה סיימה במקום ה-4 במזרח, השיגה שיא ניצחונות בתולדות הקבוצה בעונה הרגילה, אך הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול וושינגטון ויזארדס. קייל לאורי, רכז הקבוצה, נבחר לחמישייה הפותחת של המזרח במשחק האולסטאר. קלע הקבוצה לו ויליאמס נבחר לשחקן השישי המצטיין בליגה באותה עונה.

בעונת 2015/2016 רשמה הקבוצה את פתיחת העונה הטובה ביותר בתולדותיה - 5 ניצחונות רצופים. בהמשך קבעה הקבוצה שיא נוסף של 11 ניצחונות רצופים במהלך העונה. שניים משחקני הקבוצה נבחרו לשחק במשחק האולסטאר, שנערך לראשונה בעיר טורונטו, קייל לאורי ודמאר דרוזן. הקבוצה סיימה את העונה הרגילה במקום ה-2 במזרח עם שיא חדש של ניצחונות בהיסטוריה של המועדון. בעונה זו עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ל**גמר המזרח** לאחר ניצחון 3–4 מול אינדיאנה פייסרס בסיבוב הפלייאוף הראשון וניצחון 3–4 מול מיאמי היט בסיבוב השני. בסדרת גמר המזרח שיחקה הקבוצה מול קליבלנד קאבלירס, שמאזן ניצחונותיה עד אז בפלייאוף היה 0–8. בשני המשחקים הראשונים בסדרה הובסו הראפטורס, אולם בשני המשחקים הבאים ניצחו בבית והשוו את הסדרה ל-2-2. במשחק החמישי שיחקו הקבוצות שוב בקליבלנד והראפטורס הובסו בפעם השלישית. במשחק השישי הפסידה הקבוצה במגרשה הביתי בטורונטו ובכך הפסידה בסדרה כולה בתוצאה 2–4.

עונת 2018/2019 הייתה הטובה בתולדות הקבוצה, לאחר שלקבוצה הצטרף קוואי לנארד. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השני במזרח, זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות האזור המזרחי, ובכך העפילה לראשונה לגמר ה-NBA, בו היא שיחקה נגד האלופה המכהנת גולדן סטייט ווריורס. הקבוצה ניצחה בסדרת הגמר 4–2 וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה שלה, ולאונרד נבחר לשחקן המצטיין של סדרת הגמר.

עונת 2019/2020 אופיינה ברצון של הקבוצה לשמור על התואר, למרות עזיבתו של קוואי לאונרד את הקבוצה לאחר שהוביל אותה לאליפות. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-2 במזרח, ולאחר שניצחה את בסיבוב הראשון את ברוקלין נטס 4-0, הפסידה לבוסטון סלטיקס 4-3 בחצי גמר המזרח.

## עונות העבר
[ממוזער|250 פיקסלים|[קוואי לאונרד|קוואי לנארד במשחק הגמר, 2019]]

## לוגואים

קובץ:Toronto raptors 1995.png|סמל הקבוצה בין השנים 1995–2008
קובץ:250px-Toronto Raptors.svg.png|סמל הקבוצה בין השנים 2008–2015
קובץ:Toronto Raptors logo.svg|סמל הקבוצה החל משנת 2015


## מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :

## מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)
[שמאל|ממוזער|250px|אייר קנדה סנטר, מגרשה הביתי של הקבוצה. ברקע [מגדל סי אן]]

## הישגים ופרסים
### שיאים למשחק בודד
**נקודות**: **54**, פרד ואנווליט מול אורלנדו מג'יק, 2 בפברואר 2021.

**[[ריבאונד]]ים**: **25**, ביסמאק ביומבו מול אינדיאנה פייסרס, 17 במרץ 2016.

**[[אסיסט]]ים**: **19**, דיימון סטודמאייר מול יוסטון רוקטס (1996), וחוסה קלדרון מול שיקגו בולס (2009) ומינסוטה טימברוולבס (2011).

**[[חטיפה (כדורסל)|חטיפות]]**: **9**, דאג כריסטי מול דנוור נאגטס, 25 בפברואר 1997.

**[[חסימה (כדורסל)|חסימות]]**: **12**, קיאון קלארק מול אטלנטה הוקס, 23 במרץ 2001.

### שיאי קריירה בקבוצה
*הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד.

### פרסים אישיים

### שחקנים ש[[מספר שהוצא לגמלאות|מספר גופייתם הוצא לגמלאות]]

## סגל השחקנים בעונת

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל קנדיות
קטגוריה:טורונטו: מועדוני ספורט