דירה בתחתונים

**לעשות לו יתברך דירה בתחתונים** הוא, על פי תורת החסידות, רצון בורא העולם שהנבראים יעשו מהעולם הזה, התחתון רוחנית לעומת העולמות העליונים, משכן שיתאים לשמש כביתו. על פי החסידות משימה זו מהווה את משמעות החיים ותכלית בריאת העולם. כחלק ממנה צריכה האנושות להכין את העולם לגילוי השכינה. על פי יום טוב של ראש השנה תרס"ו, המטרה היא להמשיך את אור אין סוף שהיה קודם הצמצום בעולמות באופן שהנבראים יכילו את הגילוי, וזאת באמצעות קיום התורה והמצוות על ידי עם ישראל. בנוסף, על ידי קיום התורה והמצוות יימשך גם גילוי אלוהי נעלה אף יותר מכמו שהיה קודם הבריאה. כתוצאה מכך נגזרת עבודת עם ישראל למטה, בקיום מצוות מעשיות דווקא, על מנת להכשיר את העולם וחפציו, ולא להסתפק בעבודת המוח והלב בלבד. מטרת העבודה היא הגאולה על ידי מלך המשיח. אז יבוא העולם לשלימותו.

ישנה משמעות רבה לשימוש במושג "דירה" במונח זה. שכן דירה היא המקום בו אדם דר ובוא הוא מגלה את הפנימיות והעצמיות שלו, ובוא הוא אמיתי הרבה יותר מכי שהוא מחוצה לה. בה הוא מתנהג בחופשיות ללא "מסכים" שנמצאים עליו כשהוא מחוץ לביתו. בהתאם, המונח שם לנבראים למטרה התגלות מלאה של הקדוש ברוך הוא, בכל עצמיותו ובכל מהותו, ללא כל הסתר. המונח משמעותי במיוחד בעולם הזה, בו לא מורגשת באופן מוחשי מציאותו של בורא העולם והיא נסתרת משמעותית מאשר בעולמות העליונים, עד רמה שניתן לחשוב שהוא לא קיים ושהעולם מתנהל ללא יד מכוונת. למרות זאת, על פי תורת החסידות, דווקא בעולם הזה התוואה הקדוש ברוך לדירה, ודווקא בה, באמצעות עבודת האדם, הוא מתגלה.

רעיון זה מוזכר לראשונה במדרש תנחומא, ורבי שניאור זלמן מלאדי חוזר עליו בספר התניא:
לרעיון השפעה רבה על תנועת החסידות. כך, מבאר הרבי מנחם מנדל שניאורסון, אדמו"ר חב"ד, במאמרו הראשון "באתי לגני" כי תפקיד דורנו, אותו הוא מכנה "דור השביעי", הוא לגמור את עשיית הדירה ולהביא את המשיח. מרכזיות העניין מתחדדת מכך שהרבי בחר שני ציטוטים מספר התניא העוסקים בדירה בתחתונים לשנים עשר הפסוקים שביקש שילדי ארגון הנוער של חב"ד, צבאות השם, ידעו בעל פה ויכריזו בכל הזדמנות.

מסקנה משמעותית הנובעת מתוך הרעיון היא שייתכן שהמטרה לשמה נבראו כל העולמות העליונים נמצאת בהם. זאת משום שבריאתם לא נוגעת למהותו לעצמותו של הבורא, שכן הם נבראים רק מהגילויים שלו, האורות האלוקיים שלו, ולא מעצמותו ממש. משכך, המושג "דירה" נעלה מהם וקשור דווקא בעולם הזה, שנברא מהכוח העצמי והפנימי של הבורא. תובנה זו מולידה את התובנה שדווקא בעולם הזה גלומה מטרת בריאת העולמות כולם, ודווקא בו נעשית דירה לעצמותו של הבורא.

## עבודת האדם
מתוך העיקרון עולה כי תפקידו של היהודי לגלות בעולם שהקדוש ברוך הוא נמצא ומנהל אותו, על ידי הבאת אור ה' האין-סופי לעולם החומרי שיאיר אותו. פעולה זאת נעשית על ידי ניצול האפשרויות הקיימות לצורך קיום התורה והמצוות, באופן המותר. אופן אפשרי להבאת אור ה' לעולם החומרי ניתן להמחשה על ידי עור הבהמה, ממנו ניתן לייצר נעל או תיק, במצב המשאיר את העור מרוחניות. אולם אפשרות נוספת העומדת בפני היהודי היא לייצר מהעור תפילין, ובכך להכניס אור רוחני בעור ועושה אותו קדוש. העור עובר מין גאולה פרטית, באמצעות מעשה הפיכתו לתפילין – מגלה המשמעות הרוחנית להימצאותו בעולם. כך, המעשה מביא את העור להיות כעין דירה לה'. בהתאם, כל מצווה שנעשית היא נקודת אור רוחנית, ועל פי תורת החסידות נקודות האור האלה מצטרפות לאור גדול שמאיר את כל העולם ומקדשו, ומכשירו להיעשות בית המתאים לה'. תורת החסידות מאמינה כי כל המצוות שהיהודי עושה בחיים היום-יום שלו קשורות לאלוקות, כאמור "בכל דרכיך דעהו". על פיה, על אף שכיום איננו יכולים לראות כל פעולה ותוצאתה הרוחנית, רק בביאת המשיח כשתושלם המטרה יתגלה האור בעולם.

מכך ניתן להבין שכשם שהדירה שהבורא מחפש חייבת להיות בעולמות התחתונים, כך גם העבודה הנדרשת מהיהודי היא עבודה שקשורה דווקא בעולמות תחתונים, ואין הכוונה בעניין זה לעבודה רוחנית, השייכת גם בעולמות העליונים, אלא לעבודה פשוטה. עבודה זו שמגלה את הבורא בכל העולמות, על פי ספר הזוהר, היא "אתכפיא" ו"אתהפכא". אתכפיא היא כפיית היהודי את עצמו לקיים את רצון הבורא למרות הרצון הבהמי והאגוצנטרי של הנפש הבהמית שבו, ואתהפכא היא מצב בה היהודי מרצונו הטוב מעוניין בקיום רצון הבורא בלא צורך לכפות את עצמו, עקב שהפך את נפש הבהמית שלו כך שתחפוץ בטוב. על פי הזוהר, המצב השני הוא הגבוה יותר, אך הדגש בעשיית דירה בתחתונים הוא דווקא על אתכפיא, מאחר שזו מדגישה את פעולת ה'מטה'. ספר הזוהר קובע כי שתי העבודות האלה הן המתאימות לעולמות התחתונים מאחר שהן קשורות לכפייה והפיכה של יצר הרע של האדם, שקיים רק בעולמות אלה.

על אף האמור שעבודתו של האדם מתמקדת לעניין זה בעניינים הקשורים לעולמות התחתונים, מודגש כי המצב הראוי שהבורא יתגלה בעולם, בפירוש – שהעולם יחוש בגילויו, שהדירה תהיה "מוארת". לשם הגעה למצב זה, על פי תורת החסידות, היהודי צריך לעבוד על עצמו ולזכך את עצמו. הוא צריך להוסיף בגילוי הקשר שלו עם הבורא ולהפיץ אור בכל העולם עד שיהא העולם מוכן לגאולה, עליה נאמר במספר מקומות שהבורא יתגלה בעולם במצב אליו שואף העיקרון, כמו בדירה: "וְנִגְלָה כְּבוֹד יְהֹוָה וְרָאוּ כׇל בָּשָׂר" – מצב בו כל העולם הגשמי יהיה מואר לחלוטין באור אלוקי, ו"מָלְאָה הָאָרֶץ דֵּעָה אֶת יְהֹוָה כַּמַּיִם לַיָּם מְכַסִּים" – מצב בו כל העולם יהיה מוצף באלוקות.

### שליחות מיוחדת לנשים
בנוסף על השליחות המוטלת על כל יהודי לעשות לבורא העולם דירה בעולמות התחתונים, לנשות ובנות ישראל קיימת שליחות מיוחדת לעשות "דירה נאה" ובה "כלים נאים". על פי תורת החסידות, בדירה רגילה עיקר הנוי והיופי, הן בגשמיות והן ברוחניות, תלוי באשה, כמו שידוע שהעניין של הנוי והכוח לעשות אותו קיים במיוחד באשה. משתמע שחלק עיקרי מהעבודה לעשות לבורא דירה בתחתונים, החלק שעיקרו עשיית הדירה "דירה נאה" עם "כלים נאים", תלוי בנשות ובנות ישראל.

## תאוות השם
על פי מדרש תנחומא נשא ט"ז, בריאת העולם כולה נעשתה במטרה שלקב"ה תהיה דירה בעולמות התחתונים, כלומר שגילוי האלוהות יוחדר במציאות הגשמית. אידיאל זה מגיע מתוקף "תאווה" של הקב"ה לבית זה:

במשך השנים ניסו ספרי קבלה שונים להסביר את הצורך של בורא עולם, שהוא אין-סופי ואינו צריך לכלום, לברוא את העולם הגשמי. שניים מהם מובאים בספר יום טוב של ראש השנה תרס"ו: הראשון טוען כי העולם נועד לגלות את כוחו של הקב"ה באמצעות הבאתו לידי מימוש, והשני טוען שהעולם נועד ליידע נבראים על אודות קיומו של הקב"ה. זאת משום שקודם הבריאה הוא היה לבדו, ואחריה יש מי שיכולים להיות מודעים לקיומו. הרבי הרש"ב חולק על תפיסה זו וטוען שהקב"ה אינו "צריך" את העולם הגשמי, וטוען כי שתי הסיבות הללו אינן מסבירות כראוי את הבריאה: כנגד הסיבה הראשונה הוא טוען שאין חוסר בכוחותיו של הקב"ה בחוסר מימושם בפועל, ולפיכך דבר לא מתווסף בהם בבריאה. וכנגד השנייה הוא טוען שבמציאות הנבראים המודעים לקיומו של הקב"ה ומכירים את כוחותיו הם דווקא אלו שבעולמות העליונים ולא אלו שבתחתונים. הוא מרחיב ששני ההסברים הללו לבריאת העולם הם חיצוניים בלבד.

עקב כך, מסיק הרש"ב שבריאת העולם הזה הגשמי אינה מוסברת, ונעשתה אך ורק מפני תשוקתו של הקב"ה. הוא קובע שלא תיתכן הבנה בשכל אנושי לתשוקה זו, "הוא למעלה מטעם ודעת (וכמו שאמר רבינו ז"ל על זה ), רק שנתאווה שיהיה מציאות תחתונים, ויומשך בחינת עצמות אור אין סוף למטה, שזה ביכולת להמשיך למטה בעולם התחתון דוקא". פירוש, שאין הסבר לצורך של הבורא לברוא עולם חשוך מבחינה רוחנית, אלא רק מתוך תאווה שמשמעותה רצון כמוס שלא ניתן להבינו באמצעות השכל האנושי. הוא טוען שהסבר זה מתחייב מכיוון שמשתמע מכל הסבר אחר שקיים בבורא חיסרון מסוים שגורם לו להיות זקוק לבריאת העולם, מה שאינו נכון על פי היהדות. על פי הסבר זה אין אדם יכול להבין את המשמעות האמיתית מאחורי בריאת העולם והיא נסתרת מהשכל האנושי.

## ראו גם
* משמעות החיים
* בריאת העולם

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות
קטגוריה:פילוסופיה יהודית