טסיטורה

[ממוזער|הטסיטורה של [האריה של מלכת הלילה, לעומת המנעד שלה]]
**טסיטורה** (באיטלקית: **Tessitura**, מילולית: "מרקם") היא מונח במוזיקה המתאר את טווח הגבהים שבו מצוי עיקרו של קו מלודי של תפקיד קולי או אינסטרומנטלי. בניגוד למנעד הכולל של היצירה, הטסיטורה מתייחסת לאזור שבו מופיעים רוב הצלילים בפועל לאורך היצירה או התפקיד.
## טסיטורה של יצירה
[טקסט=טסיטורה של אריות שונות|ממוזער|444x444 פיקסלים|[התפלגות הצלילים באריות שונות, המשמשת לקביעת הטסיטורה]]
טסיטורה של יצירה נקבעת לפי טווח הצלילים העיקרי שנמצא בשימוש מבין הצלילים שהיא כוללת. לפיכך, יצירה עשויה לכלול צלילים גבוהים במיוחד או נמוכים במיוחד, אך עדיין להיחשב כבעלת טסיטורה נוחה אם רוב המלודיה נמצאת באזור האמצעי של המנעד.

תפקידים שונים נכתבים כך שרוב הצלילים שלהם נמצאים באזור המתאים לסוג קול מסוים, גם אם המנעד הכולל של התפקיד חורג ממנו. כך למשל, אם רובו של תפקיד כתוב באזור גבוה של המנעד, הוא ייחשב כבעל טסיטורה גבוהה ולכן עשוי להיות תובעני במיוחד עבור הזמר.

לדוגמה, במחזור האופרות טבעת הניבלונג של וגנר, תפקיד הטנור של זיגפריד נע בין C# ל-C, אך הטסיטורה מתוארת כגבוהה מכיוון שהפראזות נמצאות לרוב בטווח של C עד A.

בתורת המוזיקה משמש המונח טסיטורה גם לתיאור מיקומו הכללי של קו מלודי במנעד. שינוי טסיטורה במהלך יצירה עשוי לשמש כאמצעי להעצמת המתח או ליצירת ניגוד בין חלקים שונים.

## טסיטורה במוזיקה ווקאלית
ממוזער|טסיטורות אפשריות של סוגי קול שונים
במוזיקה ווקאלית, הטסיטורה מתייחסת בדרך כלל לטווח הצלילים הנוח והטבעי ביותר להפקה עבור זמר מסוים, כלומר לאזור שבו קולו מפיק את הגוון הצלילי האופייני והיציב ביותר. בעוד שמנעד קולי מציין את כל הצלילים שזמר מסוגל להפיק מן הנמוך ביותר ועד הגבוה ביותר, הטסיטורה מתייחסת לאזור שבו הקול נשמע טבעי ונוח לאורך זמן. מסיבה זו, טסיטורה היא גורם מרכזי בבחירת תפקידים לזמרים ובהתאמת יצירות לסוגי קולות שונים.

בפדגוגיה ווקאלית, הטסיטורה נחשבת לגורם מרכזי בהתאמת רפרטואר לזמרים ובהערכת התאמתם לתפקידים מסוימים. מורים לפיתוח קול מתחשבים בטסיטורה של הזמר לצד גורמים נוספים כגון מנעד, צבע קול ונקודות מעבר בין רגיסטרים שונים , כדי לבחור יצירות המתאימות ליכולותיו. התאמה זו חשובה במיוחד משום ששירה ממושכת מחוץ לטסיטורה הנוחה של הזמר עלולה להגביר את המאמץ הווקלי ולהוביל לעייפות קולית.

במוזיקה אופראית וקולית, הטסיטורה היא מרכיב חשוב בהגדרת סוג הקול . סוג הקול אינו מבוסס רק על המנעד, אלא משלב מספר מאפיינים קוליים ובהם טסיטורה, גוון קול ויכולת דרמטית, והוא משמש להתאמה בין זמרים לבין תפקידים אופראיים מסוימים. הטסיטורה משמשת גורם מרכזי בקביעה, משום שהיא משקפת את התחום שבו הזמר מסוגל לשיר בנוחות ולאורך זמן, ובעוצמה מספקת כדי להישמע מעל התזמורת, יכולות החיוניות לתפקידים אופראיים ארוכים הדורשים עמידות קולית.

## טסיטורה במוזיקה אינסטרומנטלית
המונח טסיטורה משמש לעיתים גם לתיאור מנעד נוח וטבעי של כלי נגינה, אם כי השימוש בו נפוץ בעיקר בהקשר קולי. גם בהקשר של כלי נגינה, הכוונה היא לטווח שבו הכלי מפיק את הצליל האופייני והיעיל ביותר מבחינה מוזיקלית וטכנית.

גם בכלי נגינה קיימים אזורים שונים במנעד שבהם הצליל נוח יותר להפקה או מקבל אופי צלילי מסוים. מלחינים משתמשים לעיתים בטסיטורה של כלי נגינה כדי להדגיש צבעים תזמורתיים שונים. אזורים גבוהים במנעד של כלי קשת, למשל, נוטים להפיק צליל בהיר וחד יותר, בעוד שאזורים נמוכים בכלי נשיפה כגון בסון יוצרים גוון כהה ומלא יותר. הבחירה בטסיטורה מסוימת של כלי נגינה עשויה לשמש ליצירת ניגוד, הדגשה וצבע תזמורתי.

שימוש בטסיטורה כאמצעי תזמורתי בולט במיוחד ביצירות תזמורתיות מהמאה ה-20. דוגמה ידועה היא פתיחת הבלט פולחן האביב מאת איגור סטרווינסקי. ביצירה זו מנגן הבסון את המלודיה הפותחת בטסיטורה גבוהה במיוחד, סמוך לקצה העליון של מנעד הכלי. בחירה זו מעניקה לבסון צליל דק ובהיר מן הרגיל, השונה מן הגוון הכהה המזוהה בדרך כלל עם הכלי, ובכך יוצרת אפקט צלילי ייחודי בפתיחת היצירה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אופרה
קטגוריה:קולות
קטגוריה:תאוריית המוזיקה