open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מערכות קיום החיים

שמאל|ממוזער|250px|מערכות קיום חיים
לגוף האדם ישנן **[[מערכות הגוף|מערכות]] קיום חיים** רבות, אך לפגיעה חמורה בשלוש מערכות מסוימות השפעה מיידית וקריטית:
* מערכת העצבים המרכזית
* מערכת הדם
* מערכת הנשימה

## כללי
גוף האדם זקוק לחמצן לצורך פעילותו הבסיסית, מערכת העצבים דואגת לקיום ולתפקוד כולל ניטור מדדי זמינות החמצן ושימוש במערכת הנשימה והדם להכניסו לגוף ולפזרו בין התאים.

פגיעה באחת ממערכות אלו תגרור פגיעה מיידית בקיום החיים ועל כן נהוג לכנותן "משולש החיים" כי פגיעה חמורה בכל צלע של המשולש עלולה לגרום לקריסתו:
* פגיעה במערכת העצבים המרכזית עלולה לפגוע בעצבוב מערכת הנשימה ומערכת הדם ולהפסקת החיים עקב דום נשימה או דום לב.
* פגיעה במערכת הדם פוגעת בהולכת החמצן לתאי הגוף השונים (חמצן יכול להגיע לריאות אך לא לתאים) וביניהם לבין תאי מערכת העצבים המרכזית ומערכת הנשימה.
* פגיעה במערכת הנשימה תמנע הכנסת חמצן וסילוק פסולת מהגוף וכך תגרור פגיעה במערכות הגוף ובהן במערכת העצבים המרכזית ומערכת הדם והלב.

## ראו גם
* קריסת מערכות
* משולש המוות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פיזיולוגיה
קיום חיים
צ'ארלס ברוקס ג'וניור

**צ'ארלס ברוקס ג'וניור** (אנגלית: **.Charles Brooks, Jr**; 1 באפריל 1942 – 7 בדצמבר 1982) היה רוצח אמריקני שהיה האדם הראשון שהוצא להורג על אדמת ארצות הברית באמצעות זריקת רעל. הוצאתו להורג הייתה הראשונה בטקסס מאז 1964, והאפרו-אמריקני הראשון שהוצא להורג מאז פרשת משפטו של טרוי לאון גרג בשנת 1976  שעסק באכזריותן של שיטות הוצאה להורג שונות.

## ביוגרפיה
ברוקס היה בן למשפחה אמידה בעיר פורט וורת', ולמד בבית הספר התיכון איי.אמ טרל (I.M. Terrell). ברוקס נשפט למאסר לפני הוצאתו להורג, לאחר שהורשע באחזקה לא חוקית של כלי נשק.

ב-14 בדצמבר 1976 ברוקס נכנס למגרש למכירת מכוניות משומשות וביקש לקחת את אחד הרכבים לנסיעת מבחן. בעל המגרש, דייוויד גרגורי, ליווה אותו בנסיעה. לאחר שברוקס אסף את וודי לודרס (Woody Loudres), השניים כלאו את גרגורי בתא המטען של המכונית ונסעו למוטל. לאחר שהובא למקום, גרגורי נקשר לכיסא ונורה פעם אחת בראשו. ברוקס ולודרס לא סיפרו מי מהם ירה בגרגורי. בעקבות טיעונים שהועלו תוך כדי ההליכים המשפטיים גזר דינו של לודרס היה 40 שנות מאסר, ואילו זה של ברוקס היה עונש מוות.

בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה ברוב של 3-6 את בקשתו של ברוקס להשהות את הוצאתו להורג. ועדת החנינות ושחרור על תנאי של טקסס המליצה ברוב של 1-2 כי התהליך יימשך.

לאחר שאכל את ארוחתו האחרונה, ברוקס הובל אל חדר ההוצאה להורג בבית הכלא הנטסוויל שבטקסס. במקום זה הוא אמר את דבריו האחרונים. ברוקס המיר את דתו לאסלאם בזמן מאסרו ומסיבה זו הוא התפלל לאללה לפני שהוצא להורג.

הרעלים הוזרקו לגופו בשעה 12:09 לפנות בוקר, ומותו של ברוקס הוכרז 7 דקות לאחר מכן. תמונה של גופתו הכבולה למיטה לאחר ביצוע גזר הדין פורסמה בטיים מגזין בשבוע שלאחר מכן, במסגרת כתבה שבה הוזכר כי בוצעה ההוצאה להורג החוקית הראשונה באמצעות זריקת רעל.

## קישורים חיצוניים

*Robert Reinhold, Technician Executes Murderer in Texas By Lethal Injection, The New York Times, 07 December, 1982
*Offender Information from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005
*Last Statement from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005
*Final Meal Requests. Texas Department of Criminal Justice (2003-09-12)Archived from the original on 02 December, 2003. Retrieved 17 August, 2005
* Appeals Court Ruling from Jurisearch.com. Retrieved 25 August, 2005
* Supreme Court Ruling from FindLaw.com. Retrieved 25 August, 2005
* Clark County Prosecutor file on Charlie Brooks, Jr.


קטגוריה:מורשעים ברצח בארצות הברית
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות הברית
קטגוריה:רצח בטקסס
קטגוריה:מתאסלמים אמריקאים
קטגוריה:מוסלמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1982
אל עזי

**אַלְ עַזִּי** (בערבית: **العازي**; בתעתיק מדויק: **אלעאזי**; נקרא גם **אלעזה**, **ח'רבת איסטאס** ו**חָרְבַּת אִסְטִיס**; השם הקודם: חוות אל עזי) הוא כפר ערבי השוכן מדרום לכפר מנחם השייך למועצה אזורית יואב. הכפר הוכר על ידי מדינת ישראל ב-2001. זהו הכפר הערבי היחיד שנשאר באזור שפלת יהודה לאחר מלחמת העצמאות. כל התושבים הם בני משפחה מורחבת אחת, והם מתפרנסים בעיקר מעבודות חקלאות וגידול צאן ובקר.

## היסטוריה
משפחת אל-עזה (או אל-עזי) הייתה משפחה כפרית בעלת כוח פוליטי רב באזור המורדות המערביים של הר חברון, בשטחים שבין בית ג'יברין לעג'ור ותל א-צאפי. בבעלות המשפחה היה ב"ח'רבת איסטאס" שליד תל א-צאפי בית חווה, שעליו השתלטו הכוחות הגרמנים שסייעו לצבא האימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה והוא שימש להם כמפקדה. המשפחה הנהיגה מרד איכרים במאה ה-19. מנהיג המשפחה התקיף, עבד א-רחמן אל-עזי, היה חלק מן האופוזיציה למשפחת חוסייני החל מראשית שנות ה-30. הוא עמד בעת המרד הערבי הגדול בראש קבוצת מורדים, אולם בהמשך הצטרף ל"חבורות השלום" ולפח'רי נשאשיבי.

ב-28 ביולי 1937 הוקם קיבוץ כפר מנחם במסגרת מבצעי חומה ומגדל, על שטח אדמה שנרכש מהכפר אידניבה שמצפון לתל א-צאפי. בן המשפחה חאג' איסמעיל אל עזי (יליד 1894), שבבעלותו היו 6,000 דונם במקומות שונים באזור, ביקש ליצור יחסי שכנות טובה עם אנשי הקיבוץ ואף הסכים שיסלל על אדמותיו כביש גישה מצומת מסמיה לקיבוץ, מתוך מחשבה שכביש סלול ייטיב עם כל תושבי האזור.

במלחמת העצמאות הגיע אל הכפר גדוד גבעתי והציע לחאג' איסמעיל לעבור ליפו עד שוך הקרבות. באותה עת הצבא המצרי שפלש לאזור השתלט על וילת בית ג'וברין שהייתה בבעלות בני משפחה אחרים. חאג' אסמאעיל הפקיד את רכושו (בעיקר טרקטורים חקלאיים) בידי חברי כפר מנחם והתפנה לביתו ביפו, בית אל-עזה. שישה מתוך חמישה עשר ילדיו התפנו מזרחה לקרובי משפחה בהר חברון והאחרים נשארו בבית החווה. לאחר המלחמה חזר חאג' אסמאעיל לאדמותיו ונשותיו וילדיו התאחדו עמו במסגרת איחוד משפחות. על וילת בית ג'וברין הוחל חוק נכסי נפקדים והיא ננטשה, חאג' איסמעיל הצליח להשיג מסמכים בריטיים המוכיחים את בעלותו על הקרקע ומדינת ישראל הכירה בבעלות.

בשנת 1955 הפקיעה המדינה מהמשפחה רצועת קרקע חקלאית לצורך הקמת מסילת הדרום לבאר שבע. לטענתם רוחב רצועת הקרקע שנרשם על שם המדינה רחב בהרבה מתוואי המסילה שהוקמה. חאג' אסמאעיל נהרג בתאונת דרכים בצומת מסמיה ב-1966. מאחר שלא השאיר צוואה, תבע מינהל מקרקעי ישראל את חלקו באדמות של ילדיו שהיו בהר חברון בזמן המלחמה, ולכן הוגדרו כ"נפקדים". כ-1,000 דונם עברו כך לבעלות המדינה.

בחלקו המערבי של הכפר, הנקרא "חָ'רְבַּת טָרְטָר", מאחר שהמדינה לא אישרה להם לבנות בתים חדשים ב"ח'רבת איסטאס", הקימו שניים מילדיו של חאג' אסמאעיל בתים חדשים בשנות ה-60 של המאה ה-20 על אדמה שבבעלותם לאחר שקיבלו התרי בנייה. לכפר לא הוכנה תוכנית מתאר מקומית והוא לא קיבל שירותים מוניציפליים ושירותי חינוך. הכפר היה כפר בלתי מוכר עד שמעמדו הוסדר ב-2001.

ביישוב אין שירותים קהילתיים כגון מכולת, דואר וקופת חולים, ותושביו נוסעים לקריית מלאכי לצורך קבלת שירותים אלו. 

עם סלילת כביש חוצה ישראל הופקעו כ-70 דונם משטחי הכפר ותושביו פוצו בקרקע חלופית שהופקעה בהסכמה מכפר מנחם השכן.

## קישורים חיצוניים

* 
* עדי וייזל, מקדמה דרך תל צפית לחרבת לויה

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
בינו גבסו

250px|ממוזער|שמאל|פסל של בינו גבסו בכניסה למסעדתו בשוק היווני ביפו
**יוסף "בינו" גבסו** (נולד במרץ 1952) הוא מסעדן ישראלי שמוכר בציבור בכינוי "**ד"ר שקשוקה**" והבעלים של רשת המסעדות בשם זה.

## ביוגרפיה
גבסו נולד ביפו להורים יוצאי טריפולי שבלוב שעלו לישראל בתחילת שנות ה-50, כבן השלישי מבין שישה אחים ואחיות. בהיותו ילד, פתח אביו מסעדה ביפו בשם "טריפולי", ובשנת 1963 בגיל 11 הפסיק ללמוד בבית ספר והחל לעבוד במסעדה. עד גיוסו לצבא, הספיק לנהל בעצמו את המסעדה של אביו, אשר הסתובב בעולם לנסיעות עסקים.

ב-1971 התגייס לצבא ושירת כטבח ולאחר שחרורו הצטרף לאביו שהחל לעסוק בחלפנות כספים. בשנות השמונים, על רקע עיסוקו בחלפנות, נעצר פעמים אחדות ונחקר על עבירות הקשורות במטבע חוץ. החקירות הובילו לכתב אישום, שבעקבותיו נגזרה על גבסו שנת מאסר אותה ריצה בכלא רמלה. בשהותו בכלא עבד במטבח, והתמחה בהכנת מאכל השקשוקה, אותו הכין בכמויות גדולות לאסירים.

ב-1993, לאחר שחרורו מהכלא, הקים במתחם השוק היווני ברחוב בית אשל ביפו את המסעדה הראשונה שלו, המתמחה באוכל טריפוליטאי, וקרא לה "ד"ר שקשוקה", כשם המאכל העיקרי שבו התמחה. בתוך שנים אחדות, הפך המקום לחביבם של ידוענים, ועיתונאים ומבקרי מסעדות כמו שאול אברון וישראל אהרוני סיפרו על תורים ארוכים של סועדים המחכים למנת שקשוקה. פרסומו של גבסו ומסעדתו צבר תאוצה לאחר שהופיע בתוכנית הארוח של דן שילון בטלוויזיה, לצדו של שר המשטרה. ב-2002 נעצר על ידי חוקרי מס הכנסה כחשוד בהעלמות מס.

ב-2013 זכה בתוכנית הריאליטי "רויאל שף" ב-yes, תוכנית תחרות בישול שבה השתתפו שפים בעלי מסעדות בכירות אשר התחרו ביניהם בלונדון.

גבסו מרבה להופיע באמצעי התקשורת כמומחה להכנת שקשוקה ואוכל טריפוליטאי. המסעדה שלו ביפו נחשבת לשם דבר. בשנת 2017 פתח בשדרות רוטשילד בתל אביב מסעדה נוספת בשם "בינו".

בשנת 2019, לאחר שיזמי נדל"ן רכשו את מתחם השוק היווני בו ממוקמת מסעדת "דוקטור שקשוקה", הם ביקשו לפנות את המסעדה של בינו ושאר העסקים במתחם לצורך פיתוח המתחם, בניית בית מלון ודירות מגורים. בינו פתח במאבק מתוקשר נגד הפינוי.

## חיים אישיים
גבסו נשוי למזל, אותה הכיר בהיותו נער במסעדה של אביו, ולהם ארבע בנות ובן, רובם מסייעים לו בעסקי המסעדנות.

מתגורר בבת ים.

## לקריאה נוספת
* נתן דונביץ', **מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב**, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 222–223, 393.
* "ד"ר שקשוקה", בתוך: חיליק גורפינקל, **מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל**, תל אביב, 2009, עמ' 173.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* ד"ר תציל אותי, באתר rest.co.il , 27 באוקטובר 2005
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:בת ים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
ראובן שרי

**ראובן שָׁרִי** (7 באפריל 1903 – 6 ביולי 1989) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כנציב שירות המדינה, חבר הכנסת וסגן שר התחבורה מטעם מפא"י וסגן ראש עיריית ירושלים.

## ביוגרפיה
שרי נולד בשם ראובן שרייבמן בשנת 1903 בקומרט שבבסרביה ברומניה. בילדותו קיבל חינוך מסורתי עברי בחדר ובבתי ספר עבריים. ביו מוריו נמנו יעקב פיכמן וש' בן-ציון. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת יאשי. לאורך השנים היה פעיל בקרב הנוער הציוני ונמנה בין מייסדי תנועת "צעירי ציון" ברומניה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל.

עם עלייתו נרשם שרי בלשכת העבודה כפועל פשוט, על אף השכלתו האקדמאית. תחילה התיישב בכפר חסידים ופעל בו בבניין ובחקלאות, כמו גם בחיפה, קריית עמל וגבעת טבעון. בין היתר עסק בייבוש הביצות באזור נחל קישון ועמק זבולון. באלו עסק עד 1930, עת נקרא לשמש מזכיר מועצת הפועלים בכפר סבא. לאחר מכן המשיך בפעילות ציבורית בהיותו מזכיר מועצת פועלי רחובות (1934 – 1943) ומזכיר מועצת פועלי ירושלים (1943 – 1949). במקביל החל לפעול בארגון ההגנה והיה פעיל בו במהלך המרד הערבי הגדול.

פעילותו הציבורית הורחבה בירושלים בהיותו חבר מפא"י, מטעמה נבחר לחבר מועצת העירייה (1948, 1956 – 1958) ומונה לסגן ראש העירייה (1948 – 1951). כמו כן היה שרי חבר "ועדת המוסדות לענייני ירושלים" בימי המצור על העיר ומונה לעמוד בראש ועדת המשטרה לתכנון והקמת משטרה עברית בעיר.

במקביל לפעילותו בעיריית ירושלים נבחר שרי כחבר הכנסת וכיהן בכנסת הראשונה והשנייה. לאורך תקופת כהונתו היה חבר ועדת העבודה. בכנסת הראשונה כיהן גם כחבר ועדת הפנים וועדת השירותים הציבוריים. בכנסת השנייה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט ויו"ר ועדת המשנה לעניין חוק ביטוח לאומי. במהלך תקופת כהונתה של ממשלת ישראל השנייה היה סגנו של שר התחבורה דב יוסף.

בשנים 1957 – 1968 כיהן שרי כממונה על יחסי העבודה במשרד העבודה. משנת 1962 כיהן, במקביל, גם כנציב שירות המדינה.

לאחר צאתו לגמלאות נבחר שרי ליו"ר ארגון הגמלאים בירושלים. לאחר פטירתו אשתו, אניטה לבית צוקרמן, הקים לזכרה קרן לעידוד לימוד מוזיקה בקרב תלמידי בית ספר יסודי.

זכה להוקרה בהיותו יקיר העיר ירושלים ויקיר ההסתדרות. ב-1993 נקרא על שמו רחוב בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 
* ארכיון ראובן שרי, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי צעירי ציון
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יאשי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:נציבי שירות המדינה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:כפר חסידים: אישים
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת: פועלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
ברנרדינו מסיינה

**ברנרדינו מסיינה** (באיטלקית: **Bernardino da Siena**; 8 בספטמבר 1380 - 20 במאי 1444) הוא קדוש נוצרי. ברנרדינו היה כומר, מטיף ומיסיונר פרנציסקני איטלקי. הוא נחשב לגדול המטיפים של תקופתו.

ברנרדינו הטיף נגד כישופים, הימורים, הלוואה בריבית, רצח תינוקות, נגד הומוסקסואליות, צוענים ויהודים.

ברנרדינו נולד במסה מריטימה בטוסקנה (שהייתה אז שייכת לסיינה) למשפחת האצולה אלביצסקי (Albizeschi). אביו היה מושל העיר, אך הוא התייתם בגיל שש וגודל על ידי דודתו, שהייתה אדוקה בדתה. לאחר שסיים את לימודיו, הוא החל ללמוד משפטים בסיינה ועבד עם החולים בבית החולים סנטה מריה דלה סקלה. הוא עבד בבית החולים בזמן התפרצות מגפת הדבר ב-1400 וקרא לאחרים לעבוד שם. מסירות זו כמעט עלתה לו בחייו, לאחר שהוא עצמו נדבק במחלה. הוא הצטרף למסדר הפרנציסקני, אך נכון לעקרונותיו, סירב לקבל תואר של בישוף והמשיך להטיף ככומר פשוט, תוך שימוש בתמונות להבהרת מסריו.

## גלריה

קובץ:Sancti Bernardini Senensis Opera omnia.tif|*Sancti Bernardini Senensis Opera omnia*, 1745
קובץ:Saint Bernardino Curing a Young Girl by Pietro Perugino.jpg|ברנרדינו מסיינה מרפא ילדה, מאת פייטרו פרוג'ינו
קובץ:Saint Bernardino Reviving a man found under a tree on the road to Verona by Pinturicchio.jpg|ברנרדינו מחזיר לחיים איש שנמצא תחת עץ בדרך לורונה מאת פינטוריקיו
קובץ:Saint Bernardino Appearing After His Death and Freeing a Prisoner by Pinturicchio.jpg|ברנרדינו מופיע לאחר מותו ומשחרר אסיר מאת פינטוריקיו
קובץ:The Miracle of the Stillborn Child.jpg|ברנרדינו מחייה תינוק שנולד ללא סימן חיים
קובץ:Saint Bernardino curing Nicola di Lorenzo da Prato, attacked by a bull.jpg|ברנרדינו מרפא את ניקולא די לורנצו דה פרטו שהותקף על ידי שור
Saint Bernardino Giving Sight to a Blind Man After His Death by Pietro Perugino.jpg|סנט ברנרדינו מחזיר ראייה לאדם עיוור מאת פייטרו פרוג'ינו


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סיינה
קטגוריה:ילידי 1380
קטגוריה:נפטרים ב-1444
ארגון האורומו העממי-דמוקרטי

שמאל|ממוזער|225px|דגל הארגון.
**ארגון האורומו העממי-דמוקרטי** (אורומו: **DHAABBATA DEMOKRAATAWAA UMMATA OROMO** ידוע יותר בשם **דדאוו**) היא מפלגה פוליטית באתיופיה והסיעה הגדולה ביותר במפלגת האיחדג שבבחירות לבית הנבחרים האתיופי שהתקיימו ב-15 במאי 2005 זכתה ב-327 מושבים מתוך 527 מושבים. בבחירות לבית הנבחרים במחוז אורומיה מפלגה זו זכתה ב-327 מושבים מתוך 527.

## היסטוריה
הארגון הוקם לקראת סוף 1989 על ידי האיחדג לאחר הקרע עם החזית לשחרור אורומו לגבי המשך המאבק כנגד הדרג. בחודשים הראשונים הארגון הצליח לאתגר את כוחות הדרג באזורי האורומו שבהם קיבלה תמיכה בשאווה, ארסי, בלה, וואלגה, ילובור וסידאמו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת האזרחים האתיופית
קטגוריה:אתיופיה: מפלגות
קטגוריה:אורומיה
קטגוריה:תנועות בדלניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1982
לאונור מיכאליס

**לאונור מיכאליס** (16 בינואר 1875 - 8 באוקטובר 1949) היה ביוכימאי ופיזיקאי יהודי-גרמני-אמריקאי. שמו ידוע בעיקר בזכות חלקו בפיתוח מודל קינטיקת מיכאליס-מנטן לתיאור הקינטיקה של פעילות אנזימים.

## השכלה מדעית
מיכאליס נולד בברלין. למד רפואה בפרייבורג שבגרמניה, סיים בשנת 1897 וקיבל תואר דוקטור.
בשנת 1906 ניהל מעבדת בקטריולוגיה בבית החולים האוניברסיטאי צריט שבברלין ובשנת 1908 מונה לפרופסור.
מיכאליס עבד כאסיסטנט עבור: פאול ארליך בשנים 1898 - 1899, מוריץ ליטן בשנים 1899 - 1902 וארנסט ויקטור וון לידן בשנים 1902 - 1906. בשנת 1922 עבר ליפן ועבד כפרופסור לביוכימיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת נגויה. ב-1926 עבר לארצות הברית ועבד כמרצה במחקר רפואי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בבולטימור שבמרילנד ובשנת 1929 עבר לניו יורק ועבד כמרצה באוניברסיטת רוקפלר, שם יצא לגמלאות ב-1941 ונפטר ב-1949.

## הישגים מדעיים

*בשנת 1912 עבד עם מוד מנטן על קינטיקה של אנזימים בהסתמך על ממצאים קודמים של ויקטור הנרי. בשנת 1913, מיכאליס ומנטן הציעו מודל הבא להסביר את הקינטיקה האופיינית לאנזימים הקרוי קינטיקת מיכאליס-מנטן. הקבוע \ K_m  המופיע במשוואת מיכאליס-מנטן קרוי גם קבוע מיכאליס, על שמו.
*המציא את שיטת צביעת המיטוכונדריה יאנוס-גרין (Janus green).
*גילה את גופיפי מיכאליס-גוטמן.
*מיכאליס גילה כי חומצה תיאוגליקולית יכולה להמיס קרטין, דבר שהביא למהפכה בתחום עיצוב השיער.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:פיזיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1875
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
פסיכוביולוגיה

**פסיכוביולוגיה** (נקראת גם **פסיכולוגיה ביולוגית**, **ביופסיכולוגיה**) מתמקדת בחקר התהליכים הביולוגיים העשויים להסביר את ההתנהגות, בעיקר התהליכים המתרחשים במוח ובמערכת העצבים. פסיכוביולוגיה היא אחד התחומים המרכזיים הנכללים תחת הכותרת הרחבה יותר של **[[מדעי המוח]]**.

חוקרי פסיכוביולוגיה עוסקים לעיתים קרובות בתהליכים נפשיים והתנהגותיים המשותפים לבעלי חיים ולאדם, ובודקים אותם בניסויים בבעלי חיים. נושאים נפוצים בהם עוסקים החוקרים הם חישה, תפיסה, הנעה, למידה, זיכרון, שינה ורגש. במהלך השנים התפתחו שיטות מחקר שאפשרו לפסיכוביולוגים לעסוק גם במחקר בבני אדם, ולפיכך רבים מהם עוסקים גם בנושאים כגון שפה, חשיבה, קבלת החלטות, מודעות ומגדר.

תחומי דעת שנחשבים קרובים לפסיכוביולוגיה הם למשל פסיכולוגיה השוואתית, פסיכולוגיה אבולוציונית, ביולוגיה אבולוציונית ונוירופסיכולוגיה.

גישת הפסיכוביולוגיה עושה שימוש רב בפרוצדורות המדעיות שפותחו על ידי חוקרים מגישת הפסיכולוגיה ההתנהגותית. עם זאת, הפסיכוביולוגיה דווקא מייחסת חשיבות רבה לתהליכים הפנימיים המקשרים בין גירויים חיצוניים לבין ההתנהגות, בניגוד לגישה ההתנהגותית שחוקרת בעיקר את ההשפעות הסביבתיות והשינויים ההתנהגותיים אשר ניתנים לצפייה. בעוד הגישה הביהביוריסטית פותחה בתחילת דרכה של הפסיכולוגיה, בתקופה בה לא היו ברשות המדע הכלים לצפייה ישירה בתהליכי המוח האנושי, כיום קיימים כלים מדעיים רבים המאפשרים לחקור ולהבין את תהליכי ההתניה המתרחשים במוח האדם.

תתי ענפים בתחום זה הם למשל נוירוביולוגיה, או פסיכואנדוקרינולוגיה.

## ראו גם
* מדעי המוח

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעי המוח
כף-אווז

**כף האווז** (שם מדעי: *Chenopodium*, שם מנוקד: כַּף הָאֲוָז) היא סוג צמח פורח ממשפחת הירבוזיים. הסוג מונה כ-150 מינים, בהם המין קינואה.

## טקסונומיה
על פי שיטת המיון הגנטי של קבוצת APG מ-2003, מצויה כף האווז במשפחת הירבוזיים. קודם לכן, למשל במערכת המיון קרונקוויסט מ-1981, הייתה כף האווז במשפחת הסלקיים.

## מאפיינים
מיני כף האווז הם צמחים עשבוניים (חד שנתיים או רב שנתיים קצרי חיים), בעלי עלים מסורגים בתצורת להב (לעיתים חלקם בעלי שפה משוננת או מתרחבת). הפרחים לרוב בתצורת תפרחות המורכבות מעשרות יחידות קטנות. הפירות דמויי דגנים, מקבצים של גרעינים הנתונים במעטפת. עליהם האכילים מהווים מזון למגוון זחלי פרפראים, כמו למשל מיני הסוג Coleophora.

## בשימוש האדם
כף האווז מכילה מספר מינים המשמשים למאכל. חלקם היו בשימוש חקלאי או חקלאי למחצה כבר לפני כ-6,000 שנה (הקינואה בשימוש ילידי אמריקה). מינים נפוצים למאכל כוללים את כף אווז לבנה (Chenopodium album, ידועה גם בשם האנגלי Fat Hen) וכף אווז ריחנית (Chenopodium ambrosoides, ידועה גם בשם Epazote).

לא רק הזרעים מצויים בשימוש: קיימים מאכלים הודיים המשתמשים רבות בעלים הרחבים של חלק ממיני כף האווז, באופן דומה לעלי סלקיים כגון תרד.

## בישראל
בארץ צומחים בר אחד עשר מינים של כף האווז:

* כף אווז האשפות
* כף אווז מבאישה
* כף אווז לבנה
* כף אווז גדושה
* כף אווז ריחנית
* כף אווז אדומה
* כף אווז מיזורי
* כף אווז הגינות
* כף אווז רבת עלים
* ושני מינים להם טרם ניתן שם עברי רשמי: Chenopodium ficifolium ו-Chenopodium urbicum.

## ראו גם
* ירבוזיים
* קינואה
* ירבוז

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ירבוזיים
דרך ה'

**דרך ה**' הוא ספר שכתב רבי משה חיים לוצאטו (רמח"ל), אשר פעל במאה ה-18. נכתב לאחר פולמוס ציבורי סוער על הגותו, שבעקבותיה נגנזו כתביו הקבליים. הספר עוסק בנושאים מרכזיים במחשבת ישראל בצורה שעל פניה היא פילוסופית ולא סודית (מיסטית), אך מושפעת עמוקות מתפיסת העולם הקבלית שלו. ראה אור במהדורות רבות.

## מבנה הספר
הספר מחולק לארבעה חלקים, המסודרים בהדרגה משאלות מטאפיזיות כלליות ועד לשאלות הנוגעות בתפקידו ומחויבותו של האדם בעולם:
# "על יסודות המציאות" – בחלק זה, המושפע בתכניו ובסגנונו מ**הלכות יסודי התורה** של רמב"ם, עוסק רמח"ל בשאלות הנוגעות למציאותו של הבורא, לתכליתה של הבריאה בכלל, המין האנושי והאדם הפרטי.
# "בהשגחת הבורא יתברך שמו" – כלל מערכת היחסים שבין הבורא ועולמו. השגחה כללית ופרטית על כלל העולם והאדם בפרט, כולל סדרי ההשגחה והשתלשלותה לפי שיטתו.
# "בנפש האדם ברוח הקודש והנבואה, ובפעולות שלא כדרך הטבע" – מתוך דיון בכוחות הנפש ובמהותה בא הרמח"ל לדון בקשריה עם מה שמעל לטבע – כישוף, נבואה ודבקות באל. גם כאן הוא מושפע מדרכו של הרמב"ם, בהדגישו את ההבדל שבין נבואה רגילה לנבואתו של משה רבנו.
# "בעבודת בוראנו" – בחלק זה דן רמח"ל בעבודה שהאדם מתחייב בה לאור החלקים הקודמים ומחלקה לחטיבות. ראשית הוא מחלק אותה לתלמוד (לו מוקדש הפרק הראשון) ולמעשה, כאשר חלק המעשה מתחלק לארבעה – תמידי (אהבת ה' ויראתו, פרק ג'), יומי (קריאת שמע ותפילה, פרקים ד'-ו'), זמני (שבתות ומועדים, פרקים ז'-ח') ומקרי (דברים שהאדם מתחייב בהם רק במצבים מסוימים).

## מרעיונות הספר

דרך ה' הפך לספר לימוד ישיבתי בהיר לענייני קבלה ופילוסופיה, ועל כן יש לו חשיבות כמתווה השקפת עולם אמונית עכשווית.

;גוף ונפש

;חטא אדם הראשון והשפעתו

;שכר לגויים

;אסטרולוגיה

## קישורים חיצוניים

* שיעורי וידאו של הספר, באתר "הידברות"
* טקסט מלא של הספר, באתר "ויקיטקסט"
* טקסט מלא של הספר, באתר "דעת"
* 
* 
* '''סדרת שיעורים לשמיעה בספר 'דרך השם'''' – הרב בועז שלום, באתר טעמו וראו
* סדרת שיעורי וידאו, באתר מכון מאיר
* 

קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
קטגוריה:ספרי רמח"ל
קטגוריה:ספרי 1896
זלמן סוזאיב

**זלמן סוּזָאיֶב** (14 בפברואר 1911 – 25 בפברואר 1981) היה תעשיין ישראלי, חבר הכנסת וסגן שר התעשייה והמסחר.

## ביוגרפיה
זלמן סוזיאב (Сузаев) נולד בשנת 1911 בריגה שבליבוניה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בשנים 1926-1929 שיחק כדורגל בקבוצת "הכח ריגה". למד באוניברסיטת לטביה, והיה מראשי ארגון הסטודנטים "ברית חשמונאים".

עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בארץ עסק ביבוא ובמסחר סיטונאי, בנייר וקרטון. בשנת 1941 נבחר לחבר הנהלה של "אוצר עממי". היה חבר פעיל בהתאחדות בעלי התעשייה ובין השנים 1949-1950 כיהן כנשיא התאחדות היבואנים והסיטונאים בישראל, ולאחר מכן כנשיא לשכת המסחר תל אביב-יפו, עד שנת 1952.

כפוליטיקאי היה חבר סוזאיב בהנהלת מפלגת הציונים הכלליים, מטעמה נבחר לראשונה לכנסת השנייה ב-1951. באפריל 1953 החל לכהן כסגן שר התעשייה והמסחר, פרץ ברנשטיין בממשלת ישראל הרביעית, תפקיד בו הוא המשיך בתקופת כהונתה של ממשלת ישראל החמישית, גם כן בכנסת השנייה. סוזאיב גם נבחר לכנסת השלישית, בה היה חבר בוועדת הכספים. ביוני 1954 עמד בראש ועדה לבחינת רפורמה במס הכנסה. באמצע שנות ה-60, כשכבר לא היה חבר הכנסת, היה חבר בוועדת חיים צדוק לבחינת מס הכנסה. כן עמד בראש ועדה להכנת חוק נגד הגבלים עסקיים, שהגישה 2 דו"חות נפרדים של המלצות בתחילת 1955, אך אלו לא יושמו. בשנת 1958 הוגש חוק נגד הגבלים עסקיים על ידי הממשלה, לה התנגד סוזאיב בגלל שהותיר תחומים רבים, בהם המשק ההסתדרותי, מחוץ לחוק. בשנת 1965 התמנה סוזאיב לחבר בוועדה של זאב צלטנר לבחינת החוק ויישומו.

בשנת 1959 בחר שלא להתמודד שוב על מקום בכנסת הרביעית ושב לעסקים.

סוזאיב היה מהדוחפים לריצה משותפת של הציונים הכלליים, ולאחר מכן המפלגה הליברלית, עם חרות. עם זאת, סוזאיב בחר שלא לרוץ שוב לכנסת.

בשנת 1963 נבחר לנשיאות התאחדות בעלי התעשייה, אולם התפטר לאחר מספר חודשים עקב חילוקי דעות. כיהן כנשיא התאחדות בעלי תעשייה בין השנים 1965–1969. בשנת 1972 כיהן סוזאיב כיו"ר ועדת העבודה של ההתאחדות.

סוזאיב כיהן בוועדה העליונה של מלווה הביטחון ובאמצע 1969, בעקבות התפטרות חיים לסקוב, התמנה ליו"ר המועצה הציבורית למלווה ביטחון. בשנת 1980 כיהן בוועד הציבורי של לב"י.

בשנים 1975-1977 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של רסקו.

סוזאיב נפטר ב-25 בפברואר 1981. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר אישה, רוּליָה לבית פלדהוּן (1915–2002),, וכן שתי בנות ובן (גור).

בתו אליאורה הייתה נשואה לעיתונאי דן מרגלית. נכדתו היא שירה מרגלית, משנה למנכ"ל בערוץ "רשת".

## ראו גם
* ידין מכנס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:נשיאי התאחדות התעשיינים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לטביה
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:משפחת מרגלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
קטגוריה:חברי הכנסת: תעשיינים
ביאטריקס פוטר

ממוזער|שמאל|250px|בנג'מין ארנבון, איור של פוטר מתוך ספרה "הסיפור על בנג'מין ארנבון" (1904)
**ביאטריקס פוטר** (באנגלית: **Beatrix Potter**; 28 ביולי 1866 – 27 בדצמבר 1943) הייתה סופרת ומאיירת אנגלייה הידועה בשל ספרי הילדים שלה על חיות ובראשם פיטר הארנב.

## ביוגרפיה
ביאטריקס פוטר נולדה למשפחה מהמעמד הגבוה באנגלייה וחונכה על ידי מורה פרטית ללא מגע עם ילדים אחרים. היו לה מספר חיות מחמד והיא חבבה את הטבע. בתחילת המאה ה-20 היא פרסמה סדרה של ספרי ילדים על חיות. היא התארסה בחשאי עם המו"ל שלה, נורמן וורן, אולם זה נפטר עוד לפני שהספיקו להתחתן.

הצלחת סדרת הספרים לילדים הקנתה לה ממון. לאחר פטירתו של וורן, הודות להכנסות אלה, רכשה לעצמה אחוזה באזור האגמים של קאמבריה ועברה להשתקע שם. היא גידלה כבשים, המשיכה לכתוב ספרים ומספר שנים אחר-כך, ב-1913, נישאה לעורך דין תושב האזור. עם מותה היא הורישה את האחוזה שלה לקרן לשימור האזור, כדי להגן עליו מפני פיתוח נדל"ני.

ב-1936, שנה לפני הקרנתו לראשונה של "שלגיה ושבעת הגמדים", סרט ההנפשה הראשון שלו באורך מלא, ביקש וולט דיסני לקבל את הזכויות להפקת סרט המגולל את סיפורו של פיטר הארנב. הוא לא קיבל את הסכמתה של ביאטריקס פוטר לכך.

ב-1990 יצא לאור באנגליה ספר שבו תורגמו חלק מציוריה לרקמה וסריגה בידי הרוקמת והמעצבת פט מאנציני, שגם הוסיפה דוגמאות שמאפשרות לכל אחת ליצור את הכריות, הצעיף או כיסויי המיטה על פי הציורים של ביאטריקס. 

בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "מיס פוטר", ביוגרפיה בכיכובה של רנה זלווגר.

בשנת 2012 החלה הקרנתה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "הרפתקאות פיטר הארנב", בערוץ ניקלודיאון. בישראל, הסדרה משודרת בערוץ הופ! החל משנת 2014.

בפברואר 2018 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "פיטר ראביט", המבוסס על ספרי פיטר הארנב, והופק על ידי אולפני קולומביה. הסרט שילב אנימציה עם שחקנים ואת קולו של פיטר הארנב דיבב ג'יימס קורדן. את האנימציה יצרה חברת "Animal Logic" האוסטרלית.

### עבודה מדעית
פוטר חונכה בביתה והתעניינה בכל תחומי המדע, מלבד אסטרונומיה. לבה היה נתון במיוחד לבוטניקה. בעשור האחרון של המאה ה-19 התרכזה במיקולוגיה (חקר הפטריות). היא החלה בציור פטריות עקב יופיין, אך אחרי פגישתה עם המיקולוג צ'ארלס מקינטוש, גברה התעניינותה בדרך התרבותן של הפטריות והיא ביצעה איורים מיקרוסקופיים רבים של נבגים. היא פיתחה תאוריה בדבר נביטת נבגים, אך זכתה בעיקר להתעלמות, עקב מינה וגילה הצעיר.

## ספריה לילדים

## קישורים חיצוניים

* תולדות חייה של ביאטריקס פוטר, באתר האינטרנט של הספר "Beatrix Potter, The Extraordinary Life of a Victorian Genius", מאת לינדה ליר 
* אילנה גרף, ביאטריקס פוטר: הגברת עם הארנב, באתר אימגו
*  הסיפורים "הסיפור על פיטר הארנב" (1902) ו"הסיפור על בנג'מין ארנבון" (1904), כולל האיורים המקוריים, בויקיטקסט 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער בריטיות
קטגוריה:ממשילי משלים
קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:מאיירות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1866
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1943
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1943
מרקלגוניס

**מרקלגוניס** (Maracalagonis) היא עיר בסרדיניה, בעיר המטרופולינית של קליארי 17 ק"מ מהעיר קליארי. התושבים מכונים בשם "maresi", שמקורו אתני. העיר נמצאת באזור הנחשב לפורה ומצויים בו מטעים רבים. עם זאת, רוב אוכלוסיית העיר מועסקת ברובה מחוץ למקום.

## תולדות העיר

לדעת חוקרים מקור שמה הוא שֵׁמִי. לפי דעה זו שמה של העיר: **מרקלגוניס** מורכב משתי מילים בשפה שמית: **מרה** (Mara) שפירושה "ביצה" ו**קלגוניס** (Calagonis) שפירושה "מקום פורה" – אולי "כלכלה". שמות התואר מתאימים לגאוגרפיה של האזור.

בסביבה כפרים אחדים, ביניהם: סיני (סרדיניה), Castiadas, Quartu Sant'Elena, "Quartucciu", "Villasimius

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרדיניה: ערים
אספרטט טראנסקרבמוילאז

שמאל|ממוזער|250px|מבנה האנזים
**אספרטט טראנסקרבמוילאז** (ATCase) הוא אנזים המקטלז את יצירת N-carbamoylaspartate משני סובסטרטים: אספרטט וקרבמויל-פוספט. ריאקציה זו היא השלב הראשון במסלול הביוסינתיזה של פירימדינים.

## מבנה
ATCase הוא הטרו-אוליגומר, הבנוי מ-12 תתי יחידות, במשקל כולל של כ- 300kDa. הסטויכומטריה של תתי היחידות במבנה הרביעוני היא C6R6, כלומר שש שרשראות פוליפפטידיות קטליטיות (בעלות קבוצות קטליטיות החיוניות לפעילות החלבון; משקל כל שרשרת קטליטית: 34kDa) ושש שרשראות פוליפפטידיות רגולטוריות (בקרתיות, שאינן מזרזות ריאקציה כימי, אך מבקרות את פעילות האנזים; משקל כל שרשרת רגולטורית: 17kDa). המבנה הרביעוני של אנזים זה מראה כי כל שלוש שרשראות קטליטיות יוצרות טרימר קטליטי (בעלי משקל של 34KDa) וכל שתי שרשראות רגולטוריות יוצרות דימר בקרתי (רגולטורי). שני הטרימרים הקטליטיים יוצרים אינטראקציות זה עם זה באמצעות אינטראקציות עם שלושת הדימרים הרגולטוריים.

## קינטיקה
קשירת הסובסטרטים לאנזים היא קואופרטיבית ולכן בגרף מהירות כנגד ריכוז סובסטרט מתקבלת תלות סיגמואידלית. פעילות ATCase ניתנת להסבר באופן מיטבי לפי מודל MWC, לפיו האנזים יכול להימצא באחת משתי קונפורמציות רביעוניות בעלות זיקה שונה.

## בקרה
ATCase מבוקר על ידי מספר אפקטורים אלוסטריים:
*אספרטט וקרבמויל פוספט הם אפקטורים אלוסטריים הומוטרופיים חיוביים המגדילים את הזיקה בין האנזים לסובסטרטים.
*CTP הוא אפקטור הטרוטרופי שלילי המקטין את הזיקה של האנזים לסובסטרטים שלו ומגדיל את הקואופרטיביות. CTP הוא תוצר הסופי במסלול ביוסינתזה זה ולכן זהו עיכוב בהיזון חוזר feedback inhibition.
*ATP הוא אפקטור הטרוטרופי חיובי המגדיל את הזיקה של האנזים לסובסטרטים שלו ומקטין את הקואופרטיביות. ריכוז גבוה של ATP מאותת על אנרגיה זמינה בתא ולאפשרות של שכפול DNA, ולכך דרושה סינתזה של פירמידינים. ATP הוא גם פורין ולכן בקרה זו מאפשרת ויסות של ריכוז הפורינים והפירימידינים בתא. ATP וCTP נקשרים לתתי היחידות הרגולטוריות של האנזים.

## הפרדה לטרימרים קטליטיים ודימרים רגולטוריים
טיפול כימי של ATCase על ידי הריאגנט p-hydroxymercuribenzoate גורם להפרדה בין תתי היחידות הקטליטיות והרגולטוריות. לאחר הפירוק (וניתוק הריאגנט), הטרימרים הקטליטיים המבודדים אינם קואופרטיביות ביחס לקישור הסובסטרטים, אלא מתנהגים לפי דגם קינטיקת מיכאליס-מנטן. בנוסף, פעילותם אינה מבוקרת עוד על ידי ATP או CTP. לעומת זאת הדימרים הרגולטוריים המבודדים אינם מראים פעילות קטליטית, אך קושרים היטב את ATP ואת CTP.

## עיכוב
N-phosphonacetyl-L-aspartate (בקיצור: PALA) הוא אנלוג, הדומה לקומפלקס של שני הסובסטרטים הנוצר במצב המעבר של הריאקציה. PALA מעכב את האנזים, תוך הסטת מבנהו הרביעוני למבנה בעל האפיניות הגבוהה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביוכימיה
טיולי ישראל צפון

**טיולי ישראל צפון** הוא מדריך טיולים מאת יעקב שורר, ובו ששים מסלולי טיול בצפון ישראל. שורר היה מרצה ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל ובמכללת אורנים, ניהל בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע, ערך את המגזין "טבע וארץ" והיה בין עורכי מדריך ישראל החדש.

מסלולי הטיולים מחולקים לפי אזורים:
* החרמון והגולן: 12 מסלולים בין הר החרמון לבין סוסיתא ומצוקי האון.
* הגליל העליון ועמק החולה: 17 מסלולים מהגליל המערבי ועד לתל חי.
* הגליל התחתון וחופי הכנרת: 12 מסלולים מנחל ציפורי לבין בקעת כנרות.
* מהר הכרמל וחופו עד להר הגלבוע: 19 מסלולים.

לתיאורי המסלולים מצורפות מפות, ולעיתים יש בהם גם הפניה למקורות ספרותיים שונים.

## קישורים חיצוניים
*טיולי ישראל - צפון, יעקב שורר, הוצאת כתר - 

קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
קטגוריה:ספרי 2003
קריית הרצוג

**קריית הרצוג** (או **קריית הרב הרצוג**) היא שכונה בצפון־מזרח העיר בני ברק, מצפון לרחוב ז'בוטינסקי. השכונה נבנתה בשנת 1960 ונקראה על שמו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

השכונה ממוקמת מצפון לפרדס כץ וגובלת מצד צפון באזור התעשייה של בני ברק ובשכונות עבר הירקון שבצפון תל אביב, ממזרח בכביש 4 (כביש גהה) ופתח תקווה וכן ברמת גן.  

בשנות השמונים הורחבה השכונה, עם הקמת שכונת-הבת "נחלת סירוקה" על ידי ארגון צעירי אגודת ישראל ('צא"י').

## תולדות השכונה
השכונה הוקמה על ידי חברת משהב בשיתוף המפלגה הדתית לאומית בארצות הברית ותוכננה על ידי יצחק פרלשטיין לכלול 2,100 יחידות דיור לזוגות צעירים ועולים חדשים. אבן הפינה לשכונה נורתה ב-18 במרץ 1964.

השכונה הוקמה עבור אוכלוסייה דתית לאומית ואף חרדית בחלקיה. בשנים האחרונות חלו תמורות באופי השכונה: האוכלוסייה החילונית הידלדלה, ובד בבד נרשמה הגירה שלילית של האוכלוסייה הדתית לאומית לטובת פתח תקווה, רעננה וגבעת שמואל. במקומם התיישבו בשכונה משפחות וזוגות צעירים מן המגזר החרדי. בשנות התשעים קלטה השכונה עולים חדשים מחבר המדינות. השכונה עברה תהליך התחרדות ונכון לשנות העשרים של המאה ה-21 כמעט כל האוכלוסייה בשכונה היא חרדית, עם דומיננטיות לזרם הספרדי. 

## אתרים בשכונה
אחד מיסודותיה של קריית הרצוג וסמלה המוכר הוא **[[תל זיתון|תל אבו זיתון]]**, הנקרא גם "הר הבדואים". למרגלות התל הוקם פארק שעשועים לילדי העיר בשם **פארק גבעת הזית**. בתקופת הקמת המדינה התגלה כי הר הבדואים שימש כמחבוא לחיילים בתקופת מלחמה בזמן שלטון הטורקים ואף לפני כן. עד היום ניתן למצוא בחלקו הלא משופץ כניסות לבונקרים תת-קרקעיים. פסגת התל מגודרת. עד לסוף המאה העשרים שכנה למרגלות התל ביצה שגבלה באזור התעשייה של העיר. כיום יובשה הביצה וכמעט אין זכר לקיומה. בסמוך לתל פועלת רכבת משא.

צפונית לקריית הרצוג, מדרום לפארק הירקון הוקמה שכונה נוספת בשם "איילת השחר" (או מתחם הסופרים). בנוסף לכך, השכונה קרובה לתחנת גשר אם המושבות של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן.

## בתי כנסת וקהילות בשכונה
מוסדות תורה וחינוך הפועלים בתחומי השכונה: ישיבת ברכת יוסף; ישיבת נחלת שלמה; ישיבת אור אליצור של הרב מסעוד בן שמעון; וכמו כן הישיבה התיכונית בני עקיבא בני ברק המוכרת יותר בשם "ישיבת קריית הרצוג" על שם השכונה בה היא שוכנת.

בתי הכנסת המרכזיים בשכונה הם "בית הכנסת האשכנזי המרכזי", "היכל שלמה", ושטיבלאך זיו יהודה. מאז שנת 2010, השכונה בעלת צביון חרדי מובהק. הוקמו בשכונה כמה בתי כנסת המאגדים תחתיהם קהילות מגוונות של הציבור החרדי, בעיקר מהמגזר הליטאי והספרדי המתגורר בשכונה.
 
בשכונה אף קיים סניף של תנועת "בני עקיבא", אך עקב הידלדלות האוכלוסייה הדתית-לאומית בשכונה בעשור האחרון, מספר בני הנוער הפוקדים את הסניף כיום מצומצם.

בנוסף שוכן בשכונה רבי מאיר רוזנבוים, אדמו"ר חסידות פרמישלאן, שחצרו נמצאת ברחוב אברבנאל.

## ראו גם
*שכונת פרדס כץ

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: שכונות
עבד אל-עזיז א-זועבי

**עבד אל-עזיז א-זועבי** (בערבית: **عبد العزيز الزعبي**; תעתיק מדויק: **עבד אלעזיז אלזעבי**; 4 בפברואר 1926 – 14 בפברואר 1974) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כראש עיריית נצרת, כחבר הכנסת וכסגן שר הבריאות מטעם מפ"ם.

## ביוגרפיה
א-זועבי נולד בנצרת, צאצא למשפחת זועבי. בסיום לימודיו התיכוניים, למד בקולג' הערבי בירושלים והחל לעבור כפקיד מכס בממשלת המנדט הבריטי. עם קום המדינה השתלב בשירות המדינה ועבד כפקיד במינהל מקרקעי ישראל. במנהל הוא עבד עד שנת 1958 ובמהלך שנים אלו נבחר למזכיר אגודת עובדי המדינה בנצרת. במקביל החלה פעילותו הציבורית, משום שהיה ממייסדי "האיגוד היהודי-ערבי לשלום ולשוויון זכויות" (1956) וחבר מערכת העיתון "ניו אאוטלוק".

בשנת 1958 הצטרף א-זועבי למפ"ם ונבחר מטעמה למועצת העיר נצרת (1961–1974). בשנים 1961–1965 כיהן כסגן ראש העירייה בתואר ללא שכר. בבחירות בסוף שנת 1965 עלה כוחה של רק"ח שזכתה בשבעה מנדטים, וא-זועבי שהיה הנציג היחיד של מפ"ם היה ללשון המאזנים בין רק"ח ומפא"י. הוא נבחר בקולות רק"ח, בניגוד לעמדת מפלגתו, לתפקיד ראש העיר וניסה ללא הצלחה לגבש קואליציה רחבה שתכלול את רק"ח ואת המערך. לאחר שלושה חודשים הוא התפטר ולעירייה מונתה ועדה קרואה.

בשנים 1965 עד 1966 הוא שימש גם כעורך הירחון "אל-פג'ר", חבר מערכת בשבועון "אל-מרסד" ונמנה בין מייסדי המכון הערבי בגבעת חביבה.

בשנת 1965 נבחר א-זועבי לכהן כחבר הכנסת בכנסת השישית. כהונתו נמשכה תשע שנים (מטעם המערך), עד לפטירתו, ובמהלכן הוא היה חבר בוועדות הכלכלה, הפנים והעבודה והרווחה. בשנת 1971 מונה לסגן שר הבריאות וכיהן בממשלת ישראל החמש עשרה, תחת שר הבריאות ויקטור שם-טוב.

א-זועבי נפטר באופן מפתיע בפברואר 1974, בגיל 48. א-זוועבי נפטר בעודו מכהן כסגן שר הבריאות וחבר הכנסת.

## חיים אישיים
בנובמבר 1967 התחתן עם יהודייה בנישואין אזרחיים בקפריסין.

א-זועבי הוא חלק ממשפחת זועבי, שהוציאה מספר חברי כנסת, ראשי ערים ואישי ציבור אחרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי עיריית נצרת
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
עבד
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי תקשורת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
כף אווז לבנה

**כף אווז לבנה** (שם מדעי: *Chenopodium album*, באנגלית Goosefoot או Fat-Hen) היא מין של כף האווז, עשב שוטה הצומח במהירות יחסית.

## תפוצה

כף אווז לבנה נפוצה בכל רחבי אירופה, שם תיאר אותה קארולוס ליניאוס כבר ב-1753. היא נפוצה גם במזרח הרחוק עם מאפיינים חיצוניים שונים במעט. פרט לשני אזורים אלו, התפשטה כף האווז הלבנה לאוקיאניה, צפון אמריקה, אוסטרליה ואפריקה. כצמח שוטה, היא מעדיפה קרקע עשירה בחנקן, וצומחת היטב באתרי עזובה.

## מאפיינים

צמח בעל גבעול מרכזי ישר וגלילי, הצומח ישר לגובה שבין 10 ס"מ למטר וחצי. נוטה לכפוף לאחר הפריחה, ממשקל הפרחים והפירות. העלים מסורגים ומשתנים בצורתם לאורך הגבעול: אלו שקרובים לבסיס בצורת יהלום עם פתח משונן, ואלו הקרובים לקצה להביים ושפתם תמימה.

הפריחה מתחילה במאי וממשיכה עד נובמבר. הפרחים קטנים ובעלי חמישה עלי כותרת, הדומים לחמש אצבעות עם קרומים ביניהן (ייתכן כי מכאן הגיע השם "כף אווז"). האבקנים עשויים לעורר את קדחת השחת.

הפירות עגולים ומכילים עשרות זרעים שחורים אכילים. זרעים אלו עשירים בחלבון, סידן, זרחן וויטמין A, וערכם התזונתי קרוב לזה של כף אווז הקינואה.

## בשימוש האדם

כף אווז לבנה היא לרוב מטרד לחקלאים, היות שהיא מתפשטת במהירות בקרקע מדושנת ולא מלוחה. בגידולים כמו תירס, התפשטות של כף אווז לבנה עשוי להוריד את היבול ב-13%. עם זאת, באזורים מסוימים בעולם מגדלים את הצמח באופן מכוון כגידול חקלאי, לטובת מאכל הגרעינים.

במטבחים מסוימים משתמשים בעלים הרחבים מבסיסו של הצמח כעלה ירוק לסלטים, בדומה לעלי סלק ותרד. הגרעינים והעלים משמשים מספוא טוב לעופות (על כך השם האנגלי לצמח - Fat Hen, תרנגולת שמנה). כמספוא לבקר היא נחותה מעשבים אחרים, ועשויה לגרום לתופעות לוואי בהמוגלובין הפרות.

הקנה המרכזי של הצמח מתקשה עם הזמן ומתעצה, ולכן באזורים מסוימים בסין השתמשו בו כמטה הליכה.

## בישראל
שמאל|ממוזער|200px|ניצן ופרח של כף אווז לבנה
כף אווז לבנה היא ממיני העשבים השוטים הנפוצים בארץ. ניתן למצוא אותה צומחת באזורי עזובה בחרמון, רמת הגולן והגליל; בעמק יזרעאל, הר הגלבוע והכרמל; השרון, מישור החוף וגוש דן; ים המלח, מדבר יהודה, הרי ירושלים והשפלה; בנגב ובהרי אילת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ירבוזיים
קטגוריה:ארץ ישראל: ירבוזיים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
שפעול פרוטאוליטי

**שפעול פרוטאוליטי** הוא התהליך שבו נוצר אנזים פעיל מצורתו הלא פעילה. אנזימים רבים משופעלים בדרך זו כאשר בתהליך עצמו מתרחשת הידרוליזה של מינימום קשר פפטידי ספציפי אחד באנזים הלא פעיל הנקרא זימוגן או פרואנזים.

## התהליך
השפעול מתבצע על ידי אנזימים ספציפיים הנקראים פפטידאזות או פרוטאזות. ביקוע על ידי אנזימים אלה אינו דורש אנרגיה ויתרון זה מאפשר חיתוך חלבונים גם מחוץ לתא ואי צורך בהשקעת ATP. כמו כן, התהליך משמש כבקרה לכמות האנזימים הדרושה. התהליך מסתיים כאשר מתבצע כיבוי באמצעות קשירה של מעכבי אנזימים (לדוגמה זירחון או חלבונים ספציפיים) לאנזימים הפרוטאוליטיים.

ניתן להדגים אקטיבציה של זימוגנים באמצעות כימוטריפסין, אנזים המזרז פירוק חלבונים במהלך תהליך העיכול. כימוטריפסינוגן, צורתו הלא פעילה (זימוגן) של כימוטריפסין עובר הידרוליזה של מספר קשרים פפטידים על ידי האנזים הפרוטאוליטי טריפסין. החיתוך מאפשר חשיפה של האתר הפעיל ואת יצירת כיס האוקסיאניון שהוא מוטיב מבני החיוני לפעילותו של הכימוטריפסין המסייע בייצוב מצב הביניים הלא יציב הנוצר במהלך הריאקציה. בנוסף, כימוטריפסינוגן הוא פוליפפטיד שלם והחיתוכים מאפשרים את קבלת צורתו של הכימוטריפסין המורכב משלושה פוליפפטידים שביניהם קשרים דיסולפידיים.

## דוגמאות לשיפעול פרוטאוליטי

*טריפסין, אנזים השייך למשפחת הסרין פרוטאזות. הטריפסין מפרק חלבונים במהלך תהליך העיכול כאשר הוא מבקע שרשראות פוליפפטידיות בצד הקרבוקסילי של ליזין וארגינין. האנזים מופרש מהלבלב בצורתו הלא פעילה - טריפסינוגן ובתריסריון עובר חיתוך והופך לטריפסין. טריפסין למעשה מבצע בעצמו שפעול פרוטאוליטי לאנזימים שונים הקשורים לתהליך העיכול כמו כימוטרפסינוגן, טריפסינוגן. הוא למעשה משפעל כללי של זימוגנים המגיעים מהלבלב.
*קרישת דם משופעלת באמצעות מפל אקטיבציה של זימוגנים שמבטיח תגובה מהירה ומוגברת לטראומה. בסיומו של מפל הפעילות מתבצע חיתוך של פיברינוגן על ידי תרומבין לקבלת פיברין, מרכיב חשוב במנגנון קרישת הדם.
*ההורמון אינסולין, החיוני לוויסות רמות הגלוקוז בדם, הוא למעשה התוצר המוגמר הנוצר על ידי חיתוכים פרוטאוליטיים. הפרה-פרואינסולין עובר שפעול פרוטאוליטי כאשר מקטע של 23 חומצות אמינו בקצה האמיני נחתכות. בשלב זה מתקבל פרואינסולין שגם הוא עובר שפעול פרוטאוליטי- חיתוך בשני אתרים ספציפיים וקבלת האינסולין הבוגר.

## ראו גם
*טריפסין
*כימוטריפסין 
*אינסולין
*פרואינסולין

קטגוריה:אנזימים
רוברט קורי

**רוברט בריינארד קורי** (באנגלית: **Robert Brainard Corey**; 19 באוגוסט 1897 – 23 באפריל 1971) היה ביוכימאי אמריקאי, יליד ספרינגפילד, מסצ'וסטס.

## הישגים מדעיים
שמו של קורי נקשר לרוב עם לינוס פאולינג עמו עבד בשנים 1940–1950. קורי ופאולינג יחד עם הרמן ברנסון עבדו במכון לטכנולוגיה בקליפורניה שם פענחו מבנים ביולוגיים. שמם פורסם בעקבות התחזית שפרסמו בשנת 1951 בנוגע לקיום סליל אלפא ומשטח בטא. פאולינג, קורי וברנסון חזו קיום מבנים אלה על סמך פוטנציאל קשרי המימן של השרשרת הפוליפפטידית. מספר שנים מאוחר יותר אושר מבחינה נסיונית קיום מבנים אלה במבנה השניוני של חלבונים רבים.

גילוי נוסף חשוב בעבודותיו של קורי הוא פיתוח מודלים המלמדים על הסידור האטומי והקונפיגורציה של חומצות אמינו בחלבונים.

## ראו גם
*לינוס פאולינג
*מבנה שניוני
*סליל אלפא
*משטח בטא

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:ספרינגפילד (מסצ'וסטס): אישים
קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פיטסבורג
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1971
ארגן

**ארגן** (פורטוגזית **Arguim**; צרפתית והולנדית **Arguin**) הוא אי מול חופיה של מאוריטניה הנמצא במפרץ ארגן. אורכו של האי הוא כ-6 קילומטר ורוחבו הוא כ-2 קילומטר. מסביב לאי נמצאות שוניות גדולות ומסוכנות. כיום האי הוא חלק מהפארק הלאומי בנק ד'ארגן המוכרז כאתר מורשת עולמית מאז 1989.

## היסטוריה
ארגן היה מטרתן של אומות רבות שחשקו בו בשל מיקומו האסטרטגי, והשליטה על האי עברה מיד ליד פעמים רבות. בשנת 1443 הגיע האירופאי הראשון לאי, החוקר הפורטוגזי נונו טריסטו. ב-1445, הנסיך אנריקה הספן הקים נקודת מסחר על האי, שסחרה בגומי ערבי ובעבדים למען פורטוגל. מ-1455, כ-800 עבדים הועברו מארגן לפורטוגל כל שנה.

ב-18 באוגוסט 1518 חתם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על צו מלכותי המאשר הובלת עבדים ישירות מאפריקה לאמריקה, ולאחר מכן יצאו ארבעה משלוחי עבדים מהאי לפוארטו ריקו. משלוחים אלו נחשבים לראשיתו של סחר העבדים האטלנטי.

ב-1633, במהלך המלחמה נגד ספרד (שאז שלטה בפורטוגל), הולנד כבשה את האי. הוא נשאר בשליטה הולנדית עד לשנת 1678. צרפת קיבלה את השליטה על האי בספטמבר 1678, אך האי ננטש עד לשנת 1682.

ארגן הייתה אחת הקולוניות המוקדמות של ברנדנבורג ושל פרוסיה בין 1685 ל-1721. לאחר מכן צרפת כבשה בחזרה את האי, רק כדי לאבד אותו בשנה שלאחר מכן להולנדים. צרפת כבשה בחזרה את האי בשנת 1724. התקופה הזו של השלטון הצרפתי נמשכה כארבע שנים; ב-1728 האי נכבש בידי הצ'יפים של מאוריטניה. האי חזר לשלטון הצרפתי בשנותיה המוקדמות של המאה ה-20, כחלק מהקולוניה הצרפתית במאוריטניה; האי עבר לבסוף לידי מאוריטניה כשזו קיבלה עצמאות בשנת 1960.

## ראו גם
* לה מדוז

## קישורים חיצוניים


Fort of Arguin 1721.jpg|המבצר ההולנדי בארגן משנת 1721
Plan fo Arguin 1721.JPG|תרשים המבצר


## הערות שוליים

קטגוריה:מאוריטניה: גאוגרפיה
קטגוריה:מאוריטניה: היסטוריה
קטגוריה:אפריקה: איים
קטגוריה:אפריקה: מושבות פורטוגזיות לשעבר
תזמורת הרדיו של פרנקפורט

**תזמורת הרדיו של פרנקפורט** (בגרמנית: **hr-Sinfonieorchester**), שנקראה עד 2005 "התזמורת הסימפונית של רדיו פרנקפורט", היא תזמורת הרדיו של רשת השידור הציבורית של מדינת הסה הגרמנית (פרנקפורט). קשת סגנונות המוזיקה שלה כוללת את הרפרטואר הקלאסי-רומנטי, תגליות במוזיקה ניסיונית חדישה, קונצרטים לילדים ולנוער, מוזיקה קלאסית קלה ותפיסות תכנון תובעניות. היא נודעת בהקלטותיה המופתיות ובפרשנויותיה.

## היסטוריה

הנס רוזבאוד, מנצחה הראשון, הטביע את חותמו על כיוון התזמורת עד שנת 1937, כשהתמקד לא רק במוזיקה מסורתית אלא גם ביצירות עכשוויות. אחרי מלחמת העולם השנייה, השקיעו קורט שרדר ווינפריד זיליג את מאמציהם בבנייה מחדש של התזמורת ושל רפרטואר מוזיקלי נרחב להופעותיה. דין דיקסון ואליהו ענבל העלו את ההרכב לדרגת תזמורת בעלת מוניטין בינלאומיים בשלושת העשורים שבין 1961 ל-1990. למעמדה של התזמורת ניתן אישוש פעם אחר פעם, בייחוד ב"תקופת ענבל", הודות להופעות אורח ברחבי העולם והפצות של הקלטות חשובות, כגון ההקלטות הראשונות מאז ומעולם שנעשו לגרסאות המקוריות של הסימפוניות השלישית, הרביעית והשמינית מאת אנטון ברוקנר וקיבלו את ה-Grand Prix du Disque (פרס התקליט הצרפתי) וההקלטה הדיגיטלית הראשונה שנעשתה לכל הסימפוניות של מאהלר וזכתה ב-Deutscher Schallplattenpreis (פרס התקליט הגרמני) בשנת 1988. ענבל, שהיה המנצח הראשי משנת 1974 עד 1990, נבחר למנצח כבוד של התזמורת מאז 1996.

משנת 1990 עד 1996 היה דמיטרי קיטאיינקו מנצחה הראשי של תזמורת הרדיו של פרנקפורט. עבודתו התמקדה במסורת הגרמנית והרוסית ובסגנונות מודרניים. הקונצ'רטי לפסנתר של סרגיי פרוקופייב, עם ולדימיר קראינב, וסדרת יצירות של אלכסנדר סקריאבין הם רק שניים מן המיזמים שלו, שהונצחו על גבי תקליטורים. בהנהגת קיטאיינקו יצאה התזמורת לסיורים נרחבים בדרום אמריקה, שווייץ ארצות הברית ויפן. בניצוחו של כריסטובאל הלפטר החל מיזם תקליטורים של מכלול יצירותיו התזמורתיות, וכן גם סדרה של יצירות מן האסכולה הווינאית השנייה, בשילוב עם הסימפוניות של שומאן וברהמס עם ענבל. האופרה במערכה אחת של שנברג, Von heute auf morgen ("מהיום למחר") עם מיכאל גילן, יצאה כסרט של ז'אן-מארי שטראוב ודניאל אואיה, ובתקליטור.

המנצח האמריקאי יו וולף כיהן כמנצח ראשי של תזמורת רדיו פרנקפורט מאז 1997 עד 2006. "גמישות" ו"גיוון" היו שני נושאים חשובים בעבודתו עם התזמורת. וולף יישם את הניסיון של נוהלי ביצוע היסטוריים בתזמורת סימפונית מודרנית ובדרך זו החזיר לרפרטואר את המאגר העצום של יצירות מן התקופה הקלאסית, הקלאסית המוקדמת והבארוק ובמקביל העשיר את ספרות ההרכב בהיבטים עכשוויים יותר. הצלחתן של פרשנויות מלהיבות ותוכניות יוצאות דופן בגיוון ובשונות היה סמלו המסחרי שח שיתוף הפעולה בין תזמורת הרדיו של פרנקפורט ליו וולף. הצלחה זו מצאה ביטוי במיזמים קונצרטיים, שהרחיקו הרבה מעבר למדינת הסה והניבו הופעות אורח ברחבי אירופה, אסיה וצפון אמריקה.

המנצח הצרפתי אלן אלטינוגלו הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת מאז שנת 2021.

## מנצחים ראשיים

* הנס רוזבאוד (1929 - 1937)
* אוטו פריקהפר (1937 - 1946)
* קורט שרדר (1946 - 1953)
* אוטו מרצראת (1955 - 1961)
* דין דיקסון (1961 - 1974)
* אליהו ענבל (1974 - 1990)
* דמיטרי קיטאיינקו (1990 - 1997)
* יו וולף (1997 - 2006)
* פאבו ירווי (2006 - 2013)
* אנדרס אורוסקו-אסטרדה (2014 - 2021)
*אלן אלטינוגלו (2021 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים

* 

פרנקפורט, רדיו
פרנקפורט
פרנקפורט, רדיו
קטגוריה:פרנקפורט: תרבות
ז'ורז' פרטר

**ז'ורז' פרטר** (בצרפתית: **Georges Prêtre**, 14 באוגוסט 1924 ‒ 4 בינואר 2017) היה מנצח צרפתי.

## ביוגרפיה
פרטר נולד בוואזייר (צפון) ולמד בקונסרבטואר של פריז. עם מוריו שם נמנו מוריס דיריפלה (הרמוניה) ואנדרה קלויטנס, (ניצוח). אחרי שסיים את לימודיו, ניצח במספר בתי אופרה צרפתיים קטנים, לעיתים בשם הבימה **ז'ורז' דהריין**, לפני הופעתו הראשונה בפריז, באופרה קומיק ב"קפריצ'ו" של ריכרד שטראוס. הופעתו הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון הייתה ב-1961. בהמשך שנות ה-60 ניצח לראשונה במטרופוליטן אופרה, ניו יורק ובלה סקאלה, מילאנו. בכמה הזדמנויות עבד עם מריה קאלאס והקליט עמה את כרמן ואת טוסקה. זמן מה כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של פריז.

מלבד אופרה, פרטר נודע בעיקר בניצוח על מוזיקה צרפתית. שמו נקשר בייחוד עם פרנסיס פולנק, לאחר שניצח על הצגת הבכורה של האופרה של פולנק, "הקול האנושי" באופרה קומיק ב-1959 ועל Sept répons des ténèbres ("שבע רספונסוריות של הצללים") שלו ב-1963. בשנת 1999 ניצח על סדרת קונצרטים בפריז לחגוג את שנת המאה להולדת פולנק. בשנת 1989 הקדיש מרסל לנדובסקי את הסימפוניה הרביעית שלו לפרטר.

פרטר ניצח גם על תזמורת לה סקאלה בגרסאות הקולנוע של פרנקו זפירלי משנת 1982 ל"קנאת בן כפר" של מסקאני ו"ליצנים" של לאונקוואלו. בשני הסרטים כיכב פלאסידו דומינגו.

פרטר ניצח על "קונצרט השנה החדשה בווינה" של וינה ב-2008. הוא המנצח הצרפתי היחיד, עד כה, שניצח על קונצרט מסורתי זה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטואר של פריז
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1924
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2017
אינצ'ון

**אינצ'ון** (בהנגול: **인천광역시**, בהנג'ה: **仁川廣域市**, IPA: , תעתיק מדויק: אינצ'האן) היא עיר נמל בצפון-מערב קוריאה הדרומית הנמצאת באזור הבירה סיאול לחוף הים הצהוב. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.9 מיליון תושבים והיא העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סיאול ופוסאן.

בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון, המשרת את הבירה סיאול. העיר מאוכלסת מאז התקופה הנאוליתית, והתגוררו בה רק 4,700 איש כאשר העיר הפכה לנמל בינלאומי בשנת 1883. הצמיחה של העיר הובטחה בעת המודרנית עם התפתחות הנמל שלה ובשל היתרונות הטבעיים שלה כמו קרבתה לחוף ולבירת דרום קוריאה. במהלך מלחמת קוריאה נכבשה אינצ'ון על ידי הצבא הצפון-קוריאני ב-4 בספטמבר 1950. עשרה ימים לאחר מכן פלשו כוחות אמריקאיים מן הים ובעקבות קרב אינצ'ון, שבו הובסו הצפון-קוריאנים, שוחררה העיר ב-19 בספטמבר אותה שנה.

העיר אירחה את משחקי אסיה בשנת 2014.

## [[ערים תאומות]]
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינצ'ון
קטגוריה:קוריאה הדרומית: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:קוריאה הדרומית: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1883
קטגוריה:הים הצהוב: ערי נמל
אנטיפרוטון

**אנטיפרוטון** () הוא האנטי-חלקיק של הפרוטון. אנטיפרוטונים הם חלקיקים יציבים. עם זאת, לרוב הם מתקיימים משך זמן קצר, עקב ההסתברות הגבוהה למפגש עם פרוטון, ששכיחותו בטבע גבוהה לאין שיעור, תוך איון איתו. האנטיפרוטון התגלה ב-1955 על ידי הפיזיקאים אמיליו סגרה ואוון צ'מברלין מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי, אשר זכו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1959 על תגליתם זו. קוארקי הערכיות (valence quarks) של האנטיפרוטון הם שני אנטיקוארקי למעלה ואנטיקוארק למטה אחד ().

אנטיפרוטון עשוי להיווצר באופן ספונטני בתנאים שווי-ערך לטמפרטורה של כ- מעלות קלווין, תנאים שהתקיימו באופן טבעי רק במפץ הגדול. ב-CERN, למשל, משתמשים במאיץ חלקיקים מסוג סינכרוטרון של פרוטונים, כדי להאיץ פרוטונים לאנרגיה קינטית של 26 ג'יגה אלקטרון וולט ולהטיחם לעבר מוט אירידיום. האנרגיה של הפרוטונים הניתזים מגרעיני האירידיום גבוהה דיה כדי להביא ליצירת חלקיקים שונים, כשהאנטיפרוטונים הנוצרים מופרדים באמצעות מגנטים הנתונים בריק.

## ראו גם
*פוזיטרון
*אנטי-חומר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:נוקליאונים
קטגוריה:חלקיקים מרוכבים
קטגוריה:פרוטון