קליסתנס (היסטוריון)

**קליסתנס איש אולינתוס** (ביוונית: Καλλισθένης; 360–328 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני שכתב על אלכסנדר הגדול.

## חייו
קליסתנס היה בן-דודנית של הפילוסוף המפורסם אריסטו, שבביתו גדל. הוא התלווה לאריסטו ב, במוקדון, ואולי גם באתונה. יחד עם אריסטו ערך רשימה של המנצחים והמנהלים של המשחקים הפיתיים. כאות תודה זכו השניים לכתובת הקדשה בדלפי. במקדוניה כתב קליסתנס את ההיסטוריה של יוון בעשׂרה ספרים, שכסתה את השנים 387–356 לפני הספירה, וחיבור נוסף על "מלחמת הקודש" השלישית (356–346). 

בהמלצתו של אריסטו, שהיה מחנכו של אלכסנדר, זימן מלך מוקדון הצעיר את קליסתנס להתלוות אליו למסעו נגד ממלכת פרס, ולתעד את המערכה בהיסטוריה ייעודית. חיבור זה, שנקרא כנראה "מעשׂי אלכסנדר" (Ἀλεξάνδρου πράξεις), הגיע לכל הפחות עד שנת 330, והיה המקור היחיד בן-הזמן הידוע לנו עבור השנים הראשונות של המסע. קליסתנס תיאר את המסעות והניצחונות של מלך מוקדון הצעיר בנימה שהזכירה את שירת הומרוס, ולאחר הביקור במנבאה של האל המצרי אָמוֹן בסיווא אף תיאר אותו כבנו של זאוס-אמון. את בכיר קציניו של אלכסנדר, פָּרמֵניוֹן, תיאר קליסתנס באופן בלתי-מחמיא. לצד ההיסטוריה הצבאית התעניין קליסתנס גם בעולם החדש שנגלה לפניו, וכתב, בין השאר, על מקורות הנילוס ועל הפלגה סביב הים השחור. 

ביטחונו העצמי ודעתנוּתוֹ הרחיקו אותו בהדרגה מאלכסנדר. יחסי השניים נקלעו למשבר לאחר ניסיונו של אלכסנדר להכניס בשנת 330 את מנהג ההשתחוות כחלק מפרוטוקול החצר. עבור המקדונים והיוונים סימלה ההשתחוות הכרה באלכסנדר כאלוֹהוּת, וחלקם ראו מנהג זה באופן שלילי ביותר. קליסתנס הפך לדמות מרכזית בהתנגדות למנהג, ועמדתו זו הרעה מאוד את היחסים. זמן קצר לאחר מכן קשרו מספר נערים מחוגי האצולה, ששרתו את אלכסנדר באופן אישי, קשר לרצחוֹ. משתנגלה הקשר, והצעירים נחקרו בעינויים, הצביעו על קליסתנס כעל מקור השראתם. המלך ציווה לעצור את קליסתנס ולשׂימוֹ בכבלים. קליסתנס מצא את מותו זמן קצר לאחר מכן, בין אם בהוצאה להורג, בין אם בשל מחלה.

## פסאודו-קליסתנס
בנוסף לחיבורים שידוע שקליסתנס הוא מחברם, חיבורים רבים יוחסו לו בטעות, וכתוצאה מכך ידוע מחברם כ"פסאודו-קליסתנס". אחת הדוגמאות הידועות יותר היא "רומן אלכסנדר", הבסיס לכל אגדות אלכסנדר של ימי הביניים. מקורו של החיבור בתקופה התלמית, אך בצורתו הנוכחית שייך למאה ה-3 לספירה. על חיבור זה סופר גם שנכתב על ידי מספר סופרים אחרים מלבד קליסתנס, ובהם איסופוס, אריסטו, אנטיסתנס מרודוס , אונסיקריטוס , ואריאנוס. התרגום הלטיני של הטקסט מיוחס בדרך כלל ליוליוס ולריוס אלכסנדר פולמיוס  (תחילת המאה ה-4 לספירה). קיימות גם גרסאות בסורית, ארמנית וסלאבית, בנוסף לארבע גרסאות ביוונית (שתיים בפרוזה ושתיים בשירה) בימי הביניים. את התרגום של ולריוס החליף לגמרי תרגומו של לאו מנאפולי  ב (*Historia de Preliis*).

בין היתר, אצל פסאודו-קליסתנס נמצאת גרסה של סיפור המפגש בין אלכסנדר הגדול ל היהודי. גרסה זו היא נוסח נוצרי מן המאה ה-8, הנשען על גרסתו של יוסף בן מתתיהו בחיבורו "קדמוניות היהודים".

בין החיבורים הנוספים המיוחסים ל"פסאודו-קליסתנס": חיבור בשם "מטמורפוזות" (Metamorphoses), חיבור על ההיסטוריה של מקדוניה, היסטוריה של תראקיה, וחיבור בנושא ציד. היה גם אוסף מכתבים ביוונית שיוחסו לקליסתנס, אך מאוחר יותר הופרך ייחוס זה, מאחר שתארוך המכתבים חורג מתקופת חייו. רבים ממכתבים אלה יוחסו לו במקור עקב פרק הזמן המשוער שלהם, התואם את שנות פעילותו כסופר, כמו גם עקב נושאיהם, שידוע שקליסתנס כתב עליהם. כיום אין עותקים שלמים של החיבורים של קליסתנס שידוע ששרדו.

## ראו גם
* השביט הגדול של 371 לפני הספירה

## לקריאה נוספת
*Badian, Ernst, “Callisthenes”, in: Brill’s New Pauly, Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים מן העת העתיקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס