open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דרך ארץ (חז"ל)

"**דרך ארץ**" בלשון חז"ל, ובעקבותיהם אצל הראשונים, הוא האופן המתוקן והסדיר שכך אמור האדם להתנהג, כשהדבר מתייחס בייחוד להתנהגות האדם במוסר המידות ובנימוס, וכן ביישוב העולם ובעיסוק ומסחר. למונח יש השלכות בין על מצוות שבין אדם למקום ובין על מצוות שבין אדם לחברו.

## הגדרה
בהגדרת המושג "דרך ארץ" שבחז"ל, קיימות שתי משמעויות מרכזיות חופפות:
# המשמעות הפשוטה בחז"ל: טוהר המידות, אצילות ונימוס, וכהגדרת הרמב"ם: , וכן תרבות. יש הרואים בכלל זה גם את כל "המצוות השכליות" (מצוות המוסכמות גם אילולא ציוותה אותם התורה), ובייחוד את שבע מצוות בני נח.
# השתתפות בחברה האנושית בבניין העולם, עיסוק, מסחר והשׂתכרות.
משמעות נוספת בחז"ל ל"דרך ארץ" היא תשמיש המיטה.

## חשיבות וחובה
חז"ל כורכים את "דרך ארץ" עם קיום מצוות התורה, בכך שלא ניתן להסתפק בקיום המצוות תוך זלזול בסעיפים הנכללים בדרך ארץ, ואף רואים בדרך ארץ דבר בסיסי ויסודי לקיום כל המצוות.
בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, מביאה הגמרא:

חז"ל ראו בדרך ארץ חשיבות זהה ומקבילה לחשיבות התורה, קיומית כלפיה ולפעמים אף עודפת ממנה, וביטאו זאת במספר מקומות במשנה:
* במסכת אבות: . המפרשים הקלאסיים מבארים את המושג "דרך ארץ" כעיסוק במלאכה ומסחר לשם פרנסה.
*:בדיוק הלשון "תורה **עם** דרך ארץ", יש שרואים בזה אף תנאי מקדים לדרך ארץ לפני תורה, שהבסיס הוא דרך ארץ ועליו נוספת התורה. זאת בדומה לפתגם של דרך ארץ קדמה לתורה.
* עוד במסכת אבות: . במשנה זו יש המפרשים את המושג "דרך ארץ" כעיסוק במלאכה ומסחר לשם פרנסה, ויש המפרשים זאת כהתנהגות במידות טובות ובנחת.
* במשנה במסכת קידושין: .

בביטוי "דרך ארץ קדמה לתורה", המבוסס על דברי חז"ל במדרש רבה, אף עולה נקודת קדימה או העדפה לדרך ארץ על פני תורה.

גוי - שנענש אף על עבירה שעשה מחמת אי ידיעה - נענש גם אם אי ידיעה זו היא מחמת אי ידיעת דבר הנכלל בדיני דרך ארץ, וזו הסיבה שהתחייב אבימלך מלך גרר מיתה בעת שלקח לעצמו לאישה את שרה אשת אברהם.

## יישומים

במקומות רבים במשנה ובתלמוד הזכירו חז"ל הנהגות רבות שהן בכלל "דרך ארץ". במסכתות קטנות קיימות שתי מסכתות העוסקות כולן בנושא זה: דרך ארץ רבה (בהתנהגות שבין אדם לחברו ובנימוסין) ודרך ארץ זוטא (הדרכות מוסר המיועדות לתלמידי חכמים, בענייני צניעות והתנהגות כללית, וכן בביקורת עצמית). הנהגות אלו שבחז"ל מכונות בשם "הלכות דרך ארץ", והן כוללת בין דברים שבינו לבין עצמו - עם בוראו, ובין דברים שבינו לבין הזולת; הן מקיפות את חיי האדם בדיבורו, באכילתו ובאופן התלבשותו, אופן הליכתו והופעתו, חייו מחוץ לביתו, עיסוקו במלאכה ובמסחר, ועוד. בחיבורו המקיף של הרמב"ם - "משנה תורה" - הן מופיעות בעיקר ב"הלכות דעות" שבספר "מדע".

## ראו גם
* דרך ארץ קדמה לתורה
* תורה עם דרך ארץ
* נימוסים

## לקריאה נוספת
* -ז'.
* רבי ישעיה הלוי הורוביץ, **[[שני לוחות הברית (ספר)|שני לוחות הברית]]**, שער האותיות, אות דל"ת - דרך ארץ.
* **[[אנציקלופדיה תלמודית]]**, כרך ז', ערך "דרך ארץ", טור תרע"ב-תש"ו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:מוסר
קטגוריה:מונחים תלמודיים
מעיילין פילא בקופא דמחטא

**מעיילין פילא בקופא דמחטא** (תרגום: "מכניסים פיל בחור המחט") הוא ניב ארמי שמשמעו העלאת סברא, טיעון או פלפול אשר אינם מתקבלים על הדעת, ושאין להם אחיזה במציאות. הביטוי משמש בהשאלה גם לציון דבר שהוא בלתי ניתן לביצוע.

## מקור הביטוי
הביטוי מופיע פעמיים בתלמוד הבבלי. במקום אחד הוא מופיע בדיון תלמודי בו רב עמרם מעלה סברה, ורבו רב ששת דוחה אתה תוך שהוא תמה על רב עמרם אם הוא מבני פומבדיתא שהם "מכניסים פיל בחור המחט". במקום נוסף מציין רבא כי אין האדם רואה בחלומו לא עץ דקל העשוי מזהב, ולא פיל הנכנס בחור המחט, דהיינו שדברים שאין האדם רגיל לראות ואף אינו מהרהר בהם לעולם, אינו עשוי לראות זאת בחלומו.

הביטוי מופיע גם רבות בספרות הראשונים והאחרונים, בהטיות שונות, לתיאור סברות דחוקות ורחוקות.

## פירושים נוספים
מקובל, בעקבות רש"י (ובעקבות הקבלות דומות של המילה בתלמוד), לפרש את "פילא" כפיל. אמנם יש שהציעו לפרש את "פילא" כחבל עבה.

## ראו גם
* וילארד ויגאן
## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בארמית
אי לאו דדלאי לך חספא, לא משכחת מרגניתא תותה

**אי לאו דדלאי לך חספא, לא/מי משכחת מרגניתא תותה** (תרגום מארמית: **אילולי הרמתי את ה[[חרס]] עבורך, לא/האם היית מוצא את ה[[פנינה|מרגלית]] תחתיו**, הוא ביטוי חז"לי בארמית, המופנה כלפי אדם אשר טען טענה נכונה, אך התבסס על טענה קודמת של בן שיחו.

## משמעות הביטוי
חכמי התלמוד משתמשים בביטוי זה כשחכם אומר לחברו שתירוצו, ראייתו, או המקור שמצא לשאלה או סוגיה מורכבת אכן נכון, אולם הוא לא היה מגיע בכוחות עצמו לכך. ניתן להבין אמרה זו כביקורת, המופנית כלפי מי שזוקף לעצמו הצלחה אליה הגיע רק עקב תלות בסיוע חיצוני שהכשיר את הדרך עבורו. אולם יש המפרשים אותה כמימרה הנותנת חיזוק ואישור שאכן יחד עם הטענה התחילית של הראשון, יוצא שהשני מעמיד דברים על דיוקם. ניתן להקביל רעיון זה לשימוש בלמה בהוכחה מתמטית, כאשר הלֶמַה (טענת-הביניים) מצד עצמה היא לעיתים חסרת ערך שימושי, ולכן מכונה חספא (-חרס), אך באמצעותה ניתן להגיע לתוצאה משמעותית, למרגלית.

רבנו תם ביאר את הקשר בין חרסים לפנינים בכך שבקרקעית הים יש אבנים רחבות כחרסים ותחתיהן נמצאות המרגליות. ביטוי דומה מובא במסכת בבא קמא "צללת במים אדירים (להעלות מרגליות), והעלית בידך חרס".

## שימושים בספרות הרבנית
כמו ביטויים חז"ליים אחרים, גם מטבע לשון זה בא לידי שימוש בספרות הרבנית, אם כי לא תמיד בצורת שימוש זהה למקור. לדוגמה, השפת אמת נעזר בביטוי כדי לבאר מדרש העוסק בדרגת האבות לעומת משה רבנו: מכיוון שהקדימו האבות בעבודתם, הכשירו את הדרך למשה רבינו שיוכל להגיע למדרגתו. ולולא עבודת האבות שקדמה לו וכביכול חשפה עבורו את המרגלית שתחת החרס, לא יכול היה להגיע למדרגתו.

מצוי גם שימוש השם דגש על חלקו הראשון של המשפט **דלאי לך חספא** עבור אדם הרוצה לתאר מצב בו התחיל חלק ממשימה והוא מניח לאחרים להשלימה, או שרוצה להצטנע ולהקטין את חלקו בה. לדוגמה, בתשובות הרדב"ז "ועיין עלה דאנא דלאי לך חספא ואת תשכח מרגניתא" ("עיין עוד על כך שהכשרתי את פרטי הסוגיה ותמצא"). ובדומה לכך בתשובות הריב"ש "...וכל הדרכים האלו בה איני רוצה לסמוך על דעתי, אמנם אם יראה בעיניך עם משכילי עירך שאפשר לסמוך בזה לחוש לעגון האשה, עשה כטוב בעיניכם דאנא הא דלאי לך חספא (אני רק פרשתי את הצדדים אך איני סומך על עצמי לפסוק הלכה)".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בארמית
קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
יצחק מאיוורא

רבי **יצחק מאיוורא** (חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא.

## ביוגרפיה
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.

ייתכן שבין רבותיו היה יהודה בן יצחק מסר לאון, וכן אחיו רבי משה מאיוורא.

קיים קובץ של תוספות איוורא על מסכת סוטה שקיימת השערה לגביו כי רבי יצחק הוא מחברו. כמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה.

תקופת חייו המדויקת אינה ידועה, ובכלל אין פרטים רבים על חייו. משוער כי חי בסוף המאה ה-13 ובראשית המאה ה-14.

בין תלמידיו היו רבי יצחק מקורביל (בעל ספר מצוות קטן), רבי פרץ מקורביל, וכן עורך התוספות הנדפסים עם התלמוד על מסכת קידושין.

## תוספות איוורא

ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי משה ורבי שמואל, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא". רבי יצחק היה ככל הנראה הצעיר מבין האחים, וההשערה היא כי הוא כתב וערך את חידושיהם.

## ראו גם
* רבי משה מאיוורא
* רבי שמואל מאיוורא

## לקריאה נוספת
* רבי נפתלי יעקב הכהן, **[[אוצר הגדולים אלופי יעקב]]**, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך
* יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 32 ואילך

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:יהודי צרפת במאה ה-13
דייוויד סקוט (צייר)

**דייוויד סקוט** (באנגלית: **David Scott**; אוקטובר 1806 – 5 במרץ 1849) היה צייר היסטורי סקוטי.

## ביוגרפיה
סקוט היה אחיו של ויליאם בל סקוט. הוא נולד ליד כיכר הפרלמנט באדינבורו, שם למד בבית הספר התיכון המלכותי, ולמד אמנות אצל אביו, רוברט סקוט, החרט.

בשנת 1828 הוא הציג את תמונת השמן הראשונה שלו, "תקוות הגאונות הקדומה מתפוגגת על ידי המוות", ואחריה "קין, נמרוד, אדם וחוה שרים את מזמור הבוקר שלהם", "סרפדון נישא בשינה ומוות" ונושאים נוספים. בעל אופי פואטי ומלא דמיון.

ב-1829 הפך לחבר באקדמיה הסקוטית, וב-1832 ביקר באיטליה, שם בילה יותר משנה בלימודים. בהיותו ברומא הוא ביצע ציור סמלי גדול, שכותרתו "ייסורי המחלוקת, או האלים של הבית שנהרסו". העבודות של שנותיו המאוחרות כוללות את "ואסקו דה גאמה נתקל ברוח הסערה", תמונה עצומה בגודלה ועוצמתית ביותר שהסתיימה ב-1842; "הדוכס מגלוסטר נכנס לשער המים של קאלה" (1841); ה"אלכימאי" (1818), "המלכה אליזבת בתיאטרון הגלוב" (1840) ו-"ניצחון האהבה" (1846), המובחנים ביופי של צבע ועומק של תחושה פואטית. החשובים מבין נושאיו הדתיים הם "ההורדה מהצלב" (1835) ו"צליבת הקמים לתחייה" (1844).

סקוט גם ביצע כמה סדרות יוצאות דופן של עיצובים. שניים מהם - "המונוגרמות של האדם" והאיורים ל-Ancient Mariner של קולרידג' - נחרטו בידו, ופורסמו ב-1831 וב-1837 בהתאמה, בעוד שנושאיו מ"התקדמות הצליין" ו-"ארכיטקטורת השמים של ניקול" פורסמו רק אחרי מותו.

סקוט גר ברייבורן פלייס בסטוקברידג', אדינבורו. הוא מת בסטודיו שלו בבית איסטר דאלי (אותו חכר משנת 1845) במערב אדינבורו. הוא נפטר ממחלה שנדבק באיטליה. סקוט נקבר בבית הקברות דין, ואנדרטה שתוכננה על ידי אחיו נקבעה בשנת 1860. על הקבר נמצא המוטו "ars longa vita brevis": "האמנות היא ארוכה, החיים קצרים".

יצירת המופת העיקרית שלו היא "ואסקו דה גאמה בכף התקווה הטובה" שנמצא בבית טריניטי אוף ליית'.

## גלריה

 File:David Scott (1806-1849) - Alchemystical Adept (Paracelsus) Lecturing on the Elixir Vitae - NG 796 - National Galleries of Scotland.jpg|האלכימאי
File:David Scott - Abraham and Isaac - 1998-239 - Princeton University Art Museum.jpg|אברהם ויצחק
File:David Scott - The Descent from the Cross - NG 1676 - National Galleries of Scotland.jpg|ההורדה מהצלב


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1806
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1849
שמואל מאיוורא

רבי **שמואל מאיוורא** (מכונה גם "השר מאיברא"; חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא.

## ביוגרפיה
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.

למד אצל הריצב"א, וככל הנראה גם אצל אחיו רבי משה מאיוורא ואצל רבי נתנאל מקינון (שאצלם הוא היה במעמד של תלמיד חבר).

מדברי כמה ראשונים נראה כי נהג בהנהגות חסידות, וכך הוא מופיע בתואר "החסיד" אצל אחד מתלמידיו.

כתב חיבורים על כמה ממסכתות הש"ס, מהם שכונו בשם "פרישה" ומהם בשם "שיטה".

תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הזמן המאוחר ביותר לפטירתו הוא 1293, שכן מהר"ם מרוטנבורג, שנפטר בשנה זו, מזכיר אותו (בפירושו לנגעים פ"א מ"א, מובא בתוספות יו"ט שם) בתואר "זצ"ל".

הוא מופיע כרב העיר קשטילטירי  שבחבל פיקרדיה בצפון צרפת, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224).

קיימת השערה על שני בנים שהיו לו: רבי יעקב ורבי מנחם.

רבי יונה גירונדי למד אצלו (כמו גם אצל אחיו רבי משה), וכן רבי יצחק מקורביל, בעל ספר מצוות קטן, מהר"ם מרוטנבורג, רבי פרץ מקורביל, רבי ידידיה מנירנברג, רבי שמשון בן צדוק (בעל "תשבץ קטן").

## תוספות איוורא

ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי משה ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".

## ראו גם
* רבי משה מאיוורא
* רבי יצחק מאיוורא

## לקריאה נוספת
* רבי נפתלי יעקב הכהן, **[[אוצר הגדולים אלופי יעקב]]**, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך
* יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 29 ואילך

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:יהודי צרפת במאה ה-13
יואל אבן שועיב

רבי **יואל אִבְּן שׁוּעֵיב** (המחצית השנייה של המאה ה־15) היה רב ודרשן באזורים אראגון ונווארה שבספרד בתקופה שלפני הגירוש.

## ביוגרפיה

את פעילותו החל באראגון, שם לימד תורה ועסק בדרשנות. לאחר מכן התגורר משך תקופה ארוכה בטודלה שבנווארה. זמן קצר לפני גירוש ספרד התגורר בסרגוסה.

כפי הניכר מכתביו, מלבד בקיאותו בתורה, היה רבי יואל בקי גם במדעים כלליים, אותם הוא מחבר לדרשותיו. כמו כן, ניכר מכתביו כי הוא ביטא יחס שלילי לאנוסים, והוא ראה אותם כמשומדים על פי ההלכה. ביקורתו זאת על האנוסים, גרמה לאנוסים רבים לשוב בגלוי ליהדותם.

היה מהראשונים שעסקו בתורת הדרשנות: על מבנה הדרשה, תוכנה והגשתה. בספרו "עולת שבת" הוא מדגיש את חשיבות הדרשה הנאמרת בבית הכנסת, ומציין כי עליה להיות קלה ופשוטה, ושעליה להיות מעשית ותועלתית עבור השומע.

### מפסקיו
בין פסקיו, מובא בשמו כי המאחר לבית הכנסת ונצרך לדלג על חלק מפסוקי דזמרה, אינו צריך להשלימם אחר התפילה, שכן תפקידם הוא לכרות את הקוצים ולפנות את הדרך לעליית התפילה, וכבר תיקנו זאת הציבור.

### משפחתו
* אחיו רבי יהושע - דרשן ממגורשי ספרד. התיישב בסלוניקי. דרשותיו נדפסו בקושטא רפ"ג. חיבר גם פירוש למגילת שיר השירים על פי קבלה
* בנו רבי שמואל (נפטר בכ"ב בתמוז ה'רפ"ח) - מרבני סלוניקי. חידושיו נדפסו בפירושו של אביו על מגילת איכה

## ספריו
***עולת שבת** - דרשות שהיה מוסר מדי שבת, על פרשיות השבוע, חובר בשנת ה'רכ"ט ונדפס בוונציה של"ז
***פירוש על [[מגילת איכה]]**, חובר בשנת ה'רמ"ה ונדפס לראשונה בסלוניקי רפ"א; נדפס שוב בתוך קובץ **קול בוכים**, יחד עם ספר הזוהר למגילת איכה, ופירושו של רבי אברהם גאלנטי, ונציה שמ"ט.
***נורא תהלות** - פירוש על ספר תהלים, חובר בשנת ה'רמ"ט ונדפס בסלוניקי שכ"ט

מתוך ספרים המצטטים את רבי יואל, ניכר כי הוא כתב ספרים נוספים שאבדו. ביניהם: **דורש טוב** על התורה וספר ישעיהו, **עין משפט** על ספר איוב ו**שקל טוב** על מסכת אבות.

## קישורים חיצוניים
*
*
*
*
*Ibn Shuaib, Joel באתר אנציקלופדיה יודאיקה

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-15
שמואל ויגודה (חזן)

**שמואל וִיגוֹדָה** (כ"ג בתשרי ה'תרנ"ג, 8 באוקטובר 1892 – כ"ד בכסלו ה'תשנ"א, 11 בדצמבר 1990) היה חזן יהודי אמריקאי וחוקר תולדות החזנות. 

התפרסם כזקן החזנים בדורו, וכאחד מכוכבי עידן הזהב של החזנות היהודית.

## ביוגרפיה
נולד בדובז'ין על נהר ויסלה שבפולין, אביו היה החזן שרגא ויגודה. בילדותו קיבל אביו משרת חזן בהונגריה והמשפחה שקיוותה לשפר את תנאי מחייתה, היגרה לשם. 

למד בישיבות הונגריה, בין היתר בישיבת ורבוי, ישיבת גלנטה ובישיבת פרשבורג.

למד רפואה באוניברסיטת קלוז'.

כשהתייאש מלהתקדם בתחום הרפואה החל לעסוק בחזנות, בשנת ה'תרפ"א התמנה כחזן בבית הכנסת רומבך בבודפשט.

בשנת ה'תרפ"ג היגר לארצות הברית, ופתח בקריירה ארוכה של חזנות. התפרסם בכך ששימש חזן בבתי כנסת אורתודוקסיים בלבד.

ב-1981 הדפיס בניו יורק את ספרו  Legendary Voices: The Fascinating Lives of the Great Cantors העוסק בתולדות החזנים.
## לקריאה נוספת
* עקיבא צימרמן, שמואל ויגודה, הצופה, א' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 6.
* מרדכי סליפוי, שמואל ויגודה, יום השישי, י' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 36.
*מאיר וונדר, **עיניך רואות**, עמ' 117

* Marc Slobin, **Chosen Voices: The Story of the American Cantorate**, University of Illinois Press, 1989, pp. 78-82


## קישורים חיצוניים
* כרזת "גאון חזני הדור" באוסף הספרייה הלאומית.
* שמואל ויגודה באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית. (כולל הפניות למאמרים באנגלית, וקטע וידאו של הופעת ויגודה בתל אביב ב-1988, בגיל 95)
* על שמואל ויגודה, מידע רב, בבלוג עונג שבת של דוד אסף
* שמואל ויגודה, ביוגרפיה באתר "חזנות" 
* יצירות של ויגודה להאזנה חופשית בשירות המוזיקה הדיגיטלי ספוטיפיי
* אלבומים מלאים מיצירותיו של ויגודה להאזנה
* שמואל ויגודה, באתר בית לזמר העברי
* 
* 

* 

קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
דן שוורץ

**רבי דן שוורץ** (בכתיב יידי: **שווארץ**, כ"ו בכסלו ה'תרע"ט – ו' באייר ה'תשע"ח) הוא מחברם של ספרים הלכתיים בענייני מצוות שילוח הקן וגבולות ארץ ישראל.

## ביוגרפיה
נולד ברומניה לרבי חיים ולפֶּסְל פרידה. למד בישיבות דעעש, טאשנאד - אצל רבי מרדכי בריסק, בישיבת בית ישראל בווישווה אצל רבי מנחם מנדל הגר, ובקראלי אצל רבי יואל טייטלבוים.

בשנת ה'תשי"א עלה לארץ ישראל וגר בשכונת מוסררה. לאחר למעלה מעשור נשא את רחל, ממנה היה גדול בכ-23 שנה, ולהם נולדו עשרה ילדים. היה מתלמידי האדמו"ר רבי אהרן ראטה בחבורת שומר אמונים בעת מגוריו בסאטמר שברומניה, והיה משב"ק שלו, והתלווה אליו לבוקרשט לסייע לו להסדיר את הרישיונות לעלייתו לארץ ישראל בראשית שנת ה'ת"ש. ולאחר פטירת רבי אהרן היה רבי דן לחסיד של ממשיכי דרכו בחסידות תולדות אהרן.

## מצוות שילוח הקן
עסק רבות בהלכות שילוח הקן; לצורך כך ערך בירור זואולוגי על טבעם ועל אורח חייהם של העופות הכשרים, כדי לעמוד על בירור ההלכה ועל דרכים מעשיות לקיום מצוות שילוח הקן. הוא נסע למדינות שונות על מנת לברר איזה מן העופות המצויים שם ראויים לקיום המצווה. במהלך השנים חיבר על נושא זה מספר ספרים, ובעקבות כך הורחבה ההתעניינות לקיום מצווה זו, וכן התחברו ספרים נוספים על מצוות שילוח הקן בעקבותיו.

סייע לכמה רבנים לקיים את המצווה, בהם רבו האדמו"ר מסאטמר. בשנת ה'תש"ס הוציא לאור את הספר "קן צפור השלם".

בין ההלכות בהן נקט בעמדה ייחודית, היא ההלכה - לדעתו - כי ביצים שיש בהם דם או אפרוחים קטנים, כיוון שאינם ראויים לאכילה, אין לקיים בהם מצות שילוח הקן; אך רבנים רבים אחרים לא קיבלו את דבריו, בהם הרב אלישיב, הרב חיים קניבסקי, הרב ישראל יעקב פישר, הרב חיים פנחס שיינברג והרב ניסים קרליץ. כמו כן סבר כי אין מניעה לקיים את המצווה בכל זמן שהוא, מלבד בשבת ויום טוב.

## משפחתו
* בנו הרב בנימין זאב - מחבר ספרים תורניים
*בנו הרב נתן דוב מו"ץ בקריית יואל, מחבר הספרים "מאורות נתן" ו"אהל רחל"

## מספריו
* **קן צפור השלם** - הלכות וטעמי מצות שילוח הקן, ביאור דעת הפוסקים בעניין שילוח הקן, והדרכות מעשיות לאופן הנכון לקיום מצוות שילוח הקן, ירושלים תשמ"ו.
*קונטרסי **קן ציפור**:
****קן ציפור**, ירושלים תשמ"ח - ליקוט על תיקונים ופעולות קבליים הנגרמים על ידי מצוות שילוח הקן
****קן ציפור**, ירושלים תשנ"ב - בירורים ו"השגות" על הרב שמעון מרגליות בספרו "הבנים תיקח לך" (תשנ"א)
****קן ציפור**, ירושלים תשס"ב - בירורים ו"השגות" על הרב נפתלי יחיאל וינברגר בספרו "שלח תשלח" (תשס"א)
* **קונטרס הזמנים** - על זמנים הראויים לקיים שילוח הקן, ירושלים תשמ"ח
* **קונטרס עגולים ויושר** - ביאורים והערות בעניין עגולים ויושר המובא בספר עץ חיים, ירושלים תשנ"ב
* **אלה מסעי**, על עניין תולדות האבות, יציאת מצרים ומסעות בני ישראל וביאור גבולות הארץ, ירושלים תשנ"ו
* **קונטרס מפות אלה מסעי** - ציון המקומות הכתובים ומיקומם עם מפות וצילומי לוויין, ירושלים תשס"ג
* **ספר העבודה**, ירושלים תשס"א

## לקריאה נוספת
* הרב שמעון מן, "הערות על ספר אלה מסעי חלק ג'", בתוך: **מנחת ערבה**, בית שמש תשע"ה, עמ' 410–428

## קישורים חיצוניים
* 	
* נח זבולוני, האדמו"ר ומצוות שילוח הקן, 26 ביוני 1983

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:יהודים רומנים
קטגוריה:בוגרי ישיבות ויז'ניץ
קטגוריה:חסידי תולדות אהרן
בריידי מרפי

**בריידי מרפי** (באנגלית: **Bridey Murphy**) היא אשה אירית שחיה במאה ה-19 אשר תוארה על ידי עקרת הבית האמריקאית **וירג'יניה טיג** (באנגלית: **Virginia Tighe**; 27, באפריל 1923 – 12 ביולי 1995) כגלגול קודם שלה במהלך היפנוזה.

## שחזור בהיפנוזה
בשנת 1952, במהלך שחזור גלגולים היפנוטי שביצע מהפנט חובב בשם מוריי ברנשטיין על וירג'יניה טיג ("רות סימונס" ברב המכר שפורסם, ראו בהמשך) מפואבלו, קולורדו, מתוך מצב של טראנס החל זורם מידע על גלגול קודם לכאורה של טיג כאשה אירית במאה ה-19 ועל לידתה מחדש 59 שנים מאוחר יותר בארצות הברית. ברנשטיין השתמש בטכניקה הנקראת "hypnotic regression", במהלכה המטופל נוסג אט אט אחורה בזמן. ברנשטיין ניסה לקחת את הטיפול צעד אחד יותר ולהחזירה למצב של טרום לידה ולהפתעתו הרבה, החלה טיג לתאר חיים אחרים שלה. חייה של בריידי מרפי.

הסיפור שסיפרה טיג במהלך הטראנס החל בגיל 8 בשנת 1806, תוך תיאור הבית שחיה בו בקורק. היא הייתה בתו של דנקן מרפי, עורך דין, ואשתו קייטלין. בגיל 17 היא נישאה לעורך הדין שון בריאן מקארת'י (Sean Brian McCarthy), אשר לימד לטענתה באוניברסיטת המלכה בבלפסט, לשם עברו. טיג סיפרה על נפילה שגרמה למותה של בריידי ואף תיארה את עצמה רואה את הלוויה של עצמה ותיארה גם את מצבת הקבר שלה ואת מצב החיים לאחר המוות. היא תיארה מצב שבו אין כאב או שמחה. לאחר מכן תיארה את עצמה נולדת מחדש בארצות הברית אך לא היה ברור מהתיאור כיצד זה קרה. וירג'יניה עצמה נולדה בשנת 1923 ולא הייתה מעולם באירלנד ואף לא היה לה מבטא אירי כלשהו.

## פרסום הספר
בשנת 1956 יצא לאור הספר "The Search for Bridey Murphy" (תרגום: *החיפוש אחר בריידי מרפי*) אשר הכה הדים והפך לרב מכר. בעת פרסום הספר לא אומתו כלל הפרטים בנוגע לגלגול הקודם לכאורה, אולם מעת היהפכו לרב מכר החלו כתבים מתחקים באירלנד אחר זהותה של בריידי. חלק מהפרטים אומת על ידי החוקרים באופן שלא הייתה אפשרות להמציאו, חלק אחר מהנתונים לא נמצא ברשומות וחלק אחר העלה תהיות על ידי חוקרים.

בריידי העדיפה לקרוא לבעלה דווקא בשמו האמצעי "בריאן" ובאופן תואם, שמו של בעלה של טיג היה בריאן. היא תיארה את קו החוף של מחוז אנטרים באופן מדויק, וכן את הדרך מבלפסט לקורק. היא תיארה את חנות המצרכים שהייתה קונה בה ואת המוכר בשם "Farr" שאחר כך נמצא תיעוד שלו ברשומות.

היא תיארה שני מקומות, אחד הוא כנסייה שהייתה נוהגת לבקר בה והשני, האוניברסיטה בה עבד בעלה אשר תיאורם אכן היה מדויק אך למעשה בשנות חייה אז לא היו קיימים עדיין. מאמיני הסיפור מסבירים כי סביר שגלגול אחר שלה ובעלה הוא זה שבו התרחשו המאורעות הללו ואילו מדענים ספקנים אחזו בפרטים אלו כדי להוכיח כי יש לדחות את הסיפור באופן מדעי. גם רשומה על לידתה (20 בדצמבר 1798) ומותה (1864) לא נמצאו ברשומות הקדומים של אירלנד

וירג'יניה טיג עצמה לא האמינה בגלגול נשמות, וסלדה מאור הזרקורים. היא הטילה ספק לגבי האפשרות שבריידי היא אכן גלגול קודם שלה. אך לימים כתבה "ככל שאני מזדקנת יותר, כך אני רוצה יותר להאמין בסיפור". היא נפטרה בדנוור בשנת 1995, וברנשטיין חדל מהעיסוק בהיפנוזה לאחר המקרה והפך לאיש עסקים מצליח, הוא נפטר בקולורדו בשנת 1999.

## סרטים
לאור ההצלחה המסחררת של הספר, יצא לאור כבר באותה שנה (1956) סרט באותו שם (The Search for Bridey Murphy) על ידי פאראמונט בבימויו של נואל לנגלי.

בשנת 1970 הופק סרט דומה עם שינויים קלים בשם "On a Clear Day You Can See Forever" (תרגום: "ביום בהיר ניתן לראות לנצח").

## הערות שוליים

קטגוריה:גלגול נשמות
קטגוריה:ויקיפדיה - ערכים שנוצרו באנציקלופדיה היהודית
מלאך הברית

**מלאך הברית** הוא מלאך המופיע בספר מלאכי, והוא מופיע בכינוי זה באזכור יחידאי בתנ"ך. בפרקי דרבי אליעזר ובספר הזוהר הוא מזוהה כאליהו הנביא, אך קיימים זיהויים נוספים בראשונים לפיהם הוא מלאך המוות, המשיח או מלך פרס. תפקידו של מלאך הברית משתנה אף הוא בהתאם לזיהויו.

## מקור
מלאך הברית מופיע באזכור יחידי במקרא, כמי שיבוא קודם הגאולה, וכחלק מתהליך ההכנה לגאולה: .

במקרא לא מבואר מיהו מלאך הברית, וגם לא מבואר האם הוא זהה עם "מלאכי" שנזכר בתחילת הפסוק או עם "האדון" המופיע בהמשכו, וקיימים פירושים שונים לכך בחז"ל ובראשונים, כשזיהויו המוכר הוא עם אליהו (ראו להלן).

## זיהויו כאליהו
האפשרות הרווחת לזיהוי "מלאך הברית" היא זיהויו עם אליהו הנביא. יש שציינו סמך לזיהוי זה מהנאמר בסוף אותו פרק, שאליהו הנביא יבוא "לפני בא יום ה'", ומכך שהוא המלאך הנזכר בתחילת הפרק באותו התפקיד.

על סיבת כינויו של אליהו בשם "מלאך הברית", כתבו במדרש ובראשונים שהוא על כך שקינא לה' על שעזבו ישראל את הברית, ועל שבעקבות כך נקבע שיופיע בעת שישראל עורכים ברית מילה.
הצבת כיסא של אליהו בברית מילה, היא מנהג שמתבצע בעקבות מדרש זה, ומוזכרת גם בספרות ההלכה.

ראשונים אחדים כתבו טעם נוסף לכינויו של אליהו "מלאך הברית" על פי האמור במקרא, אחר שקינא פינחס והרג את זמרי בן סלוא ואת כזבי בת צור:  (וזאת על פי זיהוי פינחס עם אליהו).

## זיהויים נוספים
ל"מלאך הברית" המוזכר בפסוק זה, קיימים זיהויים נוספים על ידי הראשונים:
* יש שמזהים את מלאך הברית עם המלאך הנזכר בתחילת הפסוק, שהוא מלאך המוות, שימית את הרשעים, וייפרע מהם ה' בגיהנום.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם "האדון" המוזכר לפני כן בפסוק, כשהכוונה לדבריהם היא על המשיח.
* יש הסבורים כי הפסוק מדבר על מצב ותחושת ישראל בתחילת ימי בית המקדש השני, ומזהים את מלאך הברית עם מלך פרס שכרת לישראל ברית שלום (לפירוש זה, "מלאכי" הנזכר בתחילת הפסוק הוא הנביא מלאכי שיודיע לישראל על דין הצדיקים והרשעים באחרית הימים, ו"האדון" הוא ה', בהתייחס להשראת שכינתו בבית המקדש, שעתידה השכינה לרדת ולהתגלות לעתיד לבוא בבית המקדש השלישי).

## תפקידו
תפקידו של מלאך הברית אף הוא אינו מבורר בפסוק, ויש לו מספר פירושים במפרשי המקרא - לפי השתנות זיהויו:
* יש שזיהו אותו כמלאך המוות, ותפקידו הוא להמית את הרשעים, על מנת שייפרע מהם ה' בגיהנום.
* יש הסבורים כי הפסוק מדבר על מצב ותחושת ישראל בתחילת ימי בית המקדש השני, ומזהים את מלאך הברית עם מלך פרס שיועד משמים להחריב את בבל ולהשיב את גולת בבל לארץ ישראל ולכרות עמהם ברית שלום.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם "האדון" המוזכר לפני כן בפסוק, כשהכוונה לדבריהם היא על המשיח, שתפקידו יהיה לגאול את ישראל ולקבץ את גלויותיהם, אחר תחיית המתים, בה יופיע אליהו הנביא - שהוא המלאך הנזכר בתחילת הפסוק - שיהיה ראשון הקמים בתחיית המתים.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם אליהו הנביא, שתפקידו הוא להכין ולהכשיר את הקרקע לגאולה:
**בכך שיבשר על הגאולה הממשמשת לבוא, ושיחיה את המתים; ולאחר מכן יבוא "האדון" שהוא המשיח
**בכך שיפעל להחזרת בני האדם בתשובה בברית התורה והאמונה בינם לבין ה', שלאחר מכן יבוא "האדון" שהוא ה', שיתגלה בכבודו ובהנהגתו שלא כדרך הטבע.

## הערות שוליים

קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:תרי עשר
מומחה לניהול פרויקטים

ממוזער|תעודת מוסמך PMP
**מומחה לניהול פרויקטים** או **PMP** (ראשי תיבות באנגלית של: **P**roject **M**anagement **P**rofessional) היא הסמכה בינלאומית מוכרת הניתנת על ידי המכון לניהול פרויקטים (PMI). נכון למרץ 2018, היו 833,025 מוסמכי PMP ברחבי העולם. ההסמכה מבוססת על ה PMBOK (Project Management Body of Knowledge - תרגום: גוף הידע לניהול פרויקטים) של PMI.

לארגון PMI ישנו סניף בישראל הנקרא "העמותה לניהול פרויקטים בישראל".

## סילבוס הבחינה
הבחינה מבוססת על ה*PMP Examination Specification*, אשר מתאר מטלות מתוך חמישה דומיינים של ביצועים:
*ייזום הפרויקט (13%)
*תכנון הפרויקט (24%)
*ביצוע הפרויקט (31%)
*ניטור ושליטה על הפרויקט (25%)
*סגירת הפרויקט (7%)

המבחן מורכב מ־200 שאלות בחירה שנכתבו כנגד האפיון במסמך ה PMBOK והקוד האתי של PMP. הבחינה נערכת ללא כל חומר פתוח. 25 מהשאלות בבחינה הן "שאלות דוגמה" אשר משמשות לקליברציה של רמת הקושי ודיוק הבחינה וככאלה אינן נכנסות לחישוב הציון בבחינה והן מפוזרות באקראי לאורך הבחינה, כך שלמעשה הציון הוא כתוצאה מתשובות שאר 175 השאלות בלבד. האחוזים בסוגריים לעיל מציינים את אחוז השאלות לכל דומיין.

## מטרה
ארגונים ממשלתיים, מסחריים ואחרים דורשים הסמכת PMP כדי לשפר את הסיכוי להצלחה של פרויקט, בכל תחומי הידע, על ידי קביעת סטנדרטיזציה משתפרת והולכת לקבוצת עקרונות של ניהול פרויקטים כפי שבאה לידי ביטוי בספרות PMBOK.

בדצמבר 2005 הסמכת PMP דורגה במקום השביעי במדד "עשרת ההסמכות הטובות בתחום ה-IT" שנערך על ידי ZDNet.. וב-2012 נבחרה על ידי CIO להסמכה החשובה ביותר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ניהול פרויקטים
קטגוריה:תעודות
קטגוריה:אגודות מקצועיות
שר צבא (תנ"ך)

בתנ"ך, **שר צבא** הוא תוארו של אדם הנושא בדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, וממונה על כל אנשי הצבא. התואר מופיע בתנ"ך פעמים רבות, והוא זהה לכינוי קצין המופיע בו אף הוא. כינוי זה קיים גם בשפות שמיות נוספות, כמו הכינוי "אבּוּ אומָנִי" באכדית.

## תפקידו ודרגתו
דרגת שר הצבא הייתה הגבוהה ביותר בהיררכיית הצבא (מקביל לרמטכ"ל בצה"ל), ותפקידו היה להוביל את הצבא במהלך הקרב. אמנם יש שכתבו כי כל אחראי על כוח צבאי משמעותי יכונה בתואר שר צבא, גם אם אינו שר הצבא הכללי.

בתנ"ך מוזכרת גם יחידה מובחרת שכונתה בשם "הכרתי והפלתי", שעליה היה ממונה שר נפרד, שככל הנראה לא היה כפוף לשר הצבא.

בתנ"ך מוזכר גם תפקיד משנה לשר הצבא, והוא שר הַחַיִל.

לשר הצבא קיימת גם מקבילה בעולם המלאכים המשמשים לפני כיסא הכבוד: "שר צבא ה'". במדרש חז"ל ובראשונים מזוהה מלאך זה כמלאך מיכאל.
## שרי צבא בתנ"ך
שרי הצבא תפסו מקום בולט בתנ"ך, בסמוך למלך, ולפעמים אף היוו סמכות מקבילה אליו, ואף מתחרה.

בין שרי הצבא הנודעים בתנ"ך נמנים:
* פיכול – שר צבאו של אבימלך מלך גרר
* סיסרא – שר צבאו של יבין מלך חצור
* אבנר בן נר – שר צבאו (ובן דודו) של שאול, ושר הצבא הראשון בתולדות ישראל.
* יואב בן צרויה – שר צבאו של דוד. בחז"ל הוא מופיע כסמל לשר צבא בעל תפקיד בולט ומשמעותי.
* עמשא בן יתר – שר צבאו של אבשלום, ובהמשך שר צבאו של דוד
* בניהו בן יהוידע - שר צבאו של שלמה.
* נעמן – שר צבא ארם בתקופת בית אחאב.
* נבוזראדן – שר צבאו של נבוכדנצר השני

## ראו גם
* מצביא
* גנרל
* תרתן

## הערות שוליים

*
קטגוריה:דרגות צבאיות
משפחת שמעי

**משפחת שמעי** היא אחת משמונה משפחות שבט לוי, והיא מורכבת מצאצאי שמעי בן גרשון.

## גודלה
במפקד שנערך במדבר סיני בשנה השנייה ליציאת מצרים היה מניין משפחות שמעי ולבני יחד 7,500 נפש בני חודש ומעלה. יש מן האחרונים שכתב כי כל משפחה לחוד מנתה 3,750 נפש בני חודש ומעלה.

## גורלה
את אי הופעתה במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, שהתקיים לפני כניסת בני ישראל לארץ ישראל, מבארים בחז"ל ובמדרש, שהיא משום שהמשפחה נכחדה במהלך ארבעים שנות מסע בני ישראל במדבר. על מועד היכחדותה, יש שכתבו שבני המשפחה מתו בעת המגפה שהתרחשה לאחר חטא בעל פעור, ויש שכתבו שהמשפחה הוכחדה בשעה שלחמו בני שבט לוי עם שאר שבטי ישראל על ניסיון החזרה שלהם למצרים לאחר מות אהרן.

ויש מהראשונים שלא סברו כי נכחדה משפחת שמעי, וציינו סיבות אחרות לכך שלא מופיעה משפחה זו במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, כמו משום שלא הוזכרו באותו מניין אלא בני לוי שהיו בין המשוררים בעת עבודת הקורבנות.

## שמה
במדרש, נדרש שם משפחת שמעי על שם ששמע ה' את צעקת ותפילתם שמתוך שעבוד מצרים. משפחה זו נמנית במדרש בין אלו שזכו ששמם נקרא על ידי ה'.

## בחסידות
בספרות החסידית משפחות הלבני והשמעי מרמזות על השראת השכינה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שבט לוי
אין ולאו ורפיא בידיה

**אִין וְלָאו וְרָפְיָא בִּידֵיהּ** (תרגום מארמית: "כן ולא ורפוי בידו") הוא ביטוי ארמי בלשון חז"ל שמשמעותו אי-ודאות בידיעה מסוימת או קושי בהכרעת עניין כלשהו ביחס לאדם מסוים.

## הביטוי ומשמעותו
הביטוי מופיע במספר מקומות בתלמוד בבלי, אצל אמוראים שנשאלו בנושאים הלכתיים, ותשובתם הייתה "אין ולאו ורפיא בידיה", כלומר שהשיבו על כך מספר פעמים תשובות סותרות, פעם לאיסור ופעם להיתר (או - בדיני ממונות - פעם לטובת התובע, ופעם לטובת הנתבע), משום שלא היו ברורים בהוראת הלכה זו, או שענו באופן לא ברור מפני שהיה להם ספק כיצד להכריע בדבר.

הביטוי מופיע בתלמוד אצל אמוראים מהדור השני והשלישי (רב יהודה, רב הונא ורבי אבהו), ובהמשך הוא מופיע פעמים רבות בדברי הראשונים, על סמך הביטוי בתלמוד. בעוד שבתלמוד הוא מופיע בעיקר כתיאור לתשובות סותרות, כשהתלמוד מציין שהדבר נבע מכך שהדבר לא היה ברור אצל האמורא המשיב, בדברי הראשונים הוא כבר מופיע כביטוי שמשמעותו היא ספק ואי הגעה להכרעה, וכך גם מאוחר יותר בדברי האחרונים, כשחלקם מציינים את הביטוי בגוף ראשון - כלפי עצמם: "אין ולאו ורפיא בידי".

בתלמוד הירושלמי מופיע הביטוי "אכן אכן" או "הכין הכין", ויש ממפרשי הירושלמי שפירשו את ביטוי זה כמקביל ל"אין ולאו ורפיא בידיה".

## ראו גם
* כולי האי ואולי
* ספק
* תיקו

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בארמית
יוסף אלטר הגר

רבי **יוסף אלטר הגר** (או **אלטר יוסף**; בערך ה'תקפ"ג 1822/1823 – ח' בתמוז ה'תרל"ט 29 ביוני 1879) היה אדמו"ר מחסידות קוסוב ברדאוץ שבבוקובינה, ואחר כך בארץ ישראל, צפת. מייסד חסידות רדוביץ.

## ביוגרפיה
נולד כבן שני לרב חיים הגר ולציפורה בת רבי יהודה מאיר משפיטובקה. נישא ללאה בת רבי ישראל בן הרב משה צבי מסאווראן. התגורר בסאווראן, והיה חסידו של רבי משה צבי. אחרי פטירת רבי משה צבי, בכ"ה טבת תקצ"ח, עבר להתגורר בקוסוב ליד אביו.

אחרי פטירת אביו, בשנת תרי"ד, החל לכהן כאדמו"ר יחד עם שני אחיו, הרב יעקב שמשון הגר מקוסוב והרב מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ. בשנה הראשונה שהו שלושת האחים בקוסוב, לבקשת אמם, כעבור שנה עבר לסערעט (סירט) שם התגורר כמה שנים ואחר כך עבר לרדאוץ (ראדעוויץ), על שמה נקרא.

בשנת תרל"ג עלה לארץ ישראל והשתקע בצפת, שם פתח בית מדרש וניהל אדמו"רות. את מקומו ברדוביץ כאדמו"ר, מילא בנו רבי משה על פי מינוי אביו.

בחודש כסליו תרל"ט נפטרה אשתו ונקברה בבית הקברות העתיק בצפת. רבי יוסף אלטר הגר נסע להבראה בחיפה ולרחוץ בימה, ובשהותו בחיפה בח' בתמוז נפטר. על מקום קבורתו התנהל ויכוח בין תושבי צפת לתושבי חיפה, כשבסופו של דבר נקבר בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, ליד ציונו של האמורא רבי אבדימי דמן חיפה. כעבור תקופה הוקם על מקום קברו אוהל, על ידי בנו רבי משה.
[ממוזער|קבר הרבנית לאה אשת רבי יוסף אלטר, מאחורי קבר בנם הרב [משה הגר (רדוביץ)|משה הגר]]
על פי המסופר היה נחשב לחכם, ואחרי פטירת אביו אמרו עליו שבוודאי יצליח להקים חצר מפוארת עם חסידים רבים, אך למעשה עקב מגוריו ברדוביץ שהייתה עיר מרוחקת ללא גרעין של חסידים לא הצליח לפתח בה את חצירו והוא עלה לארץ ישראל.

בשנת תרל"ח, בעקבות סכסוך שהתגלע בהנהלת כולל עסטרייך-גליציה וכתבי פלסתר שיצאו נגד אחד המשולחים, שלחו דייני ורבני העיר צפת מכתב לראשי הכולל, בראש החותמים בא רבי יוסף אלטר מרדוביץ.

## משפחתו
* בנו הרב משה הגר (רדוביץ) - מילא את מקומו כאדמו"ר ברדוביץ, ובשנת תרנ"ז עלה אף הוא לארץ ישראל וכיהן כאדמו"ר בחיפה ולאחר מכן בצפת. בספרו "ויקח משה" הוא מביא ציטוטים רבים מתורותיו של אביו, ולפי דבריו בהקדמתו הוא קרא לספרו על שם הפסוק "וייקח משה את עצמות יוסף" כרמז לדברי אביו המוזכרים בספרו.
* בתו - נישאה לרבי שמואל שמעלקא רובין, בן רבי יצחק רובין מברודי, חתן הרב שלום רוקח מבעלז ונכד הרב נפתלי מרופשיץ. רבי שמעלקא כיהן כאדמו"ר מפורסם בסערעט (סירט) והיו לו חסידים רבים. כאשר חמיו רבי יוסף אלטר עלה לארץ עברו אליו חלק מהחסידים.
* בתו שיינדל רחל - נישאה לרב מאיר יהודה שפירא, אדמו"ר בבוקובסק.

## לקריאה נוספת
* אבן שתייה, "מערכה חמישית: אדמו״ר הק׳ רבי אלטיר יוסף מראדיוויץ" עמודים ש"א-ש"כ
* שלמה יוסף אוביץ, "בית צדיקי ראדאוויץ", בתוך: **וייקח משה**, בני ברק תש"ס

## קישורים חיצוניים
* רבי אלטר יוסף האגער בפורום היידי "אידישע וועלט פארומס". 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1822
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1879
משה הגר (רדוביץ)

**רבי משה הגר** (בסביבות ה'ת"ר – א' בכסלו ה'תרס"ב) היה אדמו"ר ברדאוץ ואחר כך בצפת, האדמו"ר השני בחסידות רדוביץ, מגזע חסידות קוסוב. מחבר הספר "ויקח משה".

## ביוגרפיה
נולד לרבי יוסף אלטר הגר וללאה נכדת רבי משה צבי מסאווראן, בסביבות שנת ה'ת"ר. אביו החל לכהן כאדמו"ר אחרי פטירת רבי חיים הגר מקוסוב בשנת תרי"ד, בעיירה רדאוץ (רדוביץ).

בשנת ה'תרל"ג הוריו עלו לארץ ישראל, והוא מילא את מקום אביו כאדמו"ר ברדוביץ. עלה כמה פעמים לארץ ישראל, לבקר את הוריו, וכן טיפל בקבורת אביו בחיפה ובהקמת האוהל על קברו.

בשנת ה'תרנ"ז עלה לארץ ישראל. עם עלייתו הוא התגורר בחיפה, בה היה באותה תקופה מניין מצומצם של כמה עשרות יהודים אשכנזים, מיעוט קטן ביחס ל-1,500 ספרדים. נכדו ד"ר יוסף הגר סיפר כי בעת מגוריו בחיפה היה בודד, ללא חברה מתאימה, וכעבור שנה וחצי עקר לצפת, וניהל אדמו"רות בבית מדרשו של אביו. אנשי חיפה שלחו אליו מכתב נרגש הקורא לו לשוב להתגורר בחיפה, שכן מאז עזב אותם "לא ידענו לא שבת ולא תורה".

נפטר בשנת ה'תרס"ב ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בצפת, סמוך לקבר האר"י.

## פרשת הגט
בשנת ה'תרנ"א התגרש מאשתו חיה. מסדר הגט היה רבי מרדכי יאליש, רבה של פיסטין. חיה טענה כי הגט נמסר לה בכפייה, ותבעה אותו לדין תורה בפני רבי יצחק קונשטט, רבה של רדאוץ, שהוציא עליו כתב סירוב. חיה הדפיסה קונטרס עם מכתבי רבנים הקובעים שהגט בטל ושאסור לו לשאת אשה נוספת מחמת חרם דרבנו גרשום. בקונטרס מופיעים מכתבי הרבנים: רבי יעקב ויידנפלד אב בית דין הרימאיליב, רבי יצחק יהודה שמלקיש, רבי יצחק הורוביץ רבה של סטניסלב ובנו רבי אריה לייבוש הורוביץ רבה של סטרי.

## ספרו
רבי משה כתב את דברי תורתו בספר "ויקח משה", בספר כלולים גם כ־70 'תורות' מדברי תורתו של אביו רבי יוסף אלטר ולכן הוא קרא לספר על שם הפסוק "ויקח משה את עצמות יוסף עמו". הודפס על ידי בנו רבי ישראל מרדוביץ, מונקאטש, תרס"ז, ובמהדורה חדשה על ידי ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר, קריית ויז'ניץ, תשע"ד.

הספר מלא ברמזים וקשה להבנה, הוא עושה שימוש רב בראשי תיבות ובנוטריקון. בסוף הספר מופיעים כמה שירים, ביניהם שיר אחד ביידיש.

## משפחתו
* בתו צירל – נישאה לאברהם צבי (נפטר בצעירותו). בנה היה ד"ר יוסף הגר, מחבר הספר "בחינות היסטוריות". בנו היה ד"ר משה בן יוסף.
* בנו רבי זיידא חיים (נפטר בחיי אביו ט' בתשרי ה'תרס"א) – נישא לשיינדל רחל בת דודו רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק, בן רבי דוד מדינוב וחתן רבי יוסף אלטר מרדוביץ. בתו היחידה לאה נישאה לרבי אלעזר שפירא, האדמו"ר מקיוויאשד בארצות הברית, ונפטרה בצעירותה.
* בתו שיינא רחל – לא נישאה. קבורה בווינה.
* בנו רבי ישראל – כיהן כאדמו"ר מרדוביץ בארצות הברית. היה מהאדמו"רים הראשונים בארצות הברית, ופעל לחיזוק היהדות בה. הקים ישיבה ומוסדות חינוך והשגחה.
* בנו יצחק דוד – נרצח בשואה.
* בתו לאה – נישאה לחזן לייזר (אליעזר) שיבר. בנה היה ד"ר משה שיבר, רופא עיניים במקצועו.

## קישורים חיצוניים
* באתר היברובוקס.
*.

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:אדמו"רים ארץ-ישראלים
קטגוריה:חיפה: אדמו"רים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
חולה (הלכה)

בהלכה, קיימים דינים מיוחדים לאדם המוגדר כ**[[מטופל|חולה]]** מבחינה הלכתית, ובהן פטור ממצוות עשה מסוימות או הקלה בהן, וכן היתר לעבור על מצוות לא תעשה מסוימות. קיימות דרגות שונות ל"חולה", החל מכאב קל, וכלה במצב של פיקוח נפש, ודיניהם משתנים לפי מצב החולה. באופן כללי "חולה" מתייחס למצב בו אדם נחלה בכל גופו או שאף קיימת סכנה לחייו.

## גדרו
ההגדרה ההלכתית של "חולה" היא מצב בו האדם תשוש בכל גופו עד שאינו מסוגל ללכת ברגליו. קיימת הבחנה, המוכרת בעיקר בהלכות שבת, בין חולה שיש בו סכנה לבין חולה שאין בו סכנה.

## דינו
קיימות מספר מצוות מהן נפטר החולה, או שקיימת הקלה עבורו בהן, וכדלהלן.

### שבת

קיימים מספר אופנים שהתירו בהם לחלל את השבת עבור חולה.
שתי מחלקות עיקריות קיימות בדיני חולה בשבת:
* חולה שיש בו סכנה – מצווה לחלל עליו את השבת, משום פיקוח נפש.
* חולה שאין בו סכנה – אין מחללים עליו את השבת במלאכות האסורות מהתורה, אך הותרה לגביו אמירה לנוכרי שיעשה בעבורו מלאכה האסורה מהתורה, דבר האסור מדרבנן (לדוגמה, אמירה לגוי להדלקת נר לצורך החולה).

### פטור מקיום מצוות
החולה פטור הוא מקיום מספר מצוות עשה, תלוי ברמת הסבל מהמחלה, כמו ישיבה בסוכה, עלייה לרגל, ועוד.

### אבלות והמסתעף

דיני האבלות של חולה קלים משל שאר אדם.
ככלל, החולה בימי אבלותו, אסור לו להחמיר לנהוג אבלות בדבר שיקלקל בריאותו, ואפילו הוא חולה שאין בו סכנה, ורק במנהגי אבלות שלא שאין בהם חשש שיזיקו לבריאותו – יכול לנהוג בהם.
בין הדברים שהוזכרו שבהם ניתן להקל לחולה: אין אצלו דין קריעה; אין בוכים על המת ואין מספידים אותו בפני החולה, שלא יישבר לבו; אלו המנחמים בנוכחותו, יש להשתיק אותם; החולה – אף אם אין בו סכנה – מותר בנעילת נעליים מעור; אם החולה או הרופא סוברים שהרחצה באמבטיה תחזק את בריאות החולה, מותר לו להתרחץ אף במים חמים; מותר לחולה לשבת על גבי כר קטן, וכן אינו צריך לישן על גבי הקרקע בימי אבלותו.

## ראו גם
* ביקור חולים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה והלכה
אברהם בנימין קלוגר

הרב **אברהם בנימין קלוגר** (בכתיב ארכאי: **קלוגער**; כ"ב בסיוון ה'תקצ"ט, 1839 - כ"ט בחשוון תרע"ו, 6 בנובמבר 1915), היה רב ומחבר ספרים בגליציה, בנו ונאמן ביתו של הרב שלמה קלוגר.

## ביוגרפיה
נולד בברודי לרב שלמה קלוגר ולאשתו בזיווג שני פריידא (למשפחת מרגליות). את תורתו קנה אצל אביו, שמזכיר דברי תורה משמו בספריו מעת היותו בגיל צעיר מאוד. באלול תרי"ט נשא את פסיל בת אברהם סטרימבר מבסרביה, וקבע את מגוריו בקישינב, שם בנה לו חותנו בית מדרש מלא בספרי קודש ושם למד כשש שנים, במהלכן ההדיר מחדש את הספר "נאות דשא" של הרב דוד שלמה אייבשיץ בתוספת הקדמה. כששב לברודי התמסר להדפסת ספרי אביו.

בשנת תרל"ט (1879) נבחר לרבנות ז'ולקייב כמועמד החסידים בעיר, אך עזב לאחר מחלוקת קשה עם המועמד הנגדי הרב חיים אריה לייבוש הורוביץ. בשנת תרנ"ד נעשה ניסיון להושיבו על כס רבנות ברודי, אך נכשל.

היה ממקימי חברת מקיצי נרדמים, מהיוזמים והמעודדים של אספת הרבנים בקרקוב בשנת תרס"ג לחיזוק הדת בפולין, ופעל לטובת פליטי הפוגרומים שאירעו ברוסיה במהפכת 1905.

במלחמת העולם הראשונה גלה לבודפשט, ובה נפטר בליל שבת כ"ט בחשוון תרע"ו. הלווייתו נערכה ביום ראשון. הספידו אותו בנו הרב שלמה, הרב אליעזר סג"ל מישל מטורקא, הרב יעקב שלום סופר מבודפשט, והרב יעקב יוסף גרוס.

בנו הרב שלמה הדפיס עליו ספר הספד בשם "שיח שלמה" בפרשבורג שנת תרע"ז.

אחד מתלמידיו היה הרב משה שמשון וסרמן.

## ספריו
***אות זיכרון** - דרשה לרגל מלאות 25 שנה לפטירת אביו. נדפס בפשמישל בשנת תרנ"ט.
***זכרון יהודה** - הספד על הרב יהודה ליבוש לנדא, נדפס בפודגורז'ה בשנת תרס"ד.
***אותות למועדים** - הודפס בבודפשט בשנת תרע"ז.
*שו"ת **שערי בנימין** - הודפס בבודפשט בשנת תרצ"ג.

## צאצאיו
*בנו הרב יהודה אהרן - מחבר "תולדות שלמה" על סבו הרב שלמה קלוגר.
*בנו הרב שלמה מווינה.
*בתו גיטל אשת הרב אליהו טשרנובולסקי.
*בתו שרה לאה אשת צבי הירש וייסהויז מסטניסלב.
*בתו פרידא אשת הרב מאיר קלוגמן.

## קישורים חיצוניים
*.
*.
*שני מכתבי רבנים שנשלחו אליו, מוצגים למכירה פומבית באתר קדם.
*.
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:ברודי: רבנים
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:ילידי 1841
קטגוריה:נפטרים ב-1915
אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ

רבי **אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ** (בקצרה: **רבי אלטר** או **ר' אלטר'ל**; ג' בחשוון ה'תרמ"ה 1885 – ז' באדר ב' ה'תש"ג) היה האדמו"ר האחרון בחסידות דז'יקוב, נרצח בשואה.

## ביוגרפיה
נולד בטרנובז'ג (דז'יקוב) לרבי יהושע הורוביץ, האדמו"ר מדז'יקוב, ולמרים. בילדותו היה חולני וחלש, ואביו הוסיף לו את השם "אלטער" שפירושו ביידיש "זקן". בשנת תר"ס נישא לחוה, בת דודו רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. במשך תקופה התגורר בסמוך לחמיו, ולאחר מכן שב לדז'יקוב.

בשנת ה'תרס"ט החל לכהן כרב העיר דז'יקוב, לצד אביו האדמו"ר. בשנה האחרונה לחיי אביו החל האב לשלוח אליו את החסידים עם קוויטלאך, ובתרע"ג, עם פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי אלטר מטרנובז'ג לויז'ניציה, מקום מגורי חמיו, ואתו יחד המשיך לאוראדיה (גרויסוורדיין). בשוך סערת המלחמה השתקע בטרנוב (טארנא), שם הקים ישיבה בשם "בית דז'יקוב".

רבי אלטר תמך בפעילות "אגודת ישראל" ובהתארגנות היהדות החרדית. בחצרו בטרנוב, מלבד הבחורים והחסידים "שלו", שהו גם רבים מהצעירים היהודים העובדים לפרנסתם, שהיו מאוגדים בתנועות "פועלי אגודת ישראל" ו"צעירי אגודת ישראל". הוא גם תמך בפעילות האגודה למען ארץ ישראל, והוא עצמו אף תכנן לעלות לארץ ישראל בשנת תר"ץ ובמקומו תכנן למנות את בנו רבי מנחם דוד לאדמו"ר. התכנית לא יצאה אל הפועל עקב התנגדות בני המשפחה שפנו אל חמיו רבי ישראל מוויז'ניץ שהורה לו להישאר בקרב חסידיו.

בשנת תרצ"ז ביקר בלונדון ובבלגיה, ביקור שסוקר ותועד בעיתונות של אותם ימים.

בשנת תרס"ז הדפיס במהדורה שנייה את הספר "אמרי נועם", של סבו רבי מאיר מדז'יקוב. אחרי פטירת אביו הוציא לאור את ספריו "שו"ת עטרת ישועה" ו"עטרת ישועה" על התורה ומועדים, 4 כרכים.

נרצח בגטו קרקוב, אדר ב' ה'תש"ג.

## משפחתו
לרבי אלטר וחוה היו ארבעה בנים ובת אחת.
* רבי חיים מנחם דוד (ה'תרס"ד – כ"ג תשרי ה'תש"ה), נישא לרבקה בת דודו רבי עמנואל וולטפרייד מפשדבורז'. משנת ה'תרפ"ד כיהן כרב העיר דז'יקוב (טרנובז'ג), נרצח בגטו מאוטהאוזן. בנו הרב יהושע עלה לארץ ישראל אחרי המלחמה, אך סירב להתמנות לאדמו"ר על אף הפצרות רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. נכדיו מכהנים כאדמו"רים בירושלים. בתו של רבי חיים מנחם דוד, פערל, נישאה לרבי משה הגר ראש ישיבת יחל ישראל.
* רבי יהודה, נישא למרים בת רבי חיים מאיר הגר. כיהן כדיין בקלויזנבורג לפני השואה, לאחריה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. סביבו התגבשה מעין חצר חסידית והוא כונה **רבי יודל'י דז'יקובר**.
* מאיר, התגורר בריישא, מעסקני אגודת ישראל. נרצח בשואה. בנו הרב יהושע כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב בבורו פארק עד ה'תשע"ג, ושלשת בניו מכהנים כאדמו"רים בארצות הברית.
* יעקב שלום. נרצח עם אשתו בשואה.

## לקריאה נוספת
* מאיר וונדר, "ר' אלטר (ל) יחזקאל אליהו ב"ר יהושע הורביץ", בתוך **[[אנציקלופדיה לחכמי גליציה]]**, ח"ב עמ' 154–157.
* יעקב פליישר, "הדור הרביעי ר' אלטר יחזקאל אליהו הורביץ הי"ד", בתוך: **טרנובז'ג – דז'יקוב: ספר זיכרון ועדות**, תל אביב תשל"ג, עמ' 96 ואילך.

## קישורים חיצוניים
* רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ הי"ד, האדמו"ר מדז'יקוב, כשכל שלשת העמודים – תורה, עבודה וגמילות חסדים – הם ביחד, אזי יהי לרצון לפני אדון כל; אתר תורתך לא שכחתי 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי דז'יקוב
קטגוריה:משפחת הגר
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:אדמו"רי בית רופשיץ
אריה לייבוש הלברשטאם (צאנז)

[ממוזער|שמאל|מצבתו (מימין) לצד מצבת אחיו רבי שלום, באוהל אדמו"רי צאנז ב[נובי סונץ']]
ממוזער|שמאל|אהל אדמו"רי צאנז, מבט מבחוץ
**רבי אריה לייבוש הלברשטאם** (נקרא בקצרה: **רבי לייבוש**, י"א בניסן תרי"א - כ"א באדר א' תרצ"ה) היה רב העיירה גריבוב ורב העיר נובי סונץ' (צאנז). כיהן כאדמו"ר לחסידות צאנז.
## ביוגרפיה
נולד בצאנז לרבי אהרן הלברשטאם ולחנה עלקא, נקרא על שם רבי אריה לייבוש מטערניגראד, אבי סבו רבי חיים מצאנז. גדל והתחנך בצאנז אצל סבו, עמו קבע לימוד משותף בגמרא. נישא לצביה בת רבי משה מרוזבדוב, ונשאר לגור ברוזוודוב כשנתיים. אשתו נפטרה כעבור כמה שנים וגם ילדיהם נפטרו, חמיו רבי משה התבטא אז כי צר לו יותר על החתן מאשר על הבת, כלומר מפריעה לו יותר העובדה כי רבי לייבוש אינו חתנו עוד. נישא בשנית לוויטע טויבא בת הרב יצחק קנר, יהודי עשיר מלינסק.

בשנת תרל"א, בגיל 20 נתמנה על ידי סבו רבי חיים לרבה של העיירה גריבוב הסמוכה לצאנז. למרות מינויו המשיך להתגורר בצאנז על יד סבו עד לפטירתו, אז עבר לגריבוב. בתרס"ד, שנה אחרי פטירת אביו התמנה הוא למלא את מקומו, והוא החל לכהן כרב העיר צאנז והמחוז. הוא הקים בעיר את ישיבת "בני תורה", ישיבה שמנתה מעל 300 תלמידים. בראשות הישיבה עמדו רבי אברהם יצחק פרידמן, רבי שמעון מזליחוב ורבי נתן מרדכי (נתנ'לע) בוקסבוים.

בשנותיו האחרונות חלה בפרקינסון, ומשנת תרצ"ב כיהן בנו רבי מרדכי זאב כרב העיר לצידו, במקביל לכהונתו כרב גריבוב. עם פטירתו בתרצ"ה עבר רבי מרדכי זאב להתגורר בצאנז, ובגריבוב התמנה הבן-הנכד רבי ברוך, שנספה בשואה.

## עם גדולי דורו
רבי לייבוש מוזכר בשו"ת "בית יצחק" של רבה של לבוב רבי יצחק שמלקיש, "הרב הגדול החריף ובקי בכל חדרי תורה" בשו"ת "אהל יהושע" של רבה של אושפיצין רבי יהושע פנחס בומבך, "היכל קודש בנוי לתלפיות", מוזכר כמה פעמים ב"שו"ת מהר"ש" של רבי שמואל אנגל; בתשובה בעניין גט הוא נוטה להקל, אך מסייג את דבריו "אם יסכים לזה הגה"צ אבד"ק צאנז שליט"א".

רבי אריה לייבוש נסע רבות לדודו רבי יחזקאל שרגא משינובה, שהעריכו מאוד. מדי שנה בתאריך כ"ה בניסן, יום השנה של רבי חיים מצאנז, היו מתאספים בביתו המבקרים הרבים בעיר, בהם בניו הצעירים של רבי חיים, רבי שלום אליעזר מראצפערט ורבי ישעי'לה מטשחויב, והנכדים האדמו"רים.

רבי שמעון מזליחוב, במכתב לתלמידו רבי חיים קרייזווירט כותב: "בדעתי להיות בצאנז אצל הרה"צ הישיש שליט"א". רבי שמעון גם היה שולח בחורים מתלמידיו לרבי אריה לייבוש שיברכם, בפרט לפני התייצבותם בצבא. גם רבי יצחק מסטוטשין (בנו של רבי משה מרוזוודוב - חותן רבי לייבוש בנישואיו הראשונים) שלח אליו בחורים טרם ההתייצבות.

## משפחתו
כאמור אשתו הראשונה נפטרה בגיל צעיר, ושני ילדיהם, שאול ורייצא נפטרו גם הם בילדותם. כל ילדיו האחרים היו מאשתו השנייה:
* רבי מרדכי זאב, ממלא מקומו באדמו"רות, וברבנות בגריבוב ובצאנז.
***נכדו רבי נפתלי הלברשטאם (בורו פארק), כיהן כאדמו"ר מגריבוב בבורו פארק, כממשיך שושלת צאנז גריבוב.
* רבי משה, חתן רבי שמואל הורוביץ מדמביץ.
* רבי אפרים, חתן דודו רבי משה הלברשטאם מברדיוב (בן רבי ברוך מגורליץ וחתן רבי אהרן מצאנז).
* רבי צבי הירש, חתן הרב דוד צבי זעהמן מדוקלא.
* רבי פנחס שמעיה, חתן רבי נפתלי הורוביץ, האדמו"ר ממעליץ.
* מרים אשת רבי אברהם חיים טייטלבוים אב"ד קרעניץ, בן רבי משה דוד מלאפאש.
* אשת אביגדור צבי הלברשטאם אב"ד אלט-צאנז וברדיוב, נרצח במחנה בלזיץ.
* אשת רבי ישראל אונגר מדז'בנה, בן רבי שלום דוד אונגר.

## לקריאה נוספת
* שלמה זלמן לרר, צאנז בתפארתה ובחורבנה, ירושלים תשע"ד
## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי צאנז
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:נפטרים ב-1935
חיים הגר (קוסוב, השני)

רבי **חיים הגר** (ביידיש: **האגער** או **האגר**, ה'תר"ס – ל' בתשרי ה'תש"ג) היה האדמו"ר החמישי בשושלת חסידות קוסוב. נרצח בשואה עם אשתו וכל ילדיו.

## ביוגרפיה
נולד בקוסוב, בן יחיד לרבי משה הגר מקוסוב ולרעכל בתו של רבי אברהם מנדל שטיינברג. בשנת ה'תר"פ נסמך להוראה על ידי סבו רבי אברהם מנדל שטיינברג, רבי מאיר אריק אב"ד בוצ'אץ' ועל ידי רבי יעקב שור אב"ד קיטוב. נישא לרבקה בת רבי משולם פייבוש וורמן, (בן רבי יעקב יצחק מזברז', בן רבי ישראל לייב האדמו"ר מבוטשאטש, בן רבי אברהם דוד מבוטשאטש) רב ואדמו"ר בפלטיצ'ן ואחר כך ביאסי.

עם פטירת אביו בשנת ה'תרפ"ה החל לכהן כאדמו"ר בעיר קוסוב. על פי תיאורים היה רבי חיים גבה קומה ויפה תואר, תלמיד חכם ועסקן ציבורי. ידע לנגן בכינור. היה בקשר ידידות עם קרוב משפחתו רבי ישראל הגר, ששהה בבית אביו רבי משה בתקופת מלחמת העולם הראשונה כשנמלט מויז'ניציה.

בשנת ה'תרצ"ה ביקר בארץ ישראל, יחד עם רבי דוד שפרבר אב"ד בראשוב, שהיה חסיד קוסוב. הוא תכנן להשתקע בחיפה, ורצה להשקיע שם 40,000 זלוטי, אך חסידיו הניאו אותו מהרעיון ובהשפעתם קנה במקום זאת דירה בקולומיאה.

בשובו מארץ ישראל, בשנת ה'תרצ"ו, תכנן להדפיס את שלושת חיבוריו: "חורבן בית המקדש", "טהרת המשפחה" ו"הלכות מקוואות".

במלחמת העולם השנייה שהה בגטו קולומיאה, בשנים ת"ש–תש"ב. הוא הוברח על ידי חסידיו לקוסוב, שם הסתתר בבונקר ממנו היה אמור להיות מוברח מחוץ לאזור הכיבוש. עקב מצב בריאותו הוא נאלץ לשוב לגטו טרם בוא המבריחים. באקציה שנערכה לאחר מכן הוא נתפס עם בניו ובנותיו, ונשלח ברכבת למחנה ההשמדה בלז'ץ, שם מצא את מותו בליל ל' בתשרי ה'תש"ג, לעיני בנו אלתר'ל. אחרים טוענים שנספה באושוויץ.

## משפחתו
אשתו העניא רבקה, נורתה בגטו קולומיאה בטבת ה'תש"ב, יחד עם הבת חוה, שהייתה מאורסת לברוך בן רבי ישראל שלום יוסף הגר האדמו"ר מאוטיניא. גם שאר הילדים, אלתר יעקב שמשון, יוסף, משה והבת שינצי – נספו בשואה.

אחיינו, הרב אברהם יהושע העשיל הגר (נפטר בתש"ס, בן אחותו היחידה וגיסו רבי שרגא פייבוש הגר (זלישטשיק)), החל לכהן אחרי המלחמה כאדמו"ר מקוסוב־זלישטשיק בארצות הברית. אחר פטירתו מכהן בנו רבי שרגא כאדמו"ר מקוסוב.

## קישורים חיצוניים
* הודעה והזמנה לקראת בואו של רבי חיים מקאסוב לשבת בדעלאטין
* האדמו"ר רבי חיים האגר מקוסוב הי"ד, שאו ידיכם קודש ותנו תודה לשוכן שמים, אשר לא עזב חסדו מאתנו, להיות אור תורתו הקדושה של הצדיק שנפטר זורחת עלינו להאיר עינינו ולמשיב נפשינו, אתר תורתך לא שכחתי

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
מאיר הכהן (אבי הש"ך)

רבי **מאיר הכהן** (מכונה גם "**מהר"ם כ"ץ**"; נפטר בערך בשנת ה'ת"ה, 1645), היה אב"ד באמסטיבובה  ובמוהילב שבאיחוד הפולני-ליטאי. פרסומו העיקרי הוא על היותו אביו של רבי שבתי הכהן ("הש"ך").

## ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט לרבי משה. אביו שלחו לקרקוב ללמוד בישיבתו של רבי מאיר מלובלין, שם למד בחברותא עם רבי יהושע השיל ("המגיני שלמה"). למד גם אצל רבי יהושע פלק כץ ("הסמ"ע"). נישא לבת הקצין ר' נחום לוקובער.

מסופר מפי נכדו ר' משה, אשר בלמדו גמרא בחברותא עם ידידו רבי יהושע העשיל (ה'מגיני שלמה'), החליטו שלא לעיין בפירושי רש"י ותוספות על הגמרא, אלא לעיין לבדם, ובאופן עקבי היה רבי מאיר הכהן מכוון לפירוש התוספות, ואילו רבי יהושע השיל היה מכוון לפירוש רש"י.

התמנה לאב בית דין באמסטיבובה  שבאיחוד הפולני-ליטאי, וכבר בתקופה זו התפרסם כפוסק וגדול בתורה בולט. בסוף ימיו התמנה לאב בית דין במוהילב (נקרא מוהילוב על הדנייפר, להבדיל ממוהיליב-פודילסקי שעל יד נהר הדניסטר). נפטר במוהילב סביבות שנת ה'ת"ה, 1645.

## כתביו
10 או 14 מתשובותיו הודפסו בסוף ספר "גבורת אנשים" של בנו רבי שבתי.
בחיבורו המפורסם של בנו רבי שבתי, "שפתי כהן" ("ש"ך") על שולחן ערוך חלק יורה דעה, מופיע שיר שחיבר רבי מאיר לקראת הופעת הספר של בנו (ראשי התיבות הפותחות את שורות השיר יוצרים את חתימתו: "מאיר הכהן חזק").

.

## משפחתו
* בנו רבי שבתי הכהן – "הש"ך".
* בנו רבי יונה נחום – תלמיד רבי יעקב מטומשוב בישיבתו בסלוצק. נשא את בתו של רבי אהרן שמואל קאיידנובר, והביא לדפוס את ספרו של חותנו "ברכת הזבח" (אמשטרדם תכ"ט). כיהן כאב"ד בסוכצ'ב.
::בנו רבי שלום שכנא, הוציא לאור ספר "מאה ברכות", בפראוסניץ, תע"א
* בתו (אסתר) – אמו (או אשתו) של רבי יצחק אביו של רבי מאיר איזנשטט ("הפנים מאירות").

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:ילידי המאה ה-16
קטגוריה:יהודי ליטא במאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1645