open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יהושע יוסף כלבו

הרב **יהושע יוסף כלבו** (1807 – 28 ביולי 1920, כ"ח בתמוז ה'תר"ף) היה חוקר, סופר ואיש ציבור. נודע בזכות עיסוקו רב-שנים בשחזור תבנית בית המקדש ובניית דגמים מפורטים של מבנים מקראיים ומונומנטים בירושלים, אשר פורסמו בספרו "בניין אריאל".

## ביוגרפיה
הרב כלבו נולד בבריסק ככל הנראה ב-1807 (על פי אתר "קדם") או ב-1817 ליעקב מנחם. עסק בתחילה בלימוד תורני מקיף. במחצית השנייה של חייו הקדיש את עיקר זמנו ומרצו לשחזור תבנית בית המקדש בירושלים, על יסוד מקורות יהודיים ולועזיים, כולל ספרות חז"ל, ראשונים ואחרונים, וכתבים נדירים שאסף במהלך מסעותיו באירופה – לרבות בספריות ברומא, שם עיין (לדבריו) בכתבי יוסף בן גוריון שבותיקן.

עבודתו הגדולה באה לידי ביטוי בספרו "בניין אריאל", שנדפס בווינה בשנת תרמ"ג (1883). הספר מחולק לשלושה חלקים:
* **מצב ירושלים** – תיאור חלקי העיר ירושלים.
* **בניין אריאל** – תיאור בית המקדש וכליו.
* **משמרת כהונה** – סקירה של כהנים מבית אהרן עד חורבן הבית, לרבות תיאור בגדי כהונה.

הרב כלבו שילב בספרו שרטוטים וציורים של כלי המקדש כגון ים הנחושת, שולחן הפנים, מזבח הקטורת, ארון הברית ומנורת שבעת הקנים. לדבריו, הוא טרח על מלאכה זו במשך עשר שנים, ונסע ארבע פעמים לרומא כדי ללמוד את תבנית המקדש וכליו.
ממוזער|מתוך ספרו בנין אריאל
הספר תורגם ליידיש ויצא לאור בניו יורק תשכ"ט.

## פעילות ציבורית והכרה
מלבד פעילותו המחקרית והאומנותית, נודע הרב כלבו גם כמי שהצטיין ביחסי ציבור. הוא צירף לספרו הסכמות מ-42 רבנים חשובים ממזרח אירופה (ביניהם: רבי אברהם יעקב מסדיגורא, רבי צבי הירש אורנשטיין, ר' יצחק שמלקיס ועוד) והיה מקובל על חצרות נשיאים, מלכים ונסיכים ברחבי אירופה ואמריקה. דגמיו הוצגו בערים רבות וזכו לשבחים. הוא אף קיבל שלושה תוארי כבוד, ביניהם תואר "פרופסור".

בשנותיו האחרונות הגיע לאנגליה, שם ביקש המוזיאון הבריטי לרכוש ממנו את דגמיו בתמורה למלגה חודשית קבועה של שמונה לירות שטרלינג – הצעה שהתקבלה על ידו. לאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת ימין משה בירושלים. בשכונה העלה יוזמות חברתיות-כספיות שונות.

## חילוקי דעות והשפעה
הרב כלבו ניהל ויכוחים הלכתיים והיסטוריים סביב מיקומו המדויק של הכותל המערבי. בספרו טען כי מדובר בכותל העזרה. טענתו נידונה בפולמוס הלכתי שבו השתתפו חכמים שונים. הרידב"ז חלק עליו אך חלק לו כבוד רב, ובספרו "שו"ת בית רידב"ז" (סימן לח) כתב עליו:"הרב החריף ונקי ירא שמים מצוין בדורנו... המצוין הראשון בתבל בחכמה זו בתבנית הבית וכליה כידוע לכל ישראל".אברהם משה לונץ הגיב לטענותיו, במאמר שפורסם בעיתון השקפה בשנת 1906.

בירושלים היה מעורב גם בפולמוס עם המזרחן והאדריכל הגרמני קונרד שיק.

## שנותיו האחרונות
ב-13 בנובמבר 1908 פרסם זלמן בן-טובים בעיתון החבצלת מאמר בו הוא מבקר את פועלו החברתי של הרב כלבו, הוא גם מערער על תקפות תואר הפרופסור שנשא. ביקורת זו גברה ביתר שאה לאחר פטירתו, ונטען שחלק מסיפוריו הומצאו על ידו.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חדלו התשלומים מן המוזיאון הבריטי, עקב המלחמה בין בריטניה לאימפריה העות'מאנית. הרב כלבו, שהיה אז כבן 100 או יותר, הצליח לשרוד את תקופת המלחמה הקשה. לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים, חודשה העברת הקצבה.

בשנת 1920 חלה, ופרעות תר"ף בירושלים, שפרצו בפסח של אותה שנה, פגעו קשות ברוחו. הוא נפטר בירושלים בכ"ח בתמוז ה'תר"ף (28 ביולי 1920).

## חיבוריו
* , 
* **[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990013298890205171/NLI קול משמיע ישועה]**, ירושלים תרס"ז

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:חוקרי ירושלים
קטגוריה:ילידי 1807
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1920
סטפנוביץ'

קטגוריה:שמות משפחה סרביים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם סטפן
פריז (שיר של עמיר לב)

"**פריז**" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו החמישי, "לפעמים אני מאושר". השיר הופיע כרצועה הראשונה באלבום.

## תוכן השיר
בשיר מספר הדובר כי הוא רצה להיות במקום אחר וללמוד מהשקט. בהמשך מתאר הדובר זיכרונות מטיול בפריז: שתייה בבר, הליכה ברחוב, גשם, שטיח ורוד. הזיכרונות מעורבים ברגש חזק, עד כדי כך שהאדם נבנה מחדש מתוך הקשר שהיה.

בשיר מסמלת פריז בריחה, געגוע, ומנגד יופי ותקווה. השיר שוזר בתוכו מקומות מוכרים בעיר המעוררים תחושת נוסטלגיה, אך גם תחושת בדידות המורגשת אחרי פרידה.

לב סיפר על נסיבות כתיבת השיר כך:

קטגוריה:שירי עמיר לב
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי עמיר לב
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי עמיר לב
קטגוריה:שירים על פריז
מוזיאון טרנר לאמנות עכשווית

**מוזיאון טרנר לאמנות עכשווית**, או **טרנר קונטמפוררי** (באנגלית: **Turner Contemporary**) היא גלריית אמנות במרגייט, קנט, אנגליה, שנועדה לשמש כמרחב לאמנות עכשווית. שמה מנציח את הקשר של העיירה עם צייר הנודע ויליאם טרנר, שלמד שם וביקר בה לאורך כל חייו. המוזיאון אינו מחזיק ביצירות של האמן אך מציג אותן בתערוכות זמניות.

## היסטוריה
בשנת 2011 הוכרזה תחרות אדריכלים לתכנון המוזיאון, בה זכו משרד האדריכלים הנורווגי סנופטה, אך הבנייה לא יצאה לפועל. ב-2006 תוכנן המבנה מחדש על ידי דייוויד צ'יפרפילד, הבנייה החלה בשנת 2008 והמוזיאון נחנך ב-16 באפריל 2011, עם תערוכה מאת טרייסי אמין. בסוף השבוע הראשון לפתיחתה ביקרו בה 14,000 איש ו-500,000 בשנה הראשונה שלה. עד אוגוסט 2013 ביקרו בגלריה מיליון איש.

המבנה בן שלוש קומות ובגובה עשרים מטרים מורכב משישה נפחים עם גגות משופעים הפונים צפונה לכיוון הים ומספקים תאורה טבעית באמצעות חלונות תקרה. קירות המסך עשויים זכוכית חלבית, כמו שאר החומרים במבנה, הם הותאמו לעמוד בתנאי מזג האוויר, הלחות, והקורוזיה האופיינים לחוף.

בשנת 2018 הציע צ'יפרפילד לתכנן פרו בונו מלון ייחודי בצמוד למוזיאון על מנת לסייע בהתפתחות העיר.

ב-20 בפברואר 2020 הפך המוזיאון לבניין העכשווי הראשון שהופיע על שטר של בנק אנגליה.

המלכה אליזבת השנייה ביקרה במוזיאון ב-11 בנובמבר 2011.
ממוזער|המוזיאון במבט מן החוף

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:אמנות עכשווית
קטגוריה:מבנים שתכנן דייוויד צ'יפרפילד
קטגוריה:קנט
גן שעשועים (כתב עת)

**גן שעשועים** היה כתב עת עברי שבועי לילדים שיצא בפולין בשנים 1899-1900 בעריכת הסופר והמורה אברהם מרדכי פיורקו.

הוא החל לצאת לאור ב-1 בפברואר 1899 בעיר אלק שבצפון מזרח פולין, סמוך לגבול עם גרמניה. ב-30 בספטמבר 1900, יצא גליונו האחרון, ה-78 במספר.

על פי ד"ר עדינה בר-אל דפי כתב העת היו מלאים וגדושים בטקסטים צפופים, והוא היה נטול איורים או תמונות. הוא מעט בהומור למעט מדור בשם 'הוללות ושכלות' שאף הוא היה בעל נימה דידקטית. שפתו הייתה בעלת אלמנטים מקראיים וצביון משכילי. גליונותיו הראשונים לא היו מנוקדים שכן למוציא לאור טרם הייתה האפשרות הטכנית לנקד. כתב העת כלל סיפורים קצרים, שירים, חדשות מהעולם, מאמרי מדע פופולרי ועוד. חלק מהחומרים נכתבו על ידי פיורקו עצמו וחלקם תורגמו או נכתבו על ידי אחרים. בין הסופרים שכתבו בעיתון ניתן למנות את דוד שמעוני, יעקב פיכמן וקדיש סילמן.

מטרתו של פיורקו בהוצאת כתב העת היה להנחיל ערכים בילדים צעירים, לטפח את זיקתם לדת וללאום היהודי, לקרבם לשפה העברית ולהרחיב את השכלתם הכללית. השפה בעיתון הייתה בעלת אלמנטים מקראיים וצביון משכילי.

כתב העת נחשב לכתב העת הראשון בעברית לילדים - וקדם לו רק המוסף 'עולם קטן' שיצא באופן לא סדיר בצמוד לעיתון 'הצבי' של אליעזר בן יהודה בירושלים. גליונות גן שעשועים הופצו במזרח אירופה, בירושלים, יוון, צרפת וארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* גן שעשועים בפרויקט עיתונות יהודית היסטורית

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות יהודית
קטגוריה:עיתוני ילדים ונוער
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:כתבי עת בעברית
קטגוריה:כתבי עת של תנועת ההשכלה
קטגוריה:פולין: עיתונים
הפוורת' וייקפילד

**הפוורת' וייקפילד** (באנגלית: **Hepworth Wakefield**) הוא מוזיאון וגלריה לאמנות בוייקפילד, מערב יורקשייר, אנגליה, שנפתח ב-21 במאי 2011. הגלריה ממוקמת בצד הדרומי של נהר קלדר ושמה נקרא על שם האמנית והפסלת ברברה הפוורת', שנולדה וגדלה בעיר.

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד, שזכה בתחרות אדריכלים שנוהלה על ידי RIBA

תוך חמישה שבועות מפתיחתו ביקרו בו 100,000 מבקרים. עד מאי 2012, שנה מפתיחתו, ביקרו בו כחצי מיליון מבקרים.

## אדריכלות
הפוורת' וייקפילד הוא מבנה המורכב מעשרה בלוקים טרפזיים; הגלריות בקומה העליונה מוארות באור טבעי מחלונות גדולים בגגות המשופעים. מחלונותיו נשקף נוף של הנהר, קו החוף ההיסטורי וקו הרקיע של העיר. חזית הבניין מצופה בבטון פיגמנטי בעל דחיסה עצמית שנוצר באתר, הראשון מסוגו בממלכה המאוחדת. האדריכלים בחרו את החומר כדי להדגיש את המראה הפיסולי של הגלריה. העיצוב הברוטליסטי של הבניין שנוי במחלוקת בקרב תושבי המקום.

שנה לאחר פתיחתו, הפוורת' וייקפילד נבחר לבניין האזורי של השנה לשנת 2012 על ידי המכון המלכותי לאדריכלים בריטים.

## אוסף
המוזיאון מכיל 44 דגמי גבס ואלומיניום שנתרמו על ידי משפחתה של ברברה הפוורת' לצד תערוכות זמניות של אמנות עכשווית. לצד אלו מציג המוזיאון פריטים מאוסף האמנות של מה שהיה מוזיאון וייקפילד. האוסף המשתרע על פני המאה ה-16 ועד ימינו, כולל עבודות של הנרי מור, בן ניקולסון, גרהם סאת'רלנד, פול נאש, ג'ייקוב אפשטיין, וולטר סיקרט, אייבון היצ'נס, דייוויד הוקני ועוד.

בשנת 2016, טים סאייר, לשעבר כתב חדשות ב-BBC ואספן אמנות, בצעד יוצא דופן, הוריש בצוואתו את אוסף האמנות שלו, שמנה יותר מ-400 יצירות אמנות, למוזיאון. העיזבון כולל ביו היתר יצירות מאת דייוויד הוקני, גרהרד ריכטר, הנרי מור, אלכסנדר קלדר וברידג'ט ריילי. סאייר קיבל את מסדר האימפריה הבריטית בטקס הענקת אות יום הולדתה של המלכה לשנת 2017 על שירותו לאמנות ולפילנתרופיה.

## ראו גם
* מוזיאון ברברה הפוורת'

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאונים לאמנות מודרנית
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:מבנים שתכנן דייוויד צ'יפרפילד
קטגוריה:מערב יורקשייר
גביע דייוויס 2023

**[[גביע דייוויס]] 2023** היא התחרות ה-111 במניין מאז ייסוד התחרות.

התחרות אורגנה על ידי הפדרציה הבין-לאומית לטניס. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת Rakuten. 

מנצחת התחרות נקבעה במשחקי הגמר בהם השתתפו 16 נבחרות. מחזיקת הגביע נבחרת גביע דייוויס של רוסיה הושהתה מהשתתפות בתחרות בגלל פלישת רוסיה לאוקראינה. למשחקי הגמר העפילו 2 משתתפי גמר הגמר של השנה הקודמת, 2 קבוצות שקיבלו הזמנה מיוחדת, 12 מנצחי של השלב המוקדם שנערך בפברואר 2023. 

בית עולמי-1 כלל 24 קבוצות (12 מפסידות של השלב המוקדם, 12 מנצחות של פלייאוף בית עולמי-1). משחקי בית עולמי-1 נערכו בספטמבר 2023. 

בית עולמי-2 כלל 24 נבחרות (12 קבוצות מפסידות של פלייאוף בית עולמי-1, 12 מנצחות של פלייאוף בית הולמי-2). המפגשים נערכו במהלך ספטמבר 2022. 12 קבוצות החזקות קודמו לפלייאוף לעלייה לבית עולמי-1 עונת 2024. 12 נבחרות החלשות ישחקו בפלייאוף הישרדות בבית עולמי-2.

יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (אירופה, אפריקה, אמריקה ואסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים  קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית עולמי-2.

כל המשחקים נערכו במתכונת של 2 משחקי יחידים ומשחק זוגות.

נבחרת רוסיה שניצחה בגביע דייוויס 2020-21 כאמור לא השתתפה בתחרות. בתחרות ניצחה נבחרת איטליה, בפעם הראשונה בתולדותיה.

## שלבים מוקדמים
העונה החלה בפברואר 2023 כאשר התקיימו משחקי הישרדות של בית עולמי-1 ושל בית עולמי-2. מ-14 בספטמבר עד ל-17 בספטמבר התקיימו משחקי בית עולמי-1. במשחקים אלו נקבעו 12 עולות למשחקים מוקדמים של שלב הגמר. הם הצטרפו ל-12 נבחרות שסיימו במקום 3-16 בשלב סופי של גביע דייוויס 2022 למעט נבחרות שזכו בכרטיס עליה לשלב הגמר.

## קבוצות שהעפילו למשחקי הגמר
2 קבוצות העפילו ללא משחקים מוקדמים: , .

בעקבות הסבב המוקדם 12 נבחרות העפילו למשחקי הגמר: , , , ,, , ,, , , ,  

שתי נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי ("ויילד קארד") על פי בחירת המארגנים: , .

## משחקי הגמר
כל המשחקים נערכו במשטח קשה בבולוניה, מנצ'סטר ולנסיה וספליט.
### שלב הבתים
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים מהם העפילו לשלב האחרון 8 נבחרות.

### שלבי נוקאאוט
המשחקים נערכו במאלגה, ספרד.

## משחק הגמר

## ישראל בגביע דייוויס
את העונה הנבחנת החלה עם משחק השרדות.

בעקבות הניצחון זה הנבחרת נותרה בבית עולמי-1 ונפגשה עם נבחרת יפן.

בעקבות הניצחון, נבחרת ישראל תתחיל את עונת 2024 במשחק קידום לבית עולמי-1

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-2023
2023
2023
2023
יואל ינון

**יואל ינון** (15 במאי 1939 – 12 במאי 2025) היה פרופסור לפסיכולוגיה, ממייסדי המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.

## ביוגרפיה
ינון נולד בירושלים לדבורה (לבית מובשוביץ) וליעקב אברהם (בלומברג) ינון שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1934. אביו כיהן כמזכיר מחלקת הכספים בסוכנות היהודית לפני קום המדינה, כמנכ"ל משרד העלייה, כשגריר בקולומביה ובאורוגוואי, כמנכ"ל משרד הדתות (תחת השר ד"ר זרח ורהפטיג), וכשופט בבית הדין הארצי לעבודה ובבית המשפט המחוזי בתל אביב.

אחיו הוא מיכה ינון.

למד בבית הספר היסודי מעלה בירושלים.

היה פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שהיה אחד ממייסדיה.

### מפרסומיו
* יואל ינון, נילי פרידמן, **מדוע מצליחים בני הקיבוצים בצבא?**, מגמות כג, 2 (ה'תשל"ז), עמ' 110–118
* תמר הורוביץ וחוה פרנקל, בהשתתפות יואל ינון, **דפוסי אלימות של בני נוער**, ירושלים: מכון הנרייטה סאלד - המכון הארצי למחקר במדעי ההתנהגות, ה'תש"ן 1990
* יואל ינון, אהרון ביזמן, **תפיסות של תוקפנות בין־קבוצתית בקרב יהודים וערבים**, אוניברסיטת תל אביב: מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום, 1994
* יואל ינון (עורך ראשי), **מחשבה ומעשה בחינוך**, ירושלים: מכון הנריטטה סאלד, ה'תשס"ט 2009
* יואל ינון (עורך ראשי), **זהויות במפגש**, מגמות, ה'תשע"א 2011

### חיים אישיים
היה נשוי לד"ר אביגיל, בת הרב יהושע הוטנר ונכדתה של מלכה שפירא. הם התגוררו בקריית אונו.

## קישורים חיצוניים
* פרסומים של יואל ינון, באתר הספרייה הלאומית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי מעלה (ירושלים)
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: פסיכולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:משפחת אבי עזרא זליג שפירא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
דיוויזיית התקיפה האווירית ה-76

**דיוויזיית המשמר התקיפה האווירית ה-76** (ברוסית: **гвардейская десантно-штурмовая дивизия я-76**) היא דיוויזיה מוטסת חלק מחיל הצנחנים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 בתור **דיוויזיית הרובאים ה-157**. במרץ 1943, בעקבות לחימתה בקרב סטלינגרד, הוענק לה מעמד של יחידת "משמר" והיא הפכה ל**דיוויזיית משמר רובאים ה-76**. הדיוויזיה השתתפה בקרבות מרכזיים בחזית המזרחית, כולל קרב קורסק, מבצע בגרטיון, וההתקפה על ברלין. על פועלה בקרב על צ'רניגוב הוענק לה התואר "צ'רניגובסקיה", והיא עוטרה בעיטור הדגל האדום.

ביולי 1946 הוסבה לדיוויזיה מוטסת והועברה לפסקוב ב-1947. במהלך המלחמה הקרה, הייתה הדיוויזיה חלק מהכוחות המוטסים הסובייטיים, השתתפה בתרגילים רחבי היקף, ונטלה חלק בדיכוי מהומות אתניות באזורים הבלטים, בקווקז ובטרנסניסטריה. ב-1991 נשלחה הדיוויזיה לאסטוניה במהלך ניסיון ההפיכה הסובייטי. הדיוויזיה לקחה חלק במלחמות צ'צ'ניה הראשונה והשנייה, וספגה אבדות כבדות, במיוחד בקרב על ערוץ ארגון במרץ 2000, שבו נהרגו 22 לוחמים מהרגימנט ה-104. ב-2004 הפכה הדיוויזיה לראשונה בצבא הרוסי המורכבת כולה מחיילים מקצועיים וב-2006 הוסבה לדיוויזיית תקיפה אווירית.

ב-2014 לקחה הדיוויזיה חלק בסיפוח חצי האי קרים, ובאוגוסט אותה שנה הוענק לה עיטור סובורוב על "השלמת משימות צבאיות מוצלחות". במהלך הלחימה בדונבאס, דווח על אובדן של כ-80 לוחמים מהדיוויזיה. ב-2022 השתתפה הדיוויזיה בפלישה הרוסית לאוקראינה, כולל בקרבות בקייב, איזיום ופופסנה. יחידות מהדיוויזיה, בהם הרגימנט ה-234, הואשמו במעורבות בטבח בוצ'ה, שבו נרצחו אזרחים אוקראינים.

## מבנה
נכון ליוני 2022 כוללת הדיוויזיה: 
* מפקדת הדיוויזיה
** גדוד הסיור ה-175
** גדוד השריון ה-124 (T-72B3)
** גדוד ההנדסה ה-656
** גדוד התחזוקה השביעי
** גדוד הקשר ה-728
* רגימנט המשמר תקיפה אווירית ה-104
* רגימנט המשמר תקיפה אווירית ה-234
* רגימנט המשמר תקיפה אווירית ה-237
* רגימנט המשמר הארטילרי ה-1140
* רגימנט המשמר הגנה אווירית הרביעי

## קישורים חיצוניים

* פירוט כוחות הדיוויזיה לאורך השנים באתר ww2.dk.
* אודות הדיוויזיה באתר Global Security.

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות צבא רוסיות
קטגוריה:יחידות צנחנים רוסיות
קטגוריה:אוגדות ודיוויזיות
קטגוריה:דיוויזיות סובייטיות
קטגוריה:יחידות צבא של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
Lucha Libre AAA Worldwide

**Lucha Libre AAA Worldwide** (מוכר גם בקיצור **AAA**) הוא ארגון היאבקות מקצועי מקסיקני שבסיסו במקסיקו סיטי. הארגון נוסד בשנת 1992 על ידי אנטוניו פניה. ארגון זה הוא אחד משני ארגוני ההיאבקות המקצועיים הגדולים ביותר במקסיקו, לצד CMLL.

## היסטוריה
### הקמה והשנים הראשונות

Lucha Libre AAA Worldwide נוסדה בשנת 1992 על ידי אנטוניו פניה, שהיה בעבר מתאבק, מפיק מרכזי ב-CMLL, אולם, בשל חילוקי דעות פניה הוא עזב את CMLL.

האירוע הראשון של AAA התקיים ב-30 באפריל 1993 באצטדיון הפורו סול בטיחואנה וזכה להצלחה רבה, וביסס את AAA ככוח משמעותי בעולם הלוצ'ה ליברה. בשנותיה הראשונות, AAA התמקדה בהצגת מתאבקים צעירים ומוכשרים לצד כוכבים ותיקים, ואימצה סגנון היאבקות מהיר ודינמי יותר שכלל אלמנטים אוויריים מרשימים, מה שהבדיל אותה מ-CMLL שהייתה מסורתית יותר בסגנונה.

במהלך שנות ה-90, AAA ביסס את מעמדו כאחד משני הארגונים המובילים במקסיקו, ויצרה יריבויות בין מתאבקים כמו קונאן, פרירו אגוואיו, מסקרה סגראדה וריי מיסטריו ג'וניור, שמשכו קהל רב לאירועים ולשידורים הטלוויזיוניים.

### שנות ה-2000

לאחר מותו של אנטוניו פניה בשנת 2006, אחותו, מריסילה פניה, השתלטה על ניהול הארגון והמשיכה את דרכו, תוך שמירה על סגנון ההיאבקות הייחודי וקידום דור חדש של מתאבקים. AAA המשיך לקיים אירועים גדולים כמו טריפלמניה מדי שנה, ולשתף פעולה עם ארגוני היאבקות בינלאומיים שונים.

### העשור השני של המאה ה-21

בעשור השני של המאה ה-21, AAA המשיך לבסס את מעמדה בזירה המקסיקנית, כשהרחיב את החשיפה הבינלאומית באמצעות שיתופי פעולה ושידורים דיגיטליים. הארגון ממשיך להיות ביתם של כמה מהכוכבים הגדולים ביותר בעולם הלוצ'ה ליברה ומקדם דור חדש של כישרונות.

## אירועים

ארגון ההיאבקות המקסיקני AAA מקיים מספר אירועי היאבקות גדולים וחשובים במהלך השנה, אשר מושכים קהל רב ומהווים את פסגת הפעילות של הארגון. אירוע הדגל המרכזי הוא טריפלמניה, המתקיים מדי שנה בדרך כלל באביב או בקיץ ונחשב לאירוע ההיאבקות המקצועית החשוב ביותר במקסיקו, ולעיתים קרובות הוא כולל קרבות על אליפויות, קרבות מסכות ושיער יוקרתיים, והופעות של מתאבקים בינלאומיים.

## אלופים נוכחיים

## שיתוף פעולה עם ה-WWE

בשנת 2025, הוכרז על שיתוף פעולה היסטורי בין AAA לארגון ההיאבקות הגדול בעולם, WWE, ובפרט עם מותג הפיתוח שלו, NXT. הסכם זה צפוי לאפשר למתאבקים מ-AAA להופיע באירועי NXT ולמתאבקי NXT להופיע באירועי AAA במקסיקו, מה שפותח דלת לשילוב כישרונות וסגנונות היאבקות שונים בין שני הארגונים הגדולים.

## קישורים חיצוניים

* 

## ראו גם
* WWE
* NXT

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורט בידורי
חביונה גדולה

**חביונה גדולה** (שם מדעי: *Tonna galea*) הוא מין של חילזון ממשפחת החביונתיים  שנפוץ באוקיינוס האטלנטי עד לחופי מערב אפריקה, הים התיכון והים הקריבי.

## תיאור
הקונכייה של חילזון זה גדולה, כדורית ובעלת דפנות דקות. אורכה עד 15 סנטימטרים. הסליל נמוך, והפיתול האחרון בצורת תפוח. על פני הקונכייה יש קמטים בולטים, והפתח שלה גדול, רחב וגבוה מאוד. הרגל של חילזון זה רחבה.

לחילזונות הצעירים יש קונכייה שקופה, שפחות כבדה מקונכיות של חילזונות ים אחרים בגודל דומה. צבע הגוף של החילזון הוא חום עד אדום, ואילו הצבע של הקונכייה הוא לבן.

## אקולוגיה
מעט ידוע על הביולוגיה ואורח החיים של חילזון זה מאחר שהוא נחקר לעיתים רחוקות בלבד. חילזון זה הוא טורף שניזון ממלפפוני-ים, כוכבי ים, קיפודי ים, צדפות, סרטנאים ודגים. החילזון משתמש בחומצה גופרתית כדי להרוג את טרפו בנוסף להגנה מפני טורפים.

## תפוצה ובית גידול
תחום התפוצה של החביונה הגדולה הוא בצפון האוקיינוס האטלנטי, איי מדיירה, האיים הקנריים, הים התיכון, הים הקריבי ומערב אפריקה כולל באנגולה וכף ורדה. בנוסף חילזון זה חי גם בחופי הים התיכון של ישראל. בית הגידול המועדף על החביונה הגדולה הוא קרקע חולית או בוצית עד עומק של 120 מטרים בים התיכון.

## שימור
חילזון זה נמצא בנספח 2 של אמנת ברן לשימור חיות בר ובתי גידול טבעיים באירופה  וגם בפרוטוקול של אמנת ברצלונה להגנה מפני זיהום בים התיכון.

חילזון זה תואר למדע ב-1758 עד ידי החוקר השוודי קארולוס ליניאוס.

## לקריאה נוספת
* 

* Penchaszadeh, Pablo E. (1981). "A peculiar developmental pattern in Tonna galea (Mollusca, Prosobranchiata) from Venezuela". International Journal of Invertebrate Reproduction. 4 (3): 209–212


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלזונות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:ארץ ישראל: חלזונות
קטגוריה:הים התיכון: בעלי חיים
קטגוריה:רכיכות טורפות
קטגוריה:בעלי חיים ימיים במערב אפריקה
מקלע רב-תכליתי

[280px|ממוזער|חיילים מ[צי ארצות הברית יורים במקלע הרב-תכליתי M240 על גבי חצובה, 2010.]]
**מקלע רב-תכליתי** (באנגלית: **General Purpose Machine Gun**; בראשי תיבות: **GPMG**) הוא מקלע קל עד בינוני המיועד למגוון רחב של תפקידים טקטיים, הן ככלי נשק בסיוע יחידות חיל רגלים והן כחלק ממערכות נשק על גבי כלי רכב, כלי טיס וספינות. מקלעים אלו נועדו לספק אש רציפה ומדויקת בטווחים בינוניים וארוכים, תוך שמירה על גמישות תפעולית והתאמה למצבים משתנים בשדה הקרב.

מקלעים רב-תכליתיים יהיו לרוב בקטרים 7.62x51 מ"מ נאט"ו או 7.62x54R מ"מ, המאפשרים חדירה יעילה למטרות מגוונות, כולל כלי רכב קלים ומחסות. הם מוזנים לרוב משרשירי תחמושת מתכתיים המאפשרים קצב אש גבוה (בין 600 ל-1,000 כדורים לדקה) וטעינה רציפה. בנוסף, הם לרוב מקוררים באוויר עם אפשרות להחלפת קנה מהירה, לצורך שמירה על קצב אש גבוה ומניעת התחממות יתר. מבחינת תצורת הפעלה, הם ניתנים לירי על בסיס דורגל (ביפוד) לשימוש חיל רגלים, חצובה לירי מדויק וממושך מעמדת ירי, או הרכבה על כנה בכלי רכב, רכב קרבי משוריין, מסוקים וספינות.

שלושת המשפחות העיקריות של מקלעים רב-תכליתיים כוללים את המקלעים הגרמניים שמקורם ב-MG 34 (המקלע הרב-תכליתי הראשון בעולם), שהתפתח ל-MG42 ואז ל-MG3; ה-FN MAG (מאג) הבלגי שעל בסיסו עוצבו מספר מקלעים, בהם הנגב הישראלי; ומשפחת מקלע PK הסובייטי, שגם על בסיסו עוצבו מקלעים רבים סביב העולם, בהם ה-Type 80 הסיני וה-UKM-2000 הפולני.

## מקלעים רב-תכליתיים בולטים

MG42 1 noBG.jpg|מקלע MG42
De Mitrailleur 7.62mm MAG geplaatst op een grondaffuit (2009 D050713-X1083).jpg|FN MAG 'מאג'
Pecheneg machine gun.jpg|מקלע PKP 'פשנג'
7,62 KK PKM Helsinki 2012 no background.JPG|מקלע PK
BundeswehrMG3 noBG.png|מקלע MG3
M60 Medium Machine Gun (7414626098).jpg|מקלע M60
Negev-NG7-pic001.jpg|נגב NG7
Ukm.jpg|מקלע UKM-2000


## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:מקלעים
שמורת הביוספרה תוראן

**שמורת הביוספרה תּוּרָאן** (בפרסית: **ذخیر گاه زیست‌ کره توران**; תעתיק לעברית: זח'יר גאה זיסת כרה תוראן), הידועה גם בשם **חאר־תוּראן**, ששטחה הוא 1,470,640 דונם, כוללת שלושה אזורים מוגנים:
# **אזור מוגן (منطقهٔ حفاظت‌شده)**, כ-8% משטח השמורה.
# **מקלט לחיות בר (پناهگاه حیات وحش)**, כ־17% משטח השמורה.
# **פארק לאומי (پارک ملی)**, כ־75% משטח השמורה.

השמורה זכתה לכינוי "אפריקה של איראן" בשל המגוון הביולוגי העשיר שבה.

זו שמורת הביוספרה הגדולה ביותר באיראן, והשנייה בגודלה בעולם לאחר סרנגטי בטנזניה.

הפארק הלאומי ח'אר תוראן רשום כשמורה הביוספרית השנייה בעולם על ידי אונסק"ו.

## מיקום וגאוגרפיה
השמורה שוכנת בפרובינציית סמנאן, בסביבת העיר .

הפארק הלאומי מתחיל בחלקו הדרומי ביותר של מחוז גולסתאן ומשתרע עד לחלקו המזרחי ביותר של מחוז סמנן. הוא ממוקם בצד הדרומי של כביש (מספר 44) טהראן-משהד, צפון-מזרחית למדבר המרכזי של איראן.

## היסטוריה
אזור זה הפך לאזור מוגן תחת ניהול ארגון הסביבה האיראני בשנת 1972, ובשנת 1976, חלק ממנו הוגדר כשמורת חיות בר. באותה שנה, קומפלקס תוראן זכה גם בתואר שמורת ביוספרה על ידי אונסק"ו. לאחר מכן, בשנת 2002, החלקים המרכזיים של המתחם הזה שודרגו לפארק לאומי.

## בעלי חיים
ממוזער

### יונקים
ח'אר תוראן הוא ביתם של ברדלס אסייתי, זאבים, תנים, שועלים, צבועים, קרקלים, נמרים, חתולי בר, צבאים, יעלים (תת-מין איראני), ראמי בר וזברות (תת-מין איראני).

### עופות
בין ציפורי האזור ניתן למצוא את העורב, הסנונית השחורה, חוגלות, הירגזי, השליו, עיטמים, הנץ, היונה, ינשופים, נצים, ודרור המצוי.

### זוחלים
ניתן למצוא מגוון רחב של זוחלים באזור זה, כולל סדרת הצבים, לטאות ונחשים.

## מרכז מחקר והצלה
באפריל 2010 נחנך בשמורה מרכז מחקר, המתמקד בהצלה מהכחדה של הזברה האיראנית. המרכז כלל, גידור, מבני מחקר ושמירה, אגם מלאכותי, אספקת חשמל מאנרגיה סולארית ושטח רעיה של כ-700 דונם של מרעה.

## קישורים חיצוניים

* צילומי בעלי חיים בשמורה 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: שמורות ביוספריות
קטגוריה:איראן: גאוגרפיה
קטגוריה:פרובינציית סמנאן
הצפון (עיתון)

**הצפון** היה עיתון עברי שיצא במשך שנתיים בחיפה, מפברואר 1926 ועד אוגוסט 1927.

העיתון יצא לאור על ידי ראש סניף המפלגה הרוויזיוניסטית בעיר, ד"ר אברהם וינשל ששימש גם כעורכו, ויעקב וינשל אחיו.

העיתון שהגדיר עצמו במוטו שלו כעיתון 'מדיני, כלכלי וספרותי'. הוא שם דגש על סוגיות מקומיות ונחשב גם למקומון הראשון בארץ ישראל. העיתון היה הראשון בעל מדור ספורט מקיף, ונטה לצודד באגודת הספורט מכבי מול אגודת הספורט הפועל. על אף שהגדיר עצמו תחילה כ'במה בלתי תלויה', בפועל היה העיתון הראשון ביישוב שביטא את עמדות התנועה הרוויזיוניסטית (על אף שלא שימש כביטאונה הרשמי). כך למשל, סיקר בהרחבה את ביקורו של זאב ז'בוטינסקי בארץ ישראל באוקטובר 1926. עם הזמן הלך ועסק יותר ויותר בסוגיות ארציות, והגביר את הזיקה הגלויה בינו לבין המפלגה הרוויזיוניסטית.

גליונו הראשון הופיע ב-19 בפברואר 1926. תחילה הופיע כשבועון בימי שישי, בהיקף של כשמונה עמודים. החל מ-2 ביולי 1926 פסק מלהופיע למשך שלושה חודשים בשל קשיים כלכליים, ולאחר מכן שב להופיע פעמיים בשבוע, בגליונות בני 4 עמודים - תחילה בשלישי ושישי ובהמשך בשני וחמישי או רביעי ושישי.

הוא הוצא למכירה תחילה עבור גרוש מצרי אחד (או מנוי לשלושה חודשים עבור 15 גרוש). במאי 1926 עלה מחירו לגרוש וחצי, ובהמשך ירד שוב. הוא הודפס בכמה מאות עותקים בבית דפוס בעיר התחתית והמערכת שכנה ברחוב אלנבי בקרבת המועדון הרוויזיוניסטי עד יוני 1926, אז עברה למרכז המסחרי בית-טולצ'ינסקי שברחוב יפו. באותה שנה התחיל העיתון להיות מופץ גם בירושלים ובתל אביב באמצעות סוכנות סטימצקי. באוקטובר 1926 עברה המערכת לבית גלובצקי שברחוב הרצל בהדר הכרמל.

במאי 1927 הוקם סניף של המערכת בתל אביב ויעקב וינשל, אחיו של אברהם, נכנס לתפקיד העורך בפועל. העיתון חזר למתכונת של פעם בשבוע בגיליון גדול, והחל להיות מודפס בדפוס איתן ושושני בתל אביב - עם זאת עדיין נכתב עליו כי הוא מודפס בחיפה וכי עורכו הוא אברהם ויינשל. גיליונו האחרון של העיתון יצא ב-14 באוגוסט 1927, והיה הגיליון ה-99.

בין הכותבים בעיתון ניתן למנות את שלמה גפשטיין, אביגדור המאירי, זליג סוסקין, בנימין זאב פון-וייזל, מרים ברנשטיין-כהן, אריה אלטמן, יעקב רימון ומשה הר-אבן. ארתור קסטלר עם הגעתו לארץ הצטרף למערכת העיתון אך עסק באיסוף מודעות ולא בכתיבה שכן לא שלט מספיק בעברית.

## קישורים חיצוניים
* הצפון בפרויקט עיתונות יהודית היסטורית
## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:חיפה: היסטוריה
קטגוריה:עיתונות מפלגתית רוויזיוניסטית בישראל
קטגוריה:מקומונים
ג'ק איזידור שטראוס

**גֶ'ק אִיזִידוֹר שְׁטְרַאוּס** (באנגלית: **Jack Isidor Straus**; ) היה מנהל אמריקאי יהודי שכיהן כיו"ר מייסיס.

## קורות חיים
ג'ק שטראוס נולד בניו יורק ב-13 בינואר 1900, כבנם של ג'סי שטראוס (1872–1936) ואירמה נתן (1874–1970). שורשיו המשפחתיים נעוצים עמוק בעולם המסחר. סבא רבא שלו, לזרוס שטראוס, היגר מגרמניה לארצות הברית לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית בשנת 1865 עבר עם משפחתו לניו יורק, שם ייסד יחד עם בניו את L. Straus & Sons, עסק לכלי זכוכית וחרסינה. חברה זו הפכה בהמשך למחלקה בתוך חנות הכלבו הגדולה מייסיס, וסימנה את תחילת הקשר הארוך והמשמעותי של משפחת שטראוס עם ענקית הקמעונאות.

סבו של ג'ק, איזידור שטראוס, היה דמות מרכזית בהתפתחותה של מייסיס. יחד עם אחיו נתן שטראוס, רכש איזידור חלקים מרשת הכלבו ובסופו של דבר הפך לבעלים מלאים שלה. איזידור ואשתו אידה טבעו באסון הטיטניק בשנת 1912. אביו של ג'ק, ג'סי איזידור שטראוס, המשיך את דרכו של אביו בעולם הקמעונאות ושימש כנשיא מייסיס החל משנת 1919.

לג'ק היו מספר אחים ואחיות: בן שנפטר בינקותו, ביאטריס נתן לוי, רוברט קנת שטראוס ובן נוסף שנפטר בינקותו.

### השכלה
ג'ק איזידור שטראוס רכש השכלה גבוהה באוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודיו בשנת 1921. לאחר סיום לימודיו, שמר שטראוס על קשר הדוק עם אוניברסיטת הרווארד, ובמיוחד עם בית הספר למנהל עסקים. הוא כיהן כחבר במועצת המפקחים (board of overseers) של האוניברסיטה בין השנים 1950 ל-1954. בנוסף, היה מעורב בוועדה המבקרת של בית הספר למנהל עסקים. בשנת 1973, הוא ואחיו רוברט קנת שטראוס תרמו קתדרה לבית הספר למנהל עסקים של הרווארד לזכר אביהם.

### קריירה במייסיס
ג'ק איזידור שטראוס החל את הקריירה המקצועית שלו מיד לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת הרווארד, כשהצטרף למייסיס בשנת 1921. במהלך השנים, התקדם שטראוס בהתמדה בסולם התפקידים בחברה. בשנת 1933 מונה לסגן נשיא. בשנת 1940 הגיע לתפקיד נשיא ומנכ"ל. בשנת 1956 הפך ליו"ר החברה. משנת 1968 ועד פרישתו בשנת 1976, כיהן כיו"ר הוועדה המנהלת. לאחר פרישתו, המשיך להיות קשור לחברה בתואר יו"ר כבוד ומנהל אמריטוס עד מותו בשנת 1985.

כהונתו של ג'ק איזידור שטראוס במייסיס התפרסה על פני למעלה מחמישה עשורים, במהלכם מילא תפקידי מפתח בהנהגת החברה. הוא הוביל את מייסיס במשך ארבעה עשורים של צמיחה והתרחבות משמעותית. תקופה זו התאפיינה בהתבססותה של מייסיס כרשת כלבו מובילה בארצות הברית.

### הישגים והכרה
ג'ק איזידור שטראוס זכה להכרה והוקרה על תרומותיו. הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו יורק ומ. בנוסף, עוטר שטראוס על ידי ממשלות צרפת, איטליה ובלגיה.

### משפחתו
ג'ק איזידור שטראוס נישא פעמיים. בשנת 1924 נישא למרגרט הוליסטר, שנפטרה בשנת 1974. בשנת 1975 נישא בשנית לווירג'יניה מיגיר פאולר, והם נותרו נשואים עד מותו.

מנישואיו הראשונים למרגרט הוליסטר נולדו לו שלושה ילדים: קנת הוליסטר שטראוס (1925–1996), פטרישיה שטראוס (לימים פטרישיה הארה) ופמלה שטראוס (לימים פמלה האבר).

### מוות ומורשת
ג'ק איזידור שטראוס נפטר ב-19 בספטמבר 1985 בניו יורק, ארצות הברית. על פי אתר Geni.com, הוא נפטר בבית החולים במנהטן.

מורשתו של ג'ק איזידור שטראוס טמונה בהובלתו רבת השנים של מייסיס בתקופה של צמיחה משמעותית, ובהפיכתה לרשת כלבו מובילה בארצות הברית. מעורבותו באוניברסיטת הרווארד ותרומתו למוסד.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
ג'ק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
תנועה מס' 1

**תנועה מס' 1** (באנגלית: **Movement No. 1**) הוא ציור מאת האמן האמריקאי ארתור דאב, שנוצר ככל הנראה בשנת 1911. היצירה בוצעה בפסטל על בד מתוח, מידותיה 21⅜ על 18 אינץ', והיא נמצאת באוסף מוזיאון האמנות בקולומבוס , אוהיו, לאחר שנמסרה כמתנה על ידי האספן פרדיננד האוולד, באמצעות גלריית Terry Dintenfass. היצירה נחשבת לאחת מהניסיונות המוקדמים ביותר באמנות האמריקאית ליצירת הפשטה טהורה, שאינה מתארת נושא מזוהה או אובייקט ממשי. היא הוצגה ככל הנראה לראשונה בפברואר 1912, בתערוכה שכללה סדרת ציורי פסטל של דאב, והציגה גישה חדשה שדאב תיאר כ"לעשות משהו שאינו מתאר דבר ושאין לו נושא ברור".

## תיאור היצירה
מבחינה חזותית, הציור מתאר את האיכויות החולפות והזוהרות של הטבע דרך הפשטה של צורות אורגניות לצורות גאומטריות דינמיות. דאב ביקש לבטא תופעות טבע בדרכים לא פיגורטיביות, כפי שהסביר בעצמו: "כן, הייתי יכול לצייר ציקלון. [...] הייתי מצייר את הקיפולים האדירים של הרוח בצבעים מקיפים" – דבר המשקף את שאיפתו לייצג תנועה, אנרגיה ותחושה באמצעות צבע וצורה.

הציור זכה לתשומת לב משמעותית מצד ג'ורג'יה או'קיף, שראתה רפרודוקציה של אחת מיצירות הפסטל של דאב (כנראה את זו.) בספר Cubists and Post-Impressionism מאת ארתור ג'רום אדי (1914). היא התרשמה כל כך, עד שיצאה לחפש את עבודותיו ברחבי ניו יורק. היא נחשפה ליצירה עצמה בתערוכת Forum Exhibition of Modern American Painters בשנת 1916. או'קיף תיארה את דאב כמי ש"השפיע יותר מכל על תחילתי האמנותית".

באותה תקופה, דאב כבר נחשב לדמות מפתח בתנועה המודרניסטית האמריקאית. הצלם והאוצר אלפרד סטיגליץ זיהה את הפוטנציאל והייחוד ביצירתו, והציג את עבודותיו בגלריה 291 שבבעלותו. שטיגליץ הציג את דאב כ"האמריקאי הראשון" שפעל בכיוון אמנותי חדש הדומה לזה של אמנים אירופיים כמו פיקאסו ובראק, שהחלו להציג את יצירותיהם בניו יורק כבר ב־1908.

הקשר האמנותי בין דאב לג'ורג'יה או'קיף הלך והתחזק בשנות ה־20 וה־30, כאשר מבקרים החלו להתייחס אליהם כאל דמויות מקבילות – "הגבר והאישה של המודרניזם האמריקאי". שניהם עבדו עם מדיה מגוונת – פסטלים, שמנים, צבעי מים – ושאפו ללכוד נושאים כמו טבע, אור, וחולפיות. גם כאשר סגנונם התחיל להתפצל בשנות ה־30, נשמר ביניהם דיאלוג אמנותי הדוק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ארתור דאב: ציורים
אוטמטון

**אוֹטׇמׇטוֹן** (ביפנית: **オタマトーン**) הוא סינתיסייזר אלקטרוני הבנוי בצורת תו שמינית טון. האוטמטון פותח ביפן ידי חברת הצעצועים CUBE Works וחברת העיצוב Maywa Denki בראשות האחים מסאמיצ'י ונובמיצ'י טוסה, ומיוצר ומשווק על ידי חברת Hamee. הכלי הושק לראשונה ביפן בשנת 2009.

## תיאור
הנגינה באוטומטון נעשית בשתי ידיים. פס מגע לאורך רגל התו משמש לשליטה בגובה הצליל באמצעות יד אחת. ככל ונקודת המגע גבוהה יותר במעלה הרגל, כך גובה הצליל נמוך יותר (בדומה לכלי מיתר). הצליל האלקטרוני מופק מ'ראש' התו המעוצב כפנים עם פה, והוא מופעל באמצעות לחיצה ביד השנייה בשני צידי הראש, הפותחת את פיו באופן הנראה כאילו הוא שר. שינוי עצמת הלחץ בצידי הראש משפיעה אף היא על עצמת וגוון הצליל ויוצרת אפקט 'ווה-ווה', הרעדה של הראש היוצרת שינויי לחץ מהירים, יוצרים ויברטו.

הכלי מיוצר על ידי Hamee בצבעים ועיצובים מגוונים, עם ראשים המדמים דמויות שונות כמו הלו קיטי, גודטמה, קירבי ואחרים. החברה מייצרת את הדגם הרגיל וכן דגם Deluxe בעל מנעד גדול יותר ושקע פלט המאפשר לחבר אותו למגבר.

חברת Maywa Denki מייצרת בעצמה מספר דגמים (שלא באמצעות Hamee) דוגמת ה-Otamatone Neo וה-Otamatone Techno הכוללים אפשרות להתחבר לאפליקציה בסמרטפון, וכן את ה-Otamatone Jumbo שהוא באורך של גיטרה בגודל מלא (הלחיצה על ראש הכלי נעשית באמצעות ידית מלקחיים), וכן כלים נוספים בעלי עיצוב דומה שהנגינה בהם מתבצעת באופנים אחרים.

## בתרבות
[ממוזער|ה[יוטיובר TheRealSullyG עם אוסף האוטמטונים שלו.]]
הכלי בעל הצליל והמראה ההומוריסטי, צבר פופולריות ביוטיוב וברשתות החברתיות. הוא משמש לעיתים קרובות ליצירת גרסאות כיסוי לשירים מוכרים וישנם ערוצי תוכן שמוקדשים לנגינה בו.

ב-3 בפברואר 2021, חואנג'ו מונסראט ביצע את השיר "Nessun Dorma" באוטאמטון המקורי באודישנים לעונה השישית של ספרד Got Talent וזכה בפרס הזמזמם המוזהב לאחר ששניים מהשופטים ניסו לנגן בכלי בעצמם.

## קישורים חיצוניים

* TheRealSullyG ערוץ Youtube המוקדש לגרסאות כיסוי עם אוטמטון

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נגינה אלקטרוניים
קטגוריה:צעצועים חשמליים
הכוחות המזוינים של סאו טומה ופרינסיפה

**כוחות מזוינים של סאו טומה ופרינסיפה** (בפורטוגזית:** Forças Armadas de São Tomé e Príncipe**, ר"ת: **FASTP**) הוא שם כולל לגופי הצבא במדינת האיים סאו טומה ופרינסיפה.

## היסטוריה

נקודת ציון בהיסטוריה הצבאית של סאו טומה ופרינסיפה:
* 1972 קבוצת מורדים קטנה מה-MLSTP ערכה לוחמה גרילה כושלת, בתקווה להשיג עצמאות מהשלטון הקולונילי של פורטוגלי.
* 1975 סאו טומה ופרינסיפה מקבלת עצמאות מפורטוגל ומקימה את הצבא הרשמי
* אוגוסט 1995 נערכה הפיכה צבאית כנגד הנשיא מיגל טרובודה שנבחרה בבחירות בהם היה למתמודד היחיד. עקב איום בינלאומי ההפיכה קרסה לאחר כשבע – ההפיכה לא כלל שפיכות דמים.
* 2003 הודח הנשיא דה מנזס בהפיכה צבאית, אך לאחר משא ומתן והתערבות בינלאומית הצליח להבטיח את החזרתו לתפקיד בתנאי שמנהיגי ההפיכה לא ייענשו על מעשיהם.
* 2022 הותקף מטה הכוחות המזוינים בזמן השבעתו של ראש הממשלה
* 2024, ממשלות רוסיה וסאו טומה ופרינסיפה חתמו על הסכם שיתוף פעולה צבאי, שכלל אימונים, תמיכה בציוד ולוגיסטיקה ושיתוף ידע.

## ארגון וציוד
המפקדת העליון הוא הנשיא המכתיב את המדיניות בהמצאות השר לביטחון לאומי האמון על הרמטכ"ל המשמש כראש הכוחות המזוינים בפועל בזמן שגרה.

המשימות שלהם כוללות הגנה על נכסי המדינה, סיוע בשיטור וביטחון פנים, לחימה בסחר לא חוקי, ומתן סיוע אזרחי בעת הצורך.

הכוחות המזוינים כולל כ-500 חיילים בשירות פעיל, והם מהכוחות המזוינים הקטנים באפריקה ובעולם בכלל, הם מצוידים בעיקר בנשק קל ולרוב מיושן. וכוללים את היחידות הבאות:
* צבא היבשה
** המשמר הלאומי
** המשמר הנשיאותי
* משמר החופים
** צי
** חיל הנחתים

לסאו טומה ופרינסיפה אין חיל אוויר.

עיקר הנשק והכשרה מסופק על ידי מדינות מדינות כמו פורטוגל, אנגולה, רוסיה וארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סאו טומה ופרינסיפה
סאו טומה ופרינסיפה
סאו טומה ופרינסיפה
סאו טומה ופרינסיפה
אבוריה

**אבוריה** (בצרפתית: **Avoriaz**) הוא אתר נופש באלפים הצרפתיים הממוקם במחוז פורט דו סוליי בקומונה הצרפתית מורזין. האתר ניצב על גבי מדף מעל העיירה מורזין. באבוריה אסורה הכניסה למכוניות וכלי התחבורה היחידים הזמינים הם מזחלות רתומות לסוסים וחתולי שלג במהלך החורף. האתר נמצא בבעלותה העיקרית של חברת התיירות ופיתוח הנדל"ן Pierre & Vacances.

## היסטוריה
סביב שנת 1965, החל לתכנן אלוף צרפת לשעבר לסקי במורד ההר, ז'אן וארנה, אזור גלישה חדש בצד הצפוני של הר ההוט פורט ופורנה בואול.

## פסטיבל פנטסטיק הבינלאומי לקולנוע של אבוריה
במשך עשרים שנה, בין השנים 1973 ל-1993, אירחה אבוריה את פסטיבל פנטסטיק הבינלאומי לקולנוע של אבוריה (בצרפתית: *Festival international du film fantastique d'Avoriaz*), פסטיבל קולנוע שהוקדש בעיקר לסוגות המדע הבדיוני והאימה.

## אתר הסקי
פורט דו סוליי משופע במסלולי סקי המתפרשים על פני 650 ק"מ. רמת הקושי של מסלולים אלו היא קלה עד בינונית, מה שהופך אזור זה לאבן שואבת עבור תיירים אשר נמצאים בתחילת דרכם בתחום הסקי. באבוריה, חלק ניכר מהמלונות מציעים גישה ישירה למסלולים היישר מהמלון (Ski-in-Ski-Out). בנוסף, ישנם בתי ספר רבים לסקי באתר המותאמים גם לילדים, לצד פארק מים מקורה למשפחות.

## טור דה פראנס
אבוריה אירחה את שלב הסיום של הטור דה פראנס 6 פעמים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: תיירות
קטגוריה:אתרי סקי בצרפת
קטגוריה:האלפים הצרפתיים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ
מוחמד א-שלאלדה

**מוחמד פהאד סברי עבד א-רחמן א-שלאלדה** (בערבית: **محمد فهاد صبري عبد الرحمن الشلالدة**; נולד ב-3 בפברואר 1955) הוא משפטן ואקדמאי פלסטיני, שכיהן מאפריל 2019 עד מרץ 2024 כשר המשפטים בממשלת אשתייה.

## ביוגרפיה
א-שלאלדה נולד ב-1955 בעיירה סעיר שהייתה באותה תקופה תחת שלטון ירדן. הוא השלים לימודי בגרות בחברון בשנת 1974. למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטאות ברשות הפלסטינית, וקיבל ב-1983 תואר שני באותו תחום וב-1987 תואר דוקטור במשפט בינלאומי מהפקולטה למשפט בינלאומי של  בבאקו, אזרבייג'ן. התזה המרכזית שלו בתואר השני הייתה "מדיניותה ופעילותה של התנועה הציונית – הפרה בוטה של עקרונות המשפט הבינלאומי".

בין השנים 1988-2019 עבד מוחמד כעורך דין. במקביל, הוא כיהן כדיקן מכללת אל-רחמה לבנות בחברון בשנים 1990-1995, והיה מרצה וראש החוג למדעי החברה, הוא כיהן גם כסגן דיקן אקדמי של  ברמאללה בשנים 1995-1996. בנוסף, עבד כמרצה במספר אוניברסיטאות ובהן: אוניברסיטת אל-קודס, אוניברסיטת פוליטכניק פלסטין, האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס ו. הוא התמנה לדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת אל-קודס בשנים 2005–2011, ולדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת אל-אסתקלאל בשנים 2011–2013.

בין השנים 2004-2019 כיהן כמנהל המכון הפלסטיני למשפט הומניטרי בינלאומי וזכויות אדם.

הוא מונה לכהן כשר המשפטים בממשלה הפלסטינית השמונה עשרה בראשות מוחמד אשתייה באפריל 2019 והמשיך בתפקידו עד תום כהונתה ב-31 במרץ 2024. במסגרת תפקידו כשר המשפטים הוא הפך ב-31 ביולי 2019 לחבר במועצת התיאום העליונה לתחום המשפט, וב-16 באוגוסט 2023 המשיך להיות חבר במועצה לאחר השינויים שנערכו בה.

במהלך כהונתו, טען כי הרג מחבל שביצע פיגוע דקירה בירושלים הוא פשע ש"נכלל תחת ההגדרה של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות".

ב-2017 הוא חיבר ספר בשם 'המשפט ההומניטרי הבינלאומי', הוא דובר ערבית, אנגלית ורוסית, נשוי ומתגורר ברמאללה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:משפטנים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות באזרבייג'ן
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1955
איי דומיירה

**איי דומיירה** (בצרפתית: **Douméra**, בסומלית: **Dumeera**, בתיגרינית: **ዱሜራ**, בערבית: **دميرة**) הוא ארכיפלג הממוקם צפונית-מזרחית לג'יבוטי ומזרחית לאריתריאה, בים סוף, סמוך למצרי באב אל-מנדב. איי הארכיפלג הם דומיירה, הממוקם פחות מקילומטר מהחוף, ואי קטן בהרבה, קאלידה, הנמצא במרחק של 250 מטרים מזרחית לדומיירה.

## גאוגרפיה
האיים נמצאים בדרום ים סוף, סמוך למצרי באב אל-מנדב, מול חופי תימן שבצד השני של הים. שטחם הוא 1.29 קילומטר רבוע, והנקודה הגבוהה בהם היא פסגתו של האי דומיירה, שגובהה 44 מטרים מעל גובה פני הים.

כ-600 מטרים מהאיים, בחוף, נמצאת כף דומיירה, לשון יבשה הנמשכת מהיבשת אל תוך הים, שבקו פרשת המים שלה עובר גבול ג'יבוטי–אריתריאה. הגבול היה מצוי במחלוקת טריטוריאלית בין שתי המדינות, כמו גם האיים, במסגרתו שתי המדינות טענו לריבונות על האיים והכף.

## היסטוריה
הסכם הגבולות משנת 1900, הנמצא בתוקף כיום, קובע את תחילת הגבול הבינלאומי בין ג'יבוטי לאריתריאה בקו פרשת המים של כף דומיירה, הנקודה היבשתית הסמוכה ביותר לאיים. לגבי האיים עצמם, קובע ההסכם כי הם יישארו חסרי ריבונות, ויהיו לאזור מפורז ונייטרלי.

בינואר 1935 חתמו איטליה וצרפת על , שבמסגרתו, בין היתר, נמסרה לאיטליה (שבאותה תקופה שלטה על אריתריאה) רצועת שטח בקצה הצפוני ביותר של סומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי של היום), הכוללת את איי דומיירה. למרות זאת, חלות ההסכם נמצאה בסכסוך טריטוריאלי בין ג'יבוטי לאריתריאה. באפריל 1996 שתי המדינות כמעט יצאו למלחמה אחת בשנייה לאחר שפקיד ג'יבוטי האשים את אריתריאה בהפגזת כף דומיירה.

בנוסף, בשנת 2008 הסכסוך באזור הוביל למלחמה של ממש, .

הסכסוך באזור נפתר כששתי המדינות החליטו לנרמל את יחסיהן בשנת 2018.

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'יבוטי: גאוגרפיה
קטגוריה:איים בים סוף
קטגוריה:אפריקה: ארכיפלגים
מרכז הקונגרסים והאודיטוריום קורסאל

**מרכז הקונגרסים והאודיטוריום קורסאל** הוא קומפלקס המורכב ממספר חללים: אודיטוריום גדול, אולמות רב-שימושיים ואולמות תצוגה. הוא תוכנן על ידי האדריכל הספרדי רפאל מונאו, והוא ממוקם בדונוסטיה סן סבסטיאן, חבל הבסקים, ספרד.

בין החללים במרכז נמצא אולם הקונצרטים בן 1,800 המושבים, *פאלאסיו דה קונגרסוס-אודיטוריו קורסאל*, המארח את פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בספרד, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן, הקיים מאז 1953.

## היסטוריה
עד לשנת 1973 ניצב במקום ארמון אלגנטי בשם גראן קורסאל או ארמון קורסאל שנבנה בשנת 1921, שכלל קזינו, מסעדה, חדרים משלימים ואולם קולנוע בן 859 מושבים, הבניין כולו נהרס בשנת 1973. החלקה, שנקראה מאוחר יותר מגרש K נשארה ריקה לתקופה ארוכה. היעדר כל מבנה  באתר כה מיוחס במשך כל כך הרבה שנים היה יוצא דופן.

כבר בזמן הריסת הארמון הישן, נערכה תחרות אדריכלים להתכנון מבנה חדש. עם זאת, הפרויקט הזוכה מעולם לא נבנה עקב מורכבותו.

הצעה חדשה הוגשה בשנת 1972. לאחר מספר שינויים בתכנון, החלה הבנייה בשנת 1975, אך לאחר שהונחו היסודות, הופסקו העבודות. לאחר מכן עברה חלקת האדמה מידיים פרטיות לידיים ציבוריות, ונוצר קונסורציום ציבורי למטרת בניית בניין חדש.

פרויקט 1972 נדחה ובשנת 1989 הוזמנו שישה אדריכלים בעלי שם, מריו בוטה, נורמן פוסטר, אראטה איסוזקי, רפאל מונאו, חואן נבארו בלדוואג ולואיס פניה גאנצ'גי, להציע הצעות. מבין ששת הפרויקטים, נבחר זה של מונאו תחת הקונספט של שני סלעים על החוף, ההצעה של מונאו זכתה בין היתר בשל האקספרסיביות הייחודית שלה.

תכנון הפרויקט נמשך בין השנים 1991 ו-1994, העבודות החלו בשנת 1996, והתארכו עד 1999. במהלך תקופה זו התעוררו בעיות מימון, בעיקר בגלל סירובה של ממשלת הבאסקים (ששילמה 16% מהעלות הכוללת) להגדיל את המימון. לאחר פתרון בעיות אלו, העבודות הסתיימו בשנת 1999.

ההשפעה הראשונית של המבנה על הנוף הדונוסטיאני שאופיין באדריכלות בסגנון צרפתי מתחילת המאה העשרים התקבלה בשלילה על ידי הדונוסטיאנים. המבנה הפשטני והקובייתי התנגש באלגנטיות הבארוקית של מבני אבן החול הקיימים. עצם חשיבותו של הבניין הועלתה בספק עקב בנייתו המקבילה של מוזיאון גוגנהיים בבילבאו. עם זאת, לאחר תקופת הסתגלות, רוב האזרחים החלו להתחבר אל הקורסל, ותמכו בתפקיד החיובי שהוא ממלא בכלכלה, בתיירות ובחיי התרבות של דונוסטיה.

## אדריכלות
ממוזער|מבט לילי של מרכז קורסאל וגשר קורסאל
המרכז בנוי בעיקר משני נפחים מנסרתיים גדולים, היוצאים מפלטפורמה. כל "קובייה", נוצרת על ידי מבנה מנסרי פנימי, מוקף בפאנלים כפולים של זכוכית שקופה חלקית וזוהרת בלילה, הנתמכים על ידי מבנה מתכתי. בין הקוביות יש טרסה גדולה, ממנה נשקפים נופים של חוף זוריולה ושפך נהר אורומאה. טרסה זו מארחת אירועים רבים, כולל רבים מהקונצרטים המרכיבים את פסטיבל הג'אז של דונוסטיה-ג'אזלדיה.

* **אודיטוריום קורסאל** – האודיטוריום ממוקם בתוך הקובייה הגדולה יותר, הקרובה יותר לים, ומכיל כ-1800 מקומות. ניתן להסיר את שורות המושבים הראשונות כדי לפנות מקום לתזמורת אופרה.

* **אולם הקאמרי** – האולם המכיל 600 מקומות, ממוקם בקובייה הקטנה. הוא משמש לקונגרסים או קונצרטים קטנים יותר.

* **אולמות רב-שימושיים** – משמשים למגוון אירועים עבור קהלים מצומצמים יותר.

* **אולמות תצוגה** – אולמות המארחים גלריות ותערוכות אחרות.
בבניין פועלת מסעדה בבעלותו של מרטין בראסאטגי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרד: אולמות קונצרטים
קטגוריה:סן סבסטיאן
הפארק הלאומי לאר

[שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|[דוב חום סורי בפארק]]
**הפארק הלאומי לאר** (בפרסית: **پارک ملی لار**, תעתיק בעברית: פארק מלי לאר) היא שמורת טבע בפרובינציית מאזנדראן בצפון איראן.

## מיקום וגאוגרפיה
שמאל|ממוזער|הפארק הלאומי לאר
הפארק הלאומי לאר ממוקם על הגבול בין הפרובינציות טהרן ומאזנדראן, על מורדות רכס אלבורז, ליד הר דמאוונד.

הגישה לפארק היא דרך כביש 77 (כביש הראז / هراز, המקשר בין פרובינציות טהראן ומאזנדראן.

שטח הפארק הוא 310,000 דונם ובתוכו נמצאים סכר לאר ומאגר המים. ("מישור לאר" משתרע על שטח של כ-7,530,000 דונם, מתוכם רק 310,000 דונם מוכרים כפארק לאומי).

בפארק הלאומי לאר אין יישובים מגורים.

## היסטוריה
השטח הוכרז פארק לאומי בשנת 1976 וב-1982 הוכרז שמורת טבע, על ידי משרד שמירת הסביבה של איראן. מאז 1991 נאכף איסור ציד בשמורה.

## צמחייה
הצמחייה בפארק הלאומי לאר מגוונת וכוללת עצי אלון, מייפל, עצי אלמון, פרחים שונים וצמחי מרפא, כמו: ולריאן, מיני פטריות שונות, עולש, טימין, ליקוריץ.

## בעלי חיים
בפארק הלאומי לאר חיים נמרים, דובים חומים, זאבים, שועלים, חזירי בר, חתולי בר, עיזים, ראמים, ארנבות, לוטרות, סוגים של נחשים ארסיים, כ-100 מיני עופות ובהם: חוגלות, נשרים, עיטים ובכללם עיט זהוב, עיטם, עגור, פלמינגו, שקנאי.

באגם לאר מצוי בית גידול נדיר של טרוטה מנומרת".

## ראו גם
* סכר לאר

## קישורים חיצוניים

* מפת הפארק בחלוקה לאזורים 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבורז
קטגוריה:איראן: גאוגרפיה
קטגוריה:מאזנדראן
כף דומיירה

**כף דומיירה** (מכונה גם **ראס דומיירה**, בסומלית: **Rass Dumeera**) היא לשון יבשה בגבול ג'יבוטי–אריתריאה המשתרעת אל תוך ים סוף, לכיוון איי דומיירה. השליטה באזור הייתה נושא למחלוקת טריטוריאלית בין שתי המדינות, והייתה לחלק מעילת  בשנת 2008. בספטמבר 2018, הוכרז רשמית כי ג'יבוטי ואריתריאה הסכימו לנרמל את יחסיהן, והסכסוך באזור נפתר.

בכף שוכנת העיר העתיקה , שהוקמה בימי תלמי השני, במאה ה-3 לפנה"ס, ונקראה על שם ארסינואי השנייה, שהייתה אשתו ואחותו.

## גאוגרפיה
הכף נמצאת בגבול ג'יבוטי–אריתריאה וחודרת לדרום ים סוף, סמוך למצרי באב אל-מנדב, מול חופי תימן שבצד השני של הים. אורכה הוא 1.1 קילומטרים, ורוחבה עומד על כ-500 מטרים. במרכז הכף נמצא רכס נמוך, שקו פרשת המים שלו עובד הגבול.

כ-600 מטרים מהאיים, לתוך הים, נמצאים איי דומיירה.

## היסטוריה
הסכם הגבולות משנת 1900, הנמצא בתוקף כיום, קובע את תחילת הגבול הבינלאומי בין ג'יבוטי לאריתריאה בקו פרשת המים של כף דומיירה.

בינואר 1935 חתמו איטליה וצרפת על , שבמסגרתו, בין היתר, נמסרה לאיטליה (שבאותה תקופה שלטה על אריתריאה) רצועת שטח בקצה הצפוני ביותר של סומלילנד הצרפתית (ג'יבוטי של היום), הכוללת את הכף. למרות זאת, חלות ההסכם נמצאה בסכסוך טריטוריאלי בין ג'יבוטי לאריתריאה עד 2018.

באפריל 1996 שתי המדינות כמעט יצאו למלחמה אחת בשנייה לאחר שפקיד ג'יבוטי האשים את אריתריאה בהפגזת הכף, ובשנת 2008 הסכסוך באזור הוביל למלחמה של ממש, . לאחר המלחמה סוכם כי כוחות קטרים ישהו במקום וידאגו לשמירת מצב הפסקת האש. בהתאם להסכם, שכן למרגלות הכף, בתחום אריתריאה, בסיס צבאי של צבא קטר.

בספטמבר 2018 הוכרז רשמית כי שתי המדינות החליטו לנרמל את היחסים ביניהן, והבסיס הקטרי במקום פורק.

## הערות שוליים

קטגוריה:אריתריאה: גאוגרפיה
קטגוריה:ג'יבוטי: גאוגרפיה
קטגוריה:לשונות יבשה
קטגוריה:ים סוף
נמל התעופה הבינלאומי באו'אן שנג'ן

**נמל התעופה הבינלאומי באו'אן שנג'ן** (במנדרינית: **深圳宝安国际机场**) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר שנג'ן במחוז גואנגדונג בדרום-מרכז סין. הנמל נמצא על הגדה המזרחית של נהר הפנינה במחוז באו'אן, 32 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר. הנמל משמש כבסיסה של חברת שנג'ן איירליינס ודונגהאי איירליינס ועבור חברות המטענים SF איירליינס, צ'יינה סאות'רן איירליינס והאינאן איירליינס.

זהו אחד משלושת שדות התעופה הגדולים ביותר המשרתים את דלתת נהר הפנינה, לצד נמל התעופה הבין-לאומי הונג קונג ונמל התעופה הבינלאומי גואנגג'ואו באייון. לנמל התעופה קווי מעבורת ישירים לשדה התעופה הבינלאומי של הונג קונג, שם נוסעים יכולים לנסוע מבלי לעבור בדיקות הגירה ומכס.

## היסטוריה
נמל התעופה נפתח ב-12 באוקטובר 1991. הוא משתרע על שטח של 10.8 קילומטרים. בשנת 2023 עברו בו כמעט 53 מיליון נוסעים על פי נתוני מינהל התעופה האזרחית של סין, מה שהופך אותו לשדה התעופה הרביעי העמוס ביותר בסין היבשתית. בשנת 2018 היה נמל התעופה החמישי העמוס ביותר בסין. אייר צ'יינה השיקה את קו האוויר הבין-יבשתי הראשון שלה משנג'ן, לנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט, גרמניה, ב-21 במאי 2016.

### טרמינלים
טרמינלים A ו-B שימשו בעיקר טיסות פנים. טרמינל D, הטרמינל הבינלאומי, נפתח בדצמבר 2008. ללא שערים ישירים אלא עם שירות אוטובוסים לנקודות מרוחקות סביב שדה התעופה. שלושת הטרמינלים נסגרו ב-27 בנובמבר 2013, כאשר טרמינל 3 החלופי החדש נפתח למחרת.

בתחילת 2008 החלה בנייתו של טרמינל חדש לקראת אוניברסיאדת שנג'ן 2011. הטרמינל נפתח ב-28 בנובמבר 2013. הטרמינל תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי מסימיליאנו פוקסס, הוא בנוי כמנהרה באורך קילומטר וחצי, מקונסטרוקציית מתכת בצורת חלת דבש ומילוי זכוכית, המייצרת פתחי אור טבעי לאורך המבנה.

הטרמינל הנוכחי גדול פי שלושה משטחו של טרמינל A ו-B הקודמים, בגודל של 450,000 מטרים רבועים, 62 שערי עלייה למטוס, ויכולת לקבל כל סוג של מטוס בעולם. לבניין ארבע קומות מעל הקרקע ושתי קומות מתחת לאדמה. הקומה השלישית של הבניין הראשי היא אזור ההמתנה לטיסות פנים ובינלאומיות, היוצאות מהאגף המזרחי.


קובץ:202403 Domestic Departure Corridor at SZX Terminal 2.jpg|מסדרון בטרמינל
קובץ:Waiting area of SZX T3 20190405.jpg|אזור המתנה לשערים
קובץ:20201113 Waiting area in T3 of SZX.jpg|אזור המתנה
קובץ:Shz-modell-en.jpg|דגם אדריכלי של הטרמינל


מתחם חדש המתפקד כטרמינל לווייני, שתוכנן על ידי אדאס , נפתח בדצמבר 2021. הוא ממוקם מצפון לטרמינל 3 הקיים ומתוכנן עם קיבולת של 22 מיליון נוסעים בשנה. הוא מחובר ישירות לטרמינל הראשי באמצעות מערכת אוטמטית להובלת אנשים (APM).


קובץ:20231030 Satellite Hall Station of SZX APM.jpg|תחנת המסיעון
קובץ:20231030 Satellite hall of SZX 03.jpg|אולם המראות


## תחבורה
ממוזער|כניסה למרכז התחבורה הקרקעית

### מרכז תחבורה קרקעית
אזורי המטען נמצאים במרחק הליכה קצר ממרכז התחבורה הקרקעית (GTC), שם ממוקמת תחנה תת-קרקעית לקו 11 ברכבת התחתית של שנג'ן לצד מסופי אוטובוסים ומוניות בקומות העליונות.

בנוסף, מעבורות מהירות זמינות לטרמינל המעבורות אאוטר הארבור ולטרמינל המעבורות טאיפה במקאו, וכן לטרמינל המעבורות סקייפיר בנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג דרך מזח פויונג הסמוך. אוטובוסי הסעות חינמיים מחברים את הרציף לשדה התעופה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שנג'ן: תחבורה
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: שדות תעופה
ראס סיאן

**ראס סיאן** (בערבית: **رأس سيان**) הוא לשון יבשה ב שבג'יבוטי, החודר לתוך מצר באב אל-מנדב, שבין ים סוף למפרץ עדן, כ-20 ק"מ דרומית-מערבית לאי פרים.

חצי האי הוא למעשה גבעה געשית אדמדמה שגודלה כ-1.2 קילומטרים על 500 מטרים וגובהה 138 מטר, המחוברת ליבשת על ידי רצועה חולית נמוכה הנמתחת דרומה מרחק של כחמישה קילומטרים, תוך שהיא מתרחבת מרוחב של 500 ל-800 מטרים. הגבעה הגעשית בראס סיאן אינה פעילה כיום, כאשר ההתפרצות האחרונה שלו התרחשה כ-21,000 לפני זמננו.

ממערב לראס סיאן, בשטח הכלוא בינו לבין היבשת, נמצאת לגונה, שרוחבה כ-2.5 קילומטרים, המוגנת בצד הצפוני על ידי גדות אלמוגים רדודות. הלגונה מוקפת בטלאים של שיחי מנגרובים, למרות הזרימה המועטה של מים מתוקים בה. עשבי ים נמצאים בכמויות גדולות בלגונה, וכרישים נוהגים להתרבות בה בחודשי אוקטובר. סלע לבן מבודד, המכונה , שוכן בתוך הלגונה עצמה, במרחק של כ-800 מטרים דרומית-מערבית לגבעה הגעשית.

גבעת ראס סיאן נחשבת לעיתים לאי השביעי מבין איי שבעת האחים; ששת האיים האחרים נמצאים במרחק של כ-4.5 קילומטרים עד 14.5 קילומטרים לכיוון מזרח, בתוך הים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אפריקה: חצאי איים
קטגוריה:ג'יבוטי: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: הרי געש