ריכרד דויד פרכט

ממוזער|ריכרד דויד פרכט (2015)

**ריכרד דויד פרכט** (בגרמנית: Richard David Precht) הוא סופר, פילוסוף, פובליציסט ומנחה טלווזייה גרמני. הוא פרופסור אורח לפילוסופיה ואסתטיקה באקדמיה למוזיקה ע"ש האנס אייזלר בברלין וממתנגדי השפה המגדרית. בשנים 2011–2023 היה גם פרופסור אורח לפילוסופיה באוניברסיטת לאופנה לינבורג.

מאז ההצלחה של ספרו Wer bin ich – und wenn ja, wie viele? (2007), רבים מספריו בנושאים פילוסופיים או חברתיים־פוליטיים היו לרבי־מכר. פרכט הוא מאז 2012 מנחה תוכנית האירוח הנושאת את שמו Precht. מאז 2021, אף הוא עבור ZDF, נשמע פרכט יחד עם מרקוס לנץ בפודקאסט Lanz & Precht.

## חייו
פרכט נולד ב־8 בדצמבר 1964 בזולינגן. אביו, Hans-Jürgen Precht, מעצב תעשייתי, עבד בחברת קרופס מזולינגן; אמו ברברה פעלה בארגון הסיוע לילדים Terre des hommes. לפרכט ארבעה אחים; שניים מהם הם ילדים מאומצים וייטנאמיים, שהוריו צירפו למשפחתם בשנים 1969 ו־1972 כאות מחאה נגד מלחמת וייטנאם. פרכט עצמו הוא השני בגילו מבין הילדים. הילדים גדלו בסביבה שמאלית.

ביוני 1984 השלים פרכט בגרות בתיכון- Schwertstraße, ועד ספטמבר 1985 שירת בשירות אזרחי כעוזר קהילתי. הוא למד גרמניסטיקה, פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטת קלן, וב־1994 הוענק לו התואר דוקטור לפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלו בספרות עסקה ברומן של רוברט מוסיל, "האיש ללא תכונות". לדבריו, סיים את לימודיו בזמן המינימלי של שמונה סמסטרים ובציונים מעולים, וכך גם את הדוקטורט.

בשנת 1997 היה פרכט חבר בשיקגו טריביון; ב־1999 קיבל את מלגת היינץ קון. בשנים 2000/2001 היה עמית בקולג' האירופי לעיתונאות בברלין. בשנים 2002–2004 היה בעל טור בכתב העת Literaturen, ובשנים 2005–2008 היה מנחה חופשי בתוכנית הרדיו של WDR Tageszeichen. מאז 2013 הוא פטרון הארגון הארצי של Mentor – Die Leselernhelfer Hannover e. V., יוזמה לקידום הקריאה אצל תלמידים באמצעות אזרחים מתנדבים.

מאז דצמבר 2010 הוא עורך־שותף של כתב העת agora42.

מאז 2012 משדר ZDF סדרת תוכניות בשם Precht, ובה בני־שיח מן הפוליטיקה והחברה, כשפרכט משמש מנחה ושותף לדיאלוג. הסדרה משודרת שש פעמים בשנה בשעות הלילה המאוחרות של יום ראשון, ואורכה 45 דקות לכל פרק. הבמאי הוא Gero von Boehm.

מאז 2021 נשמע פרכט ב־ZDF בפודקאסט Lanz & Precht יחד עם מרקוס לנץ, אשר ביוני 2023 נמנה עם הפודקאסטים הגרמניים המואזנים ביותר.

ב־2004 השתתף פרכט בתחרות פרס אינגבורג בכמן בקלגנפורט עם הטקסט Baader braun.

בספרו האוטוביוגרפי Lenin kam nur bis Lüdenscheid – Meine kleine deutsche Revolution, שראה אור ב־2005, נזכר פרכט, מנקודת מבט של ילד, בילדותו בזולינגן, כאשר גדל בשנות השבעים במשפחה שעמדותיה הפוליטיות היו שמאלה מן ה־SPD. במקביל הוא סוקר לאחור את האירועים הפוליטיים העולמיים ואת ההתפתחויות החברתיות־פוליטיות בגרמניה המערבית ובגרמניה המזרחית של שנות השישים והשבעים, ומתאר עמדות פוליטיות, השקפות אידאולוגיות ופרטי יומיום של התקופה. הספר עובד לקולנוע ב־2007 בסיוע WDR, SWR וקרן הקולנוע של נורדריין־וסטפאליה. הוא היה נשוי למגישת טלוויזיה של הRTL.

### כתבים בפילוסופיה
בספרו Noahs Erbe משנת 1997 עוסק פרכט בשאלות האתיות שביחסי אדם־חיה ובהשלכותיהן החברתיות. הוא מצדד בשינוי היחס לבעלי חיים על בסיס "אתיקה של אי־ידיעה". הספר עובד מן היסוד ויצא מחדש בשנת 2016 תחת הכותרת Tiere denken. Vom Recht der Tiere und den Grenzen des Menschen. בארבעה חלקים – "חיית־האדם", "החיה בעין האדם", "אתיקה חדשה לבעלי חיים" ו"מה לעשות?" – פורש פרכט קשת מן השאלה הביולוגית־אנתרופולוגית, דרך ההיסטוריה התרבותית, הדתית והפילוסופית של יחסי אדם־חיה, ועד לביסוס פילוסופי חדש של אתיקת בעלי החיים כ"סנסיטיזציה". החלק האחרון של הספר עוסק בשאלות מעשיות כגון חוק צער בעלי חיים, ציד, צמחונות, ניסויים בבעלי חיים, גנים זואולוגיים ושימור מינים.

ב־2007 כתב פרכט מבוא נגיש לשאלות יסוד בפילוסופיה. Wer bin ich – und wenn ja, wie viele? שהה שנים רבות ברשימת רבי־המכר של ספרי העיון. בפברואר 2008 דורג במקום הראשון ברשימת רבי־המכר של "דר שפיגל", ונשאר שם עד אוקטובר 2012. בכך מחזיק פרכט בשיא משך־השהייה ברשימת רבי־המכר של "דר שפיגל". לפי מגזין ה-בוך ריפורט, היה זה ספר העיון בכריכה קשה המצליח ביותר בגרמניה בשנת 2008, ובדירוג רבי־המכר של העשור 2000–2010 הגיע למקום השלישי.

בספרו Liebe: Ein unordentliches Gefühl משנת 2009 עוסק פרכט בביולוגיה, באבולוציה, בממד החברתי ובממד הפסיכולוגי של אהבה.

ב־2010 יצא Die Kunst, kein Egoist zu sein. בספר זה בודק פרכט את השאלה "כיצד פועלים בני אדם באמת מבחינה מוסרית". לשם כך, לדבריו, חייב הפילוסוף כיום "להתעמק גם ברישומיהם של חוקרי מוח, ביולוגים אבולוציוניים, כלכלנים התנהגותיים ופסיכולוגים חברתיים". לדעת פרכט, הנכונות לשאת באחריות אישית נחלשה בחברה המודרנית בשל ריבוי התפקידים שהפרט ממלא. "כבר הערך שלי בוויקיפדיה מפרק אותי לאינספור קטגוריות שונות [...] ההשתייכות למספר תפקידים מקלה עליי במידה ניכרת לא לחוש אחריות למכלול הגדול של העולם הזה. האחראים – אלה תמיד האחרים. למשל הפוליטיקאים או ראשי הכלכלה. למרבה הצער, גם הם מתפרקים לאינספור תפקידים קטנים." בחלק השלישי של העיון ("מוסר וחברה") מבקש פרכט לעודד שינויים בכלכלה, בחברה ובפוליטיקה שבאמצעותם "אפשר לטפח את מחויבותנו לאחרים – בזמנים שבהם החברה שלנו עומדת על הכף כפי שלא עמדה זה עשרות שנים". כדי לפתור בעיות ארוכות טווח דרוש, לדעתו, מבנה חדש שיכלול יותר שותפות בהחלטות ויותר דמוקרטיה ישירה. יש צורך "ביותר אחריות מלמעלה ומלמטה".

ב־2011 הופיע Warum gibt es alles und nicht nichts?, ספר על שאלות פילוסופיות ותשובותיהן, תוך שילוב בנו אוסקר, שעמו מנהל האב משחק שאלות ותשובות במהלך טיולים בברלין.

ב־2015 יצא Erkenne die Welt, הכרך הראשון של תולדות הפילוסופיה שתוכננו תחילה כשלושה כרכים ואחר כך כארבעה. פרכט מציג את המפעל, בהתייחסות מושגית לקאנט, כ"היסטוריה פילוסופית של הפילוסופיה". הוא מבקש לקדם את ההבנה של קהל קוראיו בתחום ההיסטוריה של הרעיונות באמצעות התייחסות להקשר הפוליטי, החברתי והכלכלי של כל תקופה (עמ' 16–17). היצירה כולה, המוגבלת במפורש להיסטוריה של הפילוסופיה של המערב (עמ' 11), "מובנת כמין רומן בהמשכים של אותן שאלות גדולות עצמן בלבושים חדשים בכל פעם" (עמ' 19). הכרך השני, Erkenne dich selbst, יצא בסתיו 2017; הכרך השלישי, על פילוסופיית המאה ה־19, Sei du selbst, יצא בסתיו 2019, והכרך הרביעי והאחרון, Mache die Welt, על פילוסופיית המאה ה־20, יצא בסתיו 2022.

## עמדות בוויכוחים ציבוריים
ממוזער|ריכרד דויד פרכט בפרנקפורט על המיין (2011)

בעקבות תשומת הלב התקשורתית סביב הופעותיו בטלוויזיה, נוכח ריכרד דויד פרכט בדיונים ציבוריים כפובליציסט באמצעות התבטאויותיו. שאלות עכשוויות ועתידיות בפוליטיקה הן, לצד נושאים פילוסופיים, חלק מפעילותו כמרצה ומשתלבות גם בפרסומיו הספרותיים. בריאיון לטאגסשפיגל בספטמבר 2022, במבט לאחור על עשר שנים ו־61 פרקים של סדרת Precht, השיב לשאלה אילו נושאים מעסיקים אותו במיוחד בהצביעו על ההשלכות ארוכות הטווח של "האסון האקולוגי", נורא ככל שיהיו מלחמת אוקראינה והשלכותיה: "האם הקפיטליזם ניתן לשינוי עד כדי כך שנוכל להפוך אותו לראוי לנכדינו?" השלכותיו של שינוי האקלים באפריקה, לדבריו, צפויות ליצור זרמי הגירה בהיקף שלא נודע כמותו. "זה יוביל להרס ולעימותים שאיננו יכולים אפילו לדמיין היום."

### חברה אזרחית חדשה ואחריות חברתית
לדעת פרכט, "מצב החריג החד־פעמי בהיסטוריה העולמית" ששרר ברפובליקה הפדרלית של גרמניה עד תחילת האלף, שבו עבודה אישית נדרשה פחות ופחות ובכל זאת נוצר יותר ויותר רווחה, הגיע לקצו. צורת הכלכלה המסורתית חשופה כעת לתחרות גלובלית, דבר המצמצם את העוגה הזמינה ומרבה את מספר הסועדים. הנזקים שגרם "טירוף הצמיחה" מסבכים את הדורות הבאים במאבק על אסטרטגיות הישרדות ותיקון. השינוי ההכרחי לעבר אופן כלכלי מקיים ואחראי יותר נוגע במידה שווה למדינה, לבנקים, לאזרחים וליזמים. נדרש אתוס יזמי חדש. "בכל הרמות חייבים לפעול כלים המצמצמים את מרחב הפעולה של רשלנות, חמדנות וניצול לרעה, ומקדמים אחריות חברתית."

פרכט סבור כי השירותים החברתיים שהמדינה מספקת באופן מוסדר ילכו ויצטמצמו. "אין לנהל עוד את הדיון על יותר או פחות מדינה כאילו היו כאן אפשרויות רבות במיוחד. בדומה לדיון על הצמיחה הכלכלית, מזמן כבר לא מדובר בשאלה אם רוצים בכך – אלא במה בכלל יהיה אפשרי בעתיד." בהשפעת הקומוניטריזם מפתח פרכט את הרעיון שהמעמד הבינוני האזרחי צריך להיכנס לנעליהן של אותן משימות שלמדינה לא יהיו בעתיד האמצעים לממן. מבחינתו אין מחסור בפוטנציאל לכך, שכן כל אזרח גרמני שלישי מעל גיל 14 עוסק בהתנדבות, גם אם חלק גדול מכך מתרכז במועדוני ספורט. תחילה הוא חושב בעיקר על הגמלאים והפנסיונרים של "דור הזהב", בעלי הכנסה בטוחה בזקנה ותוחלת חיים גבוהה. "במצב הנוח להפליא הזה, שהם לא יצרו רק מכוח הישגיהם שלהם, מוטלת עליהם בהחלט חובת־הבאה מוסרית." בהקשר זה תמך בשנת שירות חברתית לצעירים ולמבוגרים גם יחד.

### דיגיטליזציה
בהרצאות, מסות וראיונות רבים עוסק פרכט בהשלכות הדיגיטליזציה על החברה שלנו.

בספרו Jäger, Hirten, Kritiker. Eine Utopie für die digitale Gesellschaft, שראה אור ב־2018, עוסק פרכט בהשלכות המהפכה הדיגיטלית על עולם העבודה, על הנפש, על החברה ועל הפוליטיקה. הוא מבקר את היעדרה של יכולת אוטופית חברתית, שבעטיו מופקד הקידמה בידי הטכנולוגיה והכלכלה בלבד, עם תוצאות מסוכנות. פרכט צופה טרנספורמציה מלאה של עולם העבודה, שבה יוכלו הרבה פחות אנשים מבעבר להתקיים מעבודה בשכר. כדי לאפשר לבני אדם בעתיד לנהל חיים אוטונומיים ומספקים, הוא מצדד בהכנסה בסיסית לכל, שתמומן בחלקה באמצעות מס על עסקאות פיננסיות.

הוא מבקר את העובדה שהפוליטיקה תופסת את הדיגיטליזציה כמעט רק כבעיה טכנית, וכמעט אינה שואלת שום שאלה מלבד זו של כושר התחרות של החברות הגרמניות. בעיני פרכט, לעומת זאת, הדיגיטליזציה היא אתגר חברתי כולל הזקוק בדחיפות לעיצוב פוליטי. אם הפוליטיקה לא תפעל במהירות מספקת, הוא רואה תרחישי עתיד קודרים: חברה המכוונת ל"רווחי יעילות" ול"מונופוליזציה", ובו בזמן אבטלה המונית. "מחשבים ורובוטים אינם עולים דמי ביטוח לאומי, אינם מקבלים פנסיה, חופשה או דמי לידה. הם אינם ישנים, אלא עובדים יומם ולילה בלי מאמץ."

לדבריו, המהפכה הדיגיטלית מולידה את הגרסה הרדיקלית ביותר של כלכלה קפיטליסטית, שבאמצעותה מתומרן דפוס השימוש של בני האדם "בעולמות חיים מעוצבים בצבעוניות ובחן", ומופעל כוח שלא היה כדוגמתו על תת־המודע של האדם. "והיא חודרת לכל המרחבים החברתיים: לרכב, לדירה, לחברויות וליחסי אהבה."

למעשה, לזכות הטכנולוגיה הדיגיטלית נזקפת "ציוויליזציה אחידה גלובלית יותר ויותר", על כל מה שאפשר "לשבח כרווחים ולהתאבל עליו כהפסדים": "הקוד הדיגיטלי מדלג בקלות מעל לגבולות מדינות ותרבויות ומשטח אותם לכדי שפה טכנית אוניברסלית של אחדות ואפסים, המובנת על הנילוס כשם שהיא מובנת על הריין ועל האמזונס." מאחר שהטכנולוגיה הדיגיטלית צורכת ברוב המקרים אנרגיה רבה מאוד, היא מחמירה, לדבריו, התפתחות הרת־אסון. הטכנולוגיה של ביטקוין לבדה צורכת בשנה, לפי Manager Magazin, כמעט כמות חשמל השווה לזו של דנמרק כולה. "גוגל, פייסבוק ושות' יכולים לעשות הכול – רק לא לעצור את שינוי האקלים, לגבור על הרעב העולמי או להגדיל את משאבי הטבע ומי השתייה." הדיגיטליזציה ממשיכה, לדבריו, להאיץ את ניצול המשאבים ואת שינוי האקלים.

יחד עם מדען המחשב Manfred Broy קרא פרכט לפתח "תרחיש עתיד חיובי": "מדוע איננו מראים כיצד, בזכות אפשרויות הדיגיטליזציה, יכולה להיווצר צורה חדשה של חברה, כלכלה ואורח חיים?" ירושת הנאורות, לדבריו, היא לחשוב את העתיד כמעוצב בידי בני אדם, ולא להפקידו ביד האל או בידי "אבולוציה אוטונומית של הטכנולוגיה". "נשיב לעצמנו את האוטונומיה שלנו – לא רק לטובתנו, אלא בעיקר לטובת כל הדורות הבאים!"

### בינה מלאכותית
במסה שפורסמה ב־די צייט, המבוססת על ספרו Künstliche Intelligenz und der Sinn des Lebens, שראה אור ביוני 2020, מתנגד פרכט לתפיסה הרווחת שלפיה בעתיד הנראה לעין תהיה אינטליגנציה-על עדיפה על המוח האנושי בכל התחומים. האבולוציה הובילה, לדעתו, מרצון הישרדות של רבים אל אינטליגנציה של מעטים מאוד; אך הכיוון ההפוך, שבו מרצון נובעת אינטליגנציה, אינו אפשרי. לכן אין לחשוש בעתיד מרצון רע או משאיפת כוח מצד בינה מלאכותית מפותחת; פוטנציאל הסכנה טמון דווקא בשימוש מוטעה בה. תכנות בינה מלאכותית באופן אתי אינו יכול להצליח, לדבריו, מפני שהאינטואיציה המוסרית של בני אדם אינה זורמת במסלולים מוסדרים אלא "במידה רבה בהתאם למצב, תלויה בהקשר וקשורה בקשר הדוק להערך העצמי שלנו ולתפיסתנו העצמית".

בסקירה של ספרו ב־Deutschlandfunk Kultur הודגשה ביקורתו של פרכט על שימוש אפשרי בבינה מלאכותית במסחר בתדירות גבוהה.

Kuno Kirschfeld, אחד המנהלים המייסדים של Max-Planck-Institut für biologische Kybernetik, ביקר את פרכט על כך שחקר את נושא הבינה המלאכותית באופן לקוי והציגו באופן מעוות לחלוטין.

### הכנסה בסיסית לכל
במסגרת דיוניו בנושאים כגון דיגיטליזציה, חברה אזרחית, חינוך ועוני, פרכט מצדד בהכנסה בסיסית לכל. בין הנימוקים המרכזיים שהוא מעלה לכך: עלייה צפויה באבטלה טכנולוגית, מניעת עוני קולקטיבי ואפשרות המימון, למשל באמצעות מס על עסקאות פיננסיות או מיקרו-מס. כבר כיום, לדבריו (2018), ניכר לנוכח משרת מיני-ג'וב, עבודה זמנית, עצמאות מדומה והתמחות ללא שכר, כי מדינת הרווחה אינה מתפקדת עוד כראוי.

לדבריו, ב־2018 רק 53 אחוזים מן המועסקים קיבלו שכר לפי הסכמים קיבוציים. בהתאם לכך, בעתיד יוכלו פחות ופחות אנשים להתקיים מקצבת הזקנה שלהם. בתצורות כאלה יכולה ההכנסה הבסיסית להבטיח ביטחון. ב"חברה אנושית של העתיד" תתגבר, באמצעות ההכנסה הבסיסית הבלתי־מותנית, תפיסת ההישג המבוססת אך ורק על עבודה בשכר, שהיא ממילא עיוורת כלפי ההישגים החברתיים של בני אדם רבים. "נעלם הכורח לבצע עבודה מונוטונית ומדכאת. בכך נוצרים היסודות החומריים לאוטופיה חברתית התופסת את האדם כאינדיבידואל חופשי."

### הגירה
בנושא ההגירה סבור פרכט כי "האקסודוס של הפליטים ממדינות מולדתם [...] רק החל זה עתה". הוא "יעצב מחדש את הגאוגרפיה של המאה ה־21. והוא יצטרך לשנות את הפוליטיקה של המדינות האירופיות העשירות במבט אל סולידריות חדשה החוצה עמים." הוא תומך במדיניות חוץ מונעת־פליטים ובסיוע ממוקד לפיתוחן של מספר מדינות נבחרות, כדי לקדמן באופן מכריע באמת.

### שפה מגדרית
בריאיון על ספרו Von der Pflicht כינה את השפה המגדרית אחת "הרעיונות הטיפשיים ביותר". לשיטתו, השפה היא "מולדת תרבותית לבני אדם" והיא חיה מן המסורת. הניסיונות לכפות שפה שוויונית מגדרית, לדבריו, מתיימרים "לפתור בעיות שאינן נפתרות בדרך זו". 

### האיחוד האירופי
לטענת פרכט, לכל המאוחר מאז משאל העם על הברקזיט, אירופה זקוקה לנרטיב חדש, שיחליף את הסיפור הממוקד במלחמות העולם, "על לימוד העמים ועל ניצחון השלום על פני התחרות חסרת הרסן והברבריות המדממת". התשובה, לדבריו, מצויה אצל אלקסיס דה טוקוויל בחיבורו על הדמוקרטיה באמריקה. שם מדובר בדברים דומים לאלה שבאירופה כיום: "אזרחים אדישים, עם של סוחרים, שאינו עסוק בטובת הכלל אלא בעצמו". ככל שהרווחה גדולה יותר, כך נעשים בני האדם פחות פוליטיים – עד דמוקרטיה מרוקנת מתוכן. בהתבוננות בכיוונו הנוכחי של האיחוד האירופי ושל אזרחיו יוצא פרכט נגד "קפיטליזם חסר גבולות": "עד לבגדי התחתונים הדקים של תודעתנו הוא מחק את אזרחותנו והפך אותנו ללקוחות, לצרכנים ולמשתמשים." אמנם יש גם כאן מיעוט – שמספרו אף הולך ופוחת – של בני אדם שאכפת להם מטובת הכלל ואשר מתרגלים את חירותם בכך שהם מחויבים לטובת הכלל. אך אי אפשר לקבל את שניהם גם יחד, כך מסכם פרכט בהתאם לטוקוויל: "אזרחים נלהבים הדואגים לטובת הכלל, וצרכנים נלהבים החומדים מדי יום את יתרונם האישי."

### מיינסטרים
לפי פרכט, קיים מיינסטרים ציבורי בחברות תעשייתיות המתעצבות באמצעות תקשורת. הוא מגדיר אותו כ"מחויבות למרכז" ומתאר אותו כך: "כיום קיימת מפלגת־רב־מפלגות במרכז, המורכבת מירוקים, סוציאל־דמוקרטים וליברלים־שמרנים, הנבדלים זה מזה בניואנסים קטנים. ומסביבה שוליים שמאליים וימניים חיצוניים, שתומכיהם נעשים לדמויות שוליים בחברה ונחשבים סוטים." ככל שהמיינסטרים במרכז מוצק יותר, כך גם הקטבים או השוליים נעשים קיצוניים יותר. עם התגברות המיינסטרימיזציה באה גם רדיקליזציה פוליטית: "ההתפתחות אמביוולנטית. יפה לראות שרוב בני האדם מסכימים בשאלות הפוליטיות המהותיות. ובאותה שעה בדיוק ההתפתחות הזאת תורמת לרדיקליזציה של השוליים. וזה, בעיניי, בעייתי."

### חינוך
ב־2013 פרסם פרכט ספר על החינוך ועל מערכת החינוך בגרמניה. ב־Anna, die Schule und der liebe Gott: Der Verrat des Bildungssystems an unseren Kindern הוא מותח ביקורת יסודית על מערכת החינוך הקיימת ודורש "מהפכת חינוך", משום שהמערכת הנוכחית אינה מותאמת לילדים ואף אינה יעילה.

מהפכת החינוך הזאת אמורה, בדומה לזו של שנות השישים והשבעים, להתאים את בתי הספר בגרמניה לחברה שהשתנתה לחלוטין תחת סימן הדיגיטליזציה, ולהחזיר יותר שוויון הזדמנויות בחינוך. "אנחנו זקוקים למורים אחרים, לשיטות אחרות ולחיים־ביחד שונים לגמרי בבית הספר." כל השינויים החיוביים שכבר קיימים, לטענתו, אינם אלא טלאי על טלאי. בתי הספר של יום שלם הם למעשה רק בית ספר חצי־יומי עם מסגרת צהרון. בתי הספר הכוללניים המשולבים רק משלימים את מערכת החינוך התלת-שכבתית הישנה. "כשלי המערכת – הסלקציה, הלמידה האחידה לפי מקצועות, והערכת הישגים באמצעות ציונים מספריים – ממשיכים להתקיים. כבר לא די להוסיף שוב ושוב משהו חדש למערכת הישנה הזו. סוף סוף עלינו לאזור אומץ ולהחליף את האחת באחרת." אך המדיניות החינוכית, לדבריו, נעשתה פחדנית בכללה. "עלינו לשוב ולהיות מסוגלים לאוטופיה ביחס לבית הספר." פרכט מבקש גם כי ממצאי מחקר הלמידה העדכני יילקחו בעתיד בחשבון בחיי היומיום הבית־ספריים, למשל בדבריו: "אנחנו מנסים להקנות חינוך באמצעות מקצועות העומדים זה לצד זה בלי קשר, ומתוכם יש לנו חמישה או שישה ביום. אין לזה שום קשר לדרך שבה למידה פועלת." עיצוב מחדש כזה של בית הספר אמור, בראש ובראשונה, לקדם את המוטיבציה הפנימית ללמידה של תלמידים ואת אינדיבידואליזציה של תהליכי הוראה ולמידה.

### בעלי חיים
ממוזער|ריכרד דויד פרכט (2016)
ביחס לאופן שבו החברה מתייחסת לבעלי חיים מזהה פרכט סתירה בין חיות מחמד והרגישות הגבוהה של רבים מצד אחד, לבין הפרקטיקה היומיומית של גידול בעלי חיים מצד אחר. הוא תובע רפורמה באתיקה של בעלי חיים במסגרת המשפט, באמצעות הכללת זכויות בעלי חיים בחוק צער בעלי חיים, ומתנגד לציד, לחוות פרוות, לתעשייה של גידול וניצול המוני של בעלי חיים, לניסויים בבעלי חיים, ובמיוחד לניסויים בפרימטים. פרכט, שאינו חי בעצמו כטבעוני, רואה עם זאת בצורת החיים הזאת דרך "נכונה וטובה".

### עתיד המכונית
פרכט הופיע כמבקר של המיקוד החברתי והעידוד הפוליטי לתחבורה חשמלית מבוססת סוללות, בטענה שמאזן הסביבה שלה, במחקרים העוסקים במחזור החיים של כלי הרכב, טוב רק מעט יותר מזה של כלי רכב עם מנוע בעירה פנימית. במקום זאת יש, לשם הגנת האקלים, להסתמך על תאי דלק. בטור דעה חלק עליו מרטין זייברט מ־Wirtschaftswoche בבדיקת עובדות. פרכט חזר על עמדתו לאחר מכן בהופעה טלוויזיונית.

### ביוטכנולוגיה, ובייחוד ברפואה הרבייתית
כפי שכבר נהוג במידה רבה בכירורגיה אסתטית, כך גם הרפואה הרבייתית עשויה, לדברי פרכט, "להפוך לשוק הצומח במהירות, המציב בעולם נורמות חדשות לגמרי". עם התרבות האפשרויות הטכניות ילכו ויגדלו גם "תאוותיהם של הורים שאפתנים וחסרי פחד". לצד קביעת המין במסגרת אבחון גנטי טרום השרשה (PID) יבואו בחשבון גם גובה ותכונות יופי שונות, התלויות באופנה ובטעם. גם אם אין זו משימתה של המדינה, כך פרכט, להגן על הורים מפני משאלותיהם וטעמם, הרי שעליה למנוע מן החברה נזק צפוי. "אם היום ובעתיד אפשר לבחור את מה שהמקרה קבע בעבר, נוצרת שרשרת תוצאות בקנה מידה שאי אפשר לצפותו." מ"אאוגניקה צרכנית" יש לחשוש "לאי־ביטחון כללי עמוק".

נגד שיבוט בני אדם זהים גנטית מדבר אצל פרכט בראש ובראשונה רעיון כבוד האדם, הכולל את ייחודו של הפרט האנושי; ואילו השיבוט יהיה "דיווידואום", דבר מפוצל – עם סיכונים נפשיים צפויים. בנוגע לשיבוט למטרות מחקר מדגיש פרכט את ההבחנה בין תאי גזע עובריים ("כמו שלג חדש, היכול לקבל כל צבע וצורה שאפשר להעלות על הדעת") ובין תאי גזע בוגרים, שלהם אפשרויות שינוי מוגבלות יותר.

### משבר הקורונה
כ"התעוררות גדולה" מן ההרגלים ונקודות המבט המובנות מאליהן הבין פרכט את מגפת הקורונה במאמר ב־די צייט מן 2 באפריל 2020. יכולת ההסתגלות האנושית כבר אינה יודעת, בתנאים כאלה, למה עליה להסתגל. יש ללמוד מחדש לתפוס נגיפים לא כוירוס מחשב אלא במובן הביולוגי. חזרתה של הביולוגיה בסימן הנגיף מצביעה, לדבריו, לכיוון אחר מזה של ההתפשטות הטכנולוגית חסרת התנאים.

באפריל 2021 תמך פרכט ברוב צעדי המדינה לצמצום המגפה. חובתה של המדינה, לדבריו, להגן על החלשים בחברה; זכויות וחובות שייכות זו לזו. מספר האנשים ש"מתנערים מחובה" עדיין קטן, אך לנוכח ארצות הברית קיימת הסכנה שהוא יגדל מאוד. האנשים המתרעמים יותר מכול על הצעדים וחושדים במדינה הם לעיתים רחוקות אנשים בעלי מחויבות חברתית. "מכחישי קורונה כמעט אף פעם אינם עובדים ביחידות לטיפול נמרץ. אנשים שעושים הרבה למען אחרים נוטים לעיתים רחוקות מאוד לדחות את המדינה." עם זאת, אסור למדינה להטיל חובת חיסון. פרכט העלה גם את השאלה אם, לאחר חיסון בני החמישים ומעלה, לא היה נכון יותר להעביר את יתרת החיסונים אל העולם השלישי.

בפודקאסט עם מרקוס לנץ מן 29 באוקטובר 2021 ביקר פרכט את הפעלת הלחץ על אנשים הדוחים, מתוך החלטה חופשית, חיסון נגד קורונה לעת עתה או באופן עקרוני, והדגיש שוב ושוב כי לעולם לא היה מחסן ילדים בחיסון RNA, משום שאסור "להתערב" ב"מערכת החיסון הנבנית" שלהם. פרכט קרא ליחס זהיר כלפי החיסונים ה"גנטיים", שכן לא ייתכן לדעת עדיין תופעות שיתגלו רק לאחר זמן רב. על התבטאויות אלה נמתחה עליו ביקורת: פרכט מתבטא "בביטחון עצמי בשאלות אימונולוגיות", אולם "מבלי שתהיה לו מומחיות מדעית בתחום". ב־דר שפיגל האשים מרקו אוורס את פרכט ב־2 בנובמבר 2021 בכך ש"התרסק אינטלקטואלית". כעת הוא "מפטפט" בנושא הקורונה "ברמה של תנועת הקוורדנקר". גם ב"טאגסאנצייגר" מציריך נטען כי בשיחתו עם לנץ עשה פרכט "את הצעד אל ממלכת מיתוסי הקורונה". קרל לאוטרבך אמר על דברי פרכט בפודקאסט: "היו שם הרבה מאוד דברים שפשוט אינם נכונים." בריאיון ל־די צייט מ־18 בנובמבר 2021 הדגיש פרכט כי במפורש לא נתן המלצות לפעולה בנוגע לחיסון ילדים, אלא רק ביטא את עמדתו האישית. הוא רצה לקרוא להחלטה זהירה מאוד. "אין ספק שהשתמשתי בניסוחים רפויים מדי, ואני מודה בכך ברצון; להבא אהיה זהיר יותר." מצד אחר, לנוכח עמדותיו המוצהרות שוב ושוב כלפי קוורדנקרים והימין החדש, ראה את הסערה התקשורתית סביב דבריו כפלאית ומוזרה. מה שמפריע לו בדיון על החיסונים הוא ש"חמישים גוונים של אפור" אינם עולים לדיון. "שאנחנו מעמידים פנים כאילו יש רק שחור ולבן."

### המתת חסד
באשר ללגיטימיות של המתת חסד רפואית לחולים סופניים חשוכי מרפא, מבחין פרכט בבירור בין המתת חסד פסיבית, למשל באמצעות הפסקת טיפול; המתת חסד עקיפה באמצעות מתן משככי כאבים חזקים המקצרים חיים; סיוע להתאבדות, למשל על ידי העמדת חומרים קטלניים לרשות האדם; והמתת חסד אקטיבית, כגון הזרקת רעל. עם זאת, הוא אינו מכיר באופן בלתי מוגבל בזכות להגדרה עצמית למות – כמשהו השייך לכבוד האדם. "רוב בני האדם סבורים בוודאי באופן אינטואיטיבי שטיפול מקל כאב עד המוות הוא דרך טובה יותר מזריקת רעל. התחושה האינטואיטיבית הזאת מעוגנת היטב בטבע האדם [...]."

לפיכך, המתת חסד אקטיבית יכולה להינתן רק כאמצעי אחרון, "כאשר אין דרך אחרת פתוחה." רפואה פליאטיבית צריכה, משום כך, לזכות לעידוד אינטנסיבי, והיא הדרך האנושית יותר בעבור רופאים ומטופלים כאחד. בהתייחס גם ללחץ חברתי גובר אפשרי במקרה של התרת המתת חסד רפואית, מסכם פרכט: "מה שקורה כיום בפועל, בכל מקרה לגופו, באזור האפור של המתת חסד פסיבית, עקיפה ואקטיבית בבתי חולים גרמניים, עדיף בכל אופן על עמדה משפטית־פילוסופית ומוסרית ברורה וחד־משמעית בעד המתת חסד אקטיבית."

### אוקראינה
בשנת 2014 התבטא פרכט בביקורתיות כלפי מהפכת יורומאידאן באוקראינה, והאשים את נאט"ו ואת האיחוד האירופי כי פרובוקציה מצדם תרמה להתלקחות מלחמת דונבאס ולסיפוח חצי האי קרים בידי רוסיה.

בפרק 28 מן 11 במרץ 2022 של הפודקאסט שהפיק יחד עם מרקוס לנץ עבור ZDF לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, אמר פרכט כי אינו נותן לממשלת אוקראינה המלצות לפעולה, אך לדעתו האישית יהיה חכם מצד אוקראינה שלא להמשיך במלחמה, משום שלא ניתן לנצח בה. הוא הסביר את עמדתו במאמר ב־שטרן: עבור תושבי אוקראינה חשוב להשיג שלום במהירות המרבית האפשרית. על כך נמתחה עליו ביקורת חריפה מצד אנשי ציבור ומאזינים כאחד.

יחד עם אינטלקטואלים בולטים אחרים, ובהם Svenja Flasspöhler, אלכסנדר קלוגה, Harald Welzer ויולי צה, נמנה פרכט עם חותמי המכתב הפתוח שפורסם ביוני 2022 תחת הכותרת Waffenstillstand jetzt! ("הפסקת אש עכשיו!"). במכתב דרשו "אסטרטגיה לסיום מהיר ככל האפשר של המלחמה". המשך המלחמה גורם, לטענתם, "מצוקות הומניטריות, כלכליות ואקולוגיות אדירות בכל העולם". אמנם על המערב להתייצב כאחד נגד תוקפנותה של רוסיה, אך יש ליצור תנאים שבהם משא ומתן בכלל יהיה אפשרי. "לכך שייכת ההצהרה", נאמר במכתב, "שלשחקנים המערביים אין עניין בהמשך המלחמה ושהם יתאימו את האסטרטגיות שלהם בהתאם". הקריאה זכתה לביקורת חריפה ממקורות שונים. כך למשל העיר Carlo Masala, פרופסור לפוליטיקה בין-לאומית באוניברסיטת הכוחות המזוינים של מינכן, כי "בשום מקום לא נדונה הבעיה שהפדרציה הרוסית אמרה שוב ושוב שמלחמה זו תסתיים רק בתנאיה שלה. בשום מקום לא מוצע פתרון לשאלה כיצד ניתן להשיב את שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה (ובכלל זה כולה)." כמו כן חסרו לדבריו כל אמירות באשר לאופן פתרון השאלות הטריטוריאליות ולצורת ערבויות הביטחון לאוקראינה.

בנובמבר 2022 תיקן פרכט את הערכתו השגויה על מצב המלחמה מתחילת השנה, והודה שטעה. "להביא את אוקראינה לעמדה של כוח" – הדבר הצליח. רוב המומחים הצבאיים, לדבריו, העריכו אז שאוקראינה תפסיד את המלחמה בתוך ימים, שבועות או חודש־חודשיים. הוא יצא מתוך "הנחת יסוד מוטעית" שלפיה בתנאים כאלה לא כדאי להתגונן. רק כעת יודעים, כך פרכט, "כמה חזקה להפליא הייתה הצבא האוקראיני כבר מן ההתחלה, עוד לפני שהגיעו משלוחי הנשק".

באוגוסט 2025 אמר פרכט בתוכנית האירוח Markus Lanz כי נשיאי רוסיה וארצות הברית, פוטין וטראמפ, הסכימו בפגישתם ב־2025 באלסקה שלא להפריע זה לזה ביחס לאינטרסים שלהם באוקראינה ובוונצואלה. בהמשך הלכה התאוריה, שנחשבה תחילה לתאוריית קונספירציה, ונעשתה בעיני רבים סבירה יותר.

### תקשורת

בספר משותף שכתב עם הארלד ולצר, Die vierte Gewalt. Wie Mehrheitsmeinung gemacht wird, auch wenn sie keine ist, מ2022, נאמר בטקסט המלווה של הוצאת ס' פישר כי התקשורת ההמונית היא "זרוע מבצעת של עיצוב דעת הקהל שלה עצמה: עם נטייה גוברת לחד־צדדיות, פשטנות, מוסרנות, התלהמות והשמצה. והיא מייצרת תיבות תהודה משל עצמה של זירה שכל כולה עסוקה במה שהאחר אומר או כותב כרגע, מתוך חרדה מתמדת לבל לסטות מכך." פחד זה, כך נטען, הוא הדשן הטוב ביותר להתפוררות החברה. בכך נהרס המאבק הדמוקרטי על פתרונות טובים. הכותר, שנחשב רב-מכר זמן קצר לאחר הופעתו, עורר מייד ביקורת רבת־קולות מצד אנשי תקשורת.

### אמירה שגויה על יהודים אורתודוקסים
לאחר מתקפת הטרור של חמאס על ישראל באוקטובר 2023, טען פרכט בפודקאסט שלו עם מרקוס לנץ כי על יהודים אורתודוקסים, מטעמים דתיים, נאסר לעבוד, "למעט מסחר ביהלומים וכמה עסקאות פיננסיות". לאחר שהואשם כי השתמש בסטריאוטיפ אנטישמי, בין השאר מצד שגרירות ישראל בברלין ומהנהלת ועידת הרבנים האורתודוקסים בגרמניה, הסיר ZDF את הקטע. לאחר שתחילה הביע צער על כך שניסוחו עורר התנגדות וביקורת, הבהיר פרכט שלושה ימים לאחר מכן כי דבריו על היהדות האורתודוקסית היו שגויים, והתנצל על כך בפרק פודקאסט שהוקדם במיוחד. עוד באוקטובר ויתר פרכט, בעקבות לחץ מצד פרלמנט הסטודנטים, על הפרופסורה האורחת שלו באוניברסיטת לאופנה לינבורג. חוקרת האנטישמיות ג'ולינאנה וטצל אמרה כי "גם ההתבטאות הבלתי־קבילה של פרכט וגם אופן ההתנצלות" מלמדים ש"חסרה לו לחלוטין הרגישות הנחוצה לנושא הזה". חוקר האנטישמיות אריק פרטי כינה את דברי פרכט "מזעזעים" ו"אנטישמיים בבירור". עוד טען כי הם מעידים על "בורות" של פרכט ביחס לסטריאוטיפים אנטישמיים, ורואה בהם הוכחה לכך שאנטישמיות מצויה גם בשכבות המשכילות של החברה.

## התקבלות
די צייט כינה את פרכט "פילוסוף בורגני", דר שפיגל כינה אותו "נשק רב־תכליתי תקשורתי", וThe European תיאר אותו כ"פילוסוף של מושג העולם". ספרי העיון הפופולריים־פילוסופיים שלו מן השנים 2007 עד 2011 הנגישו נושאים מן הפילוסופיה העכשווית לציבור רחב. מאז 2013 מציג פרכט את תולדות הפילוסופיה של המערב כהיסטוריה של בעיות, וממצב את עצמו בדיונים חברתיים כגון שאלות על מערכת חינוך טובה יותר, על אתיקה עתידית של בעלי חיים או על ההשלכות החברתיות של הדיגיטליזציה. תפיסותיו החברתיות־פוליטיות נדונות תכופות ולעיתים קרובות במחלוקת עזה בתקשורת.

במאמר Die Precht AG העיר העיתונאי סבסטיאן בלצטר ב־2017 ב־FAZ באופן פולמוסי על הצלחתו של פרכט. לדבריו, את עלייתו הוא חב למבקרת הספרות Elke Heidenreich, ששיבחה מאוד את ספרו Wer bin ich – und wenn ja, wie viele? ב־2007, דבר שהוביל לעלייה חדה במכירות. פרכט, לטענתו, אינו מפיץ "שום דבר שאחרים לא חשבו וכתבו לפניו. אבל איש אינו מבטא זאת בפשטות כה רבה, ואינו יודע לספר על כך בחלקלקות כזו". בכך הוא תופס "באופן כה מושלם" נישה שיווקית, כאילו ברטלסמן "הרכיבה אותו במיוחד לכך מתוך ערכת שיווק". גם פרופסור השיווק הולגר י' שמידט מצטרף להערכה זו בספר מבוא מדעי על מיתוג אישי.

במסתו Shooting Stars מכנה Daniel-Pascal Zorn את ריכרד דויד פרכט "פילוסוף פופולרי", משום שאינו מפרסם תרומות בתחום הפילוסופיה האקדמית. פילוסופיה פופולרית, לדבריו, מכוונת כמאבק על תשומת הלב. לשם כך יש לשרת נושאים "חמים" של הרגע או כאלה שניתן להגישם מחדש שוב ושוב כנושאים מתמשכים.

## פרסים והוקרה
* 1999: פרס לעיתונאות בתחום הביורפואה
* 2011: פרס ה־IQ הגרמני של ארגון המחוננים MinD Mensa in Deutschland
* 2013: AMV Sales Award Sally לחופש העיתונות ולפלורליזם תקשורתי
* Deutscher Fernsehpreis 2013 עבור תוכנית הטלוויזיה שלו Precht בקטגוריה "הישג מיוחד".
* 2017: PETA Progress Award עבור Tiere denken

## פרסומים
ממוזער|ריכרד דויד פרכט ביריד הספרים של פרנקפורט (2016)

### ספרים
* Die gleitende Logik der Seele. Ästhetische Selbstreflexivität in Robert Musils „Der Mann ohne Eigenschaften“. M & P, Verl. für Wiss. und Forschung, Stuttgart 1996 (also: Cologne, University dissertation, 1994), .
* 
* 
* Baader braun. בתוך: Iris Radisch (עורכת), Die Besten 2004. Klagenfurter Texte. Die 28. Tage der deutschsprachigen Literatur in Klagenfurt. Piper, München/Zürich 2004, . (טקסט לתחרות פרס אינגבורג בכמן 2004, online).
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Tiere denken. Vom Recht der Tiere und den Grenzen des Menschen, Goldmann, München 2016, .
* Erkenne dich selbst, Geschichte der Philosophie 2. Goldmann, München 2017, .
* Jäger, Hirten, Kritiker. Eine Utopie für die digitale Gesellschaft. Goldmann, München 2018, .
* 
* 
* Von der Pflicht – Eine Betrachtung. Goldmann, München 2021, .
* 
* יחד עם Harald Welzer: Die vierte Gewalt – Wie Mehrheitsmeinung gemacht wird, auch wenn sie keine ist. S. Fischer, Frankfurt am Main 2022, .
* Mache die Welt. Eine Geschichte der Philosophie 4. Goldmann, 2022, .
* Das Jahrhundert der Toleranz. Plädoyer für eine wertegeleitete Außenpolitik. Goldmann, München 2024. .
* Angststillstand. Warum die Meinungsfreiheit schwindet. Goldmann, München 2025. .

### מסות ומאמרים (מבחר)
* Die Invasion der Bilder. Niemand stellt Fragen, das Digitalfernsehen antwortet. בתוך: Die Zeit. 8 August 1997.
* Grüne Sorgen, schwarze Visionen. Ökologie in der angstfreien Gesellschaft. בתוך: FAZ. 20 March 1999.
* Nach den Spielregeln der Biologie. Ernst Haeckel und seine heutigen Nachfahren. בתוך: FAZ. 15 January 2000.
* Einstürzende Sandburgen. Warum der Schöpfer der «Sphärologie» ein begnadeter Sprachkünstler und Kritiker, aber kein großer Philosoph ist. בתוך: Literaturen. July/August 2004.
* 
* 
* … und keiner wacht auf. Leben wir noch in einer Demokratie, oder überlassen wir die Politik lieber einer kleinen Führungselite? בתוך: Die Zeit. 24/2010, 10 June 2010.
* 
* Immer Mehr ist immer Weniger. Wer bestimmt eigentlich über den Fortschritt? בתוך: Der Spiegel no. 5/2011, 31 January 2011 online
* Vom Schlingern der Galeere. Bio-philosophische Betrachtungen über die obskuren „Märkte“. בתוך: Der Spiegel 2/2012, 9 January 2012 (online)
* Kaltgestellte Frösche. Politik kennt kein Ethos mehr: Sie will die Welt vermessen, statt sie zu gestalten. בתוך: Der Spiegel 37/2013, 9 September 2013 (online)
* Wer ist konservativer? Rechte Populisten und der Islam sind sich näher, als sie glauben. בתוך: Der Spiegel 6/2015, 31 January 2015 (online)
* Echte Träume, echte Not. Wohin wir driften, wer Deutschland abschafft und warum die Flüchtlinge nicht hier sind, um uns zu nutzen. בתוך: Die Zeit 1/2016, 14 January 2016 (online)
* (עם Harald Welzer): Jugend an die Macht! Unsere Debatte über die Flüchtlinge wird von älteren Intellektuellen bestimmt. Sie schüren Ängste, wo Offenheit vorherrscht. Ihre Verzagtheit ist gefährlich. בתוך: Die Zeit 13/2016, 17 March 2016 (online)
* Unsere gereizten Seelen – Europa braucht Staatsbürger und keine User und Konsumenten. Ein Plädoyer für eine neue europäische Erzählung. בתוך: Die Zeit 40/2016, 22 September 2016.
* Vom Irrsinn, Maschinen Ethik einzuprogrammieren. בתוך: Der Spiegel 48/2018, 24 November 2018 (online)

## קולנוע
* Lenin kam nur bis Lüdenscheid. סרט תיעודי ועלילתי, גרמניה, 2008, 88 דקות, תסריט: ריכרד דויד פרכט, בימוי: André Schäfer, הפקה: Florianfilm, עבור WDR ו-SWR, הקרנת בכורה קולנועית: 1 ביוני 2008 בזולינגן, ביקורת סרט: הסרט התיעודי היה מועמד לפרס הקולנוע הגרמני לשנת 2009.

## לקריאה נוספת
* Gero von Boehm: Richard David Precht. 18. Februar 2009. Interview in: Begegnungen. Menschenbilder aus drei Jahrzehnten. Collection Rolf Heyne, München 2012, , pp. 650–660.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים גרמנים