יריחו (טיל)

**[[טיל]] יריחו** הוא שם כולל לסדרת טילים בליסטיים שפיתחה ישראל החל משנות ה-60 של המאה ה-20. לפי פרסומים זרים הדגם הנוכחי הוא **יריחו 3**, טיל בליסטי בין-יבשתי עם טווח של אלפי קילומטרים ויכולת לשאת ראש קרב גרעיני. לפי ההערכות, מטרתם העיקרית של הטילים היא הרתעה אסטרטגית.

## יריחו 1
### היסטוריית פיתוח הטיל MD-620 יריחו
יצרנית הטיל, חברת דאסו תעופה (שהקים היהודי מרסל דאסו), פרסמה נתונים עליו, ביצועיו ונתוניו בספר יובל לחברה, שראה אור בשנת 1998. נתונים אלה פורסמו בחלקם בעיתונות הישראלית, אולם מעולם לא ניתן אישור ישראלי רשמי לקיומם של טילים אלה.שמאל|ממוזער|150px|הטיל MD 620 "יריחו"

בספטמבר 1962 הזמינה ממשלת ישראל מחקר היתכנות לפיתוח טיל בליסטי, משתי חברות צרפתיות, סוד אוויאסיון ודאסו. הדרישות המקדמיות לטיל היו:
*ראש קרב במשקל 750 ק"ג.
*טווח הירי של הטיל: 235–500 ק"מ.
*יכולת פעולה בכל מזג אוויר.
*קצב ירי: 8 טילים בשעה ממשגר נייח.
*ארבעה טילים לשעה ממשגר נייד.
*זמן תגובה לשיגור טיל: שעתיים.

לבסוף נבחרה חברת דאסו תעופה, והחוזה ל"מבצע יריחו" נחתם ביום 26 באפריל 1963.
חברת דאסו תעופה הייתה אמורה לפתח 25 טילי ניסוי (שסומנו MD-620), מתוכם חמישה חד שלביים ועשרים דו-שלביים, ובנוסף לבנות את ציוד הבקרה והמשגרים.

בסיום סדרת הניסויים, הייצור הסדרתי של הטילים אמור היה להתקיים בישראל, אך לבסוף התקיים במתקני דאסו תעופה ממאי 1964 ועד ינואר 1969, כאשר חברת דאסו תעופה הייתה הקבלן הראשי לפרויקט, והעסיקה קבלני משנה:
*נורד אוויאסיון לפיתוח המנועים הרקטיים (דלק מוצק)
*SAGEM - לפיתוח מערכת ההנחיה של הטיל.

### נתונים טכניים
שמאל|ממוזער|250px|שרטוט של הטיל
* אורך הטיל: .
* קוטר: .
* משקל: 6.7 טון מטרי.

המנועים הרקטיים לטיל MD-620 היו נגזרת של המנוע הרקטי שפותח עבור הטיל הצרפתי VE-111 טופז. למנוע הראשון צורפו ארבעה נחירי פליטה מתכווננים, ואילו המנוע השני צויד בנחיר פליטה יחיד וקבוע, וניהוגו התבצע בסיוע ארבעה מייצבים נעים.

בטיל הותקנה מערכת הנחיה אינרציאלית ספרתית, שאיפשרה לטיל להשיג דיוק פגיעה בשיעור של אלפית מטווח הירי.

### סדרת הניסויים של הטיל יריחו 1
השיגור הראשון של טיל MD 620, ממשגר נייד, נערך בבסיס הטילים הצרפתי באיל דה לבאנט, ב-1 בפברואר 1965. בניסוי זה השלב השני היה דמי. ב-23 בדצמבר 1965 נערך לראשונה שיגור ניסוי של טיל MD-620 בעל שני שלבים. שיגור זה נכשל עקב בעיה במערכת ההנחיה.

שיגור מוצלח ראשון של הגרסה הדו שלבית של הטיל התקיים ב-16 במרץ 1966, והושג בו טווח של 450 ק"מ. בסתיו 1968 נערכו 16 שיגורים, מהם 10 הוכתרו כהצלחה מושלמת, 3 הוגדרו כהצלחה חלקית, ושלושה נכשלו.

## דגמים מאוחרים
ב-3 ביוני 1967, ערב מלחמת ששת הימים, נכנס לתוקפו האמברגו שהטיל נשיא צרפת שארל דה גול על ישראל. משלוחי נשק מצרפת הופסקו וישראל נאלצה להתמודד עם מצב חדש לחלוטין. ב-3 בינואר 1969 הוחרף האמברגו וכלל גם איסור על ייצוא חלקי חילוף. בסיוע המוסד הוברח לישראל באותה שנה ציוד רב כולל טילים שלמים. רצף הפיתוח התחדש בתעשייה האווירית לישראל במפעלה בבאר יעקב.

פיתוח הטיל הבליסטי "יריחו" נמשך בישראל תחת מעטה חשאיות. לא פורסמו באופן רשמי פרטים על השיפורים שנעשו בגרסאות מתקדמות שלו, אך ניתן ללמוד על יכולותיה הטכנולוגיות של ישראל בתחום זה מהיכולות שהופגנו על ידי משגר הלוויינים "שביט" מתוצרתה.

### יריחו 2
הטיל השני בסדרה מכונה **יריחו 2** (Jericho 2 A-B). על-פי עדות עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית ריצ'רד א. קלארק בפני תת-הוועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת חוץ של בית הנבחרים הטיל היה בפיתוח בשנות ה-80 של המאה ה-20. על-פי הערכות, הוא בעל שני שלבים ומונע בדלק מוצק. משקלו 16–25 טונות. טווחו המרבי אינו ידוע בוודאות, אך דווח כי בניסויים שנערכו בשנים 1987–2005 בים התיכון, הטיל הגיע לטווחים של 1,500–4,000 ק"מ. ראש קרב במשקל של 1,000 קילו מעריכים כי ביכולותיו הוא מקביל לטיל הפרשינג האמריקני.

### יריחו 3
ה**יריחו 3** (Jericho 3 A-B-C-D) הוא גרסה שלישית עוצמתית ומתקדמת יותר של הטיל. זהו טיל בליסטי תלת-שלבי בין-יבשתי בעל טווח גדול מאוד. מאחר שכל מידע על טיל זה הוא מסווג וחסוי, אין עליו מידע אמין אלא רק הערכות – לרוב על ידי גורמי ביון, מכוני מחקר וכלי תקשורת זרים – ואלה משתנות ממקור למקור באופן ניכר.

נטען כי ניסויים בטיל נערכו לראשונה ב־2008 והוא נכנס לשירות ב-2011–2021.טווחו 1,500–2.500–5,000–11,500 ק"מ והוא בעל יכולת נשיאה של 4 ראשי קרב גרעיניים ותרמו-גרעיניים במשקל 1,500 ק"ג בעוצמה של כ-30–250 קילוטון מאורניום ופלוטוניום.

כל הפרסומים הזרים, כולל ב"ג'יינס אינפורמיישן גרופ", המפרסמים פרטים על הטיל הזה, מוסרים פחות או יותר את המידע שלהלן: טיל תלת-שלבי המונע בדלק מוצק ובעל כושר נשיאת ראשי קרב במשקל של 1,500 ק"ג. הטיל מסוגל לשאת 4 ראשי חץ גרעיניים קטנים יותר הניתנים לשיגור למטרות נפרדות. משקל הטיל בעת השיגור 18–23–28–48 טונות, (A-B-C-D) אורכו 23 מטרים וקוטרו 2.2 מטרים. לפי הערכות המומחים, מדובר בטיל הדומה ביכולותיו לטיל "שביט" המשמש את ישראל לשיגור לוויינים. על-פי הערכות מומחי טילים בעולם, הטווח של הטיל נע בין 5,000 ק"מ עד ל-11,500 ק"מ, תלוי במשקל המטען. המומחים אף מרחיקים לכת וקובעים כי אם הטיל נושא פצצות אטום במשקל 250 ק"ג הוא מסוגל לעבור את הטווח המקסימלי. על-פי תמונות של הטיל הזה המופצות בעולם, ניתן לשגר את "יריחו 3" ממתקני שיגור במחפורות (כולל סילו טילים ) וגם ממערכת מתנייעת. על-פי ההערכות בעולם, הטיל הפך למבצעי והוכנס לשימוש במהלך 2010 אחרי שנוסה בהצלחה, בפעם הראשונה, כששוגר ב-17 בינואר 2008 מבסיס פלמחים.

על-פי דיווח סודי שנמסר לקונגרס בארצות הברית כבר ב-2008, טיל מסוג "יריחו 3", עם מטען של עד 1,500 ק"ג, יעניק לישראל את יכולת המהלומה הגרעינית לכל מדינות המזרח התיכון, אפריקה, אירופה, אסיה, כמעט כל צפון אמריקה, וחלקים נרחבים של דרום אמריקה וצפון אוקיאניה.

הוערך כי ישראל ייצרה 100 טילי יריחו 2 ו־100 טילי יריחו 3 עם 4 ראשי קרב גרעינים כאחד התרחישים להתמודדות נגד תוכנית הגרעין האיראנית, זאת מבלי לסכן חיי טייסים, מבלי לאבד מטוסים במסלול התקיפה או בסופו, ומבלי להיקלע לצורך לתאם את הפעולה עם מדינות זרות.

### יריחו 4
על פי פרסומים זרים ישראל מפתחת את "**יריחו 4**",(Jericho 4 A-B-C-D) דגם חדש של הטיל הבליסטי ארוך הטווח. באתר "פרויקט ויסקונסין", העוסק בפיקוח על ראשי נשק גרעיני בעולם, נטען כי טווחו הוא 1,500–2,500–5,000–14,000 ק"מ, ומדובר בטיל תלת-שלבי. יריחו 4 יחליף את יריחו 2 שאמור לצאת משירות מבצעי עד 2032. יריחו 4 מסוגל לשאת 10-8 ראשי קרב במשקל של 4.000 קילו עם מערכת הטעיה (ראשי קרב מזויפים). ניסוי ראשון של יריחו 4 נערך בשנת 2024 ואמור להיכנס לשירות מבצעי בין 2026–2028. ישראל תייצר 100 טילי יריחו 4.

### סדרת הטילים RSA
ממוזער|RSA-3
על פי פרסומים זרים, בעבר סייעה ישראל בפיתוח תוכנית הטילים הדרום אפריקאית שהתבססה בתחילה על יריחו 2, וניתן לסדרת הטילים האלו השם RSA. הפיתוח נקטע סופית בשנת 1994 תוך כדי הפיתוח של RSA-4 שהיה אמור להיות משגר כדוגמת הדגם שביט.

## שימוש
ישראל מעולם לא מסרה רשמית מידע על יכולותיה בתחום הטילים הבליסטיים.

ככל הידוע ישראל לא שיגרה את טילי ה"יריחו" באופן מבצעי להשמדת מטרות אויב, אך כן השתמשה בהצגה מוגבלת שלהם לצורכי הרתעה אסטרטגית.

השימוש הראשון בטילי יריחו היה ב-8 באוקטובר 1973. במהלך מלחמת יום כיפור חשפה ישראל את טילי היריחו כך שיצולמו על ידי לווייני ריגול סובייטים תוך כדי ידיעה שהתצלומים יועברו למצרים. החלטה זו של הרמטכ"ל דדו להציב את הטילים ולחשוף אותם ללווייני הריגול התקבלה בעקבות מידע מודיעיני שהועבר לישראל על ידי אל"ם פרופסור יובל נאמן שהיה באותה תקופה מקשר בין רה"מ לפנטגון. המידע כלל תצלומי לוויין שבהם מצרים פרסה משגרי סקאדים בדלתה של הנילוס, ובסמוך אליהם הוצבו משאיות שלפי ניתוח המודיעין הטכנולוגי האמריקאי משמשות לנשיאת ראשי נפץ גרעיניים לסקאד, וכן מידע על אוניית משא סובייטית בדרכה לנמל אלכסנדריה אשר בעת מעברה בדרדנלים זיהה בה ביון הצי האמריקני חומר רדיואקטיבי.

אף שמאז לא ידוע על שימוש נוסף בטילים, ישראל השתמשה לפחות פעם אחת נוספת בטילים ובידע על יכולותיהם, כדי לאותת על כוונותיה. בשנת 1990, בעיצומו של המשבר במלחמת המפרץ, חשפה ישראל חלק מן הטילים ללוויין ריגול אמריקאי, כאות לכך שקצה במדיניות ההבלגה שנכפתה עליה. ולפי עדותו של שגריר ארצות הברית בישראל, באותה תקופה, ויליאם בראון: 

ב-6 באפריל 2000 שוגר טיל בליסטי לטווח קצר מסוג "יריחו 1" מאתר השיגור וניסוי הטילים שבפלמחים לעבר הים התיכון במסגרת ניסוי טיסה. הטיל פגע במרחק של כ-25–40 מיל (40–64 ק"מ) מהסיירת USS Anzio מסוג אגיס של הצי האמריקני, ששייטה במרחק של כ-250 מיל (402 ק"מ) מחופי ישראל. הסיירת עקבה אחר הטיל כמעט מרגע שיגורו באמצעות המערכות בה היא מצוידת. האמריקנים התרעמו על כך שישראל לא דיווחה על כוונתה לערוך את הניסוי למרות הנוהג הקיים בעולם בניסויים מעין אלו ואף על פי שידעה על הימצאותם של כלי שיט אמריקנים בסביבה. בתגובה אמר דובר השגרירות הישראלית, מארק רגב, כי "כאשר אנו מבצעים ניסוי בטיל, בין אם ביבשה ובין אם בים, ישנם נוהלי בטיחות שנשמרים בקפדנות", "אזור הניסוי נבדק בקפידה". לטענת גורם אמריקני רשמי, בשנתיים שקדמו לתקרית זאת שיגרה ישראל שני טילים לעבר סביבה בים בה שהו באותה עת כלי שיט של הצי האמריקני, מבלי שדווח להם על כך מראש. להערכת אנשי מחלקת ההגנה האמריקנית, ישראל לא דיווחה מראש על כוונתה לבצע את הניסויים כדי למנוע מארצות הברית מלנטר את הניסויים וללמוד על מאפייניו הטכניים של ה"יריחו".

ניסויי טיסה נוספים בטילים בליסטיים ששוגרו מבסיס פלמחים ויוחסו לטיל יריחו התקיימו בתאריכים 17 בינואר 2008, 2 בנובמבר 2011, 12 ביולי 2013, 5 במאי 2015, 29 במאי 2017, 6 בדצמבר 2019 ו-24 ביוני 2024 בכל המקרים נצפו שובלי הטילים מאזורים נרחבים בגוש דן, אך בחלק מהמקרים לא ניתן אישור רשמי לזהותם בעוד בחלק נטען שמדובר בניסויי מערכות הנעה רקטית.

בדצמבר 2017 פרסם כלי התקשורת אל-מיאדין הלבנוני ידיעה שבה נטען כי בתקיפה בסוריה ב-2 בדצמבר 2017 שיגרה ישראל שני טילי קרקע-קרקע מדגם "יריחו 1" ושמערכת ההגנה האווירית הרוסית פנציר-S1 יירטה אחד מהם. לידיעה זו אין אימות נוסף ממקור אמין.

## ראו גם
* שביט (משגר לוויינים)
* כנף 2
* תוכנית הגרעין של ישראל

## לקריאה נוספת
* .
* דני שלום, "מטוסים בערפל הקרב - חיל האוויר במלחמת יום כיפור 1973" - כרך ב', עמ' 1219, באוויר - פרסומי תעופה וחלל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים, פברואר 2022.

## קישורים חיצוניים
* יריחו, באתר חברת דאסו תעופה 
* דו"ח של ה-CIA משנת 1974 
* 
* דו"ח על טילי מדינת ישראל, 2005 
* 
* 
* 
* יריחו, באתר Encyclopedia Astronautica

## הערות שוליים

קטגוריה:טילים בליסטיים
קטגוריה:טילי קרקע-קרקע
קטגוריה:טילים ישראליים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ישראל
קטגוריה:מוצרי מפעל מלמ
קטגוריה:טילים בעלי יכולת MIRV
קטגוריה:טילים בליסטיים בין-יבשתיים
קטגוריה:יחסים צבאיים דרום אפריקה – ישראל
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים ישראליים