open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דמטריוס שיפ ג'וניור

**דמטריוס שיפ ג'וניור** (באנגלית: **.Demetrius Ship Jr**; נולד ב-20 בנובמבר 1988) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל גילום הראפר והשחקן טופאק שאקור בסרט הביוגרפי אודות חייו משנת 2017, "טופאק: כל העיניים עליי" וכמנהיג כנופיית קרנשאו טיירון מור בסדרת הטלוויזיה "All American" .

שיפ לוהק לתפקיד של טופאק עוד בשנת 2011 לאחר שחבר המליץ לו לנסות את מזלו באודישן לאור הדמיון הרב בינו לבין כוכב ההיפ-הופ. הצילומים לסרט החלו בדצמבר 2015, כשהסרט משתחרר ביוני 2017. אביו של שיפ הפיק את השיר של טופאק "Toss It Up" והכיר את אחד המפיקים המיועד לסרט, אל.טי האטון, שעזר לו לקבל את התפקיד.

לשיפ שלושה ילדים משתי אמהות; לפני קריירת המשחק שלו עבד בשירות לקוחות פרונטלי ברשת הקמעונאית טארגט וכטכנאי שטח ב-Dish Network.

## פילמוגרפיה
### סרטים

### טלוויזיה

#### מקרא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טופאק שאקור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1988
בנג'מין ווטקינס לי

**בנג'מין ווטקינס לי** (באנגלית: **Benjamin Watkins Leigh**; 18 ביוני 1781 – 2 בפברואר 1849) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה וייצג את וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו ומשפחה
בנג'מין ווטקינס לי נולד ב"Gravel Hill", במחוז צ'סטרפילד שבוירג'יניה, ב-18 ביוני 1781. הוא היה בנם של הכומר ויליאם לי (נפטר ב-1787) ואליזבת (לבית ווטקינס) לי (נפטרה ב-1799). הוא למד במכללת ויליאם ומרי, למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין בפיטרסבורג בשנת 1802. הוא גם סייע בגידול אחיו הצעיר ויליאם.

### קריירה
לאחר שייצג את מחוז דינווידי בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1811–1813, עבר לי לריצ'מונד, שם התקדם במהירות במקצועו. הוא הכין את קוד וירג'יניה המתוקן ב-1819, היה ציר בוועידת החוקה של וירג'יניה בשנים 1829–1830, שימש כמדווח של בית המשפט לערעורים של וירג'יניה בשנים 1829–1841, ונבחר שוב לבית המחוקקים של וירג'יניה, הפעם כנציג מחוז הנריקו בשנים 1830–1831.

האספה הכללית של וירג'יניה מינתה את לי, איש המפלגה הוויגית, לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ויליאם קייבל ריבס שהתפטר. הוא נבחר שוב לסנאט ב-1835.

בתקופת כהונתו של לי בסנאט החריף הוויכוח סביב העבדות. בית הנבחרים העביר חוק שהדף כל עצומה נגד העבדות, והצעה דומה בסנאט נפלה, אף שהסנאט אימץ שיטה אחרת להתעלם מעצומות כאלה. הנשיא אנדרו ג'קסון קרא לקונגרס למנוע הפצת חומרי ביטול-עבדות בדואר הפדרלי, אך הסנאט דחה את החוק בהצבעה של 19–25.

לי הציע חרם כולל במדינה על עיתונים התומכים בשחרור שחורים, וכתב שלווירג'ינאים יש את הזכות "לדכא ככל יכולתנו את מה שאנו רואים כדברי הסתה, מסוכנים או מרושעים".

כל מדינה גינתה את מדיניות הביטול החד-צדדי של קרוליינה הדרומית (nullification), ולי נשלח לשכנע את מנהיגיה להימנע מהסלמה. הוא כיהן בסנאט עד התפטרותו ב־4 ביולי 1836, ולאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בריצ'מונד.

בנז'מין ווטקינס לי היה ממייסדי החברה ההיסטורית של וירג'יניה בשנת 1831 ויושב הראש הראשון של ועדתה הקבועה.

### חיים אישיים
ב־24 בדצמבר 1802 נישא למרי סלדן ווטקינס (בערך 1784–1813), בתם של תומאס ווטקינס ורבקה קארי (לבית סלדן) ווטקינס.

לאחר מותה של מרי ב־1813 נישא לי ב־30 בנובמבר 1813 לסוזנה "סוזן" קולסטון (נולדה ב־1792), בתם של הסוחר ראולי תומאס קולסטון ואליזבת (לבית מרשל) קולסטון – אחותו של נשיא בית המשפט העליון ג'ון מרשל. נולדו להם שני ילדים.

לאחר מות סוזן נישא ב־24 בנובמבר 1821 לג'וליה ויקהאם (1801–1883), בתם של ג'ון ויקהאם ואליזבת סלדן (לבית מק'קלורג) ויקהאם, ונולדו להם תשעה ילדים.

### מותו ומורשתו
לי נפטר בריצ'מונד ב־2 בפברואר 1849 ונקבר בבית העלמין Shockoe Hill.

ביתו בריצ'מונד, "בית בנג'מין ווטקינס לי", נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1969.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי מכללת ויליאם ומרי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1781
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1849
ריצ'רד פארקר

**ריצ'רד אליוט פארקר** (באנגלית: **Richard Elliott Parker**; 27 בדצמבר 1783 – 10 בספטמבר 1840) היה עורך דין, חייל, שופט ופוליטיקאי בווירג'יניה. פארקר כיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה ובסנאט של ארצות הברית, ובהמשך כיהן כשופט בבית המשפט העליון לערעורים של וירג'יניה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו ומשפחתו
פארקר נולד ב-27 בדצמבר 1783 בחוות "Rock Spring" שבמחוז וסטמורלנד, וירג'יניה, והיה בנם של הקפטן ויליאם הרוור פארקר ומרי (סטורמן) פארקר, ונכדם של השופט ריצ'רד פארקר ואליזבת (ביל) פארקר. הוא למד משפטים אצל סבו בביתו "Lawfield" שבמחוז וסטמורלנד.

### קריירה
לאחר שהוסמך לעריכת דין, עסק פארקר במקצועו במחוז וסטמורלנד, שבו ייצג את המחוז פעמיים בבית הנבחרים של וירג'יניה. בבחירתו השנייה הוגש ערעור על התוצאה, והמועמד שהפסיד בהפרש קטן ירש את מושבו של פארקר בבחירות שלאחר מכן.

במלחמת 1812 שירת פארקר בדרגת לוטננט קולונל ברגימנט המיליציה ה־35 של וירג'יניה. במסגרת זו היה אחראי על הגנת אזור Northern Neck מפני חדירות של הצבא הבריטי. ב־16 בספטמבר 1814 נפצע בעת ההתקפה הבריטית שבמהלכה נשרפה וושינגטון.

לאחר המלחמה חזר פארקר לעיסוק פרטי במשפטים. ב־26 ביולי 1817 בחרה בו האספה הכללית של וירג'יניה לכהונת שופט בית המשפט הכללי. ב־12 בדצמבר 1836 בחרו בו שוב המחוקקים, הפעם לכהונה בסנאט של ארצות הברית כנציג וירג'יניה. כג'קסוניאני, מילא את מקומו של בנג'מין ווטקינס לי שהתפטר. פארקר התפטר מן הסנאט ב־13 במרץ 1837 כדי לקבל מינוי לבית המשפט העליון לערעורים של וירג'יניה, גם הוא באמצעות בחירת המחוקקים. הוא סירב להתמנות לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית שהוצע לו בידי הנשיא מרטין ואן ביורן.

### מותו
פארקר נפטר באחוזתו "Soldier’s Retreat", סמוך לסניקרסוויל (כיום בלומונט, מחוז קלארק), וירג'יניה, ב־10 בספטמבר 1840. הוא נטמן לצד אשתו, אליזבת פושי פארקר, בכנסיית גרייס האפיסקופלית שבברייוויל, מחוז קלארק.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1783
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1840
החלטה 100 של מועצת הביטחון של האו"ם

**החלטה 100 של מועצת הביטחון של האו"ם** היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם לגבי עבודות ישראליות להטיית הירדן באזור גשר בנות יעקב.

## רקע
כחלק מהקמת המוביל הארצי יזמה ישראל הקמת תעלת הטיה שתסיט את מי הירדן למאגר ברמת כורזים ומשם למוביל הארצי. התעלה נועדה להתחיל כקילומטר דרומית לגשר בנות יעקב, באזור המפורז המרכזי בגבול ישראל–סוריה.

ב־2 בספטמבר החלו העבודות לפריצת התעלה בשטח המופרז.

סוריה התנגדה לעבודות הללו כחלק מהמלחמה על המים ומתביעתה לגבי הריבונות באזור המופרז. סוריה התלוננה לוועדת שביתת הנשק על העבודות, ויו"ר הוועדה ואגן בניקה הורה ב־25 בספטמבר כי על ישראל לחדול מביצוע העבודות.

## הדיון במועצת הביטחון
לקראת הדיון במועצת הביטחון שלחה ישראל משלחת לאו"ם שכללה את היועץ לענייני המזרח התיכון במשרד החוץ גדעון רפאל, ראש אג"ם משה דיין ומנהל תה"ל שמחה בלאס.

הדיון החל בהצעת החלטה שהעלה נציג פקיסטן. לאחר ששגריר ישראל באומות המאוחדות אבא אבן הודיע כי ממשלת ישראל מוכנה להפסקה זמנית של העבודות עד לבירור של סוגיית גבול ישראל–סוריה במועצת הביטחון, הציע שגריר צרפת במועצה הצעה החלטה שהתקבלה פה אחד המקבלת את ההודעה הישראלית.

### נוסח ההחלטה

## לאחר ההחלטה
למחרת קבלת ההחלטה, ב־28 באוקטובר, השביתה ישראל את העבודות בהתאם להחלטה. ממשל דווייט אייזנהאואר חידש את הסיוע הכלכלי האמריקאי לישראל, שהופסק במטרה ללחוץ עליה בסוגיה.

בינואר 1954 הגישו מעצמות המערב הצעת החלטה להתיר את המשך העבודות לאחר הבטחת זכויות הערבים בקרקע ובמים, אך ההצעה נדחתה בעקבות וטו של ברית המועצות.

## הערות שוליים

100
100
קטגוריה:יחסים צבאיים ישראל–סוריה
קטגוריה:1953 בישראל
למואל בואודן

**למואל ג'קסון בואודן** (באנגלית: **Lemuel Jackson Bowden**; 16 בינואר 1815 – 2 בינואר 1864) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בואודן נולד ב-16 בינואר 1815 בעיר ויליאמסבורג, וירג'יניה, והשלים את לימודיו במכללת ויליאם ומרי בשנים 1831–1832.

### קריירה
כאדם בוגר התיישב בואודן בויליאמסבורג ועסק שם בעריכת דין. הוא נבחר שלוש פעמים לבית הנבחרים של וירג'יניה, וכיהן בין 1841 ל-1846.

בשנת 1850 הוא נבחר לוועידת החוקה של וירג'יניה של 1850. הוא היה אחד משני הנציגים שנבחרו ממחוז הנציגים 'טיידווטר', שכלל את מחוזות אסקס, קינג אנד קווין, מידלסקס ומת'יוס.

בשנת 1860 שירת כאלקטור נשיאותי מטעם מחוז הקונגרס שלו.

במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית כיהן בואודן כראש עיריית ויליאמסבורג, וירג'יניה, בשנים 1862–1863, באזור שהיה תחת כיבוש כוחות האיחוד. לאחר הקמת מדינת וירג'יניה המערבית בשנת 1863 על ידי וירג'יאנים שתמכו באיחוד, בחר 'הממשל המשוחזר של וירג'יניה' בבואודן לייצג את וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית בשנת 1863 מטעם 'מפלגת האיחוד'. הוא כיהן שם מ-4 במרץ 1863 עד מותו.

### מותו ומשפחתו
בואודן נפטר ב-2 בינואר 1864 ממחלת האבעבועות השחורות בזמן שכיהן בתפקיד בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות של הקונגרס בעיר.

בנו של בואודן, תומאס ראסל בואודן, כיהן כתובע הכללי של וירג'יניה הן בממשל המשוחזר והן בתקופת השיקום שלאחר המלחמה. אחיינו, , ייצג את מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1887–1891.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1815
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1864
תאופיק אבו נעים

**תאופיק עבדאללה סולימאן אבו נעים** (בערבית: **توفيق أبو نعيم**; נולד ב-30 באפריל 1962) הוא מחבל פלסטיני שמשמש כראש מנגנוני הביטחון של חמאס ברצועת עזה, מאז דצמבר 2015.

## ביוגרפיה
אבו נעים נולד ב-1962 וגדל במחנה הפליטים אל-בורייג', אליו עברה משפחתו מאזור באר שבע במלחמת העצמאות. בעבר העיד בפני רופא צרפתי שתשאל אותו כי הוא זוכר את מלחמת ששת הימים מילדותו, וכן את פעילות לוחמי צה"ל בבתי המחנה. אבו נעים למד באוניברסיטה האסלאמית בעזה והשלים תואר ראשון בתאולוגיה (לימים השלים גם תואר דוקטור). הוא נשוי ואב לשלושה בנים ובת.

אבו נעים הצטרף לאחים המוסלמים בפלסטין בשנת 1983, היה עד להקמת חמאס והקים תא התנגדות צבאי עם יחיא סינוואר ורווחי מושתהא שמטרתו הייתה לפגוע בכוחות צה"ל ובמשתפי הפעולה הפלסטינים שלהם.

אבו נעים נעצר ב-14 במאי 1989 ונידון על ידי ישראל למאסר עולם, הוא היה אחד ממנהיגי האסירים הביטחוניים של תנועת חמאס בבתי הכלא בישראל, בהם ריצה את מאסרו במשך 22 שנים, עד לשחרורו במסגרת עסקת שליט בשנת 2011. בשנותיו בכלא הוא היה שותפו לתא של יחיא סינוואר. לאחר שחרורו, אבו נעים השלים תואר שני בדוקטרינה אסלאמית. מאז 2015 הוא מכהן כראש מנגנוני הביטחון של חמאס ברצועת עזה.

ביתו הופצץ שלוש פעמים על ידי חיל האוויר הישראלי במהלך השנים 2012, 2019 ו-2021. בנוסף הוא היה מטרה לניסיון התנקשות ב-2017, כאשר מכוניתו התפוצצה בזמן שהוא עמד לפתוח את דלת הרכב, לאחר שעזב את תפילות יום שישי במסגד אל-אחסאן ליד גשר ואדי עזה באל-זהרה שבמחנה הפליטים נוסייראת במרכז רצועת עזה, מה שגרם לפציעתו באורח בינוני. במשרד הפנים של חמאס ברצועת עזה ייחסו את ניסיון החיסול לארגון דאעש ברצועת עזה.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:אסירים ביטחוניים בישראל
קטגוריה:משוחררי עסקת שליט
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האסלאמית בעזה
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1962
קניה מור

**קניה מור** (באנגלית: **Kenya Moore**; נולדה ב-1971) היא שחקנית אמריקאית.

## ביוגרפיה
מור נולדה בדטרויט להורים נערים וגודלה על ידי סבתה מצד אביה, וזאת לאחר שאמה נטשה אותה בהיותה בת שלושה ימים.

בסרט "Waiting to Exhale" שיחקה את יריבתה של ויטני יוסטון, ב-2000 שיחקה בסרט הארוטי "Trois", ב-2003 שיחקה לצד גבריאל יוניון בקומדיה הרומנטית "Deliver Us from Eva".

ב-2007 הופיעה בסרט המתח "I Know Who Killed Me" לצד לינדזי לוהן.

היא שיחקה בפעם הראשונה בטלוויזיה בפרק של הנסיך המדליק מבל אייר ולאחר מכן הופיעה רבות בסדרות נוספות.

ב-2012 הוציאה סינגל.

היא הופיעה בתוכנית המציאות "עקרות בית אמיתיות: אטלנטה"

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:זוכות מיס ארצות הברית
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1993
ויליאם רואן

**ויליאם הנרי רואן** (באנגלית: **William Henry Roane**; 17 בספטמבר 1787 – 11 במאי 1845) היה פוליטיקאי מווירג'יניה שכיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה, בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית. הוא היה בנו של השופט ספנסר רואן ונכדו של האב המייסד פטריק הנרי.

## ביוגרפיה
רואן נולד ב-17 בספטמבר 1787 בווירג'יניה ולמד לימודים מכינים בצעירותו. בשנים 1812–1815 כיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה, ולאחר מכן נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1814, וכיהן שם בשנים 1815–1817. רואן לא ביקש להיבחר מחדש, ובמקום זאת מונה לחבר המועצה המבצעת של וירג'יניה.

מאוחר יותר נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא מושב שהתפנה, וכיהן בו בשנים 1837–1841. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת הסנאט לענייני מחוז קולומביה בין 1837 ל־1839. לאחר שנכשל בניסיון להיבחר מחדש, עסק רואן בחקלאות עד מותו ב־11 במאי 1845 באחוזתו "Tree Hill" שבווירג'יניה. הוא נקבר בבית הקברות של משפחת ליינס במחוז הנובר, וירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1787
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1845
איה סומך

**איה דבורה סומך** (נולדה ב-1974) היא קולנוענית, משוררת ומלחינה ישראלית.

## ביוגרפיה
סומך נולדה ב-1974 לאב ממוצא עיראקי ואם ממוצא רוסי ופולני. אביה היה טייס ובילדותה גדלה בבסיסים צבאיים.

למדה לתואר משולב למצטיינים בספרות עברית ובמשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיימה בהצטיינות תואר ראשון בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.

## קריירה מקצועית
### קולנוע
* **שאלות של פועל מת** (2002) - בימוי ומשחק בסרט הגמר שלה בחוג לקולנוע, העוסק במאבקים בין פועלים למעסיקים, מעמד נמוך למעמד גבוה, ומזרחים לאשכנזים. במהלך המחאה החברתית של 2011 הוקרן הסרט מחדש במסגרת פרויקט "קולנוע מאבק".
* **מתמורפוזה** (2006) - עוזרת עריכה בסרטה התיעודי של נטעלי בראון על ארבע נשים שעברו אונס או גילוי עריות.
* **[[טלי פחימה]]: חוצה את הקווים** (2006) - עריכה לסרטו התיעודי של טל חכים שהוקרן בפסטיבל ירושלים ובערוץ 8.
* **שבלול במדבר** (2008) - עריכה לסרטו התיעודי של עודד אדומי לשם על כפר בדואי ליד באר שבע ובו אחוז החירשים הגדול בעולם. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל ירושלים 2008, לאחר שזכה במענק הפקה מהפסטיבל שנה קודם לכן.
* **סרוגייט** (2008) - עריכה לסרט שכתבה וביימה טלי שלום עזר, שזכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי החמישי לסרטי נשים.
* **אווה עוזבת** (2010) - סרט עלילתי קצר שביימה סומך במסגרת פרויקט “קפה – בין מציאות לדמיון” של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ביוזמתה ותחת ניהולה האמנותי של יעל פרלוב, בהשתתפות ירון מוטולה ונועה ברקאי.
* **מתחת לשטיח** (2011) - סרט תיעודי שביימה עם חגי ליניק על אימו, מאיה ליניק. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב וזכה בפרס הצילום הטוב ביותר.
* **[[פריז על המים]]** (2014) - עריכה של סרטה של הדס איילון, שזכה במדליית כסף בפרס האוסקר של האקדמיה האמריקאית לסטודנטים בקטגוריית הסרט הזר.
* **היה היה ילד** (2019) - כתיבת התסריט לסרטו התיעודי של אורי לוי. הסרט זכה בפרסי חבר השופטים וחביב הקהל בפסטיבל דוקאביב.

### כתיבה
בשנת 1994 הייתה אחת העורכים של הגיליון הראשון של כתב העת הדתי-לאומי לשירה יהודית־ישראלית "משיב הרוח".

מאז 2022 היא מפרסמת משיריה בין היתר במגזין המקוון גרנטה בעברית, מגזין מאזניים, כתב העת האירוטי "חפוז", ומוסף הספרות "המוסך".

סיפור קצר פרי עטה, "ברוריה, אשתו של רבי מאיר בעל הנס" התפרסם במסגרת פרויקט הסיפור הקצר שיזם יפתח אלוני בתמיכת מפעל הפיס.

ב-2022 החלה לכתוב ולהלחין שירים לקראת אלבום הבכורה שלה, וב-2024 הוציאה עם ניבה אלוש את "שיר עם יהודי", אותו כתבה והלחינה, והוקדש לנטבחי פסטיבל הנובה.

ב-2025 פרסמה בהוצאת טנג'יר שני ספרי שירה שאיגדו שירים שכתבה סומך בשנים 2016–2020 - "על התרבות או: רמזים משטרתיים לפתרון תעלומה בלשית" ו"יומנה של זונה או: מקרים סוציאליים".

## פרסים והוקרה
* מקום שלישי במסגרת ה-Cinéfondation לסרטי סטודנטים בפסטיבל קאן 2002 לסרטה "שאלות של פועל מת".
* פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל מונפלייה לשנת 2010 על סרטה "אווה עוזבת".
* פרס עידוד פיתוח מטעם קרן הקולנוע הישראלי 2012 לסרט "פסל הזהב", במסגרת לימודיה באוניברסיטת תל אביב.
* מקום ראשון על השיר "בריונות" בקטגוריית שירה בתחרות הארצית "מילה במקום" 2024.

## חיים אישיים
מתגוררת בגבעתיים. ב-2019 התמודדה לתפקיד יושבת ראש האגודה למען הלהט"ב.

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות ישראליות
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררות להט"ביות ישראליות
קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
סטגדם

**סטגדם** היא תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1999–2000 בערוץ 2 בזכיינית השידור שידורי קשת.

## תוכן
זוהי רצועת שידור בשבת בבוקר בהנחיית יעל פוליאקוב, שירי גדני, ישי קרני וישי גולן (שעזב בסוף העונה הראשונה) שם הם מנחים פינות שונות, מציגים קטעים קומיים ומציגים שידורי רצף (באמצעות "בייבי התינוק המרקד"), בכל פרק מגיע כוכב אורח לתוכנית ומשחק במשחק הטבעות על מנת לשבור שיא.

בין הסדרות ששודרו בשידורי הרצף היו: "הדרדסים", "ראגרטס", "העצבונים", "היי ארנולד!", "זבנג" ו"סיפורי מישמיש".

## פינות בתוכנית
* **כמעט סטגדם** (1999) - פינה בהנחיית בובות הגרב פיכסה וג'יף אשר מציגים את הסדרות הדרדסים וראגרטס ומדברים ביניהם.
* **המוח** (1999) - חידון קומי אותו מנחה ישי גולן והמוח (ישי קרני) והמתחרים של החידון הן שתי בובות גרב בשם פיכסה וג'יף, ברגע שהמוח נשרף השאלה עוברת לצופים בבית.
* **בלעדי לעדי** (1999) - פינה בהנחיית עדי נוימן.
* **ישי את ישי** (1999) - פינה אשר גולן וקרני מציגים המצאות כושלות.
* **אני והחברים שלי בסטגדם** (1999) - משחק בהשתתפות הצופים מעיין איקס עיגול המציג את הסמלילים של הסדרות המשודרות בסטגדם ואת המנחים.
* **על מורים וחיות אחרות** (1999) - פינה אשר בה ישי קרני מציג מורה מסוימת המגולמת על ידי שירי גדני אשר מתמחה מסוג אחר.
* **תלמידים וחיות אחרות** (2000) - בפינה זו שירי גדני מגלמת מורה אשר מסבירה על תלמיד מסוים אותו מגלמת יעל פוליאקוב.
* **משחק הטבעות** (1999) - הכוכב האורח של אותו פרק מנסה להשחיל כמה שיותר טבעות לקיר.
* **מלך הגבנ"צ** (2000} - משחק שהחליף את משחק הטבעות בעונה 2, שם הכוכב האורח זורק כדורים לחורים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1999
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:רצועות שידור בטלוויזיה בישראל
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
הגנה על ילדים מפני אלימות

**הגנה על ילדים מפני אלימות** היא מכלול של מדיניות, מערכות, חוקים, שירותים ופעולות מניעה המכוונים להבטיח כי כל ילד וילדה מוגנים מפני כל צורה של אלימות, התעללות, ניצול, הזנחה ונהגים פוגעניים אחרים – בבית, בבית הספר, בקהילה, במוסדות, בסביבה הדיגיטלית ובמצבי סכסוך וחירום. ארגונים בינלאומיים ובראשם יוניסף מגדירים הגנה על ילדים (Child Protection) כמניעה ותגובה לניצול, להתעללות, להזנחה, לנוהגים מזיקים ולאלימות נגד ילדים, במסגרת אמנת זכויות הילד ויעדי הפיתוח בר־קיימא של האו"ם (SDGs).

על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO) ויוניסף, כ־מיליארד ילדים ברחבי העולם חווים מדי שנה איזושהי צורה של אלימות גופנית, מינית או רגשית. האלימות גורמת לפגיעות גופניות, מחלות, קשיי למידה, הפרעות נפשיות ואף מוות, ומקושרת לסיכון מוגבר להתנהגויות מסכנות חיים, עוני ופגיעה בזכויות הילד לאורך מעגל החיים.

## הגדרה והיקף

בעולם המקצועי מקובל לראות בהגנה על ילדים מפני אלימות חלק ממערך כולל של הגנה על ילדים (Child Protection) – תחום העוסק במניעה ותגובה לניצול, התעללות, הזנחה, נהגים מזיקים ואלימות נגד ילדים בכל ההקשרים, ובבניית מערכות הגנה לאומיות (Child Protection Systems).

ארגון הבריאות העולמי מגדיר אלימות נגד ילדים כ"כל צורה של אלימות נגד אנשים מתחת לגיל 18", לרבות התעללות גופנית, מינית ורגשית, הזנחה וניצול, המתרחשים לרוב במסגרת יחסי אחריות, אמון או כוח. הגנה על ילדים מפני אלימות כוללת גם מניעת חשיפה לאלימות בין מבוגרים בסביבתם, למשל אלימות במשפחה, הנחשבת גורם סיכון משמעותי לילדים.

הגנה על ילדים מפני אלימות קשורה גם להקשרים של בריאות נפשית, בריאות דיגיטלית, זכויות הילד, מדיניות רווחה ומערכת המשפט הפלילי והאזרחי.

## סוגי אלימות ותחומי סיכון

ארגון הבריאות העולמי ויוניסף מבחינים בין צורות שונות של אלימות כלפי ילדים:
* **התעללות גופנית** – הכאה, דחיפה, שריפה, חנק, שימוש בנשק וכדומה.
* **התעללות מינית** – מגע מיני בכפייה או תוך ניצול, חשיפה של ילד למעשים או לתכנים מיניים, סחר מיני, פגיעה מינית בילדים ועוד.
* **התעללות רגשית/פסיכולוגית** – השפלה, איומים, דחייה, בידוד, חשיפה חוזרת לקונפליקטים חריפים וכדומה.
* **הזנחה** – אי־סיפוק צרכים בסיסיים של ילד: מזון, לבוש, טיפול בריאותי, השגחה, חינוך וביטחון.
* **ניצול כלכלי ועבודה מסוכנת** – כולל עבודת ילדים מסכנת, גיוס ילדים לכנופיות או לכוחות לוחמים במקרים של סכסוך מזוין.
* **אלימות מוסדית** – פגיעה בילדים במסגרת מוסדות חינוך, מוסדות טיפול, בתי יתומים, מתקני כליאה ועוד.
* **אלימות במרחב הדיגיטלי** – בריונות רשת, שיימינג, סחיטה מינית (sextortion), הפצת תכנים אינטימיים ללא הסכמה, גיוס והסתה ברשתות חברתיות ועוד.

## היקף התופעה והשלכותיה

על פי דו"ח המצב העולמי למניעת אלימות נגד ילדים לשנת 2020, שפורסם על ידי WHO, יוניסף וגופים נוספים, כמיליארד ילדים חוו בשנה החולפת איזושהי צורת אלימות גופנית, מינית או רגשית. דו"ח זה מציין כי כ־88% מהמדינות חוקקו חוקים מרכזיים להגנת ילדים מפני סוגי אלימות שונים, אך רק כ־47% מהן אוכפות את החוקים ברמה המספיקה ליציר

## ראו גם
* התעללות בילדים
* חרם חברתי
* הורה מנכר
* מוגנות מינית
* אבטחת מידע התנהגותית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זכויות הילד
הכל עד לכאן (שיר)

"**הכל עד לכאן**" הוא שיר בביצוע הזמר והיוצר הישראלי עמיר בניון, שגם כתב והלחין אותו. השיר יצא לאור בדצמבר 2005 כסינגל וכשיר הנושא של אלבומו של בניון "הכל עד לכאן", שיצא לאור בפברואר 2006.

## יחס הביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי תיאר את השיר במילים "שיר בקורת עצמית ('אני בתוך בועה… סתם מנופח בלי שום ערך') – **אחד משירי הנשמה המסעירים של עמיר**, גם אחת המנגינות היפות ביותר שכתב. עיבוד קצבי יפהפה, שצליל חשמלית ויבבת כינור נשזרים בו יחדיו. את השיר הזה אני לוקח איתי לאי בודד".

בתוך ביקורת על האלבום, כתב מבקר "הבמה" אורן בר־אל על השיר שהוא "מהשירים הטובים ביותר שהוציא בניון עד היום [...] מילים אמיתיות שחודרות עמוק, מנגינה נדירה, שרק אחרי כמה האזנות מבינים עד כמה היא תואמת את רוחו של השיר, הפקה מוזיקלית שקטה, מתפתחת וסוערת כשצריך, ושירה כנה ועוצמתית בדיוק במידה הנכונה. כל אלה שייכים לאחד מזמרי הנשמה הנוגעים ביותר שפועלים כאן היום, ולאלבום החדש שלו, שאינו מוכן לשחרר אותי מאחיזתו הלופתת".

## מצעדי מוזיקה
"הכל עד לכאן" היה הלהיט הגדול ביותר מהאלבום "הכל עד לכאן". השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־1 בדצמבר 2005 וצעד 12 שבועות, עד 9 במרץ 2006, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השני ב־19 בינואר 2006.

במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ו של רשת ג' השיר דורג במקום ה־21, ובמצעד השנתי הישראלי של גלגלצ הוא דורג במקום ה־18.

### מיקומי שיא

## משתתפים
* עמיר בניון – זמרה, עוד, סולו בס, קולות רקע
* דרור חליבה – גיטרות
* שמוליק דניאל – תופים ובס
* גדי סרי – כלי הקשה
* נדב ביטון – פסנתר וקלידים
* סאניא קרוייטור – כינור

### הפקה
* הפקה מוזיקלית – נדב ביטון, שמוליק דניאל
* עיבודים – נדב ביטון, שמוליק דניאל, עמיר בניון
* טכנאי הקלטה ומיקסים – שמוליק דניאל ב־Hook Studio
* עוזרי טכנאי – עידן קין, בן ספקטור, שי גבריאל
* תמיכה טכנית ומחשבים – עדי רביד
* עריכה דיגיטלית – Mark Wilder-Sony Studios N.Y

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי עמיר בניון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי עמיר בניון
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי עמיר בניון
קטגוריה:סינגלים בהוצאת התו השמיני
טפליצה (כדורגל)

**טפליצה** (בצ'כית: **FK Teplice**) הוא מועדון כדורגל צ'כי מהעיר טפליצה. נכון לעונת 2025/2026 משחק בליגת העל הצ'כית.

## היסטוריה
בעונת 1992/1993 בליגה השלישית, סיים המועדון במקום השני ועלה לליגה השנייה. בעונת 1995/1996 בליגה הצ'כית השנייה, סיים המועדון במקום השני ועלה לליגת העל.

המקום הטוב ביותר של המועדון בליגה היה המקום השני בעונת 1998/1999. בעקיבותו העפיל המועדון לעונת 1999/2000 בליגת האלופות, לשלב המוקדמות השלישי בו הפסיד 0–2 לבורוסיה דורטמונד.

בעונת 2002/2003 בגביע, לאחר ניצחונות על סלביה פראג ברבע הגמר ודינמו צ'סקה בודיוביצה בחצי הגמר, עלה המועדון לגמר בו התמודד כנגד פ.ק. יבלונץ וניצח 1–0. בעקבות הניצחון העפיל המועדון לסיבוב הראשון של גביע אופ"א בעונת 2003/2004 בו הפסיד ל-פ.צ. קייזרסלאוטרן.

בעונת 2004/2005 סיים המועדון במקום השלישי, עם אותו מספר נקודות כמו סלביה פראג, שסיימה במקום השני. והעפיל לסיבוב השלישי של מוקדמות גביע אופ"א, בו ניצח את פרטיזן מינסק. בסיבוב הראשון של גביע אופ"א המועדון התמודד מול אספניול. והודח לאחר תיקו 1–1 במשחק הראשון והפסד 0–2 במשחק הגומלין.

בעונת 2007/08 סיים המועדון במקום החמישי בליגה הצ'כית הראשונה, והעפיל לעונת 2008/2009 בגביע האינטרטוטו. הוא הפסיד בשערי חוץ לבודפשט הונבד.

בשנת 2009 זכה המועדון שוב בגביע, והעפיל שוב לעונת 2009/2010 בליגה האירופית. הוא הפסיד בתוצאה כוללת 2–3 להפועל תל אביב.

בעונת 2020/2021, סיים המועדון במקום 15 (מתוך 18) הנמוך ביותר מאז עלייתו לליגת העל. ובעונת 2021/2022, סיים המועדון במקום 12 (מתוך 16) והתמודד בבית הירידה, בו סיים במקום 15 מה שהוביל אותו לפלייאוף ירידה בו שיחק כנגד ולאשם וניצח 5–2.

## קבוצת מילואים
נכון לעונת 2024/25, קבוצת המילואים של המועדון טפליצה B משחקת בליגה השלישית בצ'כיה.

## תארים
* **גביע צ'כיה**
** **זכייה:** 2002/2003, 2008/2009
* **ליגת העל הצ'כית**
** **סגן:** 1998/1999

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל צ'כיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1945
סמל (דרגה)

**סַמָּל**, המקבילה ל**סרג'נט** (Sergent), היא דרגה צבאית ומשטרתית המוענקת לבעל תפקיד שאינו קצין. בשימושה הנפוץ היא הדרגה מעל רב־טוראי (Corporal) ומתחת לרב־סמל בגרסאות שונות.

## המונח

### סרג'נט
המונח סרג'נט מקורו בלטינית serviens, servire שמשמעו לשרת, דרך המונח sergant, serjant בצרפתית עתיקה, ועד לצורה האנגלית Sergeant. בימי הביניים נעשה שימוש ב־serviens במגוון מונחים, בהם serviettes de armis (), לוחמים שעמדו לרשות מלך צרפת ווסאלים אחרים שלא במסגרת אבירות רגילה. הסרג'נטים הללו היו בעיקרם פרשים חמושים או. במהלך המאה ה־15 היה מקובל ליצור יחידות צבאיות לא־הומגניות שכללו בעלי מקצועות שונים, בהם היה הסרג'נט הבכיר. התפתחות הצבאות ויצירת יחידות הומגניות יותר דחקה את השיוך לפרשים מהתואר, שהפך למפקד יחידה רגלית, בעוד בקרב הפרשים אומצו תארים כגון Corporal of Horse. במאות ה־16 וה־17 שימש המונח סרג'נט לתיאור החייל המקצועי, מסרג'נט הפלוגה דרך סרג'נט מייג'ור (serjeant-major) של הרג'ימנט ועד לסרג'נט מייג'ור ג'נרל (serjeant-major-general) של צבא, והייתה בקרב הדרגות הבכירות ביותר בצבאות אירופה.

### סמל
המילה סמל היא מילה חדשה שנוצרה מראשי תיבות של "**ס**גן **מ**חוץ **ל**מניין" עבור דרגת Sergeant, כתרגום לדרגת NCO (non-commissioned officer) המקובלת בצבא הבריטי. על סמך דרגה זו נוצרו שני מונחים נוספים בעברית: מש"ק (מפקד שאינו קצין), המשמשת לתיאור כלל המפקדים מקרב החוגרים, ונגד, המיוחד לאנשי קבע.
המונח "סמל חיל רגלים" שימש בחלקו כמקבילה לתפקיד מפקד כיתה.

המונח הופיע לראשונה בכתב בחוברת "לנוטר" שפורסמה מטעם ההגנה בתרצ"ט (1939).

### רקיב
בצבאות ערביים מקובל המונח רׇקִיבּ (رقيب) לדרגה זו.

## בישראל
### צה"ל

בנובמבר 1948 נכנסה לתוקפה "חוקת המשטר והנוהג" של צה"ל, שקבעה סולם דרגות שכלל סמל, סמל אפסנאי, רב סמל פלוגתי ורב סמל גדודי. תפקיד הסמל האפסנאי הפך במרוצת הזמן לסמל מחלקה.

דרגת סמל שימשה בסיס לשתי דרגות אחרות שהונהגו במקביל: סמל ראשון ורב־סמל ראשון (רס"ר). 

בחיל האוויר הייתה נהוגה בשנים 1948–1951 דרגת .

באפריל 1977 נוצרה דרגה נוספת לנגדים, המבוססת אף היא על דרגת סמל: רב־סמל בכיר (רס"ב). ב־1986 הוחלט על יצירת דרגה נוספת על בסיס דרגת סמל, רב־סמל מתקדם (רס"מ), בין רס"ר לרס"ב.

כיום מוענקת דרגת סמל המוענקת לחיילים עורפיים לאחר 21 חודשים בשירות, לתומכי לחימה לאחר 18 חודשים וללוחמים לאחר 16 חודשים.

במשמר הכנסת השימוש בדרגה זהה לדרגות צה"ל, מסמל עד רב סמל מתקדם.

### משטרת ישראל
בדרגות משטרת ישראל אין דרגת סמל עצמאית, ובמקומה קיימים סמל שני, סמל ראשון, ורב סמל כדרגות שוראים. בנוסף, שלוש מתוך ארבע דרגות הנגדים מתבססות על הדרגה: רב סמל ראשון, רב סמל בכיר ורב סמל מתקדם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דרגות צבאיות
קטגוריה:דרגות צה"ל
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ג'ון קרלייל

**ג'ון סניידר קרלייל** (באנגלית: **John Snyder Carlile**; 16 בדצמבר 1817 – 24 באוקטובר 1878) היה סוחר, עורך דין, בעל עבדים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן גם כחבר הסנאט של ארצות הברית. הוא היה תומך נחרץ באיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, וייצג את הפלג הנאמן לאיחוד בווירג'יניה – פלג שהוביל בסופו של דבר להיווצרותן של שתי מדינות נפרדות.

## ביוגרפיה
קרלייל נולד ב-16 בדצמבר 1817 בווינצ'סטר שבווירג'יניה. הוא קיבל את חינוכו מאמו עד גיל ארבע עשרה, אז החל לעבוד כמוכר בחנות, ובגיל שבע עשרה פתח עסק משלו. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1840, והחל לעסוק בעריכת דין בבוורלי. עם כניסתו לפוליטיקה הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ונבחר כציר לוועידת החוקה של וירג'יניה ב־1850. קרלייל כיהן כחבר הסנאט של וירג'יניה בשנים 1847–1851. בשנת 1854 הצטרף לתנועת שאינם יודעים דבר החדשה וכיהן כנציג מחוז הקונגרס ה-11 של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך קדנציה אחת.

קרלייל היה נציג מחוז הריסון לוועידת הפרישה של וירג'יניה בשנת 1861, והצביע נגד החלטת הפרישה השנויה במחלוקת. הוא היה ממובילי תנועת ההתנגדות לפרישה, ודמות מרכזית בוועידת וילינג ביוני 1861. ב־13 ביוני 1861, בישיבה הראשונה של הוועידה השנייה בווילינג, חיבר קרלייל את "הצהרת העם של וירג'יניה". ההצהרה קבעה כי החלטת הפרישה אינה חוקית, משום שהוועידה שבה התקבלה כונסה על ידי האספה הכללית ולא באמצעות משאל עם. עוד קראה ההצהרה לארגון מחדש של ממשלת וירג'יניה, בטענה כי החלטת הפרישה הותירה את כל משרות השלטון המדינתיות ריקות. ממשלת וירג'יניה המשוקמת, שנוסדה בווילינג כבירתה הזמנית, הוכרה במהירות על ידי הנשיא אברהם לינקולן והקונגרס כממשלתה החוקית של כל מדינת וירג'יניה. עם זאת, קרלייל התנגד לפיצול המדינה ולהקמת מדינה חדשה – וירג'יניה המערבית – מתוך השטחים הנאמנים לאיחוד.

קרלייל נבחר שוב לקונגרס ב־1861 מטעם מפלגת האיחוד, אך החזיק במושבו בבית הנבחרים רק מה־4 ביולי ועד ה־13 ביולי, אז נבחר לאחד משני הסנאטורים של ממשלת וירג'יניה המשוקמת. הוא כיהן בסנאט עד 1865. לאורך כהונתו היה תומך עקבי בפרשנות מצמצמת של החוקה, התנגד לכל צעד שהכיר בקיומה של מרידה מצד מדינות ולא מצד יחידים, ושלל את סמכות הקונגרס להתערב בכל עניין הנוגע לעבדים – בין היתר משום שהיה בעל עבדים בעצמו. הוא נפגש לעיתים קרובות עם הנשיא לינקולן בניסיון להשיג תמיכתו בעמדותיו.

לאחר המלחמה פרש קרלייל מהחיים הפוליטיים וחזר לביתו כדי לחדש את עיסוקו בעריכת דין. הוא נפטר ב-24 באוקטובר 1878 בקלארקסברג שבווירג'יניה המערבית, ונקבר בבית העלמין Odd Fellows.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1817
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1878
פאולוס מאגינה

**פַּאוּלוּס מֵאַיְגִינָה** (ביוונית: **Παῦλος Αἰγινήτης**, אגינה; ) היה רופא יווני-ביזנטי בן המאה השביעית, הידוע בעיקר בשל כתיבת האנציקלופדיה הרפואית "תקציר רפואי בשבעה ספרים". הוא נחשב ל"אבי הכתיבה הרפואית המוקדמת".

במשך שנים רבות ב, הכילו עבודותיו את סך כל הידע הרפואי הזמין והיו ללא תחרות בדיוק ובשלמות שלהן.

## קורות חיים
לא ידוע דבר על חייו, מלבד העובדה שנולד באי אגינה, ושהרבה לנסוע, וביקר בין היתר באלכסנדריה. לעיתים הוא מכונה "יאטרוסופיסט" (Ἰατροσοφιστής) ו"פריודאוטס" (περιοδευτής), מילה שככל הנראה משמעותה רופא הנודד ממקום למקום במסגרת עיסוקו במקצוע. הזמן המדויק בו חי אינו ידוע; אך כיוון שהוא מצטט את , ומצוטט בעצמו על ידי  (סרפיון הזקן), סביר להניח ש צודק בקביעתו כי חי במחצית השנייה של המאה השביעית.

## עבודותיו
שמאל|ממוזער|200px|עמוד שער של מהדורה מוקדמת של יצירותיו של פאולוס בתרגום לטיני
ה"סודא" מציינת כי כתב מספר עבודות רפואיות, שהעיקרית שבהן שרדה עד ימינו. לעבודה זו אין כותרת מדויקת, אך היא נקראת בדרך כלל "תקציר רפואי בשבעה ספרים" (ביוונית: Ἐπιτομῆς Ἰατρικῆς βιβλία ἑπτά). חיבור זה הוא בעיקרו ליקוט (קומפילציה) מכותבים קודמים; אכן, הכותרת היוונית שלו מעידה כי הוא "אפיטומה" (קיצור/תמצית) של רפואה.

הרופא האנגלי בן המאה ה-19  כתב כי נראה שהמוניטין שלו בעולם האסלאמי היה רב מאוד, ונאמר כי מיילדות נהגו להתייעץ עמו במיוחד, ומכאן קיבל את הכינוי "אל-קוואבלי" (القوابلي) או "המיילד". כותבים ערבים מציינים כי כתב חיבור בשם "על מחלות נשים" (De Mulierum Morbis) ואחר בשם "על אורח חייהם וריפויים של ילדים קטנים" (De Puerulorum Vivendi Ratione atque Curatione). יצירתו הגדולה תורגמה לערבית על ידי .

הספר השישי, העוסק בכירורגיה, זכה להתייחסות מיוחדת באירופה ובעולם הערבי לאורך ימי הביניים, והוא בעל עניין מיוחד להיסטוריה של הכירורגיה. היצירה כולה ביוונית המקורית יצאה לאור בוונציה ב-1528, ומהדורה נוספת הופיעה בבזל ב-1538. מספר תרגומים ללטינית יצאו לאור. התרגום המלא הראשון שלה לאנגלית נעשה על ידי הרופא הסקוטי  ב-1834.

בחיבור זה הוא מתאר את הניתוח לתיקון בקע בדומה לטכניקות מודרניות, וכותב: "לאחר ביצוע חתך ברוחב שלוש אצבעות לרוחב הנפיחות [שק הבקע] לכיוון המפשעה, והסרת הקרומים והשומן, וחשיפת הצפק (פריטונאום) במרכז במקום בו הוא מורם לנקודה, יש להצמיד את קצה המָחוֹשׁ שבאמצעותו יידחקו המעיים עמוק כלפי מטה. או אז, את בליטת הצפק, שנוצרה משני צדי קצה המחוש, יש לחבר יחד באמצעות תפרים, ואז אנו מוציאים את המחוש, מבלי לחתוך את הצפק או להסיר את האשך, או כל דבר אחר, אלא מרפאים זאת באמצעות חבישות המשמשות לפצעים טריים".

## הנצחה
בשנת 1753 פרסם הבוטנאי קארולוס לינאוס את ה-**, סוג של צמחים בעלי פרחים המשתייך למשפחת העלקתיים ונפוץ בעיקר באסיה הטרופית. הסוג נקרא על שמו של פאולוס מאגינה.

## לקריאה נוספת


* ()
* ()
* ()
*
*


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יוונים
קטגוריה:סופרים ביזנטים
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: אישים
קטגוריה:ילידי 625
קטגוריה:נפטרים ב-690
השולחן העגול של פרידריך השני

**השולחן העגול של פרידריך השני** הוא ציור המתאר את מפגשיו של פרידריך השני, מלך פרוסיה בארמון סנסוסי, מפגשים שקיבלו משמעות מיוחדת בעקבות הדימוי שנוצר להם במאה ה־19 בידי אדולף פון מנצל. הציור מתמקד בסביבתו האינטלקטואלית של המלך בארמון הקיץ שלו, שהושלם בשנת 1748 ושימש מקום שבו שילב בין עיסוקיו המדיניים לבין עיסוק מתמשך באמנויות ובמדעים, הרחק מטקסיות החצר.

## תיאור היצירה

הציור מציג את שולחנו העגול של פרידריך השני בארמון סנסוסי, כפי שהתפרסם דרך תיאורו של מנצל. סביב השולחן נראה המלך בחברת נציגים בולטים של תנועת ההשכלה הצרפתית. על פי התיאור, משתתפי המפגש ביקשו להעניק לממלכת פרוסיה דחיפה בתחומי האמנות, המוזיקה והרפורמות המושפעות ממחשבת ההשכלה. דמותו של המלך מוצגת בהקשר של שיח אינטלקטואלי המתקיים בארמונו הקייצי.

## פרשנות והשוואות

לפי התיאור שנמסר, הציור מדגיש את המעמד שזכה לו שולחנו העגול של פרידריך השני ואת הקשר בין מחשבת ההשכלה לבין החלטותיו והסתכלותו של המלך. המיקוד בדמויות המשתתפות סביב השולחן מציב את השאלה באיזו מידה השפיעו רעיונות ההשכלה על המלך, ומהם הגבולות של חשיבה נאורה במסגרת שלטונו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:גברים בציור
אנסטסיה קובלנקו

**אנסטסיה קובלנקו** (נולדה ב-16 בינואר 1966) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
קובלנקו נולדה באוקראינה. בגיל 29 עלתה לישראל. בשנים 1982־1986 למדה משחק בבית הספר למשחק באוקראינה. בשנת 1996 למדה קורס משחק מול המצלמה אצל אריק קפלון. בשנת 2018 קורס בבית הספר למשחק בבית צבי.

## קריירה
**בטלוויזיה ובקולנוע**

בשנת 1999 שיחקה את לריסה בסרט הטלוויזיה "מים של אהבה".

בשנת 2000 שיחקה בסרט "צעדים נואשים" גילמה את גלינה.

בשנת 2001 הופיעה בסרט "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת" בתפקיד יצאנית (זונה). באותה השנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "משפחת עזאני" גילמה את לודמילה.

בשנת 2003 שיחקה בתפקיד משנה בסרט שביים דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים" עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר שיחקה את פירה.

בשנת 2005 שיחקה בסרט "תרמית".

בשנת 2006 גילמה את אולגה בסדרת הטלוויזיה של yes "לא הבטחתי לך".

בשנת 2008 שיחקה את אולה בסדרת הטלוויזיה "חמישה גברים וחתונה".

בשנת 2022 שיחקה בסרט הקצר "לסטר".

קובלנקו השתתפה במספר פרסומות בניהם "גבינות גב", "בזק בינלאומי 015 סמייל", שמפו "קמילוטראקט", ו"משחקי מחשב".

**בתיאטרון**

בתיאטרון שיחקה בהצגות "נז'ין", "בנפיס", "הפרח האדום" "אני פה בגלל אשתי", "מונולוגים בעליה", "מי מפחד מווירג'יניה וולף?", "כוכבים עם שחר", "זוג בזיגזג", "כל אדם", "עוד חבר כזה ואבדנו", "שלישייה", ו"בביוף הראשון".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראליות ילידות אוקראינה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1976
ע'אזי אבו טמאעה

**ע'אזי אסמאעיל אחמד אבו טמאעה** (בערבית: **غازي أبو طماعة**; 24 באוגוסט 1974 – 11 במרץ 2024) הידוע בכינויו **אבו מוסא**, היה טרוריסט פלסטיני, ששימש כראש מערך הסיוע הקרבי והמנהלתי של גדודי עז א-דין אל-קסאם ברצועת עזה וחבר במועצה הצבאית של ארגון הטרור חמאס.

בעברו היה כלוא אצל הרשות הפלסטינית למשך שישה חודשים.

## ביוגרפיה
אבו טמאעה נולד ב-1974 בדיר אל-בלח שבמרכז רצועת עזה למשפחה פלסטינית שמוצאה מהעיר באר שבע. הוא השלים את לימודיו היסודיים בבתי הספר של אונר"א ואת לימודיו התיכוניים בבית הספר אל-מנפלוטי בדיר אל-בלח, שם קיבל תעודת בגרות במדעי הרוח. לאחר מכן נרשם לפקולטה למסחר באוניברסיטה האסלאמית בעזה ללימודי חשבונאות, ובשנת 2017 קיבל תעודה במדעי הצבא מהמכללה הצבאית הפלסטינית. הוא היה נשוי ואב לבן אחד וארבע בנות.

אבו טמאעה הצטרף לחמאס מיד לאחר הקמתה. הוא השתתף בפעילותה במהלך האינתיפאדה הראשונה, כולל השתתפות בהפגנות, באירועי יידוי אבנים וכתיבת סיסמאות על קירות. הוא הצטרף לשורות גדודי עז א-דין אל-קסאם בשנת 1992 והיה ממייסדי גדוד דיר אל-בלח. בשנת 2000, בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא קיבל את הפיקוד על גדוד דיר אל-בלח. בשנת 2008 הוא מונה למפקד החטיבה המרכזית בגדודי קסאם, ונשאר בתפקיד זה במשך ארבע עשרה שנים. הוא היה חבר במועצה הצבאית של הזרוע הצבאית של חמאס, וקיבל את הנהגת ענף הנשק והלחימה בשנת 2022, היה לו גם תפקיד מרכזי בפיתוח היכולות הצבאיות של הארגון, בין אם בייצור נשק ובין אם בפיתוח מערכת האספקה הלוגיסטית.

ישראל ניסתה להתנקש בחייו יותר מפעם אחת, וביתו הופצץ בשנים 2012, 2014 ו-2021, עד להריגתו ב-11 במרץ 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כתוצאה ממבצע התנקשות של ישראל שכוון נגד מפקדת חמאס במחנה נוסייראת, יחד עמו נהרג מרואן עיסא סגנו של מוחמד דף. חמאס הודיע על מותו ב-30 בינואר 2025.

## ראו גם

* סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האסלאמית בעזה
קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1974
פגישתם של פרידריך השני ויוזף השני בנייסה בשנת 1769

**פגישתם של פרידריך השני ויוזף השני בנייסה בשנת 1769** הוא ציור היסטורי בשמן על בד מאת אדולף פון מנצל, שנוצר בין השנים 1855–1857. היצירה מתארת את מפגשו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, עם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהתקיים בנייסה ב־25 באוגוסט 1769. הציור מוצג כיום בגלריה הלאומית הישנה בברלין.

## נושא הציור
במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, שהתחוללה בשנים 1740–1748, וכן במהלך מלחמת שבע השנים, בין 1756 ל־1763, ניצבו פרוסיה בראשות פרידריך השני ואוסטריה בראשות מריה תרזה כיריבות מרים. עימותים ממושכים אלו הסתיימו עבור בית הבסבורג באובדן חבל שלזיה.

בנה של מריה תרזה, הארכידוכס יוזף, שהיה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה מאז 1765, העריץ את המלך הנאור פרידריך השני בזכות הישגיו הצבאיים, המינהליים והכלכליים, וניסה מאז 1766 לארגן פגישה עמו. לאחר התנגדות ראשונית מצד מריה תרזה, התקיים המפגש בשנת 1769 בעיירת המגורים נייסה, סמוך לגבול, שם שהה פרידריך במסגרת תמרונים צבאיים. יוזף, תחת השם הרוזן פון פאלקנשטיין, הגיע לניסה בצהריים של 25 באוגוסט והלך ישירות אל ארמון הנסיך־הבישוף, שבו קיבל אותו פרידריך. במפגש השתתפו אצילים וקצינים בכירים משני הצדדים. הקיסר והמלך נשארו בניסה עד 28 באוגוסט; בשעות היום צפו בתמרוני הצבא הפרוסי, ובשעות הערב ביקרו באופרה קומיק.

## היסטוריה ותיאור
מנצל, שבחר בעצמו באפיזודה זו כנושא לציור ההיסטורי שהוזמן על ידי איגוד אגודות האמנות הגרמניות לאמנות היסטורית, הכיר כבר את הסצנה לאחר שיצר את האיורים לספרו של פרנץ תאודור קוגלר "*תולדות פרידריך הגדול"*. קוגלר עיצב מחדש את המפגש באופן ספרותי יותר והעניק לאמן פרטים נוספים. בהתאם לכך, תואר כי מפגש שני המושלים התרחש בגרם המדרגות של טירת ניסה, שם נתקל פרידריך ביוזף בעודו ממהר לעלות, ושניהם נפלו בזרועות זה של זה. לאחר מכן הוביל פרידריך את הקיסר "בידו אל האולם". גם בימים שלאחר מכן, כך נכתב, "שני ראשי האימפריה הגרמנית נראו רק כשהם צועדים שלובי זרוע".
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|סקיצה מקורית (1858)
לאיור שביצע עבור ספרו של קוגלר, בחר מנצל לתאר את רגע לחיצת היד. גם שם ניתן לראות ברקע את גרם המדרגות ואת פמליית הקיסר. עם זאת, יוזף כבר ניצב באותה הקומה עם פרידריך ומתנשא מעליו בראש. בציור השמן בחר מנצל ברגע הברכה המתרחשת בגרם המדרגות: הקיסר הצעיר נראה עולה בחופזה מלמטה, בעודו פוגש את המלך המבוגר היורד מלמעלה. כך נוצר מצב שבו יוזף נדרש להרים את מבטו אל פרידריך, ומנצל מטביע על פניו הבעה של התפעלות נלהבת. המעמד הקיסרי שלו מודגש אך ורק באמצעות גלימת המסע הלבנה מרופדת האדום, המנוגדת לבגדו היומיומי הכהה של פרידריך. פני שני האישים קרובים מאוד, והברכה נעשית בשתי הידיים, אך מנצל אינו מתאר את החיבוק שהוזכר על ידי קוגלר. רישום הכנה בשמן מלמד כי בתחילה שקל מנצל לתאר התחלה של חיבוק בין השניים. מאחורי המנהיגים נראים כמה מלווים במדים, הניצבים באפלולית גרם המדרגות; הבעות פניהם ותנוחותיהם מדגישות את חשיבות הרגע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים בגלריה הלאומית הישנה
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
עידן אלכסנדר

**עידן אלכסנדר** (נולד ב-29 בדצמבר 2003) הוא נגד ישראלי-אמריקאי שנחטף לעזה כשהיה חייל על ידי מחבלי חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר ושוחרר לאחר 584 ימים בשבי. אזרחותו הכפולה האמריקאית-ישראלית והיותו חייל ישראלי הפכו את המקרה שלו לבולט במיוחד. שחרורו של אלכסנדר היה תוצאה של משא ומתן אינטנסיבי בו השתתף הבית הלבן, ונדון בפגישות עם הנשיא דונלד טראמפ בחדר הסגלגל.

## רקע
אלכסנדר נולד בתל אביב, ישראל, ב-29 בדצמבר 2003. משפחתו עברה לארצות הברית כשהיה תינוק. בתיכון היה שחיין מצטיין וחובב ספורט אתגרי. בשנת 2022, לאחר סיום התיכון עלה אלכסנדר לישראל. והתנדב לשירות צבאי בצבא ההגנה לישראל בחטיבת גולני.

## חטיפתו
במהלך מתקפת ה-7 באוקטובר על ישראל, חטפו פעילי חמאס את אלכסנדר מהבסיס הצבאי בו שירת. הוא התנדב לשהות שם במהלך השבת, כדי לחלוק עם חבריו את נטל השמירה. לפי דבריו, הוא התמודד לבדו עם כמעט 30 מחבלי חמאס לפני שנחטף. אלכסנדר היה אחד משישה אמריקאים שנלקחו בשבי על ידי החמאס.

אלכסנדר הוחזק במנהרות תת-קרקעיות, בבתים, במסגדים, בבתי ספר ובאוהלים. הוא דיווח על רעב בשבי, ואיבד כרבע ממשקל גופו. במשך זמן מה הוא הוחזק עם מתן צנגאוקר ועם איציק אלגרט, שגופתו הוחזרה בפברואר 2025 לאחר מותו מהתקף לב בעקבות עינויים שעבר. על פי עדויותיהם של בני הערובה התאילנדים, אלכסנדר תמך בהם, והסביר באנגלית לאנשי החמאס שהתאילנדים היו עובדים זרים, לא ישראלים.

אלכסנדר סיפר כי הוחזק בכלוב במנהרה תת-קרקעית כשידיו ורגליו כבולות, ולעיתים תכופות הוא הוכה.

בסוף נובמבר 2024, 421 ימים ממועד החטיפה, פרסם חמאס סרטון של אלכסנדר מהשבי. הסרטון ותוכנו הופצו לציבור באישורה של משפחתו.

באפריל 2025, אבו עוביידה, דובר גדודי עז א-דין אל-קסאם, אמר כי חמאס איבד קשר עם הקבוצה שהחזיקה באלכסנדר.

## שחרורו
משפחתו של אלכסנדר נפגשה עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מספר פעמים. ב־12 במאי 2025, לאחר 584 ימים בשבי, הוחזר אלכסנדר לישראל במסגרת עסקה שנעשתה ישירות בין חמאס לארצות הברית, ללא תמורה וללא תנאים. במשא ומתן השתתפו גם מזכיר המדינה מרקו רוביו ושליח מיוחד של ארצות הברית לבני ערובה, אדם בוהלר. במהלך השחרור מסרו לוחמי חמאס רעולי פנים את אלכסנדר לעובדי הצלב האדום בח'אן יונס. בניגוד לטקסי שחרור בני הערובה הקודמים, הוא לא הוצג בפני קהל. אלכסנדר היה החטוף בעל אזרחות אמריקאית האחרון ששוחרר בחיים משבי חמאס.

לאחר שחרורו קיבל אלכסנדר מסטיב ויטקוף שרשרת מגן דוד, אשר הייתה שייכת לבנו המנוח של ויטקוף, אנדרו.

## לאחר השחרור
[ממוזער|אלכסנדר עם הנשיא [דונלד טראמפ בחדר הסגלגל, 2025]]
ביום חזרתו לעיר מגוריו טנפליי שבניו ג'רזי, התקבל אלכסנדר על ידי קהל רב, וזכה לברכות מחבר הקונגרס ג'וש גוטהיימר, שהגדיר את השיבה כיום חג למדינה. ב-3 ביולי 2025 התקבל אלכסנדר על ידי הנשיא טראמפ בבית הלבן. משפחתו קראה לממשלת ישראל להמשיך במאמצים לשחרור 58 בני הערובה שנותרו בעזה.

באירוע חגיגי שנערך בספטמבר 2025 על ידי ידידי צה"ל בניו יורק, הודיע אלכסנדר כי ישוב לישראל כדי לשרת בצבא ההגנה לישראל.

בדצמבר 2025 דווח שעידן אלכסנדר חתם בשירות קבע בצה"ל.

## ראו גם
* עומר נאוטרה, חייל ישראלי-אמריקאי שנחטף לעזה ב-7 באוקטובר

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:חיילי צה"ל
קטגוריה:פיגועי מיקוח נגד ישראלים
קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:שבויי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2003
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2003
חייליו של מנצל - תמונות מן המלחמה

250px|ממוזער|שמאל|חדר מתים בקוניגינהוף – שני חיילים שנפלו באסם (21 ביולי 1866)
250px|ממוזער|שמאל|אדולף מנצל – חדר מתים בקוניגינהוף – שלושה חיילים שנפלו באסם (21 ביולי 1866)
**חייליו של מנצל – תמונות מן המלחמה** היא תערוכה ואוסף איורים וציורים מאת אדולף פון מנצל, שהוצגה בקבינט לרישומים והדפסים שבגלריה הלאומית הישנה בברלין בין 14 באוקטובר 2014 ל־18 בינואר 2015. התערוכה הציגה שלוש סדרות של אקוורלים ורישומים המשקפים את מפגשיו העכשוויים של מנצל עם חיילים, והעמידה אותם לראשונה בדיאלוג מרוכז.

## תיאור
התערוכה מציגה תמונות של אלימות, גועל, פחד ומוות, לצד מבט מדעי ומפוכח על אימי המלחמה המלווים את ראשית המודרנה במאה ה־19. לפי התיאור, לא הופיע לפני מנצל אמן שתיאר את חיי החייל ואת מותו באופן כה יבש ונטול הדר, מעוות ומהופנט, ביזארי ומקרברי, כפי שעשה בשלוש הסדרות המוצגות.

במסגרת התערוכה "חי וכגופה" (בגרמנית:"Lebendig und als Leich") מוצגים אקוורלים ורישומים המתמקדים בשלושה אירועים שחווה מנצל: ביקור בלזארטים ובשדות הקרב בקנינגרץ בקיץ 1866, הגעת שבויי מלחמה צרפתים לברלין בשנת 1870 ופתיחת קבר הקצינים מתחת לכנסיית הגדוד בשנת 1873.

לפי התיאור, מנצל, שהתעמק במשך זמן רב בהיסטוריה של חיילי פרידריך השני, מלך פרוסיה ואף שיחזר סצנות מוות באמצעות מודלים, נסע אל שלושת האתרים הללו כדי לתעד את חיי החייל ואת מותו בתמונות גוף מעוררות רגש.

## פרשנות
התערוכה מציבה את מה שכונה "האסון המקורי של המאה ה־20" בתוך מסורת אסתטית שטרם נחקרה לעומק, ומהווה חלק משנת הנושא "1914. Aufbruch. Weltbruch." היא מדגישה את נקודת המבט של מנצל על המלחמה ועל דמות החייל כפי שהסתמנה בעבודותיו.

## הערות שוליים

קטגוריה:תערוכות
קטגוריה:ציורי היסטוריה
מקריאנוס

**פולוויוס מקריאנוס** (בלטינית: *Fulvius Macrianus*; 215 לערך – 261 לספירה) היה אוזורפטור רומאי.

## חייו
מקריאנוס נולד בסביבות שנת 215 לספירה, ככל הנראה במשפחה רגילה, אולם נראה כי קיבל השכלה טובה, שכן מונה מאוחר יותר למשרה בכירה בקיסרות.
הוא נשא אישה בעלת ייחוס ובשנות ה-20 לחייו התגייס לצבא הקיסרות.

בשנת 255, בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי ולריאנוס, החזיק מקריאנוס במשרת האחראי על חשבונות הכספים של הקיסרות  במצרים. המקורות מתייחסים אליו כאחראי על כלל חשבונות המדינה  או, בלשון של תקופה מאוחרת יותר, כ"רוזן האוצר" (*Comes Sacrarum Largitionum*) והאדם האחראי על השווקים והאספקה.

ה"היסטוריה אוגוסטה" טוענת שמקריאנוס היה המפקד הצבאי המוביל של ולריאנוס, אך סביר להניח שזו הגזמה גסה, אם לא בדיונית לחלוטין. הוא היה עם ולריאנוס במהלך מסעו הקטסטרופלי בסופו של דבר נגד הפרסים בשנת 259 או 260; עם זאת, הוא נשאר בסמוסטה  במהלך קרב אדסה הגורלי ותפקידו באירועים שלפני ואחרי הקרב מוטל בספק.

לאחר נפילתו של ולריאנוס בשבי הקיסר הסאסאני שאפור הראשון, בנו של ולריאנוס, גליאנוס, הפך לקיסר היחיד, אך היה עסוק בבעיותיו שלו במערב.
בקיץ 260, מקריאנוס ניצל את ההזדמנות. בתמיכתו של בליסטה, אחד ממפקדיו הצבאיים של ולריאנוס, ובהשפעה שהביאה החזקת אוצר ולריאנוס, הצליח מקריאנוס להעלות את שני בניו, מקריאנוס הצעיר וקוויאטוס לכס הקיסרות. כשליט בפועל נקרא טיטוס פולוויוס מקריאנוס. הוא עצמו לא היה יכול לכהן כקיסר מכיוון שהיה בעל מום באחת מרגליו.

מקריאנוס גייס צבא גדול ויצא מערבה לממש את שאיפותיו. קוויאטוס ובליסטה נשארו במזרח כדי להבטיח את שלטונם. מקריאנוס האב ומקריאנוס הבן צעדו עם הצבא המזרחי מאסיה לאירופה.
לאחר מסע של מספר חודשים, הגיע מקריאנוס עד מרחב איליריה, אך בשנת 261 נכפתה עליו שם מלחמה נגד הצבא שבפיקוד אוראולוס, הוא הובס ונהרג. על פי יואנס זונאראס, צבאם של מקריאנוס האב והבן הוקף על ידי אוראולוס ונכנע, למעט הלגיונות הפאנוניים. מקריאנוס ביקש להיהרג יחד עם בנו כדי שלא להימסר לידי אוראולוס. קוואיטוס נרצח מאוחר יותר על ידי אודינת מפלמירה.

מקריאנוס נזכר בין "שלושים הטיראנים" שמונה ההיסטוריה אוגוסטה.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "חיי מקריאנוס", פרק יב, עמ' 228–232.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 12, Macrianus
* Körner, Christian, "Usurpers in the east: The Macriani and Ballista", s.v. "Usurpers under Gallienus", *De Imperatoribus Romanis*

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-261
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:מצביאים רומאים
לונה 15

**לונה 15** (ברוסית: **Луна 15**) הייתה חללית לא-מאוישת סובייטית ששוגרה במסגרת תוכנית לונה והייתה במסלול סביב הירח במקביל לחללית האמריקנית אפולו 11.

החללית שוגרה שלושה ימים לפני אפולו 11, והייתה הניסיון הסובייטי השני להחזיר אדמת ירח לכדור הארץ, במטרה להקדים את ארצות הברית בהשגת דגימה ראשונה במרוץ לירח.

לונה 15 תוכננה לחקור את החלל סביב הירח, את שדה הכבידה של הירח ואת ההרכב הכימי של סלעי הירח, ולצלם את פני הירח. לאחר השיגור היא הייתה במסלול ביניים סביב כדור הארץ, ולאחר מכן נשלחה לעבר הירח. יום לאחר השיגור החללית ביצעה תיקון מסלול, ונכנסה למסלול סביב הירח בשעה 10:00 שעון גריניץ' ב-17 ביולי 1969. היא נשארה במסלול סביב הירח במשך יומיים, במהלכם התבצעו בדיקות מערכות ובוצעו שני תמרונים במסלול.

לאחר השלמת 86 התקשרויות מול כדור הארץ, ו-52 הקפות סביב הירח בנטיות ובגבהים שונים, החלה לונה 15 בנחיתה בשעה 15:47 שעון גריניץ' ב-21 ביולי 1969, בזמן שהאסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין כבר היו על הירח. החללית הפסיקה לשדר ארבע דקות לאחר היציאה מהמסלול, בגובה מחושב של 3 קילומטרים מפני השטח, וככל הנראה התרסקה בצלע הר, בים המשברים. אתר ההתרסקות היה במרחק של כ-550 קילומטר צפון-צפון-מזרחית לאתר הנחיתה של אפולו 11. ב-3 ביולי 2009. נחשפו הקלטות שמע של טכנאים בריטים במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק שצפו בנחיתה של לונה 15. הנחתת של לונה 15 התרסקה על ירח שעות ספורות לפני שאפולו 11 המריאה בחזרה לכדור הארץ מפני הירח.

המשימות המקבילות של לונה 15 ואפולו 11 ייצגו, במובנים מסוימים, את שיאו של מרוץ החלל בין תוכניות החלל של ארצות הברית וברית המועצות בשנות ה-60. כמו כן זה היה אחד המקרים הראשונים של תקשורת חלל בין ברית המועצות לארצות הברית, לאחר שברית המועצות פרסמה את תוכנית הטיסה של לונה 15 כדי להבטיח שלא תתנגש באפולו 11. עם זאת, פרטי משימתה המדויקת נותרו חסויים.

## הערות שוליים

קטגוריה:1969 בברית המועצות
קטגוריה:משימות לחקר הירח
קטגוריה:משימות איסוף והחזרת דגימה
קטגוריה:תוכנית לונה