ויליבלד אלכסיס

**ויליבלד אלכסיס** (29 ביוני 1798 - 16 בדצמבר 1871) היה סופר רומנים היסטוריים ומבקר ספרות גרמני. הושפע רבות מיצירותיו של סיר וולטר סקוט, וידוע בזכות הרומנים ההיסטוריים שלו שעוסקים בברנדנבורג ובפרוסיה. נחשב למייסד הרומן ההיסטורי הריאליסטי בספרות הגרמנית. לקח חלק בתנועת גרמניה הצעירה.

## תחילת חייו
אלכסיס נולד כגאורג וילהלם היינריך הרינג (Georg Wilhelm Heinrich Häring) בורוצלב, שלזיה. אביו - שהגיע ממשפחת פליטים הוגנוטים צרפתית בשם הֲרֵנְק - החזיק במשרה בכירה במשרד המלחמה. גאורג אימץ בהמשך את שם העט "ויליבלד אלכסיס" כדי להימנע מבדיחות על שמו, הרינג (כמו שם הדג הרינג). גדל והתחנך בברלין, אליה עבר עם אמו אחרי כיבוש ורוצלב בידי הצרפתים בשנת 1806 (ר' הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית וקרב ינה-אאורשטדט). בהגיעו לגיל 17, אלכסיס התנדב לשרת בצבא הפרוסי במערכה של שנת 1815, והשתתף במצור על מצודות הארדנים.

## קריירה
עם חזרתו לארץ מולדתו, אלכסיס למד משפטים באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת ורוצלב מתוך מטרה התחיל בקריירה משפטית, ושימש כשופט זוטר בסנאט הקרימינלי של ה-Kammergericht (בית המשפט העליון). אולם, עם הצלחת הרומן הראשון שלו "Walladmor" משנת 1823, המוניטין הספרותי שלו החל לנסוק והוא בחר להסב את הקריירה לספרות במשרה מלאה. הרומן היה פרודיה וזיוף ספרותי מכוון לסגנון כתיבתו של סיר וולטר סקוט, ואותו פרסם אלכסיס כ"מתורגם בחופשיות מהאנגלית של וולטר סקוט". בדיחה זו התבררה כחיונית למוניטין ההתחלתי שלו כסופר.

אלכסיס השתקע בברלין, שם עבד בין השנים 1827 ל-1835 כעורך העיתון Berliner Konversationsblatt (בתרגום חופשי "גיליון שיחות ברלינאי"). בשנתיים הראשונות הוא נעזר בשירותיו של ההיסטוריון פרידריך כריסטוף פורסטר , ובשנת 1828 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו כעורך כאות מחאה על הצנזורה הרבה בה נתקל. ברומן השני שלו, "Schloss Avalon" ("טירת אבלון") משנת 1827, אלכסיס נקט באותם כלים ספרותיים בהם השתמש ברומן הראשון. גם רומן זה נחל הצלחה. מעט לאחר מכן, הוא פרסם מספר סיפורים קצרים ("Gesammelte Novellen") בארבעה כרכים בין השנים 1831-1830 וכמה ספרי מסע. באותה תקופה, אלכסיס החל להיות מזוהה עם תנועת גרמניה הצעירה - קבוצת סופרים שמתנגדת ל"אבסולוטיזם" פוליטי ולאובסקורנטיזם  דתי, משמע ההתנגדות לקדמה. הרומנים "Das Haus Dusterweg" ("הבית שברחוב דוּסְטֶרְוֶוג") ו-"Zwölf Nächte" ("שנים עשר לילות), כללו גישה שתומכת בתנועה. ברומן "Cabanis" משנת 1832, שעוסק בפרידריך השני, מלך פרוסיה, אלכסיס נטה יותר לכיוון של רומנטיציזם פטריוטי-היסטורי, ובשל כך הוא זכה לכינוי "וולטר סקוט של המרק".

משנות ה-40 של המאה ה-19 ואילך, אלכסיס פרסם סדרת רומנים רומנטיים בפרקי זמן קצרים בין אחד למשנהו. כל אחד מהרומנים עסק בתקופה אחרת של מרקיזות ברנדנבורג. הרומן "Der Werwulf" מתרחש בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. בשנת 1840 פורסם הרומן ההיסטורי שלו, "Der Roland von Berlin" ("רולאנד מברלין") - שעסק במאבקי כוח במאה ה-15 בין רשויות העיר ברלין-קלן לבין שליט ברנדנבורג. רומן זה היווה בסיס לאופרה באותו שם של רוג'רו ליאונקוואלו. בשנת 1842 פורסם הרומן "Der falsche Woldemar" ("וולדמאר המזויף"), אשר מתרחש בשנת 1348 ומופיע בו אדם שטוען שהוא הנסיך הבוחר המנוח (המארקגראף) של ברנדנבורג. עצם הופעתו גורמת לסערה פוליטית גדולה, שכן קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הכיר בתחילה בוולדמאר המזויף כשליט חוקי. הרומנים הבאים של אלכסיס כללו את "Die Hosen des Herrn von Bredow" ("המכנסיים של מר פון ברדו") משנים 1848-1846, "Ruhe ist die reste Bürgerpflicht" ("השקט הוא חובתו הראשונה של האזרח") משנת 1852, "Isegrimm" ("איסגרים הזאב") משנת 1854 ו-"Dorothe" משנת 1856 - יצירתו האחרונה.

בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19, אלכסיס ביסס לעצמו שם גם בתחום הקרימינולוגיה עם פרסום ספרו "Der neue Pitaval" ("פּיטַוֶל החדש") - סדרת סיפורי פשע אמיתיים מרחבי העולם והתקופות בת 36 כרכים אותה כתב במשותף עם יוליוס אדוארד היציג .

## חיים אישיים
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19, בהם אלכסיס הכיר את תנועת גרמניה הצעירה, הוא התחתן עם לטישיה פרסיבל, אישה אנגליה שהרבתה להפגיש בין האליטות הספרותיות של ברלין בביתה. מבחינה פוליטית, אלכסיס מזוהה עם הליברליזם הפרוסי לפני פרוץ מהפכת 1848. לאחריה, אלכסיס דבק באידיאלים המהפכניים שלו, מה שהקנה לו את הכינוי "הרפובליקני האדום". בשנת 1852, אלכסיס פרש לארנשטאדט שבתורינגיה, שם נפטר לאחר שנים רבות של בריאות לקויה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* יצירות של ויליבלד אלכסיס, באתר LibriVox 
* יצירותיו של ויליבלד אלכסיס, במסד הנתונים Internet Archive
* יצירותיו של גאורג וילהלם היינריך הרינג, במסד הנתונים Internet Archive

א
א
א
א