open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טיסה 655 של איראן אייר

שמאל|ממוזער|250px|מפה המציגה את מסלול הטיסה ומקום ההתרסקות
**טיסה 655 של איראן אייר (IR655)** הייתה טיסת נוסעים שהופלה בשוגג ב-3 ביולי 1988 מעל מצר הורמוז על ידי סיירת של הצי האמריקני. כל הצוות והנוסעים בטיסה, כולל 66 ילדים, מתו. 

המטוס בטיסה זו, איירבוס A300B2-203, היה בדרכו מנמל התעופה של בנדר עבאס בדרום איראן לנמל התעופה הבינלאומי דובאי.

## רקע
בספטמבר 1980 החלה מלחמת איראן–עיראק. במהלך המלחמה תקפו האיראנים מכליות נפט של כווית, מה שגרם להתערבותה של ארצות הברית במלחמה.

בהמשך עצרו שלטונות איראן ספינות מטען נייטרליות במצר הורמוז (המצר בתחום המים הטריטוריאליים של איראן ועומאן על פי חוק הים), מה שהוסיף למתיחות באזור.

## התקרית
המטוס המריא בשעה 10:17 שעון מקומי. הטיסה הייתה אמורה להימשך 28 דקות. המטוס עלה לגובה 14,000 רגל (4,300 מטר), גובה נמוך יחסית לטיסה סילונית מסחרית. הטייס היה מוחסן רזאיאן (Mohsen Rezaian), טייס ותיק עם יותר מ-7,000 שעות טיסה. 

במימי המפרץ הפליגה באותה תקופה הסיירת האמריקנית **וינסנס**. צוות הספינה היה דרוך, בעקבות תקרית שאירעה ב-17 במאי 1987, בה ירו מטוסי חיל האוויר העיראקי טילי אקסוסט לעבר סיירת אמריקנית אחרת (באירוע זה נהרגו 37 אנשי צוות הספינה).

טיסה 655 נקלטה במכ"ם האונייה, וצוות האונייה חשב בטעות שמדובר במטוס F-14 של חיל האוויר האיראני המתכונן לתקוף את הספינה. קפטן האונייה ויליאם רוג'רס (William C. Rogers III) הורה להפיל את המטוס. שני טילי קרקע-אוויר RIM-66 Standard נורו לעבר המטוס. רק לאחר הפגיעה הבין צוות הספינה את הטעות.

## לאחר התאונה
מחקירת האירוע התברר כי צוות האונייה ניסה ליצור קשר עם מטוס האיירבוס, ושידר אות חירום שבע פעמים. צוות המטוס לא הבין את המסר ולא השיב. בחקירה התברר גם כי מד מהירות הרוח במטוס טעה ב-50 קשר (93 קמ"ש), והמטוס סטה מנתיבו. עוד נבדקו בחקירה גם מכשירי המכ"ם של האונייה, והתברר כי לא היו בהם בעיות. עם זאת הוצבה טייסת של חיל האוויר האיראני בנמל התעופה של בנדר עבאס (משם המריא המטוס).

ממשלת ארצות הברית הביעה צער על אובדן חיי חפים מפשע, אך מעולם לא הודתה באחריות למקרה, ולא התנצלה בפני הממשל האיראני. 

בשנת 1996 תבעה איראן את ארצות הברית בבית הדין הבינלאומי לצדק. בסופו של דבר שילמה ארצות הברית למשפחות הקורבנות סכום של 131,800,000 דולר (כ-300,000 לכל איש), בתנאי שהכסף לא יעבור דרך הממשלה האיראנית. תאונה זו סיבכה עוד יותר את היחסים המתוחים ממילא בין שתי המדינות.

לאירוע הוקדש פרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "תעופה בחקירה".

## קישורים חיצוניים

*סיפור טיסה 655 
* 

קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה באיראן
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-1988
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה במעורבות מטוסי איירבוס
קטגוריה:הפלת מטוסי נוסעים
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה של כלי טיס איראניים
קטגוריה:צי ארצות הברית: תקריות ואסונות
קטגוריה:יחסי איראן – ארצות הברית
קטגוריה:המפרץ הפרסי
קטגוריה:התרסקות כלי טיס באוקיינוס ההודי
קטגוריה:מלחמת איראן–עיראק
קטגוריה:הורמוזגאן
חומעת האווירון

[שמאל|ממוזער|200px|פרט יבש של חומעת האווירון באזור פולג, ליד [נתניה]]
**חוּמְעַת האווירון** (שם מדעי: *Rumex aeroplaniformis*; גם *Rumex rothschildianus*, ראו בהמשך) היא מין צמח חד-שנתי נדיר, אנדמי למישור החוף של ארץ ישראל, בעבר היה הצמח נפוץ בכל מישור החוף, אך כיום הוא גדל ב 2–3 אתרים בלבד באזור חוף השרון, אף על פי שבכל אתר צמחים רבים. הצמח נמצא והוגדר על ידי הבוטנאי הארץ-ישראלי אהרן אהרנסון בשנת 1906, אשר נתן לו את השם הלטיני "רומקס רוטשילדיאנוס" (*Rumex rothschildianus*) ע"ש הברון רוטשילד. השם הנוכחי ניתן לו בגלל הדמיון שמצאו בוטנאים בין פירותיו לבין צורת אווירון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: ציפורנאים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:מישור החוף
קטגוריה:פרחים חומים בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים ירוקים בארץ ישראל
קטגוריה:ארכוביתיים
הליגה הגרמנית השלישית

**הליגה הגרמנית השלישית** (בגרמנית: **3. Liga**) היא ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בגרמניה. הליגה הוקמה בשנת 2008, והיא החליפה את הליגות האזוריות בתפקיד הליגה השלישית בגרמניה. לפיכך, הליגה השלישית ממוקמת בין הבונדסליגה השנייה לליגות האזוריות, שנחשבות לחצי מקצועניות. הליגה השלישית היא הליגה הגבוהה ביותר שקבוצות מילואים של מועדונים יכולות להשתתף בה.

## עלייה וירידה
הקבוצות שסיימו בשני המקומות הראשונים עולות אוטומטית לבונדסליגה השנייה, ומחליפות אותן שתי הקבוצות שסיימו אחרונות בליגה השנייה. הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השלישית משחקת משחק פלייאוף מול הקבוצה שסיימה במקום השש עשרה בבונדסליגה השנייה. שלוש הקבוצות שסיימו אחרונות יורדות לליגות האזוריות בעוד ששלוש הקבוצות שעלו מהליגות האזוריות מחליפות אותן.

## קבוצות לעונת 2025/2026

## אלופות הליגה והסגניות

## קישורים חיצוניים

* 
* הליגה השלישית באתר הרשמי של ההתאחדות הגרמנית
* אתר שמראה תוצאות ואת טבלת הליגה השלישית
## הערות שוליים

גרמניה
קטגוריה:תחרויות כדורגל בגרמניה
חטיפת טיסה 707 של כיש אייר

**חטיפת טיסה 707 של כיש אייר** אירעה ב-19 בספטמבר 1995, כשמטוס בואינג 707 של חברת התעופה האיראנית "סאהא אייר" נחטף במהלך טיסת שכר של חברת התעופה "כיש אייר". על המטוס היו 174 נוסעים ואנשי צוות, והוא הוביל נוסעים מטהראן לאי כיש שבמפרץ הפרסי.

במהלך הטיסה חטף את המטוס אחד הדיילים, רזא ג'ברי (Reza Jabari). ג'ברי ניסה להטיס את המטוס לאירופה, אך במטוס לא היה די דלק לשם כך. הוא ביקש רשות לנחיתה מערב הסעודית וירדן אך הם סירבו. לאחר מכן פנה לישראל וביקש לנחות בנתב"ג. תחילה נענה בשלילה, אולם ראש הממשלה יצחק רבין החליט לאשר את נחיתתו בנמל התעופה עובדה. הוא הסביר זאת בכך שנמסר לו כי לא נותר די דלק במטוס, ושהוא לא היה מוכן לשאת באחריות להתרסקות מטוס עמוס נוסעים.

במהלך שהותם של נוסעי המטוס בארץ, פגשה אותם אמו של החייל החטוף רון ארד. הנוסעים שוחררו לאחר שהייה של 24 שעות בישראל.

רזא ג'ברי נעצר, נשפט בארץ על עבירה של שוד אווירי ונידון לשמונה שנות מאסר, מתוקף חוקי הדין הבין־לאומי שאליהם מחויבת מדינת ישראל, ומתוכן ריצה בפועל ארבע וחצי שנים. לאחר שהשתחרר מהכלא, החל ג'ברי בתהליכי גיור ועבר להתגורר באילת.

בשנת 2006 טען אתר חדשות איראני כי הוא נתפס בגבול איראן–טורקיה לאחר שנשלח לשם על ידי המוסד, אך לא כך היה. נכון לשנת 2007, ג'ברי עדיין מתגורר בישראל במעמד פליט, כשגזר דין מוות תלוי נגדו באיראן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חטיפות מטוסים
קטגוריה:יחסי איראן–ישראל
קטגוריה:1995 בישראל
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה של כלי טיס איראניים
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-1995
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה בישראל
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה באיראן
קטגוריה:בסיס עובדה
מט

שמאל|ממוזער|250px|המלך השחור במט.

**מט** הוא עמדה בשחמט שבה המלך נתון תחת איום (שח) ואי אפשר להציל אותו (בשום דרך: לא על ידי בריחה, לא על ידי הכאת הכלי התוקף וגם לא על ידי חציצה) במצב זה אין למנוע את הכאתו של המלך, ועל כן הצד הנתון במט מפסיד במשחק. מקור המילה הוא בפרסית "שאה מט" פירושו המלך מת או המלך חסר אונים.

שני תנאים הכרחיים לביצוע המט – איום על המלך ואין לו מהלכים חוקיים. אם המלך מאוים, אולם קיים מהלך חוקי, המצב נקרא שח. אם אין איום על המלך, אולם אין כלל מהלכים חוקיים (עם שום כלי) המצב נקרא פט והמשחק מסתיים בתיקו.

ברישום התנועות מסמנים מט ב#, X או פשוט כותבים "מט". יש הנוהגים לסמן זאת בעזרת ++, אולם אחרים מסמנים כך שח כפול.

## דוגמאות של מט

שלוש הדוגמאות הללו הן מטים מיוחדים. מימין זהו "מט טיפשים" – משחק השחמט הקצר ביותר האפשרי (2 מסעים). באמצע זהו "מט חנק" – המלך השחור לא יכול לברוח כי הוא "חנוק" על ידי כליו שלו. משמאל זהו "מט לגל" – מלכודת בפתיחה שבה הלבן מקריב את מלכתו כדי להנחית מט.

## מט עם מספר כלים
### מט עם [[מלכה (שחמט)|מלכה]] או עם [[צריח (שחמט)|צריח]]

מט כזה הוא קל מאוד. יש לדחוק את המלך לצד הלוח, ואז להנחית עליו את המט.
מט עם מלכה אפשר לכפות ב-9 מסעים, ועם צריח – ב-16 מסעים. 

### מט שני [[צריח (שחמט)|צריחים]] (מט מדרגות)
מט כזה קל מאוד והמלך המותקף יכול להינצל ממט רק אם יש כלי שיכול לחצוץ. במט זה כל מסע צריח אחר מכה שח וכך שניהם דוחפים את המלך המותקף לעבר אחת משורות הבסיס. ניתן לעשות את המט גם עם מלכה וצריח או שתי מלכות לאחר הכתרה.

### מט עם שני כלים קלים

מט עם שני כלים קלים (רץ או פרש) הוא אפשרי, אלא שלעיתים אי אפשר לכפות אותו.

#### מט עם שני רצים

מט כזה אפשרי (כל עוד הרצים לא על אותו צבע-מצב שיכול לקרות רק כתוצאה מהכתרה) אפשר לכפות אותו, אם מובילים את המלך לפינה.

#### מט עם פרש ורץ

מט כזה אפשרי בצד הלוח, אולם כדי לכפות אותו, חייבים שהמלך יהיה בפינה שצבעה כצבע הרץ. אפשר להכריח את המלך להגיע לפינה, אולם לא כצבע הרץ, ואז יש ל"הוביל" אותו לפינה השנייה של הלוח (זה קשה ביותר, ופעמים רבות המשחק מסתיים בתיקו, בגלל החוק שקובע שאם התבצעו 50 מסעים הפיכים המשחק מסתיים בתיקו).

#### מט עם שני פרשים

מט כזה אפשרי, אבל אי אפשר לכפות אותו. הצד בעל היתרון יכול לנצח רק אם יש לצד השני עוד כלי (למשל, רגלי) שימנע פט, או אם השחקן השני משחק באופן שמאפשר מט עם שני פרשים.

### מט עם [[רגלי]]

מט עם רגלי שאינו מוכתר אינו אפשרי, אלא אם כן לצד השני יש כלי שחוסם את המפלט של המלך במקרה שהרגלי מאיים על המלך ומוגן על ידי כלי אחר והרגלי שמאיים על המלך לא מאוים על ידי אף כלי.

## היסטוריה

הפסד לאחר הכאת המלך הוא חוק בסיסי מאז המצאת השחמט. לאחר מכן הוכנסו החוקים שצריך להזהיר מפני התראת שח, ושאסור להיכנס למצב שבו המלך מאוים. לבסוף החליטו באופן סופי, שרק הגעה למצב של מט ממש תיחשב לניצחון.

## ראו גם
* הכרעות בשחמט

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקי השחמט
*
הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס

ממוזער|נמל התעופה בלוס אנג'לס, בו התבצע הפיגוע
**הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס** הוא פיגוע ירי שאירע ב-4 ביולי 2002 בדלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. בפיגוע נרצחו שני אזרחים ישראלים ונפצעו ארבעה.
## מהלך האירוע
סמוך לשעה 11:30 (שעון מקומי) ניגש אזרח מצרי לעבר דלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס חמוש בשני אקדחים תוצרת גלוק, סכין ובתחמושת רבה, והחל לירות לעבר 90 נוסעי אל על שעמדו בתור. המחבל, הישאם מוחמד הדיאת (Hesham Mohamed Hadayet), רצח דיילת קרקע בת 25, נוסע בן 46, ופצע ארבעה. מאבטח של אל על שהיה במקום הפיל אותו לארץ, ומאבטח אחר ירה בו למוות.

הדיאת היה בן 41, נשוי ובעל משפחה, בעל עסק להשכרת לימוזינות. הוא הגיע לארצות הברית ב-1992, תחילה בויזת תייר, והגיש בקשה למעמד של פליט פוליטי. לבסוף השיג אישור חוקי להתגורר ולעבוד בארצות הברית לאחר שאשתו זכתה בהגרלת הגרין קארד בשנת 1997. הוא תואר כאדם שקט, מוסלמי אדוק, וחדור שנאה עזה לישראל.

בספטמבר 2002 הגיעו חוקרי ה-FBI למסקנה כי הישאם פעל לבדו, והוא קיווה להשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית לטובת הפלסטינים.

## ראו גם
* טרור בארצות הברית
*הפיגועים בנמלי התעופה של וינה ורומא

## הערות שוליים

קטגוריה:לוס אנג'לס: היסטוריה
קטגוריה:מעשי רצח בקליפורניה
קטגוריה:פיגועים נגד מטוסים ישראליים
נמל התעופה של לוס אנג'לס
קטגוריה:ארצות הברית: פיגועי ירי
קטגוריה:פלסטינים: היסטוריה
לוס אנג'לס
קטגוריה:פעולות טרור ב-2002
קטגוריה:ירי המוני בארצות הברית
בית סוהר כרמל

ממוזער|250 פיקסלים|כלא שש וכלא כרמל, מבט מרכס אצבע אוקטובר 2017
**בית סוהר כרמל** הוא בית סוהר בחזקת שירות בתי הסוהר, שהוקם בשנת 1985, בסמוך לצומת אורן וצמוד לכלא 6.

בית הסוהר, שנקרא תחילה "כלא עתלית", בשל קרבתו ליישוב עתלית, הוקם כבית סוהר זמני על חלק משטחו של כלא 6, כדי לפתור מצוקה של מקומות כליאה, בתחילה שוכנו בו האסירים באוהלים. ב-1990 הוחל בבניית מבני הקבע, והבנייה הושלמה ב-1991. ב-1997 היה בית הסוהר כרמל לבית הסוהר הראשון בישראל עליו מפקדת אישה, גנ"מ דליה ניר. ב-2009 נהרסו כמה מהמבנים, שנבנו בצורה מיושנת והיו צפופים, ובמקומם הוצבו מבנים יבילים. בנוסף, נערך שיפוץ כללי בבית הסוהר.

במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, פונה בית הסוהר למשך מספר ימים מכל יושביו, מחשש שהאש תגיע אליו, אך הוא לא נפגע בדליקה.

בית הסוהר מיועד ל-350 אסירים, ויש בו כ-110 אנשי סגל. הוא מוגדר כבית סוהר ברמת ביטחון בינונית, ומוחזקים בו אסירים שנדונו לתקופות שאינן עולות על 3 שנות מאסר, או שיתרת מאסרם היא עד 3 שנים. הוא כולל אגף נקי מסמים, ומתקיימות בו פעילויות חינוך, דת והכשרה מקצועית.

## קישורים חיצוניים
* בית הסוהר כרמל, באתר שירות בתי הסוהר
* 

## הערות שוליים

כרמל
קטגוריה:מועצה אזורית חוף הכרמל: מבנים
חבלה (פעילות מלחמתית)

[250px|ממוזער|שמאל|פסל מחלקת החבלה בפלמ"ח ב[מערת הפלמ"ח במשמר העמק]]
**חבלה** כפעולה צבאית היא פגיעה במתקני אויב, בהם כלי רכב, מבנים, מוצבים, תשתיות וכו'. מטרת הפעולה היא פגיעה בתפקוד האויב, על ידי השמדה, שיתוק או שיבוש התפקוד של מטרות ונכסים של האויב. מאחר שהמונח "חבלה" בעברית מתייחס לכלל העיסוק בחומרי נפץ, חבלה קרבית למטרות הריסת תשתיות אויב מכונה לעיתים "**חבלה התקפית**" על מנת להבדילה מחבלה וסילוק פצצות שהיא חבלה הגנתית.

בצה"ל, חיל ההנדסה הקרבית ויחידות מובחרות (קומנדו וסיירות חי"ר) הם אלו שמתעסקים בחבלה כפעולות צבאיות, באימונים, מבצעים, מערכות שונות ובשדה הקרב.

תחת השם "חבלה" מאוגדות בעיקר פעולות קומנדו הנעשות בחשאי, בשיטות לוחמה זעירה, בהן יש התמקדות ספציפית במטרה טקטית ופגיעה בה, לרוב באמצעות מטעני נפץ. החבלה נבדלת מהפצצת או הפגזת מבנה תוך כדי קרב בשיטות הפעולה ובפרופיל שלה. לעיתים, גם הריסת מבנים תוך כדי לחימה באמצעות חוליות פלסים המבצעות את ההריסה באמצעות חומר נפץ ומיקוש משויכת לתחום החבלה.

לעיתים, גם הריסת דברים באזרחות באמצעות חומרי נפץ, כגון הריסת מבנים וכריית סלעים באמצעות פיצוצים, מכונה "חבלה".

## חבלה בצה"ל
בפלמ"ח הייתה מחלקת חבלה ובה הוכשרו חבלנים למשימות שונות כמו פיצוץ גשרים ומסילות רכבת. בצה"ל היו וישנם גופים שונים שהוכשרו לביצוע חבלה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פרק החבלה פרק משמעותי בקורס קציני הקומנדו והנושא מודגש בסיכת הקורס, כן הוכשרו לכך חיילי יחידות עלית. יחידה 101 הייתה הראשונה שביצעה חבלה בשטח האויב, בין היתר בפעולות התגמול.

כיום הגוף שאחראי על החבלה בצה"ל הוא **[[חיל ההנדסה הקרבית]]**, שמופקד הן על החבלה ההתקפית (פיצוץ תשתיות אויב) והן על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות). קורסי החבלה בצה"ל וההכשרות בתחום מועברות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) ובבסיס ההדרכה של יהל"ם).

היחידה האחראית על החבלה ההתקפית, בעיקר בפעולות קומנדו, היא סיירת יעל של יהל"ם (יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית), שהוקמה אחרי מבצע שלום הגליל, כדי להילחם בארגוני הטרור שקמו בדרום לבנון באמצעות שיטות של חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. סיירת יעל מאומנת לפעול בחשאיות גם מאחורי קווי האויב ופעילותה לרוב מסווגת וממודרת. היחידה האחראית על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות) אך גם על פיתוח אמצעי חבלה ופריצה חמה היא יהל"ם באמצעות פלגות הס"פ (סילוק פצצות, לשעבר היחס"פ).

בנוסף כל לוחמי הגדחה"ן (גדודי חיל ההנדסה הקרבית) ביצעו בכל מלחמות ישראל פעולות חבלניות הכוללות פיצוץ מבנים, בונקרים ופשיטות חבלה מעבר לקווי האויב. לוחמי ההנדסה הקרבית מתעסקים בפעולות חבלה גם כיום, במלחמה ובשגרה. בנוסף בכל חטיבות החי"ר (מלבד כפיר) קיימת פלוגת חבלה והנדסה (**[[פלחה"ן]]**) המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. בצה"ל, חיל הרגלים הישראלי וחיל ההנדסה הקרבית הישראלי, לצד יחידת יהל"ם וכוחות מיוחדים אחרים נוספים, הם היחידים אשר מתעסקים ומוכשרים בחבלה, כאשר פלגת ס"פ היא הסמכות הגבוהה ביותר בתחום החבלה בצה"ל.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מקצועות צבאיים
קטגוריה:הנדסה צבאית
קטגוריה:טקטיקה צבאית
מאיר מפרמישלאן

רבי **מאיר מפרמישלאן** (תק"ם, 1780 - כ"ט באייר תר"י, 11 במאי 1850) היה מגדולי מנהיגי החסידות ומגדולי בעלי המופת בחסידות, ונכד של ר' מאיר הגדול מפרמישלאן שנמנה בין תלמידי הבעש"ט.

## ביוגרפיה
נולד לרבי אהרן אריה לייב, מבניו של ר' מאיר הגדול מפרמישלאן, ולינטה. כבר מצעירותו התעסק רבות במצוות הצדקה ובדאגה לעניים. כונה בשם החיבה "ר' מאיר'ל" עד סוף ימיו.

לאחר פטירת אביו בתקע"ג, מילא את מקומו בהנהגה החסידית. היה תלמיד מובהק של רבי מרדכי מקרמניץ, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, מגדולי תלמידי הבעש"ט מייסד החסידות.

נודע כפשטן ועניו, ובעל צדקה ותמיכה בנזקקים. נודע גם כן באהבת ישראל מיוחדת ולימוד סנגוריה אף על פושעי ישראל. אמר את שיחותיו ודברי תורתו ברמה המתאימה גם לפשוטי העם ואף התהלך ביניהם. פירש פסוקים ומדרשי חז"ל בדרך עממית ואף בלשונות הגויים.

דברי תורתו וסיפורים עליו נכתבו "פנים מאירים" "אור המאיר", "דברי מאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר".

### מופתים
רבי מאיר מפרמישלאן נודע כבעל מופת ופועל ישועות ואלפי אנשים באו אליו כדי להתברך מפיו.

עיקר הפרסום של רבי מאיר היה בשל רוח הקודש הגלויה שלו, בה נהג לגלות נסתרות. היו צדיקים, בראשם השרף מסטרליסק, שהתנגדו לכך, אך רבים העריצוהו כמו הרב יוסף שאול נתנזון ורבי חיים הלברשטאם מצאנז שהיה מהבאים להסתופף בצלו בפרמישלאן.

התפרסמו עליו מאות רבות של סיפורי מופתים, רוח הקודש ואהבת ישראל.

## משפחתו
נשא לאישה את שלומצה בת ר' צבי מייזלס מפודהייץ שילדה לו בן ו-5 בנות:
*רבי **צבי**.
***רוחמה-רחל** - אשת ר' יוסף מלושקוביץ נכד היושר דברי אמת. (נפטר בח' בטבת תרי"ח).
***פרימט רכיל** - אשת ר' יחיאל מיכל מוסקוביץ' מגלינה (נפטר בכ"ו בכסלו תרכ"ז).
***אסתר צינה** - אשת ר' צבי פרנקל מסדילקוב (נפטר בב' בטבת תרט"ז).
***חנה** - בזיווג ראשון אשת רבי יהודה יצחק מבארניפקע, בזיווג שני אשת ר' חיים אברהם רדליך ממיקוליוב (נפטר בי"ח בניסן תרל"א).
***מרים-חיה** - אשת ר' יואל מוסקוביץ' משוץ (נפטר בי"ג בניסן תרמ"ו). בעצמה ידועה כצדקת מופלגת וכבעלת מופת. היא קיבלה בירושה מאביה את מקלו, וביקשה שלאחר מותה יניחו את המקל של אביה בקברה להגנה על שוץ (שמה ביידיש של סוצ'אבה), ובמלחמת העולם הראשונה כל העיירות בסביבה נשרפו למעט סוצ'אבה שנותרה שלמה. היא נפטרה בכ"ה באדר תרס"ג (1903) ומעל קברה הוקם אוהל מפואר בבית העלמין הישן של סוצ'אבה שהיה עוד פעיל אז. נכדה ר' יעקב מוסקוביץ' הקים חצר חשובה בסוצ'אבה עם בית מדרש גדול במרכזו שלמדו בו תלמידי חכמים רבים והיה מלא בתפילות.

**אחיו:**
*רבי **[[יצחק מקאליש]]** (תק"ל-ו' בשבט ת"ר).
***זיסל** - נישאה לר' שלמה רדליך ממיקוליוב.
*רבי דוב בער לייפר מברז'ן.
*רבי **יחיאל מיכל** מקומרנה (נפטר בט' בניסן תקצ"ג).

## לקריאה נוספת
* מאיר הלוי ויצחק שאסטיק, **דברי מאיר**, בארטפלד תרס"ט לקוטים מתורתו וסיפורים
* הרב ראובן מרגליות, **אור המאיר** תולדות רבי מאיר מפרמישלן וזקניו, לבוב תרפ"ו (בעילום שם); תל אביב תשכ"ד; ברוקלין תשמ"ה; באר שבע תשס"ז
* הרב ראובן מרגליות, **'מרגניתא דרבי מאיר, ** רבי מאיר מפרמישלן - שיחותיו ודברי תורתו, לבוב תרפ"ו; גרמניה תש"ח; תל אביב תשכ"ד; באר שבע תשס"ח
* יצחק לייפר, **תפארת מהר"ם**, גרוסוורדן תש"ד; ירושלים תשי"ח
* מרדכי גרליץ, **אספקלריה המאירה**, בני ברק תשנ"ז
* חיים שמואל סרנה (עורך), **פנים מאירים** - ליקוט מתורת ר' מאיר מפרמישלאן, בני ברק תשנ"ח

## קישורים חיצוניים
* 
* פרטים על ר' מאיר מפרמישלאן ובני משפחתו באתר GENI
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת פרמישלאן
קטגוריה:אדמו"רים
יהלי וגמן

**יַהלִי וַגמַן** (25 באוקטובר 1925 – 1 בספטמבר 2001) היה פסנתרן, מנצח, ומורה למוזיקה ישראלי. נחשב ל"ילד הפלא" הישראלי הראשון בתחום הנגינה.

## קורות חיים
[250px|ממוזער|יהלי וגמן (משמאל) עם המוזיקאי יזהר ירון בקיבוץ [עין השופט, 1955 לערך]]
וגמן נולד בשנת 1925 בארץ ישראל המנדטורית, בן יחיד לפניה וגמן שלונסקי וישראל וגמן. אביו היה מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה, ואימו הייתה מוזיקאית ומלחינה (אחותם של אברהם שלונסקי, לימים המשורר הנודע, דב שלונסקי, המלחינה והפסנתרנית ורדינה שלונסקי, זמרת האופרה יהודית שלונסקי (אידה) ומינה שלונסקי).

מקטנותו למד בבית הספר למוזיקה בחיפה, ונמנה עם תלמידיהם של גיטה ויצמן ופרנק פלג. הוא נחשב "ילד פלא" מוזיקלי. כשהיה בן 6 החל להופיע בנגינת פסנתר, וכעבור שנה נערכה ההופעה הפומבית הראשונה שלו בבית הספר למוזיקה בחיפה. בגיל 14 הגיש רסיטל ראשון בתל אביב, בקונסרבטוריון טאובה, ובהיותו בן 15 זכה בתחרות לפסנתרן הצעיר מטעם התזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע לאחר מכן.

וגמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה. במרץ 1946 הופיע יחד עם אלה גולדשטיין בקונצרט בשני פסנתרים. באותה שנה יצא לז'נבה לתחרות פסנתר עם המורה פרנק פלג. שניהם זכו שם בפרסים. משם המשיך וגמן לארצות הברית, ללימודים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בנוסף עסק בנגינה ובניצוח, הופיע בתחרויות שונות וזכה בפרסים. עם פרוץ מלחמת העצמאות בחר שלא לשוב ארצה, ועשה זאת רק כעבור שנה, בשנת 1949. במשך שש שנים הופיע בקונצרטים וברסיטלים רבים ברחבי המדינה.

בשנת 1955 החליט לנטוש את תל אביב ולעבור לחיות בקיבוץ שמיר. הוא פרש כמעט כליל מנגינה. לצד עבודה בקיבוץ הוא ייסד את תזמורת הקיבוצים וניצח עליה, וכמו כן עסק בהוראה באקדמיה למוזיקה בירושלים.

בסוף שנות ה-50 נקלע לעין הסערה, כאשר בעת שהשתתף בקונצרט מוזיקלי בקיבוץ עין החורש, פוצץ חבר הקיבוץ המשורר אבא קובנר את הקונצרט במחאה על השתמטותו מן המלחמה עשור קודם לכן. הפרשה הונצחה בספרו של אלישע פורת "איקונין סדוק", שבו מופיע הסיפור "רצ'יטטיב ורונדו", ובו מסופר על פיצוץ הופעתו של פסנתרן צעיר כמחאה על השתמטותו מקרבות מלחמת השחרור. את מקומו של הקונצרט שהופסק תפסו ויכוחים סוערים בין מצדדי הפסנתרן למתנגדיו. פורת סיפר כי את ההשראה לסיפור קיבל ממקרהו של וגמן.

כעבור זמן עזב וגמן את הקיבוץ ונסע לפריז. במשך שנים נעלם מהעין הציבורית. בסוף שנות ה-70 שב לתל אביב והופיע בקונצרטים, ואף עסק בהוראת מוזיקה ופסנתר. בין תלמידיו: דוד גריילסאמר ודניאל גלאי.

בשנות ה-90 הידרדר מצבו הבריאותי והכלכלי. הוא עזב את תל אביב וחי בעיר הולדתו חיפה כחסר בית. הוא התגלה על ידי איש אמיד תושב חיפה, שעודד אותו לפתח מחדש את הקריירה המוזיקלית.

וגמן היה נשוי פעמיים, לפסנתרנית ישראלה מרגלית ולנעמי שחף. מאשתו השנייה, אותה נשא בקיבוץ שמיר, נולדה בתו היחידה, יסמין וגמן-נגב.

יהושע סובול, שהתגורר לאחר נישואיו בקיבוץ שמיר והכיר את יהלי וגמן, קרא לבנו, הזמר יהלי סובול, על שמו.

יהלי וגמן מת בשנת 2001 בחוסר כול.
משפחתו: 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ביישוב
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:משפחת שלונסקי
קטגוריה:שמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קונסרבטוריון דוניה ויצמן

[שמאל|ממוזער|250px|המנהלת [גיטה דוניה-ויצמן (ראשונה מימין) ולצדה סגנהּ אריה פרידמן-לבוב בשעת מבחן לתלמידות במכון למוזיקה בחיפה]]
ממוזער|שלט בכניסה למכון
**קונסרבטוריון דוניה ויצמן** הוא הקונסרבטוריון הראשון בחיפה.

## היסטוריה
בית הספר למוזיקה הוקם בשכונת הדר הכרמל חיפה בדצמבר 1924 על ידי הפסנתרנית גיטה דוניה-ויצמן, הזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, המורה לפסנתר רחל קרוגליאקוב והמורֶה לכינור א' קליין.

בשנותיו הראשונות לא היה לבית הספר מבנה קבע והלימודים נערכו במספר דירות שכורות בשכונה. לימודי המוזיקה כללו פסנתר וכינור, ובצוות ההוראה נכללו שלוש מורות ובהן ויצמן עצמה.

בשנת 1934 הפך בית הספר ל"המכון למוזיקה". בשנת 1947 נתרם לו מבנה ברחוב בצלאל בשכונת הדר הכרמל, ומאז התנהלו בו לימודי מוזיקה לבוגרים ולנוער, וכמו כן נערכו בו קונצרטים ואירועים מוזיקליים לקהל הרחב. בתחילת שנות ה-60 נבנתה קומה שנייה לבניין, ובשנת 1966 נחנך אולם הקונצרטים ע"ש פרידמן-לבוב שבקומה השלישית, המכיל עד 150 מקומות.

לאחר מותה של גיטה דוניה-ויצמן הוסב שמו של המכון למוזיקה ל"קונסרבטוריון דוניה ויצמן".

בין בוגריו: הפסנתרנים אבנר ארד, דוד בר-אילן, יהלי וגמן, איתן פסן ובנימין רביץ, הכנרים עברי גיטליס וצבי צייטלין, והרקדנית רות אשל.

הקונסרבטוריון מקיים פעילות מוזיקלית מגוונת לנוער ולמבוגרים. נשיא הכבוד של הקונסרבטוריון הוא זובין מהטה.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
*  (על בית הספר, במלאת שנתיים וחצי להיווסדו)
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: בתי ספר למוזיקה
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים בישראל
קטגוריה:חיפה: מוזיקה
קטגוריה:הדר הכרמל
קטגוריה:משפחת ויצמן
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
רוח מזרחית (כתב עת)

**רוח מזרחית** הוא כתב עת אלקטרוני שפורסם לראשונה בינואר 2005 על ידי החברה המזרחית הישראלית. במתכונתו הראשונה נערך כתב העת על ידי מזכיר החברה דאז, אסף דוד. 

נכון ל-2010 כתב העת מתפרסם מטעם האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (ממשיכתה של החברה המזרחית הישראלית) ומרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. העורכים הנוכחיים (נכון ל-2010) הם שני תלמידי מחקר: עידן בריר (עורך ראשי, אוניברסיטת תל אביב) ושי זהר (עורך משנה, האוניברסיטה העברית בירושלים). 

מתכונתו של כתב העת דומה לזו של גיליונות "המזרח החדש" משנותיו הראשונות כרבעון. הוא כולל מאמרים העוסקים בהיסטוריה על גווניה השונים, בהיבטים תרבותיים בחיי החברות המאכלסות את המזרח התיכון, בדגש על מאמרי דעה ומאמרים היסטוריוגרפיים קצרים. במקביל, הוא מכיל מדורים שונים ובהם קולנוע, ספרות, אינטרנט, תרגום מערבית לעברית.

שאיפתו של כתב העת היא לנצל את מתכונתו האינטרנטית הדינמית כדי לקדם פרסומים פרי עטם של כלל בעלי העניין בתחום לימודי המזרח התיכון, האסלאם ותרבויות האזור. נשמר כאן מקום מיוחד לתלמידים לתארים מתקדמים כעורכי מדורים וככותבים, לצדם של אנשי סגל בכיר המרבים לכתוב בו אף הם. 

החל מסוף שנת 2010 מתפרסמת מטעם מרכז דיין ואילמ"א הגרסה האנגלית של כתב העת, Sharqiyya, ובמסגרתה מתורגמים מאמרים ומדורים נבחרים מעברית לאנגלית. 

הגיליון האחרון של "רוח מזרחית", גיליון 14, פורסם בדצמבר 2011. 

בשנת 2023 הוחלט באילמ"א לחדש את פרסום כתב העת וביוני 2024 פורסם הגיליון ה-15. הגיליון החדש הורכב מארבעה חלקים שונים. החלק הראשון הוקדש לרשימות בנושאי היסטוריה, חברה ותרבות. החלק השני כלל מדור מיוחד המוקדש למאורעות ה-7 באוקטובר ולהשלכותיהם על המדינה והחברה בישראל. החלק השלישי הוקדש לפרופסור מנחם מילסון ולמילונו החדש שראה אור בגרסה מודפסת ואילו החלק הרביעי הוקדש לפרסומים אחרונים של חברי אילמ"א. העורכים החדשים הם שני תלמידי מחקר: רועי שלומי מאוניברסיטת בר-אילן ומיקי לוזון מהאוניברסיטה העברית. 

## קישורים חיצוניים
* 

* ארכיון כתב העת

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
מאיר (הגדול) מפרמישלאן

רבי **מאיר (הגדול) מפרמישלאן** (תס"ג, 1703 - כ"ב באב תקל"ג, 11 באוגוסט 1773), תלמידו וחברו של הבעל שם טוב וממנהיגי תנועת החסידות.

## ביוגרפיה

נולד בפרמישלאן בשנת תס"ג (1702), לבת שבע ולרבי יעקב "תם" מפרמישלאן-קולומייא. בצעירותו עסק במסחר ובני האזור שאינם יהודים כינוהו "מאיר הנאמן", בהיותו כבן 35 עזב את כל עסקיו וישב בבית המדרש וחסידים החלו נוהרים אליו. היה מראשוני תלמידיו וחבריו של הבעש"ט ועל פי המסופר, עזר לו להכניע את שרידי כת הפרנקיסטים בלבוב. לאחר פטירת הבעל שם טוב החל לנהל עדה עצמאית בפרמישלאן.
שהה תקופה מסוימת אצל תלמידו רבי שבתי מרשקוב שם שימש כמלמד.

נפטר ב-כ"ב באב תקל"ג (1773) ונקבר בעירו פרמישלאן. בנו רבי אהרן אריה לייב מילא את מקומו בפרמישלאן.

בשנות ה-2000 אותרה מצבתו בבית החיים בפרמישלאן, על ידי ישראל מאיר גבאי - יושב-ראש ועד אהלי צדיקים והוקמה בפתח בית הקברות.

## ספריו
חיבר ספר בשם "יאיר אור", העוסק בקבלה, והוא נמצא עדיין בכתב-יד ואסור להדפיסו. ספר אחר המיוחס לו, וגם הוא לא נדפס, נקרא "אור תורתו של רבי מאיר".

דבריו, וחלק מסיפורי-האגדה עליו שמספרם מגיע למאות, כונסו בספרים "אור המאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר". סיפורים על אודותיו נכתבו בשני הפרקים הראשונים של הספר "אספקלריה המאירה", בשני כרכים משנת תשנ"ז (1996), מאת הסופר מרדכי גרליץ.

## בני משפחתו
#### בניו
* רבי אהרן אריה לייב, ממלא מקום אביו בפרמישלאן ואביו של רבי מאיר מפרמישלאן.
* רבי דוד מקאלוש, מייסד חסידות קאליש.
* רבי פסח חסיד.

#### אחיו
* רבי יהודה לייב "שומר שבת".
* רבי צבי הירש פאטאקיר.
*רבי שלמה מפרמישלן.

## לקריאה נוספת
* ד"ר יצחק אלפסי, **טרקליני החסידות**, חלק א', 2016
* ד"ר יצחק אלפסי, **החסידות מדור לדור**, חלק א', 1995

## קישורים חיצוניים
רבי מאיר הגדול מפערמישלאן באתר "אידישע וועלט פארומס".

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים
קטגוריה:שושלת פרמישלאן
קטגוריה:תלמידי הבעל שם טוב
קטגוריה:ילידי 1703
קטגוריה:נפטרים ב-1773
גנב עירוני

**גנב עירוני** (באנגלית: **The Town**) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2010, שנכתב ובוים על ידי בן אפלק. הסרט הוא עיבוד קולנועי מחודש לרומן שכתב צ'אק הוגאן בשם "נסיך הגנבים". בסרט מככבים בן אפלק בתפקיד דאג מקריי, ג'ון האם, רבקה הול, ג'רמי רנר ובלייק לייוולי. הסרט שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2010, ובישראל ב-7 באוקטובר, זכה לתשבחות מצד המבקרים, ונכנס מיידית לראש רשימות שוברי הקופות בארצות הברית עם הכנסות של 23 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.

## עלילה
חבורה של ילידי צ'ארלסטאון, פרבר של בוסטון מסצ'וסטס, מתכננת שוד בנק בעיר קיימברידג'. את החבורה מרכיבים דאג מקריי (בן אפלק), ג'יימס "ג'אם" קופלין (ג'רמי רנר), אלברט מגלוואן (ג'ורג' קרול) ודזמונד אלדן. במהלך השוד הם חוטפים את מנהלת הבנק, קלייר קאייסי (רבקה הול), ולאחר שחרורה דאג מתמנה לעקוב אחריה. השניים מתחברים ובמהלך שיחה דאג מגלה לה שאימו עזבה אותו כשהוא היה ילד. בינתיים, סוכן ה-FBI, אדם פרולי (ג'ון האם), מגלה את אחריותם של הקבוצה על שוד הבנק. בנוסף, הוא מגלה שמי שמפעיל אותם הוא פרג'י (פיט פוסלתווייט). לאחר מכן, הקבוצה מבצעת שוד בנק נוסף שבו היא כמעט נתפסת.

לאחר שדאג חוזר מביקור אביו בכלא, ג'אם מציע לו עבודה חדשה שהוא מסרב להיענות לה. אך פרג'י מאיים על חייה של קלייר ומכריח את דאג לקחת חלק בשוד. דאג וג'אם נכנסים לפנוויי פארק במדי שוטרים ושודדים את חדר הכספות, הם חוברים לחבריהם שממתינים באמבולנס. סוכני ה-FBI מקיפים את הפארק בעקבות מידע שניתן להם מאחותו של ג'אם, כריסטה (בלייק לייוולי). ג'אם נלחץ ומתחיל לירות וכך הוא חושף את מיקומם. במהלך קרב היריות נהרגים ג'יימס ואלברט, דאג וג'אם מצליחים לשרוד כשהם מחופשים לשוטרים, אך הם נאלצים להיפרד. לאחר שהסוכן פרולי מגלה שהשוד בוצע על ידי שודדים מחופשים לשוטרים, הוא מאתר את ג'אם ברחוב ובקרב יריות שמתפתח ג'אם נהרג.

דאג חוזר לפרג'י ומחסל אותו. הוא מתקשר לקלייר והיא מודיעה לו באמצעות קוד שסוכני ה-FBI נמצאים בביתה. דאג בורח מבוסטון לפלורידה, לא לפני שהוא מותיר תיק עמוס בכסף לקלייר ומנדרינה, כרמז לעיר Tangerine באורנג' קאונטי שבמדינת פלורידה, ממנה באה אימו של דאג ואליה הוא בורח.

## שחקנים
* בן אפלק - דאג מקריי
* ג'ון האם - אדם פרולי
* רבקה הול - קלייר קאייסי
* ג'רמי רנר - ג'יימס "ג'אם" קופלין
* בלייק לייבלי - כריסטה קופלין
* כריס קופר - סטפן מקריי
* ג'ורג' קרול - אלברט מגלוואן 
* טיטוס וליבר - דינו סיאמפו
* פיט פוסלתווייט - פרג'י

## ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ- 94% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 191 ביקורות. הסרט יצא לאור בפסטיבל הסרטים של ונציה. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-23.8 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון ל-5 בדצמבר 2010 הסרט הכניס כ-91,735,513 דולר בארצות הברית וכ-51,333,497 דולר ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי בן אפלק
קטגוריה:בוסטון בקולנוע
קטגוריה:סרטי העוסקים במעשי שוד
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט
סדר עולמי

**סדר עולמי** היא תוכנית טלוויזיה בהפקת חברת החדשות המשודרת בקשת 12 ועוסקת בענייני אקטואליה מסביב לעולם (חדשות חוץ). מיומה הראשון היא מוגשת בדרך כלל על ידי ערד ניר. התוכנית שודרה בעבר בערוץ 2 וברשת 13.

## היסטוריה וסיבת הקמה
באוקטובר 2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והסדר העולמי החדש שנלווה אליהם, גייסה חברת החדשות את עורך חדשות החוץ ערד ניר והעלתה את התוכנית "סדר עולמי" העוסקת בחדשות העולם. התוכנית באה לשמש משקל נגד לתוכנית החדשות שהעלה הערוץ הראשון בשעה 19:30, כהקדמה למהדורת החדשות "מבט לחדשות" בשעה 20:00.

לאחר כמה שנים, כשהועברה התוכנית שש עם מהשעה 17:00 לשעה 18:00, היו "שש עם" ו"סדר עולמי" משודרות זו אחר זו: "שש עם" החלה את שידוריה ב-18:00 וסיימה אותם בשעה 19:30, ומיד לאחר מכן, ללא הפסקת פרסומות, הייתה סדר עולמי עולה לאוויר. בשנים 2005–2006, פחתה התחרות על משבצת השידור של השעה 19:30, ו"סדר עולמי" ירדה מהמסך. מאידך, רצו בחברת החדשות ליצור תוכנית שתמשוך את נתוני המדרוג של השעה 17:00, מהמתחרה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף". חברת החדשות העלתה לשידור את "חדשות בחמש" עם דני קושמרו ונטשה מוזגוביה, אך הניסיון לא צלח. בשנת 2006 הועלתה "סדר עולמי" מחדש, משעה 17:00 עד 17:30, אך ערוץ 10 היה עדיין עם ידו על העליונה במדרוג. 11 בנובמבר 2007 היה יומה האחרון של "סדר עולמי" במתכונת הזו. החל מ-12 בנובמבר 2007 משודרת בשעת שידור זו התוכנית "מהדורה ראשונה", שמימשה את החזון להגיע לרמה של ערוץ 10 במסגרת השידורים הזו, ואילו "סדר עולמי" עברה מיתוג מחדש לשם "**סדר עולמי - השבוע**", ובשנים 2007 - 2010 היא שודרה בימי שישי משעה 16:45 עד 17:25, כשכל שנה הפיקה התוכנית את תוכנית "סיכום השנה העולמי", בהנחיית ערד ניר. החל מ-2011, עקב עליית העונה השלישית של "האח הגדול", נתפסו 45 הדקות על ידי קשת ששיבצה בשעות אלו תוכנית בשם "שלום האח הגדול", אשר הפכה לימים לתוכנית "דיבור ישיר". סדר עולמי עברה לשדר בימי שבת משעה 16:20 עד 17:00.

במאי 2013 שונה פורמט התוכנית עם מעברה לשידור בערב שישי בשעה 19:15 יחד עם פינות חדשות.

כיום משודרת התוכנית בכל יום שבת בין השעות 15:00 עד 17:00.

## ישראל פלוס
היות שבזמן הקמת ערוץ ישראל פלוס שודרה התוכנית, והיות שמערכת החדשות המקומית הייתה בשליטת חדשות ערוץ 2, מהדורת חדשות החוץ של הערוץ נקראה גם היא "סדר עולמי" (מירבוי פורידוק, мировой порядок). גם לאחר ניתוק המערכת מחדשות ערוץ 2, התוכנית שמרה על שמה ושודרה מדי שבת משעה 16:05 עד 16:50 ומ-17:05 עד 17:50.

## מגישי התוכנית
*מגיש ראשי - ערד ניר
*מגישים מחליפים - אלמז מנגיסטו, ירון אברהם

## ראו גם
* רואים עולם

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2001
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חברת החדשות
באין כאחד

**בָּאִין כְּאֶחָד**, או "**גִּטּוֹ וְיָדוֹ בָּאִין כְּאֶחָד**" ו-"**גִּטָּהּ וַחֲצֵרָהּ בָּאִין כְּאֶחָד**", הוא פתרון לפרדוקס הלכתי, העוסק בחלות פעולה אשר קיומה מבוסס על דבר שתלוי בה. פתרון התלמוד הוא שהפעולה שגורמת לתחולה והתחולה עצמה מתרחשות באותו הרגע.

## יישומים
אחת הפעמים בהן מתעורר הפרדוקס, היא כאשר אדם נותן גט שחרור לעבדו; על פי הכלל מה שקנה עבד קנה רבו, עבד אינו מהווה ישות משפטית עצמאית ואינו יכול להיות בעלים על שום דבר. כיוון שכך, אין לעבד את האפשרות לקבל את הגט ההופך אותו לאדם חופשי, כי כל עוד הוא עבד- כל מה שמגיע לרשותו, שייך לבעליו. כדי לפתור את הפרדוקס הזה, קבעה ההלכה כי "גיטו וידו באין באחד", כלומר, באותו רגע שבו ניתן גט השחרור לעבד ניתנת לו גם "ידו"- היכולת המשפטית להחזיק דברים, וכך יכולים עבדים כנעניים להשתחרר.

פרדוקס דומה אשר ניתן לו בגמרא אותו הפתרון, קיים גם בגירושין, במקרה בו אדם זרק גט לחצר הנמצאת בבעלות אשתו. כעת, הואיל וּלְבעל יש קניין פירות בנכסי אשתו, לא תוכל האישה לקבל את הגט. אותו פתרון ניתן גם במקרה זה וגט האישה וחצרה "באין כאחת" וכך ניתן לגרש גם באופן זה.

## פרשנות
לדעת קצות החושן ניתן להשתמש בכלל "באין כאחד" רק בשחרור עבד או בגירושי אישה, אך לא ניתן להקנות על ידי כך. כך לדוגמה, לא ניתן לכתוב שטר קניין ולהניח בחצרו של המקנה כדי להקנות חצר זו עצמה. בגט שחרור של עבד ובגירושי אישה לעומת זאת, אין צורך לזכות בגט ובשטר אלא רק שיהיה מונח בידו, שכן לא שייך לזכות בעל כרחו של אדם, ואילו גט ניתן לכתוב בעל כרחה של האישה.

ייתכן כי ההיגיון שמאחורי דבריו של ה"קצות החושן", טמון בכך שפתרון זה של "באין כאחד" פועל דווקא בגט שפעולתו היא רק **סילוק** ישות משפטית ששולטת בעבד, כדי להותיר את בעלותו של העבד על ידו - שהייתה קיימת גם עד אז - על כנה, ולמנוע את בעלותו של האדון על העבד, וחלות זו נוצרת על ידי זה שהגט מגיע לידו של העבד. במקרה כזה יסלק הגט את רשות האדון ויצור מצב שבו העבד עומד ברשות עצמו, אך לעומת זאת לא ניתן ליצור זהות או ישות חדשה על ידי מנגנון של "באין כאחת", עוד אפשר לבאר שכיוון שקנין השטר הוא **תוצאה** של הדין שזהו חצרו, וכן להפיך, (ולא רק שזה תלוי בזה,) ולכל קנין לוקח שהות זמן לחול (כמבואר בשערי יושר), אין מציאות שיחולו ביחד משא"כ בגירושין ושחרור עצם הנתינה אינה חלות.

## קישורים חיצוניים
*  (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)

## הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:עבד כנעני
קטגוריה:גיטין: סוגיות תלמודיות
קבר אור החיים

שמאל|ממוזער|250px|מפת הקברים העיקריים בבית הקברות בהר הזיתים
**קבר רבי [[חיים בן עטר]]** (נודע בכינוי: **קבר אור החיים הקדוש**, על שם ספרו "אור החיים"), נמצא במורד הר הזיתים מעל קבר זכריה ויד אבשלום. ליד הקבר קבורות שתי נשותיו של הרב חיים אבן עטר, וכן הרב חזקיה די סילוה בעל "פרי חדש", הרב יום-טוב אלגאזי, הישיש חיים אלנקווה, הישיש יצחק אלנקווה והרב ברוך מרדכי אטינגר. רבבות פוקדים את הקבר, במיוחד ביום הפטירה, ט"ו בתמוז.

## היסטוריה
רבי חיים אבן עטר נפטר בירושלים ונטמן בקברו ט"ו בתמוז ה'תק"ג (1743).

במלחמת העצמאות עבר השטח שבו הקבר לשליטת ירדן. 

במלחמת ששת הימים עבר השטח שבו הקבר לידי ישראל, ומאז מתאפשרת הגעת מתפללים יהודים ללא הגבלה.

## אמונות הקשורות לקבר
מסופר כי במלחמת העולם השנייה, כשהיה חשש שהגרמנים יכבשו את ארץ ישראל, הלך האדמו"ר מהוסיאטין להתפלל בקבר שהוא נושא בידיו ספר תורה. כשחזר אמר שתפילתו התקבלה והגרמנים יובסו בקרב, מאחר שראה על הקבר את שם הויה באותיות של אש.

כן מסופר כי לאחר שהשטח בו נמצא הקבר עבר לשליטת  ירדן ובהסכם שביתת הנשק עם ירדן שנחתם ב-3 באפריל 1949 נקבע שישראלים יוכלו לפקוד את המקומות הקדושים בהם **קבר אור החיים** אך השלטון הירדני לא כיבד את החלק הזה בהסכם וכניסת מתפללים יהודים נמנעה לחלוטין. בזמן השלטון הירדני בהר הזיתים עסק טרקטור ביישור האזור של הקבר. הטרקטור הרס את הקברים שמשמאל לקבר וכשהגיע לקבר עצמו התהפך לוואדי והנהג נהרג. לאחר מספר ניסיונות נוספים שהסתיימו בכישלון, השתכנעו הערבים בקדושת הקבר והעבודות הופסקו

הרב חיים שמואלביץ פקד את הקבר לעיתים קרובות. בתפילתו היה מביט למטה לכיון יד אבשלום ומתפלל בנוסח זה: "רבונו של עולם! כשאדם אומר לחברו 'אני מוחל' אין אלו אלא דברים בעלמא. רק אבא כשהוא אומר 'אני מוחל' מחילתו מחילה. ראה, דוד המלך, כמה רדיפות נרדף על ידי בנו הסורר וכמה צער הצטער בגינו. ובכל זאת, כאב, הוא מחל. רבונו של עולם! הן אתה אב ומחילתך מחילה, אנא אמור 'אני מוחל'!".

רבי מאיר אבוחצירה ממליץ כסגולה "בכל צרה שיש לאדם ילמד בספר "אור החיים הקדוש" וישתטח על מצבתו ותתקבל בקשתו"
.
המנהג לשים פתקי בקשה בכותל המערבי מיוחס לו. משום כך נפוץ המנהג לשים פתקי בקשה על מצבתו.

## מצבת הקבר
את הנוסח החקוק על המצבה ניסח תלמידו ג"ע [-גאון עוזינו] מרןהחיד"א.

## לקריאה נוספת
* זאב וילנאי, **מצבות קודש בארץ ישראל**, עמודים 226–228
* **מדריך כרטא להר הזיתים - 1999**.
* ישראל גליס, **קברי צדיקים בארץ ישראל**, הוצאת כרטא, 2005.
* **מפת המקומות הקדושים וקברות הצדיקים** כרטא, [1996?].

## קישורים חיצוניים
* קבר האור החיים הקדוש באתר אלע"ד (כולל מפת הגעה)
*קבר האור החיים הקדוש באתר עיריית ירושלים
* 
* גלריית תמונות מהילולת האור החיים
* דניאל זר, שיעור בנושא הילולת האור החיים

## הערות שוליים

קטגוריה:בית הקברות היהודי בהר הזיתים
קטגוריה:הנצחת חיים בן עטר
ברז כיבוי אש

[שמאל|ממוזער|250px|ברז כיבוי אש ב[וירג'יניה|ווירג'יניה שבארצות הברית]]
[שמאל|ממוזער|250px|צינור מ[כבאית מחובר אל ברז כיבוי, ניו יורק]]
[ממוזער|ברז כיבוי אש ב[פתח-תקוה]]
[ממוזער|ברז כיבוי אש ב[פתח-תקוה עם הנתונים]]
**ברז כיבוי אש** (נקרא גם **ברז שרפה** או **הידרנט**) הוא אמצעי עזרה להגנה משרפות, מקור מים המסופק על ידי רשויות מקומיות כדי לאפשר לשירותי כיבוי האש להתחבר אל מערכת המים העירונית לשם סיוע בכיבוי אש, במקרי שריפות גדולות בהן לא מספיקה כמות המים המאוחסנת במכלי הכבאית.

ברזי כיבוי אש, הקרויים גם ברזי הסנקה, מספקים מים בלחץ גבוה בהרבה מלחץ המים בשימוש יומיומי. השימוש בברז כיבוי נעשה באמצעות חיבור צינור לברז, פתיחת השסתום כדי לספק זרם מים עז בלחץ בסביבות 350 קילופסקל (שווה לכ-3.45 אטמוספירה) (לחץ זה משתנה באזורים שונים, תלוי במגוון משתנים, לרבות גודל ומרחק מקור המים). את הצינור ניתן לחבר לכבאית, ולהשתמש במשאבה של הכבאית להגברת לחץ המים ואף לפיצולם למספר זרמים לפי הצורך.

מקור המילה הסנקה, שפירושה הוא דחיפה, הוא מן המשנה (מקוואות, ב, ו). זאב בן־חיים, ששימש מזכיר מדעי בוועד הלשון בשנות הארבעים של המאה העשרים ולימים היה לנשיא האקדמיה ללשון העברית, שהעלה את הפועל הנדיר מן המקורות והציע אותו לחברי ועד הלשון לציון הפעולה המודרנית.

יש להימנע מפתיחת או סגירת הברז במהירות רבה מדי שכן הדבר עלול לגרום להלם מים העלול לפגוע בצנרת סמוכה. רוב שסתומי ברזי הכיבוי אינם מתוכננים להשניק את זרם המים אלא מתוכננים לפתיחה מלאה או סגירה מלאה. כבאים מפעילים לרוב ברזי כיבוי כשהם מוגנים בבגדי מגן כגון כפפות וקסדה עם מגן פנים. מים הפורצים בלחץ גבוה עלולים להפיל אדם בוגר או לגרום לפציעה.

במדינות רבות נאסר על חנייה בסמוך לברז כיבוי אש.

## קישורים חיצוניים

ממוזער|ברזי כיבוי אש והסנקה לספרינקלרים ברעננה

## הערות שוליים

קטגוריה:כיבוי אש
קטגוריה:ברזים
כביש הטבעת של סנקט פטרבורג

ממוזער
**כביש הטבעת של [[סנקט פטרבורג]]** (ברוסית: Кольцева́я автомоби́льная доро́га вокру́г го́рода Санкт-Петербу́рга) הוא כביש מהיר הסובב את העיר ומקשר עיירות במחוז לנינגרד אל העיר. אורכו 142.15 ק"מ.
## היסטוריה
רעיון הכביש עלה לראשונה ב-1965, אולם התקדמות אמיתית ניכרה רק ב-1984 כאשר הסניף האזורי של המפלגה הקומוניסטית והנהלת העיר הסכימו על בניית כביש. בשנת 1995 הכביש נכנס לתוכנית הלאומית לסלילת כבישים ברחבי רוסיה. הלכה למעשה, הבנייה החלה רק ב-1998. בשנת 2011 הושלמה בנייתו של הכביש.
## מאפיינים
* אורך: 142 קילומטרים
* רוחב: 17–32 מטרים
* נתיבים: 4 עד 8
* גשרים ותמיכה: 105
* תעלה: 1
* צמתים וגדרות הפרדה: 26
* הגבלת מהירות: 110 קמ"ש

## ראו גם
*כביש הטבעת של מוסקבה
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: כבישים
קטגוריה:אירופה: כבישים היקפיים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: כבישים
חסינות (רפואה)

**חֲסִינוּת** היא מונח ביולוגי המתאר מצב שבו לגוף יש הגנות ביולוגיות מספקות בפני זיהום או חדירת מזהמים. לחסינות, שהיא פועל יוצא של פעילות מערכת החיסון, ישנם מרכיבים ספציפיים ולא ספציפיים. המרכיבים הלא-ספציפיים מתפקדים כיוצרי חיץ או מכשול לחדירת אובייקטים פתוגניים, או כאלמנטים המכחידים או נלחמים במגוון רחב של פתוגנים אלה. ייחודה של המערכת בכך שאינה ספציפית לגורם כלשהו (חיידק, נגיף, פטרייה או טפיל). חסינות ספציפית, או חסינות נרכשת ומסתגלת (אדפטיבית), היא חסינות שמסוגלת ללמוד לזהות מזהמים חדשים ולשפעל מערכת חיסונית ספציפית נגד מזהמים אלה.

חסינות אדפטיבית (נרכשת) נחלקת לעיתים קרובות לשני סוגים בהתאם לדרך שבה החסינות הושגה. חסינות טבעית מתרחשת כשהמפגש עם גורם המחלה אינו מכוון, ואילו חסינות מלאכותית או מכוונת מתרחשת כשהמפגש עם המזהם (או חלק ממנו) הוא מכוון - כפי שהדבר נעשה במקרה של חיסונים. כל אחת מהמערכות לעיל יכולה להתחלק הלאה בהתאם לדרך השגת החסינות. חסינות פסיבית היא יכולת חיסונית שהועברה לגוף באופן פסיבי (כמו למשל בהזרקה של נוגדנים או תאי T לבנים מתורמים זרים או מחלב אם). חסינות אקטיבית היא כזו שמתרחשת באופן אקטיבי בגוף עצמו, בתגובה למפגש עם אנטיגן. חסינות פסיבית היא קצרת טווח מטבעה, ופחות ספציפית מחסינות אקטיבית, שהיא ספציפית ביותר וארוכת טווח (לעיתים למשך כל החיים).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אימונולוגיה
הנקרופוליס בפנטליקה

**הנקרופוליס של פנטליקה** היא עיר קברים בסיציליה, ובה כ-5,000 קברים, המתוארכים החל מן המאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס. פנטליקה נמצאת בעמקי הנהרות אנאפו וקלסינרה, בין הערים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הנקרופוליס של פנטליקה, יחד עם העיר סירקוזה, הוגדרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

פנטליקה נמצאת על רמה המוקפת בגאיות שיצרו הנחלים אנאפו וקלסינרה. הרמה ממוקמת בין היישובים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הרמה היא חלק משלוש שמורות טבע, ומהווה אזור שימור חשוב.

שמאל|ממוזער|250px|כניסה לאחד הקברים
הנקרופוליס משתרע על שטח הררי, ובו מערות ומצוקים, שאורכו כ-1,200 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו כ-500 מטרים ממזרח למערב. בשטח ניתן להבחין בכ-5,000 קברים, שרובם נחצבו בסלע. קברים אלה מיוחסים לתושבי האי הקדמונים, שנדחקו מחופי האי במהלך המאה ה-13 לפנה"ס, עם הגעתם של השבטים האיטלקיים הראשונים, שבטי הסיקניים (ביוונית *Sikanoi*) והסיקוליים (ביוונית *Sikeloi*). ניתן להבחין בחמש קבוצות של קברים:
* הנקרופוליס הצפון-מערבי, ובו כ-600 קברים, שנחצבו בקבוצות של חמישה;
* הנקרופוליס הצפוני, שבו כ-1,500 קברים; זהו הנקרופוליס הנרחב ביותר והמעורר השתאות יותר מכולם. הקברים באזור זה נחצבו במאה ה-12 ומאה ה-11 לפני הספירה.
* הנקרופוליס הדרומי, הנמצא בין שני האתרים הקודמים; גם הקברים שבו נחצבו באותן מאות.
* נקרופוליס פיליפורטו, שבו כ-500 קברים; נקרופוליס זה מרוחק כ-9 ק"מ מן העיירה פרלה, והקברים שבתחומו משתרעים של צלעות ההרים, על אגן נחל אנאפו, ועד סמוך לעיר. הקברים מתוארכים החל מן המאה ה-13 ועד למאה ה-9 לפנה"ס.
* נקרופוליס קאבטה (Cavetta) ובו כ-300 קברים, שנחצבו במאה ה-9 ובמאה ה-8 לפני הספירה. באזור זה נמצאים גם שרידי מבנים מן התקופה הביזנטית.

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור הנקרופוליס נמצאו שרידים של יישוב מתקופת הקולוניזציה היוונית של האי, בין המאה ה-8 למאה ה-6 לפני הספירה. שרידים שמקורם מיקני ושרידי מבנים מונומנטליים נחשפו גם הם, ביניהם זיהו הארכאולוגים אנאקטורון, ארמון של נסיך.

באזור נמצאו שרידים גם מתקופה מאוחרת בהרבה, המאה ה-9 והמאה ה-10 לספירה: באזור זה הוקמו ביצורים שנועדו להדוף את הפלישות הפאטמיות לאי.

הנקרופוליס של פנטליקה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2005, יחד עם סירקוז הסמוכה. על פי נימוקי ההכרזה, פנטליקה וסירקוז מהוות עדות ייחודית להתפתחות התרבויות הים תיכוניות במהלך מאות שנים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סיציליה: היסטוריה
קטגוריה:נקרופוליס
קטגוריה:פארקים ארכאולוגיים
קו צואן ואן

[שמאל|ממוזער|250px|דלתות זכוכית המונעות גישה למסילות הרכבת כאשר הרכבת אינה נמצאת בתחנה. [תחנת סנטרל (הונג קונג)|תחנת סנטרל של קו צואן ואן.]]
[שמאל|ממוזער|250px|[תחנת הנסיך אדוארד של קו צואן ואן.]]
**קו צואן ואן** (באנגלית: **Tsuen Wan Line**; בסינית: 荃灣綫) הוא אחד מעשרת הקווים של הרכבת התחתית של הונג קונג. הקו מסומן במפות הרכבת התחתית בצבע **אדום**.

תחנת המוצא של הקו היא תחנת סנטרל באזור סנטרל שבאי הונג קונג. הקו חולף במנהרה מתחת לנמל ויקטוריה, עובר דרך מערב חצי האי קאולון ומגיע לדרום מערב הטריטוריות החדשות של הונג קונג. תחנת הקצה של הקו היא תחנת צואן ואן.

לקו 16 תחנות ומשך הנסיעה לאורכו כ-30 דקות.

מאחר שתחנת המוצא, תחנת סנטרל נמצאת במרכז העסקים של הונג קונג, והקו חולף מתחת לדרך נייתן - דרך ראשית בהונג קונג המהווה מרכז מסחרי ותיירותי, קו זה הוא העמוס בקווי הרכבת התחתית של הונג קונג.

## היסטוריה
קו צואן ואן הוא אחד הקווים הראשונים של רשת הרכבות התחתיות של הונג קונג. מהלך הקו המקורי המתוכנן שונה במקצת מהקו שהוקם לבסוף, בעיקר בחלק הקו המצוי בתחום הטריטוריות החדשות - וזאת בשל שינויים במיקום השכונות שנבנו לאור הקו.

המסלול הנוכחי של הקו אושר בשנת 1975 ועבודות הבנייה החלה זמן קצר לאחר מכן. חלק הקו המצוי מתחת לדרך נייתן בחצי האי קאולון הושלמו בשנת 1979. חלק המסילה המגיע לצואן ואן החל לפעול ב-10 במאי 1982.

בעת הקמת הקו נקראו תחנת סנטרל, תחנת יאו מא טיי ותחנת מונג קוק על שם הרחובות העוברים מעליהם: צ'רטר (Chater Road), ווטרלו (Waterloo Road) וארגייל (Argyle Street) בהתאמה. לאחר הקמת הקו שונו שמות התחנות לשמות האזורים בהן הם נמצאות.

תחנת מיי פו נקראה בעת הקמתה "תחנת צ'אנוג שא וואן" (Cheung Sha Wan) ותחנת צ'אונג שא וואן נקראה בשם סו אוק.

תחנת קוואי פונג נקראה בעת פתיחתה בשם לאפ סאפ וואן על שם המפרץ הסמוך לה, ותחנת קוואי הינג נקראה בעת הקמתה קוואי צ'ונג.

## תחנות הקו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הונג קונג: הרכבת התחתית
שמפאן ההיסטורית

**שמפאן** (בצרפתית: **Champagne**) הייתה אחת מ-39 הפרובינציות של צרפת שלפני המהפכה הצרפתית.

כיום רובה של שמפאן ההיסטורית נכלל בחבל שמפאן-ארדן הממוקם בצפון מזרח צרפת וכולל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ומארן עילית. גבולה המערבי נמצא כ־160 ק"מ ממזרח לפריז. הערים טרואה, ריימס ואפרנה משמשות כמרכזים מנהליים ומסחריים של האזור שבו נודעת חשיבות מרובה לגידול גפנים ולהפקת יינות משובחים ובמיוחד יין שמפניה.

## היסטוריה
הרומאים היו הראשונים שהכניסו את גידול הגפנים לשמפאן. השם שמפאן נגזר מן המילה הלטינית קמפאניה שהוא שמו של מחוז באיטליה הממוקם דרומית לרומא ואשר גבעותיו המתפתלות ונופו הכפרי דומים לאלה של שמפאן.

במשך מאות שנים שמפאן שימשה לדרכי מעבר צבאיות ומסחריות שחיברו את פלנדריה עם איטליה. ב־20 ביוני 451 בסביבות העיר שאלון-אן-שמפאן אטילה ההוני נסוג בפני ברית שכללה לגיונות רומאיים בפיקודו של פלביוס אאטיוס וצבא שהורכב משבטים ויזיגותים בפיקודו של תאוריד הראשון (הקרב במישורים הקטאלונים). הייתה זו נקודת מפנה בפלישת ההונים לאירופה.

כבר בתקופתם של המלכים המרובינגים שמפאן הייתה דוכסות שנוצרה כתוצאה מברית של הערים ריימס, לאן וטרואה. בסוף המאה השביעית ובתחילת המאה השמינית שלטו בשמפאן ראשי הארמון המרובינגי ובהם דרוגו ופפין מהרסטל. תחת שלטון השושלת הקרולינגית התפתחה שמפאן מבחינה כלכלית. קרל הגדול ואחריו בנו לואי החסיד עודדו את גידול הגפנים. המסורת של הכתרת מלכי צרפת בקתדרלת ריימס תרמה לפרסומם של יינות שמפאן ובעיקר של השמפניה.

רוזנות שמפאן נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחד משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.

במרוצת המאה השתים עשרה והמאה השלוש עשרה נערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלה התפרסמו בכל רחבי אירופה.

ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.

שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).

בשנת 1956, רוב שמפאן הפכה לחלק מהאזור האדמיניסטרטיבי הצרפתי של שמפאן-ארדן, אשר כלל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, הוט-מארן ומארן. מ-1 בינואר 2016, שמפאן-ארדן התמזגה עם האזורים הסמוכים אלזס ולורן ויצרה את האזור החדש של גראנד אסט.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צרפת: היסטוריה
התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית

ממוזער|מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון התשיעי לחוקה
**התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית** (באנגלית: **Ninth Amendment**) הוא התיקון שלפני האחרון במגילת הזכויות בחוקת ארצות הברית. התיקון קובע כי אין לפרש את החוקה (כולל מגילת הזכויות), שבה פורטו זכויות אדם שיש לשמור עליהן, כאילו היא מונה רשימה סגורה של זכויות. כלומר, פירוט הזכויות בחוקה לא יפגע בהגנה על זכויות אחרות, שאינן מנויות בה במפורש.

תיקון זה נועד למנוע אפשרות של פגיעה בזכויות השמורות בידי העם, גם אם אינן מצוינות במפורש בחוקה. למשל, השתמשו בתיקון זה כדי להגן על הזכות לפרטיות, שאינה מנויה במפורש בחוקה.

## תוכן התיקון
### מקור

*The enumeration in the Constitution, of certain rights, shall not be construed to deny or disparage others retained by the people*


### תרגום

: "פירוטן בחוקה של זכויות מסוימות לא יפורש כאילו הוא שולל או גורע זכויות אחרות הנשמרות בידי העם"

## קישורים חיצוניים

* 

התיקון ה-9 לחוקת ארצות הברית
ג'ורג' המילטון

לורד **ג'ורג' פרנסיס המילטון** (אנגלית: **George Francis Hamilton**, 17 בדצמבר 1845 – 22 בספטמבר 1927) היה מדינאי בריטי, חבר המפלגה השמרנית. שימש כלורד הראשון של הימייה וכשר לענייני הודו.

## ראשית חייו
המילטון היה בנו השלישי של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאייברקורן, ולואיזה, בתו של ג'ון ראסל, הדוכס השישי מבדפורד. הוא התחנך בהארו, שירת ברגימנט הרובאים של הצבא הבריטי, ולאחר מכן ברגימנט משמר קולדסטרים (Coldstream Guards), שבו התקדם עד דרגת לוטננט.

## קריירה מדינית
המילטון כיהן כחבר פרלמנט מטעם מחוז מידלסקס בין השנים 1868–1885, ומטעם אילינג בין 1885–1906. הוא שירת תחת בנג'מין דיזראלי כסגן השר לענייני הודו בין השנים 1874 ו-1878, וכסגן נשיא ועדת החינוך בין 1878 ו-1880. הוא מונה כחבר במועצה המלכותית בשנת 1878.

הוא מונה לחבר קבינט בתפקיד הלורד הראשון של הימייה תחת ראש הממשלה לורד סולסברי בשנת 1885, תפקיד שאותו מילא עד שנת 1886, ואז שוב בין השנים 1886–1892. בשנת 1894 נבחר לשמש יו"ר ועד החינוך של לונדון (London School Board). כאשר לורד סולסברי הקים את הקבינט השלישי שלו בשנת 1895, המילטון מונה כשר לענייני הודו, והוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1903 (בשנה האחרונה תחת בלפור כראש הממשלה).

## תפקידים נוספים
המילטון כיהן בין 1915 ל-1919 כיו"ר חברת הרכבת התחתית של לונדון. הוא קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, האחד מאוניברסיטת גלאזגו, והשני מאוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן תקופה מסוימת כשופט זוטר. כמו כן כיהן כנשיא האיגוד המלכותי לסטטיסטיקה.

## חייו האישיים
המילטון התחתן עם מוד קרוליין, בתו של דוכס הרווד, ולזוג נולדו שלושה בנים. הוא מת ב-22 בספטמבר 1927, בגיל 81.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חברי פרלמנט בריטים
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:חברי המפלגה השמרנית (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:מזכירי המדינה לענייני הודו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1845
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1927