open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סוף דבר (ספר)

**סוף דבר** הוא הרומן השני מאת הסופר והמחזאי הישראלי יעקב שבתאי. הספר פורסם ב-1984 בהוצאת סימן קריאה, שלוש שנים לאחר מות מחברו, שטרם הספיק להשלימו. את הכתיבה השלימו אלמנתו עדנה והעורך דן מירון (שגם כתב אחרית דבר לספר) בהסתמך על טיוטות ששבתאי הותיר בעיזבונו. 
הספר נחשב, לצד קודמו זיכרון דברים, לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית המודרנית.

כמו קודמו, הספר מתאפיין במשפטים ארוכים ומורכבים, ובהתמודדות בלתי פוסקת עם תחושת הקץ וחוויית המוות המתקרב של הדמויות. לדוגמה, המשפט הפותח את הספר:

עם זאת, וזהו סוד השפעתו הגדולה של הספר על קוראיו, הספר מצליח לייצר כעין קריאה שיטתית ומעמיקה של מערכת הקיום האנושית וה'ישראלית' - הנפשית והגופנית - לכדי התעוררות אל מערכת תמידית של קשב ושל משמעות הניצבת כביכול מאחריה.

בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של הספר, במסגרת סדרת הספריה החדשה בעריכת מנחם פרי.

## קישורים חיצוניים

* סוף דבר, באתר הספריה החדשה
* אריק גלסנר, על "סוף דבר" של יעקב שבתאי, באתר "מבקר חופשי", 10 ביולי 2013
* 
* 
* 
* זיוה שמיר, **[https://www.zivashamir.com/post/%D7%90%D7%A0%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9E%D7%99%D7%95-%D7%AA-%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%98%D7%99%D7%9E%D7%99%D7%AA-%D7%91%D7%A8%D7%95%D7%9E%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%96%D7%9B%D7%A8%D7%95%D7%9F-%D7%93%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%95-%D7%A1%D7%95%D7%A3-%D7%93%D7%91%D7%A8 אנונימיוּת אינטימית ברומנים ''"זיכרון דברים"'' ו''"סוף דבר"'']**, אתר '''''מב"ע''''', מרץ 2024

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי יעקב שבתאי
קטגוריה:סיפורי תל אביב-יפו
המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה

**המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה** (בפולנית: **Muzeum Sztuki Nowoczesnej w Warszawie**) הוא מוזיאון בעיר ורשה בירת פולין המוקדש לאמנות מודרנית פולנית תוך השמת דגש על הקשרים בינלאומיים.
## היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 2005 וזמן קצר לאחר פתיחתו נערכה תחרות אדריכלים לתכנון בניין חדש למוזיאון. לתחרות הוגשו 119 הצעות והצעתו של האדריכל השווייצרי כריסטיאן קרץ זכתה בפרס הראשון לביצוע. לאחר שקידום הפרויקט התעכב, הוחלף האדריכל והעבודה נמסרה למשרדו של האדריכל האמריקאי תומאס פייפר. על פי לוח הזמנים שנקבע, צפוי הבניין להיות מושלם בשנת 2020. מאז פתיחתו שוכן המוזיאון במבנים זמניים עד שיוקם מבנה הקבע. כיום כולל המוזיאון שני אולמות תצוגה רחבים הפונים לרחוב הראשי של ורשה, וכן שני אולמות תצוגה קטנים, חנות ספרים ובית קפה.

המוזיאון שואף להציג את הישגי האמנות הפולנית של המאה העשרים והמאה העשרים ואחת בהקשר בינלאומי; מאז 2008 הוא יוצר בהדרגה אוסף אמנות המונה כיום כ-250 עבודות. לבד מהתערוכות הנערכות בתחומיו, מארגן המוזיאון גם סדרות של הרצאות, תערוכות ואירועים שחלקם נערכים מחוץ לשטחו ומטרתם להעלות את רמת הידע והעניין באמנויות. בפעילויותיו המגוונות מציג המוזיאון תופעות משמעותיות בתחום האמנות החזותית, הקולנוע, התיאטרון, האדריכלות והמוזיקה, כמו גם פעילויות חינוכיות ומחקריות מובילות. על פי מטרותיו, שואף המוזיאון להיות פלטפורמה לדיאלוג בין מסורת ובין זרמים חדשים.


MODERNMU01.JPG|בית הקפה וחנות הספרים בכניסה למוזיאון
MODERNMU02.JPG|חזית בניין המוזיאון
MODERNMU03.JPG|ארמון התרבות והמדע כפי שנצפה מהמוזיאון
MODERNMU04.JPG|תצוגה במוזיאון


## קישורים חיצוניים

* 
* 

ורשה
קטגוריה:ורשה: מוזיאונים
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים לאמנות
סארמאט

**RS-28 סארמאט** (ברוסית: **РС-28 Сармат**, מכונה גם **SS-X-30**) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי רוסי מונע בדלק נוזלי, בפיתוח "מרכז הטילים הממלכתי מאקייב" משנת 2009, האמור להחליף את ה-SS-18. הטיל עצום ממדים ומשקלו הכולל אמור לעלות על 100 טון.

כושר הנשיאה הגבוה במיוחד שלו מאפשר לשאת ראש קרב MIRV עם עשרה ראשי קרב גרעיניים כבדים או 16 קלים יותר, או שילוב של מספר רב של אמצעים נגד להתמודדות עם מערכות יירוט טילים בליסטיים. הוא הוכרז רשמית כתגובה לפרויקט תקיפה גלובלית מיידית האמריקאי.

בפברואר 2014 הכריז פקיד רשמי של רוסיה כי סארמאט צפוי להיכנס לשירות צבאי "בסביבות 2020". במאי אותה שנה נרמז על ידי אותו פקיד כי הוחלט להאיץ את מאמצי הפיתוח וכי עד 80% מהארסנל הגרעיני הקרקעי של רוסיה בשנת 2021 יתבסס על טילים אלה.

על פי דווחים מאוחרים יותר מתוכננת כניסה לשירות מבצעי כבר בסוף שנת 2022.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טילים בליסטיים סובייטיים
קטגוריה:טילי קרקע-קרקע
קטגוריה:מוצרים עתידיים: אמצעי לחימה
קטגוריה:טילים בעלי יכולת MIRV
קטגוריה:תוכנית הגרעין של רוסיה
נטורליזם (ספרות)

ממוזער|250px|ניצחון הנטורליזם
**נטורליזם** הוא זרם ספרותי שהיה נפוץ משנות השמונים של המאה ה-19 ועד לשנות השלושים של המאה ה-20 ועיקרו היה שימוש בריאליזם מפורט כדי לטעון שהתנאים החברתיים, התורשה והסביבה הם בעלי כוח שלא ניתן להימלט ממנו על עיצוב אופי האדם. הנטורליזם היה תנועה ספרותית בלתי מאורגנת ברובה, שביקשה לתאר סצנות אמינות מחיי היומיום, בניגוד לתנועות כמו הרומנטיקה או הסוריאליזם שבהן סובייקטים מקבלים יחס סימבולי, אידיאליסטי, או אפילו על-טבעי.

## רקע
הנטורליזם הוא ענף של הריאליזם, שבלט כתנועה ספרותית באמצע המאה ה-19, בצרפת ובמקומות אחרים. ניתן להבין טוב יותר את הנטורליזם אם מכירים קודם את הריאליזם. כותבים נטורליסטים הושפעו מתאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין והאמינו שלתורשה ולסביבה החברתית יש השפעה מכרעת בקביעת אופי הבריות. בעוד שהריאליזם שאף לתאר סובייקטים כפי שהם, הנטורליזם ניסה גם לקבוע באופן "מדעי" את הכוחות שמשפיעים על פעולת הסובייקטים מתחת לפני השטח. יצירות נטורליסטיות כוללות לעיתים קרובות חומר שנחשב גס או שפל במונחי התקופה, למשל יצירותיו של אמיל זולא שהפגינו יחס עובדתי וכן למין לצד הפסימיזם שבהן. היצירה הנטורליסטית עוסקת בקשיי החיים, בעוני, גזענות, אלימות, דעות קדומות, מחלות, שחיתות, זנות וכו'. כתוצאה מכך, סופרים נטורליסטים ספגו ביקורת על עיסוקם הבלתי פוסק והמוגזם בחטאי האדם ואומללותו.

המונח נטורליזם, במובנו הספרותי, נטבע ככל הנראה על ידי זולא, כנראה תוך ניסיון לשכנע את הקהל ביתרונות הפרוזה שלו ובחידושים ה"מדעיים" שבה.

## מאפיינים מגדירים
אחד המאפיינים הבולטים של הנטורליזם הוא פסימיזם.

הסופר וחוקר הספרות הצרפתי ברנאר בונז'אן מצטט את המשפט הבא מתוך הספר * Les Soeurs Vatard* של ז'וריס-קרל הויסמנס כדוגמה אופיינית לסימבוליקת המוות של הנטורליזם:

מאפיינים נוספים של הנטורליזם הם דטרמיניזם וניתוק רגשי מהסיפור, שמתבטאים בניסיון של המחבר לשמור על טון הנחווה כ"אובייקטיבי". תחבולה נטורליסטית נפוצה היא לגרום לקורא לחשוב שגורלה של הדמות נקבע מראש ואין לה שום דבר לעשות בנידון, לעיתים בשילוב עם תפנית חדה בעלילה לקראת סוף היצירה. כמו כן, העלילה הנטורליסטית מעבירה לעיתים תכופות את התחושה שהטבע אדיש למאבק האנושי.

## סופרים נטורליסטים
הסופר החשוב ביותר בזרם הנטורליסטי הוא אמיל זולא, שכתב את "הרומן הניסיוני" הממוקד בכתיבה נטורליסטית, והשתמש בסגנון זה גם ביתר הרומנים שלו. סופרים צרפתים נוספים שהושפעו מסגנונו של זולא הם גי דה מופסאן, ז'וריס-קרל הויסמנס והאחים גונקור.

## ראו גם
* נטורליזם (תיאטרון)
* נטורליזם (אמנות)

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים
* הרומן הניסיוני של זולא 

קטגוריה:ספרות לפי זרם
רכיבה על אופניים בשבת

דין רכיבה על אופניים בשבת נמצא בדיון הלכתי בספרות הפוסקים החל מהמאה ה-19, לאסור ולהתיר. הדעה הרווחת בספרי ההלכה האחרונים היא לאסור.

## טעם רוב הפוסקים האוסרים
* **עובדין דחול:** הטעם העיקרי של הפוסקים הוא משום עובדין דחול, מאחר שעיקר ייעודם של האופניים הוא כדי להגיע בעזרתם לעבודה או לצורכי ספורט. (חוט שני חלק ג' סח, ועוד).
***עשיית חריץ:** רבי עזריאל הילדסהיימר אסר את הרכיבה באופניים בשבת, משום שגלגלי האופניים יוצרים "חריץ" בקרקע ויש בדבר איסור משום מלאכת חורש. אך הרב עובדיה יוסף דחה את דבריו מאחר שעשיית החריץ אינה נעשית על ידי מחרשה, אלא בדרך אגב, ולא אכפת לנוסע אם נעשה החריץ. (למרות זאת גם הרב יוסף אסר נסיעת אופניים בשבת).
* **תחומין:** יש הטוענים כי סיבת האיסור היא מחשש שמא ייצאו הרוכבים על האופניים מחוץ לתחום שבת; (כף החיים).
* **תיקון (בונה):** ויש האומרים שהחשש הוא שמא תיווצר תקלה באופניים והרוכבים יצטרכו לתקנם בשבת. (שמירת שבת כהלכתה).

## דעת יחיד של הבן איש חי
הרב יוסף חיים מבגדאד בשו"ת רב פעלים (א, כה) התיר לנסוע באופניים בשבת, משום שלטענתו אין לגזור גזירות חדשות מדעתנו, ולפיכך אין לחשוש שמא יתקן את האופניים או יצא מחוץ לתחום.

על אף שהסכימו עם סברתו הרב עובדיה יוסף והרב בן-ציון אבא-שאול, למעשה כתבו שאין להקל מאחר שכבר נהגו לאסור. בנוסף, הרב עובדיה הדאיה טוען שהרב יוסף חיים לא ידע איך בדיוק עובדים האופניים ואילו היה יודע לא היה מתיר. הוא הוסיף ש"כמדומה לי ששמעתי מפי מגידי אמת מחכמי בבל... שאמרו שהגרי"ח הכיר אחר כך בטיב תהלוכי האופניים, וחזר בו מהיתרו". על שמועה זו הגיב הרב עובדיה יוסף, שמאחר שהבן איש חי ייסד את היתרו על בסיס הכלל שאין לגזור גזירות מדעתנו, הרי שלא מסתבר שהיה חוזר בו גם אילו לא ידע בתחילה בטיב האופניים.

כיום דעת כל הפוסקים לאסור רכיבת אופניים בשבת, וישנם אף שאסרו לטלטלם כדין כלי שמלאכתו לאיסור.

## ראו גם
* נשיאת מטרייה בשבת

## קישורים חיצוניים
* 
* איסור נסיעה באופניים בשבת באתר ההלכה היומית, על פי פסקי הרב עובדיה יוסף
* 
* הרב דב ליאור, רכיבה על אופניים בשבת, באתר ישיבה

## הערות שוליים

קטגוריה:מצוות ותקנות דרבנן
קטגוריה:הלכות שבת
קטגוריה:אופניים
קטגוריה:יהודים וספורט
קטגוריה:ישראל: אופניים
AllMovie

**AllMovie** (לשעבר **All Movie Guide**) הוא אתר אינטרנט המתמחה בסרטי קולנוע. האתר מכיל מסד נתונים מקוון של מידע אודות סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ושחקני קולנוע. המותג "AllMovie" בבעלות All Media Network. האתר עלה לראשונה לרשת האינטרנט בשנת 1998.

## היסטוריה
AllMovie נוסד על ידי ארכיונאי התרבות הפופולרית מייקל ארלוויין, שהקים גם את Allmusic ו-AllGame.

במסד נתוני AllMovie עשו שימוש רבבות של מפיצים, קמעונאים ואתרי אינטרנט. מסד הנתונים הוא מקיף, וכולל מידע בסיסי אודות המוצר, צוות השחקנים, קרדיטים, תקציר העלילה, ביקורות מקצועיות, ביוגרפיות, קישורים רלוונטיים ועוד.

הגישה אל נתוני AllMovie הייתה באמצעות אתר האינטרנט AllMovie.com.

בסוף שנת 2007, רכשה Macrovision (כיום Rovi) את AMG, תמורת 72,000,000 $ (על פי דיווחים).

באוגוסט 2013 מכרה Rovi את אתרי האינטרנט AllMusic.com, AllMovie.com ו-AllGame.com לחברת All Media Network, LLC. בין הרוכשים - המייסדים המקוריים של SideReel ואיש העסקים מייק אקרל.

משרדי All Media Network ממוקמים בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובאן ארבור, במישיגן שבארצות הברית.

## ראו גם
* Allmusic

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2011
קטגוריה:אתרי מוזיקה
קטגוריה:אתרי קולנוע
קטגוריה:מאגרי מידע
ז'ירז'ור

[שמאל|ממוזער|250px|דג [טרוטה חומה שנלכד בעזרת דמוי דג]]
**ז'ירז'ור** היא שיטת דיג שבה משתמש הדייג בחכה ובפתיון מלאכותי שאותו מניע הדייג במים על מנת לדמות דג בתנועה. מקור המילה ז'ירז'ור הוא במילה הערבית "ז'ר" שמשמעותה "לגרור". בשיטה זו משתמשים דייגים חובבים ואין בה שימוש בדיג מסחרי הנזקק ללכידה של כמות דגים גדולה בזמן קצר.

## טכניקת הדיג
דיג בז'ירז'ור מתבצע באמצעות חכה המצוידת ברולר, וחוט דיג שבקצהו פתיון מלאכותי המכונה לעיתים ז'רז'רה או ז'ורז'רה. אל הפתיון מוצמדות קרסים חדות שבהן נתפסים הדגים. הדייג מטיל את הפתיון למים, ולאחר מכן, בעזרת סיבוב הרולר, מושך את חוט הדיג ואיתו את הפתיון. תנועת הפתיון במים מדמה דג שוחה ודגים גדולים המנסים לתפוס את הדמוי עשויים להיתפס בקרסים שעליו. ישנם דגים שלא ניתן ללכוד בשיטה זו שכן היא מיועדת בעיקרה ללכידת דגים טורפים.

בניגוד לדיג בעזרת פתיונות טבעיים, ז'ירז'ור היא שיטת דיג אקטיבית: הדייג אוחז בחכה כל משך הדיג; הוא מטיל את הדמוי למים, מגלגל את החוט וחוזר חלילה. על כן, כדי לא להכביד על הדייג חכות המיועדות לדיג בז'ירז'ור הן קלות משקל. מאפיין נוסף של חכות אלו הוא משקלי ההטלה שלהן. לכל חכה ישנו משקל מינימלי שניתן להטיל באמצעותה, ומשקל מקסימלי שהטלה של משקל גדול ממנו עשויה לשבור את החכה או לגרום לה נזק. ככל שמשקל ההטלה גדול יותר החכה כבדה יותר, אך גם חזקה יותר ומאפשרת שימוש בדמויים גדולים יותר כך שניתן לתפוס דגים גדולים יותר. מקובל לחלק את סגנון הז'ירז'ור לכמה קטגוריות על פי משקלי ההטלה:
* ז'ירז'ור קל (או ז'ירז'ור לייט) - משקלי הטלה קטנים, עד כ-15 גרם. לעיתים אף מחלקים לז'ירז'ור אולטרה לייט (עד כ-7 גרם) ולז'ירז'ור לייט (כ-5 עד כ-15 גרם).
* ז'ירז'ור בינוני - משקלי הטלה בינוניים, כ-15 עד כ-30 או 40 גרם.
* ז'ירז'ור כבד - משקלי הטלה גדולים, כ-40 גרם ומעלה.

## דמויים

שמאל|ממוזער|250px|דמויים
לדמויים מספר מאפיינים בעלי חשיבות:
* צבע - דגים ממינים שונים נמשכים לצבעים שונים. דייגים נוהגים להשתמש בדמויים בצבעים עזים יותר כאשר המים עכורים.
* גודל - דמויים גדולים יותר מושכים דגים גדולים יותר.
* משקל - משקל הדמוי צריך להתאים למשקל הזריקה של החכה. דמויים כבדים יותר מאפשרים הטלה רחוקה יותר.
* עומק השחייה - טורפים שונים נוהגים להשיג את מזונם בעומקים שונים במים, ולכך מותאמים גם הדמויים. בעת משיכת הדמוי במים, יש כאלו שנעים על פני המים ("דמויי topwater") ויש כאלו שצוללים לעומק מסוים.
* כושר ציפה - בזמן שהדמוי אינו נמשך במים על ידי הדייג, ישנם דמויים שצפים, יש ששוקעים ויש כאלו שנותרים בעומק שבו הם מצויים ("מושהים"). מאפיין זה נובע מהמשקל הסגולי של הדמוי.

## ראו גם
* ג'יגינג - שיטת דיג דומה שבה הפיתיון נזרק לעומק ונמשך כלפי מעלה.
* טרולינג (דיג) - שיטת דיג דומה שבה גרירת הפתיון נעשית מסירה נעה.

## קישורים חיצוניים
* המדריך למזרזר המתחיל מאמר שנכתב בבלוג הדיג שני דייגים, כולל סרטוני וידאו והדגמות 15 בינואר 2022 
* מאמון עודה ("הנצרתי מספר 1"), אומנות הג`רג`ור- המדריך השלם לדייג בפיתיונות דמה - חלק א`, בפורום דיג באתר תפוז אנשים, 15 במרץ 2006

## הערות שוליים

קטגוריה:דיג
צבא האסלאם (סוריה)

**צבא האסלאם** (בערבית: **جيش الإسلام**; בתעתיק מדויק: **ג'יש אלאסלאם**) הוא ארגון מורדים ערבי אסלאמיסטי - מהבולטים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. צבא האסלאם היה חלק מברית החזית האסלאמית הסורית (2012-13) ולאחר מכן החזית האסלאמית, המזוהה עם האסלאם הפוליטי של האחים המוסלמים (2013-15). בתקופת חברותו בחזית האסלאמית - ג'יש אל-אסלאם היה חבר בברית האסלאמיסטית יחד עם שישה ארגונים נוספים: חלקם מזוהים עם האחים המוסלמים וחלקם סלפיים - חטיבת המאוחדים (לואא אל-תווחיד), אל-פאוז' אל-אוול, חטיבת הסער הצפונית, אחראר א-שאם, חטיבת הדת (לואא אל-חאק), אנסאר אל-שאם וצבא האסלאם. מייסד ומנהיג צבא האסלאם היה זהראן עלוש, שנהרג על ידי כוחות רוסיים ב-25 בדצמבר 2015. למחליפו מונה עיסאם בוידאני.

תנועת צבא האסלאם קיבל תמיכה רשמית מערב הסעודית, ומהווה את הכוחות המזוינים הגדולים באופוזיציה הסורית, למרות שלא מוכרת כחלק מהקואליציה הסורית הלאומית (המזוהה עם חילוניים ואסלאמיסטים מתונים). תנועת צבא האסלאם מתואמת עם הצבא הסורי החופשי במסגרת המפקדה העליונה של הקואליציה הלאומית הסורית.

## בתקשורת
במהלך אפריל 2015, הצעיד ארגון צבא האסלאם מצעד של אלפי לוחמים מול המצלמות - מצעד שטרם נראה מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.

בעקבות סרטון שפורסם על ידי המדינה האסלאמית בו הוצאו להורג מורדים סורים ממספר ארגונים וביניהם לוחמים מצבא האסלאם, הארגון גמל להם באותו אופן והוציא סרטון תעמולה ביוני 2015, בו נראו חייליו מובילים שבויים של דאעש, תוך שלוחמי צבא האסלאם לבושים בסרבלים כתומים, ואילו שבויי דאעש לבושים מדים שחורים אך אזוקים ומושפלים. בסיום הסרטון, שבויי דאעש הוצאו להורג בירי לראש עם רובי ציד וקלצ'ניקובים.

## ראו גם
*המועצה הלאומית של סוריה
*מלחמת האזרחים בסוריה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: ארגונים
קטגוריה:צבאות לא סדירים
קטגוריה:האחים המוסלמים
צו נירון

**צו נירון** (בגרמנית: **Nerobefehl**) הוא צו שנחתם על ידי אדולף היטלר ב-19 במרץ 1945, והופץ כמסמך בסיווג "סודי ביותר" על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט. בצו הורו על צעדים להרס תשתיות גרמניות (טקטיקת "אדמה חרוכה" שהייתה נהוגה בשטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית), כדי למנוע את השימוש בהם על ידי כוחות בעלות הברית, בעת שאלה העמיקו חדירתם לתוך שטח גרמניה.

הפקודה נכתבה תחת הכותרת הרשמית "צו הריסת שטח הרייך" (בגרמנית: Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet) ונודעה לאחר מכן כ"צו נירון", על שם הקיסר הרומי נירון, שגרם לכאורה לשרפה הגדולה של רומא בשנת 64 לספירה.

## רקע
בשנת 1945 היה מצב הגרמנים נואש. רוב השטחים שנכבשו על ידי הגרמנים שוחררו או נכבשו מחדש, הקרב על הבליטה בארדנים הסתיים בכישלון של הנאצים, וצבאות בעלות הברית התקדמו בשטח גרמניה הן ממזרח והן ממערב. עם זאת, היטלר לא היה מוכן להניח את הנשק ולהסכים לכניעה ללא תנאי.

זו לא הייתה הפעם הראשונה שהיטלר ניסה להשמיד תשתיות לפני שנכבשו. זמן קצר לפני שחרור פריז, הורה היטלר להניח חומרי נפץ מסביב לאתרים חשובים, כגון מגדל אייפל, וצמתי תחבורה מרכזיים. המושל הצבאי דיטריך פון קולטיץ נצטווה להפעיל פצצות אלו, אם בעלות הברית תגענה לסביבות העיר, ולהפוך את פאריס לעיי חורבות. בפועל הוא לא עשה זאת, אלא נכנע לבעלות הברית.

## הצו ופעולות נלוות

הצו היה חסר תועלת. האחריות לביצועו הוטלה על אלברט שפר, שר החימוש בממשלתו של היטלר. שפר נחרד מהצו ואיבד את האמון ברודן. בדיוק כמו פון קולטיץ כמה חודשים קודם לכן, שפר נכשל בכוונה תחילה בביצוע הצו. עם קבלת הצו, הוא ביקש שתינתן לו סמכות בלעדית לביצוע התוכנית, במקום להשתמש בכוחו לשכנע את הגנרלים ומפקדי האזורים להתעלם מהצו. היטלר לא היה מודע לכך עד סוף המלחמה, כאשר שפר, בעת שביקר את היטלר בפיהררבונקר בברלין, התוודה בפניו שהוא לא ציית במכוון. היטלר כעס על השר שלו, אולם בכל זאת איפשר לשפר לעזוב. היטלר התאבד ב-30 באפריל 1945 בבונקר, 42 ימים לאחר הוצאת הצו.

אירוע ידוע, המשויך לצו נירון, הוא הריסת המנהרה מצפון לדרום ברלין של הרכבת מתחת לתעלת לנדוור, שהובילה לתוצאה מרחיקה לכת של הצפת הרכבת התחתית. עם זאת, עד היום לא ידוע מי הוציא לפועל את הפיצוץ.

זמן קצר לאחר מכן, ב -7 במאי 1945, הגנרל אלפרד יודל חתם על כניעתה הצבאית של גרמניה, וב -23 במאי שפר נעצר בהוראת הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר, יחד עם שאר ממשלתה הזמנית של גרמניה בראשות אדמירל קרל דניץ, יורשו של היטלר כראש המדינה.

## לקריאה נוספת

* Hugh R. Trevor Roper (ed) Blitzkrieg to Defeat: Hitler's War Directives 1939–1945 (NY: Holt Rinehart and Winston, 1971) pp. 206–207


## קישורים חיצוניים

*צו נירון בגרמנית (מתוך ארכיון מסמכי היסטוריה גרמנית)

קטגוריה:גרמניה הנאצית: חוק ומשפט
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1945
משה קליין (קצין)

**משה (מוסא) קליין** (28 בינואר 1934, י"ב בשבט ה'תרצ"ד – 9 ביוני 1967, א' בסיוון ה'תשכ"ז) היה קצין צה"ל, מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני. נהרג בקרב תל פאחר במלחמת ששת הימים. על התנהלותו ואומץ ליבו בקרב זה הוענק לו עיטור המופת. במלחמת סיני שירת כמפקד פלוגה ועוטר בעיטור העוז.

## קורות חייו
קליין נולד ב-1934 בעיירה ניראצ'אד שבהונגריה, בנם של דויד ופרל-מלכה.

בשנת 1944, כשהיה בן עשר, עזב את העיירה ונסע אל חוות "עליית הנוער" שבבודפשט. משם המשיך ליוגוסלביה ובאוגוסט 1946 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "כנסת ישראל". יחד עם שאר מעפילי האונייה הועבר על ידי הבריטים למחנות המעצר בקפריסין, מהם שוחרר באוקטובר 1947.

באוגוסט 1947, בהיותו בן 13, החל קליין את לימודיו בכפר הנוער בן שמן. לאחר מספר חודשים פרצה מלחמת העצמאות, וכפר-הנוער כותר על ידי כנופיות ערבים. קליין, יחד עם יתר התלמידים פונה לחוף השרון.

בינואר 1952 גויס לחטיבת גולני. לאחר הטירונות, יצא לקורס מ"כים, כשלאחריו נשאר כמדריך עד לסיום שירות החובה שלו. בשנת 1955, יצא לקורס קצינים. לאחר שסיים את הקורס בהצטיינות שב לשרת בגדודו כקצין.

במלחמת סיני, אשר פרצה בשנת 1956, שימש כמפקד פלוגה בגדוד. על הפלוגה הוטל לכבוש את "מוצב 25" ברפיח.. על התנהלותו בקרב זה הוענק לו עיטור העוז מהרמטכ"ל משה דיין.

בשנת 1958 עבר לחטיבת הצנחנים, תחילה בתפקיד מ"פ ואחר כך התמנה לסמג"ד.

בסוף שנת 1965, לאחר שסיים את בית-הספר לפיקוד ומטה, שב לגולני לתפקיד קצין אג"ם. לאחר כשנה בתפקיד מונה למפקד גדוד 12 בחטיבה.

במהלך שירותו הצבאי הכיר קליין את אשתו שרה, ששירתה בגדודו כמורה חיילת. לזוג נולדו שני ילדים.

## הקרב בתל פאחר
במסגרת תוכנית הקרב של חטיבת גולני בצפון רמת הגולן, הוטל על גדוד 12 בפיקודו של קליין לכבוש את תל פאחר, אשר היווה חלק ממערך מוצבים סורי בעל עומק טקטי בין הכפר זעורה לבין הגבול הישראלי.

במסגרת הקרב, אשר החל ב-9 ביוני 1967 (היום החמישי למלחמת ששת הימים) יצא בראש שורה של זחל"מים לכיבוש התל. במהלך הקרב, חלק ניכר מהכוח נפגע מאש טנקים סוריים, עוד לפני שהצליח שהגיע אל היעד. קליין הוביל את הלחימה והטיהור מלפנים. וכשעלה לראש התל לאחר הטיהור על מנת לתאם בין כוחותיו הוא נפגע מצרור של חייל סורי ומת במקום. התנהגותו של קליין השפיעה על חייליו שהמשיכו בקרב וכבשו את היעד בכמה צירים נפרדים. לאחר שפיקוד-הגדוד ברובו נפגע בקרב נועז ועקוב-מדם, אשר נמשך כ-5 שעות ובו נהרגו 36 חיילים, בסיומו של הקרב, נכבש היעד.

על התנהלותו בקרב זה עוטר בעיטור המופת

קליין הניח אישה, בן ובת. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה.

## הנצחתו
* שמו הונצח בחוברת שפרסמה עיריית קריית-מוצקין לזכר בניה שנהרגו במלחמות.
* ב"ספר הגבורה", שהוציאו לאור אגודת העיתונאים בתל אביב והברית העולמית של ניצולי ברגן-בלזן, הובא תיאור קרבו האחרון בתל פאחר.

## קישורים חיצוניים

* סא"ל משה קליין, באתר האינטרנט של חטיבת גולני.
* 
* סרטון זיכרון שנעשה על משה קליין באתר YouTube.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי גדוד 12
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת סיני
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:לוחמים בעלי מספר עיטורים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בחיפה
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
סיד קוף

**סיביל "סיד קוף" טבצ'ניקוף-קופר** (באנגלית **Sybil "Syd Koff" Tabachnikoff-Cooper**, 1912–20 במאי 1998) הייתה אתלטית אמריקאית-יהודיה, אלופת ארצות הברית (1940) וסגנית אלופת ארצות הברית (1939) בריצת 80 מטר משוכות ואלופת המכביה הראשונה (1932) והשנייה (1935), בהם זכתה ב-6 מדליות זהב.

## ביוגרפיה
טבצ'ניקוף נולדה בניו יורק.

### כוכבת המכביה הראשונה
הנסיעה למכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 לקחה כשלושה שבועות, באוניה וברכבות. במכבייה זכתה טבצ'ניקוף ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.8 שניות, לפני מרילה פרייוולד מפולין (14.2 שניות), בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.35 מטר, לפני מרילה פרייוולד (4.32 מטר) וטניה פטקין מארץ ישראל (4.0 מטר), בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.35 מטר, לפני אנדה מצנדורף מפולין (1.30 מטר) ובקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל), לפני טניה פטקין.

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכתה טבצ'ניקוף ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.3 שניות, לפני לורה מאייר מגרמניה (8.4 שניות) ומרילה פרייוולד (8.6 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.6 שניות. מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.2 שניות, אחרי אלן קנדזיורה מגרמניה (13.1 שניות) ולפני לורה מאייר (13.3 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.87 מטר, אחרי מרילה פרייוולד (4.91 מטר) ולפני גוטליב מאוסטריה (4.73 מטר).

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1938 סיימה טבצ'ניקוף במקום רביעי בריצת 80 מטר משוכות. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות.

### אלופת ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1940 זכתה טבצ'ניקוף במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 13.1 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 60 מטר.

## קישורים חיצוניים
* סיביל קופר, באתר *Track and Field Statistics* 
* קפיצה לרוחק בארץ ישראל, באתר המכללה האקדמית בווינגייט

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אתלטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רצות משוכות אמריקאיות
קטגוריה:קופצות לרוחק אמריקאיות
קטגוריה:קופצות לגובה אמריקאיות
קטגוריה:אתלטיות אמריקאיות
קטגוריה:אתלטיות יהודיות
קטגוריה:אלופות המכביה: אתלטיות
קטגוריה:מדינת ניו יורק: אתלטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1912
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1912
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1999
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1999
קונו-הנס פון בות

גנרל **קונו-הנס פון בות** (בגרמנית: **Kuno-Hans von Both**; 9 באפריל 1884 – 22 במאי 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
פון בות נולד ב-9 באפריל 1884 בסאברן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-89 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-1). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לרגימנט הרובאים ה-90 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-8 - הקיסר וילהלם), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן, וב-25 בנובמבר 1917 מונה למפקד הגדוד ה-1 של ברגימנט המילואים ה-90. ב-10 במאי 1918 נפצע במהלך הקרבות, וב-25 באוקטובר 1918 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-226. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון בות לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1920 מונה פון בות למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6, וב-1 באוקטובר 1922 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. בתחילת שנת 1927 מונה למפקד הגדוד הממונע ה-4, וב-1 באוקטובר 1927 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-4. ב-1 בינואר 1928 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1930 מונה כמדריך בבית הספר לטקטיקה של חיל הרגלים בדרזדן. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-6, וב-6 באוקטובר 1936 מונה כמפקד בית הספר הצבאי בהנובר. ב-1 בינואר 1937 הועלה פון בות לדרגת גנרל מיור, ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-21.

### מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון בות מפקד הדיוויזיה ה-21, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-21 במסגרת הארמייה השלישית, וב-20 באוקטובר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.

במהלך מבצע ברברוסה לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-9 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-9 בספטמבר 1942 קיבל פון בות על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות צפון. בשנת 1944 מונה פון בות למפקד הכוחות הגרמניים במזרח הונגריה, וב-1 ביולי 1944 למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-8 באפריל 1945 פרש פון בות מתפקידו, וב-2 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.

### לאחר המלחמה
פון בות שוחרר מהשבי ב-17 באפריל 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר הביכטסוואלד, עד למותו ב-22 במאי 1955, והוא בן 71 שנים.

## קישורים חיצוניים

* קונו-הנס פון בות באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1884
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1955
פול מודריץ'

**פול לורנס מודריץ**' (באנגלית: **Paul Lawrence Modrich**; נולד ב-13 ביוני 1946) הוא ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת דיוק שבצפון קרוליינה ובמכון הווארד יוז למחקר רפואי בצ'ווי צ'ייס, מרילנד. בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה (במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנג'אר), על מחקרו בנושא מנגנוני התיקון של הדנ"א.

## פרטים ביוגרפיים
פול מודריץ' נולד בראטון, עיירת פועלים בצפון מדינת ניו מקסיקו כבן ללורנס מודריץ' ולמרגרט מודריץ' לבית טרק (McTurk). האב, בעל שורשים קרואטיים שגדל בין כורי פחם במדינת קולורדו, היה למורה לביולוגיה בתיכון העירוני של רייטון ומאמן פוטבול. פול מודריץ' התעניין במדעי החיים ובכימיה מילדותו, וכשהיה נער עודד אותו אביו שיעסוק בעתיד בחקר ה-DNA. בשנת 1973, קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד.

## מחקר
בשנת 1976 הצטרף מודריץ' לאוניברסיטת דיוק. עבודת המחקר העיקרית שלו מתמקדת בתיקון DNA ובתיקון אי התאמה ב-DNA .

בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה במשותף עם תומאס לינדל ועזיז סנקאר על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי. מודריץ' ביצע ניסויים ביוכימיים על מנת ללמוד את תיקון אי ההתאמה בחיידק אי קולי.

בטקס הכרזת זכייתם בנובל, הסבירו נציגי ועדת הפרס ש"עבודתם סיפקה ידע בסיסי לגבי האופן שבו פועל התא החי וזו שימשה, בין היתר, לפיתוחם של טיפולים חדשים בסרטן".

פול מודריץ' נשוי לוויקרס ברדט.

## פרסים
מלבד זכייתו בפרס נובל לכימיה, מודריץ' הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר האקדמיה הלאומית למדעים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* כתבה מאת מילן סימוניץ' בעיתון "ניו מקסיקן" בסנטה פה
* באתר KOAT באלבוקרקה
Raton native among 3 to win Nobel prize 7/10/2015
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קרואטי
קטגוריה:סגל מכון הווארד יוז למחקר רפואי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
צבי יוסף רזניק

הרב **צבי הירש יוסף הכהן רזניק** (ה'תר"א, 1841 - י' בניסן ה'תרע"ב, 28 במרץ 1912) היה ראש ישיבה ליטאי. ראש ישיבות בערים סלונים וסובאלק.

## ביוגרפיה
נולד לרב יצחק יעקב הכהן רזניק, בצעירותו התגורר בז'טל  ולפחות אחד מילדיו נולד בה. התגורר גם במייצ'ט מקום מגורי הורי אשתו, ונקרא על שם העיירה "רבי הירש מייצ'טער". התפרסם כמתמיד ושימש שנים רבות כראש ישיבה בסלונים. בקרב בני דורו היה נחשב כמי שידע לצטט בעל פה כל קטע בתלמוד הבבלי עם לשונם המדויקת של רש"י, תוספות, המהרש"א והמהר"ם.

למרות הצעות רבנות רבות שקיבל, הסכים לכהן רק כראש ישיבה כדי שיוכל להמשיך להתמיד בלימודיו. בשנת ה'תרנ"ד, 1894, התקבל לעמוד בראשות ישיבת "אוהל יצחק" בסובאלק, משרה בה החזיק במשך שמונה עשרה שנים עד פטירתו בי' בניסן ה'תרע"ב, 28 במרץ 1912.

הרב רזניק היה כהן, ובהלווייתו ספד לו רבה של סובאלק, הרב משה בצלאל לוריא באמרו כי אילו נבנה בית המקדש בימיו, היה ראוי לשמש ככהן גדול. הוא נקבר בסובאלק בחלקת הרבנים, ליד קברם של רבי יצחק אייזיק חבר ורבי עזריאל אריה לייב רקובסקי. במלחמת העולם השנייה הושחתו קברים אלו ונעשה שימוש במצבות לצורכי בנייה.

בנו היה הרב מנחם הכהן ריזיקוב, מחבר פורה של ספרים תורניים ורב במנהטן.

## קישורים חיצוניים

* 
*  - תיאור על ליל שבועות בישיבתו בסלונים
* 

קטגוריה:סובאלק: רבנים
קטגוריה:סלונים: רבנים
קטגוריה:רבנים ליטאים

קטגוריה:ילידי 1841
קטגוריה:נפטרים ב-1912
מוטי פוגל

**מוטי פוגל** (נולד ב-25 בדצמבר 1972) הוא מבקר ספרות ועורך ישראלי.

## ביוגרפיה
פוגל גדל בבית דתי-לאומי בשכונת קריית הרצוג שבבני ברק ובנווה צוף, כבכור מבין חמישה אחים. אביו היה איש אמנה. למד בישיבת ההסדר אור עציון.

מתגורר בירושלים עם אשתו ושלושת ילדיהם.

בוגר לימודי פילוסופיה במסגרת תוכנית המצטיינים של האוניברסיטה העברית, לימודי פרשנות תרבות ולימודי עריכת לשון באוניברסיטת בר-אילן.

אחיו אודי נרצח יחד עם אשתו רות ושלושה מילדיהם בפיגוע באיתמר.

## קריירה

בין השנים 2005 ו-2007 שימש ככתב ועורך כלכלי בעיתונים מקור ראשון וישראלי

בין השנים 2008 ו-2012 עבד ככתב ועורך בגלובס.

משנת 2009 ועד שנת 2013 היה מבקר הספרות של עכבר העיר.

משנת 2013 ועד סוף 2015 כתב ביקורות ספרות עבור Time Out תל אביב

כיום הוא כותב ביקורות ספרות במוסף הספרים של העיתון ידיעות אחרונות. בנוסף הוא מנחה סדנאות קריאה וכתיבה ומספק שירותי עריכה פרטיים.
## ספריו
***לא ממואר** (הוצאת אפרסמון ספרים, אוקטובר 2023 ).
* **מחזמר** (אפרסמון, פברואר 2026, 286 עמ׳).

## קישורים חיצוניים

* מוטי פוגל, "קונונסנס" אתר אישי
* 
* 
* 
*גואל פינטו, מוטי פוגל: קורא עכשיו את הספר שלי באור אחר, באתר כאן תרבות, 5 בנובמבר 2023
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:סגל העיר
קטגוריה:סגל גלובס
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל Time Out תל אביב
קטגוריה:בוגרי ישיבת ההסדר אור עציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
אידיבי

**אידיבי** (ראשי תיבות מאנגלית של: **Entertainment DataBase**) הוא אתר אינטרנט ישראלי בשפה העברית, המכיל מסד נתונים מקוון של מידע על סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. האתר הוקם על ידי אלי שגב בשנת 2007.

במקור, האתר נפתח כבלוג חדשות הקולנוע מאת שגב, המדווח, בין השאר, על סרטים חדשים ועל ליהוקים של הפקות עתידיות. עם הזמן, נוספה לאתר ספריית מידע נרחבת אודות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה מכל הזמנים, הן ישראלים והן עולמיים, ובהמשך גם מדור ריכוז ביקורות של מבקרי קולנוע ישראליים וכן כתבות מרחבי הרשת.

המידע הקיים באתר אודות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה עשוי לכלול תקצירי עלילה, פירוט שחקנים ואנשי צוות בהפקה (כגון: שחקנים, במאים, מפיקים, תסריטאים ועוד), וכן תמונות (פוסטרים של סרטים, צילומי סטילס וכדומה) וקטעי וידאו (טריילרים, קליפים מתוך סרטים וכדומה).

האתר מבוסס תוכן גולשים, וקיים בו ממשק המאפשר למשתמשי האתר לעדכן ערכים קיימים, או אף להוסיף ביקורות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי קולנוע ישראליים
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2007
שולמית טל

**שולמית טל** (1919–2005) הייתה ציירת, חברה בקבוצת העשרה שנתפשה כקריאת תיגר על האמנות המופשטת של חברי "אופקים חדשים" וניסתה להציב כאלטרנטיבה אמנות בעלת סממנים מקומיים ישראלים.

## ביוגרפיה
נולדה בוורשה, פולין, ועלתה ארצה ב-1935. בניגוד לרוב המקורות בתיקי האמן בארכיונים השונים, המציינים את 1919 כשנת הלידה, בטופס שמילאה טל עצמה עבור קרן התרבות אמריקה ישראל המצוי בתיק אמן במוזיאון תל אביב, מצוינים תאריך לידה 1921 ותאריך עלייה 1934. עד 1948 למדה אצל יצחק פרנקל ומאוחר יותר ב"סטודיה" של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי, ובין השנים 1950–1951 שהתה בפריז ולמדה ב"אקדמיה גראנד שומיאר". ב-1953 הצטרפה ל"קבוצת העשרה", והציגה עמם בכל תערוכותיהם. בשנת 1961 למדה קרמיקה בעין-הוד וגם באיטליה. טל גרה ויצרה ביפו העתיקה. במהלך שנות פעילותה השתתפה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה, בנוסף על התערוכות שארגנה "קבוצת העשרה". בין היתר היא הציגה בתערוכת העשור ב-1958 במוזיאון תל אביב (בית דיזנגוף) ובכל התערוכות הכלליות של אמני ישראל. היא זכתה בפרס עיריית עכו (ב-1960, לפי טופס אגודת הציירים והפסלים, או ב-1957, לפי טופס קרן התרבות אמריקה-ישראל). כן זכתה בפרס ההסתדרות ב-1961 (או ב-1960 לפי טופס האגודה).

## יצירתה
הביקורת מתארת את שולמית טל כאחת ה"הבטחות" הגדולות של הקבוצה בזכות ציורה החופשי והמקצבי, הנוף הקורן בצבעוניות בהירה עם הרבה לבן, קיום עצמאי של קו קליגרפי והמשחק בין קו לכתם. בשלבי יצירתה המאוחרים חזרה טל לציור פיגורטיבי, בחלקו בעל אופי סימבוליסטי.

במניפסט של קבוצת העשרה שנמנתה עליה, כתבו חברי הקבוצה עם עליית התערוכה השמינית, על "הצורך לחפש דרכי ביטוי חדשות לאמנות אשר מקורות יניקתה הנם הנוף והאדם הישראלי. מתוך אחידות החיים בקשנו להגיע לאחידות של צורה וסגנון. שוכנענו כי תלישות מהמציאות הסובבת אותנו ופניה למקורות זרים תביאנו לפורמליזם יבש ונוקשה ולאמנות עקרה."

## לקריאה נוספת
* בלס, גילה, **קבוצת העשרה**, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית, 1992.
* מרקוס רות (עורכת), **נשים יוצרות באמנות הישראלית 1970-1920**, תל אביב: סדרת מגדרים, הקיבוץ המאוחד, 20

## קישורים חיצוניים
*

קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:קבוצת העשרה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
דינה מרקון

**דינה מרקון** (ילידת 1959) היא מתרגמת ישראלית.

## ביוגרפיה
דינה מרקון נולדה בריגה, גדלה בבית בו ספגה תרבות רוסית, בד בבד עם תרבות מערבית. אביה היה עיתונאי ששפת האם שלו הייתה גרמנית. היא עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1973. סיימה בהצטיינות את חוק לימודיה בחוגים לבלשנות כללית ולספרות עברית באוניברסיטה העברית. עבדה כמזכירה במרכז לחקר יהדות מזרח אירופה באוניברסיטה העברית, כעורכת בלשכת העיתונות הממשלתית וכעורכת לשונית בעיתון כל העיר בירושלים ובהוצאת כרטא.

מאז 1992 תרגמה עשרות ספרים, בעיקר מרוסית לעברית, לרבות ארבעה מספריו של הסופר הקירגיזי צ'ינגיז אייטמטוב, תרגומים עבריים חדשים לקלאסיקות המופת "אובלומוב" לאיוון גונצ'רוב, "הכפיל" לדוסטויבסקי ו"התחייה" לטולסטוי, ובשנת 2015 "כתבי הגות" לטולסטוי. שני ספרים מאת הסופר האוקראיני בן זמננו אנדרי קורקוב, החלקים הכתובים רוסית בהתכתבויות בין בוריס פסטרנק מרינה צווטאייבה וריינר מריה רילקה, ואחרים.

בשנת 2018 תרגמה מרקון את המסה "אמי והמוזיקה" שכתבה מרינה צבטייבה.

מרקון עוסקת למחייתה גם ברפואה אלטרנטיבית.

## לקריאה נוספת
* נעה ולדן, "מרקון, דינה", **[[לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים|לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים]]** (תשע"ד 2014), עמ' 621.

## קישורים חיצוניים
* 

**מאמריה בכתב העת "[[ארץ אחרת]]"**

* החיים שיכלו להיות שלי, גיליון 18
* האחרים, גיליון 46
* בין שתי ערים, גיליון 49
* לא אחת משלכם, גיליון 52
* הגוף השייך למפלגה, גיליון 54

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:עורכות ישראליות
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מרוסית
קטגוריה:מתרגמי לב טולסטוי
קטגוריה:מתרגמי פיודור דוסטויבסקי
וקשנה

**וֶקְשְׁנֶה** (ביידיש: **וועקשענע**; בליטאית: **Viekšniai** , וייקשניאי; בפולנית: **Wieksznie**) היא עיירה במחוז טלז שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

וקשנה נזכרת לראשונה במאה ה-9, ובשנת 1725 הוענקו לה זכויות עיר.

## יהודי וקשנה
[שמאל|ממוזער|שרידי [בית קברות|בית העלמין היהודי בוקשנה]]
יהודים ישבו בווקשנה מהמאה ה-17. בשנת 1847 נמנו בעיירה 1,120 יהודים, ובשנת 1897 היוו 56% מתושביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ממנה, ולאחריה, שבו אליה מאות בודדות מהם.

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-600 יהודים, ופעלו בה בתי ספר עבריים וחוגים ציוניים. עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1940 נאסרה פעילות זו.

עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, החלו הליטאים לבצע מעשי התעללות והשפלה פומביים ביהודי העיירה, וכעבור מספר ימים כלאו את יהודי היישוב במחסני תבואה ובבניין בית המדרש המקומי, שם הוחזקו כארבעה שבועות בתנאי רעב, תוך לקיחת הגברים לעבודות כפייה והתעללות בנשים.

ב-4 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה למז'ייק הסמוכה, ושם נרצחו בבית העלמין היהודי המקומי, יחד עם יתר יהודי הסביבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז טלז
וולינצי

**וולינצי** (בבלארוסית: **Валынцы**, ולינצי; בליטאית: **Valinčiai**, ברוסית: **Волынцы**) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
וולינצי נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1764 הסתיימה בניית מנזר על ידי המסדר הדומיניקני. המנזר ובית הספר נבנו לפי תוכנית של יוהאן גלאוביץ. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

בתיאטרון של בית ספר ליד מנזר דומיניקני בשנת 1787 לראשונה הוצגה הצגת תיאטרון בשפה הבלארוסית.

## יהודי וולינצי
ממוזער|אנדרטה לזכר הרוגי הגטו.
בין מלחמות העולם נמנו בוולינצי כ-450 יהודים, רוב תושביה. ב-10 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, וריכזו את כל יהודיה בגטו מוקף גדר תיל.

בסוף פברואר 1942 חוסל הגטו בעיירה, כאשר יהודיו נרצחו ביער סמוך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
ורקוביץ'

**ורקוביץ**' (באוקראינית: **Варковичі**; בפולנית: **Warkowicze**) הוא כפר במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## יהודי ורקוביץ'
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי ורקוביץ' ואוזירן שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 880 יהודים שהיו כ-85% מתושביו, ופעלו בו בית ספר יהודי, בית מדרש ותלמוד תורה.

ב-27 ביוני 1941 כבשו את הכפר חיילי הוורמכט, ועד מהרה החלו במעשי רצח של יהודים ביישוב, ומינו בו יודנרט. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. ב-29 בספטמבר 1942 הובאו לגטו שבכפר יהודים נוספים מהסביבה, והוא נסגר.

ב-3 באוקטובר 1942 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליער סמוך, ושם נרצחו כולם. רוב היהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי אוקראינים מקומיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז רובנו: יישובים
קטגוריה:מחוז רובנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
וסילישקי

**וסילישקי** (בבלארוסית: **Васілішкі**, ברוסית: **Василишки**, בפולנית: **Wasiliszki**; ביידיש: **וואַסילישאָק**) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
וסילישקי נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובמשך השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי וסילישקי
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה בית ספר עברי ותנועות נוער יהודיות. פעילות זו נאסרה בעת הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939.

ב-25 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ולמחרת הוציאו להורג 8 יהודים בה. עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.

בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. מעת לעת נכנסו לגטו אנשי ס"ס, וביצעו בו מעשי שוד, התעללות ורצח.

ב-10 במאי 1942 נלקחו כ-2,150 יהודים מהגטו שבעיירה לבית העלמין היהודי המקומי, ושם נרצחו. כ-130 יהודים שהסתתרו בעיירה, והתפתו להבטחות הגרמנים כי לא יפגעו בהם, נרצחו אף הם. כ-180 יהודים שהושארו בגטו צוו לאסוף את הרכוש הנטוש בו. בתחילת אוגוסט 1943 שולחו אלו לגטו שצ'וצ'ין, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
וורניאני

**וורניאני** (בבלארוסית: **Варняны**, ורניאני; בפולנית: **Worniany**) הוא כפר במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1391, ובשנת 1462 נבנתה בו כנסייה. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1922 נכלל בנפת וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי וורניאני
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-240 יהודים, כשני שלישים מתושביו. עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו מהיישוב הסובייטיים, ועד כניסת הגרמנים לכפר, נערכו ביהודיו פרעות מצד האוכלוסייה המקומית.

עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיו, ובלקיחתם לעבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו סגור ומגודר שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מאזור ליטא, ובו נרצחו מעת לעת יהודים. באוגוסט 1942 גורשו היהודים שנותרו בגטו שבכפר לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
וידוקלה

**וידוקלה** (בליטאית: **Viduklė**; בפולנית: **Widukle**) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא שבה התקיימה קהילה יהודית עד לשואה. העיירה נזכרה לראשונה במאה ה-13.

## יהודי וידוקלה
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-160 יהודים, ופעל בה בית ספר עברי של רשת "תרבות".

ב-23 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות. בד בבד, נעצרו ונלקחו ליעד לא ידוע מספר יהודים מהיישוב שהואשמו בקומוניזם. ביולי 1941 נכלאו כל הגברים היהודים בעיירה מגיל 14 ומעלה, כ-200 במספר, בתחנת הרכבת. ב-24 בחודש נרצחו כולם לצד יהודים מפאווידוקלה הסמוכה.

הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו במעין גטו שהוקם בבית הכנסת המקומי ובארבעת הבתים הסמוכים לו, והועסקו בעבודות כפייה. ב-22 באוגוסט 1941 נרצחו כולם, כ-100 במספר, בידי משטרת העזר הליטאית בבית העלמין היהודי המקומי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות
קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
וליקי ז'וונצ'יק

**וליקי ז'וונצ'יק** (באוקראינית: **Великий Жванчик**) הוא כפר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## יהודי וליקי ז'וונצ'יק
בשנת 1926 נמנו בכפר כ-600 יהודים, ובשנות ה-20 והשלושים פעלו במקום מועצה חקלאית יהודית ובית ספר יידי.

באמצע יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ועל יהודיו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. מאות יהודי הכפר, יחד עם יהודים נוספים מהסביבה, נורו למוות ב-31 באוגוסט 1941 ליד יער סוקולץ הסמוך.

יתר יהודי הכפר שניצלו מהאקציה רוכזו בגטו קטן שהוקם ביישוב, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. רבים מהם מתו בגטו בשל תנאי המחיה הקשים בו. ביוני 1942 נרצחו יהודי הגטו. מקצת מיהודי המקום הועברו לגטו דונייבצי, ושם נספו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
פונדקו של ירמיהו

**פונדקו של ירמיהו** היא נובלה דיסטופית מאת הסופר והפסל הישראלי בנימין תמוז.
הנובלה פורסמה לראשונה בשנת 1984 בהוצאת כתר ספרים והיא ככל הנראה יצירת הספרות העברית הראשונה המזהירה מפני השתלטות קיצונים דתיים על מדינת ישראל, ובין הדיסטופיות הראשונות שנכתבו בישראל באופן כללי, לצד "הדרך לעין חרוד" מאת עמוס קינן ו"מלאכים באים" מאת יצחק בן-נר (שאף היא עוסקת בהפיכתה של ישראל לדיקטטורה דתית פונדמנטליסטית).

הנובלה כתובה בהומור מקאברי וציני האופייני לתמוז, למשל:

או, במשפט הבא, המתייחס לירי באוויר ולערביי ישראל, המכונים בנובלה גם "ערטילאים":

## תקציר
עלילת הנובלה מתרחשת במחצית הראשונה של המאה ה-21. ממדינת ישראל נותרו רק שלושה מעוזים מבוצרים: תל אביב, ירושלים, ונהריה, ויתר הארץ הפכה לשטח הפקר. השלטון, המונהג על ידי סנהדרין, הוא קיצוני ואכזרי, ועונשי מוות, כולל בסקילה, מקובלים גם עבור פשעים פחותים. החילונים המועטים שעוד נותרו מקיימים את אורחות חייהם בסתר ופונדקו האפונימי של ירמיהו הוא אחד ממקומות המסתור שלהם.
בזמן התרחשות העלילה בית המקדש השלישי נמצא בבנייה.

## מהדורות
* כתר, 1984
* "**הפרדס, משלי בקבוקים, פונדקו של ירמיהו**", קובץ נובלות, ידיעות ספרים, 2008

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נובלות עבריות
קטגוריה:ספרי בנימין תמוז
קטגוריה:רומנים דיסטופיים בעברית
קטגוריה:רומנים המתרחשים בישראל
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרי 1984
וצ'וראישה

**וצ'וראישה** (באוקראינית: **Вчорайше**; בפולנית: **Wczorajsze**; ברוסית: **Вчерайше**, וצ'ראישה) הוא כפר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## יהודי וצ'וראישה
בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, אך בעקבות פוגרום שערכו ביישוב חיילי הצבא האדום בעת מלחמת העולם הראשונה וכן תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, נותרו בו כ-500 יהודים ערב מלחמת העולם השנייה. ביישוב פעלה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-16 ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר מספר יהודים בו, והטילו על יתר האוכלוסייה היהודית גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הובאו בהמשך יהודים מיישובים נוספים בסביבה.

ב-1 במאי 1942 נרצחו כ-300 מיהודי הגטו שבכפר ביער סמוך. כעבור כחודש וחצי נרצחו יתר יהודי הגטו, למעט כ- 30 בעלי מלאכה. בסוף אוגוסט 1943 נרצחו גם אלו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
וילקי

**וילקי** (בליטאית: , וילקיה; בפולנית: **Wilki**) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

וילקי נזכרת לראשונה בשנת 1364, ובהמשך הוענקו לה זכויות עיר.

## יהודי וילקי
[שמאל|ממוזער|שרידי [בית קברות|בית העלמין היהודי בווילקי]]
בין מלחמות העולם נמנו בווילקי כ-500 יהודים, כרבע מתושביה. בשנות השלושים פחת מספר היהודים בעיירה, בשל חרם ליטאי על עסקי היהודים בה. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940, נסגרו המוסדות היהודיים והציוניים ביישוב.

עם נסיגת הצבא האדום מהעיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, ערכו הליטאים פוגרום בתושביה היהודים, תוך רצח של 23 אנשים. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, והם רוכזו במספר מבנים ששימשו כגטו, תוך הפרדה בין נשים וגברים. מעת לעת נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה.

ב-28 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה וסביבתה ליער פקרקלה, ושם נרצחו כולם, 402 איש, ונקברו בבורות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:פרעות ופוגרומים בשואה
קטגוריה:נפת קובנה (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
וירבאליס

250px|ממוזער|ימין|מבט על העיירה בתחילת המאה ה-20. הכנסייה בתמונה נהרסה במלחמת העולם השנייה.
**וירבאליס** (בליטאית: ; בפולנית: **Wierzbołów**; ביידיש: **ווירבאלן**) היא עיירה במחוז מריאמפולה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

העיירה נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16. בשנת 1593 הוענקו לווירבאליס זכויות עיר.
בשנת 1851 חוברו המסילה הפרוסית והמסילה הרוסית בסמוך לעיירה
בשנת 1861 נבנתה בסמוך לעיירה תחנת רכבת בקו סנקט פטרבורג-ורשה. בעקבות הקמת תחנת הרכבת, הוקם מסוף מטען בעיירה הסמוכה קיבארט. שתי העיירות שכנו סמוך לגבול עם פרוסיה המזרחית (אז חלק מן הקיסרות הגרמנית) והמסוף שימש לאחסון סחורות. עקב כך, החלה קיבארט לצמוח ולהתפתח בעוד שפיתוחה של וירבאליס נעצר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בקרבות בין הצבא האדום והוורמאכט הנסוג, פוצצו הגרמנים את כנסיית העיירה וזו לא נבנתה יותר מחדש.

## יהודי וירבאליס
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, ופעלו בה בית ספר עברי, שני בתי כנסת וחוגים ציוניים. פעילות זו הופסקה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.

עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, וכוננו בה שלטון ליטאי. עד מהרה הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב והגבלות תנועה.

ב-10 ביולי 1941 ריכזו הליטאים את כל הגברים היהודים בני 16 ומעלה מהעיירה, ורצחו אותם בתעלות נגד טנקים מצפון לעיירה. יתר יהודי העיירה, נשים וילדים, רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מקיבארט הסמוכה. יושבי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, ולאחר זמן קצר נרצחו הנשים המבוגרות והחולות בו. ב-11 בספטמבר 1941, בשעת לילה, נרצחו כל יתר יהודי הגטו בתעלות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז מריאמפולה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
ורחובינה

**ורחובינה** (באוקראינית: **Верховина**; עד שנת 1962 באוקראינית: **Жаб'є** (ז'אבה) ובפולנית: **Żabie**) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, על גדת נהר צ'רמוש, המשמשת כבירת נפה, ושבה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1424. בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודים
יהודים ישבו ביישוב מסוף המאה ה-19, עת הותר ליהודי גליציה להתגורר בכפרים. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, אך זו הופסקה עם הכיבוש הסובייטי.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, נמלטו ממנה יהודים רבים, רובם לבוקובינה ונותרו בה כ-500 יהודים. בדצמבר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו כפרי שהוקם לידה, ובד בבד, רכושם נשדד בידי האוקראינים המקומיים. ב-19 בחודש נרצחו כל יהודי גטו זה בידי גרמנים ואוקראינים בבורות ירי שכרו היהודים בעצמם, תוך התעללות מיוחדת בנשים טרם הרצח. לאחר מכן ערכו האוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו אותם בנשק קר.

## קישורים חיצוניים

* ז'אביה (ורחובינה) באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:מחוז איוואנו-פרנקיבסק: יישובים
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
ז'אבנו

**ז'אבנו** (בפולנית: **Żabno**; ידועה גם כ**דז'בנה**) היא עיירה במחוז טרנוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
ז'אבנו נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובשנת 1385 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1501 נשרפה העיירה בידי הטטרים, ובמחצית המאה ה-17 הוחרבה בידי גייסות האימפריה השוודית.

בחלוקת פולין בשנת 1773 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי ז'אבנו
[שמאל|ממוזער|שרידי [בית קברות|בית העלמין היהודי בז'אבנו]]
יהודים ישבו בז'אבנו מסוף המאה ה-16, וקהילה מאורגנת התקיימה במקום מסוף המאה ה-17. במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרם נזק רב לבתי העיירה, ובשנת 1918 פרעו פולנים מקומיים ביהודי המקום.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, לרבות עבודות כפייה, והגיעו למקום פליטים יהודים.

במאי 1942 רוכזו כ-600 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו עוד כמאה יהודים מכפרי הסביבה. באמצע ספטמבר 1942 גורשו כל יהודי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-40 חברי היודנרט בעיירה ובני משפחותיהם שהושארו בגטו לאחר האקציה, נמלטו ממנו, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* ז'אבנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פולין קטן (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין