אאורה (מיתולוגיה)

במיתולוגיות היוונית והרומית, **אָאוּרַה** (יוונית עתיקה: **Αὔρα**, "בריזה") היא נימפת רוח. לפי סופר העת העתיקה המאוחר נונוס, אאורה היא בתו של הטיטאן ללנטוס ואמו, מאת דיוניסוס, של , אל מינורי הקשור ל. אאורה הייתה כותרתו של מחזה מאת המשורר הקומי האתונאי מטאנס, שהיה בן זמנם של אריסטופאנס,  ואפלטון.

## אטימולוגיה
שם העצם היווני αὔρα פירושו "בריזה, אוויר צח, רוח קרירה במיוחד". מונח זה קשור למילה ἀήρ, שפירושה אוויר או ערפל בוקר, מהשורש הפרוטו-הודו-אירופי המוקדם יותר *h₂ewsḗr.

## במיתולוגיה
נונוס מספר את סיפור האונס של אאורה, על ידי דיוניסוס, בספר האחרון של שירו האפי: "הדיוניסיאקה" (תחילת המאה ה-5). בתיאור זה, אאורה היא בתו הנימפה של הטיטאן ללנטוס. נראה כי נונוס רומז שאמה של אאורה הייתה אשתו של ללנטוס, האוקיינידית פריבויה, אם כי במקומות אחרים הוא מכנה את אאורה "בתה של קיבלי."

אאורה הייתה תושבת פריגיה ומלווה של האלה ארטמיס. היא הייתה "אאורה עוזרת הרוח", מהירה כמו הרוח, "עלמת ההרים של רינדקוס", בתולה "גברית", "שלא ידעה דבר על אפרודיטה", וציידת, ש"הפילה את דוב הבר" ו"השתוללה כמו האריות", ו"התרחקה מהמושגים של נשים משרתות ולא לוחמות."

נונוס מתאר את אאורה באופן הבא:

יום אחד, אאורה יוצאת לצוד עם ארטמיס. כדי להקל על חום הצהריים, מסיבת הציד עוצרת לשחייה. לאחר מכן אאורה מתגרה בארטמיס, ואומרת שהשדיים שלה טובים יותר משל ארטמיס, מכיוון ששדיה היו קטנים ועגולים כמו של גבר, בעוד של ארטמיס היו גדולים וחושניים כמו של אישה, ולכן סתרו את "העלמות הבלתי מופרת" של ארטמיס. נעלבת עמוקות, ארטמיס הזועמת הולכת אל נמסיס, אלת הגמול, שמסדרת את הענישה של אאורה באיבוד בתוליה. דיוניסוס משתגע מרוב תשוקה לאאורה, על ידי חץ מקשת ארוס. אבל ביודעו שהוא לעולם לא יוכל לפתות את אאורה הבתולה האדוקה, דיוניסוס מסמם את אאורה ביין, קושר אותה ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה ולא זזה.

כאשר אאורה מתעוררת, מגלה שהיא כבר לא בתולה, אבל לא יודעת מי אחראי. כועסת, היא  לאחר צירים כואבים, אאורה יולדת תאומים. היא נותנת אותם ללביאה לאכול, אך היא מסרבת לעשות זאת. אז אאורה תופסת את אחד הבנים, מעיפה אותו גבוה באוויר, ואחרי שהוא נופל בחזרה כדי לפגוע באדמה, היא אוכלת אותו. עם זאת, ארטמיס מרחיקה את הילד השני בשלום. לאחר מכן אאורה מטביעה את עצמה בנהר סנגריוס, שם זאוס הפך אותה למעיין:

על פי נונוס, ילדה שנותר בחיים של אאורה על ידי דיוניסוס, הוא יאקכוס, אל זוטר הקשור לתעלומות האלאוסיניות, אם כי חשבונות אחרים אומרים שיאקכוס, כאשר אינו מזוהה עם דיוניסוס עצמו, הוא בנה של דמטר או פרספונה.

הסיפור הנוסף היחיד על האונס של אאורה מסופר בלקסיקון של המאה השתים עשרה אטימולוגיקון מגה, לפיו אאורה הייתה עלמה פריגית שצדה עם ארטמיס. דיוניסוס ראה אותה ואנס אותה, ולאחר מכן ארטמיס איימה להעיף אותה מחברותה. בפחד נמלטה אאורה לעיירה קיזיקוס, שם ילדה תאומים (שמגדרם, שמותיהם וזהותם אינם נחשפים). כך קיבל ההר הסמוך את שמו,  ("תאום"), על שם ילדיה של אאורה.

## איקונוגרפיה
[ממוזער|אאורה (משמאל) עדה ל[פלאוס נושא את תטיס, אגרטל בסגנון "דמויות אדומות". 430-420 לפני הספירה, ארטריה.]]
תמונות קיימות של אאורה מהעת העתיקה הן נדירות. יש רק שתיים שניתן לזהות אותן כאאורה לפי הכתובת שעליהן. העתיקה ביותר היא  מהמאה החמישית לפנה"ס מטאראנטו, כיום ב, אוניברסיטת סידני (53.30), אשר מציגה דמות שכותרתה "אאורה", יושבת על סלע ליד הים, עם , מין צעיף שיוצר קשת מעל הראש. השני נמצא על קרטר וולוטות המיועד למתים (בערך 370–350 לפנה"ס), כיום במוזיאון הבריטי (מספר פריט: F277). על צווארו מתואר ראש עטור  עם תלתלים, והכיתוב "אאורה" מעל כתר הפולוס.

פליניוס מתאר שני פסלים של אאורות עם וליפיקטים סואה ווסטה, , באכסדרת אוקטביה ברומא. בהשפעת תיאורו של פליניוס, זוהו לעיתים קרובות זוג וליפיקנים (דמויות ממוסגרות על ידי וליפיקטיו) המופיעים על ארה פקיס אוקטביה ("מזבח השלום האוגוסטי") כאאורה, אם כי זיהוי זה, וזיהויים רבים אחרים, זכו לביקורת.

אאורה יכולה להידמות לנראידות, שמהן ניתן להבחין בעיקר בהיעדר דימויים ימיים (למשל גלים ודברים בסגנון זה). הדמויות הנשיות עם שמלות נושבות ברוח, שעיטרו את  בקסנתוס, אף שזוהו בדרך כלל כנראידות, זוהו לפעמים כאאורות.

אאורה מזוהה לפעמים כדמות האישה שנשא זפירוס בציורו של סנדרו בוטיצ'לי "הולדת ונוס" (משמאל).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים
### דיוניסיאקה

### מקורות אחרים

קטגוריה:נימפות
קטגוריה:טיטאנים