יהודה גביש

שמאל|ממוזער|250px|יהודה גביש (ימין) ואמנון הדני במדי הבריגדה -יולי 1948
[שמאל|ממוזער|250px|יהודה גביש (ימין) עם נשיא ארצות הברית [הארי טרומן]]
**יהודה גביש** (27 ביוני 1927 – 12 בפברואר 2009) היה תא"ל בצה"ל.

## חייו
גביש (במקור זנגר) נולד בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ועזב אותו בגיל 15, על מנת להצטרף להגנה לאחר שזייף את גילו האמיתי. עבר קורס מכ"ים של הארגון וב-1945 הצטרף לבריגדה היהודית. עם תום מלחמת העולם השנייה נשאר באירופה תחת שם בדוי לצורך הברחת נשק לישראל.

במלחמת העצמאות שירת בפלמ"ח בפלוגת הג'יפים בפיקודו של ישראל כרמי שהייתה הבסיס לגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. בשנת שירותו בחטיבה נפצע ארבע פעמים. עם תום המלחמה היה בין המתנדבים הראשונים לקורס קציני שריון שם נפגע מהתהפכות משוריין. לאחר מכן, עזב את השריון והצטרף לגולני. בשנים 1951-1950 פיקד על פלוגה בגדוד 13 ובשנים 1952-1951 שימש כקצין המבצעים החטיבתי. בשנים 1952–1953 פיקד על סיירת גולני. בשנים 1955-1953 שימש סגן מפקד גדוד 13 וב-1956 מונה לקצין אג"ם של החטיבה, תפקיד בו לחם במהלך מבצע קדש, הוא נפצע קשה בקרבות רפיח והמתין שעות רבות לחילוצו מהשטח.
עוד טרם החלמתו ביקש מהרמטכ"ל חיים לסקוב כי ישובץ כמפקד גדוד בגולני. האחרון סירב ומינה את גביש כמפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד. יהודה כיהן בתפקיד כשנתיים בהן לא הפסיק לאמן את רגלו הפצועה. כשהיה מסוגל לצעוד 40 ק"מ חזר לרמטכ"ל, הפעיל קשרים להעלאת פרופיל והפעם נענה לסקוב לבקשתו והחזיר אותו לגולני, יחידה עליה פיקד ב-13 השנים הבאות.

בשנים 1962-1961 פיקד על גדוד 13, הוא לחם עמו בקרב על הכפר נוקייב. בשנים 1963-1962 שימש כסגן מפקד חטיבה 9 ובשנים 1965-1963 שימש סגן מפקד חטיבת גולני.

ב-1965 נשלח גביש לקורס פו"מ בארצות הברית ובשובו קיבל פיקוד על חטיבת כרמלי, במסגרתה לחם בגזרה הצפונית במלחמת ששת הימים. ב-1968 התמנה כראש מחלקת חי"ר וצנחנים במחלקת ההדרכה, אולם כעבור שנה נאלץ לעזוב את התפקיד עקב פגיעה בגבו וקיבל על עצמו לפקד על בה"ד 3 (בי"ס למקצועות החי"ר בזמנו).

גביש עשה הסבה לחיל השריון ובשנים 1972-1971 שירת כמפקד חטיבת המילואים קרייתי (חטיבה 4) שעברה הסבה לחטיבה ממוכנת.

ב-1972 התמנה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ושימש בתפקיד עד 1974. בתקופת מלחמת יום הכיפורים, נקרא על ידי קצין שריון ראשי, מרדכי צפורי, לארגן מחדש את בית הספר לשריון. לאחר המלחמה מונה לעמוד בראש תחקירי הקרבות בחרמון. בשנים 1976-1974 שימש כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בדרום אפריקה. בתפקיד זה הקים את המערכת הביטחונית של נשיא בופוטאצוואנה ויצר שם את התשתית למערכת היחסים הצבאית. בשובו מונה כיועץ למשחקי מלחמה ולתפקידים מיוחדים לאלוף אברהם טמיר באגף התכנון בצה"ל. ב-1978 השתחרר משירות הקבע.

כגמלאי של צה"ל עסק בפעילות התנדבותית ענפה: היה חבר בהנהלת צוות, נציג ישראל בפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה, יו"ר בית הלוחם חיפה, מתנדב במשמר האזרחי ויו"ר המועצה הציבורית להנצחת החייל.

נפטר בגיל 81 ב-12 בפברואר 2009 לאחר שסבל ממחלה נשימתית קשה. בנו הטייס  נהרג ב-1970 בעת מילוי תפקידו.

## קישורים חיצוניים

* .
* .
* יהודה גביש באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, יוני 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מפקדי חטיבת כרמלי
קטגוריה:מפקדי חטיבת קרייתי
קטגוריה:נשיאי בית הדין הצבאי לערעורים
קטגוריה:מפקדי עוצבת בני חיל
קטגוריה:מפקדי גדוד 13
קטגוריה:מפקדי סיירת גולני
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:חיילי חטיבת הנגב במלחמת העצמאות
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:מפקדי הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בדרום אפריקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009