open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פזטה סהרוואי

**פזטה סהרוואי** (בערבית: **البيزيتا الصحراوي**, בספרדית: **Peseta saharaui**) היא המטבע דה יורה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית. היא מחולקת ל-100 סנטים, אם כי מטבעות בעלי ערכים אלה מעולם לא הוטבעו, וגם לא הודפסו שטרות.

הפזטות הסהראוויות הראשונות הוטבעו בשנת 1990, אך הן לא אומצו כמטבע הלאומי של סהרה המערבית עד 1997. מכיוון ששטח זה נשלט ברובו על ידי מרוקו, המטבע במחזור בחלק זה של המדינה הוא הדירהם המרוקאי, כאשר דינרים אלג'יריים ואוגיה מאוריטניים גם במחזור לצד הפזטה הסהראווית במחנות הפליטים הסהראוויים ובחלק של סהרה המערבית הנשלט על ידי חזית פוליסריו (SADR).

מכיוון שזה אינו מטבע רשמי ואינו במחזור, שער החליפין אינו ריאלי. למרות זאת, הפזטה הסהראווי הוצמדה לשער נקוב לפזטה הספרדית, וכאשר האחרונה הוצאה בהדרגה לטובת האירו, שער זה הפך ל-1 אירו תמורת 166,386 פזטות.

## ראו גם
* דירהם מרוקאי
* פזטה ספרדית
* דינר אלג'ירי

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:סהרה המערבית
אליפות אפריקה בכדורסל 2025

**אליפות אפריקה בכדורסל 2025** הייתה האליפות היבשתית ה-31 שאורגנה על ידי פיב"א אפריקה. באליפות השתתפו 16 נבחרות ממדינות אפריקה. משך הטורניר היה כשבוע וחצי, בין ה-12 ל-24 באוגוסט 2025.

תוניסיה הגיעה לטורניר בתור מחזיקת התואר, אך הודחה על ידי כף ורדה כבר בשלב הפלייאוף. אנגולה זכתה בתואר בפעם ה-12 לאחר שגברה בגמר על מאלי, צ'ילדה דונדאו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.

## הנבחרות המשתתפות

## שלב הבתים
### בית א'

----

----

### בית ב'

----

----

### בית ג'

----

----

### בית ד'

----

----

## שלב הפלייאוף
לשלב הפלייאוף העפילו הקבוצות שסיימו במקומות השני והשלישי בשלב הבתים, כאשר הקבוצות שסיימו במקום הראשון העפילו ישירות לרבע הגמר.

## שלב הנוק-אאוט
### בראקט

### רבע הגמר

### חצי הגמר

### מקום שלישי

### הגמר

## דירוג סופי

## פרסי הטורניר

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הטורניר (באנגלית), באתר פיב"א

## הערות שוליים

קטגוריה:אליפות אפריקה בכדורסל
טכניקת ניה

**טכניקת ניה** היא תרגול תנועה הוליסטי המשלב ריקוד, אמנויות לחימה ותרגילי מיינדפולנס. העסק המלמד ומקדם את התוכנית נקרא באותו שם.

ניה משלבת אמנויות לחימה, מחול מודרני ויוגה באימון המלווה במוזיקה. היא משלבת תשע טכניקות: 3 אומנויות ריקוד, 3 אמנויות לחימה ו-3 אומנויות ריפוי. ניה מבוססת על שיטת "דרך הגוף", שמשמעותה שימוש בעיצוב הטבעי של הגוף לשיפור התפקוד. הביוכימיה, המפרקים והשרירים מופעלים באמצעות 52 תנועות ממוקדות גוף, דמיון, מוזיקה, רגש וצליל קולי.

ניה מבוססת על עקרון ההנאה הפיזית, "The Joy of Movement".השיטה פונה להיבטים הפיזיים, המנטליים, הרגשיים והרוחניים של האדם. היא מעודדת חיבור והקשבה לגוף לצד התפתחות אישית באמצעות התנועה. הגישה הפילוסופית של ניה מקדמת אורח חיים בריא, מחזקת ומרפאת את הגוף ומטפחת מודעות לצרכיו. התרגול מאפשר ביטוי עצמי, בניית כושר, עיצוב הגוף, שיפור הקואורדינציה ושחרור.

השם ניה מקורו בראשי התיבות באנגלית NIA ל-Non Impact Aerobics, בתרגום לעברית- אירובי ללא פגיעה.

טכניקת ניה נוסדה בשנת 1983 על ידי דבי רוסאס וקרלוס איה רוסאס באזור סן פרנסיסקו. ניה היווה בתחילה אלטרנטיבה לבריאות וכושר שהופיעה בשנות ה-80. מאוחר יותר התפתחה וכללה תרגולים ותורות המכונים במסגרת התוכנית "פעולה אינטגרטיבית עצבית-שרירית".

## היסטוריה
בין השנים 1972 ל-1983 דבי רוסאס ניהלה עסק להתעמלות באזור מפרץ סן פרנסיסקו המכונה Bod Squad. בשנת 1983 סדרה של פציעות ספורט הובילה אותה לחקור ולפתח שיטה חלופית לאימון אירובי ואימוני כוח שמטרתה תנועה בטוחה, ללא פגיעה, המבוססת על גוף-נפש .

זה הוביל להקמתה של טכניקת ניה. המטה של טכניקת ניה עבר לפורטלנד, אורגון בשנת 1991 וכיום הוא מנוהל על ידי דבי רוסאס, המנכ"לית.

בישראל טכניקת ניה קיימת בעשרות יישובים.

## קריאה נוספת
* טכניקת ניה, הוצאת שלושה נהרות, 2005

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של חברת ניה

קטגוריה:פעילות גופנית
פול האסטינג

**פול אוסקר אדולף יוסטינג** (באנגלית: **Paul Oscar Adolph Husting**; 25 באפריל 1866 – 21 באוקטובר 1917) היה עורך דין ופוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית מוויסקונסין. הוא היה הסנאטור הראשון מוויסקונסין שנבחר בבחירה ישירה על ידי הציבור, וכיהן בסנאט של ארצות הברית משנת 1915 ועד מותו ב־1917. קודם לכן כיהן שמונה שנים כחבר הסנאט של ויסקונסין, כנציג מחוז דודג', וכיהן ארבע שנים כתובע המחוזי. האסטינג היה נכדו של סולומון ז'ונו, ממייסדי העיר מילווקי וראש העיר הראשון שלה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
יוסטינג נולד ב־1866 בפונד דו לאק שבוויסקונסין, וב־1876 עבר עם משפחתו למייביל. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, ומגיל צעיר עבד במגוון עבודות: תחילה כפקיד בחנות, לאחר מכן כפקיד דואר ברכבת, פקיד במערכת הדואר של כלא המדינה בוופון, ולבסוף כעוזר מנהל חשבונות במשרד מזכיר המדינה של ויסקונסין.

הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין, התקבל ללשכת עורכי הדין ב־1895 והחל לעסוק במקצוע במייביל. ב־1897 ייסד משרד משותף עם עו"ד סי. וו. למורו, ולאחר שלמורו מונה לשופט הקים יחד עם אחיו את המשרד "האסטינג ואחיו".

### קריירה ציבורית
האסטינג נבחר ב־1902 לתובע המחוזי של מחוז דודג' ונבחר מחדש ב־1904. ב־1906 נבחר כחבר הסנאט של ויסקונסין, שם כיהן שתי קדנציות נוספות. כסנאטור מדינתי קידם חקיקה לשימור משאבי הטבע, מס הכנסה, חוק שקבע תעריף מקסימלי לנסיעה ברכבת (שני סנט למייל), וכן יוזמות של משאלי עם והבחירה הישירה של סנאטורים פדרליים. הוא גם הוביל חקירה מקיפה לבדיקת טוהר הבחירות במדינה, שהובילה לחוק למניעת שחיתות בבחירות.

בבחירות של נובמבר 1914 נבחר האסטינג לסנאט של ארצות הברית, כשהביס בהפרש של 967 קולות בלבד את מושל המדינה המכהן, פרנסיס מקגוורן. הוא נכנס לתפקיד במרץ 1915, והחליף את הסנאטור אייזק סטיבנסון. בסנאט כיהן כיושב ראש ועדת הדיג בשנת 1917 וכיו"ר ועדה מיוחדת שחקרה פלישות לשטחים אינדיאניים לאורך כל כהונתו. האסטינג היה הדמוקרטי היחיד שנבחר בבחירות כלל־מדינתיות בוויסקונסין בין 1892 ל־1932.

### מותו ותוצאותיו הפוליטיות
ב־21 באוקטובר 1917 נהרג האסטינג בתאונת ציד אווזים באגם ראש ליד פיקט שבוויסקונסין. הוא נפגע מירייה בשוגג מאחיו גוסטב, נפל לתרדמת ונפטר באותו היום. הניו יורק טיימס תיאר אותו כ"ראש המפלגה הלויאליסטית" בוויסקונסין – תומכי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון ומדיניותו הפרו־בריטית – בניגוד לסנאטור רוברט לה פולט ותומכיו הפרו־גרמניים.

למותו הייתה משמעות פוליטית: אילו היה נשאר בחיים, הדמוקרטים היו זוכים לרוב בסנאט ב־1919. במקומו נבחר הרפובליקני אירווין לנרוט, וכך נותר רוב לרפובליקנים (49 מול 47).

## חיים אישיים ומשפחתו
פול האסטינג היה השני מבין שבעת ילדיהם של ג'ון פ. האסטינג ומרי מ. (לבית ז'ונו). אביו היגר מהדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לוויסקונסין ב־1855, ואמו הייתה בתו של סולומון ז'ונו.

אחיו הצעיר, ברטהולד ג'ונו "ברט" יוסטינג, שיחק זמן קצר בבייסבול מקצועני, ולאחר מכן כיהן כתובע הפדרלי במחוז המזרחי של ויסקונסין בשנות ה־40. אחיו הבכור, צ'ארלס אוטומאר "אוטו" האסטינג, כיהן כמזכירו האישי של פול האסטינג בסנאט.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1866
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
אירווין לנרוט

**אירווין לות'ר לנרוט** (באנגלית: **Irvine Luther Lenroot**; 31 בינואר 1869 – 26 בינואר 1949) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת ויסקונסין, חבר המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כיו"ר אספת המדינה של ויסקונסין בין השנים 1903–1907, וכיהן בקונגרס של ארצות הברית מ־1909 עד 1927 – תחילה בבית הנבחרים עד 1918, ולאחר מכן בסנאט. לאחר שהפסיד בפריימריז הרפובליקניים ב־1926, מינה אותו הנשיא הרברט הובר לשופט בבית הדין הפדרלי לערעורים בענייני מכס ופטנטים.

## ביוגרפיה
### השכלה וקריירה מוקדמת
לנרוט נולד ב־31 בינואר 1869 בעיר סופיריור שבוויסקונסין. הוא למד בבתי הספר הציבוריים המקומיים, המשיך במכללת פארסונס לעסקים בדולות' שבמינסוטה, וב־1897 החל ללמוד משפטים באופן עצמאי. בין השנים 1893–1906 עבד כחוטב עצים וכרשם בבית המשפט של מחוז דאגלס בוויסקונסין. בשנת 1898 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצועו בסופיריור. בין השנים 1901–1907 כיהן כחבר באספת המדינה של ויסקונסין, ובין השנים 1903–1907 שימש יושב ראש הבית.

### פעילותו בקונגרס
לנרוט נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לייצג את המחוז ה־11 של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד בין השנים 1909–1918. באפריל 1918 נבחר לסנאט כדי למלא את מקומו של הסנאטור פול האסטינג שנפטר. הוא נבחר מחדש ב־1920 וכיהן בסנאט עד מרץ 1927. לנרוט היה מקורב למזכיר המסחר הרברט הובר ותמך במדיניות שמרנית יחסית. הוא כיהן כיושב ראש ועדת הרכבות, ועדת הקרקעות הציבוריות והסקרים, וכן ועדת הבניינים והשטחים הציבוריים. ב־1926 הפסיד בפריימריז הרפובליקניים ולא נבחר מחדש. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה בין השנים 1927–1929.

### ועידת המפלגה הרפובליקנית של 1920
בוועידת המפלגה הרפובליקנית שנערכה בשיקגו בשנת 1920, לאחר שנבחר וורן הרדינג למועמד לנשיאות, הוצע לנרוט כמועמד לתפקיד סגן הנשיא כדי לאזן את הרשימה מבחינה אידאולוגית. אולם, ברגע האחרון הציע נציג מאורגון את קלווין קולידג' כמועמד חלופי. המשלחת העדיפה את קולידג', שנבחר כבר בסיבוב הראשון, ובכך החמיץ לנרוט את ההזדמנות ההיסטורית להיות סגן נשיא – ובהמשך גם אולי נשיא.

### קריירה שיפוטית פדרלית
ב־1929 מינה אותו הנשיא הרברט הובר לשופט בבית הדין הפדרלי לערעורים בענייני מכס ופטנטים. מינויו אושר בסנאט והוא החל לכהן ב־17 במאי 1929. לנרוט פרש מתפקידו ב־1944. הוא נפטר ב־26 בינואר 1949 בוושינגטון הבירה, ונקבר בבית העלמין גרינווד בעיר הולדתו סופיריור. הידיעה על מותו בעיתונות נפתחה במילים: "הסנאטור לשעבר אירווין ל. לנרוט מוויסקונסין, האיש שיכול היה להיות הנשיא ה־30 של ארצות הברית, הלך לעולמו."

## חיים אישיים
לנרות נישא לקלרה קלאו מסופיריור, שכתבה ספר זיכרונות קצר על ילדותה בוויסקונסין בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה-19. בתו, קתרין לנרוט, התפרסמה כפעילה חברתית שעמדה מאחורי חקיקת חוקי העבודה ההוגנים ואכיפת חוקי עבודת ילדים.
אביו, לארס לוננרוט (Lönnrot), היה מהגר שוודי שעבד בחקלאות, ולכבודו נקראה שכונת "Lenroot’s Addition" באזור סמיתוויל שבדולות', מינסוטה.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
מרכז הטכנולוגיה של מקלארן

**מרכז הטכנולוגיה של מקלארן** הוא המטה של קבוצת מקלארן וחברות הבת שלה, הממוקם על שטח של 500,000 מ"ר בווקינג, סארי, אנגליה. המתחם מורכב משני בניינים: מרכז הטכנולוגיה המקורי של מקלארן, המשמש כמטה הראשי של הקבוצה, ומרכז הייצור החדש יותר של מקלארן, המשמש בעיקר לייצור המכוניות הסדרתיות של החברה.

הבניין הראשי הוא בניין גדול, בצורת חצי עיגול, בעל קירות זכוכית, שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר. עד שנת 2015, כ-1,500 איש עבדו במרכז הטכנולוגיה. מרכז הטכנולוגיה משמש גם כביתן של קבוצת המרוצים מקלארן, מקלארן אוטומוטיב וחברות אחרות של קבוצת מקלארן.

בשנת 2011 הוכפל גודל המרכז לאחר שנבנה בניין שני, מרכז הייצור של מקלארן בשטח של 34,500 מ"ר (371,000 רגל רבוע). באוקטובר 202 החלה לפעול בבניין מנהרת רוח המשמשת את קבוצות המרוצים.

## היסטוריה
מקלארן הגישה בקשה לבניית המטה בשנת 1995 ולא נתקלה בהתנגדות מצד מועצת רובע ווקינג. אולם פיתוחו של אזור תעשייתי גדול בתוך "חגורה ירוקה" הוביל את המשרד לאיכות הסביבה להורות על בדיקה ציבורית של הנושא. במרץ 1997 אישר השר את הבנייה "בנסיבות מיוחדות מאוד" בשל התרומה של המבנים לתעשייה והכלכלה של האזור.

העבודה על הפרויקט, שנודע במקור בשם מרכז הטכנולוגיה פאראגון, החלה בשנת 1998 וכ-4,000 עובדי בניין היו מעורבים בעבודה. בפברואר 2000, דיימלר-קרייזלר רכשה 40 אחוז מקבוצת מקלארן ומקלארן הודיעה לאחר מכן כי תבנה את מרצדס-בנץ SLR מקלארן במתקן החדש.

הבניין, שעלות בנייתו הגיעה לכ-300 מיליון ליש"ט נפתח במאי 2003 בטקס בהשתתפות המלכה אליזבת השנייה

הבניין השני, מרכז הייצור של מקלארן, נבנה לצד מרכז הטכנולוגיה של מקלארן בשנת 2011 ומשמש כאתר הייצור של מכוניות הכביש של מקלארן אוטומוטיב. הבניין נחנך בנובמבר בהשתתפות ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון.

באפריל 2021 מכרה מקלארן את המרכז לקרן הנדל"ן האמריקאית "גלובל נט ליס" תמורת 170 מיליון ליש"ט. העסקה שנעשתה בסגנון "מכור ושכור", נועדה לאפשר הזרמה של כסף מזומן לטובת המשך פעילות החברה, תוך שהיא שוכרת את המקום בעסקת ליסינג מהקונה

## מתקנים
הבניין מלווה בסדרה של אגמים מלאכותיים: אגם גדול שמשלים את הבניין למעגל, ועוד ארבעה אגמים "אקולוגיים". יחד הם מכילים כ-50,000 מ"ק של מים. מים אלה נשאבים דרך סדרה של מחליפי חום כדי לקרר את הבניין ולפזר את החום המופק על ידי מנהרות הרוח. חלל העבודה הראשי של הבניין מחולק לחלקים ברוחב 18 מטר המכונים "אצבעות", המופרדים על ידי מסדרונות ברוחב שישה מטרים המכונים "רחובות". המתקנים לעובדים כוללים מסעדה עם 700 מקומות ישיבה, בר מיצים וקפה, בריכת שחייה וחדר כושר. מרכז מבקרים ומרכז למידה תת-קרקעי מחוברים לבניין הראשי באמצעות שביל.

מנהרת רוח בצורת אליפסה באורך 145 מטר ממוקמת בקצה אחד של הבניין. צוות מקלארן משתמש בה לבדיקות ופיתוח של חלקים אווירודינמיים, כמו גם לבדיקת מערכים אווירודינמיים. המנהרה מכילה 400 טון פלדה והאוויר מונע על ידי מאוורר ברוחב ארבעה מטרים שמסתובב במהירות של עד 600 סל"ד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקלארן
ספרטקוס (ספר)

**ספרטקוס** (באנגלית: **Spartacus**) הוא רומן היסטורי משנת 1951 מאת הסופר האמריקאי הווארד פאסט. הספר עוסק במרד העבדים השלישי בהנהגת ספרטקוס סביב שנת 71 לפנה"ס. הספר היווה השראה לסרט משנת 1960 בבימויו של סטנלי קובריק, וכן לעיבוד טלוויזיוני משנת 2004 בבימויו של רוברט דורנהלם.

## עלילה
הרומן נפתח במסעם של שלושה צעירים פטריקים מרומא, קאיוס, אחותו הלנה וחברתה קלאודיה בדרכם מרומא לקאפואה, זמן קצר לאחר דיכוי מרד העבדים. הדרך שלאורכה הם נוסעים זרועה בעבדים צלובים, "אותות עונש" שהותירו הרומאים. במהלך המסע הם פוגשים דמויות שונות, פוליטיקאי קטן, איש עסקים מן מעמד הפרשים, סוחר מזרחי וקצין צעיר, שכל אחד מהם מביע את השקפתו על המרד. בהגיעם לווילה כפרית מפוארת, הם פוגשים דמויות נוספות, היסטוריות ובדויות, שדנות במשמעות מוסד העבדות ברפובליקה הרומית.

מכאן נע עיקר הסיפור לאירועים שלפני המרד ובמהלכו, תוך התמקדות בדמותו של ספרטקוס – חייו במכרות, תקופתו כגלדיאטור, מנהיגותו וחלומו על חברה צודקת שבה אין ניצול ואכזריות. פאסט מתאר את ספרטקוס כנכדו של עבד, שנמכר למכרות זהב בנוביה, ובהמשך נקנה בידי לניסטה עשיר, לנטולוס בטיאטוס, שהחזיק בית־ספר לגלדיאטורים ליד קאפואה. שם הוא פוגש גלדיאטורים נוספים, קריקסוס הגאלי, דוד היהודי ונורדו האפריקאי. ספרטקוס יוצר קשר עם נערה גרמנייה בשם וריניה, ועומד בראש המרד לאחר מותו של נורדו. המורדים משתלטים על בית־הספר לגלדיאטורים, מכניעים את שומריו ומביסים את חיל המצב שנשלח כנגדם.

## מבנה הסיפור
הרומן משלב בין סיפור בגוף שלישי בלשון עבר לבין תיאורים בלשון הווה. חלק מהפרקים מוצגים כעדויות שמספרים אישים מרומא – בהם קרסוס, גרקכוס, קאיוס וקיקרו – המתארים את חיי ספרטקוס והמרד, בעוד חלקים אחרים מתוארים בלשון הווה על ידי המספר, וכוללים פרטים שמעבר לידע ההיסטורי האפשרי. בכך חורג הרומן מן הידוע ומרחיב אותו.

## נושאים
הנושא המרכזי של הרומן הוא הערכים הבסיסיים של האדם, חירות, אהבה, תקווה וחיים. דיכוי ועבדות שוללים ערכים אלה עד שהמדוכאים נותרים ללא ברירה אלא למרוד. ספרטקוס מוצג כסמל נצחי של המאבק האנושי נגד מערכות פוליטיות מדכאות.

## פרסום
פאסט פרסם את הספר בהוצאה עצמית בארצות הברית בשנת 1951, בתקופת המקארתיזם. הוא כתב אותו בעקבות מאסרו בשל סירובו למסור לקונגרס את שמות התורמים לקרן שסייעה בבניית בית יתומים לילדי לוחמי מלחמת האזרחים בספרד. פאסט ריצה עונש של שלושה חודשי מאסר ב־1950 על ביזוי הקונגרס.

בדברי הסיכום של המהדורה הראשונה הסביר כי נאלץ לפרסם את הספר בעצמו, משום שאיש מהמוציאים לאור לא העז להוציאו לאור באווירה הפוליטית של התקופה. ההדפסה התאפשרה הודות למאות אנשים שהאמינו ביצירה ורכשו אותה מראש. עטיפת המהדורה הראשונה צוירה בידי האמן האפרו־אמריקאי צ'ארלס וייט.

במהדורת כיס משנת 1991 כלל פאסט מבוא קצר בשם "Spartacus והרשימה השחורה", שבו הרחיב על נסיבות הכתיבה והפרסום.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1951
גבעת אגוזית

**גבעת אגוזית** היא הגבעה הגבוהה ביותר בשפלת יהודה. גובהה 454 מטרים מעל פני הים.

## גאוגרפיה
הגבעה ממוקמת במזרח חבל לכיש שבשפלת יהודה, כ־400 מטרים ממערב לגדר ההפרדה, כקילומטר וחצי מערבית לעיירה אידנא וכ־2.2 קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב אליאב.

## ארכאולוגיה
במרחב הגבעה נמצאים מספר אתרים ארכאולוגיים, בהם חורבת בית לויה, חורבת שם טוב, חורבת אגוז, רסם א-דוויר, רסם אל-ביידא, חורבת דוהן, חורבת קצרה ועוד.

קטגוריה:שפלת יהודה
קטגוריה:ישראל: הרים
נאדר סרסור

**נאדר סרסור** (בערבית: نادر صرصور; נולד ב־17 ביולי 1961) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, שכיהן כראש עיריית כפר קאסם.

## ביוגרפיה
סרסור נולד וגדל בכפר קאסם, בן למוסטפא ולעאשיה. השמיני מתוך 14 אחים ואחיות. אביו כיהן כחבר מועצה במשך כשנתיים, בתקופת כינונה של כפר קאסם כמועצה מקומית. למד בבית הספר היסודי בכפר קאסם ובתיכון ריאלי בטירה, וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1979.

לאחר סיום התיכון עבד במשך כשנה במפעל תה ויסוצקי בפתח תקווה. בשנת 1980 החל ללמוד כימיה בהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיים תואר ראשון ב־1983 ובהמשך השלים תואר שני. בתקופת לימודיו היה חבר ועד הסטודנטים הערבים בירושלים, ושימש ממונה על הכספים במשך כשנתיים.

בשנת 1983 החל לעבוד כמורה לכימיה בחצי משרה בבית ספר תיכון באבו גוש, ובין השנים 1986–2008 לימד כימיה בבתי ספר תיכוניים באבו גוש ובג'לג'וליה. בשנת 1989 נבחר לראשונה כחבר המועצה המקומית כפר קאסם ושימש יו"ר האופוזיציה עד לשנת 1998.

בשנת 2002 החל בלימודי תואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט, אותו סיים ב־2005. בשנים 2006–2008 עבד כעורך דין שותף במשרדו של פריג' עאדל, והתמחה בתחום האזרחי.

בבחירות לרשויות המקומיות ב־2008 התמודד לראשות עיריית כפר קאסם וזכה בסיבוב הראשון ב־39% מהקולות. הוא עלה לסיבוב השני מול עבד אל־והב עיסא, אך זה פרש מהמירוץ, וסרסור נבחר לראשות העיר כמועמד יחיד.

בבחירות 2013 התמודד פעם נוספת לראשות העיר, אך הפסיד לעאדל בדיר.

משנת 2014 שב ללמד בתיכון באבו גוש, ובמקביל, משנת 2015, פתח משרד לעריכת דין עצמאי.

סרסור נשוי לנוהא, מנהלת חנות שעונים במקצועה, ואב לשלושה. מתגורר בכפר קאסם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ראשי עיריית כפר קאסם
קטגוריה:עורכי דין ערבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
סמואל ריינולדס

**סמואל ויליאמס ריינולדס** (באנגלית: **Samuel Williams Reynolds**; 11 באוגוסט 1890 – 20 במרץ 1988) היה איש המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם נברסקה.

## ביוגרפיה
ריינולדס נולד באומהה שבנברסקה, ב-11 באוגוסט 1890. בשנת 1908 החל לעסוק בעסקי הפחם הסיטונאי באומהה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ריינולדס בשירות האוויר של צבא ארצות הברית. מאוחר יותר הועלה לדרגת קולונל ובין השנים 1942 ל-1943 כיהן כמנהל חיל המומחים של הצבא באומהה. בשנת 1936 כיהן כציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית.

בשנת 1954 מונה ריינולדס על ידי המושל רוברט ב. קרוסבי כחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה בשל מותו של יו באטלר. הוא סירב להתמודד על התפקיד באותה שנה וחזר למכור פחם. בין השנים 1957 ל-1958 כיהן כחבר במועצת העיר אומהה.

ריינולדס התגורר באומהה עד מותו ב-20 במרץ 1988. הוא נקבר בפארק הזיכרון פורסט לון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי נברסקה
קטגוריה:אומהה: אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מנברסקה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
לורנס בחצי האי ערב

**לורנס בחצי האי ערב: מלחמה, הונאה, טירוף אימפריאלי ויצירתו של המזרח התיכון המודרני** הוא ספר מאת , העוסק במלחמת העולם הראשונה ברחבי המזרח התיכון, תוך שהוא מלווה את סיפוריהן וקורותיהן של ארבע דמויות מרכזיות: הקצין הבריטי תומאס אדוארד לורנס, האגרונום היהודי אהרן אהרנסון, קצין המודיעין הגרמני קורט פרופר ואיש הביון והנפט האמריקני ויליאם ייל.

הספר יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד ביוני 2017.

## תקציר
במרכז הספר נמצאת דמותו של לורנס, ארכאולוג בסוריה הנתונה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ובהמשך קצין בריטי זוטר שמוצא את עצמו במהלך המלחמה מועסק מטעם בריטניה בעבודת מודיעין משמימה בקהיר, בונה לעצמו מערכת קשרים עם חוסיין בן עלי ועם בנו פייסל הראשון, מלך עיראק, ומוביל מטעם הבריטים את המרד הערבי נגד שלטון הטורקים.

הספר עוקב אחרי דמותו של לורנס, הזדהותו עם הערבים - גם על חשבון נאמנותו לבריטניה, כולל חשיפת הסכם סייקס–פיקו באוזניהם וניסיונות חוזרים ונשנים לחבל בו ולבלום את מאמציהם של הצרפתים להשיג דריסת רגל בסוריה. הספר גם בוחן את נאמנותו של לורנס לעובדות בספרו 'שבעה עמודי חוכמה: חגיגת ניצחון', את יחסיו האישיים עם כמה צעירים ערביים שהפכן למלוויו ואת הלבטים המוסריים שליוו אותו במהלך התקופה, לצד רצף ארוך של כישלונות בארגון צבא ערבי ותרומה מצומצמת למדי למאמץ המלחמה הבריטי.

במקביל, נסקרת פעילותו של ויליאם ייל, אמריקני ממשפחה ותיקה ומרוששת שעבד עד פרוץ המלחמה בחברת הנפט סטנדרט אויל, התגייס בהמשך למודיעין האמריקני והוצב כנספח בקהיר, ומאוחר יותר ליווה את הגנרל אדמונד אלנבי במהלך שחרור ארץ ישראל מדי הטורקים. ייל היה המקור העיקרי של האמריקנים להבנת המזרח התיכון באותם ימים, והמלצותיו השליכו רבות על התנהלותה של ארצות הברית בשנים שלאחר מכן ביחס להקמת מדינה יהודית וביחס לערביי האזור. דרכיהם של ייל ולורנס הצטלבו מספר פעמים, בתחילת המלחמה ובסופה, במהלך ועידת השלום בפריז (1919).

הדמות השלישית שמעשיה נסקרים בהרחבה היא זו של אהרנסון ופעילותו, תחילה לצד הטורקים במאבק במכת הארבה שפקדה את ארץ ישראל בתמיכתו של המושל אחמד ג'מאל פאשה, בהמשך בהקמת רשת הריגול של ניל"י שנועדה לסייע לבריטים ונלכדה לבסוף בידי הטורקים, ואז במסע של פעילות ציונית בבריטניה ובארצות הברית, בעידודו של חיים ויצמן, כשיחסיהם של השניים יודעים כל העת עליות ומורדות. גם דרכו של אהרנסון הצטלבה בזו של לורנס וייל, הן בעת ביקוריו באירופה והן בתקופת שהותו בקהיר.

הדמות הרביעית אחריה עוקב הספר הייתה בצד השני של המתרס: קורט פרופר, נציג הביון הגרמני בארץ ישראל, שנחשב מאהב של מינה ויצמן וגם הפעיל אותה למטרות ריגול בשירות הגרמנים, ניסה להוביל מתקפה טורקית-גרמנית על מצרים הבריטית ועל תעלת סואץ, ולאחר מכן, קיבל לידיו את הטיפול בעבאס חלמי השני, הח'דיו האחרון של מצרים שהודח בידי הבריטים. בהמשך, הפך פרופר לנאצי וגם כיהן כשגריר גרמניה בברזיל מטעם אדולף היטלר.

הספר זכה לשורה ארוכה של ביקורות מהללות ושבחים, בעיקר בעקבות העובדה שהוא האיר צד שונה בדמותו של לורנס, אישי ושביר יותר, בניגוד לתדמית הגיבור המיתי שלורנס זכה לה עד אז בבריטניה. בין השאר, נכתבו על הספר ביקורות אוהדות בניו יורק טיימס, בגרדיאן, בספקטייטור ובכלי תקשורת נוספים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון אמריקאיים
קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:המזרח התיכון
קטגוריה:ספרי 2017
קטגוריה:ספרי ספריית אופקים
ראובן אלפרון

**ראובן אלפרון** (כ"ה בתשרי ה'תש"ה, 12 באוקטובר 1944 – כ"ד בחשוון ה'תש"ל, 5 בנובמבר 1969) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור המופת לאחר נפילתו במלחמת ההתשה.

## ביוגרפיה
אלפרון נולד בקהיר לחיים וליפה (קמילה), בן למשפחת אלפרון, לימים אחת ממשפחות הפשע הידועות בישראל. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו והחל ללמוד בגבעת שמואל. עם תום לימודיו עבד כשרברב.

בראשית פברואר 1963 גויס לצה"ל ובשירותו הסדיר שירת בחיל ההנדסה הקרבית ובחיל השריון. באוקטובר 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נקרא למילואים. בנובמבר אותה שנה עבדה יחידתו על הקמת ביצורים באזור תעלת סואץ. במהלך הבנייה התנדב אלפרון לעבור לאורכם בצד הפונה אל האויב. ב-5 בנובמבר, תוך כדי ביצוע עבודה זו, נהרג אלפרון מאש צבא מצרים ונהרג. על פעילותו זו זכה בעיטור המופת לאחר נפילתו.

נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ההתשה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה הקרבית
קטגוריה:חיילי חיל השריון
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
הורקאן קוריינטס

**הורקאן קוריינטס** (בספרדית: **Club Atlético Huracán Corrientes**) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי. המועדון נוסד בשנת 1918 בעיר  קוריינטס. בעבר קבוצה שיחקה בליגה הבכירה וכיום משחקת בליגה לקבוצות חובבים. 

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1918 על בסיס שחקנים שפרשו מקבוצות כדורגל אחרות בעיר. שמו היה Foot-ball Club Huracán. בשנת 1932 שמה שונה ל-Club Atlético Huracán. בשנת 1986 קבוצת המועדון התמזגה עם קבוצה עירונית אחרת והחלה להופיע בשם הנוכחי.

עד לשנת 1968 הקבוצה שיחקה בתחרויות אזוריות. בשנת 1968 היא לראשונה שיחקה במסגרת ארצית. לאחר ניצחון בליגת משנה בעונת 1995/1996 היא קודמה לליגה הבכירה. לאחר עונת 1996/1997 היא ירדה בחזרה לליגת השנייה.

הקבוצה לא הצליחה לעלות פעם נוספת בליגה הבכירה, יתרה מכך הישגיה ירדו בהדרגה והיא ירה לליגות הנמוכות. כיום היא משחקת בליגה לחובבים.

במסגרת אזורית, הקבוצה ניצחה בתחרות 20 בפעמים (בפעם האחרונה בשנת 2022).

נכון לשנת 2025/26 הקבוצה משחקת בליגה הרביעית של ארגנטינה.

אצטדיון הקבוצה נפתח בשנת 1986 וכולל כיום כ-14 אלף מקומות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל ארגנטינאיות
קטגוריה:קוריינטס (פרובינציה)
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1918
ויליאם סטנלי וסט

**ויליאם סטנלי וסט** (באנגלית: **William Stanley West**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ג'ורג'יה במשך כשמונָה חודשים בשנת 1914. הוא נודע בעיקר בשל היותו הסנאטור הראשון שמונה לסנאט בידי מושל מדינתו לאחר אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית.

## ביוגרפיה
וסט נולד בבואנה ויסטה שבג'ורג'יה ב-23 באוגוסט 1849. הוא למד משפטים באוניברסיטת מרסר ובשנת 1876 השלים שם לימודי תואר ראשון. באותה שנה עבר את מבחני לשכת עורכי הדין של ג'ורג'יה והחל לעסוק בעריכת דין. וסט כיהן בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בין השנים 1892–1901 ובסנאט של ג'ורג'יה בשנים 1901–1906. בשנת 1914 מינה אותו המושל ג'ון סלייטון למלא את מקומו של אוגוסטוס בייקון בסנאט של ארצות הברית, שנפטר מוקדם יותר באותה שנה. הוא כיהן בסנאט עד להיבחרו של תומאס הארדוויק למילוי שארית כהונתו של בייקון.

חודש בלבד לאחר שסיים את כהונתו בסנאט, נפטר וסט ב-22 בדצמבר 1914 בעיר ולדוסטה שבג'ורג'יה. הוא נטמן בבית העלמין סאנסט היל שבעיר.

וסט מילא תפקיד מרכזי בסנאט של ג'ורג'יה בהקמת מכללת המורים המדינתית בדרום ג'ורג'יה (South Georgia State Normal College), שבהווה פועלת תחת השם אוניברסיטת המדינה של ולדוסטה. בשנת 1906 הגישו וסט, כחבר הסאנט מדינתי, וחבר בית הנבחרים סי. אר. אשלי הצעות חוק להקמת מכללה בוולדוסטה בפני הסנאט ובית הנבחרים של ג'ורג'יה, בהתאמה. באותה שנה אישרה האספה הכללית של ג'ורג'יה את הקמתו של מוסד חקלאי, תעשייתי או להכשרת מורים בדרום ג'ורג'יה. אף שהחקיקה אושרה, רק בקיץ 1911 הוקצב מימון לביצוע החקיקה. וסט עצמו תרם חמישים אקר להקמת הקמפוס.

ביתו לשעבר של וסט בוולדוסטה, הידוע בשם "החרמש", נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. הבית, שנבנה בשנת 1898, משמש בהווה כמרכז הגנים של ולדוסטה, המאכלס מספר אגודות גינון בעיר, והוא אחד מסמליה המזוהים ביותר של ולדוסטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרסר
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ג'ורג'יה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית שמונו לתפקידם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1914
אצטדיון ארוהד

**אצטדיון ארוהד** (באנגלית: **Arrowhead Stadium**) הוא אצטדיון פוטבול בעיר קנזס סיטי שבמיזורי. האצטדיון הוא מגרשה הביתי של קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס ומשמש גם מגוון אירועים כמו הופעות מוזיקה ומשחקי כדורגל. והוא צפוי להיות אחד מ-16 האצטדיונים שיארחו את מונדיאל 2026.

## היסטוריה
תכנון האצטדיון החל בשנות ה-60, כאשר עיריית קנזס סיטי חיפשה חלופה לאצטדיון מוניציפל הוותיק והמיושן. התכנון הופקד בידי משרד האדריכלות Kivett & Myers, והבנייה הושלמה לקראת עונת 1972. האצטדיון הוא חלק ממתחם הספורט טרומן (Truman Sports Complex), הכולל גם את אצטדיון קאופמן, מגרש הבית של קבוצת הבייסבול קנזס סיטי רויאלס.

המשחק הראשון באצטדיון נערך ב-12 באוגוסט 1972, כאשר קנזס סיטי צ'יפס ניצחו את סנט לואיס קרדינלס במשחק קדם-עונה.

ב-2021 נחתם הסכם זכויות שיום עם חברת הביטוח GEHA, ושם האצטדיון שונה לשדה GEHA באצטדיון ארווהד. בשנת 2026, האצטדיון צפוי לארח משחקים במסגרת המונדיאל, עם שיפוצים מתוכננים להתאמתו לדרישות פיפ"א, שמו ישונה זמנית במהלך המשחקים לאצטדיון קנזס סיטי בהתאם לחוקי פיפ"א.

האצטדיון מכיל 76,416 מקומות ישיבה, מה שהופך אותו לאחד האצטדיונים הגדולים ביותר ב-NFL ולאצטדיון הספורט הגדול ביותר במיזורי. בשנת 2010 הושלם שיפוץ מקיף בעלות של 375 מיליון דולר. באצטדיון נרשם שיא גינס לרעש הגבוה ביותר באצטדיון פתוח, עם 142.2 דציבלים שנמדדו במהלך משחק ב-29 בספטמבר 2014 נגד ניו אינגלנד פטריוטס.

## מונדיאל 2026
אצטידון ארוהד הוא אחד מ-11 אצטדיונים בארצות הברית ו-16 אצטדיונים בסך הכול הצפויים לארח את מונדיאל 2026, והוא יארח שישה משחקים, ארבעה בשלב הבתים של הטורניר, אחד בשלב 32 האחרונות ואחד בשלב רבע הגמר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיזורי: מבנים
קטגוריה:מיזורי: ספורט
ארוהד
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בארצות הברית
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2026
קטגוריה:קנזס סיטי צ'יפס
קטגוריה:קנזס סיטי
מסילת גורל

**מסילת גורל** היא מסילת רכבת של רכבת ישראל עתידית המתוכננת לחבר בין קריית המודיעין בנגב לבין תחנות הרכבת בדרום ובמרכז הארץ.

## תוואי המסילה
שמאל|ממוזער|250px|מחלף הרכבת גורל

על פי התכנית שהופקדה בספטמבר 2025, המסילה תתפצל ממסילת הדרום המחברת בין באר שבע למרכז הארץ, ההתפצלות תהיה בסמוך לצומת גורל.
תוואי המסילה יעבור מצפון ליישוב עומר היישר לקריית המודיעין החדשה ולמרחב שוקת-לקייה, תוך אפשרות לחיבור עתידי למסילה המשיכה דרומה.

המסילה תשמש רכבות נוסעים בקווים חדשים לתחנת קריית המודיעין ורכבות משא הנושאות חומרים שונים מהמפעלים בנגב בתוואי שנחשב בטוח יותר תוך עקיפה של העיר באר שבע.

המסילה החדשה באורך כ-13 ק"מ כוללת מנהרה כפולה באורך 4.5 ק"מ בסמוך לנחל כרכור, שם יוקם גשר חדש מעל הנחל על מנת לשמור על הסביבה ועל זרימת הנחל. המסילה תחצה מספר נחלים נוספים: שוקת, חברון, לקית ודודאים.

התוואי יחבר בין מחלף שוקת דרום (מפגש כביש 6 וכביש 60) לבין מחלף הרכבות גורל, שיכלול קשת חיבור כפול למסילות תל אביב - באר שבע ואשקלון - באר שבע. המסילה החדשה צפויה לחזק יכולות ההובלה הארציות לנמל אשדוד. 

## היסטוריה
תוכניות ראשונות לחיבור קריית המודיעין בליקית לרשת הרכבות הארצית נהגו כבר בשנת 2009, במסגרת התוכניות להארכת כביש 6 דרומה תוכננה האפשרות להקמת מסילות באזור ליקית אך תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
בשנת 2020 פרסם משרד התחבורה כי התוכניות לחיבור ליקית למערך המסילות יכלול קו רכבת כבדה לכיוון צומת גורל וכו' נוסף של רכבת קלה לאזור מרכז העיר באר שבע.
בשנת 2022 החל משרד התחבורה בקידום הקו בעלות מוערכת של 3 מיליארד שח תוך הקמת תוואי חדש בן 13 ק"מ למסילות חשמל, לתוכניות התנגדה בתוקף עיריית באר שבע שכן תוואי זה פוגע בעיר באר שבע.
בחודש ספטמבר 2025 אושר התוואי להפקדה על ידי המועצה הארצית לתכנון ובניה. יתרונה העיקרי של החלופה החדשה לעומת התכנית הקודמת - שהייתה אמורה לעבור במחלף נבטים ועד למחלף הנגב - הוא תוואי קצר ומהיר יותר, ופחות צורך במינהור ובפגיעה בטבע.

## קישורים חיצוניים
* אושרה להפקדה  תכנון מסילת גורל בצפון הנגב בציר עוקף באר שבע  המתחברת לקריית המודיעין, אתר הרשות הארצית לתחבורה ציבורית, 2 בספטמבר 2025

## הערות שוליים

גורל
ננו-צינורית

שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|צינורית פחמן חד-דופנית מסוג זיגזג במצב מסתובבת
**נננו־צינורית** היא מבנה גלילי זעיר בקנה מידה ננומטרי, בעל ליבה חלולה, המורכב בדרך כלל מאטומי פחמן, אף כי קיימים גם ננו־צינוריות מחומרים אחרים. ננו־צינוריות פחמן (CNTs) הן הנפוצות והנחקרות ביותר, ונוצרות מגלגול יריעות גרפן לגליל שקוטרו נע בין ננומטר בודד ועד לעשרות ננומטרים, ואורכו עשוי להגיע אף למילימטרים אחדים.

מבנים אלו מתאפיינים במכלול תכונות יוצאות דופן – פיזיקליות, כימיות וחשמליות – ובהן חוזק מתיחה גבוה במיוחד, מוליכות תרמית וחשמלית מעולה, וכן הופעת תופעות קוונטיות ייחודיות הנובעות מהגודל החד־ממדי שלהם.

נהוג לסווג את הננו־צינוריות לשני סוגים עיקריים: **[[ננו־צינוריות חד־דופנית]] (SWNTs)** ו**[[ננו־צינוריות רב־דופניות]] (MWNTs)**, כאשר לכל סוג מאפיינים ייחודיים ויישומים שונים. מאז התגלו בשנת 1991, הפכו ננו־צינוריות לאחד מנושאי המחקר המרכזיים בננוטכנולוגיה, עם פוטנציאל רחב ביישומים בתחומי האלקטרוניקה, מדעי החומרים, אגירת אנרגיה ואף ברפואה

## סוגים
* **[[ננו־צינוריות BCN]]** – מבנים המורכבים מיחס דומה של אטומי בורון, פחמן וחנקן
* **[[ננו־צינוריות בורון ניטריד]]** – פולימורף של בורון ניטריד, בעלות תכונות ייחודיות בהשוואה לננו־צינוריות פחמן
* ננו-צינוריות פחמן, כהסוג הנפוץ ביותר, הכולל את המינוחים הכלליים בתחום לצד איורים ומודלים מבניים
* ננו-צינוריות DNA, מבנים מולקולריים המורכבים מסריג דו־ממדי של DNA, המתעקם חזרה על עצמו ויוצר צורה דומה בממדיה לננו־צינוריות פחמן
* **[[ננו־צינוריות גליום ניטריד]]** – מבנים גליליים המבוססים על תרכובת גליום ניטריד
* **[[ננו־צינוריות צורן]] (סיליקון)** – המורכבות מאטומי צורן, בעלות פוטנציאל ליישומים באלקטרוניקה וננוטכנולוגיה
* **[[ננו-צינורית אי-אורגנית|ננו־צינוריות לא־פחמניות (אי אורגניות)]]** – בעיקר ננו־צינוריות העשויות מסולפיד טונגסטן (IV) וחומרים נוספים שאינם מבוססי פחמן
* **[[ננו־צינוריות מנהור]] (Tunneling nanotubes)** – שלוחות קרומיות גליליות דקות, המחברות בין תאים ומאפשרות מעבר מולקולות ואותות
* **[[ננו־צינוריות טיטניום]]** – נבנות לרוב מתהליך סינתזה הידרותרמית של המינרל אנאטז, ומציגות תכונות מבניות ייחודיות
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כימיה
קטגוריה:ננוטכנולוגיה
ארגמן תעשיות

**ארגמן תעשיות בע"מ** המוכרת בשם המקוצר **ארגמן** היא חברה ישראלית מתחום הטקסטיל. בעברה הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

ממוזער|חזית מפעל ארגמן. יבנה

## היסטוריה
ארגמן מפעלים לצביעת טקסטיל בע”מ הוקמה בשנת 1934, על ידי אברהם קליר, אשר הצטרף לשותפות עם שמואל זקס (״משי זקס״) המפעל הציע שירותי צביעה ואשפרה לתעשיית הטקסטיל והיה מהמפעלים הראשונים בישראל בתחום זה.

תחילה המפעל פעל ברמת גן, ובשנת 1947 עבר לאתר בבני ברק.

בשנות ה-60, לבקשת ראש הממשלה לוי אשכול ובמסגרת המדיניות הממשלתית לפיזור התעשייה והעסקת כוח עבודה בעיירות פיתוח, עבר המפעל ליבנה.

המפעל ביבנה כלל מתחם בהיקף של 110 דונם אשר הכיל בנייני משרדים, אולמות ייצור, חממות טכנולוגיה, חדר אוכל, תיכון מקצועי ומבנים נוספים אשר תכנן האדריכל רם כרמי בשיתוף שמעון קליר.

במהלך שנות ה-70 ו-80, בהובלת שמעון קליר כמנכ״ל, הפכה ארגמן לתשלובת הטקסטיל הגדולה בישראל, אשר כללה גם את מפעלי יומאר, ארגטן, אראל בקרה, אראל אנרגיה, אראל תקשורת, ארקום, ואראן עם מבנים ומפעלים מתקדמים ופיתוחים נוספים הקשורים לענף.

המפעל העסיק בשיאו למעלה מ כ-1,200 עובדים.

בשנת 1990, רכשה לודז'יה את השליטה בחברת ארגמן תעשיות.

בשנת 1996, נעשתה עסקה בין לודז'יה לבין ארגמן תעשיות, לפיה העבירה לודז'יה לארגמן את פעילותה היצרנית והשיווקית בתחום ייצור ושיווק מוצרי ההלבשה, בתמורה למניות של החברה. כך שהפרדו הנכסים הנדלניים של לודז'יה (שעיקרם מגרשים בחולון ובבני ברק שבהם שכנו מפעלים של החברה), מפעילות הטקסטיל שהתרכזה בחברה הבת ארגמן. באותה שנה גם שונה שם החברה לשמה הנוכחי – "לודז'יה רוטקס השקעות בע"מ".

בשנת 2000, רכשה חברת ארגמן תעשיות, החברה הבת של לודז'יה רוטקס, את חברת הטקסטיל גיבור סברינה, שעסקה בייצור הלבשה תחתונה וגרבונים בשיטת "אל תפר", תמורת כ-10.4 מיליון דולר, לאחר שבמשך שנים סבלה מקשיים כלכליים והייתה על סף הליך פירוק. קבוצת לודז'יה רוטקס הצליחה להבריא את החברה, שינתה את שם החברה לרוטקס בע"מ. בשנת 2007, הנפיקה לציבור מניות ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב כחברה בת של ארגמן תעשיות.

בשנת 2004, ארגמן תעשיות סגרה את אתר הייצור ביבנה עקב הפסדים והעבירה את הפעילות למפעל כיתן בדימונה. עובדים.

## קישורים חיצוניים
* ארגמן, גלובס
* סיור במפעל ארגמן, שמעון קליר. 2023
* המפעל - טלי חתוכה
* סיבוב במה שנותר ממפעל ארגמן (בעקבות הספר) / אדריכל רם כרמי

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: תעשיית טקסטיל
קטגוריה:רמת גן: חברות
קטגוריה:בני ברק: חברות
קטגוריה:יבנה: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1934
מכון סאקר

**המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם [[הארי סאקר|הארי]] ומיכאל סאקר** (במקוצר: **מכון סאקר**) הוא מכון מחקר ובית הוצאה לאור ישראלי, הפועל במסגרת הפקולטה למשפטים ב. המכון נוסד ב-1959, ומתמחה בחקיקה ובמשפט השוואתי.

בשנותיו הראשונות, המכון ייעץ בענייני חקיקה למשרד המשפטים ולגורמים רשמיים בהפקת מחקר וניירות עמדה וכן סייע בניסוח הצעות חוק.

המכון הוא המוציא לאור של כתבי העת "משפטים" ו"חוקים" מבית הפקולטה ו"קרימינולוגיה ישראלית" מבית "האגודה הישראלית לקרימינולוגיה". כמו כן, הוא מפיק את "Jerusalem Review of Legal Studies" במשותף עם הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הבריטית.

במסגרת המכון יצאו לאור הסדרות "פירוש לחוקי היסוד", בעריכת יצחק זמיר; "הפירוש לחוקי החוזים", בעריכת גד טדסקי ו"אופקים חדשים במשפט".

## פירוש לחוקי החוזים

סדרת "פירוש לחוקי החוזים", נוסדה בידי גד טדסקי. במסגרתה יוצאים לאור קומנטארים , על חוקי החוזים במדינת ישראל. עד כה, יצאו יותר מ-20 ספרים בסדרה. לחלק ניכר מספרי הסדרה יצאה יותר ממהדורה אחת, לעיתים בחיבורם של מחברים אחרים. בין המחברים בסדרה, נמנים אהרן ברק, אורי ידין, גבריאלה שלו, יצחק אנגלרד, יהושע ויסמן, זאב צלטנר, איל זמיר ואחרים.

## פירוש לחוקי היסוד

הסדרה, בעריכתו של יצחק זמיר, שואפת לפרש את חוקי היסוד של מדינת ישראל, סעיף אחר סעיף. וזאת, במטאה לצקת להם תוכן פרשני בהתאם לפסיקה הישראלית, ולהיות תשתית לחוקה עתידית, לכשתבוא. ראשיתה של הסדרה ב-1993, והיא כוללת, בין היתר, חיבורים מאת אהרן ברק, אמנון רובינשטיין, שמעון שטרית, מרדכי קרמניצר, מרים בן-פורת ואחרים. הסדרה מתפרסמת בשיתוף עם נבו הוצאה לאור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה למשפטים
קטגוריה:מכוני מחקר בישראל
קטגוריה:הוצאות ספרים אוניברסיטאיות בישראל
קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל: ספרי משפט
ג'ון לנדרום מיטשל

**ג'ון לנדרום מיטשל** (באנגלית: **John Lendrum Mitchell**; 19 באוקטובר 1842 – 29 ביוני 1904) היה פוליטיקאי ופילנתרופ אמריקאי מוויסקונסין. כחבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן קדנציה אחת בבית הנבחרים של ארצות הברית (1891–1893) וכהונה נוספת בסנאט (1893–1899). קודם לכן היה חבר הסנאט של ויסקונסין וקצין בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.

הוא היה בנו של אלכסנדר מיטשל, איל מסילות ברזל ובנקאי רב השפעה ממילווקי. חלק גדול מהונו הקדיש לפעילות פילנתרופית בעיר, ובין היתר היה מיוזמי הקמת חממת "מיטשל פארק" הנושאת את שמו.

בנו, ויליאם לנדרום "בילי" מיטשל, הגיע לדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית ונחשב ל"אבי חיל האוויר האמריקאי". שדה התעופה הבינלאומי של מילווקי קרוי גם הוא על שמו.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מיטשל נולד ב-19 באוקטובר 1842 במילווקי שבטריטוריית ויסקונסין, לאלכסנדר ומרתה מיטשל. אביו היה בנקאי עשיר, פוליטיקאי מהגר מסקוטלנד, ודמות משפיעה בעיר. ג'ון הצעיר למד באקדמיה צבאית בקונטיקט, ולאחר מכן שהה תקופה בלימודים במינכן ובז'נבה. הוא שב לארצות הברית בשנת 1860, ערב פרוץ מלחמת האזרחים.

### שירותו במלחמת האזרחים
בשנת 1862 התגייס לרגימנט הרגלים ה־24 של ויסקונסין והוסמך כלוטננט משנה. הוא השתתף במסעות הצבא במערב, כולל בקרבות פריוויל (1862) וסטונס ריבר (1863). במהלך הקרב האחרון נפל מפקדו, בריגדיר גנרל ג'ושוע סיל, ומיטשל היה זה שנשא את הבשורה למפקד הבא בתור. דיווחו שיבח את אומץ לבו ועמידתו בלחץ.

במהלך 1863 אובחן אצלו לקות ראייה חמורה והוא שוחרר מן השירות ושב לביתו בוויסקונסין.

### קריירה פוליטית וציבורית
לאחר המלחמה פנה לחקלאות באזור מערב מילווקי. בשנות ה־70 נבחר פעמיים לסנאט של ויסקונסין מטעם המפלגה הדמוקרטית, ולאחר מכן היה פעיל במפלגה המקומית ואף שימש יושב ראש המפלגה במחוז מילווקי.

בשנות ה־80 תרם בנדיבות למוסדות חינוך וצדקה בעיר, כיהן כיו"ר מועצת החינוך של מילווקי ונבחר לוועד הלאומי הדמוקרטי. לאחר מות אביו ירש נכסים גדולים והפך לדמות מפתח בעסקים מקומיים, במיוחד בתחומי הביטוח והבנקאות.

ב־1890 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וב־1893 נבחר לסנאט, שם כיהן עד 1899. הוא נודע כתומך ותיקי צבא, כמתנגד לאימפריאליזם האמריקאי, וכמי שיצא בגלוי נגד סיפוח הוואי ומלחמת ארצות הברית–ספרד.

ב־1896 הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד סגן הנשיא, אך מועמדותו לא הוגשה באופן רשמי. לאחר סיום כהונתו חזר עם משפחתו לאירופה ללימודים, ולאחר מכן שב לחוותו בוויסקונסין. הוא נפטר ב-29 ביוני 1904 בביתו ונקבר בחלקת המשפחה במילווקי.

## משפחתו ומורשתו
מיצ'ל היה נשוי פעמיים, לביאנקה קוגסוול ולאחר מכן להארייט דנפורט בקר, ממנהיגות "". נולדו לו לפחות 12 ילדים, מתוכם שבעה הגיעו לבגרות.

בנו הבכור, בילי מיטשל, נודע כאבי חיל האוויר האמריקאי. בנו האחר, ג'ון מיטשל, היה טייס קרב שנהרג בצרפת בשנת 1917. בתו, רות מיטשל, הפכה לסופרת והתפרסמה כלוחמת מתנדבת לצד צ'טניקים ביוגוסלביה במלחמת העולם השנייה.

מיטשל תרם רבות לתרבות, לאמנות ולחינוך: החזיק באוסף ציורים נרחב, תמך בגלריות ובמוסדות לימוד, ותרם קרקע להקמת פארק "מיטשל".

מסמכיו האישיים, לצד אלו של אביו, שמורים כיום בארכיון ההיסטורי של ויסקונסין.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:מילווקי: אישים
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1842
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1904
ג'וזף קווארלס

**ג'וזף ורי קווארלס הבן** (באנגלית: ****; 16 בדצמבר 1843 – 7 באוקטובר 1911) היה עורך דין, פוליטיקאי חבר המפלגה הרפובליקנית ומחלוצי ויסקונסין. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ויסקונסין בין השנים 1899–1905, ולאחר מכן מונה לשופט פדרלי בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית למחוז המזרחי של ויסקונסין, תפקיד שבו כיהן עד מותו בשנת 1911. במהלך הקריירה המשפטית שלו היה אחד ממייסדי משרד עורכי הדין Quarles & Brady, הפועל עד היום.

בשלב מוקדם יותר בקריירה שלו שימש כראש העיר ה־20 של קנושה, ייצג את מחוז קנושה באספת המדינה של ויסקונסין, ושירת כקצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא היה אחיינם של ג'ון בולן הבן וויליאם בולן, ממקימי היישוב הראשון בקנושה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
קווארלס נולד ב־16 בדצמבר 1843 באזור שבו שוכנת כיום העיר קנושה בוויסקונסין. באותה עת זה היה כפר בשם סאות'פורט, בשטח טריטוריית ויסקונסין. הוא גדל והתחנך בקנושה, ובהמשך למד באוניברסיטת מישיגן.

בשנת 1864 הפסיק את לימודיו כדי להתגייס לצבא האיחוד, במסגרת גיוס של 100 ימים. הוא שירת כלוטננט ראשון ברגימנט הרגלים ה־39 של ויסקונסין. הרגימנט גויס לשירות ביוני 1864 ונשלח לטנסי, וקווארלס שירת ברוב התקופה כקצין פיקוח על חימוש.

לאחר סיום תקופת הגיוס שב לאוניברסיטת מישיגן, השלים תואר ראשון בשנת 1866, ובשנת 1867 סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.

### קריירה
קווארלס שב לקנושה, התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עצמאי שבו עסק בשנים 1868–1882. בין השנים 1870–1876 כיהן כתובע המחוזי של מחוז קנושה. בשנת 1876 נבחר לראש עיריית קנושה. ב־1879 נבחר לאספת המדינה של ויסקונסין, וב־1880–1882 כיהן בסנאט המדינתי.

בהמשך שב לעיסוק פרטי בעריכת דין: ברסין בשנים 1882–1888, ולאחר מכן במילווקי עד 1899.

### כהונתו בסנאט של ארצות הברית
ב־1899 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם ויסקונסין וכיהן עד 1905. הוא לא התמודד לכהונה נוספת. במהלך כהונתו שימש יושב ראש ועדת "דרכי התחבורה לנמלים" בקונגרס ה־56, ויושב ראש ועדת הפיקוח על מפקד האוכלוסין בקונגרסים ה־57 וה־58.

### קריירה שיפוטית פדרלית
ב־6 במרץ 1905 מינה אותו הנשיא תאודור רוזוולט לשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית למחוז המזרחי של ויסקונסין, במקום השופט ויליאם הנרי סימן. הסנאט אישר את המינוי באותו היום, וקווארלס החל מיד בכהונתו. הוא כיהן בתפקיד עד מותו בשנת 1911.

קווארלס נפטר בביתו במילווקי ב־7 באוקטובר 1911 לאחר מחלה ממושכת. הוא נקבר בבית העלמין גרין רידג' (Green Ridge Cemetery) בקנושה.

## חיים אישיים
ג'וזף קווארלס הבן היה הבכור מבין שני בניהם של ג'וזף קווארלס האב ואשתו קרוליין בולן. אמו הייתה אחותם של ג'ון בולן הבן וויליאם בולן, ממייסדי ההתיישבות הראשונה בקנושה. סבו מצד אמו, ג'ון בולן הרביעי, שירת כקפטן במיליציה של ניו יורק במלחמת 1812 ולאחר מכן כבריגדיר גנרל במיליציה של טריטוריית ויסקונסין. לקווארלס היה אח צעיר בשם צ'ארלס, שהפך לשותפו במשרד עורכי הדין.

ב־25 בספטמבר 1868 נישא קווארלס לקרוליין אדלייד סונדרס במחוז דאגלס שבקנזס. לזוג נולדו שלושה בנים, שכולם האריכו ימים אחריהם.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוויסקונסין
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1843
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1911
בית מאזן

**בית מאזן** או **בית ייצוב** או (Balancing Home או "stabilization house" או crisis stabilization units) הוא בית המספק מענה נפשי למתמודדים עם משבר נפשי, ומהווה חלופה לאשפוז פסיכיאטרי בבית חולים פסיכיאטרי. המענה הטיפולי בו מספק יחס פרטני 24/7 שעות, ברמה גבוהה, לרב, מבודדת מהקהילה ובאווירה ביתית.

זהו דגם טיפולי קטן ודומה במבנהו לבבית חולים לבריאות נפש. שונה במבנהו מאשפוז בית פסיכיאטרי (Home treatment team או In-Home Mental Health Care) המתבצע בבית הלקוח או דיור מוגן המוצע למתמודדי נפש כחלק מסל שיקום. הוא מתייחד מבתי חולים בטיפול הפרטני הגבוה, ברמה מצומצמת של לקוחות, בהעמדה פחותה של ההיבט הקליני והרפואי ויותר על יכולות של הכלה (הסתכלות טיפולית על בסיס המודל החברתי למוגבלות).

בבית המאזן יש בניה תוכנית טיפולי לליווי אישי על ידי רופא, אח ומדריכים מקצועיים. הטיפול יכולים להיות אישים או קבוצתיים מכלל התחומים: פסיכודרמה, nlp, טיפול באמנות, פסיכותרפיה, הידרותרפיה dbt ועוד. גישות הטיפול משתנות אך הנפוצות בישראל היא הגישה ההוליסטית וגישת הדיאלוג הפתוח.

בתים מאזנים מובנים לקבוצות טיפולית של עד 12 איש עם התמודדות דומה, לדוגמה, חיילים פוסט טראומטי, מכורים, אנשי גיל שלישי וכן הלאה. דגם זה קשה להבניה בבתי החולים הנפשים. עם זאת, בדומה השירות ניתן ללקוח במקום מנותק מהסביבה כך שהלקוח אינו מגיע אל השירות, בדומה לנסיעה אל מכון טיפול או אשפוז יום, אלא השירות ניתן לו במקום עצמו. בשל מבנהו הוא לא פעם מהווה תחלופה לאשפוז יום או טיפול במסגרת אינטנסיבית חלופית בקהילה.

בספטמבר 2017 משרד הבריאות של מדינת ישראל הכיר במודל "בית מאזן". הפופולריות הגדלה של בתים מאזנים בישראל נובעת מהמצוקה המתמשכת למענה נפשי בבתי החולים הנפשים בישראל, והמשבר של מערכת הבריאות בישראל, לצד ביקורת של אנשי האנטי-פסיכיאטריה. בנוסף, הכניסה אל בית מאזן פרטי מונעת את התווית של סטיגמה חברתית כמתמודד נפש.

בתים מאזנים מפוקחים על ידי משרד הבריאות ומפורסמים על ידיו באתר משרד הבריאות. חלקם עובדים בפרטים וחלקם עם הקופות. דוגמה לאחד המיזמים מסוג "בית מאזן" היא "בית של תקווה", שהחל לפעול בכרמיאל ב-2017. שפועל בגישת הדיאלוג הפתוח.

## לקריאה נוספת

* Fradley MF, Stanley J, Han X, McLaughlan CL, Zaller N, Evans L, Zielinski MJ. Arkansas crisis stabilization unit guests: Baseline characteristics from a longitudinal cohort study. Psychol Serv. 2025 May;22(2):304-311. doi: 10.1037/ser0000893. Epub 2024 Aug 5. ; PMCID: PMC12147981.
* Hudson C, Bowman C, Randall M. Are EDs the Only Option? Hospital-Based Alternatives to the Emergency Department for Mental Health Crises: A Scoping Review. Int J Ment Health Nurs. 2025 Jun;34(3):e70060. doi: 10.1111/inm.70060. ; PMCID: PMC12089745.


## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: בריאות הנפש
יואב אשכנזי

**יואב אשכנזי** (נולד ב-1973 בירושלים) הוא חוקר ישראלי עצמאי ומתרגם ספרי פילוסופיה עכשווית.

## ביוגרפיה
סיים תואר ראשון בפילוסופיה ובספרות ותואר שני בפילוסופיה. עבודת המאסטר שלו, בהנחיית פרופ' משה הלברטל, התמקדה בהגותם של פרידריך ניטשה, לודוויג ויטגנשטיין המאוחר וביצירתו של פרנץ קפקא. בשנת 2001 החל את לימודי הדוקטורט בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתם של פרופ' אבישי מרגלית ופרופ' צחי זמיר . עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא ראייה-בתור ודמיון בהגותם של לודוויג ויטגנשטיין ואיריס מרדוק.

בין השנים 2004-1997 לימד פילוסופיה וספרות בבית-הספר למחוננים "אופק" בירושלים. ב-1999 החל ללמד בבית-הספר "מרחבים" (פרויקט מחוננים באזור מטה יהודה וסביבות ירושלים). גישתו החינוכית דגלה בקריאה משותפת בטקסטים קנוניים – פילוסופיים, דתיים וספרותיים כאחד – ובצלילה לעומקם לשם ניתוח וחילוץ מגמותיהם הגלויות והנסתרות. מתוך עניין הנטוע במחקר השוואתי במדע הדתות נערכו קריאות ועיון מקיפים בתנ"ך, במיתוסים המסופוטמיים והיווניים ובספרות החיצונית, כמו גם בספרות המרכבה וההיכלות, בשירה ובהגות ימי הביניים.

בשנת 2000 היה שותף בפרויקט "ספר הזוהר" של פרופ' רונית מרוז באוניברסיטת תל אביב, שם עסק בקריאת כתבי יד והשוואתם לפירוש הסולם במטרה לזהות משפחות של מעתיקים.

באותה תקופה גם הצטרף לתוכנית בית-המדרש המתקדם במכון שלום הרטמן בירושלים.

לימד במכון פאידיאה לפילוסופיה והגות יהודית בסטוקהולם, ובמקביל החל בקריירה פרטית כאנליסט גאו-פוליטי.

בין השנים 2006-2004 השתתף בפורום החוג לפילוסופיה בנושא חילוניות במכון ון ליר בירושלים. בשנים 2009-2008 לימד במכון הרטמן בירושלים פילוסופיה ופילוסופיה יהודית במסגרת תוכנית מלמדים לתעודת הוראה ותואר שני.

מתגורר בווינה מאז 2014.

## ספרים
* יואב אשכנזי, **מראות סדוקות: ראייה, דמיון והבנה עצמית בהגותם של לודוויג ויטגנשטיין ואייריס מרדוק**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2013
* יואב אשכנזי, **להיות אנושי: יצירתה הפילוסופית של אייריס מרדוק**,, עריכה: מוטי פוגל, ספרי כרמל, 2019
* יואב אשכנזי, **שלוש מחשבות מודרניות: אהבה, חירות וחריגה**, עריכה: אלי רוטנברג, ספרי כרמל, 2020
* יואב אשכנזי, **אתיקה אחרי אושוויץ: הרהורים על "מעבר לאשמה ולכפרה" לז'אן אמרי**, כרמל, 2022
* Yoav Ashkenazy, **The Death of Transcendence: Reflections on Jean Améry's "At the Mind's Limits"**, Palgrave Macmillan, 2022

### כמתרגם
* לודוויג ויטגנשטיין, **פילוסופיה** (כולל מבוא ביקורתי להגותו ולתרגום), ספרי כרמל, 2016
* אייריס מרדוק, **ריבונות הטוב** (כולל מבוא), הוצאת שלם, 2017
* אייריס מרדוק, **אהבה מעבר לאנוכי, דמיון מעבר לאשליה: דיאלוגים ומסות על אהבה, דת, אמנות ואתיקה**, ספרי כרמל, 2023
* צ'ארלס טיילור, **מאמרים על מוסריות ועידן חילוני**, ספרי כרמל, 2024

## קישורים חיצוניים

* 
* פילוסופיה כדרך חיים, ההסכת של יואב אשכנזי
* 
* 
* 
* 
* 
* חופשי זה (לא רק) לגמרי לבד, מכון שלום הרטמן, 13 ביולי 2020

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
חוסה סאנס אגואדו

**חוסה סאנס אגואדו** (נולד ב־20 בנובמבר 1907, מרטורל שבספרד – 14 בדצמבר 1969, מדריד) היה שחמטאי ספרדי, אלוף ספרד בשחמט לשנת 1943, עיתונאי שחמט וסופר.

## ביוגרפיה וקריירה שחמטאית

יליד מרטורל שבמחוז ברצלונה, התגורר מאז ילדותו במדריד, שם החל לבסס את מעמדו בתחום השחמט בשנות העשרים המוקדמות של המאה ה-20. בשנת 1931 זכה באליפות מדריד, ובאותה שנה נבחר לשתף את ספרד באולימפיאדת השחמט בפראג, שם השתתף בלוח מילואים, בתוצאה (+3, =1, -11). בשנת 1932, לאחר תחרות וולנסיה, קיבל את תואר האמן. במהלך מלחמת האזרחים האזרחית בספרד איבד את רגלו, נמלט בצרפת וחזר לאחר מכן למדינתו. בשנת 1943 זכה באליפות ספרד לאחר ניצחון במפגש מול רמון ריי ארדיד, בתוצאה ½5–½4 (+4 =3 −3)

השתתף במספר תחרויות בינלאומיות, כולל בתחרויות גיחון (Gijón) של השנים 1946 ו־1949, בהן סיים במקום התשיעי והעשירי בהתאמה. השתתף פעמיים בשנת 1946 ובשנת 1948 שיחק במשחקי רדיו נגד ארגנטינה.

בנוסף לפעילותו כשחמטאי, היה עיתונאי שחמט בולט. יסד וערך את כתב העת El ajedrez español, שיצא בין השנים 1934–1936 (23 גליונות), וחודש בשנים 1955–1965.

הוציא שני ספרים בנושא שחמט:
* Campeonatos de España de ajedrez, 1944–1945, מדריד, 1945
* Morphy, la estrella fugaz, מדריד, 1957

נפטר במדריד בשנת 1969, בעת שהיה בעיצומה של עבודה על ספר על היסטוריית השחמט.

## ממשחקיו
מרטין אורטואטה אסטבן - חוסה סאנס אגואדו, תחרות במדריר, 6.1933

משחק זה מופיע באנתולגיות רבות כמשחק מופת, וזכה לשבחים מאת חוסה ראול קפבלנקה, אלכסנדר אלכין, ו־אלכסנדר קוטוב.

דיון נרחב במשחק נמצא באתר של טים קרבה.

מרטין אורטואטה אסטבן - חוסה סאנס אגואדו, תחרות במדריר, 6.1933, יוטיוב

## קישורים חיצוניים

* 86 ממשחקיו של חוסה סאנס אגואדו, chessgames
* ממשחקיו של חוסה סאנס אגואדו, 365chess

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים ספרדים
קטגוריה:עיתונאים ספרדים
קטגוריה:כתבי שחמט
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:אלופי ספרד בשחמט
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1969