open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרל פרידריך נאומן

**גאורג אמדאוס קרל פרידריך נאומן** (גרמנית: **Georg Amadeus Carl Friedrich Naumann**; 30 במאי 1797 – 26 בנובמבר 1873) היה מינרלוג וגאולוג גרמני.

## חייו
נאומן, בנו הבכור של המלחין הידוע יוהאן גוטליב נאומן, נולד בדרזדן ב-1797. את השכלתו המוקדמת רכש בפנימיית היוקרתית פפורטה (Pforta). בין השנים 1816 ל-1820 למד נאומן באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה בפרייברג אשר בסקסוניה, מוסד אקדמי שאומנם היה קטן אך בעל חשיבות גדולה בתחום המינרלוגיה הודות לגאולוג הידוע אברהם גוטלוב ורנר (מת ב-1817), ואחר־כך בלייפציג וביינה. לאחר הפסקה של שנתיים בהם שהה בנורווגיה, חזר נאומן ליינה על מנת להשלים את לימודיו ולקבל דוקטורט. ב-1824 הוא הועסק כמורה בלייפציג. ב-1826 הוא החליף את פרידריך מוס כפרופסור לקריסטלוגרפיה באוניברסיטה בפרייברג. ב-1835 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה (מונח שטבע אברהם ורנר והוא זהה כיום לגאולוגיה) בפרייברג, וב-1842 הוא התמנה לפרופסור לגאוגנוזיה ומינרלוגיה באוניברסיטת לייפציג. בפרייברג הוא עסק בהכנת מפות גאולוגיות של סקסוניה, שאותן הכין בעזרתו של ברנהרד פון קוטה (Bernhard von Cotta) ב-1846. נאומן פרש מההוראה ב-1870 ועבר לדרזדן. הוא מת ב-26 בנובמבר 1873.

נאומן היה אדם בעל ידע אנציקלופדי, מורה שידע להעביר הרצאות באופן ברור ובצורה שוטפת. בראשית דרכו (1821 – 1822) הוא תייר בנורווגיה, ותצפיותיו מארץ זו, כמו גם ספריו הבאים על קריסטלוגרפיה, מינרלוגיה, וגאולוגיה יצרו את המוניטין שלו זכה. בשנת 1844 גילה נאומן על הפורפיר של הרי הוהבורג סימני שחיקה של קרחונים ובכך ייסד ביחד עם שארל אדולף מורלו את תורת הקיפאון (התקרחות) הפנים-יבשתית, שהייתה לבסיס של מדע הגלציולוגיה (חקר הקרחונים). הוא זכה במדליית וולאסטון מהחברה הגאולוגית של לונדון ב-1868 

מכתש נאומן על הירח קרוי על שמו.

## עבודותיו
שמאל|ממוזער|200px|הדף הראשון מתוך החלק הראשון של "מפות גאוגנוזית של ממלכת סקסוניה"
*"ניסיון בהוראת הסלעים" (Versuch einer Gesteinslehre), 1824
*"מתווה של קריסטלוגרפיה" (Grundriss der Kristallographie, 2 כרכים), 1830
*"ספר לימוד של קריסטלוגרפיה, תאוריה ויישומים" (Lehrbuch der reinen und angewandten Kristallographie, 2 כרכים), 1830
*"תרומות לידע על נורווגיה" (Beiträge zur Kenntnis Norwegens, 2 כרכים), 1834
*"מפות גאוגנוזית של ממלכת סקסוניה" (Geognostische Spezialkarte des Königreiches Sachsen, 12 חלקים) 1835-1843
*"הסברים ראשונים של קריסטלוגרפיה" (Anfangsgründe der Kristallographie), 1841, עודכן ב-1854
*"יסודות המינרלוגיה" (Elemente der Mineralogie), 1845 (12 מהדורות עד 1885)
*"ספר לימוד של גאוגנוזיה" (Lehrbuch der Geognosie, 2/3 כרכים 2 מהדורות), 1850-1872
*"תיאור גאוגנוזי של אגן הפחם של פלוהה בסקסוניה" (Geognostische Beschreibung des Kohlenbassins von Flöha in Sachsen), 1865
*"מפה גאוגנוזית של אגן ארצגבירגי" (Geognostische Karte des Erzgebirgischen Bassins, 2 חלקים), 1866
*"מפה גאוגנוזית של אזור האיניכן" (Geognostische Karte der Umgebung von Hainichen), 1871

## מקורות
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) בתוספת מידע מהערך בוויקיפדיה הגרמנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:קריסטלוגרפים גרמנים
קטגוריה:מדענים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:זוכי מדליית וולאסטון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1797
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1873
פולה (מטבע)

**פולה** (בסטסוואנה: **Pula**) הוא ההילך החוקי של בוטסואנה. הפולה הוכנס למחזור ב-23 באוגוסט 1976 והחליף את הראנד הדרום-אפריקאי. כ-3 חודשים לאחר כניסתו לשימוש, הראנד חדל מלהיות אמצעי תשלום חוקי בבוטסואנה.

כשהפולה הושק, הוא היה צמוד לדולר האמריקאי. אבל בינואר 1979 הפסיקו להצמיד אותו לדולר, והוא הפך למטבע צף – כלומר, שער המטבע שלו נקבע לפי שוק המט"ח. מאז 1980, הפולה צמוד לסל מטבעות שמשקף את דפוסי הסחר העיקריים של בוטסואנה.

"פולה" בשפת המקום משמעותו "גשם", דבר יקר מציאות במדינה המדברית. פולה אחד שווה 100 מטבעות של אחד **תבה** (thebe).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוטסואנה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות
גזרת היתומים

**גזרת היתומים** היא גזרה איסלאמית בתימן, שאפשרה למדינה לקחת תחת חסותה כל קטין יתום מבני החסות (יהודים ונוצרים) ולחנך אותו כמוסלמי. על פי בת ציון עראקי קלורמן, לחוק אין מקבילות בשאר העולם.

הגזרה התגבשה ועוגנה בחוות דעת דתיות מוסלמיות-זיידיות במהלך המאה ה-18 ונאכפה החל מסוף אותה מאה. על פי החוק הזיידי, כל הילדים נולדו לפִיטְרָה, דהיינו "דת טבעית" – אסלאם – והפכו נוצרים או יהודים בידי הוריהם; אצל ילדים שהתייתמו מהוריהם לא הושלם התהליך, ולפיכך יכולה המדינה לקחתם תחת חסותה ולגדלם כמוסלמים. העות'מאנים שכבשו את תימן ב-1872 הפסיקו את אכיפת הגזרה אך היא חודשה שוב בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, כשביסס האימאם יחיא את שלטונו על רוב מחוזות תימן. החוק נאכף בעיקר בשנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה ה-20. קיימת מחלוקת במחקר על היקף ותחום אכיפת הגזירה. בת ציון עראקי קלורמן טענה כי היא נאכפה בעיקר באזורים שבשליטת האימאם יחיא, שליט תימן, ואילו באזורים השבטיים, הכפריים יותר, שלטו שייח'ים מקומיים בעלי אוטונומיה, ולכן הגזירה נאכפה בצורה ספורדית יותר. לעומתה סבר ארי אריאל כי הגזירה נאכפה באזורים שהשליטה עליהם לא הייתה ברורה, כחלק ממאבק בין האימאם לשייח'ים המקומיים, שהיהודים שימשו בו כלי להצגת כוח וסמכות.

הרקע לתקנה הייחודית לתימן הוא שכיחות התופעה של ילדים יתומים, כתוצאה מפגעי טבע, רעב ומגפות. המדינה המוסלמית ראתה כחובה את תפקידה כאחראית על כלכלתם וחינוכם של אותם יתומים, ומכיוון שאסור לממשלה לסייע לגידול יהודים, "השונא הגדול ביותר" של האסלאם, היא איסלמה את היתומים. הגזירה הוחלה על יתומים שלא הגיעו לכדי בגרות, שנקבעה במסורת המוסלמית שנהגה בתימן כך: אצל הזכרים – "לַומֵא יְנטֻל", כלומר עד שיגיעו שני אשכיו לגובה זהה, שכן אצל הילדים "אחד גבוה מחברו"; אצל נקבות – "משיבלטו שדיה ויצמח שערה".

בשנים הראשונות של חידוש אכיפת התקנה, ודרך ביצועה הנוקשה, התעוררה דאגה בקרב היהודים לגורל אותם יתומים. היהודים נהגו להשיא יתומים בגיל צעיר ובכך להוכיח את בגרותם ולמנוע את התאסלמותם. לרוב נישאו יתומים צעירים בני אותו גיל זה לזה, וכך ניצלו שניהם; נערות יתומות יכלו גם להינשא לגברים מבוגרים יותר, כנשותיהם הראשונות או השניות. דרך נוספת להימנע מאכיפת הגזרה הייתה להבריח את היתומים מחוץ לתימן, או לאזורים בתוך תימן שבהם לא נשקפה להם סכנה.

בשנות ה-30 ובשנות ה-40 התפתחה גישה פשרנית של השלטונות כלפי התקנה, ויותר משהיא הייתה חוק שהתקיים בפועל, היא הפכה להצהרה אידאולוגית. אף על פי שמשנות ה-30 אוסלמו רק יתומים בודדים, גזרה זו הפכה למרכיב חשוב בהיסטוריוגרפיה היהודית-תימנית ובזיכרון הקולקטיבי של יוצאי תימן בישראל. במחזה "חיים חדשים" מאת שלמה דורי (1927) מעלה אחת הדמויות, סעיד, חשש לכליאה בעקבות הסתרת יתומים יהודים; במרכז המחזמר "המבשר", שהוצג בשנת 1957 בתיאטרון אוהל, העמיד המחבר סעדיה דמארי את היתום היהודי ציון שנאלץ להמיר דתו לאסלאם. בסוף שנות הארבעים של המאה ה-20 ברחו מאות יתומים מתימן, והם הועלו במהירות מעדן לארץ ישראל. בתיאור השירי של שלמה מדליה: "לְךָ רֵעַ קטֹן
בעולים // לא עוד תדע // גזירות תימן על עוללים // וצום עדה". היו שראו בה גזרה קשה מגזירתו של פרעה להשליך ליאור כל בן שנולד לבני ישראל בימי יציאת מצרים, שכן גזירתו של פרעה התייחסה לזכרים בלבד, ואילו "גזירת היתומים" פגעה בזכרים ונקבות כאחד.

## הערות שוליים

קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:תימן: אנטישמיות
קטגוריה:תימן: תרבות
קטגוריה:המרת דת באונס
ברוך ארנסבורג

**ברוך ארנסבורג** (נולד ב-1934) הוא פרופסור לאנטומיה אשר שימש כמרצה בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. הוא נולד בעיר סנטיאגו בצ'ילה, ועלה לישראל בשנת 1959. הוא עסק באנתרופולוגיה פיזית, והתמחה בתחום אוכלוסיות היסטוריות ופרהיסטוריות באזור הלבנט.

את השכלתו בתחומי אנטומיה השוואתית ואנתרופולוגיה פיזית רכש ארנסבורג באוניברסיטת סורבון בפריז. באוניברסיטה העברית הוא למד גאוגרפיה, ארכאולוגיה וזואולוגיה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה באוכלוסיית ארץ ישראל מהתקופה הפלאוליתית ועד ימינו. הוא היה הראשון שחקר את ההתפתחות הדמוגרפית של אוכלוסיות ארץ ישראל למן התקופות הפרהיסטוריות דרך ימי המקרא, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית. כן, חקר ארנסבורג את האוכלוסיות הבדואיות בנות ימינו.

לאורך שנים, השתתף ברוך ארנסבורג יחד עם עופר בר יוסף ואיתן צ'רנוב בניהול חפירות ארכאולוגיות באתרים שונים בגליל ובכרמל. כך למשל, הוא השתתף בחפירות במערת היונים שהתמקדו בחקר האוכלוסייה הנאטופית (13,000 שנים לפנה"ס) שנהגה קברה את מתיה במערות.

כחבר בצוות החפירות במערת כבארה, לחקר התקופה הפלאוליתית התיכונה, היה שותף ארנסבורג למציאת שלד של אדם ניאנדרטלי בן כ-60,000 שנים. בבחינת ממצא זה, התגלתה לראשונה בתולדות חקר האדם הקדמון, עצם לשון זהה לזו של האדם המודרני. צורתה ומיקומה האנטומי רומזים שהניאנדרטלים היו בעלי יכולת דיבור בדומה לאנשים בני ימינו.

מחקרים נוספים שלו עסקו בבחינת שרידים ארכאולוגיים של שלדים מאתרים שונים ברחבי הארץ מתקופת בית שני.

בנוסף לתחום האנתרופולוגיה הפיזית, נודעת לפרופסור ארנסבורג חשיבות מרכזית גם בהנחת התשתית של תחום הרפואה המשפטית בישראל. הוא גיבש את הידע והכשיר צוותים בצה"ל ובמכון לרפואה משפטית. כן, פעל ארנסבורג במשך שנים בצה"ל הן בתחום זיהוי חללים והן במחקרים לפיתוח ציוד צבאי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:חוקרי אבולוציה של האדם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'ילה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
אריקו פטרלה

**אריקו פטרלה** (איטלקית: Errico Petrella; 10 בדצמבר 1813, פאלרמו - 7 באפריל 1877, ג'נובה) היה מלחין אופרה איטלקי.

כמלחין שמרן מן האסכולה הנאפוליטנית, נחל פטרלה הצלחה רבה בכתיבתו האופראית בשנות ה-50' וה-60' של המאה ה-19 באיטליה, שני רק לוורדי, שהתייחס אליו בבוז. בזמנו היה פופולרי הן כמחבר אופרה בופה והן בחיבור יצירות רציניות יותר.

## קריירה
יצירותיו המוקדמות, שביצועי הבכורה שלהן היו בין 1929 ל-1839, לא היו מוצלחות במיוחד. רק כאשר הוצגה "קרנבל בוונציה" (נאפולי, נואובו, 20 במאי 1851) זכה לתשומת לב של ממש. "אלנה מטולוזה" (נאפולי, פונדו, 12 באוגוסט 1852) הייתה הבאה בתור. לבסוף, ב-1854, הסתער פטרלה על עולם האופרה האיטלקית וכבש אותו באחת עם "מארקו ויסקונטי" (נאפולי, סאן קארלו, 1854). "המצור על לאידה" (לה סקאלה, 1856) הייתה הרביעית בסדרת ניצחונותיו הרצופים, ו"יונה" (לה סקאלה, 1858) הייתה אירוע חשוב ונשארה ברפרטואר עד ראשית המאה ה-20. מלבד שתי יוצאות מן הכלל ("הרוזנת מאמלפי" על פי ובסטר ו"הארוסים" על פי מנצוני) האופרות שכתב בשנות ה-60' של המאה ה-19 היו כישלונות, בדרך כלל. מכל מקום, אולי בגלל התנגדותו של ורדי, עברו קרוב ל-50 שנה מאז זכתה איזו שהיא מיצירותיו לביצוע מחודש מלא באיטליה. הביצוע היחיד שאפשר להשיג על תקליטור, של האופרה "יונֶה", היה בקראקס, ונצואלה ב-1981. הביצוע לא היה לכבוד המלחין אלא משום שהאופרה הוצגה בעונה הראשונה של התיאטרון העירוני בעיר זו 100 שנה קודם לכן.

## יצירות עיקריות

* "קרנבל בוונציה" או "אמצעי הזהירות" (1851)
* "אלנה מטולוזה" (1852)
* "מארקו ויסקונטי" (1854)
* "המצור על לאידה" או "אלנאווה" (1856) 
* "יונֶה" או "היום האחרון בפומפיי" (1858)
* "מורוסינה" (1860)
* "הרוזנת מאמלפי" (1864)
* "המאורסים" (1869)

## ביבליוגרפיה

* סבסטיאן ור, האופרות של אריקו פטרלה; הוצאת פרזנס, וינה Sebastian Werr: Die Opern von Errico Petrella; Edition Praesens, Vienna, 1999

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1813
קטגוריה:נפטרים ב-1877
בית עיריית בריסל

שמאל|250px|הבניין באורות הלילה
**בית עיריית בריסל** (בצרפתית: **Hôtel de Ville**, בפלמית: **Stadhuis**) הוא אחת מנקודות הציון העירוניות של בריסל, והמבנה הבולט ביותר בגראן פלאס, כיכר השוק שבמרכז העיר העתיקה. המבנה הוא אחת הדוגמאות המשובחות לאדריכלות גותית בשלה בסגנון ארצות השפלה.
## היסטוריה
החלק העתיק ביותר בבית העירייה הנוכחי הוא האגף המזרחי (הנמצא בצד שמאל כשמתבוננים בחזית הבניין). אגף זה, עם מגדל פעמונים קטן, נבנה בשנים 1402–1420 בפיקוחו של יאקוב ון תינן (Van Thienen), והתוכניות המקוריות לא כללו אפשרות הרחבה עתידית. כשאישרו לגילדות העירוניות להצטרף למועצת העיר לצד נציגי האצולה, נוצר הצורך להרחיב את המבנה. אגף נוסף וקצר יותר הושלם בתוך חמש שנים מרגע שקארל האמיץ הניח את אבן הפינה ב-1444. את האגף הימני בנה גיום דה ווגל (בהולנדית וילם דה פוחל, De Voghel), שבנה ב-1452 גם את ה-Magna aula, חדר האסיפות.

הצריח בסגנון גותי-ברבנטי תוכנן על ידי יאן ון ראוסברוק, אדריכל החצר של פיליפ הטוב. ב-1455 כבר החליף הצריח את מגדל הפעמונים הישן. המגדל הרבוע הולך וצר, והופך למעשה שבכה מתומן, עטור בשפע צריחונים. מעל הצריח עומד פסל מתכת מוזהב בגובה חמישה מטר של מלאך-השרת מיכאל, הקדוש הפטרון של העיר, השוחט דרקון או שד. המגדל, דלת הכניסה שתחתיו וחזית בית העירייה אינם מתואמים, והדבר בולט לעין; על פי האגדה האדריכל התאבד בקפיצה מן המגדל כשגילה את ה"טעות". אבל סביר יותר שחוסר הסימטריה היה תוצאה צפויה מראש ומקובלת של מגבלות החלל והשינויים בתוכניות הבניין עם השנים.

חזית הבניין מעוטרת במספר רב של פסלים המייצגים אצילים, קדושים ודמויות אלגוריות. הפסלים בחזית הבניין כיום הם העתקים - הפסלים המקוריים שמורים במוזיאון העירוני הנמצא מול העירייה, בצידה השני של הכיכר.

בעקבות הפצצת בריסל ב-1695 על ידי הצבא הצרפתי בהנהגת הדוכס מווילרואה פרצה שרפה גדולה בכיכר ושרפה את החלל הפנימי של בית העירייה; הארכיון העירוני ואוספי האמנות עלו בלהבות. פנים הבניין נבנה מחדש, ותוספת של שני אגפים אחוריים הביאו את הבניין, שהיה בצורת L, לצורתו המוכרת כיום: מרובע עם חצר פנימית, שהושלם ב-1712 על ידי קורניי ון נרוון (Van Nerven). עיצוב הפְּנים הגותי שוחזר על ידי ויקטור ז'אמאר בסגנונו של המורה שלו, אז'ן ויולה-לה-דוק. ב-1868 הוצבו באולמות שטיחי קיר, ציורים ופסלים, רובם מתארים דמויות ומאורעות בהיסטוריה של בריסל.

בניין העירייה היה גם מקום מושבה של ממשלת בראבנט עד 1795. מ-1830, אחרי המהפכה הבלגית, התאספה בבניין גם הממשלה הזמנית של בלגיה. כיום עברו רוב משרדי העירייה לבניין משרדים חדש שנבנה בשנות השבעים של המאה ה-20; אבל כמה פונקציות טקסיות נותרו עדיין בבניין ההיסטורי, בהן משרדו של ראש העיר עצמו ואולם שבו נערכים טקסי נישואים אזרחיים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בריסל: מבנים
קטגוריה:מבנים גותיים
קטגוריה:בלגיה: בתי עירייה
פאב

שמאל|ממוזער|250px|חזית של פאב בלונדון
ממוזער|250px|הגשה של משקאות אלכוהוליים בפאב
**פאב** (באנגלית: **Pub**, שמות נוספים: **בר**, **בית מרזח** או **מסבאה**) הוא בית עסק שמקורו בתרבות הדוברת אנגלית ובאיים הבריטיים, המוכר משקאות אלכוהוליים כגון בירה, קוקטיילים ושאר משקאות חריפים.

שני השמות הנפוצים למקום זה הם פאב - קיצור של Public house או בר שמקורו במילה האנגלית bar שמקורה במוט או דלפק שהפריד בין האנשים שבאו למקום לבין המוזג. במקור, תפקידו העיקרי היה מקום מפגש ומקום לממכר אוכל ומשקאות חריפים. כיום עיקר תפקידו של הפאב הוא מקום בילוי. השינוי בתפקיד הפך את הפאב למקום שמוכר אווירה מסוימת והמשקאות המשכרים משמשים לעיתים רק כאמצעי.

מרבית הפאבים נמצאים בארצות שבהם נהוג לדבר אנגלית ומשם גם מקורם, בפרט אנגליה, אירלנד, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד. הביקור בפאב השכונתי הוא דבר שבשיגרה ונעשה אף על בסיס יומי. באנגליה עצמה יש כ-60,000 פאבים. באירלנד נהוג לארגן הסעות מהפאבים לבתי הלקוחות למניעת נהיגה בשכרות.

פאב המספק גם לינה נקרא פונדק. בפאבים נהוג גם לשחק משחקים, כמו הטלת חיצים, חידונים, דומינו ובעיקר ביליארד. בפאבים מודרניים ניתן למצוא לעיתים גם משחקי וידאו ומכונות הימורים.

## מיתוג עצמי
פאבים מסוימים נוהגים לבסס את שמם על מוטיב ייחודי המפרסם ומייחד אותם. דוגמאות למוטיבים כאלו:
* **בר בירה**: בר שמציע מבחר מעל הממוצע של סוגי בירה מהחבית בנוסף למבחר של בירות בבקבוקים. בישראל לאחרונה מחלקים פרסים לברים שמקדמים את תרבות צריכת הבירה.
* **בר כדורגל**: פאב בו מתכנסים אוהדי כדורגל לפני משחקים, או בזמן המשחקים כדי לצפות בהם על מסך גדול תוך שתייה משקאות אלכוהוליים ואכילת כיבוד קל. יש פאבי כדורגל המזוהים עם קבוצת כדורגל מסיימת, ומהווים מעין "בית" לאוהדי הקבוצה.
* **בר תצפית**: בר הממוקם בדרך כלל בקומתו האחרונה של גורד שחקים ומכיל תצפית פנורמית על הנוף שסביב. לעיתים הבר עצמו גם מסתובב ב-360 מעלות. ברים כאלו יש למשל בניו יורק, בהו צ'י מין סיטי ועוד.
* **בר ויסקי** Whiskey Bar: בר שההתמחות שלו היא ויסקי.
*** גו גו בר** Go Go Bar: בר שהאטרקציה שלו היא נשים בלבוש מינימלי שמבדרות את האורחים. ברים אלו נפוצים בעיקר בתאילנד ובשפה המקומית הם נקראים A-Go-Go. בכל כניסה לגו גו בר יש וילון בכניסה על מנת לשמור על פרטיות הנשים. חלק מן הנשים בגו גו בר עובדות בזנות.
***[[גסטרופאב]]** (באנגלית: Gastropub) הוא הֶלחֵם המילים גסטרונומיה ופאב המעיד על שילוב בין קולינאריה לפאב.

## עישון בפאבים
מחקרים שנערכו הראו כי שנתיים לאחר הגבלת העישון בפאבים ניתן היה למצוא השפעה מעורבת: מצד אחד פאבים מסוימים אכן הרגישו ירידה במכירת משקאות, אך פאבים אחרים הרוויחו יותר על ידי פיתוח והרחבת מגוון מוצרי המזון המוצעים למכירה.

### עישון בפאבים בישראל
החל משנת 1983 נאסר בישראל העישון בבתי קפה ומסעדות למעט באזור המיועד למעשנים והמוגבל בגודלו לפי החוק. אף על פי כן, אכיפה בפועל על בתי עסק החלה רק בנובמבר 2007. בעלי פאבים וברים רבים חששו בתחילה שליישום החוק עלולה להיות השפעה שלילית על המכירות.

## ראו גם
* בר (עסק)
* טברנה

## קישורים חיצוניים

* 
* An Irish pub born in the dark ages - על הפאב העתיק בעולם. מאתר ה-BBC
* 

קטגוריה:מסעדות לפי סוג
קטגוריה:שירותי אירוח ואוכל
קטגוריה:תרבות שתיית אלכוהול
קטגוריה:חיי לילה
*
הבזיליקות הפטריארכליות

**הבזיליקות הפטריארכליות** (איטלקית **Basiliche patriarcali**) הן ארבע כנסיות מרכזיות ברומא בירת איטליה, הנהנות מפריבילגיות ייחודיות וממעמד ליטורגי ראשון במעלה. הבזיליקות 
הפטריארכליות נמנות עם שבע הבזיליקות העיקריות (לטינית Basilicae Maiores) הכפופות ישירות לאפיפיור בכובעו כפטריארך המערב (השימוש בתואר זה הופסק בשנת 2006). 

## ארבע הבזיליקות הפטריארכליות
ארבע הבזילקות הפטריארכליות ואחת מהבזיליקות העיקריות מייצגות באופן מסורתי את הפנטארכיה - חמש הפטריארכיות המסורתיות של הכנסייה העולמית לפני הפילוג הגדול, ואלה הן:
* בזיליקת פטרוס הקדוש (Basilica di San Pietro in Vaticano) בקריית הוותיקן מייצגת את פטריארכיית קונסטנטינופול
* בזיליקת יוחנן הקדוש בלטרנו (Basilica di San Giovanni in Laterano) מייצגת את פטריארכיית רומא
* בזיליקת סנטה מריה מג'ורה (Basilica di Santa Maria Maggiore) מייצגת את פטריארכיית אנטיוכיה
* בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (Basilica di San Paolo fuori le mura) מייצגת את פטריארכיית אלכסנדריה
כל ארבע הבזיליקות שייכות למדינת קריית הוותיקן למרות שרק הראשונה שוכנת בתחומי הקריה. יתר השלוש הוכרו בהסכמים הלטרניים ב-1929 כשטחים אקס-טריטורייליים של המדינה, בדומה למעמדן של שגרירויות, והאבטחה בתוכן נעשית על ידי חיילי המשמר השווייצרי.
בכל אחת מהבזיליקות הפריארכליות ישנה דלת קדושה (Porta Santa) הנפתחת על ידי האפיפיור רק בשנות יובל, ומזבח אפיפיורי, המיועד לעריכת מיסות על ידי האפיפיור לבדו, ובמקרים יוצאי דופן, על ידי עוזרו. 


תמונה:Petersdom von Engelsburg gesehen.jpg|בזיליקת פטרוס הקדוש
תמונה:San Giovanni in Laterano 2021.jpg|בזיליקת יוחנן הקדוש בלטרן
תמונה:Santa maria maggiore 051218-01.JPG|בזיליקת סנטה מריה מג'ורה
תמונה:StPaul.jpg|בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות


## שלוש הבזיליקות העיקריות
אחת משלוש הבזיליקות העיקריות, בזיליקת לורנצו הקדוש מחוץ לחומות (Basilica di San Lorenzo fuori le mura) ברומא, מייצגת את הפטריארכיה ההיסטורית החמישית, היינו, הפטריארכיה הלטינית בירושלים. שתי הבזיליקות העיקריות האחרות אינן מייצגות מי מחמש הפטריארכיות, והן שוכנות באסיזי: 
* בזיליקת פרנציסקוס הקדוש (Basilica di San Francesco) - הוכרזה על ידי האפיפיור ב-1756
* בזיליקת מרים הקדושה של המלאכים (Basilica di Santa Maria degli Angeli) - הוכרזה על ידי האפיפיור ב-1906.


תמונה:Basilica of Saint Lawrence outside the Walls.jpg|בזיליקת לורנצו הקדוש מחוץ לחומות
תמונה:Assisi San Francesco BW 2.JPG|בזיליקת פרנציסקוס הקדוש
תמונה:Bazylika Santa Maria degli Angeli Asyż.jpg|בזיליקת מרים הקדושה של המלאכים


## כנסיות פטריארכליות בהקשרים אחרים
התואר "כנסייה פטריארכלית" רווח בהקשרן של כנסיות נוספות ברחבי העולם המשמשות בהווה או ששימשו בעבר כמושבו של פטריארך. בין אלה נמנות כנסיות בליסבון, ונציה, אקוויליה, גואה ועוד. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קריית הוותיקן: בזיליקות
קטגוריה:קריית הוותיקן: מבני דת
קטגוריה:כנסיות לפי סוג
תחנת הרכבת ראש העין – צפון

**תחנת הרכבת ראש העין – צפון** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על המסילה המזרחית החדשה בפאתי העיר ראש העין בסמוך למחלף קסם. התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו הרצליה - אופקים דרך טבעת השרון.

## היסטוריה
הקמת התחנה החלה במאי 2002, כחלק מפרויקט מסילת השרון. בחודשים הראשונים להפעלתה, התחנה כללה מבנה זמני. במהלך 2003 נבנה אולם הנוסעים של התחנה והוא נפתח רשמית ב-13 בספטמבר של אותה שנה. כמו כן הוכשר בסמוך לתחנה מגרש חנייה. עד שנת 2019 עוברו בה רכבות לרעננה והחל מ-2020 לתחנת הרכבת הרצליה ונוצרה מסילה טבעתית סביב ערי דרום השרון. את מבנה התחנה תכננה האדריכלית בת-שבע שרמן. התחנה מחופה לבני טרה קוטה אדומות ומעוטרת בפסים אופקיים אפורים. גג המבנה מתכתי ומקומר ובחזיתו מגדל שעון המשמש לחדרי מכונות וחשמל.

מוטיבים אדריכליים דומים – לבנים אדומות ומגדל שעון – מופיעים גם בתחנת הרכבת בת ים – יוספטל שתוכננה על ידי אותו משרד.

בשנת 2020, תוך כדי משבר מגפת הקורונה והשבתת התחבורה הציבורית, במסגרת פרויקט המסילה המזרחית פורק מקטע המסילה הצפוני לתחנה עד לאזור צומת חמד. המקטע פורק כדי לאפשר הנחת 4 מסילות בתוואי ולהתגבר על פערים בגאומטריה של המסילות הקיימות.

ב-19 בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.

ב-25 בדצמבר 2021 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי מהרצליה לאשקלון במקום קו הנוסעים שפעל מהרצליה ועד באר שבע מרכז דרך קו הנגב המערבי.

בסוף ספטמבר 2025 הוארך שירות הרכבות עד לתחנת אופקים.

לתחנה מתוכנן להתווסף רציף רביעי וכל שאר רציפי התחנה יוארכו ל-350 מטרים. בתצורה זו שני הרציפים המזרחיים ישרתו את קווי נוסעים של המסילה המזרחית והשניים המערביים ישרתו את קו הנוסעים של לולאת השרון.

## מבנה התחנה
לתחנה רציף צד אחד ושני רציפי היציאה מהתחנה אפשרית רק מצידה המזרחי הסמוך לרציף 1 ולרציף 2 בין הרציפים מקשר מעבר תת-קרקעי. רציף מס' 3 פועל המקשר בין רציף מס' 4.

מרכז|440x440 פיקסלים

[ממוזער|תחנת ראש העין צפון, [יולי 2020]]

## שירות הרכבות בתחנה

תחנה זו משמשת כתחנת ביניים בקו אופקים - הרצליה. בשעות השיא עוצרות בתחנה ארבע רכבות בשעה לכל כיוון; ארבע לכיוון הרצליה, שתיים לאשקלון, אחת לאשדוד עד הלום ואחת לראשון לציון משה דיין. בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה בכל כיוון. במסלול המלא לאופקים/מאופקים חלק מהרכבות לא עוצרות בתחנות בת ים וחולון.

## קווי אוטובוס לתחנה
בקרבת התחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים עוברים מספר קווי אוטובוס לראש העין, פתח תקווה, אריאל ויו"ש.

## ראו גם
* תחנת הרכבת ראש העין דרום

## קישורים חיצוניים

* תחנת הרכבת ראש העין צפון באתר רכבת ישראל
* 
* 

## הערות שוליים

ראש העין צפון
קטגוריה:ראש העין: תחבורה
ראש העין צפון
קטגוריה:ראש העין: מבנים
קטגוריה:ישראל: תחנות רכבת לפי עיר
ויליאם האלוס מילר

**ויליאם האלוס מילר** (אנגלית: **William Hallowes Miller**; 6 באפריל 1801 – 20 במאי 1880) פיזיקאי, קריסטלוגרף ומינרלוג בריטי שהציע את שיטת סימון המשמשת לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש הקרויה על שמו "אינדקס מילר".
## חייו
מילר נולד בוולינדרה (Velindre) סמוך ללנדוברי (Llandovery) מחוז קארמארתנשייר שבוויילס. הוא רכש את השכלתו האקדמית בסנט. ג'ון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיים ב-1826 במקום החמישי במבחני המתמטיקה הקשים של האוניברסיטה המכונים טריפוס (Tripos). ב-1829 התקבל מילר להוראה באוניברסיטה ועסק בכך במשך מספר שנים כשבמקביל פרסם מסות בנושאי הידרוסטטיקה והידרודינמיקה.

מילר נמשך במיוחד לתחום הקריסטלוגרפיה וכשויליאם יואל התפטר ממשרת הפרופסור למינרלוגיה (מוסד שהוקם בקיימברידג' ב-1808 והופסק ב-1931) ב-1832 החליף אותו מילר בתפקיד ומילא משרה זו עד 1870. עבודתו העיקרית, על "קריסטלוגרפיה" יצאה לאור ב-1838. הוא נבחר לחברה המלכותית ב-1838.

האינדקסים של מילר, שיטת סימון המקובלת כיום לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש, קרויים על שמו. הוא הציע את השיטה ב"מסה על קריסטלוגרפיה" (1839).

ב-1852 הוא ערך את המהדורה החדשה של ספרו של הנרי ג'יימס ברוּק (HJ Brooke) "מבוא בסיסי למינרלוגיה". ב-1842 הוא סייע לוועדה של הפרלמנט הבריטי שנתמנתה לפקח על יצירת תקנים חדשים ליחידות אורך ומשקל. צ'ארלס דרווין נעזר במילר לזיהוי מינרלים שהביא ממסעו בספינה "ביגל". ב-1870 זכה מילר במדליה של החברה המלכותית "בשל מחקריו וכתביו על מינרלוגיה וקריסטלוגרפיה, ובשל עבודתו המדעית בשחזור "התקן הלאומי למשקל" http://www.royalsoc.ac.uk/page.asp?id=1753.

המינרל מילריט שנתגלה לראשונה בוויילס בשנת 1845 קרוי על שמו של ויליאם האלוס מילר.

## רשימה חלקית של עבודותיו
*"יסודות ההידרוסטטיקה והידרודינמיקה" (The Elements of Hydrostatics and Hydrodynamics), 1831
*"מסה בסיסית על חשבון דיפרנציאלי" (An elementary treatise on the differential calculus), 1833
*"מסה על קריסטלוגרפיה" (A Treatise on Crystallography), 1839
*"מבוא בסיסי למינרלוגיה" (An Elementary Introduction to Mineralogy), עריכה של ספרו של הנרי ג'יימס ברוק, 1852
*"מסכת על קריסטלוגרפיה" (A Tract on Crystallography), 1863

## מקורות
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) בתוספת מעט מידע מאתר החברה המלכותית ומאתר כתביו של צ'ארלס דרווין http://www.darwinproject.ac.uk/darwinletters/calendar/entry-2268.html.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:מדענים ולשים
קטגוריה:קריסטלוגרפים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:זוכי המדליה המלכותית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1801
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1880
האי סטיוארט

**האי סטיוארט** (באנגלית: **Stewart Island**, במאורית: **ראקיאורה Rakiura**) הוא האי השלישי בגודלו בניו זילנד. שטחו הוא 1,746 קמ"ר. הוא נמצא כ-30 ק"מ מדרום לאי הדרומי, ומופרד ממנו על ידי מצר פובו (Foveaux Strait).

## גאוגרפיה
באי מתגוררים כ-400 תושבי קבע והיישוב היחיד בו הוא העיירה . רוב האי מכוסה בצמחייה עבותה וחלקו הצפוני בוצי ברובו. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר אנגלם (Mount Anglem) המתנשא לגובה של 979 מטר. רוב שטח האי שייך לפארק הלאומי ראקיאורה.

במפות מסוימות מהמאה ה-18 ומראשית המאה ה-19 נקרא האי סטיוארט בשם האי הדרומי (האי הדרומי נקרא במפות אלו "האי האמצעי") בהמשך שונו השמות ושני האיים הגדולים של ניו זילנד נקראו האי הדרומי והאי הצפוני בהתאמה, ובעקבות כך האי סטיוארט נקרא על שם האירופי הראשון שמיפה אותו כאי באופן ודאי - ויליאם סטיוארט (William Stewart), שמיפה את חופיו כחלק ממשלחת לציד כלבי ים בשנת 1809. משמעות שמו המאורי של האי היא "שמיים זוהרים", וככל הנראה הוא מתייחס לתופעת הזוהר הדרומי שניתן לראות מן האי. המיתולוגיה המאורית מתייחסת לאי גם בשם **Te Punga o Te Waka a Maui** (**עוגן הקאנו של מאוי**); על פי המיתולוגיה יצא האל מאוי לשיט בקאנו שלו (האי הדרומי), וכשהגיע למקום המרוחק מכל יבשה הטיל את העוגן (האי סטיוארט) ודג דג גדול (האי הצפוני).

## קישורים חיצוניים

* אתר לשכת התיירות של האי 
* האי סטיוארט, באתר "למטייל"
* 

סטיוארט
קטגוריה:סאות'לנד
כומתה ירוקה (משחק וידאו)

**כומתה ירוקה** (באנגלית: **Rush'n Attack** או **Green Beret**) הוא משחק וידאו אשר יצא במקור לארקייד בשנת 1985 ופותח על ידי חברת Konami, ומאוחר יותר יוצרה גרסה מקבילה שלו למערכות מחשב אחרות, כאשר הגרסה הידועה ביותר הייתה גרסת המגאסון. המשחק מתרחש בזמן המלחמה הקרה. המשחק הופץ מחדש לשווקים ב-Xbox Live Arcade ל-Xbox 360 במאי 2007.

## תקציר העלילה
השחקן/ים משחק חייל הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית אשר חודר לבסיס אויב סובייטי. בגרסת הארקייד, המשימה היא להציל שבויי מלחמה מהוצאה להורג על ידי כיתת יורים.

אף על פי כן בגרסת המגאסון, המשימה שונתה למציאתו והשמדתו של "נשק אויב סודי" בשלב הסופי של שתי הגרסאות, על השחקן לירות טיל ממטול בזוקה לעבר טיל בליסטי בין-יבשתי, ולגורם לו להתפוצץ. לאחר פעולה זו יש אנימציה קצרה בה רואים את השחקן בורח מהבסיס כאשר ברקע נראה פיצוץ של פטרייה אטומית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1985
קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי קומודור 64
קטגוריה:משחקי ארקייד
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי NES
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
אלפונס גבריאל

**אלפונס גבריאל** (**Alfons Gabriel**; 4 בפברואר 1892 - 28 במאי 1976), גאוגרף אוסטרי שהשתתף במספר מסעות למדבריות איראן ואפגניסטן בין 1927 ל-1928, ב-1933 וב-1937. גבריאל כתב 6 ספרים על טיוליו וממצאיו:

## לקריאה נוספת

* Im weltfernen Orient, Munich and Berlin, 1929. 
* Durch Persiens Wüsten, Stuttgart, 1935. 
* Aus den Einsamkeiten Irans, Stuttgart, 1939.
* Weites, wildes Iran, Stuttgart, 1942.
* Die Erforschung Persiens, Vienna, 1952
*Die Wüsten der Erde und ihre Erforschung, 1961


קטגוריה:גאוגרפים
קטגוריה:סופרים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1894
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1976
מחלקת המסחר של ארצות הברית

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה הראשית לבניין מחלקת המסחר
**מחלקת המסחר של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Department of Commerce**) היא מחלקה בתוך הממשל האמריקני המטפלת בקידום הצמיחה הכלכלית. במקור, היא נוסדה כמחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית ב-14 בפברואר 1903. זמן מה לאחר מכן, ב-4 במרץ 1913, שונה שמה למחלקת המסחר והלשכות והסוכנויות הכפופות אליה שהתמחו בענייני עבודה הועברו אל המחלקה החדשה שנוצרה – מחלקת העבודה.

מטרת המחלקה היא "קידום יצירת מקומות עבודה ושיפור תנאי החיים עבור כל האמריקנים באמצעות יצירת תשתית שתקדם צמיחה כלכלית, תחרותיות טכנולוגית, והתפתחות יציבה". בין משימותיה השונות, המחלקה אחראית על איסוף מידע כלכלי ודמוגרפי עבור עסקים ממשלתיים וקבלת ההחלטות שלה, ניהול רשומת הפטנטים והסימנים הרשומים, ועזרה בקביעת תקנים תעשייתיים.

בראש המחלקה עומד מזכיר המסחר של ארצות הברית. בשנים 1903–1913, המחלקה נוהלה על ידי מזכיר המסחר והעבודה של ארצות הברית.

## מבנה המחלקה
* לשכת התעשייה והאבטחה (BIS)
* מנהלת הכלכלה והסטטיסטיקה (ESA)
:* הלשכה לניתוח כלכלי
:* לשכת מפקד האוכלוסין
* מנהלת הפיתוח הכלכלי (EDA)
* מנהלת הסחר הבינלאומי (ITA)
* הסוכנות לפיתוח עסקים של בני מיעוטים (MBDA)
* מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA)
:* שירות מזג האוויר הלאומי (NWS)
:* המשרד למחקר אוקיינוסים והאטמוספירה (OAR)
* מנהלת התקשורת והמידע הלאומית (NTIA)
* משרד הפטנטים וסימני המסחר (PTO)
* מנהלת הטכנולוגיה (TA)
:* המוסד הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST)
:* שירות המידע הטכני הלאומי
:* המשרד למדיניות טכנולוגית

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* האתר הרשמי של מחלקת המסחר
* הודעות על דיונים ושינויי חקיקה מטעם מחלקת המסחר מהרשומה הפדרלית RSS Feed

*
מסחר
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:משרדי כלכלה
עת-מול

**עת־מול**, בשמו המלא, "עת־מול: עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל" הוא כתב עת לתולדות עם ישראל וארץ ישראל, בהוצאת יד יצחק בן-צבי. עת-מול הופיע לראשונה ב-1975 כשיתוף פעולה בין המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך.

## היסטוריה
עת־מול החל לראות אור בשנת 1975 כשיתוף פעולה בין המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך. עורכו הראשון היה הסופר וחוקר ארץ ישראל שלמה שבא, אשר לצדו פעלה ועדת מערכת אקדמית, עליה נמנו מספר חוקרים בולטים מהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, כמו פרופ' שלמה סימונסון, שהיה מיוזמי כתב העת.

עת־מול יצא בפורמט פשוט ודל צבע, והמאמרים שפורסמו בו בראשית הדרך עסקו בנושאים יהודיים שונים בישראל ומחוצה לה, כמו עלילות הדם; "הגדת ראשי הציפורים" הנודעת; קרבותיו הכושלים של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל ועוד.

מגיליון 144 (אייר תשנ"ט 1999) עבר כתב העת לידי יד יצחק בן-צבי, והחל לצאת בפורמט מהודר וצבעוני על נייר כרומו. המאמר הראשון בגרסה המחודשת הוקדש, כמו בגיליון הראשון, להיבטים לא מוכרים למסעו של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל.

בשנים האחרונות עבר כתב העת שינויים נוספים, הן מבחינה עיצובית והן מבחינת התכנים הנדונים בו. מדי שנה מוקדשים שלושה גיליונות לנושאים נבחרים ומציגים זוויות לא מוכרות ומפתיעות סביב נושא מוביל (מחלות ומגפות בהיסטוריה, מחאות חברתיות, אלטנוילנד אז והיום, עזה והעוטף וכדומה). חלק מן הגיליונות יוצאים בשיתוף גורמים נוספים (הארכיון הציוני המרכזי, קרן קיימת לישראל, מכללות אקדמיות ועוד).

בין השנים תשע"ב - תשפ"ב העניק יד יצחק בן-צבי את 'פרס עת-מול'.

## תוכן ומדורים
העיסוק בפרשיות היסטוריות וגאוגרפיות בעת־מול הוא על פי רוב מבט מזווית חדשה ולא מוכרת על האירועים הבולטים הגדולים, תוך הצגת דמויות, סיפורים, מקומות ומסורות המוכרות רק למעטים, וחשיפתן בפני הקהל הרחב. המאמרים בכתב העת קצרים למדי והם מלווים באיורים, תמונות היסטוריות, מפות, ותצלומים.

לאורך השנים הופיעו בעת־מול פינות ומדורים קבועים רבים, בהם מדור על אירועים מעניינים בתולדות הארץ, שכתב דודו דיין; טור על מטבעות עתיקים מאת יעקב משורר; חידה בנושאים רלוונטיים שחיבר דן חמיצר, טור על כותרות העיתונות העברית, שכתבה תמר הירדני; סיפורי מפות מתקופות שונות; מדור שמות ומשפחות בישראל, שערך חנן רפפורט, ועוד. כיום יש מדור של חוקרים מהספרייה הלאומית המציגים אוספים ומסמכים מיוחדים ויש מדור טיולים של יואב אבניאון.

## עורכי כתב העת
# 1999-1975 – שלמה שבא
# 2005-1999 – חנה עמית
# 2013-2005 – ראובן גפני
# 2017-2013 – ניר אורטל
# החל מ-2017 – מרוה בלוקה

## קישורים חיצוניים
* עת-מול, באתר יד יצחק בן-צבי

## הערות שוליים

קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
קטגוריה:ישראל: כתבי עת להיסטוריה
תחזוקת תוכנה

בהנדסת תוכנה, **תחזוקת תוכנה** היא תהליך ההרחבה, המיטוב ותיקון הפגמים של גרסת תוכנה שפיתוחה הסתיים, והיא מוצבת בשטח. תחזוקת תוכנה היא השלב האחרון בתהליך פיתוח התוכנה, ותחילתו לאחר שהתוכנה הוצבה בשטח והופעלה. שלב תחזוקת התוכנה הוא לרוב הארוך והיקר ביותר במחזור חייה של תוכנה, ופעמים רבות מגיע לכדי שני שלישים מהעלות הכוללת. לרוב, בשלב זה נעשים שינויים שמטרתם תיקון באגים, הוספת פונקציונליות חדשה, וכן שיפור השימושיות. אתגרי תחזוקה עלולים להתעורר כאשר מערכת תוכנה פועלת ללא תמיכת יצרן, ללא תיעוד עדכני או כאשר הידע הטכני הדרוש לשם הפעלתה או לשם הכנסת שינויים בה - מוגבל. מצבים אלו עלולים להוביל להוצאות תחזוקה גבוהות אף יותר, לסיכוני אבטחת מידע, לקשיים בעמידה בדרישות רגולציה ולפגיעה בהמשכיות עסקית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הנדסת תוכנה
קטגוריה:תחזוקה
קאיוס

**קאיוס** (בלטינית: **Caius**), או **גאיוס**, היה האפיפיור בין 17 בדצמבר 283 ל-22 באפריל 296. קאיוס היה בנו של אדם בשם גאיוס, או (על פי גרסתה של סוזנה מקונקורדיוס), היה קרוב של הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא יליד העיר סלונה (ליד ספליט).

מעט ידוע אודותיו, למעט המופיע בליבר פונטיפיקליס. לפי המסורת הנוצרית, קאיוס הטביל את הגברים והנשים שהומרו לנצרות על-ידי טיבריוס הקדוש וקאסטולוס. עוד מסופר כי הוא מצא מקלט בקטקומבות של רומא, ומת כמרטיר.

קברו נמצא בקטקומבות של קליקסטוס הראשון ובתוכו נמצאה גם הטבעת, עימה נהג לטבוע חתימה על מכתביו.

יום הקדוש שלו הוא 22 באפריל, יחד עם סוטריוס. קאיוס הקדוש מתואר כנושא את כתר האפיפיור עם נראוס הקדוש. הוא נחשב לקדוש בדלמאטיה ובוונציה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-3
קטגוריה:נפטרים ב-296
הלווטים

[שמאל|ממוזער|250px|מפה ובה נראית ארץ ההלווטים מצפון ל[הרי האלפים|אלפים]]
ה**הלווטים** (בלטינית - "**Helvetii**") היו שבט קלטי קדום, שישב באזור המהווה כיום את שווייץ ודרום מערב גרמניה. במאה הראשונה לפני הספירה היגרו ההלווטים מדרום גרמניה לשווייץ. הם תוארו בספרו של יוליוס קיסר על המלחמות הגאליות.

## היסטוריה
תחת לחצם של שבטים גרמאניים בטריטוריית המוצא שלהם, תכננו לנדוד לתוך שטחה של גאליה תחת פיקודו של מנהיג מקומי בשם אורגטוריקס. על פי תיאורו בספרו מלחמת גאליה נקרא קיסר על ידי הגאלים אל הפרובינקיה  נרבונסיס, היא דרום צרפת של היום, אשר הייתה כבושה על ידי הרומים, על מנת להגן עליה מפלישת ההלווטים.

באותה העת פיקד קיסר על שישה לגיונות ובהם כ-30,000 חיילים. ההלווטים, על פי כתבי קיסר, מנו 370,000 אנשים, כולל נשים וילדים, ומתוכם 110,000 לוחמים. קיסר גייס בחופזה שני לגיונות נוספים על מנת לשמור על סיכוייו כנגדם.

בעת בה החל השבט את מצעדו, מת אורגטוריקס. בטרם עזבו שרפו ההלווטים את כפריהם והשמידו את המזון שלא יכלו לקחת עמם, על מנת שלא יוכלו לשוב לבתיהם מרצונם. הגירתם שימשה עילה נוחה ליציאה למלחמת גאליה על ידי קיסר. קיסר תמרן את ההלווטים לעמדה בלתי נוחה כאשר הוא שלט ברמה ליד העיר ביברקטה (כיום ליד העיר אוטן בחבל הלואר בצרפת). בקרב ביבריקה הותקפו ההלווטים על ידי החיילים הרומים שעלו עליהם באיכותם, והרגו 60% מהם, ושיעבדו 20% נוספים. שארית השבט הונסה אל אדמותיה הישנות בשווייץ של היום. מכיוון שהם השמידו את כפריהם סבלו מקור ומרעב.

בשנת 52 לפנה"ס הצטרפו לוחמים הלווטים אל ורקינגטוריקס, מנהיג הגלים בניסיונו לשחרר את גאליה משלטון קיסר. 

במהלך התקופה הרומית, עבר השבט, ועמו שבט קלטי נוסף, הרייטים, תהליך של רומניזציה, וקיבל על עצמו את התרבות והשפה הרומית. עם שקיעת האימפריה הרומית נכבש שטח שווייץ של היום על ידי שבטים גרמניים, האלמאנים, הבורגונדים והפרנקים, אך היסוד הקלטי הרייטי וההלווטי לא נעלם כליל. בשווייץ המודרנית כ-110,000 דוברי רומאנש, שפה מקומית המהווה וולגריזציה של השפה הלטינית, שמוצאם מן הרטים וההלווטים.

כאשר נכבשה שווייץ בידי הצרפתים לאחר המהפכה הצרפתית שימש שם השבט כשמה של המדינה החדשה שנוסדה על חורבות הקונפדרציה השווייצרית שקרסה, והיא נקראה "הרפובליקה ההלווטית". שם זה משמש את המדינה השווייצרית עד היום, בשינויי גרסאות מסוימים.

## לקריאה נוספת
* הנס דלבריק, "תולדות אמנות המלחמה במסגרת ההיסטוריה הפוליטית" 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שבטים גאלים
קטגוריה:גאלים
קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:מלחמת גאליה
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית

**הכנסייה האנטיוכית** (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἀντιοχείας), הידועה גם כ**כנסייה היוונית-אורתודוקסית של [[אנטיוכיה]]** (בערבית: **بطريركية أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس**), היא ארגון נוצרי הטוען כי הוא אחד מחמשת זרמי הכנסייה, הפנטארכיה, אשר היו  חלק מהכנסייה המאוחדת, לפני פילוג הכנסייה הנוצרית (פנטארכיה). הכנסייה האנטיוכית היא כנסייה אוטוקפלית, כלומר, הפטריארך של אנטיוכיה אינו כפוף לבעל סמכות עליונה ממנו בנצרות האורתודוקסית. 

הכנסייה טוענת כי היא היורשת הלגיטימית היחידה לקהילה הדתית שיוסדה באנטיוכיה על ידי השליחים פטרוס ופאולוס. מולה עומדת כנסייה נוספת הטוענת למעמד הזה – הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הפיצול בין שתי הכנסיות (עוד טרם פילוג הכנסייה הנוצרית) התרחש על רקע הוויכוח בוועידת כלקדון על שני טבעיו של ישו, האנושי והאלוהי.

## ראו גם
* פטריארך אנטיוכיה
* הכנסייה הסורית-אורתודוקסית
* פנטארכיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 

אנטיוכית
חיים מודעי

הרב **חיים מודעי** (ה'ת"ף, 1720 - ה'תקנ"ד, 1794) היה ראש חכמי צפת, ורב העיר איזמיר. דיין, פוסק, שד"ר ומשורר.

## ביוגרפיה
נולד לאליהו בשנת ה'ת"ף (1720) באיסטנבול, והיה תלמידו של הרב חיים אבולעפיה.

עלה לארץ ישראל בגיל תשע, וישב בעיר צפת 25 שנה, שם נחשב לראש החכמים.

בשנת 1755 חזר לאיסטנבול בה שימש כדיין. לאחר רעידת האדמה בצפת בשנת 1760, נסע כשד"ר לאירופה, על מנת לאסוף כספים לטובת תושבי צפת, שנותרו מחוסרי גג. בין השאר ביקר בעיר פראג, שם נפגש עם הרב יחזקאל לנדא בעל השו"ת "נודע ביהודה", אשר מזכיר אותו בתשובותיו. כן היה ידיד קרוב של הרב חיד"א.

משנת 1776, נקרא לכהן ברבנות העיר איזמיר, שם כיהן כ-17 שנה.

לעת זקנתו, בשנת 1793 חזר לצפת, בה נפטר כעבור שנה, בחורף 1794.

## פעילותו
רבי חיים מודעי, נחשב לאחד מגדולי המשיבים בדורו, ואת תשובותיו פרסם בספר השו"ת "חיים לעולם". כמו כן תשובותיו התפרסמו בספרי חכמי דורו. היה בקי בגאומטריה ובדקדוק, ופרסם הגהות לסידור התפילה, רבים מכתביו נשארו בכתב יד, והם מתפרסמים מדי פעם.

הרב מודעי חיבר גם שירים, ביניהם שירים מיוחדים, אותם חקקו עשירי איסטנבול היהודים, על קטע הקיר בשער ביתם, אשר לא טוייח כזכר לחורבן בית המקדש. שירים אלו כונו על ידו בלשון סגי נהור במונח המקראי בהרת הבית.

## חיבוריו
* **[http://beta.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=32493&pgnum=1 טיב גיטין]** - על גיטין (באתר Hebrewbooks), נדפס בירושלים, ה'תרל"ה, בדפוס יואל משה סלומון.
* **חיים לעולם** - שו"ת, שני כרכים. , איזמיר ה'תרל"ט. , איזמיר ה'תרמ"ה. נדפסו על ידי הרב נסים חיים משה מודעי שהוסיף בהם את חיבורו "מימר חיים".
* תשובות ממנו נדפסו בספרי חכמי דורו: שו"ת חיים שאל לחיד"א ח"ב סימן כ': שלש תשובות. נהרות דמשק לרבי שלמה קאמונדו (שאלוניקי תקל"ס) אורח חיים סימן ב', מאמר המלך לרבי רפאל אברהם מצליח (שאלוניקי תקס"ח) בסוף הספר, אשדות הפסגה לרבי יוסף נחמולי (שאלוניקי תק"ך) חושן משפט סימן ד, בית ישחק על הרמב"ם לרבי יצחק גאטיניו הלכות מכירה פרק ג' הלכה י"א דף ק'.
* שיר נגד עישון הסיגריות או כפי שנקרא אז שתית הטוטון. השיר נדפס בספר עבודה תמה לרבי יהושע בנבנשתי ירושלים תרס"ג.
* שיר "ה' שמעתי שמעך" - שיר הקבל לשיר המקורי המיועד כהקדמה לחזרת הש"ץ בשחרית של ראש השנה. ר' חיים חיבר עוד שירים באותם משקל, סגנון ופזמון גם לשחרית, מוסף ומנחה של ראש השנה ויום כיפור. השירים מודפסים במחזור לר"ה ויוהכ"פ התימניים (נוסח שאמי).

## קישורים חיצוניים

* "רשות" למוסף בנוסח הספרדים, מהרב חיים מודעי, באתר דעת
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
מודעי, חיים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשוני האחרונים
קטגוריה:איזמיר: רבנים
קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים טורקים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1720
קטגוריה:נפטרים ב-1794
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
לוקסור

**לוקסור** (בערבית: **الْأُقْصُر**; בערבית מצרית: **الاقصر**, תעתיק מדויק: **אלְאֻקְצֻר**) היא עיר במצרים העליונה (דרום מצרים) ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר משתרעת על פני 43 קמ"ר על הגדה המזרחית של נהר הנילוס כ-500 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 284,952 בני אדם, ובכך היא העיר השנייה בגודלה במצרים העליונה, אחרי אסואן. 

העיר לוקסור שוכנת במקומה של העיר  העתיקה תבאי ומשום כך היא מכונה לעיתים "המוזיאון הפתוח הגדול בעולם". בין השאר נמצאים בשטח העיר בת-ימינו אתרי המקדשים של כרנכ ומקדש לוקסור. מעברו השני של נהר הנילוס, על הגדה המערבית, ניצבים המקדשים והקברים של הנקרופוליס של תבאי, הכוללים את עמק המלכים, עמק המלכות, הרעמסאום וכן את אתר דיר אל-בחרי, הכולל את מקדש חתשפסות. אלפי תיירים מכל קצווי תבל פוקדים את האתרים הארכאולוגיים של העיר והתיירות מהווה מקור הכנסה חשוב לעיר המודרנית.

## היסטוריה
 
לעיר נודעה חשיבות החל ב: לאחר שהגיעה אליה אוכלוסייה עשירה ומבוססת, נודעה תבאי כמרכז החכמה, האמנות, הדת, התרבות והכוח הפוליטי של מצרים. העיר המשיכה להוות את המרכז הדתי של מצרים עד ל, כשהאל הראשי היה אמון (לו מוקדש המקדש בכרנך שמצפון ללוקסור). לאחר שהעיר נהרסה על ידי אשורבניפל מלך אשור, היא שוקמה ב. אוכלוסיות נוצריות החלו להגיע לעיר ובנו בה מספר מנזרים. 

ב-17 בנובמבר 1997 בוצע במקדש חתשפסות שבסמוך לעיר, פיגוע שנודע בשם "טבח התיירים בלוקסור", בו רצחה חוליה של ארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה 62 איש, כולל 58 תיירים. בעקבות הפיגוע נפגעה מאוד התיירות בעיר בשנים שלאחר מכן, והממשלה המצרית תגברה משמעותית את מערך האבטחה בעיר ובאתריה.

## כלכלה
כלכלתה של העיר, כמו גם ערים נוספות במצרים, תלויה במידה רבה בתנועת התיירות לעיר. ענף תעסוקה עיקרי נוסף הוא חקלאות, במיוחד גידול קנה סוכר. בסמיכות לעיר מצוי נמל תעופה בינלאומי.

## ערים תאומות
* 

## גלריה

Egypt.LuxorTemple.02.jpg|פסל פרעוני במקדש לוקסור
Egypt.LuxorTemple.River.01.jpg|שרידי מקדש לוקסור ולידו מסגד על גדת נהר הנילוס
Luxor, Sharia Mahattat, Egypt, Oct 2004.jpg|רחוב תחנת הרכבת בלוקסור
Balloon over Luxor - Egypt.jpg|כדור פורח מעל לוקסור


## ראו גם
* כרנכ
* אסואן
* ממפיס (מצרים)

## קישורים חיצוניים

* 
* לוקסור, באתר משרד התיירות של מצרים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: ערים
קטגוריה:מצרים: תיירות
קטגוריה:מחוזות מצרים: ערי בירה
נייר דבק

**נייר דבק **הוא רצועת נייר שבצידה האחד נמצא דבק אורגני יבש. כדי להשתמש בנייר זה יש להרטיב את הדבק בצד הדביק ולאחר מכן להצמידו למקום בו רוצים להדביקו. 

נייר דבק משמש היום בעיקר לבולי דואר ולחיבורי קופסאות קרטון ומוצרי אריזה מנייר. בעבר שימש לתיקון של ניירות קרועים ולמדבקות. סרטים דביקים עשויים נייר דבק היו גם בשימוש משרדי.
 
יתרונו של נייר הדבק הוא בכך שלאורך זמן הדבק שלו לא מתייבש, נחלש ונושר כמו המדבקות הנדבקות מעצמן. כן אפשר בקלות להמיסו במים, זאת בניגוד לניירות או הסרטים הדביקים הנפוצים כיום, הגורמים נזק לאובייקט המודבק. חסרונו של נייר הדבק הוא ששקיפותו מוגבלת ובדרך כלל הוא אטום.

נייר דבק השקוף שווק לראשונה על ידי חברת 3M בשנת 1930.

## ראו גם

*סרט דביק
## קישורים חיצוניים
* הדבקת עטיפות למחברת בנייר דבק, באתר נוסטלגיה
* הדבקת נייר דבק על חלונות במלחמה, באתר נוסטלגיה

קטגוריה:ציוד משרדי
קטגוריה:סרטי דבק
דבק
אפיון מערכת מידע

**אפיון מערכת מידע** הוא שלב חשוב בראשית פיתוחה של מערכת מידע.

לאחר שהוחלט על פיתוח של מערכת חדשה או שינוי של מערכת קיימת, נדרש להגדיר מה המערכת אמורה לעשות. במילים אחרות, אילו שירותים המערכת תספק למשתמשים שלה ולבעלי העניין. את אוסף הדרישות, שחלקן מתייחסות ליכולות המערכת, חלקן מתייחסות לרמת ואופן הביצוע של יכולות אלו וחלקן כלליות, מרכזים במסמך הנקרא "אפיון המערכת" או "מפרט תוכנה/מערכת". כאשר לקוח מזמין מערכת בחברת פיתוח תוכנה, במידה ועדיין לא קיים אפיון - השלב הראשון שחברת הפיתוח תבצע הוא יצירת האפיון. מאידך, עדיף להגדיר את הדרישות באמצעות מסמך אפיון לפני ההתקשרות עם החברה. דבר זה מבטיח, שלשני הצדדים ברור יותר מה תכולת העבודה, ולמעשה, זה מעין חוזה ותיאום ציפיות בין הצדדים, שמגדיר לחברת הפיתוח את גבולות ותחום עבודתה ומבטיח ללקוח שיקבל תמורה מלאה והולמת עבור מה ששילם.

בהקבלה בין ענף פיתוח התוכנה לענף הבניין, ניתן לומר שאם התוצר הסופי שבו אנו מעוניינים הוא בניין משרדים, הרי שהאפיון מהווה את תוכנית העבודה העקרונית לבניית בניין זה. כשם שתוכנית עבודה לבניין תכיל פרטים כלליים לגבי גודל הבניין, התשתיות הנדרשות, התקציב הנדרש וכו', כך גם יכיל האפיון את סדר גודל המערכת, התשתיות הנדרשות (כדוגמת חומרה, מוצרי תשתית אפליקטיבית) ועוד.

לרוב, במיוחד בגופים מקצועיים, תפורט תוכנית האפיון במסמך אפיון, המהווה תוצר של תהליך ניתוח מערכות מידע. המסמך יכלול בין היתר את תיאור המצב הקיים, זיקה למערכת קודמת, בעיות שהמערכת אמורה לפתור ובעיות שהיא עלולה ליצור. כלי עזר לניתוח מערכות מידע הוא תרשים זרימת נתונים.

## לקריאה נוספת
* פרץ שובל, **תכנון ניתוח ועיצוב מערכות מידע**, מהדורה שנייה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015

## ראו גם
* SRS (מפרט דרישות תוכנה)
* דרישה (הנדסת תוכנה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מערכות מידע
דראגוש וודה

**דראגוש** (ברומנית: **Dragoş**) הוא מייסד נסיכות מולדובה ושליטהּ הראשון.

## ביוגרפיה
דראגוש היה אציל ממחוז מרמורש, שלפי הכרוניקות הרומניות, יצא לציד בשנת 1352 וברדיפתו הארוכה אחרי ביזון הגיע לנהר מולדובה, שם נפל הביזון לידיהם. הם עשו סעודה גדולה מבשר הביזון ולאחר מכן החליטו להישאר במקום, כי הוא מצא חן בעיניהם. דראגוש כינה את הנחל בשם מולדובה (יש אומרים שעל שם כלבתו, **מולדה**) ומשם הנחל נגזר שם הארץ.

דראגוש הקים שלטון עצמאי, כפוף רק למלך הונגריה והביא מתיישבים רומנים ממחוז מרמורש. בניגוד למה שכתוב בכרוניקות ההיסטוריונים טוענים שהארץ לא הייתה ריקה, היו במקום תושבים, כנראה רומנים, ויחד עם המתיישבים החדשים יצרו את הישות המדינית ששמה מולדובה.

דראגוש שלט שנתיים עד מותו ואת השלטון ירש בנו, סאס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי מולדובה
קטגוריה:נפטרים ב-1353
סאס וודה

**סאס** (ברומנית: Sas), השליט השני של נסיכות מולדובה (1358-1354), בנו של דראגוש וודה ואביהם של באלק Balc, דראג Drag, דראגומיר Dragomir ושטפאן Ştefan.

סאס עלה לשלטון נסיכות מולדובה בשנת 1354, לאחר מות אביו, דראגוש. 
בדומה לאביו מלך בחסות מלך הונגריה, לאיוש הגדול. מולדובה שימשה באותה עת מעין מארקה למטרת הגנה על הממלכה ההונגרית בעיקר מפני אורדת הזהב הטטרית. 
כעבור 5 שנים מת סאס ואת השלטון ירש בנו **[[באלק]]** שהודח באותה שנה על ידי בוגדאן הראשון.
משפחות האצילים ההונגרית **דראגפי** ו**בלאלפי**  הן צאצאי בניו של סאס, דראג ובאלק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:רומנים מטרנסילבניה
קטגוריה:נפטרים ב-1357
תחנת הרכבת להבים – רהט

**תחנת הרכבת להבים – רהט** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת במועצה המקומית להבים הסמוכה לעיר רהט על מסילת הדרום ובסמוך למחלף עידן הנגב. התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו נהריה - באר שבע מרכז.

## היסטוריה
המכרז להקמת התחנה, בנקודה שבה כבר הייתה תחנת רכבת תפעולית, פורסם בשנת 2004. לאחר שהועלו במועצה בקשות רבות להקמת תחנת רכבת לנוסעים במקום. בניית התחנה החלה בשנת 2005. התחנה נפתחה ב-24 ביוני 2007.
בחודש הראשון להפעלת התחנה קיימו תושבי העיר רהט הסמוכה הפגנות למען שינוי שם התחנה מ"להבים" ל"להבים – רהט".
רכבת ישראל נענתה לבקשת התושבים ושינתה את שם התחנה ללהבים – רהט בתאריך 27 באוגוסט 2007.

## מבנה התחנה
בתחנה יש שלוש מסילות ושני רציפי צד: שתי מסילות צמודות לרציפים ומסילה שלישית לא פעילה שהייתה אמורה לשמש למעקף של רכבות משא ורכבות מהירות אך לא הושלמה.

מרכז|200px|תרשים התחנה

[ממוזער|שמאל|250px|התחנה בבנייתה (מבט מ[כביש 31)]]
[ממוזער|שמאל|250px|תחנת הרכבת והישוב [להבים, דצמבר 2020]]
[ממוזער|מרכז|250px|תחנת הרכבת והישוב [להבים, יוני 2022]]

## שירות רכבות בתחנה

בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו נהריה - באר שבע מרכז.

## קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
ישנם מספר קווי אוטובוס העוברים בסמוך לתחנה המקשרים אותה עם להבים עצמה, רהט וישובי האזור. כל הקווים מלבד קו 400 אינם נגישים לנכים.

## קישורים חיצוניים

* תחנת הרכבת להבים - רהט באתר רכבת ישראל
* תחנת רכבת להבים-רהט באתר ארמון אדריכלים ומתכנני ערים
* 
* 
* תיאור המאבק לשינוי השם בפסק הדין בבג"ץ

## הערות שוליים

להבים - רהט
להבים - רהט
קטגוריה:הנגב: מבנים
קטגוריה:רהט: תחבורה
קטגוריה:להבים: תחבורה
קטגוריה:רהט: מבנים
קטגוריה:ישראל: תחנות רכבת לפי עיר
תחנת הרכבת קריית גת

**תחנת הרכבת קריית גת** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר קריית גת על מסילת הדרום בסמוך לאזור התעשייה של העיר. התחנה המהווה כתחנת ביניים בקו נהריה - באר שבע מרכז ובקו כרמיאל - באר שבע מרכז. מדרום לתחנה מתפצלת מסילת חלץ המגיעה לאשקלון ומשמשת רק לרכבות משא.

## היסטוריה
מסילת הברזל לבאר שבע הושלמה בתחילת 1956, כאשור נתיב המסילה נבחר כדי לעבור בתחנה בקריית גת. הרכבות לבאר שבע החלו לעצור בקריית גת ביוני 1956 ועברו במקום בשנים 1958–1960 שתי רכבות בכל יום לכל כיוון ובשנת 1967 ארבע רכבות לכל כיוון.
תחנת הרכבת קריית גת נפתחה ב-21 ביולי 1960, בטקס בנוכחות שר התחבורה יצחק בן אהרן. התחנה תוארה כקטנה וכפרית. התחנה נסגרה אחרי 19 שנה (1979) ביחד עם סגירת קו נען - באר שבע לשירות נוסעים. הקו נפתח מחדש ב-1997 ושופץ ב-1999. שיפוץ נוסף של התחנה נערך בין השנים 2004–2006.

## מבנה התחנה
בתחנה יש ארבע מסילות ושני רציפי אי (ארבעה רציפים).
היציאה אפשרית באמצעות המעבר התת-קרקעי וגשר הולכי רגל.

מרכז|200px|תרשים התחנה

## שירות רכבות בתחנה

*בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו נהריה - באר שבע מרכז. 
*בתחנה עוצרות רכבות בשעות השיא פעם בשעה לכל כיוון בקו באר שבע מרכז - כרמיאל.
*זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-40 דקות.

## קווי אוטובוס לתחנה
**מקרא סימנים:**
*♿ - אוטובוס נגיש
*🛡️ - אוטובוס ממוגן ירי

## מתחם ציוד הנדסי מסילתי ושלוחות תעשייתיות
ממזרח לתחנת נוסעים נמצא מתחם ציוד הנדסי מסילתי עם מבנה מסילאים. דרומית לתחנת נוסעים יוצאות מספר שלוחות: למתחם ציוד הנדסי מסילתי, למסוף פלדה ולממגורות.

## קישורים חיצוניים

* תחנת הרכבת קריית גת באתר רכבת ישראל
* 

## הערות שוליים

קריית גת
קריית גת
קטגוריה:קריית גת: תחבורה
קטגוריה:קריית גת: מבנים
קטגוריה:ישראל: תחנות רכבת לפי עיר
קריית גת