open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בה ג'י צ'ואן

**בה-ג'י צ'ואן** (בסינית: **八極拳**, באנגלית: **Baji Quan**, בתרגום חופשי: "אגרוף שמונת הקיצונים") היא סגנון של וו-שו שמקורה במחוז חביי שבמזרח סין. זוהי אמנות לחימה המתמחה בהכאה בטווחים קצרים, תוך שימוש בכוח גוף מלא ובטכניקות הטלה, אגרופים ומכות מרפק.

## תרגול
הכאה היריב בבה-ג'י נעשית באמצעות כל חלקי הגוף, ומכאן שם האמנות. "שמונת הקיצונים" מתייחסים לשמונת חלקי הגוף עמם לוחם העוסק באמנות זו יכול להכות את יריבו - ראש, כתף, מרפק, כף יד, גב\בטן, מותן, ברך וכף הרגל. המכות עצמן נעשות ברצפים וקומבינציות של התקפות מתפרצות, וסוג הכוח בו נעשה שימוש מכונה פה ג'ין (באנגלית: **Fa Jin**). זהו סוג כוח הדומה לזה הנראה באמנויות סיניות מסורתיות אחרות, כגון שינג אי צ'ואן. סגנון הבה-ג'י צ'ואן מכיל בתוכו הרבה סדרות תנועה (**套路**) שחלקן יותר עתיקות כמו ה-"מבנה הקטן" (**小架**) ו-"המבנה הגדול" (**单打**)' וחלקן יותר חדשות כדוגמת ה-נמר השחור המסתובב (**黑虎反**) ושינג פי (**行批**), אשר התווספו על ידי מורים מוכשרים בדורם. בנוסף לסדרות ביד ריקה ישנם גם כלי נשק הנלמדים בסגנון הבה-ג'י, ובראשם החנית הגדולה (**大枪**), אשר מעבר לפיתוח לטכניקות לחימה בחנית גם מתרגלת ובונה מערכי שרירים הפועלים יחדיו בטכניקות ללא נשק תחת העקרונות של "שש-ההרמוניות" (שהוא גם עיקרון תנועה מרכזי ב-שינג אי צ'ואן, טאי ג'י צ'ואן ו-בה גוואה ז'אנג). על פי המסורת אורך החנית נע בין 3.5 ל-5 מטרים.

## היסטוריה
היסטוריונים ומורים מסוימים (כגון ליו יון-צ'יאו המנוח) מעריכים כי בעבר, בה-ג'י צ'ואן ואמנות לחימה נוספת, פי-גואה ז'אנג, היו אמנות אחת. כיום אמנויות אלה נלמדות בנפרד, אך משום שמאפייניהן משלימים זה את זה (פיגואה מתמחה בלחימה בטווחים ארוכים, ואילו בה-ג'י בלחימה בטווחים קצרים), מורים רבים נוהגים ללמוד וללמד אמנויות אלה יחדיו. כיום קיימים מספר זרמים של בה-ג'י, הידועים לפי שמות המשפחות בהם עברו לאורך הדורות: האן, חואו, ג'י, לי, מא, צ'יאנג, וו (זרם הקשור למיעוט המוסלמי-סיני "חוי"), וכן הזרם של ליו יון-צ'יאו. זרם נוסף של בה-ג'י התפתח בשלב מאוחר יותר בהרי וודאנג, וכיום נלמד ומלומד שם על ידי נזירים מקומיים.

בה-ג'י צ'ואן התפרסמה ברבים בסין במאה ה-20 כאמנות לחימה ששימשה הרבה שומרי ראש של פוליטיקאים בכירים, בהם הן  מנהיגי הקוומינטנג הלאומניים והן בכירי המפלגה הקומוניסטית. המיעוט המוסלמי בסין (החוי) שמר ופיתח זרם ייחודי משלו של אמנות זו. כיום נפוצה בה-ג'י צ'ואן ברחבי העולם, ומצויה בין השאר גם במדינות צפון אירופה ומערבה, יפן, ארצות הברית וישראל.

## קישורים חיצוניים

* בה-ג'י צ'ואן - ערוץ באתר יוטיוב בו מצויים כמה עשרות סרטונים של האמנות, בביצועו של ג'ואו ג'ינגשואן - מורה המלמד אמנות זו בעיר טיאנג'ין בצפון סין.
* "זו היא בה-ג'י צ'ואן" - סרטון באתר יוטיוב בו מודגם חלק נרחב מהאמנות על ידי מספר אמני לחימה.

קטגוריה:אמנויות לחימה
תקיפת מטוס אל על בציריך

ממוזער|מטוס בואינג 720, ברישום 4X-ABB, אשר הותקף בציריך, בתמונה משנת 1980
**תקיפת מטוס אל על בציריך** התרחשה ב-18 בפברואר 1969. חוליה בת ארבעה מחבלים, חברי ארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין" תקפה מטוס בואינג 720 של חברת אל על, שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. בהתקפה נהרג איש צוות, נפצעו מספר אנשי צוות ונגרם נזק למטוס, אך נמנע אסון כבד בזכות המאבטח שהיה במטוס, מרדכי רחמים, שירה לעבר התוקפים והרג את ראש החוליה.

חוליית המחבלים ארבה למטוס בואינג 707 של חברת אל על, שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. באותה עת שהו במטוס 17 נוסעים ו-11 אנשי צוות. המחבלים היו מצוידים ברובי AK-47 (קלשניקוב) וברימוני יד. יריות המחבלים פגעו בתא הטייס ובגוף המטוס, וכתוצאה מכך נפצע קשה חניך הטיס, יורם פרס וכעבור כחודש מת מפצעיו. מאבטח המטוס, מרדכי רחמים, לוחם בסיירת מטכ"ל בעברו, רץ לתא הטייס וירה לעבר התוקפים מחלון תא הטייס, ולאחר מכן יצא מהמטוס באמצעות מגלשת החירום שבדלת האחורית, והמשיך בקרב יריות עם התוקפים. הוא הרג את ראש החוליה, והמאבק הסתיים רק כשהגיעו למקום כוחות הביטחון השווייצרים.

רחמים נעצר על ידי משטרת שווייץ, יחד עם חברי חוליית המחבלים. על המחבלים נמצאו נשק וחמרי נפץ רבים, וכן עלונים בגרמנית הפונים אל העם בשווייץ ומסבירים את מטרות הפעולה, תוך השוואתה לפעולתו של וילהלם טל. בחקירה התברר שהמחבלים הגיעו לשווייץ מדמשק, והנשק וחומרי הנפץ הגיעו לשווייץ בדואר דיפלומטי של אחת ממדינות ערב.

בחקירתו הודה רחמים שהוא איש שירותי הביטחון של ישראל. לאחר כחודש במעצר שוחרר רחמים בערבות עד לתחילת משפטו, ושב לישראל.

ב-27 בנובמבר 1969, נפתח בווינטרטור שבשווייץ משפטם של רחמים ושלושת המחבלים. מדינת ישראל שלחה את פרקליט המדינה, גבריאל בך, לטפל בהגנתו של רחמים. נגד שלושת המחבלים, אמינה דחבור, איברהים תופיק ומוחמד עבד אל-הוג'ה הוגש כתב אישום בן שבעה סעיפים, ובראשם הריגת אדם בכוונה תחילה. כתב האישום נגד רחמים כלל שני סעיפים: הריגת אדם בכוונה מתוך התרגשות חמורה בנסיבות המצדיקות את ההתרגשות ופעולה בלתי חוקית מטעם מדינה זרה. במהלך המשפט נאלצה ישראל להודות לראשונה שלטיסות אל על מתלווים אנשי ביטחון, כדי לסכל חטיפות וטרור אווירי. ב-23 בדצמבר 1969 הסתיים המשפט. רחמים זוכה בדין, ושלושת המחבלים נידונו לשתים עשרה שנות מאסר, אך שוחררו בספטמבר 1970 בתמורה לשחרור בני ערובה מחטיפת המטוסים לשדה דוסון.

## ראו גם
*תקיפת מטוס אל על באתונה

## קישורים חיצוניים
* סקירת האירוע באתר שירות הביטחון הכללי

## הערות שוליים

ציריך
קטגוריה:פיגועי ירי
קטגוריה:פיגועים נגד מטוסים ישראליים
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קטגוריה:ציריך (קנטון)
קטגוריה:החזית העממית לשחרור פלסטין: פיגועים
קטגוריה:פעולות טרור ב-1969
זילברשטיין

**זילברשטיין** (בגרמנית: **Silberstein**) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי, פירושו מגרמנית- "אבן כסף" (מטיל כסף).

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
אריתריאה במשחקים האולימפיים

**[[אריתריאה]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת סידני (2000), שנערכה שבע שנים לאחר שקיבלה את עצמאותה מאתיופיה.

לשלוש האולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה שלחה אריתריאה רק ספורטאים מתחום האתלטיקה, ענף בו באופן מסורתי זוכות שכנותיה במזרח אפריקה בהישגים גבוהים, ולאולימפיאדת לונדון (2012) שלחה לראשונה גם רוכב אופניים. באולימפיאדת אתונה (2004) זכה זרסנאי טדסה במדליית ארד בריצת 10000 מטר. עד כה, זוהי המדליה האולימפית היחידה בה זכה ספורטאי המייצג את אריתריאה. טדסה גם סיים במקום השביעי בריצת 5000 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים טדסה במקום החמישי בריצת 10000 מטר. ספורטאים אריתראים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את יארד אסמרום, שסיים במקום השמיני בריצת המרתון, ואת קידאנה טדסה, אחיו של זרסנאי טדסה שסיים במקום העשירי בריצת 5000 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים טדסה במקום השישי בריצת 10000 מטר, וטקלמריאם מדהין סיים במקום השביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בלט רץ המרתון גירמיי גבריסלסי, שסיים במקום הרביעי. זרסנאי טדסה סיים במקום השמיני בריצת 10000 מטר, ונגוסה טספלדט סיים במקום התשיעי

אריתריאה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) בענף סקי אלפיני.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* אריתריאה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אריתריאה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
The X Factor (אלבום)

**The X Factor** הוא אלבום האולפן ה-10 של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן. זהו האלבום הראשון בו השתתף הסולן החדש בלייז ביילי שהחליף את ברוס דיקינסון לאחר שזה האחרון פרש.

בעטיפת האלבום נראה קמע הלהקה, אדי, כאשר הוא נמצא בתוך סוג של מתקן עינויים בו הוא עובר לובוטומיה. בחלק מההוצאות של האלבום, יצאה עטיפה אחרת, בה רואים את אדי ממרחק רב בתוך מכשיר עינויים, מאחוריו נמצא איקס גדול.

ה-X בשם האלבום מציין את העבודה שזהו אלבומה העשירי של הלהקה (בספרות רומיות, X הוא עשר).

זהו האלבום השני של איירון מיידן שבו אין שיר הנושא את שם האלבום (הראשון היה Piece Of Mind).

אלבום זה קודר יותר בהשוואה לאלבומים הקודמים בגלל בעיות האישיות של האריס בזמן כתיבתו ובראשן גירושיו, דבר הניתן לראות גם בתמונת הקאבר לאלבום.

האלבום לא זכה להצלחה רבה עם צאתו וקיבל ביקורות רבות מאת המעריצים של איירון מיידן, שהתקשו לקבל את הסולן החדש והסגנון החדש אותו הביא לאיירון מיידן.

## נושאי שירים
שני השירים שיצאו כסינגלים מהאלבום הם "Man on the Edge" ו-"Lord of the Files". שני אלה, ביחד עם "Sign of the Cross" נשארו ברשימת השירים אותם מבצעים איירון מיידן בהופעות חיות גם לאחר חזרתו של ברוס דיקינסון ללהקה בשנת 1999. את שני האחרונים ניתן למצוא באלבומים חיים- גרסה חיה של "Sign of the Cross" ניתן למצוא באלבום ההופעה Rock in Rio ואת "Lord of the Flies" באלבום ההופעה Death on the Road

"The Edge of Darkness" מבוסס על ספרו המפורסם ביותר של ג'וזף קונרד, לב המאפליה, "Man on the Edge" על סרט בשם "Falling Down" משנת 1993. השיר "Lord of the Flies" מבוסס על הספר בעל אותו שם, בעל זבוב.

השיר "Sign of the Cross" מספר על איש הסובל מהאינקוויזיציה הספרדית. כמו כן השיר משתמש בציטוטים מספרו של אומברטו אקו, שם הוורד. זהו הוא השיר השני הארוך ביותר של איירון מיידן באורך כולל של 11:17, כאשר רק "Rime of the Ancient Mariner" מהאלבום Powerslave עולה עליו באורכו.

## רשימת השירים

## השתתפו באלבום
*בלייז ביילי - סולן
*סטיב האריס - גיטרה בס
*דייב מארי - גיטרה חשמלית
*יאניק גרס - גיטרה חשמלית
*ניקו מק'בריין - תופים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפן ביתי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI רקורדס
סנדרה קים

**סנדרה קים** (בצרפתית: **Sandra Kim**; נולדה בשם **סנדרה קלדרון** (**Sandra Caldarone**) ב-15 באוקטובר 1972) היא זמרת בלגית, שייצגה את ארצה באירוויזיון 1986 שנערך בנורווגיה וזכתה במקום הראשון.

## ביוגרפיה
קים נולדה למשפחה ממוצא איטלקי בעיירה מונטנייה הסמוכה ללייז'. היא החלה לשיר בגיל 7.

ב-1985 השתתפה בפסטיבל סאן רמו כחלק מלהקת "מיוזיק קלאב". שנה אחר כך, נבחרה, מבין 130 מועמדים, לייצג את בלגיה בתחרות האירוויזיון שנערכה בברגן, עם השיר "J'aime la vie" ("אני אוהבת את החיים"). אף על פי שלפי מילות השיר ניתן היה לחשוב כי קים בת 15, היא הייתה רק בת 13 וחצי בזמן התחרות, משכך, קים היא הזוכה הצעירה ביותר אי פעם בתחרות האירוויזיון. שיא זה לא צפוי להישבר גם בעתיד, מאחר שכללי התחרות שונו, וכיום אסורה השתתפותם של מי שגילם אינו עולה על 16. קים קיבלה נקודות מכל המדינות שהשתתפו בתחרות, וסיימה במקום הראשון עם 176 נקודות, בפער של 36 נקודות מהשיר השווייצרי שסיים במקום השני. זו הייתה הזכייה הראשונה של בלגיה באירוויזיון, והיחידה עד כה.

הסינגל "J'aime la vie" נמכר בכ-1.4 מיליון עותקים ברחבי העולם, כרבע מהם בבלגיה. קים שרה אותו גם בפסטיבל ימאהה למוזיקה שנערך בטוקיו, וחלקה במקום השני עם ארוס רמאצוטי (במקום הראשון זכתה סטייסי לטיסו). האלבום שכלל את השיר, ונשא אף הוא את השם "J'aime la vie" נמכר בכ-60 אלף עותקים, והגיע למעמד של אלבום פלטינה. לאחר ניצחונה בתחרות האירוויזיון, בית הספר בו למדה נהיה לבית ספר מבוקש.

מאז ניצחונה באירוויזיון לא זכתה קים להצלחות. היא הקליטה מספר אלבומים בשנות ה-80 וה-90, אך הם נכשלו מסחרית: "Bien dans ma peau" (1988, אף ששלושת הסינגלים הראשונים מתוכו הגיעו למעמד של תקליט זהב), "Balance tout" (1991), "Les Sixties" (1993), "Onvergetelijk" (1997) ו-"Heel diep in mijn hart" (1998).

בין 1990 ל-1992 הנחתה לצדו של אלן סימון את תוכנית המוזיקה "10 Qu'on Aime" בערוץ RTL-TVI. ב-1999 גילמה את דמותה של אפונין בהפקת תיאטרון של "עלובי החיים".

ב-2005 הופיעה בשיר היובל באירוויזיון, וביצעה את השיר "Non ho l'età" שזכה באירוויזיון 1964.

קים שרה את שיר הפתיחה של סדרת האנימציה "היה היה - החיים", שזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם.

ב-2020 קים השתתפה ב"זמר במסכה בלגיה" וזכתה במקום הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בלגים ממוצא איטלקי
קטגוריה:זוכי האירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1986
קטגוריה:היה היה
קטגוריה:נציגי בלגיה באירוויזיון
קטגוריה:זמרות בלגיות
קטגוריה:זמרים השרים בצרפתית
קטגוריה:זמרות פופ בלגיות
קטגוריה:בלגיות שנולדו ב-1972
ג'ודי הנרי

**ג'ודי קלייר הנרי** (באנגלית: **Jodie Clare Henry** נולדה ב-17 בנובמבר 1983). היא שחיינית עבר אוסטרלית, אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בעלת 3 מדליות זהב אולימפיות. אלופת עולם בעלת 8 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחי שליחות 4x100 חופשי ומעורב.

## ביוגרפיה
הנרי נולדה בבריזביין, קווינסלנד. היא החלה להתאמן בגיל 14,  תחת הדרכתה של שנון רולסון ביחד עם אליס מילס. ב-2006 לאחר 9 שנים היא עברה להתאמן תחת הדרכתו של ג'ון פולי.

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה הנרי ב-4 מדליות מהן 2 זהב. מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:39.78 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.50 דקות). מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי (25.32 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי (54.55 שניות).

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה הנרי במדליית כסף ובשתי מדליות ארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי 54.58 שניות, אחרי האנה-מריה ספלה מפינלנד (54.37 שניות) ולפני ג'ני תומפסון מארצות הברית (54.65 שניות). מדליות ארד,  במשחה לשליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.83 דקות, אחרי ארצות הברית (3:38.09 דקות) וגרמניה (3:38.73 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.37 דקות, אחרי סין (3:59.89 דקות) וארצות הברית (4:00.83 דקות).

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה הנרי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.84 שניות, לפני אינגה דה ברוין מהולנד (54.16 שניות) ונטלי קוגלין מארצות הברית (54.40 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 53.52 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:35.94 דקות, לפני ארצות הברית (3:36.39 דקות) והולנד (3:37.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.32 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.12 דקות) וגרמניה (4:00.72 דקות).

### אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הנרי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.18 שניות, לפני מאליה מטלה מצרפת וקוגלין שתיהן קבעו את אותה תוצאה (54.74 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.32 דקות
, לפני גרמניה (3:38.24 דקות) וארצות הברית (3:38.31 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה במוקדמות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הנרי בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 3:35.48 דקות לפני ארצות הברית (3:35.68 דקות) והולנד (3:36.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה במוקדמות. בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.96 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.21 שניות.

עקב פציעה נמנע ממנה להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 2009. היא פרשה משחייה תחרותית לאחר מכן בשנת 2009.

הנרי נשואה לטים נוטינג, שחקן כדורגל.

## הישגים ותארים
* הנרי זכתה ב-7 מדליות בתחרויות השחייה של משחקי חבר העמים הבריטי מתוכן 4 מדליות זהב. 
* בשנת 2004 זכתה הנרי בתואר שחיינית השנה באזור האוקיינוס השקט.

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופות עולם בשחייה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אוסטרליות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אוסטרליות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי אוסטרליות
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1983
סוברמניק

"**סוֹבְרֵמֶנִיק**" (ברוסית: **Современник**, "בן זמננו") היה מגזין בשפה הרוסית שיצא לאור בסנקט פטרבורג בין השנים 1836–1866, והוקדש לספרות ולאקטואליה.

## תקופת פושקין

המגזין נוסד על ידי אלכסנדר פושקין בשנת 1836, והחל לצאת לאור 4 פעמים בשנה. במגזין פורסמו יצירות של ניקולאי גוגול, וסילי ז'וקובסקי, פיודור טיוטצ'ב וסופרים נוספים. למגזין לא הייתה תפוצה גדולה. לאור העובדה שהיו לו רק 600 מינויים, הוא לא נשא רווחים ולא היה כסף לשלם את שכר העובדים. את המהדורות האחרונות מילא פושקין ביצירותיו, שעל פי הרוב התפרסמו בעילום שם. לאחר פטירתו, המשיכה קבוצת סופרים בהוצאת המגזין עד לשנת 1846. בסוף 1846 נמכר המגזין לניקולאי נקראסוב.

## תקופת נקראסוב
בסוף שנת 1846 עבר המגזין לבעלותו של ניקולאי נקראסוב, והחל לצאת אחת לחודש. בשנים 1847–1848 העורך הראשי היה אלכסנדר ניקיטנקו. הפרוגרמה של המגזין ועמדותיו הוגדרו על ידי ויסאריון בלינסקי.

נקראסוב שיתף בהוצאת המגזין את איוון טורגנייב, איוון גונצ'רוב, אלכסנדר הרצן, לב טולסטוי וסופרים נוספים. בנוסף לכך, פורסמו תרגומים של סופרים אירופיים כמו צ'ארלס דיקנס, ז'ורז' סאנד, ויליאם מייקפיס תאקרי ועוד.

תקופת 1852–1862 נחשבת לתקופת הזוהר של הירחון. בשנים 1859–1861 התנהל מעל דפי כתב העת ויכוח עם "קולוקול" של אלכסנדר הרצן על דרכי ההתפתחות של הדמוקרטיה ברוסיה.

בשנת 1853 היה ניקולאי צ'רנישבסקי, במקביל לנקראסוב,  בין העורכים המובילים במגזין. הוא הביא למערכת את ניקולאי דוברוליובוב, מבקר ספרות ופובליציסט ידוע בדעותיו האנטי-שלטוניות. בהדרגה החל המגזין להיות מרכזם של המהפכנים הרוסים. כתוצאה מכך, עזבו אותו לב טולסטוי ואיוון טורגנייב.

בשנת 1861 הגיעה תפוצת כתב העת ל-7,126 עותקים.
בשנת 1862 הופסקה הוצאת המגזין למשך 8 חודשים. בראשית 1863 חודשה הוצאתו, ומיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין היה בין חברי ועדת העורכים. הכללת עורכים בעלי דעות מתונות גרמה לכך שמדיניות כתב העת השתנתה. בשנת 1866, בעקבות התנקשות בחיי אלכסנדר השני, נסגר כתב העת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: כתבי עת
ליאונידס פאראסקבופולוס

**ליאונידס פָּארַאסְקֶבוֹפּוֹלוּס** (ביוונית: **Λεωνίδας Παρασκευόπουλος**; 7 באוקטובר 1860, קיתנוס, ממלכת יוון – 16 במאי 1936, אתונה, ממלכת יוון), היה גנרל ופוליטיקאי יווני, מפקד אוגדה וגיס רגלים בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך יושב ראש הסנאט היווני.

## תחילת הקריירה
פאראסקבופולוס נולד למשפחת מהגרים מאיזמיר וב-1880 סיים את האקדמיה הצבאית היוונית באתונה והוסמך כקצין בדרגת סגן משנה. הוא לחם במלחמה העות'מאנית-יוונית (1897). בין השנים 1905 – 1908 שירת כנספח צבאי בעיר שטייר שבאימפריה האוסטרו הונגרית והיה אחראי על רכישת נשק לצבא היווני. ב-1909 הוצב לתפקיד במטה הכללי. ב-1912 הועלה לדרגת קולונל ושירת כמפקד חטיבה במלחמת הבלקן הראשונה. במלחמת הבלקן השנייה היה מפקד האוגדה ה-10 של צבא הממלכה. במהלך מלחמות הבלקן התכתבו פאראסקבופולוס ואשתו קולה ניקולס דיומד (1871–1964) ו-285 ממכתבים אילו שעסקו באהבה, געגועים לאשתו ובנו התינוק וגם בנושאי חולין פורסמו בספר שהופץ ביוון ב-1998.

## מלחמת העולם הראשונה
ב-1916 הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל ובמקביל, הצטרף לתנועה להגנת האומה בהנהגת אלפתריוס וניזלוס, אשר תמכה בכניסת יוון למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה. ב-1917 לאחר הצטרפות יוון למלחמה, הועלה לדרגת לויטננט ג'נרל ומונה למפקד הגיס ה-1 היווני בחזית המקדונית.

ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הווארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. הגנרל ליאונידס פאראסקבופולוס פיקד על הגיס ה-1 היווני שמנה 4 אוגדות ויועד להיות כוח להתערבות מהירה כנגד תקיפה אפשרית מצד הארמייה השנייה של צבא בולגריה בפיקודו של איוון לוקוב או הארמייה הרביעית בפיקודו של סטפן טושב.

## שלהי הקריירה ואחריתו
פאראסקבופולוס לחם במהלך מלחמת טורקיה-יוון, במאי 1919 פיקד על הכוחות שכבשו את העיר איזמיר ולאחר חתימת הסכם סוור מונה למושל הצבאי של העיר. בתפקידו פעל להרחיב את אזור השליטה היווני וכוחותיו הגיעו עד לפאתי העיר בורסה. בנובמבר 1920 לאחר הפסדו של ראש הממשלה וניזלוס בבחירות התפטר פאראסקבופולוס מכהונתו כמושל איזמיר. לאחר פרישתו מהשירות הצבאי נכנס לזירה הפוליטית ביוון. ב-1929 נבחר לסנאט היווני מטעם המפלגה הליבראלית היוונית בראשות וניזלוס ומ-18 במרץ 1930 ועד ה-19 באוגוסט 1932 כיהן כיושב ראש הסנאט. פאראסקבופולוס הלך לעולמו ב-1936 והוא בן 76 שנים.

## ראו גם
* יוון במלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים יוונים
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא יוונים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מלחמת הבלקן הראשונה: אישים
קטגוריה:נספחים צבאיים
קטגוריה:פוליטיקאים יוונים
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה הבלגי
קטגוריה:ילידי 1860
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1936
מקסימיליאנו פריירה

**ויקטוריו מקסימיליאנו "מקסי" פריירה פאאס** (בספרדית: **Victorio Maximiliano Pereira Páez**; נולד ב-8 ביוני 1984) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי אשר שיחק בעמדת המגן.

## קריירת מועדונים
פריירה התחיל את דרכו המקצועית בגיל 18 בקבוצה האורוגוואית דפנסור ספורטינג בעונת 2002/2003. הוא השתלב במהרה בקבוצה והפך לשחקן מרכזי בקבוצה לצד אלבארו רפאל גונסאלס והבקיע כ-16 שערים בעונת 2005/2006. בשנת 2007 הצטרף למועדון הכדורגל בנפיקה ליסבון, ביחד עם חברו לנבחרת אורוגוואי, כריסטיאן רודריגס.

בעונתו הראשונה בבנפיקה, שבה שיחק כקיצוני ימני, צצו בעיות רבות בעקבות האיטיות שלו. למרות זאת הוא הבקיע בשני משחקים, נגד בואבישטה בליגה ונגד מילאן בליגת האלופות, שער ברגל שמאל מחוץ לרחבה. בעונת 2008/2009, הפך למגן ימני, במקום נלסון מרקוס שעבר לריאל בטיס והפך לשחקן מרכזי בקמפיין של "הנשרים".

ב-15 ביולי 2015 חתם בפורטו הפורטוגזית.

בפברואר 2021 חזר לאורוגוואי וחתם בפניארול. בינואר 2022 חתם בריבר פלייט מונטווידאו. במאי 2022 פרש ממשחק.

## קריירה בינלאומית
משחקו הראשון של פריירה בנבחרת אורוגוואי, היה במשחק ידידות נגד מקסיקו ב-26 באוקטובר 2005. במהרה, הפך פריירה לשחקן הרכב קבוע וזומן לטורניר הקופה אמריקה ב-2007.

פריירה זומן לנבחרת אורוגוואי למונדיאל 2010 בדרום אפריקה ושיחק בכל המשחקים של הנבחרת במסגרת הטורניר. ברבע הגמר נגד גאנה, החטיא את אחת הבעיטות בדו-קרב בעיטות העונשין שבסוף המשחק. למרות זאת עלתה אורוגוואי לחצי הגמר, נגד הולנד, שם הבקיע פריירה את שערו הבינלאומי הראשון, בדקה ה-91 של המשחק, שלא מנע את הפסדה של אורוגוואי 3-2. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים אורוגוואים
קטגוריה:מגני כדורגל אורוגוואים
קטגוריה:קשרי כדורגל אורוגוואים
קטגוריה:מונטווידאו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דפנסור ספורטינג
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני פניארול
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט (אורוגוואי)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אורוגוואי
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2007
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2011
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2013
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2015
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:אורוגוואים שנולדו ב-1984
עמוס הרפז

**עמוס הרפז** (3 באוגוסט 1928 – 27 ביוני 2018) היה אסטרופיזיקאי ישראלי, שעסק במחקר ובהוראה.

## ביוגרפיה
הרפז היה הבן השלישי משבעת ילדיהם של שלמה ושפרה הרפז (גולדנברג) (אחד מאחיו הוא הטייס רמי הרפז). ב-1942 עבר למשמר העמק, שם למד במוסד החינוכי שומריה. במלחמת העצמאות לחם גם במשמר העמק וגם בקרבות הנגב. לאחר שובו לקיבוץ, עבד בפלחה, ומילא גם תפקידים שונים בקיבוץ ובתנועת הקיבוץ הארצי, אליה השתייך הקיבוץ, בתחומי המשק והחברה.

משנת 1967, שימש כמורה ומחנך במוסד שומריה. בעל תואר ראשון בפיזיקה, מהטכניון בחיפה (1970), וב-1972 סיים את לימודיו למוסמך, בתחום תורת היחסות הכללית. ב-1980 סיים לימודי מחקר לתואר שלישי, בתחום התפתחות כוכבים, מאוניברסיטת תל אביב.

במקביל לעיסוקו במחקר באסטרופיזיקה, עסק גם בהוראה.
פרסם 5 ספרים ועשרות מאמרים בנושאי אסטרופיזיקה ותורת היחסות.

בשנת 1976 התחיל עבודתו ב"אורנים, בית הספר לחינוך של התנועה הקבוצית", בו עבד עד 1998.
בשנת 82–1980 היה במעמד פוסט-דוקטורט, באוניברסיטת WINDSOR, בקנדה.
מנהל אורנים בשנים: 1987-1990.
בשנת 91–1990, שבתון ב- MIT בבוסטון מסצ'וסטס, ארצות הברית.
1991-1997, הוראה ומחקר באורנים.
1997-98, שבתון (שני) ב- MIT בבוסטון מסצ'וסטס, ארצות הברית.
ב-1998 פרש לגמלאות.
משנת 2000 חבר בכיר ב- IARD International Association for Relativistic Dynamics והרצה ב-6 מכנסייה הבינלאומיים.

נקבר בקיבוצו משמר העמק.

## מספריו
***מושגים בתורת היחסות**, עמוס הרפז, אפיק (תשמ"ח). הספר באתר '''סימניה'''
:בשנת 1992 הופיע הספר **Relativity Theory** באנגלית, בהוצאת "Jones and Bartlet"
* **Stellar Evolution**, הופיע באנגלית בהוצאת A.K Peters, בשנת 1993
* **התפתחות כוכבים**, הופיע בעברית, בהוצאת "ספרית פועלים", 1995
* **Asymmetrical Planetary Nebulae**, הופיע באנגלית בהוצאת Institute of Physics Publishing, Bristol, 1995

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:סגל אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי שומריה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים במשמר העמק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
פרצ'יז

**פרצ'יז** (בספרדית **Parchís**) הייתה להקת ילדים מספרד שהייתה פופולרית בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.

שם הלהקה נלקח ממשחק לוח פופולרי בספרד, פרצ'יס, הדומה ללודו. במשחק לכל כלי יש צבע משלו - אדום, ירוק, כחול וצהוב. חברי הלהקה הופיעו כשכל אחד מהם לבוש בתלבושת בצבע אחיד מצבעים אלו, ולעיתים אחד מהם היה לבוש כקוביית משחק.

הלהקה נוסדה בשנת 1979, ובשיאה מנתה שישה חברים - ארבעה ילדים ושתי ילדות. הלהקה התפרקה בשנת 1986. אחד מלהיטיה הבולטים המוכרים גם בישראל היה "Un rayo del sol" (קרן שמש).

מבין חברי הלהקה התפרסמה יולנדה ונטורה שבבגרותה הפכה לכוכבת טלנובלות במקסיקו.

בשנת 2019 התפרסם סרט תיעודי בשם "פרצ'יס: צבעי התהילה" העוסק בלהקה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות ספרדיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1979
דרום אונטריו

**דרום אונטריו** (באנגלית: **Southern Ontario**) הוא חבל ארץ בעל מאפיינים משלו בתוך פרובינציית אונטריו בקנדה. כמעט כל אוכלוסיית הפרובינציה מתגוררת באזור זה על אף ששטחו הוא כ-14%–15% בלבד משטח כל הפרובינציה. שטחו של האזור הוא כ-140 אלף קמ"ר (דומה לשטחה של אנגליה). אזור זה כולל את הערים הגדולות טורונטו, אוטווה ומיסיסוגה וערים בינוניות נוספות כמו ברמפטון, המילטון, לונדון, קינגסטון ועוד. מתגוררים בו למעלה מ-13 מיליון איש.

אזור זה מאופיין באקלים נוח ביחס לאקלים באזורים הצפוניים של הפרובינציה. יש בו שפע של אדמות חקלאיות. הוא גובל בקוויבק במזרח, מדינת ניו-יורק בדרום, ומדינת מישיגן במערב.
אזור זה הוא לב ליבה של ההיסטוריה של אונטריו ובו התפתחה הפרובינציה בראשיתה. טורונטו, שכונתה אז "יורק", נבחרה לשמש כבירת הפרובינציה החדשה בשנת 1793.

## קישורים חיצוניים
* אתר דרום אונטריו

 
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אונטריו: גאוגרפיה
גלדיס בנטלי

**גלדיס בנטלי** (באנגלית: **Gladys Bentley**, 12 באוגוסט 1907 - 16 בינואר 1960) הייתה זמרת בלוז קרוס דרסרית אמריקאית שפעלה בתקופת הרנסאנס של הארלם (תנועה תרבותית של אפריקאים אמריקאים שהתפתחה בשנות ה-20 ושנות ה-30 בהארלם שבניו יורק).

## ביוגרפיה
בנטלי נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה שבארצות הברית, הוריה היו האמריקאי ג'ורג' אל בנטלי ואשתו מרי מוט אשר מוצאה באי טרינידד. בגיל 16 היא ברחה מבית הוריה ועברה לניו יורק. היא נהגה להופיע בבר להט"בי בשם "Clam House" שנמצא ברחוב 133, אשר היה מה שנהוג לכנות "Speakeasy" - מקום שמכר אלכוהול באופן בלתי חוקי במהלך תקופת היובש. בנטלי החלה להופיע במקום במהלך שנות ה-20 והתפרסמה בתחילת שנות ה-30 כאשר הופיעה במועדון בהארלם בשם "Ubangi Club" עם מופע שכלל מקהלה של מלכות דראג. סימני ההיכר של בנטלי היו משקלה הרב, יותר מ-110 קילו, ומנהגה להתלבש בבגדי גברים שכללו טוקסידו וכובע צילינדר. היא ניגנה בפסנתר ונהגה לאלתר מילים, לרוב בעלות תוכן וולגרי ובוטה, לשירים מוכרים מאותה התקופה בקול עמוק ועבה תוך שהיא מפלרטטת באופן מוקצן עם הנשים בקהל. כאשר בוטל חוק היובש עברה לדרום קליפורניה.

בנטלי הוטרדה לעיתים קרובות בגלל מנהגה ללבוש בגדי גברים, אך בהיותה לסבית מוצהרת ולא הסתירה את זהותה המינית. בנוסף, היא טענה כי היא נישאה לאישה באטלנטיק סיטי. עם זאת, במהלך תקופת המקארתיזם היא החלה לראשונה ללבוש שמלות, נישאה לגבר (דבר שהכחישה בתקופה מאוחרת יותר) והחלה ללמוד כמורה והצטרפה לקבוצות נוצריות בטענה ש"נרפאה" על ידי לקיחת הורמונים נשיים. היא נפטרה בשנת 1960 מדלקת ריאות.

דמויות המבוססות על גלדיס בנטלי הופיעו במסיבות שארגן קארל ואן וכטן, בספר "נהר עמוק" מאת קלמנט ווד (Clement Wood) ובספר "Strange Brother" מאת בלייר ניילס (Blair Niles). הקלטות שלה יצאו בחברות "Okeh Records", ויקטור טוקינג משין ו-"Excelsior".

## הופעות
גלדיס בנטלי נהגה להופיע במועדונים הבאים:
* Clam House - ניו יורק
* Ubangi Club - ניו יורק
* Joquins' El Rancho - לוס אנג'לס
* Mona's Club 440 - סן פרנסיסקו

## קישורים חיצוניים

* 
* גלדיס בנטלי - קטעי עיתונות באתר Queer Music Heritage

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:זמרי בלוז
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקה שחורה
קטגוריה:דראג
קטגוריה:להט"ביות אמריקאיות
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:קרוסדרסריות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1960
המראה ונחיתה אנכית

[ממוזער|250px|מטוס [מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II נוחת על נושאת מטוסים.]]
**המראה ונחיתה אנכית** (באנגלית: **Vertical Take Off and Landing**; בראשי תיבות: **VTOL**) היא יכולת של כלי טיס להמריא ולנחות אנכית, ללא תנועה קדימה. לרוב הכוונה היא למטוסים בעלי יכולת זאת, כמו מטוס ההרייר, הבל-בואינג V-22 אוספריי (שהוא שילוב בין מטוס ומסוק) וה-F-35 לייטנינג של לוקהיד מרטין בדגם F35B המיועד לסיוע צמוד עם כוחות יבשה. בנוסף הקטגוריה כוללת גם כלי תעופה שהם באופן טבעי בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית, כמו מסוקים וכדורים פורחים.

הצורך בהמראה ונחיתה אנכיים הכרחי בהיעדר מסלול המראה או נחיתה ביעד או ביכולת להקים בזמן נתון. לדוגמה, המראה מספינות או נחיתה בשטח שאינו מישורי.

## מאפיינים
פתרונות הנדסיים עבור מטוסי VTOL שנועדו להתגבר על ההגבלות במהירות ויכולת נשיאת מטען של המסוק:
* **מטוס [[ג'ירודיין]]** - שימוש ברוטור להמראה ונחיתה כמו מסוק, ובטיסה אופקית התמסורת של הרוטור מתנתקת מהמנועים והמטוס טס כמו מטוס אוטוג'ירו בעזרת רוטורים המותקנים בקצות כנפיו.
* **[[מטה רוטור|הטיית רוטור]]** - שיטה שהומצאה ב-1928 על ידי ניקולא טסלה. בשיטה זאת המטוס יכול להמריא ולנחות אנכית ולעבור לטיסה אופקית בעזרת רוטור מוטה אשר נוטה 90° מעלות כלפי מעלה בנחיתה או המראה ומשמש כמקור העילוי העיקרי, ובטיסה אופקית הרוטור נוטה מקביל לכיוון הטיסה כאשר הכנף היא מקור העילוי והרוטור מספק את הדחף. המטוס המבצעי היחיד אשר משתמש בשיטה זאת הוא ה-V-22 אוספריי בשל מורכבות השיטה.
* **מנועים המורכבים בצורה אנכית** - שיטה פשוטה אשר משתמשת במספר מנועים המורכבים בצורה אנכית כדי לתת דחף כלפי מטה ולהרים את המטוס, ועוד מספר מנועים כדי לתת למטוס דחף קדימה. מטוסים כאלו נטו להיות כבדים, מסורבלים וחסרי כוח מספק לשימוש מעשי שכן המנועים אשר נותנים דחף אנכי הופכים למשקל מת (כלומר חסר שימוש) בטיסה אופקית. בשל כך כיום שיטה זו נפוצה בקרב מל"טים כדוגמת אורביטר 4 והפנתר
* **[[דחף וקטורי]]** - מטוסים אשר נבנו עם מנועים אשר יכלו לכוון את הדחף של המנוע כלפי מטה כדי ליצור דחף אנכי ולהרים את המטוס מהקרקע ולעבור לטיסה אופקית בשינוי זווית הנחירים למצב אופקי. השיטה הזאת הולידה את מטוס הקרב בעל יכולת VTOL המבצעי היחיד (עדכני ל-2015) הוא המקדונל דאגלס AV-8B הרייר II (ברוסיה יצרו גם מטוס קרב מבצעי בעל יכולת VTOL היאק - 38, אך הוא יצא במהרה מהשירות עקב בעיות בתפעולו). דגם B של ה-F-35 גם בעל יכולת VTOL אבל בנוסף להטיית הדחף מטה, המטוס בעל מניפה קבועה המקנה דחף אנכי נוסף.

יעילות פתרונות אלו מוגבלת והם מהווים פשרה מבחינת ביצועי המסוק שמצטיין ביעילות הריחוף אל מול עומס הדיסקה (שטח הפנים המייצר את העילוי) כמתואר בתרשים הבא:
מרכז|ממוזער|500x500 פיקסלים|תרשים המציג את ביצועי הריחוף של כלי הטיס בעלי יכולת VTOL. כמתואר המסוק מצטיין בביצועי ריחוף לעומת כל הפתרונות האחרים.

## ראו גם
* המראה
* המראה ונחיתה קצרה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מונחים בתעופה
קטגוריה:המראה ונחיתה
לנאפי

שמאל|ממוזער|250px|שלושת שבטי הלנאפי במושבם המקורי (בצהוב - אזור יישוב אפשרי)
**לנאפי** (באנגלית: **Lenape**) היא קבוצה מאורגנת של מספר עמים ילידים אמריקאים (אינדיאנים) שחלקו מאפיינים תרבותיים ולשוניים. השם "לנאפי" הוא הכינוי בו כינו את עצמם, ופירושו "האנשים". הם לעיתים גם קראו לעצמם "לני לנאפי" ("האנשים האמיתיים") ולעיתים ידועים גם כ"אינדיאני דלאוור", מכיוון שבמהלך המאה ה-17 הם היו תושבי עמק נהר דלאוור (כפי שהאנגלים קראו לו) בצפון-מזרח ארצות הברית. המתיישבים האנגלים קראו לנהר על שם לורד דה-לה-וור, שליט מושבת ג'יימסטאון. הלנאפי היו מחולקים לשלושה עממים עיקריים המונסי, האונאמי והאונלאצ'טיגו.

בתקופת המפגש הראשון עם האירופים, הלנאפי התגוררו באזור שנקרא לנאפיהוקינג, הקטע בין הדלאוור ונהר ההאדסון. שטח זה כולל כיום שטחים במדינות ניו ג'רזי, מזרח פנסילבניה, צפון חוף דלאוור ודרום-מזרח מדינת ניו-יורק. שתי לשונות היו שגורות בקרב בני הלנאפי, שתיהן ממשפחת הלשונות האלגונקיניות, הידועות כשפות דלאוור: אונאמי ומונסי. 

הכיבוש הקולוניאלי ולאחר מכן ארצות הברית דחקו את הלנאפי לאזורי הספר. העממים נאלצו לעקור ממקומם למעלה מ-20 פעמים מפני המתיישבים ממוצא אירופי. רבים היו קורבנות הסכסוכים השונים באזור - מלחמות קולוניאליות, מלחמות נגד עממים ילידיים ומלחמת העצמאות האמריקאית. נכון ל-2005 חיים בשבע מדינות שבצפון ארצות הברית ובאחת הפרובינציות של קנדה כ-13,500 מצאצאי הלנאפי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אינדיאנים
קטגוריה:אינדיאנים: שבטים בארצות הברית
אחרון (ספר)

**אחרון** הוא ספרו האחרון של חנוך לוין, שפורסם ב-2003 בהוצאת הספריה החדשה, כ-4 שנים לאחר שלוין הלך לעולמו. הספר הוא למעשה אוסף של טקסטים מכל התקופות ומשלל הסוגות שבהן כתב לוין: פרוזה, תסריטים ותסכיתים, מערכונים, שירים ופזמונים, שלא נכללו בכרכי כתביו הקודמים. הספר אינו כולל מחזות.

## תוכן הספר
* **פרוזה** - 46 קטעי פרוזה קצרים, בעיקר משנות ה-90.
* **קולף** (1975) - תסריט; גרסה מוקדמת (שלישית) של התסריט שלבסוף הופק בתור **פנטזיה על נושא רומנטי**.
* **[[פנטזיה על נושא רומנטי]]** (1977) - גרסת הסרט (העשירית) של התסריט.
* **תסכיתים ותסריטים** - התסכית "תפסו את המרגל" (1967) והתסריטים "אנג'לה", "סיפור חניכות" ו"האהובה מפולניה".
* **שירים ופזמונים**- 44 יצירות, כולל 20 שירים שפורסמו קודם לכן בספר הילדים "הילדה חיותה רואה ממותה".
* **מערכונים** - 7 מערכונים, כולל 3 שעוסקים בדמויות צ'ופק ואפצ'יק שהופיעו בעבר בסדרת המערכונים **איך צחקנו**(בכרך "מערכונים ופזמונים 2 - הג'יגולו מקונגו")
* **ראשונים** - 19 פזמונים ומערכונים מוקדמים שנכתבו בין 1965 ל-1970.
* **אחרונים** - 21 שירים, כולל אלה שנכתבו על ערש דווי, ובפרט את שירו האחרון "הקומדיה הגדולה".

המהדורה המקורית של הספר כללה על עטיפתה את דיוקנו של לוין, ציורו של יגאל תומרקין. הספר חתם את סדרת כל כתבי חנוך לוין, ולכן גם הודפס בעיצובה האחיד.

## לקריאה נוספת
* גבריאל מוקד, "על הספר 'אחרון' מאת חנוך לוין", **[[עכשיו]]**, חוב' 69–70 (אביב תשס"ה 2005), עמ' 371–372.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:חנוך לוין
קטגוריה:ספרי 2003
קטגוריה:יצירות שהתפרסמו לאחר מות מחבריהן
קטגוריה:ספרי הספריה החדשה
גביע אפריקה לאומות 1959

שמאל|ממוזער|200px|הנבחרות המשתתפות
**גביע אפריקה לאומות 1959** היה הטורניר השני של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך ברפובליקה הערבית המאוחדת, איחוד בין סוריה למצרים אשר התקיים בין השנים 1958 לבין 1961, בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בטורניר השתתפו שלוש נבחרות בלבד. ,  ו. המשחקים כולם נערכו בקהיר.

הטורניר נערך, בניגוד לשאר הטורנירים במפעל, בשיטת ליגה ללא פלייאוף. כל הנבחרות התחרו ביניהן, ובסיום הוכתרה הרפובליקה הערבית המאוחדת כאלופת אפריקה. 

מחמוד אל-גוהארי, שלימים אימן את נבחרת מצרים במשך 14 שנים, זכה בתואר מלך השערים של הטורניר עם שלושה כיבושים. 

## המשחקים

## מלך השערים
;3 שערים
*  מחמוד אל-גוהארי

;2 שערים
*  אסאם באהיג

;שער אחד
*  סדיק מנזול
*  דריסה
*  מימי אל-שרביני 

## קישורים חיצוניים

1959
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1959
קטגוריה:תחרויות כדורגל במצרים
קטגוריה:קהיר: כדורגל
ריצת 5000 מטר

[שמאל|ממוזער|250px|[הנס קולמיינן חוצה את קו הסיום בריצת ה-5,000 מטר האולימפית הראשונה, באולימפיאדת סטוקהולם]]
[שמאל|ממוזער|250px|[היילה גבריסלאסי, שהחזיק לסירוגין בשיא העולם בין 1994 ל-2004]]
[שמאל|ממוזער|250px|[קנניסה בקלה, שיאן עולם 2004–2020]]
[שמאל|ממוזער|250px|[טירונש דיבאבה אוחזת בדגל אתיופיה, לאחר ששברה את שיא העולם ב-2008. החזיקה בשיא עד שנת 2020)]]
**ריצת 5,000 מטר** היא אחת מריצות המסלול הארוכות בהן מתחרים ספורטאים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה. מאחר שאורך מסלול הריצה הוא בן 400 מטרים, מקיפים אותו הרצים 12 פעמים וחצי. ריצת 5,000 מטר לגברים נערכה לראשונה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), ולנשים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). האלוף האולימפי הראשון היה הנס קולמיינן (), והאלופה האולימפית הראשונה הייתה ואנג ז'ונגחיה ( סין). ריצת 5,000 מטר הראשונה לגברים נערכה בהלסינקי 1983, ולנשים נערכת הריצה מאז גטבורג 1995. אלופי העולם הראשונים היו אימון קופלן () וסוניה או'סאליבן ().

## האלופים המכהנים
### [[אולימפיאדת פריז (2024)|האלופה והאלוף האולימפיים (2024)]]
* ביאטריס צ'בט ()
* יקוב אינגבריגטסן ()
### [[אליפות העולם באתלטיקה 2023|האלופה והאלוף העולם (2023)]]
* פיית' קיפייגון ()
* יקוב אינגבריגטסן ()

## שיאים
### [[שיאי עולם באתלטיקה|שיא עולם]]
* שיא העולם לנשים הוא **13:58.06 דקות**, נקבע בידי ביאטריס צ'בט (), ב-5 ביולי 2025.
* שיא העולם לגברים הוא **12:35.36 דקות**, נקבע בידי ג'ושוע צ'פטגאי (), ב-14 באוגוסט 2020.

### [[שיא אולימפי]]
* השיא האולימפי לנשים הוא **14:26.17 דקות**, נקבע בידי ויויאן צ'רויוט () באולמיפיאדת ריו, ברזיל, 2016.
* השיא האולימפי לגברים הוא **12:57.82 דקות**, נקבע בידי קנניסה בקלה () באולימפיאדת בייג'ינג, סין, 2008.

### [[שיאי ישראל באתלטיקה|שיא ישראל]]
* שיא ישראל לנשים הוא **14:53.43 דקות**, נקבע על ידי סלאמוויט באיולין-טפרי באולימפיאדת טוקיו, ב-30 ביולי 2021.
* שיא ישראל לגברים הוא **13:16:88 דקות**, נקבע על ידי טדסה גטהון, ב-19 ביולי 2025 בהויזדן, בלגיה והחליף את שיאו של גזצ'או יוסף שהחזיק מעמד 16 שנים.

## עשר הרצות הטובות ביותר בריצת 5,000 מטר

## עשרת הרצים הטובים ביותר בריצת 5,000 מטר

## התפתחות שיא העולם
[שמאל|ממוזער|250px|[פאבו נורמי, שיאן עולם (1922–1932)]]
#### גברים

#### נשים

## ראו גם
* ריצת 10,000 מטר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטיקה: ריצות
משרד הפנים (כללי)

**משרד פנים** (לעיתים: משרד לענייני פנים; משרד לענייני "בית") הוא משרד ממשלתי האחראי בדרך כלל על שיטור, ביטחון לאומי ונושאי הגירה. בראש המשרד עומד בדרך כלל שר הפנים. במדינות פדרליות יש לעיתים משרדי פנים הן ברמת הפדרציה והן ברמת המדינות; קיימים משרדי פנים לעיתים קרובות גם באזורים אוטונומיים ובשטחי חסות שלהם אין עצמאות.

משרדי פנים היוו חלק מן הקבינט ה"קלאסי" שהיה קיים גם בתקופת המונרכיה האבסולוטית, לצד משרד ביטחון (או: משרד מלחמה; משרד הגנה), משרד אוצר, משרד משפטים ומשרד החוץ.

כמו ששמו מרמז, מתמקד משרד הפנים בנושאי מדיניות פנים. קיימים משרדי ממשלה נוספים, אשר מתמקדים בהיבט אחד של מדיניות פנים, ולמעשה צמחו מתוך תחום הפעילות של משרד הפנים, כמו משרדים ממשלתיים העוסקים באיכות הסביבה ובסעד ורווחה.

קיימים יוצאי דופן, אשר אינם עוסקים במדיניות פנים בהיבטה הרחב. מחלקת הפנים של ארצות הברית עוסקת בנושאי קרקעות פדרליות ונושאים מצומצמים אחרים, בעוד שהמחלקה לביטחון המולדת ומחלקת המשפטים עוסקות בתחום פעילותם המסורתית של משרדי פנים ברחבי העולם. גם בשווייץ, עוסקת המחלקה הפדרלית לענייני פנים בענייני תרבות, בריאות ומחקר, בעוד שנושאי שיטור נמצאים תחת המחלקה הפדרלית לענייני משפט ומשטרה. בישראל הופרדו בחלק מן הממשלות הסמכויות של משרד הפנים ואלו של משרד הקליטה (העוסק בקליטת הגירה); המשרד לביטחון הפנים; ומשרד המשטרה.

## קישורים חיצוניים

*
פנים
גבעת יונה

**גבעת יונה** היא גבעה בצפון-מערבה של העיר אשדוד המתנשאת לגובה של 49 מטרים מעל פני הים, והיא הנקודה הגבוהה בעיר.
[ממוזער|250x250 פיקסלים|הגבעה במבט מ[פארק לכיש, 2024]]
הגבעה צופה צפונה אל נחל לכיש, נמל אשדוד ועד פלמחים, מערבה אל הים התיכון ואל שפכו של נחל לכיש, דרומה אל רובע א' ועד אשקלון, ומזרחה אל אזור התעשייה של העיר. בגבעה מספר מבנים, וסביבם ועל מורדות הגבעה משתרע גן ובו שבילי הליכה, מרפסות תצפית, מסעדה ומבשלת בירה הפעילה בקיץ.

## מקור השם
על הגבעה המכונה בערבית "**א-נבי יונס**" נמצאים שרידי קבר שייח' שהוקם בסוף המאה ה-8 או בתחילת המאה ה-9. הגבעה מכונה גם בשם "**גבעת יפה**", על-שמה של יפה בן-עמי, אשתו של עובד בן עמי, אשר היה ממקימי המועצה המקומית של אשדוד במקביל לתפקידו כראש עיריית נתניה.

מקור שמה של הגבעה הוא ככל הנראה במסורת מקומית, לפיה במקום זה פלט הדג את יונה הנביא אל היבשה.

במפת מידבא מסומנת הגבעה בכיתוב "הקדוש יונה". לפי מסורת אחרת הנביא נקבר באתר, אם כי קיימות מסורות אחרות המייחסות את מקום קבורתו לעיר נינוה, לכפר משהד בגליל ולמקומות אחרים. מסורות אלו, הן מסורות עממיות של שבטי הבדואים באזור.

## היסטוריה

ממוזער|250x250 פיקסלים|הגבעה ב-1964
בשנת 1960 נערכה בגבעה חפירת בדיקה לקראת הקמת מגדלור אשדוד, בה נחשפו ארבע שכבות והתגלו קברים מאוחרים. הממצאים כללו קרמיקה מהתקופה ההלניסטית וקרמיקה ושרידי בנייה מהתקופה הפרסית ומתקופת הברזל.

בשנת 2012 נערכה חפירת הצלה בתחומי אתר מצפה יונה, על המדרון המערבי של גבעת יונה. בחפירה, מטעם רשות העתיקות, נחשפו יסודות גדולים של מבנה מהמאה ה-9 לפנה"ס, שייתכן ששימש במצודה.

בשנת 1965, הוקם על הגבעה המגדלור של נמל אשדוד, שהאיר, כאשר היה בשימוש, עד למרחק של 27 ק"מ ובראשו הוקם גם מתקן מכ"ם של חיל הים. עוד שוכנים במקום שני מגדלי מים, שהוקמו, יחד עם המגדלור, בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.

בשנת 2006, נסגר המתקן הצבאי בגבעה והוא נותר נטוש מאז.

בינואר 2016 נחנך למרגלות גבעת יונה בית אריה קלנג, בית האמנים העירוני של אשדוד.

בדצמבר 2020 הודיעה עיריית אשדוד כי במתקן שתחת המגדלור יקום מועדון נוער, לאחר שהוסדרה העברתו ממשרד הביטחון לידיה. במאי 2022 הוחלט לקרוא לו על שם אילן גילאון, חבר הכנסת לשעבר מטעם מרצ וסגן ראש עיריית אשדוד שהיה הממונה על תיק התרבות והנוער בעירייה, ופעיל חברתי בעיר בנעוריו.

בקיץ 2023 נפתח במקום בר בירות ופיצרייה על סירות אוכל בשם "בירה יונה".

## גלריה

קובץ:View of the port of Ashdod from Yona Hill, November 2023.jpg|מראה הנמל מהגבעה
קובץ:Jojna015.jpg|אחד ממגדלי המים והמגדלור
קובץ:Jojna016.jpg|המראה לכיוון דרום, לעבר רובע א'
קובץ:Construction of the Port of Ashdod, 1961.jpg|הקמת נמל אשדוד, מראה מגבעת יונה
קובץ:שקיעה על שובר הגלים של נמל אשדוד, אפריל 2024.jpg|שקיעה על רציף 30 של נמל אשדוד, במבט מהגבעה
קובץ:Yaffa Ben-Ami memorial, Yona Hill, 2023.jpg|המצבה מעל גבעת יונה
קובץ:Yona Hill monument, November 2023.jpg|גל-עד יונה הנביא
קובץ:PikiWiki Israel 74173 yona hill yaffa.jpg|מפת העיר על קיר מגדל המים – ציור גרפיטי של האמן המקומי דודי שובל (ONE LOVE)
קובץ:Graffiti Art on Yona Hill's water tower, November 2023.jpg|קישור=|אמנות גרפיטי על מגדל המים
קובץ:Leviathan sculpture, Yona Hill, Ashdod.jpg|קישור=|פסל הלוויתן
קובץ:בירה יונה, ערב הפתיחה לקיץ 2024 09.jpg|מקומיים מבלים בגבעה בלילה, 2024


## ראו גם

* מגדלור אשדוד

## קישורים חיצוניים

*
* 
* 
*
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אשדוד: גאוגרפיה
ממלכת גופטה

**ממלכת גופטה** או **אימפריית גופטה** (בסנסקריט: गुप्त राजवंश,  Gupta Rājavaṃśa) הייתה אימפריה הודית עתיקה, שהתקיימה בין השנים 320 ל-550 לערך וכיסתה חלקים נרחבים מתת-היבשת ההודית. הממלכה הוקמה על ידי מהרג'ה סרי-גופטה והשתלטה על חלקים נרחבים מצפון הודו בתקופת צ'נדרהגופטה. יורשו של צ'נדרהגופטה היה בנו, סמודרהגופטה ששלט בין השנים 335 – 375. סמודרהגופטה נחשב אחד הגאונים הצבאיים בהיסטוריה הצבאית ההודית. ירש אותו צ'נדרהגופטה השני, הידוע גם כויקראמאדיטיה ששלט בין השנים 375 עד 413/415. בתקופתו הממלכה הגיעה לשיא כוחה ולשיא כיבושיה והיא נחשבת לשיא תקופת תור הזהב. עמוד הברזל במתחם קוטוב מתוארך לתקופתו. חלק מכוחה של ממלכת גופטה נבע מבריתות פוליטיות מדיניות וטקסי נישואין עם צאצאי משפחות מלוכה במדינות שכנות, בהן שושלת הואקטאקה.

השגשוג והשלום ששררו תחת שלטון שושלת גופטה אפשרו התקדמות בתחומי המדע והאמנות. תקופת גופטה נחשבת ל"תור הזהב של הודו", והיא בלטה בהישגים הרבים שהושגו בה בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה, האמנות, הדיאלקטיקה, הספרות, הלוגיקה, המתמטיקה, האסטרונומיה, הדת והפילוסופיה - הישגים שייסדו במידה רבה את מה שידוע כתרבות ההינדית. בין המלומדים והיוצרים הרבים שפעלו בתקופה זו ניתן למנות את קאלידאסה, אריאבהטה, עמארסימקה וישנו שארמה. מערות אג'אנטה המוגדרות כאתר מורשת עולמית, נחצבו בחלקן בתקופת ממלכת גופטה ואף חלק מציורי הקיר במערות הם מתקופה זו.

חלק מהמידע על ממלכת גופטה ועל התקופה מגיע מכתביו של הנזיר הסיני פאשיין שסייר בהודו וכתב על הארץ ועל תרבותה.

הקיסרים האחרונים של ממלכת גופטה החזקה היו קומארהגופטה הראשון (415-455) ובנו סקאנדהגופטה (455-467). אחריהם אמנם היו שליטים אחדים ששלטו בממלכה, ובהם פורוגופטה, קומארהגופטה השני, בודההגופטה, נארשימהאגופטה, קומרהגופטה השלישי, וישנוגופטה ווינאגופטה, אולם התחילה דעיכה וסופהּ של הממלכה הגיע עם פלישתם של ההונים אלכונים, במאה ה-6.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

גופטה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:בנגלדש: היסטוריה
גופטה
השושלת הצפארית

**הצפארים** היו שושלת ממוצא איראני, שנוסדה על ידי יעקוב בן לית' בשנת 861. מקצועו של יעקוב בטרם עלה לגדולה היה של חרש נחושת, צפאר, מה שהעניק לשושלת את שמה. יעקוב, שהפך למנהיג של מיליציות עממיות באזור סיסתאן  הצליח להקים לעצמו ממלכה גדולה בתוך תחומי הח'ליפות העבאסית.

## עליית הצפארים
יעקוב בן לית', מייסד השושלת הצפארית, ושלושת אחיו היו איראנים ממחוז סיסתאן. יעקוב היה חרש נחושת (צפאר), ואחרי כן מנהיג עיארון (מיליציות עממיות). שלושת אחיו של יעקוב היו מנהיגי עיארון גם הם. עמר בן לית', האח החשוב ביותר אחרי יעקוב, עבד במקור כמשכיר פרדות או כסתת.

בשנת 861 השתלט יעקוב בן לית' על בירת סיסתאן וארבע שנים אחר כך על המחוז כולו. בהמשך כבש יעקוב את ח'וראסאן ואף תקף והכניע את ע'זנה, כאבל, במיאן, בלח' ותח'ארסתאן. כמו כן כבש את כרמאן, פארס, מכראן, ח'וזסתאן, אהוואז וסנד. לזמן מה אף שלט בחלקים המזרחיים של עיראק, עד שהובס בקרב דיר אל-עאקול. עמר, אחיו של יעקוב מונה על ידי הח'ליף העבאסי לשלוט על אזורים אלו ועל אזורים נוספים דוגמת אצפהאן. הח'ליף אף מינה את עמר להיות נציב טראנסאוקסאניה במקום הסאמאנים, אך הלה הובס בניסיונו לכפות את סמכותו עליהם. עמר אף הצליח להשיג סמכויות סוזרניות בח'ווארזם ובעומאן.

## נפילת הצפארים
שקיעתה של השושלת הצפארית החלה כבר בתבוסה מול הסאמאנים, אך הצפארים בני לית' ואחריהם בני ח'לף המשיכו לשלוט עוד כמאה שנה, כשממלכתם מצטמקת בהדרגה ובסוף שלטו רק בסיסתאן. מחמוד מע'זנה כבש את סיסתאן בשנת 1003, אך צאצאי הצפארים מוזכרים במקורות עד המאה ה-15

## היחס של הצפארים אל הח'ליפות
יעקוב חש בוז לעבאסים, אך כאשר היה במסעות כיבושיו הראשונים לשם הרחבת תחום שלטונו מזרחה, נהג לשלוח מתנות לח'ליף. כאשר החל להתפשט מערבה, נכנס יעקוב לעימות עם הח'ליף, ואף חדר עם צבאו לתוך עיראק. יעקוב הובס בידי כוחות הח'ליפות, כמה עשרות קילומטרים מבגדאד. עמר, אחיו של יעקוב ויורשו, הצהיר על נאמנות לח'ליף והלה הכיר בלגיטימציה של שלטונו (עמר העלה מיסים כבדים כדי לקבל את הגושפנקא של הח'ליף). עמר אף קיבל את הזכות למנות נציגים מטעמו בבגדאד ובמכה. עם זאת, המשיך עמר להתנגש מדי פעם בפעם בכוחות הח'ליפות ואחרי שנפל בשבי הסאמאנים, נשלח לבגדאד והוצא להורג. היחסים בין הצפארים לבין הח'ליפות המשיכו לנוע על הציר בין שיתוף פעולה לעוינות, אך תמיד התבססו על חוסר אמון הדדי.

## ראו גם
*השושלת הטאהרית
*השושלת הסאמאנית
*השושלת הע'זנווית

## לקריאה נוספת
* כאהן, קלוד, האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה), תל אביב: דביר, תשנ"ה / 1995.
* Bosworth, Clifford E., "The Tahirids and Saffarids," in Richard N. Frye, CHI, Vol. 4, pp. 90-135.
* Bosworth, Clifford E., "Saffarids," EI2, Vol. 8, pp. 795-798

## קישורים חיצוניים

* מעוז, משה, בית עבאס, מתוך "הספרייה הווירטואלית של מטח".
* 

צפארית
קטגוריה:שושלות איראניות
השושלת הקרא-ח'אנית

**הממלכה הקרא-ח'אנית** הייתה חאנות טורקית שששלטה בחלקים ממרכז אסיה מהמאה ה-9 עד המאה ה-13 המוקדמת.

## עליית הממלכה הקרא-ח'אנית
השורשים ההיסטוריים של השושלת הקרא-ח'אנית לוטים בערפל, אולם ככל הנראה מוצאה בשבטים טורקים קרלוקים, שעלו לעמדת חשיבות מרכזית בחלק המזרחי של הערבה האסייתית, אחרי נפילתה של האימפריה האויגורית באמצע המאה התשיעית. אפשרות נוספת, שאינה סותרת את האפשרות הקודמת, היא שהקלאן שהנהיג את הקרלוקים בא מקרב האשינה (A-Shih-Na), השבט שעמד בראש האימפריה של הגוקטרכ (Göktürk). בכל אופן היו השבטים הקרלוקים הגורם החזק והמרכזי בקונפדרציה הקרא-ח'אנית.

לפי הנוהג שהיה מקובל באימפריות הטורקיות, שקדמו לה, הייתה הממלכה הקרא-ח'אנית מחולקת באופן אדמיניסטרטיבי לשני ח'אקאנתים, מזרחי ומערבי. בשנות ה-50 של המאה העשירית המיר אחד מבני השושלת הקרא-ח'אנית המערבית את דתו לאסלאם. בשנת 960 חלה המרה המונית של תרכים לאסלאם, "200,000 אוהלים של תרכים", לפי דיווחו של אבן אל-את'יר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה). הראיות הנסיבתיות מעידות על-כך שהיו אלו טורקים מהח'קאנאת המזרחי.

בשנת 999 פלשו הקרא-ח'אנים לתוך הממלכה הסאמאנית, כבשו את הבירה בוכרה, והשלימו את השתלטותם על טראנסאוקסאניה. בכיבוש בוכרה העניקו הקרא-ח'אנים מכת מוות לממלכה הסאמאנית למרות שזו המשיכה לשרוד באופן מצומצם עד שנת 1005. באותה שנה בה השתלטו הקרא-ח'אנים על טרנסאוקסניה, כבש מחמוד מע'זנה את ח'וראסאן מידי הסאמאנים ושתי השושלות הטורקיות קבעו את נהר האוקסוס כגבול בין ממלכותיהם. בתחילת המאה ה-11 הכירו הח'אנים של הח'אקאנת הקראח'אני המערבי בסמכות הדתית העליונה של הח'ליף העבאסי והוסיפו לשמם את הכינוי "מוולא אמיר אל מומנין".

החלוקה האדמיניסטרטיבית של הממלכה הקרא-ח'אנית בין מזרח למערב, הפכה לחלוקה פוליטית בתחילת המאה האחת עשרה, כאשר בכל ח'אקאנת עלתה שושלת עצמאית. במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה האחת עשרה הצליחה השושלת הקרא-ח'אנית המזרחית להשתלט על שטחי השושלת המערבית. השושלת המנצחת שבה וחילקה ב-1042 את הממלכה לשני ח'אקאנתים עצמאיים במזרח ובמערב.

## החשיבות התרבותית של הקרא-ח'אנים
קאשגאר הייתה העיר המרכזית בח'אקאנת המזרחי מבחינה דתית ותרבותית. חכמי הדת והמלומדים, שהתקבצו בעיר זו, תרמו תרומה מכרעת להתפשטותה של דת האסלאם בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית במהלך המאות העשירית וה-11. בשני הח'אקאנתים של הממלכה עודדו השליטים הקרא-ח'אנים את היצירה התרבותית ושימשו פטרונים למלומדים, לסופרים ולמשוררים.

לצד הפריחה של דת האסלאם והתרבות המוסלמית עברה הממלכה הקרא-ח'אנית ובייחוד חלקה המזרחי תהליך אינטנסיבי של טורקיפיזציה. האוכלוסייה דוברת השפות האיראניות, שישבה באזור אגן טארים (Tarim Basin), בבלאסאגון (Balasagun/Balasaghun) ובחלקים נוספים של הח'אקאנת המזרחי החלה לאמץ את השפות הטורקיות לצד או במקום השפות האיראניות. הכתב האויגורי המשיך להיות מקובל בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית עד לסוף המאה האחת עשרה. למרות שהייתה השפעה ניכרת הן של התרבות הסינית והן של התרבות האיראנית, השתמרה זהות טורקית חזקה בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית (בח'אקאנת המערבי היה הייתה השפעה רבה יותר לתרבות האיראנית).

## ראו גם
*מחמוד אל-כאשע'רי
*השושלת הסאמאנית
*השושלת הע'זנווית
*השושלת הסלג'וקית

## לקריאה נוספת
* Golden, Peter B., An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992.

## קישורים חיצוניים

* 

קרא-ח'אנית
קטגוריה:שושלות איראניות
קרא-ח'אנית
השושלת הע'זנווית

**השושלת הע'זנווית** הייתה שושלת ממוצא טורקי שהקימה במאה ה-10 סולטנות רחבת ידיים במזרח העולם המוסלמי ואף הרחיבה את שלטונה לתוך הודו.

## עלייתה של הממלכה הע'זנווית
הממלכה הע'זנאווית נוסדה למעשה באופן הדרגתי על ידי שלושה אנשים שונים. אלפ תגין (אלפ תג'ין) , מייסדה הראשון של הממלכה הע'זנווית, היה ממלוכ טורקי ששירת כ**חאג'ב אל-חֻג'אב**, המפקד העליון של המשמר הממלוכי של השושלת הסאמאנית, וכמושל ח'וראסאן, המשרה הצבאית החשובה ביותר באמירות הסאמאנית. כאשר סר חינו בעיני הממשל הסאמאני, פרש אלפ תגין לע'זני באזור אפגניסטן של ימינו, הביס את השושלת המקומית ששלטה שם, וייסד ממלכה לעצמו בשנת 962. אלפ תגין מת ככל הנראה זמן קצר לאחר שכבש את ע'זני. 

אחרי מותו של אלפ תגין, הפכה ע'זנה לממלכה וסאלית של הסאמאנים ונשלטה על ידי שורה של מושלים, ששלטו כל אחד למשך זמן קצר. בשנת 977 עלה לשלטון בע'זנה סבכ תגין , מנהיגה השני של הממלכה הע'זנווית. סבכ תגין היה ממלוכ טורקי שרכש אלפ תגין. אחרי שעלה על כס השלטון בע'זנה, פצח סבכ תגין בשורה של כיבושים, אך באופן פורמלי המשיך להיות מושל מטעם הסאמאנים. אחרי מותו בשנת 997, החל קרב ירושה בין בניו של סבכ תגין, שהסתיים בשנת 998 בניצחונו של מחמוד, המנהיג השלישי של הממלכה הע'זנווית. מחמוד, אשר שלט עד למותו בשנת 1030, שחרר באופן סופי את הממלכה הע'זנווית מהסוזארניות הסאמאנית ואף שיתף פעולה עם הקראח'אנים כדי לחסל את הממלכה הסאמאנית. בשורה של כיבושים הפך מחמוד את הממלכה הע'זנווית למעצמה אזורית.

## ראו גם
*השושלת הטאהרית
*השושלת הצפארית
*השושלת הסאמאנית
*השושלת הבויהית
*השושלת הסימג'ורידית
*השושלת הקרא-ח'אנית
*השושלת הסלג'וקית

## לקריאה נוספת
* כאהן, קלוד, **האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה)**, תל אביב: דביר, תשנ"ה / 1995.

* Golden, Peter B., **An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East**, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992. 
***Cambridge History of Iran**, Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs, Cambridge: Cambridge University Press, 1975, pp. 595-633.


## קישורים חיצוניים

* מעוז, משה, בית עבאס, מתוך "הספרייה הווירטואלית של מטח".

ע'זנווית
קטגוריה:שושלות איראניות
ע'זנווית