open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בבה

**טיאגו מאנול דיאש קוריירה**, הידוע בכינויו **בֶּבֶּה** (Bebé - תינוק בפורטוגזית, נולד ב-12 ביולי 1990) הוא כדורגלן כף ורדי יליד פורטוגל המשחק באיביזה. הוא משחק בתור קיצוני ויכול לשחק גם בתור חלוץ.

## קריירה
בצעירותו נזנח על ידי הוריו, במוצאם ילידי כף ורדה, וגודל על ידי סבתו. בגיל 12 נלקח מהשגחת הסבתא והועבר לגידול על ידי הכנסייה. במהלך השהות שלו בכנסייה, הוזמן ביחד עם נערים נוספים להשתתף בטורניר של כדורגל רחוב שהתקיים בבוסניה, טורניר בו קנה את עולמו כאשר צד את עיניהם של סוכני שחקנים. אולם אף על פי שכיכב והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים לזכות נבחרת פורטוגל, נבחרתו לא הגיעה רחוק ולא הצליחה לעבור את השלב השני של הטורניר.

בקיץ 2009, אחרי סיום המשחקים בטורניר הרחוב, חתם בקבוצת אסטרלה אמדורה מהליגה השנייה בפורטוגל, בה הבקיע ארבעה שערים במהלך העונה. בקיץ 2010 עבר השחקן לקבוצת ויטוריה דה גימארייש. בעקבות ההופעות שלו במשחקי טרום העונה, התקבלה הצעת מעבר מקבוצת מנצ'סטר יונייטד עוד לפני תחילת עונת המשחקים. לבסוף עבר השחקן תמורת סכום משוער של 7.4 מיליון פאונד. במהלך העונה רשם מספר הופעות בליגה, גביע, גביע הליגה וליגת האלופות.
בתחילת עונת המשחקים 2011/2012 הושאל השחקן לקבוצת בשיקטש הטורקית. בתחילת שנת 2013 הושאל לקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגזית.

ב-3 בספטמבר 2013 הושאל בבה לעונה בפאסוש הפורטוגלית. ב-25 ביולי 2014 עבר לבנפיקה ליסבון לארבע שנים. ב-9 בינואר 2015 הושאל השחקן לקורדובה הספרדית עד לתום העונה. ב-10 ביולי 2015 הושאל לראיו ואיקאנו לעונה אחת. ב-12 ביולי 2016 חתם לארבע שנים באייבר. ב-31 בינואר 2018 הושאל לראיו ואיקאנו. ב-21 בינואר 2023 הושאל לריאל סרגוסה עד לסוף העונה.

### נבחרת
בשנים 2010–2011 רשם בבה 6 הופעות בנבחרת פורטוגל הצעירה בהן כבש שער אחד.

מאחר שלא הצליח להשתלב בנבחרת פורטוגל, בבה הביע עניין בנבחרת כף ורדה. ב-23 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.

נכלל בסגל נבחרת כף ורדה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלנים מכף ורדה
קטגוריה:חלוצי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מכף ורדה
קטגוריה:כדורגלני אסטרלה דה אמדורה
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה דה גימארייש
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני ריו אבה
קטגוריה:כדורגלני פאסוש די פריירה
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני קורדובה
קטגוריה:כדורגלני אייבר
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואייקאנו
קטגוריה:כדורגלני ריאל סרגוסה
קטגוריה:כדורגלני ראסינג פרול
קטגוריה:כדורגלני נבחרת כף ורדה
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2023
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בספרד
קטגוריה:ספורטאים זרים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בספרד
קטגוריה:אישים מכף ורדה שנולדו ב-1990
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1990
כריס סמולינג

**כריסטופר לויד "כריס" סמולינג** (באנגלית: **Christopher Lloyd "Chris" Smalling**; נולד ב־22 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם באל פאייח מליגת העל הסעודית .

## קריירת מועדונים
סמולינג החל את הקריירה בקבוצת החובבים מיידסטון יונייטד, שם ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2007. הוא הפך במהרה לשחקן חשוב בקבוצה ולאחר סדרה של הופעות מרשימות הצטרף למועדון פולהאם שהייתה אז בפרמייר ליג באפריל 2008.

סמולינג ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-24 במאי במשחק האחרון של עונת 2008/2009 בהפסד 0–2 לאברטון, ובעונה שלאחר מכן כבר הפך לשחקן מפתח בהרכב פולהאם. יכולתו הגבוהה הביאה להתעניינות מצד קבוצת מנצ'סטר יונייטד, ובחודש ינואר 2010 הודיע המועדון כי סמולינג חתם בשורותיו, אך יישאר בפולהאם עד לסיום אותה עונה. סמולינג הצטרף רשמית למנצ'סטר יונייטד ב-1 ביולי 2010, והופעת הבכורה שלו במועדון הייתה במשחק מגן הקהילה ב-8 באוגוסט בניצחון 1–3 על צ'לסי שבו יונייטד זכתה בתואר.

בעונתו הראשונה בקבוצה שימש סמולינג בעיקר כשחקן מחליף, אך מספר פציעות של שחקני הגנה אחרים הובילו אותו בהמשך העונה לתפוס מקום בהרכב. עם תחילת עונת 2011/2012 סמולינג הפך לשחקן משמעותי יותר בקבוצה, שהוא מתפקד כבלם או בעמדת המגן הימני, וכבש את שערו הראשון בפרמייר ליג ב-18 בספטמבר 2011, במשחק הניצחון 1–3 מול צ'לסי.

בעונת 2016/2017 בליגה האירופית, תחת המאמן ז'וזה מוריניו, זכה סמולינג עם קבוצתו בתואר האירופי, וזאת לאחר שפתח במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 0–2 את אייאקס.

סמולינג מנהל החל מ-2018 אורח חיים טבעוני.

ב-30 באוגוסט 2019 הושאל לקבוצת רומא. ב-25 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לאטאלנטה. ב-30 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון 0–4 לאודינזה. ב-5 באוקטובר 2020 חתם באופן קבוע ברומא לשלוש שנים.

ב- 2 בספטמבר 2024 חתם באל פאייח מליגת העל הסעודית בחוזה לשנתיים.

## קריירה בינלאומית

סמולינג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-2 בספטמבר 2011, במשחק מול נבחרת בולגריה.

## תארים
### קבוצתיים
;מנצ'סטר יונייטד
* פרמייר ליג (2): 2010/11, 2012/13
* גביע ה-FA (1): 2015/16
* גביע הליגה האנגלית (1): 2016/17
* מגן הקהילה (3): 2010, 2011, 2013
* הליגה האירופית: 2016/17

;רומא
* הקונפרנס ליג (1): 2021/22

### אישיים
* שחקן משחק גמר הקונפרנס ליג (1): 2022
* נבחרת העונה של הקונפרנס ליג (1): 2021/22

## קישורים חיצוניים

* כריס סמולינג באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד

## הערות שוליים

קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:ספורטאים טבעונים
קטגוריה:טבעונים בריטים
קטגוריה:אנגלים ממוצא ג'מייקני
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1989
משולם טוכנר

[300px|ממוזער|טוכנר עם תלמידיו בעפולה, [1942]]
**משולם טוֹכנר** (10 באפריל 1912 – 9 באוגוסט 1966) היה מחנך וחוקר ספרות ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1912 בעיירה מינקוביץ שבאוקראינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בגיל 4, עבר עם משפחתו לעיירה בריטשאן (בריצ'ני) שבבסרביה. נפגע בעמוד השדרה כתוצאה מיידוי אבנים עליו. בגיל 13 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בירושלים. למד בבית הספר תחכמוני והמשיך בגימנסיה הריאלית.

למד ספרות עברית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובגיל 25 סיים לימודיו וקיבל תואר שני. בגיל 27 נישא לרחל לבית רבינוביץ, חברתו ללימודים. עסק בהוראה בבתי ספר בטבריה, בעפולה ובירושלים. את בית הספר בעפולה ייסד וניהל. מגיל 36 ועד לפטירתו, הורה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים. בשנותיו האחרונות עמל על דוקטורט, אך לא השלימו עקב מותו. 

בצעירותו כתב סיפורים, שהתפרסמו, בין השאר, בעיתון "הארץ", ובהמשך התמקד בכתיבת ביקורת ספרות, בעיקר על יצירתו של ש"י עגנון. 

נפטר באוגוסט 1966, בהיותו בן 54 שנים, ונקבר בהר המנוחות. עם מספידיו נמנו אברהם אבן-שושן וש"י עגנון.

ספרו "פשר עגנון" יצא לאור בשנת 1968, לאחר מותו, ובו קובצו מאמריו ופרקים מהדוקטורט שלא זכה להשלים. במבוא לספר כתב דב סדן על טוכנר: "בהוראתו, שיצא לה מוניטין, עמדו לו בינתו המקיפה והחדה בחזיונה של ספרות וחזיונותיה וכוח הבעתו להקנות דעתו לתלמידיו שומעי לקחו שבעל פה, ככוח הבעתו להקנותה לקוראי דבריו שבכתב." חוקר עגנון הנודע, ברוך קורצווייל ציין: "רבות עשה גם משולם טוכנר במאמריו המעמיקים והיסודיים למען מחקר כתבי עגנון".

## לקריאה נוספת
* **על משולם טוכנר ז"ל: דברים לזכרו**, בית המדרש למורים העברי הממלכתי על שם דוד ילין, 1966.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*  - על "פשר עגנון"

### ממואר שכתב דן מירון על "ערבי עגנון" בביתו של משולם טוכנר (10 פרקים)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
דניס (פירושונים)

**דניס** (Denis, Dennis, Denise) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שנגזר מהשם דיוניסוס.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות פרטיים רוסיים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
אצ'פר

**אצ'פר** (געז: አቸፈር) הוא מחוז היסטורי בצפון מערב אתיופיה לחופו הדרום מערבי של אגם טאנה.

ההשערה היא שתושביו המקורים היו דוברי שפה נילו-סהרית שלאחר מכן נושלו על ידי האגאו. במסורת האתיופית נזכר המחוז כחלק מהשטחים שקיבל השליט הת והיה אזור שיושב בביתא ישראל. בשלהי המאה ה-16 החלה החדירה האתיופית לאזור ובכך הפך לווסאל ומחוז ספר. בעקבות ההתנגדות המקומית הקיסרים האתיופים סרצה דנגל וסוסוניוס ערכו במקום מערכות צבאיות עקובות מדם, השלטון האתיופי במחוז התחזק והמקומיים עברו תהליכי אמהריזציה.

למחוז חשיבות מסחרית בעיני האתיופים ובו עברו דרכי מסחר מאגאו מדר, גוג'ם ומאזורים דרומה מהם לאזורי הצפון לרבות גונדר. במחוז היו וישנם גם שווקים רבים שבהם נמכרים דגים, קפה, כותנה ובעבר גם שנהבים.

כיום שטח המחוז מחולק לשתי נפות אצ'פר הצפונית ואצ'פר הדרומית.

## לקריאה נוספת

*BaVerle B. Berry, "Ačäfär" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: A-C**, Harrassowitz, 2003, , p. 67
*Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", **The Journal of African History**, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, pp. 5-18


## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (1800–1831)

**לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: **Luise von Sachsen-Gotha-Altenburg**, נולדה בשם לואיזה דורותיאה פאולינה שרלוטה פרדריקה אוגוסטה; 21 בדצמבר 1800 - 30 באוגוסט 1831), הייתה רעייתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ואמו של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה.

## חייה
הנסיכה לואיזה הייתה בתם היחידה של אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ורעייתו הראשונה לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. ב-31 ביולי 1817 נישאה לואיזה בת ה-16 לבן דודה הרחוק ארנסט השלישי, דוכס סקסה-קובורג-זאלפלד, בן ה-33. לזוג נולדו שני בנים: ארנסט, שירש את הדוכסות מאביו, ואלברט, שנשא לאישה את המלכה ויקטוריה ובכך ייסד את שושלת המלוכה של בית סקסה-קובורג-גותה בבריטניה.

נישואיה של לואיזה היו אומללים בשל בגידותיו הרבות של ארנסט, והזוג נפרד בשנת 1824 לאחר שבע שנות נישואים. לואיזה נשלחה לגור בזנקט ונדל במערב גרמניה, הרחק מהעיר קובורג, בה נאלצה להשאיר את שני בניה עם סבתם מצד אביהם, אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. בשל היותה בת יחידה היא ירשה מאביה את דוכסות גותה, אולם אדמותיה הועברו מיד לחזקתו של בעלה שהפך לדוכס סקסוניה-קובורג-גותה.

ב-31 במרץ 1826 התגרשו בני הזוג. שבעה חודשים לאחר מכן נישאה לואיזה בסודיות למאהבה אלכסנדר פון הנשטיין. הזוג חי חיים מאושרים, אולם בפברואר 1831 התגלה סוד נישואיהם ולואיזה איבדה כל חזקה על ילדיה.

לואיזה נפטרה מסרטן ב-30 באוגוסט 1831 בהיותה בת 30 בלבד.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ילידות 1800
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:נפטרות ב-1831
משולש גבולות

[ממוזער|333x333 פיקסלים|משולש הגבולות בין הולנד, בלגיה וגרמניה ב[פאלסרברך]]
**מְשֻׁלַּשׁ גְּבוּלוֹת** (באנגלית: **tri-border area,** או: a **triple border** או: **triple point**, או: **trijunction**, או: **tripoint**) **ה**וא נקודת מפגש בין גבולות של שלוש מדינות או יחידות מנהליות. לעתי, מסומן משולש גבולות, באופן מיוחד, על ידי הצדדים השותפים לו.

יש בעולם מקרים של מפגש של ארבעה גבולות ויותר.

## נתונים
בעולם יש 176 משולשי גבולות בינלאומיים, חלקם יבשתיים וחלקם על פני מקורות מים.

לישראל שני משולשי גבולות יבשתיים בינלאומיים ומשולש גבולות ימי אחד. משולשי הגבולות היבשתיים מצויים סמוך להר דב בצפון רמת הגולן עם סוריה ולבנון ועל גדות נהר הירמוך בדרום רמת הגולן עם סוריה וירדן. משולש הגבולות הימי עם ירדן ומצרים מצוי במפרץ אילת כ-2.5 מיל ימיים (4.63 קילומטרים) מנקודת הגבול היבשתי בין ישראל למצרים בטאבה.
ממוזער|משלש הגבולות: רוסיה, סין, מונגוליה|240x240 פיקסלים

### המדינה עם המספר הגדול ביותר של משולשי גבול
ממוזער|241x241 פיקסלים|משולש הגבולות: שווייץ, גרמניה, צרפת.
הרפובליקה העממית של סין, גובלת ב-16 מדינות ויוצרת את מספר משולשי הגבולות הבינלאומיים הגדול ביותר בעולם:
* סין – רוסיה – קוריאה הצפונית: בנהר טומן.
* סין – רוסיה – מונגוליה (מזרח): בנקודה הנקראת Tarbagan-Dakh.
* סין – רוסיה – מונגוליה (מערב): בהרי אלטאי.
* סין – רוסיה – קזחסטן: "פסגת הידידות", סמוך להר חויטן.
* סין – קזחסטן – קירגיזסטן: בפסגת חאן טנגרי.
* סין – קירגיזסטן – טג'יקיסטן: בהרי פמיר.
* סין – טג'יקיסטן – אפגניסטן: בהרי פמיר.
* סין – אפגניסטן – פקיסטן: במעבר ווח'דג'יר.
* סין – פקיסטן – הודו: באזור קו השליטה בסיאצ'ן (נתון במחלוקת טריטוריאלית).
* סין – הודו – נפאל (מערב): במעבר ליפולח.
* סין – הודו – נפאל (מזרח): סמוך להר קנצ'נג'נגה.
* סין – הודו – בהוטן (מערב): באזור דוקלאם (נתון במחלוקת טריטוריאלית).
* סין – הודו – בהוטן (מזרח): סמוך לעמק טוואנג.
* סין – הודו – מיאנמר: סמוך למעבר דיפו.
* סין – מיאנמר – לאוס: על נהר המקונג.
* סין – לאוס – וייטנאם: בפסגת Shiceng Dashan.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפיה פוליטית
הונג יינג

**הונג יינג** (במנדרינית תקנית: 虹影; נולדה ב-21 בספטמבר 1962) היא משוררת וסופרת סינית מודרנית.

## חייה
הונג יינג נולדה בימי הרעב הגדול וגדלה בשכונות העוני של צ'ונגצ'ינג שעל גדות נהר היאנגצה. החלה לכתוב בגיל 18. בגיל 19 עזבה את בית הוריה ובמשך עשר שנים ערכה מסע ברחבי סין, במהלכו כתבה את שיריה וסיפוריה הראשונים וניסתה לטוות את קווי המתאר של זהותה כסופרת וכמשוררת.

לאחר תקופה קצרה של לימודים בשנת 1989 באקדמיה על שם לו שו'ן בבייג'ינג ובאוניברסיטת פודאן בשאנגחאי, היא עקרה אל לונדון ב-1991, והמשיכה שם את עבודתה כסופרת. היא חזרה אל סין והתיישבה בבייג'ינג בשנת 2004, שם היא חיה עד היום. ספריה תורגמו לעשרים שפות וחלקם זכו להפוך לרבי מכר בסין ובמערב. בין הספרים הבולטים שכתבה: **מאהבת סינית**, **קיץ של בגידה**, **אננדה**, **ליפסטיק פלפל אדום** וספרה האוטוביוגרפי **בת הנהר**. כמו כן פרסמה עד היום ארבעה קובצי שירה.

בתפיסתה הונג יינג רואה את תפקידה כסופרת כשליחות חברתית: להילחם למען החלשים והשונים בחברה הסינית, בעבור חיים נסבלים ויחס הוגן מהשלטונות. בספרה "בת הנהר", המבוסס על חייה, היא אף מבקרת קשות את חוסר הצדק החברתי המצוי בחברה הסינית. בכתיבתה היא משלבת בין היסטוריה פוליטית מדינית וסיפורים אנושיים. גיבורים רבים בספריה הם גברים ונשים בעלי העדפה מינית חריגה לתקופתם (הומוסקסואלים, לסביות, חובבי פולחני מין וכדומה). כך בספרה "K: אמנות האהבה" (בגרסה העברית: "מאהבת סינית"), היא מתארת סיפור אהבה ארוטי המבוסס על רומן שהתרחש בין המשורר האנגלי ג'וליאן בל (אחיינה של הסופרת וירג'יניה וולף) והסופרת הסינית לין צ'אנג, בשנות השלושים בסין. גם באוסף הסיפורים הקצרים "ליפסטיק פלפל אדום", היא מתארת סיפורים אודות הומואים ולסביות בסין של שנות התשעים.

## ספריה שתורגמו לעברית
***בת הנהר** - תרגום מסינית רוני שריג, כנרת זמורה ביתן 2004
***מאהבת סינית** - תרגום מסינית, שבע קרני, כנרת זמורה ביתן 2005 (שמו המקורי של הספר: "K: אמנות האהבה")

## קישורים חיצוניים
* אודות הספר בת הנהר
* עוד על הונג יינג

קטגוריה:סופרות סיניות
קטגוריה:משוררות סיניות
קטגוריה:סיניות שנולדו ב-1962
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1962
דוקטור דוליטל והכנרית הירוקה

**דוקטור דוליטל והכנרית הירוקה** (באנגלית: **Doctor Dolittle and the Green Canary**) הוא ספר מסדרת ספריו של יו לופטינג אודות רופא החיות, דוקטור דוליטל.

## תקציר העלילה
הספר מחולק לשלושה חלקים:
* חלק ראשון וחלק שני - הכנרית הירוקה מספרת לג'ון דוליטל וחיות הקרקס שלו אודות חייה בעת שהדוקטור כותב ביוגרפיה עליה.
* חלק שלישי - דוליטל עוזר לקנרית למצוא את ידידה מנקה החלונות עליו ספרה בסיפורה.

## דמויות
* פיפינלה - הקנרית הירוקה.
* מנקה החלונות (סטיב, לשעבר הדוכס מלובורו) - בעליה של פיפינלה, כותב ספרים פילוסופיים בעילום שם על מנת לעזור לאנשים אומללים שפגש במסעותיו.
* דוקטור דוליטל - הרופא המוכשר שמסוגל לדבר עם חיות.
* החבורה של דוקטור דוליטל - קבוצת חיות המלוות אותו לאורך ספרים רבים מהסדרה: דב-דב הברווזה, גב-גב החזיר, ג'יפ הכלב, פולינזיה התוכית ועוד.
* צ'יפסיד ובקי - דרורים בני זוג אשר עוזרים לדוקטור בכל מצב ואשר מאתרים את הדוכס (בעזרת שאר הדרורים הלונדוניים).

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1950
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:רפואה בתרבות
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
קטגוריה:קנרית בדיוניים
לוח אחיאסף

[שמאל|ממוזער|150px|כריכת הלוח לשנת [תרנ"ד (1894-1893), "כלי יפה ונחמד גם בפנימיותו וגם בחיצוניותו"]]
שמאל|ממוזער|150 פיקסלים|שער פנימי, תרנ"ד
**לוח אֲחיאסף** היה אלמנך (חיבור היוצא לאור פעם בשנה) בעברית שראה אור בהוצאת אחיאסף בשנים 1893 עד 1904 בוורשה (ופעם נוספת ב-1923). האלמנך איגד בתוכו לוח שנה עברי וכללי ודברי ספרות בעברית, שירים, תמונות, מאמרים, רשימת הספרים החדשים שראו אור בעברית במהלך השנה והספדים ("אזכרת נשמות") וכן "לוחות שימושיים" כגון המרת מידות ומשקלות, רשימות ערים ואוכלוסייתן, חוקי הדואר, הרכבת, הטלגרף והבנק וכיוצא בזה.

## יוזמי הלוח
יוזמי הלוח ועורכיו היו סופרים ומשוררים עבריים שמרכזם היה באודסה ובוורשה, שהיו קשורים בהוצאת "אחיאסף", בראשם בן אביגדור (אברהם ליב שלקוביץ) ובהם משה לייב ליליינבלום, דוד פרישמן, אחד העם, יוסף הלוי, שמואל לייב גורדון, אברהם לודויפול, דוד ניימרק, מאיר-סיקו סמילנסקי, דוד שמעוני, ש. בן-ציון ואחרים, יחד עם אנשי אגודת "בני משה".

לא בכל שנה פורסם שמו של עורכו הראשי של הלוח. את "לוח אחיאסף" לארבע השנים הראשונות ערך בן אביגדור, את לוח אחיאסף החמישי ערך לילינבלום, את השישי ערך אברהם שלום פרידברג, כן עסקו בעריכת הלוח גם ראובן בריינין ויוסף קלוזנר.

## יעדיו ותכניו

המטרה הייתה ליצור לוח שנה שימושי לבית העברי-המשכילי, שיהווה תשתית תרבותית לא אליטיסטית, למטרת "שעשועים ותועלת לבני העם, לענג את נפשם במקרא עיניני ספרות יפים וטובים ולהורותם את הידיעות הנחוצות לדעת לכל איש בעולם המעשה", כפי שהוצהר באיגרת אל הקוראים בפתח הלוח הראשון. הלוח יצר תרבות עברית, ברוח דבריו של חיים נחמן ביאליק ש"כל עם מחויב ליצור תרבות... ליצור ממש בידי עצמו, בכלים ובחומר משלו ובחותמת משלו".

הקו הבולט מבחינה אידאולוגית, לפחות בשלושת הלוחות הראשונים, היה ציוני; לאחר מכן הייתה נימת פלורליזם רעיוני בקשר לפתרון השאלה היהודית, אולם בכל לוח יוחד פרק לסקירה ("השקפה") על "מצב היישוב היהודי בארץ ישראל" בשנה החולפת. משנת 1897 ואילך צורף ללוח מדור מיוחד הסוקר את "שנת הקונגרס", כלומר האירועים בזירה הציונית שהתרחשו בין קונגרס לקונגרס.

שלושת הלוחות הראשונים היו במה כמעט יחידה לפרסום שירים וסיפורים בעברית, הן מקוריים והם תרגום, והם עשירים יותר בתוכן ספרותי. בעוד שבלוח הראשון פורסמו 23 שירים, בשני הופיעו 24 שירים, ובשלישי 32 שירים, בשלושת הלוחות שאחריהם פורסמו פחות מעשרה שירים בכל לוח.

## קישורים חיצוניים

* אבנר הולצמן, 
* 
* 
* 
* 
* לוח אחיאסף - עותקים סרוקים, באתר אוניברסיטת גתה בפרנקפורט

## הערות שוליים

קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:ספרות בעברית
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:עיתונות בעברית
אחיאסף
שביתת השידורים בישראל (1987)

**שביתת השידורים** הייתה שביתה שארגנה אגודת העיתונאים ירושלים בשידור הציבורי בישראל. השביתה, שהייתה הארוכה מסוגה, נמשכה 52 ימים בין 7 באוקטובר ל-27 בנובמבר 1987. במסגרת השביתה לא פעלו תחנות הרדיו. בטלוויזיה הוצגה בשעות אחר הצהריים והערב רק שקופית "עיצומים. עמכם הסליחה" ולא שודרו תוכניות עיתונאיות.
## הרקע לשביתה
השביתה פרצה עקב סכסוך על תביעות כספיות וארגוניות של העובדים ברשות השידור (שכלל את ערוץ הטלוויזיה הישראלית היחיד באותה תקופה ואת תחנות הרדיו של קול ישראל), בהנהגת סניף ירושלים של אגודת העיתונאים, שמרבית חבריו היו עובדי הרשות. אגודת העיתונאים בתל אביב, התבקשה לצרף לשביתה את עובדי העיתונות הכתובה כאות הזדהות, אך היא סירבה להענות לדרישה. הפעיל המרכזי מאחורי השביתה היה איש הרדיו אמנון נדב (שאחר כך היה מנהל "קול ישראל"). נדב היה באותה עת יו"ר "איגוד הארצי של עיתונאי ישראל" והוביל דיונים על השוואת תנאי עיתונאי רשות השידור לתנאים של עיתונאי העיתונות כתובה, שקיבלו שכר גבוהה ב-20%. באותן השנים הייתה העיתונות הכתובה בישראל מבוססת כלכלית (בעיקר העיתונים הגדולים "ידיעות" ו"מעריב") ושילמה משכורת טובות בהרבה מרשות השידור. במקביל מנכ"ל רשות השידור אורי פורת ביקש לבצע שינוי מבני מקיף ברשות, להכניס לפעולה ציוד מודרני שדרש פחות כוח-אדם, ולפעול נגד אבטלה סמויה. גורם נוסף לשביתה הייתה התערבות פוליטית בעבודה העיתונאית ברשות, שהחלה להיות נפוצה בשנות ה-80, עם מינוי ועד מנהל על בסיס פוליטי מפלגתי.

שבועיים לאחר פרוץ השביתה הגיש אורי פורת תוכנית "הצלה" לרשות השידור. על פי התוכנית העובדים ברשות השידור יקבלו תוספת שכר בגובה של כ־25 אחוז; תיחתם אמנה לשקט תעשייתי למשך שנתיים; יצומצמו 20 אחוזים מכוח האדם על־ידי פיטורי 320 עובדים, כדי לאפשר את תשלום תוספת השכר לעובדים החיוניים; יופעל מיידית ציוד חדיש, שבשל התנגדות הוועדים ברשות לא היה ניתן להפעילו במשך עשר שנים, וכן יופעל ציוד תוצרת חברת "סוני" בכל מחלקות הרדיו ללא עזרת טכנאי; בנוסף דרש שתוקם ברשות השידור נציגות עובדים אחת, דירוג אחד וסולם שכר אחד. מצב שיחליף את 14 ועדים סקטוריאליים ברשות, המשתייכים לשלושה איגודים, שהיו במעגל מתמיד של סכסוכי עבודה. שר החינוך יצחק נבון שהיה ממונה על רשות השידור, איים לסגור אותה. העובדים דחו את ההצעה (בעיקר עקב פיטורי מספר רב של עובדים) והשביתה נמשכה כמעט עוד חודשיים.

## תוצאות השביתה
במשך ימי השביתה, הציבור בישראל מילא את החסך בעיקר בשידורי חדשות ברדיו על ידי האזנה לתחנות רדיו זרות, לתחנת "קול השלום" ובפרט לגלי צה"ל. בטלוויזיה מילאו את החלל תחנות הטלוויזיה של ירדן ולבנון ושידורי ערוץ 2 הניסיוני. משהתארכה השביתה קיבל הערוץ הניסיוני אישור לשדר בתדרים של רשות השידור, דבר שנתפס בעיני השובתים כניסיון מצד הממשלה לשבור את השביתה. הערוץ הניסיוני מיהר להשיג חומרי שידור ולגייס עובדים ובכך תרמה השביתה להתפתחותו. במהלך השביתה הגיעה לישראל אסירת ציון אידה נודל, אירוע חדשותי בולט, שבשל השביתה לא סוקר בערוץ הטלוויזיה הישראלית. בערוץ 2 הניסיוני עטו על ההזדמנות, קיבלו אישור ממשרד ראש הממשלה ויזמו את השידור החי הראשון בערוץ. בשיא השביתה ניסו עיתונאי ישראל לרתום גם עיתונות זרה בעולם לבל תסקר ביקורים של ראש הממשלה יצחק שמיר ושל שר החוץ שמעון פרס, אך נענו בשלילה.

## לקריאה נוספת
* חנה לוינסון וחנה אדוני, "הציבור הישראלי בזמן שביתת שידורים: מבנה התגובות על החסר בשידורים", בתוך ד. כספי וי. לימור (עורכים), **תקשורת המונים בישראל: מקראה**, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 611–622.

## הערות שוליים

קטגוריה:שביתות בישראל
קטגוריה:1987 בישראל
קטגוריה:ישראל: תקשורת
קטגוריה:רשות השידור
אירווינג בקסטר

**אירווינג נוט בקסטר** (באנגלית: **Irving Knot Baxter**; 25 במרץ 1876 – 13 ביוני 1957) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מאולימפיאדה אחת, מהן 2 מדליות זהב, בקפיצה לגובה ובקפיצה במוט.

## ביוגרפיה
בקסטר נולד ביוטיקה, שבמדינת ניו יורק. אחיו יו בקסטר זכה 4 פעמים באליפות ארצות הברית בקפיצה במוט בשנים 1886-1883. 

באליפות איגוד הקולג'ים לספורטאים חובבים באמריקה שנערכה בשנת 1897 זכה בקסטר במשותף במדליית כסף בקפיצה לגובה בתלמיד בטריני קולג'. בשנת 1899 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה כסטודנט באוניברסיטת פנסילבניה (**Penn** or **UPenn**). אותה שנה, הוא זכה במדליות זהב באליפות איחוד אתלטים חובבים בקפיצה לגובה ובקפיצה במוט.

### אלוף אולימפי
בדרכו לאולימפיאדת פריז (1900) זכה בקסטר באליפות בריטניה בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר. במשחקים עצמם הוא זכה בתוך יומיים ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב ו-3 מדליות כסף. הוא זכה במדליות זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, לפני פטריק ליהי מבריטניה (1.78 מטר) ולאיוש גנצזי מהונגריה (1.75 מטר) ובקפיצה במוט בתוצאה של 3.30 מטר, לפני בן ארצו מרדית' קולקט (3.25 מטר) וקארל אלברט אנדרסן מנורווגיה (3.20 מטר). ניצחונו של בקסטר בקפיצה במוט הושג בנסיבות קצת מוזרות, לאחר שמתחריו, דניאל הורטון ובסקום ג'ונסון שניצחו אותו בבריטניה, נעדרו מהתחרות כמו גם צ'ארלס דבורק (שלימים זכה בסנט לואיס, 1904. ג'ונסון ודבורק עזבו בטענה שהתחרות נדחתה והורטון עזב בטענה שהוא לא משתתף ביום השבתון. בקסטר לעומתם, לאחר שזכה בתחרות הקפיצה לגובה ושהה אותה העת באצטדיון, נרשם ברגע האחרון לתחרות. הוא זכה במדליות כסף בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.135 מטר, אחרי בן ארצו ריי יורי (3.21 מטר) ולפני אמיל טורשבוף מצרפת (3.03 מטר), בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.525 מטר, אחרי יורי שקבע שיא עולם חדש של 1.655 מטר ולפני בן ארצו לואיס שלדון (1.50 מטר) ובקפיצה משולשת מהמקום בתוצאה של 9.95 מטר, אחרי יורי (10.58 מטר) ולפני בן ארצו רוברט גארט (9.50 מטר).

בשנת 1901 זכה בקסטר פעם נוספת באליפות בריטניה בקפיצה לגובה.

### קריירה במשפטים
בשנת 1901 הצטרף בקסטר ללשכת עורכי הדין בניו יורק ובשנת 1903 נבחר לכהן כשופט במקרים מיוחדים. למעט תקופת מלחמת העולם הראשונה, הוא עבד כעורך דין עצמאי עד לשנת 1921 שבה מונה לתפקיד מנהל המחוז הצפוני בניו יורק, תפקיד שמילא עד להתפטרותו בשנת 1925. לאחר מכן, חזר לפרקטיקה הפרטית שלו.

בשנת 1957 נפטר בקסטר בעיר הולדתו, יוטיקה.

## שיאים אישיים
* קפיצה לגובה: 1.918 מטר (1900)
* קפיצה במוט: 3.35 מטר (1900)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:קופצים במוט אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לגובה (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה במוט (גברים)
קטגוריה:קופצים לגובה אמריקאים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת פריז (1900)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1876
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1957
דוד עם ראשו של גוליית

**דוד עם ראשו של גוליית** (באיטלקית: **Davide con testa di Golia**) הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו, שצויר בין השנים 1605–1610 לערך. היצירה מוצגת בגלריה בורגזה שברומא. היצירה מנסה לתאר סצנה בסיפור התנ"כי "דוד וגוליית".

ההשראה הישירה ליצירתו של קרוואג'ו מגיעה מיצירה אחרת של אחד מחסידיו של ג'ורג'ונה. אולם קרוואג'ו נתפס כמי שלכד ביצירתו את הדרמה שבסיפור דוד וגוליית ביעילות רבה יותר, כשבידו של דוד ראשו המתנדנד ונוטף הדם של גוליית. על חרבו של דוד מופיע הכיתוב: H-AS OS, המשמש קיצור עבור משפט בלטינית: , שפירושו "ענווה הורגת גאווה".

בציורו של קרוואג'ו נראה דוד מוטרד. בהבעת פניו יש עירוב של עצב וחמלה. ההחלטה לתאר אותו מהורהר ולא חוגג, יוצרת קשר פסיכולוגי יוצא דופן בינו לבין גוליית. קשר זה מסתבך עוד יותר לאור העובדה שקרוואג'ו תיאר את עצמו כגוליית, ואילו מי ששימש כמודל לדוד הוא "הקרוואג'ו הקטן שלו". ייתכן כי הוא מתכוון ל"סקו דל קרוואג'ו", שהיה עוזר הסטודיו של האמן ברומא מספר שנים קודם לכן. לא נמצאו דיוקנאות של סקו, מה שהופך את הזיהוי לבלתי אפשרי לאימות. אפשרות נוספת היא כי דוד מייצג את קראוואג'ו הצעיר המחזיק בערגה את קרוואג'ו המבוגר, שהתנהגותו הפרועה כצעיר, הרסה את חייו כאדם בוגר.

העניין הביוגרפי של הציור, שמוסיף שכבה נוספת של משמעות ליצירה המורכבת, הוא שדוד וגוליית משמשים דימוי לישו והשטן, לניצחון הטוב על הרע, כחלק מהאיקונוגרפיה הנוצרית-אורתודוקסית של אותה תקופה. קרוואג'ו מצייר את דוד כבעל רגשות אֵבֶל עמוקים על מותו של גוליית, ואין בו אכזריות או אדישות להרג שביצע, בהתאם להיותו מייצג הטוב וניצחונו.
[250px|ממוזער|ימין|[דוד עם ראשו של גוליית (אורציו ג'נטילסקי)|דוד עם ראשו של גוליית, מאת אורציו ג'נטילסקי]]
## השפעות והשוואות
הציור שימש מקור השראה לווריאציות מאוחרות יותר על אותו נושא, ובפרט ליצירתו של אורציו ג'נטילסקי, דוד עם ראשו של גוליית משנת 1610. ג'נטילסקי אימץ את האיקונוגרפיה שהציג קראווג'ו - דוד המחזיק את ראש גוליית שזה עתה כרת — אך שינה את האופן שבו מוצג הרגע: בעוד קראווג'ו מציג את דוד במבט חזיתי, כשהוא פונה אל הצופה ומגיש את הראש בעודם שרידי חיים ניכרים בו, ובהבעה שמשלבת תיעוב ועצב, אצל ג'נטילסקי הדמות מופיעה בפרופיל מלא, מבטה מוסב מטה, וההבעה מהורהרת. הבחירה הקומפוזיציונית והמבט הישיר אצל קראווג'ו מדגישים את העוצמה הדרמטית של הרגע, בשונה מן האיפוק הפסיכולוגי שבגרסתו של ג'נטילסקי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קאראווג'ו
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור של תקופת הבארוק
קטגוריה:גלריה בורגזה: ציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:דוד בציורים
החדשות בערבית

ממוזער|מדבקת סימון להקלטה של החדשות בערבית, בארכיון הטלוויזיה של רשות השידור
**החדשות בערבית** (בערבית: **النشرة الإخبارية**) היא מהדורת חדשות יומית בשפה הערבית, שמשודרת במַכַּאן 33 בשעה 19:00. אורך המהדורה עומד על 30 דקות. המהדורה בהגשת נאיף סארגי סמאח חסנין בכריה ופיראס חאמד לסירוגין.

## היסטוריה
שידורי החדשות בערבית החלו עם הקמת הטלוויזיה הישראלית בשנת 1968, במסגרת שידורי הטלוויזיה בערבית. המהדורה הראשונה שודרה ב-13 באוגוסט 1968, בהגשת גלוריה סטיוארט וסעיד אל-קאסם. בין הנושאים שכללה המהדורה הראשונה היו: דיווח על נחיתתם בטעות של שני מטוסים סוריים מדגם מיג-17 במנחת בצת יום קודם, כתבה על מחנה הפליטים ג'באליה במטרה לְהָזֵם שמועות שישראל הרסה אותה וכתבה על יום חיל הים הישראלי. 

מהדורת החדשות שודרה תחילה רק פעמיים בשבוע, בימי שלישי וחמישי, במשך חצי שעה ולאחריה שודרה תוכנית מתחלפת נוספת בת חצי שעה. ב-1969 גדל מספר ימי השידור בערבית לארבעה (ראשון, שני, שלישי וחמישי) בין 18:30 ל-19:30. בנובמבר 1969 החלה "הטלוויזיה בערבית" לשדר שבעה ימים בשבוע, כאשר בערב שישי הוחל בשידור סרט קולנוע בערבית, ממיטב הקולנוע המצרי. מאז שודרה מדי יום.

עם סיום השידורים בערבית בערוץ 1 בשנת 2002 והעברת השידורים לערוץ המיועד לערבית של רשות השידור, עברה המהדורה לערוץ הזה.
אחר כך עם איחוד הערוץ עם ערוץ 33 עברה לערוץ 33 והיא משודרת כל יום בשעה 19:00.

עם סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי נסגר גם ערוץ 33, ובמקומו הוקם ערוץ מַכַּאן ועם הקמתו עברה המהדורה לערוץ זה.

## אופי המהדורה
המהדורה היא מהדורת חדשות אשר מסכמת בשפה הערבית את אירועי היום. במהדורה כתבות בשפה הערבית וכשמובאים קטעי דברים בעברית, מוקרנות בה כתוביות בערבית. החדשות בשפה הערבית נוסדו לצורך תעמולה פנימית מול ערביי ישראל וגם חיצונית מול תושבי ארצות ערב כזרוע ממלכתית של מדינת ישראל במלחמת התעמולה עם מדינות ערב. בתכני החדשות אף התערבו קציני צה"ל המנהל האזרחי. לדוגמה, במשך שנים רבות נאסר על המגישים להשתמש במילה "אש"ף". רוב המוחלט של עובדי מחלקת החדשות היו יהודים יוצאי ארצות ערב, בהם: יוסף בראל, רוברט דסה ושלמה גנור ילידי מצרים; וסלים פתאל יליד עיראק.
 
## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערוץ 33: תוכניות וסדרות
קטגוריה:מכאן 33: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תקשורת ערבית
קטגוריה:טלוויזיה בערבית בישראל
אמבובר

**אמבובר** (געז: አምቦበር) אחד מהכפרים החשובים של ביתא ישראל באתיופיה עד לעלייתם לישראל.
[ממוזער|[בקתת נידה בכפר אמבובר, 1976.]]
הכפר הוקם יחד עם הכפר וזבה בידי קבוצת צעירים ובהם פרופ' תאמרת עמנואל בתקופת הכיבוש האיטלקי. הכפר הוקם על אדמות שהושכרו מידי בעלי האדמות הנוצרים והיה לאחד הכפרים הגדולים שרוב תושביו היו יהודים. הכפר שימש כמקום מרכזי לחג הסיגד ושיהודים רבים היו נוהרים אליו מרחבי סביבות גונדר. את בית הכנסת באמבובר הקים הקס ליקה כהנת טואבה מלקו בשנת 1936.

הכפר שימש גם כמקום שבאו אליו חוקרים כדי ללמוד על ביתא ישראל. 

בראשית שנות ה-70 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-3,000 נפש.

## לקריאה נוספת

*Steven Kaplan, "Ambobär" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: A-C**, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, , p. 225
*Kay Kaufman Shelemay, **Music, Ritual, and Falasha History**, Michigan State University Press, 1986, 
*Simon D. Messing, **The Story of the Falashas: "Black Jews" of Ethiopia**, Brooklyn, 1982


## קישורים חיצוניים
* אמבובר - עיר יהודית באתיופיה, באתר YouTube
* https://moreshethabesha.co.il/archives/9239

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של אתיופיה
קטגוריה:קהילות יהודיות באתיופיה
קטגוריה:גונדר
קטגוריה:אתיופיה: יישובים
מכון השפה הרוסית

**מכון השפה הרוסית על שם ויקטור וינוגראדוב** (ברוסית: **Институт русского языка имени В. В. Виноградова РАН**) הוא גוף של האקדמיה הרוסית למדעים, האחראי הרשמי לפיקוח על השפה הרוסית, בדומה לתפקידה של האקדמיה הצרפתית או האקדמיה ללשון העברית. בראש המכון עומדת מריה קאלנצ'וק מאז 2017.

המטרות העיקריות של המכון - פיתוח ויישום תקנים של השפה הרוסית; הכנסת חידושים בשפה הרוסית מבחינה נורמטיבית; וקודיפיקציה של השפה הספרותית במילונים, דקדוק, ובספרי עיון על תרבות הדיבור.
## פרויקטים מרכזיים של המכון
*המכון ייסד את הגוף הלאומי של השפה הרוסית - שהוא אוסף אלקטרוני של אוצר המילים והדקדוק, כמו גם אוסף של מחקרים מדעיים. נפתח ב-2004.
*עיתון מדעי בינלאומי בשם "השפה הרוסית באור מדעי" (Русский язык в научном освещении), שנוצר כדי לתאם את המחקר בתחום לימודי רוסית בת זמננו.
*הפניה של שירות בשפה הרוסית, שנועד לייעץ ליחידים וארגונים על השימוש הנכון בביטויים רוסיים.
כמו כן, פרסם המכון מגזין מדע פופולרי בשם "השפה הרוסית" (Русская речь), שהוא אוסף ספרי מדע פופולרי, מילונים ואנציקלופדיות.

## היסטוריה
### האקדמיה הרוסית
שמאל|ממוזער|יקתרינה דשקובה, מייסדת האקדמיה הרוסית
**האקדמיה הרוסית** שנודעה גם בשם **האקדמיה הרוסית הקיסרית** (** Императорская Российская академия, Российская академия**) הוקמה ב-30 בספטמבר 1783 ביוזמתה של יקתרינה דשקובה ויקתרינה הגדולה כמוסד ללימוד מדעים הומניטאריים ופילולוגיים. כהשראה לאקדמיה הייתה האקדמיה הצרפתית.

יקתרינה דשקובה הייתה לנשיאת האקדמיה כאשר למזכיר מונה איוואן לפיוחין. האקדמיה הורכבה מ-60 חברים שישיבותיה הראשונות נערכו בביתה של דשקובה. כחצי שנה לאחר הקמת האקדמיה נערכה ישיבה שבמסגרתה הוכנסה אל השפה הרוסית אות חדשה - האות Ë. באותה עת האקדמיה עבדה גם על מילון האקדמיה הרוסית (Словарь Академии Российской) שהעבודה עליו החלה ב-1783 ונמשכה 11 שנים.

האקדמיה פעלה לשחזור ושימור מסמכים היסטוריים ברוסית, האקדמיה אף הוציאה את מילון הרוסית הכנסייתית והאקדמיה פרחה מאוד בתקופתו של אלכסנדר שישקוב שהנהיג את האקדמיה מ-1813 ועד מותו ב-1841.

לאחר מותו של שישקוב, הצאר ניקולאי הראשון חתם ב-19 באוקטובר 1841 על צו למיזוג האקדמיה הרוסית עם האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג והאקדמיה הפכה למחלקה 2 - המחלקה ללשון הרוסית. מספר האקדמאים הורד ל-16 ושאר 35 החברים הפכו לחברי כבוד באקדמיה למדעים עצמה.
#### נשיאי האקדמיה
* יקתרינה דשקובה (1783-1796), במקביל גם נשיאת האקדמיה הפטרבורגית למדעים
* פאבל באקונין (1796-1801), במקביל גם נשיא האקדמיה הפטרבורגית למדעים עד 1798
* אנדריי נארטוב (1801-1813)
* אלכסנדר שישקוב (1813-1841)
### מכון השפה הרוסית
לאחר מיזוג האקדמיה עם האקדמיה הרוסית למדעים, לא היה ברוסיה גוף נפרד לפיקוח על הלשון וכך היה המצב גם לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים את מכון השפה הרוסית כחלק מהאקדמיה הסובייטית למדעים וב-1944 הוקם מכון השפה הרוסית שהוכפף לאקדמיה הסובייטית למדעים.

ב-1991 האקדמיה הסובייטית הפכה לאקדמיה הרוסית למדעים כשמכון השפה הרוסית ממשיך להתקיים גם היום כגוף עיקרי לפיקוח על השפה הרוסית.
#### ראשי המכון
*סרגיי אובנורסקי (1944-1950)
*ויקטור וינוגרדוב (1958-1968)
*פדוט פילין (1968-1982)
*ולנטין וומפרסקי (1982)
*יורי קראולוב (1982-1996)
*אלכסנדר מולדובאן (1997-2017)
*מריה קאלנצ'וק (מ-2017)
## קישורים חיצוניים
* 
*הגוף הלאומי של השפה הרוסית

קטגוריה:רוסיה: ארגונים
קטגוריה:האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:רוסית
קטגוריה:גופי פיקוח על לשון
בניין אלטינו ארנטס

שמאל|ממוזער|250px|בניין אלטינו ארנטס
**בניין אלטינו ארנטס** (בפורטוגזית: **Edifício Altino Arantes**) הוא גורד שחקים הנמצא בעיר סאו פאולו שבברזיל. גובהו של הבניין הוא כ-161 מטרים, ויש בו 40 קומות. הוא מאוכלס במשרדים ודירות.

## ראו גם
*בניין איטליה
*בניין מירנטה דו ולה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברזיל: בתי מגורים
אלטינו ארנטס
הרמן רקנדורף

**הרמן (צבי חיים) רֶקֶנדורף** (בן שלמה) (בגרמנית: **Hermann Reckendorf**; 1825 – 1875) היה סופר והבראיסט יהודי יליד מוראביה, מומחה להיסטוריה של עם ישראל ולשפות שמיות. מחבר הספר "מסתרי היהודים" (*Geheimnisse der Juden*) שתורגם-עובד ל"זכרונות לבית דוד", ומתרגמו הראשון של הקוראן לעברית.

## קורות חיים
רקנדורף נולד בעיר טרביץ' שבמוראביה (כיום בצ'כיה), באימפריה ההבסבורגית, בן לר' שלמה מטרביץ' (י' באב ה'תקל"ז - י"ג בתשרי ה'תר"ז). הוא למד היסטוריה ושפות שמיות והיה לפרופסור באוניברסיטת היידלברג. ב-1856 עבר ללייפציג, שם שאב השראה מספרו של אז'ן סי "מסתרי פריז" וכתב סדרת סיפורים שלהם קרא "מסתרי היהודים" (*Geheimnisse der Juden*) ששילבו הרצאה היסטורית מבוססת עִם סיפור בדיוני סוחף. הספר יצא לאור בסדרת כרכים בין השנים 1856 ל-1857. הספר שימש כמקור ל"זכרונות לבית דוד".

ב-1857 פרסם גם את עבודת התרגום שלו לקוראן, המהווה את התרגום העברי הראשון בדפוס לספר הקדוש המוסלמי. בהקדמה שכתב פרס את ההיסטוריה הקדם-איסלמית של חצי האי ערב, ביוגרפיה של מוחמד, היסטוריה של האסלאם לאחר מות מוחמד, סקירה על הקוראן ושפתו ועוד. שפת התרגום הייתה עברית מקראית, אך בהקדמה לתרגום הקוראן של אורי רובין כתב רובין שסגנונו של רקנדורף קולח ובהיר.

ב-1868 פרסם את הספר "חיי משה" (*Das Leben Mosis*) – ביוגרפיה של משה רבנו על סמך המקרא ומקורות חיצוניים.

בנו, הרמן סולומון רקנדורף (1863–1923), היה אף הוא מזרחן.

ארכיונו האישי של הרמן רקנדורף שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

## כתביו
* זכרונות לבית דוד שתורגם לעברית על ידי אברהם שלום פרידברג. 1893–1895

** *[https://books.google.de/books?id=0mJCAAAAYAAJ&hl=de&pg=PA1#v=onepage&q&f=false Die Geheimnisse der Juden. Band 1]*. Leipzig 1856.
** *[https://books.google.de/books?id=449DAAAAcAAJ&printsec=frontcover&hl=de&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Die Geheimnisse der Juden. Band 2]*. Leipzig 1857.
** *[https://books.google.de/books?id=549DAAAAcAAJ&printsec=frontcover&hl=de&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Die Geheimnisse der Juden. Band 3]*. Leipzig 1857.
** *[https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10570719_00001.html Die Geheimnisse der Juden. Band 4]*. Leipzig 1857.
** *[https://books.google.de/books?id=DZBDAAAAcAAJ&printsec=frontcover&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false Die Geheimnisse der Juden. Band 5]*. Leipzig 1857.
** *[http://menadoc.bibliothek.uni-halle.de/ssg/content/pageview/479630 Der Koran]*. Leipzig 1857.
** **. Leipzig 1868.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הקוראן בתרגום הרמן רקנדורף במאגר פרויקט בן-יהודה
* 
* 
* כתבי הרמן רקנדורף בארכיון האינטרנט

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:הבראיסטים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמים מערבית לעברית
קטגוריה:מתרגמי הקוראן
קטגוריה:בלשנים ולשונאים שמיים
קטגוריה:סופרים יהודים צ'כים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1825
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1875
מעבר דרייק

שמאל|ממוזער|250px|מעבר דרייק
שמאל|ממוזער|250px|תרשים עומק ומליחות המים במעבר דרייק
**מעבר דרייק** הוא מצר ים באורך 800 קילומטרים בין הנקודה הדרומית ביותר של אמריקה הדרומית בכף הורן שבצ'ילה לאיי שטלנד הדרומיים הסמוכים ליבשת אנטארקטיקה. בנקודה זו מתמזגים החלק הדרום-מערבי של האוקיינוס האטלנטי והחלק הדרום-המזרחי של האוקיינוס השקט, והוא ממשיך דרומה לעבר האוקיינוס הדרומי.

המצר נקרא על שמו של יורד הים ומגלה הארצות האנגלי פרנסיס דרייק.

## מאפיינים וחשיבות
מעבר דרייק הוא המצר הרחב ביותר (רוחבו בחלק הצר ביותר הוא 820 קילומטרים), והעמוק ביותר בכדור בארץ (כ-5 ק"מ). במקום זורם הזרם הסירקומפולארי האנטארקטי  שמעבר דרייק הוא החלק הצר ביותר שבנתיבו. כך למעשה מתבצעים בו חילופין בקנה מידה גדול של מים, טמפרטורה, מליחות, ופחמן, וכך למעשה הוא משפיע על האקלים העולמי.

## בעלי חיים
באזור נמצאים כמעט כל מיני הלווייתנאים, וכן מינים רבים של עופות, כמו יסעוריים ואלבטרוסיים.

## תנאי שייט
באזור מנשבות רוחות מערביות חזקות ובלתי פוסקות. רוחות אלה לא נתקלות במכשולים בדרך ולכן מפתחות מהירות גבוהה, לרוב כ-25-30 מ'/ש', כלומר אינדיקטורים לסערה של 10 נקודות. הסערות התכופות הקנו לאזור בעבר את השם חמישים חמושים.

גורם נוסף שמקשה מאוד על השייט באזור הוא הימצאות קרחונים וקרח נסחף. החלק הדרומי של המצר מאפריל עד נובמבר (עונת החורף בהמיספרה הדרומית) מכוסה בקרח. בקיץ, בדרום מצר דרייק, הקרח צף לעיתים קרובות, וקרח נסחף מגיע לחופי ארץ האש. ספינות המפליגות דרך מצר דרייק מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט צריכות להתגבר על ההתנגדות החזקה של זרמי האוקיינוס המעגלי האנטארקטי.

תנאים אלה הופכים את השייט באזור לקשה במיוחד והוא אינו מפותח. לאחר שנבנתה תעלת פנמה, רוב האוניות עוברות דרכה בדרכן מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט וחזרה. אם יש צורך להגיע לחלק הדרומי של דרום אמריקה כלומר להקיף אותה מדרום, המסלול המועדף הוא דרך מצר מגלן שהוא רגוע ובטוח בהרבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* יומן מסע - מעבר דרייק באתר הידען

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: גבולות
קטגוריה:צ'ילה: מצרי ים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מצרי ים
בן חורג (אלבום)

**בן חורג** הוא אלבום האולפן החמישי במספר של להקת הרוק הישראלית מופע הארנבות של ד"ר קספר. האלבום יצא בשנת 2011. את כול שירי האלבום כתבו והלחינו שי להב ואורן ברזילי פרט ל"נמאס לי" אותו כתב והלחין גיטריסט הלהקה אריאל פוליאקוב. ב-16 בספטמבר 2011 האלבום הושק בהופעה חגיגית במועדון ה"בארבי" בתל אביב. מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "הכל יהיה בסדר", "אף אחד לא גר כאן יותר" ו"אדמתי".
 
## רשימת השירים

קטגוריה:אלבומי מופע הארנבות של ד"ר קספר
שחף שבתאי

**שחף שבתאי** (נולד ב-8 ביוני 1975) הוא שף ישראלי.

## ביוגרפיה
שבתאי גדל בקיבוץ עמיעד. שירת בשייטת 13. שבתאי השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ולקח חלק בפעילותה המבצעית. בשנת 1998, בתום שירותו הצבאי בן ה-4.5 שנים, נסע לפריז ולמד בבית הספר לבישול "פרונדי". עם סיום הלימודים נסע לשנת התמחות בניו יורק במסעדת Oden, ובערבים למד אפייה ב"בולה בייקרי". בהמשך החל לעבוד באבטחה באחוזתה של לילי ספרא בריביירה הצרפתית, שם התיידד עם שף האחוזה, ולמד ממנו יסודות בישול נוספים.

בשלב הבא נסע לתאילנד ביחד עם זוג נשוי שלמד איתו בפריז ופתחו בבנגקוק בית ספר לבישול. שבתאי טייל בתאילנד כדי ללמוד את המטבח התאילנדי. בעת היותו בתאילנד הכיר את אנדי טאן, שף מסעדת "Vak Zuid", מסעדת פיוז'ן צרפתית-אינדונזית, באמסטרדם. בעקבות זאת שבתאי היה לסגנו בין השנים 2002 עד 2005. כשבעל המסעדה, ג'ורג' דפררי, רצה לפתוח סניף שלה במומביי בהודו בשם Zenzi, נסע לשם שבתאי והקים את הסניף, ופתח סניף נוסף גם במקסיקו. בבומביי פגש את אמה, שעסקה בהקמת רשת האופנה הבריטית "נקסט" באסיה ולהם ילדה.

ב-2005 שבתאי שב לישראל ושימש כשף מסעדת "איסט". ב-2006 פתח ביחד עם אנשי העסקים שוקי לרר וזהר אריאלי את מסעדת "מינה טומיי" בלונדון מיניסטורס בתל אביב, וכעבור שנה פתחו סניף שלה גם בהרצליה. בשלהי 2008 שתי המסעדות נקלעו לקשיים כלכליים ונסגרו.

שבתאי עבד כשף-יועץ עבור חברת Qli, שבבעלותה בתי מלון ובתי קזינו ברחבי העולם. במסגרת זאת הוא מקים מסעדות במקומות שונים עבור הרשת. בכל המסעדות הוא בונה את התפריט, מלמד את הטבחים ונשאר יועץ המסעדה. המסעדות השונות הן עירוב של מטבחים אסיאתיים, עם דגש על מטבחי וייטנאם, אינדונזיה וסינגפור, וטכניקות צרפתיות. ב-2008 הקים את מסעדת Sa Sa zu בפראג, מסעדה שהופכת לבר בלילה ושוכנת במרכז בידור גדול, "סה סה זו". שבתאי הקים שלוש מסעדות במלון Beograd בבלגרד. ב-2010 הקים סניף של מסעדת "סה סה זו" במלון הבוטיק "שושנים" ברודוס. כמו כן הקים לחברת QLI מסעדה אסיאתית בשם BAGO בקמבודיה. ועשה פרויקט הקמה במיניאמר.

נכתב על שבתאי פרק בספר HVEZDY KUCHYNE על עשרת השפים הטובים בצ'כיה.

בשנת 2014 השתתף בפרויקט DOOR 19 במוסקבה שבו השתתפו חמישים השפים הטובים בעולם שנבחרו על ידי SAN PELLEGRINO.

בשנת 2015 שבתאי יצא מהשותפות ב-SASAZU.

בשנת 2016 הוביל קולינרית ומיתוגית את פרויקט "ניטן תאי" בתל אביב.

בין השנים 2018–2022 היה שף חברת התעופה ״אל על״.

משנת 2019 שבתאי מוביל את הפרויקט של קבוצת חג'ג' בפתיחת המתחם הקולינרי בעיצובו של Armani. שם המקום Pop & Pope.

בשנת 2022 בזמן הקורונה עבד על פתיחת מסעדת Umayya שהחלה לפעול ביוני 2022 בקזבלנקה שנסגרה.

בדצמבר 2022 שבתאי הקים בשנגחאי את המסעדה MESS שממוקמת במתחם האמנותי של MAM Shanghai ב-Pudong.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:לוחמי שייטת 13
קטגוריה:עמיעד: אישים
קטגוריה:משתתפי שף מתחלף
קטגוריה:משתתפי בואו לאכול איתי (ישראל)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
אנג'לה גאורגיו

**אנג'לה גאורגיו** (ברומנית: **Angela Gheorghiu**; נולדה ב-7 בספטמבר 1965) היא זמרת סופרן אופראית רומניה. מאז הופעת הבכורה המקצועית שלה בשנת 1990, שרה תפקידי סופרן ראשיים במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה של וינה, בלה סקאלה מילאנו ובעוד בתי אופרה רבים באירופה ובארצות הברית. כמו כן הרבתה להקליט, בעיקר בחברות EMI קלאסיקס ודקה. נשואה לזמר המפורסם רוברטו אלאניה.

## חייה
נולדה בשם אנג'לה בורלאקו באדז'וד שברומניה. מגיל צעיר שרה קטעי אופרות עם אחותה אלנה דן. בגיל 14 החלה ללמוד שירה בבית הספר למוזיקה של האוניברסיטה הלאומית בבוקרשט, בעיקר אצל מיה בארבו. היא סיימה את לימודיה בשנת 1990, והודות להפלת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו שנה קודם לכן, יכלה להתחיל מיד בקריירה בינלאומית. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה באופרה הרומנית הלאומית בקלוז'-נאפוקה, בתפקיד **מימי** בלה בוהם של פוצ'יני. באותה שנה גם זכתה בתחרות בלוודיר הבינלאומית.

הופעת הבכורה הבינלאומית של גאורגיו הייתה ב-1992 בקובנט גארדן, כ**צרלינה** בדון ג'ובאני של מוצרט. בווינה הופיעה לראשונה בתפקיד **אדינה** ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי ובמטרופוליטן כ**מימי** ב"לה בוהם". בשנת 1994 בחן אותה המנצח גאורג שולטי להפקה חדשה של לה טרוויאטה מאת ורדי בקובנט גארדן. הייתה זו הופעתה הראשונה בתפקיד **ויולטה** שפתחה לפניה את הדרך לקריירה בינלאומית מצליחה.

גאורגיו ממקדת את הרפרטואר שלה בכמה תפקידים שונים: ויולטה, מימי, מגדה, אדינה וג'ולייט. ב-2003 שרה לראשונה בתפקיד **נדה** בליצנים של לאונקוואלו ובתפקיד **מרגריט** ב"פאוסט" של גונו. הודות לטווח הרחב של קולה ולגונו הכהה, יכולה גאורגיו לשיר גם תפקידי ספינטו. היא הקליטה את טוסקה (הופעה שהייתה גם לסרט בבימויו של בנואה ז'אקו הצרפתי) ו**לאונורה** בטרובאדור של ורדי ל-EMI ושרה לראשונה את **טוסקה** בהפקה בקובנט גארדן ב-2006.

אנג'לה גאורגיו השתתפה בקונצרטים רבים, אם ביחידות ואם בצוותא יחד עם זמרים אחרים. בין הופעותיה החשובות ביותר ניתן למנות את הפתיחה המחודשת של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-1999 ותאטרו מאליבראן בוונציה ב-2001.

## קישורים חיצוניים

* 

* Official Angela Gheorghiu page on EMI Classics (העמוד הרשמי ב-EMI)
* 

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות אופרה רומניות
קטגוריה:ילידות 1965
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1965
קטגוריה:זמרות סופרן
פירמידת גילים

300px|ממוזער|התפתחות פירמידת הגילים של ספרד מ-1950
[שמאל|ממוזער|250px|פירמידת גילאים עבור אוכלוסיית [אנגולה בשנת 2005.]]
**פירמידת גילים**, או **פירמידת אוכלוסייה**, היא תרשים המציג את התפלגות האוכלוסייה לפי קבוצות גיל ומגדר, לרוב בתחום מדינה או חטיבה גאוגרפית. תרשים זה משמש לניתוח דמוגרפי של האוכלוסייה.

קיימים ארבעה טיפוסים מאופיינים של פירמידות גילים:
* פירמידה יציבה – פירמידה שבה דפוסי הילודה והתמותה לא משתנים
* פירמידה נייחת – פירמידה האופיינית לאוכלוסיות שבהן שיעורי ילודה ותמותה נמוכים
* פירמידה מתרחבת – פירמידה בעלת בסיס רחב וקודקוד צר, האופיינית לאוכלוסיות עם שיעורי ילודה ותמותה גבוהים ותוחלת חיים קצרה, כמו במדינות מתפתחות
* פירמידה מצטמצמת – פירמידה בעלת בסיס צר מחלקיה האמצעיים, האופיינית לאוכלוסיות מזדקנות עם תוחלת חיים גבוהה ושיעור ילודה נמוך, כמו במדינות מפותחות מאוד.

פירמידות גילים משמשות לבחינת התלות של אוכלוסיות נתמכות בכוח העבודה. אוכלוסייה נתמכת מוגדרת כקבוצות הגיל שמתחת לגיל 14 ומעל גיל 65. מדינות מתפתחות הן בעלות מאפיינים של אוכלוסייה נתמכת גדולה.

בפירמידת הגילים יש בדרך כלל סימטריה בין הצד הימני לצד השמאלי של הפירמידה מכיוון שצד אחד של הפירמידה מייצג את הנשים באוכלוסייה והצד השני את הגברים, והחלוקה לנשים וגברים כמעט זהה. עם זאת, בפירמידת הגילים של מדינות מפותחות בקבוצת הגיל של הקשישים, מעל גיל 65, ניכרת עליה משמעותית בקבוצת הנשים לעומת הגברים, וזאת מכיוון שבמדינות מפותחות תוחלת החיים של הגברים נמוכה מתוחלת החיים של הנשים. מרווין האריס טוען שהמצואיזם הגברי הוא שמוביל להפרש זה בתוחלת החיים. כאשר מתקיימת אסימטריה בולטת בין נשים לגברים, כמו בכווית, צריך לבדוק את הנתונים הכלכליים וההיסטוריים כדי לזהות את הסיבה לכך. לדוגמה, בכווית בשל מאגרי הנפט יש צורך בידיים עובדות וגברים צעירים רבים מהגרים אליה לעבוד בתעשיית הנפט.

## ראו גם
* ריבוי טבעי
* מבנה אוכלוסייה

## קישורים חיצוניים

* מערך שיעור בנושא פירמידת גילים בקטלוג החינוכי
* 
* 

קטגוריה:דמוגרפיה
קטגוריה:אינפוגרפיקה
קטגוריה:סטטיסטיקה
KHL נגד NHL

שמאל

**משחקי [[KHL]] נגד [[NHL]]** (ברוסית: **Выставочные игры КХЛ—НХЛ**, באנגלית: **KHL vs NHL games**) הם סדרת משחקי ראווה בין קבוצות ההוקי קרח של ליגת ה-NHL הצפון אמריקאית וליגת ה-KHL המזרח אירופאית, שבסיסה ברוסיה.

במשחק במסגרת גביע ויקטוריה ב-2008 שיחקה מטאלורג מגניטוגורסק מול ניו יורק ריינג'רס שניצחה 3–4 והיה זה המפגש הראשון בין קבוצת הוקי קרח רוסית לקבוצה אמריקאית, בתקופה הפוסט-סובייטית.

## המשחקים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ליגת ההוקי הקונטיננטלית
קטגוריה:תחרויות הוקי קרח
קטגוריה:משחקי דרבי ברוסיה: הוקי קרח
גביע גגארין

**גביע גגארין** (ברוסית: **Кубок Гагарина**) הוא הפרס הגבוה ביותר שמוענק בליגת ההוקי קרח הרוסית, ה־KHL, בתום טורניר הפלייאוף של הליגה החל מעונת 2008/09.

הגביע נקרא על שמו של הקוסמונאוט יורי גגארין, האיש הראשון בחלל. הטורניר הוקם ביוזמתו של מנכ"ל ליגת ה־KHL, סמנכ"ל גזפרום, אלכסנדר מדבדב, שאף הסביר כי הסיבה שהגביע נקרא על שם גגארין היא בשל היותו של גגארין לסמל האומה הרוסית וסמל להישגים אדירים שצריכים להתבטא גם בהוקי קרח הרוסי. שלבי הגביע נערכים עד ארבעה ניצחונות.

בעונת 2019/2020, לראשונה בתולדות הליגה, הוחלט לבטל את פלייאוף העונה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ללא הכרעת אלופה.

## כל גמרי הגביע
### מקרא

### המשחקים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגת ההוקי הקונטיננטלית
קטגוריה:פרסי ספורט
קטגוריה:תחרויות הוקי קרח
קטגוריה:הנצחת טייסי חלל
סילבסטר ואהיד

ממוזער|סילבסטר ואהיד
**סילבסטר ואהיד** (באנגלית: **Sylvestre Wahid**; נולד ב-3 באוגוסט 1975) הוא שף צרפתי.

## ביוגרפיה

סילבסטר ואהיד נולד בפקיסטן למשפחה מוסלמית וגדל בקוהאט שבפקיסטן. ב-1979 ביקר אב המשפחה בצרפת, והחליט להצטרף ללגיון הזרים הצרפתי. במהלך חמש השנים בהן שירת בלגיון, סילבסטר, אחיו הצעיר ג'ונתן, אמם ושתי אחיותיהם לא ראו את האב. תפקידו של האב בלגיון היה להיות אחראי על האוכל והמשקאות. ב-1984 האב הביא את משפחתו לצרפת והם התיישבו בעיר נים, כשהאב רשם את ילדיו לבית ספר קתולי. בבית הוא גידל את ילדיו על מסורת האוכל והיין הצרפתיים ובישל מאכלים מהמטבח הצרפתי. ב-1990, בהיותו בן 15, החל ואהיד לעשות סטאז' אצל מגדנאי מקומי. אחר-כך התלמד במסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בכוכב במדריך מישלן האדום והשף שלה היה תיירי מרקס. לאחר מכן נסע לפריז והתמחה במסעדת les Elysees du Vernet, שהייתה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן והשף שלה היה אלן סוליוור, שעבר אחר-כך למסעדת טיוואן. ב-1996 עבר ואהיד והחל לעבוד עם אלן דיקאס, כשדיקאס נטל את המושכות מז'ואל רובישון הפורש במסעדתו הפריזאית. מאוחר יותר, המשיך ועבד בקבוצת דיקאס במסעדת מלון "אסקס האוס" בניו יורק, שם שהה כמעט חמש שנים. ב-2005 שב לצרפת ועבד בבית הספר לבישול של דיקאס בארז'אנטיי. ב-2005, בהיותו בן 30, התמנה לשף של "אוסטו דה בומאנייר" בפרובאנס, המסעדה מחזיקה כיום (2011) בשני כוכבים במדריך מישלן.

אחיו ג'ונתן הוא שף הקינוחים של "אוסטו דה בומאנייר", שעבד לפני-כן במלון ריץ בפריז וזכה ב-2005 בתחרות אלוף הקינוחים של צרפת.

## לקריאה נוספת

* Michael Steinberger, **Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine**, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 212-218.


## קישורים חיצוניים

* אוסטו דה בומאנייר באתר dininginfrance
* האתר של אוסטו דה בומאנייר

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1975
גביע הפתיחה (KHL)

**גביע הפתיחה** (ברוסית: **Кубок Открытия**, בעבר "גביע לוקומוטיב"; ברוסית: **Кубок Локомотива**) הוא גביע המוענק למנצחת משחק פתיחת העונה של ליגת ההוקי הקונטיננטלית. המשחק נערך מדי שנה בין מחזיקת גביע גגארין וסגניתה מהעונה הקודמת כשהמשחק נערך במגרשה הבייתי של האלופה. במקרה שבו אלופת גביע גגארין זכתה גם בגביע היבשת היא מתמודדת נגד סגניתה בגביע גגארין במסגרת משחק גביע הפתיחה. בעונת הבכורה של הליגה (2008/09), הגביע נערך בין האלופה וסגניתה מהעונה הקודמת של אליפות רוסיה בהוקי קרח. הגביע נחשב לסופרקאפ הרוסי בהוקי קרח והוא מסמן את פתיחת העונה בליגת ההוקי הקונטיננטלית.

ב-10 בספטמבר 2011, ראשי ה-KHL בשיתוף פעולה עם הסתדרות שחקנים, החליטו לשנות את שם הגביע ולקרוא לו בשם "לוקומוטיב", לזכר הרוגי הטרגדיה ב-7 בספטמבר כשמרבית אנשי קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל מתו בהתרסקות מטוס. לוקומוטיב עצמה זכתה בו לראשונה בעונת 2024/2025.
## מחזיקות הגביע

### סטטיסטיקה

## קישורים חיצוניים
* 
*תמונות מגביע הפתיחה 2010

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגת ההוקי הקונטיננטלית