יואב בן צרויה

[270px|ממוזער|שמאל| ציור מתוך [תנ"ך מורגן יואב בן צרויה צר על העיר אבל בית מעכה ובא בדברים עם האישה החכמה מהעיר כדי שתסגיר את שבע בן בכרי]]
ממוזער|250 פיקסלים|שלט רחוב על שם יואב בן צרויה בירושלים
**יוֹאָב בֶּן צְרוּיָה** הוא דמות מקראית, שר צבאו של דוד המלך. צרויה, אימו של יואב, הייתה אחותו של דוד והוא נקרא על שמה כנראה מפני הייחוס אחרי המלך. במסגרת תפקידו נלחם בארם, בעמון ובאדום, ומילא תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנימית בחצר מלכותו של דוד. יואב מוזכר בעיקר בספר שמואל. הוא מאופיין באישיות עצמאית וחזקה, ומתואר כמקבל הכרעות אישיות וכמי שאינו מהסס לסטות מפקודותיו של דוד המלך ואף לנזוף בו כאשר הוא חושב שהדבר נדרש.

## שמו
שמו של יואב הוא ככל הנראה שם תאופורי, כלומר שם שיש בו אזכור לאלוהות, ומקורו בצירוף "יהו-אב", שמשמעותו "האל הוא האב". הוא נקרא על שם אמו, צרויה, שהייתה בתו של ישי ואחותו של דוד:

שם אביו של יואב לא נודע. יוסף בן מתתיהו כותב ששמו היה צורי. רב האי גאון כותב ששם אביו היה שריה, על פי הפסוק בדברי הימים א':  וגם הרב עדין שטיינזלץ מעלה אפשרות זו.
רד"ק מציין כי בפעם הראשונה שבה מוזכרים יואב ואחיו, הם נקראים **בני צרויה** ולא על שם אביהם, בשל האפקט שדוד מנסה להשיג בדבריו. דוד מדבר לפני העם, לאחר שיואב הרג את אבנר בן נר, ואומר:  רד"ק מציין שבפסוק זה כינה אותם דוד "בני צרויה", על שם אמם ולא על שם אביהם, כדי להדגיש את העובדה ש לעומת זאת, במקומות אחרים שבהם נזכרים יואב ואחיו כ"בני צרויה" נעשה הדבר כדי להדגיש את ייחוסם לבית המלוכה של דוד, ייחוס שכנראה היה חשוב יותר מזה של אביהם. 
יהודה קיל מציע שייתכן שאבישי, יואב ועשהאל נקראו על שם אימם מכיוון שהתאלמנה בצעירותה וגידלה את הבנים לבדה, ולכן נקראו על שמה. אפשרות נוספת שמציע קיל, על פי אגרת שרירא גאון, היא שצרויה הייתה "גדולה במעשיה", כלומר ידועה בשל מעשיה והישגיה, ולכן נקראו על שמה.
 
באירוע זה, של רציחת אבנר, מקלל דוד את יואב ואחיו: 

רבי יוסף אבן כספי מציין שדוד מקלל כאן את בית אביו של יואב, שכאמור אינו נזכר בשמו, ולא את בית אמו, צרויה, שהיא אמו של דוד.

## קורותיו
קורותיו של יואב מתוארים בעיקר בספר שמואל, בחלק העוסק בשנות מלכותו של דוד. רוב הפרקים העוסקים ביואב הם חלק מרצף סיפורי אחיד פחות או יותר, המשקף לדעת חוקרים רבים מקור ספרותי עצמאי המכונה לעיתים "סיפור ירושת כיסא דוד" (Succession Narrative) או "תולדות חצר המלוכה" (Court History). תחומיו המדויקים של מקור זה שנויים במחלוקת; בדרך כלל כוללים בו את פרקים ט–כ בשמואל ב ופרקים א–ב במלכים א. מעשיו האחרונים של יואב ומותו על ידי שלמה המלך במצוות אביו דוד המלך מתוארים בשני הפרקים הראשונים של ספר מלכים א, שגם אותם, כאמור, מקובל לשייך לאותו מקור.

פרטים נוספים על יואב מופיעים בספר דברי הימים. אלה מקבילים בחלקם לתיאורים בספר שמואל ובחלקם מוסיפים מידע חדש.

### אזכור ראשון
יואב מוזכר לראשונה כבדרך אגב לקראת סוף ספר שמואל א', כאשר דוד מתגנב בחשאי אל מחנה שאול, הרודף אחריו. דוד שואל מי יבוא עמו, ואבישי בן צרויה "אחי יואב" מתנדב להצטרף. מאזכור זה עולה שיואב היה מוכר וידוע, וההפניה "אחי יואב" אמורה לתת לכל השומע מושג מיהו אבישי.

### ההתנגשות על הבריכה בגבעון
יואב עצמו מוזכר לראשונה בתחילת ספר שמואל ב', בפרק ב', כאשר הוא מתעמת עם אבנר בן נר ואנשיו. אבנר מוזכר בפסוקים שלפני כן כ"שר צבא אשר לשאול" (פס' ח'). לעומת זאת, הפסוקים אינם מציינים תפקיד רשמי של יואב, אלא רק . עם זאת, מנהיגותו של יואב מתבררת מיד ובהמשך הפרק. שני הצדדים נפגשו משני צידי בריכת גבעון, ועל פי הצעת אבנר החלו במעין תחרות (יָקוּמוּ נָא הַנְּעָרִים וִישַׂחֲקוּ לְפָנֵינוּ), שהפכה לעימות עקוב מדם. במהלך העימות הרג אבנר את עשהאל, אחיו של יואב. המקרא מתאר כיצד עשהאל רודף אחרי אבנר, וזה האחרון אינו רוצה לפגוע בו:  מסתבר מלשון הפסוק שאבנר הכיר את עשהאל ואת יואב עוד לפני כן, ואף היה ביניהם קשר מסוים. למרות אזהרתו של אבנר, עשהאל מסרב להפסיק לרדוף אחרי אבנר, וזה האחרון מכה אותו  והורג אותו. אנשיו של אבנר סופגים אבדות כבדות לעומת אנשי יואב, ואבנר קורא להפסקת העימות:  יואב עונה:  כלומר: אתה, אבנר, יזמת את הקרב, ולפיכך אתה אחראי לתוצאותיו. יואב מפסיק את הקרב, ושני הצדדים מנתקים מגע. כפי שיתברר בפרק הבא, מותו של אבישי לא נשכח ולא נסלח.

### רצח אבנר
בפרק הבא, פרק ג', מסופר שאבנר מחליט להחליף צד, לנטוש את איש בושת, בנו של שאול ויורשו, ולעבור לצידו של דוד. יחד עמו מעביר אבנר את שבטי ישראל לנאמנו לדוד. דוד מקבל את אבנר ברצון, ללא נוכחותו של יואב; כאשר יואב (שעדיין אינו מוגדר כ"שר הצבא", אך נאמר עליו  שומע על כך, הוא פונה לדוד. כאן מתגלה אופיו של יואב: הוא אינו מהסס למתוח ביקורת חריפה על המלך, בפניו:

אופיו העצמאי של יואב מתברר בחריפות מיד לאחר דברים אלה: הוא פועל עצמאית, ללא ידיעתו של דוד:

דוד חושש ששהריגת אבנר תתפרש כמעשה שנעשה ביוזמת דוד, וייגרם נזק פוליטי חמור שיחבל בהצטרפות שבטי ישראל לשלטונו של דוד; הוא מבקש להגיב גם על מעשהו העצמאי של יואב. דוד מצהיר על כך שאין לו חלק בהריגת אבנר, ומקלל את יואב בחריפות:
 המקרא מציין את כוונתו האמיתית של יואב בהריגת אבנר: 
דוד קורע את בגדיו לאור אבל על מות אבנר, ומצווה על העם, גם על יואב, לקרוע את בגדיהם. דוד מקונן על אבנר והולך לפני מיטתו של אבנר, כדי להפגין את צערו. דוד משיג את מטרתו, והעם משתכנע שהריגת אבנר לא הייתה ביוזמתו של דוד. דוד מציג לעבדיו את היחסים בינו ובין יואב ואבישי, בני צרויה:

### כיבוש יבוס
לאחר שהצליח לאחד את כל שבטי ישראל תחת שלטונו, פונה דוד לכבוש את יבוס ולהפוך אותה לבירתו. בספר שמואל מזכר הכיבוש באופן כללי, אך בפרק המקביל בספר דברי הימים (דברי הימים א', י"א) מתואר תפקידו של יואב בפירוט:

בפסוקים אלו מתוארת עלייתו של יואב לתפקיד רשמי: "ויהי לראש". מעבר לתפקידו הצבאי, יואב מקבל גם - ככל הנראה - תפקיד אזרחי: להיות אחראי על "שאר העיר". 

### המלחמה עם עמון ומות אוריה החתי
דוד פותח במלחמה נגד חנון בן נחש, מלך עמון, לאחר ששליחו של דוד לעמון מושפלים על ידי העמונים. ממלכת עמון שוכרת לעזרתה את הממלכות הסמוכות, ויואב שולח מול העמונים את יואב בראש הצבא. יואב ואחיו אבישי מוצאים עצמם מכותרים מול שער העיר עמון. הוא מחלק את הצבא לשני חלקים: יואב מפקד על הכוח שמול ארם, בעלי בריתה של עמון, ואחיו אבישי יפקד על הכוח שמול עמון:

הצבא בפיקוד יואב מניס את ארם, והעמונים שמול אבישי נסים גם הם. יואב שב לירושלים, אך הארמים מתארגנים מחדש תחת פיקודו של הדדעזר בן רחוב ומתחילים לנוע לכיוון ממלכת דוד, למקום שנקרא חילם (או חלאם), ככל הנראה מקום בצפון עבר הירדן, אולי ליד נחל יבוק. דוד אוסף את כל ישראל ויוצא מול ארם, ומביס אותם. תבוסה זו מביאה את ארם להשלים את ישראל ולהיכנע להם; בכך מנתק דוד את עמון מבני בריתה. 

סיפור המלחמה עם עמון הוא למעשה מעין סיפור מסגרת לסיפור על דוד ובת שבע. בזמן שהצבא יוצא שוב למלחמה נגד עמון, דוד נשאר בירושלים. בעקבות יחסיו של דוד עם בת שבע, אשת אוריה, והתעברותה, מצווה דוד על יואב להביא למותו של אוריה החתי במלחמה עם בני עמון. הנחייתו של דוד ליואב הייתה , כלומר לשלוח את אוריה למקום שבו הלחימה עזה במיוחד, ואז להשאיר אותו לבד מול האויב כדי שייפול בקרב. יואב מבצע את דרישתו של דוד, אך בקרב נופלים חיילים נוספים. בידיעה שדוד ימתח ביקורת על מעשיו, הוא מכין את השליח:

השליח אינו ממתין לביקורתו של דוד, ומוסיף מיד שאוריה מת. דוד אומר לשליח למסור ליואב: 
עם תום פרשת דוד ובת שבע, חוזר המקרא לסיפור המסגרת: 

יואב קורא לדוד להצטרף למלחמה כדי למנוע מצב שבו כיבוש עמון יהיה הישג של יואב ולא של דוד. בכך מפגין יואב בוודאי נאמנות לדוד ולממלכה.

### מעשה אמנון ותמר והשבת אבשלום מגלותו

לאחר שאמנון אונס את אחותו מאביו, תמר, נוקם בו אבשלום, אחיה של תמר, והורג אותו, ולאחר מכן בורח אל תלמי, מלך גשור. לאחר שלוש שנים שבהן שוהה אבשלום בגלות מרצון זו, מתגעגע אליו אביו, דוד: . יואב יודע זאת, ונוקט בדרך של תחבולה כדי להחזיר את אבשלום. הוא שולח אל דוד אשה חכמה מתקוע, ובפיה עניין משפטי, אותו היא מביאה למלך לשיפוטו. משפסק דוד כפי שפסק, מבארת האשה כי זהו משל למצבו של אבשלום. דוד מקבל את בקשתה להשיב את אבשלום, אך שואל אותה:

דוד שולח את יואב להשיב את אבשלום, ויואב משיב: 
לאחר חזרת אבשלום סירב דוד לראות את בנו. אבשלום ישב כשנתיים בירושלים ללא שיכול היה לגשת אל המלך. הוא ביקש מיואב ליזום מפגש בינו לבין דוד, אך יואב סירב לבקשתו פעמיים. כדי לכפות על יואב להיפגש עמו שלח אבשלום את עבדיו לשרוף שדה שעורים שהיה שייך ליואב. יואב אכן מגיע לאבשלום, וזה דורש ממנו ליזום פגישה עם המלך:  יואב פונה אל המלך, ודוד מזמן את אבשלום.

### מרד אבשלום ומותו
כאשר מרד אבשלום באביו ברח דוד מירושלים, כשבין נאמניו המלווים אותו היו גם יואב ואבישי אחיו. יואב אינו מוזכר במהלך יציאתו של דוד מירושלים, בפרקים ט"ו - י"ז. במהלך המסע יוצא שמעי בן גרא ומקלל את דוד במילים בוטות. אבישי, אחיו של יואב, מבקש את רשות המלך להרוג אותו:  דוד מסרב ואינו מאפשר לאבישי לעשות זאת. גם כאן מתגלה גישתו של דוד כלפי יואב ואבישי:  אירוע נוסף הקשור ליואב מתרחש במהלך המרד: אבשלום ממנה לשר צבאו את עמשא בן יתר, בן דודתו של יואב: 
 
לאחר שדוד ואנשיו מתאוששים מהמרדף אחריהם בארץ הגלעד, מארגן דוד את העם ומחלק אותו בין שלושה מצביאים: יואב, אבישי ואיתי הגיתי. דוד מבקש מהמצביאים במפורש, באזני העם:  במלחמה שהתפתחה הכו אנשי דוד את אנשי אבשלום. המקרא מציין שהקרב התנהל ב"יער אפרים",  ושחלק גדול מהאבדות אירע בשל הסתבכות הלוחמים ביער. אחד מאותם לוחמים שהסתבכו בעצי היער היה אבשלום עצמו, ששערותיו נתפסו בעץ אלה והוא נותר תלוי שם. אחד מאנשי דוד מצא אותו ודיווח על כך ליואב, שאמר לו:  האיש ענה שסירב לפגוע באבשלום בשל דבריו של המלך; יואב אומר: , כלומר אינני מתכוון לבזבז זמן בויכוח איתך; יואב הגיע אל אבשלום ותוקע שלושה "שבטים" (חניתות או ענפים) בליבו, בעודו חי, ולאחר מכן הרגו נעריו של יואב את אבשלום.

יואב מבין היטב את משמעות הריגתו של אבשלום עבור דוד; כאשר מבקש אחימעץ בן צדוק לרוץ ולהודיע לדוד על מות אבשלום, אומר לו יואב:  במקום זאת מעדיף יואב לשלוח אדם אחר שיודיע לדוד. 

ואכן, כאשר שמע דוד על מות אבשלום הסתגר בעליית השער והשתקע באבלו:  אבלו של המלך השפיע קשות על העם:  

יואב נכנס אל המלך והוכיח את דוד במילים קשות:

בעקבות תוכחתו ואיומו של יואב קם דוד מאבלו ויצא לדבר אל העם ואל צבאו. מאוחר יותר, בצוואתו, האשים דוד את יואב בהרג אנשי הצבא אבנר בן נר ועמשא בן יתר, אך לא הזכיר את הריגת אבשלום, ולכן נראה שלא ראה בהריגת בנו המורד עילה לנקמה ביואב.

### מרד שבע בן בכרי והריגת עמשא בן יתר
למרות שדוד קיבל את דרישתו של או איומו של יואב, ויצא אל העם, החליט דוד להדיח אותו מהפיקוד על הצבא ולמנות במקומו את עמשא בן יתר, שהיה המפקד של צבא אבשלום:  מטרתו של דוד הייתה לאחד תחתיו גם את השבטים שמרדו בו. במקביל, החל מרד נוסף בשלטון דוד, מרד שבע בן בכרי. דוד שולח את עמשא לדכא את המרד, אך לאחר שעמשא מתעכב פונה דוד את אבישי, אחיו של יואב, ולא אל יואב עצמו, ושולח אותו לרדוף אחרי שבע בן בכרי. עם זאת, מי שיוצא בעקבות עמשא הם , ובתוכם יואב. יואב פוגש את עמשא בגבעון והורג אותו בערמה. לאחר שהרג את עמשא, צר יואב על העיר אבל בית מעכה אליה ברח שבע בן בכרי.

לפי המסופר אישה חכמה בת המקום, אשר שמה אינו ידוע (הרד"ק מזהה אותה עם סרח בת אשר), מחליטה להציל את העיר בטרם תיפול בידי יואב ואנשיו. היא מנהלת משא ומתן עם יואב שבסופו השליכו תושבי העיר את ראשו הכרות של שבע בן בכרי מעבר לחומה אל יואב.

מניעיו של יואב לא היו ברורים בהרג עמשא, לאחר שדוד סלח לעמשא ומינה אותו לתפקיד הבכיר. ייתכן שהיה זה ממניעים אישיים, שכן עמשא תפס את מקומו של יואב כראש הצבא, אך ייתכן גם שהייתה זו המשך נאמנות לדוד, אשר לדעת יואב שגה במינוי אויבו לשעבר, ושגה גם בהדחת יואב לאחר שזה הרג את אבשלום. אפשרות נוספת היא שהאיחור של עמשא לאסוף את הצבא למלחמה בשבע בן בכרי יכול היה להתפרש כהמשך התמיכה של עמשא במתנגדיו של דוד וכסיכול רצונו של דוד להכריע אותם. על פי שיקולים אלה הריגת עמשא הייתה מוצדקת שכן הוא היה מורד במלכות.

### מפקד ישראל

כאשר דוד בסוף ימיו רצה לפקוד ולמנות את ישראל יואב מנסה להניא אותו מכך בדברי כיבושין.
 גם הפעם צדק יואב בהתנגדותו להחלטתו של דוד והראיה – העונש שהטיל ה' על דוד כתוצאה מהמפקד. המפקד נועד לצורכי הטלת מיסים ומס-עובד וכן גיוס לצבא. היה צפוי שהאוכלוסייה תתקומם ויואב הבין שמצב כזה מסוכן לשלטונו של דוד.
יואב, בניגוד לרצונו, עזר לדוד לפקוד את ישראל. בנוסח המובא בדברי הימים נאמר כי בכוונה לא פקד בתוכם את לוי ובנימין. כנראה היות שהלויים היו פטורים ממס ובית המקדש שכן בנחלת שבט בנימין.

### מרד אדוניה ומות יואב
יואב הצטרף לאדוניה, כשזה ביקש למלוך לאחר מות דוד.

בצוואתו הורה דוד לשלמה, בין השאר, להרוג את יואב בן צרויה כעונש על מעלליו:

כאשר זיהה שלמה ניצני מרד מצד אחיו אדניה שביקש מבת-שבע להפעיל את השפעתה על בנה שלמה כדי שיסכים לתת לו לאשה את אבישג השונמית, פילגש דוד, ואחרי שכבר ניסה להמליך את עצמו במקום שלמה, שלח שלמה את בניהו בן יהוידע להרוג את אדניה. יואב, שהצטרף אל אדניה, ברח אל אהל ה', נאחז בקרנות המזבח וקווה שלא יהרגוהו מפאת קדושת המקום, או שביקש להחטיא את שלמה ברצח של מבקש מקלט מאת ה'. בניהו בן יהוידע התייעץ עם שלמה והרג את יואב בכל זאת. יואב נקבר בביתו במדבר, ובניהו בן יהוידע התמנה לשר הצבא.

יש פרשנים שרואים הצטרפות זו כהמשך לעצמאותו המחשבתית ולחוסר נאמנותו לדוד שבאה לידי ביטוי בהריגת אבשלום, אבנר ועמשא. בעוד אחרים טוענים שיואב היה נאמן לדוד לאורך כל הדרך, והוא בחר להצטרף לאדוניה, כיוון שראה בו היורש המתאים ביותר, לפי חוקי הירושה, וסבר שאהבתו של דוד לבת שבע קלקלה את השורה וגרמה לו בטעות לבחור בשלמה.

## בחז"ל ובגאונים
ישנו אזכור אחד של יואב במשנה אגב דיון הלכתי, ובו נאמר כי ההורג כהן גדול וכהן גדול שהרג בשוגג דינו להישאר בעיר מקלט עד יום מותו, אפילו הוא חיוני לישראל כיואב בן צרויה (מסכת מכות ב' ז'). אזכור זה מובא להלכה ברמב"ם ().

בגמרא () מוקדשת סוגיה שלמה להצדקת מעשיו של יואב. בין השאר מובאת דרשה על הפסוק "ויקבר בביתו במדבר": מה מדבר מופקר לכל – אף ביתו של יואב מופקר לכל. דבר אחר, כמדבר: מה מדבר מנוקה מגזל ועריות – אף ביתו של יואב מנוקה מגזל ועריות. רבי אבא בר כהנא זוקף את עשייתו התורנית של דוד ("ויהי דוד עושה משפט וצדקה לכל עמו") לזכותו של יואב בכך שיואב היה ממונה על הצבא, ופינה את זמנו של דוד להתעסק בענייני משפט.

על פי תשובה של רב האי גאון, שם אביו היה שריה: , על פי שיטה זו דודו של יואב היה עתניאל בן קנז.

ב כתוב שליואב היו בנים, אבל הם לא היו גדולים וחשובים כמוהו, אחד מצאצאיו נקרא עובדיה בן יחיאל, ככתוב (): מבני יואב עובדיה בן יחיאל.

## משפחתו
יואב היה בנה של צרויה אחות דוד. דודתו אביגיל, אחותה של צרויה, קרויה 'אביגיל בת נחש' (שמואל ב יז, כה), ולכן ייתכן שגם צרויה הייתה בת נחש ולא בת ישי. כלומר, אחות דוד מאותה אם אבל לא מאותו אב. חז"ל פטרו קושיה זו בכך שקבעו כי נחש הוא ישי. אחיו של יואב היו אבישי ועשהאל ושלושתם היו קרובים ונאמנים לדוד יותר מאשר אחי דוד, הם היו ראשי הגדוד שלו כבר בתחילת הדרך והיו לצידו ובמלחמותיו כל העת. בן-דודתו אביגיל היה עמשא בן יתר הישמעאלי, שמונה על ידי דוד להיות שר צבא יהודה. יואב נקבר בבית המשפחה, 'במדבר', כנראה בבית לחם שבנחלת שבט יהודה, בקבר אביו כמו אחיו עשהאל (שמואל ב ב, לב).

### שר צבא דוד
יואב בן צרויה היה נאמן וחסר פניות. עם זאת, נהג לפתור בעיות בכוח הזרוע, ודוד אמר עליו ועל אבישי אחיו , כלומר – איני מצליח להשתלט עליהם. הוא הנהיג את צבא דוד כבר במאבקו נגד בית שאול, והתמנה לשר צבא על כל ישראל כפרס על היותו הראשון שהכה ביבוסים בקרב על ירושלים. על פי משה גרסיאל, יואב עמד בראש יחידת הגיבורים של דוד עוד בתקופת הנדודים והבריחה משאול, ולפני כיבוש ירושלים. את חרבו ענד לרוחב על חגורתו ולא בנדן כמקובל, מה שהפתיע אויבים בקרב.

## אילן יוחסין

## ראו גם

* תבנית:עץ משפחה מתקופת תרח ועד שלמה המלך – מתרח ועד שלמה
*אבשלום

## לקריאה נוספת
* דליה רביד, **יואב בן צרויה: גיבור שנוי במחלוקת**, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תש"ע. מבוסס על עבודת דוקטורט של המחברת.
* יעל שמש, "מדוע הרג יואב את אבנר? (שמ"ב ג 22–27): דוגמה מייצגת להסבר חלקי מטעם המספר", **[[בית מקרא]]** מח (תשס"ג), עמ' 144–153.
* שושנה זילכה, **עיצוב דמותם של בני צרויה בסיפורי דוד**, דיסרטציה לתואר "מוסמך", רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:לוחמים בתנ"ך
קטגוריה:משפחת ישי
קטגוריה:קורבנות רצח בתנ"ך
קטגוריה:שרי דוד ושלמה
קטגוריה:שרי צבא בתנ"ך
קטגוריה:יהודי המאה העשירית לפנה"ס