open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צ'רלי בוזגלו

**שלום צ'רלי בוזגלו** (נולד ב-16 במרץ 1963) הוא עורך דין, משורר, שחקן קולנוע ותיאטרון, קריין, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.

## ביוגרפיה
בשנת 1985 השתתף בפסטיבל עכו בהצגה "אכזר מכל המלך" מאת נסים אלוני.
בוזגלו החל ללמוד משחק בשנת 1986 בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי. שם גם הכיר את שלי עמרמי, לימים אשתו.
בין השנים 1991–2016 השתתף בהצגות "יוליוס קיסר" (אוקטביוס) ו"הבחורים בדלת ממול" (ג'ק המדריך).

בין השנים 1991–2005 הגיש מגוון תוכניות בקול ישראל, ברשת ב' הגיש יחד עם פרופ' רפי קרסו במשך חמש שנים את התוכנית "לגעת בלילה עם פרופ' רפי קרסו". וברשת ג' הגיש במשך 6 שנים את תוכנית הצהריים "רוח ים וצ'רלי גם", בתוכנית הופתעו מאזינים בשידור חי על ידי שליח עם זר פרחים. ברדיו ללא הפסקה הגיש תוכנית הכרויות.

שיחק בסרטי הקולנוע "בלוז לחופש הגדול", "שירת הסירנה", "444 יום" ו"המומיה" (1993) עם טוני קרטיס. בטלוויזיה השתתף בסדרות בערוץ 2 "רמת אביב גימל", ובעונה השנייה בסדרה "שמש" בתפקיד סטודנט איטלקי לפילוסופיה בשם מנו. בערוץ הראשון השתתף בתוכניות "קצר אל תוך הלילה", "שיר היובל" ו"זמן אמיתי". בערוץ 3 הנחה את התוכנית "ערוץ 3 בעיר" עם יעל בר זוהר, והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "שבתות וחגים" (עונה 4, 2003). בערוץ הילדים השתתף בתוכנית "הנפילים". כמו כן השתתף בפרסומות לעלית, ג'ינס דיזל ועוד.

בשנת 2005 סיים ללמוד משפטים בהצטיינות במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן והתמחה אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דוידה לחמן מסר. בשנת 2006 נכנס כשותף עצמאי במשרד עורכי הדין "אדם", בראשו עומד עו"ד יורי גיא-רון, ראש לשכת עורכי הדין לשעבר, ומנובמבר 2007 משמש כיו"ר ועדת משפט וספורט בלשכת עורכי הדין.

בוזגלו הרצה בקורסים לטלוויזיה ורדיו במכללה למנהל "ביתצפר" ובסדנת הופעה בפני קהל בלשכת עורכי הדין תל אביב, חיפה ואשקלון.

בוזגלו ידוע כקריין פרסומות ברדיו ובטלוויזיה בישראל.

בשנת 2017 ייסד את משרד "צ'רלי בוזגלו עורכי דין ונוטריון" הנמצא במגדל המוזיאון בתל אביב.

ביולי 2023 החל לשדר ברדיו ללא הפסקה עם פרופ' רפי קרסו את תוכניתם "קרסו ובוזגלו".

בשנת 2023 הוציא את ספר שיריו ראשון "אהבה אינה זקוקה למילים".

בוזגלו משמש כיום היועץ המשפטי של ארגון אמ"י.

## חיים אישיים
בוזגלו היה נשוי לעורכת הדין שלי עמרמי בוזגלו, עד התאבדותה ב-8 בדצמבר 2016, ולהם שני בנים, רז בוזגלו ודן בוזגלו.

בשנים 2017–2022 היה בן זוגה של הזמרת ריטה.

אחיו הוא הצלם יורם בוזגלו.

## קישורים חיצוניים

* charlie_bouzaglo באינסטגרם

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי למשפט ולעסקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
בעיית הטרמפיסט

בכלכלה ובמדע המדינה, **בעיית הטרמפיסט** היא כינוי למצב שבו קבוצה מסוימת נהנית משירות או ממוצר מסוים מבלי שהיא נושאת בעלויות שלו, או שהיא נושאת בהן באופי חלקי בלבד. מקור השם הוא בדוגמה נפוצה לבעיה: אדם המשתמש בתחבורה ציבורית בלי לשלם. אם אנשים רבים ינהגו כך, למערכת לא יהיה מספיק כסף כדי לפעול. בדוגמה בדיונית נוספת מתוארת עיר ובה מערכת תחבורה ציבורית, הפועלת באופן בו רק האדם הראשון בכל יום שנכנס לאוטובוס משלם 10,000 ש"ח עבור הנסיעה, ואילו שאר האנשים נוסעים בחינם. במצב זה, יש תמריץ לאנשים להימנע מלהיות ראשונים, ובכך להתחמק מתשלום עבור השירות.

בעיית הטרמפיסט מאפיינת מוצרים ציבוריים, ובדרך כלל הציפייה היא שהממשלה היא שתפתור אותה, באמצעות מיסוי או אסדרה. דוגמה אופיינית לכך היא הצבא. לו היה הצבא גובה תשלום מהאזרחים עבור שירותיו, גם מי שלא היה משלם היה נהנה מהגנתו. מאחר שניתן לקבל את המוצר גם מבלי לשלם עליו, איש לא היה מוכן לשלם עבור קבלת השירות, והשירות לא היה מסופק כלל. מסיבה זו ממשלות מתערבות ומממנות את פעילות הצבא באמצעות המיסים שהן גובות מהאזרחים. גם במקרה זה הבעיה עשויה להתעורר, שכן גם אזרחים המתחמקים מתשלום מיסים נהנים מהגנת הצבא. המדינה לא תקרוס אם מעטים יתחמקו מתשלום מיסים, אך אם התופעה תהפוך לנפוצה, המדינה לא תוכל להתקיים.

בעיית הטרמפיסט יכולה להיווצר גם במקרים בהם אין הממשלה מתערבת. לדוגמה, אם מפעיל זיקוקי די-נור יגבה תשלום עבור הפעלתם, הוא לא יוכל למנוע גם ממי שלא שילם לצפות בהם. דוגמה נוספת היא תוכנות לשיתוף קבצים, שמשתמשים רבים בהן מורידים קבצים, אך לא מעלים קבצים משלהם. רוב אתרי שיתוף הקבצים פותרים בעיה זו באמצעות מתן שירותים טובים יותר למעלי הקבצים (מהירות הורדה גבוהה יותר, גישה לקבצים מוגבלים וכו') או הגבלה של המשתמשים שאינם מעלים קבצים.

מס ארגון מהווה דוגמה להתמודדות עם בעיה זו ביחסי העבודה.

בחקר תנועות חברתיות, מהווה בעיית הטרמפיסט דילמה עימה מתמודדים מארגנים, פעילים ופעילות ותיקים בתנועות חברתיות: כיצד לשכנע פעילים ופעילות חדשים להגיע להפגנות ופעילויות הכרוכות בזמן, מאמץ וסיכון, כאשר אם ההפגנה או השביתה תצלח ויעשה שינוי לטובת כלל התושבים, גם אלו שלא הסתכנו במעצר, אלימות וטירחה יהנו מפירות המאבק? אחד הפתרונות שניתנו לבעיה זו היא הפיכת המחאה לאירוע מהנה חברתית או המאפשר רישות וקישוריות חברתית, וכך הפעילים יוכלו להרוויח גם אם המחאה בסופו של דבר תכשל. דוגמה לכך ניתן למצוא באירועי מחאת "יוקר המחיה" שנערכו בשנת 2011 בתל אביב, בהם נעשה שימוש רב בפתרון זה.

## ראו גם
* הטרגדיה של נחלת הכלל

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלה
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:תורת המשחקים
מנהרת רוקי

**מנהרת רוקי** (בגאורגית: **როკის გვირაბი**, רוֹקיס גוויראבּי; ברוסית: **Рокский туннель**; באוסטית: **Ручъы тъунел**) היא המעבר היחיד שחוצה את רכס הקווקז הגדול הפתוח במשך כל ימות השנה ומחבר את גאורגיה ורוסיה. המעברים האחרים פתוחים בעונת הקיץ בלבד וחלקם משמשים הולכי רגל בלבד. המעבר, החוצה את שטח אוסטיה, מאפשר קשר ישיר ורציף מצפון הקווקז לטביליסי. המנהרה, שבנייתה הושלמה על ידי הסובייטים בשנת 1984, מהווה את הנכס הכלכלי החשוב ביותר של דרום אוסטיה: המכסים וההיטלים במנהרה מהווים כשליש מהתקציב האוסטי.

מנהרת רוקי היא מנהרה לתנועת כלי רכב בעלת שני מסלולים. היא נמצאת בגובה של כ-2,000 מטר מעל פני הים ואורכה 3,730 מטר.

בעקבות הסכסוך האוסטי-גאורגי ופרישת דרום אוסטיה בתקופת מלחמת האזרחים של גאורגיה, נמצאת המנהרה, המחברת למעשה בין שני חלקי החבל צפון אוסטיה ודרום אוסטיה, בשליטת הבדלנים האוסטים. הממשל הגאורגי, בגיבוי ארצות הברית, קרא להשבת ריבונותה של גאורגיה על הצד הדרומי של המנהרה. ב-2 במרץ 2006 קראה ארצות הברית להטלת פיקוח בינלאומי על המנהרה.

## קישורים חיצוניים

* ארצות הברית קוראת להטלת פיקוח בינלאומי על מנהרת רוקי (דרום אוסטיה), "קווקז", 3.3.2006, 

קטגוריה:קצרמר תחבורה
קטגוריה:דרום אוסטיה
קטגוריה:גאורגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:רוסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:יחסי גאורגיה–רוסיה
קטגוריה:מנהרות כביש
קטגוריה:גבול גאורגיה–רוסיה
רוקי
קטגוריה:גאורגיה: מבני תחבורה
קטגוריה:צפון אוסטיה - אלניה
Maxis

**Maxis Software** היא חברה אמריקנית השוכנת באמרוויל, קליפורניה. החברה נוסדה ב-1987 על ידי ויל רייט וג'ף בראון כחברה לפיתוח משחקי וידאו, וכיום מוחזקת כחברת בת ומותג על ידי Electronic Arts. 

בשנת 1994 החברה החלה לשווק תוכנה "משחקליק".

החברה התפרסמה לראשונה בזכות הצלחתו של משחקה, סים סיטי, משחק אסטרטגיה ממוחשב המדמה פיתוח עיר. משחק הנחשב כיום לאחד מהמשחקים המצליחים ביותר בכל הזמנים.
החברה היא גם היוצרת של משחק המחשב הנמכר ביותר אי פעם - הסימס
, והדורות הבאים בסדרה (הסימס 2, הסימס 3 והסימס 4)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:Electronic Arts
קטגוריה:חברות משחקי וידאו אמריקאיות
האתרים הארכאולוגיים בבאת, אל ח'וטם ובאל-עין

**האתרים הארכאולוגיים בבאת, אל ח'וטם ובאל-עין** (בערבית: المواقع الأثرية في بات والخطم والعين) הם שלושה אתרים ארכאולוגיים מהאלף ה-3 לפנה"ס בהרי חאג'ר בצפון-מערבה של עומאן, הכוללים שרידי יישוב ונקרופוליס. האתרים נחשבים למקיפים ביותר בעולם מסוגם ומתקופתם, ועל כן הוכרזו בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית. 

האתר הארכאולוגי בכפר באת ממוקם מצפון לכפר, השוכן כ-30 ק"מ מזרחית לעיירה עברי. הנקרופוליס שבמרכז האתר כולל כמאה קברים עשויים מאבן, הערוכים לפי תוכנית מצידו המזרחי של ואדי. הקברים בנויים בצורת בתי כוורת מסורתיים והעתיקים שבהם כוללים כניסה בודדת המובילה לחדר קבורה. בחלקו הדרומי של הנקרופוליס הופכים מבני הקבורה למונומנטאליים יותר; יש להם שתי כניסות והם מחולקים לשניים עד ארבעה חדרי קבורה. ממזרח וממערב לאתר הקבורה המרכזי התגלו בין 200 ל-300 קברים נוספים במרחק של עד שני ק"מ ממנו. 

מעבר לקברים התגלו באזור חמישה "מגדלים" עגולים גדולים שקוטרם עד 20 מטר, השוכנים דרומית-מזרחית לנקרופוליס. מבנים אלה מתוארכים לתקופה שבין 2595 ל-2465 לפנה"ס, והם כוללים שתי שורות חדרים מקבילות שביניהם משתרעת רחבת אבן ובמרכזה באר מים. ייעודם של המגדלים טרם הובהר, אך הועלו השערות כי שימשו כאסמים. 

אל-ח'וטם שוכנת כשני ק"מ מערבית לבאת, ובה מגדל נוסף; ואל-עין נמצאת במרחק של 22 ק"מ מזרחית לבאת ובה קבוצה של קברים בצורת מבני כוורת שהשתמרו בצורה הטובה ביותר מבין שלושת האתרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עומאן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:חצי האי ערב: אתרים ארכאולוגיים
פר"ח

ממוזער|לוגו המיזם
ממוזער|הלוגו הקודם של הפרויקט - עד יולי 2017
**פר"ח** (ראשי תיבות של "פרויקט חונכות") היא תוכנית לאומית להשפעה חברתית במסגרתה פועלים סטודנטים מכל רחבי ישראל בחונכויות לילדים הזקוקים לעזרה חברתית רגשית ולימודית, בתמורה למלגה. החונכים מעניקים לילדים תשומת לב אישית ודגם חיובי לחיקוי ובכך מסייעים לילדים לממש את הפוטנציאל הגלום בהם, לפתח הערכה עצמית חיובית ולשגשג.

בפר"ח פעילים מיזמים רבים ומגוונים של חונכות, ביניהם מיזמים של **חונכות אישית** ושל **חונכות קבוצתית** במגוון תחומים ובמגוון גילים, החל מתלמידי בית ספר יסודי ועד לסטודנטים. בין היתר, הוקמו מרכזי "חווידע" ללימוד חווייתי של עקרונות מדעיים.

בשנת 2016 פעלו בפר"ח כ-22,000 סטודנטים. למעלה מ-50,000 תלמידים קיבלו סיוע במסגרת פעילות פר"ח בשנה זו. בסך הכל השתתפו במיזם מאז הקמתו כמיליון ילדים וסטודנטים.

המיזם הוקם ב-1974 ותחילתו ברעיון של רוני עטר ומיכאל אבשלום לוי, אז דוקטורנט למתמטיקה במכון ויצמן למדע, אשר רתם לנושא את פרופ' חיים הררי, מסגל המכון. השניים גייסו קבוצה של מדענים וסטודנטים במכון, ואלה העניקו שירותי חניכה לתלמידי בית ספר באזור רחובות. ב-1975 העמיד משרד החינוך בראשותו של אהרון ידלין תקציב למאות מלגות לסטודנטים במסגרת המיזם, וקבוצה ראשונה של 100 סטודנטים מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית החלה בחניכה באזור יבנה ורחובות. לאחר מינויו של הררי ב-1979 ליו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב האוניברסיטאות הוא פעל לצירוף כלל המוסדות האקדמאיים לתוכנית, ב-1982 המליצה ועדת קצב לבחינת שכר הלימוד כי החונכים בפר"ח יקבלו מלגה בגובה מחצית משכר הלימוד.

המיזם זכה בפרס ישראל בתחום מפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשס"ח (2008).
מנימוקי השופטים:
"פר"ח פרויקט החונכות הפך במרוצת שלושים וארבע שנותיו למפעל גדול וייחודי מסוגו, המשפיע על חייהם של למעלה ממיליון ישראלים (ילדים וחונכים). פר"ח יזם וטבע את העיקרון שמקבלי מלגות מהציבור חייבים בהענקת תמורה לקהילה. פר"ח מצטיין במקצועיות, בחסכנות ניהולית ובמוטיבציה גבוהה לתרום למען החברה בישראל".

## מלגת פר"ח
**מלגת פר"ח נכון לשנת 2025 עומדת על סך 7,000 ש"ח לחונכות בסך 114 שעות ו-10,000 ש"ח לחונכות בסך 140 שעות**.
* המלגה מחושבת על פי דיווח תקופתי של מספר פגישות החונכות עליהן מדווח החונך מדי חודש. המלגה מועברת ישירות לחשבונות הבנק של החונכים בשלושה תשלומים במהלך שנת הפעילות.
* מיזמים בפר"ח הפועלים בשיתוף פעולה עם מוסדות לימוד ורשויות מקומיות, מאפשרים קבלת מלגות מוגדלות.
* תוספת מלגה למשרתי מילואים בגובה 2,600 ש"ח ניתנת לחונכי פר"ח אשר ביצעו 10 ימי שירות מילואים פעיל. חישוב 10 ימי שירות פעיל נעשה על התקופה שבין ה-15 ביולי ועד 14 ביולי בשנה העוקבת. התוספת למלגה מועברת לחשבון הבנק באופן אוטומטי במהלך החודשים אוגוסט/ספטמבר.

## רישום לפר"ח
* ההרשמה לפר"ח מתבצעת באמצעות אתר פר"ח.

## קישורים חיצוניים
* 

* פרופ' חיים הררי, סיפורו של פרח יפהפה- הרצאה לרגל הענקת פרס ישראל לשנת תשס"ח לפרויקט החונכות פר"ח, מכון ויצמן למדע, 18.5.2008
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלגות
קטגוריה:סטודנטים בישראל
קטגוריה:ישראל: אקדמיה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2008
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
*
צושימה (אי)

**צושימה** (ביפנית: **対馬**) הוא אי בקצה הדרומי של ים יפן במרכז מצר קוריאה. זהו האי הגדול ביותר במחוז נגסאקי. באי היו בעבר שש עיירות אשר התאחדו ב-2004 ליצירת עיר אחת בשם צושימה. האי צושימה מחולק לחלק צפוני ודרומי ומשמש כנקודת מעבר חיונית בין יפן לקוריאה ולסין. השטח הכולל שלו הוא 697 קמ"ר, רובו מיוער ומעט ממנו ניתן לעיבוד חקלאי. רוב התעשייה באי, החל מהמאה ה-20, היא יערנות, דיג דיונונים ושליית פנינים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:יפן: איים
קטגוריה:קיושו
קטגוריה:מחוז נגסאקי: גאוגרפיה
ברכת משה

**ברכת משה** היא הברכה שבירך משה את שבטי ישראל טרם מותו. הברכה מופיעה בספר דברים פרק לג, בתחילת פרשת וזאת הברכה, שהיא הפרשה המסיימת את התורה. לפי הפסוק הפותח את הפרק,  מפרשים אבן עזרא והכלי יקר שאין זו ברכתו האישית של משה, אלא ניתנה לו בנבואה. 

מרבית הברכות עוסקות בתיאור אופי השבט או אופי נחלתו.

## סדר הברכות

אחרי מבוא כללי מברך משה את השבטים לפי הסדר הבא: ראובן, יהודה, לוי, בנימין, יוסף (עם התייחסות ספציפית למנשה ואפרים), זבולון, יששכר, גד, דן, נפתלי, אשר ולאחר מכן סיכום כללי. מרבית הברכות קצרות - פסוק או שניים. הברכות לשבט לוי ולשבט יוסף ארוכות יותר, ושבט שמעון כלל אינו זוכה לברכה. אבן עזרא נימק את סדר השבטים בברכה:
:

## הברכות

### פתיח

### ראובן

### יהודה

### לוי

### בנימין
 

### יוסף, אפרים ומנשה

### זבולון וליששכר

הברכה מתייחסת, ככל הנראה, לפולחן בהר הכרמל, שם נעבד בעל הכנעני־פיניקי (עד לתקופה הרומית, אז כבר מוזג עם זאוס/יופיטר).

### גד

### דן

### נפתלי

### אשר

### סיום

## ברכת יעקב וברכת משה
לברכת משה לשבטים קדמה ברכת יעקב לבניו, אבותיהם של השבטים. בעוד שבברכת יעקב יהודה ויוסף זוכים לברכות ארוכות ומפורטות, בברכת משה לוי ויוסף זוכים לברכות מפורטות וברכתו של יהודה מתקצרת מאוד. 

פרשני המקרא עסקו בהרחבה בזיקה שבין שתי ברכות מקבילות אלה. יאיר גנז מוצא בברכת משה מגמה של פיוס, המופנית אל שבטים שננזפו בברכתו של יעקב.

בנוסף, לפי המנהג המקורי, ההפטרה של פרשת וזאת הברכה הייתה ברכת שלמה, שברך את העם בשמיני עצרת, ומקביל לפרשה.

## קישורים חיצוניים

*  - הטקסט המלא של הפרשה בצירוף פירושים רבים
* נחמה ליבוביץ, ברכת משה וברכת יעקב, באתר "גיליונות נחמה"
* ברכות משה - חלוקת תפקידים לשבטים?, באתר הניווט בתנ"ך
* יואל בן-נון, ברכת משה לישראל ולשבטים, באתר של יואל בן-נון
* יאיר גנז, מגמת הפיוס בברכותיו של משה בפרשת "וזאת הברכה", **[[שמעתין]]** 116-115, תשנ"ד, באתר "דעת"

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרשת וזאת הברכה
קטגוריה:ברכות (מנהג דתי)
קטגוריה:משה
רבי זכריה בן אבקולס

**רבי זכריה בן אבקולס** (וגם **אבקילס**, **אבקילוס** ואולי **אמפיקולאוס**), היה מחכמי ישראל בתקופת חורבן בית שני.

## קמצא ובר קמצא
בספרות חז"ל, הוא נזכר פעמים ספורות בלבד, ובין השאר במערכה המסיימת את המעשה המפורסם של קמצא ובר קמצא שעל פי המדרש הייתה בין הסיבות שהביאו לחורבן.

לאחר העלבון שפגע בו, החליט בר קמצא, להלשין על היהודים לקיסר הרומאי:

במדרש איכה רבה מוזכר רבי זכריה בן אבקולס, כאחד החכמים שלא מחו בהתנהגותו של המארח כלפי בר קמצא:

גדליה אלון רואה בהתנגדותו של רבי זכריה בן אבקולס להקרבת קרבנו של הקיסר עמדה עקרונית דתית של התנגדות נחרצת לכל שיתוף פעולה ולגיטימציה לשלטון הרומאי, ואף רצון לעורר מרד כנגדם.

## אזכורים נוספים
בנושאי הלכה, מוזכר שמו רק פעם אחת בנוגע להלכות מוקצה.

הרב שאול ליברמן בפירושו לתוספתא, רואה גם כאן קשר ישיר להתנהגותו המוזכרת במעשים לעיל. רבי זכריה בן אבקולס, מעדיף לא ליטול צד במחלוקת בין בית שמאי לבית הלל, ולהחמיר על עצמו; כך יוצא שמרוב חומרה וצדיקות יתר ("ענוותנות") הוא אינו לוקח אחריות ולא נוקט עמדה. כך עשה גם במקרה לעיל – מרוב רצונו להחמיר לא ראה את גודל הסכנה הנשקפת שהשלכותיה חמורות בהרבה מהשיקול ההלכתי הצר.

בין מנהיגי הקנאים המוזכרים בספרו של יוסף בן מתתיהו, "מלחמות היהודים", נזכר 'זכריה בן אמפיקלוס מן הכהנים'. רבים סוברים שזהו רבי זכריה בן אבקולס, שגרם להפסקת הקרבת קרבן הקיסר בבית המקדש, אך יש שסוברים שאין מדובר באותו אדם. זיהוי זה מתיישב עם הניתוח של גדליה אלון לעיל.
המקורות אינם מזכירים מה עלה בגורלו של זכריה בן אבקילוס, אחד המנהיגים העיקריים של הקנאים, ונראה שנהרג או מת לפני נפילתו הסופית של בית המקדש.

## לקריאה נוספת
* דוד רוקח, **זכריה בן אבקולס**, ציון נג, ה'תשמ"ח, עמ' 56-54
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*ניתוח מעשה קמצא ובר קמצא ורבי זכריה בן אבקולס - הדף השבועי של אוניברסיטת בר-אילן.
*החורבן שבחוסר ההכרעה - על מעשהו של רבי זכריה בן אבקולס, אתר כיפה.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודי תקופת בית שני
קטגוריה:המרד הגדול
קטגוריה:הדור השני לתנאים
קטגוריה:אישים בחז"ל המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-1
אלפרד נוימן (אדריכל)

[שמאל|ממוזער|250px|[בית עיריית בת ים|בניין עיריית בת ים]]
[שמאל|ממוזער|250px|בניין הפקולטה להנדסת מכונות "בית דנציגר" ב[הטכניון|טכניון]]
**אלפרד נוימן** (בגרמנית: **Alfred Neumann**;  26 בינואר 1900 – 23 באוקטובר 1968) היה פרופסור לאדריכלות בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.

## קורות חיים
אלפד נוימן נולד ב-1900 בווינה בירת אוסטריה, וגדל בעיר ברנו שבמוראביה (לימים צ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה). אביו היה בעל סדנה לנגרות בניין. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי. סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת וינה ב-1925, ולמד בבית הספר לאדריכלות שבאקדמיה לאמנות היפות בווינה (Akademie der bildenden Künste Wien) אצל פטר בֶּהרֶנס (Behrens) ואצל אוגוסט פֶּרֶה (Perret) בפריז עד 1928. עבד כאדריכל בפרויקטים ציבוריים ופרטיים בצרפת ובאפריקה.

במלחמת העולם השנייה ירד למחתרת, עד שנתפס ונשלח לטרזיינשטט. שוחרר עם תום המלחמה במאי 1945.

בשנת 1949 עלה לישראל, והתמנה בדרגת פרופסור מן המניין לדקאן הפקולטה לארכיטקטורה ולבינוי ערים בטכניון (1953–1958). נוימן ייצג את ישראל בקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית. ב-1959 הקים נוימן משרד ארכיטקטים יחד עם שני סטודנטים שלו לשעבר, צבי הקר ואלדר שרון. שלושתם יחד הפכו לאחד מגופי היצירה המקוריים של אמצע שנות ה-60, ובין היתר תכננו את בית עיריית בת ים, בית דובינר, בניין דנציגר להנדסת מכונות בטכניון בחיפה, בית הכנסת בבה"ד 1.

הבניינים והעיצובים של נוימן זכו להכרה בינלאומית נרחבת דרך פרסומים במגזינים מובילים של תקופתו, בהם: l'architecture d'Aujourd'hui, Domus, Architectural design, Architectural review, Zodiac, Arts and Architecture ואחרים.

אחד הבניינים הייחודיים שתכנן עם צבי הקר היה בניין דנציגר שנבנה עבור הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
בסוף 1966, לאחר שלטענתו הטכניון שינה את תוכניתו לבניין – שינויים שאותם כינה "ונדליזם" – הודיע על התפטרותו מהטכניון, תוך שהביע ביקורת קשה נגד הנהלת המוסד. תביעה שהגיש בדרישה להורות לטכניון להסיר את השינויים שנעשו בבניין בגלל הפגיעה בשם הטוב של המתכננים נדחתה על ידי בית המשפט. עוד קודם לכן, משנת 1965, שהה בקנדה בחופשה ללא תשלום מהטכניון. בקנדה פיקח על הקמת המסלול לתואר שני באדריכלות באוניברסיטת לוואל (Laval) שבקוויבק.

נוימן חלה בסרטן הריאות בעקבות עישון כבד, ונפטר ב-1968. נוימן נקבר כנוצרי בחצר כנסייה בקוויבק בהתאם לצוואתו.

עבודותיו של נוימן הם נושא לעבודת דוקטור שנכתבה באוניברסיטת פרינסטון על ידי האדריכל רפי סגל. ב-2015 נערכה תערוכה "אדריכלות אורזת חלל: חייו ועבודתו של אלפרד נוימן" בגלריה לאדריכלות באוסטרבה שבצ'כיה.

## עבודות נבחרות
* בית עיריית בת ים (יחד עם צבי הקר ואלדר שרון), 1963
* בניין הפקולטה להנדסת מכונות, הטכניון (יחד עם הקר), 1964
* בית דובינר, רמת גן (יחד עם הקר ושרון), 1965

## קישורים חיצוניים

* פרטים על אלפרד נוימן ב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים יהודים צ'כים
קטגוריה:אדריכלים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:סגל הטכניון: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:יהודים בשואה: צ'כוסלובקיה
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
חולייטה ונגס

שמאל|ממוזער|250px|חולייטה ונגס
**חולייטה ונגס** (בספרדית: **Julieta Venegas**; נולדה ב-24 בנובמבר 1970) היא זמרת רוק ופופ, נגנית וכותבת מקסיקנית.

ונגס זכתה בשני פרסי גראמי-לטיני ובגראמי אחד.

## ביוגרפיה
ונגס נולדה לונג ביץ', קליפורניה וגדלה בטיחואנה. יש לה אחות תאומה בשם איוון, צלמת במקצועה. היא מדברת באופן שוטף ספרדית ואנגלית.

ונגס החלה לנגן בגיל 8, כאשר הוריה שלחו אותה לשיעורי פסנתר. מאז, מוזיקה הפכה לתשוקתה והובילה אותה להיות זמרת וכותבת שירים.

לפני קריירת הסולו שלה היא שיתפה פעולה בכמה להקות בטיחואנה, בהן "Tijuana No!", ואחר כך במקסיקו.

האלבום הראשון שלה **כאן** (*Aquí*) יצא ב-1998 ובו שיתפה פעולה עם גוסטבו סאונטולה. שיתוף פעולה זה הביא אותה לחשיפה גדולה בתעשיית המוזיקה.

היא החלה להופיע ולעבוד על אלבום נוסף, **המצאה טובה** (*Bueninvento*), שיצא בשנת 2000.

ב-2003 יצא אלבומה השלישי **כן** (*Si*) אותו הקליטה בבואנוס איירס ומדריד.

ב-2006 הוציאה את אלבומה הרביעי **לימון ומלח** (*Limon y Sal*).

בשנת 2007 זכתה ונגס בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני של השנה".

באותה שנה שיתפה ונגס פעולה עם הלהקה 'מירנדה!' ויחד הוציאו את הסינגל 'מושלמת' (*Perfecta*) שב-2008 הפך לסינגל מוביל באמריקה הלטינית.

בהמשך 2008 הופיעה במופע אנפלאגד מטעם MTV שיצא אחר כך בתור דיסק ובגרסת DVD. הקליפ לשיר שלה 'El Presente' (ההווה) צולם באותו מופע.

בנוסף לשירה וכתיבת שירים היא מנגנת במספר כלי נגינה: גיטרה אקוסטית, אקורדיון וקלידים.

## קישורים חיצוניים

* 

* תרגום השיר בשביל לרקוד עם באחופונדו
* תרגום השיר הכסף לא חשוב לי עם לוס ההוטנטיקוס דכאדנטס
* תרגום השיר חלומות עם דיאגו טורס

קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכות פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זמרות-יוצרות מקסיקניות
קטגוריה:אמני סוני מיוזיק לטין
קטגוריה:זמרות פופ
קטגוריה:ילידות 1970
קטגוריה:ילידי 1970
מוזיאון שרלוק הולמס

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה למוזיאון שרלוק הולמס. מבנה המוזיאון בנוי בסגנון ג'ורג'יאני טיפוסי.

שמאל|ממוזער|250px|חדר העבודה של שרלוק הולמס במוזיאון.
**מוזיאון שרלוק הולמס** (באנגלית: **Sherlock Holmes Museum**) הוא המוזיאון הפרטי הפופולרי ביותר בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. המוזיאון משחזר את דירתו של הבלש, שרלוק הולמס וכן ממחיש כמה מהסיפורים שנכתבו על ידי סר ארתור קונן דויל.

## היסטוריה ותצוגות
המוזיאון ממוקם ברחוב בייקר מספר 221 בין 237 ל-341 (והיא הכתובת היחידה בלונדון שיש לה מספר בית שמופיע מחוץ לרצף.) בסמוך לריג'נטס פארק בלונדון. מבנה המוזיאון נבנה בשנת 1815 בסגנון ג'ורג'יאני, ושימש בין השנים 1860–1936 כאכסניה. תקופה זו "חופפת" את התקופה שבה לפיו ספריו של קונן דוייל התגוררו שרלוק הולמס וד"ר ווטסון ברחוב בייקר (1881–1904).

המוזיאון נוסד ב-1990 על ידי האגודה הבינלאומית שרלוק הולמס (ארגון ללא מטרת רווח). במוזיאון קיימת תצוגה ה"משחזרת" את חדר מגוריו של הולמס, בהתאם לתיאורים המופיעים בספר. חדר המגורים נמצא בקומה השנייה במעלה 17 מדרגות, בצד הפונה אל החצר. המוזיאון מציג בחדרים את כל החפצים שאוזכרו בסיפוריו של דוייל (לרבות הכורסא הגדולה שליד האח, כלי הכימיה של הולמס ואוספי זכוכיות מגדלת, המקטרות והכובעים שלו). על קיר חדרו של הולמס מצויים חורי הירי המאייתים את ראשי תיבות שמה של המלכה ויקטוריה - שאותן ירה הולמס.

בקומה השנייה של מבנה המוזיאון משוחזר חדרו של הד"ר ווטסון (החדר פונה לאחורי הבית), בעוד שחדרה של הגברת האדסון (בעלת הבית על פי הספרים) נמצא בחזית הבית בקומה זו. חדרו של ד"ר ווטסון מציג חפצים המוזכרים בסיפורי שרלוק הולמס כשייכים לווטסון וביניהם ספרי רפואה, תיק רופא, וכן יומן משוחזר - המציג את הערותיו בכתב יד של ווטסון בהתאם לעלילת הספר כלבם של בני בסקרוויל.

בקומה השלישית של המוזיאון בובות שעווה של הדמויות השונות המופיעות בסיפורים, וביניהן בובות שעווה המציגות את שרלוק הולמס, ווטסון, פרופסור מוריארטי, ודמויות אחרות.

בקומת הקרקע של המוזיאון מצויה חנות מזכרות.

עובדי המוזיאון לבושים בבגדי גברים אופייניים לתקופה הוויקטוריאנית, והעובדות במוזיאון לבושות במדי משרתות בתקופה הוויקטוריאנית.

## מחלוקת משפטית

הכתובת 221 ב' הייתה שייכת, בעת הקמת המוזיאון, למטה בנק אבי נשיונל, וכל דברי הדואר הממוענים לשרלוק הולמס (מאות מכתבים מדי שנה) הועברו לסניף הבנק שהעסיק פקיד במשרה מלאה כדי להשיב למכתבים. לאחר הקמת המוזיאון טען המוזיאון להיותו בעל הכתובת הבדיונית "221 ב'". מחלוקת זו התבטאה ב-1994 כאשר המוזיאון הגיש בקשה לשנות את מספר הבית שלו ל-221.

כדי שהמוזיאון יוכל להציג את המספר "221 ב'" על דלת החזית שלו ללא עבירה על החוק, הנהלת המוזיאון נאלצה להקים חברת קש ששמה הוא "221 ב' בע"מ", והסיבה לכך היא שלפי החוק הבריטי חברות לא צריכות היתר מהרשויות כדי להציג את שמן על דלת הכניסה לבניין שבו הן שוכנות. אולם, גם צעד זה נתקל במספר קשיים מצד הרשויות האחראיות על מספור הבתים.

המוזיאון פנה לערכאות משפטיות, אולם פנייה זו לא צלחה, מאחר שבתי המשפט התייחסו לעובדה שהכתובת בפועל של המוזיאון היא מספר 239 ולא 221. רק לאחר סגירתו של מטה אבי נשיונל ברחוב בייקר ב-2005, הכתובת (בייקר 221) הועברה למוזיאון.

## ראו גם

* שרלוק הולמס
* רחוב בייקר 221 ב'
* מוזיאון

## קישורים חיצוניים

* 

* מיקום המוזיאון ותיאורו

## הערות שוליים

שרלוק הולמס, מוזיאון
קטגוריה:שרלוק הולמס
שרלוק הולמס
שרלוק הולמס, מוזיאון
מוזיאון ברונל

**מוזיאון ברונל** (באנגלית: **Brunel Museum**) הוא מוזיאון הנמצא ברות'רהית' שבדרום מזרח לונדון בירת הממלכה המאוחדת. המוזיאון נמצא בבית המנועים של מנהרת התמזה שתוכנן על ידי סר מארק איזמבארד ברונל ומנציח את פועלם של מארק איזמבארד ברונל ואיזמבארד קינגדום ברונל.

## היסטוריה
בית המנועים תוכנן על ידי סר מארק איזמבארד ברונל כחלק מהתשתית של תעלת התמזה. במבנה הותקנו מנועי קיטור שהפעילו משאבות על מנת לשאוב את המים מהמנהרה.

המוזיאון נפתח במבנה בשנת 1961 בשם "בית המנועים ברונל" (Brunel Engine House) על מנת להציג מידע על ההיסטוריה של המנהרה, וכן את עבודותיהם האחרות של מארק איזמבארד ברונל ושל איזמבארד קינגדום ברונל. בשנת 1975 שופץ המוזיאון בתרומת אגודת "תערוכת ברונל רות'רהיית'" (Brunel Exhibition Rotherhithe).

בשנת 2006 שונה שם המוזיאון, לשמו הנוכחי, והתערוכה הורחבה על מנת להציג עבודות נוספות של ברונל, וכן הותקן במוזיאון דגם של מגן המנהרה שתכננו מארק איזמבארד ברונל ואיזמבארד קינגדום ברונל.

בשנת 2007 שופץ המוזיאון והורחב. מנוע הקיטור הוצא מהמוזיאון (וכיום הוא מוצג במספנה ההיסטורית צ'טהאם), על מנת להרחיב את שטחי התצוגה של המוזיאון. עוד נבנו במוזיאון קפיטריה ושטחי שירותים. כמו כן פנה המוזיאון לחברת תחבורה עבור לונדון המפעילה את הרכבת התחתית של לונדון, לאור סגירת קו מזרח לונדון והפיכתו מקו רכבת תחתית לקו רכבת עילית, במטרה להרחיב את שטחי המוזיאון לתוך תחנות הרכבת התחתית ומנהרות הרכבת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ברונל, מוזיאון
קטגוריה:סאת'ק
מוזיאון המניפות

**מוזיאון המניפות** (באנגלית: **Fan Museum**) הוא מוזיאון המציג את ההיסטוריה של המניפה. המוזיאון ממוקם באזור גריניץ' הימית - אתר מורשת עולמית על פי הגדרת אונסק"ו, ברובע גריניץ' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

## היסטוריה ותצוגות
המוזיאון, שנפתח בשנת 1991 ממוקם בשני מבנים היסטוריים שנבנו בשנת 1721. כמו כן מבנה המוזיאון כולל חממה (אורנז'רי) וגן יפני.

במוזיאון מוצגות למעלה מ-4,000 מניפות, והוא אחד משני מוזיאונים בעולם המוקדש לנושא זה. המניפה העתיקה ביותר באוסף מקורה במאה ה-11, אולם מרבית האוסף כולל מניפות אירופאיות מהמאות ה-18 וה-19. המניפות מוצגות לפי עיצובן, ולפי הקשרן ההיסטורי והחברתי.

בשל רגישות המניפות, רק חלק קטן מהאוסף הקבוע מוצג לציבור, והתצוגה מתחלפת שלוש פעמים בשנה. כמו כן כוללת התצוגה תערוכה קבועה על מבנה המניפה, יצור המניפות וההיסטוריה של המניפות.

במוזיאון מחלקת שימור המעניקה שירותי שימור למניפות עבור מוזיאונים אחרים ועבור הציבור, וכן המוזיאון כולל ספרייה מקיפה בנושא ומעביר שיעורים בנושא ייצור מניפות.

המוזיאון מנוהל על ידי עמותה, ונתמך על ידי רשות התיירות של לונדון, ארגון מסורת אנגליה, קרן אוספי האמנות הלאומים של אנגליה והלוטו האנגלי.

## קישורים חיצוניים

* 
*המוזיאון, באתר אזור המורשת העולמית של גריניץ' הימית

מניפות, מוזיאון ה-
קטגוריה:גריניץ'
קטגוריה:לונדון: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מוזיאונים לאופנה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אופנה
פרגנה (מחוז)

**מחוז פרגנה** (באוזבקית: **Фарғона вилояти**/**Farg‘ona viloyati**; ברוסית: **Ферганская область** - **פרגנסקאיה אובלסט**; בפרסית: **ولایت فرغانه**, תעתיק: **ולאית פרע'אנה**) הוא מחוז במזרח אוזבקיסטן, השוכן באזור הנקרא עמק פרגנה. המחוז גובל במחוזות אנדיז'ן ונמנגן מצפון, בקירגיזסטן מדרום-מזרח ובטג'יקיסטן ממערב. בירת המחוז היא העיר פרגנה, על שמה הוא קרוי. המחוז משתרע על פני 6,760 קמ"ר ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, אוכלוסייתו מנתה כ-4.14 מיליון בני אדם.

## חלוקה מנהלית
מחוז פרגנה מחולק לחמש עשרה נפות וארבע ערים:

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אוזבקיסטן: מחוזות
גיל עופרים

שמאל|ממוזער|250px|גיל עופרים בהופעה ב-2004
**גיל דורון רייכשטט עופרים** (נולד ב-13 באוגוסט 1982) הוא זמר פופ גרמני ממוצא ישראלי.

## קורות חיים
נולד במינכן לסנדרה ואבי עופרים (בעלה לשעבר של אסתר עופרים), זמר ואמרגן.
הקריירה של עופרים החלה כשהיה בן 15 בלבד, לאחר שצייד כישרונות של מגזין הנוער "בראבו" הבחין בו בתחנת רכבת תחתית במינכן. בנובמבר 1997 הקליט את הסינגל הראשון שלו, "(Round 'N' Round (It Goes", ובמאי 1998 יצא אלבומו הראשון, "Here I Am". האלבום זכה להצלחה גם במזרח הרחוק, ובפרט בפיליפינים, בסינגפור ובתאילנד, שבה היה הזמר הראשון בהיסטוריה ששלושה סינגלים שלו היו בין חמשת המובילים במצעד הפזמונים בו זמנית.

בשנת 2003 החליט להתנער מתדמית כוכב הנעורים שדבקה בו. הוא הוציא את האלבום "On My Own", בסגנון הנוטה יותר לכיוון הרוק, וכן שינה את הופעתו החיצונית. מאז 2005, עופרים הוא סולן להקת Zoo Army, בה חברים גם אחיו טל, רולנד סנס ודומיניק שולץ. הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, "I'm Alive", בשנת 2006.

מאז 2004, שיחק גם במספר סרטי טלוויזיה.

מין חדש של עש ממשפחת הברודניים, Amata gil (בעברית: ברדן החרמון), שהתגלה בחרמון ב-2007 נקרא על שמו של גיל עופרים.

באוקטובר 2021 הגיש עופרים תלונה במשטרה, לאחר שלטענתו פקיד הקבלה במלון ווסטין בעיר לייפציג שבמזרח גרמניה, אמר לו שעליו להוריד או להסתיר את שרשרת מגן הדוד שתלויה על צווארו כדי להירשם. התקרית עוררה הדים בגרמניה. ספקות עלו לגבי פרטי האירוע לאחר שסרטון אבטחה מזמן האירוע, בו נצפה עופרים כשהוא אינו עונד מגן דוד, התפרסם. לאחר פרסום הסרטון, עופרים עומד למשפט על הוצאת דיבה. עופרים קבע: . עופרים דבק בגרסתו לאירועים, אולם משרד התובע טוען כי הזמר בדה את האירוע מתוך כעס על כך שלא זכה ליחס זהה לשאר אורחי המלון.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של להקת Zoo Army

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
קטגוריה:זמרים יהודים גרמנים
קטגוריה:זמרי פופ גרמנים
קטגוריה:זמרי פופ יהודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים גרמנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
משוואת הגל האלקטרומגנטי

**משוואת הגל האלקטרומגנטי** היא משוואת הגלים של קרינה אלקטרומגנטית. זוהי משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר שני אשר מתארת את ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי. המשוואה נובעת ממשוואות מקסוול.

## משוואות הפוטנציאלים
מקובל לכתוב את המשוואה במונחי הפוטנציאל החשמלי הסקלרי \ \phi והפוטנציאל הווקטורי \mathbf{A} , כאשר משתמשים בכיול לורנץ -  \mathbf{\nabla}\cdot\mathbf{A} +\frac{1}{c}\frac{\partial\phi}{\partial t}=0 . בעזרת שימוש במשוואות מקסוול, בהגדרת הפוטנציאלים ובתנאי הכיול ניתן להראות כי מתקיים:

 \nabla^2\phi - \frac{1}{c^2}\frac{\partial^2\phi}{\partial t^2} = -4\pi\rho

 \nabla^2\mathbf{A} - \frac{1}{c^2}\frac{\partial^2\mathbf{A}}{\partial t^2} = -\frac{4\pi}{c}\mathbf{J}

כאן
*  \ \rho  היא צפיפות המטען,
*  \mathbf{J}  צפיפות הזרם,
*  \ c  מהירות האור בתווך.
כלומר כל אחד מרכיבי הפוטנציאל מקיים משוואת גלים לא הומוגנית עם "מקור" ( 4\pi\rho,4\pi\mathbf{J} ). בריק או באזור נטול מטענים וזרמים מתקבלת משוואת הגלים ההומוגנית הרגילה. ארבע משוואות הגלים האלו מצומדות דרך תנאי הכיול.

כיול נפוץ אחר למשוואת הגלים הוא כיול קולון.

## משוואות השדות
ניתן גם לכתוב את המשוואות במונחי השדה החשמלי \mathbf{E}  והשדה המגנטי
\mathbf{B} . בריק מתקיים:

: \left( \nabla^2 - { 1 \over {c}^2 } {\partial^2 \over \partial t^2} \right) \mathbf{E} \ \ = \ \ 0

: \left( \nabla^2 - { 1 \over {c}^2 } {\partial^2 \over \partial t^2} \right) \mathbf{B} \ \ = \ \ 0

החיסרון בכתיבה זו הוא שקשה לראות את הצימוד בין השדות, כלומר כל שדה מתנהג כגל, אך לא ניתן להבין מכאן ששני הגלים נעים יחד.

### פיתוח
משוואת הגלים באלקטרומגנטיות נובעת ישירות מתוך משוואות מקסוול. לצורך הפיתוח נניח שמדובר בתווך נייטרלי, כלומר חסר מטענים \ \rho=0 וחסר זרמים \ \vec J=0. כך נקבל את משוואות מקסוול בריק בצורה הבאה:

מהפעלת רוטור על חוק פאראדיי נקבל:
:\ \vec{\nabla} \times (\vec{\nabla} \times \vec{E}) = \vec{\nabla} \times \left(-\frac{\partial \vec{B}} {\partial t}\right) = -\frac{\partial} {\partial t} (\vec{\nabla} \times \vec{B})
נציב בסוגריים את חוק אמפר המתוקן ללא זרמים, כפי שהנחנו:
:\ \vec{\nabla} \times (\vec{\nabla} \times \vec{E}) = -\frac{\partial} {\partial t} \left(\mu_0 \varepsilon_0 \frac{\partial \vec{E}} {\partial t}\right) = -\mu_0 \varepsilon_0 \frac{\partial^2 \vec{E}} {\partial t^2}
מצד שני, לפי הזהויות של אנליזה וקטורית:
:\ \vec{\nabla} \times (\vec{\nabla} \times \vec{E}) = \vec{\nabla} (\vec{\nabla} \cdot \vec{E}) - (\vec{\nabla} \cdot \vec{\nabla}) \vec{E} = 0 - \vec{\nabla}^2 \vec{E}
כאשר הרכיב הראשון מתאפס בגלל חוק גאוס ללא מטענים.

בהשוואת שני הצדדים קיבלנו את משוואת הגלים:
:\ \vec{\nabla}^2 \vec{E} = \mu_0 \varepsilon_0 \frac{\partial^2 \vec{E}} {\partial t^2}
כאשר \ \frac{1}{c^2} = \mu_0 \varepsilon_0 עבור מהירות הגל c, שהיא למעשה מהירות האור.

תהליך זהה ניתן לעשות עבור השדה המגנטי ולקבל משוואת גלים זהה:
:\ \vec{\nabla}^2 \vec{B} = \mu_0 \varepsilon_0 \frac{\partial^2 \vec{B}} {\partial t^2}

## הערות שוליים

קטגוריה:קרינה אלקטרומגנטית
גל אלקטרומגנטי
מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי

שמאל|ממוזער|250px|חצר ההנצחה של מחנות הריכוז באירופה
**מוזיאון לזכרם של מגורשים מסיבות פוליטיות או גזעיות** (איטלקית: Museo Monumento al Deportato politico e razziale) נמצא בעיר קארפי, צפונית למודנה, במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. 

בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1944, פעל ליד קארפי, בקרבת הכפר פוסולי, מחנה הריכוז פוסולי. במחנה רוכזו אסירים פוליטיים ויהודים שגורשו בסוף התקופה לאושוויץ. המחנה נסגר לאחר גירוש שוכניו לאושוויץ והתרוקנות המחנה.

מספר היהודים שגורשו ממחנה פוסולי לגרמניה היה 2,461, שהם 36% מכלל היהודים שנשלחו מאיטליה להשמדה - 6,806 יהודים .

## תיאור המוזיאון

המוזיאון נחנך בשנת 1973, בקומת הקרקע של "ארמון די פיו" (Palazzo dei Pio), במרכז ההיסטורי של העיר קארפי. הוא תוכנן על ידי סטודיו BBPR ששותפים בו: Belgioioso ,Banfi, Peressutti, Rogers
ובשיתוף עם יוסף לאנצני (Joseph Lanzani) ורנטו גוטוסי (Renato Guttuso).

מכלול המוזיאון כולל 13 חדרים בגדלים שונים. על פני הקירות מופיעות כתובות ברצף, יחד עם ציורים מהווי מחנה הריכוז ובשילוב שמות של קרבנות מאסירי המחנה. התחושה היא שהקורבנות פונים ישירות אל הצופה, בצורה פשוטה ומיידית ומעוררים תגובה רגשית במתבונן.

מבנה המוזיאון כולל אולמות שעל קירותיהם צוירו סקיצות של הציירים קורדו קאלי (Corrado Cagli) פבלו פיקאסו, אלברטו לונגוני (Alberto Longoni) פרנאן לז'ה ורנטו גוטוסו (Renato Guttuso), הממחישות את גורל הכלואים במחנה. ביניהם משולבים צילומים וממסמכים מקוריים ממחנה ריכוז בפוסולי. כל אלה מאוסף המעצב אלבה שטיינר (Albe Steiner) ורעייתו ליקה (Lica). באולם האחרון של המוזיאון חרותים על הקירות שמותיהם של 15,000 אזרחים איטלקיים שנשלחו למחנות הריכוז, מחציתם יהודים. בחצר המוזיאון 15 עמודים ועליהם חרותים שמות מחנות הריכוז באירופה.

## מראות המוזאון

Museo monumento-sala dei nomi.jpg|אולם השמות
At first ground of Castello di Pio the Museo Monumento al Deportato politico e razziale Carpi.jpg|המוזיאון בקומת הקרקע של המוזיאון


Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6348653.jpg|Alberto Longoni
Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6355611.jpg|Fernand Léger
Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6348649.jpg|Renato Guttuso
Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6348650.jpg|Corrado Cagli
Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6348652.jpg|
Paolo Monti - Servizio fotografico (Carpi, 1973) - BEIC 6348648.jpg|


## קישורים חיצוניים
 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: מוזיאונים להנצחת השואה
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי איטליה
קטגוריה:אמיליה-רומאניה
קטרינה אסנדרה

**קטרינה אסנדרה** (באיטלקית: **Caterina Assandra**;  סביבות 1580–1618) הייתה מלחינה ונזירה בנדיקטית איטלקייה, ילידת פאביה. אסנדרה כתבה מספר ניכר של מוטטים, לטקסטים שאולי כתבה בעצמה, וכן מספר יצירות לעוגב בטבלטורה לעוגב. יצירותיה היו בין הראשונות שנכתבו בסגנון הרומאי במילאנו.

קטרינה אסנדרה למדה אצל בנדטו רה (רג'ו), והמו"ל לומאצו הזכיר את שמה בהקדשה ליצירות ג'ובאני פאולו צ'ימה. היא הייתה נזירה במנזר אגאטה הקדושה בלומלו. ייתכן שקיבלה הכשרה מוזיקלית כהכנה לייעודה העתידי בחיי הדת. ספר המוטטים שלה ששרד עד ימינו הוא "מוטטים לשניים ושלושה קולות", אופוס 2, מילאנו, 1609.

## לקריאה נוספת

*Robert L. Kendrick. "Caterina Assandra", *Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online*, ed. L. Macy (accessed February 11 2006), grovemusic.com (subscription access).
*Bowers, Jane; Judith Tick. *Women Making Music*. University of Illinois Press (1986). 

* רוברט ל. הנדריק. "קטרינה אסנדרה", מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי.
* ג'יין באוארס; ג'ודית טיק. "נשים יוצרות מוזיקה", הוצאת אוניברסיטת אילינוי (1986).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים





קטגוריה:ילידות המאה ה-16
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינות איטלקיות במאה ה-17
קטגוריה:מלחינות איטלקיות במאה ה-16
קטגוריה:נפטרים ב-1618
ג'ובאני פאולו צ'ימה

**ג'ובאני פאולו צ'ימה** (באיטלקית: **Giovanni Paolo Cima**; סביבות 1570–1622) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בראשית תקופת הבארוק. צ'ימה היה בן זמנם של קלאודיו מונטוורדי ושל ג'ירולאמו פרסקובלדי.

## חייו
צ'ימה היה בן למשפחת מוזיקאים ומן הבולטים בעולם המוזיקה של מילאנו. הוא כיהן כממונה על המוזיקה ונגן עוגב בקאפלה סנטה מריה בסאן צ'לסו במילאנו ב-1610. המוזיקה הכנסייתית של צ'ימה הייתה שמרנית בדרך כלל, אבל יצירות האינסטרומנטליות היו חדשניות יותר. הוא היה המלחין הראשון שהוציא לאור טריו סונאטות, שבהן עשה שימוש בשני כלי סופרן ובאסו קונטינואו.

צ'ימה מת במילאנו בסביבות גיל 52.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נגני עוגב איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1570
קטגוריה:נפטרים ב-1622
בית עניה

שמאל|ממוזער|250px|כנסיית לזרוס הקתולית
שמאל|ממוזער|250px|כנסיית לזרוס היוונית-אורתודוקסית
**בֵּית עַנְיָה** היה יישוב יהודי בתקופת בית שני אשר שכן על מורדותיו הדרום-מזרחיים של הר הזיתים, כשלושה קילומטרים מירושלים, באזור הכפר אלעיזריה של ימינו. לפי המסורת הנוצרית, בכפר גרו אלעזר (לזרוס) ואחיותיו מרתא הקדושה ומרים.

## המסורת הנוצרית
על-פי המסופר בברית החדשה שהה ישו בכפר בביתו של שמעון המצורע . בכפר פגש ישו במרתא, אחותו של אלעזר, אשר ביקשה מישו לסייע לאחיה הגוסס. ישו התמהמה, האח נפטר, ורק ארבעה ימים לאחר מותו החיה אותו:
:

בית עניה מוזכר שוב בברית החדשה, כאשר ישו מגיע למקום, שישה ימים לפני חג הפסח וצליבתו, ומתקבל לסעודה בביתם של האח והאחיות. מרים משחה את רגליו בשמן נרד, ויהודה איש קריות מגנה את בזבוז השמן היקר:
:
סיפור זה מופיע בשינויים מסוימים בחלק מן הבשורות האחרות.

בית עניה מוזכרת גם כמקום פרידתו של ישו מהשליחים ועלייתו אל השמים: .

עם השנים שובש שמו של אלעזר ל"לזאר". בימי הביניים נקראה העיירה "לזאריום" ומכאן בא שמה של "אלעזריה". עם זאת במקורות נוצריים קרויה העיירה עד היום גם בשם המשמר את שם הכפר מימי בית שני: "בֵיתָני".

בעיירה אלעזריה מצוי, על-פי המסורת הנוצרית, קברו של אלעזר אשר על שמו היא קרויה. כיום מוחזק הקבר בידי המוסלמים ולצדו עומד מסגד, שנבנה במאה ה-16 על יסודות של כנסייה צלבנית. באזור הקבר קיימים גם מוסדות דת נוצריים, והוא מהווה מוקד עלייה לרגל לצליינים נוצרים.

## ראו גם
* אלעיזריה
* לזרוס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:ארץ ישראל: מקומות קדושים לנצרות
קטגוריה:יהודה
קטגוריה:אתרי הברית החדשה
גשר מעריב

[250px|ממוזער|שמאל|[בית מעריב לצד גשר מעריב]]
[250px|ממוזער|שמאל|הנצחה ללוחמים שהשתתפו במבצע אנטבה, מתחת לגשר הנשרים בצומת מעריב ב[תל אביב-יפו]]
**גשר מעריב**, או בשמו הרשמי **גשר הנשרים**, היה גשר בתל אביב-יפו, שעד להריסתו באמצע אוגוסט 2015, אפשר נסיעה חופשית לאורך דרך בגין (דרך פתח תקווה לשעבר) מעל מפגש הרחובות המחומש עם רחוב יצחק שדה, רחוב קרליבך ורחוב לינקולן. השם "גשר הנשרים" ניתן לו לכבוד לוחמי מבצע אנטבה, שנערך סמוך לחנוכת הגשר.

## היסטוריה
הצומת ליד בית מעריב היה מהסואנים ביותר בישראל. התוכנית לבניית הגשר עלתה כבר בתחילת שנת 1965, עוד בטרם היו מחלפים בישראל, והתכנון המפורט התבצע בשנת 1967. אולם הביצוע התעכב בגלל עלויות גבוהות לתשלום פיצויים, בעיות הנדסיות והמחסור בקבלנים בישראל המסוגלים לבצע עבודות מסובכות כאלו. בסוף שנת 1972 עלה הנושא מחדש ונבדקה האפשרות לבצע הפרדה מפלסית במנהרות.

הגשר הוקם במחצית הראשונה של 1976 ובנייתו נמשכה יותר מהמתוכנן בגלל עיכוב בתשלום לקבלן על ידי חברת נתיבי איילון. העבודות על הגשר הושלמו ביוני 1976 והוא נפתח לתנועה ב-7 ביולי 1976. הגשר היה עשוי מפלדה ובטון, אורכו כ-200 מטר, רוחבו 8 מטר, וגובהו רק 4.65 מטר, גובה הנחשב נמוך יחסית, ולכן היה מכשול לתנועתן של משאיות גבוהות. עם זאת, הגשר היה גדול יחסית לרחובות העיר והסתיר למשל את "בית מעריב".

הגשר דרש תחזוקה מתמדת בשל החלדה והתרופפות ברגים. לטענת מהנדס העיר לשעבר ישראל גודוביץ, הגשר היה מסוכן לציבור. עיריית תל אביב-יפו בתגובה אמרה כי "הגשר בטוח לנסיעה והוא טופל ביסודיות לפני כשלוש שנים. העבודות כללו שיקום הבטון, טיפול בקורוזיה, חידוש המעקות וסלילה".

גשר דומה, גשר רוקח, נמצא במפגש של שדרות רוקח עם דרך נמיר. בהמשכה של דרך בגין ניתן פתרון אחר לבעיה תחבורתית זו, בדמות מנהרה שקועה, שדרכה עוברת דרך בגין. מנהרה ניכרת פחות מבחינה חזותית אך עלות בנייתה גבוהה יותר.

בקרן הרחובות לינקולן ובגין, מול הגשר, נמצא בית רובינשטיין. בשנת 2002 אירע בסמוך לגשר הפיגוע בסי פוד מרקט, כאשר מחבל יצא מהגשר והתקדם לכיוון המסעדות הסמוכות תוך שהוא יורה בסועדים. שניים מיושבי מסעדת "סי פוד מרקט" ושוטר נהרגו בפיגוע.

ב-21 בינואר 2015 ביצע שוהה בלתי חוקי פלסטיני פיגוע דקירה ליד הגשר בנוסעי אוטובוס קו 40 של דן, שבו נפגעו 12 אנשים.

### פירוק הגשר
כחלק מפרויקט הדנקל, הרכבת הקלה בגוש דן, נסגר הגשר לתנועה באמצע אוגוסט 2015 והוחל בפירוקו. הוא נהרס בפיצוץ מבוקר ב-21 באוגוסט. במקומו של הגשר הוקמה תחנת קרליבך, אחת מהתחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום והקו הירוק של הרכבת הקלה של תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

מרכז|ממוזער|500px|הגשר במבט מלמעלה מכיוון מזרח
מרכז|ממוזער|צומת מעריב לאחר פיצוץ הגשר

קטגוריה:תל אביב-יפו: צמתים ומחלפים
מעריב
קטגוריה:דרך בגין (תל אביב)
קטגוריה:רחוב יצחק שדה
יהושוע מאירי

**יהושוע (שוקי) מאירי־ליכטר** (נולד בה' באייר תשי"ט, 13 במאי 1959) הוא עיתונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
סבו יהושע ליכטר היה המייסד והעורך הראשון של הביטאון הרוויזיוניסטי "חזית העם" שהיה הביטאון של ארגוני הלח"י והאצ"ל, ומחברי ברית הבריונים.

לאחר שירותו של יהושוע מאירי בצה"ל (היה ממייסדי יחידת העילית שלדג שהוקמה ב-1978), החל את לימודיו בתקשורת ומזרח תיכון באוניברסיטת תל אביב.

בין השנים 1982 - 1989 שימש מאירי כסופר הארץ בכנסת.

במהלך 1989 שימש כיועץ לשר אמנון רובינשטיין במהלך הקמת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והיה מעורב גם בהקמת מפלגת שינוי ותנועת חוקה לישראל.

בסוף 1990 יצא בשליחות קול ישראל לקהיר ודיווח משם להארץ, חדשות, מעריב ולעיתונות הזרה. כמו כן פעל מאירי בקהיר במסגרת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. שליחותו הסתיימה ב-1994.

עם שובו מקהיר עבר לגור ברמת אביב הירוקה והחל אצלו תהליך חזרה בתשובה. בשנים אלה התקרב מאוד לכמה מגדולי ישראל, נחשב לנאמן עליהם ועד היום מתקיים קשר הדוק בינו לבין משפחותיהם. ביניהם הרב אלעזר מנחם מן שך שמאירי היה מביא את דבריו לתקשורת, הרב יצחק כדורי, הרב ברוך אברהם רקובסקי והרב חיים קניבסקי.

מאז שובו ממצרים ועד שנת 2007 שידר תוכנית רדיו אישית בערוץ 7, "מתחילים מבראשית" שזכתה באחוזי האזנה גבוהים. התוכנית עברה לקול ברמה והופסקה במאי 2012. כמו כן היה משתתף קבוע בפנאל בתוכניתו של השדרן ז'וז'ו אבוטבול "שיחות אל תוך הלילה" (שיחות עם מאזינים) ששודרה ברשת ב' של קול ישראל ובתוכניות משודרות נוספות ברדיו ובטלוויזיה.

ב־1999 הורשע באיומים ונגזרו עליו חודשיים מאסר על-תנאי.

בשנת 2006, בבחירות לכנסת השבע עשרה, היה מועמד לכנסת מטעם "מפלגת חרות" בראשות מיכאל קליינר. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.

מאירי הקים את ישיבת רמת אביב ברמת אביב הירוקה, בסמוך לאוניברסיטה בבניין בית הקולנוע הישן בשכונה, המיועדת לציבור החילוני המבקש לדעת יותר על התורה וזאת במסגרת פעילותו לקירוב רחוקים.

ב-2013 חזר ליישוב עומר בו גדל והקים שלוחה של הישיבה בה לומדים נערים לפני גיוס את "תורת המלחמה הרוחנית".

כיום עוסק מאירי בניסוח ניירות עמדה בתחום המדיני-ביטחוני לגופים רשמיים ובכתיבת מאמרים בנושא.

## קישורים חיצוניים
* 

* יהושוע מאירי, ראיונות באתר כדורי.נט
* "התפילין שקיבלתי מהרב שך שינו את חיי", כתבת פרופיל מתוך השבועון "שעה טובה"
* 
* מהפך: הצעיר ההולל מבאר-שבע חזר בתשובה, והקים את הכולל ברמת אביב  - ריאיון באתר ynet

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל ערוץ 7
קטגוריה:עיתונאים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף ד' (באר שבע)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
הרמן רורשאך

ממוזער|רורשאך עם אשתו אולגה סטמפלין (1910)|450x450 פיקסלים
**הרמן רורשאך** (בגרמנית: **Hermann Rorschach**; 8 בנובמבר 1884 - 2 באפריל 1922) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכיאטר שווייצרי, שדגל בהגותו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. נודע בעיקר בזכות מבחן כתמי הדיו שפיתח, הקרוי על שמו.

## ביוגרפיה
רורשאך נולד בציריך שבשווייץ. אביו של רורשאך היה מורה לציור, והוא עצמו החל לגלות כישרון רב בתחום ונהג לצייר ציורים לא שגרתיים, בעיקר בעזרת דיו. כאשר סיים את לימודיו התיכוניים, התלבט אם לבחור בקריירה אמנותית או קריירה מדעית. הוא כתב מכתב לארנסט הקל בו פירט על התלבטותו, על-מנת שזה יעזור לו. הקל ענה כי הוא ממליץ על קריירה בתחום המדע, ורורשאך נרשם לחוג לרפואה באוניברסיטת ציריך, העיר בה נולד וגדל.

במסגרת הלימודים, רורשאך למד מפסיכיאטרים בולטים באותה תקופה, כמו אויגן בלוילר, שלימד גם את קרל גוסטב יונג. תוכן השיעורים באוניברסיטה הזכירו לרורשאך את "כתמי" הדיו שצייר בילדותו. הוא תהה מדוע אנשים שלהם הראה את הכתמים רואים דברים שונים באותו הכתם. עוד כשהיה סטודנט, רורשאך הציג את כתמי הדיו שצייר לילדים שלמדו במסגרת בית-ספרית, ניתח וחקר את הדברים שאמרו, ובכך שיער כי מהתגובות לכתמים ניתן לבחון את התפקוד הרגשי ואף את מאפייני האישיות של אותו אדם.

"מבחן כתמי הדיו של רורשאך" אותו פיתח, נחשב לפורץ דרך בתחום הפסיכולוגיה. פסיכולוגים רבים מעבירים אותו במסגרת אבחון פסיכולוגי לנבדקים ומטופלים, על מנת לקבל רקע על מצבם הרגשי.

רורשאך נפטר בהריזאו שבשווייץ בגיל 37 בלבד, מדלקת הצפק.

ב-8 בנובמבר 2013, יום הולדתו ה-129, הקדישה חברת גוגל לרורשאך לוגו דודל אינטראקטיבי מיוחד, בהשראת מבחן כתמי הדיו.

## קישורים חיצוניים

* מוזיאון הרמן רורשאך, המאורגן על ידי ההוצאה לאור "Hans Huber" בשווייץ
* 
* , 8 בנובמבר 2013
* 
* 

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך
קטגוריה:פסיכיאטרים שווייצרים
קטגוריה:פסיכואנליטיקאים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1922
חיים וירשובסקי

**חיים וירשוּבְּסקי** (**Wirszubski**; 25 באוקטובר 1915 – 24 באוגוסט 1977) היה היסטוריון, חוקר קבלה, ומתרגם ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
## ביוגרפיה
וירשובסקי נולד בווילנה ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. בשנת 1940 קיבל תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1946 הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת קיימברידג', עם עבודת דוקטור בנושא "חירות כרעיון פוליטי ברומא בשלהי הרפובליקה ובראשית הקיסרות", שראה אור כספר. החל משנת 1947 שימש וירשובסקי כחלק מהסגל של האוניברסיטה העברית והורה שם. בשנת 1956 הוא מונה למשרת פרופסור והחל לשמש ראש החוג ללימודים קלאסיים. ב-1961 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.

וירשובסקי נפטר בשנת 1977 בירושלים.

פועלו האקדמי של וירשובסקי הקיף תחומים רבים; עבודת הדוקטורט שלו עסקה במושג החירות בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית, הוא כתב מאמרים וספרים, שחלקם יצאו לאור לאחר מותו, על השבתאות, הקבלה, מקורותיה וקשריה עם הנצרות, הוא כתב על דמותו של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה והיה מייסד המחקר של הקבלה הנוצרית, תרם לכתיבתה של האנציקלופדיה העברית ועוד. וירשובסקי גם תרגם, בין השאר, שתי יצירות חשובות של הפילוסוף ברוך שפינוזה לעברית, "מאמר תאולוגי-מדיני" ו"מאמר מדיני", תרגום שיצא לאור לאחר מותו.

## פרסומים (רשימה חלקית)
### ספרים

* *Libertas as a political idea at Rome during the late Republic and early Principate*, Cambridge University Press, 1950.

* **שלשה פרקים בתולדות הקבלה הנוצרית**, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ה.
* **מקובל נוצרי קורא בתורה**, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ח.
* **בין השיטין: קבלה, קבלה נוצרית, שבתאות**, הוצאת מאגנס, 1990.

### תרגומים
* ברוך שפינוזה, **[[מאמר תאולוגי-מדיני]]** (תרגם חיים וירשובסקי), הוצאת מאגנס, 1961.
* ברוך שפינוזה, **מאמר מדיני** (תרגם חיים וירשובסקי), הוצאת מאגנס, 1982.

## לקריאה נוספת
* "וירשובסקי, חיים", ערך באנציקלופדיה העברית, כרך מ"ב, הוצאת ספרית פועלים, 1988, עמ' 482- 483.

## קישורים חיצוניים
* כרטיס אישי של חיים וירשובסקי, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

__NOTOC__

קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:חוקרי קבלה
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לימודים קלאסיים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
הרי חג'ר

**הרי חג'ר** (בערבית: **جبال الحجر** – "הרי האבן") הם רכס הרים בצפונה של עומאן ובמזרח איחוד האמירויות הערביות.
## גאוגרפיה
הרכס נמתח לאורך חופו הדרומי והמערבי של מפרץ עומאן, וחוצץ בין מישור החוף שלאורך המפרץ לבין הרמה המדברית שמדרום לו. הרכס נחלק להרי חג'ר המערביים ולהרי חג'ר המזרחיים, וחלקו המרכזי, המכונה ג'בל אח'דר (الجبل الأخضر – "ההר הירוק"), הוא רכס ההרים הגבוה ביותר בעומאן ובחצי האי ערב כולו.

ג'בל אח'דר מגיע לשיאו בפסגת ג'בל שמס (جبل شمس – "הר השמש") שגובהה 2,990 מטר. האקלים ברכס הוא מדברי, אם כי הפסגות הגבוהות זוכות לכמות משקעים של כ-300 מ"מ בשנה, המספיקה לצמיחת שיחים ועצים, ותומכת בחקלאות. על שום כך נקרא הרכס בשם "הירוק".

הטאר הערבי הנדיר אנדמי לרכס הרים זה.

היישוב חתא הממוקם בגובה שייך לדובאי ומהווה אתר תיירותי למשפחות עשירות של הנסיכות.
## ראו גם
* מצודת בהלא
* מערכות אפלאג' להשקיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר איחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:עומאן: גאוגרפיה
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: גאוגרפיה
חג'ר
אוניית מפרשים

[שמאל|ממוזער|250px|טרנגיני, אוניית מפרשים של [חיל הים ההודי]]
**אוניית מפרשים** (באנגלית: **Sailing ship**) היא ספינה גדולה המונעת בעיקר, או אך ורק, באמצעות מפרשים הממירים את אנרגיית הרוח לתנועה. ספינות מפרש שטו בימים מימי קדם ועד המאה ה-19, והיו אמצעי התעבורה העיקרי לשינוע סחורות ואנשים למרחקים גדולים. ספינות המפרש הוחלפו במאה ה-19 על ידי ספינות הקיטור ואחר כך על ידי ספינות מנוע. ספינות קטנות המונעות באמצעות מפרשים קרויות מפרשיות או סירות מפרש.

## מאפיינים
קיימים סוגים רבים של מערכי מַעֲטֶה עבור דגמים שונים של ספינות מפרש, אך לכולם יש כמה מאפיינים משותפים. לכל ספינת מפרש יש גוף, מַעֲטֶה ולפחות תורן אחד שעליו תולים את המפרשים המניעים את הספינה באמצעות הרוח. קיימים שני סוגים עיקריים של מפרשים. מפרשים רוחביים בהם הסְקַרְיָה ממוקמת בניצב לכיוון תנועת האונייה ומפרשים אורכיים המותקנים לאורך האונייה.

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה