open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שמואל מיזס

**שמואל מיזס** (בגרמנית: **Samuel Mieses**; נובמבר 1841 – ינואר 1884) היה שחמטאי יהודי-גרמני.

## ביוגרפיה
נולד בשנת תר"א לאביו רבי שלמה יהושע הכהן, תלמיד חכם וסוחר. למד רפואה בברסלאו וברלין.

מיזס היה אחיו של  ודודו של ז'ק מיזס. למד רפואה באוניברסיטה של וורצלב והיה אחד מתלמידי השחמט של אדולף אנדרסן. בשנת 1867 הפסיד לו בדו-קרב 4.5-0.5 והתמודד לעיתים קרובות מול יוהנס צוקרטורט ויעקב רוזנס.

## מתחרויותיו
* השתתף בוורוצלב 1863 - ניצחונו על אדולף אנדרסן http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1019165
* השתתף בוורוצלב 1865 - ניצחונו על אדולף אנדרסן http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1019246
* השתתף בלייפציג 1869 - ניצחונו על יוהנס מינקוויץ http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1337033.
* ניצח באד אמס 1871 וחלק מקום ראשון עם אדולף אנדרסן בתחרות לייפציג באותה שנה. בפלייאוף ניצח אדולף אנדרסן. ניצחונו על יוהנס מינקוויץ
http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1337139.
* הפסיד בדו-קרב ליוהנס מינקויץ' 5.5-3.5 בלייפציג 1872. אחד מניצחונותיו בדו-קרב http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1286189.

## לקריאה נוספת
*עליו בתוך הספר אלה תולדות, בעריכת , קראקא תר"נ, עמ' 6 (בגוגל ספרים)

## קישורים חיצוניים

* אומדן מד כושר של מיזס
* משחקי השחמט של שמואל מיזס
* מידע כללי

קטגוריה:שחמטאים יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1841
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1884
ארץ נהדרת (עמותה)

**ארץ נהדרת**, היא עמותה שהוקמה בשנת 2006. העמותה נוסדה במטרה לחזק את תחושת הזכות והשייכות לארץ, כמו גם את תחושת הצדק במעשה הציוני, בקרב אזרחי ישראל. הדרך שנבחרה - סיורים ופרויקטים ציוניים בעלי ערך חינוכי, המדגישים את הקשר בין העם היהודי לארצו מאז ימי האבות, דרך מפעל התקומה ועד לציונות בת ימינו. הסיורים נועדו לקהל הרחב, ובוצעו תוך שיתוף פעולה עם גופים ציבוריים ופרטיים. 

הנחת העבודה של הוועד המנהל את העמותה היא שהמפגש עם רגבי האדמה, עם האנשים החיים באזורים שונים ועם הרוח, שהחזיקה את העם היהודי בכל שנות גלותו, גורם למשתתפים "פשוט להתאהב בה מחדש".

עד לשנת 2013, פעולות העמותה מומנו אך ורק בכספי תורמים, מרביתם מחו"ל.

בשנת 2009 יזמה "ארץ נהדרת" את תוכנית "מתנת שחרור" - הענקת "מתנת שחרור" לחיילי צה"ל המסיימים את שירותם הצבאי, בדמות מסע חוויתי-ערכי-ציוני-פרגמטי, בן 10 ימים ברחבי הארץ, בעקבות השורשים העבריים, מהפיכת הציונות והתקומה, ועם הפנים לעתיד, תוך חשיפה לאפשרויות חיים: לימודים, מגורים ועד להקמת בית באזורים שונים בארץ - נגב, גליל, פריפריה.

יו"ר הוועד המנהל של העמותה בין השנים 2006–2014 היה שמעון גפסו. החל מספטמבר 2014 מכהנת בתפקיד סמדר בת אדם.

## פעילות העמותה
בשנותיה הראשונות קיימה העמותה מדי שישי סיורים פתוחים לציבור הרחב לאתרים שונים בעלי ערך היסטורי. מעת לעת במועדי ישראל הושם דגש על אזור מסוים בארץ, במסגרת זו הגיעו בפסח 2007 קרוב ל-5,000 איש ביום אחד לרמת הגולן, ובסוכות באותה השנה הגיעו מאות אנשים, ביניהם למעלה ממאה רוכבי אופנוע, לביקור בגוש-עציון. בחנוכה מטיילים בעקבות החשמונאים, בחודש טבת התקיימה יוזמת הצטרפות לצעידה בעקבות ל"ה לוחמי הפלמ"ח, בשבט התקיימו יוזמות לנטיעות בשיתוף הקרן הקיימת לישראל ועוד. 

בסיורים אלה השתתפו כ־45,000 משתתפים, חלקם הגדול עולים חדשים. 

בתחילת שנת 2008 יזמה העמותה תוכנית "מכירים את עוטף עזה - מזדהים עם התושבים". בכל שבוע, מדי שישי ממקומות שונים בארץ, לסיורי הזדהות מודרכים: תצפית על עזה, ביקור בקיבוץ בעוטף עזה ועריכת קניות במרכולים בשדרות. במבצע זה לקחו חלק כאלפיים משתתפים.

במהלך 2009 יזמה העמותה את תוכנית "מתנת שחרור" - התוכנית, שנועדה כאמור למי שסיימו את שירותם הצבאי, גובשה על ידי ועדת היגוי ונבדקה בפועל, באמצעות שני פיילוטים, במהלך השנים 2011–2013. נוכח הצלחת הפיילוטים, החליט הוועד המנהל לחתור להפיכתה של התוכנית לתוכנית ממלכתית, לה יהיו שותפים משרדי ממשלה רלוונטיים וכן גופים ציבוריים גדולים.

בשנת 2013 הוחלט כי "מתנת שחרור" תהפוך לתוכנית הדגל של העמותה, וכי אוכלוסיית היעד מנקודה זו היא חיילים משוחררים.

בשנת 2014 התקיים פיילוט נוסף, מיזם משותף עם משרד העלייה והקליטה, כאשר 75% מן המשתתפים בו הם עולים חדשים וחיילים בודדים. מיזם זה נותן מענה לצורך בטיפול מיוחד באוכלוסייה זו, מתוך תקווה להשאירה בארץ.

בתוכניות השונות של ארץ נהדרת, השתתפו בין השאר: סגן שר הביטחון ח"כ מתן וילנאי, השר לביטחון הפנים אבי דיכטר, אלוף (מיל') ח"כ יוסי פלד, ח"כ שי חרמש, יו"ר האגודה למען החייל תא"ל (מיל') אביגדור קהלני, יו"ר "הרוח הישראלית" טל ברודי, ראש המועצה האזורית גוש עציון שאול גולדשטיין וראש המועצה האזורית שער הנגב, אלון שוסטר.

## קישורים חיצוניים
*  בארכיון האינטרנט
* 

קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
קטגוריה:ישראל: עמותות
רוזלין היגינס

**רוזלין היגינס** (באנגלית: **Rosalyn Higgins, Lady Higgins**; נולדה ב-2 ביוני 1937) היא שופטת בריטית שכיהנה כנשיאת בית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג בשנים 2006–2009.

היגינס נולדה בשנת 1937 למשפחה יהודית בלונדון, אנגליה, בשם רוזלין כהן. בשנת 1961 נישאה ללורד טרנס היגינס. היגינס למדה לתואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטת קיימברידג', והשלימה דוקטורט באוניברסיטת ייל. בשנת 1995 מונתה היגינס לכהונה כשופטת בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, בהיותה האישה הראשונה המתמנה לתפקיד זה, ונבחרה לכהונה שנייה בשנת 2000. היגינס כתבה מספר חיבורים רבי השפעה בתחום המשפט הבינלאומי, ובשנת 2006 מונתה לתפקיד נשיאת בית הדין הבינלאומי לצדק, וכיהנה בתפקיד זה עד תחילת 2009. עמיתה של היגינס לכס השיפוט הוא השופט האמריקאי ניצול השואה, תומאס בורגנטל, אף הוא יהודי. מאז 2009 משמשת יועצת בנושא משפט בינלאומי לממשלת בריטניה, בעיקר בנושא עיראק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יהודיות בריטיות
קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:שופטי בית הדין הבין-לאומי לצדק
קטגוריה:נשיאי בתי משפט
קטגוריה:גבירות הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:עורכי דין בריטים במאה ה-20
קטגוריה:עורכות דין בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1937
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1937
קארמה (ירח)

**קארמה** (באנגלית: **Carme**, ביוונית: **Κάρμη**) הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק.

קארמה התגלה על יד סת' ברנס ניקולסון במצפה הר וילסון שבקליפורניה ביולי 1938.

עד 1975 היה ידוע בשם "Jupiter XI" (הירח האחד-עשר של צדק), ולאחר מכן נקרא על שמה של קארמה מהמיתולוגיה היוונית, אחת ממאהבותיו של זאוס ואמה של האלה בריטומרטיס, אלת רשתות הציד והדיג. בין השנים 1955 עד 1975 נקרא לעיתים "פאן" (Pan) (כיום אחד מירח שבתאי נושא שם זה).

קארמה נותן את שמו לקבוצה של ירחים; המשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ירחי צדק
יעקב רוזנס

**יעקב רוזנס** (בגרמנית: **Jakob Rosanes **; 16 באוגוסט 1842, ברודי – 6 בינואר 1922 ורוצלב) היה מתמטיקאי ושחמטאי יהודי-גרמני. 

רוזנס עבד בגאומטריה אלגברית ותרם לתאוריה של שמורות פולינומיות. הוא היה גם אמן שחמט.

רוזנס למד באוניברסיטת הומבולדט בברלין ובאוניברסיטת ברסלאו. הוא קיבל את תואר הדוקטור מברסלאו (כיום ורוצלב) בשנת 1865 ולימד שם במשך כל חייו. הוא התמנה לפרופסור בשנת 1876 ושימש כרקטור האוניברסיטה בין השנים 1903-1904.

לרוזנס היו תרומות משמעותיות בנושא טרנספורמציות קרמונה.

## ניצחון והפסד מול אלוף העולם
* [ניצחון מול אלוף העולם, [אדולף אנדרסן]] 
* ניצחון מול אלוף העולם, אדולף אנדרסן
* Jakob Rosanes vs Adolf Anderssen, Breslau, 1863, King's Gambit: Accepted. Kieseritsky Gambit Anderssen Defense (C39), 0-1

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה מקצועית באתר MacTutor History of Mathematics archive 
* 

קטגוריה:ברודי: אישים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1842
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1922
סיקס פלאגס

**סיקס פלאגס** (**ששת הדגלים**) היא רשת פארקי השעשועים הגדולה בעולם, עם למעלה מ-20 פארקי שעשועים ופארקי מים בצפון אמריקה. החברה נוסדה ב-1961 עם פתיחת פארק השעשועים הראשון שלהם "סיקס פלאגס אובר טקסס". כיום המשרד הראשי שלהם נמצא בעיר ניו יורק.

## היסטוריה
ב-1961 פתח היזם אנגוס ג'. ווין את פארק השעשועים הראשון של החברה-"סיקס פלאגס אובר טקסס", שנושאיו היו המדינות ששלטו בטקסס לאורך השנים (שישה דגלים מעל טקסס): ספרד, צרפת, מקסיקו, רפובליקת טקסס, קונפדרציית המדינות של אמריקה ומדינת ארצות הברית. הפארק ממוקם בארלינגטון, טקסס סמוך לעיר דאלאס. לאחר הצלחת פארק השעשועים, הוקמו פארקים נוספים על ידי החברה, בהם סיקס פלאגס אובר ג'ורג'יה, סיקס פלאגס אובר מיד אמריקה (כיום סיקס פלאגס סנט לואיס) וסיקס פלאגס דיסקברי קינגדום.

לחברה כיום מספר רב של פארקים בארצות הברית, בקנדה ומקסיקו. את חלקם החברה רכשה, כגון: סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין וסיקס פלאגס גרייט אדוונצ'ר. במרץ 2008 הודיעה חברת סיקס פלאגס על כוונתה לבנות פארק שעשועים ומים בעיר דובאי, באיחוד האמירויות הערביות שייקרא "סיקס פלאגס דובאילנד" ויהווה חלק מדובאילנד אך לבסוף תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.

כיום החברה בעיצומה של בניית פארק חדש וראשון מסוגו בערב הסעודית, שייקרא ״סיקס פלאגס קידייה״, בו תפתח רכבת ההרים הגבוהה, המהירה והארוכה ביותר בעולם - ״Falcons Flight”, ובניית הרכבת כבר בעיצומה.

## פארקים של הרשת
רשימה של פארקי השעשועים של הרשת, לא כולל פארקי המים:
* סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין, לוס אנג'לס, קליפורניה
* סיקס פלאגס דיסקברי קינגדום, ליד סן פרנסיסקו, קליפורניה
* סיקס פלאגס אובר ג'ורג'יה, אטלנטה, ג'ורג'יה
* סיקס פלאגס גרייט אמריקה, שיקגו, אילינוי
* סיקס פלאגס אמריקה, בולטימור/וושינגטון די. סי., מרילנד
* סיקס פלאגס סנט לואיס, יוריקה, מיזורי
* סיקס פלאגס גרייט אדוונצ'ר, ג'קסון, ניו ג'רזי
* סיקס פלאגס גרייט אסקייפ, לייק ג'ורג', ניו יורק
* סיקס פלאגס ניו אינגלנד, ספרינגפילד, מסצ'וסטס
* סיקס פלאגס אובר טקסס, ארלינגטון, טקסס
* סיקס פלאגס פיאסטה טקסס, סן אנטוניו, טקסס
* לה רונד, מונטריאול, קנדה
* סיקס פלאגס מקסיקו, מקסיקו סיטי, מקסיקו
* סיקס פלאגס דריאן לייק, אגם דריאן, ניו יורק.
* פרונטייר סיטי, אוקלהומה סיטי, אוקלהומה.
* סיקס פלאגס ניו אורלינס, ניו אורלינס, לואיזיאנה  (נהרס בידי הוריקן קתרינה)

## גלריית תמונות

File:SFFT-Entrance.jpg|לוגו החברה בכניסה לאחד מפארקי השעשועים שלה
File:Nitro coaster.jpg|פארק סיקס פלאגס גרייט אדוונצ'ר בג'קסון, ניו ג'רזי
File:Chang_(Six_Flags_Kentucky_Kingdom)_overview.jpg|פארק סיקס פלאגס קנטקי קינגדום בלואיוויל, קנטקי - כיום פארק זה לא שייך לרשת.
File:Sfot gotham city.jpg|הפארק הראשון של החברה, סיקס פלאגס אובר טקסס בארלינגטון, טקסס


## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הבית של סיקס פלאגס

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קרן החזית האלקטרונית

שמאל|ממוזער|250px|הסמליל של קרן החזית האלקטרונית עד 2018
**קרן החזית האלקטרונית** (באנגלית: **Electronic Frontier Foundation**, **EFF**) הוא מוסד ללא כוונת רווח שמטרתו המוצהרת היא לחנך את הציבור על זכויות הפרט וזכויות האדם, בהם חופש הביטוי ופרטיות, בהקשר של עידן המידע – מחשבים, רשת האינטרנט וכיוצא בזה ולהגן עליהם בדרכים ציבוריות ומשפטיות. משרדי הקרן נמצאים בסן פרנסיסקו והיא פועלת בארצות הברית ובמדינות אחרות.

הקרן נוסדה בשנת 1990 על ידי מיטץ' קאפור, ג'ון גילמור וג'ון פרי בארלו, שנפגשו בקהילה המקוונת The WELL במסגרת דיון על פשיטה שביצע האף.בי.איי על קבוצת אנשים שנחשדה בעבירות על דיני מחשבים ושנראתה לשלושה בלתי חוקית. ההקמה מומנה על ידי קאפור, סטיב ווזניאק ותורם אלמוני נוסף.

במשך שנות קיומה הקרן סיפקה סיוע משפטי בכמה תיקים ידועים אשר נוגעים לחופש המידע, בהם תיק דמיטרי סקליארוב (Дмитрий Скляров), מתכנת רוסי אשר נשפט בארצות הברית לאחר שפרץ תוכנת הצפנה של תאגיד אדובי מערכות ותיק יון לך יוהנסן (Jon Lech Johansen; מכונה גם DVD Jon), נער נורווגי שהפיץ את DeCSS, תוכנה לפריצת ההצפנה של סרטי DVD; בשני המקרים הנתבעים זכו במשפט. הארגון היה גם שותף למאבקים המשפטיים נגד הדרישות של כנסיית הסיינטולוגיה להטיל הגבלות על הבעת התנגדות לסיינטולוגיה ועל הפצת החומרים הסודיים של הכנסייה באינטרנט.

הארגון שותף למאבקים ציבוריים בעד תוכנה חופשית ונגד ניהול זכויות דיגיטלי (DRM).

בשנת 2014 הוא הוציא תוסף לדפדפן Privacy Badger.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:מחשבים
קטגוריה:פעילי אינטרנט
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
אנטוניו די נטאלה

**אנטוניו די נטאלה** (איטלקית: **Antonio Di Natale**; נולד ב-13 באוקטובר 1977 בנאפולי שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. קבוצתו האחרונה הייתה אודינזה. די נטאלה הוא מלך שערי אודינזה בכל הזמנים עם 227 שערים במדיה.

## קריירה
בצעירותו שיחק די נטאלה בקבוצת הנוער של אמפולי. הוא הושאל למספר קבוצות קטנות לפני שהפך לשחקן קבוע באמפולי ב-1999. בזכות יכולתו הטובה במדי אמפולי בסרייה א' זומן לסגל נבחרת איטליה. די נטאלה האריך את חוזהו בקבוצה ב-2003, אך לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השנייה, הוא עבר לאודינזה. בעונת  חבר די נטאלה לוינצ'נצו יאקווינטה ולדויד די מיקלה בחוד הקבוצה, ויחד הם עזרו לאודינזה לסיים את העונה במקום הרביעי ובכך להעפיל לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בעונה זו הבקיע די נטאלה שבעה שערים ב-33 משחקי ליגה. בעונת  הופיע די נטאלה ב-36 משחקי ליגה, בהם הבקיע 17 שערים. בעונות  ו- זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, לאחר שהבקיע 29 ו-28 שערים בהתאמה.

די נטאלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בנובמבר 2002 במשחק מול נבחרת טורקיה. בשנים שלאחר מכן שותף במספר משחקי ידידות נוספים. ב-2007 זכה די נטאלה למקום בהרכב הנבחרת במוקדמות יורו 2008. בקיץ 2008 שיחק עם הנבחרת ביורו. בדו-קרב בעיטות העונשין ברבע הגמר מול נבחרת ספרד החמיץ די נטאלה את בעיטתו, ונבחרתו הודחה מהטורניר. הוא הופיע בהרכב הנבחרת גם בטורנירי מונדיאל 2010 ויורו 2012, שלאחריו הודיע על פרישתו מהנבחרת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני אמפולי
קטגוריה:כדורגלני אודינזה
קטגוריה:נאפולי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:נאפולי: אישים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1977
לוטונג ג'אווה

**לוטונג ג'אווה** (שם מדעי: *Trachypithecus auratus*) הקרוי גם **לנגור ג'אווה** הוא מין בסוג לוטונג (או לנגור) במשפחת קופים בעלי זנב. המין אנדמי לאי ג'אווה ולאיים המקיפים אותו.

## מאפיינים
צבעו של הלוטונג ג'אווה שחור עם גוון חום ברגליים, בצדדים וב"פאות הלחיים".
כשאר הלנגורים, זנבו ארוך ומגיע לאורך של עד 87 ס"מ, בזמן שאורך הגוף מגיע לאורך של 55 ס"מ בלבד. שני תת-המינים של לוטונג זה דומים בהופעתם ונפרדים גאוגרפית; הזכרים והנקבות שחורים, למרות שלנקבות נקודה חיוורת, צהבהבה ולבנה באזור הערווה. הצעירים של שני תת-המינים כתומים. תת-המין הקבוע לא מאבד את צבעו כאשר הוא מתבגר, במקום זאת, צבעו מתכהה במעט, עם צבע צהוב בצדדים, בגפיים ומסביב לאוזניים, עם גוון שחור בגב.

לוטונג ג'אווה מצוי באזורים הפנימיים והחיצוניים של יער הגשם.

פרימט זה פעיל יום וחי ביערות. הוא ברובו אוכל צמחים, תזונתו מכילה עלים, פרחים, פירות ואת ניצני הפרחים, למרות שהוא אוכל גם זחלי חרקים.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1812
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:קולובים
קטגוריה:ג'אווה: יונקים
קטגוריה:ג'אווה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
גלר

**גלר** הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. לפי גרסה אחת מקור השם ביידיש (געלער או גֶלֶה (געלע)) מהמילה הגרמנית גֶלב, צהוב.
לפי גרסה אחרת, זוהי ההגייה הרוסית לשם "הלר".

## ראו גם
* גלבר

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה בשפה הגרמנית
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
ق

האות **קאף** (בערבית: **قاف**) היא האות העשרים ואחת באלפבית הערבי. לפניה באה האות פא ואחריה האות כאף.

בערבית סטנדרטית קאף מייצגת את העיצור /q/ (נהגה בענבל; זוהי ההגייה המקורית של קו"ף. ). אולם, ברוב הניבים המדוברים היא מבוטאת אחרת. בערבית לבנטינית, בערבית מצרית ובמעט ערים צפון אפריקאיות, דוגמת תלם סן, קאף מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו אל"ף). בערבית סעידית (המדוברת בדרום מצרים), בחלק מהניבים התימניים, בניבים בדואים ובערבית עיראקית קאף מבוטאת כ-/ɡ/ (כמו גימ"ל), במפרץ הפרסי זה ביטויה רק כשאינה מנוקדת בכסרה, אז הוגים אותה כ-/ʤ/ (כמו גימ"ל במילה ג'ינס). בערבית פלסטינית כפרית (פלאחית) קאף נהגית כ-/k/ (כמו כּ"ף), אך לעיתים היא מלועלעת – /kˤ/ (כמו כּ"ף משולבת עם עי"ן מזרחית). במגרב קאף שומרת לרוב על הגייתה המקורית אך לעיתים היא מוחלפת ב-/g/ או /k/ בגלל השפעת שפות ברבריות או צרפתית. קאף היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, צ'אד, טא וט'א), והיא הגרסה הנחצית של כּאף.

בסגנון הכתיבה המגרבי קאף נכתבת עם נקודה אחת מעליה ולא שתיים (ڧ), כמו פא משרקית, אך קעורה יותר, עם זאת אין מקום לבלבול בין פא וקאף מגרביות, מאחר שפא מגרבית נכתבת עם נקודה מתחתיה. אמנם כיום צורה זו אינה רווחת כלל, אך בארצות המגרב, למעט לוב, משתמשים בה עד היום בכתיבת הקוראן.

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".

מקור קאף הוא ב"קוף" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
* אלפבית עברי – ק
* אלפבית יווני – 25px
* אלפבית לטיני – Q,q
* אלפבית סורי – ܩ

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אותיות בערבית
יפים גלר

**יפים גלר** (ברוסית: **Ефим Петрович Геллер**; 8 במרץ 1925, אודסה, ברית המועצות – 17 בנובמבר 1998) היה שחמטאי יהודי-אוקראיני בדרגת רב-אמן, מאלופי ברית המועצות בשחמט ומהמועמדים לאליפות העולם, חבר הנבחרת האולימפית של ברית המועצות ומאמנם של אלופי עולם בשחמט.

בדירוג 15 בעלי ההישגים הטובים ביותר, בכל הזמנים (מבין השחקנים שהשתתפו בלפחות ארבע אולימפיאדות שחמט), באולימפיאדות השחמט, דורג גלר במקום ה-11 עם 76 משחקים, 46 ניצחונות, 23 תוצאות תיקו ו-7 הפסדים. גלר מיצה 75.6% מתוך מאת האחוזים האפשריים, זכה בשלוש מדליות זהב, ושלוש כסף.

יפים גלר זכה פעמיים באליפות ברית המועצות בשחמט, פעם אחת, ב-1955, בשותפות עם וסילי סמיסלוב, אך בדו-קרב ההכרעה יצא גלר וידו על העליונה ופעם שנייה ב-1979. הוא זכה ארבע פעמים באליפות אוקראינה, בשנים 1950, 1957, 1958 ו-1959.
ב-1989 הוא זכה בתחרות העל בדורטמונד.
הוא זכה שלוש פעמים בקורוס (ויק אן-זהה) (1965,1969,1977).
גלר היה מאמנם של אלופי העולם בשחמט, בוריס ספסקי ואנטולי קרפוב.

## השתתפות באולימפיאדות
יפים גלר השתתף ב-7 אולימפיאדות השחמט כחלק מנבחרת ברית המועצות.

## ממשחקיו
### [[ויקטור קורצ'נוי]]  - יפים גלר
אליפות ברית המועצות ה-21,  1954.01.09

   ויקטור קורצ'נוי    - יפים גלר אליפות ברית המועצות ה-21, יוטיוב

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:שחמטאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:רבי-אמנים יהודים
קטגוריה:אלופי ברית המועצות בשחמט
קטגוריה:מאמני שחמט יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1925
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1998
ישראל יצחק גרינץ

**ישראל יצחק גרינץ** (1907 – 25 בדצמבר 1982) היה איש ציבור, בנקאי ומחבר ספרים בתחום הבנקאות.

## חייו
גרינץ התחיל בפעילות ציבורית כמזכיר תנועת המזרחי בעיר הולדתו ראדום שבפולין, כבר בגיל 16.

בגיל 18, יסד ספרייה ציבורית לספרות עברית ויידיש, ובאותו זמן נבחר ליו"ר צעירי התנועה בעיר.
בשנת 1931 ייסד קיבוץ הכשרה למועמדי עלייה לארץ ישראל, וקן לתנועת "השומר הדתי". בגיל 26 עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה, והצטרף לכוחות "ההגנה". הקים ארגון גג של תנועות הנוער החרדי בחיפה, ופעל במסגרות ציבוריות רחבות לשמירת השבת בחיפה ושינוי צביונה של העיר לדתי יותר.

גרינץ הביא לכך שכל קופות המלווה (בנקים) בארץ הפסיקו לעבוד בשבתות בתקופות שקדמו להגשת מאזנן השנתי, באמצעות שדרוג שיטות העבודה. היה חבר בוועדת הכספים בעיריית חיפה, כנציג החוגים הדתיים. היה חבר בתנועת הפועל המזרחי, ואף נבחר לוועדת הביקורת המרכזית ולמועצה הכלכלית של המפלגה.

גרינץ שימש כסגן מנהל הסניף הראשי של בנק הפועלים בחיפה. במקביל בשנת 1933 הקים מן היסוד בנק עצמאי עבור חברי הפועל המזרחי, שכונה בשם: "אוצר לאשראי של הפועל המזרחי". הבנק פתח עוד 5 סניפים באזור חיפה ובצפון הארץ. מאוחר יותר אוחד הבנק עם בנק המזרחי המאוחד.

גרינץ ריכז איסוף כספים ותרומות לרכישת מגרש ולהקמת בנין עבור סניף בני-עקיבא בעיר. היה מיוזמי הקמתו של בית הספר הטכנולוגי תו"מ ע"ש צ. סיטרין ודאג בין השאר לתשלום שכר לימוד לתלמידים מעוטי יכולת. סייע ברכישת כלי נשיפה עבור תלמידי בית הספר לארגון תזמורת של בית-הספר, וכן אסף תרומות להקמת מעבדה פיזיקלית במקום.

סייע רבות בשנותיה הראשונות לביסוסה של ישיבת בני עקיבא פרחי אהרן. כיהן כיו"ר בית הכנסת המרכזי בהר הכרמל, הביא להכנסת ריהוט מלא וחדש והקים במקום ספרייה תורנית מקיפה. כיהן גם כנשיא בית-הורים "סיני" בהר-הכרמל.

עסק בפעילות ספרותית ענפה, החל מכתיבת מאמרים עיוניים, פוליטיים ומקצועיים, דרך עריכת עיתון "למרחב" בסניף הפועל המזרחי בחיפה, עריכת ביטאון "שיח" לעובדי בנק הפועלים, וכלה בכתיבת ספרי יסוד בתחום הבנקאות, שהייתה חסרה ספרות עברית באותה עת. ספריו הופיעו במספר מהדורות ונמכרו בתפוצה רחבה.

נבחר כיקיר חיפה.

לפני פטירתו יזם הקמת קרן מלגות ומענקים ע"ש רבקה וישראל גרינץ. הקרן מחלקת מדי שנה פרסים ומלגות לתלמידי מוסדות חינוך הפועלים ברוח ערכי תורה ועבודה. הקרן נוסדה בשיתוף עם המרכז לחינוך דתי בישראל, במטרה להעניק סיוע לתלמידי מוסדות החינוך הדתי בישראל, מוסדות עיוניים, מקצועיים וישיבות בני-עקיבא; וכן במטרה לעניין אברכים בישיבות ההסדר בהגשת עבודות מחקר בתחום המשפט העברי ומקורותיו וכן בנושאי הציונות הדתית על שלוחותיה, לרבות מעשי חסד והתנדבות למען הקהילה הנעשים בהשתתפות הנוער הדתי-ציוני.

נפטר בט' בטבת תשמ"ג.

אחיו הוא פרופ' יהושע מאיר גרינץ, חוקר תנ"ך.

בנו עו"ד יגאל דוד גרינץ ז"ל.

## ספריו
***הלכות הבנקאות**, בהוצאת הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים, תל אביב תשכ"א, ובמהדורות נוספות.
***הבנק והלקוח** - שאלות ותשובות בדיני בנקאות, בהוצאת הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים, תל אביב תשכ"ה, ובמהדורות נוספות.
***לכסיקון לבנקאות ולמסחר**, בשני כרכים, בהוצאת מסדה, רמת גן 1978.

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:עובדי בנק הפועלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
בנג'מין קרדוזו

**בנג'מין נתן קרדוזו** (באנגלית: **Benjamin Nathan Cardozo**; 24 במאי 1870 – 9 ביולי 1938) היה חוקר ופילוסוף, משפטן יהודי-אמריקאי בולט, היהודי השני אחרי לואי ברנדייס שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.

## קורות חיים
נולד בעיר ניו יורק למשפחה יהודית-ספרדית, שאבותיה היגרו לקולוניות האמריקאיות מפורטוגל באמצע המאה ה-18 (השם קרדוזו הוא במקורו פורטוגזי). אביו של קרדוזו, אלברט, היה בעצמו שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. אמו של קרדוזו, רבקה, מתה בהיותו בן תשע, ואחותו הגדולה גידלה אותו. בגיל 15, קרדוזו החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1889 החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטה.

משנת 1891 עד שנת 1914 עבד קרדוזו כעורך דין בניו יורק, ולאחר מכן נבחר לכהן כשופט בבית המשפט לערעורים בניו יורק, בהיותו היהודי הראשון שכיהן במשרה זו. בשנת 1927 מונה לנשיא בית המשפט. בשנת 1932 מונה קרדוזו על ידי נשיא ארצות הברית, הרברט הובר, לכהונה כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, והיה ליהודי השני בתפקיד זה, לאחר לואי ברנדייס.

בשנים 1932–1937 נמנה קרדוזו עם קבוצה שכונתה "שלושת המוסקטרים", יחד עם השופטים לואי ברנדייס והרלן סטון. השלושה תמכו בצעדי החקיקה של מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. מולם ניצבה קבוצת "ארבעת הפרשים" - השופטים פירס באטלר, ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, ג'ורג' סאת'רלנד וויליס ואן דוונטר. נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז והשופט אוון רוברטס היו בתקופה זו לשון המאזניים.

בהמשך השתנה המצב בבית המשפט, וקרדוזו מצא עצמו ברוב, כאשר יוז ורוברטס עברו מהצד השמרני לזה הליברלי בשל לחץ מצד הנשיא רוזוולט. לאחר שבית המשפט פסל חקיקה סוציאליסטית שיזם הנשיא כחלק מהניו דיל, הציע רוזוולט "להזרים דם חדש" לבית המשפט העליון ובכך לשנות את אופיו. אף שההצעה נדחתה, הדבר הביא להרתעת חלק מהשופטים ולשינוי בעמדתם.

לקח חלק בפעילות יהודית וציונית, וכאות הוקרה על פועלו, קיבל תואר דוקטור מהמכון הרבני על שם יצחק אלחנן שבישיבה יוניברסיטי.

קרדוזו לא נישא מעולם. מבין ששת אחיו ואחיותיו, נישאה רק אחותו אמילי, ולה ולבעלה לא היו ילדים.

בשנת 1938, בעודו מכהן כשופט, נפטר קרדוזו מהתקף לב.

על שמו קרוי בית הספר למשפטים בישיבה יוניברסיטי שבניו יורק.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים שופטי בתי המשפט הפדרליים לערעורים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:נשיאי בתי משפט בארצות הברית
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-פורטוגזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1870
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938
ריק לוין

**ריק לוין** (באנגלית: **Rick (Richard Charles) Levin**; נולד ב-7 באפריל 1947) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, שכיהן בתפקיד נשיא אוניברסיטת ייל בשנים 1993–2013. בעת כהונתו היה לנשיא שהחזיק במשרתו למשך הזמן הארוך ביותר מקרב נשיאי אוניברסיטאות ליגת הקיסוס. שימש מנכ"ל קורסרה (Coursera), אתר לשירותי למידה מתוקשבת, ממרץ 2014 ועד שנת 2017.

לוין נולד למשפחה יהודית בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ארצות הברית. ב-1974 השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ייל, ומ-1979 משמש פרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטת ייל. ב-1993 מונה לנשיא אוניברסיטת ייל, והחליף את הווארד למר. בתקופתו של לוין, הרחיבה האוניברסיטה את פעילותה האקדמאית לרחבי העולם. לוין כתב ופרסם שני ספרים על העבודה באוניברסיטה במהלך כהונתו, "The Work of the University" (2003) ו-"The Worth of the University" (2013).

בפברואר 2004 מונה לוין לחבר בוועדת המודיעין בנושא עיראק (Iraq Intelligence Commission), שבדקה את הערכות המודיעין האמריקאי באשר לקיום נשק להשמדה המונית בעיראק.

ללוין ולאשתו ג'יין, גם היא פרופסורית באוניברסיטת ייל, נולדו ארבעה ילדים. בנו ג'ונתן לוין הוא כלכלן זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:כלכלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות בארצות הברית
אוגוניוק

**אוגוניוק** (ברוסית: **Огонёк**) הוא שבועון רוסי, שמופיע ברציפות (למעט הפסקה בימי מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים) זה שלוש תקופות היסטוריות: בשלהי תקופת האימפריה הרוסית, תקופת ברית המועצות ותקופת הפדרציה הרוסית שלאחר פירוק ברית המועצות.

השבועון אוגניוק, שמשמעות שמו ברוסית הוא "להבה קטנה", החל להופיע ב-21 בדצמבר 1899. השבועון זכה לפופולריות רבה ברוסיה בשל צילומי הצבע, הכתבות וכן דברי השירה והספרות שהתפרסמו בו.

בימי מהפכת אוקטובר נסגר השבועון, כעיתונים וכתבי עת אחרים ברוסיה באותה עת. אף על פי שבראשית שנות העשרים הייתה תחייה לעיתונות הרוסית, לא היו הביטאונים החדשים שנוסדו באותה עת יכולים להיות תחליף לאוגוניוק הפופולרי מתקופת המשטר הישן, כך שבשנת 1923 נקבצו מספר עיתונאים וכותבי מאמרים, בראשותו של עיתונאי נודע בשם מיכאיל קולצוב והחליטו להחיות את אוגוניוק, שהחל להופיע מחדש ב-1 באפריל 1923.

קוסטלוב אמר: "החלטנו לעשות ניסיון ולבחון האם נוכל לייסד כתב עת סובייטי תחת השם הישן". הניסיון הצליח. דחוקים בחדר קטן במוסקבה, הצליחו אנשי צוות ההפקה לחדש את הופעת אוגוניוק, שהודפס על נייר פשוט והופיע פעם בשבוע או בעשרה ימים. בסוף שנת 1923 הגיעה תפוצת השבועון ל-42,000 עותקים. שנה לאחר מכן גדלה התפוצה ל-125,000, ובשנת 1925 הגיעה לחצי מיליון עותקים.

באותה תקופה התגבש הקו של השבועון: שימוש בשפה הרוסית ברמה ספרותית, בשילוב עם דרגה מסוימת של חצי רשמיות סובייטית. גם תבניתו של השבועון התגבשה: תמונת שער של אישיות מפורסמת וקטעי ספרות ושירה בכל גיליון, לעיתים סיפור בלשי בהמשכים ותמונות צבע ברמה אמנותית. באמצעות רפרודוקציות צבעוניות של תמונות אמנות שהופיעו בו הביא השבועון מספר רב של אנשים למגע עם תרבות העולם והתרבות הרוסית, יחד עם ציורים סובייטים רשמיים למחצה. השבועון היה אחד הגורמים לעליית הרמה התרבותית של העם הרוסי.

בימי מלחמת העולם השנייה הביא השבועון כתבות מצולמות מכל החזיתות, וגיליונותיו מאותה תקופה מהווים תעודה היסטורית על מהלך המלחמה. בזמן המלחמה הופצו גיליונות השבועון באופן סדיר בארץ ישראל. ככל הנראה הגיע השבועון לארץ ישראל דרך פרס. השבועון זכה אז לתפוצה רבה ביישוב, שרבים מאנשיו שלטו בשפה הרוסית.

לאחר הקמת מדינת ישראל המשיך השבועון להיות נפוץ במדינה, ביחד עם פרסומים אחרים מברית המועצות שהופצו בארץ באמצעות "סוכנות לפק".

בשנות ה-70 תפוצת השבועון הגיע ל-2 מיליון עותקים ובשנת 1990 אף ל-4 מיליון.

בתקופת שלטונו של ליאוניד ברז'נייב, שבה חלה נסיגה במהלך לקראת יתר חופש בברית המועצות, חלה גם נסיגה בפתיחות של השבועון. בתקופת הפרסטרויקה שהונהגה בימי שלטונו של מיכאיל גורבאצ'וב חזר השבועון להיות המוביל בדרך לדמוקרטיה והוא פתח שעריו לדור חדש של כותבים ואמנים והיו אלה ימי הזוהר שלו.

השבועון המשיך להופיע לאחר פירוק ברית המועצות. בשנת 1995 הונהגו בעיתון שיטות הדפסה חדשניות ושימוש בגרפיקה ממוחשבת והוא התקרב ברמתו לעיתונות המערב. תפוצת השבועון בשנת 2010 הייתה קצת מעל 60 אלף עותקים.

השבועון מהווה לנותן החסות של פרס שוער השנה ברוסיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר השבועון
* שער השבעון מתקופת הצאר באתר The Moscow Times.
* שער השבועון מיולי 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות באתר הרוסי VIVVOCO.
* שער השבועון מהתקופה הנוכחית באתר "ההיסטוריה של הגולאג"
* כתבה באתר השבועון על המעורבות הישראלית בשחרורה של אינגריד בטנקור
* Archive 1945-1991

קטגוריה:רוסיה: תרבות
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:האימפריה הרוסית: כתבי עת
קטגוריה:ברית המועצות: כתבי עת
קטגוריה:רוסיה: כתבי עת
זנית אלקטרוניקה

**זנית' אלקטרוניקה** (באנגלית: **Zenith Electronics Corporation**) היא חברה אמריקאית העוסקת בייצור טלוויזיות. המרכז שלה נמצא בלינקולנשייר, אילינוי.

החברה נוסדה בשיקגו בשנת 1918 כיצרנית קטנה של ציוד לחובבי רדיו. במשך השנים עסקה החברה בייצור מכשירים אלקטרוניים שונים, כמו מכשירי רדיו, טלוויזיות ומחשבים. כתוצאה מהתחרות עם יצרנים יפניים, נכנסה זנית לקשיים בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1995 רכש קונצרן LG מקוריאה הדרומית 55% ממניות חברת זנית ומאז 1999 זנית שייכת לה באופן מלא.

בין ההישגים הגדולים של זנית ניתן למנות מספר פיתוחים:
* פיתוח מכשיר הרדיו הנייד
* המצאת השלט הרחוק האלחוטי
* תקן לשידור FM סטריאו
* שק"ק בעלת ניגודיות גבוהה
* החדרת פורמט HDTV לארצות הברית

## חברת "זניט" בישראל
בשנת 1966 הוקם בישראל מפעל לייצור טלוויזיות Zenith המפעל פעל באזור התעשייה בשכונת גבעת שאול בירושלים בפרסומי החברה בארץ השם היה **זניט**. המפעל היה בבעלות של חברת "אוברסיז רדיו קואורפוריישן" בה היו שותפים חברת Zenith האמריקנית (26%) והתעשיין ויליאם רובינסון מז'נבה (74%).

## קישורים חיצוניים

* 
* היסטוריה של חברת זנית
* פרסומת טלוויזיה  למקלטי רדיו מטלטלים וקומפקטיים של זנית

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה
הרצוג ודה מרון

250px|שמאל
[שמאל|ממוזער|250px|[אליאנץ ארנה, מינכן]]
[ממוזער|[אלבפילהרמוני, האפן סיטי בהמבורג (2007–2016).]]
[שמאל|ממוזער|250px|[האצטדיון הלאומי בייג'ינג]]
[שמאל|ממוזער|250px|בניינה החדש של [הספרייה הלאומית|הספרייה הלאומית של ישראל בקריית הלאום, בבנייה, 2023]]
**הרצוג ודה מרון** (**Herzog & de Meuron Architekten**; בראשי תיבות: **H&dM**) הוא משרד אדריכלים שווייצרי אשר נוסד בבזל ב-1978. מקימיו ושותפיו הבכירים הפעילים גם היום הם **[[ז'אק הרצוג]]** (נולד ב-19 באפריל 1950) ו**[[פייר דה מרון]]** (נולד ב-8 במאי 1950). השניים זכו בפרס רולף שוק לאמנות חזותית בשנת 1999 ובפרס פריצקר לאדריכלות בשנת 2001.

הקריירות של שני האדריכלים היו כמעט מקבילות מאז ששניהם למדו יחד במכון הטכנולוגי של ציריך והקימו לאחר מכן את השותפות. המשרד פועל במגוון רחב מאוד של פרויקטים, בעיקר מבני ציבור, ובמגוון גישות תכנוניות ועיצוביות הבאות לידי ביטוי בגאומטריה יוצאת דופן ובשימוש מקורי וחדיש בחומרים ובטכנולוגיה.

יו"ר הוועדה המעניקה את פרס פריצקר, ג'יי קארטר בראון, אמר עליהם כי "קשה לחשוב על אדריכלים רבים בהיסטוריה אשר התמסרו למעטפת האדריכלית עם דמיון ווירטואוזיות כה רבים". עוד הוסיפה אחת משופטי הוועדה, אדה לואיז האקסטאבל כי "הם מזקקים את המסורת של המודרניזם לכדי פשטות יסודית תוך חיפוש מתמיד אחר שימוש חדשני בחומרים ובמשטחים". הניו יורק טיימס הגדירם כ"אחד ממשרדי האדריכלים הנערצים ביותר בעולם".

באפריל 2016 הונחה אבן הפינה לבניינה החדש של הספרייה הלאומית של ישראל בקריית המוזיאונים בירושלים, מבנה פרי תכנונו של משרד האדריכלים. הבניין נחנך באוקטובר 2023.

ב־2015 החלו לתכנן בניית גורד שחקים ראשון בפריז מאז שנות ה-70: מגדל המשולש.

## פרויקטים נבחרים (בנויים)
* 2023- הספרייה הלאומית, ירושלים
* 2022 - מגדל רוש 2, בזל
* 2021 - מוזיאון לאמנות +M, הונג קונג
* 2017 - רחוב לאונרד 56, ניו יורק
* 2016 - אלבפילהרמוני, המבורג
* 2015 - מגדל רוש, בזל
* 2015 - האצטדיון החדש של בורדו, בורדו
* 2008 - האצטדיון הלאומי בייג'ינג
* 2005 - מוזיאון דה יאנג, סן פרנסיסקו
* 2005 - הרחבת מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס
* 2005 - אצטדיון הכדורגל אליאנץ ארנה, מינכן
* 2004 - בניין פורום, ברצלונה
* 2003 - Laban Dance Centre, לונדון
* 2001 - אצטדיון זנקט יאקוב פארק, בזל
* 2000 - מוזיאון טייט מודרן, לונדון - הסבת תחנת כוח ישנה למבנה מוזיאון
* 1999 - יקב דומינוס, עמק נאפה, קליפורניה
* 1997 - מגדל SBB, בזל
* 1992 - אוסף גץ, מינכן

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים שווייצרים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:זוכי פרס רולף שוק לאמנות חזותית
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של ציריך
*
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות
אוניברסיטת ג'ונס הופקינס

**אוניברסיטת ג'ונס הופקינס** (באנגלית: **Johns Hopkins University**; בראשי תיבות: **JHU**; בקיצור: **Johns Hopkins** או **Hopkins**) היא אוניברסיטה פרטית בבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית. ג'ונס הופקינס גם מפעילה קמפוסים ברחבי מרילנד, וושינגטון די. סי., איטליה וסין. היא מוערכת במיוחד בשל תוכניות הרפואה, בריאות, מדע ויחסים בינלאומיים שלה.

## היסטוריה
האוניברסיטה נקראת על שמו של היזם, מתנגד העבדות והנדבן , שהוריש 8,000,000 דולר בצוואתו בשנת 1873 לייסוד האוניברסיטה ובית החולים ג'ונס הופקינס. הייתה זאת התרומה הגדולה ביותר בארצות הברית עד אותה עת, והיא שוות ערך ל-210,000,000 דולרים במונחים של 2024. האוניברסיטה פתחה את שעריה ב-22 בפברואר 1876, במטרה מוצהרת ל"עידוד המחקר וההתקדמות של חוקרים אינדיבידואליים, שבעזרת מצוינותם יקדמו את המדעים עליהם הם שוקדים, ואת החברה בה הם חיים".

ג'ונס הופקינס הייתה האוניברסיטה הראשונה בארצות הברית ששמה את הדגש על מחקר, ויישמה את מודל האוניברסיטאי הגרמני אותו פיתחו וילהלם פון הומבולדט ופרידריך דניאל ארנסט שליירמאכר.

ג'ונס הופקינס היא האוניברסיטה האמריקאית הראשונה שלימדה באמצעות סמינרים, במקום להתבסס בלעדית על הרצאות, כמו כן הייתה האוניברסיטה הראשונה באמריקה שהציעה לימודים לתארים ראשונים (בניגוד למערכת לימודים שנשענה על שבע האמנויות החופשיות בלבד).

בתור שכזו היוותה ג'ונס הופקינס דגם לרוב אוניברסיטאות המחקר הגדולות בארצות הברית, במיוחד לאוניברסיטת שיקגו.
לפי דירוג קרן המדע הלאומית, השקעותיה של ג'ונס הופקינס היו 1.49 מיליארד דולר במחקרי מדע, רפואה והנדסה בשנת העסקים 2006, דבר העושה אותה למוסד האקדמי המוביל בארצות הברית בהוצאות כוללות על מחקר ופיתוח השנה ה-29 ברציפות.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU), באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) וב (NAICU)..

## קמפוסים ובתי ספר
### הומווד
*  ע"ש  (1876)
*  (1909)
*  ע"ש וויטינג (1913)

### מזרח בולטימור
*  (1889)
* בית הספר לרפואה (1893)
*  ע"ש בלומברג (1916)

### מרכז העיר בולטימור
*  ע"ש  (1857)
*  ע"ש  (2007)

### וושינגטון די. סי.
*  ע"ש  (1876)
*  ע"ש פול ניצה (1943)

## דירוגים בין-לאומיים
* דירוג שאנגחאי: מקום 17 (2024)
* דירוג Times Higher Education: מקום 15 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 28 (2024)
* דירוג U.S. News & World Report: מקום 13 (2024)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
ג'ונס הופקינס
ג'ונס הופקינס
ג'ונס הופקינס
ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בולטימור: מבנים
מלחמת אבחזיה

**מלחמת אבחזיה** שניטשה בין השנים 1992 ל-1993, ובה לחמו צבא גאורגיה מצד אחד כנגד בדלנים אבחזים מצד שני, הייתה אחד העימותים החריפים בקווקז בתקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות. הסכסוך נשא אופי אתני בין הגאורגים והאבחזים. המיעוטים באבחזיה, גאורגים וארמנים לחמו לטובת ממשלת גאורגיה שהתנגדה לפרישת החבל מגאורגיה. לטובת הבדלנים הצטרפו יחידות מתנדבים של קוזקים מצפון הקווקז, ואף כוחות הפדרציה הרוסית שהיו מוצבים בסמוך.

המלחמה נחשבת לחלק ממלחמת האזרחים של גאורגיה, שכללה עימות פוליטי פנימי בין הגאורגים ובין עצמם, בו לחמו תומכי הנשיא המודח זוויאד גמסחורדיה ותומכי הנשיא המכהן אדוארד שוורדנדזה, ועימותים בין הממשל המרכזי בגאורגיה ובין תנועות בדלניות כגון המשבר בחבל דרום אוסטיה שהתפתח אף הוא לעימות צבאי. עימותים אלו התנהלו במקביל ללחימה באבחזיה, סיבכו את הלחימה, ותרמו לתוצאתה.

הפרות זכויות האדם ומעשי זוועה דווחו באשר לפעולות שני הצדדים, ושיאם היה לאחר המלחמה ולאחר כיבוש סוחומי ב-27 בספטמבר 1993 במסע טיהור אתני בו גורשו הגאורגים מאבחזיה. לפני המלחמה מנו האבחזים 17.8% מאוכלוסיית אבחזיה ואילו הגאורגים מנו 45.7%. מספרה הכולל של האוכלוסייה היה כחצי מיליון נפש. ארגון האומות המאוחדות אימץ החלטה המכירה בזכות השיבה של הפליטים הגאורגים לאבחזיה.

גאורגיה שקיבלה עצמאותה לאחר נפילת ברית המועצות, הושפעה באופן עמוק מהמלחמה, וסבלה נזק כלכלי, אנושי ופסיכולוגי. אבחזיה נהרסה במלחמה, ובעימותים שבאו בעקבותיה. אבחזיה, ששומרת על עצמאות דה פקטו, עדיין סובלת מבעיות כלכליות וחברתיות בעקבות המלחמה.

## ראו גם

* גדוד בגרמיאן
* הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
קטגוריה:מלחמות גאורגיה
גנו אדמיה

**גֶנוֹ אדָמיה** (בגאורגית: **გენო ადამია**; 8 במרץ 1936 - 28 בספטמבר 1993) היה ממפקדי הצבא הגאורגי במהלך מלחמת אבחזיה (1991-1992), שנהרג במהלך הקרבות, והפך לסמל של גבורה בגאורגיה.

אדמיה, שהיה יליד סוחומי שבאבחזיה החל את מעורבותו במאבק של גאורגיה בבדלנים האבחזים, מיד עם התפרצות האלימות בשנת 1992. האבחזים נאבקו במטרה לפרוש מגאורגיה ולהקים רפובליקה אוטונומית באבחזיה, שהיוו באותה תקופה רוב במחוז. אדמיה ארגן קבוצת מתנדבים תושבי סוחומי במטרה להגן על העיר מפני כוח אבחזי-צפון קווקזי משותף שנתמך על ידי הצבא הרוסי (קונפדרציית עמי ההר של הקווקז).

תוך זמן קצר הוא קיבל דרגת מייג'ור ג'נרל (מקביל לאלוף) בצבא גאורגיה ומונה למפקד החטיבה הממוכנת ה-23. אדמיה היה אחד מהמפקדים הפעלתנים והאהודים בצבא הגאורגי. ב-23 בספטמבר 1993, עם נפילת סוחומי, הוא סירב להיכנע, והמשיך להילחם באזור סוחומי עם כוח קטן. ב-28 בספטמבר של אותה שנה הוא נהרג בקרבות שבגשר על נהר הקלאסורי. האבחזים מאידך מתארים אותו כ"גנגסטר שתמך בנשיא המודח זוויאד גמסחורדיה, ששוורדנדה העניק לו דרגת קולונל ג'נרל".

בנובמבר 1993 פדו חבריו את גופתו וקברו אותו בטביליסי. ב-8 במרץ 2006 ציינו החברה הגאורגית, ובמיוחד הפליטים הגאורגים מאבחזיה, את יום השנה ה-70 להולדתו.

## קישורים חיצוניים
* דף זיכרון לנופלי ה-27 בספטמבר, 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
קטגוריה:אנשי צבא גאורגים
קטגוריה:אבחזיה: היסטוריה
קטגוריה:מגרלים
קטגוריה:ילידי 1936
קטגוריה:גאורגים שנפטרו ב-1993
טסילו השלישי, דוכס בוואריה

**טסילו השלישי** (Tassilo III; 741–796) היה דוכס בוואריה מהשושלת האגילולפינגית.
שמאל|300px|ממוזער|טסילו השלישי באיור משנת 1600

## תולדות חייו
טסילו נולד בשנת 741 לדוכס אודילו, דוכס בוואריה ולנסיכה הילטרוד , בתו של קרל מרטל.
בהיותו בן שבע ירש את הדוכסות מאביו שמת, אולם הוא הודח על ידי גריפו, דוכס מיין, שהיה בנו הבלתי חוקי של קרל מרטל. ההדחה גרמה תרעומת בקרב האצולה הבווארית והם הדיחו והסגירו אותו לפפין הגוץ המאיורדומוס של אוסטרזיה ובנו של קרל מרטל. פפין החזיר את טסילו לשלטון כבן חסותו ואמו, הילטרוד, הפכה לעוצרת.

טסילו לקח לידיו את מוסרות השלטון בשנת 754 לאחר מות אמו, הוא חסה עדיין בצילו של פפין והשתתף במסע המלחמה שלו לאיטליה בשנת 756. בשנת 757 הוא נשבע אמונים כוסאל של פפין, שבינתיים הפך למלך הפרנקים, ושל בניו. יש הרואים בכך מעשה השפלה שנועד להצר את צעדיה של הדוכסות הבווארית שהחלה שואפת לעצמאות מן הממלכה הפרנקית.

על אף שהתמסר לפפין כווסאל, מעל טסילו בחובותיו בשנת 763, כאשר נטש את פפין בזמן מערכה שניהל זה  באקוויטניה, ועשה את דרכו עם צבאו חזרה לבוואריה. למזלו פפין לא נקט נגדו צעדי ענישה, והוא נותר דוכס בוואריה.

מלך הפרנקים החדש קרל הגדול פנה לאפיפיור אדריאנוס הראשון בשנת 781 בבקשת עזרה בעניין נאמנותו טסילו. האפיפיור שלח אליו שליחים והם ששכנעו אותו לחדש את שבועת נאמנותו לקרל. טסילו נשבע לו אמונים מחדש בוורמס ומסר את בניו לקרל כבני ערובה.

אולם למרות כל אלו, טסילו עדיין המשיך במריו, עד שהביא את דוכסותו למצב של סף מלחמה עם הפרנקים. לכן בשנת 787 הוא שלח שליחים לאפיפיור בבקשה לפשר בינו לבין קרל. האפיפיור לא התרשם, הצדיק פעולות מלחמתיות כנגד בוואריה בטענה שטסילו הפר את שבועתו לקרל, וכמו כן איים בהטלת חרם על טסילו. טסילו לא שמע לאפיפיור ובסופו של דבר פלש קרל לבוואריה, הנחיל לטסילו תבוסות צבאיות והכריח אותו לחדש את שבועת נאמנותו.

שנה לאחר מכן הועלו שוב האשמות בדבר אי נאמנותו של טסילו, ונטען שהוא זמם עם האווארים כנגד קרל. הוא נשפט, הודח מהשלטון ונשלח למנזר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוואריה: היסטוריה
קטגוריה:דוכסי בוואריה
קטגוריה:ילידי 742
קטגוריה:נפטרים ב-794
ישראל באולימפיאדת אטלנטה (1996)

**משלחת ישראל ל[[אולימפיאדת אטלנטה (1996)]]** כללה 25 ספורטאים שהתחרו ב-10 ענפי ספורט. גל פרידמן זכה במדליית ארד.

## פירוט התוצאות
### [[אגרוף (ספורט)|אגרוף]]
ולדיסלב ניימן (משקל עד 51 ק"ג)
* הפסיד לבולאט דז'ומדילוב (קזחסטן) 18:7

### [[אתלטיקה]]
קונסטנטין מטוסביץ'
* קפיצה לגובה – מוקדמות: 2.26 מטר, מקום 17
רוגל נחום
* קפיצה משולשת – מוקדמות: 16.67 מטר, מקום 17 
קונסטנטין סמיונוב
* קפיצה במוט – מוקדמות: 5.40 מטר, מקום 20
דני קרסנוב
* קפיצה במוט 
** מוקדמות: 5.60 מטר, מקום 12
** גמר: 5.60 מטר, מקום 11

### [[ג'ודו]]
יעל ארד 
* משקל עד 61 ק"ג – מקום 5
אורן סמדג'ה
* משקל עד 71 ק"ג – שלב שמינית הגמר

### [[היאבקות (ספורט)|היאבקות]]
גוצ'ה ציציאשווילי 
*סגנון יווני-רומי, עד 82 ק"ג – מקום 5

### [[הרמת משקולות]]
סלבה איוונובסקי 
*משקל עד 99 ק"ג – לא השיג תוצאה (נכשל ב-3 ניסיונות)

### [[קאנו/קיאק]]
ליאור כרמי
* 500 מטר קיאק יחיד נשים, מקום 13
** מוקדמות 1:57.67
** חצי גמר 1:54.89

### [[סייף]]
איילת אוחיון (רומח אישי נשים) 
* ניצחון על כרמן רודריגס (גואטמלה) 2:15
* הפסד לסבינה באו (גרמניה) 15:10
לידיה חטואל-צוקרמן (רומח אישי נשים)
* ניצחון על פליציה צימרמן (ארצות הברית)
* הפסד למוניקה וובר-קוסטו (גרמניה) 15:13
לילך פריסקי (רומח אישי נשים) 
* ניצחון על ינינה לוצי
* הפסד ללאורה בדיאה (רומניה)
רומח קבוצתי נשים - לידיה חטואל-צוקרמן, איילת אוחיון, לילך פריסקי
* מקום 9
** הפסד לסין 45:29
** ניצחון על ארצות הברית 39:45

### [[קליעה]]
אלכס טריפולסקי
* 50 מטר אקדח חופשי – 558 נקודות, מקום 16
* 10 מטר אקדח אוויר – 572 נקודות, מקום 39
בוריס פולק
* 10 מטר רובה אוויר – 581 נקודות, מקום 33
* 50 מטר רובה 3 מצבים – 1162 נקודות, מקום 25
* 50 מטר רובה שכיבה – 594 נקודות, מקום 20 
גיא סטריק
* 50 מטר רובה 3 מצבים – 1164 נקודות, מקום 17
* 50 מטר רובה שכיבה – 593 נקודות, מקום 26

### [[שחייה תחרותית|שחייה]]
יואב ברוק 
* 50 מטר חופשי – מוקדמות: 23.22 שניות, מקום 24
* 100 מטר חופשי – מוקדמות: 50.61 שניות, מקום 22
איתן אורבך 
* 100 מטר גב – מוקדמות: 56.74 שניות, מקום 22
ודים אלכסייב
* 100 מטר חזה – מוקדמות: 1.02.92 דקות, מקום 18
* 200 מטר חזה – מוקדמות: 2:20.47 דקות, מקום 26
דן קוטלר
* 100 מטר פרפר – מוקדמות: 55.11 דקות, מקום 31
משחה שליחים 4X100 מטר מעורב - איתן אורבך, ודים אלכסייב, דן קוטלר, יואב ברוק 
* מוקדמות: 3:42.24 דקות, מקום 8
* גמר: 3:42.90 דקות, מקום 8

### [[שיט תחרותי|שיט]]
ענת פבריקנט ושני קדמי
* דגם 470 נשים – מקום 12
גל פרידמן 
* גלשן מיסטרל גברים – 20px **מדליית ארד**
ניר שנטל ורן שנטל
* דגם 470 גברים – מקום 20

## ראו גם
* ישראל במשחקים האולימפיים
* אולימפיאדת אטלנטה (1996)

## קישורים חיצוניים

קיץ 1996
קטגוריה:אולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:1996 בישראל: ספורט
ויקי תבור

**ויקי (ויק) תבור** (נולד ב-1955) הוא זמר, מלחין, ומדבב ישראלי לשעבר.

## ביוגרפיה
בשנות ה-70 של המאה ה-20, היה תבור חבר ב"רביעיית חיל האוויר", ב"האחים והאחיות" מ-1976 עד 1978, באופרת הרוק "בני בום" שיצאה ב-1978 בלטו ביצועו עם ריקי גל את השירים "אני רוצה אותך" ו"זה אני". ב-1979 השתתף בסרט "נערת הפרברים" בתפקיד שולי, שם שר את השיר "שיר אהבה" ("Darling I love you") שהיה להיט ברדיו. 1989, שיחק תבור לצדה של ריקי גל במחזמר "אוויטה".

ב-1996 השתתף תבור במחזמר "הגיבן מנוטרדם".

ב-1997 השתתף תבור בקלטת לילדים "עושים סרט: פרח לב הזהב".

תבור דיבב את דמותו של באטמן / ברוס ויין בסדרות האנימציה של האחים וורנר המתבססות על העולם של DC קומיקס. כמו בסדרת המקור האמריקאית, דיבב תבור את באטמן בקול אפל בעוד שאת ברוס ויין הוא דיבב בקול קליל ושמח יותר, אף על פי שמדובר באותו אדם. תבור החל לדבבו ב-1993 ב"באטמן: איש העטלף" ובשלושת סרטי האנימציה "באטמן: מסכת התעתועים", "באטמן: איש הקרח" ו"באטמן וסופרמן - הסרט" וכן עד לחצי הראשון של סדרת האנימציה "ליגת הצדק", אז הוחלף על ידי שלמה סדן. ב-2003, פרש תבור מדיבוב.

מאז שנת 2003 הוא מתגורר בגרמניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:זוכי פסטיבל שירי הילדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
עגור חן אפריקאי

שמאל|250px|ממוזער|ביצי עגור חן אפריקאי

**עגור חן אפריקאי** (שם מדעי: *Grus paradiseus*) הקרוי גם **עגור סטנלי** או **עגור גן עדן** וכן **עגור כחול** הוא מין בסוג עגור. עגור החן האפריקאי הוא הציפור הלאומית של דרום אפריקה.

עגור החן האפריקאי קטן יחסית למיני העגורים האחרים - אורכו כ-100 עד 120 ס"מ, מוטת כפניו היא כ-180 עד 200 ס"מ, ומשקלו כ-3.6 עד 6.2 ק"ג. צבע גופו של העגור אפור-כחול, בעוד צבעם של החלק העליון של הראש, הצוואר והעורף כהה יותר. צווארו של העגור דק יותר וראשו גדול יותר ביחס למיני העגורים האחרים.

עגור החן האפריקאי מחפש מזון בעיקר באזורים יבשים, וכמעט אף פעם לא בביצות. תזונתם של העגורים מורכבת בעיקר מדשא וממיני צמחים מהמשפחה *Cyperaceae*, אך היא עלולה להשתנות לפי המזון שנמצא בסמוך למקום הקינון של העגור. הם ניזונים גם מחרקים, בעיקר ממינים גדולים יחסית כמו חגבאים. לעיתים, העגורים ניזונים גם משבלולים, לטאות, צפרדעים, עקרבים ונחשים; מזונות עשירי-חלבון כגון אלה מובאים בדרך כלל לגוזלים.

בתי הגידול המועדפים על העגור הם עמקים, גבעות ומישורים עם עשב מרעה ועצים פזורים. העגורים מעדיפים לקנן במקומות שקרובים לאזורי רמות וביצות, על אף שהם מחפשים אוכל בדרך כלל באזורים יבשים. העגורים נודדים לפי גובה: הקינון מתבצע בדרך כלל בגובה של כ-1,300 עד 2,000 מטרים מעל גובה פני הים, ובחורף העגורים נודדים לאזורים נמוכים יותר.

מכל 15 מיני העגורים, עגור החן האפריקאי הוא בעל התפוצה המוגבלת ביותר. העגור מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN).

## רבייה
עונת הרבייה של העגור קבועה, ומתרחשת בין אוקטובר למרץ, בעוד קשרים זוגיים בתוך קבוצות נוצרים בדרך כלל באוקטובר, כשבני הזוג הפוטנציאליים רצים במעגלים אחד מסביב לשני. לאחר מכן, הזכר בדרך כלל מבצע "ריקוד" זריקה: זורק חפצים שונים שנמצאים בסביבתו לאוויר וקופץ. בשלב זה, הזכרים והנקבות בוחרים אחד את השני, ושני בני הזוג מבצעים את "ריקוד הזריקה". ההזדווגות מתבצעת בדרך כלל כשבועיים לאחר ריקוד החיזור.

הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים (לעיתים רחוקות 1 או 3). היא והזכר משתפים פעולה בדגירה עליהן: הזכר דוגר בדרך כלל במהלך הלילה, וביום הוא מגן על הטריטוריה. הדגירה נמשכת כ-30 יום; הגוזלים יכולים ללכת כיומיים לאחר הבקיעה, ויכולים לשחות זמן קצר לאחר מכן. עד הפריחה מהקן מתבצעת כשהגוזלים בני 3–5 חודשים.

## קישורים חיצוניים

* עגור חן אפריקאי, באתר Birdlife
* עגור חן אפריקאי, באתר העמותה הבינלאומית לעגורים

## הערות שוליים

חן אפריקאי
קטגוריה:ציפורים לאומיות
קטגוריה:דרום אפריקה: סמלים לאומיים
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1793
ויליאם הראשון, מלך סקוטלנד

**ויליאם הראשון** (באנגלית: **William I**, בגאלית סקוטית: **ויליאם מק-אנריק** - **Uilliam mac Eanric** באיות עתיק, **Uilleam mac Eanraig** באיות מודרני, כלומר "ויליאם בנו של הנרי"; 1142 או 1143 - 4 בדצמבר 1214) היה מלך סקוטלנד.

## ביוגרפיה
ימין|ממוזער|198x198 פיקסלים|מטבע של ויליאם הראשון
ויליאם נולד ב-1142 או 1143 בהנטינגדון, והיה בנם של הנרי מסקוטלנד ועדה דה וארן. הוא הוכתר למלך ב-24 בדצמבר 1165 בעקבות מותו של אחיו, מלקולם הרביעי ב-9 בדצמבר 1165, ומלך עד מותו.

תקופת מלכותו של ויליאם נמשכה 49 שנים, והייתה השנייה באורכה בהיסטוריה של ממלכת סקוטלנד (לאחר מלכותו של ג'יימס השישי שמלך 57 שנים).

ויליאם, בניגוד לאחיו - מלקולם הרביעי, שהיה חולני ועדין, היה חזק, כריזמטי ועקשן. ויליאם היה שליט יעיל וחזק, אולם ניסיונותיו הכושלים להשתלט על נורת'מבריה שפכו אור שלילי על תקופת מלכותו.

הכינוי "הארי" מתאר היטב את אופיו ואת שלטונו, אולם מדובר בכינוי מאוחר, ולא נעשה בו שימוש בתקופת מלכותו. למעשה, הכינוי ניתן לו בשל דגלו - עליו ניצב אריה אדום. לימים הפך דגל זה לדגל סקוטלנד.

ויליאם ירש את התואר רוזן נורת'מבריה בשנת 1152, אולם נאלץ לוותר על התואר להנרי השני, מלך אנגליה בשנת 1157. אובדן זה הביא למאמציו הרבים, לכל אורך תקופת מלכותו, לזכות מחדש באזור.

ויליאם תמך במרד כנגד הנרי השני, ובשנת 1174 בקרב אלנוויק יצא בעצמו בראש הכוחות כנגד הכוחות האנגליים, ונתפס על ידי צבאו של הנרי השני (שבראשו עמד ראנולף דה גלנוויל. ויליאם השבוי הועבר לניוקאסל בשלשלאות, ולאחר מכן לנורת'האמפטון, ולפאלייס בנורמנדי שבצרפת, ואילו הנרי שלח צבא לסקוטלנד וכבש אותה. רק לאחר שוויליאם הסכים להיות וסאל של הנרי, ולשלם לו מיסים על מנת לכסות את עלויות כיבוש סקוטלנד נחתם הסכם פאלייס לפיו שוחרר ויליאם ושב לסקוטלנד. בהתאם להסכם, בשנת 1175 נשבע ויליאם אמונים להנרי השני בטירת יורק.

הסכם שלום זה נשאר בתוקף למשך חמש עשרה השנים הבאות, עד שריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, שהיה זקוק למזומנים על מנת לממן את מסע הצלב השלישי הסכים לבטל את תנאיו (ולוותר על המיסים שסקוטלנד שלמה) בתמורה לתשלום של 10,000 מארקים מכסף.

על פי תנאי הסכם השלום, בחר הנרי השני את כלתו של ויליאם - וכתוצאה מההסכם נשא ויליאם לאישה את ארמנגרד דה בומון, נכדתו של המלך הנרי הראשון. החתונה נערכה בארמון וודסטוק בשנת 1186. הנדוניה שניתנה לאמרנגרד הייתה טירת אדינבורו.

על פי המסורת ויליאם ייסד את מנזר ארברות'.

ויליאם נפטר בסטרלינג בשנת 1214 ונקבר במנזר ארברות'.

## משפחתו
לוויליאם ולארמנגרד דה בומון נולדו ארבעה ילדים:
* מרגרט מסקוטלנד, רוזנת קנט (1193–1259), שנשאה ליוברט דה בורג, רוזן קנט.
* איזבלה מסקוטלנד (1195–1253), שנישאה לרוג'ר ביגוד, רוזן נורפוק.
* אלכסנדר, לימים אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד (1198–1249).
* מרג'ורי מסקוטלנד (1200–1244), שנשאה לגילברט מרשל, רוזן פמברוק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:בית דאנקלד
קטגוריה:ילידי 1142
קטגוריה:נפטרים ב-1214
שלמה פפירבלט

**שלמה פַּפִּירְבְּלַט** (נולד ב-3 בספטמבר 1955 בתל אביב) הוא עיתונאי, סופר ומבקר יין ישראלי, מרצה בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, ומנהל הקרן לסרטים קצרים של התאחדות ענף הקולנוע. משנת 2010 מתגורר בקוסטה ריקה ומשמש כתב "הארץ" לאמריקה הלטינית.

## ביוגרפיה
שלמה פפירבלט נולד למרדכי ולסימה, אח לצביקה. אביו, שהלך לעולמו בגיל 99, כונה "מבריח הקרפיונים" של מחנה אושוויץ ולאחר עלייתו לישראל עבד בידיעות אחרונות. הוא פרסם את זכרונותיו בספר שראה אור ב-1996.

## קריירה
שלמה פפירבלט פרש בשנת 2007 מהעיתון "ידיעות אחרונות", אחרי 30 שנה כחבר מערכת בתפקידים שונים, בין השאר היה עורך המוסף "7 לילות", עורך חדשות, כתב העיתון בפריז, רכז כתבים, ועורך חדשות החוץ ובין כותבי מאמרי המערכת של העיתון. הוא היה הראשון בעיתונו לכתוב מדור ביקורת קבוע בנושאי יין וליווה מקרוב את מהפכת היין בישראל בשנים האחרונות, כמו כן כתב רבות בתחום הקולנוע, כאשר בין השאר היה שליח קבוע לפסטיבל קאן במשך יותר מעשור. עם פרישתו מידיעות אחרונות, עבר לכתוב טורים שבועיים בעיתון "כלכליסט", בנושאים בינלאומיים ובנושאי יין ואלכוהול.

בשנת 1990 היה בין מייסדי האקדמיה הישראלית לקולנוע, וכיהן כחבר הנהלתה עד סוף שנות ה-90. כאשר הוקמה בשנת 2000 המועצה הישראלית לקולנוע, נבחר על ידי שר התרבות, החינוך והספורט באותה תקופה מתן וילנאי, להיות בין חבריה, ויחד עם היו"ר עו"ד אלי זוהר, היה בין מנסחי תקנון עבודתה ודרך הסיוע לקולנוע הישראלי.

## חיים אישיים
בנו ליאור הוא עורך הרשתות החברתיות של קבוצת הארץ.

## ספרים שכתב
* **מדריכי שיחור:** פריז (1986), שווייץ (1988), ברצלונה (1990, יחד עם ח. שקולניק), בהוצאת שיחור.
* עולם היין (2002), הספר החריף (2003), עולם הבירה (2004) - הטרילוגיה היחידה בעברית המקיפה את כל עולם האלכוהול. ראתה אור בהוצאת אריה ניר.
* טוסקנה הקסומה (2005, הוצאת אריה ניר, יחד עם אביבה לורי).
* אוכל קדימה אוכל (2007, הוצאת אריה ניר, יחד עם אורן נהרי).

## קישורים חיצוניים

* 
* אירופה הקלאסית - הבלוג של שלמה פפירבלט, באתר "הארץ"
*  - ראיון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:מבקרי יין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955