open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ריצ'רד טיילור (מתמטיקאי)

**ריצ'רד לורנס טיילור** (באנגלית: **Richard Lawrence Taylor**; נולד ב-19 במאי 1962) הוא מתמטיקאי בריטי העוסק בתורת המספרים. 

טיילור קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1988. משנת 1995 עד 1996 עמד בראש החוג למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. נכון להיום מכהן כפרופסור בחוג למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד. 

כעוזר מחקר לשעבר של אנדרו ויילס, חזר לאוניברסיטת פרינסטון כדי לעזור לוויילס להשלים את ההוכחה למשפט האחרון של פרמה. אחד משני המאמרים שמכילים את ההוכחה הוא עבודה משותפת של טיילור ושל ויילס. 

בעבודה נוספת, טיילור (ביחד עם מיכאל האריס) הוכיח את השערת לנגלנדס המקומית עבור החבורה הליניארית הכללית מעל שדות מקומיים ממאפיין אפס. כן נמנה טיילור עם המתמטיקאים שהשלימו את ההוכחה להשערת טניאמה-שימורה. בשנת 2008 סיפקו טיילור, קלוצל, האריס ושפרד־ברון הוכחה חלקית להשערת סאטו-טייט, ובשנת 2011 השלים את ההוכחה, ביחד עם Barnet-Lamb ו־Geraghty. 

טיילור זכה בפרס אוסטרובסקי לשנת 2001, זכה בפרס קול של החברה האמריקאית למתמטיקה בשנת 2002, בפרס שאו (במשותף עם רוברט לנגלנדס) בשנת 2007 ובפרס פריצת הדרך במתמטיקה לשנת 2015.

נשוי לכריסטינה, ולהם שני ילדים.

## לקריאה נוספת
* סיימון סינג, **המשפט האחרון של פרמה**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.

## קישורים חיצוניים

* 

* דף הבית של מאמרים של ריצ'רד טיילור

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים בריטים
קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:זוכי פרס קול
קטגוריה:זוכי פרס שאו
קטגוריה:זוכי פרס אוסטרובסקי
קטגוריה:זוכי פרס וייטהד
קטגוריה:זוכי פרס פריצת הדרך במתמטיקה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1962
קלרה הקדושה

**קלרה הקדושה** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996, בבימויים של ארי פולמן ואורי סיון, עם לוסי דובינצ'יק וחליל אלוהב בתפקידים הראשיים. 

התסריט מבוסס על הרומן "רעיונותיה של קלרה הקדושה" מאת הסופר הצ'כי פבל קוהוט.

## עלילה
העלילה מתרחשת בשנת 1999, לקראת המילניום שמביא את האנושות לסף אנדרלמוסיה, בעיירת פיתוח בישראל, שם נערה צעירה בשם קלרה (לוסי דובינצ'יק) זוכה לכוחות על-טבעיים שגורמים למהומות והתרחשויות בקרב סביבת העיירה, חבריה הפרועים של קלרה, מוריה המשונים, אנשי העיירה ומשפחתה של קלרה. 

בעוד שהמונים מתרוצצים סביבה בניסיון לנבא את העתיד ולמצוא את האמת, מנסה קלרה לבחור בין אהבת נעוריה, אדי טיקל (חליל אלוהב), ובין כוחותיה המסתוריים.

## שחקנים

## פרסים
עם יציאתו זכה הסרט בשישה פרסים בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-7 במספר, עבור: העריכה, המוזיקה המקורית (ברי סחרוף), המשחק (לוסי דובינצ'יק ויגאל נאור), הבימוי (פולמן וסיון) והסרט הטובים ביותר.

לאחר מכן זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, השתתף בפסטיבל ברלין ופסטיבלים שונים בארצות הברית, וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבל קרלובי וארי. הסרט זכה להצלחה בישראל והופץ למדינות שונות בעולם.

## מורשת
באוגוסט 2025 משרד החינוך הודיע על תוכנית לימודים חדשה לתלמידי מגמות קולנוע ותקשורת שתתמקד ביצירה הטלוויזיונית הישראלית והשפעתה על החברה, התרבות והזהות הישראלית. התוכנית תיכנס לתוקף בשנת הלימודים תשפ"ו ותיועד לתלמידי תיכון וחטיבות עליונות הלומדים ברמת חמש יחידות לימוד בקולנוע ותקשורת. התוכנית תכלול גם סרטים בולטים מהקולנוע הישראלי, החל מתקופת טרום המדינה, בהם "קלרה הקדושה" לצד "סאלח שבתי", "צ'רלי וחצי", "דיזנגוף 99", "בלוז לחופש הגדול", "החיים על פי אגפא", "גבעת חלפון אינה עונה", "הכוכבים של שלומי" ו"למלא את החלל".

## ראו גם
* קלרה הקדושה (פסקול)

## קישורים חיצוניים

* 

* הסרט המלא לצפייה ישירה באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
* הסרט המלא לצפייה ישירה, באתר וואלה VOD
* "קלרה הקדושה", באתר קרן הקולנוע הישראלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני ופנטזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטי נעורים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים מבוססי ספרים
קטגוריה:העלייה לישראל מברית המועצות ומברית המועצות לשעבר בתרבות
קטגוריה:סרטי פולחן ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
קטגוריה:סרטי ארי פולמן
רוברט פיין

**רוברט טריט פיין** (באנגלית: **Robert Treat Paine**; 11 במרץ 1731 – 11 במאי 1814) היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי.

## חייו
פיין נולד בבוסטון, מסצ'וסטס ובילדותו למד בבית הספר הלטיני של בוסטון. את לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד השלים בשנת 1749. פיין החל לעסוק במסחר ויצא למסע במושבות הדרומיות, ספרד ולבסוף אנגליה. כשחזר לביתו בשנת 1757 הוסמך על ידי לשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס לעסוק במשפטים. פיין החל לעסוק בעריכת דין בפורטלנד (שהייתה באותה תקופה שייכת למדינת מסצ'וסטס, כיום בשטח מדינת מיין) ולאחר מכן העתיק את מגוריו לטאונטון, מסצ'וסטס.

ב-1768 נקרא פיין לאספה הפרובנציאלית שנקראה להתאסף בבוסטון למטרות דיון והעמדה לדין של קצינים וחיילים בריטים שלקחו חלק בטבח בוסטון.

פיין שירת בבית המשפט הכללי של מסצ'וסטס משנת 1773 ועד 1774. בשנת 1774 נבחר לקונגרס הפרובנציאלי ושירת שם עד סוף 1775. בשנת 1776 הוא נבחר לייצג את מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי והיה מן החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

ב-1777 התמנה ליושב ראש בית הנבחרים של מסצ'וסטס. ב-1779 הוא התמנה גם כחבר במועצה המבצעת של ארצות הברית. פיין היה חבר בוועדת החוקה שניסחה את חוקת ארצות הברית והיה מן התומכים הנלהבים בה.

משנת 1777 ועד 1790 שירת גם כתובע הכללי של מדינת מסצ'וסטס ומשנת 1790 ועד 1804 היה שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בשנת 1804 פרש פיין מבית המשפט עקב בריאות ירודה והתמקד במשפחתו. פיין מת בגיל 83 ונקבר בבית הקברות הישן של מסצ'וסטס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:האבות המייסדים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בתי המחוקקים של מדינת מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-18
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1731
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1814
ג'יימס בראון

**ג'יימס ג'וזף בראון** (באנגלית: **James Joseph Brown**; 3 במאי 1933 – 25 בדצמבר 2006) היה מוזיקאי אפרו-אמריקאי שנודע כאחת מהדמויות המשפיעות בתחום המוזיקה במאה ה-20. כזמר, מוביל הרכב, ומפיק מוזיקלי פורה, היה בעל השפעה בהתפתחות הגוספל והרית'ם אנד בלוז למוזיקת נשמה ונחשב לממציא מוזיקת הפאנק. הוא גם השאיר חותם על סגנונות מוזיקה אחרים כולל הרוק, הג'אז, הרגאיי, הדיסקו, הדאנס והיפ-הופ.

מגזין "רולינג סטון" דירג את ג'יימס בראון במקום השביעי ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים, ובמקום ה-10 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
נולד ב-3 במאי 1933 בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. אימו הייתה אפרו אמריקאית, ואביו ממוצא מעורב - אפרו אמריקאי ואמריקאי ילידי. בראון גדל בעוני רב, וכשהיה בן 4 או 5, משפחתו עברה לאוגוסטה, ג'ורג'יה. בשנים שלאחר מכן אמו של בראון עברה לניו יורק כתוצאה מבעיות משפחתיות ובראון נשר מהלימודים בגיל 12. בגיל זה החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיטרה. הוא אף ניהל קריירה קצרה בתור מתאגרף. בגיל 16 הוא הורשע בגנבה ונשלח למרכז מעצר לנוער, שם הקים רביעיית גוספל.

בראון החל את קריירת המוזיקה המקצועית שלו בשנת 1953. תהילתו הייתה בשיאה בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים, כאשר בשנת 1964 כתב את השיר "Out of Sight", שנחשב לשיר הראשון המיוחס לז'אנר הפ'אנק, ומאפייניו הם מקצבי ריקודים מקוטעים ונוכחות בולטת של כלי נשיפה. בשנת 1967 הוציא את הסינגל "Cold Sweat" שהגדיר מחדש את הפ'אנק. לא עוד סוג של רית'ם אנד בלוז עם כלי נשיפה, אלא נוסחה פשוטה יותר ובה אקורד אחד מוביל המשתנה רק פעם אחת במהלך השיר. את השיר כולו מלווה לראשונה נגינת "גיטרה פ'אנקית", בה מנגנים ארבע פעימות אך הפעימה הראשונה מעוכבת בשמינית תיבה. סגנון זה הועתק לאחר מכן לרוב שיריו של בראון ושל רוב אמני הפ'אנק.

למרות מספר בעיות אישיות ומכשולים שונים, הוא המשיך ליצור להיטים עד סוף שנות השמונים.

בשנות השישים והשבעים היה בראון מעורב בפרשות פוליטיות אמריקאיות, בעיקר כתוצאה מפעילותו בשמם של האפרו-אמריקנים, בהקשר זה נכתב השיר "Say It Loud — I'm Black and I'm Proud", שהיה אחד ההמנונים החשובים של מאבקי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. המסר של השיר השפיע על רבים: "אמור זאת בקול: אני שחור וגאה... המון אנשים חושבים שיש בנו הרבה רשעות, אחרים חושבים שיש בנו הרבה חוצפה. אבל אני אומר שלא נפסיק לזוז עד שנקבל את מה שמגיע לנו... אנחנו דורשים עכשיו הזדמנות לעשות דברים בשביל עצמנו. נמאס לנו לחבוט את הראש בקיר ולעבוד בשביל מישהו אחר. אנחנו אנשים... נעדיף למות על רגלינו מלחיות על ברכינו".

בשנת 1992 זכה בראון בפרס גראמי עבור מפעל חיים.

הופיע בישראל בחודש פברואר 1987 בסינרמה.

## מותו
בראון נפטר בחג המולד (25 בדצמבר) של 2006 כתוצאה מדלקת ריאות בגיל 73..

לאחר מותו הובאה אחר כבוד גופתו בכרכרה רתומה לסוסים למועדון "אפולו" בניו יורק שם הופיע לראשונה בשנת 1956 ודרך כוכבו וצלמו הוצג לראווה לבוש במיטב מחלצותיו, אלפים ממעריציו שרו ורקדו מחוץ לאולם על מנת לחלוק לו כבוד אחרון. הלווייתו נערכה בטקס פרטי בן שלוש מאות מוזמנים בעיר מולדתו אוגוסטה, ג'ורג'יה.

## רשימת אלבומים




## פרסים

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:זוכי פרסי ה-BET: מפעל חיים
בארי מזור

**בארי מזור** (באנגלית: **Barry Mazur**; נולד ב-19 בדצמבר 1937) הוא יהודי-אמריקאי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.

## קורות חיים
בארי מזור נולד בניו יורק. למד בתיכון ברונקס למדעים. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1959. בשנה זו הצטרף לסגל של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1962 מונה למרצה בכיר, בשנת 1965 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1969 מונה לפרופסור מן המניין. עבודתו הראשונה הייתה בטופולוגיה גאומטרית. בהשפעת הגישה של אלכסנדר גרותנדיק לגאומטריה אלגברית, הוא עבר לעסוק בגאומטריה דיופנטית. תאוריית העיוות של מזור קשורה לעקומים אליפטיים. בשנת 1982 נבחר כחבר של האקדמיה הלאומית למדעים. קיבל את פרס ובלן בגאומטריה ואת פרס קול.

הוא ידוע גם בשל ההיכרות בין האידיאל של אייזנשטיין לאלגברה מתקדמת. רעיון זה היה בסופו של דבר אחד מן השלבים המוצלחים בהוכחתו של אנדרו ויילס למשפט האחרון של פרמה. מזור וויילס עבדו יחד קודם על מאמרים חשובים על בעיית תאוריית איווסווה בתחום השדות הממשיים לחלוטין.

מזור פיתח את תורת הדפורמציות של הצגות גלואה, המתארת באופן קטגורי את ההרמות של הצגות המוגדרות מעל שדה סופי של חבורות גלואה מסוימות, להצגות המוגדרות מעל חוג מקומי שלם ונותרי, שהשדה הסופי הוא שדה השאריות שלו.

מזור היה עורך כתב העת Inventiones Mathematicae לו הוגש מאמרו של אנדרו ויילס לפתרון המשפט האחרון של פרמה, והוא זה שמינה את צוות הבדיקה בן שישה בודקים.

בארי מזור הנחה למעלה מ-50 סטודנטים במהלך השנים, עם תלמידיו נמנים נועם אלקיס (כיום פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד) והמתמטיקאי הישראלי רון ליבנה (כיום פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים).

במאמר מנחה, "תורת המספרים כזבוב הבקר", מזור מתאר את תורת המספרים כתחום:

## לקריאה נוספת
* סיימון סינג, **המשפט האחרון של פרמה**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי תיכון ברונקס למדעים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס קול
קטגוריה:חוקרי תורת המספרים יהודים
קטגוריה:יהודים עמיתי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
מדיטק

[שמאל|ממוזער|250px|[סמליל המדיטק שהיה בשימוש עד 2020 ,ומאז את עכשיו והלאה הסמליל החדש של מידעטק הוא

174212464468.jpg]]
**המֶדְיָטֶק** (מצרפתית: Médiathèque) הוא מוסד תרבות בחולון המשלב בין ספרייה עירונית מרכזית, תיאטרון לילדים סינמטק חולון וסינמטק הילדים, מוזיאון העיצוב חולון, ספריית החומרים, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס והמרכז לאמנות דיגיטלית.

הבניין, בהיקף של כ-7,600 מ"ר, נבנה בהשקעה של כ-100 מיליון ש"ח, שחלקם נתרמו על ידי מפעל הפיס. הבניין החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברוך-סלומון.

## הספרייה
**ספריית המדיטק** היא הספרייה המרכזית מבין שמונה הספריות בעיר חולון. הספרייה משלבת מרכז מידע וספריית השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים. הספרייה נוסדה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בשם "ספריית מיטרני", ועברה למשכנה החדש באפריל 2004.

בספרייה מאגרי מידע ואוספים ייחודיים, בשילוב טכנולוגיה מתוחכמת ועדכנית לצד פעולות תרבות והעשרה. בספרייה נערכות פעולות תרבות והעשרה לילדים ולמבוגרים: שעת סיפור, מיני הצגות, הדרכות במוזיקה לבתי הספר, עידוד קריאה לילדי הגן, הדרכת תלמידים להיכרות עם משאבי הספרייה. למבוגרים מתקיימים חוג לספרות, מפגשי ערב, ערבי ספרות לדוברי רוסית וחוג לכתיבה יוצרת למבוגרים.

מדורי הספרייה:
*מדורי השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
*מדור למוזיקה.
*מדורי עיון לילדים ולמבוגרים.
*מדור כתבי עת.
*המרכז הישראלי לעיצוב - ספרייה לעיצוב וספריית חומרים וטכנולוגיות.

במאי 2019, פרצה שרפה נרחבת בבית הקפה במקום. בעקבות הפיח והעשן הרבים, נסגרה הספרייה עד תחילת 2020.

## התיאטרון לצעירים
**התיאטרון לצעירים** הוא תיאטרון שמיועד להצגות לילדים ונוער. בתיאטרון 3 אולמות מופעים, וסטודיו בו לומדים את אמנויות הבמה תלמידים מגיל הגן ועד גיל תיכון. התיאטרון מפיק בעצמו 5 הצגות בשנה ומארח הצגות של תיאטראות מרחבי הארץ.
בנוסף, מתקיימות בתיאטרון פעילויות תרבותיות שונות, ביניהן מופעי מחווה ליוצרים ישראלים.

## הסינמטק
שמאל|ממוזער|200px|לוגו הסינמטק
**[[סינמטק]] חולון** החל לפעול באוקטובר 2008, והוא מורכב משני אולמות צפייה. הסינמטק הוקם ביוזמת הבמאי רנן שור. בערב הפתיחה שלו נערכה מחווה לסרטים של אפרים קישון שמעולם לא הוצגו; ניתן תואר יקיר הסינמטק לשחקנית-במאית רונית אלקבץ והוכרזו 10 במאים צעירים כ"במאי הדור הבא". מנהלת הסינמטק בשנת ההקרנה הייתה מור אלדר. בפברואר פרשה אלדר ושירה כרמי נבחרה לניהול הסינמטק.
הקמת הסינמטק בחולון מהווה חלק ממגמה של עיריית חולון להפוך את העיר למרכז תרבותי אזורי.

###### סינמטק הילדים
בית קולנוע אשר מציג תוכן ייחודי לילדים, הראשון בישראל. מבנה הביצה שנועד לשעת סיפור, פורק והורכב מחדש כבית קולנוע צבעוני ומשוכלל ובו 104 מקומות ישיבה. הוא תוכנן על ידי האדריכל שאול קנר, והושק בשנת 2021. הסינמטק מציע סרטים לילדים קלאסיים ועכשוויים מישראל והעולם.
mediatech1.jpg|המדיטק במבט מכיוון קניון חולון
mediatech3.JPG|הכניסה האחורית, המבנה הצהוב בצורת ביצה הוא מבנה שעת סיפור
MeDYATEKK02.jpg|פרט מחזיתו הדרומית של המבנה, 10/07
קובץ:PikiWiki Israel 6345 Holon.JPG|בית הקפה והרחבה


## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המרכז הישראלי לעיצוב
* 
* קיץ של הכרות עם סינמטק חולון, אתר "הבמה"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ספריות ציבוריות
קטגוריה:חולון: תרבות
קטגוריה:חולון: תיאטראות
חולון
קטגוריה:חולון: מבנים
אי צף

שמאל|ממוזער|250px|אי צף מעוטר בקרמל
**אי צף** או **איים צפים** (בצרפתית: **Île flottante** או **Îles flottantes**) או **ביצה בשלג** או **ביצים בשלג** (בצרפתית: **œuf à la neige** או **œufs à la neige**) הוא קינוח מהמטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלבוני ביצים שהוקצפו עם סוכר, הועברו אל תוך תבנית (חצי-כדורית או טבעתית) ונאפו בתנור בתוך אמבט מרים עד להזהבה. הקצף האפוי מוצא מהתבנית לאחר צינון ואז מונח בתוך צלחת או קערית המכילה כמות נדיבה של קרם אנגלז. את הקינוח נהוג לעטר בקרמל.

בגרסה אחרת של הקינוח, מבשלים כמויות קטנות מן החלבונים המוקצפים בתוך חלב המתובל בווניל, במשך כשתי דקות, ואת החלבונים האפויים מניחים בקרם האנגלז לפני העיטור בקרמל.

בגרסה אחרת של הקינוח, את החלבונים האפויים מניחים בקרם שוקולד.

## ראו גם
* חלב ציפורים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מאכלי ביצים
קטגוריה:קינוחי ביצים
קטגוריה:קינוחים
קטגוריה:המטבח הצרפתי: קינוחים
רבינא

**רבינא** - אמורא בבלי בן הדור החמישי והשישי, שהיה בצעירותו תלמידו של רבא, ובזקנותו ישב בבית מדרשו של רב אשי ונחשב לתלמידו.

רבינא היה בעל קרקעות וסוחר. מכיוון שלא עמד בראש ישיבה, אינו מוזכר באגרת רב שרירא גאון, ותאריך הפטירה שלו אינו ידוע במדויק. בן אחותו ותלמידו היה רבינא האחרון.

לפי המובא בתלמוד משמע, שבניגוד לאמוראים רבים שנולדו לאב או סב תלמידי חכמים, אביו לא היה חכם בתורה, ואת חכמתו בתורה השיג על ידי עמלו.

## משפחתו
חמיו היה אבימי בר נאזי.

אחיינו היה רבינא האחרון.

## סידור התלמוד
לפי שיטת רש"י והרמב"ם הוא רבינא שסידר יחד עם רב אשי את התלמוד הבבלי, בניגוד לשיטת רב שרירא גאון הסובר שהכינוי "סוף התלמוד" מיוחס לאמוראים האחרונים ולא לסידור התלמוד, והם רבינא בנו של רב הונא ורב אסי האחרון ראש ישיבת פומבדיתא.

## ראו גם
* רב אשי
* רבינא האחרון

## לקריאה נוספת
* אבינועם כהן, "רבינא וחכמי דורו - עיונים בסדר הזמנים של אמוראים אחרונים בבבל", רמת גן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"א

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור החמישי לאמוראי בבל
קטגוריה:הדור השישי לאמוראי בבל
קטגוריה:תלמידי רבא
קטגוריה:תלמידי רב אשי
קטגוריה:נפטרים ב-422
נעמי בן נתן שחורי

**נעמי בן נתן שחורי** (נולדה ב-1947) היא מפיקה ובמאית של סרטי תעודה.

## ביוגרפיה
שחורי נולדה ברומניה להורים ניצולי שואה. עלתה לארץ עם הוריה ב-1958. גדלה ברמת גן, שם למדה בתיכון חדש. בוגרת החוגים לספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב. שחורי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה ב-1973 כמפיקה במשרד התל אביבי של ערוץ הטלוויזיה הגרמני ה-ZDF, ולאחר מכן כמפיקה ובמאית עבור הטלוויזיה ההולנדית (1976–1978). בהמשך ערכה עבודות תחקיר ובימוי עבור הטלוויזיה הישראלית, ה-BBC ותחנות טלוויזיה אמריקאיות (1978 - 1980). בשנת 1980 נסעה לארצות הברית ככתבת ומפיקה עבור ערוץ ZDF במשרדיו אשר בצפון אמריקה - וושינגטון.

משנת 1983 ואילך, שחורי פעילה כמפיקה, במאית ומנהלת בחברות "בלפילמס", "סרטי בלבו" ו"בלשיר אינטרנשיונל". במסגרות אלה הפיקה עשרות סרטי תעודה, המתאפיינים בשיתופי פעולה בינלאומיים עם
ערוצי טלוויזיה איכותיים באירופה ובארצות הברית.

פעילותה הבינלאומית המרכזית של שחורי היא בתחום סרטי התעודה, בו רכשה מוניטין והכרה כמפיקה וכחברת ההנהלה העולמית ונציגת ישראל, מאז 1995, של ארגון **INPUT**, המאגד את הפסטיבל הנודד של עורכי התוכן בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם. בשנת 2005 נבחרה כנשיאת INPUT העולמית.

במקביל, פעלה שחורי בתחומי מדיניות התקשורת ושימשה בשנים 2000–2001 כסמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וקידמה מדיניות שידור נאורה.

שחורי היא מורה להפקה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2004 ועד שנת 2006 עמדה שחורי בראש המסלול החדש והייחודי למפיקים יזמים בבית הספר סם שפיגל, ובשנת 2006 היא שימשה כמנהלת בפועל של בית הספר, עם יציאתו של המנהל והמייסד רנן שור לשנת שבתון.
בשנת 2007 החלה לנהל את בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל.

ב-2016 זכתה לפרס מפעל חיים מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים.

נעמי שחורי מתגוררת בתל אביב עם בעלה, כתרי שחורי, מפיק ומנהל קרן הקולנוע הישראלי.

## מעבודותיה כמפיקה
* "**יד ושם**" (2004) – הפקת כ-100 סרטים קצרים למוזיאון החדש להנצחת השואה של יד ושם.
* "**עבדי החרב**" (2003) – טרילוגיה על המנהיגות הישראלית עבור ערוץ 8, ה-BBC, ARTE – צרפת ועוד.
* "**82**'" (Catch 82) (2002) – סדרה דוקומנטרית על מלחמת לבנון (עורכת סדרה).
* "**הסוד**" (2001) – סרט תעודה, ערוץ 8, בימוי: רונית קרצנר.
* "**[[לוצ'אנו בריו]]**" (2000) – סרט תעודה על המלחין האיטלקי, 60 דקות.
* "**המתנחלים**" (2000).
* "**ארבעה חברים**" (1999) – 60 דקות, דוקומנטרי.
* הפקת 5 פרקים בסדרה התיעודית "תקומה" של הערוץ הראשון במלאת 50 שנה למדינה (1995 - 1997).
* "**החלום של פנחס**" (1997) – סרט תיעודי בבימוי רות ולק.

## מעבודותיה כבמאית
* "**הבריחה**" (1999) – תיעודי, 60 דקות.
* "**7 ימים בנובמבר**" (1995 - 1996) – 75 דקות.
*"**שוקן, על גבול הקונצנזוס**" (2020) – 75 דקות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מפיקות קולנוע ישראליות
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
אור (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
דום-דום

**דום דום** (**Dumdum**) הוא קליע רגיל שראשו החד נקטם. כתוצאה מכך שטח הפגיעה של הקליע בגוף הנפגע גדול יותר.

היתרון המרכזי בשימוש בסוג זה של קליעים במהלך ירי, הוא יכולת איבוד אנרגיה קינטית גבוהה של הקליע בגוף - דבר המאפשר כוח עצר רב לכל קליע, כך שמספר נמוך של פגיעות דרוש לנטרול המטרה, וכן מניעת יציאת הקליע מגוף הנפגע באופן שהוא עלול לפגוע באדם נוסף.

החסרונות של קליע הדום דום נעוצות במבנהו הלא-אווירודינמי, הפוגע במסלול הבליסטי שלו ומוריד מכושר החדירה שלו.

לפי אמנת האג משנת 1899, השימוש המלחמתי בכדורים מעין אלו אסור, בשל הסבל הרב הנגרם לנפגע מהם. 

השם 'דום דום' (או ליתר דיוק, דאם דאם, בהינדית) לקוח משמה של עיירה בהודו בה ייצרו לראשונה קליעים מסוג זה.

## ראו גם
*הולופוינט

## קישורים חיצוניים

* ההצהרה משנת 1899 בדבר איסור השימוש בכדורי דום דום במלחמה
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחמושת לנשק קל
ההרוג ה-17

**"ההרוג ה-17"** הוא סרט דוקומנטרי, דוקו אקטיביזם ישראלי, בבימויו של דוד אופק. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2003. זוכה פרס אופיר בקטגוריה התיעודית ובפסטיבל דוקאביב בקטגוריית סרטים ישראליים.

## עלילה
ברוב המקרים של פיגועים, הפתולוגים במכון הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר מצליחים, בסיוע משפחות הקרבנות, לזהות את הגופות תוך שעות עד ימים.

בפיגוע התאבדות בקו 830 של חברת אגד, ב-5 ביוני 2002 בסמוך לצומת מגידו, היה קורבן אחד מתוך 17 הרוגים אשר הפתולוגים לא הצליחו לזהות, ואף אחד מבני משפחתו לא בא לזהות את הגופה. בעקבות תעלומת זהות ההרוג ה-17, יצאו הבמאי דוד אופק ושותפיו לנסות לגלות את זהותו, כמעט ללא כל קצוות חוט לפתרון התעלומה. במהלך הדרך הם פגשו אישים ודמויות אשר היו באזור הפיגוע או באוטובוס, קציני משטרה האחראים על חקירת האירוע, דמויות אשר נקשרו לסיפור ימים רבים לפני כן, ואף את המאייר גיל ג'יבלי לציור הקלסתרונים במהלך המסע לגילוי ההרוג האנונימי.

בעקבות קלסתרון שפורסם פנה נהג מונית משדרות, והודיע על כך שהיה צריך להסיע מישהו הדומה לקלסתרון לתחנה המרכזית בתל אביב, והוא אמר לו שהוא בדרכו לחופשה בכנרת. נהג המונית הכיר אותו ואת משפחתו מהעיר שדרות, ופנה למפרסמי המודעה שהיו כחמישה חודשים מתחילת הפקת הסרט בניסיון להגיע להרוג ה-17 בפיגוע. מאמצים רבים של כיווני חקירה הושקעו במטרה לזהותו, הכולל שיתוף פעולה עם משטרת ישראל, פתיחת תיק חקירת הפיגוע, כולל חומר מסווג מחקירת הפיגוע, והאנשים שהיו על האוטובוס ויכלו לשפוך אור על הפרשה.

כעבור חצי שנה מתחילת החיפושים זוהתה גופת ההרוג, אליהו (אליקו) תימסיט, בן 32, תושב העיר שדרות. תימסיט היה בדרכו לחופשה בכנרת. מתברר כי המשפחה הודיעה על העדרו למשטרת שדרות רק במהלך חודש יולי, כחודש לאחר הפיגוע, אך במשטרה לא קישרו בין האירועים.
תימסיט נקבר בטקס דתי בבית העלמין בשדרות, בסמוך לאימו שנפטרה שלושה חודשים לאחר מותו בפיגוע. טרם זיהויו נקבר כאלמוני בחלקת הלא-יהודים בבית העלמין באשקלון. השאיר אחריו אב ושבעה אחים.

הסרט היווה ההשראה לרומן הגרפי של רותו מודן קרוב רחוק.

## קישורים חיצוניים

* יוסי מדמוני, סינמה בלש, ראיון את דוד אופק, באתר איגוד התסריטאים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:זוכי פרס הסרט הטוב בפסטיבל דוקאביב
קטגוריה:סרטים תיעודיים העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:הפיגוע בצומת מגידו (2002)
ספר המידות (ברסלב)

**ספר המידות** (נקרא בתחילה "ספר האלף-בית") הוא ספר שנכתב על ידי רבי נחמן מברסלב המאסף מאמרים על המידות השונות, וכן על היבטים שונים בחיי האדם.

הספר ערוך לפי ערכים שונים, על פי סדר האלף-בית.
בתחילה, היה הספר כתוב בכתב יד אצל רבי נחמן, שלא פרסמו, אולם בשנת 1803 (תקס"ג) קרא רבי נחמן לרבי נתן שטרנהרץ והקריא לו את רוב הספר על מנת שיכינו לדפוס.
רבי נחמן העריך מאוד את הספר, ואף אמר עליו "הספר הזה הוא ידידי הטוב! זה הספר עשה אותי יהודי!".

הספר מתחלק לשני חלקים, כשהאחד נקרא "אלף בית ישן", ואילו השני נקרא "אלף בית חדש". את חלקו הראשון של הספר כתב רבי נחמן עוד בימי ילדותו, ואילו את החלק השני כתב בתקופה מאוחרת יותר. במהדורה הראשונה נדפסו שני החלקים נפרדים זה מזה, ואולם במהדורה השנייה תיקן זאת רבי נתן, ושני החלקים נדפסו יחדיו, כשבכל ערך יש חלק ראשון וחלק שני. 

על פי עדותו של רבי נתן, הספר שהודפס הוא רק אחוז מזערי מתוך כתב היד של רבי נחמן. על ערך רפואה בלבד, מספר רבי נתן, היו לרבי נחמן מאתיים דפים כתובים. 

## מהדורות הספר
הספר נדפס לראשונה בשנת 1810 (תקע"א), שנת פטירתו של רבי נחמן, ולאחר מכן, בשנת 1822 (תקפ"ג), הודפס מחדש בצירוף מראי מקומות שכתב רבי נתן שטרנהרץ. בשנים מאוחרות יותר נוספו מראי מקומות נוספים, חלקם נכתבו על ידי רבי צדוק הכהן מלובלין, וחלקם על ידי רבי נחמן מטשעהרין, תלמידו של רבי נתן.

## קישורים חיצוניים

*ספר המידות, באתר אשובה 
* 

* https://breslovbooks.com/pdf/hebrew-sefer-hamedos.pdf ספר המידות
** https://web.archive.org/web/20210804153537/https://breslovbooks.com/pdf/hebrew-sefer-hamedos.pdf ארכיון Archive.org 
* https://breslovbooks.com/pdf/hebrew-sefer-hamedos-with-sources-version-2.pdf ספר המידות עם מראי מקומות
**https://web.archive.org/web/20230314164356/https://breslovbooks.com/pdf/hebrew-sefer-hamedos-with-sources-version-2.pdf ארכיון Archive.org

קטגוריה:ספרי ברסלב
קטגוריה:ספרי 1810
קטגוריה:כתבי רבי נחמן מברסלב
קטגוריה:ספרי מוסר
1670

__TOC__

## אירועים

## נולדו
* יחיאל מיכל חסיד, רבה של ברלין ושל פרנקפורט על האודר

## נפטרו

## לוח שנה

### שנת 1670 לפי הלוח היוליאני

|}

## קישורים חיצוניים
מוזיאון ארצות המקרא ירושלים

**מוזיאון ארצות המקרא ירושלים** הוא מוזיאון לממצאים ארכאולוגיים המצוי בקריית המוזיאונים בגבעת רם שבירושלים, בסמוך למוזיאון ישראל ובצמוד אל הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל.

## מבנה המוזיאון
ממוזער|שמאל|חזית המוזיאון
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל זאב שיינברג כמבנה נועד להזכיר עיר מבוצרת מתקופת הברזל. קירות חזית המבנה אטומים ומצופים אבן נסורה ונועדו להזכיר צורת חלקלקה. כניסת המבנה העשויה זכוכית ירוקה נועדה להזכיר קופסת תצוגה במוזיאון. חלונות המבנה הצרים והארוכים נועדו להזכיר חרכי ירי בחומה.

## מוצגי המוזיאון
במוזיאון מוצג אוספו של ד"ר אלי בורובסקי הכולל מוצגים ארכאולוגיים החל מהתקופה הפרה היסטורית ועד התקופה הביזנטית. המוצגים מתמקדים בארץ ישראל בתקופת המקרא ובארצות המזרח הקדום (מוצגים מפרס ומבבל וכן מוצגים אכדיים, שומריים, ארמיים ומצריים). במוזיאון מוצג אחד האוספים החשובים בעולם והמקיפים ביותר של חותמות עתיקים.

ביקורת אשר נמתחה על המוזיאון בידי מספר ארכאולוגים גורסת כי ממצאים הגיעו לאוסף כתוצאה מסחר בעתיקות ולכן מקורם ומקום הימצאם המקורי אינו ברור.

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996

## קישורים חיצוניים

* 

* אלי שילר, "שלושה מוזיאונים חדשים בירושלים" 
* שרה ג'ו בן-צבי, עתיקות בשלושה ממדים, פורסם במגזין סגולה
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

ארצות המקרא
קטגוריה:קריית הלאום
קטגוריה:ירושלים: עמותות
רויאל פסטיבל הול

ממוזער|300px|שמאל|הרויאל פסטיבל הול
**הרויאל פסטיבל הול** (באנגלית: **Royal Festival Hall**, בתרגום לעברית: אולם הפסטיבל המלכותי) הוא אולם קונצרטים ומופעי מחול שהוא חלק מסאות'בנק סנטר. האולם ממוקם באזור סאות' בנק על הגדה הדרומית של נהר התמזה בלונדון. המבנה נחשב לבעל חשיבות ארכיטקטונית, והוא הראשון שנבנה לאחר מלחמת העולם השנייה שמוגדר כ"מבנה מוגן".

## הקמת המבנה
את אבן הפינה של המבנה הניח בשנת 1949 קלמנט אטלי, ראש ממשלת בריטניה דאז. המבנה הוקם כתרומת מועצת מחוז לונדון עבור פסטיבל בריטניה ופתיחתו הרשמית נערכה ב-3 במאי 1951.

המבנה תוכנן בסגנון מודרני מובהק על ידי האדריכל יו קאסון בן ה-39 שנבחר על ידי הנהלת פסטיבל בריטניה כחלק ממדיניות ההנהלה לבחור אך ורק אדריכלים צעירים.

המבנה שונה באופן משמעותי ב-1964, אז נוסף לו אולם כניסה הפונה לעבר הנהר, ונבנו חדרי הלבשה נוספים. שינויים אלה שינו את מראהו החיצוני של הבניין. שינויים נוספים נערכו במבנה בשנים 1967 - 1968, אז נבנו אולם המלכה אליזבת, חדר פורסל וגלריית הייוורד כחלק ממרכז סאות' בנק.

בסוף שנות ה-80 החלו להציג באולם המבואה של הבניין הצגות לציבור הרחב בלא תשלום - מנהג שהפך לפופולרי. המבואה עצמה משמשת כיום כאחד מאתרי המופעים העיקריים בלונדון.

לאחר שנת 2000 הוחלט לשפץ את הבניין ולשפר את האקוסטיקה בו. שיפוצים אלה צפויים להסתיים באמצע שנת 2007, בעלות של 75 מיליון ליש"ט.

## קישורים חיצוניים

* 
* מאמר בעיתון הגארדיאן מ-13 באוקטובר 1949 המתאר את טקס הנחת אבן הפינה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לונדון: תרבות
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
קטגוריה:לונדון: אולמות קונצרטים
אוולין קפלון

[שמאל|ממוזער|180px|אוולין קפלון בסרטו של [אריק קפלון, "החברים של יאנה", 1999]]
[שמאל|ממוזער|180px|אוולין קפלון (בחזית משמאל), לצידה [דורית בר-אור, יעל פוליאקוב (מאחור) בסרטו של ינקול גולדווסר "אין לה אלוהים", 2006]]
**אוולין (אווה) קפלון** (ברוסית: **Эвелин Каплун**; נולדה ב-4 בנובמבר 1971 בברית המועצות) היא שחקנית ישראלית זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסרט "החברים של יאנה".

## ביוגרפיה
קפלון נולדה וגדלה בלנינגרד שברוסיה הסובייטית. ב-1987, כשהייתה בת 16 בלבד, עזבה את בית הוריה, עברה לגור במעונות בעיר מולדתה והחלה ללמוד משחק בבית ספר למשחק. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1990, עלתה לארץ ללא משפחתה.

## קריירה

בשנת 1997 קיבלה את ההזדמנות הראשונה שלה, כששיחקה, לצידם של צביקה הדר ואסתי זקהיים בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס". הסרט זכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים וגרף שישה פרסי אוסקר ישראלי. והוא שימש קרש קפיצה לקפלון לשחק תפקיד משמעותי יותר. בשנת 1999 כיכבה קפלון, לצד ניר לוי ומוסקו אלקלעי, בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה". בדומה לחוויות שעברה בעצמה, שיחקה קפלון את **יאנה**, צעירה רוסיה העולה לארץ וחיה חיים קשי-יום על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וקפלון זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. לאחר מכן זכתה קפלון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בפיליפינים ובפסטיבל קרלובי וארי והסרט זכה במספר משמעותי של פרסי קולנוע בינלאומיים.

בשנת 2000 עבר הזוג קפלון להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית, במטרה לקדם את הקריירות הקולנועיות שלהם. קפלון החלה ללמוד ולהתנסות בעריכת סרטים, ערכה מספר סרטים ושימשה מספר פעמים כעוזרת עריכה. באותה שנה ילדה את בתה, איה. בשנת 2004 חזרו הזוג לארץ, וקפלון חזרה לתודעת הציבור כששיחקה תפקיד משני בסרט "הכלה הסורית". באותה תקופה החלה לככב בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי" לצד אושיק לוי.

בשנת 2005 שיחקה קפלון תפקיד ראשי בסרטו של איל חלפון "איזה מקום נפלא". בסרט שיחקה קפלון את דמותה של **ז'אנה**, זונה המנהלת מסע לגילוי משמעות החיים עם לוקח חסותה, אותו משחק אורי גבריאל. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ומספר פרסים בינלאומיים.

בשנת 2006 החלה לשמש כעוזרת-עריכה בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים. כמו כן, שיחקה בעונות 2–3 תפקיד יחסית משמעותי לאורך כמה פרקים בתור לינה, בת דודתה של נטשה (עדי הימלבלוי) ובת זוגו של דניאל האריס (תום אבני). שיחקה גם בסרט מכתבים לאמריקה.
באותה השנה ב-2006 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט אין לה אלוהים.

היא שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "הדקדוק הפנימי" (2010), המבוסס על הספר "ספר הדקדוק הפנימי", של דויד גרוסמן. ב-2021 שיחקה בסרט "הבית ברחוב פין".

## חיים אישיים
נשואה לבמאי אריק קפלון. ב-2000 עברה קפלון, יחד עם בעלה, להתגורר בלוס אנג'לס. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה. הזוג חזר לישראל בשנת 2003.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:שחקניות קולנוע חרדי
קטגוריה:זוכות פרס אופיר: השחקנית הטובה
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: השחקן הטוב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1971
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
יקרונית אסייתית

**יקרונית אסייתית** (שם מדעי: *Anoplophora glabripennis*), היא מין חיפושית ממשפחת היקרוניתיים ממוצא מזרח-אסייתי, הנחשבת לאחד המינים הפולשים המזיקים ביותר בעולם.

## מאפיינים
היקרונית האסייתית היא חיפושית שחורה מנוקדת בלבן, המגיעה לגודל של 35 מ"מ. מגיעה לבגרות תוך 1–2 שנים. נקבה מטילה בין 30 ל-80 ביצים בכל הטלה. את הביצים היא מטילה בתוך ענף של העץ והזחלים המתפתחים מהן, ניזונים מהעץ. מקורה של החיפושית הוא באזור רחב של סין, יפן וקוריאה, המכיל ארבעה תנאים אקלימיים שונים, שדומים לאזורים בצפון ארצות הברית ודרומית למקסיקו.

עד 2005, עברה גם להתגורר באזורים עירוניים בארצות הברית, קנדה ואוסטריה, באמצעות משלוחים ימיים ומסחר בין משתלות. מאמינים שהגיעה לארצות הברית במשלוחי עץ מסין, ב-1996. בשנת 2006 כבר ניתן למצוא שריצה גדולה בניו יורק ובשיקגו. היא אותרה ב-14 מדינות שונות בארצות הברית. באוסטריה נמצאה שריצה גדולה ב-2001, 2-3 שנים לאחר שפלשה למדינה.

חיפושית זו מסוגלת להופיע בכל מקום שבו גדלים עצים וקיימים התנאים המתאימים בשבילה. באזור הטבעי שלה, מופיעה במינים של עצים נשירים. באזורים הלא טבעיים שלה, מהווה איום לעצים באזור עירוני ובאזור הכפרי. בעיקר אוהבת עצי מייפל ושקמה החיפושית אוכלת עלים וענפים בעצים בריאים וחולים.

חרק קטן זה מסוגל לחסל עץ בתקופה של 3–5 שנים. בסין 40% ממטעי הצפצפה כבר נפגעו. 240 ערים נפגעו ב-5 מחוזות בלבד ו-50 מיליון עצים היו צריכים להיכרת בתקופה של 5 שנים. בניו-יורק צריך היה להוריד כבר מעל 5,200 עצים ובשיקגו מעל 1,500.

כיום מנסים שיטות שונות להתמודדות עם המין הפולש והתוקפני. כדי למנוע את הופעת החיפושיות מנסים למצוא הורמונים שיפגעו בהתנהגותם של החיפושיות וקיים חיפוש אחר עצים עמידים, עצים נגועים נכרתים. נוסו ריסוסים, אך לא הוכחה עדיין הצלחה. בארצות הברית מחפשים פטריות שירחיקו את החיפושית ובסין נמצאו שני אויבים טבעיים לחיפושית, והחל משנת 1999 נעשה שימוש מסוים ומבטיח בהם (הדברה ביולוגית).

## קישורים חיצוניים

* 
ימין|ממוזער|200px|חיפושית אסייתית ארוכת מחוש

קטגוריה:בעלי חיים פולשים
קטגוריה:יקרוניתיים
קטגוריה:סין: חרקים
א פרפקט סירקל

**אָ פֶּרְפֵקְט סִירְקְל** (באנגלית: **A Perfect Circle**, ובקיצור לעיתים: **APC**) היא להקת רוק אלטרנטיבי שהוקמה בשנת 1996 על ידי בילי הוורדל ומיינרד ג'יימס קינן. הלהקה מנגנת סגנון אלטרנטיבי כבד אך מלודי. נכון ל-2018, הוציאה הלהקה ארבעה אלבומים.

## היסטוריה
הלהקה הוקמה לאחר שבילי הוורדל פגש ב-1992 את מיינרד ג'יימס קינן, סולנה של להקת "טול", כאשר הם ניגנו כלהקת חימום בהופעה של "פישבון". לפני כן עבד הוורדל כטכנאי גיטרות עבור להקות שונות, דוגמת "פיית' נו מור", "ניין אינץ' ניילז", "סמאשינג פאמפקינס", "Guns N' Roses" ופישבון. הוא השמיע קטעים שכתב לקינן, שהתלהב והסכים לשמש כזמר אם הוורדייל יחליט להקים להקה, אך הוורדל היה מעוניין דווקא בזמרת.

ב-1996, לאחר שטול הוציאו את האלבום "Ænima", הם נכנסו לסכסוך עם חברת התקליטים שלהם באותו זמן, "Freeworld Entertainment", ואז פנה קינן להוורדל, ויחד הם הקימו להקה.

יחד עם הבסיסטית פז לנצ'נטין, מתופף להקת וונדלס, ג'וש פריס, והגיטריסט טרוי ואן ליואן, שניגן בעברו עם הלהקות "Failure" ו-"Enemy "(ובהשתתפות חלקית של המתופף של פריימוס, טים אלכסנדר), הם הוציאו את אלבומם הראשון "Mer De Noms" (מצרפתית: "ים של שמות") בשנת 2000. האלבום זכה להצלחה גדולה וכלל את הלהיט "Judith".

בשלב מסוים לאחר מכן עזבו לנצ'נטין וואן ליואן את הלהקה. הוורדל וקינן מצאו להם מחליפים בדמות ג'ורדי וייט, שניגן לפני כן אצל מרילין מנסון תחת הכינוי טוויגי רמירז, וג'יימס איהא, הגיטריסט לשעבר של הסמאשינג פאמפקינס. יחד הם הוציאו אלבום חדש בשם "Thirteenth Step" בספטמבר 2003. בנובמבר 2004 הופץ אלבום שלישי של הלהקה, *[[eMotive]]*, שמכיל גרסאות כיסוי לשירי מחאה כנגד מלחמות מאת אמנים כמו ג'ון לנון וג'וני מיטשל. בהקלטות באלבום השתתפו גם עם חברי ההרכב הקודמים, אך בעיקר מנגנים בו קינן והוורדל.

באותו החודש הוציאה הלהקה DVD ודיסק הכוללים קליפים לסינגלים שלא פורסמו עד אז, בצירוף לקטעי B-sides ורמיקסים, תחת השם "aMotion".

לאחר מכן יצאה הלהקה להפוגה, עקב התחייבויותיו של קינן ללהקתו השנייה, טול, ושאר האמנים עובדים על פרויקטים משלהם. הוורדל תכנן אלבום סולו, וייט הופיע עם ניין אינץ' ניילס, שאתם מנגן גם ג'וש פריס, המחליף את המתופף הקודם של הלהקה, אלכס קרפטיס, ואילו ג'יימס איהא יצא לסיבוב הופעות עם וונסה אנד דה אוז באירופה.

במאי 2006, לאחר הפסקה ארוכה מהקלטות והופעות, הלהקה הודיעה רשמית על פירוקה. ב-2010 שבה הלהקה לפעילות.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
#2000 - Mer De Noms
#2003 - Thirteenth Step
#2004 - eMOTIVe
#2018 - Eat the Elephant

### DVD
*2005 - aMOTION

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
עכבר מצוי

**עכבר מצוי** או **עכבר הבית** (שם מדעי: *Mus musculus*) הוא מין מכרסם בסוג עכבר. מוצאו באזור הודו אך במהלך 8,000 השנים האחרונות התרחבה התפשטותו הגאוגרפית, כתוצאה מיחסיו עם בני האדם.

### מבנה גוף ומראה

אורך הזנב כאורך גופו וראשו יחדיו – 65–105 מ"מ. העכבר הוא בעל עיניים שחורות, אוזניים עגולות, אף מחודד ושפם זיפני ארוך. משקלו: 12–30 גרם. צבע הפרווה בדרך כלל חום בהיר עד שחור, בעל כרס פרוותית לבנה או אפורה, צבע הזנב בהיר יותר בחלק תחתון מאשר עליון.

### תפוצה
עכבר הבית נפוץ כמעט בכל אזור מחיה בו יש אנשים לרבות אזורים חקלאיים, ביערות טבעיים וגם ביערות שנשתלו על ידי בני אדם. באדמת מרעה ובאזורי חוף, באזורים בעלי שיחים נמוכים ואזורים עירוניים.

### התנהגות
בשעות היום רוב בני המשפחה חבויים במחילות ובסדקי סלעים ופעילים בשעות הדמדומים והלילה. הם מיטיבים לרוץ ולטפס.
עכבר הבית מרבה לשכון גם בסביבת האדם: בבתי מגורים, מחסנים, ומבנים אחרים. בתנאי סביבה מתאימים יימצא בשדות ולאורך נחלים, במקומות בהם צמחייה צפופה המאפשרת לו להסתתר בה.
עכבר הבית ניזון בעיקר מחומר צמחי, אבל הוא אוכל-כול. גם את הצואה של עצמו הוא אוכל. בכך הוא ניזון מחומרי מזון הנוצרים במעיו באמצעות חיידקים.

מספר שעות השינה ביממה של עכבר הבית בשבי הוא בממוצע 12.5.

העכבר הוא טריטוריאלי. ובדרך כלל זכר דומיננטי אחד חי יחד עם מספר נקבות וגורים. זכרים דומיננטיים מכבדים את הטריטוריה של פרטים אחרים, ובדרך כלל אינם נכנסים אליה אלא אם היא פנויה.

### אויבים

לעכבר הבית ישנם אויבים רבים. חתולים, נחשים ועופות דורסים. אולם האויב הגדול ביותר הוא האדם. עקב הרתיעה הרבה מעכברים, נוצרה תעשייה שמגלגלת מיליארדי דולרים בשנה ועוסקת בלכידת והרעלת עכברים.

### רבייה
תקופת ההריון של העכבר נמשכת 19–21 יום, שבסופה ממליטה הנקבה 3–14 גורים (בממוצע שישה עד שמונה). נקבה אחת יכולה להמליט 5 עד 10 פעמים בשנה, כך שאוכלוסיית העכברים יכולה לגדול מהר מאוד. הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה. (בכל אופן, בעלי חיים בטבע אינם מתרבים בחודשים הקרים).

הגורים נולדים עיוורים, חירשים וחסרי פרווה. השמיעה מגיעה לכדי התפתחות מושלמת ביום הרביעי ללידה, הפרווה תתחיל להופיע בערך לאחר שישה ימים, והעיניים נפתחות בערך לאחר 13 יום מהלידה. הנקבות מגיעות לכדי בגרות מינית בערך בגיל שישה שבועות, והזכרים בערך בגיל שמונה שבועות. אבל הם יכולים להזדווג גם בגיל חמישה שבועות. כאמור, בדרך כלל עכברי הבית פוליגמיים.

### תוחלת חיים
בדרך כלל חיים עכברי הבית בטבע פחות משנה. בסביבה מוגנת הם חיים לעיתים תכופות שנתיים עד שלוש שנים.

### נזקים לאדם
עכברי הבית גורמים נזק רב בהורסם יבולים חקלאיים, וגורמים לזיהום המזון שנצרך על ידי בני האדם. עכבר הבית הוא מין פולש הקשור להכחדתם של מינים מקומיים באזורים שאליהם הוא פולש, שנחשבים מחוץ לתחום האזור הטבעי שלו. עכבר הבית משמש פונדקאי למגוון רחב של מחלות וטפילים מדבקים של בני האדם. המשמעותי ביניהם הוא הדבר הבובוני שמועבר באמצעות החיידק Yersinia pestis וחיידק הסלמונלה.

## גלריה

Pet mouse black white.jpg|עכבר כחיית מחמד
Мышь 2.jpg
Mus musculus 02.JPG
Lab mouse mg 3204.jpg|עכבר מעבדה


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:עכברים (תת-משפחה)
קטגוריה:אורגניזם מודל
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבריים
קטגוריה:בעלי חיים שוכני בית
קטגוריה:יונקים קוסמופוליטיים
קטגוריה:מינים מלווי אדם
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
מסגד סידנא עומר

[שמאל|ממוזער|200px|המסגד ביחס לבית כנסת [החורבה, בשלהי המאה ה-19]]
**מסגד סידנא עומר** (ערבית: **مسجد سيدنا عمر**, "מסג'ד סידנא עמר". מילולית "מסגד אדוננו עומר"). הוא אחד משני המסגדים היחידים ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים. בפי המוסלמים מכונה המקום בשם "**מסגד היהודים**" (**مسجد اليهود**, "מסג'ד אל-יהוד"). כיום המסגד אינו פעיל, אולם בשנת 2019 הוא עבר שיפוץ והיה צפוי להיפתח בדצמבר 2019, אם כי לא נפתח לבסוף.

## היסטוריה
המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון.
לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488:

לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו.

התמוטטות חלקית של בית הכנסת הסמוך בעקבות סערת גשמים כבדה ב-1474 הביאה לפרוץ סכסוך עם המוסלמים שהביא להרס בית הכנסת. הסכסוך נפתר בסופו של דבר ובית הכנסת הוקם מחדש רק עם התערבותו של הסולטן קאיתבאי. המסגד והמינרט התקיימו לצד בית הכנסת באותה תקופה.  

במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974.

למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית. הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין. חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה.

## לקריאה נוספת
* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996
* דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996
* מאיר בן דב, **אדם ואבן בירושלים**, מודן הוצאה לאור, 1989.

## קישורים חיצוניים

* "בעוון שנאת חינם"- המסגד בעיר העתיקה, באתר אתרוג

## הערות שוליים

סידנא עומר
קטגוריה:הרובע היהודי
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
נוסטלגיה

שמאל|ממוזער|300 פיקסלים|מחול הילדוּת
**נוסטלגיה** הוא מונח שמשמעותו געגועים והתרפקות על העבר, על פי רוב תוך אידיאליזציה שלו.

## מאפייני נוסטלגיה
[ממוזער|250px|[ילדות|ילדים משחקים במשחקים נוסטלגיים]]
[שמאל|ממוזער|250px|אישה [אירית טווה באמצעות כישור, תמונת פוטוכרום, בין 1890 ל-1900. זוהי תמונה מבוימת המשלבת יסוד של נוסטלגיה, מאחר שבעת צילום התמונה, חלפה כמחצית המאה מאז היה הכישור בשימוש יומיומי.]]
את המושג **נוסטלגיה** טבע בשנת 1688 יוהנס הופר, רופא שווייצרי, לתיאור תופעה אצל חיילים שווייצרים שנשלחו אל שדה הקרב רחוק מביתם. המונח הורכב משתי מילים יווניות: נוסטוס (νόστος), שמשמעותה שיבה הביתה, בעיקר ביצירות ההומריות, ואלגוס (ἄλγος), שפירושה כאב. הופר הגדיר נוסטלגיה כמחלה המתאפיינת בתשוקתו של אדם לחזור למולדתו. במרוצת המאה ה-19 השתנתה משמעות המושג, וכיום אין מתייחסים עוד לנוסטלגיה כאל מחלה. מתקנים חברתיים שונים ביקרו את הנוסטלגיה כמנוגדת להיסטוריה, כריאקציונית וכאסקפיסטית. אחרים ראו בה תופעה חיובית, המאפשרת דיאלוג בין העבר להווה.

על פי רוב קשורה הנוסטלגיה לזיכרונות ילדות. כאשר אדם בוגר מבקר במחוזות ילדותו, הוא נזכר בעברו. התחושות המלוות זיכרונות אלה עשויות להיות נעימות ולעורר געגוע. חוויית הנוסטלגיה מרמזת כאילו השתבש עניין יסודי כלשהו מאז תקופת הילדות וכי יש צורך לחזור ולהתחיל הכול מחדש. נוסטלגיה (לטינית) פירושה - הבט לאחור בכאב. על כך כתב הסופר דייוויד סלע בספרו "בשבוע הבא - אמריקה": "...מאז עברו שנים רבות. מקצתן טובות, מקצתן פחות, אך תמיד הסיעו אותי מחשבותיי אל נוף ילדותי, כנווט הטועה בדרך וחוזר למקום האחרון שבו היה הכול ברור, ידוע ומסומן..." מנגנוני הזיכרון ההפכפכים מסננים את הזיכרונות הבלתי נעימים, מצרפים זיכרונות חיוביים זה לזה, מתבלים בקורט גוזמה ומשאלות לב, ויוצרים תודעת עבר נוכחת המגינה מפני אימי ההווה.

לנוסטלגיה גם היבט תרבותי. אופנות רטרו מכתיבות חזרה לסגנונות העבר. אפשר לאתר זאת בתחומים שונים, החל בעיצוב המוצר ואופנה ועד סגנונות מוזיקה וספרות. טיפוח העבר מתבטא גם בחזרה אל השורשים המשפחתיים באמצעות טיולים, כתיבה ובניית עץ יוחסין, כמו גם חיטוט בארכיונים. הנוסטלגיה ואופנות הרטרו הן אבן שואבת עבור צעירים החותרים לייחד עצמם מסביבתם או המתגעגעים לדבר מה שמעולם לא חוו, אלא רק שמעו על אודותיו מהוריהם ומבני משפחתם המורחבת. העבר הערטילאי הופך בעקבות מעורבותם הרגשית לישות חיה ואהובה.

הסופר עלי מוהר עשה שימוש רב בנוסטלגיה. בטורו "מהנעשה בעירנו" הרבה לעסוק בעיר תל אביב וגייס לצורך טיעוניו את זיכרונותיו מן העיר בתקופות מוקדמות יותר (בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20) ואת המשורר האהוב עליו, נתן אלתרמן. הוא התרפק על העבר מתוך גישה של עצב נוסטלגי, שהיה מהול בהומור רך וסרקסטי. דוגמה ירושלמית לכתיבה נוסטלגית הוא ספרו של העיתונאי חיים ברעם "אדום צהוב שחור", שבו הוא מספר על ילדותו בירושלים של שנות ה-50, על החיים ברחוב המלך ג'ורג' ועל האהבה הגדולה שלו לקבוצת הכדורגל הפועל ירושלים.

## ראו גם
* פרזנטיזם

## קישורים חיצוניים

*
*
* 
* אתר נוסטלגייה אונליין על נוסטלגיה ישראלית.

## הערות שוליים

*
סאקארי אוראמו

**סאקארי מרקוס אוראמו** (פינית: **Sakari Oramo**; נולד ב-26 באוקטובר 1965) הוא מנצח וכנר פיני.

## קריירה
סאקארי אוראמו למד נגינה בכינור והחל את הקריירה שלו ככנר ראשי של תזמורת רדיו פינלנד. בשנת 1989 נרשם לכיתת הניצוח של יורמה פאנולה באקדמיית סיבליוס. 

בשנת 1993, שנה אחרי סיום לימודיו, ניצח על תזמורת רדיו פינלנד במקום מנצח שחלה. הצלחתו בהזדמנות זו הובילה למינויו כמנצח משנה למנצח הראשי. משנת 1999 ועד שנת 2008 היה אוראמו מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, ומשנת 2003 ועד שנת 2012 היה המנצח הראשי של תזמורת רדיו פינלנד. 

משנת 2008 הוא משמש כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ומשנת 2013 הוא משמש כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.

## קישורים חיצוניים

* סאקארי אוראמו, באתר HarrisonParrott
* סאקארי אוראמו , באתר BBC Music

קטגוריה:מנצחים פינים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1965
יוסף שפירא (מחנך)

**יוסף שפירא** (1922 – 8 בינואר 2020) היה מורה ומחנך, שימש מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבתי ספר על-יסודיים דתיים, וכן מפקח כולל על בתי ספר אלה, ומורה למחשבת החינוך הדתי בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.

יוסף שפירא נולד בשנת 1922 ליצחק ורבקה שפירא. אביו היה בנו של האדמו"ר רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', שהיה נכדו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה לשושלת אדמו"רי בית רוז'ין. כמו כן היה צאצא של רבי יצחק פרידמן מבוהוש, השרף ממוגלניצא, המגיד מקוז'ניץ, רבי אלימלך מליז'נסק, רבי מנחם נחום מצ'רנוביל ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

איש "ההגנה", שרת בבריגדה היהודית.

שנים אחדות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית, והורה את מקצועות היהדות בישיבה דפלטבוש, שבברוקלין.

ד"ר שפירא היה יקיר החינוך הדתי מטעם ארגון המורים הדתיים, משנת תשנ"ו. הוא זכה בפרס יו"ר הכנסת.

נפטר ב-8 בינואר 2020 (י"א בטבת התש"ף) ונטמן בהר המנוחות.

## ספריו ומאמריו
***הגות, הלכה וציונות** – על עולמו הרוחני של הרב יצחק יעקב ריינס
***חינוך של פתיחות ממקורות היהדות** (גרסה אלקטרונית באתר "דעת")
***על לבטיו של מדען יהודי** – בשולי "חזון התאוריה הסופית" מאת סטיבן ווינברג ( גרסה אלקטרונית באתר "דעת")
***בהתנדב עם – מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה**, בעריכת יוסף שפירא ואחרים. הוצאת מורשת. הספר זכה בפרס חיים משה שפירא.
*"עיון תפילה" – בשדה חמ"ד תשל"ח
*"על האיזון בין התחום הרציונלי לתחום האמוציונלי בהוראה", שמעתין, תשל"ח
*"כזה ראה וחדש", עמודים, אב תשמ"ז
*"הזמן הצהוב – תמונת מצב או תמונת נפש?", עמודים, תשרי תשמ"ח
*"עת הזמיר – מיתוס של ניתוץ מיתוסים", עמודים, ניסן תשמ"ח
*"מדינה וחינוך – עיון ביקורתי בספרו של גרשון ווילר" – הבטים בחינוך, אוניברסיטת בר-אילן, 1989

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: חינוך
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
יוסף
קטגוריה:מורים למתמטיקה בישראל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
פוליטרוק

**פּוֹלִיטְרוּק** (רוסית: **политру́к**, קיצור של полити́ческий руководи́тель, מדריך פוליטי) היה קצין חינוך בצבא האדום, האחראי על הדרכה אידאולוגית של חיילים. באחריות הפוליטרוק היה לערוך שיעורים על הקומוניזם, לעורר את המורל של החיילים ולהטיף להם על צדקת דרכם, לעודד את החיילים לפעילות יצירתית-אידאולוגית (כגון העלאת הצגות בנושא מהפכת אוקטובר), ולציין בטקסים את "חגי המעמד" (כגון האחד במאי ויום הולדתו של לנין). תפקיד דומה היה נהוג גם בצבאות של חלק מהמדינות הקומוניסטיות האחרות. 

הפוליטרוק היה קצין שלא היה כפוף לשדרת הפיקוד הצבאית, אלא להיררכיה מפלגתית מקבילה. הפוליטרוקים היו בעלי כוח רב - ללא חתימתם פקודות הקצונה המקצועית לא היו תקפות. חלק מהפוליטרוקים נודעו כבעלי יכולת לרומם באמת את המורל ביחידותיהם ולצקת לתוכו תוכן, בעוד רבים אחרים היו סוכני אנ קה וה דה שרק חיפשו חיילים ומפקדים סוררים במטרה להצדיק את תפקודם בפני הממונים עליהם.

מספר אישים ידועים היו פוליטרוקים בשירותם הצבאי, ביניהם המשורר הטטרי הקומוניסטי מוסא ג'ליל, מנהיגי ברית המועצות גאורגי מלנקוב (בשנות ה-20 של המאה ה-20), ניקיטה חרושצ'וב וליאוניד ברז'נייב (בזמן מלחמת העולם השנייה) וכן נשיא בלארוס מאז 1994, אלכסנדר לוקשנקו (בשנות ה-70 של המאה ה-20).

## בישראל
בתולדות היישוב בארץ ישראל שימש המושג פוליטרוק בפלמ"ח, בו פעלו החל מייסודו קציני הסברה. למרות שראשי הפלמ"ח הסתייגו מהאינדוקטרינציה בחינוך הצבאי של הצבא האדום ושאפו להציב במרכז את המפקד המחנך ולהפוך את קצין ההסברה לעוזר שלו, כונו כמה מקציני ההסברה הראשונים "פוליטרוקים" וניתן לזהות קווים מקבילים בין הדומיננטיות שלהם ביחידה לדומיננטיות של הפוליטרוקים. בין הדמויות הללו ניתן למנות את זרובבל גלעד שגם כתב את המנון הפלמ"ח ואת בני מהרשק קצין ההסברה של חטיבת הראל. אליהם הצטרף במהלך מלחמת העצמאות אבא קובנר קצין ההסברה של חטיבת גבעתי שנודע בדפים הקרביים אותם כתב. קצינים אלו השפיעו על התפתחותו העתידית של חיל החינוך והנוער ועל דימויים של קציני החינוך.

## ראו גם
* המג"ד - צילום היסטורי של פוליטרוק בשדה הקרב
* מערך קציני המורשת

## לקריאה נוספת
* מוטי שלם, **צבא מחפש משמעות: ערכי ארגון ההגנה, בחינה היסטורית של תהליך התגבשותם ודרכי הנחלתם 1948-1939**, רמת-גן: משרד הביטחון (2004).
* עדי שרצר, "צמיחתו ההיסטורית של החינוך הצבאי ומקומו של קצין החינוך בצה"ל", **מערכות** 483 (2019), עמ' 55-59.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הצבא האדום
חוג'אלי

**חוג'אלי** (באזרית: **Xocalı**) היא עיירה ומחוז באזור נגורנו קרבאך של אזרבייג'ן. בפברואר 1992, במהלך מלחמת נגורנו-קרבאך, התחולל בעיירה טבח הידוע כטבח חוג'אלי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נגורנו קרבאך
קטגוריה:אזרבייג'ן: ערים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:ערי רפאים
דולומיט (מינרל)

**דולומיט** הוא מינרל נפוץ הבנוי מפחמה (קרבונט) של סידן ומגנזיום והוא גם שמו של סוג סלע המשקע (דולומיט) הבנוי בעיקר ממינרל זה. הדולומיט דומה פיזית לקלציט אך קיימים בין המינרלים כמה הבדלים
*הדולומיט קשה מקלציט. דרגת הקושי של הקלציט היא 3 על פי סולם מוס בעוד שדרגת הקושי של המינרל דולומיט היא 4-3.5.
*הגוון של הדולומיט לרוב כהה יותר מהגוון של קלציט.
*קלציט תוסס בחומצת מלח, גם כשהחומצה קרה וריכוזה נמוך. דולומיט יתסוס רק אם נחמם את החומצה או נכתוש את הסלע.
*המרקם הגבישי של הדולומיט גס יותר מזה של הקלציט. עקב כך, גבישי הדולומיט מנצנצים בשמש. (יש הנוהגים לקרוא בשל כך לסלע הדולומיט, דולומיט סוכרי).

המינרל והסלע קרויים על שמו של החוקר הצרפתי דאודה דה דולומייה (1801-1750) שבשנת 1791 זיהה את הסלע לראשונה באלפים של טירול.

## בעיית הדולומיט
קיימת אי־ודאות משמעותית לגבי הסיבה להיווצרות הדולומיט. מרבצים עבים של דולומיט, לעיתים של מאות מטרים מצויים בחתכים גאולוגיים, אך המינרל נדיר למדי בשכבות מודרניות. לעובדה זו מתייחסים כאל "בעיית הדולומיט". דולומיט מהווה כ-10% מכל סלעי המשקע, כולל כאלו שנוצרו במקור על פני השטח. במעבדה הצליחו ליצור דולומיט רק בטמפרטורה העולה על 100 מעלות, ועם זאת נראה כי רוב הדולומיט המופיע בחתכים של סלעים נוצר דווקא בטמפרטורות נמוכות. נראה כי הטמפרטורה הגבוהה מזרזת את תנועת היונים של הסידן והמגנזיום כך שהם מוצאים את מקומם במבנה המסודר של סריג הגביש בתוך זמן סביר. עובדה זו מרמזת כי ייתכן שהעדר הדולומיט מסלעים הנוצרים כיום נובע מגורמים קינטיים.

עם זאת, תחת תנאים מיוחדים, נוצר דולומיט גם כיום. דולומיט בתהליכי היווצרות אותר בימות המלוחות של אזור קורנוג שבאוסטרליה הדרומית, במפרץ הפרסי ובאזור ריו דה ז'ניירו בלגונות רדודות שהקשר שלהם לים הפתוח רופף ולכן נוצרת תמלחת מרוכזת בשל ההתאדות. דולומיט מסוג זה קרוי דולומיט סינגנטי. גבישי דולומיט נוצרים גם במשקעים על קרקעית אזורים עמוקים בים מקום בו תכולת החומר האורגני גבוהה. דולומיט מסוג זה מכונה דולומיט אורגנוגני.

אחד ההסברים המקובלים לבעיית הדולומיט היא שהמינרל מתחיל כקלציט או ארגוניט היוצרים אבן גיר ואז כשתמיסות עשירות במגנזיום שוטפות את הסלע מוחלף הקלציט בדולומיט, תהליך הקרוי דולומיטיזציה.

## שימושים
הדולומיט משמשת כאבן לקישוט וכחומר גלם לייצור מלט, כחצץ לבניין וללבנים חסינות אש. לעיתים משתמשים בדולומיט כתחליף לקלציט בתהליך יצור ברזל ופלדה לשם סילוק זיהומים. 

## קישורים חיצוניים

*דולומיט באתר webmineral
* 

קטגוריה:מינרלים קרבונטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלי מגנזיום
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:סידן