אדוארד יאנג

**יאנג דה-צ'אנג** (בסינית: **楊德昌;** בפין-יין: **Yáng Déchāng**) הידוע בשם **אדוארד יאנג**, היה במאי קולנוע טייוואני-אמריקאי. יאנג נחשב לאחד הבמאים הבולטים בתעשיית הקולנוע של טייוואן וממובילי תנועת "הקולנוע הטייוואני החדש"  יחד עם הו סיאו-הסיין. זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן בשנת 2000 עבור סרטו "אחת ושתיים" (Yi Yi).

## ביוגרפיה
יאנג נולד בשאנגחאי לזוג בנקאים. בעקבות תבוסת הקוומינטנג במלחמת האזרחים בסין משפחתו ברחה בשנת 1949 לטאיוואן והוא גדל בעיר טאיפיי. כשבגר, החל ללמוד בטאיוואן הנדסת חשמל לתואר ראשון ובמסגרת התואר השני הוא עבר ללמוד בפלורידה. יאנג גדל על סרטיהם של פדריקו פליני ורובר ברסון וחלם לעסוק בקולנוע, אך ויתר על כך כדי להתמקד בלימודי התואר שלו. לאחר שסיים את התואר ניסה יאנג להתחיל לימודי קולנוע, אך ויתר על כך לאחר שהלימודים במכללה שבחר לא התאימו לו, והחל לעבוד במעבדת מחקר שהוקדשה לעבודות הגנה הכוללות מיקרו-מחשבים בסיאטל.

במהלך עבודתו בסיאטל נתקל יאנג בסרטו של ורנר הרצוג, "אגירה, זעם האל". צפייה זו הציתה מחדש את אהבת הקולנוע של יאנג והוביל אותו לצפות ביצירות קולנועיות רבות מכל רחבי העולם. יאנג התרשם במיוחד מיצירותיו של הבמאי מיכלאנג'לו אנטוניוני, והשפעתו של אנטוניוני ניכרת בכל סרטיו.

בשנת 1980 חזר יאנג לטאיוואן והחל להשתלב בתעשייה הקולנועית. הוא ביים פרק לסדרת טלוויזיה וסרט קצר לפני סרטו הארוך העלילתי הראשון, That" Day, on the Beach", שהיה גם הסרט הראשון שצילם הצלם כריסטופר דויל (דויל עבד מאוחר יותר עם הבמאי וונג קאר-וואי על רבים מסרטיו). סרטו הבא של יאנג, "סיפור טאיפיי", נחשב לאחת מעבודותיו הטובות ביותר. בסרט מככב חברו של יאנג, הבמאי המפורסם הו סיאו-הסיין, ששניהם נחשבים למובילי תנועת הגל החדש בקולנוע הטאיוואני. לצדו של הו כיכבה בסרט הזמרת צאי צ'ין, לעתיד אשתו של יאנג.

סרטיו הבאים של יאנג התמקדו כולם בחברה העירונית בטאיוואן. סרטו "Terrorizers" משנת 1987 זכה בפרס נמר הכסף בפסטיבל לוקרנו ובפרס סאת'רלנד של מכון הסרטים הבריטי. שני סרטיו המוכרים ביותר הם יום קיץ בהיר יותר (1991) ואחת ושתיים (Yi Yi) (2000). שניהם נחשבים ליצירות מופת ולשניים מהסרטים שאינם דוברי אנגלית הגדולים ביותר בכל הזמנים. "אחת ושתיים" אף זיכה את יאנג בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן, וזכה בפרס איגוד המבקרים האמריקני לסרט הטוב ביותר, מה שהפך אותו לסרט האסייתי השני אי פעם שזוכה בפרס, אחרי ראן של הבמאי אקירה קורוסאווה.

יאנג תכנן לביים סרט אנימציה בשיתוף פעולה עם ג'קי צ'אן, אך מותו בטרם עת מנע מהפרויקט לצאת לפועל.

## סגנון
סרטיו של יאנג מאופיינים בחוסר בתצלומי תקריב, מצלמה קבועה, טייקים ארוכים וצילומי נוף עירוני. מאפיין משותף נוסף לכל סרטיו של יאנג הוא עלילות מורכבות ומבלבלות שאינן ניתנות לסיכום או להסבר מהיר. לכל אחד מסרטיו יש קושי ועומק הדורשים צפיות מרובות כדי לנתחם ולהבינם. סרטיו של יאנג תמיד מתרחשים בערי טאיוואן ומנסים לחקור את החברה הטאיוואנית על שלל גווניה, ובפרט את מעמד הביניים, וכיצד השינויים בחברה משפיעים עליו. בנוסף, סרטיו של יאנג חוקרים מגוון נושאים כמו היחס בין המודרנה למסורת, והיחס בין האמנות לבין המסחריות והמרדף אחרי הכסף. בשל נטייתו הברורה של יאנג לקולנוע אומנותי, מרבית סרטיו (מלבד "אחת ושתיים") לא זכו להצלחה מסחרית נרחבת, והוא נותר מוכר פחות מעמיתיו הו סיאו-הסיין והבמאי הצעיר מהם שנחשב לבמאי הטאיוואני המוכר ביותר, אנג לי. יאנג אף חשב שהפצת סרטים באופן מסחרי ימשיכת הקהל אל אולמות הקולנוע הוא דבר שמחוץ לשליטתו.

סגנונו הייחודי של יאנג הושפע מקולנוענים רבים, ביניהם יסוג'ירו אוזו, מיכלאנג'לו אנטוניוני, ורנר הרצוג ועוד. בשנת 1993 פרסם יאנג את ארבעת הסרטים האהובים עליו שהשפיעו על יצירתו יותר מכל:
* נוסטלגיה (אנדריי טרקובסקי)
* קטיפה כחולה (דייוויד לינץ')
* My American Uncle (אלן רנה)
* אגירה, זעם האל (ורנר הרצוג)

חלק מסרטיו של יאנג, דוגמת "סיפור טאיפיי" ו-"יום קיץ בהיר יותר", לא הופצו ונשמרו כראוי ככל שהשנים עברו, והם שוחזרו ונשמרו מחדש במסגרת "פרויקט הקולנוע העולמי"  של הבמאי מרטין סקורסזה והוצאת קריטריון. מטרת הפרויקט הוא לשמר סרטי קולנוע משמעותיים מרחבי העולם הנמצאים בסכנת כיליון מחמת חוסר ההיכרות של הקהל הרחב עם אותם סרטים ובשל כך חוסר שימורם כראוי, או מסיבות אחרות כמו בעיות צנזורה או החרמות פוליטיות.

## חיים אישיים
יאנג היה נשוי לזמרת צאי צ'ין משנת 1985 עד גירושיהם בשנת 1995. לאחר מכן הוא נישא לפסנתרנית קיילי פנג, ונולד להם בן בשם שון.

יאנג אובחן כחולה בסרטן המעי הגס בשנת 2000, זמן קצר לאחר זכייתו בפרס בפסטיבל קאן. על מנת לקבל טיפול הולם, הוא עבר להתגורר בבוורלי הילס וקיבל אזרחות אמריקאית. יאנג מת מהמחלה בביתו, בשנת 2007.

## פילמוגרפיה כבמאי
* 1981 – Duckweed (פרק בשני חלקים במיני סדרה)
* 1982 – In Our Time (סרט קצר)
* 1983 – That Day, on the Beach
* 1985 – סיפור טאיפיי 
* 1986 – Terrorizers 
* 1991 – יום קיץ בהיר יותר
* 1994 – A Confucian Confusion
* 1996 – Mahjong 
* 2000 – אחת ושתיים (Yi Yi)

## קישורים חיצוניים

* הבלבול הזה שאנחנו חיים, בעלון "כתב עת לענייני קולנוע", עמ' 36, בהוצאת סינמטק תל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007