חוות כנרת

שמאל|ממוזער|250px|חוות כנרת
[שמאל|ממוזער|250px|פנים מבנה ה[חאן (מבנה)|חאן המקורי באתר, ומיטת הבידוד לחולים]]
שמאל|ממוזער|250px|חוות כנרת, לפני העלייה לעין גב
**חוות כנרת** (או **חצר כנרת**) היא חווה חקלאית שהוקמה ב-1908 על חוף ימת כנרת בחלק הדרומי-מערבי. ההקמה בוצעה על ידי המשרד הארצישראלי של ההסתדרות הציונית, על פי הצעת מנהלו, ארתור רופין, על מנת להכשיר פועלים יהודים לעבודה חקלאית ובניין לשם התיישבות קבע.

בוגרי החווה היו להוגי הדעות והמייסדים של מפעלי ההתיישבות המגוונים בתקופת העלייה השנייה ותנועת העבודה: בה החלו הניסיונות להקמת הקבוצה, הקיבוץ והמושב (ממנה יצאו מתיישבי דגניה, קבוצת כנרת, נהלל, עין חרוד ועוד), היא הייתה למוקד התארגנות של פועלי הארץ, ובה הונחו היסודות למספר ארגונים אשר עצבו את פני המדינה שבדרך, כגון ההגנה, המשביר, תנובה וסולל בונה.

המקום הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.

## חוות לימוד של המשרד הארץ ישראלי 1912-1908
החווה הוקמה על חלק מאדמות דלייקה ואום ג'וני, שנרכשו ב-1905 על ידי פקיד יק"א, חיים מרגליות קלווריסקי. עקב ביקורת יק"א על הקניה הגדולה העביר קלווריסקי שליש מהאדמות לארתור רופין, שהחליט להקים על האדמות הללו חווה למטרת לימוד חקלאות. שמה של החצר ניתן לה על ידי ש"י עגנון ובכך השיב לימה את שמה המקראי. ב-1908 התיישבה במקום קבוצת פועלים (שמונה גברים ואישה אחת) בעיקר מרוֹמנְי שבאוקראינה והחלה את הבנייה במקום סביב חאן שסביבו ניתן היה לבנות ללא צורך בהיתר מיוחד. במקום הוקמו חדר אוכל, מחלבה, רפת, אורווה, לול, אסם ושובך יונים. מאוחר יותר הצטרפו אליהם פועלים אחרים של איגוד פועלי הגליל. לאחר מכן נעשו גם ניסיונות של גידולים שונים, כשהמים נשאבו מ"בית המוטור" שהוקם על הירדן. מאוחר יותר באותה שנה חברים מיק"א ייסדו בסמוך לחווה את המושבה כנרת.

האגרונום משה ברמן התמנה למנהל החווה מטעם המשרד הארצישראלי והוא שכנע קבוצת פועלים עבריים, שקודם לכן עבדה איתו בבן שמן, לעבד את אדמת כנרת. חברי הקבוצה מנו שמונה בחורים: צבי יהודה, אריה אברמסון, יוסף אלקין (אלקנה), ישראל בלוך, תנחום תנפילוב (שלשתם מהקומונה הרומאנית), גרשון גרינפלד (חׂרש), מ. טיומקין וישראל קורנגולד. אליהם הצטרפו בחורה אחת, שרה מלכין, וכן מזכירו של ברמן, הפייטן הצעיר ר' בנימין. בהמשך הגיעה לחווה קבוצה מפועלי רחובות בהנהגת בן ציון ישראלי, מאיר רוטברג ונח נפתולסקי ("שלישיית יחד"). בקבוצה זו הגיעה לראשונה לכנרת רחל בלובשטיין היא רחל המשוררת. ברמן חשב שכבר בשנה הראשונה יהיו רווחים אך בתום כשנה, ב-1909, החלה מתיחות בין ברמן לפועלים ושנת המשק הראשונה הסתיימה בהפסדים. חלק מפועלי רחובות ובהם "שלישיית יחד" וממש"י (מנחם שמואלי) עזבו את החווה ועברו לגור ולשמור ב"בית המוטור" עקב מתיחות זו. בשנת 1909 בעקבות סכסוך עם מנהל חוות כנרת, משה ברמן, ובהשפעת הצלחת הקולקטיב של סג'רה, החליט רופין לעשות ניסוי על אדמת אום ג'וני - להקים חווה שתימסר לניסיון לשנה לקבוצת פועלים שתנהל את המשק בכוחות עצמה ותעבד את האדמה על אחריותה. ועד החורש (קבוצת הפועלים) קיבל על עצמו לעבֵד את המקום בניהול עצמי וקרא לעצמם קבוצת כיבוש (עבודה), כך הונח היסוד לקבוצה הראשונה, שזכתה לכינוי "אם הקבוצות", דגניה. זו הוקמה ב-1910.

בפברואר 1911 פתחו הפועלים שנותרו בחווה בשביתה נגד ברמן, אותה ארגנו ברל כצנלסון ויוסף בוסל. רופין הגיע למקום והחליט לפטר את ברמן וכמו כן להחליף את כל צוות הפועלים. קבוצת הפועלים שהקימה בעצמה את המקום עזבה. לחווה הגיע האגרונום יואל גולדה וקבוצת פועלים חדשה. אך מצב החווה לא השתפר ורופין הגיע למסקנה שיש לשנות את גידול התבואה לגידול אחר. היחסים בין גולדה והפועלים השתפרו. בעיית החווה הייתה שאדמותיה הטובות נמסרו לדגניה, וברשותה נשארה אדמה פחות טובה.

ב-1910 פרסם ממש"י את מאמרו הידוע "שאלת הפועלת הגלילית" ובו הציע לראשונה להקים חווה מיוחדת להכשרת פועלות. מספר חודשים לאחר מכן, בשנת 1911, חכרה חנה מייזל שוחט שטח אדמה סמוך, על מנת להקים חווה לימודית בשם "חוות העלמות", להכשרת פועלות לעבודה חקלאית כדי שתוכלנה לעזור לבעליהן האיכרים או להתפרנס מחקלאות בכוחות עצמן. בחווה הקצו לה ולשש התלמידות הראשונות שני חדרים. כעבור שנה, מספר התלמידות גדל לכ-15. החוויות של רחל המשוררת מהחווה באו לידי ביטוי בשיריה. מבנה החווה הוחרם על ידי השלטון הטורקי במלחמת העולם הראשונה ולא נפתח מחדש בתום המלחמה.

בשנת 1912 החווה עברה לקבוצת עולים מארצות הברית בראשות אליעזר יפה, שנקראה "האיכר הצעיר", קבוצה זאת התפרקה לאחר פרק זמן קצר. בשנת 1913 עמדה החווה לקרוס כלכלית, לצורך הצלתה הזעיק רופין מכפר אוריה את בן ציון ישראלי וחבורתו, ובהם א.ד. גורדון, בן-ציון ישראלי ויוסף זלצמן. קבוצה זאת הגיעה לחווה ב-2 בנובמבר 1913 וייסדה בה את קבוצת כנרת שחבריה המשיכו להתגורר עוד שנים רבות בבנייני החווה לשעבר עד אשר הצטרפו אליהם בני העלייה השלישית ("קבוצת וילנה") שהיוו את רובה של הקבוצה שהתיישבה בסוף שנות ה-20 על הגבעה הסמוכה לבית המוטור מפני שחוות כנרת הייתה צרה מלהכיל קבוצה גדולה יחסית של חלוצים.

## החווה במלחמת העולם הראשונה ואחריה
בשנות מלחמת העולם הראשונה השלטון הטורקי גרש יהודים רבים מהגליל, וחלקם הגיעו לאזור החווה. הם עבדו בעבודות ציבוריות, בין היתר בבנייה ובסלילת כביש טבריה-צמח, שהיוו יסוד מקדים להקמת חברת "סולל בונה". עקב הרעב בארץ, יזמו מאיר רוטברג וברל כצנלסון איסוף תבואה בצריף מיוחד בחווה, חלוקתו לצרכנים ומכירת עודפים להסתדרות פועלי יהודה ברווח נמוך. צריף זה היתווה את הדרך לפיתוח רשת קמעונות לפועלים בשם "המשביר" שהחל לפעול ליד דגניה. בשנת 1919 נעשה ניסיון ליצור בחווה קבוצה גדולה בשם "קבוצת השישים", מאיחוד בין חברי הקבוצה הקיימת לבין הפועלים שעבדו מחוצה לה. כשנתיים לאחר מכן עזבו מרביתם למען ייסוד עין חרוד, שהיה הקיבוץ הראשון שהוקם במתכונת "הקבוצה הגדולה".

בכינוס של מפלגת "אחדות העבודה" בחווה ב-15 ביוני 1920, הוחלט על הקמת ארגון "ההגנה".

לאחר שהחווה ננטשה, הגיעה למקום ב-1922 קבוצת חלוצים מהעלייה השלישית בשם "קבוצת וילנה", בשל הצפיפות שנוצרה בחצר כנרת החלו דיונים על מציאת נקודה למקום קבע. בשנת 1929 החלו חברי קבוצת כנרת, שרובה בני העלייה השלישית להתיישב על הגבעה הסמוכה לבית המוטור לאחר ש"תימני כנרת" גורשו מהמקום. אל החווה עברו חברי קיבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר, שלימים הקימו את קיבוץ אפיקים, שקודם לכן עסקו בבניית נקודת הקבע של קבוצת כנרת. לאחר שחברי אפיקים עברו לנקודת הקבע שלהם, שהו בחווה חברי עין גב ומעגן לפני עלייתם להתיישבות.

## החווה לאחר הקמת המדינה
מ-1950 ועד ל-1974 שימשה החווה כבסיס צה"ל. לאחר מכן היא שוחזרה, הוכרזה כ"אתר שימור לאומי", ונפתחה במתכונתה הנוכחית ב-2007.

בשנות האלפיים, המקום משמש כמוזיאון וכמרכז חינוכי ערכי פתוח למבקרים.

## לקריאה נוספת

# "סיפורי קיבוצים" סיפורם של ארבעים קיבוצים, עורך זאב ענר הוצאת משרד הביטחון
* אתר קבוצת כנרת באינטרנט, אודות כנרת, תאריכים בתולדות קבוצת כנרת

מחקרים:
* מרגלית שילה, **חוות הלימוד של המשרד הארץ ישראלי 1908–1914, עבודת הסמכה בהדרכת פרופ' [[שמואל אטינגר]],** האוניברסיטה העברית, החוג להיסטוריה של ארץ ישראל, תשרי תשל"ז.
* גרשון גרא, **חצר כנרת ואנשיה**. אוסף מקורות וסיפורה של חצר כנרת.
* מוקי צור, תאיר זבולון וחנינא פורת, **כאן על פני האדמה**. קטעי מקורות וסיפור ראשיתו של הקיבוץ, קטעים ממכתבים, מסמכים וסיפורים מהעלייה השנייה ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה.
* מרדכי נאור, כנרת - החווה והחצר - מערש ההתיישבות לאתר שימור, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
* ברכה חבס, עורכת בהשתתפות אליעזר שוחט, **ספר העלייה השנייה**, תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ז.
* ברכה חבס, **החצר והגבעה**, תולדות קבוצת כנרת מראשיתה. הוצאת עם עובד, 1968

סיפורים ושירים:
* שולמית לפיד, **[[חוות העלמות#הספר חוות העלמות|חוות העלמות]]**. רומן המספר על חייה של צעירה העובדת בחווה.
* רחל בלובשטיין, **[[שירת רחל (ספר)|שירת רחל]]**. אוסף שירים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* חצר כנרת שלנו, יומן הרשת של צוות חצר כנרת
* חצר כנרת, אתר המשרד להגנת הסביבה
* 
* 
* זהבה חכם-גבאי: כנרת: ערכי עבר והווה וביטוים בפעילות חינוכית. אתרים-המגזין 6, (2016) עמוד 131-134 
*  '''חוות כנרת, מושבת כנרת וחוות העלמות, 1913''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הכנרת
כנרת
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
קטגוריה:עמק הירדן
קטגוריה:בתי ספר חקלאיים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:מוזיאונים במחוז צפון
קטגוריה:חוות ביישוב
קטגוריה:ישראל: אתרים לאומיים