תומאס לאב פיקוק

**תּוֹמַאס לַאב פִּיקוֹק** (באנגלית: **Thomas Love Peacock**; ) היה סופר, מחזאי ומשורר אנגלי, ופקיד בחברת הודו המזרחית הבריטית. הוא היה חבר קרוב של פרסי ביש שלי, והם השפיעו זה על יצירתו של זה. פיקוק כתב רומנים סאטיריים, שלכולם אותה מסגרת עלילתית: דמויות היושבות סביב שולחן ודנות ומבקרות את הדעות הפילוסופיות של התקופה.

## רקע והשכלה
ימין|ממוזער|250px|פיקוק בצעירותו
פיקוק נולד בוויימות', דורסט, בנם של סמואל פיקוק ואשתו שרה לאב, בתו של תומאס לאב, רב-חובל בדימוס של אוניית קו ב. אביו היה סוחר זכוכית בלונדון, שותף של מר פלאט, כנראה . פיקוק עבר עם אימו להתגורר עם משפחתה ב בשנת 1791, ובשנת 1792 עבר ללמוד בבית ספר שניהל ג'וזף האריס ויקס ב, שם שהה שש וחצי שנים.

אביו של פיקוק מת בשנת 1794 כשהיה ב"מצוקה כלכלית" והותיר קצבה שנתית קטנה. שירו הראשון הידוע של פיקוק היה שיר הספד על חבר ללימודים, שנכתב בהיותו בן עשר, ושיר נוסף על חופשת הקיץ שלו נכתב בהיותו בן שלוש עשרה. סביב אותה תקופה בשנת 1798 הוא נאלץ לקטוע את לימודיו במפתיע, ומאז ואילך היה אוטודידקט לחלוטין.

## תחילת הקריירה ונסיעות
בפברואר 1800 החל פיקוק לעבוד כפקיד בחברת לאדלו פרייזר, שהיו סוחרים ב. הוא התגורר עם אימו במתחם החברה. הוא זכה בפרס האחד עשר מכתב העת "Monthly Preceptor" על תשובה מחורזת לשאלה "איזה תחום לימוד מעשיר יותר - היסטוריה או ביוגרפיה?". הוא גם תרם לאותו כתב עת, מגזין לנוער שבתחרויותיו עוררו את התחרותיות של כמה נערים אחרים, ביניהם ,  ו. הוא החל לבקר ב והמשיך לעשות זאת במשך שנים רבות, כשהוא לומד בשקידה את מיטב הספרות ביוונית, לטינית, צרפתית ואיטלקית. בשנת 1804 וב-1806 פרסם שני כרכי שירה, "The Monks of St. Mark" (נזירי מרקוס הקדוש) ו-"Palmyra" (פלמירה). חלק מיצירות נעוריו של פיקוק הודפסו באופן פרטי על ידי סר הנרי קול.

בסביבות 1806 עזב את עבודתו בסיטי ובמהלך השנה ערך מסע רגלי בגפו בסקוטלנד. הקצבה שהותיר אביו פקעה באוקטובר 1806. בשנת 1807 חזר להתגורר בבית אמו בצ'רטסי. הוא היה מאורס לזמן קצר לפאני פוקנר, אך האירוסין בוטלו עקב התערבות קרובי משפחתה. חבריו, כפי שהוא רומז, סברו שאין זה ראוי שאדם כה חכם ישתכר כה מעט. בסתיו 1808 הוא הפך ל של סר , שפיקד על הצי מול פליסינגן עד סוף השנה שירת תחת קפטן אנדרו קינג על סיפון  במעגן הדאונס. חיבתו המוקדמת לים לא עזרה לו להשלים עם מציאות החיים בים. "כתיבת שירה", הוא אומר, "או עשיית כל דבר אחר שהוא רציונלי, בתופת הצפה הזו, היא כמעט בלתי אפשרית מבחינה מוסרית. הייתי מוכן לתת הכול כדי להיות בבית ולהקדיש את החורף לכתיבת קומדיה".

הוא אכן כתב פרולוגים ונאומים להופעות דרמטיות על סיפון האונייה. טעמו הדרמטי אז ובמשך תשע השנים הבאות בא לידי ביטוי בניסיונות לכתוב קומדיות ויצירות קלילות יותר, שכולן סבלו מהיעדר קלילות בדיאלוג ומעודף תקריות והומור מורכבים מדי. הוא עזב את ה"ונראבל" במרץ 1809 ב וטייל רגלית סביב  בקנט לפני שחזר הביתה לצ'רטסי. הוא שלח למוציא לאור שלו, אדוארד הוקהאם, שיר קטן על נהר התמזה שאותו הרחיב במהלך השנה ל-"The Genius of the Thames" (הרוח השומרת של התמזה). ב-29 במאי יצא למסע בן שבועיים כדי להתחקות אחר מהלך התמזה ממקורו ועד צ'רטסי, ובילה יומיים או שלושה באוקספורד.

פיקוק נסע לצפון ויילס בינואר 1810 שם ביקר ב והתיישב ב שב. במיינטוורוג נמשך לבתו של הכומר, ג'יין גריפית', שאליה התייחס כ"נימפה מקרנארבונשייר". בתחילת יוני 1810, יצא לאור "Genius of the Thames". בתחילת 1811 עזב את מיינטוורוג כדי לצעוד הביתה דרך דרום ויילס. הוא טיפס על ה וביקר את אדוארד סקוט בבודטאלוג ליד . הוא גם ביקר את  ב. מסעו כלל את אבריסטווית' וגשר השטן בקרדיגיון. מאוחר יותר ב-1811, קצבתה של אימו פקעה והיא נאלצה לעזוב את צ'רטסי ועברה לקוטג' מורבן ב ליד  בעזרת כמה חברים. בשנת 1812 הם נאלצו לעזוב את קוטג' מורבן עקב בעיות בתשלום חשבונות לסוחרים.

## ידידות עם שלי
שמאל|ממוזער|250px|פרס ביש שלי
בשנת 1812 פרסם פואמה מורכבת נוספת, "The Philosophy of Melancholy" (הפילוסופיה של המלנכוליה), ובאותה שנה ערך היכרות עם שלי. הוא כתב בזיכרונותיו על שלי, ש"ראה את שלי לראשונה ממש לפני שנסע לטאניראלְט", שאליה המשיך שלי מלונדון בנובמבר 1812. , המוציא לאור של כל כתביו המוקדמים של פיקוק, היה אולי האחראי להיכרות. בספריית ההשאלה של הוקהאם השתמש שלי במשך שנים רבות, והוקהאם שלח את "The Genius of the Thames" לשלי. במכתב מהמשורר מ-18 באוגוסט 1812, הוא מהלל את מעלותיה השיריות של היצירה, ובאותה מידה של הגזמה מגנה את מה שחשב כפטריוטיות המוטעית של המחבר. פיקוק ושלי הפכו לחברים, ופיקוק השפיע על גורלו של שלי גם לפני וגם אחרי מותו.

בחורף 1813 התלווה לשלי ולאשתו הראשונה הארייט לאדינבורו. פיקוק חיבב את הארייט, ובזקנתו הגן על המוניטין שלה מפני השמצות שהפיצה ג'יין, ליידי שלי, כלתה של אשתו השנייה של שלי, מרי.

בשנת 1814 פרסם בלדה סאטירית, "Sir Proteus" (סר פרוטאוס), שהופיעה תחת שם העט ".P. M. O'Donovan, Esq" (מר פ. מ. אודונובן). שלי פנה אליו במהלך הסערה הנפשית שקדמה לפרידתו מהארייט. לאחר ששלי נטש את הארייט, הפך פיקוק למבקר כמעט יומיומי במהלך חורף 1814–1815 אצל שלי ומרי גודווין (לימים מרי שלי), במעונם בלונדון. בשנת 1815 הצטרף למסעם אל מקור נהר התמזה. "הוא נראה", כותב צ'ארלס קלרמונט, אחיה החורג של מרי גודווין וחבר בקבוצה, "כאדם בעל נטיות בטלניות; ואכן, הוא מצהיר על כך במפורש בקיץ; הוא מודה שאינו מסוגל להשקיע את עצמו בלימודים, וחושב שמועיל לו יותר כאדם להתמסר כליל ליופייה של העונה כל עוד היא נמשכת; הוא היה מאושר רק כאשר שהה בחוץ מהבוקר עד הלילה". בהגיע ספטמבר 1815, כאשר שלי קבע את מושבו בבישופסגייט, ליד וינדזור, פיקוק התיישב ב.

פיקוק כתב את הנובלה "Headlong Hall" (אחוזת הדלונג הול) ב-1815, והספר יצא לאור בשנה שלאחר מכן. ביצירה זו מצא את התחום האמיתי לכישרונו הספרותי ברומן הסאטירי, השזור בשירים ליריים מענגים, ארוטיים, נרטיביים או חברותיים.

במהלך חורף 1815–1816 צעד בקביעות לבקר את שלי בבישופסגייט. שם פגש את , ו"החורף היה כולו באווירה יוונית (Atticism). לימודינו היו בלעדית ביוונית". בשנת 1816 נסע שלי מעבר לים, ונראה שעל פיקוק הוטלה המשימה למצוא למשפחת שלי מעון חדש. הוא שיכן אותם קרוב לביתו בגרייט מארלו. הוא קיבל קצבה משלי לזמן מה, ונדרש להרחיק פולשים לא קרואים מבית משפחת שלי מכניסי האורחים. שלי התייעץ עמו בנוגע לשינויים ביצירתו "Laon and Cythna" (לאון וסית'נה), והתלהבותו של פיקוק מהשירה היוונית כנראה השפיעה במידת מה על יצירתו של שלי. ניתן למצוא את השפעתו של שלי על פיקוק בפואמה של האחרון "Rhododaphne, or the Thessalian Spell" (רודודפנה, או הכישוף התסלי), שפורסמה ב-1818, ושלי כתב עליה ביקורת מהללת. פיקוק כתב בזמן זה גם את הרומנים הסאטיריים "Melincourt" (מלינקורט) שפורסם ב-1817 ו-"Nightmare Abbey" (מנזר הסיוטים) שפורסם ב-1818. שלי עזב סופית לאיטליה, והסכמת החברים להתכתבות הדדית הניבה את מכתביו התיאוריים המרהיבים של שלי מאיטליה, שאלמלא כן אולי לא היו נכתבים לעולם.

פיקוק אמר לשלי ש"הוא לא מצא את הקיץ המבריק הזה", של 1818, "נוח במיוחד למאמץ אינטלקטואלי"; אך לפני שחלף לחלוטין "נהרות, טירות, יערות, מנזרים, נזירים, עלמות, מלכים ושודדים רקדו כולם לפניי כמו בנשף מסכות". הוא כתב באותו זמן את הרומנסה שלו "Maid Marian" (העלמה מריאן) שאותה השלים למעט שלושת הפרקים האחרונים.

## חברת הודו המזרחית
[שמאל|ממוזער|250px|בניין המטה של בית הודו המזרחית ברחוב לידנהול, [לונדון, שנת 1817.]]
בתחילת 1819 זומן במפתיע ללונדון לתקופת ניסיון בחברת הודו המזרחית הבריטית, שהייתה זקוקה לתגבור צוותה באנשים מוכשרים. הם זימנו לשירותם במשרד הבוחן את ג'יימס מיל ושלושה נוספים. פיקוק נכלל בהמלצתו של פיטר אובר, ההיסטוריון של החברה, שאותו הכיר מבית הספר, אם כי כנראה לא כחבר לספסל הלימודים. הבחינות שעבר זכו לשבח, "שום דבר לא מיותר ושום דבר לא חסר". ב-13 בינואר 1819, כתב מרחוב יורק 5, קובנט גארדן:.

ב-1 ביולי 1819 ישן לראשונה בבית ברחוב סטמפורד 18, בלקפריירס אשר "כפי שאפשר לצפות מרפובליקני, הוא ריהט אותו בהידור רב". אימו המשיכה לגור איתו ברחוב סטמפורד.

בשנת 1820 תרם ל"ספר הכיס הספרותי" של אולייר וכתב את "The Four Ages of Poetry" (ארבעת עידני השירה), שהאחרון בהם טען כי הרלוונטיות של השירה מסתיימת בגלל המדע, טענה שעוררה את ה-"Defence of Poetry" (סנגוריה על השירה) של שלי. החובות הרשמיים בבית הודו עיכבו את השלמתו ופרסומו של "Maid Marian" (העלמה מריאן), שהחל ב-1818, עד 1822, וכתוצאה מהעיכוב נחשב כחיקוי ל"אייבנהו", אף על פי שכתיבתו למעשה קדמה לרומן של סקוט. הספר עובד במהרה למחזה בהצלחה רבה על ידי , ותורגם לצרפתית ולגרמנית. משכורתו של פיקוק עמדה כעת על 1,000 ליש"ט לשנה, וב-1823 רכש מעון כפרי בלואר האליפורד, קרוב ל שבמידלסקס, שנבנה משני קוטג'ים ישנים, שם יכול היה לספק את אהבתו לתמזה, שהייתה חזקה כמו התלהבותו מהספרות הקלאסית. בחורף 1825–1826 כתב את "Paper Money Lyrics and other Poems" (מילות שטרות כסף ושירים אחרים) "בעיצומה של קדחת כלכלית, מאלו שהמבנה העדין של כסף-נייר נדבק בהן באופן מחזורי". בתקופתו המוקדמת במשרד הודו הוא כתב מעט מלבד ביקורות אופרה שתרם בקביעות לכתב העת , ומאמרים אקראיים ב או ב.

פיקוק הפגין יכולת רבה בעסקים ובניסוח מסמכים רשמיים. בשנת 1829 החל להקדיש תשומת לב לניווט ספינות קיטור, וחיבר תזכיר עבור משלחת נהר פרת של גנרל צ'סני, שזכה לשבחים הן מצד צ'סני והן מצד לורד אלנבורו. הוא התנגד להפעלת ספינות קיטור בים סוף, כנראה מתוך התחשבות באינטרסים המשוערים של החברה. בשנת 1829 פרסם את "The Misfortunes of Elphin" (תלאותיו של אלפין) המבוסס על מסורות ולשיות, וב-1831 את הרומן "Crotchet Castle" (טירת קרוצ'ט), הבוגר והאופייני ביותר מכל יצירותיו. הוא הושפע עמוקות ממות אימו ב-1833 ואמר בעצמו שמעולם לא כתב דבר מתוך עניין לאחר מכן.

פיקוק הופיע לעיתים קרובות בפני ועדות פרלמנטריות כנציג החברה. בתפקיד זה בשנת 1834, התנגד לתביעתו של ג'יימס סילק בקינגהאם לפיצוי על גירושו מאיי הודו המזרחית, וב-1836, בלם את מתקפת סוחרי ליברפול ויצרני צ'שייר על מונופול המלח ההודי. בשנת 1836 הכתירה הקריירה הרשמית שלו את מינויו כבוחן הראשי של התכתובת ההודית, כיורשו של ג'יימס מיל. המשרה הייתה כזו שיכולה להיות מאוישת רק על ידי אדם בעל יכולת עסקית איתנה וכישרון יוצא דופן בניסוח מסמכים רשמיים: והדרך שבה פיקוק מילא את חובותיו, כך מאמינים, לא נפלה בהשוואה לקודמו המכובד או ליורשו המפורסם עוד יותר, ג'ון סטיוארט מיל. בשנת 1837 הופיע "Paper Money Lyrics and other Poems" (מילות שטרות כסף ושירים אחרים) שממנו הודפסו רק מאה עותקים. גם בשנת 1837, "Headlong Hall" (הדלונג הול), "Nightmare Abbey" (מנזר הסיוטים), "Maid Marian" (העלמה מריאן) ו-"Crotchet Castle" (טירת קרוצ'ט) הופיעו יחד ככרך 57 של "הרומנים הסטנדרטיים של בנטלי". במהלך השנים 1839 ו-1840 פיקח פיקוק על בנייתן של ספינות קיטור מברזל שהקיפו את הכף, ולקח חלק במלחמת סין.

עיסוקו של פיקוק היה בעיקר בפיננסים, מסחר ועבודות ציבוריות.

הוא כתב שיר על "A Day at the India Office" (יום במשרד הודו):
:משעה עשר עד אחת עשרה, אוכלים ארוחת בוקר לשבעה;
:מאחת עשרה עד צהריים, חושבים שהגעתם מוקדם מדי;
:משתים עשרה עד אחת, חושבים מה צריך להיעשות;
:מאחת עד שתיים, לא מוצאים מה לעשות;
:משתיים עד שלוש, חושבים שזה יהיה
:שעמום גדול מאוד להישאר עד ארבע.

בסביבות 1852, לקראת סוף שירותו בבית הודו, שב אליו המרץ, או שמא התפנה לו הזמן, לעסוק בכתיבה, והוא החל לתרום ל שבו הופיעו "Horæ Dramaticæ" (שעות דרמטיות) המשעשע והמלומד שלו, שחזור של "Querolus" (המתלונן), קומדיה רומית כנראה מתקופתו של דיוקלטיאנוס, וכן זיכרונותיו משלי.

## שלהי חייו
שמאל|ממוזער|250px|מבט במעלה נהר התמזה מלואר האליפורד
שמאל|ממוזער|250px|פיקוק בזיקנתו
פיקוק פרש מבית הודו ב-29 במרץ 1856 עם פנסיה נדיבה. בפרישתו כמעט שלא עזב את האליפורד ובילה את חייו בין ספריו, ובגינה, שבה הפיק הנאה רבה, ועל נהר התמזה. בשנת 1860 עדיין הפגין מרץ עם פרסומו במגזין פרייזר של "Gryll Grange" (גריל גריינג'), הרומן האחרון שלו. באותה שנה הוסיף את הנספח של מכתבי שלי. כתביו האחרונים היו שני תרגומים, הקומדיה "Gl' Ingannati" (המרומים), שהוצגה בסיינה ב-1861 ו-"Ælia Lælia Crispis" (איליה לאליה קריספיס) שמהדורה מוגבלת שלה הופצה ב-1862.

פיקוק נפטר בלואר האליפורד ב-23 בינואר 1866, מפציעות שנגרמו בשריפה שבה ניסה להציל את ספרייתו, ונקבר בבית הקברות החדש בשפרטון.

נכדתו זכרה אותו במילים אלו:

סר  כתב עליו:

 תיאר את פיקוק ב כ:

## משפחה
פיקוק נשא לאישה את ג'יין גריפית' ב-1820. בשיר "Letter to Maria Gisborne" (מכתב למריה גיסבורן) שלו, שלי התייחס לג'יין כ"האנטילופה הסנואודונית הלבנה כחלב". לפיקוק היו ארבעה ילדים, בן בשם אדוארד שהיה חותר אלוף, ושלוש בנות. אחת מהן, מרי אלן, נישאה לסופר ג'ורג' מרדית' כבעלה השני, באוגוסט 1849. רק בנו שרד אחריו, וגם הוא לפחות משנה, אך הוא הותיר כמה נכדים. ג'יין פיקוק מתה ב-1865.

## יצירותיו
מקומו של פיקוק עצמו בספרות הוא בראש ובראשונה זה של סאטיריקן. העובדה שהוא בכל זאת היה המועדף רק על מעטים נובעת בחלקה מהאיכות האינטלקטואלית הגבוהה של יצירתו, אך בעיקר מחוסר הכישורים הרגילים של סופר רומנים, יומרה שאותה הוא דוחה לחלוטין. אין לו עלילה, מעט עניין אנושי, ואין שרטוט עקבי של דמויות. דמויותיו הן בובות על חוט גרידא, או במקרה הטוב, התגלמויות של תכונות מופשטות כמו חן או יופי, אך מתוארות בצורה יפהפייה.

הקומדיה שלו משלבת את הסגנון הגותי המדומה עם זה של אריסטופאנס. הוא סובל מחסרונותיו של מחזאי זה, ואף שאינו נועז כמותו בהמצאה או חופשי בשימוש בהומור מיני, הוא חולק רבות ממעלותיו. אהבתו האינטלקטואלית הגדולה ביותר היא ליוון העתיקה, כולל יצירות מאוחרות ושוליות כגון "דיוניסיאקה" של נונוס; לרבות מדמויותיו ניתנים שמות המהווים משחקי מילים הלקוחים מיוונית כדי להעיד על אישיותן או הפילוסופיה שלהן.

הוא נטה להמחיז היכן שסופרים מסורתיים סיפרו; הוא מתעניין יותר במשחק הגומלין של רעיונות ודעות מאשר ברגשות ותחושות; הנפשות הפועלות שלו נוטות יותר להיות מורכבות מצוות של דמויות שוות פחות או יותר מאשר מגיבור או גיבורה בולטים ושלל דמויות עזר משניות; לרומנים שלו יש נטייה להתקרב לחוקי התיאטרון הקלאסי, עם מעט שינויי סצנה ומעט, אם בכלל, עלילות משנה; הרומנים שלו הם רומנים של שיחה ולא רומנים של פעולה; למעשה, פיקוק מתעניין הרבה יותר במה שדמויותיו אומרות זו לזו מאשר במה שהן עושות זו לזו, עד כדי כך שהוא לעיתים קרובות מציג פרקים שלמים מהרומנים שלו בצורת דיאלוג. הדיאלוג "המשתה" של אפלטון הוא האב הקדמון הספרותי של יצירות אלו, דרך  של אתנאיוס, שבו השיחה נוגעת פחות לנושאים פילוסופיים נשגבים ויותר לאיכויות של ארוחת דגים טובה.

### רומנים

* *Headlong Hall* (published 1815 but dated 1816) [revised slightly, 1837]
* *Melincourt* (1817)
* *Nightmare Abbey* (1818) [revised slightly, 1837]
* *Maid Marian* (1822)
* *The Misfortunes of Elphin* (1829)
* *Crotchet Castle* (1831) [revised slightly, 1837]
* *Gryll Grange* (1861) [serialised first during 1860]


### שירה

* *The Monks of St. Mark* (1804)
* *Palmyra and other Poems* (1805)
* *The Genius of the Thames: a Lyrical Poem* (1810)
* *The Genius of the Thames Palmyra and other Poems* (1812)
* *The Philosophy of Melancholy* (1812)
* *Sir Hornbook, or Childe Launcelot's Expedition* (1813)
* *Sir Proteus: a Satirical Ballad* (1814)
* *The Round Table, or King Arthur's Feast* (1817)
* *Rhododaphne: or the Thessalian Spirit* (1818)
* *Paper Money Lyrics* (1837)
* "The War-Song of Dinas Vawr" (in *The Misfortunes of Elphin*, 1829)


### מסות

* *The Four Ages of Poetry* (1820)
* *Recollections of Childhood: The Abbey House* (1837)
* *Memoirs of Shelley* (1858–62)
* *The Last Day of Windsor Forest* (1887) [composed 1862]
* *Prospectus: Classical Education*


### מחזות

* *The Three Doctors*
* *The Dilettanti*
* *Gl'Ingannati, or The Deceived* (translated from the Italian, 1862)


### רומנים וסיפורים בלתי גמורים

* *Satyrane* (c. 1816)
* *Calidore* (c. 1816)
* *The Pilgrim of Provence* (c. 1826)
* *The Lord of the Hills* (c. 1835)
* *Julia Procula* (c. 1850)
* *A Story Opening at Chertsey* (c. 1850)
* *A Story of a Mansion among the Chiltern Hills* (c. 1859)
* *Boozabowt Abbey* (c. 1859)
* *Cotswald Chace* (c. 1860)


## לקריאה נוספת

* Joukovsky, N. A. (ed.) *The Letters of Thomas Love Peacock* (Oxford: Oxford University Press, 2001) [ (vol. 1), 0198186339 (vol. 2)]. The first volume contains Peacock's correspondence from 1792 to 1827, and the second his correspondence from 1828 to 1866
* Burns, Bryan. *The Novels of Thomas Love Peacock* (Maryland: Rowman & Littlefield, 1985) 
* Butler, Marilyn. *Peacock Displayed: A Satirist in His Context* (London: Routledge & Kegan Paul, 1979)
* Campbell, Olwen W. *Thomas Love Peacock* (London: Arthur Barker, 1953) "The English Novelists" series
* Dawson, Carl. *His Fine Wit: A Study of Thomas Love Peacock* (London: Routledge & Kegan Paul, 1970)
* Felton, Felix. *Thomas Love Peacock* (London: Allen & Unwin, 1973)
* Freeman, A. M. *Thomas Love Peacock: A Critical Study* (London: Martin Secker, 1911)
* Helm, W. H. *Thomas Love Peacock* (London: Herbert & Daniel, 1911)
* Madden, Lionel. *Thomas Love Peacock* (London: Evans Bros., 1967) "Literature in Perspective" series
* Mills, Howard. *Peacock: His Circle and His Age* (Cambridge University Press, 1969)
* Mulvihill, James. *Thomas Love Peacock* (Boston: Twayne Publishing, 1987) "Twayne's English Authors" series
* Prance, Claude A. *The Characters in the Novels of Thomas Love Peacock, 1785-1866: With Bibliographical Lists* (Edwin Mellen Press, 1992)
* Priestley, J. B. *Thomas Love Peacock* (London: Macmillan, 1927); reprinted with introduction by J. I. M. Stewart (1966)
*Van Doren, Carl. *The Life of Thomas Love Peacock* (J. M. Dent & Sons, 1911)


## קישורים חיצוניים

* 
* 

* The Thomas Love Peacock Society.
* Works by Thomas Love Peacock in eBook form at Standard Ebooks
* [Works by or about Thomas Love Peacock](https://archive.org/search?query=((subject%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20Love%22%20OR%20subject%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20L.%22%20OR%20subject%3A%22Peacock%2C%20T.%20L.%22%20OR%20subject%3A%22Thomas%20Love%20Peacock%22%20OR%20subject%3A%22Thomas%20L.%20Peacock%22%20OR%20subject%3A%22T.%20L.%20Peacock%22%20OR%20subject%3A%22Peacock%2C%20Thomas%22%20OR%20subject%3A%22Thomas%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22Thomas%20Love%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22Thomas%20L.%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22T.%20L.%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22T.%20Love%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20Love%22%20OR%20creator%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20L.%22%20OR%20creator%3A%22Peacock%2C%20T.%20L.%22%20OR%20creator%3A%22Peacock%2C%20T.%20Love%22%20OR%20creator%3A%22Thomas%20Peacock%22%20OR%20creator%3A%22Peacock%2C%20Thomas%22%20OR%20title%3A%22Thomas%20Love%20Peacock%22%20OR%20title%3A%22Thomas%20L.%20Peacock%22%20OR%20title%3A%22T.%20L.%20Peacock%22%20OR%20title%3A%22Thomas%20Peacock%22%20OR%20description%3A%22Thomas%20Love%20Peacock%22%20OR%20description%3A%22Thomas%20L.%20Peacock%22%20OR%20description%3A%22T.%20L.%20Peacock%22%20OR%20description%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20Love%22%20OR%20description%3A%22Peacock%2C%20Thomas%20L.%22%20OR%20description%3A%22Thomas%20Peacock%22%20OR%20description%3A%22Peacock%2C%20Thomas%22)%20OR%20(%221785-1866%22%20AND%20Peacock))%20AND%20(-mediatype:software%29) at the Internet Archive
* Works by Thomas Love Peacock at LibriVox (public domain audiobooks)
* Thomas Love Peacock manuscript material, 1792-1863, held by the Carl H. Pforzheimer Collection of Shelley and His Circle, New York Public Library
* Poems by Thomas Love Peacock


## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:מחזאים בריטים
קטגוריה:מסאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1785
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1866