open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משפחת סימפסון – הסרט 2

**משפחת סימפסון – הסרט 2** (באנגלית: **Untitled The Simpsons Movie sequel**) הוא סרט קומדיה מונפש אמריקאי המבוסס על סדרת ההנפשה של רשת "פוקס", "משפחת סימפסון", שנוצרה על ידי מאט גריינינג. הסרט ישמש כהמשך עצמאי לסרט ההנפשה "משפחת סימפסון – הסרט" משנת 2007, מבלי להוות חלק ישיר מהסדרה הטלוויזיונית.

הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-3 בספטמבר 2027 בהפצת חברת "אולפני המאה ה-20".

## הפקה
### פיתוח
בשנת 2014 חשף הבמאי והמפיק ג'יימס ל. ברוקס כי חברת "פוקס המאה ה-20" פנתה אליו בבקשה להפיק סרט נוסף המבוסס על "משפחת סימפסון". עם זאת, הוא הבהיר כי באותה עת לא היו תוכניות ממשיות לכך, באומרו: "ביקשו מאיתנו לעשות את זה, אבל אנחנו לא שם – יש לנו הרבה דברים אחרים על הראש."

בדצמבר 2014, סמוך לשידור הפרק – "The Man Who Came to Be Dinner" – מתוך עונתה ה-26 של הסדרה, צייץ התסריטאי אל ג'ין בטוויטר כי הפרק, שהופק כבר בשנת 2012 ותוכנן לשידור בשנת 2013, עוכב ביוזמתו ובאישורו של ברוקס מאחר שנשקל לשמש כבסיס לסרט ההמשך, בשל אופיו ה"קולנועי". בהמשך הסביר ג'ין כי אחת ההתלבטויות המרכזיות הייתה החשש שהסרט החדש ייחשב "לא קנוני" ביחס לסדרה עצמה, וכי שימוש בפתרון של "מחיקת זיכרון" עלול לעורר ביקורת בקרב הצופים.

ביולי 2017, לציון עשור לצאת הסרט הראשון, מסרו ג'ין והבמאי דייוויד סילברמן כי סרט ההמשך נמצא בשלבים ראשוניים של פיתוח, אך הדגישו את העומס הכבד שהפקת הסרט הקודם הטילה על צוות ההנפשה כולו. ב-10 באוגוסט 2018 דווח רשמית כי הפקה של סרט המשך אכן יצאה לדרך. ביולי 2019 אמר יוצר הסדרה מאט גריינינג כי אין לו ספק שחברת וולט דיסני, שרכשה את "פוקס המאה ה-20" מוקדם יותר באותה שנה, תפיק סרט המשך בעתיד.

עם זאת, ביולי 2021 עדכן ג'ין כי השיחות בנושא נעצרו בשל מגפת הקורונה. במאי 2024 הביע תקווה לחידוש הפרויקט, באומרו: 

ב-29 בספטמבר 2025 הוכרז רשמית על תחילת הפקתו של סרט ההמשך.

## הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבתי הקולנוע ב-3 בספטמבר 2027. במקור, הסרט היה אמור לעלות לאקרנים ב-23 ביולי 2027 בהפצת "אולפני המאה ה-20", במועד שבו תוכנן תחילה לצאת סרט של "אולפני מארוול". תאריך ההפצה המקורי נחשף ב-29 בספטמבר 2025 באמצעות ערוצי המדיה החברתית הרשמיים, לצד כרזת-טיזר רשמית ראשונה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת סימפסון
קטגוריה:סרטי אנימציה של פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סרטי קומדיה מונפשים
נחל התנינים (שיר)

"**נחל התנינים**" הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחין נחום היימן, עיבדה נורית הירש וביצעה חוה אלברשטיין בשנת 1969. השיר נכתב עבור הסרט התיעודי הישראלי "המלחמה לאחר המלחמה" שביים מיכה שגריר, המתאר את החיים בארץ שלאחר מלחמת ששת הימים.

השיר מתאר בנוסטלגיה את געגועיו של מנור לנופי ילדותו, בהם זרם נחל התנינים למורדות הכרמל.

## שם השיר
השיר נקרא על שמו של **נחל תנינים**, ואהוד מנור בחר לצרף לשם השיר את ה הידיעה, כמקובל בשמות של נחלים אחרים.

במילות השיר לא נזכר שם הנחל, ואף לא המילה "נחל", והוא נכתב בגוף שני - כך שדומה שהפנייה היא אל הנחל עצמו.

## השיר במצעדי הפזמונים
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בחודשים ספטמבר עד אוקטובר 1969, והגיע בשיאו למקום השמיני ב-15 בספטמבר 1968.
## קישורים חיצוניים
* "נחל התנינים", באתר הספרייה הלאומית
* "נחל התנינים", באתר פזמונט
* 
* אקורדים לשיר, באתר Tab4u
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חוה אלברשטיין
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אהוד מנור
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום היימן
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:סינגלים בהוצאת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
קטגוריה:שירים על ארץ ישראל
קטגוריה:שירים על נוסטלגיה
אבנר קובורן

**אַבְּנֵר קובורן** (באנגלית: **Abner Coburn**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-30 של מדינת מיין במשך שנה מינואר 1863 עד ינואר 1864. קובורן, חבר המפלגה הרפובליקנית, שירת טרם כהונתו כמושל כחבר בית הנבחרים של מיין.

## ביוגרפיה
קובורן נולד בחווה בעיירה אולד קנאן (ששמה שונה מאוחר יותר לסקאוהיגון ) שבמחוז מיין במסצ'וסטס. הוא גדל על ברכי הפוריטניות ועבד בחוות משפחתו מגיל צעיר, מה שזיכה אותו במוניטין של אדם חרוץ במיוחד.

משפחת קובורן השתייכה למפלגה הפדרליסטית, והוא הצביע לראשונה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824 עבור ג'ון קווינסי אדמס. בהמשך הצטרף למפלגה הוויגית, ולאחר מכן נמנה בין מייסדי המפלגה הרפובליקנית במיין. קובורן כיהן שלוש שנים בבית הנבחרים של מיין לפני שנבחר למושל בשנת 1863. בתקופת כהונתו תמך בהעברת האסירים בבית הסוהר המדינתי של מיין לעבודה אצל קבלנים פרטיים, במקום שהמדינה תעסיק אותם בעצמה במפעלי ייצור.

קובורן היה לדמות בולטת בחיי החברה של סקאוהיגון: הוא שימש כנשיא בנק החיסכון המקומי, וכן כנשיא ומנהל של מסילת הרכבת המרכזית של מיין. בנוסף, עמד בראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת קולבי מ-1874 ועד מותו בשנת 1885. הוא היה הדוד של הסופרת לואיז הלן קובורן , ורבים מחפציו ההיסטוריים מוצגים בהווה ב"בית ההיסטוריה של סקאוהיגון", מוזיאון שייסדה שנים לאחר מותו.

קובורן הוריש כ-49,000 מטר רבוע לעיריית סקאוהיגון לשם הקמת פארק ציבורי, ו"פארק קובורן" נפתח בשנת 1907. לזכרו של המושל קובורן ולכבוד פועלו נקראה על שמו אוניית מפרשים.

## קישורים חיצוניים
* אבנר קובורן, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של מיין
קטגוריה:מושלי מיין
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי מדינות האיחוד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1803
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1885
סווטופלוק צ'ך

**סְוַוטוֹפְּלוּק צֶ'ךְ** (בצ'כית: **Svatopluk Čech**; ) היה סופר, עיתונאי ומשורר צ'כי.

## קורות חיים
צ'ך נולד ב. הוא למד בגימנסיה בפראג, לאחר מכן למד משפטים, ומאוחר יותר עבד בכתבי העת Květy, Lumír ו-Světozor.

יצירותיו מושפעות מאוד מ. הוא כתב בעיקר אפוסים עם דימויים ותיאורים רבים, שבהם הוא משתמש כדי להדגיש את זרימת הנרטיבים שלו. הוא מתאר את רגשות הבורגנות. הוא חוזר לעיתים קרובות אל העבר; חרוזיו הם פטריוטיים, והוא נאבק למען רעיונות דמוקרטיים וצדק חברתי.

שירו הראשון, "Husita na Baltu" (הוסיטי באזור הבלטי), פורסם באלמנך Ruch בשנת 1868. בדומה ליצירתו "Adamité" (אדמיים), הוא שואב השראה מהיסטוריה (מהמלחמות ההוסיטיות). שירו "Evropa" (אירופה, 1878) שואב השראה מהתנועות המהפכניות של התקופה, שירו "Slávie" (1882) מפיץ אידיאלים של אחדות סלאבית, שירו "Václav z Michalovic" (ואצלב ממיכאלוביצה, 1880) הוא מספר סיפור מהתקופה שלאחר קרב ההר הלבן ומתאר דיכוי דתי על ידי הישועים, ושירו "Lešetínský kovář" (הנפח מלֶשֶטין, 1883, הוחרם; 1899) מתאר בעיות חברתיות של תיעוש. שירו "Ve stínu lípy" ("בצל עץ הטיליה") הוא אפוס אידילי על חזרתו של בוהמי אל הכפר ואל הנוף הבוהמי – שיבה הביתה. במציאות, הוא מבוסס על זיכרונות הילדות של הסופר. ספרי השירה הלירית שלו, Jitřní písně (שירי בוקר, 1887) ו-Nové písně (שירים חדשים, 1888), משקפים את ההתעוררות הלאומית של העם הצ'כי, ומחזור שיריו Písně otroka (שירי עבד) משקף בעיות חברתיות.

יצירתו הידועה ביותר כיום היא סדרת רומנים סאטיריים, Výlety pana Broučka (מסעותיו של מר ברוצ'ק) (1888, 1889), ששניים מהם שימשו בסיס לאופרה של לאוש יאנאצ'ק, "מסעותיו של מר ברוצ'ק לירח ולמאה ה-15" (Výlet pana Broučka do Měsíce/Výlet pana Broučka do XV. Století). צ'ך עצמו מופיע כרוח רפאים במערכה השלישית של האופרה.

היחס של צ'ך ליהודים היה אמביוולנטי. מצד אחד הוא התייחס בכבוד ליהודים בתיאורים היסטוריים בשיריו "Adamité" (אדמיים) וב-"Sny palestýnské" (חלומות ארץ-ישראליים, 1872), אבל אל היהודי בן זמנו התייחס כמנצל המתעשר על חשבון הסלאבים כמו בסיפור "Člověk se zlatníkem v tobolce" (אדם עם מטבע זהב בארנקו) או בסיפור "Kandidát nesmrtelnosti" (מועמד לאלמוות).

גשר בפראג נושא את השם גשר סווטופלוק צ'ך (Most Svatopluka Čecha) לכבודו. כמו כן, רחובות מרובים בערים צ'כיות שונות נקראים על שמו.

סווטופלוק צ'ך נפטר בפראג ב-23 בפברואר 1908 בגיל 62. הוא נקבר בבית הקברות וישהראד בפראג.

ימין|ממוזער|200px|המצבה על קברו

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* Works by or about Svatopluk Čech at Wikisource


## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים צ'כים
קטגוריה:משוררים צ'כים
קטגוריה:עיתונאים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1846
קטגוריה:נפטרים ב-1908
אמדאוס (מיני-סדרה)

**אמדאוס** (באנגלית: **Amadeus**) היא מיני-סדרה בריטית, המבוססת על המחזה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר משנת 1979, שעובד לטלוויזיה על ידי ג'ו ברטון. הסדרה מגוללת גרסה בדיונית של חייהם של המלחינים וולפגנג אמדאוס מוצרט ואנטוניו סליירי, ונשענת גם על המחזה הקצר "מוצרט וסליירי" מאת אלכסנדר פושקין משנת 1830, ששימש השראה למחזהו של שאפר.

בתפקידים הראשיים מככבים ויל שארפ, גבריאל קריבי ופול בטאני. לצידם משתתפים אניי אוקורונקוו, לוסי קוהו, ג'ונתן אריס ורורי קיניר.

המיני-סדרה, שעלתה לשידור ב-21 בדצמבר 2025, היא עיבוד מצולם שני למחזהו של פיטר שאפר, לאחר סרטו המופתי של מילוש פורמן, "אמדאוס", משנת 1984.

## רקע עלילתי
בשנות ה-70 של המאה ה-18, וולפגנג אמדאוס מוצרט בן ה-25 מגיע לווינה שבאוסטריה ומבקש לבסס את מעמדו כמלחין עצמאי. בעיר הוא פוגש בזמרת צעירה – קונסטנצה וֶבֶּר, שלימים תהפוך לאשתו – ומתוודע למלחין החצר אנטוניו סליירי, יריבו לעתיד. מערכת היחסים בין שני המלחינים, הנעה בין הערצה לקנאה הרסנית (מצידו של סליירי), עומדת במרכז הסדרה.

## צוות הדמויות והשחקנים
* ויל שארפ – **[[וולפגנג אמדאוס מוצרט]]**
* פול בטאני – **[[אנטוניו סליירי]]**
* גבריאל קריבי – **[[קונסטנצה מוצרט]]**
* רורי קיניר – **[[יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה|הקיסר יוזף השני]]**
* לוסי קוהו – **ססיליה ובר**
* ג'ונתן אריס – **[[לאופולד מוצרט]]**, אביו של וולפגנג
* אניי אוקורונקוו – **[[לורנצו דה פונטה]]**, הלבריתן של מוצרט
* ג׳סיקה אלכסנדר – **קתרינה**
* יו סאקס – **פון שטרק**
* פול בייזלי – **[[גוטפריד ואן סוויטן]]**
* רופרט ונסיטרט – **רוזנברג**
* אנסטסיה מרטין – **אלויזיה ובר**
* ננסי פארינו – **יוזפה ובר**
* אוליביה-מיי בארט – **סופי ובר**
* ויולה פרטג'ון – **הנסיכה אליזבת**
* ג'יודה ג'יימס – **[[פרנץ קסאפר זיסמאייר]]**

## הפקה
הפרויקט דווח לראשונה כמצוי בשלבי פיתוח בנובמבר 2022, בהפקת "Two Cities Television" ובכתיבתו של התסריטאי ג׳ו ברטון.

בפברואר 2024 הוכרז רשמית כי ההפקה מתקדמת, כאשר ג'וליאן פארינו ואליס סיברייט מביימים על פי תסריטו של ברטון, וויל שארפ לוהק לגילום דמותו של וולפגנג אמדאוס מוצרט. באפריל 2024 נוספו פול בטאני וגבריאל קריבי לצוות השחקנים בדמויותיהם של אנטוניו סליירי וקונסטנצה מוצרט, בהתאמה.

בשלהי מאי 2024 נחשף כי גם רורי קיניר, לוסי קוהו, ג'ונתן אריס, אניי אוקורונקוו, ג׳סיקה אלכסנדר ויו סאקס הצטרפו לצוות. בנוסף, לוהקו לצוות השחקנים המשניים פול בייזלי, רופרט ונסיטרט, אנסטסיה מרטין, ננסי פארינו, אוליביה-מיי בארט, ויולה פרטג'ון וג'יודה ג'יימס.

צילומי המיני-סדרה התקיימו בבודפשט, הונגריה, בין מאי לספטמבר 2024, באתרים היסטוריים שנבחרו לשחזור וינה של המאה ה-18.

## שידור
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-21 בדצמבר 2025 בערוץ "Sky Television" בבריטניה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:סדרות דרמה היסטוריות
עמאד עבאס

**עִמאד עבאס** (בערבית: **عماد عباس**) היה מהנדס ויצרן פצצות בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. מסוק אפאצ'י ישראלי חיסל אותו ב-21 באוקטובר 2004 בעיר עזה.

## ביוגרפיה
עמאד נולד ב-1973 בשכונת א-דרג' במרכז העיר עזה. הוא הצטרף לשורות חמאס בשנת 1991, כשהיה בן 17. באותה שנה השתתף בפיגוע בו נהרגו חיילים ישראלים ליד מעבר קרני בגבול רצועת עזה, וכך הצטרף לרשימת המבוקשים של ישראל. הוא עבד עם מחבלי חמאס אחרים, כמו עימאד עקל, ונמלט למצרים בסירה. עבאס נעצר על ידי הרשויות המצריות אך שוחרר עד מהרה, ובילה את ארבע השנים הבאות בנסיעות במדינות ערביות שונות. בשנת 1996 חזר לרצועת עזה. בתחילת האינתיפאדה השנייה, הפך עבאס לעוזרו של עדנאן אל-ע'ול, יצרן הפצצות הראשי של חמאס באותה תקופה.

עבאס, שחי במסתור ומעולם לא הופיע בציבור, חוסל יחד עם אל-ע'ול ב-21 באוקטובר 2004, כאשר מסוק אפאצ'י ישראלי ירה טילים לעבר המכונית בה נסעו.

## הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
יחזקאל רז

**יחזקאל רז** הוא מלחין, פסנתרן ומפיק מוזיקלי ישראלי, הפועל בעיקר בתחומי מוזיקת אמביינט, הפסנתר הניסיוני והמוזיקה האלקטרונית. נכון לשנת 2025, רז הוא אחד האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי, עם מיליוני השמעות חודשיות ברחבי העולם.

## ביוגרפיה
רז נולד וגדל בישראל, למד קומפוזיציה ונגינה בפסנתר, והחל את דרכו המוזיקלית כמלחין לתיאטרון, קולנוע ומחול. לאורך השנים יצר פסקולים למספר רב של הצגות, סרטים ותערוכות אמנות, ושיתף פעולה עם יוצרים ישראלים ובינלאומיים.

## קריירה מוזיקלית
מאז שנות ה־2010 פועל רז בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית והאמביינטית. יצירותיו מתאפיינות בשילוב של פסנתר אקוסטי עדין עם עיבודים אלקטרוניים מינימליים וצלילי סביבה (field recordings).

המוזיקה שלו משובצת בעשרות פלייליסטים רשמיים של Spotify, ביניהם Peaceful Piano, Deep Focus ו־Instrumental Study, מה שתרם לחשיפתו הבין-לאומית הרחבה.

נכון לשנת 2025, רז נחשב לאחד היוצרים הישראלים המואזנים ביותר בעולם, עם כ־4 מיליון מאזינים חודשיים.

## סגנון והשפעות
המוזיקה של רז מושפעת ממסורות של מינימליזם, ניאו־קלאסיקה ואלקטרוניקה עדינה, ומזכירה בעבודתה אמנים כמו נילס פרהם, מקס ריכטר ואולאף ארנלדס. יצירותיו מתאפיינות באווירה מדיטטיבית, חזרתית ונקייה, לעיתים עם מוטיבים פסנתריים פשוטים המולבשים על מרקם סונורי עדין.

## פילמוגרפיה
* "גשם בעיניים" - כתב את המוזיקה לסרט שזכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר

## מוזיקה להצגות
* "חלום ליל קיץ" - תיאטרון תמונע
* "מניע" - תיאטרון תמונע
* "הדה גאבלר" - תיאטרון בית ליסין
* "מזויפת" - תיאטרון הבימה
* "שתי פנים לאמת" - תיאטרון אורנה פורת

## אלבומים
* 2018 - ZU
* 2019 - Preludes, Book 1 - Streams
* 2019 - Preludes, Book 2 - Torrents
* 2020 - Original Motion Picture Soundtrack
* 2020 - 9 Moons
* 2020 - Rain in Her Eyes (Original Soundtrack)
* 2020 - Hive
* 2020 - Lulaāh
* 2021 - There is no time
* 2022 - Vol. 3 - Under the Rising Moon
* 2022 - Vol. 2 - Flight of the Inner Bird
* 2023 - Re: There is no time (Songs)
* 2023 - Vol. 4 - Flying Above the Sun
* 2023 - Re: There is no time (Remixes)
* 2024 - (Preludes, Book 1 - Streams (33rpm
* 2024 - (Preludes, Book 2 - Torrents (33rpm
* 2024 - Preludes, Book 4 - Infernos
* 2024 - Preludes, Book 3 - Aerials

## קישורים חיצוניים

* פותח קופה: מי ידאג להנצחה של ההנצחה?, באתר הבמה, 5 במאי 2006
* 
* 
* 
* ניר אלון, טירוף בכפר הנוקדים: 24 שעות של מוזיקאים ומתחמי תוכן, באתר באר שבע נט, 9 באפריל 2024
* פסטיבל המוזיקה עין כרם
* יום אחד: השתרעות, מוזיקה לחלום איתה מאת תאי רונה, פסטיבל ישראל
* יחזקאל רז, באתר בית ליסין
* בין התדרים: מדיטציה, סאונד ונוכחות במרכז סוזן דלל, מרכז סוזן דלל
* בית טיכו פותח שעריו

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קאבו ג'יראו

**קאבו ג'יראו** (בפורטוגזית: **Cabo Girão**) הוא צוק ים גבוה הממוקם לאורך החוף הדרומי של האי מדיירה, בארכיפלג הפורטוגלי של מדיירה, שגאוגרפית הוא חלק מאפריקה. קאבו ג'יראו הוא נקודת תצפית תיירותית, עם כ-1,800 מבקרים ביום. המיקום הוא גם נקודת התחלה נפוצה לטיולי הליכה.

## סקייווק
סקייווק הוא שטח ההליכה הגבוה ביותר על צוקים באירופה, הוא ממוקם על ראש צוק קאבו גיראו באי מדיירה. המקום נפתח בסוף אוקטובר 2012 ודומה לזה שבגרנד קניון בארצות הברית - שניהם עשויים מזכוכית שקופה כדי לאפשר נוף מקסימלי למבקרים.
מרכז|ממוזער|מבט למטה דרך הסקייווק

## גאוגרפיה
ימין|ממוזער|פני הצוק של קאבו ג'יראו
ממוזער|צלע הצוק של קאבו ז'ירו
קאבו ג'יראו ממוקם פחות משני קילומטרים מערבית למרכז קמרה דה לובוס , בין הקהילות קווינטה גרנדה  וקמרה דה לובוס. זהו צוק ים בצורת יהלום הנע שגובהו 560 מטר עד 589 מטר מעל פני הים. קאבו ג'יראו שוכן בין שני עמקי נהרות הזורמים לאוקיינוס האטלנטי. המצוקים משתרעים על פני כשלושה קילומטרים בין הפרברים של קמרה דה לובוס במזרח, לעמק הנהר של קווינטה גרנדה  במערב.

מתחת לצוקים התלולים ישנן פלטפורמות מעובדות של גלי הים  (בפורטוגזית: Fajãs de Cabo Girão), אשר בעבר היו נגישות רק בסירה. באוגוסט 2003 הותקן רכבל על מדרון הצוק כדי שחקלאים יוכלו להגיע לשדות הנמוכים הללו.

## אדריכלות
מלבד מגדלי התקשורת המותקנים בקאבו ג'יראו, הכף ידועה בקפלה של גבירתנו מפטימה (בפורטוגזית: Nossa Senhora da Fátima), אשר נבנתה בשנת 1974 כדי להחליף קפלה קטנה בהרבה שנבנתה בשנת 1931.

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פורטוגל: גאוגרפיה
קטגוריה:פורטוגל: תיירות
קטגוריה:מדיירה: גאוגרפיה
מחקר בדבר בינת האדם

**מחקר בדבר בינת האדם** (באנגלית: **An Enquiry Concerning Human Understanding**) הוא חיבור פילוסופי מאת דייוויד יום, שפורסם בשנת 1748. הספר, מן המרכזיים בכתבי הפילוסופיה האמפיריציסטית של המאה ה-18, עוסק בטבע ההכרה האנושית ובמקורות הידיעה. יום בוחן כיצד האדם רוכש ידע על העולם, ומגיע למסקנה כי כל הידיעה נשענת על ניסיון חושי והרגל, ולא על תבונה או עקרונות מולדים. בין נושאי הספר נכללים טבע האמונה, עקרון הסיבתיות והביקורת על אמונה בניסים — שלדעת יום אין להם תוקף רציונלי, שכן הם מנוגדים לניסיון המצטבר של האנושות.

הספר נכתב בעקבות חוסר שביעות רצונו של יום מיצירתו המוקדמת מסכת על טבע האדם, והוא מציג בצורה תמציתית ובהירה יותר את עיקרי שיטתו האמפיריציסטית כמו כן הוא כולל נושאים חדשים שאינם מופיעים בספר הקודם. מתוך גישה המבקשת לבסס את הידע האנושי על ניסיון חושי ולהתרחק מהמטאפיזיקה, בוחן יום את פעולת ההכרה האנושית ואת עקרונות החשיבה הבסיסיים שלה. הספר עוסק במקור מושגינו ובחלוקה בין שני סוגי ידיעה — עובדתית והגיונית — הידועה בשם "המזלג של יום", וכן מפתח את ניתוחו המפורסם של מושג הסיבתיות. בנוסף, הוא כולל דיונים בשאלות של חירות ורצון חופשי, באפשרות קיומם של נסים, ובהשגחה פרטית וחיי עולם הבא. באמצעות דיונים אלה מבקש יום להראות כי תפיסות יסוד בחשיבתנו, ובראשן מושג הסיבתיות, נובעות מהרגל וניסיון מצטבר ולא מהכרה רציונלית טהורה.

הספר נחשב ליצירתו הבשלה של יום ולאחת מאבני היסוד של הפילוסופיה המודרנית. הספר השפיע עמוקות על הפילוסופיה של העת החדשה, ובייחוד על עמנואל קאנט, שכתב כי קריאתו בו "העירה אותו מתרדמתו הדוגמטית". הספר תורגם לשפות רבות. בעברית הספר יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת הוצאת רסלינג, בתרגומו של גיא אלגת, ובעריכה מדעית של ד"ר יצחק נבו.

## קישורים חיצוניים

* מחקר בדבר בינת האדם, הוצאת רסלינג, תרגום: גיא אלגת, 2008
* מחקר בדבר בינת האדם, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
## הערות שוליים

קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:מדע ודת
חנה בודנהיימר

**הנרייטה חנה בודנהיימר** (21 ביולי 1898 - 22 במרץ 1992) הייתה מורה והיסטוריונית גרמנית-ישראלית של תולדות הציונות בגרמניה.

## ביוגרפיה
בודנהיימר נולדה בקלן שבגרמניה. הייתה בתם של עורך הדין הציוני מקס בודנהיימר (1865–1940) ושל רוזה דלברג בודנהיימר (1876–1938). הייתה לה אחות, רות, שהפכה לעורכת דין ואח, שמעון-פריץ בודנהיימר, לימים פרופסור לזואולוגיה ולאנטומולוגיה באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל. אמה הייתה פעילה בתנועה לזכויות נשים בהתאחדות הנשים הארצישראליות לשוויון זכויות ואביה ממנהיגי הציונות בגרמניה ומקורבו של בנימין זאב הרצל.

בודנהיימר למדה בתיכון בקלן והחלה את לימודיה באוניברסיטת בון בשנת 1921 אך השלימה בית ספר חקלאי. בשנת 1931 קיבלה בודנהיימר הכרה ממלכתית בפרוסיה כמורה מקצועית לחקלאות וכמורה למדעי הבית. ב-1 באפריל 1932, מועצת בית הספר המחוזית של ברלין, העניקה לבודנהיימר תעודה כמורה מקצועית בבתי ספר למדעי הבית.

בשנת 1926, היא הייתה בין מייסדות בית הספר הכלכלי לנשים הכפריות בוולפראטסהאוזן וניהלה אותו עד 1932. בית הספר נתמך על ידי סניף מינכן של ליגת הנשים היהודיות והוכר על ידי משרד החינוך הבווארי. ב-1932 היא חזרה לקלן כדי להתכונן לפתיחת בית ספר לבנות משלה אותו ניהלה מאוקטובר 1932 עד מרץ 1933. לאחר עליית הנאצים לשלטון, פוטרה בודנהיימר משירות המדינה. ב-1933 היא עלתה לארץ ישראל. בישראל גרה בתחילה בעפולה ובהמשך לימדה בבית ספר חקלאי סמוך לחדרה.

בשנים שלאחר מכן, בודנהיימר הקדישה את עצמה לניהול עיזבונו הספרותי של אביה, שמת ב-1940, ולחקר ההיסטוריה המוקדמת של הציונות הפוליטית בגרמניה, שמקס בודנהיימר היה בין יוזמיה.

בודנהיימר נפטרה ב־1992 בירושלים. היא הורישה את רכושה לעמותה שתטפל בעיזבונו של אביה.

## ספרים
בודנהיימר כתבה 12 ספרים בשלוש שפות שונות, בין ספריה שיצאו בעברית:
* הנרייטה חנה בודנהיימר, **תולדות תוכנית בזל: מלחמת הדעות לפני הקונגרס הציוני הראשון לפי חליפת המכתבים בין הרמן שפירא ובין מקס א’ בודנהיימר**, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תש"ז 1947 
* **בראשית התנועה**: חליפת מכתבים בין ת' הרצל לבין מ"י בודנהיימר; בצירוף תעודות והסברים, ערוכים וסדורים על ידי הנריאטה חנה בודנהיימר, ירושלים: קריית ספר, תשכ"ה 1965
* מאקס בודנהיימר, הנרייאטה חנה בודנהיימר, **הציונים וגרמניה הקיסרית: בעקבות נסיעתו של וילהלם ה-II לפלשתינה** (תרגם מגרמנית דב קווסטלר), ירושלים: קריית ספר, 1980
* חנה בודנהיימר, **ראשון הציונים: מאקס בודנהיימר 1865–1940 וראשית הציונות המדינית**, הוצאת ראובן מס, 1991

### תרגום
* מ. א. בודנהיימר, **יהודי רוסיה לאן** (מבוא ועריכה מאת הנרייטה חנה בודנהיימר), ירושלים: ר' מס, תשנ"א 1991 - תורגם לעברית לקראת 100 שנה להוצאת המהדורה המקורית.

## קישורים חיצוניים
* 
* רשימת הפרסומים של חנה הנרייטה בודנהיימר בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית
* האתר של העמותה לטפוח זכרם של מכס בודנהיימר וחנה הנריטה בודנהיימר
* 

### על יצירתה
* יוסף פטאי, "תולדות תוכנית בזל", ⁨⁨העולם⁩, 8 מאי 1947⁩
* א. זהבי-גולדהמר, לתולדות תוכנית בזל, ⁨⁨הגה⁩, 10 יוני 1947⁩

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1989
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1992
יהודה בן-זאב

**יהודה בן-זאב** (1935 – 6 בינואר 1992) היה עורך דין וראש המועצה המקומית בית שמש בשנים 1978 – 1989.

## ביוגרפיה
נולד בחלב בשנת 1935, הצעיר מתוך 15 ילדים. אביו היה סוחר אמיד. כשהיה בן שנתיים נפטר אביו, ובעקבות כך החליטה אמו לעלות לארץ ישראל בשנת 1938, והם השתקעו בשכונת התקווה בתל אביב. אחיו הגדולים התגייסו למחתרות העבריות, ובביתם היה סליק של נשק. אמו נפטרה כשהיה נער, והוא גדל כילד חוץ בקיבוץ דורות.

התגייס לצה"ל ושירת כצלף. השתתף במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר תום שירותו הצבאי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין, ובמקביל הצטרף לפעילות פוליטית במסגרת תנועת החרות, והיה חבר מרכז המפלגה. לאחר נישואיו ב-1977 עבר להתגורר בבית שמש.

בבחירות המוניציפליות ב-1978 התמודד מטעם הליכוד על ראשות המועצה המקומית בבית שמש מול ראש המועצה המכהן מטעם המערך עמרם לוק. בן-זאב קיבל 44.9% מקולות הבוחרים לעומת 41.4% ללוק (13.7% הצביעו למועמדת אחרת), ונבחר לראשות המועצה. בבחירות 1983 התמודד שוב מטעם רשימה משותפת לליכוד ולמפד"ל, וגבר בסיבוב השני על המתמודד נחום שמיר, ונבחר לקדנציה נוספת. בשנים 1984 – 1986 נחקר במשטרה (לאחר התערבות של חבר הכנסת רן כהן) בחשד לעבירות של שוחד, קבלת טובות הנאה, שוחד בחירות והדחת עדים, ונפתח נגדו שבעה תיקים פליליים. המשטרה המליצה להעמידו לדין, אך פרקליטות המדינה החליטה לסגור את התיקים מחוסר ראיות.

בבחירות 1989 התמודד ברשימה עצמאית בשם "בראש אחד", ולא העפיל לסיבוב השני. רשימתו קיבלה 2 מושבים והוא המשיך לכהן כחבר המועצה לאחר תום כהונתו כראש מועצה הוא שב לעסוק בעריכת דין, והוא הוציא לאור מקומון פופולרי.

נפטר ב-6 בינואר 1992 לאחר התמודדות עם מחלה, ונקבר בבית העלמין בבית שמש.

השדרה המרכזית בשכונת גבעת שרת בבית שמש נקראת על שמו. כמו כן קרוי על שמו בית מדרש "קול יהודה" בעיר.

## חיים אישיים
היה נשוי לרחל, ולהם שני בנים ובת.

## קישורים חיצוניים
* סבא יהודה בן זאב ראש המועצה החמישי של בית שמש ז"ל, באתר מיזם "הקשר הרב דורי".
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת בית שמש
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:דורות (קיבוץ): אישים
קטגוריה:שכונת התקווה: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי סוריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית שמש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
פבלו פליפה

**פבלו פליפה פריירה דה ז'סוס** (בפורטוגזית: **Pablo Felipe Pereira de Jesus**; נולד ב-2 בינואר 2004), הידוע בשני שמותיו הפרטיים **פבלו פליפה** או בפשטות **פבלו**, הוא כדורגלן ברזילאי יליד פורטוגל המשחק כחלוץ בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.

## קריירת מועדונים
### קריירה מוקדמות ופמליקאו
פבלו נולד בשנת 2004 בבראגה, פורטוגל, כשאביו כדורגלן העבר הברזילאי פנה , היה מושאל מפורטו לבראגה. לאחר תקופה קצרה בברזיל במחלקת הנוער של פלומיננסה, בשנת 2019 הצטרף פבלו למחלקת הנוער של פמליקאו. ביולי 2021, חתם פבלו על חוזה מקצועני ראשון לשלוש שנים בפמליקאו.

ב-1 באוגוסט 2021 ערך פבלו הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של פמליקאו בניצחון 1–0 על אשטוריל במסגרת גביע הליגה. שבוע לאחר מכן ב-8 באוגוסט, ערך הופעת בכורה בליגת העל הפורטוגלית בהפסד 0–2 לפאסוש דה פריירה. ואת עונת הבכורה שלו במועדון הוא סיים ללא שערים ב-7 הופעות בכל המסגרות.

ב-15 בספטמבר 2022, האריך פבלו את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוסופות עד יוני 2027. ב-22 באפריל 2023 כבש פבלו שער בכורה בפמליקאו כשהבקיע את שער הניצחון בדקה ה-98 בניצחון 3–2 על מאריטימו במסגרת הליגה. ואת עונתו השנייה במועדון עונת 2022/2023 הוא סיים עם 2 שערים ב-21 הופעות בכל המסגרות.

ב-12 בינואר 2024, הושאל פבלו לפאסוש דה פריירה מהליגה הפורטוגלית השנייה עד לסיום העונה, הוא כבש שער אחד ב-15 הופעות בחצי העונה שלו בליגה השנייה.

### ז'יל ויסנטה
ב-2 בספטמבר 2024, הושאל פבלו לז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-19 באוקטובר ערך הופעת בכורה בז'יל ויסנטה בניצחון 2–0 על בלננסש במסגרת הגביע הפורטוגלי. ב-2 בנובמבר ערך הופעת בכורה בליגה בהפסד 1–2 לבואבישטה. ב-19 בינואר 2025 כבש פבלו שער בכורה במדי ז'יל ויסנטה בניצחון 3–1 על פורטו. ב-1 באפריל 2025, כבש פבלו שלושער תוך עשר דקות בניצחון 3–1 על בואבישטה. ואת העונה סיים עם 5 שערים ב-20 הופעות בליגה.

ב-23 ביוני 2025 חתם פבלו על חוזה קבוע ל-4 שנים בז'יל ויסנטה. פבלו פתח את עונת 2025/2026 בצורה טובה כבש 10 שערים ב-13 הופעות בליגה עד ינואר והחל לגרור התעניינות מצד קבוצות באירופה.

### וסטהאם יונייטד
ב-2 בינואר 2026 חתם פבלו על חוזה ל-4 וחצי שנים בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג. ב-6 בינואר ערך פבלו הופעת בכורה בווסטהאם כשנכנס כמחליף בהפסד של וסטהאם 1–2 לנוטינגהאם פורסט, במסגרת הליגה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:בראגה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פמליקאו
קטגוריה:כדורגלני פאסוש די פריירה
קטגוריה:כדורגלני ז'יל ויסנטה
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-2004
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-2004
ג'ון שארפ ויליאמס

**ג'ון שארפ ויליאמס** (באנגלית: **John Sharp Williams**; 30 ביולי 1854 – 27 בספטמבר 1932) היה פוליטיקאי אמריקאי בולט במפלגה הדמוקרטית משנות ה-90 של המאה ה-19 ועד שנות ה-20 של המאה ה-20, וכיהן כמנהיג המיעוט בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1903–1908.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ויליאמס נולד ב-30 ביולי 1854 בממפיס שבטנסי, אך גדל במחוז יאזו, מיסיסיפי, לאחר שהתייתם במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. לאחר שסיים את לימודיו במכון הצבאי של קנטקי בשנת 1870, למד באוניברסיטת הדרום, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת וירג'יניה שבשארלוטסוויל, אך לא השלים את כל קורסי המדעים שנדרשו לתואר הראשון שלו.

הוא בילה שנתיים באירופה – באוניברסיטת היידלברג ובמה שהיא כיום אוניברסיטת בורגון שבצרפת – לפני ששב לאוניברסיטת וירג'יניה כדי לקבל תואר במשפטים בשנת 1876. לאחר תקופה קצרה שבה שב לממפיס (ושם נישא לאליזבת דייל ווב בשנת 1877), חזר ויליאמס למחוז יאזו, שם ניהל את מטע המשפחה ועסק בעריכת דין בין השנים 1878–1893.

### קריירה פוליטית
ויליאמס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1893, ועד מהרה הפך לדמות מובילה בסיעת המיעוט הדמוקרטי, ונודע בכישרון הדיבור ובשנינותו. כמו רוב הדמוקרטים הדרומיים באותה תקופה, תמך בהטבעת כסף והתנגד למכסים גבוהים.

בשנת 1906, כאשר השיקה בריטניה את אוניית המלחמה החדשה שלה אה"מ דרדנוט, הציע ויליאמס בציניות לשנות את שם אוניית המערכה האמריקאית שנבנתה באותה תקופה, ממישיגן ל־"Skeered o' Nothin'" ("לא מפחדים מכלום"), ולשלוח אותה לדו-קרב עם הדרדנוט מול חופי לונג איילנד – מקום מגוריו של הנשיא תאודור רוזוולט – כשהנשיא ורוב שריו עומדים על הסיפון.

בתקופה שבה כיהן כדמוקרט הבכיר בבית הנבחרים הנשלט על ידי הרפובליקנים, הוענק לוויליאמס הכוח לבחור את חברי המפלגה הדמוקרטית שישבו בוועדות – סמכות שהייתה אמורה להיות שמורה ליושב הראש בית הנבחרים הרפובליקני, . הדבר העניק לו כוח רב בתוך מפלגתו, והוא נודע כמי שדאג להשאיר מחוץ לוועדות דמוקרטים שקנון שנא במיוחד. ויליאמס עצמו תיאר בהומור את חולשתו מול קנון ואמר: "מזמינים אותי לטקסים, אבל לא שואלים אותי מה הרוחות אומרות" — כלומר, אני שם, אבל בלי שום כוח אמיתי.

בשנת 1908 הביס ויליאמס את אחד ממנהיגי הגזענות של מיסיסיפי, ג'יימס ורדמן, ובכך נבחר לסנאט של ארצות הברית עוד בתחילת 1908 (הכהונה הרשמית החלה ב־1911). הוא היה אחד מתומכיו הנלהבים ביותר של וודרו וילסון – החל מתמיכתו במועמדותו לנשיאות בשנת 1912 ועד למאבק הכושל לאשר את השתתפותה של ארצות הברית בחבר הלאומים בשנת 1920. במהלך כהונתו בסנאט עמד בראש הוועדה להקמת אוניברסיטה לאומית של ארצות הברית.

עם זאת, ויליאמס נודע גם באמירות גזעניות קשות. ב־20 בדצמבר 1898 הוא אמר:

לאחר פרישתו מהסנאט בשנת 1923, חזר ויליאמס למטע המשפחתי שלו, שם בילה את שנותיו האחרונות עד מותו ב-27 בספטמבר 1932.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:ממפיס: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממיסיסיפי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיסיסיפי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מנהיגי המיעוט בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1904
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1854
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1932
מרפסת נחל צין

**מרפסת נחל צין** או **מרפסת השיטפונות** היא נקודת תצפית טבעית פופולרית בנגב המזרחי ובצפון הערבה בישראל, השוכנת בגדה הדרומית של נחל צין, כ-10 ק"מ דרומית לצומת הערבה על כביש 90. מהאתר ניתן לצפות על המפלים האחרונים של הנחל, היורדים בגובה מצטבר של כ-10 מטר לקניון עמוק בסלעי גיר, והוא ידוע בעיקר כנקודת תצפית על שיטפונות בחורף ובסתיו. הנקודה נמצאת בשמורת טבע, והיא מושכת מטיילים, צופי שיטפונות ומטפסי מצוקים, אך דורשת זהירות בשל קרבתה לשפת המצוק ולערוץ הנחל.

## גאוגרפיה וגאולוגיה
מרפסת נחל צין נמצאת באפיקו התחתון של נחל צין, נחל אכזב באורך כ-120 ק"מ, בין מצפה רמון בדרום-מערב לבין כיכר סדום בצפון-מזרח, דרומית לים המלח. האתר נמצא באזור מזרח הנגב וצפון הערבה, כ-70 ק"מ מהמפל העליון שבגן לאומי עין עבדת. הוא משקיף על נקיק עמוק בנוף מדברי פתוח.

המבנה הגאולוגי כולל שני מפלים רצופים בסלעי גיר, שבהם מתכווץ ערוץ הנחל הרחב לנקיק צר, ויוצר זרימה עוצמתית בזמן שיטפונות. הגל הראשון של השיטפון מגיע למרפסת כ-12 שעות לאחר מעברו במפל העליון. האתר הוא חלק משמורת טבע ללא שירותי מטיילים, והביקור מומלץ בעונות הסתיו, החורף והאביב.

כ-3.5 ק"מ צפון-מערבית למרפסת נמצא שער אשמדאי המהווה את הכניסה למכתש הקטן.

## תיאור
ה"מרפסת" היא מדף סלעי טבעי המשמש כתצפית בטוחה יחסית על מורד הקניון, עם נוף על זרימת המים העוצמתית בין סלעי הגיר המדבריים. בזמן יובש, ניתן לרדת לקניון בשביל תלול. האתר היא נקודה פופולרית לצפייה בשיטפונות.

## פעילויות
### הגעה ברכב
ההגעה הנוחה ברכב היא בדרך העפר המסומנת בכחול, היוצאת מכביש 90 צפונה אל נחל צין.

### טיולי הליכה
כאשר הנחל יבש, ניתן לרדת לקניון (בשביל מסומן אדום כ-200 מ' ממזרח למרפסת) עם ירידה תלולה. השביל ממשיך במורד הנחל לכביש 90 או בערוץ עד תחתית המפלים.

### סנפלינג ומטפסי מצוקים
המצוק בגובה 20 מטר, מתאים לגלישה (ריפלינג) קלה.

## קישורים חיצוניים
* iNature – המרפסת בנחל צין
* בשביל המשפחה – תצפית מושלמת לשיטפונות
* בשטח – מצוק נחל צין
* וידאו ממעוף הרחפן

קטגוריה:נחל צין
קטגוריה:ישראל: נקודות תצפית
קייקיליה פאולינה

**קייקיליה פאולינה** (בלטינית: *Caecilia Paulina; מתה* בשנת 235/236 לספירה) הייתה אשתו של הקיסר הרומי מקסימינוס תראקס, ששלט בשנים 235–238.

## שמה
שמה המלא, "דיווה קייקיליה פאולינה פיה אוגוסטה" (*Diva Caecilia Paulina Pia Augusta*), נשמר בכתובת (CIL X, 5054). על מטבעותיה היא מכונה בפשטות "דיווה פאולינה". מטבעות אלה לא הוטבעו במהלך חייה, אלא זמן מה לאחר מכן, כנראה לאחר שהועלתה לדרגת אלה. לא שרדו דמויות מפוסלות שלה.

## חייה
כמעט דבר אינו ידוע על חייה, שכן סופרים עתיקים כמעט ולא הזכירו אותה בשמה. בעלה הקיסר מעולם לא היה ברומא, ולכן סביר להניח שגם היא לא, לפחות לא בתקופה שבה הייתה נשואה לקיסר. היא חיה בתקופת משבר המאה ה-3, תקופה של התפוררות וכמעט קריסה של האימפריה הרומית.

ההיסטוריון מהמאה ה-4, אמיאנוס מרקלינוס, כתב על פאולינה בספרו על הקיסרים הגורדיאנים, אולם חלק זה מחיבורו אבד. בקטע מאוחר יותר, העוסק בשנת 353, מרקלינוס מתייחס לקיסרית כאשתו הטובה של הבעל הקשה, ש"הובילה אותו בחזרה אל דרכי האמת והרחמים, על ידי עדינות נשית, כפי שסיפרנו על מעשי הגורדיאנים, שנעשו על ידי אשת של הקיסר האכזרי מקסימינוס".

לפאולינה היה בן אחד, גאיוס יוליוס ורוס מקסימוס, שמונה לקיסר בשנת 236 על ידי אביו הקיסר, אך שני הגברים נרצחו על ידי החיילים במאי 238. פאולינה כנראה מתה בסביבות סוף שנת 235 או תחילת שנת 236, מכיוון שבעלה העלה אותה (לאחר מותה) לדרגת אלה (Diva) בשנת 236.

העיר אנזארבוס  בקיליקיה הטביעה מטבעות על שם "תיאה פאולינה" (המקבילה היוונית ל"דיווה פאולינה", "פאולינה האלוהית"), ותיארכה אותם לשנת 254 של אותה עיר, היא שנת 235/236 בלוח השנה המודרני. העובדה שפאולינה מכונה "אלוהית" על המטבעות מעידה על כך שלא הייתה בחיים כשהם נטבעו.

ההיסטוריון הביזנטי יואנס זונאראס (המאה ה-12) טען שמקסימינוס הוציא להורג את אשתו, אך האשמה זו אינה מוכחת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נשים במאה ה-3
קטגוריה:נפטרים במאה ה-3
בית הנבחרים של מיין

**בית הנבחרים של מיין** (באנגלית: **Maine House of Representatives**) הוא הבית התחתון בבית המחוקקים של מיין. הוא פועל בשיתוף עם הסנאט של מיין – הבית העליון של המדינה – כדי לגבש ולמסד חקיקה, שכפופה לאחר מכן לאישור מושל מיין.

בית הנבחרים של מיין כולל 151 חברים בעלי זכות הצבעה ושלושה חברים ללא זכות הצבעה. חברי הבית בעלי זכות ההצבעה מייצגים מספר שווה של מחוזות ברחבי המדינה, ונבחרים בבחירות על פי שיטת הרוב היחסי . החברים שאינם בעלי זכות הצבעה מייצגים שלושה משבטי הילידים של מיין, אם כי שניים מן השבטים בחרו שלא לשלוח נציגים.

כל חבר בעל זכות הצבעה מייצג כ-9,000 אזרחים במדינה. מאחר שהתפקיד נחשב למשרה חלקית, רוב חברי בית הנבחרים של מיין נושאים במקביל בעבודות נוספות. כהונתו של כל חבר נמשכת שנתיים, והם רשאים לכהן עד ארבע כהונות רצופות אלא אם עברו תקופת צינון בת שנתיים בין כהונה לכהונה.

## חברים חסרי זכות הצבעה
בית הנבחרים של מיין כולל שלושה חברים ללא זכות הצבעה, המייצגים את קונפדרציית וואבנקי ובכלל זה את שבטי הפנובסקוט, הפאסמקוודי והמאליסיט. לנציגים מיוחדים אלה יש סמכות להגיש הצעות חוק הנוגעות ישירות לשבטים או לסוגיות שבין המדינה לשבטים בנוגע לתביעות קרקע, וכן להשתתף בחקיקה אחרת המובאת בפני בית הנבחרים במעמד של נותני חסות. עם זאת, הם אינם מצביעים בהצבעות המליאה בשל מעמדם הייחודי כנציגים שבטיים הפועלים בשם בני עמם בלבד. נציגי שבטי הפנובסקוט, הפאסמקוודי והמאליסיט רשאים לכהן כחברי הוועדות הקבועות המשותפות של בית הנבחרים והסנאט במהלך דיונים והתייעצויות, ושם הם רשאים להצביע – דבר שפעמים תכופות בעל חשיבות מכרעת להצעות חוק מסוימות.

החל מהמושב השני של האספה ה-125, הוענק לשבט המאליסיט מהעיירה האולטון מושב בבית הנבחרים. הנציג הראשון שנבחר למושב זה היה הנרי ג'ון בר, שאחרי שהושבע לתפקידו בידי המושל פול לה-פייג', הצהיר כי בכוונתו להגיש הצעת חוק שתעניק לעם המיקמאק שבמיין מושב ללא זכות הצבעה.

ב-26 במאי 2015 הודיעו שבטי הפאסמקוודי והפנובסקוט בעצרת שנערכה בבית המחוקקים כי הם מושכים את נציגיהם מבית המחוקקים המדינתי בשל מחלוקות על זכויות דיג, סמכויות שיפוט, ותחושת חוסר כבוד כלפי הריבונות השבטית. הם נימקו כי צו מנהלי שפרסם המושל לה-פייג', שביטל צו קודם שחייב התייעצות עם השבטים בנושאים הנוגעים להם, כסיבה נוספת לפרישה. בעקבות זאת עזבו את בית הנבחרים מת'יו דיינה השני (מן הפאסמקוודי) וויין מיטשל (מן הפנובסקוט), והנרי ג'ון בר מן המאליסיט נותר הנציג הילידי היחיד. בתגובה הצהיר יושב ראש בית הנבחרים מארק איבס כי נציגי השבטים תמיד יתקבלו בברכה בבית הנבחרים. מת'יו דיינה השני שב לבית הנבחרים כנציג שבט הפאסמקוודי בבחירות 2016.

שבט המאליסיט החליט שלא לשלוח נציג לאספה ה-129 של בית הנבחרים, שנבחרה בבחירות 2018. נכון לנובמבר 2025, שבטי המאליסיט והפנובסקוט עדיין ממאנים לשלוח נציגים לבית הנבחרים, והנציג היחיד ללא זכות הצבעה הוא נציג שבט הפאסמקוודי, ארון דיינה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

מיין
קטגוריה:מיין
יום התרבות

**יום התרבות** (ביפנית: 文化の日, מבטאים: Bunka no Hi) הוא חג ציבורי ביפן המתקיים מדי שנה ב-3 בנובמבר, ובו חוגגים את קידום התרבות והאמנות ואת ההישגים בתחום האקדמיה. החגיגות כוללות בדרך כלל תערוכות אמנות, מצעדים וטקסי הענקת פרסים לאמנים ולחוקרים מצטיינים. יום התרבות הוא יום חופש ציבורי ביפן.

## היסטוריה
יום התרבות צוין לראשונה בשנת 1948. התאריך נקבע כיום הנצחה למועד בו הוכרזה החוקה היפנית בתקופה שלאחר הכיבוש האמריקאי, ב-3 בנובמבר 1946.

ה-3 בנובמבר היה לראשונה חג לאומי בשנת 1868 ואז הוא נקרא "Tenchō-setsu" (ביפנית: 天長節) וציין את יום הולדתו של מי שכיהן אז כקיסר יפן - מוצוהיטו. לאחר מותו של הקיסר מוצוהיטו בשנת 1912, ה-3 בנובמבר חדל להיות יום חג עד שנת 1927 כאשר הוחלט לציין את יום הולדתו של הקיסר בחג שייקרא Meiji-setsu. החג נחגג בתאריך זה עד 1948, ועם הכרזת יום התרבות הוא בוטל.

בעבר נערכו בפרלמנט של יפן מספר פגישות במטרה לשנות את שם החג ל"יום מייג'י" (Meiji no Hi) כאשר הישיבה הראשונה נערכה ב-6 במרץ 2012, בהשתתפות 18 חברי פרלמנט. פגישה נוספת התקיימה ב-1 בנובמבר 2016, בהשתתפות 13 חברי פרלמנט, ביניהם טומומי אינאדה, קייג'י פורויה, אייצ'ירו וואשיו וטאקשי נומה. בשנת 2022 קבוצה פרלמנטרית רב-מפלגתית שתמכה בשינוי השם של יום התרבות מנתה 92 חברי פרלמנט, ביניהם חברים מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית ביפן וממפלגות CDP, Nippon Ishin no Kai והמפלגה הדמוקרטית.

## מנהגי החג
מאחר שאחת מהמטרות של יום התרבות היא לקדם את תחומי האמנויות והאקדמיה השונים, ולהעלות את המודעות לחשיבות טיפוח האמנויות ולשמירה על חופש המחשבה והיצירה. ממשלות מקומיות ורשויות מחוזיות ביפן לרוב מקיימות ביום זה תערוכות אמנות שונות, פסטיבלי תרבות ומצעדים שונים, למשל בעיר האקונה במחוז קנאגאווה מקיימים בכל שנה את פסטיבל ה-Feudal Lord's Parade שבו מוצגים בגדים ותחפושות תקופתיים בסגנון של תקופת האדו. בבתי ספר ברחבי יפן נהוג לקיים פסטיבלי תרבות שונים ביום זה או במועד סמוך לו ונהוג להעניק לתלמידים פרסים והוקרות על הישגים לימודיים ותרבותיים שהגיעו אליהם.

החל משנת 1936, טקס הענקת מסדר התרבות מתקיים ביום זה. הפרס מוענק על ידי קיסר יפן לאנשים שיש להם תרומה משמעותית בתחומי המדע, האמנויות או התרבות. פרס זה הוא אחד מהאותות הגבוהים ביותר המוענקים על ידי המשפחה הקיסרית. הפרס אינו מוגבל לאזרחים יפנים והוענק בעבר לאסטרונאוטים של אפולו 11 עם שובם המוצלח מהירח ולחוקר הספרות דונלד קין.

## אירועים

* טקס מסדר התרבות מתקיים בארמון הקיסרי של טוקיו
* כוח ההגנה העצמית הימי של יפן מעטר את ספינות ההגנה העצמית העוגנות בבסיסים ובנמלים
* פסטיבל אמנות בחסות הסוכנות לענייני תרבות מתקיים סביב יום התרבות
* חלק מהמוזיאונים והגלריות מציעים כניסה חופשית ואירועים שונים
* אליפות הקנדו של יפן, שנערכה בניפון בודוקאן, משודרת בשידור חי בטלוויזיה הכללית של NHK.

בנוסף, יום זה נחשב ל"יום שמשי" עם סבירות גבוהה למזג אוויר שטוף שמש. סטטיסטית זהו אחד הימים הבהירים ביותר בשנה. בין השנים 1965 ו-1996, היו רק שלוש שנים בהן ירד גשם בטוקיו ביום התרבות.

## ראו גם

* יום הולדתו של הקיסר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אירועים בחודש נובמבר
קטגוריה:חגים יפניים
קטגוריה:יפן: חגים לאומיים
פלביוס אורסטס

**אורסטס** (420 – 28 באוגוסט 476) היה גנרל ומדינאי רומי ממוצא פאנוני. הוא הצטרף לחצרו של אטילה ההוני בפאנוניה, מולדתו, והגיע בה למעמד רם כאחד מאנשיו הנאמנים ביותר. לאורסטס הייתה גם השפעה רבה בשלהי ימי האימפריה הרומית המערבית. בנו, רומולוס אוגוסטולוס, הפך לקיסר רומא של האימפריה הרומית המערבית.

## ביוגרפיה
אורסטס נולד למשפחה רומית אריסטוקרטית מפאנוניה סאביה; אביו נקרא טטולוס שהיה עובד אלילים, והוא נשא את בתו של רומולוס, ששימש כקומס באימפריה הרומית המערבית. לאחר שפאנוניה עברה לשליטת אטילה ההוני, אורסטס הצטרף לחצרו והפך ליועץ קרוב ולאחד מאנשיו הנאמנים ביותר. בשנים 449 ו-452 שימש מזכיר בכיר, ובשנת 449 נשלח מטעם אטילה פעמיים לקונסטנטינופול יחד עם השליח אסלאס.

בשנת 475 מונה אורסטס למגיסטר מיליטום ולפטריקיוס בידי קיסר רומא יוליוס נפוס. מינוי זה התגלה כשגוי מצדו של נפוס. עד 28 באוגוסט 475 הצליח אורסטס, בראש כוחות פוידרטוס, להשתלט על השלטון ברוונה, ששימשה דה־פקטו כבירת האימפריה הרומית המערבית מאז 402. יוליוס נפוס נמלט ללא קרב אל דלמטיה, שם המשיך למלוך עד שנרצח בשנת 480. בהיעדר הקיסר, העלה אורסטס את בנו רומולוס לדרגת אוגוסטוס, המוכר על ידי רוב ההיסטוריונים כקיסר האימפריה הרומית המערבית האחרון. הוא כונה “אוגוסטולוס”, “אוגוסטוס הקטן”, שכן בעת הכתרתו ב־475 היה עדיין ילד.

בימי שלטון בנו, רומולוס אוגוסטולוס, היה אורסטס למעשה בעל הכוח שמאחורי הכס. צעד מדיני חשוב מצדו היה כריתת חוזה שלום עם ממלכת הוונדלים בקרתגו בשנת 475. ב־28 באוגוסט 476, בעקבות המרד שהחל אודואקר נגד מדיניות האימפריה כלפי בני בריתה הגרמאניים, אורסטס נשבה והוצא להורג בעריפת ראש.

## בתרבות הפופולרית
* אורסטס גולם על ידי אנדרו פליבין במיני-סדרה "אטילה" משנת 2001, המתארת את תקופת שירותו אצל המלך ההוני.
* הדמות אורסטס גולמה על ידי איאן גלן בסרט ההיסטורי־בדיוני הלגיון האחרון (2007), המציג אותו בתקופת שלטונו ברומא, אף שהסרט חורג במידה רבה מן התיעוד ההיסטורי.
* אורסטס מתואר כנבל העיקרי ברומן "נפילת רומא " מאת מייקל קרטיס פורד .

## קישורים חיצוניים
* גיבון, שקיעתה ונפילתה של האימפריה הרומית חלק ה', פרק xxxvi

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים רומאים
קטגוריה:נפטרים ב-476
אהבה יומיומית

"**אהבה יומיומית**" (מוכר גם בשם "**שקרים קטנים**") הוא שיר בביצוע הזמרת והיוצרת הישראלית יהודית רביץ, שהלחינה את מילותיה של תרצה אתר. השיר יצא לאור ב־1978 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של רביץ, "יהודית רביץ", שיצא לאור ב־1979. מתי כספי היה המעבד המוזיקלי של השיר.

## על השיר
"אהבה יומיומית" הוא אחד מפזמוניה של אתר, פזמונים שלא נקבצו לספר בחייה של המשוררת. פזמוניה יצאו לאור ב־2006 בספר **בלדה לאישה: פזמונים מאת תרצה אתר** בעריכת ערן ליטוין ובהוצאת הקיבוץ המאוחד.

יהודית רביץ ראתה בשם וברעיון של השיר מרכיב מהותי במערכות יחסים, מרכיב שמוזנח בשירים בדרך כלל יחסית להתאהבות ולפרידה: 

## קבלת השיר
"אהבה יומיומית" הוצג ל"מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־14 באוגוסט 1978 וצעד 18 שבועות, עד 15 בינואר 1979, אז יצא מהמצעד. שבוע אחד עמד בראש המצעד, ב־27 בנובמבר 1978.

במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ט של רשת ג' השיר דורג במקום ה־15, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה־21.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי יהודית רביץ
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי תרצה אתר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יהודית רביץ
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מתי כספי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בישראל
כריסטופר תומאס האוול

**כריסטופר תומאס האוול** (באנגלית: **Christopher Thomas Howell**; נולד ב-7 בדצמבר 1966) הוא שחקן, במאי ומוזיקאי אמריקאי. נודע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אי.טי. – חבר מכוכב אחר" ו"נערי הכרך".

לאחר פריצתו לתחום החל להשתתף בעוד מגוון סרטים, בהם "שחר אדום". תפקידו הראשי בסרט המצליח מסחרית אך השנוי במחלוקת, "", פגע במעמדו כשחקן הוליוודי.

בנוסף השתתף, בין היתר, בסרטים "שובם של המוסקטרים", "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה", "ספיידרמן המופלא", "LBJ", "זמנכם עבר" ו"רייגן", וכן בסדרות הטלוויזיה "בלשים בלילה", "בגבולות המסתורין", "ER", "24", "סאות'לנד", "מחשבות פליליות", "בניחוש חוקר", "מהפכה", "קאסל", "הוואי חמש-אפס", "ילדי האנרכיה", "שוטרים בדם", "גרים", "סליפי הולו", "ריי דונובן", "המעניש", "אריות הים", "הרשימה השחורה", "מקגייוור", "שושלת", "השוטר הטוב", "המתים המהלכים" ו"האימה".

מלבד קריירת המשחק שלו, האוול החל לעסוק במוזיקה באופן מקצועי בשנות ה-20 של המאה ה-21, תחת שם הבמה טומי האוול. הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Rose Hill", בשנת 2022 אחריו את "Whiskey Demon" ומאוחר יותר הוציא את אלבומו הראשון, *American Storyteller*, בשנת 2023.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
גאיוס יוליוס ורוס מקסימוס

**גאיוס יוליוס ורוס מקסימוס** (בלטינית: **Gaius Julius Verus Maximus**; 215 – אפריל או מאי 238) היה בנם של הקיסר הרומי מקסימינוס תראקס ואשתו, קייקיליה פאולינה.

שמו היה "מקסימוס", ולא "מקסימינוס", כפי שהוא מכונה בטעות ב"היסטוריה אוגוסטה".
ה"היסטוריה אוגוסטה", הבלתי מהימנה, טוענת כי הקיסר סוורוס אלכסנדר שקל להשיא את אחותו תאוקליה (Theoclia) למקסימוס, אך סירב משום שהאמין שאחותו "לא תוכל לשאת חותן ברברי".

באביב שנת 236 העלה אותו אביו למעלת "קיסר" , וכינה אותו "Caius Iulius Verus Maximus Nobilis Caesar". אך לא היה בידו כוח ממשי רב.
ב-16 במאי 236 צורף מקסימוס למכסת החברים מן המניין כעמית בעמותת האנטונינים, ועמותת הפלאווים טיטיים. בנוסף על כך, הוא נעשה כוהן מסוג פונטיפקס.
האב והבן נרצחו יחד על ידי המשמר הפרטוריאני באפריל או במאי 238, במהלך המצור על אקוויליה  בשנת ששת הקיסרים .

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**, "שני המקסימינים: מקסימינוס הצעיר", עמ' 90–96. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-238
קטגוריה:ילידי המאה ה-3
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
מחנה סטף

**מחנה סטף** הוא מחנה צבאי ישראלי סודי לשעבר, ששימש את צה"ל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. המחנה ממוקם בשיפולי הר איתן, דרומית לקיבוץ צובה וליד שרידי הכפר סטף, כקילומטר צפונית-מערבית למושב אבן ספיר, באזור יער סטף בהרי ירושלים. הוא שימש בעיקר כאתר אימונים ותחזוקה ליחידות מיוחדות, כולל יחידה 101 ופלוגת הטנקים הסודית בירושלים, והיה חלק ממאמץ ההסתרה הצבאי של ישראל בירושלים בניגוד להסכמי שביתת נשק עם ירדן. המחנה ננטש בתחילת המאה ה-21, וכיום נותרו בו מבנים נטושים עם לוחית זיכרון לפלוגת הטנקים.

## היסטוריה
### הקמה ושימוש ראשוני
המחנה הוקם בשנות ה-50 המוקדמות כחלק ממערך ההגנה על ירושלים, באזור שהיה בעל חשיבות אסטרטגית בשל קרבות מלחמת העצמאות בפרוזדור ירושלים. בתחילה שימש כאתר אימונים ליחידות חי"ר וקומנדו, והיה annex של בסיס בעין כרם. בשנת 1953, עם הקמתה של יחידה 101, יחידת קומנדו ישראלית בפיקודו של אריק שרון, הועברה היחידה למחנה סטף לאחר תקופות קצרות במחנה "שנלר" בירושלים ובבניין משטרת אבו גוש. היחידה, שהוקמה כתגובה להסתננויות ערביות, ביצעה פעולות תגמול מעבר לגבול, ופורקה בינואר 1954 ושולבה בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. פעילותה במחנה סטף תרמה לגיבוש תפיסת הלחימה המהירה של צה"ל.
בשנת 1955 הוקמה בירושלים פלוגת הטנקים הסודית הראשונה, שחלק מציודה (טנקי M10 וולברין) הוחזק במחנה סטף לצורך תחזוקה והסתרה. הפלוגה, בפיקודו של דוד ארגמן, נועדה להתערבות מהירה בקו העירוני, והטנקים הועלו בחשאי לירושלים במכולות עץ תוך עיכוב סיורי האו"ם.

### הפלוגה השנייה והכוננות בשנות ה-60
בשנת 1958 הוקמה הפלוגה השנייה, מצוידת בטנקי סופר שרמן, בפיקודו של רס"ן (מיל') אהרון קמארה. רוב הטנקים (כ-12 מתוך 18) הוסתרו במחנה סטף, ועוד שישה נשארו במחנה שנלר בירושלים. ההעלאה נעשתה בהסחת דעת: במהלך מצעד חגיגות העשור למדינה בגבעת רם, הוסחו מפקחי האו"ם בנשף ביפו, והטנקים הורדו מעמק איילון. הפלוגה, המונה כ-100 חיילי מילואים תושבי ירושלים, עברה אימונים סודיים במחנה, כולל סיורים בקו העירוני, והוטעמה בכוננויות רבות להגנת שיירות להר הצופים.

### מלחמת ששת הימים
עם פרוץ מלחמת ששת הימים ב-5 ביוני 1967, יצאו הטנקים ממחנה סטף ראשונים, וחולקו לשני כוחות: כוח המ"פ (8 טנקים) תחת קמארה סייע לחטיבה הירושלמית בכיבוש ארמון הנציב, גבעת האנטנה ומוצב "הפעמון"; וכוח הסמ"פ (10 טנקים) תחת סרן רפי ישעיה חיפה על חטיבת הצנחנים 55 בקרב גבעת התחמושת, שייח' ג'ראח ופריצת שער שכם. הטנקים שינו את מאזן הקרב בעיר הבנויה, והפתיעו את הירדנים שחשבו שאין נשק כבד בירושלים. האבדות כללו שני הרוגים, טנק שהתהפך ופצועים. לאחר הקרב, חלק מהטנקים נשלחו ליריחו ולרמת הגולן, אך לא השתתפו בלחימה. סרן רפי ישעיה זכה בעיטור המופת על פקודותיו.

### סגירה והמצב היום
לאחר המלחמה סופחה הפלוגה לגדוד השריון הפיקודי (גש"פ 182), והמחנה המשיך לשמש עד שנות ה-90. הוא נסגר רשמית ב-1993–1994 וננטש בתחילת המאה ה-21. כיום המחנה הוא אתר נטוש, אך משמש כחלק מסיורים היסטוריים ומכיל לוחית זיכרון לפלוגה. האזור משולב בטיולים ביער סטף של קק"ל, הכולל מסלולי הליכה ומשמר חקלאות הר עתיקה.

## לקריאה נוספת
* משה הרפז, "צפונותיו של הר איתן בלוג אישי, 2014.

קטגוריה:בסיסי צה"ל
קטגוריה:הרי ירושלים
קטגוריה:יחידה 101
קטגוריה:מלחמת ששת הימים
עודד לויתן

**עודד (דדה) לויתן** (20 באוקטובר 1940 - 25 במאי 2013) היה סופר ישראלי. דוקטור לכלכלה, כלכלן במחלקת המחקר של בנק ישראל.

## קורות חיים
עודד לויתן יליד 1940, התגורר בירושלים. הוא בן דודו של הפרופסור לכלכלה ניסן לויתן. הוא בעל תואר דוקטור בכלכלה. עבד במחלקת המחקר של בנק ישראל, ככלכלן חוקר. הוא שימש כמרצה באוניברסיטת תל אביב

לויתן התמחה בהיבטים כלכליים של כלכלה ציבורית, תקציב המדינה, אבטלה, עוני ומדיניות רווחה. בשנת 2003 פורסמה עבודתו העיונית: ״השפעת החלוקה מחדש על ממדי העוני ועומקו 1987-2001״.

לצד עבודתו ככלכלן וכחוקר הוא כתב גם רומנים, שבהם שילב היבטים של כלכלה. הרומן הראשון, מסעו הכפול של הדובדבן, שהפך לרב מכר הוא מותחן פוליטי שפורסם ב-1995. הרומן השני, כמו גחלים מתלקחות, התפרסם ב-1997. שני הספרים פורסמו בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוא המשיך בכתיבה ספרותית גם לאחר יציאתו לגמלאות מבנק ישראל, אך לא הספיק לפרסם ספרים נוספים.

## חיים אישיים
עודד לויתן היה נשוי עד לפטירתו ליעל לויתן, בתה של פרופ’ יפה קידר. בני הזוג התגוררו בירושלים.

הוא נפטר במאי 2013, ונקבר בבית העלמין קיבוץ קריית ענבים. הותיר אחריו שתי אחיות ערה ונאוה, את אשתו יעל, ושלושת ילדיהם: הבת עפרית והבנים עידו ועמרי, וחמישה נכדים - כליל, לוטם, ינון, אורי ורוני (שנולדה לאחר פטירתו). בנו עידו הוא ד"ר לפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.

עודד לויתן היה שחקן טניס חובב.

## קישורים חיצוניים

* Oded liviatan, באתר לקסיקון הספרות העברית החדש
* הסופר עודד לויתן, אתר סימניה

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עובדי בנק ישראל
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בקריית ענבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
אברהם כרם

**אברהם כרם** (בערבית: **أبراهام كريم**; נולד ב-27 ביוני 1937) הוא ישראלי-אמריקאי, מהנדס ומעצב של כלי טיס בלתי מאוישים בעלי כנפיים קבועות וסיבוביות. נחשב לאבי טכנולוגיית המל"ט (רחפנים).

## ביוגרפיה
כרם נולד בבגדאד שבעיראק, להורים יהודים. בשנת 1951 משפחתו עשתה עליה לישראל, שם גדל. מגיל צעיר גילה עניין רב בתעופה, ובגיל 14 החל לבנות דגמי מטוסים. הוא סיים לימודי הנדסה אווירונאוטית בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים בנה את המל"ט הראשון שלו, ששימש כפיתיון מעופף עבור חיל האוויר הישראלי. בשנות ה־70 היגר לארצות הברית.

## קריירה הנדסית
בשנת 1979 ייסד כרם את חברת Leading Systems Inc. במוסך ביתו שבקליפורניה, יחד עם המהנדס ג'ק הרטנשטיין, שעבד איתו קודם לכן בחברת Developmental Sciences, ועם הסטודנט לגילוי-מוקדם ג'ים מאצ'ין. השלושה פיתחו את המל"ט הראשון שלהם, "אלבטרוס", ששקל כ־90 ק"ג, יכול היה לשהות באוויר 56 שעות, ונשא מצלמת טלוויזיה בחרטומו.

האלבטרוס זכה למימון ניסויים מצד DARPA, והביצועים המרשימים שלו הובילו את החברה לשתף פעולה עם DARPA בפיתוח דגם מתקדם יותר בשם אמבר.שני הדגמים היו נשלטים ברדיו וניתן היה לשגרם כמטוס רגיל או מתוך משגר דמוי רקטה.

כרם ייחס את הצלחתו לכך ש"מרבית קבלני (משרד) ההגנה הגדולים היו ממוקדים בפרויקטים אחרים – תוכנית אפולו, ה־B-2, ה־F-22 ופרויקטים מסחריים". אף על פי כן, הצבא האמריקאי והצי דחו את הצעותיו, וב־1987 קיצץ הקונגרס את תקציבי הפיתוח של כלי טיס בלתי מאוישים, והפרויקט בוטל.

בשנת 1990 רכשה חברת General Atomics את נכסי Leading Systems לאחר פשיטת רגל, והעסיקה את כרם ואת צוותו. יחד הם פיתחו את ה־פרדטור, שנכנס לשירות ב־1995 ויצא ממנו ב־2018.

*The Economist* תיאר את כרם כאדם ש"יצר את המטוס הרובוטי ששינה את דרך ניהול המלחמות המודרניות וממשיך להוביל חידושים נוספים בתחום האווירונאוטיקה". הוא נחשב לאבי טכנולוגיית המל"טים המודרניים.

## פרסים והוקרה
בשנת 2010 נבחר כרם לחבר בהאקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית, על תרומתו לפיתוח כלי טיס בלתי מאוישים ארוכי-טווח ומערכות המראה ונחיתה אנכיות (VTOL) מתקדמות.

## קישורים חיצוניים
* על כרם באתר Assyrian Cultural Foundation
* מאמר באתר מוזיאון האוויר והחלל של סמית'סוניאן

## הערות שוליים

קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה אמריקאים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה ישראלים
קטגוריה:יהודים עיראקים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:בגדאד: אישים
קטגוריה:מהנדסים יהודים
קטגוריה:ילידי 1937
בלוטות ובר

**בלוטות ובר** הן בלוטות ריריות אקסוקריניות בצד הלשון. הן בלוטות רוק קטנות בחלל הפרי-טונסילרי (החלל שסביב השקד). הבלוטות נקראות על שם האנטומיסט הגרמני מוריץ איגנץ ובר. הן מנקות את החלל הפרי-טונסילרי מפסולת.

## הערות שוליים

קטגוריה:לשון
קטגוריה:בלוטות