open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עלמא

**עלמא** או **עלמא אלשעב** היה יישוב בגליל העליון שהתקיים ככל הנראה מהתקופה הרומית בארץ ישראל, ועד לתקופה העות'מאנית. במקום נמצאו ממצאים המעידים על פולחן יהודי במקום בתקופת המשנה, ועל משפחות יהודיות שגרו ביישוב בתקופות מאוחרות יותר, לצד משפחות מוסלמיות. משפחת עבו בסיוע משה מונטיפיורי רכשה ב-1839 אדמות בעלמא ובקדש שבגליל העליון. במאה העשרים שכן במקום כפר ערבי שהתקיים עד מלחמת העצמאות. ב-1949 הוקם בסמוך לו המושב עלמה.

## היסטוריה
בעלמא התגלה בית קברות יהודי גדול המתוארך לתקופת המשנה על פי מערות קבורה וקברים המיוחסים לתנאים כדוגמת רבן שמעון בן גמליאל הזקן, אלעזר בן ערך, עזריה, אלעזר בן עזריה, אליעזר בן הורקנוס שמעון בן נתנאל יוסי הכהן, ויהודה בן תימא. באתר העתיק של עלמא שרידיהם של שני בתי כנסת קדומים - בחורבת קציון ובמרות מהמאה ה-3 - תקופת התלמוד.

קיימות גם עדויות ותעודות המעידות על יישוב יהודי בעלמא בתקופה הצלבנית בארץ ישראל ובתקופה הממלוכית בארץ ישראל. הכפר היה בשלטון פרנקי עד שנת 1187.
רבי בנימין מטודלה אשר ביקר בארץ ישראל בשנים 1169–1172 בערך, מצא בעת ביקורו 50 משפחות ובית קברות יהודי גדול, ובו קברותיהם של תנאים מפורסמים.
טקסט עברי אנונימי מתקופת השלטון הפרנקי, מספר כי אדון הכפר היה פרנקי והתושבים מוסלמים ויהודים. כותב הטקסט מספר על הערצת תושבי הכפר לעץ פלאי המחולל נסים, ומציין כי בערב שבת מדליקים יהודים ומוסלמים יחד נרות על קבר אלעזר הצדיק הנמצא בכפר.

### בעת החדשה

בתקופה העות'מאנית היו בני הקהילה היהודית מוסתערבים, שעסקו כנראה בעיקר בחקלאות. היישוב היהודי בכפר מוזכר אצל הנוסע משה באסולה וגם בספרי שו"ת של רבי משה גלנטי ומהרי"ט צהלון. בתעודות המס מהמאה ה-16 נמנו בעלמא 288 משפחות ו-140 רווקים מוסלמים, ו-7 משפחות ורווק אחד יהודים. כמה משפחות ותיקות מתושבי פקיעין נושאות את השם "עלמאני", המעיד על מוצאן מעלמא.

משערים שהיישוב ננטש, מסיבה לא ידועה במאה ה-17. רבי משה ירושלמי שהתיישב בארץ ב-1769 וסייר ברחבי הגליל, דווח שבעלמא בית כנסת חרב. גם בספר "שבחי ירושלים" מ-1785 נכתב שבעלמא נותר רק בית הכנסת החרב.

במפקד של משה מונטיפיורי שביקר בארץ ב-1839, התברר שיהודי עלמא עברו להתגורר ביישובים פקיעין, שפרעם וחיפה.

בשנת 1875 ביקר בעמוקה חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן, וכתב כי בכפר 200 תושבים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר הראו לו את חורבותיו של בית כנסת עתיק, ששרידיו התפזרו ברחבי הכפר: חלק מעמודיו הוצבו במסגד קטן, ומשקוף נאה ומעוטר הונח בסמוך לבית ההארחה המקומי כספסל. על משקוף זה מצא כתובת בעברית: "...על המקום הזה ועל כל מקומות ש... ישראל".

על פי מפקד האוכלוסין משנת 1931 אותו ערכו רשויות המנדט הבריטי, היו במקום 712 תושבים מוסלמים ו-148 בתים נושבים.

## קישורים חיצוניים
* רבקה שפק ליסק, מושב עלמה: יישוב יהודי עד המאה ה-17, באתר faz

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה הצלבנית
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה הממלוכית
קטגוריה:הגליל העליון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל שנחרבו בתקופה העות'מאנית
קטגוריה:עלמה
תריסית הצלף

**תריסית הצלף** (שם מדעי: *Stenozygum coloratum*) היא חרק קטן ממשפחת התריסיתיים. זהו מין ים תיכוני, החודר גם לאזור האתיופי. המין מצוי ברוב אזורי ארץ ישראל.
## מאפיינים
אורכה נע בין 5 ל-6 מילימטרים. גופה שחור עם ציורים צהובים ולבנים. שולי בטנה מפוספסים לסירוגין בשחור ולבן.

הנקבה מטילה את הביצים בשתי שורות צמודות, בין 10 ל-12 ביצים בכל תטולה כזאת. זחליה מתפתחים בעיקר על צלפים. היא מצויה ממאי עד ספטמבר.

יש והיא מופיעה במספרים גדולים על ירקות, ואז היא גורמת נזק בשל היזונה מן הירקות. אותה תופעה יכולה להתרחש גם בפירות. נצפו גפנים שענביהן התייבשו עקב תריסיות הצלף שמצצו את עסיסם (כשאר הפשפשאים גם תריסית הצלף ניזונה באמצעות חדקה).


Stenozygum coloratum Oviposition.jpg |תטולה
Stenozygum coloratum Larva.jpg |נימפה
Stenozygum coloratum on a Capparis zoharyi bud - crop 1280x1024px.jpg |חרק בוגר על ניצן של צלף קוצני
Stenozygum coloratum on a half-dry Capparis zoharyi fruit (IMG 20210830 103215Z).jpg |חרקים בוגרים על פרי של צלף קוצני


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תריסיתיים

קטגוריה:ארץ ישראל: פשפשאים
זאכי אלחדיף

שמאל|ממוזער|150px|האנדרטה לזכרו של זאכי אלחדיף
**יצחק זכאי זאכי אלחדיף** (25 בדצמבר 1892 - 29 באוקטובר 1938) היה ראש עיריית עיריית טבריה משנת 1923 עד הירצחו בשנת 1938 מספר שבועות לאחר הטבח בטבריה.

## קורות חייו
זאכי אלחדיף היה מאנשי היישוב הישן, בן למשפחה ממגורשי ספרד, אשר השתקעה בשנת 1492 באי רודוס, ובשנת 1740 עלתה לטבריה יחד עם הרב חיים אבולעפיה ותלמידיו. סבו הרב אהרן בכור אלחדיף היה רבה הראשי (חכם באשי) של טבריה. אביו הרב חיים אהרן היה ראש ישיבת רבי מאיר בעל הנס, וראש הכוללים הספרדי בעיר. אמו שמחה באה ממשפחה ספרדית מיוחסת. אלחדיף למד בחדר ובישיבה של אביו וגם בבית הספר כי"ח בעיר.

אלחדיף החל לעסוק במסחר ב-1911 ועבר לשם כך לבית שאן שם החל בפעילותו הציבורית כראש ועד היהודים של הקהילה המקומית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לטבריה ונרתם לפעילות ציבורית כשסייע לפליטים שגורשו מתל אביב וממושבות השפלה לטבריה על ידי השלטון העות'מאני.

בשנת 1923 מונה אלחדיף לממלא מקום ראש עיריית טבריה כשהוא מחליף את ראש העירייה הערבי האחרון קדרי חאפז אפנדי. ב־6 באוקטובר 1924 מנה מושל מחוז הגליל את אלחדיף לראש העירייה הקבוע. בתפקידו זה פעל לפיתוח העיר עם חיבורה לרשת החשמל וסלילת כבישים נרחבת. כמו כן מסר את הזיכיון להפעלת חמי טבריה לחברה יהודית ויזם הקמת בתי מלון וכן את שכונת "קריית שמואל".

אלחדיף נבחר לראשות העירייה בבחירות ב־1927 ובשנית בבחירות ב־1934.

במאורעות תרפ"ט חתם על הסכם רגיעה עם מנהיגם של ערביי טבריה והסביבה, סעיד א-שיח' שהכריז: "כל עוד אני חי לא יעז ערבי להרים ידו על יהודי". למרות שקיבל איומים על חייו, סירב להלך בלווית שומר ראש.

חיים ארלוזורוב כתב על אלחדיף: "שוחחנו על ענייני הערבים, שהוא בקי בהם בתכלית. אני בטוח כי יוכל לסייע הרבה. כשנגענו בשאלה מה יש לעשות - הביע, לדעתי, דעות נבונות, המעידות על שכל בריא".

ב־27 באוקטובר 1938, כשלושה שבועות לאחר הטבח בטבריה, נורה אלחדיף לאור היום, על ידי בנו של בעל מסעדה ערבי טברייני, שארב לו וירה בו מטווח קצר, בסמוך למסגד א-זידאני בעיר. כעבור יומיים מת אלחדיף מפצעיו. הוא נטמן בבית העלמין בעיר והותיר אחריו את רעייתו אסתר (מבית יהודה כהן), בן ובת.

## לאחר הרצח
בעקבות הרצח הודח מפקד "ההגנה" בטבריה, ומפקדת "ההגנה" החליטה על פעולה נגד כמה מהאחראים לפיגועים נגד יהודים בה חוסל אחד ושניים נפצעו קשה.

מאוחר יותר נתפס הרוצח, הועמד לדין והוצא להורג בכלא עכו.

זכרו של אלחדיף מונצח באחד מרחובותיה המרכזיים של טבריה (רחוב אלחדיף, המהווה חלק מכביש 77) וכן באנדרטה שהקימה קבוצת אמנים ביוזמת העירייה ביוני 2009 במקום בו נרצח, סמוך למסגד א-זידאני.

## לקריאה נוספת
* 'אלחדיף, זכי', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 46. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית טבריה
קטגוריה:ראשי עיריות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:חללי היישוב במרד הערבי הגדול
קטגוריה:גירוש תל אביב: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1938
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בטבריה
ימי התום

**ימי התום** הוא האלבום השני של הזמרת ריטה, אשר יצא לחנויות ב-22 במרץ 1988. האלבום הופק מוזיקלית על ידי רמי קלינשטיין בחברת התקליטים הליקון-כנען. בגרסת התקליט כלולים 10 שירים ואילו הדיסק כולל בנוסף שני קטעי בונוס: "העלמות אסורה" ו"תחת ירח ערבי" – שיר שהוקלט באותה שנה אך יצא רק על גבי סינגל. האלבום נמכר עד היום בכ-120 אלף עותקים ונחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.

מהאלבום יצאו הסינגלים "בוא", "כמו בתמונה", "עטוף ברחמים" ו"אני חיה לי מיום ליום". השירים שזכו להצלחה הם "בוא" (שחידש בהמשך עברי לידר), "עטוף ברחמים", "נוצה ברוח", "אני חיה לי מיום ליום" (ששרה במקור בלחן שונה תיקי דיין) ו"חברה". השיר "חברה" נכתב עוד בנעוריה של ריטה, כמכתב לחברתה פנינה עסיס (לימים טורנה), אשר עזבה את ישראל ועברה לגור בצרפת.

בעקבות צאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות בשם "ריטה בהופעה".

## ביקורות
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את האלבום באומרו "היא ממשיכה להיות השתקנית הגדולה של שיריה. סערת החושים המלודרמטית של הכאב. את זה אי אפשר לקחת ממנה. ריטה כנראה אינה מסוגלת לשיר בהבעה נטולת פתוס. התערטלות ריגשית, אינטרפרטציות של חיים. היא לא מספרת סיפורים כמו זמרות השנסון הגדולות אלא זועקת רגשות, ובסערתם – אתה מאבד לעיתים את הסיפור של השיר ונותר נפעם מעצם ההבעה[...] ימי התום הם עוד מחזמר של ריטה. מונולוגים עתירי חושניות וכאב. סול מיוסיק[...]".

## רשימת השירים באלבום

## המשתתפים באלבום
* תופים וכלי הקשה: אלון הלל, רמי קלינשטיין תכנות תופים ב"העלמות אסורה". "תחת ירח ערבי" ז'אן פול זימבריס צלחות ב"העלמות אסורה".
* גיטרה: נאור דיין, ליאור יקותיאלי ב"קונצ'רטו לארנחואז" (שיר הקשת).
* בס: בנצי גפני, צוף פילוסוף ב"ימי התום", "העלמות אסורה", "תחת ירח ערבי".
* קלידים: רמי קלינשטיין.
* בזוקי וסאז: יהודה פוליקר ב"אני חיה לי מיום ליום", "הנסיכה והרוח".
* אקורדיון: משה לוי ב"ימי התום".
* אבוב: חיים יובל ב"קונצ'רטו לארנחואז" (שיר הקשת).
* חליל: אלברט אליאס ב"חברה".
* הוקלט באולפני "טריטון" ו-D.B, מיקס באולפני "טריטון"
* טכנאי הקלטה ומיקס: ראובן שפירא
* עוזרי טכנאי: מירון יניב, אמיר קרטס, עומר שפי
* עריכה דיגיטלית: יואב גרא
* מפיקה בפועל: תמי סטמרי.
* יחסי ציבור: נעמי אלשיך, מירי בן יוסף

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ריטה
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
PM (עיתון)

**PM** היה עיתון אמריקאי שפעל בשנות הארבעים של המאה העשרים. 

החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל נגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.

העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, והצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי, ואף ד"ר סוס שבמשך כשנתיים, במהלך מלחמת העולם השנייה, צייר את "מאמר המערכת המאויר" של העיתון, ובסך הכל צייר מעל 400 קריקטורות. בטרם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.

העיתון נקט בקו אוהד לציונות ולהקמת מדינת ישראל. בין היתר שלח את כתבו י. פ. סטון, ללוות את מסעה של ספינת המעפילים "ביריה", שהובילה כאלף מעפילים בתנאים הומניטריים קשים אל מול התנגדות הבריטים, ולאחר מכן פרסם העיתון סדרת מאמרים אוהדת מאת סטון, שסוכמה במילים "דבר לא יעצור את האנשים עמם נסעתי מלבנות מחדש קהילה יהודית גדולה בארץ ישראל".

למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו לאחר שמונה שנות הופעה הפך העיתון לבלתי רווחי. ב-22 במאי 1948 יצא הגיליון האחרון, ולאחר מכן נמכר העיתון לבארטלי קראם, העיתונאי האמריקאי ידיד הציונות, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). שינוי השם והחלפת הבעלים לא עזרו, והניו יורק סטאר נסגר ב-28 בינואר 1949.

קטגוריה:ניו יורק: עיתונים
היונה והפרג

"**היונה והפרג**" (בפינית: **Kyyhky ja unikko**) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק. מוקה. היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002.

## רקע היסטורי
בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון. סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם. תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה. טימו ק. מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם. ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.

## תקציר העלילה
סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית. הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה? תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה. הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.

## ביקורות על הספר
בעיתון הארץ, ספר זה תואר כ-"בלדה אפלה" המתארת מערכת יחסים "קרה", של אנשים בעלי נכות רגשית, ספר שסגנונו דומה יותר לשירה מאשר לפרוזה, ומעצים את תחושת הריחוק מגיבורי העלילה; "חוסר ההזדהות הזה, הריחוק והאי-נוחות אינם בשום פנים כישלון של המחבר, אלא כוונתו הישירה והמדויקת, שאותה הוא משיג בעזרת עידון לשוני וצורני ראויים לציון."

## ראו גם
*השיר על ילדי סיביר

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1970
קטגוריה:ספרות פינית
קטגוריה:ספרי הוצאת כרמל
קטגוריה:יוניים בתרבות
בית פולישוק

שמאל|ממוזער|250px|בית פולישוק בצילום משנת 1936
**בית פולישוק** הוא בניין משרדים הנמצא בכיכר מגן-דוד בתל אביב, בקרן הרחובות אלנבי ומדרחוב נחלת בנימין.

## היסטוריה
במיקום בו נמצא הבניין, נבנה בשנת 1922 בית עבור בעלי השטח, יהודה ודבורה פולישוק, על ידי האדריכל יהושע צ. טבצ'ניק. בשנת 1934 החליטה משפחת פולישוק להרוס את הבית, ובמקומו לבנות את בניין המשרדים, שנחנך בשנת 1937.
הבניין נבנה על ידי האדריכלים שלמה ליאסקובסקי ויעקב אורנשטיין בסגנון הבינלאומי והוא מוכר כמבנה לשימור של העיר הלבנה. עיצוב הבניין נעשה בהשפעת מבנים פינתיים דומים אשר תכנן האדריכל אריך מנדלסון הן בארץ והן בגרמניה. יחד עם בית הדר הוא נחשב לאחת הדוגמאות המוצלחות של מבני משרדים בסגנון הבנייה הלבנה. רבים מכנים את המבנה "בית פיל" עד היום על שם חנות יצרן הנעליים, "פיל", ששכנה במרכז קומת המסחר שלו למשך שנים רבות.

איכותו האדריכלית של המבנה נובעת בעיקר מתפקידו כנקודת ציון עירונית המסמנת את הכיכר בה נפגשים מספר צירים עירוניים חשובים ככיכר ציבורית חשובה. הבניין בנוי בצורת האות 'V' שפינתו פונה אל הכיכר באופן סימטרי. החזית הראשית כוללת קרניזים אנכיים המדגישים את מרכז הבניין ויוצרים רציפות חזותית עם פרגולת הבטון שעל גג הבניין שנראית כממשיכה של אותן קרניזים. פרגולת הבטון מעניקה לחזות הבניין את מראהו הציבורי והיא אלמנט אופייני של מספר בניינים נוספים של העיר הלבנה. בין אלו גם "בית גוטגולד" הסמוך הנמצא בצידו השני של אלנבי בפינת רחוב שינקין אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' ב-1938.

חלק מקירות המבנה מחופים בקרמיקה אפורה שאינה אופיינית לסגנון הבנייה אך דווקא אלמנט זה סייע לשמור הבניין אשר החלקים בו חזיתו מחופה נשמרו יחסית היטב לעומת שאר חלקי הבניין הסובלים משנים רבות של הזנחה. גם חלונות הראווה ודלתות הכניסה לחנויות, אשר עוצבו במקור ברוח הבאוהאוס, נהרסו והוחלפו עם השנים.

בשנת 2015 נפתח בבניין בית מלון פוליהאוס של רשת מלונות בראון. כחלק מפתיחת המלון שופץ הבניין ושוחזר וכן התווספה בריכה בגג הבניין.

## קישורים חיצוניים

* בית פולישוק, באתר תל אביב 100 האנציקלופדיה העירונית

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: בנייני משרדים
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב אלנבי
קטגוריה:נחלת בנימין
כאוס (סרט, 2001)

**כאוס** (**Chaos**) הוא סרט דרמה דובר צרפתית דרמה, שנכתב ובוים על ידי הבמאית קולין סראו  והופץ לראשונה בשנת 2001. 

הסרט מתאר את חייה של צעירה שנאלצה להתמודד עם חברה עבריינית, עם סחר בנשים, ועם יחס מפלה כלפי נשים מצד החברה המוסלמית, אולם מצליחה להתמודד ולגבור על הקשיים.  

סרט זה היה בין הראשונים שהעלו לדיון הציבורי בארצות המערב את הנושא הכאוב של סחר בנשים ואילוצן בכפייה לעסוק בזנות, ומציג את היחס המפלה כלפי נשים, הן בחברה המוסלמית והן בחברה המערבית.

הסרט זכה בפרס סזאר בשנת 2002' הן בפרס השחקנית הטובה והן בפרס שחקנית המשנה הטובה. 

## ראו גם
* אפליית נשים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:פמיניזם בקולנוע
מנזר הצלב

שמאל|ממוזער|מנזר ג'ווארי מדרום-מזרח
**מנזר הצלב** או **מנזר ג'ווארי** (בגאורגית: **ჯვრის მონასტერი**, ג'וואריס מוֹנאסטֶרי) הוא מנזר גאורגי אורתודוקסי מהמאה השישית ליד העיר מצחתה שבמחוז מצחתה מתיאנתי בגאורגיה. המנזר הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המנזר שוכן על גבי צוק המשקיף על העיר ונבנה במקביל למנזר המצלבה שבירושלים.

## היסטוריה
על פי המקורות  נאמר כי בתחילת המאה הרביעית, נינו הקדושה, המסיונרית שעל פי האמונה ניצרה את הגאורגים, עמדה במקום זה כדי להתפלל, ובנתה צלב על ההר הגבוה ביותר באזור מצחתה. 

הכנסייה הראשונה, שהייתה קטנה יחסית, הוקמה בסביבות שנת 545 ונקראה **כנסיית ג'ווארי הקטנה** (**כנסיית הצלב הקטנה**). כנסייה גדולה יותר, שנקראה **כנסיית ג'ווארי הגדולה** (**כנסיית הצלב הגדולה**), נבנתה בקרבת מקום בין השנים 586 לבין 605. מבנה הכנסייה מייצג היטב את הארכיטקטורה המרובעת שהייתה נפוצה בכל דרום הקווקז. הסגנון האדריכלי של הכנסייה שימש מודל להרבה כנסיות אחרות בגאורגיה. חזית הכנסייה עוטרה בתבליטים שונים ובלתי רגילים. החשיבות של מתחם ג'ווארי עלתה במשך הזמן ומשכה צליינים רבים. הכנסייה הגדולה עדיין משמשת לחגיגות דתיות חשובות, וחלק מהצלב שנינו הקדושה בנתה נותר במקום גם בימים אלה. 

במהלך השנים ספג מבנה המנזר נזקים מסחיפה ואחזקה לקויה. ב-2004 הוא סווג בין 100 האתרים המצויים בסיכון הגבוה ביותר.

## קישורים חיצוניים

* מנזר ג'ווארי
* גיימס פ. קראמר (2006), **אלמנך הארכיטקטורה והעיצוב 2006**, 
* תמילה מגלובלישווילי (1998), **[http://books.google.com/books?id=PkZjdVAzsvIC&pg=PA269&dq=%22Jvari+monastery%22&sig=uQoJUSCoV55dPqRsE8HmIAZO9SY#PPP1,M1 הנצרות הקדומה בקווקז]**, עמ' 13, , (אנגלית)
* ג'ולי היל (2006), **[http://books.google.com/books?id=zsYdMhR0fJsC&pg=PA244&dq=Jvari+monastery&sig=GS8EwdggBZiyeIzx_jIXGt-t11o ביקור נוסף בדרך המשי: שווקים, סוחרים ומינרטים]**, עמ' 244, , (אנגלית)

ג'ווארי
קטגוריה:גאורגיה: מנזרים
קטגוריה:כארתלי
שטיין אם ריין

**שטיין אם ריין** (בגרמנית: **Stein am Rhein**) היא עיירה בקנטון שפהאוזן בשווייץ, בנקודה בה אגם קונסטנץ שוב הופך לנהר הריין.

מרכז העיר הוא מימי הביניים ומשמר את מבנה הרחובות העתיקים. השתמרו גם חומת העיר ושעריה, על אף שבמקום שבו עמדה חומת העיר ניצבים כיום בתים. המרכז ההיסטורי של העיר הוא כיום מדרחוב שלו. על רבים מהבניינים העתיקים צוירו פרסקאות.

בין המראות של שטיין אם ריין ניתן למצוא את מנזר סנט ג'ורג', אחד ממתחמי המנזרים מימי הביניים השמורים ביותר, מוזיאון לינדווורם המתאר את חיי הבורגנות והחקלאות מהמאה ה -19 וכן יעדי טיול הכוללים את קבוצת האי ורד וטירת Hohenklingen שנבנתה גבוה מעל העיירה בשנת 1225.

## היסטוריה
בשטיין אם ריין נולד יוהאן היינליין (בסביבות 1425–1496), שפתח את בית הדפוס הראשון בצרפת.

ב-22 בפברואר 1945 הפציצו בנות הברית את העיר, במלחמת העולם השנייה, אף על פי ששווייץ לא הייתה צד במלחמה. על פי בעלות הברית מדובר היה בטעות ניווט, אך נטען בשווייץ שמדובר היה באמצעי לחץ על המדינה.

## גלריית תמונות

Stein_am_Rhein_-_main_street.jpg|הרחוב הראשי בעיר
Stein_am_Rhein_-_frescoes.jpg|פרסקאות בעיר
Stein am Rhein Switzerland.jpg|פתח ניקוז בעיר שטיין אם ריין


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שווייץ: ערים
קטגוריה:שפהאוזן (קנטון)
קטגוריה:ימת קונסטנץ: יישובים
קטגוריה:ערים זוכות פרס ואקר
אזור סחר חופשי

שמאל|ממוזער|250px|אזורי סחר חופשי שונים בעולם
**אזור סחר חופשי** הוא אזור הפטור ממס, בדרך כלל כרוך בהסכם סחר חופשי בינלאומי שבו קבוצת מדינות מסכימה לבטל מכסים, הגבלות יבוא והעדפות אחרות על הסחורות והשירותים (או רובם) הנסחרים בין המדינות. הקמת אזור סחר חופשי היא השלב השני באינטגרציה כלכלית. מדינות בוחרות לחתום על הסכם סחר חופשי אם המבנה הכלכלי שלהן משלים זה את זה. אם מדובר במדינות בעלות כלכלות מתחרות, הן תבחרנה באיחוד מכסים.

## תיאור
אזורי סחר חופשי הם אזורים גיאוגרפיים שבהם מדינות מסוימות מסירות את החסמים המסחריים ביניהם, כגון מכסים, כדי לעודד סחר חופשי. שלא כמו באיחוד מכסים, החברות באזור סחר חופשי אינן שותפות לתעריף מכס חיצוני משותף (מדיניות אחידה ביחסי המסחר עם מדינות שאינן חברות באזור הסחר החופשי) ולכל אחת מדיניות מכסים והגבלות יבוא עצמאית. כדי למנוע התחמקות מתשלום מיסים (על ידי יבוא למדינה חברה אחת ויצוא למדינה אחת בתוך אזור הסחר) המדינות שותפות במערכת של אישורים על ארץ המוצא של הסחורות, המכונה "כללי מוצא" (rules of origin), המפרטים את הדרישות למינימום של חומרים ועבודה מקומיים בכל סחורה העוברת בין המדינות. סחורות שאינן עומדות בכללים אלה, אינן זכאיות לטיפול המיוחד שלו זוכות בדרך כלל סחורות העוברות בין המדינות באזור הסחר החופשי.

## היבטים משפטיים של אזורי סחר חופשי
אזור סחר חופשי, מעצם קיומו, למעשה מפר את עקרון האומה המועדפת ביותר (MFN) - עקרון בסיסי באמנות עליהן חתומות מדינות החברות בארגון הסחר העולמי (ה-WTO, ארגון בו חברות כמעט כל המדינות בעולם). לפי עיקרון זה, מדינה אינה יכולה לתת תנאי סחר עדיפים למדינה אחרת בארגון, מבלי לתת אותו ליתר המדינות החברות בארגון (למשל, הפחתת מכסים על תוצרת של מדינה אחת בלבד). אזור הסחר החופשי למעשה נותן עדיפות מובהקת למדינות המצויות באזור על פני מדינות שאינן נמצאות בו ויוצר הפליה.

עם זאת, על מנת שלא למנוע את היווצרותם של אזורי סחר חופשי, שכן הם ככלל מעודדים מסחר ורצויים, סעיף XXIV להסכם ה-GATT (אחד ההסכמים המרכזיים עליהם חתומות המדינות החברות בארגון הסחר העולמי) מאפשר למדינות, כחריג, להקים אזורי סחר חופשי. על מנת למתן את הפגיעה בעקרון האומה המועדפת, קובע ההסכם כי המדינות שיצרו אזור סחר חופשי לא יגבילו את הסחר עם המדינות שאינן חלק מהאזור מעבר להגבלות שהיו קיימות ערב היווצרות אזור הסחר החופשי.

הסכמי סחר היוצרים אזורי סחר חופשי נמצאים בדרך כלל מחוץ לתחום מערכת הסחר הרב-צדדית של ארגון הסחר העולמי. עם זאת, על המדינות החברות בארגון מוטלת חובה להודיע למזכירות הארגון כאשר אלו חותמות על הסכמי סחר חופשי חדשים (ובהם, הסכם על הקמת אזור סחר חופשי). בנוסף, באופן עקרוני, תוכנם של הסכמי סחר חופשי נתון לבדיקה במסגרת הוועדה להסכמי סחר אזוריים בארגון המכס העולמי.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סחר בין-לאומי
קטגוריה:מיסוי בין-לאומי
קטגוריה:קפיטליזם
הקשת הגאודזית של שטרובה

**הקשת הגאודזית של שטרובה** (באוקראינית ורוסית: **Дуга Струве**; בשוודית: **Struves meridianbåge**; בנורווגית: **Struves meridianbue**; בפינית: **Struven ketju**; בליטאית: **Struvės geodezinis lankas**) היא שרשרת של נקודות טריאנגולציה אשר הוקמו לאורך קשת בת 2,821.833 קילומטרים שהם שווי ערך ל-"08 '20 25° מעלות רוחב; מפוגלנסס ליד המרפסט שבנורווגיה בצפון , ועד לסטארה נקרסיבקה (Stara Nekrasivka) שבאוקראינה בדרום .

## ייחודה של קשת שטרובה
ימין|ממוזער|200px|המצפה בטרטו
נקודות התצפית לאורך הקשת הוקמו על ידי האסטרונום פרידריך פון שטרובה, שעל שמו נקרא האתר, בין השנים 1816 ו-1855 במטרה לחקור ולקבוע את גודלו וצורתו המדויקת של כדור הארץ. הקשת הייתה למפעל המדידה המדויק הראשון לאורך מקטע רחב היקף של מרידיאן, וסימנה ציון דרך בתולדות מדעי כדור הארץ והמיפוי. הקשת כללה 258 משולשים ו-265 נקודות תצפית ראשיות אליהן הצטרפו יותר מ-60 נקודות משניות. 

קשת שטרובה היוותה דוגמה לשיתוף פעולה מדעי בינלאומי אף כי בעת הקמת נקודות התצפית הן השתרעו רק בשטחם של האיחוד השוודי-נורווגי והאימפריה הרוסית. כיום, משתרעת הקשת בתחומן של נורווגיה, שוודיה, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, בלארוס, רוסיה, אוקראינה ומולדובה.

בערך באותה תקופה ערכו הבריטים בהודו מדידות דומות בהיקפן, במסגרת המיפוי הטריגונומטרי הגדול. תוצר לוואי של מדידות אלו היה מדידת גובהו של הר האוורסט והכרתו כהר שפסגתו היא הגבוהה בעולם.

## אתר מורשת עולמית
ב-15 ביולי 2005 הוכרזה קשת שטרובה כאתר מורשת עולמית ו-34 מנקודות התצפית נכללו בהכרזה. אלה מסומנות בשטח במגוון דרכים, ובין היתר בדמות צלב פלדה, חור בסלע, גל אבנים או אובליסק מעשה ידי אדם. 

בשתי נקודות בלבד ניצבים מבנים - במצפה טרטו מהמאה ה-19 שבאסטוניה ובכנסיית העץ באלאטורניוס (Alatornios) משנת 1686 בפינלנד. הקשת היא ה"מכשיר המדעי" הראשון ברשימת אתרי המורשת העולמית.

## ראו גם
* גאודזיה

## קישורים חיצוניים

* עלון אודות קשת שטרובה (PDF)
* מאתר הפדרציה הבינלאומית לגאודטים
* The Struve Geodetic Arc מאת ג'יי. אר. סמית

קטגוריה:קרטוגרפיה

קטגוריה:שוודיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:פינלנד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אסטוניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:לטביה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ליטא: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:בלארוס: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:רוסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אוקראינה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מולדובה: אתרי מורשת עולמית
רוסאריו

**רוסאריו** (בספרדית: **Rosario**) היא העיר הגדולה בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה ומרכז המחוז נושא את אותו השם. העיר שוכנת 304 ק"מ צפון-מערבית מהבירה בואנוס איירס על הגדה המערבית של נהר פרנה. לפי מפקד משנת 2020 בעיר התגוררו באותה העת 1,554,000 תושבים.

## היסטוריה
לא ידוע תאריך ייסודה הרשמי של העיר, אך התאריך המקובל הוא 7 באוקטובר 1793, עת היו בה 457 מתיישבים.

ב-27 בפברואר 1812 הניף גנרל מנואל בלגראנו בגדות נהר הפרנה את הדגל הארגנטינאי החדש בפעם הראשונה, במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה. עקב כך, רוסאריו מכונה "עריסת הדגל הארגנטינאי". אנדרטת הדגל בעיר מנציחה את המאורע.

צ'ארלס דרווין עבר באזור ב-1832, ותיאר את רוסאריו כ"עיירה גדולה" עם בערך 2,000 מתיישבים. ב-1841 נמל העיר נסגר לסחר זר בהוראת צו של הקאודיו חואן מנואל דה רוסאס שחסם את נהרות הפרנה והפרגוואי לתנועת ספינות לא ארגנטינאיות. ב-1851 קבוצה קטנה של מספר מקומיים והמשמר הצבאי של העיר הכריזו על תמיכה בקאודיו היריב חוסטו חוסה דה אורקיסה. לאחר שניצח בקרב קסרוס, אוריקסה גמל לעיר על תמיכתה בו וכתב למושל סנטה פה להעניק לרוסאריו מעמד עיר. הבקשה התקבלה, וב-3 באוגוסט 1852 הבקשה אושרה ורוסאריו הוכרזה כעיר. אורקיסה פתח את הנמל לסחר בינלאומי חופשי, והעיר החלה לגדול בקצב מאיץ.

ב-1887 היו בעיר 50,000 תושבים, מתוכם 40% מהגרים. במהלך החצי השני של המאה ה-19 הייתה תנועה שקראה להפיכת רוסאריו לעיר הבירה של ארגנטינה, אך בסופו של דבר זה לא קרה. ב-1926 היו בעיר 407,000 תושבים, מתוכם כמעט מחצית תושבים זרים, אשר רובם באו מאירופה עקב מלחמת העולם הראשונה.

ב-1928 נולד בעיר המהפכן צ'ה גווארה.

## תחבורה
בעיר פועלת מערכת תחבורה ציבורית שכוללת אוטובוסים, טרוליבוסים ומוניות.

ישנן נסיעות רכבת שבועיות לערים בואנוס איירס, סנטה פה, קורדובה וטוקומאן. הייתה תוכנית לבניית מסילת רכבת מהירה בקו קורדובה-רוסאריו-בואנוס איירס, שיועדה להתחיל ב-2008 ולהיחנך ב-2012, אך התוכנית הושעתה עקב הסכסוך בקרב הציבור על התוכנית והביקורת התקשורתית על העלויות הגבוהות לבניית המסילה.

נמל התעופה הבינלאומי רוסאריו - איסלאס מלווינס ממוקם במרחק של כ-13 ק"מ מצפון מערב למרכז העיר והוא משרת אותה.

## תרבות

## חינוך
העיר היא מרכז חינוכי חשוב ברמה לאומית ובינלאומית. העיר היא הבית של האוניברסיטה הלאומית של רוסאריו ומספר אוניברסיטאות אחרות.

## ספורט
את העיר מייצגים מספר מועדוני כדורגל. הגדולים שבהם הם ניואל'ס אולד בויס ורוסאריו סנטראל.

ברוסאריו נולד וגדל שחקן הכדורגל ליונל מסי.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1793
פתיחת ארבעת הפרשים

**פתיחת ארבעת הפרשים** היא פתיחה שמתחילה במסעים הבאים:
* 1.ה4 ה5
* 2.פ-ו3 פ-ג6
* 3.פ-ג3 פ-ו6

זה סדר המסעים הנפוץ ביותר, אך ניתן לבצע את המסעים גם בסדר אחר (ראו: פתיחה רוסית).

פתיחת ארבעת הפרשים פופולרית בקרב מתחילים, שפועלים על פי הכלל "מפתחים פרשים לפני רצים".

## וריאנטים
### ר-ב5
המסע המשוחק ביותר של הלבן הוא 4.ר-ב-5, **הוריאנט הספרדי**, שלאחריו יש לשחור שלוש אפשרויות עיקריות:
* **4...ר-ב4** מוביל לעמדה סימטרית, ובדרך כלל לתיקו.
* **4...פ-ד4** וריאנט רובינשטיין.
* **4...ר-ד6** שנוסה לאחרונה. מטרתו של המסע היא למנוע את איומו העיקרי של הלבן, **5.ר:ג6**

### 4.ד4
לאחר **4...ה:ד4 5.פ:ד4** מוביל לפתיחה הסקוטית (1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 פ-ו6 5.פ-ג3). נוסח זה שוחק בדו-קרב כחול עמוק-גארי קספרוב.

סיבה אחת שהלבן יעדיף להגיע לעמדה הזו דרך פתיחת ארבעת הפרשים ולא דרך הפתיחה הסקוטית, היא שלאחר 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 השחור יכול לשחק **4...ר-ג5** או אפילו **מה-ח4**.

### 4.ר-ג4?!
"ארבעת הפרשים האיטלקית". המשך אפשרי לשחור יהיה 4...פ:ה4 5.פ:ה4 ד5.

### 4.א3
מונע 4...ר-ב4

### 4.פ:ה5?!
גמביט האלווין. לאחר 4...פ:ה5 5.ד4, הלבן מנסה לשלוט במרכז בעזרת הרגלים שלו.

### 4.ז3
מכין פיתוח הרץ ל-ז2. אפשרות מעניינת לשחור תהיה 4...פ:ה4-כמו גמביט האלווין

ארבעת הפרשים
פיודור השני

**פיודור השני** (ברוסית: **Фёдор II Годунов**; 1589 – 20 ביוני 1605 (10 ביוני 1605 לפי הלוח היוליאני)) היה הצאר של רוסיה מאפריל ועד יוני שנת 1605 במשך 49 ימים.

## קורות חיים
ימין|ממוזער|פיודור השני, ציור מ-1605
פיודור בוריסוביץ', בנו ויורשו של בוריס גודונוב, נולד במוסקבה.

לאור מותו הפתאומי של אביו נועד לרשת את כתר הקיסרות כבר בגיל 16. הסכסוכים והמאבקים שהחלו עוד בתקופת בוריס גודונוב התחזקו, וקבוצת אצילים דרשה את הסרתו מהשלטון, בייחוד לנוכח הופעת דמיטרי הכוזב הראשון שהציג את עצמו כיורש העצר הנסיך דמיטרי , בנו של איוואן הרביעי "האיום". הנסיך דמיטרי מת ב-1591 בנסיבות לא ברורות עוד בימיו של בוריס גודונוב, אך קמו לו כמה מתחזים . בגילו הצעיר לא היה לפיודור השני ניסיון צבאי ולכן הסתמך על משפחת בסמנוב. האצולה המוסקבאית נחלקה – חלק תמכו בצאר הצעיר וחלק במי שהתחזה לנסיך דמיטרי בנו של איוואן הרביעי.

הכוחות של הצדדים נפגשו באזור העיר קרומי . במהלך ההכנות לקרב עבר המפקד העליון של צבא הצאר, הוויווד פיוטר בסמנוב, לצד הנגדי. ערקו גם אצילים נוספים, וכתוצאה מכך צבא הצאר הובס והתפזר. תומכים של דמיטרי הכוזב הראשון הגיעו למוסקבה ואסרו את פיודור, אימו ואחותו. ב-20 ביוני הוצא פיודור השני להורג יחד עם אמו. על פי הגרסה הרשמית, פיודור ואמו התאבדו בבליעת רעל, אך ההיסטוריון השוודי פיטר פטריוס  קבע שלאור הסימנים על גופם מדובר בחניקה (גופותיהם הוצגו לציבור).

על אף היותו בן 16 נודע פיודור השני כנער חזק ביותר שנדרשו 4 גברים כדי להכניעו. הוא נחשב לנבון מאוד וזכה להשכלה כללית מעולה. בהנחייתו הוכנה מפת ארצו, שנערכה והודפסה באמסטרדם על ידי הסל חריץ ב-1613, הופיעה במערב במהדורות נוספות ושימשה מקור מידע חשוב על הגאוגרפיה של רוסיה.
[ממוזער|250px|מפת רוסיה שהוכנה בהנחיית פיודור השני, מהדורת [1614]]

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קרטוגרפים רוסים
קטגוריה:צארים רוסים
קטגוריה:מנהיגים רוסים שהודחו במהפכה
קטגוריה:ילידי 1589
קטגוריה:נפטרים ב-1605
צומת השומר

**צומת השומר** הוא צומת המחבר את כביש 461 עם שדרות יחזקאל קזז שבאור יהודה וכביש הגישה לבסיס תל השומר ברמת גן. צומת זה משמש ככניסה הצפונית לאור יהודה.

מהצומת נמתח כביש לכיוון מזרח רמת גן, אך הוא עובר בשטחו של בסיס תל השומר ולפיכך אינו מאפשר גישה לשכונות המזרחיות של רמת גן. כמו כן, נמתחת שדרה ארוכה דרומה לכיוון אזור התעשייה יהלום, הנקראת שדרת יחזקאל קזז.

קטגוריה:ישראל: צמתים ומחלפים
קטגוריה:אור יהודה: תחבורה
קטגוריה:מחנה דורי
השומר
וילה לאה

שמאל|ממוזער|250px|וילה לאה, 2008
**וילה לאה**, הידועה גם בשם **בית אבקריוס**, היא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, בשדרות בן מיימון מס' 6.
[שמאל|ממוזער|250px|מגורי [היילה סילאסי בווילה לאה, 1936]]

## היסטוריה
וילה לאה נבנתה עבור ד"ר נסיב אבקריוס ביי, עורך דין שפעל בירושלים בתקופת המנדט הבריטי בהצלחה רבה. אבקריוס נולד במצרים למשפחה יוונית-אורתודוקסית אמידה. אבקריוס הגיע לירושלים עם תחילת המנדט, בקיץ 1920, לשמש מנהל בתי המשפט ומורה בבית הספר המנדטורי למשפטים. לאחר מכן פתח פרקטיקה פרטית שהפכה לאחד ממשרדי עורכי הדין המצליחים בארץ באותה עת.

בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 התאהב אבקריוס בלאה טננבוים, יהודייה ממשפחה מהיישוב הישן ונשא אותה לאישה בשנת 1930 במצרים. המבנה נבנה עבור אשתו, נקרא על שמה ובחזית הבית נכתב שמה באותיות לטיניות בסגנון גותי: "Villa Lea". אבקריוס היה אז בן 56, ואשתו בת 26. היא הייתה בתו של סוחר הקרקעות, ישראל טננבוים, אשר הספיקה כבר להתחתן עם קצין משטרה יהודי בתל אביב ולהתגרש ממנו ב-1926. מילדותה התרגלה לאה לחיי מותרות ותפנוקים. היא נענתה לחיזוריו של אבקריוס, לאחר שהבטיח כי יעבור גיור וכי יבנה עבורה וילה, שכמותה לא נראתה בירושלים. הוא גם הרעיף עליה מתנות יקרות ערך. לבני הזוג נלדו שתי בנות.

בניית הבית הסתיימה ב-1 במאי 1934. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) על פי תכנון של האדריכלים רפאל ודן בן דור. המבנה צוּפָּה באבן אדמדמה, וכולל מספר גושי מבנה כמקובל בסגנון הבינלאומי. שער המבנה נבנה בסגנון אר דקו. את הבית עצמו בנה הקבלן אברהם קלזאן שהיה קבלן בנין בעל תעודת אומן מ"בצלאל", התמחה בבניה באבן והיה ידוע בחישוביו המדויקים להקמתן של קשתות לשערי הבית, דלתות, חלונות ותקרות קמורות.

אבקריוס ירד מנכסיו בשל חיי המותרות הבזבזניים של אשתו והיא עזבה אותו. במאי 1936 הושכר הבית לקיסר האתיופי היילה סלאסי, שברח מארצו לירושלים בעקבות כיבושה על ידי איטליה. בפנקס תושבי רחביה שפורסם ביולי 1936 נכתב תחת האות ח': "השם:חיילה-סלסיה. הכתובת:רחוב בן מימון 6. מקצוע או עבודה: מלך חבש".

בשנת 1942 מכרה לאה טננבוים את הבית למשפחה פלסטינית נוצרית. אבקריוס נפטר בשנת 1946 בחוסר כול בחדר מלון בעיר העתיקה.

לאחר מלחמת העצמאות תפס האפוטרופוס לנכסי נפקדים את הבית. המבנה נמסר בתחילה למשה דיין, שכיהן באותה עת כמפקד מחוז ירושלים. בעקבות דיין הפך המבנה לבית המגורים של מפקדי המחוז, עד כהונתו של תת-אלוף דוד הגואל (הגואל רכש את הדירה, שבה התגורר כמפקד המחוז, והמשיך לגור בה עד למותו בשנת 2019). המבנה היה ענק במושגי אותם ימים. ב-1950 אף נערך במרפסת הבית ובחצרו טקס הכלולות של עזר ויצמן וראומה שוורץ. רק בשנת 1952, שנת כהונתו האחרונה של דיין בתפקיד, בעקבות לחץ ציבורי, חולק המבנה לשלוש דירות: דירת דיין, דירת שרד לאחד משרי הממשלה ולחדרי מגורים לסטודנטים משוחררי צה"ל. האחרונים אף כינו את הבית בשם החיבה "רמת דיין". בשלב מאוחר יותר נרכשה דירה אחת בבניין על ידי אליעזר קפלן בהיותו שר האוצר, ודירה נוספת נרכשה על ידי השר ד"ר יוסף בורג.

בספרה "אבי, בתו" מספרת יעל דיין על התרשמותה מן הבית עת התגוררה בו עם הוריה משה דיין ורות דיין:
.

## לקריאה נוספת
* א' רמון, **דוקטור מול דוקטור גר – שכונת רחביה בירושלים**, ירושלים: יד בן צבי, 1998.
* דוד קרויאנקר, **ירושלים – מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996.

## קישורים חיצוניים

* 
* [וילה לאה בשלט של [המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל]]

## הערות שוליים

קטגוריה:רחביה: מבנים
לאה
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
1965 במדע

[ממוזער|שימוש ראשון ב[דפיברילטור נייד באמבולנס מתרחש בצפון אירלנד]]
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1965.
## אסטרונומיה וחקר החלל
* 18 בפברואר – במהלך טיסה של ספינת חלל סובייטית ווסחוד 2 מבוצעת יציאה ראשונה של בן אדם לחלל מהחללית.
* 20 בפברואר – ריינג'ר 8 מתרסקת על הירח בהצלחה תוך ביצוע משימת צילום ושידור תמונות לשם איתור אתר נחיתה אפשרי עבור תוכנית אפולו.
* 14 ביולי – מארינר 4, גשושית אמריקאית משדרת תמונות של מאדים תוך ביצוע יעף על פניו.
* 16 בנובמבר – ברית המועצות משגרת חללית ונרה 3 - החללית הראשונה שמגיע לשטח של כוכב הלכת אחר.
* 26 בנובמבר – שיגור חללית על ידי צרפת - המדינה השלישית המשגרת חלליות לחלל.
* גילוי קרינת הרקע הקוסמית על ידי רוברט וילסון וארנו פנזיאס
* גילוי היפר-ענק אדום, הכוכב הגדול ביותר הידוע, פי 1,650 מהשמש.

## ביולוגיה
* 4 בפברואר – טרופים ליסנקו הועבר מתפקידו. תחילת ביקורת קשה על התאוריה שלו בברית המועצות.

## כימיה
* רואלד הופמן ורוברט וודוורד מציעים חוקים להסבר סטריאוכימיה של תוצרי תגובות כימיות.
* פיתוח סיב סינתטי חזק מאוד, קל, גמיש וחסין אש בשם קוולאר על ידי הכימאית סטפני קוולק במעבדות דופונט .
## מדעי המחשב
* המצאת מרחק לוינשטיין
* תחילת ייצור מחשבים מדגם PDP-8 על ידי חברת DEC. זה היה מיני-מחשב מסחרי ראשון בעולם.
* 19 באפריל פרסום חוק מור על ידי גורדון מור.
* המצאת לוגיקה עמומה.
* המצאת שיטת מיתוג מנות.
* ייצור מחשב-על מדגם CDC 6600

## מתמטיקה
* פרסום עקרונות של לוגיקה עמומה על ידי לוטפי זאדה (Lotfi A. Zadeh).

## רפואה
* גילוי חיסון נגד אדמת.
* שימוש ראשון בדפיברילטור נייד באמבולנס בבלפסט, צפון אירלנד.

## פרסים
* פרס נובל
** פרס נובל לפיזיקה - שינאיצ'ירו טומונאגה, ג'וליאן שווינגר, ריצ'רד פיינמן - על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים
** פרס נובל לכימיה - רוברט ברנס וודוורד, על הישגיו בתחום הסינתזה האורגנית.
** פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה - פרנסואה ז'קוב, אנדרה לווף, ז'ק מונו על גילוי mRNA, ריבוזומים והגנים השולטים על ביטוי גנים אחרים.
*פרס ישראל
** מדעי החברה - יהודית שובל
** מדעים מדויקים - עמוס דה שליט, יגאל תלמי

## נולדו
* 23 בפברואר – מייקל דֵל, מקים חברת המחשבים דל ומנכ"ל החברה.
* 19 ביולי – מייקל בראון, אסטרונום אמריקאי, עומד בראש צוות שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא כוכב הלכת הננסי אריס.
* 26 באוגוסט – מרכוס דו סוטוי מתמטיקאי אנגלי, עוסק בתורת החבורות ותורת המספרים, מוכר כסופר מדע פופולרי ועוסק בפופולריזציה של המתמטיקה.

## נפטרו
* 28 באוגוסט – יואל רקח, פיזיקאי ישראלי, תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (נולד ב-1909).
* 4 בספטמבר – אלברט שוייצר, תאולוג, מוזיקאי, פילוסוף ורופא גרמני-צרפתי, (נולד ב-1875).
* 7 בספטמבר- ג'סי דוגלס (Jesse Douglas), מתמטיקאי אמריקאי, זכה במדליית פילדס (נולד ב-1897).
* 12 באוקטובר – פאול הרמן מילר, כימאי שווייצרי, גילה כי ניתן להשתמש ב-די-די-טי (DDT) כחומר מדביר חרקים יעיל למחלות המועברות על ידי פרוקי רגליים, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (נולד ב-1899).
* 15 באוקטובר – אברהם הלוי פרנקל, מתמטיקאי גרמני-ישראלי, ממניחי היסודות לתורת הקבוצות האקסיומטית, חתן פרס ישראל בתחום המדעים המדויקים (נולד ב-1965).

## קישורים חיצוניים

*
אבירם זינו

[ממוזער|אבירם זינו במהלך [מבצע צוק איתן, יחד עם לוחמי חטיבה 7, 2014]]
**אבירם זינו** (נולד ב-10 בספטמבר 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משפט ב"מעריב".

## ביוגרפיה
זינו גדל בירושלים. הוא החל את דרכו העיתונאית בגיל 16 בעיתון בית הספר. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה הקרבית כלוחם וחובש. משרת במילואים בפיקוד העורף.

לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר באגודת הסטודנטים, ולאחר מכן שימש בתפקיד רשמי באגודה. במהלך לימודיו כתב בביטאון הסטודנטים "פי האתון". לאחר מכן עבר ללמוד בקריית אונו.

אחר כך עבר לעבוד בחדשות "נענע" וכפרילאנסר עבור "סאנדיי טיימס" הבריטי, לאחר שמארי קולווין הייתה זו שפתחה לו את הדלת לעיתון הבריטי.

ב-2005 החל לעבוד ב-ynet ככתב לענייני משפט בירושלים. במסגרת עבודתו היה אחראי על סיקור פרשת משה קצב וועדת וינוגרד וכן סיקר את מלחמת לבנון השנייה ואף היה שליח ynet לבינת ג'ביל בלבנון.

היה דובר מפלגת צדק חברתי בראשות ארקדי גאידמק. שימש מנהל המחלקה המשפטית במשרדו של מוטי מורל, ולאחר מכן יועץ שדולת ישראל באירופה. כתב עבור מגזינים בארץ ובעולם, בהם Playboy Magazine, ו"מעריב" מקבוצת הג'רוזלם פוסט.

ב-2014 מונה לכתב המשפט והפלילים של "מעריב". מאז חטיפת שלושת הנערים בקיץ 2014 ועד לסיום מבצע צוק איתן שימש זינו ככתב הצבאי של "מעריב".

ב-2015 נטען בתקשורת כי זינו חשף בפני המחלקה לחקירות שוטרים התכתבות בינו לבין אפרים ברכה, קצין משטרה שנטען שהיה אחד ממקורותיו. 
בסוף דצמבר 2015 נערך דיון בבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות, בעקבות תלונה שהוגשה כנגד זינו על הפרת סעיף 22 של תקנון האתיקה, האוסר לחשוף מקור עיתונאי חסוי. המועצה קבעה בהחלטתה כי זינו הפר את סעיף 22 של תקנון המועצה, וחשף את אפרים ברכה. בשל הסבל שנגרם לזינו מאז התאבדותו של תת-ניצב ברכה, החליטה המועצה להסתפק באזהרה, וחייבה את עיתון "מעריב" לפרסם טקסט ובו החלטתה.

זינו מתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* אבירם זינו, באתר GoGay
*

**ממאמריו**:
* 
* כיפת ברזל לפלסטינים? נציבות האו"ם מסוכנות , מעריב השבוע, 2 באוגוסט 2016
* היום שאחרי המהפכה הצבאית במצרים - התמונות והקולות , מעריב סופהשבוע, 4 במרץ 2013
* שתיקת הצבועים. ארגוני זכויות האדם העולמיים מחרישים מול הטבח בסוריה, באתר מגפון ניוז, 10 במרץ 2012
* 
* 
* הרהורים על השגחה עליונה, באתר GoGay, 17 בספטמבר 2002
* חיוך בצל האהבה, באתר GoGay, 22 בספטמבר 2002

## הערות שוליים

קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה הקרבית
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:סגל ynet
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
שפות פינו-אוגריות

ממוזער|400px|עמים דוברי שפות פינו-אוגריות
**השפות הפינו-אוּגְריות** הן קבוצה של שפות המדוברות בצפון-מזרח אירופה ובצפון-מערב אסיה. השפות המוכרות ביותר במשפחה הזאת הן הונגרית ופינית ועל שמן נקראת המשפחה כולה. הונגרית ופינית כשלעצמן נמצאות בשני ענפים שונים של המשפחה, והן רחוקות למדי זו מזו, אם כי יש הסכמה בקרב הבלשנים בדבר מוצאן המשותף. ההערכה היא שהעמים הדוברים שפות פינו-אוגריות חדרו לאירופה והתיישבו בה בתקופה מאוחרת. בעבר רווחה דעה שדוברי השפות האלה הם צאצאי ההונים שפלשו לאירופה במאות הרביעית והחמישית לספירה, אולם דעה זו כבר איננה מקובלת. 

יש חוקרים המקשרים את השפות הפינו-אוגריות למשפחת שפות גדולה יותר המכונה משפחת השפות האוּרַליות. התאוריה הזו גורסת כי לשפות האורליות, ולשפות הפינו-אוגריות בתוכה, יש מוצא משותף עם משפחות כגון משפחת השפות הטורקיות, משפחת השפות המונגוליות, משפחת השפות הטונגוסיות ועוד. המשפחה הגדולה מכונה משפחת השפות אוראל-אלטאיות. התאוריה הזאת על כל סעיפיה שנויה במחלוקת בקרב העוסקים בבלשנות היסטורית, והיא נחשבת כיום בגדר הצעה ולא בגדר תאוריה מוכחת.

השפות המוכרות ביותר במשפחה הפינו-אוגרית הן:
* הונגרית (Magyar)
* פינית
* סאמית (מוכרת גם כ"לאפית")
* אסטונית

לצדן, קיימות שפות פינו-אוגריות רבות נוספות, כגון מורדובית, ננץ, מארי, קומי ועוד, המדוברות ברפובליקות ובחבלים אוטונומיים שונים בפדרציה הרוסית, בעיקר באזור נהר הוולגה, האוקיינוס הארקטי, הרי אורל ומערב סיביר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
כפר אונו

**כפר אונו** היה ישוב יהודי ששכן בבקעת אונו שבנפת יפו, אשר הוקם בשנת 1939 על אדמות שנרכשו מן הכפרים הערבים כפר עאנה ואל-ח'ירייה, ומנה כ-40 משפחות (למעלה מ-200 תושבים). 
ב-1950 עקב עליית היהודים ששהו בגולה, רבים מהם עברו לגור בכפר או בשאר יישובי הבקעה וכך גדלה אוכלוסיית הכפר.

באותה שנה הצטרף הכפר למועצה אזורית קריית אונו (לימים שטחי המועצה האזורית אפעל שפורקה בשלהי 2007) ולאחר מכן לבקשת התושבים (1954), החליטו להפריד את הכפר מהמועצה, וכך הכפר הפך למועצה מקומית בשם קריית אונו. בין המתיישבים הראשונים בכפר, הייתה משפחתו של מיכאל וולך שבתו היא המשוררת יונה וולך. על שמו של וולך קרוי כיום רחובו הראשי של הכפר דאז, המצוי כיום בצפון קריית אונו.

בשנת 1992 הוכרזה המועצה כעיר.

## ראו גם
*קריית אונו
*מחוז תל אביב
*יהוד-מונוסון

## קישורים חיצוניים
* 
*  חנוכת 40 הבתים הראשונים בכפר אונו, '''1940''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים 

קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:קריית אונו: גאוגרפיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1939
צומת סביון

**צומת סביון** הוא צומת המחבר את כביש 461 עם כביש 4622 ומשמש ככניסה לשכונות הצפוניות של אור יהודה והשכונות המערביות של קריית אונו. הצומת מתפרש על שטחן המוניציפלי של אור יהודה וקריית אונו, אך קרוי על שם המועצה המקומית סביון הסמוכה לצומת.

כביש 4622 היוצא מהצומת לכיוון צפון, הוא כביש המקשר את אור יהודה ויהוד-מונוסון לצפון בקעת אונו (קריית אונו, סביון וגני תקווה, כפר מעש, תל השומר, רמת אפעל וכפר אז"ר)

בצומת סביון יש תחנת דלק וקניון קטן שבו מספר חנויות ותחנת כיבוי אש.

כיום יש במקום שכונת מגורים גדולה, הקריה האקדמית אונו, אצטדיון כדורגל, מגדלי משרדים ומרכז מסחרי גדול עם סניפים גדולים של אושר עד וטיב טעם.

## קישורים חיצוניים

סביון, צומת
קטגוריה:אור יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהוד-מונוסון: תחבורה
קטגוריה:סביון
קטגוריה:קריית אונו: תחבורה
סביון
1967 במדע

רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1967.
[ממוזער|מבחר [תקליטון|תקליטונים. בשנה זו חברת IBM ייצרה את התקליטון הראשון]]
## אנתרופולוגיה
* דזמונד מוריס מפרסם את סיפרו הקוף העירום (*The Naked Ape*)

## אסטרונומיה וחקר החלל
* 27 בינואר – שרפה בספינת החלל האמריקאית אפולו 1
* 24 באפריל – תאונה בזמן נחיתה של ספינת החלל הסובייטית סויוז 1, ולדימיר קומארוב, הקוסמונאוט הראשון שטס פעמיים לחלל, נהרג
* 14 ביוני - תוכנית מארינר: מארינר 5 ממריאה לעבר כוכב נוגה
* 18 באוקטובר – גשושית סובייטית ונרה 4 נכנסת לאטמוספירה של נוגה ומספקת נתונים מדעים
* 28 בנובמבר – גילוי הפולסר הראשון, מקור קרינה אלקטרומגנטית מחזורית, על ידי ג'וסלין בל ואנתוני הייוויש בהמשך התברר כי זהו כוכב נייטרונים, גוף צפוף מאוד שנוצר מכוכב מסיבי בעת סופרנובה
* במהלך השנה שוגרו 4 גשושיות רובוטיות (מתוך 7) במסגרת תוכנית סרוויור שמטרתה בחינת אפשרויות לנחיתה רכה על פני הירח, כהכנה לתוכנית אפולו המאוישת
## ביולוגיה
* השימפנזה וואשו החלה בלימוד שפת הסימנים

## מדעי המחשב
* המצאת תקליטון בחברת IBM

## פיזיקה
* סטיבן וינברג מציג מודל המאחד בין הכח האלקטרומגנטי והכוח הגרעיני החלש
* 14 ביוני – הרפובליקה העממית של סין עורכת את הניסוי הראשון שלה בפצצת מימן
* 14 בנובמבר – תיאודור מיימן רושם פטנט על הלייזר הראשון שפותח - לייזר רובי
* כנס סולווה ה-14 - בעיות יסוד בפיזיקת החלקיקים האלמנטריים

## רפואה
* 3 בדצמבר – ביצוע השתלת לב ראשונה על ידי כריסטיאן בארנרד, רופא מדרום אפריקה.
* גילוי חסון נגד חזרת

## פרסים
* פרס נובל:
**פרס נובל לפיזיקה – הנס בתה, על תרומתו לתאוריה של ריאקציות גרעיניות, ובפרט על תגליותיו הנוגעות ליצירת האנרגיה בכוכבים
** פרס נובל לכימיה – מנפרד אייגן, רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש, ג'ורג' פורטר (George Porter), על מחקריהם בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד
** פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה – רגנר גרניט (Ragnar Granit), הלדן קפלר הרטליין (Haldan Keffer Hartline), ג'ורג' ואלד - על תיאור הסוגים השונים של תאים רגישים לאור בעין והדרך שבה אור משפיע עליהם

*פרס ישראל:
** מדעי הרפואה – אריה ליאו אוליצקי
*פרס טיורינג – מוריס וינסנט וילקס על בניית מחשב EDSAC ועל קידום השימוש בסיפריות לצורכי תכנות

## נולדו
* 24 בפברואר – בריאן שמידט, פיזיקאי אוסטרלי, הצליח להוכיח יחד עם אדם ריס וסול פרלמוטר את התפשטות היקום, חתן פרס נובל לפיזיקה

## נפטרו
* 19 בינואר – קזימיר פאנק, ביוכימאי פולני, טבע את המונח ויטמין (נולד ב-1884)
* 18 בפברואר – רוברט אופנהיימר, פיזיקאי יהודי אמריקני, אבי פצצת האטום, עסק במכניקת הקוונטים וחקר את התנהגותם של חלקיקים (נולד ב-1904)
* 27 במרץ – ירוסלאב היירובסקי (Jaroslav Heyrovský), כימאי וממציא צ'כי, התמחה בשיטות אנליזה אלקטרוכימית ובעיקר בפולרוגרפיה, החתן פרס נובל לכימיה (נולד ב-1890)
* 5 באפריל – הרמן מולר, גנטיקן ומחנך אמריקאי, מפורסם על מחקריו בנושא מוטציות גנטיות ספונטניות או כאלה שנגרמות על ידי קרינה, כמו גם על אזהרותיו בעניין הנזק לטווח ארוך מנשורת רדיואקטיבית, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (נולד ב-1890)

## קישורים חיצוניים

*
תשבץ קו

ממוזער|350px|שמאל|תשבץ קו
ממוזער|350px|שמאל|תשבץ קו איטלקי
ממוזער|350px|שמאל|תשבץ קו עם הרבה אותיות סגורות
**תשבץ קו** הוא תשבץ בו ההפרדות בין המילים מסומנות בקווים מעובים, במקום המשבצות השחורות המקובלות בתשבץ הקלאסי.

מסגרות של תשבצי קו מאפשרות ניצול טוב יותר של שטח המסגרת, כי כל המשבצות מארחות אותיות ואין צורך להקציב חלק מהמשבצות לאירוח נקודות שחורות, כמו בתשבץ הקלאסי. מחברי תשבצים יכולים ליצור תשבצי קו ללא אותיות סגורות (כמו בדוגמאות המוצגות כאן, בצד שמאל), תשבצים בהם כל אות משתתפת בהרכבן של שתי מילים, אחת במאוזן ואחת במאונך - בתשבץ קלאסי אין אפשרות כזאת ותמיד יהיו אותיות סגורות שמשתתפות רק בהרכבה של מילה אחת.

תשבץ קו קל לפתרון מתשבץ קלאסי בעל הגדרות באותה רמת קושי, משום שפתרון של הגדרה מסוימת מסייע לפתרונן של הגדרות רבות יותר המצטלבות עם פתרון זה.

מסגרות של תשבצי קו יכולות לשמש לצורך יצירת כל סוגי התשבצים הבנויים על מסגרות של תשבצים קלאסיים, כמו: תשבץ מוצפן, תשבץ לבן, תשבץ להרכבה, תשבץ היגיון, תשבץ הקשרים, תשבץ מספרים, תשבץ מפוצל ועוד.

למרות שאפשר לייצר מסגרות של תשבצי קו ללא אותיות סגורות, אין חובה לעשות זאת ויש מסגרות תשבצי קוף במיוחד באנגלית, עם הרבה אותיות סגורות.

יש מדינות בהן מכנים את תשבצי הקו בשם "תשבצים אסטוניים".

קו
אדוארד וייץ

**אדוארד וייץ** (נולד ב-16 באפריל 1946), הוא מרים משקולות ישראלי בעבר. אלוף אסיה (בנגקוק 1976) וחמישי במשחקים האולימפיים (מונטריאול 1976).

## ביוגרפיה
וייץ נולד וגדל בברית המועצות. הוא עלה לישראל בשנת 1975. 

באליפות אסיה בהרמת משקולות שנערכה בבנגקוק 1976 זכה וייץ בשתי מדליות זהב בדחיקה ובקרב 2. בהנפה הוא סיים רביעי בשיא ישראלי חדש של 115 ק"ג בתוצאה זהה לזוכה מדליית הארד שמשקלו היה נמוך יותר.
 
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים וייץ במקום חמישי בהרמת משקולות בתחרות למשקל עד 60 ק"ג  בתוצאה של 262.5 ק"ג (בהנפה - 110.0 ק"ג מקום שמיני ובדחיקה - 152.5 ק"ג מקום שלישי). הישגו באולימפיאדה היה באותה עת ההישג האולימפי הטוב ביותר לו זכה ספורטאי ישראלי. בשל חוסר הפופולריות של ענף הרמת המשקולות נותר ההישג בלתי ידוע יחסית, והיה בצלו של הישגה של האצנית אסתר רוט-שחמורוב, שהגיעה למקום השישי בריצת 100 מטר משוכות באותה אולימפיאדה. לאחר האולימפיאדה שב וייץ לישראל לקורס למורים לחינוך גופני במכון וינגייט והתלונן על התנאים הקשים שלו בישראל. בין השאר בעקבות מפגש עם ויקטור זילברמן בקנדה הודיע שבכוונתו לעבור לקנדה אחרי אליפות העולם בשנת 1977. 

בעקבות החלטת הממשלה להצטרף לחרם שהוטל על אולימפיאדת מוסקבה, התדרדר מצבו של וייץ. הוא ניסה לייצג את קנדה, אך הדבר לא הותר לו. הוא השתקע בקנדה ואחרי מספר חודשים חזר לישראל. בשנת 1986 היה מעורב בניסיון שוד, ונמלט לשוודיה. ממשלת שוודיה הסגירה אותו לישראל בשנת 1989, הורשע בשוד מזוין ונדון לחמש שנות מאסר. כשהשתחרר עזב וייץ את הארץ וירד לקנדה.

## תארים והישגים
* בשנת 1977 הוענק לוייץ פרס דב הוז לספורט.

## קישורים חיצוניים

* ד"ר חיים קאופמן, אדוארד וייץ המשקולן השודד, באתר המכללה האקדמית וינגייט
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרימי משקולות ישראלים
קטגוריה:מרימי משקולות אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:זוכי פרס דב הוז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
כנס חובבים

[שמאל|ממוזער|250px|כנס "מיניקון" לחובבי [מדע בדיוני]]
**כנס חובבים** (באנגלית: **Fan convention**, ובקיצור: **con**) הוא כנס שבו חובבים של סדרת טלוויזיה, קומיקס, שחקן, מדע בדיוני, אנימה (ייתכנו תחומים נוספים) מתאספים ביחד על מנת לפגוש באופן ישיר אנשים מפורסמים הקשורים לנושא הכנס (הכנס יכול להיות גם למטרות קהילתיות).

שחקנים נותנים לעיתים קרובות חתימות למשתתפים, לעיתים בחינם ולפעמים תמורת תשלום, וכאשר מדובר במוזיקאים ייתכן שהם יערכו הופעה קצרה על מנת לשעשע את הצופים. כינוסים מסוג זה הם יקרים באופן יחסי, והכנס מאובטח על מנת למנוע את הטרדת הכוכבים על ידי מעריצים אובססיביים (מאפיינים אלה לא נפוצים ב, המיועדים ברובם למדע בדיוני כסוגה ספרותית, ולא לכיוון של מדיה חזותית, ובחלק מהמקרים לא כוללים הופעה של דמויות מפורסמות מהתחום).

כינוסי מדע בדיוני וכינוסי אנימה הם סוגים פופולריים מאוד של כינוסי חובבים. כינוסים אלה הם המקור לסטריאוטיפ שחובבים נוטים להתלבש כמו הדמויות האהובות עליהם. משתתפי הכנס עשויים להרחיק לכת ואף לדבר בשפות בדיוניות הקשורות לנושא הכנס.

לדוגמה: סדרות מסע בין כוכבים השונות זוכות לאוהדים רבים ברחבי העולם, המכונים "טרקרים", ובכינוסים בנושא זה משתתפים רבים מתלבשים באופן זהה לדמויות המוכרות מהסדרה (לדוגמה: קציני פדרציית הכוכבים המאוחדת וחייזרים שונים כגון הקלינגונים).

בישראל מאורגנים מדי שנה כנסים בנושא מדע בדיוני ופנטסיה כדוגמת פסטיבל אייקון, כנסים בנושא משחקי תפקידים, כמו כנס ביגור, ואף כנסים בנושא אנימה ומאנגה. אחד הכנסים הידועים ביותר בחו"ל הוא קומיק-קון. דוגמה נוספת לכנס חובבים הוא "בוט-קון", שעוסק בזיכיון הרובוטריקים.

## קישורים חיצוניים

חובבים