שרה צ'יזיק

250px|ממוזער|שמאל|צילום של משפחת צ'יזיק. שרה בשורה התחתונה משמאל

[ממוזער|250x250 פיקסלים|דמותה של שרה צ'יזיק באנדרטה "'''[עבודה והגנה**", שעל קברו של [[אפרים צ'יזיק]] ביער חולדה.]]
**שרה צ'יזיק** (כונתה גם **שרה החורפית**, "צ'יזיק" פירושו ציפור בשם "[[חורפי]]"; [[י"ד בחשוון]] [[ה'תרנ"ח]], [[9 באוקטובר]] [[1897]] – [[י"א באדר]] [[ה'תר"פ]], [[1 במרץ]] [[1920]]) הייתה ממגינות [[תל חי]] שלחמה לצידו של [[יוסף טרומפלדור]] ב[[מאורעות תל חי|הגנה עליה]] והיא דמות המייצגת את אירועי תל חי בתודעה הציבורית.

== תולדותיה ==
צ'יזיק נולדה בעיר [[טומשפול]] שב[[אוקראינה]], בת שישית למשפחה בת עשרה ילדים. עלתה עם מרבית משפחתה ל[[ארץ ישראל]] ב-[[1907]], כשנה לאחר עליית שני אחיה [[ברוך צ'יזיק|ברוך]] ו[[חנה צ'יזיק|חנה]]. המשפחה התקשתה בקליטה בארץ ונאלצה להחליף כמה מקומות מגורים. צ'יזיק התגוררה עם משפחתה תחילה ב[[אילניה|סג'רה]] ובהמשך ב[[מושבה כנרת]] שם מתה אחותה, רבקה, בעת עבודתה בייבוש [[ביצה (סביבה טבעית)|ביצות]] [[הירדן]]. ב-[[1913]] השתקעה המשפחה במושבה [[מלחמיה|מנחמיה]], ושם השלימה צ'יזיק את לימודיה. על פי עדות מחנכה זאב כרמי, בחיבור שכתבה עם סיום לימודיה בבית הספר היסודי היא הביעה את רצונה לזכות להשתייך לאלה שנפלו על קידוש הארץ.

ב-[[1916]] עברה צ'יזיק לעבוד ב[[פתח תקווה]] עם קבוצת [[עובד|פועל]]ות שארגנה חנה, אחותה. במהלך הלוחמה בין הצבא ה[[בריטניה|בריטי]] ל[[טורקיה|טורקי]] ב[[ארץ ישראל]], בשלהי [[מלחמת העולם הראשונה]], חצתה שרה ברגל את קווי האש והגיעה לבית הוריה במנחמיה, מסע הדורש אומץ ויכולת גופנית גבוהה. לאחר כיבוש צפון הארץ מידי הטורקים עברה שרה ל[[יפו]], כדי לסייע לאחותה, חנה, בנטיעת חורשה בסמוך ל[[גמנסיה הרצליה]]. ביפו פגשה שרה את [[יוסף חיים ברנר]] שהשפיע עליה רבות. השהות ביפו וב[[תל אביב]] העיקה על צ'יזיק, והיא התלבטה האם לעלות צפונה ל[[איילת השחר (קיבוץ)|אילת השחר]] או לסייע לאחיה ברוך צ'יזיק בהקמת [[מוזיאון]] [[חקלאי]] [[ירושלים]]. על פי ליקוטים מזיכרונותיה ומכתביה שפורסמו בעיתון "הצפירה" ב-4 ביוני 1920 (לאחר שנהרגה בתל-חי), הייתה שרה בראשית שנת 1919 בקבוצת פועלים בעקרון. באותה התקופה הגיעה גם ל[[חולדה (קיבוץ)|חולדה]] כדי להחליף בחורה שהייתה שם וחלתה. היא הייתה לבחורה השנייה במקום.
הקבוצה בחולדה וגם החווה שם מצאו מאוד חן בעיניה.

=== בקרב תל חי ===
בחורף [[תר"ף]] [[1919]]–[[1920]] נקלעו למצוקה רבה היישובים היהודים ב[[גליל העליון]]: [[מטולה]], [[כפר גלעדי]], [[תל חי]]. קריאה נרגשת לצעירים לבוא לעזרה פורסמה בכתב העת "[[קונטרס (כתב עת)|קונטרס]]" של "[[אחדות העבודה]]". באזכרה לזכר [[אהרון שר|אהרן שר]], חבר [[קבוצת כנרת]], נשמעו קריאות כי לא ניתן להגן על היישובים בגליל העליון ולסכן את המתנדבים. נערכה הצבעה והוחלט על תגבור הכוחות. היישוב היהודי בארץ היה מצומצם בהיקפו ובאמצעיו והעזרה ליישובים התעכבה מלהגיע. מסכת אירועים אלו נגעו לליבה של שרה. היא התייצבה במרכז המתנדבים ב[[תל אביב]]. כששמעה שחבורת המתנדבים שארגן [[אברהם הרצפלד]] התעכבה ב[[טבריה]], מיהרה שרה להשיגם. כאשר הגיעה, הודיעה לו שבכוונתה להצטרף לשיירה, הרצפלד ניסה לדחות אותה וגם [[אפרים צ'יזיק|אפרים]], אחיה, ניסה להניא אותה מכוונתה. הקבוצה שיצאה לתל חי נחלקה לשתיים. צ'יזיק יצאה עם הקבוצה הראשונה, שיצאה ברגל דרך ההרים, והגיעה לכפר גלעדי בשבת בצהריים.

צ'יזיק נשלחה למושבה [[מטולה]], שם נמצאה אחותה הבכורה, מניה (סבתו של [[אהוד יערי]]). היא פגשה את ד"ר [[גרשון (ג'ורג') גרי|גרשון גרי]], והוא ביקש שתעבוד איתו בבית החולים המאולתר שעמד לארגן. אך היא ביקשה להיות קרוב למוקד המתיחות, בתל חי או בכפר גלעדי.

ביום שני, [[י"א באדר]] [[תר"ף]] [[1920]], יצא טרומפלדור לכפר גלעדי, וחברי הקבוצה בתל חי יצאו לעבודתם ולמרעה. לפתע נשמעו יריות ומאות שודדים ערבים צרו על חצר תל חי. טרומפלדור וחבריו מיהרו להתייצב בעמדות המוכנות. שרה שהתה אז בחדר העליון יחד עם [[דבורה דרכלר]], [[בנימין מונטר]], [[תל חי|זאב שרף]] ו[[יצחק קנב]]. הערבים ובראשם [[כאמיל אפנדי]] דרשו להיכנס באמתלה שהם מחפשים חיילים [[צרפת]]ים. כאשר עלו לחדר העליון נתקלו בקבוצת המגינים. אחד מהם ניסה לקחת את ה[[אקדח]] מידיה של דרכלר, והיא צעקה לטרומפלדור. מיד החל [[קרב יריות]] והושלך [[רימון יד]] לחדר העליון ממנו נפגעו כל החמישה; ציז'יק, דרכלר, מונטר ושרף נהרגו; קנב נפצע קשה. במשך הקרב נהרגו [[יוסף טרומפלדור|טרומפלדור]] ו[[יעקב טוקר]].

בעקבות מותה של שרה, כתב אפרים לאחיו:


==כתביה==
לקראת טקס סיום בית הספר שבמנחמיה, כתבה שרה חיבור על שכנה, [[משה ברסקי]], אשר לתפיסתה נהרג על [[קידוש השם]] בעת שהגן על העם והארץ ונפל כגיבור. בסיום החיבור הוסיפה שרה על ברסקי וחבריו:

לאחר שנהרגה אסף ברנר לקט ממכתביה ופרסם אותם. בכתבים אלו ניכרו כשרונה הספרותי ומודעותה החברתית. צ'יזיק כתבה על בעיית ה[[מגדר]], על מעמדה ולסבלותיה של האישה באשר היא, והיהודיה במיוחד; בין השאר כתבה על

== הנצחתה ==
* לאחר הקרב נטמנו ששת הנופלים בשני [[קבר אחים|קברי אחים]] מאולתרים, אחד לגברים ואחד לנשים, בסמוך לכפר גלעדי. בשנת [[1924]] הועברו קברי השישה אל [[בית הקברות כפר גלעדי - תל חי|בית הקברות האזרחי בתל חי]], ליד קבריהם של [[שניאור שפושניק]] ו[[אהרון שר]]. בשנת [[1928]], הוחלט על הקמת [[אנדרטה]] לזכרם בסמוך לקבריהם בבית הקברות בתל חי. האמן [[אברהם מלינקוב]] עצב אותה בדמותו של "[[הארי השואג]]". האנדרטה נחנכה ב[[תרצ"ד]] [[1934]], ארבע עשרה שנים לאחר הקרב, בנוכחות אביה, שמואל זנוויל צ'יזיק.
* אנדרטה נוספת לזכרה של שרה ציז'יק, מעשה ידיה של הפסלת [[בתיה לישנסקי]], הוקמה ב[[יער חולדה]], ובה מופיעות דמויותיהם של שרה ו[[אפרים צ'יזיק]] ואדם נוסף, כנראה [[בנימין מונטר]].
* [[קריית שמונה]] נקראה על שמם של שמונת הנופלים בתל חי.

==לקריאה נוספת==
* **קונטרס**, כ"ט, כ"ב אדר ה'תר"ף.
* [[יוסף חיים ברנר]] [עורך], לקט זכרונות ומכתבים, **האדמה**, כרך ב', חוברת ז', תר"ף.
* [[זאב ענר]], **סיפורי משפחות** - סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, [[הוצאת משרד הביטחון]].
* [[שולמית לסקוב]], **טרומפלדור: סיפור חייו**, חיפה: שקמונה, (1972), ירושלים: [[הוצאת כתר]], 1982, 1995.
* [[נירית שלו-כליפא]], אנדרטת ’עבודה והגנה’ בחולדה, **קתדרה**, 102, תשס"ב, עמ' 97–122.
* [[יהודה עציון]], **בזעתם ודמם, בני משפחות בלינקוב וצ'יזיק בבניין הארץ והגנתה**, [[הקיבוץ המאוחד]], תשס"ט.
* [[יעל זרובבל]], אמיר גולדשטיין (עורכים) **תל חי 220–1920 בין היסטוריה לזיכרון''', יד יצחק בן צבי, תש"פ 2020.

## קישורים חיצוניים
*
*
* ["ארור היום ההוא שבו נבראה האשה" - שני קטעים מכתבי שרה צ'יזיק, עיתון [הארץ]] הקדימה והביאה לדפוס אביבה קרינסקי, באתר הארץ 5.5.08.
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי תל חי
שרה
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חללות המחתרות
קטגוריה:חללי ההגנה
קטגוריה:מנחמיה: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1920