ארוחת עשר

[שמאל|ממוזער|250px|ארוחת עשר בבית ספר יסודי ב[גבעת עדה, בסביבות 1946]]
שמאל|ממוזער|250px|כריך איטלקי
**ארוחת עשר** היא ארוחת ביניים קלה הנאכלת בין ארוחת הבוקר לארוחת הצוהריים. בישראל נהוג לאכול ארוחה זו במוסדות חינוך ובמקומות עבודה שבהם מתחיל יום הלימודים או העבודה בסביבות 08:00-07:00 בבוקר או מוקדם יותר. היא נקראת כך משום שהיא מתקיימת בשעה 10:00 בבוקר או בזמן סמוך.

## בתי ספר
בבתי הספר זמן ארוחת העשר נקרא גם "הפסקת אוכל". ברוב המקרים הארוחה מורכבת מכריכים, שהתלמידים מביאים עימם מהבית. לעיתים מדובר גם בפרי, בירק או בחטיף. גם בחלק מגני הילדים מביאים את ארוחת העשר מהבית. במקרים אחרים צוות הגן אחראי על הכנתה, והיא כוללת פרוסות לחם, ירקות פרוסים, מספר ממרחים כגון גבינה לבנה, חומוס וממרח שוקולד. לעיתים גם חביתה או ביצה קשה.

### היסטוריה
עד סוף שנות ה-70 נשאו התלמידים את ארוחתם ב"תיק אוכל" - תיק קטן, עם רצועה לתלייה על הכתף, שהכיל את הארוחה ומפית בד, אותה נהוג היה לפרוש על השולחן בכיתה כדי לא ללכלך אותו בפירורים.

בשנות ה-50 תיק האוכל המקובל בבתי הספר היסודיים היה עשוי בד, לפעמים תפור על ידי האימהות משאריות אריג. מפית הבד המצורפת לארוחה נתנה הזדמנות לאימהות להפגין את כישורי הרקמה שלהן; היו מפיות עם שמות הילדים, פרחים, פרפרים וכדומה. נוסף למפית, נדרשו הילדים להביא גם מגבת קטנה וסבונייה בתיק האוכל. הבדלי מסורת והשכלה ניכרו גם בנוהגי עטיפת הכריך - היו שעטפו בנייר פרגמנט, ששימש קודם לעטיפת גבינה, נרחץ ויובש לשימוש חוזר, והיו שלא ראו פגם בעטיפת הכריך בנייר עיתון. הכריכים בשנות הצנע היו מוגבלים בגיוונם - לחם שחור או לבן, מרוח בגבינה לבנה או במרגרינה, בחלבה או בלקרדה - זה בערך כל מה שהיה בשנים ההן, והמהדרין הוסיפו גם פרי - תפוח, בננה או קלמנטינה, לפי העונה.

בשנות ה-70 תיק האוכל היה מוצר תעשייתי עשוי חומר פלסטי רך, לעיתים דמוי עור, ומפיות הבד כבר לא נרקמו על ידי האימהות אלא נרכשו מודפסות בשלל הדפסים. סבונייה ומגבת כבר לא צורפו לתיק, והכריך נעטף במפית או שקית פלסטיק. הלחם הוחלף לעיתים בלחמנייה ומגוון מילויי הכריכים התרחב.

## מקומות עבודה
ישנם מקומות עבודה, בעיקר כאלו הפועלים בסגנון ההסתדרותי, שהיו נפוצים יותר בעבר, בהם נהוגה הפסקת עשר לאכילת ארוחה שהעובד הביא עימו. בחלקם קיים עדיין גם נוהג "חלוקת התה" - הכנת משקאות חמים עבור העובדים, בעיקר עובדים העוסקים בקבלת קהל, והגשתם אל שולחנם בזמן הפסקת העשר על ידי עובדת המכונה "מחלקת התה". בחלק ממקומות העבודה קיימת מכירת כריכים ומשקאות על ידי ספק פרטי, המקבל אישור למכירת תוצרתו בין המשרדים או במזנון המנוהל בתוך מקום העבודה.

בחלק ממקומות העבודה, בעיקר במרכזי הערים, קונים העובדים ארוחת עשר של כריך, בייגלה או עוגות בוקר בחנויות מכולת או מזנונים בקרבת מקום, אם לפני הגיעם לעבודה או בגיחה למספר דקות תוך כדי יום העבודה. למקומות עבודה שאינם בקרבת אזור מסחרי (למשל, בסיסי צבא) מגיעים לעיתים מזנונים ניידים - כלי רכב החונים ונהגיהם מוכרים כריכים, חטיפים וכדומה, דרך חלון בחזיתם. בסלנג ישראלי הם מכונים "גזלן".

במקומות עבודה שבהם לא נהוגה הפסקת עשר, אם בשל תחילת עבודה מאוחרת (בסביבות 9:00 בבוקר) או בשל אי רצון ההנהלה בכך, מתאפשר לרוב לעובדים לצאת להפסקת אוכל לסירוגין.

במקומות שבהם עובדים במשמרות, מתחילים לעבוד מוקדם מאוד או עובדים שעות רבות, כמו במפעלים ובבתי חולים, קיימים לפעמים חדרי אוכל שבהם מוגשת ארוחת בוקר לעובדים. ארוחה זו דומה בהרכבה לארוחת עשר המוגשות בגני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* טיפים ורעיונות לכריכים לילדים, באתר וואלה:
* 
* 
* 
* שירלי צפלוביץ' ודנה רוטמן, ארוחת עשר, שתהיה עשר!, מאתר "הלול"
* ליאורה חוברה, חזרה לבית הספר - עצות תזונתיות לארוחת עשר, באתר 2eat

עשר
קטגוריה:בית ספר
קטגוריה:10 (מספר)