open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סנץ

**סֶנֶץ** (בסלובקית: **Senec**, בהונגרית: **Szenc**, בגרמנית: **Wartberg**) היא עיר בדרום-מערב סלובקיה, השוכנת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לברטיסלאבה. סנץ היא העיר המרכזית בנפה בשם זה, הידועה כאחד האזורים החשובים בסלובקיה לתיירות קיץ. בעיר מועדון כדורגל ידוע בשם FC Senec, המשחק בליגת העל הסלובקית.

בשנים 1763–1776 פעלה בסנץ מכללה ללימודי כלכלה שנוסדה על ידי מריה תרזה ונוהלה על ידי המסדר הקתולי של הפיאריסטים. תלמידי המכללה למדו הנהלת חשבונות, גאומטריה, מכניקה וכלכלה והשתלבו בפקידות של ממלכת הונגריה. בשנת 1776 נשרף בניין בית הספר בסנץ ופעילותו הועברה לטאטא, עד שנסגר לאחר ארבע שנים עם שאר בתי הספר בהונגריה בהוראת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

## לקריאה נוספת
* סאנץ בפנקס הקהילות סלובקיה, עמוד 399–402
* סאנץ (וארטבורג), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 288. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

## קישורים חיצוניים

* 
* קהילת יהודי סנץ, באתר מאגרי המידע של אנו – מוזיאון העם היהודי

## הערות שוליים
ימין|ממוזער|200px|בית הכנסת בעיר סנץ'

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אנדריי אוסטרובסקי

**אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי** (בבלארוסית: **Андрэй Мікалаявіч Астроўскі**, ברוסית: **Андрей Николаевич Островский**; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם.

## קריירה
אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות. הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה. בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות. הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות ,  ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק.

בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה. בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם. בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה.

בשנת 2000, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אוסטרובסקי לקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בחיפה הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה מקבוצותיו הקודמות, אך זכה עמה בשתי אליפויות רצופות של ליגת העל, בעונות  ו-. לאחר האליפות האחרונה הוא שוחרר מחיפה, ולאחר ששיחק במועדונים ארסנל קייב, מוסקבה וצ'רנומורץ אודסה, פרש מכדורגל ב-2007.

אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר מכבי חיפה

קטגוריה:כדורגלנים בלארוסים
קטגוריה:בלמי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:בלמי כדורגל בלארוסים
קטגוריה:פינסק: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו מינסק
קטגוריה:כדורגלני דינמו ברסט
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני מועדון הכדורגל מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל קייב
קטגוריה:כדורגלני צ'רנומורץ אודסה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלארוס
קטגוריה:ספורטאים בלארוסים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים בלארוסים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים באוקראינה
קטגוריה:בלארוסים שנולדו ב-1973
אלכסנדר מטבר

**אלכסנדר מטבר** (ברוסית: **Александр Михайлович Тверской**; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה.

## הכהונה הראשונה
בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.

## שנות גלות
אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.

מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.

## הכהונה השנייה בטבר
עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.

איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.

איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.

## משפחתו
אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים:

* לב (נפטר בגיל צעיר)
* פיודור (הוצא להורג ביחד עם אביו)
* מיכאל, נסיך טבר
* וסבולוד, נסיך טבר (נפטר ב-1364)
* ולדימיר (נפרט ב-1364)
* אנדרי (נפרט ב-1364)
* מריה, אשתו של סימאון, נסיך מוסקבה
* אוליאנה, אשתו של אלגירדאס

אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים (ברוסית)

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:ילידי 1301
קטגוריה:נפטרים ב-1339
רעידת האדמה בסומטרה (2009)

**רעידת האדמה בסומטרה**, אינדונזיה, התרחשה ב-30 בספטמבר 2009, באי סומטרה, שהוא האי הגדול ביותר באינדונזיה ומהגדולים בעולם. מוקד הרעש היה בחוף האי, כ-45 ק"מ מהעיר פדאנג. הרעידה התרחשה בשעה 17:16 (שעון מקומי) בדרגה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, וגרמה למפולות של בוץ, סלעים, עצים ובניינים ולהרס רב. לפחות 1,300 אנשים נספו ברעש האדמה, וכ-3,000 נוספים הוכרזו כנעדרים. יותר מ-2,400 פצועים אושפזו בבתי החולים. לפחות 20,000 בתים נפגעו ברעש, לאורך קו החוף שאורכו כ-100 קילומטרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רעידות אדמה ב-2009
2009
קטגוריה:סומטרה
דגל קורסיקה

**דגל קורסיקה** אומץ עם הקמת הרפובליקה הקורסיקנית בשנת 1755 על ידי המייסד פסקוואלה פאולי. הדגל מבוסס על דגלים עממיים שהיו נפוצים באי. הוא מציג ראש מורי (סמל האי) בצבע שחור עם בנדנה לבנה סביב מצחו. הבנדנה מעל עיניו של הראש מסמלת את החירות שהשיגה הרפובליקה הקורסיקנית. בקורסיקה נקרא הדגל a bandiera testa mora, כלומר "הדגל עם הראש המורי". לאחר סיפוח השטח לצרפת בשנת 1769 נאסר השימוש בדגל באופן מעשי, אולם פטריוטים קורסיקנים המשיכו להניפו. אולם במשך השלטון הצרפתי הונף הדגל כפעולת מחאה כשהבנדנה מכסה את העיניים, כדי להדגיש את העצמאות שנלקחה מתושבי האי. במשך תקופת השלטון הקצרה של הממלכה האנגלו-קורסיקאית הונף הדגל ללא כיסוי העיניים בתוספת סמל הממלכה המאוחדת. עד שנות השמונים של המאה העשרים לא היה הדגל בשימוש, ומאז הוא משמש כדגל מחוז קורסיקה בצרפת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קורסיקה
קטגוריה:קורסיקה
קורסיקה
יוסף גטניו

**יוסף גטניו** (1939 – 9 בפברואר 2016) היה צייר ישראלי ומורה לאמנות וציור. יוסף נמנה עם ראשי קבוצת "קבוצת +10", ביניהם רפי לביא ומשה גבעתי.

## קורות חייו
גטניו נולד בבולגריה. עלה לישראל ב-1940 ובשנת 1963 נשלח מטעם משרד החינוך לביאנלה של הצעירים בפריז. ב-1965 זכה בפרס רכישה מטעם מוזיאון תל אביב בתערוכת צעירים ונשלח שוב לביאנלה בפריז.

גטניו זכה במלגת קרן שרת להשתלמות בחו"ל מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
במסגרת לימודיו בפריז, השתלם בבתי הספר הנחשבים: אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר ו-Ecole superieure des metiers d'art.

עם שובו לישראל, באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, החל ללמד ציור במכונים שונים, ביניהם מכון "אבני", המכון לאמנות בת-ים והאוניברסיטה "העממית".

ב 9 בפברואר 2016 נפטר גטניו בביתו ברמת גן עקב מחלת סרטן הלבלב.

בנו, דוד גטניו, הוא קצין בקבע.

## תערוכות בארץ
* תערוכת יחיד בביתן אגודת הציירים והפסלים, תל אביב.
* תערוכת "צורת היום", מוזיאון בצלאל, ירושלים.
* תערוכת יחיד בגלריה דוגית.
* תערוכת יחיד בגלריה לאמנות בבית לייויק, תל אביב.
* תערוכת יחיד במוזיאון העירוני של חולון.
* תערוכת יחיד בגלריה שלוש, תל אביב.
* תערוכת יחיד בגלריה אפרת, תל אביב.

## תערוכות בחו"ל
* סלון קבוצתי באוסטנד, בלגיה.
* תערוכה קבוצתית, Centre Berger, פריז.
* סלון קבוצתי בשרבורג, צרפת.
* תערוכת יחיד בגלריה Yves Brun, פריז.
* תערוכת יחיד בגלריה De Sfinx, אמסטרדם.
* תערוכת יחיד בחסות ובארגון הברון דה רוטשילד, צרפת.
* תערוכת יחיד בגלריה Ardeche Torrier, צרפת.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר גלריה אישי- יוסף גטניו

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:רמת גן: אישים
קטגוריה:קבוצת עשר פלוס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
צבי חרמון

**צבי חרמון** (10 בפברואר 1912 – 1996) היה נציב בתי הסוהר, עוד כששירות בתי הסוהר היה תחת חסות משטרת ישראל, מ-1952 ועד 1958.

## ביוגרפיה
נולד כהרמן אוסטפלד בגרמניה וגדל בעיר המבורן (כיום חלק מדויסבורג). חרמון היה עובד סוציאלי ורב ליברלי בהכשרתו, קצין מבחן ובעל תואר דוקטור בתחום הפנולוגיה (תורת הענישה). ב-1938 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר לשירות סוציאלי שהקימה סידי ורונסקי. ב-1942 עבר לחיפה והפך אחר כך לקצין המבחן היהודי הראשון בעיר. לאחר הקמת המדינה עבר לעבוד במשרד הסעד והיה מנהל המדור לשיקום נוער.

בספטמבר 1952 מונה לנציב בתי הסוהר, תוך שהוא מתנה את הסכמתו לקבל את התפקיד בכך שהוא לא יהיה אחראי לביטחון בו, לטענתו, הוא אינו מבין. לאחר שמונה לנציב בתי הסוהר חרמון שינה נהלים בשירות בתי הסוהר שהיו מושרשים מתקופת המנדט הבריטי והכניס לראשונה עובדים סוציאליים וגורמים חינוכיים. חרמון הנהיג חופשות לאסירים; הקים מחלקה פסיכיאטרית לאסירים הסובלים ממחלות נפש ומרכז מיון אסירים בכלא רמלה; וביטל את השימוש באלה אצל הסוהרים. ב-1954 קבע תשלום לאסירים תמורת עבודתם. הגישה הכללית הפכה להיות גישה שיקומית.

ב-1958, בעקבות מרד האסירים בכלא שטה קבעה ועדת חקירה בראשות השופט ד"ר משה עציוני, שחרמון "לא עמד באחריות הכללית המוטלת עליו" וכי למרות ששר המשטרה התריע בפניו על המצב הביטחוני הירוד בבתי הסוהר לא פעל לתיקון הליקויים. הוועדה קבעה שלאור אי הסכמתו להיות אחראי לנושאי ביטחון לא היה מקום למנותו לנציב בתי הסוהר. עם זאת, ציינה הוועדה לחיוב את עבודתו בשטחים אחרים. בעקבות זאת, באוקטובר 1958, מונה אריה ניר לנציב בתי הסוהר וחרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו. בשנת 1964 היה חבר בהנהלה של הוסטל לאסירים משוחררים בנתניה. החלפת תפקידים זו הביאה לשינוי מהותי בגישת השירות לאסירים, ובמדיניות שירות בתי הסוהר וסדרי העדיפויות בו. גישתו הטיפולית-שיקומית של חרמון שבה והתממשה עם הקמתו של בית סוהר חרמון הקרוי על שמו.

בשנת 1959 היה מראשוני חברי הסגל של המכון לקרימינולוגיה, שהוקם במסגרת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראש מחלקת העונשין.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:נציבי בתי הסוהר
קטגוריה:עובדים סוציאליים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:אישים שעל שמם בתי סוהר בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
אבא יודן

**אַבָּא יוּדָן** היה חכם מחכמי ארץ ישראל בדור הראשון של האמוראים, משמשיו של רבי יהודה הנשיא. במדרש רבה הוא נקרא אבא יודן, ובתלמודים הבבלי והירושלמי הוא מכונה "**אַבְדָּן**" (**אַבְּדָן**), ומסביר התוספות שמדובר באותו אדם, אלא שאבדן זו "לישנא קלילא", לשון קלה.

## מאורעות שאירעו לאבא יודן
התלמוד מספר כי לאבא יודן קרו כמה צרות ביום אחד.
* הוא נצטרע - לקה בצרעת (בדומה למרים הנביאה).
* שני בניו טבעו.
* שתי כלותיו מיאנו - (התאלמנו לפני שנולדו להם ילדים ולא הסכימו להתחתן עם האחים של בעליהן).
התלמוד מספר כי אבא יודן העליב את רבי ישמעאל בן רבי יוסי, כשזה בא ללמוד תורה, בבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא, ועל כן נענש ובאו עליו הצרות הללו.

## פסקיו והנהגותיו של אבא יודן
פסקיו של אבא יודן הובאו תמיד בשם רבו, רבי:
* **תפילת מוצאי שבת בשבת על ידי הציבור** – מספר התלמוד בשם "אבידן" (אבא יודן): "בשבת אחת, התכסו השמים בעננים, הציבור חשב שכבר חשכה ונכנס לבית הכנסת להתפלל ערבית. כשהתבהרו השמים וזרחה השמש שנית, הסתבר שעדיין יום. פסק אבא יודן בשם רבי כי שונה הדין בציבור ואין מטריחין אותו לחזור ולהתפלל.
* **תפילת ערב שבת** – לגבי תפילת ערב שבת, מסופר בפסיקתא, כי רבי יהודה הנשיא, ציווה על אבא יודן, להכריז בציבור כי יש להתפלל ערבית של שבת, כל עוד עדיין יום, כדי להוסיף מן החול על הקודש.
* **תפילה מתוך דבר הלכה** – בימיהם נהגו ללמוד הלכה אחת קודם התפילה. אבא יודן ידע לבחור לשם כך הלכות קצרות ומיד קם והחל בתפילה.
* **[[סגולה (יהדות)|סגולות]]** - אישה אחת באה לפני רבי יהודה הנשיא והתלוננה שבכל פעם שהיא מקיימת יחסי אישות עם בעלה, היא מדממת ונאסרת עליו. הלך אבא יודן, בעצת רבו, הפחיד אותה והתופעה חלפה. 
* המדרש מספר על רבי אליעזר ורבי יהושע ורבי עקיבא שהלכו לאסוף צדקה ופנו לאבא יודן שהיה גר בחולות אנטוכיה. אולם, לא מדובר באבא יודן תלמידו של רבי, שכן הוא עדיין לא חי בתקופתם של תנאים אלו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה הנשיא
גרו גרא

**גרו** (**גרונימוס**) **גרא** (**קרישבסקי**; 5 בספטמבר 1893 – 7 במאי 1955, ט"ו באייר תשט"ו) היה בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל.

## ביוגרפיה
גרא נולד בירושלים (שהייתה באותה תקופה חלק מהאימפריה העות'מאנית) בשם **גרונימוס קרישבסקי**, בנם של ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי ובתיה הירשפלד. שמו ניתן לו על שם סבתו גרונה הירשפלד, שבשנת 1887 עלתה לארץ ישראל עם בעלה שמואל וחלק מילדיהם, ובהם אמו של גרא, בתיה. בילדותו עברה משפחתו לגרמניה, ובשנת 1903 עברו למצרים, בה שימש דודו רופא בתי הסוהר. בקהיר למד בבתי הספר כל ישראל חברים ו"האחים הצרפתיים". חזר לשנה לגרמניה (1907–1908) ולאחר מכן חזר למצרים ועבד כפקיד. בשנת 1911 עבר לסוריה והתקבל לעבודה בחלב כעוזר טכני בחברה האחראית על סלילת מסילות רכבת.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לקושטא והצטרף לצבא העות'מאני בדרגת קצין זוטר (לוטננט). אביו שירת גם הוא בצבא העות'מאני כרופא צבאי. במסגרת שירותו הגיע לארץ ישראל, נישא ב-1916 לבת רחובות ועמה נדד במסגרת שירותו והיה תקופות בעבר הירדן ובסוריה. בשנת 1918 נותר בארץ ישראל תחת המנדט הבריטי והופקד מטעם הבריטים על ארגון תחנת המשטרה בטבריה, לצד מוכתר כנרת בכור-שלום שטרית. לאחר מכן הופקד על ארגון המשטרה בצפת ונשלח לקורס קצינים באסמאעיליה, אותו סיים בהצטיינות. בשובו שירת לאורך שנה כמפקד המשטרה בטבריה, צפת, נצרת ובית שאן. בשנת 1924 מונה לקצין הקישור ליד ועדת סייקס-פיקו. גרא היה לקצין היהודי הראשון במשטרת המנדט לשאת בדרגת קפטן. בשנת 1925 מונה לסגן מושל מחוז ירושלים, תחילה תחת רונלד סטורס ולאחר מכן תחת אדוארד קית'-רוץ'. בשנת 1927 התפטר מתפקידו בשל עוינות הסובבים אותו.

בין השנים 1927–1929 פעל בשליחות קרן היסוד בסין, יפן ומנצ'וריה. בשובו שימש מנהל "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (ICI) בסוריה, עד 1935, ולאחר מכן התיישב עם אשתו יהודית ושלושת בניהם בחיפה. תקופה קצרה עבד עם יהודית בביטוח, וב-1938 החל לעבוד כמלווה משלחת בריטית שהגיעה לאזור לשם הסרטת סרטי תעודה. יחד עמה נסע גם להודו ובשנת 1940 חזר לארץ והיה סגן מנהל נשר מפעלי מלט ישראליים. בשנת 1944 קיצר את שמו הפרטי ועברת את שם משפחתו.

עם קום המדינה גויס לשורות משטרת ישראל ומונה למפקדו הראשון של בית הספר לקצינים. לאחר מכן היה נציב בתי הסוהר הראשון (1949–1951). בשנות חייו האחרונות ייעץ לשירות בתי הסוהר.

גרא נפטר ב-7 במאי 1955 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

## משפחתו
גרא הוא אחיה של יהודית ויצמן, אמו של עזר ויצמן. בן דודו הוא הכנר והמוזיקאי יריב אזרחי (קרישבסקי).

אשתו של גרא, יהודית, היא בתו של יצחק זאב אלטשולר, איש העלייה הראשונה וממייסדי רחובות. אחותה של יהודית, רוחמה, הייתה אשתו של יוסף ויץ. אחיה של יהודית, נקדימון אלטשולר, היה ידיד נעורים קרוב של רחל המשוררת והוא שהה לצדה ברגעיה האחרונים (בנו הוא גדעון אלטשולר).

לגרא נולדו שלושה בנים: גרשון גרא, אמן, סופר וחוקר תולדות ארץ ישראל; צבי (ציצי) גרא, מעצב תפאורות; ויגאל גרא, מהנדס בניין וצייר.

בעשור האחרון לחייו הייתה חברתו לחיים עליזה כץ.

## קישורים חיצוניים
* 
*  (ידיעה על מותו)
* 
* 
* 
* 
* 
* גרו גרא, באתר השב"ס

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי בתי הסוהר
קטגוריה:שוטרים ישראלים
קטגוריה:אנשי משטרת המנדט
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:יהודים בצבא העות'מאני
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:משפחת ויץ
קטגוריה:משפחת אלטשולר
קטגוריה:משפחת גרא
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
תחות

**תחות** הוא אל הירח החוכמה, הכתיבה, המדע, השירה והקסם במיתולוגיה המצרית.

הוא מכונה גם איביס ומתואר לעיתים כגבר בעל ראש של ציפור מגלן (*[[מגלן קדוש אפריקני|Threskiornis aethiopicus]]*), או בעל ראש של בבון.
על פי המסורת, האל תחות והאל הורוס הם אלה העומדים משני צידי הסירה של האל רע, כאשר היא עוברת בשאול במהלך הלילה. תחות, כמו האלות חתחור וסח'מת, נוצר למעשה מאיבר מסוים בגופו של האל רע - אל השמש וראש פנתאון האלים המצרי. במקרה של תחות, הוא נחשב לנציג ליבו ולשונו של רע, ובשל כך גם לדובר שלו. המקבילה הנשית של תחות היא האלה סשהת. תחות, או דג׳חותי, מתואר ברוב המיתוסים כאל החוכמה והלמדנות, אשר המציא את הכתב והעבירו לאדם, כלומר לבני העם המצרי.

## מיתוסים
תחות משתתף במספר לא-מבוטל של מיתוסים ואגדות במיתולוגיה המצרית, ונטל חלק בכמה מהקרבות הגדולים במיתולוגיה המצרית. למשל, בקרב הראשון בין האל רע לבין הנחש אפופיס, ובקרב הגדול שהתרחש בין האל הורוס ובין סת. בדרך כלל, אם אל נפצע בצורה קשה בקרב, תחות היה זה שמרפא אותו.

תחות השתתף באופן משמעותי בלידתם של האלים המלכותיים: אוסיריס, איסיס, סת ונפתיס.
לפי האגדה, אחרי שרע גילה את דבר נישואיהם של גב ונות- אל האדמה ואלת השמיים, שהתקיימו בלי אישורו, הוא זעם וקילל את הזוג, שלא ייוולד להם ילד במשך שנה, שכללה אז 360 ימים. נות, נחושה בדעתה ללדת ילדים, אתגרה את תחות למשחק סנת (משחק מצרי המזכיר קצת שחמט), ניצחה בעזרת תכסיס, ותחות נתן לה כפרס זכות להביע משאלה. נות ביקשה להוסיף עוד כמה ימים לשנה, ותחות מילא את בקשתה, והוסיף לשנה עוד חמישה ימים. כיוון שהם לא היו כלולים בלוח השנה המקורי, רע לא ידע עליהם, ובחמשת הימים הנוספים ילדה נות את האלים המלכותיים.

בסיפור מותו של אוסיריס, תחות, יחד עם נפתיס, עזר לאיסיס להקים את אוסיריס המת לתחייה. אחרי שאיסיס אספה את חלקי גופתו של בעלה, נתן לה תחות את לחש הקסם שיגרום לאוסיריס לקום לתחייה.

## שמו של תחות

שמו של תחות, נכתב בהירוגליפים המצריים כ"**ג'חוטי**" (𓅝𓏏𓏭𓁟 ḏḥwty), שנשאב מהמילה ג'חו (ḏḥw)- הכינוי העתיק לציפור האיביס (מגלן), שנכתב בדרך כלל כ-הבי (hbj). צורת הכתיבה הזו מרמזת על סוג של הוקרה לציפור האיביס, ושמו מתורגם כ"זה הדומה לאיביס" (בנפשו ובגופו).

לתחות יש שמות חלופיים וכינויים רבים בהם: **ג'הוטי**, **תהוטי**, **טאהוטי**, **זהוטי**, **טצ'ו** ו-**טטו**. השם "תחות" הוא למעשה, הגרסה היוונית לשם המצרי המקורי "ג'חוטי". כמו כן הוא מכונה גם "הנאדר שלוש פעמים", "הדומה לאיביס" ו-"האל הסנדק". התואר "הנאדר שלוש פעמים" תורגם ליוונית כ**טריסמגיסטוס** (Τρισμέγιστος), ומכאן נוצר האיחוד הסינקרטיסטי הרמס טריסמגיסטוס.

## ראו גם
* אלוהויות במצרים העתיקה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים מצריים
קטגוריה:אלי חוכמה
קטגוריה:אלי אמנות
האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס

**האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס** (בערבית: **جامعة القدس المفتوحة**) היא האוניברסיטה הפלסטינית הגדולה ביותר והמוסד היחיד ללמידה מרחוק ברשות הפלסטינית. היא הוקמה בשנת 1991 על פי החלטה של ארגון השחרור הפלסטיני בעמאן. כיום לומדים דרכה מעל 58,920 סטודנטים (מתוכם 40.2% נשים) ב-24 סניפים הפזורים ביהודה ושומרון וברצועת עזה.

## מעמד האוניברסיטה
האוניברסיטה הפתוחה היא אוניברסיטה ציבורית. היא נמצאת בשליטה ובפיקוח ישיר של המשרד לחינוך ולהשכלה גבוהה של הרשות הפלסטינית, האחראי לגיוס מורים ולתשלום משכורות. אתר האינטרנט של האוניברסיטה הוקם מכספי סיוע של האו"ם, ומרבית הלמידה נעשית דרך רשת האינטרנט. בנוסף, האוניברסיטה מוציאה ספרי לימוד ומקליטה הרצאות.

מרבית הסטודנטים באוניברסיטה לומדים הוראה, כלכלה או מדעי החברה, וישנן גם תוכניות לימוד במדע וטכנולוגיה, חקלאות וניהול. הסניפים הגדולים ביותר נמצאים ברמאללה, שכם, טולכרם, חברון וקלקיליה. לאוניברסיטה גם סניפים בערב הסעודית ובאיחוד האמירויות. בנייני המנהלה נמצאים ברמאללה ובחברון. שתי הספריות המרכזיות נמצאות בעזה ובבית לחם והן כוללות גם מעבדות מחשבים.

## פקולטות
באוניברסיטה פקולטות למדעים ולמדעי הרוח.

הפקולטות למדעים כוללות:
* פקולטה למדע
* פקולטה להנדסה
* פקולטה לחקלאות
* פקולטה לרוקחות
* פקולטה לווטרינריה
* פקולטה לטכנולוגיית מידע

הפקולטות למדעי הרוח כוללות:
* פקולטה לאמנויות
* פקולטה ללימודי אסלאם
* פקולטה לכלכלה ולמדעי המנהל
* פקולטה למדעי החינוך
* פקולטה לאמנויות היצירה
* פקולטה למשפטים

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר האוניברסיטה 
* שעות פתיחה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:למידה מרחוק
פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף

הברון **פרידריך וילהלם [[פרייהר]] פון ארדמנסדורף** (בגרמנית: **Friedrich Wilhelm Freiherr von Erdmannsdorff**; 18 במאי 1736 - 9 במרץ 1800) היה אדריכל ותאורטיקן גרמני בתחום האדריכלות, ואחד מהמייצגים הבולטים של האדריכלות הנאו-קלאסית בגרמניה.

## חייו
ארדמנסדורף נולד בדרזדן לברון ארנסט פרדיננד ולאשתו הנרייטה מרגריט פון הסלר. לאחר שהשלים את לימודיו באקדמיית קווליאר בדרזדן (1750–1754) הוא החל ללמוד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש את הנסיך פרנץ פון אנהלט-דסאו, והחל לעבוד עבורו החל מ-1758. בהתאם לאידיאלים של עידן האורות רצה הנסיך להפוך את אדמותיו ל"ממלכת גן" (גרטנרייך) אחידה. בנוסף להגברת היופי של הנוף היו אמורים להיבנות מבנים רבים, כגון מקדשים וגשרים, שיהיו נגישים עבור כולם. הוא העסיק את ארדמנסדורף על מנת לבצע את התכנון של השטח.

בין 1761 ל-1775 הוא ערך סיורים רבים באיטליה, הולנד, אנגליה, צרפת ושווייץ, ובמהלכם ספג השראה לתכנון ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ. הוא התלווה לנסיך, והכיר את סגנונם של האדריכלים הסקוטיים רוברט וג'יימס אדם, וצפה גם בסגנון הבנייה של האדריכל ויליאם צ'יימברס. בעת ששהה ברומא הוא התוודע להיסטוריון של תולדות האמנות.

האמנות והתרבות של אנגליה באותה תקופה השפיעו על ארדמנסדורף ועל הנסיך פרנץ. האדריכלות הפלדיאנית של אנגליה, ששורשיה הם בין היתר מהווילות הפלדיאניות בוונטו, באה לידי ביטוי ביצירותיו המאוחרות של ארדמנסדורף והייתה אחת ההשפעות החזקות על עבודתו לצד האדריכלות של עיצוב פנים מתקופת רומא העתיקה. הוא בנה את הבית הכפרי בוורליץ בסגנון זה.

למרות שארדמנסדורף העדיף את הסגנון האדריכלי הזה, הוא הקים מבנים גם בסגנון התחייה הגותית שהיה חביב על הנסיך פרנץ. בין היתר הוא המיר את ההשפעות שספג במהלך טיולו באנגליה לכדי מעשה במהלך בניית הבית הגותי באדמות ורליץ.

ב-1781, בעת שהותו באנהלט-דסאו, הוא נישא לווילהלמינה פון אהלימב. לזוג נולדו שתי בנות.

ב-1786 זומן ארדמנסודף על ידי המלך פרידריך וילהלם השני מפרוסיה, על מנת שיעצב מחדש את הקישוטים בחדרי השינה והעבודה שלו בארמון סנסוסי שבפוטסדאם, כמו גם בברלינר שטאדשלוס. הוא נשאר בברלין ובפוטסדאם עד 1789, והתמנה לחבר כבוד באקדמיה המלכותית לאמנויות ומדעים מכניים בברלין. מעבר לעבודתו זו הוא היה פעיל בברנדנבורג כיועץ בתחומי האמנות, תרבות וחינוך.

בין 1789 ל-1790 הוא התגורר באיטליה פעם נוספת, שם התוודע למספר ציירים ופסלים. לאחר טיול בוויימאר ב-1791 ביחד עם הנסיך פרנץ, הוא ביקר בחצרות המלוכה של גותה, קאסל וקרלסרוהה. ב-1796 הוא החל לעבוד בחברה בדסאו שמטרתה להפוך יצירות אמנות לפופולריות באמצעות תצריבים. בתקופה זו הוא גם הרצה בבית הספר לאדריכלות של ברלין, בו לימד בין השאר את פרידריך גילי, לימים מורו של קארל פרידריך שינקל.

ארדמנסודף מת בדסאו בגיל 63, ונקבר בבית הקברות החדש של העיר.

## קישורים חיצוניים

* פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה

קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1736
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1800
באתרו

שמאל|ממוזער|250px|מציאת ממצא באתרו

בארכאולוגיה **בַּאֲתָרוֹ** (בלטינית: **in situ** (אין סיטו) - בַּמקום, בַּאתר, משמש בצורה זו גם בשפות רבות אחרות) הוא מונח המתאר את הישארותו של מושא המחקר במקומו המקורי. בגאולוגיה נהוג להשתמש גם במונח הלטיני "אין סיטו".
באתרו מתייחס לממצא שנמצא בעת חפירה ארכאולוגית במקום המקורי שבו הושאר על ידי האדם האחרון שהשתמש בו ולא הוזז משם על ידי בני אדם או על ידי כוחות הטבע. מציאת ממצא ארכאולוגי באתרו עוזרת לארכאולוג החופר לתארך את השכבה הנחפרת בעזרת טיפולוגיה ולהבין ולאפיין את התרבות שבה הממצא היה בשימוש. לאחר שהממצא מתועד, מצולם ונרשם, ניתן להזיזו ממקום מציאתו. ממצא שלא נמצא באתרו נחשב כממצא שנמצא מחוץ להקשר (קונטקסט) ולא יספק מידע מדויק לגבי התרבות או האתר שבהם נמצא.

## גלריית תמונות


תמונה:Jugs in Situ, Khirbet Qeiyafa -2.JPG|קנקן באתרו, חפירה בח'ירבת קייאפה אוגוסט 2009
תמונה:Senator M. Nonius Balbus.jpg|הפסל של הסנטור מרקוס נוניוס בלבוס, שנמצא בהרקולנאום, הוא דוגמה לממצא שחלקו "באתרו" וחלקו לא. ראש הפסל ובסיסו נמצאו על ידי מאיורי ב-1942, אך גופו נמצא רק ב-1981, מאות מטרים מערבה משם. מניחים שנחשול פירוקלסטי עוצמתי סחף את גוף הפסל מערבה, לכיוון חוף הים. חלקיו של הפסל חוברו וכיום הוא מוצג באתר.
תמונה:Jug in Situ, Abbasid period -1.jpg|קנקן מתקופת בית עבאס חפירה בירושלים פברואר 2008
תמונה:VacceanGraveAtPintiaSpain.JPG|קנקנים שנמצאו באתר קבורה של שבט קלטי בצפון ספרד מתוארך ל

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מונחים בחפירה ארכאולוגית
קטגוריה:גאולוגיה
בסילוזאוריים

**בסילוזאוריים** (שם מדעי: Basilosauridae; "לטאות מלכותיות") היא משפחה נכחדת של לווייתנים קדומים. הם חיו בסוף האאוקן (לפני כ-35 עד 40 מיליוני שנים). תזונתם התבססה על דגים. מאובני בסילוזאוריים נמצאו בפקיסטן, במזרח התיכון (במיוחד במצרים) ובצפון אמריקה. 
חוליות הגב התחתון היו מוארכות, וגופם היה ארוך (עד 16 מטרים) ודמוי נחש. זנבם דמה ככל הנראה לזנבם של הלווייתנאים המודרניים - אופקי ומחולק לשתי אונות. אולם, נראה כי זנבם לא שימש אותם כדרך ההנעה העיקרית, בשונה מצאצאיהם המודרניים, ובמקום זאת הם הניעו עצמם בעזרת ביצוע תנועות גליות בגבם. רגליהם האחוריות עדיין בולטות מן הגוף, אולם הן קטנות משמעותית מאלו של קודמיהן (פקיצטיים, אמבולוצטיים, רמינגטונוצטיים ופרוטוצטיים). בכפות הרגליים האחוריות היו רק שלוש אצבעות. הגפיים האחוריות יחד עם אגן הירכיים התנתקו מעמוד השדרה. שינויים מבניים אלו מצביעים על כך שחיו במים, כי רק שם הם יכלו לשאת את משקלם. תפקיד הרגליים, אם כן, הצטמצם לאחיזת הנקבה בעת ההזדווגות.

## מיון
*תת-משפחה Basilosaurinae
**סוג בסילוזאורוס (*Basilosaurus*)
** *Basiloterus*
** *Basilotritus*
** *Eocetus*
** *Platyosphys*
*תת-משפחה דורודונטידים (Dorudontinae) - לעיתים משויכת למשפחה עצמאית
** *Ancalecetus*
** *Chrysocetus*
** *Cynthiacetus*
** דורודון (*Dorudon*)
** *Masracetus*
** *Ocucajea*
** *Pontogeneus*
** *Saghacetus*
** *Stromerius*
** *Supayacetus*
** זיגוריזה (*Zygorhiza*)

לעיתים משויך לפה גם הסוג קקנודון (Kekenodon), אשר נחשב גם לסוג במשפחה נפרדת.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע מורפולוגי

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1867
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד דרינקר קופ
*
אליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה

שמאל|ממוזער|250px|קברם של אליזבת ופרידריך בכנסיית השלום
**אליזבת לודוויקה מבוואריה** (בגרמנית: **Elisabeth Ludovika von Bayern**; 13 בנובמבר 1801 – 14 בדצמבר 1873) הייתה נסיכה בווארית ואשתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה.

## ביוגרפיה
אליזבת נולדה ב-13 בנובמבר 1801 במינכן, למקסימיליאן הראשון, מלך בוואריה ואשתו קרולינה מבאדן. היא הייתה תאומה זהה של המלכה אמליה מסקסוניה (אשתו של יוהאן, מלך סקסוניה) ואחותה של סופי, נסיכת בוואריה, אמם של הקיסרים פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה ומקסימיליאן הראשון ממקסיקו. בקרב משפחתה היא נקראה אליזה (Elise).

ב-29 בנובמבר 1823 היא נישאה לפרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי, ותמכה בעיסוקיו האינטלקטואליים כגון עבודות אמנות. בשנת 1830 המירה את דתה לנצרות פרוטסטנטית, לאחר שטרם הנישואים סירבה לעשות זאת והסכימה רק להסתיר את אמונתה הקתולית.

היא הפכה למלכה הרעייה של פרוסיה בשנת 1840, והייתה מעורבת בפוליטיקה הפרוסית בכך שפעלה לשימור הברית בין פרוסיה לאימפריה האוסטרית.

היא הייתה קרובה מאוד לבעלה, ובמהלך מחלתו הארוכה שהתה לצדו. לאחר מותו ב-2 בינואר 1861 היא התגוררה בבתיה בסנסוסי, שארלוטנבורג ושטולצנפלס, והקדישה את עצמה לעבודת צדקה לזכרו של בעלה. היא מתה בדרזדן ב-1873 במהלך ביקור אצל אחותה אמליה. ב-21 בדצמבר היא נקברה לצד בעלה בכנסיית השלום שבפוטסדאם.

## תארים
* 13 בנובמבר 1801 - 29 בנובמבר 1823: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה אליזבת לודוויקה מבוואריה
* 29 בנובמבר 1823 - 7 ביוני 1840: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה אליזבת לודוויקה מפרוסיה, נסיכת בוואריה
* 7 ביוני 1840 - 2 בינואר 1861: הוד מלכותה מלכת פרוסיה
* 2 בינואר 1861 - 14 בדצמבר 1873: הוד מלכותה המלכה האלמנה של פרוסיה

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תאומים גרמנים
קטגוריה:בית ויטלסבאך
קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:נסיכות בוואריה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1801
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1801
קטגוריה:נפטרות ב-1873
חואקין סאנצ'ס

**חואקין סאנצ'ס רודריגס** (בספרדית: **Joaquín Sánchez Rodríguez**; נולד ב-21 ביולי 1981 באל פוארטו דה סנטה מריה שבמחוז קדיס) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני, המחזיק בשיא ההופעות לשחקן בליגת העל הספרדית (622) יחד עם השוער אנדוני זוביזרטה.

## קריירת משחק
חואקין החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת המשנה של ריאל בטיס ולאחר עונה אחת בה הבקיע שני שערים עלה לקבוצה הבוגרת, בה שיחק במשך שש עונות, בהן הבקיע למעלה מ-30 שערים ומסר למעלה מ-50 בישולים. בנוסף על כך סייע לקבוצה לזכות בגביע המלך הספרדי בעונת .

באוגוסט 2006 נקנה חואקין על ידי ולנסיה תמורת מיליון אירו. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה כבש 16 שערים וזכה שוב בגביע המלך הספרדי בעונת . בקיץ 2011 נמכר חואקין לקבוצת הכדורגל מלאגה. ב-13 ביוני 2013 לראשונה עבר לקבוצה לא ספרדית - פיורנטינה האיטלקית לחוזה לשלוש שנים. ב-31 באוגוסט 2015 חזר לספרד, וחתם לשלוש שנים במועדון נעוריו ריאל בטיס.

ב-16 ביולי 2020, הפך לכדורגלן השני עם מספר ההופעות הגבוה ביותר בלה ליגה, כשהגיע ל-551 הופעות ועקף את ראול גונזלס.

באפריל 2022, כשהוא בן 40, זכה עם הקבוצה בגביע המלך.

ב-19 באפריל 2023 הודיע חואקין שיפרוש מכדורגל בסוף העונה.

### נבחרת ספרד
חואקין היה שותף לסגל נבחרת ספרד במונדיאל 2002, ביורו 2004 ובמונדיאל 2006 וב-51 משחקים במדי ספרד כבש ארבעה שערים.

## תארים
;ריאל בטיס
* הגביע הספרדי: 
* הגביע הספרדי: 2021/2022

;ולנסיה
* הגביע הספרדי: 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני מאלגה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1981
מכתב ח"י המשפחות

**מכתב ח"י המשפחות** היה מכתב שנשלח באוגוסט 1969 על ידי ראשי 18 (ח"י) משפחות יהודיות מגאורגיה שבברית המועצות, לוועדה לזכויות האדם של ארגון האומות המאוחדות.

יוזם המכתב הוא שבתי אלהשווילי, שבקשתו לעלות עם משפחתו לישראל נדחתה. הוא קבץ סביבו עוד משפחות, רובן ממשפחתו המורחבת, ובהנהגתו ראשי כל המשפחות חתמו על מכתב שהביע את השאיפה היהודית לעלות לארץ ואת נחישותם של הפונים. לפי דברי בנו של שבתי, משה (מיכאל) בר-אל, המכתב נוסח בידיהם של אביו שבתי, חברו בן ציון יעקבשווילי והפיזיקאי הדיסידנט אנדרי סחרוב, ולפני שליחתו עבר עליו גם שר החוץ הגאורגי, שהיה ידיד ליהודים. אלהשווילי חדר את השמירה של שירותי הביטחון הסובייטיים והצליח להיכנס לשגרירות הולנד, שייצגה את זכויות ישראל בברית המועצות לאחר מלחמת ששת הימים. הוא מסר באופן אישי את המכתב לידיו של שגריר הולנד עם בקשה לעשות כל מאמץ כדי שהמכתב יימסר לשגריר ישראל באו"ם יוסף תקוע ולממשלת ישראל.

באותם ימים הסתירו השלטונות הסובייטיים את רצונם של יהודים בברית המועצות לעלות לישראל, והכחישו בתוקף טענות בעניין. התכחשות של אזרח בברית המועצות מהכרה בברית המועצות כמולדתו נחשבה כמעשה בגידה שיש בו סכנת עונש מוות או גלות.

המכתב היה ניסיון קבוצתי ראשון של יהדות גאורגיה להודיע למערב על רצון היהודים לעלות לישראל.

המכתב נחתם ביום כ"ב אב תשכ"ט, 6 באוגוסט 1969, ופורסם על ידי ישראל רק בעשרה בנובמבר, אחרי כשלושה חודשים. גולדה מאיר הקריאה אותו בכנסת ושגריר ישראל באו"ם יוסף תקוע מסר אותו למזכיר האו"ם. ההסבר לפער הזה נתון בספק - לטענת נחמיה לבנון, שהיה אז ראש "נתיב", המכתב הגיע לידי הממסד הישראלי רק בתחילת נובמבר והוחלט מיד לפרסמו. לפי משה בר-אל, שנפגש עם ראש הממשלה מאיר לאחר עלייתו ארצה, ההסבר שנתנה היה דחייה מכוונת בפרסום, עד הזדמנות מתאימה בוועדה הבינלאומית לזכויות האדם שהתכנסה באותו זמן. ההבדל הזה פותח פתח להשערה שמעלה יעקב קדמי, לפיה הממסד בישראל התלבט ארוכות לגבי פרסום המכתב - צעד של התמודדות חזיתית מול הסובייטים, שישראל נמנעה עד אז מלעשות.

בעקבות המכתב התפרסמו פניות דומות של קבוצות יהודים מברית המועצות. הפגנות תמיכה נערכו בעולם תחת הסיסמה "שלח את עמי".

ביולי 1971 קיימה קבוצה של יהודים גאורגים שביתת רעב בחזית בית הדואר במוסקבה. מאבקם של יהודי גאורגיה הוביל לשינוי בעמדת השלטונות הסובייטים, ובמהלך שנות ה-70 יצאו כ-30,000 יהודים גאורגים לישראל ולמדינות אחרות.

בעקבות המכתב כתב יורם טהרלב את שירו "אנחנו ואתם"..

על מכתב זה אמרה גולדה מאיר: "לולא היה המכתב של שמונה עשרה המשפחות- לא הייתה עלייה מברית המועצות. מאבקן של ח"י המשפחות למען זכויותיהן הלאומיות ולמען עלייה ראוי לעט סופרים והיסטוריונים".

ויגאל אלון: "המכתב מהווה נקודת מפנה בהיסטוריה של המאבק היהודי על הזכות להיות יהודים, המכתב המופלא יהיה מסמך היסטורי יסודי בתולדות הציונות".

## קישורים חיצוניים

* 
* מכתב 18 המשפחות מגרוּזיה, המרכז לטכנולוגיה חינוכית
* אנו ח״י משפחות יהודיות מגרוּזיה, ירושלים : שירותי ההסברה, משרד ראש הממשלה, תש"ל 1969 - נוסח מתורגם לעברית
* תולדות היהודים בארצות האסלאם, עמ' 83-85, 1981 - נוסח מתורגם לעברית
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* , 
* 
* תיאור העניין מצד הממסד בישראל, בספרו של נחמיה לבנון 'הקוד: נתיב', עם עובד 1995.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות ברית המועצות
קטגוריה:יהדות גאורגיה
קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
קטגוריה:ציונות: היסטוריה
ח"י
קטגוריה:העלייה לישראל מברית המועצות ומברית המועצות לשעבר
קטגוריה:1969 בברית המועצות
קטגוריה:ציונות בגאורגיה
דומניטור

[שמאל|ממוזער|160px|[אלכסנדרו יואן קוזה, הדומניטור הראשון]]
**דומניטור** (ברומנית: **Domnitor**), היה תוארו של שליט הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שהפכו לרומניה, בין השנים 1859–1881.

את התואר דומניטור נשאו רק שני שליטים. האחד, אלכסנדרו יואן קוזה, שנבחר בנפרד בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה ובכך נוצרה אוניה פרסונלית שכונתה בשם "הנסיכויות הרומניות המאוחדות" ומאוחר יותר רומניה, והשני, קרול הראשון, מלך רומניה, שנשא בתואר עד להכתרתו כמלך ב-1881.

התואר דומניטור מיוחד לרומניה ונגזר מהמילה הרומנית Domn, שמשמעותה: "אדון". השליטים הקודמים של הנסיכויות הרומניות כונו בתואר וויווד או חוספודר.

קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:תוארי אצולה
מריו ברגה

**מריו ברגה** (באיטלקית: **Mario Brega**; 3 במרץ 1923 – 23 ביולי 1994) היה שחקן קולנוע איטלקי. מבנה גופו הרחב ופניו העבות הקנו לו תדמית של בריון אשר שימשה אותו בקריירת המשחק שלו. הוא שיחק בכל שלושת סרטי טרילוגיית "האיש ללא שם" וידוע כוולאס מהסרט האחרון בטרילוגיה הטוב, הרע והמכוער.

ברגה נולד ברומא, לפני שפנה לקריירת המשחק הוא היה קצב. במהלך קריירת המשחק שלו שיחק ברג'ה במעל ל-50 סרטים. הוא שיחק בעיקר במערבוני ספגטי ביניהם השתתף בטרילוגית "האיש ללא שם" של סרג'ו לאונה: "בעבור חופן דולרים" בתור צ'יקו, "הצלפים" בתור נינו ולבסוף ב"הטוב, הרע והמכוער" בתור וולאס. בנוסף שיחק בסרט "היו זמנים באמריקה" גם הוא של סרג'ו לאונה.

## פילמוגרפיה חלקית
* "בעבור חופן דולרים" (1964)
* "הצלפים" (1965)
* "הטוב, הרע והמכוער" (1966)
* "קוראים לי אף אחד" (1973)
* "היו זמנים באמריקה" (1984)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1923
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1994
צ'ארלס בנט

**צ'ארלס הנרי בנט** (באנגלית: **Charles Henry Bennett**; נולד ב-1943) הוא מדען מחשב אמריקאי, עמית IBM העובד במעבדות המחקר של IBM. עבודתו מתרכזת בבסיס הפיזיקאלי של תורת המידע ויישומים שונים של מכניקת הקוונטים באלגוריתמים לעיבוד והעברת מידע. מילא תפקיד מרכזי בהבהרת הקשרים בין פיזיקה למידע, במיוחד בתחום החישוב הקוונטי, אך גם באוטומטים תאיים וב. פיתח יחד עם ז'יל ברסר את תחום הקריפטוגרפיה הקוונטית והיה לאחד ממייסדי תורת האינפורמציה הקוונטית.

## ביוגרפיה
צ'ארלס בנט נולד בשנת 1943 בניו יורק, בוגר תואר ראשון בכימיה מטעם אוניברסיטת ברנדייס (1964), ותואר דוקטור בדינמיקה מולקולרית מטעם אוניברסיטת הרווארד (1970), בהנחיית  ו.

בשנת 1972, לאחר שהצטרף למעבדות המחקר של IBM, עסק בפיתוח תורת החישוב ההפיך, בניסיון להראות שכל חישוב כללי אפשרי לביצוע גם בצורה הפיכה מבחינה לוגית ותרמודינמית. בשנת 1982 הציע פרשנות חדשה לבעיית השד של מקסוול המסבירה את הבעיה בכך שכל מחיקת מידע מצריכה השקעת עבודה. עקרונות החישוב ההפיך ישמשו לאחר מכן כבסיס לחישוב קוונטי, שכן כל שער קוונטי עליו מבוסס המחשב הקוונטי נדרש להיות הפיך.

בשנת 1984 פיתח יחד עם ז'יל ברסר מאוניברסיטת מונטריאול פרוטוקול החלפת מפתחות קוונטית, אשר נקרא לימים על שם יוצריו, BB84. פרוטוקול זה מאפשר תיאום מפתח בין שני גורמים מרוחקים, בעזרת שימוש בערוץ תקשורת קוונטי וערוץ תקשורת קלאסי מאומת. הפרוטוקול מבוסס על עקרון האי ודאות ומספק בטיחות מושלמת, כלומר בטיחות שלא ניתן לשבור גם בעזרת כוח חישוב גדול מאוד (לעומת בטיחות חישובית אשר מוגבלת ביכולת החישוב של היריב). בשנת 1989 בנה בשיתוף ג'ון סמולין מערכת ראשונה המדגימה את יכולות הקריפטוגרפיה הקוונטית.

בשנת 1993, יחד עם ז'יל ברסר ואחרים, פיתח את תאוריית הטלפורטציה הקוונטית, שיטה בה מצב קוונטי של מערכת כלשהי מפורק לרכיב קלאסי טהור ולרכיב קוונטי טהור (הממומש על ידי מערכת שזורה), נשלח על-גבי תקשורת קוונטית, ומורכב בחזרה ביעד. באופן זה ניתן "לשדר" מצב קוונטי של מערכת לכל יעד שהוא, מבלי שנדרש למדוד או לדעת את המצב המקורי של המערכת.

בשנים 1995–1997 פיתח, יחד עם חוקרים נוספים, שיטות לתיקון שגיאות קוונטי, המאפשרות העברת מידע קוונטי מעל קווי תקשורת בעלי הפרעות שונות.

בנט הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והחברה הפיזיקאית האמריקאית. הוא זכה בפרס רנק לשנת 2006. בשנת 2008 זכה בפרס הארווי מטעם הטכניון. ב-2018 זכה בפרס וולף. זכה בפרס טיורינג לשנת 2025, ביחד עם ז'יל ברסר, על תרומתו ליסודות תורת המידע הקוונטית.

## קישורים חיצוניים

* צ'ארלס ה' בנט זוכה פרס וולף בפיזיקה - 2018
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:קריפטוגרפים אמריקאים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:חישוב קוונטי
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי החברה הפיזיקאית האמריקאית
קטגוריה:עמיתי IBM
קטגוריה:זוכי פרס הארווי
קטגוריה:זוכי פרס וולף לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס דיראק
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
הנסיכויות הרומניות המאוחדות

**הנסיכויות הרומניות המאוחדות** הייתה ישות מדינית במחצית השנייה של המאה ה-19, שנוצרה מאוניה פרסונלית של נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה תחת שלטונו של הדומניטור אלכסנדרו יואן קוזה.

ביום 5 בינואר 1859 נבחר אלכסנדרו יואן קוזה להיות שליט נסיכות מולדובה וכעבור 19 ימים, ב-24 בינואר, באותה שנה, בחרו אותו גם תושבי נסיכות ולאכיה להיות שליטם ובכך יצרו ישות מדינית חדשה, הנסיכויות הרומניות המאוחדות או בשם הרשמי "הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה". בחירות אלה נועדו לעקוף החלטת המעצמות בעניין הנסיכויות, החלטה שרצתה להעמיד שושלת זרה בראשן. כעבור זמן לא רב התחרטו הרומנים, הדיחו את הדומניטור קוזה ובחרו לעצמם דומניטור חדש ממוצא זר, את מי שעתיד היה להיות קרול הראשון, מלך רומניה. והוא שלט בנסיכויות עד לקבלת עצמאות מהאימפריה העות'מאנית והפיכתן למונרכיה בשם ממלכת רומניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:נסיכות מולדובה
קטגוריה:ולאכיה
קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי רומניה
קטגוריה:ממלכת רומניה
עלי אכבר סאלחי

**עלי אכבר סאלחי** (בפרסית: **علی اکبر صالحی**, תעתיק מדויק: **עלי אכבר צאלחי**, נהגה בפרסית: אַלי אַכבר סאלֶהִי נולד ב-24 במרץ 1949) הוא אקדמאי ופוליטיקאי איראני שכיהן כראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן בין 16 באוגוסט 2013 ל-29 באוגוסט 2021.

## ביוגרפיה

סאלחי רכש תואר ראשון במדעי המדינה (BSc) מטעם האוניברסיטה האמריקנית בביירות, ודוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1977. כמו כן כיהן כמרצה מן המניין ונשיא אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה באיראן, וכן כחבר באקדמיה האיראנית למדע ובמרכז הבינלאומי לפיזיקה תאורטית שבאיטליה. הוא דובר פרסית, אנגלית וערבית.

בשנים 1997 - 2005 כיהן סאלחי כנציג איראן בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. ב-18 באוקטובר 2003 חתם בשם איראן על "הפרוטוקול הנוסף" (Additional Protocol) להסכם אמצעי הביטחון (Safeguard Agreement).

ב-20 ביולי 2004 מונה עלי אכבר סאלחי כיועץ מדעי לשר החוץ האיראני, מנוצ'הר מותכי. ב-16 ביולי 2009 נתמנה לראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן, כשהוא מחליף בתפקידו זה את גולאם רזא אגאזאדה. בדצמבר 2010 פיטר נשיא איראן אחמדינז'אד את שר החוץ מותכי, ומינה במקומו את סאלחי כשר החוץ בפועל. ב-30 בינואר 2011 אישר הפרלמנט האיראני את מינויו לשר החוץ של איראן.

לאחר בחירתו של חסן רוחאני לנשיא איראן, הוחלף סאלחי על ידי מוחמד ג'וואד זריף, שר החוץ האיראני הנוכחי, ומונה בשנית, ב-16 באוגוסט 2013, לראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן.

אחיו של סאלחי, ג'וואד סאלחי, הוא מדען נודע בתחום הנדסת מחשבים ואלקטרוניקה, מחלוצי שיטת CDMA.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שרי החוץ של איראן
קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:אנשי תוכנית הגרעין האיראנית
קטגוריה:איראנים שמחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה עליהם סנקציות
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1949
אורי בר-רצון

**אורי בר-רצון** (1 בספטמבר 1927 – 20 באפריל 1990), שימש כמפקדה של חטיבת גולני בשנים 1963–1965. השתחרר מצה"ל בגיל 41, בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו ניהל את החברה לפיתוח עירוני של עיריית ת"א – אתרים, בתפקידו האחרון במגזר הפרטי ניהל את קריית הפלדה של כור עד פרישתו בגיל 61 בעקבות מחלה.

## ביוגרפיה
אורי בר-רצון נולד בירושלים, ב-1 בספטמבר 1927 לישראל ובלומה בר-רצון. בהיותו בן 4 נפטרה אמו והוא נשלח על ידי אביו לכפר הנוער בן שמן, שם שהה עד גיל 9.
בהיותו בן 9 נשא אביו לאישה את מרים, והוא חזר אל בית משפחתו בחולון. בסיום כיתה ח' החליט ביחד עם כל בני כתתו ללכת לתיכון מקצועי. "רצינו להתכונן לחיי העבודה" סיפר מאוחר יותר. במקביל הצטרף בשנת 1944 לנוער ההגנה.

### שירות צבאי
לאחר סיום לימודיו בבית הספר מקס פיין, התגייס לפלמ"ח. את תקופת הטירונות העביר בקיבוץ נען. לאחר הטירונות הועבר עם פלוגתו לקיבוץ גבעת ברנר, ואחר מכן לקבוץ רמת רחל, שם שימש בתפקידי סיור ובטעינת שקי אשלג מים המלח. במלחמת העצמאות השתתף בפיצוץ גשר אלנבי במסגרת פעולת פיצוץ גשרי הירדן (ליל הגשרים). לאחר מכן הצטרף לחטיבת הנגב, הוביל שיירות לנגב הנצור והשתתף בקרבות שחרור הנגב. בתקופה זאת גם הכיר את רותי, אשתו לעתיד. עם קום המדינה הדריך בקורס הקצינים הראשון של צה"ל.
בשנת 1952 נשא לאישה את רותי לבית לובנוב, ונולדו להם 3 בנות. שימש מפקד פלוגה בגדוד 8 ובגדוד 9. ב-1955 פיקד על גדוד 12 במבצע הר געש (פעולת הסבחה) - פעולה משולבת עם כוחות צנחנים ונח"ל לכיבוש מוצבים מצריים ליד ניצנה.

בשנת 1960 יצא בשליחות הצבא ללימודים בבית הספר לפיקוד המטה בפורט לוונוורת' שבארצות הברית. שימש סגן מפקד חטיבת גולני ובשנים 1963–1965 פיקד על החטיבה. בין השנים 1965–1970 מילא תפקידי פיקוד ומטה בצה”ל. תפקידו האחרון לפני שהשתחרר מן הצבא היה ראש מחלקת תחזוקה במטכ"ל.

### פעילות בחייו האזרחיים
לאחר שחרורו הוצע לו על ידי ראש עיריית תל אביב דאז - יהושע רבינוביץ להקים ולנהל את החברה לבינוי ופיתוח עירוני – חברת אתרים. במסגרת תפקידו היה אחראי לפיתוח קו החוף העירוני, ובניית כיכר אתרים והמרינה, ולמעשה היה זה שיזם את העברת פעילות השיט אל מוקד זה ולהקמתה של מרינה ראשונה בישראל.
בשנת 1975 עבר לנהל את חברת הבנייה פאן לון.
בשנת 1979 הוצע לו על ידי מנכ"ל חברת כור תעשיות, ישעיהו גביש, לנהל את קריית הפלדה בכור. בשנת 1989 בעקבות הרעה משמעותית במצבו הבריאותי נאלץ בר-רצון לפרוש מתפקידו.
בתקופת מחלתו כתב ופרסם את הספר המנכ"ל, בהוצאת דניאלה די-נור.

### מותו
בשנת 1980 חלה במחלת פרקינסון. בשנת 1989 התגלתה אצלו בנוסף גם טרשת אמיוטרופית צדית (ALS). בעקבות המחלה יצא לגמלאות ומאז ועד ימיו האחרונים שהה בביתו שבשכונת אפקה בתל אביב. במרץ 1990 אושפז במחלקת טיפול נמרץ נשימתי בבית החולים איכילוב לאחר שהתגלתה אצלו אי ספיקת ראות סופנית. הוא נפטר במחלקה ב-20 באפריל 1990.
אורי בר-רצון הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* על אורי בר-רצון באתר חטיבת גולני
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי התיכון המקצועי ע"ש מקס פיין
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מפקדי גדוד 12
קטגוריה:מפקדי חטיבת גולני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:מפקדי חטיבת קרייתי
קטגוריה:מפקדי חטיבת הנגב
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:חיילי חטיבת הנגב במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
פרס קליאו

**פרסי קליאו** (באנגלית: **Clio Awards**) הוא פרס הניתן על יצירתיות בתחום הפרסום והעיצוב. הפרס מוענק במספר תחומים ביניהם; טלוויזיה, שלטי חוצות, רדיו, מסעי פרסום, מדיה, עיצוב, ואינטרנט. הפרסים ניתנו לראשונה ב-1959 ובשנת 1965 הורחבו לכלול גם עבודה בינלאומית.

## היסטוריה
בטקס חלוקת הפרסים בשנת 1992 אירעו מספר בעיות, המגיש שהיה אמור להגיש את התוכנית לא הגיע והוא הוחלף על ידי מגישים מאולתרים, להם לא הייתה קיימת רשימה מסודרת של זוכים. לאחר הטקס הכושל חידשה קבוצה של משקיעים בראשות "שיקגו מו"ל רות" את התוכנית, ואחר כך נמכרה התוכנית לחברה הולנדית בשם VNN שהיום נקראת חברת נילסן.

תחרות פרס קליאו היא אחת הגדולות בתחום הפרסום בעולם. בשנת 2007 הוגשו כמועמדים לפרס יותר מ-19,000 עבודות מרחבי העולם, מה שהצריך למעלה מ-110 שופטים מ-62 מדינות.

## זוכים ישראליים בפרס
בשנת 2022 זכה שער "לאשה" לציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, בפרס הברונזה לעיצוב, בתחרות הפרסום הבינלאומית היוקרתית "קליאו". השער עוצב על ידי מערכת "לאשה" ומשרד הפרסום "ענבר מרחב".

בספטמבר 2022 זכה קמפיין של חברת הקנאביס הרפואי Peace Naturals, בשיתוף עם משרד הפרסום Debby&Ron בתחרות ה-Clio Cannabis במקום השני בקטגוריית Social Good. הקמפיין קרא לבטל את מופעי הזיקוקים ביום העצמאות לטובת הסובלים מהלם קרב וכלל שלטי חוצות ברחבי הארץ, זכה להצלחה רבה והביא לביטולם של מופעי זיקוקים במספר ערים, בהן תל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 

* כתבה על קמפיין Peace Naturals, חדשות 13

## הערות שוליים

קטגוריה:פרסום
קליאו
קליאו
תאודורוס האתאיסט

**תאודורוס האתאיסט** (ביוונית: **Θεόδωρος**; 340 – 250 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.

## ביוגרפיה
תאודורוס נולד בעיר היוונית קירנה (ששרידיה נמצאים בתחומי לוב) והיה תלמידו של אריסטיפוס הצעיר, נכדו של אריסטיפוס מייסד זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא גורש מעיר מולדתו מסיבה לא ידועה, ולפני לכתו משם אמר: "אנשי קירנה עשיתם עמי רעה כאשר גירשתם אותי מקירנה ליוון." הוא הגיע לאתונה והיה בין היתר תלמידם של זנון מקיטיון ושל פירון מאליס, אך לא נמנה עם חסידי תורותיהם.

על פי פלוטרכוס, תאודורוס לימד פילוסופיה בליקיאון, אך כמו סוקרטס לפניו, נאשם בכפירה באלים ובהשחתת הנוער של אתונה. הוא ניצל מהוצאה להורג בהשפעת דמטריוס מפאלרום שהיה מושל אתונה בין השנים 317–307 לפנה"ס. הוא גורש מאתונה ומצא מקום מקלט בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים שמינה אותו כחבר משלחת אל ליסימכוס מלך תראקיה (מיורשיו של אלכסנדר הגדול). הוא הרבה להתווכח עם ליסימכוס, וכאשר האחרון איים עליו במוות בצליבה, השיב: "שמור נא את איומיך לאנשי חצרך, כי בעבור תאודורוס אין זה משנה כלל אם גופתו תירקב באוויר או על האדמה." על פי דיוגנס לארטיוס, תאודורוס שב לבסוף לקירנה שהייתה תחת שלטונו של מאגאס, בנו החורג של תלמי הראשון.

## תורתו
כפי שניתן להסיק מדבריו של דיוגנס לארטיוס, תאודורוס דחה את דעתם של אלה שסברו כי יש לכבד את האלים, ולכן ניתן לו הכינוי "אתאיסט". תאודורוס טען כי אין בנמצא בעולם הזה כל ישות נצחית. הוא כתב ספר בשם "על אודות האלים" שבו שלל את קיומם - מה שלדעת דיוגנס לארטיוס השפיע על תורתו ועל טיעוניו של אפיקורוס. אף על פי כן, יש סבורים כי תאודורוס לא היה אתאיסט אלא אגנוסטיקן.

תאודורוס השתייך לזרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא סבר כי מטרת החיים היא להשיג הנאות ולהימנע מכאב, וגרס כי ההנאה נובעת מן הידע, והכאב - מן הבערות. הוא הגדיר את הטוב כיושר ותבונה, ואת הרע - כניגודם. תאודורוס זלזל באהבת מולדת וראה את העולם כולו כמולדתו. הוא חשב כי האיסורים על גנבה, ניאוף או חילול קודש מהווים חלק של המוסכמות החברתיות ואינם מעוגנים בטבע. הוא מחה על עריצותם של מלכים ונסיכים והשיב לליסימכוס שאיים להורגו: "כמלך כה גדול, עליך להתבייש בעובדה כי באשר לפגיעה בישרים, כוחך אינו עולה על זה של חיפושית."

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אתאיסטים יוונים
קטגוריה:פילוסופים אתאיסטים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
הרוסטרטוס

[250px|ממוזער|שמאל|שיחזור של מקדש ארטמיס באפסוס, בפארק ב[איסטנבול]]
**הרוסטרטוס** (ביוונית עתיקה: **Ἡρόστρατος**) היה עלם צעיר אשר העלה באש את מקדשה של האלה ארטמיס בעיר אפסוס, ככל הנראה בשנת 356 לפנה"ס.

את שריפת המקדש, שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק, ביצע הרוסטרטוס כדי ששמו ייכנס להיסטוריה. בעשותו כך קיווה ששמו ייזכר לעד לצד שמות האלים והגיבורים של המיתולוגיה היוונית ובכך למעשה חטא בחטא ההיבריס. בדומה ליצירות רבות מן המיתולוגיה והטרגדיה היווניות, כדוגמת "אנטיגונה" של סופוקלס, עונשו של הרוסטרטוס היה לא רק מוות בתלייה, אלא גם איסור הגיית שמו וסיפורו בכל רחבי יוון העתיקה.

למרות זאת, שמו הפך לכינוי לאדם המבצע פשע למען פרסום בלבד, ו"תסמונת הרוסטרטוס" מתארת אנשים המבצעים התקפות נתעבות לשם השגת פרסומת שלילית ותהילת עולם.

## בספרות ובתרבות
בתרבות נקשר שמו של הרוסטרטוס בעיקר לגדלות המושגת באמצעים לא כשרים:
* בגרמנית "Herostrat" הוא פושע המבצע את פשעיו לשם ראוותנות.
* בקובץ הסיפורים שלו "הקיר" (1939) פרסם ז'אן-פול סארטר את "הרוסטרטוס", סיפור קצר בו הגיבור מתכנן לבצע פשע של אלימות מקרית על מנת לזכות בתהילה.
* המחזה "לשכוח את הרוסטרטוס" של המחזאי והסופר הסובייטי גרגורי גורין עוסק בהתנהלותם של תושבי אפסוס לאחר שריפת המקדש, ובכך בעצם מותח ביקורת על החברה האנושית. בשנת 2007 עלתה הפקה של המחזה בעברית, בתיאטרון גבעתיים.
* בסרט "אומה של רוצחים", ישנה דמות של האקר אלמוני העונה לכינוי "ארוסטראטוס" (Er0str4tus, בLeetspeak) שמפיץ מידע שקרי ומשמיץ על תושבי העיירה ובכך גורם להם לפנות זה נגד זה ולהידרדר למעשי אלימות ורצח. לאחר שהוא נתפס, הוא נשאל מדוע עשה את כל זה, והוא עונה "בשביל הצחוקים".

## לקריאה נוספת

* 

## ראו גם
*אפקט סטרייסנד
*חמש עשרה דקות של תהילה

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יוון העתיקה: אישים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות אירופה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס