open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ספר פופ-אפ

שמאל|ממוזער|250px|ספר פופ-אפ
**ספר פופ-אפ** הוא ספר המכיל תצוגה תלת-ממדית המורכבת מגזירי נייר או קרטון שבולטים החוצה כאשר הספר נפתח. בספרים פשוטים גזירי הנייר פשוט יוצרים דמויות, בעלי חיים או חפצים הבולטים החוצה, אך בספרים מורכבים יותר גזירי הנייר יוצרים מיצג אינטראקטיבי, שהקורא יכול להזיזו (בדרך כלל על ידי משיכת חץ נייר הנמצא בדופן הדף). חלק מספרי הפופ-אפ החדשים והמורכבים ביותר כוללים לעיתים גם אפקטים קוליים ונורות LED קטנות.

ספרי פופ-אפ נפוצים בדרך כלל כספרי מתנה, ספרי אספנות וספרי ילדים.

נושאים פופולריים בספרי פופ-אפ:
* ספרי עיון לילדים - ספרים אלה סוקרים נושאי מדע, טכנולוגיה וטבע בצורה גרפית ולעיתים אף אינטראקטיבית כדי להמחיש לילד באופן מעניין תופעות טבע שונות.
* מדע וטכנולוגיה
* בעלי חיים ובפרט דינוזאורים
* אדריכלות
* אגדות ילדים מאוירות
* מחוות לספרים קלאסיים (כגון "הקוסם מארץ עוץ", "אליס בארץ הפלאות" ועוד) וסרטי קולנוע (כגון "מלחמת הכוכבים" ו"מסע בין כוכבים")

## ראו גם
* ספר תלת-ממד
* מתיו ריינהרדט (יוצר ידוע של ספרי פופ-אפ)

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

פופ-אפ
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:אספנות
רוני שובל

**רוני שובל טסלר** (נולדה ב-31 בינואר 1982) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
רוני שובל טסלר נולדה לאם חד-הורית שנפטרה מסרטן כשרוני הייתה בת תשע. היא גדלה בתל אביב וחייתה מאז מות אמה בשלוש משפחות אומנות. בהיותה בת שש עשרה יצאה לעצמאות בעזרתה של סבתה, שהייתה חברתה הטובה ביותר והאדם שהכי השפיע עליה. מכיתה ט' למדה במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין (1999-1995). 

בתום לימודיה שיחקה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" בתפקיד דבורי, מאת עדנה מזי"א וב"זכרונות חוף ברייטון" בתפקיד לורי, מאת ניל סיימון, שניהם בבימויו של עודד קוטלר. אחר-כך טיילה במשך שנה בארצות הברית ודרום אמריקה.
כששבה לישראל למדה משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין, שם זכתה במלגת הצטיינות (כל שנה מקבל תלמיד אחד מתוך כל תלמידי הסטודיו) ובשלוש מלגות בתחרויות מונולוגים. בשלב הבא שיחקה בהצגות ילדים רבות בתיאטרונוער, תיאטרון ארצי לנוער, תיאטרון אורנה פורת ועוד. שיחקה בתפקיד עמליה בהצגה "אייה אווצ'אווה" מאת רונן פלד ובבימויו שנבחרה להצגת השנה 2008 בפרס התיאטרון להצגות ילדים ונוער.

רוני שובל השתתפה בתיאטרון הקאמרי ב"גדר" מחזה עם פזמונים, מאת נועם שמואל ובבימויו, ההצגה הייתה עבודת הגמר שלו בבית הספר לבימוי בלונדון. היא שיחקה בתפקיד משולש של מתנחלת צעירה, מתפנה מרצון וילדה.

ב-2007 שובל שרה ושיחקה במופע שירי יונה וולך בבימויה של דליה שימקו בתיאטרון תמונע.

ב-2009 שובל הצטרפה ללהקת השחקנים של הקאמרי. היא שיחקה במחזה "אלמה", שעלה באותה שנה, פרי עטו של יהושע סובול ובבימויו של פאולוס מנקר. זוהי הפקה אוסטרית שרצה מאז 1996 ברחבי תבל. בהפקה הישראלית חלק מהשחקנים היו אירופאים, וחלקם ישראלים. "אלמה" הציגה במוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים. שובל שיחקה בהצגה את רייזל המשרתת.

ב-2010 שיחקה שובל בהצגה "מר גטו" מאת יוסי וואסה ובבימויו. ההצגה מיועדת לקהילה האתיופית, מדוברת בעיקר באמהרית ועוסקת בחיי יוצאי אתיופיה בישראל. היא משחקת בהצגה לצידם של יוסי וואסה ורועי אסף.

ב-2011 שיחקה שובל בהצגה "סוף טוב" מאת ענת גוב, לצידה של ענת וקסמן. שובל מגלמת את דמותה של אמונה, חרדית אם לשישה ילדים, חולת סרטן דרגה שנייה. שובל זכתה על תפקידה במלגת הצטיינות מטעם התיאטרון הקאמרי.

ב-2012 שיחקה שובל בהצגה "משחקים בחצר האחורית" שכתבה עדנה מזי"א, בבימויו של נועם שמואל בתפקיד הכפול של דבורי והתובעת ומבוססת על פרשת האונס בקיבוץ שמרת. זה היה תפקידה הראשון בתיאטרון חיפה אחרי שסיימה את לימודיה בתלמה ילין והיא שבה אליו היום בתיאטרון הקאמרי. באותה שנה גם השתתפה בהצגה "קיזוז".

בטלוויזיה רוני שובל גילמה את דמותה של טלי, בדרמה "דום לב" בבימויו של שמואל אימברמן. היא הופיעה במספר פרסומות ודיבבה מעט.

שובל לומדת פיתוח קול מזה שנים רבות. 

פרט לתיאטרון שובל מטפלת ברייקי ומסאז' תאילנדי ומתרגלת אשטאנגה יוגה.

## חיים אישיים
בשנת 2015 נישאה שובל לשחקן עמרי טסלר ובשנת 2016 נולד בנם הבכור.
## תפקידים בתיאטרון

**[[התיאטרון העירוני חיפה]]** בשנים 1999 - 2001

## קישורים חיצוניים

* רוני שובל באתר תיאטרון הקאמרי
* רוני שובל באתר הבמה

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
בריכת אידוי למלח

[250px|ממוזער|שמאל|בריכות אידוי למלח ב[איל דה רה, צרפת]]
[250px|ממוזער|שמאל|בריכות אידוי למלח ב[מפרץ סן פרנסיסקו. הצבעים השונים, הנגרמים מאצות הגדלות במים, מצביעים על ההבדלים בריכוזי המלחים בבריכות]]
**בריכת אידוי למלח** היא בריכת אידוי רדודה אשר נבנתה להפקת מלחים ממי ים או מתמלחת אחרת. המים העשירים במלח מומס מוזרמים אל בריכה רחבה בה מתאדים המים באופן טבעי ובדרך זו מתאפשרת הפקת המלח. בדרך כלל מופרדות בריכות אידוי זו מזו באמצעות סוללות.

הרכב המים בבריכות אידוי למלח יוצר קרקע מזון פורייה להתרבות אצות מיקרוסקופיות, חלקן בעלות צבעים עזים. גוני צבע האצות המתרבות בבריכה עשוי להצביע על ריכוז המלחים במים כיוון שמיקרואורגניזמים אלה רגישים לריכוז זה. בבריכות שבהן ריכוז מלחים נמוך עד בינוני, הצבע השולט באצות הוא ירקרק. בבריכות בעלות ריכוזי מלחים ברמה בינונית עד גבוהה נפוצה האצה החד-תאית דונליאלה סלינה בצבע ורוד. אצה זו משגשגת גם בים המלח הודות לריכוזי המלחים בו. התרבות סרטני ארטמיה זעירים בבריכות אידוי עם ריכוז מלחים בינוני עשויה ליצור גוון כתום למי הבריכה.

בריכות מלח מספקות גם מקום מנוחה ואכילה למינים רבים של עופות מים.

## קישורים חיצוניים

* Salt Ponds, South San Francisco Bay, על בריכות המלח במפרץ סן פרנסיסקו ותמונתן מן החלל, באתר נאס"א 

קטגוריה:הפקת מלחים
אידוי מלח
אליפות העולם בהתעמלות

שמאל|ממוזער|250px|'''נבחרת הולנד בהתעמלות''' זוכת מדליית כסף בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בהתעמלות 1905
**אליפות העולם בהתעמלות** (באנגלית: **World Artistic Gymnastics Championships**) היא תחרות התעמלות מכשירים החשובה ביותר בעולם אחרי זו שנערכת באולימפיאדה. לראשונה נערך האירוע בשנת 1903 באנטוורפן, בלגיה. 

* * הפעם הראשונה שאירועים בשדה נעלמים באופן מוחלט מאליפויות העולם התעמלות.

## מספר המדליות המצטבר שזכו בהן המדינות
* * עודכן לאחר אליפות העולם בהתעמלות 2015

* (1) – כולל את בוהמיה
* (2) – כולל את מזרח גרמניה
* (3) – ולרי בלנקי, ייצג באותה עת את אזרבייג'ן שלא הייתה מיוצגת על ידי התאחדות באליפות העולם בשנת 1993

## ישראל באליפות העולם

## קישורים חיצוניים

* תוצאות מאליפויות העולם בהתעמלות, באתר gymn-forum 

קטגוריה:התעמלות מכשירים
התעמלות
איוואן ז'יבנוביץ'

**איוואן ז'יבנוביץ**' (בסרבית: **Ивaн Живaнoвић**; נולד ב-10 בדצמבר 1981 בשאבאץ שבסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם.

התחיל את הקריירה במאצ'בה בוגאטיץ'. ב-2000 עבר למאצ'בה שאבאץ וב-2002 לסמדרבו. ב-2006 חתם עם סמפדוריה, אך לא הצליח להפוך לשחקן הרכב בקבוצה ושיחק במועדון האיטלקי רק משחק אחד בגביע האיטלקי. מ-2008 עד 2012 שיחק ברוסטוב (חלק מהזמן לצד בלם סרבי נוסף דושאן אנג'לקוביץ'.

## תארים
;רוסטוב
*הליגה הרוסית הראשונה: 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:בלמי כדורגל סרבים
קטגוריה:שאבאץ: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סמפדוריה
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1981
ז'אן מולן

**ז'אן מוּלֶן** (בצרפתית: **Jean Moulin**; 20 ביוני 1899 - 8 ביולי 1943) היה לוחם בשורות הרזיסטנס בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה. כיום הוא אחד מסמלי ההתנגדות הצרפתית לנאציזם, וגבורת הרזיסטנס, וזאת בשל תפקידו באיחוד ההתנגדות הצרפתית על אדמת צרפת עם אנשיו של שארל דה גול במסגרת צרפת החופשית שמעבר לים, ובזכות גבורתו ומותו בידי הגסטפו.

## חייו לפני מלחמת העולם השנייה

מולן נולד בבזייה שבצרפת. הוא התגייס לצבא הצרפתי ב-1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה למד משפטים וסיים את לימודיו בשנת 1924. לאחר מכן נשא במשרות שונות בשירות המדינה במישור המוניציפלי. ב-1926 נישא לאישה בשם מרגריט סרוטי, אך הנישואים כשלו, והזוג התגרש בשנת 1928. במקביל לעבודתו בשירות המדינה צייר גם קריקטורות פוליטיות בעיתון בשם "Le Rire" (הצחוק), כשהוא משתמש בשם העט "רומנין".

## פעילותו ברזיסטנס

ב-1939 התמנה מולן למנהל מחוז אר ולואר. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה נעצר על ידי הגרמנים, מכיוון שסירב לחתום על מסמך מזויף שהאשים חיילים סנגלים בצבא צרפת בטבח אזרחים. בעודו כלוא ניסה להתאבד באמצעות חיתוך צווארו בשבר זכוכית. ניסיון ההתאבדות נכשל, אך הותיר צלקת בולטת בצווארו, אותה נהג להסתיר באמצעות צעיף שהפך לסימן היכר של מולן.

בנובמבר 1940 הורתה ממשלת צרפת של וישי לפטר את כל ראשי הערים הנבחרים בעלי נטייה פוליטית שמאלית. מולן סירב לפטר את ראשי הערים שבמחוזו, ולכן פוטר בעצמו. הוא עבר לעיירה סן אנדיול במחוז בוש דו רון בדרום צרפת, והצטרף לשורות המחתרת הצרפתית, הרזיסטנס. ב-1941 נסע בחשאי ללונדון כשהוא מסווה עצמו בשם ז'וזף ז'אן מרסייה, ונפגש שם עם הגנרל שארל דה גול, שעמד בראש תנועת צרפת החופשית שביקשה להתנגד לגרמנים ולמשטר צרפת של וישי. דה גול ביקש ממולן לפעול לאיחוד קבוצות הרזיסטנס השונות. בינואר 1942 הוצנח מולן בחשאי לצרפת. כשהוא נושא את הכינויים המחתרתיים "רקס" או "מקס" נפגש עם מנהיגי קבוצות הרזיסטנס השונות ופעל לאיחודן למחתרת לוחמת אחת.

בינואר 1943, הכריזו שלושה מפלגי הרזיסטנס השונים על איחודם לתנועות ההתנגדות המאוחדות (Mouvements Unis de la Résistance, בראשי תיבות: M.U.R) בפברואר 1943 שב ללונדון, ובמרץ 1943 שב לצרפת עם פקודות להקים מועצה לאומית להתנגדות (Conseil national de la Résistance - CNR) שתאחד את כל פלגי הרזיסטנס השונים, גם אלו שלא הצטרפו אל ה-M.U.R. גוף זה התכנס לראשונה בפריז ב-27 במאי 1943.

ביוני 1943 נעצר מולן כשכינס מפגש של מנהיגי הרזיסטנס בעיר ליון. מולן ומנהיגים רבים אחרים נעצרו. מולן נחקר על ידי איש הגסטפו קלאוס ברבי שכונה "הקצב מליון", ולאחר מכן הועבר לפריז. הוא לא גילה את סודות המחתרת לחוקריו. הוא הועבר להמשך החקירה על אדמת גרמניה, ובדרכו, ברכבת, ליד העיר מץ, מת. אין לדעת אם סיבת המוות הייתה התאבדות או פגיעות שנגרמו במהלך עינויים.

## הנצחתו

עם מותו נטמן מולן בבית הקברות פר לשז בפריז. ב-1964 הועברו שרידיו לפנתיאון בו מנציחה האומה הצרפתית את החשובים שבבניה. כיום נחשב ז'אן מולן לדמות מופת בצרפת, ועל שמו נקראו בתי ספר, אוניברסיטה בליון, ומספר רב של רחובות, כיכרות, ותחנת חשמלית בפריז.
במפקד של העיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 נמצאו בצרפת 389 בתי ספר שנקראו על שמו
*מוזיאון ז'אן מולן בפריז מנציח את זכרו ואת מאבק הרזיסטנס.
*ב-1993 הנפיקה צרפת מטבע בן שני פרנק, הנושא את דמותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:משפטנים צרפתים
קטגוריה:קריקטוריסטים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון של פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1899
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1943
סמואה במשחקים הפאראלימפיים

**[[סמואה]]** השתתפה לראשונה ב בסידני (2000), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה סמואה חלק מעולם.

כל המשלחות אותן שלחה טונגה למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. נציגי סמואה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים. 

## ראו גם
* סמואה במשחקים האולימפיים
* סמואה במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:סמואה: ספורט
קלמן ליס

שמאל|ממוזער|200px|
שמאל|ממוזער|200px|
שמאל|ממוזער|200px|

**קַלמן לִיס** (1901/1903, קובל, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית – 19 באוגוסט 1942, אוטבוצק, גנרלגוברנמן (פולין הכבושה)) היה משורר וסופר יהודי בשפת היידיש. התמחה בחינוך ילדים פגועים בוורשה. נספה בשואה.

## ביוגרפיה
קלמן ליס נולד בעיר קובל שבפלך ווהלין. כבר מגיל רך פורסמו שיריו בעיתונות היידיש. תוך לימודיו בגימנסיה עסק בתרגום יצירות פושקין, מיצקביץ' ואחרים. למד בסמינר העברי בווילנה ושימש כמורה בעיירות ווהלין; את זמנו הפנוי הקדיש לכתיבת שירים. שיריו התפרסמו בין השאר בכתב העת "אויפגאנג". זוהה כ"משורר של ווהלין".

ליס המשיך בלימודיו ורכש השכלה מקיפה בבית הספר הגבוה לפסיכולוגיה וחינוך ילדים פגועים בעיר אוֹטְבוֹצְק שליד ורשה. מונה כמנהל המוסד היהודי "צנטוס" (CENTOS, Centrala Towarzystwa nad Sierotami) לילדים חריגים שמטעם הג'וינט. הצטיין בעבודתו, נישא והתגורר בעיר.

נשא את שרה רובינשטיין, בתם של משה הורנשטיין וחיה מושקא הורנשטיין (בת אדמו"ר מהר"ש מלובביץ'), שהייתה נשואה קודם לכן לשמואל רובינשטיין. נולד להם בן, יעקב יוסף. אשתו נפטרה כשכרעה ללדת את הבן השני, שגם הוא לא נשאר בחיים. הילד הראשון יעקב יוסף ליס נמסר לאימוץ אצל דודיו מנחם מנדל (אח של שרה) ורעייתו שיינא הורנשטיין (בת אדמו"ר הריי"צ מלובביץ'), שלא היו להם ילדים. ליס מצא נוחם בעבודתו הספרותית והרבה בכתיבה לבני הנעורים.

עם הכיבוש הנאצי ב-1939 נשאר ליס באוטבוצק. קרוב משפחתו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, ניסה להשיג לו ולחותנו וחותנתו הורנשטיין – דודיו של שניאורסון אשרות יציאה מאירופה וארצות כניסה לארצות הברית, ללא הצלחה. במקביל ניסה שניאורסון לחלץ את בנו של קלמן – יעקב יוסף ליס וכן את הוריו המאמצים (שהם בתו וחתנו של שניאורסון).

עם התקדמות המלחמה סירב ליס לברוח לבית אמו בקובל, ונשאר עד הרגע האחרון עם חניכיו, ביחד איתם נספה. גם בנו נספה בשואה וגם הוריו המאמצים של בנו, ואמא של אשתו שרה – חיה מושקא הורנשטיין.

## יצירתו

## כתביו
* **וואלינער שליאכן**, ורשה: מארק ראקאווסקי, 1930. ("דרכי ווהלין", פואמות)
* **ווינטער אין דארף**: פראגמענטן פון א פאעמע, פייטרקוב: דרוק ראזענשטיין, 1933. ("חורף בכפר", פואמה)
* **דאס ליד פון פעטער באטראק: פאעמע פון די צארישע צייטן**, ורשה: ווילנער פארלאג ב' קלעצקין, 1935. ("שירו של דוֹד בטרק: פואמה מימי הצאר")
* **קינד און רינד**, ורשה: שוואלבן, 1936. ("ילד ובהמה", שירים לילדים)
* **דער הייל-פעדאגאגישער אנשטאלט צענטא און זיין דערציונג-סיסטעם (סיסטעם פון אינטימער דערציונג)**, ורשה: הייל פעדאגאגישער אנשטאלט צענטאס, 1937. (על המוסד החינוכי שבו עבד)

## קישורים חיצוניים
* 
* ספר קובל (1957), עמ' 184–197
* חנה מלאָטעק, פּערל פֿון ייִדישער פּאָעזיע: קלמן ליס — אַ וואָלינער קרבן פֿון די נאַציס; צו זײַן 65סטן יאָרצײַט, פארווערטס, 17 באוגוסט 2007 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:אנשי חינוך פולנים
קטגוריה:אנשי חינוך בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:נפטרים ב-1942
מערכת העצבים הסומטית

### מבוא
ממוזער|מערכת העצבים הסומטית מקשרת את מערכת העצבים המרכזית עם שרירי הגוף

**מערכת העצבים הסומטית** היא חלק ממערכת העצבים ההיקפית ביונקים. היא כוללת סיבי עצב **מוציאים** (ממערכת העצבים המרכזית לכיוון הפריפריה) המוליכים את הפקודות המוטוריות מחוט השדרה וגזע המוח לשרירים, וסיבי עצב **מביאים** (מהפריפריה אל מערכת העצבים המרכזית) המוליכים את המידע התחושתי מהעור, השרירים ואברי החישה אל מערכת העצבים המרכזית. העצבים הסומטיים מאורגנים בזוגות המשרתים את פלג הגוף הימני והשמאלי, מהם 31 זוגות של עצבים היוצאים ונכנסים מחוט השדרה ואל חוט השידרה, בין החוליות, ו-10 זוגות של עצבי הגולגולת המשרתים את המבנים האנטומיים שסביב הגולגולת כמו: תנועות העיניים, הדיבור והבליעה, תחושת הפנים וכו' . 

### העצבים המוטוריים התחתונים (מוציאים, efferent)
נקראים גם **אלפא מוטונוירונים**, והם מהגדולים בתאי העצב שבגופנו. גוף התא נמצא בקרן הקדמית של החומר האפור בחוט השידרה. המידע המתקבל על תאים אלה מגיע ברובו מתאים אחרים בחוט השידרה, המעבדים את הנחיות קליפת המוח המוטורית. האקסון של תאים אלה יוצא בשורש הקדמי (וונטרלי לכיוון הבטן) של חוט השידרה, ומצטרף לאחר מרחק קצר לעצבים התחושתיים ליצור את העצב הפריפרי הסומטי במהלכו ברקמות. העצבים המוטוריים מסתיימים בסינפסות על סיבי השריר המשורטט, ומפרישים עליו אצטילכולין כנוירוטרנסמיטור. אלפא מוטונוירון אחד יכול לעצבב מספר סיבי שריר, במה שיוגדר כיחידה המוטורית הבסיסית לתנועה .    

### העצבים התחושתיים (מביאים, afferent)
אלו תאי עצב המוליכים מידע תחושתי מהעור והרקמות אל מערכת העצבים המרכזית. בגוף, החושים המועברים בקבוצה זו של סיבים הם מגע, טמפרטורה, כאב ותחושת המצב. לאחרונה יש הטוענים כי גם גרד הוא חוש העומד בפני עצמו. גופיפים שהתמחו בתהליך ההתמרה החושית מפוזרים בעור, בשרירים ובאיברים הפנימיים. האקסונים בעלי עובי משתנה של מיילין, בהתאמה לחוש הספציפי, והם נכנסים לחוט השידרה בקרן האחורית (גבית) ומסתיימים במערכת העצבים המרכזית. גוף התא נמצא בגנגליון האחורי, בסמוך לכניסה לחוט השידרה.   

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכת העצבים ההיקפית
קטגוריה:אנטומיה
קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:מערכת העצבים
מורמילו

[שמאל|ממוזער|300px|מורמילו מנצח, בציורו של [ז'אן-לאון ז'רום מ-1872 "עם אגודל למטה" (Pollice verso)]]
שמאל|ממוזער|300px|תיאור של מורמילו (משמאל) נלחם נגד תראקי (מימין), שנת 200 לספירה.
ה**מורמילו** (ברבים: מורמיליונס) היה היורש של הגלדיאטור הגאלי, שהספיק להשתלב בחברה הרומאית בתקופת הקיסרות הרומית, ועד ימי שלטונו של אוגוסטוס כבר לא היה רצוי לכנות אותו בשם שמתאר אותו כזר (מגאליה), ולכן מעמד הגלדיאטור "הגאלי" נעלם.

## ציוד
סימן ההיכר של המורמילו היה הקצה הגבוה של הקסדה שלו אשר ביחד עם השוליים הרחבים שלה, עוצבה במידה מסוימת כמו דג, ולכן נקרא מורמילו, מהשם היווני Murma - סוג של דג מים מלוחים.
מציודו:

*גלאדיוס - חרב רומאית קצרה.
* סקוטום (Scutum) - מגן גבוה ומלבני שהיה בשימוש הלגיון הרומאי.
* מאניקה (Manica) - מגן לוחות על זרועו הימנית.
* גאלאה (Galea) - קסדה גדולה שהייתה בשימוש הלגיון הרומאי, בדרך כלל עשויה ברונזה, עם מגן פנים שעוטר בצורה של דג.

בנוסף הוא לבש כיסוי חלציים (Subligaculum), חגורה (Cintus), עטיפות עבות מאוד בחלק התחתון של רגל שמאל שלו (שנועדו להגן על רגלו השמאלית מפני התקפה ומפני המגן שלו עצמו), וגייטר (gaiter) על רגלו הימנית.

## סגנון הלחימה
סגנון הלחימה של המורמיליונס היה מתאים לגברים כבדים עם כתפיים חזקות, שיעזרו להם לסחוב את המשקל של המגן שלהם. המורמילו היה תלוי בכוחו ובסיבולת שלו כדי לשרוד נגד יריבים שהיו מותאמים יותר להתקפה. המגן המלבני נתן לו יתרון בהגנה והגלאדיוס אפשר לו לתקוף את אויביו כשהיו בטווח קרוב, המורמיליונס אומנו לבעוט ביריביהם עם רגליהם שהיו מוגנות יחסית.

## יריביו
המורמילו בדרך כלל נלחם נגד התראקי או ההופלומכוס, עמו היה לו במשותף בכל הקשור לציוד (גלאדיוס, מאניקה, וקסדה בסגנון דומה).מספר מחברים עתיקים, כולל ולריוס מקסימוס וקווינטיליאנוס טוענים כי הוא גם נלחם באופן קבוע נגד הרטיאריוס. שילוב שבהחלט נחשב יוצא דופן, איטי אך משוריין בכבדות כנגד מהיר אך מאובזר באורח קל. עם זאת, שילוב זה שנוי במחלוקת, ותיאורים של מורמיליונס מראים אותם נלחמים כנגד התראקי או ההופלומכוס ולא כנגד הרטיאריוס.

דוגמאות של זיווג בין המורמיליונס לסוגי גלדיאטורים אחרים אפשר לראות בפרסקאות וגרפיטי בפומפיי. בדוגמה שהשתמרה היטב  מורמילו בשם מרקוס אטילוס, אשר לזכותו קרב אחד וניצחון אחד, מתואר עומד מעל דמותו המובסת של לוציוס ראסיוס פליקס (Lucius Raecius Felix), שלזכותו 12 קרבות ו-12 ניצחונות. יריבו מוצג כורע, ללא נשקו וללא קסדתו. בגרפיטי נרשם כי פליקס שרד את הקרב וקיבל את חירותו (Manumission).

## ראו גם
* רטיאריוס

## קישורים חיצוניים

* ממצאי שלד שייתכן והיה של מורמילו, ומידע נוסף 
* אוניברסיטת שיקגו המורמילו, וקסדתו 
* סוגי גלדיאטורים, מידע ותמונות רסטורציה 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גלדיאטורים
קטגוריה:סוגי גלדיאטורים
בלקא

**מחוז בלקא** (בערבית: **محافظة البلقاء**) הוא אחד משנים עשר מחוזות ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר סלט. בחלקו המערבי המחוז גובל ביהודה ושומרון, כאשר נהר הירדן מהווה גבול בינלאומי.

המחוז מחולק לחמש נפות. שטחו 1,120.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 409,500 נפש, דבר שהופך אותו למחוז הרביעי המאוכלס ביותר, וכן למחוז השלישי בצפיפות האוכלוסין שלו.

## היסטוריה
השם "בלקא" נוכח עוד מהמאה ה-7. לא ידוע אם שם זה נגזר משם הדמות המקראית בלק.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצבא הבריטי בראשות הגנרל אלנבי נכנס למחוז ב -24 במרץ 1918 ובכך סיים שלטון עות'מאני 500 שנה.

ב־21 במרץ 1968, נערכה בעיירה כראמה שבמחוז פעולת כראמה בין ישראל לבין כוחות פלסטיניים (פת"ח, אש"ף) וצבא ירדן. זה היה אחד העימותים הצבאיים הגדולים באזור בשנים שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים.

## נפות
המחוז מחולק לחמש נפות:
* נפת בלקא
* נפת א-שונה אל-ג'נובייה
* נפת דיר עלא
* נפת עין אל-באשא
* נפת מאחס ואל-פוחייס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירדן: מחוזות
פפואה גינאה החדשה במשחקים הפאראלימפיים

**[[פפואה גינאה החדשה]]** השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). במשחקי החורף לא נטלה פפואה גינאה החדשה חלק מעולם.

## היסטוריה
אל המשחקים הפאראלימפים של שנת 1984 שלחה פפואה גינאה החדשה משלחת של ארבעה ספורטאים, גברים בלבד, שהתחרו במקצועות האתלטיקה. פפואה גינאה החדשה נעדרה לאחר מכן משלושה טורנירים פאראלימפיים, וחיכתה עד המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) בטרם שלחה משלחת נוספת. אל סידני שלחה המדינה משלחת של שלושה ספורטאים, שלושתם גברים, שהתחרו באתלטיקה והרמת כוח.

לאחר שנעדרו גם מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה פפואה גינאה החדשה ושלחה משלחת של שני ספורטאים, בהם לראשונה גם ספורטאית אחת. הספורטאית, ג'וילין ג'פרי, התחרתה במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T12) ולא העפילה אל תחרות הגמר. האצן פרנסיס קומפאון זכה במדליית הכסף הפאראלימפית במירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 11.10 שניות, ובמירוץ ל-200 מטר לא הצליח להעפיל אל מקצה הגמר.

## ראו גם
* פפואה גינאה החדשה במשחקים האולימפיים
* פפואה גינאה החדשה במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ספורט
רטיאריוס

שמאל|ממוזער|300px|רטיאריוס דוקר סקיוטור עם הטריידנט שלו, המאה ה-2–3 לספירה.
ה**רטיאריוס** (בלטינית: **Retiarius**, ברבים: Retiarii, - "איש רשת" או "לוחם רשת") היה גלדיאטור רומי שלחם עם ציוד המבוסס על זה של הדייג: רשת (Rete, ומכאן שמו), טריידנט (Fuscina או Tridens), ופגיון (Pugio). הרטיאריוס היה ממוגן קלות, ולבש כיסוי חלציים (Subligaculum) שהוחזק במקומו באמצעות חגורה רחבה, או טוניקה קצרה עם ריפוד קל. הוא לבש מגן זרוע גדול מהרגיל (Manica) שהתארך עד הכתף ואל הצד השמאלי של החזה. הוא נלחם ללא הגנה של קסדה וללא נעליים, אך לעיתים לבש מגן מתכת לכתף (Galerus) כדי להגן על הצוואר.

הרטיאריוס נלחם באופן שגרתי נגד הסקיוטור החמוש בכבדות. לוחם-הרשת פיצה על היעדר ציוד המגן במהירות ובזריזות, בעודו מתחמק מהתקפות יריבו, ומחכה להזדמנות לתקוף. תחילה הוא ניסה להשליך את הרשת שלו מעל יריבו, במידה והצליח, היה דוקר אותו עם הטריידנט שלו בעודו סבוך. טקטיקה נוספת בה השתמש הייתה ללכוד את הנשק של יריבו ברשת, ולמשוך אותו מאחיזתו, כך נותר ללא יכולת התקפה.
במידה והרשת כשלה, הרטיאריוס חדל משימוש בה, אם כי לעיתים אסף אותה עבור ניסיון השלכה שני. לרוב, הרטיאריוס נאלץ להסתמך על הטריידנט או הפגיון שלו כדי לסיים את הקרב. הטריידנט שגובהו כשל אדם, אפשר לרטיאריוס לתקוף את יריבו במהירות ולשמור מרחק. זה היה נשק חזק, המסוגל לגרום לפצעים נוקבים על האיברים הלא ממוגנים. הפגיון היה הגיבוי האחרון של הרטיאריוס במידה ואיבד את הטריידנט. הפגיון נשמר למצבים בהם קרב בטווח קצר היה דרוש כדי לסיים את הקרב. בקרבות מסוימים, נאלץ להילחם כנגד שני סקיוטורים בו זמנית. בקרבות אלו הגלדיאטור הושם על במה מוגבהת וקיבל אספקה של אבנים שבהם יכל להשתמש להדוף את רודפיו.

הרטיאריי הופיעו לראשונה בזירה במהלך המאה הראשונה לספירה, והפכו לאטרקציה סטנדרטית עד המאה השנייה או השלישית. היעדר השריון של הגלדיאטור מתוך הסתמכותו על טקטיקות התחמקות, גרם לכך שרבים ראו ברטיאריוס כנחות ביותר (וגם הנשי ביותר) מכל מעמד הגלדיאטורים. קטעים מתוך יצירותיו של יובנליס, סנקה, וסווטוניוס, מראים כי ייתכן והרטיאריי שנלחמו בטוניקות היוו תת-קבוצה אף נחותה יותר (Retiarii Tunicati) והם לא נחשבו ללוחמי רשת לגיטימיים, אלא לליצני זירה. עם זאת, יצירות עתיקות כוללות דוגמאות ספציפיות של לוחמי רשת שהיו בעלי מוניטין רב כלוחמים מיומנים וכמאהבים.

## ראו גם
* מורמילו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גלדיאטורים
קטגוריה:סוגי גלדיאטורים
פרנקו-פרובנסאלית

שמאל|ממוזער|250px|מפת התפוצה של הפרנקו-פרובנסאלית
שמאל|ממוזער|250px|מפת ארפיטניה

**פרנקו-פרובנסאלית** או **ארפיטנית** (**Francoprovençâl, Arpetan**) היא שפה רומאנית המדוברת בצפון-מערב איטליה ובנפת פוג'ה, במרכז חלקה המזרחי של צרפת ובמערב שווייץ. האזור בו נמצאים דוברי השפה מכונה ארפיטניה.

מספר דובריה הלך ופחת משמעותית עם הזמן. לפי אונסק"ו, זוהי שפה בסכנת הכחדה בצרפת ובשווייץ, ובעלת סיכון להיות כזו באיטליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: שפות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:שווייץ: שפות
קטגוריה:שפות בסכנת הכחדה
ג'רש (מחוז)

**מחוז ג'רש** (בערבית: **محافظة جرش**) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר ג'רש.

מחוז ג'רש הוא בעל השטח הקטן ביותר מבין 12 המחוזות של ירדן, אך הוא בעל צפיפות התושבים השנייה בגובהה בירדן אחרי מחוז אירביד. מחוז ג'רש מדורג במקום ה-7 מבחינת אוכלוסייה.

## היסטוריה
במאה הראשונה לספירה, חוותה העיר הלא-משמעותית הזו (אז גרסה) עלייה מהירה תחת שלטון רומא ו"פקס רומנה" (שלום רומאי). העיר הפכה לחלק מהדקפוליס וצמחה להיות תחרותית יותר ויותר מול פטרה הוותיקה כעיר מסחר. התושבים חצבו עפרת ברזל מהרי עג'לון הסמוכים. החל מאמצע המאה ה-1, התנופה הזו הובילה לפעילות בנייה נרחבת ולמספר רב של מונומנטים אדריכליים, שעדיין מרשימים גם כיום. במאה ה-2, מלחמות ההתרחבות הרומיות באסיה הובילו לרווחים נוספים. נבנו דרכים מתוחזקות היטב לפלה, פילדלפיה (כיום עמאן), דיון ולבירת הפרובינציה בוסטרה. הקיסר אדריאנוס ביקר בעיר בחורף של שנת 129–130. בשנים שלאחר מכן השתנה באופן מהותי המצב הפוליטי באזור, ואמצעיה הכלכליים של העיר דעכו. במהלך תקופה זו גם הנצרות הייתה בעלייה, ונבנו כנסיות רבות.

המתמטיקאי ניקומכוס מגראסה הגיע מהעיר הזו.

מחוז ג'רש הוקם בשנת 1994 מחלק ממחוז אירביד.

## גאוגרפיה
המחוז גובל במחוז אירביד מצפון, במחוז עג'לון ממערב, במחוזות מפרק וזרקא ממזרח, ובמחוזות עמאן ובלקה מדרום.

המשקעים השנתיים הממוצעים במחוז נעים בין 400 ל-600 מ"מ, ונחשבים לאחד הגבוהים ביותר במדינה. טווח הגובה במחוז נע בין 300 ל-1,247 מטר מעל גובה פני הים, עם נחלי מים מתוקים ונהר זרקא הזורמים דרכו. המחוז הוא אזור הררי עם אקלים ים תיכוני נוח.

## נפות
המחוז מורכב מנפה אחת בלבד – נפת ג'רש. מלבד הבירה, במחוז 22 כפרים ושני מחנות פליטים פלסטינים.

## אתרים בולטים
* ג'רש, בירת המחוז ובה שרידי עיר הלניסטית-רומית המהווים את אתר התיירות השני בחשיבותו בירדן (אחרי פטרה)
* תולול אל-ד'הב, שני תלים קדומים המזוהים עם הערים המקראיות מחניים ופנואל

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירדן: מחוזות
טפילה (מחוז)

**מחוז טפילה** (ערבית: **محافظة الطفيلة**) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם במערב המדינה ובירתו היא העיר טפילה. בחלקו המערבי המחוז גובל בישראל.

המחוז מחולק לשלוש נפות ובו 32 ערים וכפרים. שטחו 2,114 קמ"ר, והוא המחוז הכי פחות מאוכלס במדינה עם אוכלוסייה המונה 82,000 נפש.

בשטח המחוז שוכן האתר של העיר העתיקה בצרה, ששימשה בעת העתיקה עיר חשוב וכנראה בירת ממלכת אדום.

## נפות
המחוז מורכב משלוש נפות:
* נפת טפילה
* נפת בוסיירא
* נפת אל-חסא

## ראו גם
* חוות הרוח טפילה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירדן: מחוזות
טרנבה (מחוז)

**מחוז טרנבה** (בסלובקית: **Trnavský kraj**; בהונגרית: **Nagyszombati kerület**) הוא אחד משמונת המחוזות בסלובקיה. בירת המחוז היא טרנבה.

המחוז ממוקם בחלק המערבי של סלובקיה והוא הקטן ביותר מבחינת אוכלוסייה. עם זאת, צפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 133 תושבים לקילומטר רבוע, נתון הגבוה מהממוצע הכלל-ארצי של 110 תושבים לקילומטר רבוע.

ההרכב האתני של אוכלוסיית המחוז (לפי מרשם אוכלוסין משנת 2011)
* סלובקים - 71.2%
* הונגרים - 21.8%
* צ'כים - 0.6%
* צוענים - 0.5%
* אחרים - 5.9% 

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סלובקיה: מחוזות
אמיר קטר

**אמיר קטר** (בערבית: **أمیر دولة قطر**)  הוא האמיר העומד בראש אמירות קטר. אמירי קטר משתייכים לבית ת'אני, צאצאיו של מוחמד בן ת'אני שהקים את מדינת קטר בשנת 1868. הבית משתייך לשבט בנו תמים, מהשבטים הגדולים בחצי האי ערב.

## אמירי קטר

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:קטר: פוליטיקה
פיג'י במשחקים הפאראלימפיים

**[[פיג'י]]** השתתפה לראשונה ב בטוקיו (1964), אך משתתפת בקביעות במשחקים רק מאז המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996). במשחקי החורף לא נטלה פיג'י חלק מעולם.

## היסטוריה
אל המשחקים שנערכו בטוקיו בשנת 1964 שלחה פיג'י משלחת של ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות. פיג'י נעדרה משני הטורנירים העוקבים, וחזרה להתחרות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) כששלחה משלחת של שמונה ספורטאים שהתחרו באתלטיקה ושחייה, אך כספורטאי המשלחת הקודמת, לא זכו במדליה.

פיג'י חזרה להתחרות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים החל מהמשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) ומאז שולחת משלחות פאראלימפיות למשחקים דרך קבע. 

במדליה הפאראלימפית הראשונה של המדינה זכה הקופץ לגובה לייסה לדנה שקטף את מדליית הזהב במסגרת המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) (קטגוריה F42) עם תוצאה של 1.74 מטרים.

## ראו גם
* פיג'י במשחקים האולימפיים
* פיג'י במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:פיג'י: ספורט
יצחק יבנה

**יצחק (צחיק) יבנה** (24 בנובמבר 1923 – 20 בינואר 2022) היה מראשוני טייסי חיל האוויר הישראלי, מפקד בית הספר לטיסה של חיל האוויר ויושב ראש אגודת התעופה הכללית הראשון.
שימש גם כמדריך טיס אזרחי ובכך תרם גם לתעופה האזרחית הפרטית.

## ראשית הדרך
יצחק יבנה נולד בתל אביב ליעקב ויונה, אשר עלו מאוקראינה. כשהיה בן שש, עברו לקיבוץ דגניה א', שם גדל עד שבגר. יבנה למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, וב-1943 התגייס לפלמ"ח. בהמשך עבר קורס חבלה וקורס מפקדי מחלקות, וקיבל פיקוד על מחלקה. ב-1946 פיקד על מחלקת החבלה והיה סגן מפקד הפעולה בגשר הזיו, במבצע מרכולת הידוע כ-ליל הגשרים. כמו כן, היה מפקד החבלנים בפיצוץ משטרת שפרעם. ב-1947 למד לטוס והתמנה להיות מפקד מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות פיקד על טייסת הנגב. בהמשך נשלח לקורס טיס באקדמיה של חיל האוויר הצ'כוסלובקי, וב-1949 קיבל כנפיים באופן רשמי במסגרת מה שנקרא קורס 1-.

## השירות בחיל האוויר
ב-1953 מונה יבנה למפקדה הראשון של טייסת 107, וב-1954 קיבל פיקוד על טייסת הקרב הראשונה – טייסת 101. במבצע קדש ב-1956 פיקד על טייסת 116, טייסת מטוסי המוסטנג, והוביל את המבצע הנועז לניתוק קווי הטלפון בסיני. הניתוק בוצע באמצעות המדחפים והכנפיים של המטוסים, לאחר שהאמצעים שהותקנו לשם כך כשלו. מינואר 1956 עד נובמבר 1957 פיקד יבנה על בית הספר לטיסה של חיל האוויר. בתקופתו בתפקיד הונהג קורס צניחה לחניכים, ומוסדו הצבות חרום. ב-1964 עמד יבנה בראש משלחת צבאית לטנגניקה ולאוגנדה, שמשימתה הייתה להדריך טייסים אפריקאים בהטסת מטוסי סילון. מ-1961 למד יבנה פסיכולוגיה וסוציולוגיה, וסיים תואר ראשון. במלחמת ששת הימים היה נציג חיל האוויר באוגדת הפלדה בפיקודו של האלוף ישראל טל. בנובמבר 1967 השתחרר בדרגת סגן-אלוף.

## אחרי השחרור
לאחר שחרורו מצה"ל, נסע יבנה לניו יורק ללימודים לקראת תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. לאחר שובו לישראל, עסק בהדרכת טיסה אזרחית, וב-1974 הקים (ביחד עם עודד ויגודה) את אגודת התעופה הכללית בישראל, שמטרתה לעמוד על זכויות הטייסים האזרחיים ובתי הספר לטיסה. יבנה עמד בראש האגודה עד 1984. גם בתקופה זו של חייו תרם יבנה תרומה חשובה ומשמעותית לצה"ל. החל מהיום השני של מלחמת יום הכיפורים ועד אפריל, 1974, התנדב להטיס ציוד וכוחות באמצעות מטוס "איילנדר" אזרחי של החברה בה עבד. בהמשך ייסד את יחידת איתור נעדרים (אית"ן) של צה"ל, ופיקד עליה משנת 1974 ועד 1987, כולל תקופת מלחמת שלום הגליל. במהלך שירות זה קודם לדרגת אלוף-משנה.

יצחק יבנה היה נשוי לאביבה במשך 48 שנים עד לפטירתה ב-1996. הם היו הורים לבת ושני בנים, ליאת ריפ, עירד יבנה (פרופסור למדעי המחשב בטכניון), ואל"ם (במיל') יואב יבנה (טייס קרב לשעבר).

## קישורים חיצוניים

* 
* ניתוק קווי הטלפון בסיני מתוך האתר מרחב אווירי
* סיפורו של מערך איתור נעדרים בצה"ל באתר אגף כוח אדם
* אתר אגודת התעופה הכללית בישראל
* 
* ראיון טלוויזיוני עם צחיק יבנה

## הערות שוליים

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בית הספר לטיסה של חיל האוויר
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:דגניה א': אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי מחלקת הטיס של הפלמ"ח
קטגוריה:סגני-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת העצמאות
קטגוריה:מפקדי טייסת הנגב (שירות האוויר)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
ראובן ישעיהו

**ראובן ישעיהו** (גם **באיוך איסאייס**; 1910 - 22 בדצמבר 1984) כונה "גראזמץ' באיוך" ו"אלקה באיוך" היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ, מנהיג קהילת ביתא ישראל בתקופת הכיבוש האיטלקי ואיש חינוך.

## חייו
נולד לאיסאייס איתמר וששטו אינברם, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר אמבה גולית. מצד אביו, היה בן דודו של ליקה כהנת ברהן ברוך.ישעיהו רצה ללמוד, אך משפחתו סרבה משום שהיה צורך בידיים עובדות. בסביבות גיל 18 ברח עם מספר נערים לבית הספר של גטה ירמיהו בעיר אסמרה. ירמיהו דחה את בקשתו של ישעיהו ללמוד בבית הספר וזה החל ללמוד באופן עצמי תגרית, ערבית ואיטלקית וכן לפרנס את עצמו. ירמיהו התרשם מכך וקיבל אותו לבית הספר ששם החל ללמוד עברית, לאחר מכאן נשלח לפלשתינה ללמוד בבית הספר תחכמוני בירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט ובכפר הנוער בן שמן. 

ב-1929 הגיע ישעיהו יחד עם עוד שלושה תלמידים לצרפת, מבלי שקיבלו אישור ועבד שם בעבודות מזדמנות. בעקבות השפל הכלכלי במדינה חזר ב-1935 וירמיהו סירב לקבלו בחזרה לבית הספר משום שעזב את פלשתינה ללא אישור. ישעיהו עשה דרכו לעיר גונדר, שם שימש כפקידו של ראש העיר.

עם הכיבוש האיטלקי מונה כמנהיג וכנציג ביתא ישראל בשלטון ולשם כך קיבל את התואר גראזמץ'. דבר אשר עזר לו לעבוד יחד עם פרופ' תאמרת עמנואל בכפרי היהודים באמבה גולית וגורבה ולהקים את הכפרים אמבובר ווזבה. בשנות ה-40, בעקבות הידיעות על מצב היהודים באירופה המליץ ישעיהו ליהודים לא להתקרב לעיר גונדר. האיטלקים החלו לשתף פעולה עם האמהרים המקומיים והחלו להפיץ עלונים שבהם הוזכרו כל הדעות הקדומות המיוחסות ליהודים בעיני החברה הנוצרית. בעקבות זאת ברח ישעיהו מחוץ לגונדר ושכן בכפרי הקהילה עד למלחמת השחרור האתיופית ב-1941.

בשנות ה-50 החל לשמש כמורה בכפר אמבובר ושעיקר תקציב בית הספר הגיע מתוך תרומות של ארגונים יהודים לרבות מארגון ברית עברית עולמית. ישעיהו לימד בעיקר קרוא וכתוב באמהרית, שיעורים בעברית העביר בזמנו הפנוי. במחזור הראשון למדו אצלו כ-80 תלמידים בגילאי 8-20. לאחר מכאן הועבר מטעם משרד החינוך האתיופי לשמש כמורה בבתי ספר ממשלתיים בוגרה ואז לאדיס עלם. בעקבות הפגנות הקהילה הוחזר ישעיהו לאמבובר ובית ספרו הוכר כבית ספר ממשלתי וקיבל חצי-תקציב לבית ספר מתוך ההקצאה לאוכלוסייה המוסלמית. 

בערוב ימיו פרש לכפר סרמלה והעביר בו שיעורים לילדי הכפר. ישעיהו נפטר ב-22 בדצמבר 1984 ונקבר בכפר סרמלה.

בנו, תדסה באיוך (נח ראובן), היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה.

## לקריאה נוספת
* שמואל ילמה ואחרים, **על כנפי היונה - 100 שנה להולדתו של יונה בוגלה: 100 שנות פעילות ציונית באתיופיה**, 2008 תשס"ח, גפן בית הוצאות לאור בע"מ. 


* Simon D. Messing, **The story of the Falashas, "Black Jews" of Ethiopia**, Balshon, 1982


## הערות שוליים

קטגוריה:תלמידי פייטלוביץ'
קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אתיופים
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
בונגו (מחוז)

**בּוּנְגוֹ** (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו. יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים **הוֹשוּ** (豊州). מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).

## היסטוריה
בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו"). עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".

מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.

באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו. בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה). בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן. היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה. לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו. הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר. מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.

ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.

על שם המחוז קרוי המצר המפריד בין קיושו לשיקוקו תעלת בונגו.

## חלוקה לנפות
*נפת היטה (日高郡)
*נפת קוּסוּ (球珠郡)
*נפת נאוֹאירי (直入郡)
*נפת אוֹנוּ (大野郡)
*נפת אמאבה (海部郡)
*נפת אוֹיטה (大分郡)
*נפת הייאמי (速見郡)
*נפת קוּניסאקי (国埼郡)

## קישורים חיצוניים

*טירות במחוז בונגו
*מחוז בונגו  אתר ויקיסמוראי

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: מחוזות לשעבר
ישראל פיינמסר

שמאל|ממוזער|250px|ישראל וחיה פיינסמר, 1976
[שמאל|ממוזער|250px|פיינמסר ב-1922 כחבר בקבוצת עבודה ב[שכונת בורוכוב]]
**ישראל פיינמסר** (19 בפברואר 1901 – 7 באוגוסט 1990) היה מייסד המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי ומהמתכננים הבכירים בתנועה הקיבוצית.

## חייו
פיינמסר נולד בוורשה שבפולין בשנת 1901. ב-1920, לאחר שהות קצרה בווינה, עלה לארץ ישראל ללא אישור משלטונות המנדט הבריטי. בספינה הכיר קבוצת עולים שמאוחר יותר הקימה את קיבוץ מזרע, שבו היה חבר עד יום מותו. בין העולים הכיר גם את חיה, שלה נישא ב-1922. בימיו הראשונים בארץ עבד כפועל בניין; בין השאר השתתף בהקמת המרכז המסחרי ברחוב הרצל פינת דרך יפו בתל אביב ולאחר מכן את בתי מושב בלפוריה שבעמק יזרעאל. במקביל החלה הקבוצה בהקמת קיבוץ מזרע על גבעה סמוכה ליישוב. באותם ימים הפך למנהל עבודה בחברת סולל בונה. במסגרת זו ניהל פרויקטים מרכזיים כמו קו המים ירקון–ירושלים, בית החולים רמב"ם בחיפה ובית חרושת נעמן.

ב-1943 ייסד פיינמסר את המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, שהייתה הגוף המתכנן והמבצע של כל ההיבטים הפיזיים בתנועת הקיבוץ הארצי. פיינמסר עמד בראש המחלקה במשך למעלה מ-30 שנה. במסגרת זו תוכננו תחת השגחתו אלפי יחידות דיור, תוכניות מתאר, מבני ציבור ומשק, גני ילדים, חדרי אוכל, מפעלי תעשייה ומבני תרבות. פיינמסר אמנם לא היה אדריכל או מהנדס בהכשרתו המקצועית, אך ניסיונו ועמדת הכוח שתפס תוך תקופה קצרה יחסית, הביאו אותו לתפקיד המשפיע ביותר בתחום התכנון הקיבוצי, ובכך הפך לאחד ממעצבי הרוח הקיבוצית בהיבט הפיסי והחברתי.

בגיל 75 פרש מניהול המחלקה ופנה לכתיבת הספר "הקיבוץ בתכנונו", שסיכם את הידע של תכנון הקיבוצים בישראל. בשנת 1990 נפטר ונטמן בקיבוצו.

## ספרו
* **קיבוץ בתכנונו**, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1983.

## לקריאה נוספת
* פרדי כהנא, **לא עיר לא כפר: האדריכלות של הקיבוץ 1910–1990**; עריכה: יעקב סתר, מוקי צור; עריכה מדעית: דיאנה דולב, רמת אפעל: יד טבנקין; בצלאל; מועצת הפיס לתרבות ולאמנות; המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספריית יהודה דקל, תשע"א 2011.

## הערות שוליים

קטגוריה:מזרע: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:עובדי סולל בונה
קטגוריה:אישים הקבורים במזרע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
World of Glass

**World of Glass** הוא אלבום האולפן השלישי באורך מלא של להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania). זהו האלבום הראשון של הלהקה אחרי שמורטן ולנד עזב, ומציג שינוי קל בסגנון המטאל הגותי הסימפוני הכבד שאפיין את הלהקה. השימוש בריפים כבדים ירד והשימוש במוזיקה אלקטרונית גדל (למשל בשיר The Modern End). למרות זאת, שירת סופרן של ויבקה סטנה לצד גראולינג של רוני תורסן מ-Trail of Tears לצד קטעי מקהלה, המשיכו את הקו של טריסטניה משני אלבומיה הקודמים. האלבום התקבל בתגובות מעורבות.

## רשימת השירים

## יוצרים
### טריסטניה
* ויבקה סטנה - שירה נשית, מקהלה
* אנדרס הויביק הידל - גיטרה, שירת בלאק מטאל ב-"The Shining Path" ו-"Tender Trip on Earth"
* רון אוסטרהוס - באס
* אינר מוהן - קלידים
* קנת' אולסון - תופים

### אמנים אורחים
* אוסטן ברגוי - שירה גברית נקייה
* רוני תורסן - גרואלינג
* פיט יוהנסן - כינור
* יאן קנת' ברקווד - שירה גברית נקייה ב-"Selling Out" ו-"Crushed Dreams"
* Sandrine Lachapelle, Emilie Lesbros, Johanna Giraud, Damien Surian, Hubert Piazzola - מקהלה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי מטאל גותי
נעם פרל

הרב **נעם פרל** (נולד בתל אביב בט"ז בשבט ה'תש"ל, 23 בינואר 1970) הוא מייסד וראש הישיבה התיכונית הסביבתית בסוסיא שבדרום הר חברון. שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 2011–2015. באלול ה'תש"פ ייסד גם ישיבה גבוהה בסוסיא אשר נסגרה שנתיים לאחר מכן, עקב חוסר בתלמידים.

## ביוגרפיה
פרל נולד בשכונת יד אליהו שבתל אביב בן זקונים ליונה וישראל פרל, גננת וסוחר בבורסת היהלומים הישראלית.

בהמשך עבר עם הוריו לגבעתיים. למד בבית הספר חורב ברמת גן, ואחר כך במכינה לישיבות בני עקיבא בגבעת-שמואל. למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים וסיים בישיבה התיכונית "כפר הרואה". למד בישיבת ההסדר "אור עציון" ושירת בחטיבת הצנחנים.

הדריך בבית ספר שדה סוסיא, לימד תנ"ך באולפנת נווה חנה ובשנת תשנ"ח הקים את הישיבה התיכונית סביבתית בסוסיא ועמד בראשה.

בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני בתלמוד מאוניברסיטת בר-אילן.

היה "רב מחנה" במחנות קיץ של בני עקיבא העולמית באירופה ובשנת תשע"ב מונה לשמש כמזכ"ל התנועה העולמית. שימש בתפקיד ארבע שנים ולאחריהן חזר לתפקידו הקודם כראש ישיבת סוסיא.

לאחר היוודע דבר רצח שלושת הנערים ב-2014 פרסם סטטוס בפייסבוק בו קרא לממשלת ישראל להפוך "את צבא המחפשים לחיל נוקמים, חיל שלא ייעצר בקו 300 ערלות פלשתים. בדם האויב יכופר הביזיון ולא בדמעותינו." בעקבות ביקורת ציבורית הוסר הסטטוס.

פרל נשוי לאורית ולהם 8 ילדים.

## ספריו
מרבית ספרים נוגעים לענייני מדרשים, אגדות חז"ל, ארץ ישראל ותנ"ך

בששת הספרים הראשונים תלמידי ישיבת סוסיא לקחו חלק בכתיבתם, עריכתם וצילום תמונות עבורם.
***מדרשטח** (הלחם מילים של מדרש ושטח) – בנושא החי הצומח והדומם של ארץ ישראל במקרא ובמדרש. לכל ערך נלווים מקורות מקראיים ותלמודיים. את הערכים כתבו תלמידי ישיבת סוסיא להנצחת זכרו של חברם נפתלי בן-ציון לנצקרון, שנרצח בפיגוע.
***אבני דרך** – על מספר רב של אתרים חשובים בארץ ישראל. הספר גם הוא בעיקר בדגש על מקורות מקראיים ותלמודיים.
***נקיי הדעת** – סיפורים על מגוון מחכמי ירושלים במאות האחרונות בעיקר
***הזמנה לתפילה** – מדרשים בנושא התפילה. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידי ישיבת סוסיא.
***הזמנה לפרשה** – מדרשים בנושא פרשת השבוע. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידיו.
***הזמנה לחגים** – מדרשים בנושא חגי ישראל. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידיו.
***אגדה ופרשה** – אגדות חז"ל על סדר פרשת השבוע.
***אגדה וטבע** – אגדות חז"ל על מגוון מושגים מהחי ומהצומח.
***אגדות ומידות** – אגדות חז"ל על מידות שונות.
***על הראשונים** – טרילוגיה על ספרי נביאים ראשונים. כרך ראשון על ספר יהושע וספר שופטים, הכרך השני הוא על ספר שמואל, והשלישי הוא על ספר מלכים.
***אבות** – על מסכת אבות, העוסקת בענייני מוסר ומידות.
***אדמו"רים ועגלונים** – על סיפורי חסידים.
***למנצח** – על ספר תהלים

כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הספרים ספריית בית אל.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי ישיבת אור עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:הר חברון: רבנים
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:סוסיא: אישים
דניאל מקפאדן

**דניאל ליטל מקפאדן** (באנגלית: **Daniel Little McFadden**; נולד ב-29 ביולי 1937) הוא כלכלן אמריקאי, מומחה לאקונומטריקה, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2000 במשותף עם ג'יימס הקמן. מקפאדן זכה בפרס על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מודלים של בחירה בדידה. כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1985 היה נשיא האגודה המדעית החברה האקונומטרית.

## חייו
מקפאדן נולד בראלי (קרוליינה הצפונית) ולמד באוניברסיטת מינסוטה. הוא סיים שם תואר ראשון בפיזיקה בגיל 19 וקיבל את הדוקטורט במדעי ההתנהגות עם התמחות בכלכלה ב-1962. המנחה שלו לדוקטורט היה ליאוניד הורביץ, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.

ב-1964 החל מקפאדן ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי המחקר שלו נגעו בבעיית הקישור בין התאוריה הכלכלית למדידתה ובהחלטות התנהגותיות (choice behavior).

ב-1975 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק וב-2000 זכה בפרס נמרס לכלכלה. ב-1981 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-1977 החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אולם חזר לברקלי ב-1991. לאחר שובו לברקלי הקים שם מקפאדן את המעבדה לאקונומטריקה המתמקדת בחישובים סטטיסטיים ליישומים כלכליים, בראשה הוא עומד עד היום. כמו כן, הוא חבר בחבר הנאמנים של כלכלנים למען שלום וביטחון, ארגון לא ממשלתי שבין חבריו אוסקר אריאס, אמרטיה סן, דאגלס נורת' וקנת' ארו. 

ב-10 בינואר 2011 פורסם דבר מינויו של מקפאדן לנשיא לנושא כלכלת בריאות באוניברסיטת דרום קליפורניה.

פרופסור מקפאדן ינהל פעילות משותפת בין בית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה ובין המחלקה לכלכלה באוניברסיטה, לצורך בחינת בעיות יסוד עמן מתמודד מגזר הבריאות, תוך התמקדות בבחינת אופן קבלת ההחלטות של צרכנים ביחס לביטוח בריאות ושירותי רפואה.

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של דניאל מקפאדן באתר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
* דניאל מקפאדן, באתר פרס נמרס לכלכלה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:ראלי: אישים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:זוכי פרס נמרס לכלכלה
קטגוריה:זוכי מדליית ג'ון בייטס קלארק
קטגוריה:נשיאי האגודה האקונומטרית
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
בארות

[שמאל|ממוזער| 250px|ח'רבת אֶל-בּוּרְג' בצפון מערב שכונת [רמות אלון|רמות בצפון ירושלים, מעל נחל שמואל, אשר יש המזהים אותה עם בְּאֵרוֹת המקראית]]
שמאל|ממוזער| 250px|שרידים צלבנים בראש ח'רבת אֶל-בּוּרְג'. במרחק מאחורי התל ניתן להבחין באתר נבי סמואל.
**בְּאֵרוֹת** הייתה עיר באזור נחלת שבט בנימין בתקופת המקרא.

## אזכורים במקרא ובספרים החיצוניים
בארות מוזכרת הן בתנ"ך והן ב. האזכור הראשון שלה בתנ"ך הוא בספר יהושע, כאשר תושבי העיר הכנענים, יחד עם תושבי הערים הסמוכות גבעון, קריית יערים והכפירה, בחרו להימנע ממלחמה עם שבטי ישראל בהובלת יהושע בן נון ולכן התחזו לשבט נודדים וכרתו בערמה ברית שלום עם שבטי ישראל. מכוחה של ברית זו לא נלחמו בהם השבטים והם נשארו לשבת בארץ, כמסופר בספר יהושע: 

בתקופת ההתנחלות שויכה בארות לנחלת שבט בנימין, על פי המסופר בספר יהושע.

בין ילידי בארות ידועים רֵכָב ובַעֲנָה בני רימון אשר הרגו את איש בשת:, וכן, "נַחְרַי הַבֵּרֹתִי", נושא הכלים של יואב בן צרויה

שמאל|ממוזער| 250px|הגליל של כורש
בתקופת שיבת ציון שהחלה בעקבות הכרזת כורש בשנת 538 לפנה"ס, נמנו כשבע מאות וארבעים ושלושה שבי ציון שחזרו לארץ ישראל אל קריית יערים, הכפירה ובארות, בספר עזרא, ובספר נחמיה..

בספר מקבים א' מוזכר כי צבאותיו של בקכידס חנו במהלך מלחמת עם יהודה המקבי חנו במקום הנקרא "ביראה", אשר יש המזהים אותו עם בארות המקראית.

## זיהוי
אוסביוס כותב כי בארות נמצאת 7 מילים מירושלים לכיוון ניקופוליס, או לפי תרגומו הלטיני של הירונימוס, לכיוון שכם (ניאפוליס). אולברייט זיהה, לפיכך, את בארות עם תל א-נצבה, זיהוי בלתי מקובל היום. חוקרים רבים מזהים את בארות עם העיר הפלסטינית אל-בירה, המשמרת בשמה את השם המקורי הן במצלול והן במשמעות.

במאה ה-20 הוצע לזהותה בחִרבת אל ברג' (שבשכונת רמות אלון שבצפון-מערב ירושלים).
## לקריאה נוספת
* הערך: בארות, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 134
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 56, 130, 171
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כנען
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט בנימין
קטגוריה:שיבת ציון
ג'ורדין ויבר

**ג'ורדין מארי ויבר** (באנגלית: **Jordyn Marie Wieber**; נולדה ב-12 ביולי 1995) היא מתעמלת אמריקאית. היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) ואלופת העולם בתחרות הקרב-רב (2011).

## ביוגרפיה
ויבר נולדה בדוויט, מישיגן לריטה ודייוויד ויבר. היא החלה להתאמן בהתעמלות כבר בגיל 4. 

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה ויבר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. שתי מדליות זהב, בתחרות הקרב-רב אישי (שולחן קפיצות-15.716, מקבילים מדורגים-13.600, קורה-15.266, קרקע-14.800, סה"כ-59.382), לפני ויקטוריה קומובה מרוסיה (59.349 נק') ויאו ג'ינאן מסין (58.598 נק') ובתחרות הקבוצתית (179.411 נק') לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק'). מדליית ארד בתרגיל על הקורה (15.133 נק'), אחרי סוי לו (15.866) ויאו ג'ינאן (15.233 נק') שתיהן מסין. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל על המקבילים המדורגים (14.500 נק') ובמקום שישי בתרגיל הקרקע (14.700 נק')

### מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ויבר במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (183.596 נקודות), לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות). בתחרות הקרב רב אישי היא לא הצליחה להתברג לשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי למרות שסיימה במקום רביעי בשלב המוקדמות בתוצאה של 60.032 נק', אחרי ויקטוריה קומובה מרוסיה (60.632 נק'), אלכסנדרה רייזמן (60.391 נק') וגבריאל דאגלס (60.265 נק') חברותיה לנבחרת, מפני שרק שתי נציגות מכל מדינה יכולות להשתתף בשלב הגמר שבו משתתפות 24 מתעמלות. היא עלתה לשלב הגמר מהמקום השישי, רק בתרגיל הקרקע.

ב-2018 העידה כי היא הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט.
שמאל|ממוזער|250px|ג'ורדין ויבר, מלבורן 2010

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:מתעמלות אמריקאיות
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלופות עולם בהתעמלות
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: התעמלות
קטגוריה:זוכי פרס ארתור אש
קטגוריה:מתעמלות אמריקאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:מישיגן: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1995
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1995
שאוקי ח'טיב

**שאוקי ח'טיב** (בערבית: **شوقي الخطيب**; נולד ב-15 ביוני 1956) הוא יושב ראש ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל לשעבר וראש מועצת יפיע לשעבר.

## חייו
שאוקי ח'טיב, מהנדס בניין במקצועו, נכנס אל החיים הפוליטיים בשנת 1988 (בגיל 32) כאשר נבחר לנציג מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית בבחירות לתפקיד ראש מועצת יפיע, תפקיד לו נבחר ואותו מילא במשך 20 שנה עד לבחירות לרשויות המקומיות בישראל של 2008.

בשנת 2001 מונה לתפקיד יו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל ויו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות, תפקיד זה מילא במשך כ-7 שנים עד לשנת 2008, אז הודיע על פרישה מן החיים הפוליטיים.

קרוב לסיום תפקידו כיו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, בסוף שנת 2008, הציע שאוקי ח'טיב להכפיל את מספר נציגי ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל מטעם המפלגות הערביות, זאת על ידי הוספת נציגה מכל מפלגה - כדי ליצור נציגות שווה לנשים ולגברים בוועדה, סוגיה זו יצרה מחלוקת שטרם נפתרה והביאה עליו ביקורת רבה מצד השייח' כמאל חטיב, סגן יו"ר התנועה האיסלאמית הצפונית ואישים נוספים שטענו שמקומן של נשים אינו בוועדה כזו.

בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב ח'טיב במקום ה-115 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת.

בשנת 2008 הקים יחד עם ג'ידא רינאווי זועבי את עמותת **אינג'אז** ומשמש כנשיא העמותה.

ב-2013 הקים יחד עם סטף ורטהימר את הגן התעשייתי בנצרת, והחל מאותה השנה משמש כיושב הראש הוועד המנהל של ארגון "אלפאנר" לקידום ושילוב מיעוטים, נשים ומבוגרים בתעשייה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:ערבים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם חד"ש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל