open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סלאם (ברידג')

**סלאם ** (באנגלית: **Slam**) היא הכרזה בברידג' בגובה 6 (המכריז מתחייב לזכות ב-12 מתוך 13 לקיחות אפשריות) או בגובה 7 (המכריז מתחייב לזכות בכל 13 הלקיחות האפשריות). אם המכריז מצליח לבצע את החוזה, הוא ושותפו זוכים למספר נקודות גבוה.
## סלאם קטן
סלאם קטן הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בשתים עשרה לקיחות לפחות.

החוזים הבאים הם חוזי סלאם קטן:
6, 6, 6, 6 ו-6NT.

הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם קטן מתואר בטבלה להלן:

## סלאם גדול
סלאם גדול הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בכל שלוש עשרה הלקיחות האפשריות.
 החוזים הבאים הם חוזי סלאם גדול:
7, 7, 7 ,7 ו-7NT.

הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם גדול מתואר בטבלה להלן:

## ראו גם
* בלקווד (ברידג')
* ג'וזפין (ברידג')
* משחק מלא (ברידג')

## קישורים חיצוניים

* Scoring Tables
קטגוריה:ברידג'
שריונית רולס-רויס

ממוזער|290px|שריונית רולס-רויס 
**שריונית רולס-רויס** (באנגלית - **Rolls-Royce armoured car**) הייתה שריונית תוצרת חברת רולס-רויס הבריטית שפותחה ב-1914 ושירתה בצבאות שונים במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה, ובעימותים שונים שבין המלחמות.

## תכנון וייצור

שירות האוויר של הצי המלכותי (Royal Naval Air Service - RNAS) הקים את מערך השריוניות הבריטי הראשון בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 רכשה את כל השלדות של מכוניות רולס-רויס מסוג סילבר גוסט (Silver Ghost) על מנת להרכיב עליהן שריון לשם שימוש במלחמה. במהלך החודש שלאחר מכן הוקמה ועדה מיוחדת שתכננה את המבנה של השריונית המיועדת. התוצאה הייתה שריונית בעלת צריח ובו מותקן מקלע ויקרס.

בדצמבר 1914 הוכנסו לשירות שלוש השריוניות הראשונות, על אף שבשלב זה הפכה המלחמה חזית המערב לסטאטית, והתועלת בשריוניות נראתה משנית. עם זאת, בהמשך המלחמה נעשה בשריוניות שימוש בחזית המזרח התיכון. הייצור הופסק בשנת 1917 על מנת לאפשר למפעל רולס-רויס להתמקד בייצור מנועי מטוסים.

הרכב עבר שיפורים ומודרניזציה ב-1920 ו-1924. התוצאה הייתה מגוון של דגמים שונים, שנשאו חימוש שונה כגון מקלע ברן, רובה בויס ומטולי רימונים. במספר יחידות הוחלפה שלדת הרולס-רויס בשלדה של משאית מסוג פורדסון.

## שימוש מבצעי

בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוקמו שש פלוגות של שריוניות, ובכל אחת 12 שריוניות. האחת שירתה בחזית המערב, השנייה שירתה במערכה במזרח אפריקה, ושתיים שירתו במהלך מערכת גליפולי. ב-1915 פורקו כל היחידות הללו, והכלים הועברו לשימוש הצבא שהשתמש בהם במיוחד בלחימה במזרח התיכון, בשל אי התאמתם ללוחמת חפירות. לורנס איש ערב השתמש בכלים אלו במהלך המרד הערבי.

לאחר המלחמה סופקו כלים מסוג זה לממשלת מדינת אירלנד החופשית על מנת לסייע לה במלחמתה בצבא האירי הרפובליקני במלחמת האזרחים האירית ב-1922. כלים אלו נתנו לממשלה יתרון משמעותי במלחמתה כנגד המורדים. הכלים נותרו בשימוש האירים עד 1944 כאשר לא ניתן היה להשיג להם עוד צמיגים. אחד מכלים אלו, שמקובל לחשוב כי הוא הכלי שאבטח את שיירתו של המנהיג האירי מייקל קולינס בשעה שזה נרצח מן המארב, נשאר עדיין בשימוש, ומוצג במצעדי ראווה.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו 76 כלים מסוג זה בשימוש הצבא הבריטי. נעשה בהם שימוש במסגרת המערכה במדבר המערבי, במסגרת ההגנה על בסיס חבניה במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית ב-1941 ובפלישה לסוריה וללבנון שבאה בעקבותיה. בסוף 1941 הוצאו הכלים משימוש קרבי. בחלקם נעשה שימוש לאחר מכן בהודו ובורמה.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שריוניות בריטיות
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1915
קטגוריה:רכבי רולס-רויס
קטגוריה:רכבי סיור
ראובן רמתי

**ראובן רמתי** (באנגלית: **Reuven Ramaty**, שמו בלידה היה רייטר **Reiter**  25 בפברואר 1937 טימישוארה, רומניה - 8 באפריל 2001, סילבר ספרינג, מרילנד) היה מדען ישראלי-אמריקאי, יליד רומניה, חוקר בתחומי האסטרונומיה של קרינת גמא, אסטרופיזיקה גרעינית, וקרינה קוסמית. היה שותף מרכזי בפרויקט HESSI, לוויין מחקר של נאס"א (High Energy Solar Spectroscopic Imager), שלאחר מותו נקרא על שמו.

## ביוגרפיה
רמתי נולד ב-1937 בעיר טימישוארה, בחבל באנאט שברומניה, למיכאל רייטר ואליזה לבית מרקוביץ. ב-1948 עלה לישראל יחד עם הוריו. היה מתלמידיה הראשונים של המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, בה סיים את התואר הראשון בשנת 1961. לימד בהמשך פיזיקה בבית ספר תיכון למשך שלוש שנים. בשנת 1964 נסע לארצות הברית והחל לימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור.

ב-1967 התקבל לעבודה במרכז טיסות החלל גודרד, והיה שם אחד מאנשי התאוריה המרכזיים. ב-1980 התמנה לראש המחלקה התאורטית במעבדה לאסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות. מ-1983 שימש גם כפרופסור חבר לפיזיקה באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק.. היה פרופסור אורח באוניברסיטת נאגויה ביפן (1993) מדען אורח באוניברסיטאות סטנפורד, ברקלי, סן דייגו ופנסילבניה.

נודע קודם כל הודות למחקריו בתחום האינטראקציות של החלקיקים בהתלקחויות הסולאריות. יחד עם ריצ'רד לינגפלטר, שהיה שותפו למחקרים לאורך שנים רבות, הראה רמתי בשנת 1967 שקווי קרינת גאמא ומדידות נייטרונים מתוך ההתלקחויות הסולאריות עשויים להיות כלי אבחוני רב עוצמה בהערכת התכונות של חלקיקים מואצים בהתלקחויות הסולאריות. מאוחר יותר, יחד עם בן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב ואחרים, המשיך רמתי לשכלל טכניקות אלה.

מחקריהם רחבי היקף שכללו מדידות ההתלקחויות הסולאריות במסגרת הפרויקט Solar Maximum Mission והמצפה קומפטון עם קרני גאמא בדקו מנגנוני האצת חלקיקים ואת גודש החלקיקים המואצים והגודש הקורונלי.
יחד עם לן פיסק מאוניברסיטת ניו המפשייר ובן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב, הציע רמתי תאוריה שזכתה להסכמה רחבה בימינו, לפיה מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת האנרגיה הנמוכה, הוא ביוניזציה ובהאצת הגז הבין-כוכבי הנאוטרלי בהליוספרה החיצונית.
רמתי, פיסק וקוזלובסקי נודעו, בין השאר בתאוריה, הזוכה בימינו להסכמה כללית, לגבי מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת אנרגיה נמוכה.
לראובן רמתי הייתה תרומה מכריעה גם בפרויקט הלוויין HESSI - High Energy Solar Spectroscopic Imager.
רמתי היה פעיל במרכז גודרד יותר מ-30 שנה, עד מותו.

רמתי נפטר בשנת 2001 מסיבוכים של מחלת לו גריג, בביתו בסילבר ספרינג, מרילנד. עיין בנתונים חדשים על הקרניים הקוסמיות עד לשעות חייו האחרונות. השאיר אישה, ורה, ושתי בנות.

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו באתר נאס"א 
* מידע על רמתי, מחקריו והלוויין RHESSI באתר "הידען"
* ריצ'רד לינגפלטר, Reuven Ramaty (1937 - 2001), 2001 

קטגוריה:אסטרונומים ישראלים
קטגוריה:אסטרונומים אמריקאים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:טימישוארה: יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2001
רופרט קרוס

[ממוזער|רופרט קרוס (במרכז) עם [ביל קוסבי וביאה ריצ'רדס בסצנה מהסדרה "המופע של ביל קוסבי", 1970]]
**רופרט קרוס** (באנגלית: **Rupert Crosse**; 29 בנובמבר 1927 - 5 במרץ 1973) היה שחקן אמריקאי. קרוס היה השחקן האפרו אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, על הופעתו בסרט "החומסים" (1969).

## ביוגרפיה
קרוס נולד בניו יורק סיטי וגדל באי נוויס שבים הקריבי לאחר שאיבד את אביו.
לאחר שחזר לארצות הברית שירת קרוס בצבא ארצות הברית ולמד ב"מכללת בלומפילד" שבניו ג'רזי.
לאחר מכן עבד בברוקלין קולג' בתור יועץ ולמד משחק תחת הבמאי והשחקן המפורסם ג'ון קסאווטס.
קרוס ערך את הופעתיו הראשונות כשחקן בסרטיו של קסאווטס "צללים" ו-"Too Late Blues".

קרוס הופיע במהלך הקריירה הקצרה שלו בעיקר כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה ולא הרבה לשחק בסרטים.
בשנת 1969 נרשמה היסטוריה בהוליווד כאשר קרוס היה לאפרו אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "החומסים" בתפקיד נד מקאסלין.
התפרסם בתפקידו האחרון בסיטקום "הפרטנרים" בתור הבלש ג'ורג' רובינסון.

לקרוס היה ילד אחד מנישואיו לשחקנית כריס קולווי.

קרוס מת ב-5 במרץ 1973 ממחלת סרטן הריאה, לפני מותו היה אמור לשחק בסרט "הפרט האחרון" לצידו של ג'ק ניקולסון, חבר קרוב של קרוס אותו הכיר על סט המערבון "הנסיעה של סופה".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
יוסף סאנעי

אייתוללה עליון **יוסף סאנעי** (בפרסית: **یوسف صانعی**; אוקטובר 1937 – 12 בספטמבר 2020) היה איש דת מוסלמי שיעי מזרם התריסריים, איראני. הוא החזיק בתואר השני הבכיר ביותר (אחרי אמאם) באסלאם השיעי - מרג'ע תקליד (אייתוללה עליון).

## ביוגרפיה
סאנעי נולד באספהאן. בצעירותו הוא בלט בהצטיינותו בלימודי הדת בקום.

סאנעי נחשב לממשיך דרכו של האייתוללה מונתזרי בהנהגת הזרם הרפורמיסטי בקרב כהני הדת. הוא גינה החזקת נשק גרעיני שלדבריו מנוגד לאסלאם, בהיותו מופנה נגד חפים מפשע. תמך בשוויון זכויות לנשים ובזכויות לבני דתות אחרות. 

עד 1983 השתייך למועצת שומרי החוקה. עמדותיו הפכו אותו לבכיר בין אנשי הדת המתנגדים למשטר בראשותו של המנהיג העליון, עלי ח'אמנאי.

במהלך המחאה שלאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009, תמך במוחים ואמר שהממשלה אינה לשנות את המצב במדינה עם "טרור, הריגות, עינויים ומאסר". במהלך העימותים הוא ואנשיו הותקפו בקום בידי תומכי המשטר. ב-2010 אף הכריז גוף דתי של המשטר שסאנעי אינו ראוי לתואר "אייתוללה עליון".

באוגוסט 2012 התבטא בנושא המתיחות עם ישראל ואמר כי איראן תהיה חייבת להגיב למתקפה של "המשטר הציוני", אולם גם איראן תינזק ממלחמה, שכן במלחמות "לא מחלקים לחם וסוכריות".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת איראנים
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1937
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2020
דמוגרפיה של איראן

**אוכלוסיית איראן** גדלה משמעותית בחצי השני של המאה ה־20, והגיעה ל־75 מיליון תושבים בשנת 2011. עם זאת בסוף המאה ה-20 צנח שיעור הילודה האיראני בצורה משמעותית. מחקרים מראים כי קצב גדילת האוכלוסייה האיראנית ימשיך להאט עד שיתייצב מעל 100 מיליון בסביבות שנת 2050. למעלה ממחצית אוכלוסייתה של איראן היא מתחת לגיל 35, נכון לשנת 2012.

בשנת 2009 עמד מספר בתי האב על 15.3 מיליון (4.8 אנשים לבית אב). לפי הבנק המרכזי של איראן, בשנת 2012 היו 22.5% בתי אב שבהם לא הייתה אף נפש עובדת. משפחות מרוויחות בממוצע 11.4 מיליון ריאלים (בסביבות ה־3750 שקלים) בחודש, נכון ל־2012.

לפי סטטיסטיקות הבנק העולמי/OECD באיראן, הריבוי הטבעי בין השנים 1990 ל־2008 היה 17.6 מיליון ו־32%. שיעור יודעי הקרוא וכתוב עמד על 80% ב־2007.

## סטטיסטיקה

### הערכות האו״ם

## קבוצות אתניות ושפות
ממוזער|שמאל|300px|תפוצה אתנית-דתית באיראן
כמעט 100% מאוכלוסיית איראן בקיאה בפרסית מודרנית, בנוסף כ־75%–80% מהעמים באיראן מדברים באופן בלעדי שפות איראניות (שהנפוצה שבהן היא השפה הפרסית). הקבוצות הבולטות בקטגוריה כוללות את הפרסים, הכורדים, הגלוגים, המאזנדראנים, הלורים והבלוצ'ים. דוברי השפות הטורקיות, כדוגמת האזרים, הטורקמנים והקשקאיים, מהווים מיעוט מבוסס. השאר בעיקר ממוצא שמי כדוגמת הערבים, אשורים ולעיתים גם הודו־אירופים אחרים כגון פתאנים וארמנים. ישנן קהילות קטנות של ברהואים  בדרום מזרח איראן. השפה הגאורגית מדוברת בעיקר בפי איראנים גאורגים החיים בפרידטאן ובפרידונשאהר. כל שאר קהילות האיראנים הגאורגים של איראן איבדו את שפתם.

ספר העובדות העולמי, המבוסס על סטטיסטיקות משנת 2008, טוען כי השפה הפרסית, הלורית, הגלאגית והמאזנדראנית מהוות 66%, אזרית ושפות טורקיות אחרות מהוות 18%, הכורדית 10%, ערבית 2%, בלוצ'ים 2% והשאר 2% גם הם.

## ראו גם
* דת באיראן
* התפוצה האיראנית

## לקריאה נוספת
* איתמר דובינסקי, אישה בעל ושני ילדים, ג'מאעה, 2014

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

איראן
*
כרמלה ברג

**כרמלה ברג** היא אמנית ישראלית.

## ביוגרפיה
ברג היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה והיסטוריה, ובוגרת בית הספר לאמנות קלישר. הציגה ומציגה באופן קבוע בישראל, אירופה, ארצות הברית, יפן וסין. עוסקת בתחומי האמנות הפלסטית, מיצב וספרי אמן.

## פרויקטים נבחרים
* "Knowing You Knowing Me", פרויקט משותף עם אמנים מהודו, הולנד, שוודיה וישראל, הוצג בארצות הברית, שוודיה, הולנד וישראל, 2011 ו-2012;
* "Waterfall", פרויקט משותף עם אמנים מארצות הברית ופינלנד, הוצג בבוסטון, ארצות הברית, הלממלינה, פינלנד וגבעתיים, ישראל, 2009 ו-2011;
* "צבע טרי", "גלויות נסתרות" למען מלגות לילדים מוכשרים באמנות, ישראל, 2009;
* Huntenkunst, במה בינלאומית לאמנות עכשווית, הולנד, 2008, 2009 ו-2012;
* "The Insight of Nature", מוזיאון Natural History, בייג'ינג ו-Academy of Fine Arts, טייאנג'ין, 2006;
* ביאנלה International Turkish Grameen Art למען ילדים באפריקה, אנקרה, 2005;
* ביאנלה 5 ו-6 לאמנות מקודשת, סיינה, רומא וספרד, 2004 ו-2006;
* "The Tile Project", פרויקט עם ארגון TCE, הוצג ב-22 ארצות בשיתוף אמנים בינלאומיים ומוצג באופן קבוע באוניברסיטת תל אביב, 2004;
* "הספרייה הניידת", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2004;
* "מרקרס", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2003 ו-2011;
* "ראן טן ארט", המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות מודרנית בקובה, יפן, 2003;
* תערוכת אמנות עכשווית, המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות בנגויה, יפן, 2002 ו-2004;
* "The Coaster Project", פרויקט עם ארגון TransCultural Exchange) TCE) בבוסטון, 2002;
* ביאנלה בינלאומית לאמנות עכשווית, פירנצה, 2001;
* "אבנים מדברות שלום", 2000;
* "ירוק ולא בטון", בית ביאליק, 2000;
* "ואף על פי כן שלום", מוזיאון ברעם, 2000;

## ספרי אמן
ספרי אמן עם הסופר עמוס עוז והמשוררת דליה רביקוביץ, הוצגו בתערוכות בין 2008 ו-2012:
* סלון הספרים, פריז;
* "60 לישראל", ספריית אוניברסיטת מילווקי, ארצות הברית;
* המוזיאון היהודי, פריז,
* ספריית בוסטון קולג', ארצות הברית;
* Musee Roybet Fould, פריז.

## תערוכות יחיד
תערוכות יחיד בין 2000 ו-2010:
* "אואזיס", גלריה הכיכר, יפו;
* "איפה הילד", גלריה הכיכר, יפו;
* "2000", Zero Gallery, ברצלונה;
* "עומדת במעגל", בית הבד, עין הוד;
* "מגירות ופינות אחרות", תיאטרון "יהלום", רמת גן;
* "ציור ופיסול", אגודת האמנים, אשדוד;
* "ארץ עיר", רמת גן;
* "Chat", פיס-אשכולות, רמת גן;
* "זכרונות", תיאטרון ירושלים;
* "מגירות על הכנרת", בית גבריאל, צמח;
* "Waterfall", גלריה Nave, בוסטון;

## קישורים חיצוניים
* 
* כרמלה ברג באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
* הבלוג של כרמלה ברג

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
אל-עאלם

**אל־עאלם** (בערבית: **قناة العالم الأخبارية**, בפרסית: **شبکه بین‌المللی العالم**) הוא ערוץ חדשות בשפה הערבית מאיראן הנשלט על ידי תאגיד התקשורת הממשלתי שידורי הרפובליקה האסלאמית של איראן ("IRIB").

הסיקורים הפוליטיים של הרשת פופולרים ביותר, אך גם נושאים אחרים כמו פרשנויות, ניתוחים, עסקים וספורט זוכים אף הם לבמה. התוכניות משודרות ללמעלה מ־300 מיליון דוברי ערבית ברחבי העולם, ובפרט במפרץ הפרסי ובמזרח התיכון. ערוץ הלוויין זמין בחמש יבשות.

לערוץ יש משרדים בטהראן, בביירות ובבגדאד. בניגוד לערוצים רבים אחרים, ניתן לצפות באל-עאלם גם ללא לוויין, משום שכדי לשדרו משתמשים בהעברה קרקעית הקרובה לגבול עיראק־איראן.

אתר בשפה האנגלית, הידוע כ־״Alalam News״, הושק באוגוסט 2006. אתר זה מתיימר להפיץ חדשות בלתי־משוחדות, מלאות ומתונות.

רשת החדשות השיקה אתר גם בפרסית באפריל 2007 כדי לסקר את החדשות הבלעדיות בלבד בשפה הפרסית.

ביולי 2013 פשטו כוחות הביטחון המצריים על משרדיה של הרשת בקהיר ועצרו את מנהל התחנה באשמה של הפעלת תחנה ללא אישור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה איראניים
קטגוריה:ערוצי חדשות
קטגוריה:אמצעי תקשורת בבעלות ממשלתית
לאח'דר בראהימי

**לאח'דר בראהימי** (בערבית: **الأخضر الإبراهيمي**; 1 בינואר 1934) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אלג'ירי, שכיהן כשר החוץ של אלג'יריה בשנים 1991–1993 וכשליח ויועץ בעל ותק באומות המאוחדות, היה שליח מיוחד של האו"ם באפגניסטן ומאוחר יותר שליח האו"ם והליגה הערבית בסוריה ובלבנון. בראהימי הוא גם חבר בקבוצת "דה-אלדרס", קבוצה של מנהיגי עולם הפועלת למען שלום עולמי http://www.perthnow.com.au/news/breaking-news/algerias-brahimi-could-replace-annan/story-e6frg13l-1226447307869. פרש מתפקידו כשליח האו"ם במאי 2014.

בראהימי נולד באל-עזיזה, אלג'יריה. הוא חבר ב"ועדה להעצמה משפטית של העניים", היוזמה הגלובלית הראשונה שהתמקדה במיוחד בקשר בין הדרה, עוני וחוק. כמו כן, הוא חבר ב"קרן למנהיגות עולמית", ארגון הפועל לקידום ממשל תקין ברחבי העולם. בנוסף, הוא מכהן כיום כעמית בכיר במרכז לחקר ממשל גלובלי בבית הספר לכלכלה של לונדון וחבר ועד מנהל במכון הבינלאומי לחקר השלום של סטוקהולם .

חתנו הוא עלי בן חוסיין, נסיך ירדן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר דיפלומטים
קטגוריה:ערבים
קטגוריה:פוליטיקאים אלג'יראים
קטגוריה:שרי חוץ
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:אלג'יראים שנולדו ב-1934
אייל הפמפס

**אייל הפמפס** או **אייל הערבות** (שם מדעי: *Ozotoceros bezoarticus*) הוא מין של אייל בינוני מתת-משפחת איילי העולם החדש החי במרכז אמריקה הדרומית, ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1758 על ידי הזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס, והוא בין האיילים הבודדים החיים במישורי עשב פתוחים.

## תיאור
לאייל הפמפס פרווה קצרה בצבע חום אדמדם או כתמתם, והיא נוטה להיות כהה בחלק העליון ובהירה בחלק התחתון. הבטן, והמפשעה לבנים, וסביב הסנטר והגרון יש סינר לבן. סימונים לבנים נוספים נמצאים סביב עיניו ואפו. הזנב קצר ועבה (10–15 ס"מ), וצבעו ערמוני-שחרחר בצידו העליון, ולבן בוהק בצידו התחתון. אייל הפמפס מתנשא לגובה 70–75 ס"מ בכתף, ומשקלו עד 40 ק"ג לזכר, ועד 33.5 ק"ג לנקבה. הזכר מתאפיין בזוג קרניים קלות ופשוטות המתפצלות עד לשלושה סיעופים.

## תפוצה ואקולוגיה
אייל הפמפס נפוץ בברזיל, ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי ובוליביה. כפי שמרמז שמו, הוא חי בעיקר בערבות הפמפס, וכן בסראדו, מישורי עשב ובקרבת החופים.

אייל הפמפס חי בקבוצות של 2–6 פרטים ופעיל בעיקר בשעות היום. הזכרים אינם טריטוריאליים ויסתפקו בהפגנת דומיננטיות, מה שמסביר את המבנה הפשוט של הקרן. כאשר האייל חש בסכנה, הוא יסתתר בעשב הגבוה ובשעת הכושר ימלט בקפיצות מהירות מהאזור. במהלך הריצה הקופצנית, האייל מניף את זנבו מעלה בדומה לאייל פרדי לבן-זנב, כשהצד הלבן משמש כסימן אזהרה חזותי לאיילים אחרים. תזונתו של אייל הפמפס מורכבת מעלים, עשבים, שיחים ועשבי תיבול.

ההריון נמשך כשבעה חודשים ולאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל במשקל 2.2 ק"ג. לאחר 6 שבועות הוא מתחיל לאכול מזון מוצק, ונשאר לצד אימו במשך שנה. בדומה לחופמי, הנקבה עשויה להציג את עצמה כפצועה כדי להרחיק טורפים שנמצאים בסביבת העופר. תוחלת חייו של אייל הפמפס בטבע עד 12 שנים.

## איומים ושימור
מצב השימור של אייל הפמפס מוגדר כ"קרוב לסיכון" (NT) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד, אובדן בית גידול ומחלות המועברות על ידי בקר וצאן.

האוכלוסייה העולמית מוערכת ב-80,000 פרטים.

## גלריה

PNSC Veado Campeiro Correndo.jpg
O. bezoarticus buck.jpg
Pampas deer doe Pousada Embiara.jpg
Venado-Campo-UY-Ozotoceros bezoarticus.jpg
Veado Campeiro-Ozotoceros.jpg
PNSC Veados Campeiro.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אייליים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:פרגוואי: יונקים
קטגוריה:אורוגוואי: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:בעלי חיים בפמפס
פרדיננד גאורג פרובניוס

**פרדיננד גאורג פרובניוס** (בגרמנית: **Ferdinand Georg Frobenius**; 26 באוקטובר 1849, שרלוטנבורג - 3 באוגוסט 1917, ברלין) היה מתמטיקאי גרמני שנודע עקב תרומותיו לתורת הפונקציות האליפטיות, לחקר משוואות דיפרנציאליות ולתורת החבורות. פרובניוס נחשב לאבי תורת ההצגות.

בשנת 1867, לאחר שסיים ללמוד בבית הספר בברלין, החל ללמוד באוניברסיטת גטינגן. לאחר סמסטר אחד חזר לברלין ולמד באוניברסיטת ברלין, כשבין מוריו היו לאופולד קרונקר, קארל ויירשטראס וארנסט קומר. הוא סיים דוקטורט בהצטיינות יתרה בשנת 1870. הדוקטורט, בהנחיית ויירשטראס עסק בפתרון משוואות דיפרנציאליות.

בין תלמידיו נמנים רוברט רימק, ריכרד פוקס, אדמונד לנדאו וישי שור.

## ראו גם
*משפט פרובניוס (תורת המספרים האלגברית)
*משפט פרובניוס (תורת החבורות)
*איבר פרובניוס
*חבורת פרובניוס

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1849
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1917
סאוואכ

ה**סַאוַאכּ** (בפרסית: **ساواک**, שהוא קיצור של **سازِمانِ اطلاعات وَ امنیَتِ کِشوَر**; בתעתיק מדויק: **סאזמאן אטלאעאת ו אמנית כשור**, מילולית: **"ארגון המודיעין והביטחון של המדינה"**) היה ארגון משטרה חשאית במערכת הביטחון האיראנית בימי המדינה האימפריאלית של איראן, הסאוואכ הוקם על ידי מוחמד רזא שאה פהלווי והיה הגוף המרכזי של קהילת המודיעין האיראנית ששימש כארגון מודיעין וביטחון לאומי וכארגון ביטחון פנים באיראן. הארגון נוסד במטרה לשרת את מטרותיו של השאה, בנוסף לדיכוי תנועות מרי והתמרדות נגד השלטון, תוך מיתון השאיפות האתניות-לאומיות של הקבוצות האתניות השונות הקיימות באיראן, לעיתים אף תוך איסור לימוד ההיסטוריה האתנית והשימוש בשפה. הארגון היה קיים משנת 1957 עד 1979 (פרוץ המהפכה האסלאמית).

## הכשרה וגיוס
על מנת להכשיר את ארגון המשטרה החשאית החדשה שהוקמה בימיו של פהלווי, נעזרו בעלי תפקידים והוכשרו על ידי ה-CIA האמריקאי והמוסד הישראלי. הסאוואכ פעל בין השנים 1957–1979 ופורק בתקופת המהפכה האיראנית על ידי שאפור בח'תיאר.

בתקופת השאה תואר הסאוואכ כ"מוסד השנוא ביותר ושהכי יראים מפניו" וזאת עקב שיטות העינויים ועונשי המוות שהוחלו בזמן שלטון פהלווי. יש הטוענים כי הסאוואכ העסיק כ-60,000 עובדים, אך יש הטוענים כי העסיק רק כבין 4,000–6,000 איש.

לאחר המהפכה האסלאמית פורק הסאוואכ, ורוב סוכניו ותומכי השאה ברחו לארצות הברית. יש הטוענים כי רוב סוכני הסאוואכ הוצאו להורג בזמן המהפכה או גויסו לטובת מטרות המהפכה האסלאמית. תהליך זה קרה במקביל לרצון שלא מומש בשלב הראשון, לבטל את צבא איראן, שהיה נאמן לשאה, ולהחליפו במשמרות המהפכה האסלאמית. החלפת הצבא לא קרתה בשלב הראשון, לאור תחילת מלחמת איראן–עיראק.

## ראשי הארגון
* (1957−1961)
*חסן פכרוואן (1961-1965)
*נעמת אללה נסירי (1965-1978)
* (1978-1979)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איראן בימי שלטון שושלת פהלווי
קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:שושלת פהלווי
קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:איראן: היסטוריה צבאית
קטגוריה:איראן: יחסי חוץ
גיבור (אלבום)

"**גיבור**" הוא אלבומו החמישי של הזמר דודו אהרון, אשר יצא לאור ב-25 ביוני 2012. 

דודו אהרון כתב והלחין את רוב שירי האלבום, הכולל את הלהיטים "דובדבן", "אל תסגרי לי את הדלת", "כשאלך" ו"אוהב עדיין", שצברו צפיות רבות ביוטיוב והושמעו בתחנות הרדיו במשך מספר שבועות. 

שיר הנושא של האלבום חצה את רף מיליון הצפיות ביוטיוב תוך בפחות מחודש.  תוך מספר חודשים הגיע האלבום למעמד זהב ונמכר יותר מ-20,000 עותקים.

לפני צאת אלבום קדמו לו שלושה שירים: 

ב-18 באפריל 2012 יצא השיר "**תהיי איתי**" מתוך הפרויקט של גלי צה"ל ליום הזיכרון לחללי צה"ל באותה שנה. את המילים כתב החייל עמית בוסידן ז"ל את הלחן ביצע אהרון.

ב-29 באפריל 2012 יצא הסינגל השני מתוך האלבום "**הנה היא נכנסת**". את המילים כתב והלחין ביחד עם ראם בושארי להפקה מוזיקלית יעקב למאי.

ב-17 ביוני 2012 יצא הסינגל השלישי והאחרון של אהרון "**אל תסגרי לי ת'דלת**" את השיר כתב והלחין בעצמו להפקתו של תמיר צור.

## שירי האלבום

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דודו אהרון
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי תמיר צור
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
דירוג מלונות

[ממוזער|דירוג חמישה כוכבים למלון ב[מינכן, גרמניה.]]
**דירוג מלונות** משמש לסיווג מלונות על פי איכותם. יש מגוון רחב של תוכניות דירוג שבהן משתמשים ארגונים שונים ברחבי העולם. ברוב שיטות הדירוג משתמשים בכוכבים, וככל שמספר הכוכבים של המלון גדול יותר הוא נחשב יוקרתי יותר.

בקביעת דירוגו של מלון מביאים בחשבון את שירותי המזון והבידור; את הנוף הנשקף מהמלון; את גודל החדרים; את הספא ואת מכוני הכושר; את הבריכה; את נוחות הגישה למקום; את מיקומו של האתר וגורמים נוספים.

## תקני דירוג המלונות בעולם

תקני דירוג המלונות הנפוצים בעולם הם שימוש בכוכבים, דירוג מהאות "A" ועד האות "F", שימוש ביהלומים או פשוט שימוש בדירוג במילים כמו "משביע רצון" או "לא מספק".
תקני הדירוג ברחבי העולם אינם אחידים ולכן אדם אשר במדינה מסוימת יקבל בחמישה כוכבים תנאים מסוימים, לאו דווקא יקבל את אותם התנאים במדינה אחרת.

### התאחדות המלונות האירופאית הוטלסטאר
HOTREC הוא ארגון גג של 39 ארגונים מ-24 מדינות באירופה. בכנס שנערך בברגן בשנת 2004, ניסחו השותפים מערכת דירוג מלונות כדי להתאים לתקנים הלאומיים שלהם. ובשנת 2007 השיקה HOTREC את "איכות האירוח האירופאית" (EHQ) אשר אחראי על בדיקת ובקרת מלונות ודירוגם בכוכבים.
תחת חסותו של HOTREC, הקימו אוסטריה, צ'כיה, גרמניה, הונגריה, הולנד, שוודיה ושווייץ את התאחדות המלונות האירופאית הוטלסטאר, וב -14 בספטמבר 2009 הוקמה בכנס בפראג. מערכת זו נכנסה לתוקף במדינות אלה בינואר 2010, למעט הונגריה, שווייץ והולנד, אשר נכנסו יותר מאוחר.

מערכת התאחדות המלונות האירופאית הוטלסטאר מבוססת ברובה על מערכת הוטלסטאר הגרמני שהיה קיים קודם, ולכן הרבה מלונות במרכז אירופה זכו לקבל דירוג של חמישה כוכבים. השיטה כוללת 270 קריטריונים על פיהם נקבעת דרגת המלון, והדירוג נע בין כוכב אחד לחמישה כוכבים.

### בישראל

עד שנות ה-90 היה נהוג בישראל דירוג בתי-מלון שנקבע על ידי משרד התיירות, אולם בשל קשיים ובעיות שנוצרו הופסק הדירוג. לעומת זאת, בשטח עצמו המשיך להתקיים דירוג כוכבים לא-רשמי וללא קריטריונים ברורים על ידי סוכני נסיעות, רשויות שונות, ואף על ידי המלונות עצמם. בנוסף, בשנים האחרונות קמו בישראל עשרות בתי מלון קטנים מסוגים שונים, ובכלל זה מלונות המכונים "מלונות בוטיק". מקצת המלונות האלה אינם מוכרים כלל כמלונות רשומים על ידי משרד התיירות ואינם תואמים לדירוג כלשהו או אף לתקנים פיזיים כלשהם.

באוגוסט 2012, עשרים שנה לאחר שמשרד התיירות הפסיק את הדירוג שלו בכוכבים, אישרה ועדת הכלכלה של הכנסת תקנות לדירוג המלונות בארץ על-פי 267 קריטריונים שונים, על-פי מודל הדירוג של התאחדות המלונות האירופאית הוטלסטאר. בניגוד לענף המלונאות, אין בענף הצימרים והאירוח הכפרי תקן הבוחן את רמת האירוח וסיווג איכותו. לאחרונה נעשה ניסיון ליצור דירוג המותאם לענף כדי לאפשר ללקוח לדעת מראש מה רמת האירוח שהוא יכול לצפות לה.

במרץ 2014 זכתה חברת אנמוזר במכרז של משרד התיירות לדירוג המלונות בישראל, חברה זו דירגה את כל המלונות 5 כוכבים באוסטריה ונמנית עם שלושת מייסדי דירוג HotelStars (המייסדים האחרים- מגרמניה ומשווייץ). במקביל נאסר השימוש הלא רשמי בדירוג בכוכבים ונעשו מאמצים רבים לשכנע את בתי המלון לקבל את הדירוג החדש. אך עד כה ללא הצלחה רבה. מלונאים רבים מתנגדים לדירוג הכוכבים החדש בטענה שהוא מיותר ושכיום הסטנדרט הקובע הוא ביקורות גולשים.

## ראו גם
* בית מלון
* מלון בוטיק

## קישורים חיצוניים

* 
* הוגשו ארבע הצעות לדירוג המלונות בישראל, באתר מגפון
* רשימת בתי מלון בישראל המדורגים ע"פ השיטה, באתר מידע למטייל של משרד התיירות
* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:שירותי אירוח ואוכל
קפטן (צי מלחמתי)

**קֶפְּטֶן** (באנגלית: **Captain**) היא דרגת קצונה ברוב ציי המלחמה של המדינות דוברות אנגלית, שהנושא אותה מפקד על אונייה גדולה. הדרגה המקבילה לה בקוד הדרגות הצבאיות של נאט"ו היא OF-5, בצבא היבשה האמריקאי היא קולונל ובזרוע הים הישראלית היא אלוף-משנה. אין לבלבל בין דרגת קפטן בצי לדרגת קפטן בצבא, בחיל האוויר ובחיל הנחתים, אשר מקבילה ל-OF-2 בקוד הדרגות של נאט"ו ולדרגת סרן בצה"ל.

הפיקוד על אוניית מלחמה ניתן על פי רוב לקצין שדרגתו בין קומנדר (OF-4) לקומודור או סגן אדמירל (OF-6). בציי מלחמה אחדים הדרגה המקבילה ל"קפטן" היא "קפיטן אונייה" (למשל capitaine de vaisseau בצרפתית ו-capitano di vascello באיטלקית), "קפיטן ימי מלחמתי" (בפורטוגזית: capitão de mar e guerra), "קפיטן של ים" (למשל Kapitän zur See בגרמנית ו-kapitein-ter-zee בהולנדית) או "קפיטן מדרגה ראשונה" (капитан 1-го ранга ברוסית).

## קפטן כשם תואר
על פי הנוהג הימי, יש לפנות לכל קצין ים המפקד על אונייה בתואר "קפטן" כל עוד הוא נמצא על סיפונה. הפנייה לקצינים הנושאים דרגת קפטן ומפליגים באונייה אך אינם מפקדים עליה נעשית על ידי ציון דרגתם ושמם (למשל קפטן סמית'), אך אין לפנות אליהם בתואר "הקפטן" כדי לא לבלבל בינם לבין קפטן כלי השיט. על פי כללי הנימוסים והנוהג בצי האמריקני, הפנייה אל קצין ים בדרגת קפטן המצטרף להפלגה היא בתואר "קומודור".

באוניות מלחמה גדולות, כמו נושאות מטוסים, קצין המבצעים (Executive Officer, XO) יכול לשאת דרגת קפטן, ובמקרה שכזה מותר לפנות אליו תוך ציון הדרגה.

## כלי שיט בפיקודם של קצינים בדרגת קפטן
קפטנים מפקדים בדרך כלל על אוניות מגודל סיירת ומעלה. ככל שהקצין ותיק יותר, כך גדולה יותר האונייה, אך בדרך כלל מפקדי אוניות אינם נושאים דרגה גבוהה מקפטן. בצי המלכותי הבריטי יכול קפטן לפקד על פלגת משחתות ולשאת מינוי (לא דרגה) של (Captain (D. קפטנים בצי האמריקני, אשר הם טייסים או קציני תעופה של הצי, מפקדים על נושאות מטוסים, אוניות נחיתה אמפיביות גדולות, כנפי אוויר, כנפי סיור ימי מוטס, כנפי אוויר ייעודיים או מיוחדים ולהקי אוויר.

להפלגותיהן של אוניות ראשיות גדולות, כמו נושאות מטוסים, מצטרף בדרך כלל סגן אדמירל, והאונייה משמשת כאוניית הדגל של קבוצת תקיפה או קרב (strike or battle group), אך הקפטן מוסיף להחזיק בפיקוד על האונייה גופה, וכל הפקודות עוברות דרכו מתוך נימוס. קפטנים יכולים לפקד על מתקני חוף או להחזיק בתפקידי מטה בחוף ובים.


קובץ:Generic-Navy-O7.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי
קובץ:EgyptianNavyInsignia-Captain-shoulderboard.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי המצרי
קובץ:GR-Navy-OF5.svg|סימן הדרגה של פלויארכוס (קפטן) בצי היווני
קובץ:POL PMW pagon1 komandor.svg|סימן הדרגה של "קומנדור" בצי הפולני
קובץ:SP Capitan Navio.gif|סימן הדרגה של "קפיטן דה נאוויו" (קפיטן אונייה) בצי הספרדי
קובץ:US Navy O6 insignia.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי האמריקני
קובץ:19_-_kpt_zs.png|סימן הדרגה של "קפיטן צוּר זֵיי" (קפיטן של ים) בצי הגרמני
קובץ:Nl-marine-vloot-kapitein ter zee.svg|סימן הדרגה של "קפיטן טֵר זֵיי" בצי ההולנדי


## מקורות

**William P. Mack, Harry A. Seymour, Lesa A. McComas (1998). *'The Naval Officer's Guide*'. *U.S. Navy: Naval Institute Press.


## ראו גם
* קפטן אוניית דגל
* פוסט קפטן

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דרגות צבאיות
חסן עלי מנצור

**חסן עלי מנצור** או **חסן עלי מנסור** (בפרסית: **حسنعلی منصور**; אפריל 1923 - 27 בינואר 1965) היה ראש ממשלת איראן בין השנים 1965-1964. נכנס לתפקידו בתחילת המהפכה הלבנה באיראן, ובינואר 1965 נרצח על ידי האיסלמיסט מוחמד בוקרי.

## ביוגרפיה
חסן עלי נולד בטהראן לבתו של חסן ראיס זאהיר אלמלכ ולעלי מנצור, שהיה באותה עת ראש הממשלה. למד בבית הספר בטהראן וסיים את לימודיו בתיכון פיירוז-בהרם. במהלך מלחמת העולם השנייה למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טהראן וסיים עם תואר במדעי המדינה. בזמן מלחמת העולם השנייה התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בתור עובד במשרד החוץ הוא גם עשה כמה סיורים בגרמניה ובצרפת. בשנת 1950, הוא מונה לראש לשכת ראש הממשלה, תחילה לתקופה קצרה בעקבות השינויים בממשלה, ובפעם השנייה כיהן במשך שנתיים. בשנת 1957, ראש הממשלה, אג'בל מנושהר מינה אותו ליו"ר המועצה לכלכלה ולסגן ראש הממשלה. בנוסף לכך הוא החזיק גם בתפקידים נוספים, ביניהם: שר עבודה, שר המסחר ויו"ר החברה "בימה איראן" ביטוח.

### הקמת מפלגה והריצה לראשות הממשלה
המפלגה הפרוגרסיבית נוסדה על ידי מנצור כדי לערוך מחקר מדיניות כלכלי וכן כדי לשגרו לראשות הממשלה בעתידו. בשנת 1962 התמודד מנצור לפרלמנט ה -21 ונבחר כנציג השני מטהראן, לאחר עבדוללה ריזי, יו"ר הפרלמנט. לאחר מכן מנצור הרחיב את בסיס כוחו על ידי יצירת קואליציה והקים את מפלגת "איראן נווין" ברוב של 175 מתוך 230 צירים נבחרים נבחר למנהיג הרוב בפרלמנט. 

מוחמד רזא פהלווי מינה את מנצור לראש הממשלה למשך ארבעים שנה. מנצור הציג בתוך הפרלמנט חברים רבים חדשים ביניהם אמיר עבאס הוויידא, שהיה אחר כך מחליפו. בזמן שלטונו מנצור קיבל לא מעט פעמים תמיכה אמריקנית.

מנצור חולל שינויים רבים בתקופת היותו מנהיג בין השאר הוא העלה את מחירו של הבנזין מ-5 ריאל ל-10 ריאל, אך מאוחר יותר נסוג לאחר שביתות של נהגי המוניות.

## הירצחו
ב-22 בינואר 1965, ימים ספורים לפני יום השנה הראשון למהפכה באיראן, מנצור נכנס בשער הפרלמנט כדי לנאום. בסיום הנאום יצא ממכוניתו בכיכר ברסטן, ומוחמד בוקרי התקרב אליו וירה בו שלוש יריות. 

הוא חזר למכונית ונסע לבית החולים, שם נשאר במצב קריטי במשך חמישה ימים עד שלבסוף מת מפצעיו. אחרי מותו, הפרלמנט מינה את חברו של מנצור, אמיר עבאס כממלא מקום ראש הממשלה, את התפקיד הוא יירש במשך 13 שנים. ההתנקשות בחייו של מנצור התרחשה מספר שנים לאחר רצח ראש הממשלה עלי רזמארא. 

מנצור נקבר במאוזוליאום של השאה, ואבן גרניט שחורה דמוית אש הוצבה על קברו. לאחר המהפכה האיסלאמית, קברו נהרס על ידי אייתוללה ח'לח'אלי, ועצמותיו הוצאו מן הקבר ופוזרו.  

ארבעה חברי פדאיון-דואר האסלאם הוצאו מאוחר יותר להורג בגין הרצח.

## ראו גם
*היסטוריה של איראן

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איראן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1923
קטגוריה:נפטרים ב-1965
מפלגת הרפובליקה האסלאמית

**מפלגת הרפובליקה האסלאמית** (בפרסית: **حزب جمهوری اسلامی**, "חזב ג'מהורי אסלאמי"; באנגלית ידועה גם כ־IRP) הייתה מפלגה אסלאמיסטית באיראן שהוקמה באמצע שנת 1979 כדי לסייע למהפכה האיראנית ולאייתוללה ח'ומייני לייסד תאוקרטיה באיראן. היא פורקה במאי 1987 לאחר שמטרותיה הושגו.

## מייסדים ומאפיינים
המפלגה הוקמה על ידי מוחמד-ג'וואד באהונר, מוחמד בהשתי, עלי ח'אמנאי, אכבר האשמי רפסנג'אני ועבד אלכרים מוסווי ארדבילי, אייתוללות הקרובים לח'ומייני, כדי לארגן תמיכה עממית לרעיון הרפובליקה האסלאמית.

האייתוללות המהפכניים הללו השתמשו במפלגה במקור כדי ליצור מונופול על המדינה האיראנית התאוקרטית של אחרי המהפכה.
במאבקה עם כוחות אזרחיים השתמשה המפלגה בקשריה עם משמרות המהפכה האסלאמית ועם החזבאללה.

## הפיגוע במשרדי המפלגה
ביוני 1981 אירע הפיגוע בשבעה בתיר, המיוחס לארגון המוג'אהדין ח'לק, שבו נרצחו 74 פעילים במפלגה. בין ההרוגים היו מספר שרים והבכיר שבהם היה מוחמד בהשתי, שהיה שני לח'ומייני.

## סיבות הפירוק
בסוף שנות השמונים של המאה ה־20 התגברה הפלגנות במפלגה; הבעיות העיקריות שעמדו על הפרק היו מלחמת איראן–עיראק, הדילמה האם להיפתח למדינות זרות או להישאר מבודדים, והמדיניות הכלכלית. היות שכל המפלגות המתחרות הושעו, המפלגה "לא עשתה כמעט דבר והיה לה תמריץ מועט לעשות משהו.״

לפי אחמד מניסאי,

״בעוד שהיו פה אחד ברעיון המדינה האסלאמית המאוחדת תחת מפלגה אחת, מפלגת הרפובליקה האסלאמית [הימין הדתי] היו חלוקים ביניהם על מספר נושאים, כגון מידת הדת בחיים הפוליטיים.״

לפי דניאל ברומברג, פירוק המפלגה היה תגובה למחלוקת בין הנשיא עלי ח'אמנאי לבין ראש הממשלה העממי מיר-חוסיין מוסאווי – מפלגת הרפובליקה האסלאמית שירתה כ״מעוז האקטיביזם הרדיקלי״ התומך במוסאווי
.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפלגות אסלאמיות
קטגוריה:איראן: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1979
מנזר נובו-ירוסלימסקי

250px|ממוזער|שמאל|שער וקתדרלת התחייה שבמנזר נובו-ירוסלימסקי
**מנזר נובו-ירוסלימסקי** או **מנזר ווסקרסנסקי נובו-ירוסלימסקי** (ברוסית: **Новоиерусалимский монастырь** או **Воскресенский Новоиерусалимский монастырь**) הוא מנזר גברים אורתודוקסי רוסי סטברופגי בעיירה איסטרה באזור מוסקבה. משמעות השם "נובו-ירוסלימסקי" הוא "של ירושלים החדשה", בעוד תרגום השם ווסקרסנסקי הוא "של התחייה". במעבר הצפוני של קתדרלת ווסקרסנסקי, המוקדש ל"כריתת ראשו של יוחנן המטביל", נקבר מייסד המנזר, הפטריארך ניקון.

מנזר נובו-ירוסלימסקי הוקם בשנת 1656 על ידי הפטריארך ניקון כמקום מושבו של הפטריארך מחוץ למוסקבה. 
הוא נקרא "של ירושלים החדשה" מפני שנועד לשחזר נופים ומקומות מארץ הקודש. הנהר איסטרה מייצג את נהר הירדן, ובנייני המנזר מייצגים מקומות קדושים מירושלים.

בזמנו, גייס הפטריארך ניקון מספר נזירים זרים כדי לאכלס את המנזר, ולסמל את הרב-לאומיות של הנצרות האורתודוקסית.

המתחם האדריכלי כולל את קתדרלת התחייה (ווסקרסנסקי) הזהה לקתדרלה בעלת שם דומה בירושלים, את מושב הפטריארך ניקון (1658), חומת אבן עם מגדלים (1690–1694), כנסיית השילוש הקדוש (1686–1698) ובניינים אחרים, כשלכולם גימור עם מיוליקה וסטוקו.

בעיצוב המנזר השתתפו האדריכלים פ.אי. זבורסקי, יאקוב בוכבוסטוב, ברתולומאו רסטרלי, מטביי קזקוב, קארל בלאנק ואחרים. במאה ה-17 המנזר נובו-ירוסלימסקי כלל ספרייה גדולה שהוקמה על ידי ניקון באמצעות איסוף כתבי יד ממנזרים אחרים. עד לשנת 1764 למנזר היו 13,000 צמיתים.

לאחר מהפכת אוקטובר נסגר המנזר, ובשטחו פעלו מוזיאונים. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי הנאצים וחיילי דיוויזיית אס אס דאס רייך פוצצו חלק מהמבנים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו במקום עבודות בשיקום הבניינים שלא הסתיימו עד היום.

בשנת 1994 חודשה פעילות דתית במתחם, והמנזר הוקם מחדש.

## קישורים חיצוניים

* 
* מנזר נובו-ירוסלימסקי
* מגדל במנזר נובו-ירוסלימסקי
* מגדל ורוחה
* מגדל של מנזר נובו-ירוסלימסקי
* חומות ומגדלים של המנזר נובו-ירוסלימסק

קטגוריה:רוסיה: מנזרים נוצריים
זיגפריד קרקאואר

**זיגפריד קרקאואר** (**Siegfried Kracauer**; 8 בפברואר 1889 – 26 בנובמבר 1966) היה סופר, עיתונאי, סוציולוג, מבקר תרבות, ותאורטיקן קולנוע יהודי גרמני. לעיתים נקשר שמו בתאוריה הביקורתית של אסכולת פרנקפורט.

## קורות חיים
קרקאואר היה נצר למשפחה יהודית שהתגוררה בפרנקפורט. למד אדריכלות וקיבל דוקטורט בהנדסה בשנת 1914. עבד כאדריכל באוסנברוק, מינכן, וברלין עד ל-1920. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התיידד עם תיאודור אדורנו הצעיר ונעשה למדריכו הפילוסופי.

משנת 1922 עד 1933 פעל כעורך בתחומי קולנוע וספרות ב"פרנקפורטר צייטונג", שהיה בתקופה זו עיתון חשוב בגרמניה, תוך כדי עבודתו גם ככתב בברלין, לצד ולטר בנימין וארנסט בלוך. ב-1930 נישא קרקאואר ללילי ארנרייך, ועם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עבר לפריז, ובעזרת וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) הגיע בשנת 1941 לארצות הברית.

בשנים 1941 עד 1943 עבד במוזאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בתקופה זו נתמך כלכלית על ידי מלגות רוקפלר וגוגנהיים, על מנת לפתח את עבודתו שהתמקדה בקולנוע הגרמני. 

בשנים האחרונות לחייו עבד קרקאואר כסוציולוג במוסדות שונים, בהם באוניברסיטת קולומביה כמנהל מחקר יישומי במדעי החברה. הוא נפטר בניו יורק בשנת 1966 מסיבוכים של דלקת ריאות.

## עבודתו
בשנים 1923 עד 1925 כתב קרקאואר את המסה "הרומן הבלשי", שעסקה בתופעות מחיי היומיום בחברה המודרנית.
בשנים הבאות המשיך לפתח שיטות תאורטיות לניתוח קרקסים, תצלומים, סרטים, פרסומות, תיירות, תכנון ערים ומחול, שפורסמו בשנת 1927 באסופת המאמרים "העיטור של המונים".
ב-1930 פרסם קרקאואר את "השכירים", מבט ביקורתי על אורח חייהם של בני ההצווארון הלבן. אלו תוארו כחסרי מקור רוחני ונטולי זיקה למנהגים ומסורת, שמצאו מפלט בהסחות הדעת שמייצרות תעשיות הבידור.
ביקורתיות הולכת וגדלה של קרקאואר כלפי הקפיטליזם, שהתפתחה בעקבות קריאה בעבודותיו של קרל מרקס הובילה בסופו של דבר לפרישה מעבודתו בעיתון.

בשנת 1947 פרסם את החיבור "מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני" המשרטט את לידתו של הנאציזם מהקולנוע של רפובליקת ויימאר. הספר סייע להניח את היסודות של ביקורת הסרטים המודרנית.
בשנת 1960 פרסם את החיבור "תאוריה של קולנוע: הפדיון של מציאות פיזית", שבו טען שהריאליזם הוא התפקיד החשוב ביותר של קולנוע.

ספרו האחרון שפורסם לאחר מותו, "היסטוריה, הדברים האחרונים לפני האחרונים" (ניו יורק, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1969).

## לקריאה נוספת

*Kracauer, Siegfried (1947). From Caligari to Hitler: A Psychological History of the German Film.
*Kracauer, Siegfried (1960). Theory of Film: The Redemption of Physical Reality.
*Kracauer, Siegfried; Paul Oskar Kristeller (1969). History: The Last Things Before the Last.


## קישורים חיצוניים

*זיגפריד קרקאואר, מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני – מבוא, הקדמה: הילה לביא ועופר אשכנזי, תרגום: הילה לביא, עריכת תרגום: ענבל קידר, **סליל, כתב עת אינטרנטי להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה** 10, חורף 2016, עמ' 59–69
* 

קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים גרמנים
קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:סוציולוגים יהודים גרמנים
קטגוריה:מבקרי קולנוע גרמנים
קטגוריה:מבקרי קולנוע יהודים
קטגוריה:חוקרי קולנוע יהודים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:אסכולת פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1966
מנזר איפאטייב

300px|ממוזער|שמאל|מנזר איפאטייב, מראה מן הערוץ הישן של הנהר קוסטרומה
**מנזר איפאטייב של השילוש הקדוש** (ברוסית: **Свято-Троицкий Ипатьевский монастырь**) הוא מנזר אורתודוקסי רוסי של גברים, ששיחק תפקיד חשוב בהיסטוריה של רוסיה במאה ה-16 ובמיוחד במאה ה-17. הוא נמצא מצפון לעיר קוסטרומה, ליד שפך הנהר קוסטרומה לתוך הוולגה. "הכרוניקה ההיפאטית" שנמצאה בו נקראת לפי שם המנזר.
המנזר הוקם בסביבות שנת 1330 על ידי המרזה הטטרי צ'ט שהתנצר תחת השם זכריה, ושהיה מאבותיו של בוריס גודונוב. הוא מהווה אחת האטרקציות העיקריות של טבעת הזהב של רוסיה.

בשנת 1435 וסילי השני, הקניאז הגדול של מוסקבה חתם על הסכם שלום עם בן דודו, וסילי קוסוי. באותה תקופה המנזר היה מרכז חינוכי חשוב.
כאן גילה ניקולאי קרמזין במאה ה-19 שלושה קובצי טקסטים מן המאה ה-14 - הכרוניקה ההיפאטית - שחלקה הראשון הוא הכרוניקה הרוסית הראשונה (של נסטור).
בתקופת הצרות באביב של שנת 1609 נכבש המנזר על ידי תומכיו של דמיטרי הכוזב השני ובספטמבר אותה השנה עבר לידי יריביו. בסופו של דבר במנזר איפאטייב התקיימה ב-14 במרץ 1613 אספת נציגי העם - זמסקי סובור - שהכריזה על מיכאיל רומנוב כצאר החדש של רוסיה.

מרבית הבניינים של המנזר נבנו החל מן המאה ה-16- 17.
מפורסמים במיוחד הם קתדרלת השילוש הקדוש והאיקונוסטאזיס המפואר שלה.
כנסייה אחרת, קטנה יותר, של "לידת מרים", נחרבה בזמן הדיקטטורה הקומוניסטית. קיימת תוכנית לשחזרה ולהקדיש אותה לקדושים המעונים של הכנסייה ממשפחת הצאר האחרון.
את הכניסה הראשית מצד גדת הנהר בנה האדריכל קונסטנטין תון.
ביתו הפרטי של הצאר מיכאל הראשון שוחזר בימי הצאר אלכסנדר השני, אולם אדריכלים מודרניים אחדים מעמידים בספק את האותנטיות של השחזור הזה.

מנזר איפאטייב ננטש אחרי מהפכת אוקטובר 1917 והפך למוזיאון. אחרי שיקומה, בתחילת שנות ה-1990 השלטונות הרוסים החליטו להחזירה לבעלות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, למרות התנגדות הרשויות המוזיאוניים המקומיים.
ב-30 בדצמבר 2004 ממשלת רוסיה ציוותה העברת המנזר לידי הדיוקסיה קוסטורמה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.

## הקמה
לפי ההשערה העיקרית מנזר איפאטייב הוקם בסביבות 1330 (או אולי 1275) על ידי אציל רוסי ממוצא טטרי בשם מרזה צ'ט, לפי שמו הנוצרי - זכרי. האגדה מספרת שהוא נרפא באורח פלא ממחלה על ידי חזון שבו ראה את מרים הבתולה, ואת הקדושים פיליפוס והפאטיוס מגאנגרה, והחליט לבנות את המנזר כאות הכרת תודה. 
 
ישנם היסטוריונים הטוענים שהמנזר הוקם בשנת 1275 על ידי וסילי ירוסלביץ', אך התדרדר יחד עם הנסיכות קוסטרומה לאחר מותו. במקרה זה, המנזר לא נבנה מחדש לגמרי אלא שופץ על ידי מרזה צ'ט.

## קישורים חיצוניים

* 

## גלריה

תמונה:Kostroma Ipatiev Monastery Zvonnitsa IMG 0670 1725.jpg|מגדל הפעמונים
תמונה:Kostroma. Ipatiev Monastery. Trinity Cathedral P7150300 2350.jpg|קתדרלת השילוש הקדוש
תמונה:Ipatiev Monastery 24 (4114948929).jpg|כיפות המנזר איפטייב
תמונה:Ipatios monastery Kostroma 06.jpg|הארמון המשוחזר של הבויאר רומנוב  
תמונה:Ipatiev Monastery 18 (4114941461).jpg| תקרת המנזר איפטייב
תמונה:Ipatiev Monastery 23 HDR (4114948081).jpg| האיקונוסטזיס של המנזר איפטייב
תמונה:Ipatiev Monastery 16 HDR (4115703594).jpg|האיקונוסטזיס של מנזר איפטייב


## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: מנזרים נוצריים
קטגוריה:קוסטרומה
אריה כנרתי

**אריה כִּנַרתי** (קליס; 19 באפריל 1917 – 17 במאי 2012) היה עיתונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
אריה כנרתי, בן גיטל וצמח קליס, נולד בשנת 1917 בליטא. למד בגימנסיה עברית, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
את דרכו בעיתונות החל במלחמת העולם השנייה, כשהתנדב לשירות בצנזורה הבריטית. לאחר מכן היה חבר מערכת עיתון הערב של מפא"י, "חדשות הערב". עם קום המדינה שירת בצה"ל בשנים 1948–1949. לאחר מכן עבד כעורך חדשות בלשכת העיתונות הממשלתית.
בהמשך קיבל אותו העורך-המייסד של "מעריב", ד"ר עזריאל קרליבך, כעיתונאי בעיתון. בשנת 1954 נמנה עם מייסדי "למרחב", ביטאונה של מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון. הוא כתב בו עד סגירתו ב-1971, אז הצטרף עם עיתונאים נוספים לעיתון "דבר" שבעריכת חנה זמר, ועבד בו עד פרישתו לגמלאות באמצע שנות ה-80. במקביל, כתב בעיתון "אומר", העיתון המנוקד לעולים שעל יד "דבר". היה מראשוני אגודת העיתונאים בתל אביב ופעל בה במשך שנים רבות.
גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך לכתוב מאמרים, דיווחים עיתונאיים וראיונות בעיתונים שונים, עד כשלוש שנים לפני מותו.
לאורך כ-70 שנות עבודתו העיתונאית סיקר תחומים רבים: פוליטיקה, תיירות, תרבות ואמנות (כתב גם ביקורת על מופעי תיאטרון, מוזיקה ותרבות).

היה נשוי לרות סיבּוֹש (איתן) (1925–2008) עד מותה, ואב לשלושה בנים.

התגורר כל השנים בתל אביב, לאחרונה ברחוב פרוג.
כנרתי נפטר באביב 2012, בגיל 95. נקבר בבית העלמין ירקון.

## לקריאה נוספת

* 'Kinarti, Arieh,' in: *Who's who, Israel*, 1952, p. 383.


## קישורים חיצוניים
* אריה כנרתי באתר "נשמה"
* 
* אריה כנרתי שהיה מותיקי ומייסדי אגודת העיתונאים בת"א, נפטר בסוף השבוע בבית החולים "איכילוב" בת"א, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב
* אלי אלון, נפטר העיתונאי אריה כנרתי, מותיקי העיתונאים בארץ, דה מרקר, 21 במאי 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:כתבי תיירות ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:מתנדבי היישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
נזיאה בידואן

**נזיאה בידואן** (בערבית: **نزهة بدوان** בתעתיק מדויק: **נֶזְהַה בִּדְוַאן**; נולדה ב-18 בספטמבר 1969) היא אתלטית עבר ממרוקו. היא בעלת מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) ופעמיים אלופת עולם (אתונה 1997 ואדמונטון 2001) בריצת 400 מטר משוכות.

## ביוגרפיה
בידואן נולדה ברבאט.

באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה בידואן במקום 16 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.62 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.35 שניות.

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה בידואן במקום 11 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.08 שניות.

### אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה בידואן במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.97 שניות, דון המינגס מג'מייקה (53.09 שניות) וקים באטן מארצות הברית (53.52 שניות).

באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה בידואן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אפריקה חדש של 52.90 שניות, במאית השנייה בלבד אחרי דיימי פרניה מקובה (52.89 שניות) ולפני דון המינגס (53.16 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.

### מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה בידואן במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.57 שניות, אחרי אירינה פריבלובה מרוסיה (53.02 שניות) ודיון המינגס (53.45 שניות).

באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה בידואן בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.34 שניות, יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (54.27 שניות) ודיימי פרניה (54.51 שניות).

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה בידואן במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.69 שניות.

בידואן נשואה לעבד אל עזיז סאהיר, אתלט שהשתתף בשתי אולימפיאדות (סיאול 1988 ובאטלנטה 1996) וסיים במקום שישי באליפות העולם באתלטיקה (טוקיו 1991) בריצת 3000 מטר מכשולים.

## שיאים אישיים
* ריצת 100 מטר: 11.78 שניות (1995)
* ריצת 200 מטר: 23.29 שניות (1998)
* ריצת 400 מטר: 51.67 שניות (1998)
* ריצת 800 מטר: 2:09.8 דקות (1996)
* ריצת 100 מטר משוכות: 13.55 שניות (1990)
* ריצת 400 מטר משוכות: 52.90 שניות (1999) **שיא אפריקה**

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ילידות 1969
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:רצות משוכות
קטגוריה:נושאי דגל מרוקו באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטיות מרוקאיות
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית: אתלטיקה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים מרוקאים
שכונת נחל עשן

ממוזער|פארק הילדים שנמצא בדרום השכונה.
**נחל עשן** (מכונה גם **נווה-מנחם**) היא שכונה במערב באר שבע. השכונה קרויה על שם הנחל העובר מצפון מערב לה.

השכונה גובלת במזרחה בשכונה י"א. היא נבנתה בשנות ה-90, כחלק מפרויקט בנייה לצורך שיכון עולים מברית המועצות.

בשכונה נמצאים בית הספר התיכון מקיף טוביהו, שני בתי-הספר היסודיים נווה מנחם והיובל, מספר גני ילדים, מרכז לזהירות בדרכים ומתנ"ס, בו שוכן מוזיאון הילדים לונדע.

ביולי 2017 נפתח במקום פארק הילדים. הפארק כולל מתחם אמפיתיאטרון, מתחם מתקני משחקים, מתחם בעיצוב של אוניית פיראטיים ואגם מלאכותי בשטח כ־5,500 מ"ר. כמו כן נסללו במקום שבילי אופניים על מנת לאפשר גישה נוחה יותר לתושבי העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע: שכונות
דת באיראן

ממוזער|תפוצה אתנית-דתית באיראן
**הדת באיראן** היא באופן רשמי מוסלמית שיעית וכך גם רוב אנשי המדינה (89%). כ-9% משתייכים לפלג הסוני של האסלאם, ו-2 האחוזים הנותרים הם מיעוטים דתיים שונים הכוללים בהאים, מנדעים, הינדואיסטים, יארסאנים, יזידים, זורואסטרים, יהודים, ונוצרים. שלוש הדתות האחרונות שהוזכרו, מוכרות באופן רשמי ומוגנות, ואף שמורים להן מושבים בפרלמנט האיראני. הדת הזורואסטרית הייתה בעבר הגדולה ביותר באיראן, אך כיום מאמיניה נמנים שם בעשרות אלפים בלבד. באיראן שוכנת הקהילה היהודית הגדולה ביותר כיום בעולם המוסלמי. הדת הבהאית אשר אנשיה מהווים את המיעוט הגדול ביותר באיראן שאינו מוסלמי, אינה מוכרת באופן רשמי, ונרדפה במהלך קיומה באיראן. אף על פי שאינם מוכרים על ידי הממשלה קיימים אף אתאיסטים ואגנוסטיקנים איראנים.

## פירוט הדתות
### אסלאם שיעי
כיום 98% מתושבי איראן מוסלמים ומתוכם בערך 89% שיעים, המשתייכים ברובם לזרם התריסריים הקבוצה השיעית השנייה בגודלה לאחר התריסריים, היא קבוצת הניזאריים (תומכיו של נִזאר אִבּן מֻסתנסיר) שבפלג האיסמאעיליה, הנקראים לעיתים השביעיים. חלקם נמלטו מאיראן לדרום אסיה ובמיוחד למומבאי, בשנת 1840, לאחר ניסיון הפיכה כושל נגד השאה של שושלת קאג'אר, אך רבים מהם נותרו פזורים ברחבי איראן.

קיים שוני בן הקבוצות השיעיות, החמישיים, השביעיים, והתריסריים, הנגזר כתוצאה מאמונתם השונה במנהיגים נפרדים הנקראים אימאמים, אשר היו צאצאיו של מוחמד, בתו פאטמה, וחתנו עלי. אימאמים אלה נחשבים כמקור הטוב ביותר של ידע על הקוראן והאסלאם, וכן על דרכו ומנהגיו של מוחמד הנקראים סונה ונחשבים כראויים ביותר לחיקוי. לתריסריים בנוסף לשושלת האימאמים, ישנם ספרי חדית' מועדפים - "ארבעת הספרים" - הנחשבים על ידיהם ככלים חשובים להבנת הקוראן ובפרט בענייני תורת המשפט.
על פי התריסריים קיימים 12 אימאמים, ואחד מהם קבור באיראן במקדש האימאם רזה. אימאמים נוספים חיו או היו בקשרים עם איראן, אך נקברו במקומות אחרים כעיראק וערב הסעודית.

### אסלאם סוני
המוסלמים הסונים הם הקבוצה הדתית השנייה בגודלה באיראן.
המהווה כ-9% מכלל תושבי המדינה. רובם כורדים בצפון-מערב איראן, ערבים ובלוצ'ים בדרום, ומספר קטן יותר של פשטונים וטורקמנים בצפון מזרח המדינה. בית הספר המרכזי ללימודי תאולוגיה ותורת המשפט (מד'הב) בקרב הסונים באיראן, הוא חנפי, שהוקם על ידי האימאם אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה.

### אסלאם סופי

### יהדות
יהדות היא אחת הדתות העתיקות ביותר באיראן, וכיום הקהילה היהודית באיראן מונה כ-8,700 יהודים, למרות שישנן הערכות המגיעות עד ל-25,000 יהודים מספר גבוה מבכל מדינה אחרת בעלת רוב מוסלמי.

לפני המהפכה האיראנית, השערות העריכו כי היו כ-80,000 יהודים שהתגוררו באיראן ולאחר המהפכה רובם המכריע היגרו לארצות הברית וישראל.

## ראו גם
* דמוגרפיה של איראן

## קישורים חיצוניים

* Iran Electoral Archive – The Role of Religion
* Minorities in the Islamic Republic: Fear of Separatists Qantara.de
;Videos
*Religious minorities in Iran (I) (II) (PressTV 2011)
* 

## הערות שוליים

*