open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אנטיפון

[ממוזער|אנטיפונרי פירנצה המדגים את שיטת הסימון הראשונית ב[מוזיקת ימי הביניים.]]
**אנטיפוֹן** (בלטינית: **Antiphon**) הוא מזמור נוצרי-ליטורגי לטקסט בפרוזה ששירתו נקשרת למזמור תהילים. במזמור גרגוריאני מבוסס-תהילים, למשל, מופיע על פי רוב אנטיפון יחיד לפני ואחרי מזמורים שונים, שאיכותם המוזיקלית לוקה במקרים רבים בשלמותה ללא האנטיפון. מיצגיהם העיקריים של אנטיפונים מסוג זה הם מזמורי השחרית, התשבחות והערבית בעבודת הפולחן. יש גם סוגי אנטיפון אחרים, שלא כולם מבוססים על מזמורי תהילים.

שתי הסוגות המוזיקליות, האנטיפון והרספונסורה, כוללות טקסט לטיני בפרוזה ומופיעות בכל הליטורגיה המערבית והן השכיחות ביותר ברפרטואר המזמורים. שימוש דתי-פולחני רב נעשה באנטיפונים, למשל במנזרים, לעומת הרפרטואר החילוני, שבו מספרם קטן יותר.

יש להבחין בין המונח "אנטיפון" בטקסטים קדומים לבין "אנטיפוניה" (למשל, פסלמודיה אנטיפונלית). על אף הקשר האטימולוגי בין שני המונחים, הם מתייחסים לשני נהלים שונים: "אנטיפון" כיצירה מוזיקלית אין משמעו סגנון ביצוע של חילופין, דהיינו, "אנטיפונלי"; ו"אנטיפוניה", כשהיא מתייחסת לחלופין בין קבוצות מבצעות, אינה מרמזת בהכרח לשימוש באנטיפונים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה של הרנסאנס
ESCP Business School

**ESCP Europe** הוא מוסד יוקרתי להשכלה גבוהה הכפוף ללשכת המסחר והתעשייה של פריז. ESCP Europe נוסד בשנת 1819 והוא המוסד האקדמי הוותיק ביותר בעולם ללימודי מנהל עסקים.
ל-ESCP Europe קמפוסים בפריז, לונדון, מדריד, ברלין וטורינו. בצרפת, המוסד נמנה בין בתי הספר הגבוהים הנקראים גרנד אקול, אשר מגייסים את תלמידיהם באמצעות בחינות תחרותיות בכתב ובעל פה.
המוסד מפעיל בין היתר תוכניות חילופי סטודנטים ושיתוף פעולה עם בית הספר למנהל ליאון רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ומסלול ה-MBA של הטכניון.

## דירוג
למוסד מסורת ארוכה של מצוינות אקדמית ופתיחות בינלאומית. התואר השני בניהול של ESCP Europe דורג במקום הראשון בעולם על ידי ה-Financial Times ב-2010 והגיע למקום השני בדירוג ב-2012. תוכנית ה-EMBA של המוסד דורגה במקום ה-15 בעולם על ידי ה-Financial Times ב-2009 ובמקום ה-3 בעולם עבור צבירת ניסיון בינלאומי ב-2012. התואר במימון דורג במקום ה-7 בשנת 2012. התואר באסטרטגיה וייעוץ דורג במקום ה-1 בצרפת בשנת 2018 על ידי SMBG

## בוגרים
ל-ESCP Europe כ-40,000 בוגרים. בין הבוגרים הבולטים: ראש ממשלת צרפת לשעבר, ג'אן פייר רפראן; מנכ"ל חברת הנפט Total, קריסטוף דה מרג'רי; מנכ"ל Hermes, פטריק טומאס; מנכ"ל קבוצת SEB, תיירי דה לה טור ד'ארטז; מייסד Danone, אנטואן ריבו; מנכ"ל Ernest and Young באירופה המערבית, פטריק גונל, ורבים אחרים.

## בוגרים בישראל
בין הבוגרים הבולטים בעלי אזרחות ישראלית, מיכאל גולן, מייסד ומנכ"ל גולן טלקום, ופרופ' דניאל רואש, אשר מכהן כראש לשכת המסחר ישראל-צרפת ומרצה בין היתר ב-ESCP Europe ובטכניון. בוגר נוסף הוא ג'אן מארק דארדיה, מנהל השיווק הגלובלי של מכתשים אגן תעשיות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:ברלין: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:לונדון: חינוך
קטגוריה:בתי ספר לעסקים
אודמר פיגה

**אוֹדֵמַר-פִּיגֶה** (Audemars-Piguet) היא חברה שווייצרית לייצור שעונים, אשר הוקמה על ידי ז'יל לואי אודמר ואדואר אוגוסט פיגה.

ממוזער|שעוני אודמר-פיגה
ממוזער|שעון עם לוח שנה קבוע

החברה מנוהלת ונמצאת בבעלות משפחתית מאז יום הקמתה. החברה ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה (COSC), ובכך שהיא מייצרת בעצמה את כל מרכיבי השעונים שלה.

## היסטוריה
ב-1874 נפגשו ז'יל לואי אודמר בן ה-23 ואדואר אוגוסט פיגה בן ה-21, שניהם ילידי הכפר לה ברוסה בשווייץ. בסיום לימודיהם עברו לעמק דה-ז'ו כדי לעבוד יחד בייצור שעונים. אודמר החל בייצור של חלקי המנגנונים, ופיגה הרכיב את השעון. בהמשך היה אודמר אחראי על הייצור והפן הטכני של העבודה בחברה, ופיגה התמקד בתחום המכירות. 

ב-1875 יסדו את חברת  "Audemars, Piguet et Cie". הסימן המסחרי של אודמר-פיגה נרשם בשנת 1882, אך רק לאחר שבע שנים החברה הוקמה רשמית. בתקופה זו הפכה החברה לאחת מיצרניות השעונים בעלות מספר העובדים הגדול ביותר בכל קנטון וו בשווייץ. החברה פתחה את הסניף הראשון בז'נבה בשנת 1889. 

מ-1882, מהווים תמיד נציגים ממשפחות אודמר ופיגה חלק מדירקטוריון החברה, והם לוקחים חלק בניהול השוטף שלה ובקבלת ההחלטות. החברה מתמחה בייצור עצמי של הרכיבים, והרכבתם בתוך המפעל שלה תחת פיקוח ישיר ובקרת איכות קפדנית.

## פעילות ציבורית
מ-1999 מעניקה החברה חסות מסחרית למרוץ יוקרתי של סוסים גזעיים, "גביע המלכה אליזבת השנייה", אשר נערך בטריטוריות החדשות, הונג קונג.

ב-2007 הציעה החברה את תמיכתה לקרן קלינטון, הפועלת ברחבי העולם בנושאי חינוך, בריאות, עוני ומאבק באיידס.

אודמר-פיגה העניקה חסות גם לקבוצת אלינגהי, קבוצת שיט יאכטות מהמפורסמות בעולם וזוכי גביע אמריקה לשנת 2003. החברה ייצרה עבור הקבוצה סדרת שעונים במהדורה מוגבלת, אשר זכו לפופולריות בעת השקתם.

## קולקציות שעונים ידועות
* **רויאל-אוק** - קרוי על שם ספינת מלחמה בצי המלכותי הבריטי, שנקראה על שם עץ מפורסם בו מצא המלך צ'ארלס השני מקלט בשנת 1651. רויאל-אוק הראשון יוצר בשנת 1972.
* **רויאל-אוק אופשור** - הגרסה הספורטיבית של רויאל-אוק. הושק לראשונה בשנת 1991.

החברה ייצרה שעון מסדרת ז'יל אודמר, במהדורה מוגבלת של 126 יחידות, בו שולבו תכונות אסטרונומיות מורכבות כגון: זמני הזריחה והשקיעה, לוח שנה קבוע, ומראה ירח אסטרונומי.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר האינטרנט של היבואנית הרשמית בישראל
* הערוץ של אודמר-פיגה ביו-טיוב
* Tradition und Hightech-Verliebtheit von Audemars Piguet
* אודמר-פיגה מכריזה על המנכ"ל החדש - פרנסואה הנרי בן-נחמיאס

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני שעונים שווייצרים
איש הפנדה

**פנד האדום** (במקור איש הפנדה) היא רצועת קומיקס ישראלית עלילונים. הרצועה מופיעה בכתב-העת "עיניים" מאז הראשון שבגליונות. את העלילונים בסדרה כותב תמיר ראונר ומצייר נעם נדב. שני ספרים יצאו בהוצאת "עיניים" המקבצים את הפרקים יחד.

## תקציר העלילה
פנד נבדל משאר בני-האדם עקב העובדה שהוא מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. צבעי פסטל מוכרים גם כתור "צבעי פנדה" ומכאן שמה של הדמות. למעשה פנד לא נולד ככולם אלא היה בתחילה אך ורק קשקוש פשוט על מפית נייר. על יצירתו אחראית דמות אחרת בסדרה, נער בשם יואב אשר חיכה להזמנתו, שוקו ועוגה, ובינתיים צייר בצבע פסטל אדום שמצא בבית קפה. פנד גר עם יואב והוריו כבן לכל דבר. 

כל עלילון בסדרה קשור בנושא של גיליון "עיניים" שבו פורסם.

## דמויות
* פנד - גיבור הסדרה. מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. במקרים רבים הוגה תוכניות וממציא המצאות בעלות יעילות פחות או יותר גדולה. מנגן בגיטרה.
* יואב - יוצרו של פנד. מנגן בסקסופון. גר עם פנד ועם הוריו דוד ונגה.
* רותי - חברתו הטובה של פנד ומושאת אהבתו. פמיניסטית, באחד העלילונים חלילה ביקשה מהספר תסרוקת כמו שלה.
* עודד - חברו הטוב של פנד. טבעוני. מושא אהבתה של חלילה, אחותו הקטנה של פנד. עיוור צבעים.
* חלילה - אחותו הקטנה של פנד. נוצרה גם היא על ידי יואב. הסיבה לשמה היא שרבות לפני שנוצרה הכין לעצמו פנד "משפחה" קטנה מנייר גזור כשלאחותו קראו חלילה ולאחיו קראו חס. צבעה (צהוב) שונה מזה של פנד.
* דוד ונגה - הוריו של יואב.

## הערות שוליים

קטגוריה:רצועות קומיקס
קטגוריה:קומיקס ישראלי
הרמן הייס

**הרמן הייס** (בגרמנית: **Hermann Heiss**; 1897–1966) היה מלחין גרמני. הוא למד אצל יוזף מטיאס האואר והוסיף ולמד בכוחות עצמו. האואר הקדיש להייס את ספרו "טכניקת שנים-עשר הטונים". בהמשך לימד מוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט והלחין מוזיקה אלקטרונית בקלן.

## קישורים חיצוניים


* Hermann Heiss, "Elektronische Komposition I" (1956) by Werner Kaegi (Translation: Desmond Clayton


קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מלחיני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:זוכי פרס ביכנר
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1966
ארנה שטיין-בלומנטל

**אֶרנָה שטיין-בלומנטל** (**Erna Stein-Blumenthal**; 23 בנובמבר 1903, אֶמדן, גרמניה – 5 ביוני 1983, כפר ידידיה) הייתה מנהלת המוזיאון היהודי בברלין (1933–1935) ומבקרת אמנות ישראלית.

ארנה שטיין נולדה בנובמבר 1903 באֶמדן שבגרמניה. למדה אמנות. כיהנה כעוזרתו של ד"ר קרל שוורץ, מנהל המוזיאון היהודי בברלין, ולאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, התמנתה למנהלת המוזיאון תחתיו. בתקופת כהונתה הושם דגש על המוזיאון "כאמצעי להמחשת ההיסטוריה היהודית". בתקופה זו הגביר המוזיאון את תמיכתו באמנים היהודים, שלא יכלו להציג את יצירותיהם בגלריות ובמוזיאונים הגרמניים. שטיין כיהנה כמנהלת המוזיאון עד 1935, אז עלתה אף היא ארצה. בשנת 1936 הצטרפה לכפר ידידיה, שיועד ליוצאי גרמניה, ושם חייתה במשך שארית חייה. בארץ שימשה כמבקרת אמנות בעיתונות.

הייתה אם לשניים: ראובן ולילית. נפטרה באביב 1983 בגיל 79, הובאה למנוחות בבית העלמין המשותף למושבים כפר חיים, כפר ידידיה והדר-עם .

## קישורים חיצוניים
* בלומנטל ארנה באתר כפר ידידיה

* 'Obituaries: Erna Stein-Blumenthal,' in: * ''AJR Information'' 38,8 (August 1983) , p. 7, Association of Jewish Refugees


## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרות אמנות ישראליות
קטגוריה:מבקרי אמנות ישראלים
קטגוריה:יהודיות גרמניות
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אוצרות
קטגוריה:אוצרים
קטגוריה:כפר ידידיה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
האחים קונטרסקי

**אָלוֹיְס** (**Aloys**;  14 במאי 1934 – 22 באוגוסט 2017) ו**אַלְפונס** (**Alfons**;  9 באוקטובר 1932 – 5 במאי 2010) **קוֹנְטָרְסְקִי** (**Kontarsky**) היו אחים גרמנים, שהופיעו כדואו פסנתרנים וניגנו בביצועי בכורה עולמיים יצירות רבות חשובות בנות זמננו. המוניטין הבינלאומיים שזכו להם היו כמבצעי מוזיקה מודרנית לשני פסנתרנים, אך הם ניגנו גם את הרפרטואר הסטנדרטי ולעיתים ניגנו בנפרד. מדי פעם הצטרף אליהם אחיהם הצעיר ברנרד בביצועי יצירות לשלושה פסנתרים.
## היסטוריה
האחים קונטרסקי נולדו שניהם באיזרלוהן. אלויס החל את לימודיו בגיל צעיר אצל פרנץ הנמאן. בהמשך למד בקלן אצל אילזה שמיטץ-גוהר, ואצל אדוארד ארדמן בהמבורג.

הקונצרט הפומבי הראשון שלהם היה ב-1949 ובו ניגנו את הקונצ'רטו של סטרווינסקי לשני פסנתרים. ב-1955 הקימו דואו פסנתר משלהם "קלאווירדואו קונטרסקי" והופיעו בקביעות מ-1959 עד שאלויס נתקף בשיתוק בשנת 1983 כתוצאה משני אירועים מוחיים. בשנת 1956 זכו בפרס ראשון על דואו פסנתר בתחרות המוזיקה הבינלאומית הרביעית של רדיו גרמניה.

משנת 1962 הדריכו אלויס ואלפונס בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט. אלויס גם היה חבר בהרכב הקאמרי הבינלאומי של דרמשטאדט. משנת 1963 הדריך אלויס בקורסים למוזיקה חדשה בקלן. אלפונס היה חבר באקדמיה הבווארית לאמנויות יפות ובמועצה הגרמנית למוזיקה, שהיא חברה במועצת המוזיקה הבינלאומית) והיה פרופסור באוניברסיטאות קלן, מינכן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. בשנת 1965 הקים אלויס דואו עם הצ'לן זיגפריד פאלם.

כדואו, הופיעו בנגינת בכורה של יצירות מאת לוצ'אנו בריו, סילבאנו בוסוטי, מאוריציו קאגל, קרלהיינץ שטוקהאוזן, אנרי פוסר, לואיס דה פאבלו וברנד אלואיס צימרמן.

הדואו ערך סיורים תדירים בארצות מערב אירופה, המזרח התיכון, אמריקה הצפונית וההדרומית, וכן הופיעו באוסטרליה. הם ביקרו בישראל בשנים 1969, 1971 ו-1974. יש להם הקלטות רבות, בהן "מנטרה" של שטוקהאוזן, בפיקוח המלחין, שיצאה לראשונה בתקליט אריך נגן של חברת דויטשה גרמופון ושוב בתקליטור 16 של "ההוצאה השלמה" של שטוקהאוזן. הרפרטואר המסורתי יותר שלהם כולל את "מחולות הונגריים" של ברהמס בשלמותם ואת הפנטזיה בפה מינור של שוברט, דויטש 940. בפסקול הסרט "הנרי וג'ון" משנת 1990 הם מנגנים את ה"סוויטה קטנה" של דביסי

ב-1974 הוציא אלפונס את ההקלטה הראשונה בכלים האותנטיים של סונאטת ארפג'ונה של שוברט בלה מינור, דויטש 821. את תפקיד הארפג'ונה מנגן קלאוס שטורק ואלפונס מנגן בפורטה פיאנו. אלויס הופיע בהקלטה של "מיקרופוניה I" של שטוקהאוזן, שם ניגן את תפקיד הטם-טם, ואלפונס השתתף במיקרופוניה II, שם ניגון בעוגב האמונד.

ב-1959 נשא אלויס לאישה את השחקנית גיזלה זאואר. לפי מקור אחד, ייתכן שאלויס הופיע פעם כמנצח, בבכורה הצרפתית באופרה בסטיליה בפריז של "החיילים" מאת ברנד אלויס צימרמן, אבל מקור אחר נוקב בשם אחיו הצעיר, ברנרד, כמנצח על ההפקה הזאת. לא נראה סביר שהיה זה אלויס, שסבל ב-1983 שני אירועים מוחיים מגבילי תנועה, שהשאירוהו משותק בצד אחד ולוקה בראייה ובדיבור. אשתו, גיזלה זאואר-קונרסקי, קטעה את הקריירה האמנותית שלה כזמרת כדי לטפל בבעלה. ב-2008, העניק לה ראש עיריית קלן מדליית הצטיינות מטעם העיר על השירות שהגישה לבעלה.

תלמידי האחים היו: יורק הלר, שטפן שלאיירמאכר, כריסטין גרוויג ואפריין גונזלס גואנו, אנה האס-ניבידז'יאק ופיוטר ניבידז'יאק, דאגלס נמיש ודומיניק מורל, אלנה האמל ולאורה סנשז, ועוד רבים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים גרמנים
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:אחאים
Agadoo

**Agadoo** (בצרפתית: **Agadou**; בעברית: **אגאדו**) הוא להיט יורופופ רב ביצועים.

## היסטוריה
השיר הוקלט לראשונה בצרפתית ב-1971 בשם "Agadou" בביצועם של מישל דלאנקרה ומיה סמיל, בהשראת מוזיקה מרוקאית. ב-1974 אימצה אותו רשת קלאב מד, והחלה להשמיע אותו באתרי הנופש שבבעלותה. במהלך עשר השנים הבאות נוצרו מספר גרסאות כיסוי נוספות. אחת הבולטות והמצליחות בהן הייתה גרסתו הצרפתית של הזמר הקנדי, פטריק זבה (Patrick Zabé) , משנת 1975. הגרסה שהושמעה רבות בישראל הוקלטה ב-1976 על ידי הרכב עלום בשם Tahiti, בביצוע שהופיע על תקליט שדרים באוסטרליה, ובארץ - על תקליט Le Club, ובהמשך על דיסק בשם "The club - להיטי כפרי הנופש בים התיכון".

הלהקה הבריטית בלאק לייס  הקליטה את השיר ב-1984. זאת אחרי, שבשנת 1981 הופיעה להקת בלאק לייס בפאב בעיר דרבי. צוות הפאב נהג להשמיע את השיר ולרקוד לצליליו. חברי הלהקה התלהבו מהשיר, והקליטו גרסה באנגלית. השיר בהקלטתו זו הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ובסך הכל דורג במשך 30 שבועות בין 75 הסינגלים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי. השיר דורג במקום השמיני ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בבריטניה ב-1984 כולה.

בניגוד לפופולריות לה זכה השיר עם צאתו, בשנים שלאחר מכן התייחסו אליו מבקרי המוזיקה בזלזול, והוא היה מושאן של פרודיות רבות. בשנת 2003 בחר בו מגזין המוזיקה הבריטי Q לשיר הגרוע ביותר שהוקלט אי פעם. בין נימוקי חבר השופטים הם ציינו כי הוא "נשמע כמו מסיבת דיסקו בבית הספר שהיית חייב להגיע אליה, כמו קרובי משפחה בגיל העמידה רוקדים ברכבת בחתונה, כמו תקליטן מוולברהמפטון, כמו כל קלישאה מוזיקלית ששמעת אי פעם".

ייתכן, שההבדל ביחס שקיבלו הגרסאות בשפה הצרפתית והאנגלית נובע גם מהשוני בתמליל, שבשתי השפות. בגרסה האנגלית, המלל הוא בנאלי ביותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, קח אננס ונער את העץ" וכמו כן, הקטע עם היוקלילי חף ממשחק מילים) ואילו בצרפתית המילים קשות להגיה ומתוחכמות יותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, ת'ביר ת'אננס ותקדיר ת'קפה" וכמו כן, בקטע עם היוקלילי "היא ניגנה יוקללי ואני דיברתי באקוליליה" דהיינו, דיברתי כהד לדבריה).

בישראל, הפך השיר לאחד השירים המזוהים עם אתרי הנופש בכלל, ורשת קלאב מד בפרט. העיתונאית מרב יודילוביץ', שעבדה בצוות התרבות של קלאב מד באילת, מנתה את השיר כאחד הסמלים המובהקים שלו, וכתבה עליו כך:

השיר זכה גם לגרסאות בעברית  בקלטות הווידאו לילדים "הקסם של ימבה 1" ו"הקסם של ימבה 2" עם עודד מנשה, דנה דבורין ואבי יפה, "מקרנה לילדים" עם דנה דבורין ו"מועדון גן הרקדנים" עם אלון ריינהורן, גלית גיאת, ליאת אחירון ודדי זהר.

## מצעדים ודירוגים

## קישורים חיצוניים

* מילות השיר בצרפתית
* מילות השיר באנגלית באתר lyricsondemand
* Agadoo tops list of worst songs, באתר BBC, 23 בנובמבר 2003.
* פרטים על תקליט השדרים האוסטרלי עם הגרסה שהייתה נפוצה בארץ
* דיסק האוסף הישראלי המכיל את השיר בביצוע המוכר בארץ

קטגוריה:שירי 1984
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי גימיק
עבד אל-באסט סיידא

**עבד אל-באסֶט סיידא** (; נולד ב-22 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי סורי-כורדי, נשיא המועצה הלאומית של סוריה. 

סיידא הצטרף למועצה הלאומית של סוריה כפעיל עצמאי שאינו חבר מפלגה פוליטית, ונבחר לוועד הפועל. הוא היה ראש מחלקת זכויות האדם שלה. ביוני 2012 הוא נבחר להחליף את בורהאן ע'ליון בראש המועצה הלאומית.
לאחר בחירתו הוא הודיע על הרחבת הרפורמות במועצה, מה שהפך אותו ליותר ליברלי ודמוקרטי. הוא גם חיזק את הקשרים עם הצבא הסורי החופשי.
 

קטגוריה:פוליטיקאים סורים
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים כורדים
קטגוריה:כורדים סורים
קטגוריה:ילידי 1956
נעמי ביטר

**נעמי בּיטֶר** (נולדה ב-1936) היא פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1962–1999 פעלה במשותף עם נורה כוכבי בשם "נורה ונעמי".

## ביוגרפיה

נעמי ביטר נולדה בירושלים בשנת 1936. אביה, פריץ קוֹרנברג, היה ארכיטקט, ואמהּ זינה ניהלה את "פנסיון קוֹרנברג" בתלפיות. בין השנים 1955–1957 הצטרפה להיאחזות הנח"ל בעין-ע'דיאן (יטבתה) שבערבה.

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל, שם פגשה את נורה כוכבי ופתחה עמה סטודיו משותף בבית קוֹרנברג. בשנת 1964 נישאה לבני ביטר. בשנת 1966 ערכה סיור בסקנדינביה וביקרה בבתי מלאכה לקרמיקה בדנמרק, פינלנד, שוודיה ושווייץ. בשנת 1970 עקרה כוכבי לתל אביב, אולם השתיים המשיכו לעבוד במשותף בתל אביב ובירושלים. בשנת 1988 שהתה בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית.

## השכלה
*1958–1962 – המחלקה לקדרות, בצלאל, ירושלים
*1963 – קורס גלזורות עם חנה צונץ, סמינר אורנים
*1965–1968 – תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית בירושלים
*1968 – קורס גלזורות בהדרכת קורט אונזורג (אוסטריה), עין הוד
*1968 – סדנה של קולין פירסון , אוניברסיטת חיפה
*1971 – אמנות יהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים.

## פרסים
*1988 – מלגת שהייה, Virginia Center for the Creative Arts (VCCA), וירג'יניה המערבית, ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:בוגרות בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
שמואל מלניק

**שמואל מיכל הכהן מֶלניק** (י"ד באייר תרמ"ה, אפריל 1885 – כ"ז באייר תש"ג, 1 ביוני 1943) היה אמן, צייר, צייר קיר וצייר שלטים בירושלים.

## קורות חייו
מלניק נולד ב-1885 בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנם של אסתר לאה (בת יעקב טכורש) וצבי יצחק מלניק, חרש ברזל. את מלאכת הציור החל ללמוד בבית המלאכה של אביו שם עבדו אמנים שונים. כשהיה בן עשרים נסע לווינה, שם למד את מקצוע הציור העיטורי ועסק בציורי קיר וצביעה. בשנת תרס"ח עלה לארץ ישראל והתיישב ביישוב הישן בירושלים. שם לא נזקקו למלאכת מחשבת, ולפיכך החל לעסוק בציור שלטים. בשנת 1908 החל ללמוד בבית הספר לאמנויות "בצלאל" והיה לאחד מתלמידי המחזורים הראשונים. לאחר מכן הקים יחד עם האמן מאיר רוזין את "בית מלאכה אמנותי הארצישראלי הראשון" בירושלים, שבו הציעו "ציור בתים ובתי תפילה, ציור שלטים על בד, עץ ופח, בניית במות וקישוטן, אותיות בולטות, תמונות מארץ ישראל, יציקה בגבס וקישוטים עבור בתי צילום". אולם השותפות בין השניים לא שרדה זמן רב. בשנת תרס"ט נישא לשרה סוניה בת שלמה זלצברג, ולזוג נולדה בת תחיה (1911 - 2003) ובן הרצל (1914-1931)

מלניק הוזמן מספר פעמים לצייר בארמונות ובבתי אמידים בירדן, בשנת 1913 צייר תקרות וקירות בבית יהודיוף המכונה גם הארמון, בשכונת הבוכרים בירושלים, ב-1915 צייר ציורי קיר ועיטורי עמודים במסגד אל-אקצא על הר הבית בירושלים, בין השנים 1926-1933 צייר ציורי קיר ותקרות בבניין ימק"א בירושלים ובמלון פאלאס בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי התפרסם כצייר תפאורות תיאטרון ואופרה (האופרה הארצישראלית) בשנת 1913 ייסד יחד עם ידידיו מנחם גולדפרב וישראל שאוולנסקי את "אגודת ציירים וצובעים". במשך שנות פעילותו היה פעיל מרכזי ב"ארגון בעלי מלאכה בירושלים" ואף פרסם מאמרים בירחון המקצועי "המלאכה" וכן בעיתונות מקצועית בישראל ובגרמניה.

בין שאר פעולותיו היה גם כתיבת מילון גרמני-עברי למקצועות הצבע, ובו מאות מונחים אשר לא היה להם תקדים בשפה העברית.

מלניק היה בין יוזמי ובוני שכונת 'בניין ומלאכה', (היום חלק משכונת ארנונה בירושלים), שם בנה את ביתו ושם נפטר.

מלניק נפטר בירושלים בכ"ז באייר תש"ג (1943), בתום מחלה ממושכת, בן 58 במותו. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

## גלריה

קובץ:פנים מבנה בית הספר שפיצר.jpg|ציור תקרה בבית יהודיוף
קובץ:ברכת האופרה1.pdf|ברכה למלניק בחתימת יד כל חברי האופרה לרגל הצגת 'רוסלקה' לכבודו, 25.5.1926
קובץ:מלניק הזמנה רוסלקה1.jpg|הזמנה לאופרה רוסלקה שנערכה לכבוד מלניק, 25.5.1926
קובץ:שמואל מלניק - ציור.jpg|ירושלים, 1939
קובץ:Shmuel Melnik. Alef Bet Etzim.jpg|180px|"אלף-בית עצים", גלויה עם אותיות האלף-בית בצורת עצים


## קישורים חיצוניים

* 
*מילון לענייני צבע וצבעות, נערך על ידי שמואל מיכל מלניק בירושלים, 1928
* 
*  (נקרולוג)
* 
* ד"ר איליה רודוב, ציורי קיר בבתי הכנסת, אוניברסיטת בר-אילן
* [ נכסים נפסדים / שמואל מ. מלניק] בספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:ציירים יהודים פולנים
קטגוריה:ציירים ביישוב
קטגוריה:ארנונה (שכונה): אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1943
נורה כוכבי

**נורה כוכבי** (1934 – 28 בפברואר 1999) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1962–1999 פעלה עם נעמי ביטר תחת השם "נורה ונעמי".

## ביוגרפיה
נורה כוכבי נולדה בברלין בירת גרמניה הנאצית. בשנת 1936 ברחה המשפחה לצרפת, ובשנת 1939 עלתה לארץ ישראל. בשנת 1954 נישאה למשה כוכבי. בין השנים 1954–1956 התגוררה בקיבוץ יראון ואחר כך בקיבוץ אייל. בשנת 1957 עברה להתגורר בירושלים בעקבות לימודי הארכאולוגיה של בעלה.

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. שם, פגשה בנעמי ביטר ופתחה עימה סטודיו בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1970 עברה להתגורר בתל אביב. בין השנים 1974–1975 שהתה תקופות ממושכות ביפן, שם ביקרה אצל קדרים במאשיקו, באזור גיפו ובקיוטו ובארצות הברית, שם השתתפה בסדנה של פול סולדנר. בשנים 1980–1981 שהתה באחוזת ירנטון באוקספורד, אנגליה.

## השכלה
*1958-1962 - המחלקה לקדרות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
*1965-1968 - תולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
*1986 - קורס גלזורות בהדרכת קורט אונזורג (אוסטריה), עין הוד
*1975 - סדנה של פול סולדנר, ארצות הברית
*1978-1981 - תואר שני, תולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב
*1986 - סדנה של קולין פירסון, אוניברסיטת חיפה, חיפה
*1989-1990 - לימודים חלקיים בעיצוב קרמי, קולג' פרסון, ניו יורק, ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:משפחת אבלס
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1999
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
נורה ונעמי

150px|ממוזער|שמאל|חתימת הסטודיו
"**נורה ונעמי**" הן נעמי ביטר (נולדה ב-1936) ונורה כוכבי (1934-1999), צמד פסלות ואמניות קרמיקה ישראליות, אשר פעלו במשותף בין השנים 1962-1999.
## ביוגרפיה
נורה ונעמי החלו לפעול במשותף בשנת 1962, לאחר שנפגשו במסגרת לימודיהן במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. בשנה האחרונה ללימודיהן פתחו השתיים סטודיו לקרמיקה ב"בית קרונברג" בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1965 הציגו בסטודיו תערוכת ראשונה ובה כלים שימושיים ועציצי גן. בנוסף, רכשו השתיים ידע ברפאות חרסים כתוצאה מהשתתפות בחפירות ארכאולוגיות במהלך שנות ה-70 בתל אפק. בשנים הראשונות לעבודתן עסקו בעיקר בקדרות באובניים ובבניית יד. ההכרה ראשונית בעבודותיהן קיבלו ממאירה גרא, שעבדה באותן שנים בהנהלת חנות "משכית". ב-1965 פתחו את תערוכת היחיד הראשונה שלהן בבית קורנברג. לאחר שמשפחתה של כוכבי עברה לתל אביב, בשנת 1970, המשיכו השתיים לעבוד במקביל בשני חללי סטודיו.

המעבר של נורה ונעמי לפיסול, שהחל במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, היווה ניסיון להתייחסות אל הטבע והארכאולוגיה הארצישראלית וניכרה בו השפעתה של האמנות המופשטת. בשנת 1972 הציגו את תערוכת הפיסול הראשונה "סיני", ובה יצירות שהושפעו מצורות טבע מדבריות. עד מחצית שנות השבעים לקחו השתיים חלק גם בתערוכות ישראליות שאורגנו על ידי מכון היצוא הישראלי, בראשותה של מרתה ורדי, ברחבי אירופה ובארצות הברית. במהלך שנות השמונים החלו להופיע בעבודתן ייצוגים של דמות האדם באמצעות צורות סמליות כגון עצים, סירות וכדומה.

בשנת 1999 נפטרה נורה. נעמי המשיכה לעבוד בסטודיו עד שנת 2003.

ארכיון המתעד את עבודתם של נורה ונעמי נמצא במרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.


nora-nomi01.jpg|"שמוטת כנף", 1989, קמפוס אוניברסיטת תל אביב
nora-nomi02.jpg|חתימת האמניות בגב הפסל "שמוטת כנף"


## פרסים
*1986 מדליה על מצוינות בפיסול, התחרות הבינלאומית לאמנות - ניו יורק
*1998 הסרט "מילוט" נבחר להצגה בפסטיבל הבינלאומי הראשון לסרטים בנושא קרמיקה וזכוכית, מונפלייה, צרפת

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

*
*ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932 (כתבה בבלוג של גדעון עפרת ובה קטע העוסק ביצירתן המשותפת)
* הפסלים של נורה ונעמי בפארק התעשייה בתפן - המוזיאון הפתוח
*דף מידע על יצירתן המשותפת של שתי האמניות - תערוכות, פרסים ומלגות, ייצוג במוזיאונים, אוספי אמנות ובנייני ציבור

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:צמדי אמנים
מכון הקשרים

**מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית** פועל במסגרת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון הוקם בשנת 2001, במגמה לאצור ארכיוני סופרים, לקדם את המחקר הספרותי, ולהקים מסגרות לקידום הקשרים בין תרבות, חברה וקהילה בחברה היהודית והישראלית. הוגה ויוזם המכון הוא פרופסור יגאל שוורץ, שגם עומד בראש המכון מאז הקמתו. מטרה נוספת של מכון הקשרים היא לטפח דור חדש חוקרי ספרות צעירים, שעבודתם תשלב מצוינות אקדמית לצד רגישות תרבותית ומחויבות חברתית.

המיזמים המתבצעים במכון עצמו וביזמתו הם מיזמים רב-תחומיים, רב-שנתיים ורבי משתתפים. בין המיזמים נמנה לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים. זהו הלקסיקון הנרחב והכולל ביותר של הספרות העברית החדשה ושל כותביה, המשוררים והפרוזאיקונים הישראלים. 

ארכיוני הסופרים האצורים במכון הקשרים הם של דוד אבידן, אהרן אפלפלד, עמוס עוז, נסים אלוני, רות אלמוג, שולמית הראבן, דוד שיץ, נחמיה רפופורט, ונוספים. מכון הקשרים מוציא לאור כתב-עת ספרותי בשם "מכאן", בשיתוף עם הוצאת כנרת זמורה ביתן. בכתב העת, שעד 2018 יצאו לאור 18 גליונות שלו, נדפסים מאמרי מחקר, ביוגרפיות קצרות וראיונות עם יוצרי ספרות ישראלים בולטים. ליד המערכת האקדמית של כתב העת פועלת מערכת צעירה של סטודנטים הרוכשים כישורים לעריכת כתבי עת ספרותיים אקדמיים בעתיד. בשנים 2005–2017 המכון הוציא לאור סדרת ספרים בשם "מסה קריטית", שבה נדפסו ספרי מחקר בתחום התרבות והספרות הישראלית.

מיזמים המתקיימים במכון הקשרים הם לקסיקון לספרות הילדים העברית החדשה; מחקר על המו"לות העברית החדשה, 1890 עד 2000; ומיזם אזורי על "סיפורו של הדרום". החל משנת 2012 החלה להתקיים במכון סדרה של אירועי שירה, "שיר בהקשר", הפתוחים לקהל בעריכת והנחיית המשורר והעורך ערן צלגוב ומנהל הארכיונים אילן בר-דוד. עם המשוררים שהתארחו בסדרה נמנים חיים גורי, בנימין שבילי, תום הדני, דניאל באומגרטן, בעז יניב, ענת זכריה, מיטל ניסים, כרמית רוזן, רוני סומק, ליאת קפלן ורון דהן. בין כותלי המכון נערכים גם אירועים ספרותיים מסוגים שונים, הרצאות, השקות ספרים כנסים וימי עיון.

המכון נהנה מתמיכה של קרן קיסריה ע"ש בנימין אדמונד דה-רוטשילד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קשרים
שרה אשל

**שרה אשל** (25 באוקטובר 1918 – 11 בנובמבר 2012) הייתה סופרת ילדים עברית.

## ביוגרפיה
בתם של הרבנית חנה בתיה לבית אוליסקי והרב שלמה יהושע קרומר, נולדה וגדלה בעיירה בליניץ שברוסיה הלבנה. עלתה לארץ ישראל עם הוריה בשנת 1931, בגיל 13. סיימה בית ספר יסודי ברחובות, ואת לימודי התיכון עשתה בתל אביב. בגיל צעיר הצטרפה לתנועת השומר הצעיר, והגיעה לתפקיד של רכזת ההנהגה הראשית. בהמשך למדה בסמינר למדריכי נוער בירושלים.

בשנת 1937 הצטרפה לקיבוץ השומר הצעיר, והייתה בין מקימי חצור. עבדה בחקלאות, בתעשייה ובחינוך ילדים עולים גם בקיבוצה וגם ביישובי הסביבה. בשנים 1971–1978 עבדה במכון למחקר חינוכי של פרופ' ראובן פוירשטיין, שבו הנחתה מורים ומורות בתוכניות העשרה לילדים טעוני טיפוח.

בקיבוץ חצור נישאה ליעקב אשל, ונולדו להם ארבעה ילדים וכן נכדים. בנה  נהרג ב-1967 בעת מילוי תפקידו כטייס בחיל האוויר.

שרה אשל כתבה ספרים רבים לילדים, בלשון פשוטה וחיונית חייתה את אווירת חיי הילדים בקיבוץ במושבה ובכפר העולים.

אשל נפטרה ב-2012, בגיל 94.

## ספריה
* **המטמון מימי מלחמת העצמאות**; ציורים: תרצה טנאי, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז. (לילדים)
* **החוחית של יזהר**; איורים: חנן קמינסקי, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979. (לילדים)
* **פרח יום ההֻלדת: סיפורים**; איורים: אבי כץ, תל אביב: ספרית פועלים; בשיתוף עם "שקמה" אגודה לקידום מפעלי חינוך ותרבות, תשמ"ב 1982. (לילדים)
* **הנחשונים: תנועת נוער בשכונות ירושלים**; ערך: יחיאל קדמי, גבעת חביבה: – מרכז תעוד וחקר של השומר הצעיר, תשנ"ד 1994.
* **שתי מטבעות זהב**, דליה: מערכת, 2000. (קובץ סיפורים)
* **סיפורי סבתא**, סיפורי ילדים, יצא בהוצאה עצמית של המשפחה באיור הנכדים והנינים, 2008.

## לקריאה נוספת
* 'אשל, שרה', בתוך: אוריאל אופק, **[[לקסיקון אופק לספרות ילדים]]**, תל אביב: זמורה ביתן, 1985. (באתר "ים הספר")

## קישורים חיצוניים
* יובל אופק, חזקים ואמיצים: רכזי ההנהגה הראשית לדורותיהם: שרה אשל, 1949–1950 – לא טובה בדיבורים יותר חזקה במעשים, הזמן הירוק, 18 בספטמבר 2008

קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראליות ילידות בלארוס
קטגוריה:ישראלים ילידי בלארוס
קטגוריה:בוגרות השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חצור (קיבוץ): אישים
קטגוריה:מייסדות קיבוצים
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אמהות שכולות: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בחצור (קיבוץ)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
משפט הסופרפוזיציה

**משפט ה[[סופרפוזיציה]]** הוא משפט העוסק בניתוח מעגלים חשמליים, ולפיו התגובה (מתח או זרם) הכוללת של מערכת חשמלית ליניארית המורכבת מיותר מאשר מקור אחד, שווה לסכום האלגברי של התגובות עבור כל השפעת מקור בלתי תלוי במעגל, כאשר שאר המקורות הבלתי תלויים במעגל מאופסים.

היתרון המרכזי של משפט זה טמון באפשרות לפרק את המעגל – מסובך ככל שיהיה – למעגלים פשוטים יותר, בהם ניתן לחשב את התגובה בצורה פשוטה, ובסופו של דבר להתייחס לתגובה הכוללת כסכום התגובות ה"קטנות" שחושבו.

למשל, עבור מעגל בעל מספר מקורות מתח או זרם, בכל שלב נתייחס למקור אחד בלבד; את יתר מקורות הזרם נחליף בנתק, ואת יתר מקורות המתח נחליף בקצר. התגובה הכוללת של המעגל היא סכום התגובות שחושבו.

## ראו גם
* משפט נורטון
* משפט תבנין

## קישורים חיצוניים

* http://www.allaboutcircuits.com/vol_1/chpt_10/7.html

קטגוריה:מעגלים חשמליים
קטגוריה:משפטים פיזיקליים
ספר השערים

ממוזער
**ספר השערים** הוא כתב קבורה מצרי עתיק מתקופת הממלכה החדשה.

הספר עוסק בתהליך מעבר נשמת נפטר אל העולם הבא, במקביל למסע השמש בעולם התחתון בשעות הלילה. הנשמה נדרשת לעבור סדרת "שערים" בשלבים שונים של המסע, כשכל שער קשור לאלה שונה, ודורש שהמנוח יכיר באופי המסוים שלה. הטקסט מרמז כי יש אנשים אשר יעברו ללא פגע, ואילו אחרים יסבלו ייסורים באגם האש.

החלק המפורסם ביותר של ספר השערים מתייחס לגזעים השונים של האנושות כפי שנתפסו בראיית המצרים, שחלקו אותם לארבע קבוצות אתניות, "מצרים", אסייתים", "לובים", ו "נובים". אלה מתוארים כנכנסים זה אחר זה לעולם הבא.

הטקסט והתמונות הקשורים לספר השערים מופיעים בקברים רבים של הממלכה החדשה, כולל בקברי הפרעונים חרמחב, ורעמסס השביעי. בנוסף הם מופיעים גם בקברו של סנדג'ם שהיה גר בדיר אל-מדינה, הכפר העתיק של אמנים ובעלי מלאכה, שבנו את קברי הפרעונים בממלכה החדשה.

לאלות המופיעות בספר השערים יש כותרת שונה וצבעי בגדים ייחודיים, אך בשאר ההיבטים הן דומות, וכולן חובשות 5 כוכבים מחודדים מעל ראשיהן. רוב האלות הן ייחודיות לספר השערים, ואינן מופיעות במקומות אחרים במיתולוגיה המצרית, לכן יש הטוענים כי משמעותו של ספר השערים הייתה רק כמערכת לקביעת הזמן בלילה, כשכל אלה ושער מהווים ייצוג של הכוכב הראשי המופיע באותה השעה.

## ראו גם
*ספר המתים

## קישורים חיצוניים

* טקסט ספר השערים באנגלית באתר "Sacred-Texts"

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיתולוגיה מצרית
ויקטור אלטר

**ויקטור אלטר** (בפולנית: **Wiktor Alter**; 7 בפברואר 1890 - 17 בדצמבר 1941\17 בפברואר 1943) היה ממנהיגי הבונד בפולין וממארגני הקמתו של הוועד היהודי האנטי פשיסטי.

## ביוגרפיה
אלטר נולד בעיר מלאווה, בפולין של היום, במשפחה חסידית עשירה. הוא למד בבלגיה, באוניברסיטת גנט, שם קיבל את התואר ב-1912 בהנדסת מכונות. לאחר קבלת התואר הוא חזר לוורשה והצטרף אל תנועת הבונד. הוא נעצר על ידי השלטונות עקב פעילותו הפוליטית ונשלח לסיביר. הוא הצליח להימלט והגיע לבריטניה, שם הצטרף אל מפלגת הלייבור.

לאחר מהפכת אוקטובר הוא חזר לרוסיה, לאחר 1918 הוא השתקע בפולין שזה עתה זכתה בעצמאות. הוא היה אחד המנהיגים של תנועת הבונד בפולין בתקופה שבין מלחמות העולם.

## עזיבת פולין עם פלישת הנאצים
עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1 בספטמבר 1939 התקיים דיון בקרב חברי ההנהגה של הבונד האם נכון להישאר בפולין הכבושה, או לעזוב את פולין לרוסיה. דיון זה הושפע מדיונים שהיו בקרב חברי המפלגה הפולנית הסוציאליסטית (פפ"ס).

חברי הנהגת הבונד והפפ"ס סברו כי על חברי ההנהגה הסוציאליסטית לעזוב את פולין הכבושה שכן הבונד ראה עצמו שותף למאבק של פועלי פולין נגד הפולש הפשיסטי גרמני ובעצם הישארותם על אדמת פולין הם מסכנים את עצמם. אך היו גם כאלה שסברו כי יש להשיב מלחמה, ולאחד את כל הפועלים כדי להילחם בגרמנים הפולשים. לבסוף הוחלט כי ההנהגה תעזוב את פולין, והם עזבו קבוצות קבוצות מזרחה. באחת הקבוצות שעזבה היה ויקטור אלתר. אלתר וחבריו פנו לכיוון מזריץ' שמטרתם הייתה להגיע ללובלין. ב-9 בספטמבר הגיעו למזריץ', וב-11 בספטמבר הגיעו ללובלין.

עם פלישת הסובייטים למזרח פולין השתנו תוכניותיהם של חברי הבונד, וחברים שונים פנו וניסו להגיע לגבול הליטאי. גם ויקטור אלתר הבין כי הסובייטים עתידים להגיע אל לובלין, ניסה לצאת מלובלין ולהגיע אל הגבול הליטאי, אך הוא נתפס בידי הסובייטים והכניסו אותו לכלא הסובייטי.

## המאסר בכלא הסובייטי
ויקטור אלתר נתפס בידי הנ.ק.ו.ד ב-26 בספטמבר 1939, הוא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי, וב-20 ביולי 1941 נגזר עליו עונש מוות באשמת פעילות אנטי סובייטית. מנהיג בונד נוסף שנתפס אף הוא וישב בכלא הסובייטי היה הנריק ארליך ואף עליו נגזר גזר דין מוות. ארליך ואלתר הואשמו כי עסקו בפעילות ריאקציונית, קשרו קשר עם הבורגנות הבין-לאומית, שיתפו פעולה עם מתנגדי המשטר הסובייטי וקיימו קשרים עם המערב. חבריהם חברי הבונד עסקו רבות בשאלה מדוע נתפסו, ועשו פעולות רבות כדי להביא לשחרורם. גזר דינם הומתק לבסוף ל-10 שנות מאסר, וב-14 בספטמבר 1941 שוחררו במפתיע מבית הכלא הסובייטי.

## מותו
לאחר שחרורו מן הכלא החל להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי, השלטונות הסובייטים תכננו למנותו בתור מזכיר כללי של הוועד. הוא שוב נעצר על ידי הסובייטים יחד עם הנריק ארליך ב-4 בדצמבר 1941 בטענה על קשרים עם הביון הגרמני. ב-17 בדצמבר 1941 הוצא להורג בירייה. לפי מקורות אחרים, ההוצאה להורג בוצעה רק ב-17 בפברואר 1943.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:בונדיסטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גנט
קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג ברוסיה ובברית המועצות
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1943
צבע הכשף

**צבע הכשף** (באנגלית: **The Colour of Magic**) הוא ספר פנטזיה הומוריסטי מאת טרי פראצ'ט, הספר הראשון בסדרת "עולם הדיסק". הספר ראה אור ב-1983, תורגם לעברית על ידי איה בר ב-1997.

## עלילה
הדמות הראשית בספר היא סתמרוח. סתמרוח הוא סטודנט כושל באוניברסיטה, שתואר לעיתים קרובות על ידיו מוריו כ"שווה הערך הכישופי למספר אפס". סתמרוח מצטייר כאדם פחדן ביותר, חסר מזל ובעל גישה צינית לחיים. אולם במקרים רבים, למרות היותו לא-יוצלח, מצליח סתמרוח להתגבר על המכשולים ולהציל את העולם שוב ושוב.

כתוצאה מצירוף מקרים הוא מוכרח על ידי שליט העיר אנק מורפורק, האציל האבלוק וטינרי, לשמש כמדריך של זוגפרח. זוגפרח הוא תייר עשיר ונאיבי שהגיע כל הדרך מהאימפריה האגאטיאנית כדי לטייל ולחזות בפלאיה של העיר אנק מורפורק. במולדתו הוא עובד כסוכן ביטוח.

סתמרוח מדריך את זוגפרח במרחבי העיר ושמו של התייר העשיר יוצא למרחקים. זוגפרח מוכר פוליסת ביטוח לבעלי הפאב התוף השבור וזה מצית אותו כדי לגבות את הכסף, דבר שמביא לפריצת שרפה ענקית ברחבי העיר. סתמרוח וזוגפרח מצליחים להימלט מן העיר, ופותחים במסע ברחבי עולם הדיסק. מבלי ידיעתם, מסעם מונחה על ידי משחק בין האלים: הגבירה מפעילה את סתמרוח וזוגפרח, בעוד גורל מנסה להכשיל ולהצר את צעדיה.

## עיבוד
* ב-1986 יצא משחק הרפתקה ממוחשב מבוסס טקסט בעל שם זהה שהיה מבוסס בדייקנות אחרי עלילת הספר.
* ב-1992 עובד הספר לרומן גרפי שנכתב על ידי סקוט רוקוול ואויר על ידי סטבן רוס.
* ב-2008 עובד הספר לסדרת טלוויזיה בת שני חלקים. אף על פי שהסדרה הייתה בעלת שם זהה לספר היא כללה גם את עלילת ספר ההמשך, "אור מופלא". דייוויד ג'ייסון שיחק את סתמרוח ושון אוסטין שיחק את זוגפרח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ספרי עולם הדיסק
קטגוריה:ספרי 1983
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
עבד א-רחים אל-כיב

**עבד א-רחים אל-כיב** (בערבית: **عبد الرحيم عبد الحفيظ الكيب**; השם המלא בתעתיק מדויק: **עבד אלרחים עבד אלחפיט' אלכיב**; 2 במרץ 1950 – 21 באפריל 2020) היה פוליטיקאי לובי, פרופסור להנדסת חשמל, ויזם. כיהן כראש הממשלה של מועצת המעבר הלאומית מנובמבר 2011 עד אוקטובר 2012.

אל-כיב מונה לראש הממשלה על ידי מועצת המעבר הלאומית לאחר התפטרותו של מחמוד ג'יבריל. הוא המשיך בתפקיד גם לאחר שהקונגרס הלאומי הכללי בראשות מוחמד מגריף נבחר באוגוסט 2012. באוקטובר 2012 הוא סיים את תפקידו והוחלף בעלי זידאן.

## ביוגרפיה
עזב את לוב בשנת 1976 על מנת להצטרף לאופוזיציה הלובית. עבר ללוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עשה תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר מכן עבר לראלי שבקרוליינה הצפונית. בשנת 1984 סיים את הדוקטורט. בשנת 1985 הצטרף לאוניברסיטת אלבמה ושם הפך לפרופסור בשנת 1996.

חיבר מחקרים רבים ועמד בראש פרויקטים אוניברסיטאיים רבים בכל רחבי העולם.

מת מהתקף לב ב-21 באפריל 2020.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:ראשי ממשלת לוב
קטגוריה:מהנדסי חשמל
קטגוריה:ממציאים
קטגוריה:לובים שנולדו ב-1950
קטגוריה:לובים שנפטרו ב-2020
נעמן (דמות מקראית)

250px|ממוזער|שמאל|נעמן טובל בירדן. איור בתוך תנ"ך פוסטר
**נַעֲמָן** היה שר צבא ארם בתקופת בית אחאב. הוא מוזכר בתנ"ך ב, שם מסופר על הירפאותו מצרעתו בעזרת אלישע.

על פי המדרש, נעמן מונה לשר צבא ארם, לאחר שבמלחמה בין ארם לישראל, משך בקשתו לתומו ובמקרה הרג את אחאב.

מדברי הגמרא משמע ששמו הנוסף היה "הדדרימון בן טברימון", והוא הדדרימון המוזכר במקרא. שם זה הוא כנראה על שם האל הארמי הדד-רמן.

## צרעת נעמן
[250px|ממוזער|שמאל|"[אלישע מסרב למתנות נעמן". ציור מאת למברט יאקובס]]
בספר מלכים מסופר שנעמן הצטרע. לאשת נעמן הייתה שפחה צעירה שנשבתה במלחמה עם ישראל, שספרה לה על נביא משומרון שיכול לרפא את נעמן. הדבר נודע למלך ארם והוא שולח את נעמן למלך ישראל עם פקודה לרפא את נעמן. מלך ישראל, שאינו מוזכר בשמו (לפי המיקום של הסיפור זהו יהורם בן אחאב), קורע את בגדיו, כיוון שהוא יודע שאין ביכולתו לרפא את נעמן, ומאמין שזו תואנה של מלך ארם לפתוח מלחמה עם ישראל. כשאלישע הנביא שומע על מצוקתו של המלך, הוא מודיע לו שישלח את נעמן אליו והוא ירפא אותו מצרעתו, וכך הוא גם ידע שיש נביא אמת בישראל.

נעמן מגיע לביתו של אלישע וזה שולח אליו שליח שמוסר לו שעל מנת להירפא מהצרעת הוא צריך לטבול בנהר הירדן שבע פעמים. נעמן מזלזל באלישע, וטוען שהירדן הוא נהר קטן וחסר חשיבות לעומת אמנה ופרפר, הנהרות הגדולים שבארצו. עבדיו של נעמן משכנעים אותו לנסות זאת בכל זאת, נעמן טובל ובשרו נרפא ונהיה כבשר ילד.

נעמן, שהגיע לישראל עם תשורות רבות, חוזר לאלישע ומציע לו מתנות כתודה על הריפוי. אלישע משיב שהוא לא רוצה דבר, ונעמן מבקש שיתנו לו אדמה מארץ ישראל כדי שיבנה מזבח לאלוהי ישראל בארם כי מעתה הוא יעבוד רק אותו, ומתנצל, שכאשר ילך עם המלך לבית רימון הוא יאלץ להשתחוות עמו. נעמן נענה בשתיקה והולך בחזרה לארם (לפי חז"ל במסכת סנהדרין נעמן הפך במעשה זה לגר תושב.), אולם גיחזי, נערו של אלישע, מחליט לנצל את המצב ולקחת לעצמו מהתשורות אותן הביא נעמן (ככר כסף ושתי חליפות בגדים). גיחזי רודף אחרי נעמן ומודיע לו שעכשיו באו שני תלמידים עניים לאלישע ואלישע מבקש עבורם ככר כסף ושתי חליפות בגדים, נעמן נותן לו שתי כיכרות כסף ושתי חליפות בגדים וגיחזי חוזר ומחביא אותם. כאשר מתייצב גיחזי לפני אלישע שואל אותו אלישע לאן הלך והוא מתמם ואומר שלא הלך לשום מקום. אלישע מקללו על מה שעשה ואומר לו שמכיוון שלקח את הכסף והבגדים ובכך גרם להפחתת כבוד אלוהים תעבור צרעת נעמן אליו ולזרעו. הרד"ק מציין כי מנוסח הפסוק למדים כי הצרעת לא תדבק בם לנצח, אלא רק בשלושת בניו שהיו חיים באותו זמן, וזאת בשל העובדה שידעו מתוכנית אביהם).

## לקריאה נוספת
* יאיר זקוביץ, **גבֹה מעל גבֹה**, עם עובד, 1985

## קישורים חיצוניים

* 
* יאירה אמית, פולמוס גלוי וחיזוקים עקיפים בסיפור צרעת נעמן (מלכים ב' ה), אתר מקראנט.

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:לוחמים בתנ"ך
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:פרשת תזריע
קטגוריה:שרי צבא בתנ"ך
סורקין

**סוֹרְקין** הוא מַטרונים יידי הנגזר מהשם "שרה" (בהגייה אשכנזית: sore / sure).

קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
הרברט קליין

**הרברט קליין** (בגרמנית: **Herbert Klein**, 25 במרץ 1923 – 25 בספטמבר 2001) היה שחיין גרמני-יהודי, שיאן עולם, בעל מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) ואלוף אירופה (וינה 1950) במשחה ל-200 מטר חזה.

קליין החזיק בשיאי העולם האחרונים במשחים בסגנון החזה עד שסגנון זה הופרד לשני סגנונות (כיום), סגנון חזה ופרפר.

## קורות חיים
קליין נולד בברסלאו שברפובליקת ויימאר (כיום ורוצלב שבפולין). בשנת 1941 זכה באליפות גרמניה לנוער במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.1 דקות. במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הגרמני בקיל ובשנת 1943 נפל בשבי הבריטי, ממנו חזר למינכן גרמניה במרץ 1948.

### אלוף אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:38.6 דקות, לפני מוריס לוסיין מצרפת (2:40.9 דקות) ובנט רסק משוודיה (2:43.8 דקות).

### שיאן עולם
בתחרות שנערכה במינכן ב-9 ביוני 1951 קבע קליין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ג'ו ורדור מארצות הברית (2:28.3 דקות).

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קליין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.9 דקות, אחרי ג'ון דייוויס מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות ובואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות).

באולימפיאדת מלבורן (1956) השתתף קליין במשחה ל-200 מטר חזה, אך נפסל כבר בשלב המוקדמות.

קליין נפטר במינכן ב-24 בספטמבר 2001 בהיותו בן 78.

## תארים והישגים
* קליין קבע 3 שיא עולם חדשים ו-21 שיאי גרמניה.
* בשנת 1950 זכה קליין בתואר ספורטאי השנה בגרמניה.

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה

## קישורים חיצוניים

* הרברט קליין Es fehlt noch die Goldmedaille, באתר "דר שפיגל" 25 ביוני 1952 
* הרברט קליין, באתר "Munzinger Archi"  

קטגוריה:ספורטאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים גרמנים
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים יהודים
קטגוריה:שחיינים אולימפיים יהודים
קטגוריה:שחייני חזה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:שחיינים אולימפיים גרמנים
קטגוריה:שיאני עולם גרמנים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם יהודים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1923
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2001
אוניברסיטת האלה-ויטנברג

**אוניברסיטת מרטין לותר הַאלֶה-ויטנברג** (בגרמנית: **Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg** בקיצור **MLU**) היא אוניברסיטה ציבורית למחקר בעלת קמפוסים בערים האלה וויטנברג במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. האוניברסיטה נוסדה ב-1817 כתוצאה מאיחודן של אוניברסיטת ויטנברג (שנוסדה ב-1502) ואוניברסיטת האלה (1694) וקרויה על שמו של מייסד הנצרות הפרוטסטנטית, מרטין לותר, שהיה פרופסור באוניברסיטת ויטנברג. עיקר מבני ההוראה והמחקר של האוניברסיטה נמצאים בהאלה, בעוד שבוויטנברג נמצאים מרכזי הכנסים והסמינרים.

## היסטוריה
250px|ממוזער|שמאל|כיכר האוניברסיטה

**אוניברסיטת ויטנברג** נוסדה ב-1502 ביוזמתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר של סקסוניה ("פרידריך החכם"), לפי האידאולגיה של פיליפ מלנכתון. בעקבות הרפורמה של מרטין לותר, הפכה האוניברסיטה למרכז הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה. אחד ממורי האוניברסיטה היה המדען -פילוסוף האיטלקי-קתולי ג'ורדנו ברונו, שהוכרז ככופר במולדתו.

**אוניברסיטת האלה** נוסדה ב-1694 על ידי פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, לימים פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה. האוניברסיטה הפכה למרכז תנועת הפייטיזם, זרם דתי בלותרניות.

במאה ה-17 וה-18 היו האוניברסיטאות למרכז תנועת הנאורות הגרמנית, אחת הדמויות המרכזיות והמשפיעות בתנועה זו, כריסטיאן וולף, לימד בהאלה. כן החלו באותה תקופה לשאת לראשונה הרצאות באוניברסיטה בגרמנית במקום בלטינית.

אוניברסיטת ויטנברג נסגרה ב-1813, בעקבות המלחמות הנפוליאוניות. בקונגרס וינה, 1815, הוענקה העיר ויטנברג לפרוסיה ושנתיים לאחר מכן אוחדה עם אוניברסיטת האלה הפרוסית לאוניברסיטה אחת.

## האוניברסיטה כיום
האוניברסיטה מחולקת לפקולטות:
# תאולוגיה
# משפטים וכלכלה
# רפואה (כולל בית חולים אוניברסיטאי)
# פילוסופיה I - מדעי החברה, לימודי תרבות, היסטוריה
# פילוסופיה II - בלשנות, תקשורת המונים, מוזיקה
# פילוסופיה III - חינוך
# מדעי הטבע I - ביוכימיה, ביולוגיה, רוקחות
# מדעי הטבע II - כימיה ופיזיקה
# מדעי הטבע III - חקלאות, גאולוגיה, מתמטיקה, מדעי המחשב

כמו כן מצויים בשטחי האוניברסיטה בהאלה גן בוטני שנוסד ב-1698 ומצפה כוכבים מ-1788.

## בוגרים וחברי-סגל
* אמיל אדולף פון בהרינג, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1901
* גוסטב הרץ, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1925
* הרמן שטאודינגר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1953
* קרל ציגלר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1963
* המתמטיקאי גאורג קנטור
* הפילוסוף הרמן כהן
* המלחין גאורג פרידריך הנדל
* אבי התעמלות המכשירים, פרידריך לודוויג יאן
* ההיסטוריון אוסוואלד שפנגלר
* המשורר לודוויג טיק
* המלומד היהודי יום-טוב ליפמן צונץ
* התאולוג וחוקר המקרא וילהלם גזניוס
* התאולוג וחוקר המקרא קונסטנטין שלוטמן 
* הפיזיולוג ארנסט היינריך ובר
* ההיסטוריון ארנסט פון שטרן - רקטור האוניברסיטה (1923–1924)

## בוגרים בדיוניים
הדמויות הבדיוניות המלט של ויליאם שייקספיר ודוקטור פאוסטוס של כריסטופר מרלו למדו באוניברסיטת ויטנברג.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
האלה-ויטנברג
קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: מבנים
חעפי

[ממוזער|בתמונה: חעפי מוצג כזוג אלים המסמלים את [מצרים התחתונה והעליונה]]

**חעפי** (או "הפי", לפי התעתיק בשפות אירופאיות שונות: **Hapi** או **Hapy**), היא דמות אלוהות חסרת מגדר מובחן מהמיתולוגיה המצרית שאחראית על ההצפה השנתית של נהר הנילוס שהוליכה סחופת עשירה אל גדותיו, ותרמה לגידול היבולים בסביבה. משמעות השם "חעפי" היא "תנועה אחת", שכנראה התייחסה לזרם הנילוס. בין התפקידים והתארים שיוחסו לחעפי הם, אל הדגים והעופות בביצות הנילוס והאל האחראי על פריחת הצמחייה בנהר. הוא או היא מתוארים בדרך כלל כדמות אדם בעלי כרס גדולה, חגורה, שיער ארוך ושדיים נפולים. ייתכן כי במקור, חעפי (או וריאציה של שם זה), היה שמו הקודם של הנילוס.
## מיתולוגיה
הצפת הנילוס השנתית נחשבה כבואו של חעפי. מאז ההצפה, הקרקע המדברית בדרך כלל, הפכה לפוריה ומתאימה לגידול יבולים, בשל כך חעפי נחשב כסמל לפוריות. תפקידו החשוב הקנה לו לעיתים את ההגדרה "אבי האלים", ונחשב לאב מסור העוזר לשמור על איזון היקום, ובגינו מערכת היקום מסודרת והרמונית. הוא היה נחשב כ"ידידו של גב", אל האדמה המצרי, ו"אדונו של נפר", אל התבואה. מקובל היה כי הוא חי בתוך מערה במקור הנילוס ליד אסואן. פולחן חעפי היה בעיקר באזור האי יב. כוהניו היו עורכים טקסים, בהם היו מודדים באמצעות נילומטר, את מידת זרימת המים אשר תגיע כתוצאה מהשיטפון השנתי. בתקופה מאוחרת סודרו האלים המצריים בזוגות ובשלשות, אז נחשב חעפי לבעלה של נחבת.

## ראו גם
* אלוהויות במצרים העתיקה

## לקריאה נוספת
שלומית ישראלי, **המיתולוגיה המצרית**, מפה 2005

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

	

קטגוריה:אלים מצריים
ויטנברג

**ויטנברג** (בגרמנית: **Wittenberg**; רשמית: **Lutherstadt Wittenberg** לאמור עירו של מרטין לותר), היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, על נהר אלבה. העיר מונה כ-50,000 נפש.

חשיבותה ההיסטורית והתרבותית של העיר נובעת מכך שהייתה מקום מושבו של הנסיך הבוחר של סקסוניה ומכך שבאוניברסיטת ויטנברג לימד מרטין לותר, אבי הרפורמציה הפרוטסטנטית, עובדה שהפכה את האוניברסיטה והעיר למרכז הרפורמציה בגרמניה. משנת 1996, מספר אתרים הקשורים בלותר וברפורמציה מהווים אתר מורשת עולמית.

ממוזער|שמאל|307px|פסלו של מרטין לותר בכיכר השוק, הפסל, הכיכר והמבנים סביבה הם אתר מורשת עולמית

## היסטוריה
במקום נמצא יישוב פלמי מן המאה ה-12. ב-1260 הפך המקום למקום מושבם של הדוכסים מבית סקסה-ויטנברג. ב-1293 הוכר היישוב כעיר ובמשך מאות השנים שחלפו הייתה למרכז מסחרי חשוב.

בסוף המאה ה-15 הפך פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ("פרידריך החכם") את העיר למקום מושבו, דבר שגרר התרחבות של העיר, הקמת גשר על האלבה וחיזוק מבצר העיר. לפי האידאולוגיה של פיליפ מלנכתון הקים פרידריך ב-1502 את האוניברסיטה בעיר. בשנת 1508 היה מרטין לותר לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטה.

ב-31 באוקטובר 1517 תלה לותר על דלתות כנסיית הטירה את "95 התזות" שלו, צעד שהחל את הרפורמציה הפרוטסטנטית. עקב מלחמות הדת שפרצו נאלץ יוהאן פרידריך מסקסוניה לוותר על מקומו בעיר לטובת בית וטין.

ב-1760 נכבשה העיר על ידי פרוסיה והופגזה קשות במלחמת שבע השנים על ידי אוסטריה. ב-1806 נכבשה העיר על ידי נפוליאון בונפרטה, בוצרה על ידו ב-1813 (אז גם נסגרה האוניברסיטה שלה) ונכבשה מחדש על ידי פרוסיה ב-1814.

במלחמת העולם השנייה הסכימו צבאות בעלות הברית שלא להפציץ את המרכז ההיסטורי של העיר. עם זאת מפעל המטוסים Arado Flugzeugwerke ששכן בפאתי העיר, העסיק עובדי כפייה וסיפק מטוסים ללופטוואפה הופצץ על ידי בעלות הברית.

בסוף המלחמה נכנס הצבא האדום לעיר והיא הפכה לחלק ממזרח גרמניה ב-1949.

## יהודים
בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה. עם זאת, על קיר הכנסייה העירונית מצוי תבליט אנטישמי של "חזירת יהודים". ליד הכנסייה יש רחוב בשם Judenstrasse (רחוב היהודים).
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר היהודית כ-70 נפש בלבד.

## ערים תאומות
הערים התאומות של ויטנברג הן:
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר לשכת התיירות העירונית
* ויטנברג בתמונות
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: ערים
Gipsy Kings

**Gipsy Kings** (**ג'יפסי קינגס**) היא להקה צרפתית שבמקור מאזור ארל ומונפלייה שבצרפת, אשר מבצעת שירים בספרדית. למרות שחברי הקבוצה נולדו בצרפת, הוריהם היו ספרדים ממוצא צועני שנמלטו מקטלוניה במהלך מלחמת האזרחים בספרד של שנות ה-30. הלהקה כינתה את עצמה במקור **"Los Reyes"** על פי שם משפחתם של חלק מחברי הלהקה, ובהמשך במשחק מילים על שם המשפחה ("לוס רייס" - בספרדית: המלכים) ומוצאם - **Gipsy Kings**.

## היסטוריה
משפחת רייס הגיעו לצרפת בעקבות מלחמת האזרחים שנערכה בספרד בשנות ה-1930 והמשיכו את המסורת של מוזיקת הרומבה פלמנקו גם שם. היום ה-Gipsy Reyes נחשבת ללהקה המובילה בעולם בקצב הרומבה והפלמנקו. הלהקה מורכבת מהזמרים המקוריים אנטוניקו רייס וטאמבו רייס, ויחד איתם דור ההמשך שהתווסף ללהקה המיתולוגית.

בני משפחת רייס הקימו בשנות השישים את להקת ה-Los Reyes, אך לפריצה הגדולה שלהם הם זכו רק בשנות השמונים כאשר בן דודם, גיטריסט העל מניטאס דה פלאטה (ידי הכסף), הזמין אותם בשנות השמונים להופיע ביום הולדתה של בריז'יט בארדו, שם ראה אותם מפיק גדול שהחליט להפוך את ההרכב לבינלאומי וכך שונה שם הלהקה משמו המקורי: Los Reyes ל-Gipsy-Kings.

בין הלהיטים המוכרים של הלהקה: "ג'ובי ג'ובה", "באמבולאו" (על פי השירים Bamboleo של כרמן מירנדה ו-Caballo Viejo), "וולארה" (גרסת כיסוי לשיר של דומניקו מודוניו), "און אמור" והקאבר הנודע של הלהיט "Hotel California" של ה-האיגלס.

ההופעה האחרונה של הלהקה בישראל נערכה ביוני 2025 במועדון ה"בארבי" בתל אביב, במסגרת ליין "חתול בשק".

חבר הלהקה לשעבר ואחד ממייסדיה הוא צ'יקו בושיקי, אחיו של אחמד בושיקי שנהרג בעקבות טעות בזיהוי במהלך פרשת לילהאמר.

## דיסקוגרפיה
*1982: Allegria
*1983: Luna de Fuego
*1988: Gipsy Kings
*1989: Mosaïque
*1991: Este Mundo
*1993: Love and Liberté
*1995: Estrellas
*1996: Tierra Gitana
*1997: Compas
*2001: Somos Gitanos
*2004: Roots
*2006: Pasajero

## ראו גם
* פלמנקו

## קישורים חיצוניים

* 

* ערוץ היוטיוב של הלהקה
* 

קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:להקות צרפתיות
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 2004
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1978