open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מלכיתים

המונח **מלכיתים** משמש לציון מספר כתות נוצריות במזרח התיכון השייכות לנצרות המזרחית וכן לציון מאמיניהן. מקור השם הוא במילה הסורית העתיקה "מלכאיא", שפירושה "מלכותי" (מהשורש מ-ל-כ) ובמובן הרחב יותר, "אימפריאלי", המתייחס לנאמנות לקיסר הביזנטי. במקור שימש המונח ככינוי גנאי בעקבות הפיצול החריף שחל בנצרות המזרחית לאחר ועידת כלקדון בשנת 451. מתנגדי הוועידה השתמשו בו כדי לציין את אלה שתמכו בהחלטות הוועידה ובאימפריה הביזנטית, ולא ברור באיזו תקופה החלו המלכיתים לכנות את עצמם בשם זה.

במקור, בתחילת ימי הביניים, המלכיתים עשו שימוש הן ביוונית והן בארמית במסגרת הפולחן שלהם, ונהגו לפי הנוהג של אנטיוכיה. אמנם בהמשך, במאה ה-10 וה-11, הם אימצו את הנוהג של קונסטנטינופול, ושילבו את השפה הערבית במסגרת חלק מטקסי הדת שלהם.

למונח "מלכיתים" שתי משמעויות שונות כאשר הוא מתייחס לזרמים בנצרות. המונח "מלכיתים אורתודוקסים" מתייחס לנוצרים היוונים האורתודוקסים של המזרח התיכון, בעוד המונח "מלכיתים קתולים" מתייחס לחסידי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית (בערבית: كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك). 

## רקע
המלכיתים רואים את עצמם כבני הקהילה הנוצרית הראשונה מימי השנים-עשר השליחים. על-פי ההיסטוריוגרפים של הוותיקן ושל הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול, קהילה ראשונית זו הייתה מורכבת מיוונים, רומאים, סורים ויהודים. היסטוריונים חילוניים כדוגמת אדוארד גיבון וארנסט רנן החזיקו בסברות דומות לגבי היווצרות הקהילה המלכיתית.

המלכיתים היו ברובם עירוניים דוברי יוונית שחיו במערב הלבנט ובמצרים, שלא כמו מתנגדי ועידת כלקדון דוברי הסורית והקופטית, שהיו ברובם כפריים. הכנסייה המלכיתית חולקה לשלוש פטריארכיות היסטוריות - אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים, שהיו כפופות לפטריארך של קונסטנטינופול. מתנגדי ועידת כלקדון ייסדו פטריארכיות משלהם באלכסנדריה (הכנסייה הקופטית אורתודוקסית), ובאנטיוכיה (הכנסייה הסורית-אורתודוקסית). הממלכה הנובית מוקורה, בסודאן של ימינו, השתייכה גם היא לכנסייה המלכיתית בשנים 575–1300 בקירוב.

לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7, אירע תהליך של ערביזציה הדרגתית בקרב המלכיתים, שהשפיעה גם על אוכלוסיות מלכיתיות דוברות יוונית.

החל משנת 1342 פעלו אנשי דת קתולים בדמשק ובאזורים אחרים, והחלו להמיר בחשאי את הכהונה האורתודוקסית לקתוליות. בתקופה זו הפיצול בין הכנסייה המזרחית למערבית לא היה מוגדר, ומרבית המומרים המשיכו לפעול גם בתוך הכנסייה האורתודוקסית.

במאה ה-18, על רקע החלשות אחיזת האימפריה העות'מאנית בארצות בעלות נוכחות נוצרית חזקה, בעיקר יוון, החמירה מתיחות בין מוסלמים ונוצרים בארץ ישראל. מתיחות זו גם היא השפיעה על החלטת הנוצרים שהפכו למלכיתים להתפלג מהנצרות היוונית אורתודוקסית. ב-1724 נבחר הבישוף קיריל השישי לכהן כפטריארך של אנטיוכיה, במהלך שנתפס כהשתלטות קתולית על הפטריארכיה. ירמיה השלישי מקונסטנטינופול מינה את הנזיר היווני סילבסטר במקומו של קיריל, אך משנבחר האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, הוא הכיר בסמכותו של קיריל וקידם בברכה את תומכיו. מנקודה זו והלאה הייתה הכנסייה המלכיתית מפוצלת בין האורתודוקסים, שהמשיכו להכיר בסמכותו של הפטריארך של קונסטנטינופול, לבין הקתולים, שהכירו בסמכותו של האפיפיור ברומא. כיום, רק הקבוצה הקתולית ממשיכה לכנות עצמה מלכיתית.

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:לבנון: קבוצות אתניות
קטגוריה:סוריה: קבוצות אתניות
עצמות המסרק (כף רגל)

שמאל|ממוזער|350px|עצמות כף רגל שמאל.
שמאל|ממוזער|150px|עצם המסרק החמישית (שמאלית). מימין מבט צידי, משמאל מבט תיכון.
**עצמות המסרק נקראות** גם **עַצְמוֹת מְתוֹךְ הָרֶגֶל, עַצְמוֹת הַמָּתוֹךְ** (TA: Ossa metatarsi; Ossa metatarsalia) ובאנגלית: **metatarsal bones או metatarsus** הן חמש עצמות המסווגות כעצמות ארוכות. ממוקמות בין עצמות שורש הרגל לגלילים (עצמות אצבעות כף הרגל), ויחד איתם הן מרכיבות את שלד כף הרגל.

אחת המחלות הידועות בעצמות המסרק היא מחלת פרייברג הנגרמת כתוצאה מהפרעה באספקת הדם לרקמה (נמק אווסקולרי) בעצמות המסרק בכף הרגל. המחלה מתאפיינת בכאבים, נפיחות ונוקשות בקדמת כף הרגל (בגב כף הרגל ותחתית) עד לחוסר יכולת לדרוך על כף הרגל.

כל אחת מחמש עצמות המסרק מופרקת בצידה המרוחק עם אחת האצבעות. שמה של כל עצם ניתן לה לפי האצבע אליה היא מופרקת – עצם המסרק הראשונה מופרקת עם האצבע הראשונה (הבוהן הגדולה), עצם המסרק השנייה מופרקת עם האצבע השנייה וכך הלאה לכיוון צידי כף הרגל.
## מבנה אנטומי
המבנה האופייני של עצמות המסרק כולל **גוף** (Corpus ossis metatarsi) ארוך ושני קצוות: **בסיס** (Basis ossis metatarsi) – הקצה המקורב של העצם, בנוי בצורת טריז ומופרק עם עצמות שורש הרגל ועם עצמות המסרק הסמוכות לו, ו**ראש** (Caput ossis metatarsi) – הקצה המרוחק של העצם, מעוגל ומופרק עם הגליל המקורב של האצבע המשויכת לו.

למספר עצמות מאפיינים מיוחדים:
***עצם המסרק הראשונה** – עבה, קצרה וחזקה מארבע עצמות המסרק האחרות. בסיסה מופרק לעיתים רחוקות בלבד עם עצם המסרק השנייה. ראשה מופרק בתחתיתו עם שתי עצמות ססמואידיות זעירות. **העצמות הססמואידיות של הבוהן הגדולה** (Ossa sesamoidea pedis), משולבות בגידי השרירים המניעים של הבוהן הגדולה, נושאות את משקל הגוף. בבסיס העצם נאחזים השרירים השוקתי הקדמי והשוקיתי הארוך.
***עצם המסרק השנייה** – העצם הארוכה מהחמש. לבסיסה מבנה זוויתי המופרק עם עצמות הטריז של שורש הרגל כך שהוא מהווה אבן ראשה של קשת כף הרגל הרוחבית האחורית (קשת כף הרגל הרוחבית הקדמית נמצאת באזור ראשי עצמות המסרק).
***עצם המסרק החמישית** – בסמוך לבסיסה, בחלקה הצידי, בולטת **גבששת** (Tuberositas ossis metatarsi quinti [V]&lrm;). בגבששת נאחז השריר השוקיתי הקצר (fibularis brevis).

## ראו גם
*עצמות המסרק (כף יד)
*אנטומיה – מונחים
*כרית כף הרגל
*עצמות מסרק קצרות

## קישורים חיצוניים

* 

מסרק
קטגוריה:עצמות כף הרגל
לגונת פמליקו

**לגונת פמליקו** (באנגלית: **Pamlico Sound**) הוא לגונה המצויה במדינת צפון קרוליינה. זאת למעשה הלגונה הגדולה ביותר בחוף המזרחי (חוף האוקיינוס האטלנטי) של ארצות הברית.
אורכה של הלגונה כ-130 ק"מ ורוחבה המרבי כ-32 ק"מ. לשון היבשה החולית אאוטר בנקס מפרידה בין הלגונה לאוקיינוס האטלנטי.

נהר נאוס, ונהר פמליקו (שהוא השפך של נהר טאר) נשפכים אל הלגונה.

לגונת פמליקו מקושרת ללגונת אלבמארל דרך לגונת רואנוקה ולגונת קרואטאן בצפון, ואל לגונת קור בדרום. מי הלגונה רדודים, ועל כן ההפלגה בה קשה.
הלגונה התגלתה על ידי מגלה הארצות האירופאי ג'ובאני דה וראצאנו אשר טעה וחשב שמדובר בים המקושר אל האוקיינוס השקט.

לחופי הלגונה מקננות ציפורי מים רבות, והוקמו לחופיה מספר שמורות טבע ובהם שמורת הטבע הלאומית פי איילנד ושמורת הטבע הלאומית סוואנקווטקר.

## קישורים חיצוניים

* מדריך מבקרים בלגונת פמליקו
* 

פמליקו, מצר
פמליקו, מצר
סטליניזם

ממוזער|ציור של יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות.
**סטליניזם** (ברוסית: **сталинизм**), על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות משנת 1927 עד שנת 1953, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות סוציאליסטיות נוספות, רובן במזרח אירופה. האידאולוגיה הסטליניסטית דגלה בתאוריה סוציאליזם בארץ אחת, כמו כן גם דגלה בחקלאות קולקטיבית, התעצמות המאבק המעמדי תחת הסוציאליזם ובפולחן אישיות על השליט יוסיף סטלין.

## רקע
לאחר פטירת לנין, מנהיג מהפכת אוקטובר ברוסיה ומייסד ברית המועצות, ב-1924, החל סטלין להשתלט בהדרגה על מוקדי כוח במפלגה ובמדינה, עד שהפך לשליט ברית המועצות בפועל. זאת אף על פי שלנין מתח עליו ביקורת חריפה, ואף טען בצוואתו שיש למצוא דרך "להדיח את סטלין מהתפקיד" (של מזכ"ל המפלגה).

סטלין האמין ב"סוציאליזם בארץ אחת" לעת עתה, ריכוז המאמצים בביסוס ברית המועצות בתור שלטון קומוניסטי. זאת בניגוד בולט לעמדת לנין, שהנהיג מדיניות של 'מהפכה (קומוניסטית) בינלאומית' בתור יעד מרכזי.

השימוש במונח "סטיליניזם" גבר בשנות השלושים, אף על פי שסטלין בעצמו התייחס לכך כמשבח יתר על המידה וכתורם לפולחן האישיות שלו.

## ביקורת
סטלין כינה את גישתו בפשטות 'קומוניזם', אם כי כיום רבים נוטים להפריד בין גישתו לבין סוציאליזם, בעיקר בקרב סוציאליסטים.

שתי הטענות שנשמעות בעד ההפרדה הזו, הן היעדר הדמוקרטיה – מעמד הפועלים – הפרולטריון, לא באמת שלט; ונטען שבפועל, שהתפתחו מעמדות בברית המועצות תחת מנהיגותו של סטלין. נטען גם כי אנשי המנגנון המפלגתי (לא רק הבכירים) ומקורביהם, נהנו ממגוון הטבות וזכויות-יתר, שרוב העם לא היה שותף להם.

בנוסף להיעדר הדמוקרטיה, סטלין הפעיל משטרה חשאית גדולה, שרבים – מהשמאל והימין כאחד – ראו בעיקר ככלי לקדם פוליטית את עצמו, ולא ככלי לקידום המהפכה או להגנה על ערכי הקומוניזם.

## הסטליניזם במלחמת העולם השנייה
ברית המועצות לא הייתה ערוכה לפלישת גרמניה, והתוצאות בהתאם – בתחילת הפלישה, הגרמנים רשמו במשך חודשים שורה של ניצחונות והתקדמו בקצב יוצא מן הכלל. סטלין חשש שהצבא האדום יתפורר, ועל כן נהג בצעדים דרסטיים. צעדי סטלין ספגו ביקורת נוקבת, אך בסופו של דבר, ברית המועצות תחת מנהיגותו ניצחה בקרב מול הגרמנים – והחלטותיו, אף על פי שהיו אכזריות, בהחלט תרמו לכך.

להלן כמה מצעדיו הבולטים במלחמה:
* העברת עיקר תעשיית הנשק למזרח ברית המועצות, כולל מיליוני פועליה.
* הוראה לפרטיזנים לשרוף עד האפר את כל הכפרים בקרבת החזית, כדי למנוע מהגרמנים שתפסו או עשויים לתפוס אותם, מחסה.
* מדיניות ענישה מחמירה, שלפיה יש להוציא להורג באופן מיידי כל חייל (או קצין) שהיה 'לא נאמן', 'פחדן', שהתכוון להיכנע או לסגת.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קומוניזם
טישה פנישיירו

**פטריסיה נונש "טישה" פֶּנִישֵיירוּ** (בפורטוגזית: **Patrícia Nunes "Ticha" Penicheiro**; נולדה ב-18 בספטמבר 1974 בפורטוגל) היא כדורסלנית עבר ששיחקה בליגת ה-WNBA.
## קריירה
פנישיירו שיחקה במספר קבוצות מקצועניות כשהייתה צעירה, אבל לא בלטה עד ששיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אולד דומיניון.

בשנת 1998, הצטרפה פנישיירו לקבוצת סקרמנטו מונארכס מה-WNBA, וסיימה במקום השלישי בקרב על תואר "טירונית השנה". שנה לאחר מכן, היא כבר נבחרה לחמישיית העונה הראשונה. בשנת 2001, היא הייתה חלק מחמישיית העונה השנייה של ה-WNBA. 

פנישיירו השתתפה בארבעה משחקי אולסטאר והיא מלכת האסיסטים של הליגה בכל הזמנים (1,707 אסיסטים). בנוסף, מחזיקה פנישיירו בשיא הליגה לאסיסטים במשחק אחד (16 אסיסטים) ובשיא הליגה לחטיפות במשחק אחד (10 חטיפות).

בשנת 2005 עזרה פנישיירו לסקרמנטו מונארכס לזכות באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. אחרי שהקבוצה התפרקה חתמה בלוס אנג'לס ספארקס. בפברואר 2012 חתמה בשיקגו סקיי, אך נפצעה רבות, מה שמנע ממנה משחק לאורך רוב העונה.

בסיום אותה עונה פרשה טישה פנישיירו ממשחק כדורסל מקצועני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אולד דומיניון
קטגוריה:שחקניות WNBA
קטגוריה:כדורסלניות לוס אנג'לס ספארקס
קטגוריה:כדורסלניות פורטוגזיות
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל הנשים
קטגוריה:ילידות 1974
לה פיראמיד

שמאל|ממוזער|180px|ויין, 2009
**לה פיראמיד** (בצרפתית: **La Pyramid**) היא מסעדה שנוסדה בעיירה ויין על ידי אוגוסט פואן. בנו פרנאן פואן, שנחשב לגדול בטבחי צרפת בין השנים 1930 עד למותו ב-1955, שימש כשף המסעדה, שנחשבה לטובה במסעדות צרפת ואחת לטובות ממסעדות העולם. למסעדה הוענקו בימיו שלושה כוכבים - הניקוד המקסימלי במדריך המסעדות היוקרתי מישלן והיא הייתה אתר עלייה לרגל לגורמטים מכל רחבי צרפת והעולם. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם כאחת ממאה וארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם, 

היא ממוקמת בבניין מלון בוטיק המשתייך לרשת הרלה א שאטו.

לאחר מותו של פואן שמרה המסעדה על שלושה כוכבים במישלן בניהולה של אלמנתו ששמרה על סטנדרטים בלתי מתפשרים עד למותה בשנת 1986.
כיום (2009) המסעדה מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן - ניקוד בו מחזיקות רק כמאה מסעדות בצרפת, ושבע עשרה נקודות במדריך הגומיו. השף והבעלים הוא פטריק הנריקס.

## מקורות
* ענבר, אביטל. **התענוגות של צרפת**. תל אביב, אריה ניר, מודן, 1997; עמ' 121, 186.

***Larousse Gastronomique**, president of gastronomic comitee: Joel Robuchon, Clarkson Potter Publishers,Random House, New York, 2001
* Chelminski, Rudolph. **The Perfectionist: Life and Death in Haute Cuisine**, New York, Gotham Books Penguin Group, 2005.
* Michael Steinberger, **Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine**, Bloomsbury Publishing PLC, 2010. pp. 24-26, 32, 37.


## קישורים חיצוניים

* אתר המסעדה
* קישורים לכתבות על המסעדה ומידע עליה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: מסעדות
קטגוריה:רון-אלפ
נורטון קומנדר

**נורטון קומנדר** (אנגלית: Norton Commander, ידוע גם בתור NC) היא תוכנת ניהול קבצים למערכת ההפעלה DOS. היא נכתבה על ידי חברת פיטר נורטון מחשבים, אשר נרכשה מאז על ידי סימנטק. התוכנה יצאה במספר גרסאות בין השנים 1986–1998. היא הייתה פופולרית למדי באותה תקופה, ויצאו לה מספר חיקויים במשך השנים.

ייחודה של תוכנת נורטון קומנדר היה הצגת ספריות הקבצים עליהם מבצעים את הפעולות בשני פנלים נפרדים, דבר שמאפשר פעולות של העתקת או העברת קבצים מתיקיה אחת לאחרת בקלות.

מערכת ההפעלה חלונות 95 שהשיקה מיקרוסופט כללה תחליף ל-NC בדמות סייר הקבצים של חלונות. עובדה זו, בצירוף יתרונו של סייר הקבצים על NC בתמיכה בשמות קבצים ארוכים (מעל 8 תווים), גרמה למשתמשים רבים לחדול מלהשתמש ב-NC. בתגובה הושקה גרסה 5.51 של הנורטון קומנדר, אשר תמכה בשמות קבצים ארוכים. ב-1999 יצאה לשוק תוכנת נורטון קומנדר למערכת חלונות בשם Total Commander, אולם היא לא זכתה להצלחה מסחרית.

החל משנת 2016 ניתן להריץ מקבילה לינוקסית על Windows10 בשם Midnight Commander. ל-Midnight Commander התממשקות טוטאלית עם Windows בעקבות WSL.

## היתרונות בשימוש בנורטון קומנדר ותחליפים מודרניים שלה
* חקירת מערכות קבצים חדשות באופן מהיר ונוח (בפרט במערכות ללא GUI).
* העתקת קבצים נוחה בעת פעולות העתקה נרחבות אך בררניות (בפרט במערכות ללא GUI).
* שימוש בתחום ההוראה - הדגמת מערכות קבצים לתלמידים באופן מהיר ונגיש (בפרט טרם למידת הניווט בפקודות המסוף).
* שימוש בתחום ההנגשה - ניווט נוח במערכות קבצים לבעלי לקויות מוטוריות (כאשר מצד אחד יש קושי להשתמש בעכבר ומצד שני יש קושי להקליד בפריסה מלאה ובאופן חופשי במקלדת).
* שימוש בתחום המחקרי - ניתן לחקור מערכות הפעלה וסביבות ישנות בצורה נוחה יותר במקום ללמוד מ-0 אספקטים שונים של מסוף הפקודות שלה.

קטגוריה:תוכנות DOS
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1986
מטוסי ה-X

[שמאל|ממוזער|250px|[בל X-1, המטוס הראשון בסדרת מטוסי ה-X]]
**מטוסי ה-X** הוא הכינוי לסדרת כלי טיס ורקטות ניסיוניים מתוצרת ארצות הברית, ששימשו לבדיקת ובחינת טכנולוגיות חדשות ותפיסות אווירודינמיקה. הסימול **X** במערכת סימול כלי טיס של מחלקת ההגנה של ארצות הברית מסמל את היותם במשימת מחקר ניסיוני. רבים מן הפרויקטים הללו נשמרו בסוד במהלך פיתוחם.

לא כל המטוסים האמריקאיים הניסיוניים סומלו ב-X. חלקם היו בעלי סימול של צי ארצות הברית; לחלקם ניתן הסימול של יצרנית כלי הטיס (כמו הפיאסצקי PA-97 ); אחרים סומלו ללא ה-X (כמו הנאס"א AD-1  ולאחרים ניתן שם צופן מסווג (כמו הנורת'רופ טאסיט בלו).

## היסטוריה
ממוזער|קבוצה של מטוסי X ומטוסי ניסוי אחרים. במרכז - דאגלס X-3 סטילטו; מסביב, משמאל למטה: בל X-1A, דאגלס D-558-1 סקייסטריק, קונבאייר XF-92A, בל X-5, דאגלס D-558-2 סקיירוקט, נורת'רופ X--4 בנטם.
תוכנית מטוסי ה-X החלה רשמית בשנת 1944, כתוכנית משותפת לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF), צי ארצות הברית והוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), במטרה להעמיק במחקר על מטוסים בעלי מהירות גבוהה. NACA הפכה מאוחר יותר למנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי, נאס"א וחילות האוויר של צבא ארצות הברית הפכו לחיל האוויר של ארצות הברית. גם גופים אחרים, כמו DARPA (הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים, Defense Advanced Research Projects Agency), וחיל הנחתים של ארצות הברית, הפעילו פרויקטים של מטוסי X.

האפיון למטוס ה-X הראשון, מטוס עבר-קולי מונע במנוע רקטי, גובש ב-1945. הטיסה הראשונה של מטוס X, הבל X-1, התרחשה ב-14 באוקטובר 1947. מטוס זה התפרסם כמטוס הראשון ששבר את מחסום הקול. הטיסה בוצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בקליפורניה (אז נקרא הבסיס מורוק, Muroc). רוב הטיסות של מטוסי ה-X בוצעו בבסיס זה.

שבירת מחסום הקול הייתה שיא ראשון בשורה ארוכה של שיאים ששברו מטוסי ה-X, במהירות ובגובה הטיסה. מטוסי ה-X רשמו גם ניסויים ראשונים בטכנולוגיות פורצות דרך, כמו כנף בעלת גאומטריה משתנה, סגסוגות אקזוטיות ודרכי הנעה חדשניות, ועוד.

מטוסי X חדשים הופיעו בכל כמה שנים עד לעצירה זמנית בשנות ה-70 של המאה ה-20. סדרת פרויקטים לכלי טיס במהירות שגא קולית נדחו. ב-1984 המריא פרויקט X נוסף, גרומן X-29, בעל כנפיים משוכות לפנים.

כאמור, חלק מהפרוייטים היו סודיים, אך אחרים זכו לפרסום. כלי הטיס הראשון, בל X-1, זכה להד ציבורי רב. מטוסי X השיגו הישגים בתחומים רבים ומגוונים, אך רק המטוס הרקטי רוקוול X-15, שטס בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, התקרב לתהילתו של ה-X-1. בין הפרויקטים, מטוסי X 8, 9, 11 ו-12 היו טילים; מספרי 14, 15, 17, 18, ו-25 נועדו לניסויי מנועים שונים. חלק מן הפרויקטים היו לא מאוישים, חלקם הוטסו בשליטה מרחוק ואחרים היו אוטונומיים בחלקם או באופן מלא. מרבית מטוסי ה-X לא נועדו כלל להיכנס לייצור רחב היקף, ובדרך-כלל רק מעטים יוצרו. יוצא דופן אחד הוא ה-X-35, שהתחרה נגד ה-X-32 שיוצר כ-JSF לאחר שזכה בתחרות.

נכון ל-2006, מיזמים חדשים בסדרת מטוסי ה-X עודם פעילים. על הכינוי **X-52** פסחו על מנת למנוע בלבול אפשרי עם המפציץ האסטרטגי B-52 סטרטופורטרס שנמצא עדיין בשירות פעיל.

## מטוסי ה-X

## לקריאה נוספת

* Jay Miller, *The X-Planes: X-1 to X-45* (Motorbooks International, 2001)


## קישורים חיצוניים

* מטוסי X מוקדמים, באתר Centennial Of Flight
* American X-Vehicles: An Inventory X-1 to X-50, באתר נאס"א

*
קטגוריה:כלי טיס שגא-קוליים
ניר הוד

**ניר הוד** (נולד ב-1970 בישראל), הוא אמן ישראלי המתגורר בניו יורק ובתל אביב.

## ביוגרפיה
בעבודותיו הראשונות שהוצגו בתערוכות מרכזיות (כמו "אנטי-פאתוס" (1993) במוזיאון ישראל) הציג הוד דיוקנאות עצמיים עמוסי קיטש, בתחפושת של חיילות צה"ל חינניות וחובשות רחמניות. קיטש, שהיה בעל נוכחות ביקורתית בשדה התרבותי של תחילת שנות התשעים. עיסוקיו המרכזיים הם ביופי, במוות, בשכול ובאהבה. עיסוקים אלה עוררו ביקורת לא מעטה לאור שפע הקיטש שבא לידי ביטוי בעבודותיו בנושאים אלה.

הוד הציג תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות של אמנים ישראליים שונים.
הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו, ופסל שעיצב ממאות תקליטורים מזויפים הוצג בגן מאיר בתל אביב, כחלק מהמאבק של הפדרציה הישראלית למוזיקה בתעשיית הקלטות והדיסקים המזויפים.

ציורו "החיילות" מ-1993, בו נראה הוד בבגדי חיילת, נמכר במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק (שנערכה במרץ 2006) ב-48 אלף דולר.

ב-1999 ניסה הוד את כוחו גם כזמר. בשיתוף המוזיקאי ירון בכר יצא אלבומו "מכתבים אחרונים לאנה", ששילב בין מוזיקה מלודית מאוד לבין רוק אלקטרוני. האלבום כלל שירי אהבה שכתב והלחין הוד לצד קטעי קריאה בנושא רומנטיקה. השירים הבולטים בו היו "המכחול שבלב", "אלוהים שלך", "ירח בוונציה" ו"אוהב אותך", שלו בוים קליפ שנכלל כרצועת מולטימדיה באלבום.

בשנת 2025 רכש בית האופנה Dior יצירה של ניר הוד המוצגת בחנות הדגל שלו בשדרה החמישית.

## חיים אישיים
הוד נשוי לסטפני ולהם בן. מתגוררים בפארק צמרת בתל אביב-יפו.

## קישורים חיצוניים

* 
* ניר הוד באתר artnet, באנגלית
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* דוד שפרבר, קיפר ריאליזם, באתר ערב רב, 21 במאי 2012
*  
* שיא מכירה ישראלי ליצירה Butterfly של האמן ניר הוד בתירוש, בשנת 2014
*טל פאר, התבגרות: ניר הוד משיק קו מוצרי צריכה, באתר את, 5 באפריל 2015
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:פארק צמרת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אמירטס

250px|ממוזער|דיילות אמירייטס במדיהן הייחודיים
[ממוזער|שמאל|250px|[בואינג 777-300ER של החברה]]
[שמאל|ממוזער|250px|שורת מטוסי [בואינג 777 של אמירייטס]]
[ממוזער|שמאל|250px|[איירבוס A340-500 ששירת בעבר את החברה]]
**אמירייטס** (באנגלית: **Emirates**; בערבית: **الإمارات للطيران** – "אלאִמַארַאת לילטאיראן") היא חברת התעופה הלאומית של איחוד האמירויות הערביות. בסיסה בנמל התעופה הבינלאומי דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.

אמירייטס היא החברה הטובה בעולם לשנת 2016, ובמקום הרביעי לשנים 2017, 2018. מחלקת העסקים והמחלקה הראשונה של החברה נחשבות לאיכותיות במיוחד.

## תולדות החברה
חברת אמירייטס נוסדה בשנת 1985 על ידי ממשלת הנסיכות דובאי. טיסותיה הראשונות היו בקווים לערים שונות בהודו, במטוסי איירבוס A300 ובואינג 737-300 שהיו חכורים מחברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס. בהמשך החלו להשתמש במטוסי בואינג 727-200 שנקנו משירות הטיסות המלכותי של איחוד האמירויות. מטוסים אלו שימשו את החברה עד שהחלה לקבל את הדגמים החדשים שהוזמנו מאיירבוס - איירבוס A300-R600 ו-A310-300.

בשנת 1987 החלה החברה להפעיל טיסות לאירופה והקו הראשון שהופעל היה ללונדון. בשנת 1990 החלה החברה להפעיל טיסות גם למזרח הרחוק והיעד הראשון היה סינגפור.

חברת אמירייטס מעסיקה עובדים מלאומים שונים בעולם. אמירייטס היא נותנת החסות הרשמית של קבוצות הכדורגל: ארסנל (שגם אצטדיונה הביתי נקרא על שם אמירייטס, אצטדיון האמירויות) אולימפיק ליון המבורג, פריס סן ז'רמן, מילאן, ריאל מדריד, בנפיקה ליסבון, וניו יורק קוסמוס.

באוגוסט 2015 הודיעה החברה כי בתחילת 2016 תחנוך את קו הטיסה הישיר הארוך בעולם: מדובאי לפנמה סיטי בלא פחות מ-17.35 שעות.

## צי המטוסים

## תאונות ואירועים
* ב-3 באוגוסט 2016 טיסה מס' 521 של החברה, שבוצעה במטוס מדגם בואינג 777-300 מס' זנב A6-EMW, שנחתה בדובאי מטריוונדרום שבהודו, נחתה ללא כן הנסע הקדמי שלה, ואש התלקחה במטוס. במטוס היו 282 איש + 12 אנשי צוות. לא היו נפגעים מקרב המטוס. כבאי אחד נהרג בעת כיבוי השרפה.
* ב-28 ביוני 2025 טיסה מס׳ 203 של החברה, שבוצעה במטוס מדגם איירבס A380-800, חוותה כשל במנוע מס׳ 1, שנכבה מעל שטחה של ארצות הברית בטיסה מדובאי לניו-יורק. המטוס נחת בשלום וללא נפגעים, ואף נסע לשער הטרמינל בכוחות עצמו, עם כל 450 הנוסעים שעל סיפונו. ב-5 ביולי המטוס המריא חזרה לדובאי לאחר תיקון התקלה.

## טיסות לישראל וממנה
בנובמבר 2020 בעקבות הסכמי אברהם, הודיעה החברה על תכנון להפעלת טיסה יומית בין נמל התעופה הבינלאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון בעקבות מגפת הקורונה הקו החל לפעול רק שנה וחצי לאחר מכן ב-23 ביוני 2022. ב-31 באוקטובר 2022 הוסיפה החברה טיסה יומית שנייה מדובאי לתל אביב, ממאי 2023 ועד אוקטובר 2023 החברה הפעילה 3 טיסות יומיות מנתב"ג לדובאי. הטיסות בוצעו במטוסי בואינג 777-300ER. בעקבות מלחמת חרבות ברזל הודיעה החברה כי תבטל את טיסותיה עד להודעה חדשה.

## ראו גם
* איתיחאד איירווייז- חברת התעופה הלאומית של האמירות אבו דאבי
* פליי דובאי

## קישורים חיצוניים

* 

*  מדיה וקבצים בנושא אמירייטס, באתר Airliners.net
* סקירת החברה, באתר גוגל פיננסים
* The History Of Emirates’ Fleet, בערוץ Simple Flying, באתר יוטיוב 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: חברות
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: תעופה
קטגוריה:התאחדות חברות התעופה הערביות
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:אסיה: חברות תעופה
Derive

**דרייב** היא תוכנה שפותחה על ידי סופט וויירהאוס בהונולולו, הוואי, על מנת להוות "יורש" לתוכנה muMATH, מערכת חישובים אלגבריים שפותחה בתחילת שנות ה-70. דרייב שייכת כעת לחברת טקסס אינסטרומנטס, ומשתמשת באותה שפה שבה השתמשה muMath, הנקראת muLISP. דרייב שוחררה לראשונה בשנת 1988. 

מאחר שדרייב דורשת זיכרון מועט יחסית, היא מתאימה גם למחשבים איטיים וישנים יחסית. היא מתאימה למערכות ההפעלה DOS וחלונות, ומשמשת ברובה למטרות לימוד וחינוך.

הגרסה הנוכחית (2006) של דרייב היא 6.1.

## קישורים חיצוניים
* 
* דרייב באתר של טקסס אינסטרומנטס
* עמוד הבית האירופאי של דרייב
* סקירה של דרייב

קטגוריה:תוכנות מתמטיקה
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1988
צימוד אינרציאלי

**צימוד אינרציאלי** (באנגלית: **Inertia coupling**) היא תופעה של טיסה במהירות גבוהה, העלולה להתרחש בגלל ההתמדה (אינרציה) של מטוס. זהו מצב בו משקל המטוס גובר על הכוחות האווירודינמיים המייצבים של הכנף ושל הזנב. שני המטוסים הראשונים שיוצרו באופן סדרתי ושחוו תופעה זו, ה-F-100 וה-F-102, הותאמו לשם התמודדות עם התופעה על ידי הגדלת שטח הכנף והזנב וכן ציודם במערכות בקרה. זאת על מנת לאפשר את שליטת הטייס במהלך תמרוני תנועה דינמית. לדוגמה: שטח הזנב של ה-F-102A הוגדל ב-40%. תופעת הצימוד האינרציאלי, העלולה להיות קטלנית, גרמה למותו של הטייס מל אפט בבל X-2 וכן כמעט וגרמה למותו של צ'אק ייגר ב-X-1A.

קטגוריה:אווירודינמיקה
קטגוריה:צ'אק ייגר
ענת קלאוזנר

**ענת קלאוזנר** (נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.

השתתפה בסרטי סטודנטים, ובסרט ימים קפואים. על תפקידה ב"ימים קפואים" זכתה בפרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פרס אופיר. ביוני 2006 השתתפה בסרט "הבוגד הקטן" על פי ספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף". הסרט צולם בישראל, ומתרחש בשנת 1947 ועוסק בקשר מיוחד בין ילד ארצישראלי לחייל בריטי, כשחושדים בילד שהוא מסר לחייל ידיעות. אלפרד מולינה משחק את החייל הבריטי וקלאוזנר מגלמת דמות פאם פאטאל.

בהמשך דרכה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" בתפקיד הרופאה המטפלת בעפר שכטר.
בשנת 2009 הופיעה ב"החברים של נאור" בפרק הרביעי. באותה שנה שיחקה בהצגה "אדיפוס בקולונוס", מאת סופוקלס, בעיבודו ובימויו של ניקו ניתאי, שמוצגת בתיאטרון קרוב.

## קישורים חיצוניים

* "ענת קלאוזנר תשמח לזכות באוסקר הישראלי", כתבה באתר E! Online
* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרי תיאטרון חיל האוויר
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיאטרון צה"ל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
קטאקליסם

**קטאקליסם** (Kataklysm) היא להקת דת' מטאל קנדית. הלהקה נוסדה בשנת 1992, אך מאז הקמתה התרחשו שינויים רבים בהרכבה. בתחילת הקריירה שלהם הם נודעו בעיקר בזכות היותם אחת הלהקות המהירות ו"חסרות הארגון" ביותר באזור. המוזיקה השתנתה בעיקר לאחר שהסולן סילויאן הודה עזב את הלהקה והוחלף על ידי ומאוריזיו לקנו.

השינוי התבטא בכך שמאחת הלהקות המהירות ביותר האזור הם הפכו למשהו שונה ביותר לאחר האלבום "Victims Of This Fallen World". בניגוד לשאר האלבומים של הלהקה, האלבום הזה נשמע פחות כמו הדת' מטאל המסורתי שהלהקה ניגנה בעבר. הם נשמעו כמו הם עצמם בעבר, בתקופת האלבום "(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate", רק יותר "מאורגן" ויותר קרוב לסגנון הדת' מטאל המלודי. אך בכל זאת, ההרכב שלהם נשאר יציב באופן יחסי, בניגוד לשאר הלהקות בז'אנר המטאל.

המתופף, מקס דוהאמל, טען שהוכרח לעזוב את הלהקה בגלל פציעות. המתופפים בלהקת קטאקליסם מרכיבים את רוב רשימת ה"חברים לשעבר", אך מקס חזר מהפציעה והשתתף באלבום התשיעי של הלהקה, "In the Arms of Devastation". בסופו של דבר, שלושת חברי ההרכב המקורי עדיין חלק מהלהקה, כשרק סילויאן הודה פרש ללא שוב.

## חברי הלהקה
*מאוריזיו לקנו - סולן, בס
*ז'אן פרנסואה דז'נה - גיטריסט
*סטפן ברבה - בס
*מקס דוהאמל - תופים

### חברים לשעבר
*סילויאן הודה - סולן
*מארטין מוריס - תופים
*ניק מילר - תופים
*אריאל סייד - תופים

## דיסקוגרפיה
*(The Death Gate Cycle of Reincarnation (1992
*(The Mystical Gate of Reincarnation (1993
*(Vision the Chaos (1994
*(Sorcery (1995
*(Temple of Knowledge (1996
*(Sorcery & The Mystical Gate of Reincarnation (1998
*(Northern Hyperblast Live (1998
*(Victims of This Fallen World (1998
*(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate) (2000
*(Epic (The Poetry of War) (2001
*(Shadows and Dust (2002
*(Serenity In Fire (2004
*(In the Arms of Devastation (2006
* Prevail / 2008

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות קנדיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1991
יצחק ארנון

**יצחק ארנון** (22 ביוני 1909 – 2 באפריל 2005) היה אגרונום ישראלי, מנהל מכון וולקני, חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"א (1971).

## קורות חיים
יצחק ארנון נולד באנטוורפן שבבלגיה לשלמה גד אהרונוביץ, לוטש יהלומים, ולמכלה לבית אורבך מפולין. בהיותו בן 6 ומלחמת העולם הראשונה בעיצומה, ברחה המשפחה מאנטוורפן המופגזת על ידי הגרמנים ללונדון. בשנת 1916 בהמלצת רופאיו של האב, עברה המשפחה לאזורים הכפריים של אנגליה. בכפר הקטן ווינג בדרום אנגליה, לא רחוק מאחוזתו של הברון מאיר דה רוטשילד, התגוררה המשפחה עד שחזרו בשנת 1918 ללונדון וסבלו מאימת ההפצצות של הגרמנים על העיר. עם תום המלחמה חזרה המשפחה לאנטוורפן. את לימודיו סיים בעיר זו, שם גם היה בתנועת הנוער הציונית "בר כוכבא", שהייתה מסונפת לתנועת הצופים העולמית. בשנת 1929 נישא להלדה גינציג, שהגיעה עם משפחתה לבלגיה עם תום המלחמה מחבל בוהמיה בצ'כוסלובקיה. לאחר סיום לימודי האגרונומיה במכון האגרונמי העליון בז'מבלו (L'institut agricole de l'Etat à Gembloux) שבין בריסל לנאמור, גויס לצבא ושירת בחיל הפרשים ואף סיים קורס קצינים.

בשנת 1932 עלו יצחק והלדה לארץ ישראל. בשנת 1935 נולד בנם הבכור דנצ'ו ארנון.

ארנון עבד כאגרונום בתחנת הניסיונות בעכו, בתחנת הניסיונות ברחובות ומשנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ניהל את מכון וולקני לחקר החקלאות בישראל. בשנת 1965 זכה בפרס הזרע. בשנת תשל"א (1971) קיבל את פרס ישראל לחקלאות. לאחר פטירתו של חיים הלפרין הוא לקח על עצמו את עריכת האנציקלופדיה לחקלאות. נפטר בגיל 96.

## חיים אישיים
נכדתו היא המפיקה והבמאית ארנה רביב.

## פרסומיו

## לקריאה נוספת

* 'Arnon, Itzhak', in: *Who's who in world Jewry*, 1955, p. 27.


## קישורים חיצוניים

*  
* 
* יצחק ארנון במכון וולקני
* 
* 
* [ARNON (Aharonowitz), ISAAC](http://www.jevzajcg.me/enciklopedia/Encyclopaedia%20Judaica,%20v.%2002%20(Alr-Az).pdf#page=482), אנציקלופדיה יודאיקה (מהדורה שנייה) כרך 2 עמ' 480

## הערות שוליים

קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקלאות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1971
קטגוריה:סגל מכון וולקני
קטגוריה:אנציקלופדיסטים
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:פעילים ציונים בבלגיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
קרלון

**קרלון סאוזה מאורה** (בפורטוגזית: **Kerlon Souza Moura** ; נולד ב-27 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר ברזילאי המוכר בשמו הפרטי, **קרלון**. קרלון, שנולד באיפטינגה בברזיל, משחק בקרוזיירו הברזילאית שעמה הוא זכה במספר תארים.

קרלון משחק כקשר התקפי. הוא ידוע בכדרור הראש המהיר שלו, והוא יכול לרוץ לאורך המגרש כולו תוך כדי כדרור על ראשו. יכולת זו נקראת "סיל דריבל".

בספטמבר 2008 עבר קרלון לאינטר מילאנו האיטלקית והושאל ממנה לקייבו ורונה לשנת השאלה.

בשנת 2011 הוא חזר לברזיל והחל לשחק בפרנה. באוגוסט 2012 רקלון עבר לשחק ביפן ובשנת 2014 בארצות הברית.

בשנת 2017, לאחר שלושה חודשים ללא קבוצה קרלון הודיע על סיום הקריירה המקצועית.

בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של ברזיל באליפות דרום אמריקה וזכה בתואר שחקן התחרות לאחר כיבוש 8 שערים ב-7 משחקים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני קייבו ורונה
קטגוריה:כדורגלני ספרטק טרנבה
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1988
סיסמה (פרסום)

**סיסמת פרסום** (בלעז: **סלוגן** – **Slogan**) היא משפט קצר וקליט שמטרתו להעביר מוטו או מסר שיווקי בצורה שתיזכר היטב אצל הצרכנים. סיסמת הפרסום, בדומה ללוגו, היא מרכיב חשוב במיתוגו של שירות, מוצר או ארגון.

הסיסמה מופיעה באמצעי הפרסומת השונים: תשדיר פרסומת בטלוויזיה או ברדיו, מודעת פרסומת בעיתון, פרסום באתר אינטרנט וכדומה, וכן על אריזות המוצר, על נייר מכתבים של הארגון, במסרי דואר אלקטרוני היוצאים ממנו וכדומה. לעיתים נכתב לסיסמה לחן, והיא הופכת לזמריר.

בעת יצירת סיסמה חדשה יש להביא בחשבון שיקולים שונים לבנייתה הנכונה. קיימים שיקולים מצד המפרסם וקיימים שיקולים מצד הלקוחות.

## מסרים אופייניים לסיסמאות
* **הדגשת מאפיין חשוב של המותג**
** "העיתון הנפוץ ביותר במדינה" (מעריב)
** "העיתון של המדינה" (ידיעות אחרונות)
** "הופך שעה אבודה לשעת עבודה" (פלאפון)
* **העברת מסר שמבדל את המותג ממתחריו**
** "עיתון אחד טוב מול כל הצהוב" (הארץ)
** "איכות זאת לא מילה גסה" (הטלוויזיה החינוכית)
** "הכי בבית בעולם" (אל על)
* **תדמית חיובית למוצר, ללא קשר מהותי לתכונותיו**
** "לאהוב את החיים" (קוקה-קולה)
** "ככה זה כשאוהבים" (סלקום)
** "I Love New York" (ניו יורק)
* **ביטוי קצר וקליט, אשר הופך בחלוף הזמן ל[[ניב (ביטוי)|מטבע לשון]]:**
** "החום בוטל – שותים קריסטל" (קריסטל)
** "מה יהיה? יהיה טוטו!" (המועצה להסדר ההימורים בספורט)
** "זה טוב, זה אֹסם" (אסם)
** "בטירוף שלך" (פאנטה)
** "לא טעית – זהו ויטה" (ויטה)

**טכניקות המופיעות בסיסמאות:**
* לשון נופל על לשון
* משחק מילים של כפל משמעות
** "הציצי בטריומף" (חזיות טריומף)
** "אם לא קשה לך – תתקשר" (קליניקה און)
** "אתה עושק מורשה?" (האגודה לזכויות האזרח בקמפיין נגד ניצול עובדי קבלן)
** "תעסה אותך בריא יותר" (מיטת רפאל)
* חרוז
** "קיווי עסיסי עם ויטמין סי" (מועצת הפירות)

## ראו גם
* שירת הסטיקר
* זה הנפט של סקוטלנד

## קישורים חיצוניים

* רוביק רוזנטל, העם החליט – פרסומות שהפכו מטבעות לשון
* איך בוחרים סיסמא, מתוך המדריך למועמד הפוליטי

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרסום
אימין

שמאל|ממוזער|120px|המבנה הכימי הכללי של אימינים. אותיות ה-R השונות מייצגות כל קבוצה שהיא
**אימינים** (באנגלית ביחיד: **Imine**) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.

כל האימינים מכילים קבוצה פונקציונלית הקרויה על שמם, קבוצת **אימין** (או **אימינו**): **C=N**. הקבוצה מורכבת מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חנקן. לאטום החנקן קשורה קבוצה נוספת כלשהי, ולאטום הפחמן שתי קבוצות. כש-R3 (ראו איור) אינו אטום מימן, מכונה האימין **בסיס שיף** (Schiff base), על שם הכימאי הגרמני הוגו שיף.

ניתן לסנתז אימינים באמצעות תגובה בין אמוניה או אמין ובין אלדהיד או קטון. התגובה היא התמרה נוקלאופילית; החנקן של קבוצת האמין הוא הנוקלאופיל והפחמן של קבוצת הקרבוניל הוא האלקטרופיל. התוצר המתקבל – המיאמינאל (Hemiaminal) – אינו יציב והוא מאבד במהרה מולקולת מים לקבלת אימין. רמת החומציות האידיאלית של הסביבה בתגובה זו נעה בין 4 ו-5. 

התגובה ההפוכה היא הידרוליזה (פירוק באמצעות הוספת מים) של אימין לקבלת אמין או אמוניה ואלדהיד או קטון. חיזור של אימין מביא לפירוק הקשר הכפול ולקבלת אמין.

מרכז|ממוזער|600px|תגובה בין קטון ואמין לקבלת אימין

**חומצת אימינו** (להבדיל מחומצת '''אמינו''') היא תרכובת המכילה קבוצת אימינו וכן קבוצת קרבוקסיל (**COOH**).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
ויקטור עידה

**ויקטור עידה** (נולד ב-1934) הוא נגן קאנון, כלי פריטה מסורתי ערבי, ואחד מנגני הקאנון המקצועיים היחידים בישראל.

## ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל לאביו, נגן עוד ובונה כלי נגינה, ואמו, עקרת בית, שעלו מבגדאד. כשהיה בן 3 חודשים חזרה המשפחה לעיראק למשך 5 שנים. בדרך חזרה לארץ נפטר האב, ועידה נשלח לבית יתומים. 

בגיל 19 החל להופיע כנגן קאנון ובמקביל התפרנס כפועל בניין.
עידה הופיע ברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אנסמבל מזרח מערב.
עידה גם בונה קאנונים. עידה הוא אחת הדמויות הידועות בקהילה העיראקית היהודית-מסורתית בישראל.

### קריירת משחק
את מרבית פרסומו קנה ויקטור עידה בהשתתפותו בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק" (כתיבה ובימוי דוד אופק ויוסי מדמוני), סדרה עטורת פרסים שהציגה, בפעם הראשונה על מרקע הטלוויזיה הישראלי, חיי משפחה מזרחית ישראלית באופן נטורליסטי. עידה גילם את שלמה זלאייט, נגן קאנון ואב משפחה פטריארכלי המתמודד עם התפוררות התא המשפחתי בחברה הישראלית המודרנית. לאחר מכן שיחק בתפקיד דומה גם בסרטם של אופק ומדמוני - המנגליסטים. ויקטור עידה הפך למייצג הסדרה ומזוהה עימה, וכך גם למעין מייצג של התרבות העיראקית המסורתית בתקשורת הישראלית. בנוסף שיחק גם בסרט הטלוויזיה "עד מדינה" ששודר ב-HOT, בתפקיד מנהל בית הספר.

עידה מתגורר בחולון. נשוי לכוכבה ולהם 5 ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:נגנים יהודים עיראקים
קטגוריה:חברי להקת הברירה הטבעית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
תקציבאות

**תקציבאות** (כנראה תרגום מאנגלית Account executive) היא עיסוק, במסגרת משרד פרסום, בניהול ומעקב מיזם עבור לקוח, בדרך כלל בתחומים כגון פרסום, יחסי ציבור, קידום מכירות ותחומים דומים. אדם העוסק בתחום נקרא **תקציבאי**.

## התפתחות התפקיד
תפקיד התקציבאי נולד כנראה בעולם הפרסום. בעבר הפרסומאי היה עוסק בכל הפרטים הקשורים ליצירת הפרסום - תכנון, רעיונאות, הפקת המודעות או תשדירי הפרסומת וכיוצא בזה. עם צמיחת התחום בעולם (בשנות ה-70) ובישראל (בשנות ה-90) נוצרו דרישות להתמחויות שונות ומקצועיות. במקביל היקף העבודה של משרדי הפרסום גדל ונוצר צורך בבעל תפקיד שיתאם בין אנשי המקצוע השונים במשרד הפרסום וכן יתאם את הקשר עם הלקוח.

לאחר הצלחת התפקיד במשרדי הפרסום, אומץ הפורמט על ידי הדיספלינות האחרות בתחום התקשורת והשיווק.

## מהות התפקיד
השם העברי מבלבל ומוביל למחשבה כי התקציבאי עוסק בחשבונאות. הסיבה לכך היא שהמילה **תקציב** משמשת בעולם הפרסום לתיאור לקוח אשר מפקיד את תקציב הפרסום שלו בידי המשרד. למעשה התקציבאי משמש כנציגו של הלקוח במשרד ומתפקד כמעין מנהל פרויקט בכל הקשור לאותו לקוח. התקציבאי אחראי על התיאום בין המחלקות השונות במשרד וקידום התהליכים הקשורים לתקציב.

## תהליך העבודה
הלקוח מעביר לתקציבאי **בריף לקוח** הכולל את עיקרי הנתונים אודות הצרכים, התקציב והתוצאות אותן הוא מבקש, לדוגמה: מסע פרסום למוצר, מיתוג, מיצוב או בידול החברה מהמתחרים והתקציבאי דואג להפעיל את המחלקות השונות במשרד הפרסום.

ישנם הבדלים במאפייני התפקיד בין תקציבאים בתחום הפרסום לתקציבאים בתחום היחסי ציבור - אך המשותף בין כולם היא הגדרת תחום האחריות של התקציבאי על פי הלקוחות בהם הוא מטפל. לקוח בעל תקציב פרסום גדול יכול ליהנות משירותם של מספר תקציבאים, בעוד שמספר לקוחות עם תקציב פרסום קטן יכולים להיות מטופלים כולם על ידי תקציבאי אחד בלבד.

## התפקידים השונים במחלקת התקציבאות
במשרדים גדולים, ישנם בדרך כלל צורך במספר תקציבאים המהווים את מחלקת התקציבאות (או מחלקת הלקוחות) של המשרד שבראשה עומד **מנהל הלקוחות**. **מפקח** (מכונה גם **סופרוויזר**) הוא תקציבאי בכיר המפקח על עבודתם של כמה תקציבאים זוטרים. תפקידו של **עוזר תקציבאי** הוא לסייע במטלות מנהלתיות במחלקת התקציבאות.

קטגוריה:תקשורת
קטגוריה:פרסום
ולגה (עיר)

**ולגה** (באסטונית **Valga**, בגרמנית: *Walk*) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז ולגה שבאסטוניה. הגבול עם לטביה חוצה את העיר, חלקה הלטבי של העיר נקרא "ולקה" (*Valka*). עד שנת 1920 היו שתי הערים עיר אחת באימפריה הרוסית.

## היסטוריה

ולגה הועלתה לראשונה על הכתב ב-1286 בשמה הגרמני וָאלק. מאז היא נשדדה, נשרפה ונהרסה פעמים רבות, תחילה בידי הליטאים ולאחר מכן בידי הרוסים. מעשי הבזיזה נפסקו רק ב-1501.
ב-11 ביוני 1584 העניק סטפאן באטורי, המלך של האיחוד הפולני-ליטאי לוולגה זכויות עירוניות. זכויות אלה הוענקו לעיר בשנית ב-17 באפריל 1590 על ידי זיגמונט השלישי ואזה, שהעניק לה גם את סמלה.
ב-1626 עברה העיר לשלטון שוודי, וב-1710, בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, לשלטון רוסי, יחד עם שאר אסטוניה.

ב-5 באוקטובר 1764 ניתנה פריווילגיה לעיר בידי הקיסרית יקתרינה השנייה; בעקבות זאת, עד סוף המאה ה-18 נבנו בוולגה בנייני האבן הראשונים - כנסייה, בית-ספר, ומשרדים מחוזיים. מאז החלה העיר להתפתח במהירות, וב-1876, הוצא לאור העיתון הראשון בוולגה, "וָלְקְשֵר אָנְצַייגֶר" (*Walkscher Anzeiger*), אשר נכתב בשפה הגרמנית.

ב-22 ביולי 1889 נסללה מסילת רכבת בין ולגה לטרטו וב-1896 הוארכה המסילה לפרנו. אלו תרמו משמעותית לחשיבותה של העיר. ב-1902 נסללה המסילה המחברת את ולגה לעיר אלוקסנה שבלטביה. 

בזמן מלחמת העולם הראשונה, נשארה ולגה מחוץ לשדה הקרב, אך ב-1917 צפלין גרמני הטיל, על פי ההערכות, ארבעים פצצות, אך הן החטיאו את המטרה המרכזית: תחנת הרכבת.

חלוקת העיר התרחשה ב-1920 בעקבות התקפת לטביה ב-7 באוקטובר 1919 על ידי כוחותיו של ברמונדט-אבלוב בניסיונו להגיע לחזית מלחמת האזרחים ברוסיה על מנת להילחם בצבא האדום ובאי הכרתו בעצמאותה של לטביה. לצורך בלימת המתקפה, פנתה הממשלה הלטבית לממשלת אסטוניה ממקום מנוסתה בוונדן. בעקבות הצעה להפסקת אש מטעמו של ברמונט-אבלוב והפגזת כוחותיו על ידי פלגת סיירות בריטיות ורכבות ממוגנות אסטוניות שגרמו לו לסגת מלטביה. בעקבות העזרה שסיפקה, אסטוניה דרשה החזר כספי על ההוצאות ורוב שטחה של העיר.
קו הגבול בין אסטוניה ללטביה נקבע על ידי ועדת בוררות בריטית והותירה את כל שטח העיר ותחנת הרכבת בצד האסטוני. רק שכונה אחת בדרום-מערב העיר נותרה בצד הלטבי. בעקבות חלוקת העיר עברו כ-2,500 לטבים תושבי העיר את הגבול והרחיבו את הצד הלטבי תוך הקמת שכונות חדשות.

ב-11 בפברואר 1921, על פי צו מממשלת אסטוניה, הוקם מחוז ולגה, על שם העיר המרכזית שהפכה לבירתו.

ב-17 באוגוסט 1940, על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם שנה קודם לכן, נכבשה העיר בידי ברית המועצות, ובמהלך הכיבוש סולקו אסטונים ולטבים רבים מהעיר. כעבור שנה, ב-9 ביולי 1941, כבשה גרמניה את ולגה. ב-19 בספטמבר 1944 שוחררה העיר משלטון גרמני ונשלטה בידי ברית המועצות פעם נוספת.

ב-24 במאי 1992 השתלטו כוחות אסטונים על הבסיס הצבאי הסובייטי שמחוץ לעיר, וזה נהפך מאוחר יותר למוצב של משמר הגבול האסטוני.

## תרבות

מאז 1944 המקומון "ולגמאלנה" (*Valgamaalane*) מפורסם שלוש פעמים בשבוע, ומאז 2003 "ולק" (*«Валкъ»*) מפורסם בשפה הרוסית. כמו כן פעילים בוולגה משרד מקומי של הטלוויזיה האסטונית (*Eesti Televisoon*, ידועה כ-ETV), ותחנת רדיו מקומית ("Raadio Ruut").

## תחבורה

ולגה ממוקמת בצומת חשובה של מסילות רכבת וכבישים מהירים, ועוברת דרכה מסילת טאלין-טרטו-ריגה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אסטוניה: ערים
קטגוריה:ערים חצויות
קטגוריה:גבול אסטוניה–לטביה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
כריסטי'ס

**כריסטי'ס** (באנגלית: **Christie's**) הוא בית מכירות פומביות, מהמובילים בעולם. במסגרתו נמכרות יצירות של מיטב האמנים. לכריסטי'ס יש סניפים באירופה, ניו יורק וגם בישראל.

## היסטוריה
בספרות הרשמית של החברה נכתב כי המייסד  (1730–1803) ערך את המכירה הראשונה בלונדון, אנגליה, ב-5 בדצמבר 1766, וקטלוג המכירות הפומביות המוקדם ביותר שניהלה החברה הוא מדצמבר 1766. עם זאת, מקורות אחרים מציינים כי ג'יימס כריסטי שכר חדרי מכירות פומביות משנת 1762, ונמצאו גם פרסומי עיתונים למכירות של כריסטי משנת 1759. לאחר מותו, בנו של כריסטי,  (1773–1831), השתלט על העסק.

כריסטי'ס הייתה חברה ציבורית, הרשומה בבורסה בלונדון, משנת 1973 עד 1999. בשנת 1974 מונה ג'ו פלויד ליו"ר חברת כריסטי'ס. הוא שימש כיו"ר מועצת המנהלים הבינלאומית של כריסטי'ס בין השנים 1976 עד 1988. כריסטי'ס קיימה את המכירה הראשונה שלה בארצות הברית בשנת 1977. הצמיחה של כריסטי'ס הייתה איטית אך יציבה מאז 1989, בשנת 1990 שינתה החברה מדיניות ארוכת שנים והבטיחה מחיר מינימום עבור אוסף יצירות אמנות במכירות פומביות שלה. בשנת 1996 המכירות של כריסטי'ס עלו על מכירות סותבי'ס לראשונה מאז 1954. עם זאת, הרווחים לא צמחו באותו קצב; משנת 1993 עד 1997, הרווחים השנתיים של כריסטי'ס היו כ-60 מיליון דולר, ואילו הרווחים לשנה של סות'ביס היו כ-265 מיליון דולר לאותן שנים.

בסוף 1996 העבירה את מטה החברה מלונדון לניו יורק.

במאי 1998 רכש איל ההון הצרפתי פרנסואה פינו 29% ממניות החברה. שנה אחר כך רכש את יתרת המניות ומחק את החברה מהמסחר בבורסה של לונדון.

בספטמבר 2000, בתי המכירות סותבי'ס וכריסטי'ס, הודיעו שישלמו 512 מיליון דולר בגין תיאום עמלות מסחר ביניהם, שנמשך משנת 1992. זאת בעקבות הסכם הפשרה, בתביעה האזרחית מטעם משרד המשפטים האמריקאי, בניסיון לסיים חקירה פלילית בת שלוש שנים, שהתמקדה בראיות ששני בתי המכירות הגבילו תחרות באמצעות "מזימה לקיבוע שיעור העמלות".

בשנת 2010 מכירות האמנות של החברה ברחבי העולם הסתכמו בכ-5 מיליארד דולר.

## פעילות
שמאל|ממוזער|270px|בית המכירות של כריסטי'ס בלונדון, 1808
בסניף הניו-יורקי נמכרים לא רק עבודות אמנות, אלא גם יהלומים, אבני חן ועוד.
באפריל 2006 נמכר בסניף הניו-יורקי יהלום נקי וללא פגם במשקל 50.53 קרט. היהלום נרכש על ידי קונה פרטי מאסיה במחיר של 4.22 מיליון דולר. המכירה הפומבית שהסתכמה ב-39.07 מיליון דולר הייתה המוצלחת ביותר מזה עשור וייצגה גידול של כ-23% לעומת שנת 2005.

ב-2017 העמיד למכירה פומבית כ-170 יצירות אמנות שהיו בבעלותו של אספן האמנות היהודי-הולנדי ז'ק חודסטיקר ושנגזלו על ידי הנאצים בתקופת השואה.

בנובמבר 2015 מכרה כריסטי'ס את הציור "עירום בנחת" של אמדאו מודיליאני ב–170.4 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר שבו נרכשה יצירת אמנות במכירה פומבית. השיא נשבר בנובמבר 2017, כאשר הציור "סלבטור מונדי" של לאונרדו דה וינצ'י נמכר בכ-450 מיליון דולר. הרוכש היה הנסיך הסעודי באדר בן עבדאללה בן מוחמד בן פרהאן אל-סעוד.

ב-2018 מכרה לראשונה יצירת אמנות שנוצרה על ידי בינה מלאכותית.

במאי 2019, הפסל "ארנב" של ג'ף קונס קבע שיא חדש למכירה פומבית של אמן חי כשנמכר תמורת 91 מיליון דולר.

## כריסטי'ס בישראל
הסניף הישראלי מנוהל על ידי רוני בהרב. במכירה פומבית של כריסטיס ישראל נמכר באפריל 2006 ציור של מרדכי ארדון ("נקר הזמן" משנת 1963) תמורת 643,200 דולר. מדובר במחיר שיא ליצירה של אמן ישראלי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מסחר
קטגוריה:בתי מכירות פומביות
ג'וזפה טרטיני

שמאל|200px
**ג'וזפה טרטיני** (באיטלקית: **Giuseppe Tartini**; 8 באפריל 1692 - 26 בפברואר 1770) היה מלחין וכנר איטלקי.

## ביוגרפיה
טרטיני נולד בעיר פיראנו, עיר נמל בחצי האי איסטריה לחוף הים האדריאטי (בימינו העיר פיראן שבסלובניה).

בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בכינור. הוא עבר לפדובה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה תוך המשך עבודה כנגן ומורה לכינור. טרטיני התאהב באחת מתלמידותיו והם נישאו בחשאי. כשנודע הדבר לקרדינל העיר שהיה דודה, הוא שלח אנשים לאסור את טרטיני באשמת פיתוי וחטיפה. טרטיני נמלט מפדובה ונדד חסר כל ברחבי איטליה עד שמצא מקלט במנזר פרנציסקוס הקדוש באסיזי.

טרטיני המשיך לעבוד שם ככנר וכמורה לכינור. הוא היה גם בונה כינורות והכניס שינויים בצורת הכינור והמיתרים. בינתיים יצא לו שם של כנר-וירטואוז והוא הורשה לחזור לפדובה ולהתאחד עם אשתו.

ב-1721 נתמנה למנהל המקהלה בכנסייה בפדובה וב-1728 ייסד בפדובה בית ספר לנגינה בכינור, שהיה מפורסם בכל אירופה. על תלמידיו נמנה גם ניקולו פגניני.

טרטיני כתב יצירות רבות: כ-140 קונצ'רטי לכינור ותזמורת, כ-150 סונאטות לכינור ויצירות קאמריות רבות וכן יצירות דתיות למקהלה, אך הוא זכור עד היום בעיקר בזכות הסונאטה שלו לכינור בסול מינור, המכונה סונאטת סלסולי השטן (il trillo del diavolo).

שמאל|ממוזער|200px|פסל טרטיני בפיראן
הכיכר המרכזית של עיר הולדתו של טרטיני פיראן נקראת על שמו ועומד בה פסל גדול שלו מחזיק בידיו קשת וכינור.

## קישורים חיצוניים

* , תווים וקטעי שמע
* יצחק פרלמן מנגן את סונטת סלסולי השטן, יוטיוב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כנרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1692
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1770
אלפייה

**אַלְפִיָּה** (בערבית: **ألفية**; בתעתיק מזרחני: **alfiyya**) היא ז'אנר בספרות הערבית הקלאסית. הריבוי של המילה הוא "אלפיאת" (ألفيات, ʾalfiyyāt). 

אלפייה היא שיר בן כאלף בתים (מ-ألف הוא אֶלֶף). מחברי אלפיאת היו על פי רוב הדקדקנים הערביים של ימי הביניים, שנעזרו בסוג שירה זה כמסגרת נוחה לשימוש להוראת הדקדוק. ליתר דיוק, אלפייה מלמדת את תורת הצורות ואת התחביר של השפה הערבית הקדומה. 

בשירה הערבית המסורתית, כל הבתים של אותו שיר חייבים להסתיים באותו העיצור, כאשר נסמכת לו אותה ההברה הארוכה, לאורך כל השיר בלא שינוי. מעין מקבילה בשירה העברית נמצאת בשירים כמו "אדון עולם", הכלול ברוב סידורי התפילה, שבו כל בית ובית מסתיים ב-rā: נִבְרָא, נִקְרָא, נוֹרָא, בְּתִפְאָרָה, לְהַחְבִּירָה, וְהַמִּשְׂרָה, צָרָה, אֶקְרָא, וְאָעִירָה, אִירָא. חוק זה אינו תקף באלפייה, שכן יש בה חרוזים, אך לא חרוז אחיד לאורך כל אלף הבתים. אלפייה כמעט תמיד מבוססת על משקל ה-رجز (רַגַ’ז), שנחשב לַקמאי והפשוט ביותר מבין 17 סוגי המשקלים בשירה המסורתית. החרוז הלא-אחיד והמשקל הפשוט הובילו את המפרשים המערביים להתייחס לאלפיאת כשירים שאין בהם ממש שירה, שאינם יותר מספרי לימוד. בנימה של זלזול כתב המזרחן הצרפתי סילבסטר דה סאסי (1758-1838): "Il n’est qu’une forme de prose rimée" (אינה באמת יותר ממין פּרוזה חרוזה). במחקר של ימינו מנסים להעריך גם את הפן האמנותי באלפייה.

## אלפיית אבן מאלכ
האלפייה המפורסמת ביותר חוברה על ידי אִבְּן מַאלִכּ (נפטר בערך 1276 לספירה), והיא נחשבת כאלפייה השלמה ביותר. היא משמשת עד היום כמסכת לימודית במדינות ערב. מאז חיבורה היא פורשה על ידי דקדקנים כמעט בכל דור, ואין אזור בעולם הערבי שלא חובר בו פירוש עליה. אלפיית אבן מאלכ היא אחד הספרים העשירים בפירושים בכל הספרות הערבית. גם במערב הקדימו להבין את חשיבותה בבלשנות. הראשון שפרסם אותה היה דה ססי, שהוציא לאור מבחר בתים עם תרגום צרפתי והערות מסבירות כפרק מתוך ה-Anthologie grammaticale שלו (פריז 1829). גרסה מתוקנת של כל 1,002 הבתים פורסמה על ידי המזרחן הגרמני פרידריך היינריך דִּיטֶרִיצִי (1821-1903), ומצורף בה פירוש ערבי שהוא בעצמו נחשב כעמוד התווך שבתוך הפירושים: הפירוש של אִבְּן עַקִיל. דיטריצי כתב מבוא לטיני לספר והוציאו כ"Alfijjah, carmen didacticum grammaticum auctore Ibn Mâlik et in Alfijjam commentarius quem conscripsit Ibn ʿAḳîl" (לייפציג 1851). מהדורה זו קנתה לה מוניטין במהרה: ספר הדקדוק הערבי של ויליאם רייט (1830-1889), השגור בכל המכונות ללימודי ערבית בעולם הדובר אנגלית, מצטט אותה כאחד המקורות הראשיים שלו. דיטריצי המשיך לעסוק בספר זה בצורה אינטנסיבית, ושנה לאחר מכן תרגום שלם ראשון בשפה אירופית ראה אור: "Ibn ʿAḳîl’s Commentar zur Alfijja des Ibn Mâlik. Aus dem Arabischen zum ersten Male übersetzt" (ברלין 1852).

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגות ספרותיות
מחוז לינץ-לנד

**מחוז לינץ-לנד** (בגרמנית: **Bezirk Linz-Land**) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. נכון ל-2001 אוכלוסיית המחוז מנתה 153,611 תושבים.

שטחו של המחוז משתרע על 460.3 קמ"ר ויש בו 4 ערים ו-18 עיירות.

## ערים ועיירות
### ערים

*אנספלדן
*לאונדינג
*אנס
*טראון

### עיירות

## קישורים חיצוניים

* 

לינץ-לנד
Г (כתב קירילי)

**גֶה** היא האות הרביעית באלפבית הקירילי והיא מייצגת את הצליל /g/ או /ɦ/ בשפות שונות. מקורה באות היוונית גמא וצורתה כשל גמא גדולה, אך כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה בצורתה S לטינית קטנה הפוכה (*г*). האות, במיוחד בצורתה הקטנה, גם מזכירה בצורתה R לטינית קטנה (r), אך אינה קשורה אליה כלל.

באוקראינית, היא מייצגת את הצלילים /h/ או /ɦ/. הצליל /g/ נדיר באוקראינית, ומיוצג בעזרת האות Ґ. גם בבלארוסית הצליל נדיר, אם כי נטען שבעבר הוא היה נפוץ יותר, ושימש במילים שאולות מפולנית ומרוסית, אך במהלך המאה ה־20 הבחנה זו היטשטשה, וכיום קיימת רק האות Г. באלפבית הקירילי המוקדם האות נקראה גלַגוֹל וערכה המספרי היה 3.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלפבית קירילי
וולאס קרותרס

**וולאס קרותרס** (באנגלית: **Wallace Hume Carothers**; 27 באפריל 1896 – 29 באפריל 1937), כימאי אמריקאי, ידוע בשל המצאת הניילון בשנת 1935.

## ביוגרפיה
קרותרס נולד בברלינגטון, איווה וכבר כילד היה משקיע שעות רבות בביצוע ניסויים. בספטמבר 1915 החל ללמוד בקולג' טרקיו במיזורי. הוא החל את הקריירה המחקרית שלו ב-1924 כחבר פקולטה באוניברסיטת אילינוי. ב-1926 עבר לאוניברסיטת הרווארד וב-1928 החל לעבוד בדופונט ומונה לראש חטיבת הכימיה האורגנית בחברה. קבוצת המחקר של קרותרס ביצעה מחקר על פולימרים ובאפריל 1930 יצרה את הנאופרן, הגומי הסינתטי הראשון, ואת הפוליאסטר הראשון. בשנת 1934 הצליח ליצור סיבים של פוליאמיד, שנמצאו בעלי חוזק גבוה מזה של משי, ועמידים בשחיקה ובפני חומרים כימיים רבים. בשנת 1935 חברת דופונט רשמה פטנט על הפולימר החדש ועל תהליך ייצורו, ונתנה לו את השם המסחרי "ניילון", אשר גרם למהפכה בתעשיית הסיבים הסינתטיים. אף על פי שיצירת הניילון הייתה תוצאה של מאמץ קבוצתי, תפקידו של קרותרס בכך היה קריטי, ובשל כך המצאת הניילון נזקפת לזכותו.

קרותרס נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והיה מועמד לפרס נובל.

קרותרס, שייתכן כי סבל מהפרעה דו-קוטבית, התאבד ב-1937 בשתיית ציאניד מהול במיץ לימון. הוא מת כשנתיים לפני השקתו המסחרית של סיב הניילון. קרותרס היה נשוי ואב לבת, אך מעולם לא זכה להכירה משום שנפטר כאשר אשתו הייתה רק בחודש השני להריונה.

הביוגרפיה של קרותרס נכתבה על ידי מאט הרמס, שעבד עמו במחלקת המחקר המרכזית של דופונט.

## לקריאה נוספת
*Hermes Mathew. **Ënough for One Lifetime**, Wallace Carothers the Inventor of Nylon, Chemical Heritage Foundation.

## קישורים חיצוניים

* Dupont Inventor Wallace Carothers Featured in Chronicles of Chemistry Magazine
* chemical achievers at chemheritage.org
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי איווה
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים: מדענים
קטגוריה:מתאבדים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1937