זעקת החירות: עידן מלחמת האזרחים

**זעקת החירות: עידן מלחמת האזרחים** (באנגלית: **Battle Cry of Freedom: The Civil War Era**) הוא ספר שיצא לאור בשנת 1988 מאת ההיסטוריון האמריקאי ג'יימס מ' מקפרסון, ועוסק במלחמת האזרחים האמריקאית. זהו הכרך השישי בסדרת "ההיסטוריה של ארצות הברית בהוצאת אוקספורד". גרסה מקוצרת ומאוירת של הספר פורסמה בשנת 2003. הספר זכה בפרס פוליצר להיסטוריה לשנת 1989.

## תוכן הספר
"זעקת החירות" הוא סיפור היסטורי כרונולוגי של עשרים שנה בתולדות ארצות הברית – מהתפרצות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ועד סיום מלחמת האזרחים באפומטוקס. הספר מתאר את עידן מלחמת האזרחים, ולא את המלחמה בלבד, ומשלב בין אירועים חברתיים, צבאיים ופוליטיים במסגרת נרטיבית אחת.

ההיסטוריון יו בורגן שיבח את מקפרסון על כך שפתח בתיאור "הרפובליקה באמצע המאה" כ"חברה מפולגת, ודאי, ואלימה, אך לא כזו שמלחמת אזרחים – תופעה כה מזעזעת – נראית בה סבירה. כך ודאי ראו זאת מרבית האמריקאים באותו זמן. לאט, לאט הפכה האפשרות הרחוקה למציאות מחרידה – ומקפרסון דואג שגם לקוראיו היא תתגלה באותה דרך".

סוגיה מרכזית ביצירה היא ריבוי המשמעויות של מושג ה"חירות". בריאיון, טען מקפרסון:

"כל צד במלחמה טען שהוא נלחם למען אותן 'חירויות' שהושגו במהפכה האמריקאית ונקבעו בחוקה – חירות אישית, דמוקרטיה, ממשל רפובליקני, שלטון הרוב, בחירות חופשיות ועוד. עבור הדרום, הייתה זו מלחמת פרישה מהעריצות של ה'יאנקי', כפי שהמהפכה הייתה פרישה מעריצות האימפריה הבריטית. עבור הצפון, הייתה זו מלחמה למען שימור המשטר שהוקם בחוקה והבטיח זכויות וחירויות".

## קבלה וביקורת
"זעקת החירות" זכה להצלחה מיידית – הן ביקורתית והן מסחרית – שהתהדרה ב-16 שבועות ברשימת רבי המכר בכריכה קשה של "הניו יורק טיימס" ועוד 12 שבועות במהדורת הכריכה הרכה.

ההיסטוריון מארק א. נילי הבן שיבח את רוחב היריעה של הספר, וכתב כי מקפרסון "מביע עניין שווה בכל היבט של המלחמה – מדיפלומטיה, אינפלציה, חקיקה ורפואה ועד מסעות צבאיים וחילופי שבויים".

דאדלי ט. קורניש טען כי החיסרון היחיד בספר הוא היעדר היסטוריה ימית, אך הדגיש כי החוט המקשר הבולט ביותר הוא העיסוק המקיף בהיבטים הדיפלומטיים, הכלכליים, התעשייתיים, הפוליטיים והחברתיים של מצוקת האומה.

מייקל פ. ג'ונסון טען שהספר מציג סינתזה רחבה שמפריכה את טענתו של וולט ויטמן כי המלחמה מובנת בראש ובראשונה מנקודת מבטם של הלוחמים הסובלים. לטענתו, מקפרסון מסווג את המלחמה כמאבק פוליטי סביב נושא העבדות, והשם "זעקת החירות" "מוביל לאי הבנה רעיונית – ניצחון = חירות", שהיא לטענתו נקודת הביקורת המרכזית. עם זאת, הוא מהלל את הספר כ"סיפור נרטיבי מעולה של התמרונים – הפוליטיים והצבאיים – בתקופת המלחמה".

רוברט פרנקלין דורדן ציין את מקפרסון כיורש למסורת הלאומנית של ג'יימס פורד רודס ואלן נווינס, והפנה לכך שאימץ את תפיסתו של ארנו מאייר הרואה בדרומיים "מהפכנים נגדים מניעתיים".

ההיסטוריון הרולד היימן השווה לחיוב את קיצורו של מקפרסון לזה של ספרו של פיטר פאריש "מלחמת האזרחים של אמריקה" (1975), אך ביקר ביטויים לא מדויקים או מוטעים כגון: "תנועתיות גאוגרפית של שכירים", השימוש בביטויים כמו "נשים בעלות מוניטין מפוקפק", או התייחסות ל"שיירת חיילים" בשנת 1861. כמו כן, ביקר הכללת פרטים שוליים כמו התאפרות זקנו של רוברט אי. לי במקום להרחיב על נושאים מהותיים יותר כמו נישואין בקרב עבדים. ולמרות זאת, סיכם: "הקוראים יפיקו מהספר תועלת רבה".

היסטוריון העיתון "הניו יורק טיימס", יו בורגן, חתם את סקירתו במילים: "זהו הספר הטוב ביותר שקראתי אי-פעם בתחום. ייתכן שזהו הספר הטוב ביותר שנכתב אי-פעם בנושא".

## ראו גם
* אברהם לינקולן
* יוליסס ס. גרנט

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת האזרחים האמריקנית בתרבות
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר