היסטוריה של ספרד החדשה

ההיסטוריה של **[[מלכות המשנה של ספרד החדשה|ספרד החדשה]]** משתרעת על פני שלוש מאות שנים מהכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית (1519–1521) ועד להתמוטטות השלטון הספרדי במלחמת העצמאות המקסיקנית (1810–1821).

החל מהכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית בשנת 1521 על ידי הרנאן קורטס, הוקם שלטון ספרדי, שהוביל ליצירת גופי שלטון כמו מועצת איי הודו והאודינסיה כדי לשמור על השליטה. התקופה הראשונית כללה המרה כפויה של אוכלוסיות ילידים לנצרות ושילוב של תרבויות ספרדיות וילידיות.

במהלך המאות ה-16 וה-17, המתיישבים הספרדים ייסדו ערים מרכזיות כמו מקסיקו סיטי, פואבלה וגוודלחרה, והפכו את ספרד החדשה לחלק חיוני מהאימפריה הספרדית. גילוי הכסף בסקטקס ובגואנחואטו חיזק משמעותית את הכלכלה, והוביל לסכסוכים כמו מלחמת צ'יצ'ימקה. בגבולות הצפוניים הוקמו משלחות וביצורים, שסייעו בהרחבה ושליטה בשטחים שהם כיום חלק מדרום מערב ארצות הברית. במאה ה-18 בוצעו הרפורמות הבורבוניות, שמטרתן הייתה מודרניזציה וחיזוק הממשל והכלכלה הקולוניאליים. רפורמות אלו כללו יצירת ממשל ריכוזי, הגברת הנוכחות הצבאית וריכוז הסמכות המלכותית. גירוש הישועים והקמת חברות כלכליות, היו חלק מהמאמצים הללו להגביר את היעילות וההכנסות לכתר.

שקיעתה של ספרד החדשה הגיעה לשיאה בתחילת המאה ה-19 עם מלחמת העצמאות המקסיקנית. בעקבות זעקת דולורס של מיגל אידלגו אי קוסטייה משנת 1810, צבא המורדים ניהל מלחמה בת אחת עשרה שנים נגד השלטון הספרדי. הברית בסופו של דבר בין קצין הצבא המלכותי אגוסטין דה איטורבידה ומנהיג המורדים ויסנטה גררו הובילה למערכה המוצלחת שהובילה לעצמאות. בשנת 1821, ספרד החדשה הפכה רשמית לאומה העצמאית של מקסיקו, וסיימה שלוש מאות שנות שלטון קולוניאלי ספרדי.

## עידן הכיבוש (1521–1535)
[ממוזער| [הרנאן קורטס ולה מלינצ'ה פוגשים את הקיסר מוקטזומה השני בטנוכטיטלן, 8 בנובמבר 1519.]]
לאיים הקריביים ולחיפושים הספרדיים המוקדמים סביב האזור הקריבי לא הייתה חשיבות פוליטית, אסטרטגית או פיננסית גדולה עד לכיבוש האימפריה האצטקית ב-1521. עם זאת, תקדימים חשובים של חקר, כיבוש, התיישבות ושלטון הכתר שנעשו תחילה באיים הקריביים, השפיעו זמן רב על אזורים הבאים, כולל מקסיקו ופרו.

החברות הילידיות של מסו-אמריקה שהובאו תחת שליטת ספרד היו בעלות מורכבות ועושר חסרי תקדים בהשוואה למה שהכובשים נתקלו באיים הקריביים. זה הציג גם הזדמנות חשובה וגם איום פוטנציאלי על כוחו של כתר קסטיליה, שכן הכובשים פעלו ללא תלות בשליטה יעילה בכתר. החברות יכלו לספק לכובשים, במיוחד להרנאן קורטס, בסיס שממנו יוכלו הכובשים להפוך לאוטונומיים, או אפילו עצמאיים, מהכתר.

קורטס כבר התנגד לפקודות שצמצמו את שאיפתו למסע כיבוש. הוא הצליח להפליא בהשגת בעלי ברית ילידים נגד האימפריה האצטקית, בעזרתה ההכרחית של מתרגמת תרבות הילידים, מרינה, הידועה גם בשם מלינצ'ה, והפיל את שליטי האימפריה האצטקית. לאחר מכן, קורטס חילק את שלל המלחמה ללא אישור הכתר, כולל מענקי עבודה ומס של קבוצות ילידים, למשתתפים בכיבוש.

כתוצאה מכך, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד קרל החמישי, הקים את מועצת איי הודו בשנת 1524 כישות הכתר לפקח על האינטרסים של הכתר בעולם החדש. מאז תקופת המלכים הקתולים, מרכז איבריה נשלטה באמצעות מועצות שמונו על ידי המלך עם תחומי שיפוט מסוימים. הקמת מועצת הודו הפכה לגוף מייעץ נוסף, אך חשוב ביותר, למלך.

הכתר כבר הקים את Casa de Contratación (בית המסחר) בשנת 1503 כדי להסדיר את המגעים בין ספרד לנחלותיה שמעבר לים. תפקיד מרכזי היה לאסוף מידע על ניווט כדי להפוך את הנסיעות לפחות מסוכנות ויעילות יותר. פליפה השני חיפש מידע שיטתי על האימפריה שלו מעבר לים ודוחות מנדטים, הידועים בשם *Relaciones geográficas*, המתארים טופוגרפיה, תנאים כלכליים ואוכלוסיות, בין השאר. הם לוו במפות של האזור שנדון, שרבות מהן צוירו על ידי אמנים ילידים. משלחת פרנסיסקו הרננדס (1570–1577), המשלחת המדעית הראשונה לעולם החדש, נשלחה לאסוף מידע על צמחי מרפא ושיטות עבודה.

הכתר הקים את בית המשפט העליון הראשון ביבשת, או אודינסיה, בשנת 1527 כדי להחזיר לעצמה את השליטה בממשל ספרד החדשה מידי קורטס, שככובש הבכיר של האימפריה האצטקית, שלט בשם המלך אך ללא פיקוח או שליטה מטעם הכתר. אודינסיה מוקדמת יותר הוקמה בסנטו דומינגו בשנת 1526 כדי לטפל בהתיישבויות הקריביות. בית משפט זה, השוכן בקאסה ריאלס בסנטו דומינגו, הואשם בעידוד המשך חקירה והסדרים עם הרשות שהעניקה לו הכתר. הניהול על ידי אודינסיה, שהיה צפוי לקבל החלטות ביצועיות כגוף, התגלה כבלתי מנוהל. בשנת 1535 מינה קרל החמישי מספרד את דון אנטוניו דה מנדוסה למשנה למלך הראשון של ספרד החדשה, אריסטוקרט נאמן לכתר, ולא הכובש הרנן קורטס, שיצא למסע הכיבוש וחילק את שלל הכיבוש ללא הסכמת הכתר. במקום זאת הוענק לקורטס אחוזה עצומה ותואר אצולה.

## ניצור הילידים
ממוזער| הניצור של מקסיקו
הכובשים הספרדים ראו זאת כזכותם וחובתם להמיר אוכלוסיות ילידים לנצרות. מכיוון שהנצרות מילאה תפקיד כה חשוב ברקונקיסטה (כיבוש מחדש נוצרי) של חצי האי האיברי מידי המוסלמים, הכנסייה הקתולית בעצם הפכה לזרוע נוספת של הממשל הספרדי, שכן לכתר הוענקו סמכויות גורפות על ענייני הכנסייה בשטחיה שמעבר לים. הכתר הספרדי העניק לה תפקיד גדול בניהול המדינה, ומנהג זה נעשה בולט עוד יותר בעולם החדש, שבו אצילים קיבלו לעיתים קרובות את תפקידם של פקידי ממשל. בנוסף לתפקידה הפוליטי המפורש של הכנסייה, האמונה הקתולית הפכה לחלק מרכזי בזהות הספרדית לאחר כיבוש הממלכה המוסלמית האחרונה בחצי האי, אמירות גרנדה וגירוש כל היהודים שלא התנצרו.

הכובשים הביאו עמם מיסיונרים רבים להכריז על הדת הקתולית. האמריקנים לימדו את הדת הקתולית בשפות הילידים שלהם. בתחילה קיוו המיסיונרים ליצור גוף גדול של כמרים אמריקאים, אך לא הצליחו. הם אכן פעלו לשמור על ההיבטים התרבותיים של האינדיאנים שלא הפרו את המסורות הקתוליות, והתפתחה דת סינקרטית. רוב הכמרים הספרדים התחייבו ללמוד את השפות האינדיאניות החשובות ביותר (במיוחד במהלך המאה ה-16) וכתבו דקדוקים כדי שהמיסיונרים יוכלו ללמוד את השפות ולהטיף בהן. זה היה דומה לשיטות של מיסיונרים קולוניאליים צרפתיים בצפון אמריקה.

בהתחלה, נראה היה שהמרת הדת של עמים ילידים מתרחשת במהירות. עד מהרה גילו המיסיונרים שרוב הילידים פשוט אימצו את "אל השמים", כפי שהם כינו את האל הנוצרי, כעוד אחד מאלהיהם הרבים. למרות שלעיתים קרובות הם חשבו שהאל הנוצרי הוא אלוהות חשובה מכיוון שהוא היה האל של הכובשים המנצחים, הם לא ראו צורך לנטוש את אמונותיהם הישנות. כתוצאה מכך, גל שני של מיסיונרים החל במאמץ למחוק לחלוטין את האמונות הישנות, שאותן קישרו עם הקרבת הקורבן האנושי הפולחנית שנמצאת ברבות מהדתות הילידיות. בסופו של דבר הם אסרו את המנהג הזה, שהיה נפוץ לפני הקולוניזציה הספרדית. תוך כדי כך נהרסו חפצים רבים של התרבות הפרה-קולומביאנית המסו-אמריקאית. מאות אלפי קודקסים ילידים נשרפו, כמרים ומורים ילידים נרדפו, והמקדשים והפסלים של האלים הישנים נהרסו. המיסיונרים אפילו אסרו על כמה מאכלים הקשורים לדתות הילידים, כמו אמרנט.
[ממוזער| ''[אוטו דה פה|אוטו-דה-פה* בספרד החדשה, המאה ה-18]]
אנשי דת רבים, כמו [[ברטולומה דה לאס קסאס]], ניסו גם הם להגן על הילידים מפני שעבוד בפועל למתיישבים, והשיגו מהכתר צווים והבטחות להגן על הילידים המסו-אמריקאים, בעיקר החוקים החדשים. אבל ממשלת המלוכה הייתה רחוקה מכדי לאכוף אותם במלואם, וההתעללויות של המתיישבים נגד הילידים נמשכו, אפילו בקרב אנשי הדת. בסופו של דבר הכריז הכתר על הילידים כקטינים חוקיים והם הושמו תחת האפוטרופסות של הכתר, שהיה אחראי לאינדוקטרינציה שלהם. מעמד זה הוא שאסר על האוכלוסייה הילידית את הכהונה.

במהלך המאות הבאות, תחת השלטון הספרדי, התפתחה תרבות חדשה ששילבה את המנהגים והמסורות של העמים הילידים עם זה של ספרד הקתולית. לספרדים ולילידים היו כנסיות ומבנים רבים אחרים שנבנו בסגנון ספרדי, והם קראו לערים שלהם על שם קדושים או נושאים דתיים שונים, כגון [[סן לואיס פוטוסי]] (על שם [[לואי התשיעי, מלך צרפת|סנט לואיס]]) ו[[וראקרוס]] ([[הצלב האמיתי]]).

[[האינקוויזיציה הספרדית]], והמקבילה שלה בספרד החדשה שלא הייתה חזקה, האינקוויזיציה המקסיקנית, המשיכו לפעול בממלכת המשנה עד שמקסיקו הכריזה על עצמאותה ב-[[1821]]. זה הביא להוצאה להורג של יותר מ-30 בני אדם במהלך תקופת מלכות המשנה. במהלך המאות ה-17 וה-18, האינקוויזיציה עבדה עם ממשלת מלכות המשנה כדי לבלום את הפצת הרעיונות ה[[ליברליזם|ליברליים]] ב[[עידן הנאורות]], כמו גם את הרעיונות הרפובליקניים והדמוקרטיים המהפכניים של [[מלחמת העצמאות של ארצות הברית]] ו[[המהפכה הצרפתית]].

== ייסוד ערים ספרדיות במאה ה-16 ==
[[קובץ:Ruscelli_Nueva_Hispania_Tabula_Nova_1561_UTA.jpg|ממוזער| מפת ספרד החדשה של ג'ירולמו רוסלי משנת 1561, "נואבה היספניה טבולה נובה"]]
במהלך עשרים השנים הראשונות לאחר הכיבוש, לפני הקמת מלכות המשנה, נוסדו כמה מהערים החשובות של התקופה הקולוניאלית שנותרו חשובות גם כיום. עוד לפני הקמת ממלכת המשנה של ספרד החדשה ב-[[1535]], כובשים במרכז מקסיקו ייסדו ערים ספרדיות חדשות ויצאו לכיבושים נוספים, דפוס שהתקבע באיים הקריביים. במרכז מקסיקו, הם הפכו את בירת האצטקים [[טנוצ'טיטלאן]] ליישוב הראשי של האזור. לפיכך, ההיסטוריה של מקסיקו סיטי היא בעלת חשיבות עצומה למפעל הקולוניאלי כולו.

ספרדים ייסדו התיישבויות חדשות ב[[פואבלה|פואבלה דה לוס אנחלס]] (נוסדה ב-1531) בנקודת האמצע בין מקסיקו סיטי (נוסדה 1521–1524) לנמל [[וראקרוס (מדינה)|וראקרוס]] (1519) הקריבי. קולימה (1524), [[ואחאקה|אנטקרה]] (1526, כיום העיר ואחאקה), ו[[גוודלחרה (מקסיקו)|גוודלחרה]] (1532) היו כולם יישובים ספרדיים חדשים. צפונית למקסיקו סיטי נוסדה העיר [[קרטרו (מדינה)|קרטרו]] (בערך 1531) באזור המכונה הבאחיו, אזור מרכזי של חקלאות מסחרית.

גוודלחרה נוסדה מצפון-מערב למקסיקו סיטי (1531–1542) והפכה ליישוב הספרדי הדומיננטי באזור. ממערב למקסיקו סיטי נוסד היישוב [[מורליה|ויאדוליד (מיחואקאן)]] (1529–1541). בדרום הילידים המאוכלס בצפיפות, כאמור, הפכה אנטקרה (1526) למרכז ההתיישבות הספרדית בוואחאקה; סנטיאגו דה גואטמלה נוסדה ב-[[1524]]; וב[[יוקטן (מדינה)|יוקטן]], [[מרידה (מקסיקו)|מרידה]] (1542) נוסדה בפנים הארץ, כאשר [[קמפצ'ה]] נוסדה ב-[[1541]] כנמל קריבי קטן. סחר ימי שגשג בין קמפצ'ה לווראקרוס.

גילוי הכסף ב[[סקטקס]] בצפון הרחוק היה אירוע משמעותי בהיסטוריה של ספרד החדשה והאימפריה הספרדית, כאשר הכסף הפך למניע העיקרי של הכלכלה. העיר [[סקטקס (עיר)|סקטקס]] נוסדה בשנת [[1547]] ו[[גואנחואטו]], אזור הכרייה הגדול האחר, נוסדה בשנת [[1548]], עמוק בשטחם של בני צ'יצ'ימקה הנוודים והעזים, שהתנגדותם לנוכחות הספרדית נודעה כקונפליקט הממושך של מלחמת צ'יצ'ימקה. הכסף היה כל כך יקר לכתר שהיה שווה ניהול מלחמה בת חמישים שנה. ערים ספרדיות נוספות שנוסדו לפני שנת [[1600]] היו נמל [[אקפולקו]] בחוף [[האוקיינוס השקט]] (1563), [[דורנגו (עיר)|דורנגו]] (1563), [[סלטיו]] (1577), [[סן לואיס פוטוסי]] (1592) ו[[מונטריי]] (1596). הערים היו מאחזים של התיישבות אירופית ושליטת הכתר, בעוד שהאזור הכפרי היה מיושב כמעט אך ורק על ידי האוכלוסיות הילידות.

== ההתרחבות ביבשת מאוחר יותר ==
[[קובץ:Coronado-Remington.jpg|ממוזער| *ואסקס דה קורונדו יוצא לצפון* (1540), מאת [[פרדריק רמינגטון]], שמן על בד, 1905]]
במהלך [[המאה ה-16]] הוקמו ערים ספרדיות רבות בצפון ומרכז אמריקה. ספרד ניסתה להקים משלחות במה שהוא כיום [[דרום ארצות הברית]], כולל [[ג'ורג'יה]] ו[[קרוליינה הדרומית]] בין [[1568]] ל-[[1587]]. מאמצים אלו הצליחו בעיקר באזור [[פלורידה]] של ימינו, שם נוסדה העיר [[סיינט אוגוסטין|סנט אוגוסטינוס]] ב-[[1565]]. זוהי העיר האירופית העתיקה ביותר בארצות הברית.

עם הגעתו, המשנה למלך דון [[אנטוניו דה מנדוסה]] לקח על עצמו במרץ את החובות שהופקדו עליו על ידי המלך ועודד את חקר השטחים היבשתיים החדשים של ספרד. הוא הזמין את משלחותיו של [[פרנסיסקו וסקס דה קורונדו]] ל[[דרום-מערב ארצות הברית]] של ימינו בשנים [[1540]]–[[1542]]. המשנה למלך הזמין את [[חואן רודריגס קבריו]] בחקר הספרדי הראשון במעלה [[האוקיינוס השקט]] בשנים 1542–[[1543]].

קבריו הפליג במעלה החוף, והפך לאירופי הראשון שראה את קליפורניה של היום, כיום חלק מארצות הברית. המשנה למלך שלח גם את [[רוי לופס דה וייאלובוס|רוי לופס דה וייטלובוס]] ל[[איי הודו המזרחית הספרדיים]] בשנים 1542–1543. כאשר הושגה השליטה על שטחים חדשים אלו, הם הובאו תחת סמכותו של המשנה למלך של ספרד החדשה. המתיישבים הספרדים התרחבו לנואבו מקסיקו, והיישוב הגדול [[סנטה פה]] נוסד ב-[[1610]].

הקמת משלחות דתיות ומאחזים צבאיים בגבול הצפוני הפכה לגרעין ההתיישבות הספרדית וייסודן של עיירות ספרדיות.

== התפשטות אל האוקיינוס השקט והמסחר הפיליפיני ==
[[קובץ:Locations_of_Spanish_Presidios_in_the_Philippines.png|ממוזער|312x312 פיקסלים| מיקומים כלליים של הפרסידיוס הספרדי שנבנה בשנות ה-60 של המאה ה-20, מנוהלים על ידי ספרדים ומאוישים על ידי אנשי צוות ממקסיקו ופרו שהגנו על היישובים הפיליפינים הילידים מפני התקפות [[מוסלמים|מוסלמיות]], [[ווקאו]], הולנדיות ואנגליות ]]
בניסיון לפתח סחר בין [[הודו המזרחית|איי הודו המזרחית]] ל[[אמריקה|אמריקות]] מעבר לאוקיינוס השקט, [[מיגל לופס דה לגאספי]] הקים את ההתיישבות הספרדית הראשונה באיי הפיליפינים בשנת [[1565]], שהפכה לעיר סן מיגל (היום [[סבו סיטי]]). [[אנדרס דה אורדאנטה]] גילה נתיב הפלגה יעיל מהאיים הפיליפינים למקסיקו שניצל את [[זרם קורושיו]]. בשנת [[1571]], העיר [[מנילה]] הפכה לבירת [[איי הודו המזרחית הספרדיים]], כשהמסחר החל עד מהרה דרך [[הגליאון של מנילה]]. נתיב הסחר מנילה-אקפולקו העביר מוצרים כמו [[משי]], [[תבלין|תבלינים]], [[כסף (יסוד)|כסף]], [[פורצלן]] ו[[זהב]] ליבשת [[אמריקה]] מ[[אסיה]]. המפקד הראשון בפיליפינים נוסד בשנת [[1591]], על סמך מס שנאסף. המפקד מנה את סך אוכלוסיית המייסדים הספרדים-פיליפינים כ-667,612 אנשים, מתוכם: 20,000 סוחרים מהגרים סינים, בזמנים שונים: כ-16,500 אנשים היו חיילים-קולוניסטים לטינים שנשלחו במצטבר מפרו ומקסיקו והם נשלחו לפיליפינים מדי שנה, 3,000 היו תושבים [[יפנים]], ו-600 היו ספרדים טהורים מאירופה, היה גם מספר גדול אך לא ידוע של פיליפינים הודים, שאר האוכלוסייה היו מלאים ונגריטוס. לפיכך, עם 667,612 אנשים בלבד, בתקופה זו, הפיליפינים היו בין הארצות הדלות ביותר באסיה.

למרות הדלילות של אוכלוסיית הפיליפינים, זה היה רווחי עבור מקסיקו סיטי שהשתמשה בו כנקודת שינוע של מוצרים אסיאתיים זולים כמו [[משי]] ו[[פורצלן]]. עם זאת, בשל הכמות הגבוהה יותר של מוצרים מ[[אסיה]] זה הפך לנקודת מחלוקת עם המדיניות ה[[מרקנטיליזם|מרקנטיליסטית]] של ספרד היבשתית שתמכה בייצור המבוסס על מדינת האם במקום על המושבות, ובמקרה זה הברית המסחרית מנילה-מקסיקו הייתה בסתירה מול [[מדריד]]. ניתן לראות את חשיבות הפיליפינים ל[[האימפריה הספרדית|אימפריה הספרדית]] בכינונה כקפטן-כללי נפרד. מוצרים שהובאו מ[[אסיה]] נשלחו ל[[אקפולקו]] ולאחר מכן יבשתית ל[[וראקרוס (מדינה)|ווראקרוס]], ולאחר מכן נשלחו לספרד על ספינות [[צי האינדיאס]]. מאוחר יותר הם נסחרו ברחבי [[אירופה]]. כמה ערים ועיירות בפיליפינים נוסדו כ-Presidios בפיקודם של קצינים ספרדים ואוישו על ידי חיילים מקסיקנים ופרואנים שהיו לרוב נוודים מגויסים בכוח, בני נוער מנוכרים, פושעים קטנים, מורדים או גולים פוליטיים במקסיקו ובפרו, ולפיכך היו גורם מרדני בקרב המנגנון הקולוניאלי הספרדי בפיליפינים.

מכיוון שהפיליפינים היו במרכזו של חצי סהר מ[[יפן]] ל[[אינדונזיה]], היא התחלפה בין תקופות של עושר קיצוני שהתקבצו למקום, לתקופות שבהן הייתה זירת המלחמה המתמדת שהתנהלה בינם לבין האומות שמסביב. זה השאיר רק את החזקים והחזקים ביותר לשרוד ולשרת את שירותם הצבאי. לפיכך היו שיעורי עריקה ותמותה גבוהים אשר חלו גם על הלוחמים והפועלים הפיליפינים הילידים שגייסה ספרד, כדי להילחם בקרבות בכל רחבי הארכיפלג ובמקומות אחרים או לבנות גליאונים ועבודות ציבוריות. המלחמות החוזרות ונשנות, היעדר שכר, עקירה וכמעט רעב היו כה אינטנסיביים, שכמעט מחצית מהחיילים שנשלחו מאמריקה הלטינית והלוחמים והפועלים שגויסו במקום, מתו או ערקו לאזור הכפרי חסר החוק כדי לחיות כנוודים בין הילידים המורדים, נמלטו מהודים משועבדים (מהודו) ונוודים משבט נגריטו, שם התערבבו הגזעים באמצעות אונס או זנות, מה שהגדיל את מספר הפיליפינים ממוצא ספרדי או לטינו-אמריקאי, אך לא היו ילדים כאלו מנישואים תקפים. זה טשטש עוד יותר את מערכת הקאסטות הגזעית שספרד כל כך ניסתה לשמור בעיירות ובערים. נסיבות אלו תרמו לקושי הגובר לשלוט בפיליפינים. בשל אלה, כתב איש הכספים המלכותי של מנילה מכתב ל[[קרלוס השלישי, מלך ספרד]], שבו הוא מייעץ לנטוש את המושבה, אך לכך התנגדו בהצלחה המסדרים הדתיים והמיסיונרים שטענו כי הפיליפינים הם נקודת השקה להמשך המרות הדת במזרח הרחוק. בשל האופי המיסיונרי של המושבה הפיליפינית, שלא כמו במקסיקו שבה רוב המהגרים היו בעלי אופי אזרחי, רוב המתיישבים בפיליפינים היו חיילים, סוחרים או אנשי דת והיו ברובם גברים.

לעיתים, המושבה הפיליפינית הלא רווחית שסועת המלחמה שרדה מסבסוד שנתי ששולם על ידי הכתר הספרדי ולעיתים קרובות מומנה ממסים ורווחים שנצברו על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה (מקסיקו), ששולמו בעיקר על ידי שליחת 75 טונות של מטילי כסף יקרים מדי שנה, אשר נאספו ונכרו מ[[פוטוסי]], [[בוליביה]], שם אבדו באופן קבוע מאות אלפים מבני האינקה בזמן שהשתעבדו למערכת ה[[מיט'ה]]. לרוע המזל, הכסף שנכרה במחיר חיים רבים והיותו מתכת יקרה בקושי הגיע לחיילים הספרדים, המקסיקנים, הפרואנים והפיליפינים המורעבים או הגוססים שהוצבו בפרסידיוס ברחבי הארכיפלג, נאבקים בפלישות מתמדות, בזמן שחיפשו אחריו סוחרים [[סינים]], [[הודים]], [[ערבים]] ומלאים ב[[מנילה]] שסחרו עם הלטינים תמורת המתכת היקרה שלהם בתמורה ל[[משי]], [[תבלין|תבלינים]], [[פנינים]] ו[[בשמים]]. הסחר וההגירה לא כוונו רק לפיליפינים. זה גם פנה בכיוון ההפוך, ליבשת [[אמריקה]], מהפיליפינים המורדים, במיוחד הלויאליסטים הפיליפינים הגולים, שנמנעו מזכויותיהם המסורתיות על ידי קצינים ספרדים חדשים מספרד שהחליפו את הכובשים הספרדים המקוריים ממקסיקו שהיו פוליטיים יותר ביצירת בריתות. שהיו להם הסכמי ידידות איתם (בשל שנאתם המשותפת נגד [[מוסלמים]], שכן פיליפינים ילידי האלילים נלחמו ב[[סולטנות ברוניי]] והספרדים כבשו את [[אמירות גרנדה]]). החלוצים המקוריים האידיאליסטים מתו והוחלפו בקצינים מלכותיים בורים שהפרו הסכמים, ובכך גרמו לקנוניה של המהארליקים בקרב הפיליפינים, שקשרו קשר יחד עם ברוניאים ויפנים, אך כישלון הקונספירציה גרם לגלותם של הלויאליסטים לאמריקה, שם הם הקימו קהילות על פני החופים המערביים, ובראשם [[גררו]], מקסיקו, שהייתה לימים מרכז של [[מלחמת העצמאות המקסיקנית]].

== נתיבי סחר והגנה באוקיינוס הספרדי ==
[[קובץ:16th century Portuguese Spanish trade routes.png|ממוזער|הלבן מייצג את תוואי [[הגליאון של מנילה]] באוקיינוס השקט והפלוטה באוקיינוס האטלנטי; כחול מייצג מסלולים פורטוגזיים.]]
הכתר הספרדי יצר מערכת של שיירות של ספינות (שנקראות *flota*) כדי למנוע התקפות של פריבטירים אירופאים. כמה התקפות בודדות על אוניות אלו התרחשו ב[[מפרץ מקסיקו]] וב[[הים הקריבי|ים הקריבי]] על ידי פיראטים ופריבטירים אנגלים והולנדים. מעשה פיראטי אחד כזה הובל על ידי [[פרנסיס דרייק]] בשנת [[1580]], ואחר על ידי [[תומאס קוונדיש]] בשנת [[1587]]. באחד המקרים נבזזו הערים אואטולקו (אואחאקה) ו[[בארה דה נבידאד]] במחוז [[חליסקו]] של מקסיקו. עם זאת, הנתיבים הימיים הללו, הן על פני [[האוקיינוס השקט]] והן ב[[האוקיינוס האטלנטי|אוקיינוס האטלנטי]], היו מוצלחים בתפקיד ההגנתי והלוגיסטי שמילאו בהיסטוריה של [[האימפריה הספרדית]]. במשך למעלה משלוש מאות שנים ליווה [[הצי הספרדי]] את שיירות הגליאונים שהפליגו מסביב לעולם. דון לופה דיאס דה ארמנדריס, יליד [[קיטו]], [[אקוודור]], היה המשנה למלך הראשון של ספרד החדשה שנולד ב'עולם החדש'. הוא הקים את 'צי ברלובנטו' (Armada de Barlovento), שבסיסו בווראקרוס, כדי לסייר באזורי חוף ולהגן על הנמלים, עיירות הנמל וספינות הסחר מפני [[שודדי ים]] ו[[פריבטיר]]ים.

== מרידות ילידים ==
[[קובץ:Xochipilla.jpg|ממוזער| המשנה למלך דון [[אנטוניו דה מנדוסה]] ואינדיאנים [[טלקסקלה|טלקסקלאן]] נלחמים עם הקקסקאנים במלחמת מיקסטון, 1541–1542 בנואיבה גליסיה.]]
לאחר הפלישה למרכז מקסיקו, היו הרבה מרידות אינדיאניות גדולות שהביסו, שינו או ערערו את השלטון הספרדי. במלחמת מיקסטון בשנת [[1541]], המשנה למלך דון [[אנטוניו דה מנדוסה]] הנהיג צבא נגד התקוממות של קקסנס. במרד פואבלו של [[1680]], אינדיאנים ב-24 התיישבויות בניו מקסיקו גירשו את הספרדים, שעזבו לטקסס, גלות שנמשכה עשור. מלחמת צ'יצ'ימקה נמשכה למעלה מחמישים שנה, [[1550]]–[[1606]], בין הספרדים לקבוצות ילידים שונות בצפון ספרד החדשה, במיוחד באזורי מכרות הכסף וקווי התחבורה.

קשה היה לשלוט באינדיאנים הצפוניים הנוודים או הנוודים למחצה לאחר שרכשו את הניידות של הסוס. בשנת [[1616]], בני הטפהואן מרדו נגד הספרדים, אך הם דוכאו מהר יחסית. האינדיאנים בני [[טאראהומרה|טארהומארה]] ניהלו מרד בהרי צ'יוואווה במשך כמה שנים. בשנת [[1670]] פלש צ'יצ'ימקאס ל[[דורנגו]], והמושל, פרנסיסקו גונזלס, נטש את הגנתו. מלחמות ספרד-צ'מורו שהחלו ב[[גואם]] ב-1670 לאחר הקמת נוכחות פיזית בספרד הביאו לסדרה של מצורים של הביצורים הספרדים, האחרון ב-[[1684]].

באזור הדרומי של ספרד החדשה, המרד של צלטל מאיה וקבוצות ילידים אחרות, כולל צוציל וצ'ול, בשנת [[1712]]. זה היה מרד רב אתני שעורר סוגיות דתיות בכמה קהילות. בשנת [[1704]] דיכא המשנה למלך פרנסיסקו פרננדס דה לה קואבה מרד של פימה בנואיבה ויסקאיה.

== הרפורמות הבורבוניות ==
[[קובץ:Portrait_of_José_de_Gálvez.jpg|ממוזער| חוסה דה גלבז, המרקיז הראשונה מסונורה, ביקורת בספרד החדשה, שיזם רפורמות גדולות]]
[[בית בורבון|בית המלוכה הבורבוני]] פתח בתוכנית מרחיקת לכת להחיות את כלכלת הטריטוריות שלו, הן בחצי האי והן בנחלותיו שמעבר לים. הכתר ביקש להגביר את השליטה והיעילות הניהולית שלו, ולהקטין את כוחה ואת הפריבילגיה של הכנסייה הרומית-קתולית מול המדינה.

הכיבוש הבריטי של [[מנילה]] ו[[הוואנה]] ב-[[1762]], במהלך הסכסוך העולמי של [[מלחמת שבע השנים]], גרם לכך שהכתר הספרדי נאלץ לחשוב מחדש על האסטרטגיה הצבאית שלו להגנה על רכושו. הכתר הספרדי היה מעורב עם בריטניה במשך מספר שנים בלוחמה בעצימות נמוכה, עם נמלים ודרכי מסחר שהוטרדו על ידי פריבטירים אנגלים. הכתר חיזק את ההגנות של [[וראקרוס (מדינה)|וראקרוס]] וסאן חואן דה אולואה, [[ג'מייקה]], [[קובה]] ו[[פלורידה]], אך הבריטים בזזו את הנמלים בסוף [[המאה ה-17]]. [[סנטיאגו דה קובה]] (1662), [[סיינט אוגוסטין|סנט אוגוסטינוס]] [[פלורידה הספרדית]] (1665) ו[[קמפצ'ה]] 1678 וכך עם אובדן הוואנה ומנילה, ספרד הבינה שהיא צריכה לנקוט בצעדים משמעותיים. הבורבונים הקימו צבא קבע בספרד החדשה, החל משנת [[1764]], וחיזקו תשתיות הגנה, כמו מבצרים.

הכתר חיפש מידע מהימן על ספרד החדשה ושלח את חוסה דה גאלבס כ-*Visitador General* (מפקח כללי), אשר הבחין בתנאים הדורשים רפורמה, החל משנת [[1765]], על מנת לחזק את שליטת הכתר על הממלכה.

מאפיין חשוב של [[הרפורמות הבורבוניות]] היה בכך שהן עצרו את כמות השליטה המקומית המשמעותית שהייתה מאפיין את הבירוקרטיה תחת ההבסבורגים, במיוחד באמצעות מכירת משרדים. הבורבונים חיפשו חזרה לאידיאל המלוכני של אלה שאינם קשורים ישירות לאליטות המקומיות כמנהלים, אשר בתיאוריה אמורים להיות חסרי עניין, לאייש את הדרגים הגבוהים של השלטון האזורי. בפועל פירוש הדבר היה שהיה מאמץ משותף למנות בעיקר [[פנינסולרים]], בדרך כלל אנשי צבא עם רשומות שירות ארוכות, בניגוד להעדפה ההבסבורגית של פרלטים, שהיו מוכנים לנוע ברחבי האימפריה העולמית. הכוונות היו משרד חדש אחד שניתן היה לאייש בחצי האי, אך לאורך [[המאה ה-18]] הושגו הישגים משמעותיים במספר המושלים-קפטן גנרלים, שופטי אודינסיה ובישופים, בנוסף לתפקידים אחרים, ילידי ספרד.

בשנת [[1766]] מינה הכתר את קרלוס פרנסיסקו דה קרואה, מרקיז דה קרואה, כמשנה למלך של ספרד החדשה. אחת ממשימותיו המוקדמות הייתה ליישם את החלטת הכתר לגרש את ה[[ישועים]] מכל שטחיו, שהושגה ב-[[1767]]. היות שלישועים היה כוח משמעותי, הם החזיקו בנחלות גדולות ומנוהלות היטב, חינכו את צעירי האליטה של ספרד החדשה, וכמסדר דתי עמיד בפני שליטה בכתר, הישועים היוו יעד עיקרי להגשת שליטה בכתר. קרואה סגר את ה[[אוטו-דה-פה]] הדתי של ה[[אינקוויזיציה]] לצפייה ציבורית, מה שאותת על שינוי ביחסו של הכתר לדת.

הישגים משמעותיים נוספים תחת ניהולו של קרואה היו ייסוד הקולג' ל[[כירורגיה]] ב-[[1768]], חלק מהדחיפה של הכתר להכנסת רפורמות מוסדיות שהסדירו מקצועות. הכתר גם היה מעוניין לייצר הכנסה נוספת לקופתו וקרואה הקים את הגרלת ה[[לוטו]] המלכותית ב-[[1769]]. קרואה גם יזם שיפורים בבירה ובמושבה של מלכות המשנה, והגדיל את גודל הפארק המרכזי שלה, Alameda.

משנה למלך אקטיביסטי נוסף שביצע רפורמות היה אנטוניו מריה דה בוקארלי אי אורסואה, מרקיז דה ואלארוסו אי קונדה דה חרנה, שכיהן מ-[[1771]] עד [[1779]], ומת בתפקיד. חוסה דה גלבס, כעת השר לענייני הודו לאחר מינויו למבקר הכללי של ספרד החדשה, תדרך את המשנה החדש למלך על רפורמות שיש ליישם. בשנת [[1776]] הוקמה יחידה טריטוריאלית צפונית חדשה, המפקדה הכללית של המחוזות הפנימיים הידועה בשם *Provincias Internas* (בספרדית: Comandancia y Capitanía General de las Provincias Internas).

תאודורו דה קרואה, אחיינו של המשנה למלך לשעבר, מונה למפקד הכללי הראשון של המחוזות הפנימיים, בלתי תלוי במשנה למלך של ספרד החדשה, כדי לספק מינהל טוב יותר למחוזות הגבול הצפוניים. הם כללו את נואבה ויסקאיה, [[נואבו סנטנדר]], סונורה אי סינלואה, לאס קליפורניאס, [[קואווילה וטחאס]] (קואווילה וטקסס), ונואבו מקסיקו. בוקארלי התנגד לתוכניתו של גלבס ליישם את הארגון האדמיניסטרטיבי החדש של המחוזות הפנימיים, שלדעתו יכביד על אזורים עם אוכלוסייה דלילה בעלויות מופרזות עבור הבירוקרטיה החדשה.

המלכים החדשים של [[בית בורבון]] לא פיצלו את מלכות המשנה של ספרד החדשה ליחידות אדמיניסטרטיביות קטנות יותר כפי שעשו עם [[מלכות המשנה של פרו]], כאשר הקימו את [[מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה]] ואת [[מלכות המשנה של גרנדה החדשה]], אבל ספרד החדשה אורגנה מחדש מבחינה מנהלית ואליטה של גברים ספרדים ילידי אמריקה הועברו לתפקיד בכיר. הכתר גם הקים צבא קבע, במטרה להגן על שטחיו שמעבר לים.

הצגת החדשנות העיקרית של המלכים הבורבוניים הספרדים של ראשי הערים, מוסד המחקה את זה של צרפת הבורבונית. הם הוצגו לראשונה בקנה מידה גדול בספרד החדשה, על ידי השר לענייני הודו חוסה דה גאלבס, ב[[שנות ה-70 של המאה ה-18]], אשר חזה במקור שהם יחליפו את מערכת המשנה (מלכות משנה). עם סמכויות רחבות לגבי גביית מיסים ואוצר הציבור ועם מנדט לסייע בטיפוח צמיחה כלכלית במחוזותיהם, מועמדים פלשו לסמכויות המסורתיות של המשנה למלך, מושלים ופקידים מקומיים, כגון ה-*corregidores*, אשר בוטלו בהדרגה עם הקמת מוסד ראשי הערים. הכתר ראה בראשי הערים בלימה בפני הפקידים האחרים הללו.

עם הזמן נעשו התאמות. לדוגמה, לאחר תקופה של ניסויים שבה הוצב ראש עיר עצמאי למקסיקו סיטי, המשרד נמסר לאחר מכן לאותו אדם שכיהן במקביל בתפקיד המשנה למלך. אף על פי כן, יצירת עשרות ראשי עיריות אוטונומיות ברחבי מלכות המשנה, יצרה מידה רבה של ביזור, ובקפטן הכללי של גואטמלה, במיוחד, המוסד הניח את היסודות לאומות העצמאיות העתידיות של [[המאה ה-19]]. בשנת [[1780]], השר לענייני הודו חוסה דה גלבס שלח אגרת מלכותית אל תאודורו דה קרואה, קומנדנט גנרל של המחוזות הפנימיים של ספרד החדשה *(Provincias Internas)*, וביקש מכל הנבדקים לתרום כסף כדי לעזור ל[[המהפכה האמריקאית|מהפכה האמריקאית]]. מיליוני פסו ניתנו.

ההתמקדות בכלכלה (וההכנסות שהיא סיפקה לקופת המלוכה) הורחבה גם לחברה בכללותה. קודמו עמותות כלכליות, כמו [[החברה הכלכלית של ידידי הארץ]]. חברות כלכליות דומות ל"ידידי הארץ" הוקמו ברחבי העולם הספרדי, כולל [[קובה]] ו[[גואטמלה]].
[[קובץ:Imperios_Español_y_Portugués_1790.svg|ממוזער|226x226 פיקסלים| [[האימפריה הספרדית]] ו[[האימפריה הפורטוגזית]] בשנת 1790]]
הכתר שלח סדרה של משלחות מדעיות לנחלותיו שמעבר לים, כולל המשלחת הבוטנית המלכותית לספרד החדשה, בראשות מרטין דה ססה וחוסה מריאנו מוצ'ינו (1787–1808). [[אלכסנדר פון הומבולדט]] בילה שנה בספרד החדשה בשנת [[1804]] במסעו המדעי במימון עצמי ל[[אמריקה הספרדית]]. מיומן כמהנדס כרייה, תצפיותיו של הומבולדט על כריית כסף בספרד החדשה היו חשובות במיוחד לכתר, שהיה תלוי בהכנסות מכסף בעולם החדש.

הרפורמות הבורבוניות לא היו תוכנית מאוחדת או קוהרנטית לחלוטין, אלא סדרה של יוזמות כתר שנועדו להחיות את הכלכלות של נחלותיו מעבר לים ולהפוך את הממשל ליעיל יותר תחת שליטה איתנה של הכתר. שמירת הרישומים השתפרה והרישומים היו מרוכזים יותר. הבירוקרטיה הייתה מאוישת בגברים מוכשרים, רובם ספרדים ילידי חצי האי. ההעדפה כלפיהם גרמה לכך שהייתה טינה מצד אנשי האליטה ילידי אמריקה ובני משפחותיהם, שהודרו מלמלא תפקידים. הקמת צבא גרמה לכך שחלק מהספרדים האמריקאים הפכו לקצינים במיליציות מקומיות, אך השורות התמלאו בגברים עניים מבני תערובת, שהתרעמו על השירות ונמנעו ממנו במידת האפשר.<gallery>
קובץ:CarlosFranciscodeCroix.jpg|טקסט=Carlos Francisco de Croix, 1st Marquess of Croix, Viceroy of New Spain (1766–1771)| קרלוס פרנסיסקו דה קרואה, המרקיזה הראשונה של קרואה, המשנה למלך של ספרד החדשה(1766–1771)
קובץ:AntonioMariadeBucareliyUrsua.jpg|טקסט=Antonio María de Bucareli, Viceroy of New Spain| אנטוניו מריה דה בוקרלי, המשנה למלך של ספרד החדשה
קובץ:JuanVicentedeGuemesPachecoyPadilla.jpg|טקסט=Juan Vicente de Güemes, 2nd Count of Revillagigedo, Viceroy of New Spain (1789–1794)| חואן ויסנטה דה גימס, הרוזן השני של רווילאג'ידו, המשנה למלך של ספרד החדשה (1789–1794)
</gallery>

== סכסוכים צבאיים מהמאה ה-18 ==
[[קובץ:Dragon_de_cuera.jpg|ממוזער| *סולדדו דה קוארה* מהמאה ה-18 ב[[מלכות המשנה של ספרד החדשה|מקסיקו הקולוניאלית]]]]
המאה הראשונה שראתה את הבורבונים על כס המלכות [[ספרד|הספרדי]] עלתה בקנה אחד עם סדרה של [[מלחמת מאה השנים השנייה|סכסוכים עולמיים]] שהעמידו בעיקר את [[ממלכת צרפת|צרפת]] מול [[ממלכת בריטניה הגדולה|בריטניה הגדולה]]. ספרד, כבעלת ברית של צרפת הבורבונית, נמשכה לסכסוכים אלו. למעשה, חלק מהמניע לרפורמות הבורבוניות היה הצורך הנתפס להכין את האימפריה מבחינה מנהלית, כלכלית וצבאית למה שהייתה המלחמה הצפויה הבאה. [[מלחמת שבע השנים]] התבררה כזרז לרוב הרפורמות בנחלות שמעבר לים, בדיוק כמו ש[[מלחמת הירושה הספרדית]] הייתה עבור הרפורמות בחצי האי.

בשנת [[1720]], משלחת וילסור מסנטה פה נפגשה וניסתה להתייעץ עם בעלי בריתה של צרפת, שבט Pawnee, מה שהיא כיום [[נברסקה]]. המשא ומתן לא צלח, והתפתח קרב; הספרדים הובסו קשות, כשרק שלושה עשר הצליחו לחזור לניו מקסיקו. למרות שזה היה קרב קטן, הוא היה משמעותי בכך שזו הייתה החדירה העמוקה ביותר של הספרדים אל [[המישורים הגדולים]], וקבעה את הגבול להתפשטות הספרדית ולהשפעה שם.

[[מלחמת אוזנו של ג'נקינס]] פרצה ב-[[1739]] בין הספרדים והבריטים והוגבלה לאיים [[הקריביים]] ול[[פרובינציית ג'ורג'יה|ג'ורג'יה]]. הפעולה העיקרית במלחמת אוזנו של ג'נקינס הייתה [[לוחמה אמפיבית|מתקפה אמפיבית]] גדולה שפתחו הבריטים בפיקודו של אדמירל אדוארד ורנון במרץ [[1741]] נגד קרטחנה דה אינדיאס, אחד מנמלי הסחר בזהב הגדולים של ספרד באיים הקריביים (היום [[קולומביה]]). למרות שהפרק הזה נשכח ברובו, הוא הסתיים בניצחון מכריע של ספרד, שהצליחה להאריך את שליטתה באיים הקריביים ואכן להבטיח את המיין הספרדית עד [[המאה ה-19]].

בעקבות [[מלחמת הצרפתים והאינדיאנים]] / [[מלחמת שבע השנים]], פלשו הכוחות הבריטיים וכבשו את הערים הספרדיות [[הוואנה]] ב[[קובה]] ו[[מנילה]] בפיליפינים ב-[[1762]]. [[חוזה פריז (1763)|הסכם פריז (1763)]] העניק לספרד שליטה על חלק [[לואיזיאנה הצרפתית|לואיזיאנה]] של [[צרפת החדשה]] כולל [[ניו אורלינס]], ויצר אימפריה ספרדית שהשתרעה מ[[מיסיסיפי (נהר)|נהר המיסיסיפי]] ועד [[האוקיינוס השקט]]; אבל ספרד גם ויתרה על [[פלורידה הספרדית|פלורידה]] ל[[בריטניה הגדולה]] כדי להחזיר את קובה, אותה כבשו הבריטים במהלך המלחמה. מתיישבי לואיזיאנה, בתקווה להחזיר את השטח לצרפת, במרד חסר הדם של 1768 אילצו את [[מושל לואיזיאנה]] אנטוניו דה אולואה לברוח לספרד. המרד נמחץ ב-[[1769]] על ידי המושל הבא אלחנדרו אוריילי, שהוציא להורג חמישה מהקושרים. שטח לואיזיאנה היה אמור להיות מנוהל על ידי ממונים בקובה עם מושל באתר בניו אורלינס.

21 המשימות הצפוניות ב[[קליפורניה]] של ימינו (ארצות הברית) הוקמו לאורך אל קמינו ריאל של קליפורניה משנת [[1769]]. במאמץ להדיר את בריטניה ורוסיה ממזרח האוקיינוס השקט, שלח [[קרלוס השלישי, מלך ספרד]] ממקסיקו מספר משלחות ל- צפון מערב האוקיינוס השקט בין [[1774]] ל-[[1793]]. תביעותיה וזכויות הניווט הוותיקות של ספרד חוזקו ונבנו יישוב ומבצר בנוטקה סאונד, [[אלסקה]].
[[קובץ:Cuadro_por_españa_y_por_el_rey,_Galvez_en_America.jpg|ממוזער| ברנרדו דה גלבס וצבאו במצור על פנסקולה ב-1781]]
ספרד נכנסה ל[[מלחמת העצמאות של ארצות הברית|מלחמת העצמאות האמריקאית]] כבעלת ברית של ארצות הברית וצרפת ביוני [[1779]]. מספטמבר 1779 עד מאי [[1781]], ברנרדו דה גאלבס הוביל צבא במערכה לאורך [[חוף המפרץ של ארצות הברית|חוף המפרץ]] נגד הבריטים. צבאו של גאלבס כלל אנשי קבע ספרדים מכל רחבי [[אמריקה הלטינית]] ומיליציה שהורכבה בעיקר מאקדים יחד עם [[קריאולים]], [[גרמנים]] ו[[אינדיאנים]]. צבאו של גאלבס נלחם והביס את הבריטים בקרבות במנצ'אק ובבאטון רוז', [[לואיזיאנה]], נאצ'ז, [[מיסיסיפי (מדינה)|מיסיסיפי]], מוביל, [[אלבמה]] ופנסקולה, [[פלורידה]].

אובדן מוביל ופנסקולה הותיר את הבריטים ללא בסיסים לאורך חוף המפרץ. בשנת [[1782]], כוחות בפיקודו הכולל של גאלבס כבשו את בסיס הצי הבריטי ב[[נסאו]] באי [[ניו פרובידנס]] ב[[איי בהאמה]]. גאלבס כעס על כך שהמבצע התנהל בניגוד להוראותיו לבטל, והורה על מעצרו וכליאתו של [[פרנסיסקו דה מירנדה]], עוזרו של חואן מנואל קאג'יגאל, מפקד המשלחת. מירנדה ייחס מאוחר יותר את הפעולה הזו מצדו של גאלבס לקנאה בהצלחתו של קאג'יגאל.

ב[[חוזה פריז (1783)|הסכם פריז השני (1783)]], שסיים את [[המהפכה האמריקאית]], החזירה בריטניה את השליטה בפלורידה חזרה לספרד בתמורה לאיי בהאמה. ספרד שלטה אז על נהר המיסיסיפי מדרום לקו הרוחב 32°30' צפון, ובמה שמכונה הקונספירציה הספרדית, קיוותה להשיג שליטה רבה יותר על לואיזיאנה ועל כל המערב. תקוות אלו הסתיימו כאשר הופעל לחץ על ספרד לחתום על הסכם פינקני ב-[[1795]]. צרפת רכשה מחדש את לואיזיאנה מספרד בחוזה הסודי של סן אילדפונסו בשנת [[1800]]. ארצות הברית קנתה את השטח מצרפת ב[[רכישת לואיזיאנה]] ב-[[1803]].
[[קובץ:NutcaEN.png|ממוזער| תביעות טריטוריאליות ספרדיות בצפון החוף המערבי של צפון אמריקה, המאה ה-18]]
ספרד החדשה תבעה את כל החוף המערבי של [[צפון אמריקה]] ולכן ראתה את פעילות הסחר הרוסית בפרוות ב[[אלסקה]], שהחלה באמצע עד סוף [[המאה ה-18]], כפלישה ואיום. כמו כן, חקר החוף הצפון-מערבי על ידי קפטן [[ג'יימס קוק]] מ[[הצי הבריטי]] ופעילות סחר הפרוות שלאחר מכן על ידי ספינות בריטיות נחשבו כפלישה לשטח ספרדי. כדי להגן ולחזק את תביעתה, שלחה ספרד החדשה מספר משלחות לצפון מערב האוקיינוס השקט בין השנים [[1774]] ו-[[1793]].

בשנת [[1789]], מוצב ימי בשם סנטה קרוס דה נוקה (או סתם נוקה) הוקם ב-Friendly Cove בנוטקה סאונד (כיום יוקווט), [[ונקובר (אי)|האי ונקובר]]. הוא היה מוגן על ידי [[סוללה (צבא)|סוללת]] [[תותח חוף|תותחי חוף]] בשם פורט סן מיגל. סנטה קרוס דה נוקה הייתה העמדה הצפונית ביותר של ספרד החדשה. זו הייתה המושבה האירופית הראשונה במה שהוא כיום מחוז [[קולומביה הבריטית]] והיישוב הספרדי היחיד ב[[קנדה]] של ימינו. סנטה קרוס דה נוקה נשארה בשליטת ספרד החדשה עד [[1795]], אז היא ננטשה על פי תנאי אמנת נוטקה השלישית.

מאחז נוסף, שנועד להחליף את סנטה קרוס דה נוקה, נבנה בחלקו במפרץ נאה בצד הדרומי של מצר חואן דה פוקה במה שהיא כיום מדינת [[וושינגטון (מדינה)|וושינגטון]] ב[[מדינות ארצות הברית|ארצות הברית]]. מפרץ נאה היה ידוע בשם *Bahía de Núñez Gaona* בספרד החדשה, והמאחז שם כונה "פוקה". הוא ננטש, הרוס חלקית, ב-[[1792]]. אנשיו, בעלי החיים, התותחים והתחמושת שלו הועברו לנוקה.

בשנת 1789, בסנטה קרוס דה נוקה, התרחש סכסוך בין קצין הצי הספרדי אסטבן ז'וזה מרטינס והסוחר הבריטי ג'יימס קולנט, מה שגרר את משבר הנוטקה, שצמח ל[[משבר דיפלומטי|תקרית בינלאומית]] ולאיום מלחמה בין בריטניה וספרד. אמנת נוטקה הראשונה מנעה את המלחמה אך הותירה בעיות ספציפיות רבות ללא פתרון. שני הצדדים ביקשו להגדיר גבול צפוני לספרד החדשה.

במצר נוטקה, הנציג הדיפלומטי של ספרד החדשה, חואן פרנסיסקו דה לה בודגה אי קוואדרה, הציע גבול במצר חואן דה פוקה, אך הנציג הבריטי, [[ג'ורג' ונקובר]] סירב לקבל כל גבול מצפון ל[[סן פרנסיסקו]]. לא ניתן היה להגיע להסכם והגבול הצפוני של ספרד החדשה נותר בלתי מוגדר עד [[הסכם אדמס-אוניס]] עם ארצות הברית (1819). הסכם זה גם העביר את [[פלורידה הספרדית]] לארצות הברית.

== סוף מלכות המשנה (1806–1821) ==
[[קובץ:Batalla_de_la_Alhóndiga_de_Granaditas.jpg|ממוזער| ב-28 בספטמבר 1810, מיגל אידלגו הוביל את המצור על האלחונדיגה דה גרנאדיטאס בגואנחואטו.]]
[[קובץ:Territorial_evolution_of_Mexico_and_the_USA_(1800–1900)_01.svg|ממוזער| שטחי מלכות המשנה של ספרד החדשה שהפכו לחלקים של ארצות הברית, מקסיקו ומדינות אחרות עד שנת 1900]]
ההסכם השלישי של סן אילדפונסו העביר לצרפת את השטח העצום ש[[נפוליאון בונפרטה|נפוליאון]] מכר לאחר מכן ל[[ארצות הברית]] ב-[[1803]], הידוע בשם [[רכישת לואיזיאנה]]. ארצות הברית השיגה את [[פלורידה הספרדית]] ב-[[1819]] ב[[הסכם אדמס-אוניס]]. אמנה זו גם הגדירה גבול צפוני לספרד החדשה, בקו רוחב 42° צפון (כיום הגבול הצפוני של מדינות ארצות הברית [[קליפורניה]], [[נבדה]] ו[[יוטה]]).

בהכרזת העצמאות של האימפריה המקסיקנית של [[1821]], הן [[מקסיקו]] והן [[מרכז אמריקה]] הכריזו על עצמאותן לאחר שלוש מאות שנים של שלטון ספרדי והקימו את [[האימפריה המקסיקנית הראשונה]], אם כי מרכז אמריקה דחתה במהירות את האיחוד. לאחר זעקת דולורס של הכומר מיגל אידלגו אי קוסטייה משנת [[1810]] (קריאה לעצמאות), צבא המורדים החל במלחמה של אחת עשרה שנים. בתחילה, מעמד הקריאולים נלחם נגד המורדים. בשנת [[1820]], הפיכה צבאית בספרד אילצה את [[פרננדו השביעי, מלך ספרד|פרננדו השביעי]] לקבל את סמכותה של החוקה הספרדית הליברלית. רוח הרפאים של ה[[ליברליזם]] שעלול לערער את הסמכות והאוטונומיה של [[הכנסייה הקתולית]] גרמה להיררכיית הכנסייה בספרד החדשה לראות את העצמאות באור אחר. במדינה עצמאית, הכנסייה ציפתה לשמור על כוחה. קצין הצבא המלכותי [[אגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו|אגוסטין דה איטורבידה]] הציע להתאחד עם המורדים איתם נלחם, וזכה בברית של ויסנטה גררו, מנהיג המורדים באזור הנושא כעת את שמו, אזור שהיה מאוכלס במהגרים מ[[אפריקה]] ו[[הפיליפינים]], מכריע ביניהם היה הגנרל הפיליפיני-מקסיקני איזידורו מונטס דה אוקה שהרשים את קריולו המלכותי איטובידה לשלב כוחות עם ויסנטה גררו על ידי איזידורו מונטס דה אוקה, כשהביס כוחות מלכותיים גדולים פי שלושה משלו, בשם מנהיגו, ויסנטה גררו. הממשלה המלכותית התמוטטה בספרד החדשה וצבא שלושת הערבויות צעד בניצחון לתוך [[מקסיקו סיטי]] ב-1821.

[[האימפריה המקסיקנית הראשונה|האימפריה המקסיקנית]] החדשה הציעה את הכתר ל[[פרננדו השביעי, מלך ספרד|פרננדו השביעי]] או לבן משפחת המלוכה הספרדית שהוא ימנה. לאחר סירובה של המלוכה הספרדית להכיר בעצמאותה של מקסיקו, ה-*'' (צבא שלושת הערבויות), בראשות אגוסטין דה איטורבידה וויסנטה גררו, ניתקו את כל הקשרים הפוליטיים והכלכליים עם ספרד והכתירו את איטורבידה כקיסר מקסיקו. מדינות מרכז אמריקה הייתה במקור חלק מהאימפריה המקסיקנית; אבל הן התנתקו בשלום ב-1823, והקימו את המחוזות המאוחדים של מרכז אמריקה תחת החוקה של 1824.

זה הותיר רק את קובה ופוארטו ריקו באיי הודו המערבית הספרדיים, ואת הפיליפינים באיי הודו המזרחית הספרדיים כחלק מהאימפריה הספרדית; עד שאבדו לארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד (1898). לפני המלחמה הספרדית-אמריקאית, היה לפיליפינים מרד כמעט מוצלח נגד ספרד תחת המרד של אנדרס נובאלס שנתמכו על ידי קריאולים ולטינו-אמריקאים פיליפינים, בעיקר על ידי הקצינים הלטינים לשעבר "אמריקנו", שהורכבו בעיקר ממקסיקנים לצד מעט קריאולים ומסטיסים מהמדינות העצמאיות כעת: קולומביה, ונצואלה, פרו, צ'ילה, ארגנטינה וקוסטה ריקה. לאחר מכן, ספרד, על מנת להבטיח ציות לאימפריה, ניתקה את הפיליפינים מבעלי בריתה הלטינים-אמריקאים והכניסה לצבא הספרדי של המושבה, ספרדים מהיבשת, מה שדחף והכעיס את החיילים מאמריקה הלטינית והפיליפינים שהיו בפיליפינים.

המורשת של מקסיקו בתקופה הקולוניאלית היא משמעותית בתחומים רבים. מקסיקו הייתה המקום של בית הדפוס הראשון (1539), האוניברסיטה הראשונה (1551), הפארק הציבורי הראשון (1592), והספרייה הציבורית הראשונה (1640) ביבשת אמריקה, בין מוסדות אחרים. אמנים חשובים מהתקופה הקולוניאלית, כוללים את הסופרים חואן רואיז דה אלרקון, קרלוס דה סיגואנזה אי גונגורה, וסור חואנה אינס דה לה קרוס, הציירים קריסטובל דה וילפנדו ומיגל קבררה והאדריכל מנואל טולסה. האקדמיה של סן קרלוס (1781) הייתה בית הספר והמוזיאון הגדול הראשון לאמנות ביבשת אמריקה.

המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט בילה שנה במקסיקו, ומצא את הקהילה המדעית בבירה פעילה ומלומדת. הוא פגש את המדען המקסיקני אנדרס מנואל דל ריו פרננדס, שגילה את היסוד ונדיום בשנת 1801. מאפיינים תרבותיים מקסיקנים רבים, כולל טקילה, שזוקקה לראשונה במאה ה-16, צ'רריה (המאה ה-17), מריאצ'י (המאה ה-18) ומטבח מקסיקני, שילוב של מטבח אמריקאי ואירופאי (במיוחד ספרדי), התעוררו במהלך התקופה הקולוניאלית.

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה הספרדית
קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה