open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אולקר ספורט ארנה

**אולקר ספורט ארנה** (בטורקית: **Ülker Sports Arena**), הוא אולם כדורסל ובידור הנמצא בצד האסייתי של העיר איסטנבול, בטורקיה. לאולם קיבולת מושבים של 15,000 איש בהופעות ו-13,800 איש במשחקי כדורסל,

ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית. לפני פתיחתו בחודש ינואר 2012, אירחה הקבוצה בהיכל סינאן ארדם.


**גלריית תמונות**

תמונה:TheÜlkerSportsArenaunderconstruction.jpg|ההיכל מבחוץ בזמן העבודות
תמונה:Ülker Sports Arena- Fenerbahçe vs. Armani Milano.jpg|ההיכל בזמן משחק יורוליג



## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט באיסטנבול
קטגוריה:אולמות כדורסל בטורקיה
קטגוריה:פנרבחצ'ה (כדורסל)
ארגון הביון והביטחון האוסטרלי

**ארגון הביון והביטחון האוסטרלי** (באנגלית: The **Australian Security Intelligence Organisation**, בראשי תיבות: **ASIO**) נוסד ב-14 במרץ 1949 כשירות הביטחון הפנימי של אוסטרליה האחראי לסיכול ריגול בתוככי אוסטרליה, ולביטחון פנים.

זוהי המקבילה האוסטרלית לשב"כ ול-MI5 הבריטי. למעשה, MI5 שימש מודל עבור הארגון, ושירות הביטחון האוסטרלי הוקם בדמות מקבילו הבריטי. הארגון אחראי למניעת ריגול, להגנה מפני חבלה ופעולות הסתננות זרה, וללוחמה בטרור. לקציני הארגון אין סמכויות מעצר ולרוב הם אינם חמושים. לפיכך הארגון נעזר רבות במשטרה הפדרלית של אוסטרליה לצורך ביצוע מעצרים והוצאה לפועל של מבצעים משטרתיים.

הארגון כפוף לתובע הכללי האוסטרלי וראש הארגון מכונה "מנכ"ל הביטחון". מטה הארגון ממוקם בקנברה.
## מנכ"לי הביטחון
מנכ"ל הביטחון הוא שמו של ראש שירות הביטחון הפנימי של אוסטרליה. הוא כפוף לתובע הכללי ולראש ממשלת אוסטרליה ומחויב למסור לו דוח"ות קבועים על פעולות הארגון.

## ראו גם
* ASIS

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אוסטרליה: צבא וביטחון
קטגוריה:קהילת המודיעין האוסטרלית
הורצי ספרין

**הוֹרָצי סַפרִין** (בפולנית: **Horacy Safrin**; 11 בינואר 1899, מוׂנָסְטרִיץ', פולין (כעת אוקראינה) – 23 באוגוסט 1980, לודז') היה משורר, קומיקאי, מחבר ומתרגם פולני ממוצא יהודי, הידוע ביותר בשל תרגומיו מן הספרות הפולנית ליידיש ומספרות עם ישראל לפולנית.

## ביוגרפיה
הורצי נולד במוׂנָסְטרִיץ', גליציה תחת השם **הירש** לסבסטיאן ודורה (לוקאצ'ר לפני נישואיה). דיבר וידע פולנית, יידיש, עברית, גרמנית, צרפתית. סיים בית ספר בסטניסלבוב והמשיך ללימודי בלשנות גרמנית ובלשנות אנגלית באוניברסיטת וינה בה סיים גם בית הספר לתיאטרון. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר לסטניסלבוב ונהיה למנהל אמנותי בתיאטרון היהודי בעיר עד לתחילתה של מלחמת העולם השנייה אותה עבר בברית המועצות שם לימד גרמנית.
לאחר מכן התגורר בלודז' בה גם נפטר ונקבר בבית הקברות דולי.

היה נשוי שלוש פעמים ללא ילדים.

ב-1961 הוענק לו צלב קצין באות תחיית פולין.

## יצירותיו
ב-1913 (או ב-1914 לפי מקורות שונים) התפרסם אוסף השירים הראשון שלו "*Poezje*" ("*שירה*").
יצירותיו האחרות בסדר הכרונולוגי:
* 1917: "*Baśń o iluzji*" – "*מעשיה על אשליה*"
* 1920: "*Karpaten-Klänge*" ("*Echa Karpat*") – "*הדי [[קרפטים]]*"
* 1926: "*O Bogu i ludziach*" (ביידיש: "*פון טאג און פון מענטשען*") – "*על אלוהים ואנשים*"
* 1930: "*Niedyskrecje*" – "*אי זהירות*"
* 1930: "*Świetliki*" – "*גחליליות*"
* 1938: "*Szlakami duszy żydowskiej – Rzecz o teatrze*" – "*בדרכי הנפש היהודית – דבר על תיאטרון*"
* 1957: "*Ośla szczęka*" – "*לסת חמור*" (מעשיות)
* 1959: "*Mucha na cokole*" – "*זבוב על במה*" (סאטירה)
* 1962: "*Głupcy z Głupska*" – "*כסילים מגלופסק*"(סאטירה)
* 1963: "*Kain i Hewel*" – "*קין והבל*"(שירה)
* 1963: "*Przy szabasowych świecach. Humor żydowski*" – "*עם נרות שבת. ההומור היהודי*"
* 1965: "*Jüdische Anekdoten und Sprichwörten*" (בפולנית: "*Żydowskie anegdoty i przysłowia*") – "*בדיחות ופתגמים יהודיים*" (פורסם יחד עם סלומיה לנדמן))
* 1966: "*Na berdyczowskim rynku*" (ביידיש: "*אויפן בערדיטשעווער מארק*") – "*בשוק של [[ברדיצ'ב]]*"
* 1970: "*Ucieszne i osobliwe historie mojego życia*" – "*סיפורים משעשעים ומוזרים בחיי*" (זכרונות)
* 1972: "*Bez figowego listka*" – "*ללא עלה התאנה*"(סאטירה)
* 1979: "*W arce Noego. Bajki oraz facecje żydowskie*" – "*בתיבת נוח. מעשיות ובדיחות יהודיות*"
* 1981: "*Przy szabasowych świecach – wieczór drugi*" – "*עם נרות שבת – הערב השני*"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1980
גרנד הוטל

**גרנד הוטל** (באנגלית: **Grand Hotel**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1932, בבימויו של אדמונד גולדינג. את התסריט כתבו ויליאם דרייק ובלה בלז', על פי על הספר של ויקי באום משנת 1929. נכון להיום, הסרט הוא היחיד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולא היה מועמד בשום קטגוריה אחרת.

ב-2007 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע. ציטוטה המפורסם של גרטה גרבו "I want to be alone", עליו היא חוזרת שלוש פעמים בשינויים קלים. גרבו התייחסה לשימוש באמירה זאת כמאפיינת את חייה האישיים, בטענה, "מעולם לא אמרתי שאני רוצה להיות לבדי; אמרתי רק, אני רוצה שיניחו לי' (I want to be let alone) וזה כל ההבדל. הציטוט דורג במקום ה-30 ברשימת הציטוטים הטובים ביותר בהיסטוריה של מכון הסרטים האמריקאי. לסרט נעשה רימייק בשם "Week-End at the Waldorf" בשנת 1945 ומיוזיקל בעל אותו שם בשנת 1989.

## צוות השחקנים הראשי
* גרטה גרבו – גרושינסקיה
* ג'ון ברימור – ברון ואן גרייאר
* ג'ואן קרופורד – פלאמשן
* וואלאס בארי – פריסינג
* ליונל ברימור – אוטו קריגלינג
* לואיס סטון – ד"ר אוטושלאנג
* ז'אן הרשולט – פקיד המלון

## הפקה
מפיק הסרט אירווינג תלברג רכש את הזכויות לספר ב-13,000 דולר לשם הפקת מחזה. בעקבות הצלחת המחזה, הוזמן תסריט אצל ויליאם דרייק ובלה בלז'. תקציב הסרט היה 700,000 דולר. שאלת בחירתה של גרטה גרבו לתפקיד הבלרינה הרוסית עוררה מחלוקות, עקב מבטאה השוודי החזק.

## ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות ואף הוגדר כפורץ דרך. מבקרים הגדירו את הסרט כמקור לסרטים כמו האחד עשר של דני אושן ופארק גוספורד. הסרט זכה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר אך לא היה מועמד לפרס באף קטגוריה אחרת. הוא זכה להצלחה כלכלית הודות להכנסות בסך כ-2,250,000 דולר, לעומת תקציבו הנמוך ממיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הטוב
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי גרטה גרבו
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1932
REN TV

**REN TV** או (**РЕН ТВ** ברוסית) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי רוסי ששידוריו החלו בינואר 1997. זהו אחד מערוצי הטלוויזיה הפרטיים הגדולים ברוסיה, הוקם על ידי ארנה לסנבסקאיה ובנהּ דמיטרי לסנבסקי.

הערוץ זכה ב-13 פרסי האקדמיה הרוסית לטלוויזיה. הרשת משדרת דרך 406 חברות שידור ומשדרת ל-718 יישובים ברחבי רוסיה מקלינינגרד במערב ועד יוז'נו-סחלינסק במזרח.

הערוץ נחשב לערוץ טלוויזיה בידורי, בבעלות משותפת של הממשלה ומשקיעים פרטיים מחברת National Media Group. הערוץ משדר ל-114 מיליון צופים ברוסיה, ול-181 ערים ברחבי מדינות ברית המועצות לשעבר. שינויי מותג רבים קרו במהלך חיי הערוץ. לאחרונה הצהיר הערוץ על קונספט שידורים חדש המיועד לצעירים, תחת המוטו "מימד חדש" (новое измерение), כך שבלוגו החדש של הערוץ האות Р תוחלף לספרה 4 הפוכה.

## תוכניות בולטות בערוץ
* "חדשות 24" - מהדורת החדשות של הערוץ.
* "רזי העולם" עם אנה צ'פמן. תוכנית העוסקת בתופעות מסתוריות.
* מטבחי הגיהנום - הגרסה הרוסית
* זעזועי מוח - הגרסה הרוסית
* SOBR - סדרת טלוויזיה המגוללת את קורותיהם של חברי יחידת SOBR של המשטרה הרוסית.
* כבודו - סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת טלוויזיה ישראלית באותו שם.
* מרוששות - סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת טלוויזיה אמריקאית באותו שם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה רוסיים
TV Center

**חברת הטלוויזיה TV CENTER** (ברוסית: **ОАО Телекомпания „ТВ Центр**) היא ערוץ טלוויזיה רוסי שנמצא בבעלות מלאה של עיריית מוסקבה. הערוץ החל את שידוריו ביוני 1997, נקלט בכל שטחי רוסיה ומשודר ל-95 מיליון צופים. נכון ליולי 2019 אחוז הצפייה הממוצע בערוץ עומד על 3.38% ורייטינג 0.56% (מקום ה-9 הארצי).

הערוץ מתמקד בסיקור החיים הפוליטיים, החברתיים והתרבותיים של העיר מוסקבה. הערוץ נקלט במזרח רוסיה באמצעות לוויינים.

בשנים 2006-2013 בערוץ שודרה תוכנית "100 שאלות למבוגר".

מנכ"לית הערוץ היא יוליה ביסטריצקאיה (מאז אוקטובר 2012).

## קישורים חיצוניים

* 

*
גונטיס אולמניס

**גונטיס אולמניס** (בלטבית: **Guntis Ulmanis**; נולד ב-13 בספטמבר 1939) הוא פוליטיקאי לטבי שכיהן כנשיא לטביה החמישי בין השנים 1993-1999.

## ביוגרפיה
אולמניס נולד בריגה ב-13 בספטמבר 1939. סבו היה אחיו של הנשיא וראש הממשלה קרליס אולמניס. בשנת 1941 אולמניס ומשפחתו הוגלו למחוז קרסנויארסק שסיביר ובשנת 1946 חזרו ללטביה, אך המשפחה לא הורשתה לגור בריגה עצמה.

בשנת 1949 המשפחה עברה ליורמלה, שם סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד כלכלה באוניברסיטת לטביה

בשנת 1963 אולמניס גויס לצבא הסובייטי. ב-1965 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והחל לעבוד ככלכלן בתחום הבנייה. הוא התקדם בתחום זה, עד שבשנת 1971 פוטר מעבודתו בשל הקשר המשפחתי לקרליס אולמניס, והוא המשיך לעבוד בדרגים נמוכים. הוא אף עבד כמורה לכלכלה באוניברסיטת לטביה ובאוניברסיטה הטכנית של ריגה. עם פירוק ברית המועצות, וכשלטביה הייתה בדרך לחזור להיות מדינה עצמאית, הוא פרש מן המפלגה הקומוניסטית וחזר להשתמש בשם משפחתו המקורי- אולמניס. ב-1992 הוא התמנה לחבר מועצת הבנק הלאומי של לטביה. בשנת 1993 בחר בו הסאימה לכהן כנשיא לטביה הראשון מאז החזרה המלאה של עצמאותה.

כנשיא, התמקד מאוד במדיניות החוץ של לטביה. הוא ביטל את עונש המוות, לפי הסטנדרטים האירופאים. בשנת 1996 נבחר לקדנציה שנייה ברוב קולות. את הקדנציה השנייה שלו סיים בשנת 1999 ופרש מהפוליטיקה.

הוא זכה במספר אותות ועיטורים, כמו חברת במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומסדר הפיל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נשיאי לטביה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הוורד הלבן של פינלנד
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לטביה
קטגוריה:ילידי 1939
פרנצ'לון

שמאל|ממוזער|מתקן פרנצ'לון ליירוט תקשורת בדום שבדורדון, דרום צרפת.

**פרנצ'לון** (בצרפתית: **Frenchelon**) היא מערכת של מודיעין אותות המהווה את מערכת הריגול האלקטרונית של צרפת.

מתקניה העיקריים של פרנצ'לון ממוקמים בבורדו והרשת מופעלת על ידי שירות הביון הצרפתי, ה-DGSE ובשיתוף פעולה עם DRM - המודיעין הצבאי הצרפתי.

## ראו גם
* סואו"ד - המערכת הרוסית המקבילה.
* אשלון - כינוי למערכת המערבית המקבילה, המופעלת על ידי ארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת, ניו זילנד ואוסטרליה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הצפנה
קטגוריה:צרפת: צבא וביטחון
קטגוריה:מודיעין אותות
קטגוריה:אמצעי איסוף מודיעין
כפכפים

[שמאל|ממוזער|250px|זוג כפכפי אצבע מתוצרת [הואיאנאס]]
**כפכפים** הם סוג של נעלי אצבע פתוחות שהשימוש בהן נעשה בעיקר בשל הנוחות שבנעילתן.

ישנם כמה סוגי כפכפים – ההבדל המשמעותי ביותר הוא בצורתם. קיימים שלושה סוגים נפוצים: כפכפי אצבע, כפכפים פתוחים, וכפכפים סגורים. כפכפי האצבע הם ברובם בעלי סוליה ורצועה החוצצת בין הבוהן לאצבע, ומתפצלת לשני חלקים המתחברים לסוליה באמצע כף הרגל משני הצדדים. לעומתם, הכפכפים הפתוחים דומים בצורתם, אך רצועתם מעוצבת בצורה שונה מעט - היא מתחברת לסוליה בשני צדי כף הרגל במספר רצועות המשתנה מדגם לדגם. הכפכפים הסגורים שונים בעיצובם - הם פתוחים רק בצד האחורי של הכפכף כדי לאפשר הכנסה של כף הרגל לכפכף.

הכפכפים מיוצרים מגומי, מעור, מבד, מעץ ואף מחומרים נוספים.

כיום ישנם שימושים שונים לכפכפים: כפכפי האצבע משמשים, בין השאר, כנעליים נוחות להליכה בחוף הים ובבריכה. הכפכפים הפתוחים והכפכפים הסגורים יכולים להיות נוחים להליכה בבית או ברחוב. הנוחות של הכפכפים מתבטאת בטווח המחירים הגמיש המתחיל ממחירים זולים מאוד, ובקלות נעילתם.

## קישורים חיצוניים
*למה גברים התחילו לנעול כפכפים? ערוץ היוטיוב של עיתון הג'נטלמנים. (באנגלית)
* 
קטגוריה:סוגי הנעלה
קטגוריה:כפות רגליים
ויקטור אמברצומיאן

**ויקטור אמברצומיאן** (בארמנית: **Վիկտոր Համբարձումյան **;רוסית: **Амбарцумян, Виктор Амазаспович** ; 18 בספטמבר 1908 – 5 באוגוסט 1996) היה אסטרופיזיקאי סובייטי ממוצא ארמני. הוא חקר פיזיקה של כוכבים וערפליות והיה בין הראשונים שעסקו בתחום זה.

אמברצומיאן נולד בטביליסי למשפחה ארמנית. בשנת 1924 הוא התחיל ללמוד במכללה למורים בלנינגרד ובשנת 1926 עבר לאוניברסיטת סנקט פטרבורג. כבר באותה שנה הוא פרסם את עבודת המחקר הראשונה שלו בתחום פיזיקת השמש. לאחר סיום לימודי האוניברסיטה הוא המשיך ללמוד לתואר שלישי ובמקביל עבד במצפה הכוכבים פולקובו.

בשנת 1930 אמברצומיאן התחתן עם ורה קלוצ'יכינה שהייתה הבת המאומצת של האסטרונום גרגורי שיין.

לאחר סיום הדוקטורט, אמברצומיאן החל ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובשנת 1934 יסד קתדרה לאסטרופיזיקה הראשונה בברית המועצות. בשנת 1939 הוא נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1953 נבחר לחבר מלא.

בשנת 1943 הוקמה אקדמיה למדעים הארמנית ואמברצומיאן נבחר לסגן הנשיא. החל משנת 1947 ועד לשנת 1993 הוא היה נשיא האקדמיה למדעים הארמנית.

בשנת 1946 הוחלט על הקמת מצפה הכוכבים בשטח ארמניה באזור ביורקן. אמברצומיאן היה מנהלו של מצפה כוכבים זה מהקמתו ועד לשנת 1988. לאחר המעבר לביורקן אמברצומיאן החל ללמד באוניברסיטת ירוואן ולימד בה עד לשנות ה-80.

בשנים 1961-1964 הוא היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.

אמברצומיאן נפטר באוגוסט 1996 והוטמן בשטח מצפה כוכבים בביורקן.

## תחומי המחקר
* פיזיקת כוכבים וערפיליות
* דינמיקה וסטאטיקה של מערכות כוכבים
* חקר חומר בין-כוכבי תאוריית הפלוקטואציות
* פיזור האור במערכות לא נקיות- עבור מחקר בתחום זה הוענק לו פרס ברית המועצות.
* חקר התפתחות הכוכבים - עבור מחקר בתחום זה הוענק לו פרס ברית המועצות.
* פיזיקת כוכבים צעירים ומקורות אנרגיית הכוכבים
* אסטרונומיה חוץ-גלקטית

## תארים
* הענקת פרס סטלין בשנים 1946, 1950
* עיטור לנין 4 פעמים
* עיטור הדגל האדום
* עיטור מהפכת אוקטובר
* גיבור עמל הסוציאליסטי (פעמיים)
* גיבור ארמניה - הענקה מס' 2.
* מדליית לומונוסוב של האקדמיה הרוסית למדעים
* מדליית ברוס
* מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
* חבר כבוד במספר רב של אקדמיות
* חבר של החברה המלכותית

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ארמנים
קטגוריה:אסטרונומים רוסים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:זוכי מדליית ברוס
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:ארמנים מגאורגיה
קטגוריה:ארמניה: גיבורים לאומיים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים סובייטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:נשיאי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1996
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף ארמניים
המשרד להגנת העורף

**המשרד להגנת העורף** היה משרד ממשלתי שפעל בשנים 2011–2014. מיום הקמתו ועד פירוקו, התקיים ויכוח על סמכויותיו, תחומי פעילותו ונחיצותו כמשרד ממשלתי עצמאי.

## היסטוריה
ב-17 בינואר 2011 התפלגו 5 חברי הכנסת מסיעת העבודה, אהוד ברק, שלום שמחון, מתן וילנאי, אורית נוקד ועינת וילף והקימו סיעה עצמאית: סיעת העצמאות. עם הקמת הסיעה ופרישת שרי סיעת העבודה מהממשלה, נערך משא-ומתן בין הסיעה לבין מפלגת השלטון, הליכוד, והוסכם על הקמת מינסטריון עצמאי לתחום היערכות העורף, בראשו יעמוד השר מתן וילנאי. תחילה, הוצע למנות "שר להגנת העורף במשרד הביטחון", אולם לאחר שהוברר כי ישנה מניעה משפטית לעשות כן, הוחלט לקבוע את המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי, הנסמך לוגיסטית על משרד הביטחון.

בחודש אוגוסט 2012, מונה מתן וילנאי לשגריר בסין והוחלף על ידי חבר הכנסת מקדימה, אבי דיכטר, שהתפטר מחברותו בכנסת לצורך כך (הסיעה הייתה באופוזיציה). לאחר מינויו של דיכטר מונה למנכ"ל המשרד האלוף (במיל') גבי אופיר, לאחר שאלון רוזן שימש כמנכ"ל הראשון של המשרד ומקימו. לאחר הבחירות לכנסת ה-19, הוחלף דיכטר בשר ארדן, אשר כיהן במקביל גם כשר התקשורת. בחודש יוני 2013, עזב אלוף (במיל') אופיר את תפקיד מנכ"ל המשרד באקורד צורם, ובמקומו מונה ניצב (בדימוס) דן רונן. לאחר מינויו של רונן, התברר כי הוא קרא לסגירת המשרד כשנה לפני כן, ובהמשך התפטר מתפקידו. ביוני 2014 נסגר המשרד להגנת העורף בהחלטת הממשלה, וכל סמכויותיו הועברו למשרד הביטחון.

## מבנה המשרד
למשרד היו שני אגפים: היערכות ותיאום לחירום ותכנון ומדיניות. במשרד להגנת העורף הוטמעו שני גופים שהיו קיימים עוד קודם להקמתו: רשות החירום הלאומית (רח"ל) ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח).

## הדיון על תחומי פעילותו של המשרד להגנת העורף
כאמור, לאחר הקמתו, הוטמעו רח"ל ומערך המשק לשעת חירום (מל"ח) במשרד להגנת העורף. כמו כן, מינו שרי הביטחון והגנת העורף דאז, ברק ווילנאי, ועדה ציבורית בראשות האלוף (במיל') זאב ליבנה, שתבחן את תחומי הפעילות שיוטלו על המשרד להגנת העורף, שכן הוברר כי בפועל היה בהקמתו של המשרד להגנת העורף כמשרד עצמאי כדי להרע את מצבו של השר להגנת העורף נוכח הניתוק ההיררכי בינו ובין צה"ל. הוויכוח הציבורי על סמכויות המשרד להגנת העורף התעצם עם מינויו של השר ארדן לשר להגנת העורף, נוכח התנגדותו של שר הביטחון, משה יעלון, להעברת סמכויות נוספות לידי המשרד להגנת העורף, בעיקר סמכויות מתחום ההתגוננות האזרחית. בעוד שהשר ארדן טען כי משרד הביטחון הזניח במשך שנים את תחום היערכות העורף לחירום, טען שר הביטחון כי המשרד להגנת העורף מיותר וזאת בין השאר על רקע סופת השלגים הגדולה שאירעה בחודש דצמבר 2013.

## השרים להגנת העורף

## מנכ"לי המשרד להגנת העורף

## לקריאה נוספת
* דוח מבקר המדינה 63ב, היערכות לשעת חירום.
## קישורים חיצוניים
* המשרד להגנת העורף - אתר Ready.org.il
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משרד הביטחון
קטגוריה:ישראל: חירום
קטגוריה:משרדי ממשלה היסטוריים בישראל
מרגרט מוראו

**מרגרט מוראו** (באנגלית: **Marguerite Moreau**; נולדה ב-25 באפריל 1977) היא שחקנית אמריקאית. היא התפרסמה עקב הופעותיה בתפקיד קוני בסדרת סרטי "אלופים על הקרח" ("מייטי דאקס").

## קורות חיים
מוראו נולדה ב-25 באפריל 1977 בריברסייד, קליפורניה. לאחר סיום לימודיה בתיכון ניו פורט הארבור (אנ') במחוז אורנג', קליפורניה, היא סיימה לימודי תואר ראשון במדעי המדינה בואסר קולג'  בניו יורק, ב-1999.

## קריירה
תפקידה הראשון כשחקנית היה בשנת 1991 כשחקנית אורחת בסדרה "שנות הקסם". פריצתה של מורו לתודעה התרחשה כשגילמה דמותה של מלאני בסדרה "בלוסום", בה שיחקה בשנים 1994–1995. ביצעה הופעות אורח בסדרות טלוויזיה כמו "ילד פוגש עולם" ו"מפגשים מהסוג האישי". כילדה, הופיעה בסדרת סרטי "מייטי דאקס", בתפקיד קוני מוראו.

בשנת 2001 כיכבה בסרט הפולחן "קיץ אמריקני חם ורטוב" גילמה דמותה של ג'סי בסרט המבוסס על ספריה של אן רייס, "מלכת הארורים", שיצא לאקרנים בשנת 2002. בשנת 2003 שיחקה במותחן הפשע אשר מבוסס על ספרו של ג'ון גרישם, "משחק המושבעים", בסרט הדרמה "יומיים לחיות" לצד פול ראד, ושיחקה בקומדיה העצמאית "איזי" לצד אמילי דשנל. ב-2004 שיחקה בדרמת הטלוויזיה של CBS "הלטר סקלטר", אותו חייו של צ'ארלס מנסון, ושיחקה בסרט "אוף דה ליפ" לצד אדם סקוט.

בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "הברקה" לצד ג'רמי רנר, ובסרט "*Wake*" לצד איאן סומרהולדר.

בשנת 2011 גילמה את לינדה בסדרה "חסרי בושה", תפקיד זה עשתה עד לעונה השלישית ב-2013.

בשנת 2016 ביצעה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סיפור פשע אמריקאי", בהפקתו של ראיין מרפי.

בשנת 2019 שיחקה לצד ריי רומנו בסרט "פאדלטון".

## חיים אישיים
במאי 2010 נישאה לשחקן כריסטופר רידמן; ביולי 2015 נולד בנם הבכור.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרות מכללת ואסר
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1977
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
קמילה או'גורמן

**מריה קמילה או'גורמן** (ספרדית: Maria Camila O'Gorman; 9 ביולי 1828 – 18 באוגוסט 1848) הייתה בת לאליטה של בואנוס איירס שעמדה במרכזה של שערורייה בסיומה הוצאה להורג בעודה הרה.

## חייה
קמילה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, חמישית מבין שישה ילדים, למשפחה מבוססת ממוצא אירי, צרפתי וספרדי. קמילה הייתה מאושיות החברה הגבוהה, הייתה ידידתה הקרובה של בתו של חואן מנואל דה רוסאס, מושל הפרובינציה של בואנוס איירס ולא אחת הופיעה בריקודי בלט בארמון הנשיאותי.

בשנות העשרה המאוחרות התוודעה קמילה לאב לאדיסלאו גוטיירס (Ladislao Gutiérrez), כומר ישועי שחבש את ספסל הלימודים בסמינר עם אחד מאחיה, שהיה כומר ישועי גם הוא. גוטיירס, בן למשפחה מהמעמד העליון גם הוא ואחיינו של מושל פרובינציית טוקומאן, התמנה לכומר הקהילה אליה השתייכה משפחת או'גורמן. מתוקף תפקידו הוזמן גוטיירס לאירועים חברתיים שונים בבית משפחת או'גורמן ובינו ובין קמילה החל להתפתח רומן אסור, שכן גוטיירס הכומר היה כבול בנדר הפרישות, שנשמר בסודיות רבה.

ב-1847 גנב גוטיירס מהכנסייה, עברה שהעונש עליה היה גזר דין מוות. גוטיירס ואו'גורמן נמלטו ומצאו מקלט בפרובינציית קוריינטס, שהמושל שלה, בנחמין ויראסורו (Benjamín Virasoro) נמנה עם מתנגדיו של רוסאס. עם פרוץ השערורייה טענו תומכיו של רוסאס כי קמילה נחטפה בעל כורחה. לעומתם טען מתנגדו החריף של רוסאס, הפוליטיקאי הגולה והנשיא לעתיד דומינגו פאוסטינו סרמיינטו כי הייתה זו הרודנות של רוסאס שהובילה לשחיתות המוסרית של נשות ארגנטינה. משאותרו בני הזוג הנמלטים, נעצרו והובלו לבואנוס איירס, גרמה קמילה לזעזוע גדול כאשר טענה כי היא הייתה זו שיזמה את מערכת היחסים האסורה בין השניים, ודחתה בתוקף את הטענה כי היא נאנסה.

ב-18 באוגוסט 1848 הוצאו קמילה או'גורמן ולאדיסלאו גוטיירס להורג בידי כיתת יורים. בת עשרים ושלוש הייתה קמילה במותה, ובהיותה בחודש השמיני להריונה היא נשאה ברחמה את צאצאו הלא-חוקי של האב גוטיירס. או'גורמן הובאה למנוחות בבית הקברות לה רקולטה (La Recoleta). רוסאס לקח אחריות מלאה על ההוצאה להורג, ואילו סרמיינטו והאוניטריים (Unitarios) מתנגדי רוסאס החלו להשתמש בפרשה לניגוח פוליטי של רוסאס.

## בקולנוע
בשנת 1910 ביים מאריו גאז'ו (Mario Gallo) את הסרט "קמילה או'גורמן". היה זה אחד הסרטים הראשונים שהוסרטו בארגנטינה וכיום אבדו עקבותיו. בשנת 1984 ביימה מריה לואיסה במברג (María Luisa Bemberg) את הסרט "קמילה", שהיה לסרט השני שהעמידה ארגנטינה למועמדות פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:נשים ארגנטינאיות
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידות 1825
קטגוריה:נפטרות ב-1848
קמרון מונאהן

**קמרון ריילי מונאהן** (באנגלית: **Cameron Riley Monaghan**; נולד ב-16 באוגוסט 1993) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו כאיאן גלאגר בסדרה "חסרי בושה" ובתור ג'רום וג'רמייה בסדרה "גות'האם".

## ביוגרפיה
מונאהן נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה, לאם חד הורית, דיאן, מומחית לתביעות ביטוח במקצועה. זמן קצר לאחר לידתו עבר עם אימו לבוקה רטון, פלורידה. בגיל 10 עבר להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. בגיל 3 אימו שלחה תמונות שלו לסוכנות דוגמנות, הוא הופיע בקטלוג הדוגמנות הראשון שלו בגיל חמש והופיע בפרסומת הראשונה שלו בגיל שבע.

### קריירה
הופיע לראשונה על המסכים בשנת 2002, בסרט הקולנוע "The Wishing Stone" בדמותו של אלכס. בשנת 2003 שיחק בסרט הטלוויזיה "איש המוזיקה", בו גילם את דמותו של וינת'רופ פארו. בשנת 2006 הופיע לצד אדם סנדלר בסרט "קליק", בתפקיד קווין או'דויל. ביצע מספר הופעות אורח בטלוויזיה, בין היתר בסדרה "מלקולם באמצע", בה גילם את חברו לכיתה של דיואי, צ'אד. כמו כן, הופיע ב"מספ7ים", ב"מנטליסט", ב"מונק", ב"שלושה נהרות", ב"הגליידס", ב-"NCIS", ב"ריזולי ואיילס", ב"Terriers", ב"פרינג'", ב"חוק וסדר: מדור מיוחד" ובסרט "נשף סיום" משנת 2011.

בשנת 2011 החל לשחק בסדרה הקומית הטלוויזיונית מבית שואוטיים, "חסרי בושה", בין הדמויות הראשיות בתפקיד של איאן גלאגר, הומוסקסואל.

בשנת 2014 שיחק בסרט המדע בדיוני "המעניק" שמבוסס על נובלה בעלת שם זהה מאת הסופרת לויס לאורי.

בין השנים 2015–2019 שיחק בתור ג'רום ולסקה וג'רמייה ולסקה בסדרה "גות'הם". ג'רום היה סוציופת ולא שפוי, וג'רמייה היה אחיו התאום החי בתוך בונקר עד שג'רום מצא אותו והפך אותו למשוגע. 

### חיים אישיים
הוא היה בן זוגה של השחקנית פייטון ליסט החל מ-2017, אך הם נפרדו בשנת 2019.

היה בן זוגה של הדוגמנית והשחקנית סיידי ניומן בשנת 2014 ונפרדו בשנת 2015.

קמרון מונגהאן והדוגמנית לורן סירל נמצאים בזוגיות משנת 2020.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1993
מדיסון דבנפורט

**מדיסון דניאל דבנפורט** (באנגלית: **Madison Danielle Davenport**; נולדה ב-22 בנובמבר 1996) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית, מוכרת מתפקידה בסרט "קיט קיטרדג': נערה אמריקאית" רותי סמית'נס, ובסדרות הטלוויזיה "חסרי בושה", "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה" ובמיני-סדרה "חפצים חדים".

## חיים אישיים וקריירה
דבנפורט נולדה בסן אנטוניו, טקסס ארצות הברית.

החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2005, כשביצעה תפקיד מזערי בסרט "שיחות עם אישה אחרת". כמו כן, הופיעה בסדרות "מספ7ים", "קרוב לבית", "" ו"נכסים חמים".

בשנת 2006 דיבבה דמותה של קילו בסרט מעבר ליער, וביצעה הופעת אורח בסדרה בונז, בה גילמה דמותה של מייגן, ילדה קטנה שמסייעת לטמפרנס ברנן ולסילי בות'.

בשנת 2007 הופיעה בלגיון גיבורי-העל ובהבייביסיטר. בשנת 2008 הופיעה בER, וכן דיבבה דמויותן של סטייסי ופיונה בסדרה Special Agent Oso. באותה שנה הופיעה במספר רב של סרטים, בין היתר במחוז המבולט, בקיט קיטרדג': נערה אמריקאית, בThe Attic Door ובחג המולד שוב כאן.

בשנת 2010 כיכבה בסרט הטלוויזיה של רשת Lifetime, "אמיש גרייס", בו גילמה דמותה של מרי בת' גרייבר, ילדה קטנה הנרצחת בירי שמתרחש בבית ספרה. גילמה דמותה של דסטיני בג'ק ושיח האפונים, וכן כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה Dad's Home, בו גילמה דמותה של לינדזי וטסמן.

בשנת 2011 ביצעה הופעת אורח בסדרה "CSI", בה גילמה דמותה של קיימרין פוז, וכן החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרה הקומית "חסרי בושה" של רשת שואוטיים. בשנת 2012 גילמה דמותה של האנה בסרט "הדיבוק". בשנת 2014 שיחקה בסרט ההיסטורי "המבול" בהשראת הסיפור התנ"כי בבימויו של דארן ארונופסקי. בשנת 2018 שיחקה במיני-סדרה הפסיכולוגית של רשת HBO "חפצים חדים" המבוססת על ספרה של גיליאן פלין באותו השם, את דמותה של אשלי וילר.

בשנת 2019 כיכב בסדרת המתח והדרמה "פעולת תגמול" של רשת הולו, והתארחה בסדרה "מראה שחורה" בפרק "רייצ'ל, ג'ק ואשלי טו" שהוא גם הפרק האחרון של הסדרה.

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1996
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1996
תחנת הרכבת ההיסטורית של עפולה

שמאל|220px|ממוזער|רכבת העמק בכחול, מסילת השומרון באדום
שמאל|ממוזער|200px|לוח זמנים משנת 1944 עם ציון תחנת עפולה
**תחנת הרכבת עפולה** (אשר כונתה גם "**פוּלֶה**") הייתה תחנת רכבת שפעלה משנת 1905 עד לשנת לסוף שנת 1951, היא התחנה הרביעית משמונה התחנות המקוריות שנבנו לאורך השלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית המכונה רכבת העמק על שמו של עמק יזרעאל אותו חצתה, ומאוחר יותר תחנת הקצה של מסילת השומרון.

התחנה נקראה בתחילה על שם הכפר הערבי הקטן שבתחומו הוקמה, ואשר התפתח במרוצת השנים לעיר עפולה של ימינו וזאת הודות לרכבת העמק. בסמוך לתחנה נבנו מחנות צבא ושדות תעופה הן על ידי העות'מאנים והן על ידי הבריטים. התחנה הוכרזה כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

במשך שנים הייתה התחנה מרכזה המסחרי של העיר, ובשנת 1922 הוקם בתחומי התחנה סניף דואר ששימש את כל יישובי העמק. במתחם התחנה נמצא מגדל מים. המגדל הוקם בשנת 1933, בקומת הקרקע של המגדל שכנה תחנת כיבוי אש. המגדל שימש בעבר כנקודת תצפית וקשר.

במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-14 בנובמבר 1942, הגיעה לתחנת עפולה רכבת שיצאה מווינה וחלפה דרך הונגריה, בולגריה, טורקיה וסוריה ובה קבוצה של נתינים ארץ-ישראליים בעלי דרכון בריטי, שהוחלפו על ידי הנאצים כנגד טמפלרים מארץ ישראל שהושבו על ידי הבריטים לגרמניה. הקבוצה כללה 69 יהודים ו-45 בריטים. אנשי קבוצה זו הביאו לראשונה עדויות מפי עדי ראייה בדבר ההשמדה ההמונית של היהודים בידי הנאצים, היא הפתרון הסופי.

בשנת 1945 נפגעה התחנה במסגרת פעולות "ליל הרכבות" ופעילותה של התחנה הושבתה לזמן מה. לאחר חידוש הפעילות, המשיכה התחנה לשרת את נוסעי רכבת העמק וזאת עד לראשית מלחמת העצמאות, עת ב-2 במרץ 1948 חובלה המסילה בפעולת ההגנה נגד רשת מסילות הברזל בארץ ישראל, במסגרת ההכנות לפלישת מדינות ערב.

בשנת 1962 התדיינו ראש מועצת עפולה יואש דובנוב ומנהל רכבת ישראל מנחם סבידור לגבי חידוש פעולתה של רכבת העמק. בפגישה שנערכה ב-13 ביוני הכריז סבידור כי אם יצליחו יישובי הסביבה להבטיח את ריכוזם של 400,000-500,000 טון סחורה בשנה שישונעו על ידי הרכבת, יהיה הפרויקט כדאי והחברה תתמוך בביצועו.

על אף הסיכום, יוזמתו של דובנוב נכשלה לבסוף והרכבת לא חידשה את פעילותה בעמק. למרות פירוק הציוד והפסקת תפעול הרכבות בקו חיפה-צמח, נשאר השטח עליו עברו פסי המסילה בידי רכבת ישראל אשר התעקשה במשך כל השנים לאסור על בניה בתוואי בו עברה המסילה מתוך תקווה שיבוא היום וקו הרכבת יחזור לפעול במתווה המקורי. על קו הרכבת המקורי של רכבת העמק אשר עוברת דרך מרכז עפולה התחתית הקימה עיריית עפולה מוזיאון בתחנה המקורית עצמה, המנציחה את ההיסטוריה של רכבת העמק ואף הוקם פארק מסילה שכולל גם מתחם תחנה (וזאת בדומה למתחם התחנה בתל אביב), בית קפה ושוקמו מספר מבנים שהיו במקום.

## גלריית תמונות

קובץ:Valley train afula.JPG|פארק ציבורי על תוואי המסילה המקורי אשר חוצה את עפולה כיום
קובץ:Afula railway station1.JPG|מגדל המים
קובץ:Valley train afula station.JPG|תחנת הרכבת ההיסטורית במרכז העיר עפולה


## ראו גם

* תחנת הרכבת עפולה – תחנת הרכבת המודרנית של עפולה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

עפולה
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:עפולה: מבנים
עפולה
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
קטגוריה:עפולה: תחבורה
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
שום דבר לא יפגע בי

[שמאל|250px|ממוזער|קטע מהשיר ב[כתב יד (מקור)|כתב ידו של ארז שטרק]]"**שום דבר לא יפגע בי**" הוא שיר עברי שנכתב על ידי סגן  (1975–1997) והתפרסם כעשור לאחר נפילתו באסון המסוקים. השיר, אשר הולחן על ידי יורם חזן ובוצע על ידי כנסיית השכל ב-2008 במסגרת המיזם המוזיקלי "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, קיבע את מעמדו כאחד מן השירים המזוהים עם יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

בפברואר 2023, לקראת יום השנה ה-26 לאסון המסוקים, הוציא חיל החינוך גרסה חדשה לשיר שבוצעה על ידי אור עמרמי ברוקמן.

בנובמבר 2023 הוציאה הלהקה גרסה חדשה של השיר, בה נכלל קולה של עמית מן, ששימשה כפרמדיקית מד"א שנרצחה במהלך הטבח בבארי במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.

## רקע
שטרק היה קצין הקשר (קשר"ג) של רכס הבופור ונהרג באסון המסוקים (1997), בגיל עשרים ואחת. הוא השאיר אחריו יומן ופנקס שירים בו נמצא השיר. בריאיון שפורסם בסמוך ליציאת השיר לרדיו סיפרה אחותו אושרית שהשיר "הופיע בסוף הפנקס, ודף לפניו הייתה מצוירת מצבה שעליה כתוב 'ארז'. אחי הגדול אילן ואני מצאנו את זה יחדיו והיינו המומים, כאילו הוא ידע". השיר נמצא במהלך השבעה.

מלחין השיר יורם חזן, סולן להקת כנסיית השכל, העיד:
:בחרתי שיר שמייצג בצורה הכי ברורה את הטרגדיה, שיר של דאגה שמאפיינת את הישראליות, הורים שכל הזמן דואגים לילדים שלהם. מעבר לזה, עצם העובדה שהשיר הוא נבואה שהתגשמה, הופכת אותו קשה יותר. בחיים שלי לא שרתי טקסט ישיר כל כך. בלתי נתפס שאדם יכול לכתוב מילים כאלה. חיילים חווים סביבם דברים קשים, וזה מוביל לסוג של ציניות בהתייחסות למה שעובר עליהם, ואפשר לראות את זה בשיר.

השיר הולחן ובוצע בשנת 2008 במשדר רדיו בהגשתו של גולן יוכפז ובהפקתה של חן ארצי סרור. לימים כתבה סרור:

## גרסאות כיסוי
חודשיים לפני הירצחה, פרמדיקית מד"א עמית מן הקליטה את עצמה שרה את השיר. בטבח בבארי במתקפת הפתע על ישראל שהתה עמית במרפאת הקיבוץ, שם ניסתה להציל פצועים רבים בעודה ממתינה לכוחות ההצלה, אך בסופו של דבר גם היא נרצחה.

לאחר הטבח, העבירה משפחתה את ההקלטה לידי להקת כנסיית השכל, וזו החליטה להוציא גרסה חדשה לשיר, בה משולב קולה של עמית. עם פרסום הגרסה החדשה, ב-13 בנובמבר 2023, כתבו אנשי הלהקה כי "עמית שרה מרגש כל כך, בקול עמוק וחם. השירה שלה הייתה כנה וממגנטת. לקראת המפגש עם המשפחה נכנסנו לאולפן והקלטנו את השיר מחדש עם קולה של עמית כמזכרת למשפחה". עם גרסה זו, הופיעו חברי הלהקה בטקס הזיכרון הלאומי במלאת שנה למלחמה.

## מיקומי שיא
### מצעדים שבועיים

### מצעדים שנתיים ([[ה'תשס"ח]])

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הילה מלמד גלר, 18 שנה לאסון המסוקים: "הבנתי שאין לי בן יותר", Blinker קריית אתא, 13 בפברואר 2015
* 
* 
* שום דבר לא יפגע בי - אור עמרמי ברוקמן - https://www.youtube.com/watch?v=V4N7EjEvOVI
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2008
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי זיכרון חללי מערכות ישראל
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:שירים על מוות
קטגוריה:בארי
קטגוריה:הטבח בבארי
דיוקן האמן כלוחם צעיר

"**דיוקן האמן כלוחם צעיר**" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסל מציג דמות של לוחם קטוע גפיים.

הפסל הוא חלק מסדרה של עבודות, שנוצרה במחצית שנות השישים של המאה ה-20, העושות שימוש בחלקי נשק פגומים. בין יצירות אלו בולטת הקרבה לפסל "דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר" (1965-6). דמות הלוחם מתוארת ביצירה כקטועת רגל. היא יושבת זקופה ומבטנה מגיחה כף יד האוחזת באקדח, ואילו אל חזה צמוד תת מקלע. ראשה של הדמות, ובמיוחד הכובע, מאזכר את הרליקוואריום של פואה הקדושה (Sainte Foy), מכנסיית סן פואה בקונק (Sainte Foy à Conques) בצרפת. אביגדור פוסק מצא דמיון גם לכדי קבורה אטרוסקיים ולדיוקנאות נפטרים מפיום וליצירות אמנות נוספות מתרבויות שונות.

פניה של הדמות הם תווי פניו של האמן. גם שמו של הפסל, המהווה פרפרזה על שם הספר "דיוקן האמן כאיש צעיר" מאת ג'יימס ג'ויס מעידה על תפיסה של הפסל כביטוי של הזדהות עצמית של תומרקין הפסל עם סבל ומחאה כנגד המלחמה. פוסק קובע כי "מרמז על תלאותיו המוסריות של אמן הפועל בחברה השרויה דרך קבע בסכנה והנאבקת על עצם קיומה, ולפיכך מפגינה קוצר רוח כלפי האמנים".

העבודה נכללה בתערוכה הרטרוספקטיבית של תומרקין במוזיאון תל אביב לאמנות (1992) וכן בתערוכה "יגאל תומרקין - 50 שנות יצירה" (2009) שהוצגה בגלריות אופאל וזיסמן בתל אביב. בשנת 2011 הוצגה בגלריה חזי כהן עבודה נוספת, מאוחרת יותר, של תומרקין תחת השם "דיוקן עצמי של האמן כלוחם".
## גלריה

קובץ:Reliquaire de sainte foy.jpg|הרליקוויום של פואה הקדושה
קובץ:Hezi cohen gallery 007.jpg|דיוקן עצמי של האמן כלוחם (בקדמת התצלום)ברזל צבוע, גובה 252 ס"ממראה הצבה בגלריה חזי כהן (2011) 

## הערות שוליים

קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יצירות שנות ה-1960
קטגוריה:גברים בפיסול
מחלף תל קשיש

**מחלף תל קשיש** הוא מחלף בצפון-מערב עמק יזרעאל, המחבר בין הכבישים 6, 77 ו-66 (כביש 66 מסומן בתוואי שסומן בעבר ככביש 70, וראה להלן), מצפון לצומת התשבי ומדרום למחלף העמקים, ממערב וסמוך לתל קשיש שעל שמו הוא קרוי.

לפי התכנון המקורי של חברת כביש חוצה ישראל והחברה הלאומית לדרכים, הכביש היה אמור להתפצל במחלף זה לשתי זרועות. האחת לכיוון צומת עמיעד **במזרח** והשנייה לכיוון שלומי **בצפון**. בסופו של דבר, **הזרוע למזרח** אינה נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, והיא מסומנת ככביש 77, שהוארך דרומה עד למחלף תל קשיש, במקביל לכביש 722. **הזרוע לצפון** נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, וכביש 70 מתלכד עמהּ בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים ובין צומת זבולון לבין מחלף סומך (בקטעים אלו מסומן הכביש ככביש 6, ומהווה כביש מהיר ללא תשלום אגרה), ועובר בסמוך לה, ליד מחלפי אבליים, יאסיף, כברי ושלומי המתוכננים. בשלומי שבו מסתיים כביש 70, יסתיים גם כביש 6.

לפי התכנון, כביש 70 מחליף סימון משני צידיו של המחלף: מדרום, תוואי הכביש בין צומת התשבי לבין מחלף תל קשיש, מסומן ככביש 66. מצפון, כפי שכבר נאמר, תוואי הכביש בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים, מסומן ככביש 6.

## מבנה המחלף
**מדרום** מקשר המחלף בין הכבישים 66 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) ו-6 (המגיע במנהרה, מערבית לאזור תעשייה יקנעם) לבין כביש 77. **ממזרח** מקשר המחלף בין כביש 77 לבין הכבישים 66 ו-6. **מצפון** מקשר המחלף בין כביש 6 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) לבין הכבישים 77 ו-66.

**הקישור מדרום**, בין הכבישים 66 צפונה ו-6 צפונה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה ימנית קצרה. **הקישור ממזרח**, בין כביש 77 מערבה לבין הכבישים 66 דרומה ו-6 דרומה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית ארוכה, שחלקה הראשון ממונהר. באמצע הרמפה השמאלית, מתפצלת התנועה לכיוון כביש 6 דרומה ולכיוון כביש 66 דרומה: הנהגים שפונים לכביש 66 דרומה עולים על גשר שעולה מעל לכביש 6 דרומה. **הקישור מצפון**, בין כביש 6 דרומה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית קצרה. רמפה ימנית קצרה יוצאת מכביש 6 דרומה ומחברת אותו לכביש 66 דרומה, דרך הגשר שהוזכר לעיל.


קובץ:Tell Kashish Junction above 1.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:Tell Kashish Junction above 2.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:Tell Kashish Junction above 3.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:מחלף תל קשיש.jpg|מחלף תל קשיש


## ראו גם
* כבישי ישראל
* החברה הלאומית לדרכים
* חברת כביש חוצה ישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

תל קשיש, מחלף
תל קשיש, מחלף
תל קשיש, מחלף
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:יקנעם עילית: תחבורה
קטגוריה:קריית טבעון: תחבורה
ביערות פולין

**ביערות פולין** (ביידיש: **אין פוילישע וועלדער**, בפולנית: **W lasach polskich**) הוא סרט קולנוע אילם בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1929. 

לסרט נבחר הנושא העוסק ביחסים שבין פולנים ליהודים. הסרט היה עיבוד של הספר ביערות פולין של יוסף אופטושו. היועץ המדעי של הסרט היה ההיסטוריון הנודע מאיר באלאבן.

סרט זה היה הסרט האילם היהודי האחרון, ואיתו בא הקץ של הקולנוע היהודי האילם.

## עלילה
הנושא המרכזי של הסרט הוא המרד הפולני של 1863 והשתתפות היהודים בו. גיבור הסרט הוא מרדכי, בנו של מנהל עסקי היערות של נסיך פולני. הוא חונך במסורת יהודית, אך ספג גם אגדות עם פולניות.

אחד הסיפורים מהם הושפע מאוד היה על ברק יוסלביץ. כדי להרחיק את מרדכי מאהובתו רחל הוא נשלח לחצר צדיק מקוצק. שם הוא פוגש קבוצה של יהודים המשתפים פעולה עם הפולנים נגד הרוסים, זה קורה לפני המרד של 1863. מרדכי מצטרף אל הכוחות הלוחמים נגד הרוסים. בקרב הראשון הוא נפצע, בזמן טיפולו בבית החולים האחות המטפלת בו היא רחל אהובתו.

## לקריאה נוספת
* נתן גרוס, **תולדות הקולנוע היהודי בפולין**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 40-36, 124-123.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1929
קטגוריה:סרטים פולניים ביידיש
הבטחת ייצוג

**הבטחת ייצוג** היא מנגנון המבטיח הגדלת ייצוג במוקדי קבלת החלטות של נשים וקבוצות נוספות שאינן מיוצגות. קיימים מנגנונים שונים שמטרתם להגדיל ייצוג של נשים או קבוצות אוכלוסייה מודרות אחרות בזירה הפוליטית זאת משום שקיים ייצוג לא שוויוני של קבוצות אוכלוסייה שונות, ובראשן נשים, בזירה הפוליטית בישראל ובמדינות רבות אחרות. מנגנונים אלה מכונים מנגנוני הבטחת ייצוג ומהווים פרקטיקה של העדפה מתקנת.

המדינות הסקנדינביות היו הראשונות לאמץ פרקטיקות אלו כבר משנות ה-70 של המאה הקודמת. ההנחה העומדת בבסיס הבטחת ייצוג היא כי על-מנת להתגבר על החסמים המבניים בהם נשים או בני קבוצות מודרות נתקלות בתהליכי הבחירות, יש צורך בקביעת יעדים מספריים ברורים לייצוגן. במדינות רבות, לרבות ישראל, קיימים מנגנוני הבטחת ייצוג שונים, למשל מכסות (quotas), שריון, או ריצ'רץ'. מנגנונים אלה מתקיימים הן בבחירות ארציות והן בבחירות המקומיות, בשלב של הרכבת רשימת המועמדים והמועמדות, כגון בבחירות מקדימות. מכאן, ש**ה**בטחת ייצוג היא מנגנון העדפה מתקנת שנועד להבטיח את ייצוגם של מגזרים מסוימים ברשימת מועמדים ומועמדות של מפלגה או רשימה המתמודדת בבחירות. שריון קובע כי מקום מסוים ברשימה יוקצה (ישוריין) לנציגה או נציג של קבוצה חברתית או מגזר מסוים, מכסה משמעותה הגדרה של שיעור הייצוג ברשימה של נשים או נציגים/ות של קבוצה חברתית אחרת, וריצ'רץ' הוא מנגנון הבטחת ייצוג מגדרי שמשמעותו שיבוץ לסירוגין של אישה וגבר ברשימה. עיקרון הבטחת הייצוג קובע כי רק אם לא ייבחר אף מועמד מאותו מגזר במקום גבוה יותר מהמקום שנקבע, יוקצה המקום למגזר.

פרקטיקה יעילה להגדלת הייצוג של נשים בפרלמנטים במדינות שונות הוא קביעה של מכסות ייצוג מינימליות. מכסת הייצוג יכולה להיקבע בחוק או בתקנון מפלגתי

דוגמה בולטת להבטחת ייצוג מגדרי באמצעות מנגנון ריצ'-רץ' ניתן לראות ברשימת "דרך חדשה" בראשות רוביק דנילוביץ', ראש עיריית באר שבע. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 וכן ב-2018, הורכבה הרשימה מנשים וגברים לסירוגין.

לקראת הבחירות לכנסת ה-19 קבעו מספר מפלגות המקיימות בחירות מקדימות מנגנוני הבטחת ייצוג. מפלגת העבודה המירה את שיטת השריונים כולה במנגנון הבטחת ייצוג, הן לנציגי המחוזות השונים של המפלגה, הן לנשים והן למגזרים אחרים. הליכוד שריין מקומות לנציגי המחוזות השונים, אך שילב גם מנגנון הבטחת ייצוג לנשים, לעולים חדשים ולמיעוטים. בתקנון הבחירות נקבע כי אם אף אישה לא תיבחר בעשרת המקומות הראשונים, יוקצה המקום העשירי ברשימתו לאישה, ואם לא תיבחר אישה נוספת עד המקום ה-20, יוקצה גם מקום זה לאישה. כן נקבע כי אם לא ייבחר עולה חדש עד המקום ה-21, יוקצה מקום זה לעולה, והמקום ה-25 יישמר באופן דומה לבן מיעוטים. מרצ קבעה אף היא מנגנון הבטחת ייצוג מגדרי, המבטיח לפחות שני מקומות לכל מגדר בכל חמישה מקומות.

## הערות שוליים

קטגוריה:בחירות
קטגוריה:אפליה
לייזר וולף

**לייזר וולף** (במקור **אליעזר מקלר**, ביידיש: **לייזער וואָלף**; ברוסית: **Лейзер Вольф**; 1910 וילנה – 1943 ליד סמרקנד) היה משורר יידי, אחד ממייסדי קבוצת יונג ווילנע.

## קורות חיים
שמו המקורי של וולף היה משה-לייזר מקלר (יידיש: מעקלער).

הוא נולד בווילנה למשפחה ענייה, הוא כילד רביעי במשפחה. אביו היה צבע, ואילו אמו הייתה עקרת בית. מורהו הראשון שלימד אותו קרוא וכתוב היה רב שהגיע לווילנה כפליט בזמן מלחמת העולם הראשונה. אחרי אותה מלחמה המשיך את לימודיו בבית הספר. בגיל 16 פרסם את שירו **די גרינע פרייד** בשבועון ליטערארישע בלעטער (ורשה, 1926). החל מסוף שנות העשרים ועד תחילת שנות ה-40 שירים ופרוזה מפרי עטו התפרסמו כמעט כל שבוע בווילנער טאג. הוא היה חבר מערכת בפרסומיה של קבוצת המשוררים והסופרים היהודים יונג ווילנע.

עד 1939 גר בווילנה ולאחר מכן נדד ברחבי ברית המועצות עד שלבסוף הגיע לאוזבקיסטן. ברפובליקה האוזבקית עבד במפעלים ובקולחוזים. הוא נפטר בזמן מלחמת העולם השנייה, ב-1943, מרעב.

## קישורים חיצוניים
*  
* 
* 
* אוטוביוגרפיה של לייזר וולף 
* 
* לייזר וולף, הפואמה "אוויגינגו", מקור ביידיש ותרגום לעברית, **[[חוליות (כתב עת)|חוליות]]** 3, אביב 1995
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:משוררים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ליטאים שנפטרו ב-1943
באופק אחר

**באופק אחר** הוא אלבום האולפן התשיעי של זמר הרוק הישראלי אהוד בנאי.
## הפקה
האלבום כולל שירים ישנים ומוכרים של בנאי, בעיבודים חדשים של פסנתר וכלי מיתר. האלבום הופק על ידי עמי רייס אשר היה אחראי על העיבודים באלבום ובהופעות שקדמו לאלבום. רייס נודע בעבודתו עם כנסיית השכל. למרות שהאלבום כולל שירים ישנים, האלבום גם כולל שני שירים חדשים: "הסביבה הזמן והמצב״ ו״על דרך שיר״. בתחילת 2013 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב.

## רשימת שירים
### דיסק 1
# אביא לך
# מלנכולי
# בלוז כנעני
# נגעת בצמרות העצים
# בוא הביתה
# הופעת מילואים
# דוד ושאול
# הכוכב של מחוז גוש דן
# על דרך שיר
# אבן ספיר
### דיסק 2
# עיר מקלט
# מהרי נא
# הסביבה הזמן והמצב
# עבודה שחורה
# היום
# עיירה בדרום
# עגל הזהב
# אודה לאל
# עד הפעם הבאה
# אסתר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אהוד בנאי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
דינש ד'סוזה

**דינֶשׁ ד'סוּזָה** (באנגלית: **Dinesh D'Souza**; נולד ב-25 באפריל 1961) הוא הוגה שמרני אמריקאי ממוצא הודי ומחברם של מספר ספרים העוסקים בחברה, בדת, ובפוליטיקה. מנציגיה הבולטים של הנצרות האוונגלית בארצות הברית.

## חייו
ד'סוזה נולד במומבי שבהודו להורים קתולים. שם משפחתו הפורטוגזי הוא שריד מתקופת הקולוניאליזם. בשנת 1978 עבר לבית ספר תיכון באריזונה שבארצות הברית במסגרת תוכנית חילופי תלמידים ובהמשך למד בדארטמות' קולג'. כבר בקולג' הצטיין בכישורי הכתיבה והעריכה שלו, ולאחר לימודיו הוסיף לעסוק בעריכה של כתבי עת שמרנים.

בשנת 1988 החל לשמש כיועץ מדיניות לנשיא רונלד רייגן. ד'סוזה היה עמית מחקר במכון הובר שבאוניברסיטת סטנפורד והחל מאוגוסט 2010 שימש כנשיאו של קינגס קולג' בניו יורק. ב-18 אוקטובר 2012 התפטר מתפקידו עם פרסום טענות שקיים יחסים מחוץ לנישואים. ד'סוזה טען שהיה בהליכי גירושים מאשתו שעימה חי בנפרד מזה שנתיים, ולא ידע שהדבר אינו מקובל בקרב נוצרים אוונגליסטים. בריאיון שנתן בשנת 2007, מתח ביקורת על מטיפי דת אך גם על אתאיסטים לוחמניים דוגמת פט קונדל.

ד'סוזה חיבר מספר ספרים רבי מכר זוכי שבחים ומעוררי מחלוקת וביניהם "קץ הגזענות" שבו טען כי גזענות היא תופעה מערבית ייחודית; "חינוך לא-הומני" שבו תלה את משבר החינוך באמנויות הליברליות בעליית אופנת התקינות הפוליטית, וביוגרפיה של רונלד רייגן שבה עמד על הסיבה מדוע אדם "שידע כה מעט, השיג כה הרבה".

ד'סוזה עורר מחלוקת במאמר העוסק בשורשיו התרבותיים של הנשיא ברק אובמה, שפרסם כהקדמה לספר "שורשי זעמו של אובמה" שהתפרסם ב-2010. בספר גורס ד'סוזה כי האידאולוגיה האנטי-קולוניאלית שכביכול ירש מאביו ומאבותיו הרוחניים היא הכוח המניע את הנשיא אובמה, המבקש להביא לצמצום משמעותי של ההשפעה האמריקנית בעולם.

בשנת 2012 עיבד את ספרו לסרט בשם "2016: אמריקה של אובמה" לצד המפיק ג'רי מולן, שהיה לסרט הרווחי ביותר מבין הסרטים השמרניים-פוליטיים שיוצרו בארצות הברית.

בשנת 2014 הואשם ד'סוזה בתרומות לא חוקיות לסנאטורים. במהלך המשפט הודה והורשע במימון קמפיינים פוליטיים תחת שם בדוי. הוא ריצה 8 חודשים במרכז כליאה קהילתי, קיבל 5 שנים על תנאי ושילם קנס של $30,000.

בשנת 2018 העניק לו נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, חנינה מלאה.

## ספרים בולטים


* *Falwell, Before the Millennium: A Critical Biography*, Regnery Publishing, Washington, D.C. 1984, 
* *The Catholic Classics*, 1986, 
* *My Dear Alex: Letters From The KGB* (mit Gregory Fossedal), Regnery Publishing, Washington, D.C. 1987, 
* *Illiberal Education*, 1991, 
* *The End of Racism*, 1995, 
* *Ronald Reagan: How An Ordinary Man Became an Extraordinary Leader*, 1997, 
* *The Virtue of Prosperity*, 2000, 
* *What's So Great About America*, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2002, 
* *Letters to a Young Conservative*, 2002, 
* *The Enemy At Home: The Cultural Left and Its Responsibility for 9/11*, 2007, 
* *What's So Great About Christianity*, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2007, 
* *The Roots of Obama’s Rage*, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2010, 

## קישורים חיצוניים

* 

* dineshdsouza.com 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מהודו לארצות הברית
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מקבלי חנינה מנשיא ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: במאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
המינריאדה הראשונה

ממוזער|הפגנות במהלך המינריאדה בפברואר 1990 באזור ארמון ויקטוריה, בוקרשט
**ה[[מינריאדה]] הראשונה** או **המינריאדה של ינואר 1990** הם השמות המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בימים 28 ו-29 בינואר 1990, בבוקרשט, בירת רומניה.

## הרקע
המהפכה הרומנית פרצה לאחר שכמעט כל מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה החליפו את השלטון הקומוניסטי בשלטון דמוקרטי יותר. החלפת השלטון ברומניה הייתה כרוכה בשפיכות דמים וראשי השלטון הקודם, הזוג צ'אושסקו, הוצאו להורג לאחר משפט חפוז. השלטון הקומוניסטי לא איפשר קיומה של אופוזיציה, לכן, כשהשלטון הקודם נפל, השלטון החדש, שהוקם תחת השם חזית ההצלה הלאומית (Frontului Salvării Naționale), היה מורכב מאנשי עלית שהיו חלק מהשלטון הישן וחברים במפלגה הקומוניסטית. חברות במפלגה הקומוניסטית, בתקופת השלטון הקומוניסטי, הייתה תנאי מוקדם להתקדמות מקצועית ולקבלת תפקידי ניהול, כך שכל בעל ניסיון ניהולי היה חבר במפלגה הקומוניסטית.

המוני העם ברומניה, שרבים מהם שנאו את השלטון הקומוניסטי וראו בו אחראי לכל צרותיה של רומניה, לא היו מרוצים מכך שחברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית מנהלים את המדינה וראו בכך שלטון "נאו-קומוניסטי". זה היה למעשה שלטון שמינה את עצמו ולא עבר תהליך בחירות כלשהו, שהיה עשוי להעניק לו לגיטימציה.

## האירועים
חברי המפלגות החדשות, שהוקמו ברומניה לאחר המהפכה הרומנית, סטודנטים ואינטלקטואלים תססו והפגינו נגד שלטון חזית ההצלה הלאומית. הם ארגנו מצעד מחאה גדול, אליו הצטרפו אלפי אזרחים. המחאה הופנתה כנגד כוונת חזית ההצלה הלאומית להירשם כמפלגה ולהישתתף בבחירות הצפויות. המוחים רצו לפסול מהשתתפות בבחירות ובהנהגה את כל החברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית.

המפגינים התרכזו בכיכר ויקטוריה, מול מושב מוסדות השלטון ומולם התארגנה הפגנת נגד של פועלים מבתי חרושת, שהוזעקו על ידי השלטונות. בין משתתפי שתי ההפגנות פרצו קטטות וכוחות הביטחון היו מהוססים ולא נקטו עמדה ברורה. חלק מהמפגינים נגד הממשלה ניסו להתפרץ לתוך בניני הממשל.

בעקבות קריאותיו של יון איליאסקו נזעקו אל בוקרשט, בבוקרו של 29 בינואר, כחמשת אלפים כורים. הכורים הגיעו מעמק הז'יו ברכבות ובמשאיות, כשהם מצוידים באלות עץ או בכלי עבודה, דוגמת אתים, מכושים ומקדחים. הכורים, שהוזעקו כדי לעזור בהשבת הסדר על כנו, סיעו לכוחות הביטחון ויחד איתם פיזרו בכוח את ההפגנות, וסיוע במעצרים. האירועים הסתכמו בכמה עשרות פצועים. בסיום פעולתם שבו הכורים למקומותיהם. יון איליאסקו הודה להם על פעולתם.

הרגעת הרוחות הייתה זמנית ובחודש פברואר פרצה המינריאדה השנייה.

## קישורים חיצוניים
* תולדות המינריאדות בשנים 1990-1991  
* המינריאדות של שנת 1990 - דמוקרטיה תחת אלות 

קטגוריה:מהומות ברומניה
קטגוריה:בוקרשט: היסטוריה
המינריאדה השנייה

**ה[[מינריאדה]] השנייה** או **המינריאדה של פברואר 1990** הם הכינויים המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בבוקרשט, בירת רומניה, בימים 18 ו-19 בפברואר 1990.

התסיסה כנגד שלטון חזית ההצלה הלאומית וכוונת מנהיגיה להישתתף בבחירות הקרובות לא פגה לאחר המינריאדה הראשונה. לקראת 18 בפברואר 1990 ארגנה האופוזיציה הפגנה גדולה בכיכר ויקטוריה, בחזית ארמון ויקטוריה, שם שכנו גופי השלטון הרומניים. ההפגנה כוונה במוצהר נגד הסקוריטטה ונגד הקומוניזם. חלק מהמפגינים נשאו שלטים עם התוכן "הלאה הסקוריטטה, אנחנו עם הצבא", "לא רוצים יותר קומוניסטים, אנשי סקוריטטה ואקטיביסטים", "המהפכה הייתה רק רוטציה של פעילים?", "FSN = PCR" ועוד. המפגינים תבעו שיחה עם ההנהגה, אך במקום לא היו אנשי הנהגה פרט לסגן ראש ממשלת רומניה והממונה על שירותי הביטחון, ג'לו וויקאן-וויקולסקו Gelu Voican-Voiculescu, שסירב לנהל משא ומתן עם המפגינים. וויקאן-וויקולסקו נשא בקביעות אקדח אוטומטי והמפגינים ראו גם בכך התגרות. נטען שנשמעה ירייה ובתגובה חלק מהמפגינים התרחקו מעט מהארמון והתחילו להטיל חפצים על חזיתו. אנשי הצבא, שהוצבו לשמירת הארמון, העדיפו לעמוד מהצד ולא להתערב וכתוצאה מכך התחילו מפגינים לפלוש לתוך המבנה.
[ממוזער|שמאל|350px|התכנסות המונית מול [ארמון ויקטוריה, מושב הממשלה הרומנית, ב-27 בפברואר 1990]]
כמה מאות מבין המפגינים חדרו לארמון וחלק מהם התחילו בביזה ובהרס של רהיטים וחפצים אחרים. קבוצה מבין הפולשים דחפה את וויקאן-וויקולסקו אל המרפסת ואיימו עליו לזרוק אותו משם. ההמון הצליח להיכנס רק לקומת הקרקע ולקומה הראשונה, כי הגישה לקומות העליונות הייתה רק באמצעות מעליות והמעליות נחסמו.

## פינוי ההמון מהארמון
השלטונות התחילו לרכז כוחות ביטחון מסביב לארמון כולל חטיבת טנקים. לתוך הארמון נכנסו אנשי מודיעין של הצבא וצנחנים שהתערו בין המפגינים.

לקראת הערב אנשי צבא פנו אל העיתונאים והמפגינים שהיו בארמון והורו להם לעזוב את הארמון, ושבקרוב יתחילו בפינוי בכוח. חלק מהנוכחים התחילו לצאת. בהמשך עמד גנרל ביציאה ומיין את היוצאים, כשהוא מורה על מעצרם של חלק מהם ומרסק ארצה מצלמות של עיתונאים. המעוכבים נעצרו בחשד לוונדליזם ולביזה. סך הכל נעצרו 105 איש ונמנו עשרות פצועים.

## הופעת הכורים
האירועים סוקרו באמצעי התקשורת. וויקאן-וויקולסקו רואיין וסיפר איך משכו בזקנו, ירקו עליו והכו אותו. בלילה הגיעו לבוקרשט כ-5,000 כורים. הכורים היו מצוידים, בין היתר, בקסדות עם פנס, כמקובל במכרות, ועשו רושם חזק על האוכלוסייה כשנעו ברחובות החשוכים עם פנסים דולקים על כובעיהם.

כשהגיעו הכורים כבר לא נותרו מפגינים בארמון, וסביבו היו רק אנשי כוחות הביטחון. הכורים ענו לשאלה מה מטרתם בתשובה שראו את האירועים בטלוויזיה, והחליטו להציל את הממשלה. נאמר לכורים שכבר אין בהם צורך והם שבו על עקבותיהם. לפני שעזבו הצהירו שבמקרה של סכנה לממשלה הם ישובו, ואם יהיה קושי לשמור על הממשלה בבוקרשט, הם יעבירו את הממשלה למחוזותיהם.

## קישורים חיצוניים
* תולדות המינריאדות בשנים 1990-1991 
* המינריאדות של שנת 1990 - דמוקרטיה תחת אלות 
* תצלומים מאירועי המינריאדה השנייה 
* "חוליגאנים ואנרכיסטים" נעצרו בארמון ויקטוריה מאמר של רומולוס קריסטאה, שפורסם ברומניה חופשית (România liberă) ב-5 במאי 2006. 
* מירצ'אה קלארו על המינריאדות - 19 בפברואר הייתה חזרה לקראת 14 ביוני ריאיון עם הגנרל מירצ'אה קלארו על אירועי המינריאדה השנייה. 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהומות ברומניה
קטגוריה:בוקרשט: היסטוריה