open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הכוכב הכחול (סרט)

[שמאל|ממוזער|200px|[סלוגן הסרט]]
**הכוכב הכחול** הוא סרט קולנוע ישראלי, אשר בוים על ידי הבמאי והתסריטאי גור בנטביץ', ויצא לאקרנים בשנת 1995.

## עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר תל אביב, על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה.

הסרט עוסק בסיפורו של בחור צעיר בשם מולי (אלון אבוטבול), אשר מגיע לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב על מנת לצאת משם באוטובוס לטיול בקהיר, אך תרמילו נגנב.

מאותו הרגע מתחיל מולי במעין מסע סוריאליסטי אשר כולל ביקורים לא צפויים במספר אתרים, חלקם בדיוניים, ברחבי ישראל ובמפגש עם טיפוסים משונים. במהלך המסע פוגש מולי את זהר (זהר דינר) ואת נירית (נירית כצנשטיין), נקלע למאורות סמים, ובסופו של דבר מוצא את עצמו בכוכב הכחול.

## הפקה
בסרט משולבים קטעי אנימציה, חלקם פסיכדליים, והוא מלווה בקטעי מוזיקה פסיכדלית ואוונגרדית של הלהקות "גונג" ו"המהפכה המיותרת". עלילתו של הסרט איננה ליניארית, ואף מעורפלת לעיתים, והתחושה שהסרט מעביר היא של בלבול והזיה.

הסרט עוסק, אף אם באופן עקיף, בחוויות הקשורות לשימוש בסמים. בסרט לא מוצגים סמים באופן מובהק, אך הדמויות עוסקות לאורך כל הסרט בניסיון להשיג פקעות של פרח בדיוני בשם "אירוס מלכישוע מצוי", על מנת להכין מהן סם כלשהו. סם זה, לאחר צריכה נכונה שלו, הוא זה שמעביר את המשתמש בו אל "הכוכב הכחול" – אותו מקום לא מוגדר אליו שואפות הדמויות בסרט להגיע.

זהר דינר מופיע גם בשני סרטים נוספים של בנטביץ', "משהו טוטאלי" ו"לרדת מהעץ", שוב בתור דמות בשם "זהר", אשר חולקת מאפיינים דומים עם הדמות שגילם ב"כוכב הכחול".

עם הזמן, הפך הסרט לסרט פולחן, והוקרן בימי שישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך תשע שנים. כמו כן, הוקרן הסרט בסינמטקים ובבתי קולנוע שונים ברחבי ישראל, וצבר קהל מעריצים נאמן. יוצרי הסרט מיצבו אותו כ"סרט שוליים", והוא זכה לפרסום מפה לאוזן ובאמצעות כרזות וסטיקרים בעלי אופי פיראטי ומחתרתי.

בינואר 2024 התקיימה הקרנה מיוחדת בסינמטק לזכרו של קשת קסרוטי שנרצח במסיבה בנובה כחלק מאירועי טבח ה-7 באוקטובר. בהקרנה השתתפו יוצר הסרט גור בנטוביץ ואמו של קשת, נטליה.

## ראו גם
* סמים בקולנוע הישראלי

## קישורים חיצוניים
* 

* ״הכוכב הכחול״ הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* "הכוכב הכחול" בפודקאסט "היו זמנים בישראל"
* 

* גור בנטביץ' בראיון לפודקאסט "היו זמנים בישראל" על הכוכב הכחול, 13 בינואר 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1995

קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי גור בנטביץ'
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1995
קטגוריה:התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
יון ג'יגורטו

**יון ג'יגורטו** (ברומנית: **Ion Gigurtu**; 1886–1959) היה פוליטיקאי רומני אשר שירת זמן קצר כראש ממשלת רומניה ב- 1940 למשך חודשיים וזאת בכפיפות לשלטונו הישיר של קרול השני, מלך רומניה.

## ביוגרפיה

### קריירה פוליטית
ממשלתו של ג'יגורטו הייתה הראשונה שכללה בתוכה את חברי המפלגה הפשיסטית התנועה הלגיונרית, והעבירה חוקים בדומה לחוקי נירנברג שהועברו בגרמניה הנאצית. ממשלת רומניה בראשות ג'יגורטו הכריזה על נאמנותה לציר ברלין רומא במדיניות החוץ והותירה לשיקול דעתו של היטלר את גורל טרנסילבניה, במסגרת הסכסוך הרומני -הונגרי. ממשלת ג'יגורטו הושפעה על ידי "התנועה הלגיונרית" הפרו-נאצית.

ב-1940 פקד את רומניה משבר קשה, לאחר שרומניה אולצה בידי מדינות הציר למסור להונגריה חלק מחבל טרנסילבניה (כחלק מתכתיב וינה) ולברית המועצות את בסרביה וצפון בוקובינה (כחלק מהסעיף הסודי בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב). בעקבות המחאה העממית שהתעוררה, אולצה ממשלתו של ג'יגורטו להתפטר ומלך רומניה, קרול השני מינה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה בעל סמכויות נרחבות.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר השתלטות הקומוניסטים על רומניה, לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט ג'יגורטו ונגזרו עליו 15 שנות מאסר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1886
קטגוריה:נפטרים ב-1959
דמיאן רייס

**דמיאן רייס** (באנגלית: **Damien Rice**; נולד ב-7 בדצמבר 1973) הוא זמר פולק אירי, שהתפרסם בעקבות אלבומיו *[[O (אלבום)|O]]* ו-*9*.

רייס נולד בעיר דבלין, אירלנד, לג'ורג' ומורין רייס.

## קריירה
במקור היה רייס חלק מלהקת הרוק ג'וניפר (Juniper), אשר הוציאה את הסינגלים *"The World Is Dead"* ו-*"Weatherman"*. בשנת 1999, ערב הקלטת אלבומם המלא הראשון בחברת ההקלטות פוליגראם (Polygram), התפכח רייס מאשליית החברה הממוסחרת, ועזב את הלהקה. לאחר עזיבתו של רייס, שינו חברי הלהקה את שמה ל-Bell X1.

רייס עבר להתגורר באיטליה הכפרית, שם ניגן בגיטרה אקוסטית, כתב שירים והופיע בהופעות רחוב ברחבי אירופה, עד שהקים להקה והצליח להשיג הופעות בבתי קפה באזור דבלין.

בעזרת בן דודו, דייוויד ארנולד, הקליט רייס את אלבומו הראשון, *[[O (אלבום)|O]]*, אשר זכה בפרס ה-*Shortlist* בשנת 2003.

חברי להקתו של רייס הם הצ'לנית ויוויאן לונג, המתופף טום אוסנדר והבסיסט שיין פיצסימונס. רייס החליט לאחרונה שמערכת היחסים המקצועית שלו עם ליסה האניגן, אשר מופיעה בקולות רקע לשיריו ולעיתים בגיטרה וגיטרה בס הגיעה לסופה. כתוצאה מכך, האנינגן לא מופיעה בהופעותיו האחרונות והעתידות לבוא של רייס. האניגן עובדת כיום על מוזיקה משלה, ואין לה ולרייס תוכניות לשיתוף פעולה בעתיד הקרוב.

רייס הקליט מחדש את השיר *"Crosseyed Bear"* של להקתו הקודמת, ג'וניפר, לאלבום הצדקה *[[War Child]].*

במהלך השנים 2004 ו-2005, הקליט רייס את אלבומו השני, *9*, אשר יצא לאור באירלנד ב-3 בנובמבר 2006, ובאירופה ושאר העולם ב-6 בנובמבר 2006.

בעקבות התפתחותן של מצלמות דיגיטליות ומצלמות בטלפונים הסלולריים בשנים האחרונות, עצר רייס באמצע אחד משיריו בזמן הופעה, וביקש מן הקהל פשוט לצפות בהופעה, במקום להיות עסוקים בלהקליט אותה. בהופעה בטורונטו בשנת 2006, שינה רייס את המילים של שירו *"I Remember"* מ-*"I remember it well, taxied out of a storm, to watch you perform, and my ships were sailing"* ל*-"I remember it well, when we used to watch concerts, not through a camera, please turn, them off please"* (*"אני זוכר את זה טוב, כשהיינו נוהגים לצפות בהופעות, לא דרך מצלמות דיגיטליות, בבקשה תכבו, אותם בבקשה"*)

### הופעותיו בשנת 2007
בשנת 2007, רייס הופיע בפסטיבל גלסטונברי עם הרכב אקוסטי. ב-7 ביולי 2007, הופיע רייס יחד עם דייוויד גריי בשלוחה הבריטית של פסטיבל לייב ארת' העולמי, באצטדיון ומבלי בלונדון. רייס ליווה את גריי בשירו *"Babylon"*, לאחר מכן שר את שירו* "The Blower's Daughter"* בליווי גריי, ולבסוף שניהם סיימו את הופעתם יחדיו בביצוע גרסת כיסוי לשיר *"[[Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)]]"*.

רייס גם הופיע בפסטיבל המוזיקה של אוסטין באוסטין, טקסס ב-15 בספטמבר 2007.

## אקטיביזם
רייס עזר בקמפיין החופש ובקמפיין האמריקאי למען בורמה למען שחרור מנהיגת התנועה הדמוקרטית הבורמזית אונג סן סו צ'י. רייס וליסה האניגן הקליטו שיר למען הקמפיין בשם *"Unplayed Piano"*.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* *[[O (אלבום)|O]]* בשנת 2002
* *9* בשנת 2006
* *[[Live From The Union Chapel]]* בשנת 2003
* *[[B-Sides]]* בשנת 2004
* *My favourite faded fantasy* בשנת 2014

### סינגלים

## קישורים חיצוניים

* 

* דמיאן רייס, האתר הרשמי

קטגוריה:מוזיקאים אירים
קטגוריה:זמרים אירים
קטגוריה:גיטריסטים אירים
קטגוריה:פזמונאים
קטגוריה:זמרי פולק רוק
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1973
יאן גהל

**יאן גהל** (בדנית: **Jan Gehl**; נולד ב-1936) הוא אדריכל ומתכנן ערים דני, אשר בולט בעבודתו אשר שמה דגש בשיפור חיי הולך הרגל העירוני והמרחב העירוני.
## חייו
גהל קיבל את התואר השני שלו בארכיטקטורה בקופנהגן, מהאקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות, בשנת 1960, ועסק בתכנון אדריכלי בין 1960 ל-1966, אז קיבל מלגה למחקר אודות "לימודים אודות המרחב והשימוש של חללים ציבוריים".

גהל הוא מרצה אורח בקנדה, בארצות הברית, במקסיקו, באוסטרליה, בבלגיה, בגרמניה, בפולין ובנורווגיה, והוא הבעלים של משרד ייעוץ תכנוני בנושאי תכנון עירוני.

לזכותו של גהל מוכר הרעיון של יצירת המדרחוב הראשון בעולם, מרחב עירוני מרכזי נטול תנועת כלי-רכב ממונעים. הרעיון, אשר בתחילה התקבל בתמיהה, התגלה כמוצלח ומאז אומץ בערים רבות ברחבי העולם.

העיר הראשונה שיישמה רעיון זה הייתה קופנהגן בשנת 1962, ברחוב הקניות הראשי שלה סטרוגט, שהוא גם המדרחוב הארוך באירופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלים דנים
קטגוריה:מתכנני ערים
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1936
סיפור טוקיו

שמאל|ממוזער
**סיפור טוקיו** (**Tokyo Story**, ביפנית **Tokyo monogatari**) הוא סרט יפני משנת 1953 בבימויו של יסוג'ירו אוזו. הוא מספר את סיפורם של אם ואב הנוסעים למטרופולין ההומה של טוקיו על מנת לבקר את ילדיהם, אולם מוצאים אותם טרודים יתר על המידה בחייהם שלהם מכדי להקדיש זמן להוריהם.

## תקציר העלילה
הזוג הקשיש מעיר החוף אנומיצ'י שבדרום-מערב יפן מבקרים את ילדיהם העסוקים בטוקיו - מסע שבימים שעוד לא הייתה רכבת מהירה, ארך כמעט יום - ומוצאים את עצמם נטושים מידיהם. הילדים באמת ובתמים מעוניינים לבלות זמן עם הוריהם, אולם מכיוון שהם מטפלים במשפחותיהם, הם מתקשים לאזן בין השניים. רק כלתם האלמנה של הזוג, אותה משחקת סצוקו הארה, יוצאת מגדרה על מנת לבדר אותם.

## סגנון
כמו רוב סרטיו של אוזו, כך גם 'סיפור טוקיו' אינו מלודרמה או סרט בסגנון הוליוודי, קצבו הוא איטי (או כפי שמתאר זאת דייוויד בורדוול: "מיושב"). אירועים חשובים לעיתים תכופות אינם נראים על המסך, אלא רק נחשפים מאוחר יותר באמצעות דיאלוג; לדוגמה, אוזו כלל אינו מתאר את מסעם של האב והאם לטוקיו.

הצילום בסרט זה מתאפיין סגנון המצלמה הייחודי לאוזו, שבו גובה המצלמה נמוך (באופן טיפוסי בגובה ישיבה) והיא נעה רק לעיתים רחוקות; מבקר הסרטים רוג'ר איברט מציין בחצי הומור שפעם אחת נעה המצלמה בסרט ויצאה ממצבה הנייח, דבר שהוא "אינו רגיל" אצל אוזו.

## תשבחות ומעמד
במשאל של כתב העת Sight & Sound, נכלל 'סיפור טוקיו' בקביעות כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. ג'ון וורנר, עורך מדריך הסרטים של האליוול, ממקם את 'סיפור טוקיו' בראש הרשימה של אלף הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. 'סיפור טוקיו' נכלל גם ברשימת הסרטים של מבקר הסרטים דרק מלקולם 'מאה של סרטים', שמקטלגת סרטים בעלי חשיבות אומנותית ותרבותית רבה, וברשימת כתב העת הטיים של מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. רוג'ר איברט מכליל אותו בסדרה שלו של סרטים גדולים.

הסרט שוחזר לאחרונה והופץ ב-DVD על ידי אוסף קריטריון כדי.וי.די. כפול (Region 1).

## קישורים חיצוניים

* פיטר ברדשאו מתוך הגארדיאן, 10 ביוני 2005, "The Quit Master"
* ברשימת מאה הסרטים הרוחניים החשובים ביותר באתר Arts & Faith
* מסת אוסף קריטריון שכתב דייוויד בורדוול

קטגוריה:סרטי 1953
קטגוריה:סרטים יפניים
קטגוריה:סרטים על מוות
אלי להר

**אלי להר** (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא סופר, מתמטיקאי, מרצה ופעיל חברתי ישראלי.

## ביוגרפיה
להר השלים את לימודיו לדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2003–2007 ובמקביל שימש כמרצה למתמטיקה במוסד.

במהלך תקופה זו החל להיות מעורב במאבקים על רקע הקיצוצים במערכת ההשכלה הגבוהה. בשנת 2005 התמנה ליו"ר ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב והוביל את המאבק כנגד הקיצוצים בהעסקת תלמידי מחקר והמרתם במורים מן החוץ. בשנת 2007 נבחר ליו"ר הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש. כיום, להר נמנה בין המרצים באוני' לקורסי אלגברה ליניארית, חדו״א ופונקציות מרוכבות.

להר עוסק גם בכתיבה דרמטית וסאטירית. "אני אוהב את תמיר", רומן פרי עטו אשר עוסק בלבטי ההתבגרות של נער הומוסקסואל, ראה אור ב-2005 בהוצאת ספרית מעריב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
זהב"י

**זהב"י** (ראשי תיבות של **ז**כויות **ה**משפחות **ב**רוכות ה**י**לדים) היא תנועה חברתית שהוקמה בשנת 1972 על ידי העובד הסוציאלי אברהם דנינו ופרופסור אליעזר יפה, שגדלו במשפחות מרובות ילדים, וכן על ידי ד"ר יוג'ין וינר. מטרת התנועה הייתה להעלות את מעמד המשפחות מרובות הילדים ולקדם יוזמות חקיקה לטובת משפחות אלו, באמצעות מגעים ושדלנות בקרב המפלגות השונות בכנסת.

לתנועה היו עשרות סניפים ברחבי הארץ, אולם רק מפלגת תמ"י אימצה את מצעה בשנות השמונים; עם זאת, היא נכשלה בהעברת חוקים לטובת הנושא בכנסת.

פעילות התנועה דעכה עם מותו של דנינו בשנת 1986.

כיום מקיים ארגון בשם זה, שנוסד ב-1984, פעילות המתמקדת בייעוץ והדרכה למשפחות מרובות ילדים בתחומי החינוך, תרבות ופנאי, כלכלת הבית, וכן קידום פעולות עזרה עצמית והדדית בקהילת משפחות אלו בכל יישוב.

## קישורים חיצוניים
* על הארגון באתר "עצה"
* על הארגון באתר "התנדבות בישראל"
*

קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
סיפור לואיזיאנה

**סיפור לואיזיאנה** (באנגלית: **Louisiana Story**) הוא סרט אמריקאי בשחור לבן שאורכו 78 דקות, לעיתים תכופות רואים בו בטעות סרט תיעודי. הוא נכתב בידי פראנסס ה. פלאהרטי ובעלה רוברט ג. פלאהרטי. הסיפור דן בהרפתקאותיו של ילד ממוצא קיג'ון ודביבון המחמד שלו, שחיים באורח אידילי בשחקם במוצא הנהר של לואיזיאנה.

עלילת המשנה העיקרית עוסקת באביו הקשיש המתיר לחברת נפט לקדוח נפט בלשון הים בכניסה לביתם. בצילום מרשים בסרט ניתן לראות בזעיר אנפין מתקן לקידוח נפט מורכב על הסכר הדקיק. למרות שישנו רגע של משבר כשמתקן אחר גורם כמעט לאסון, הבעיה נפתרת והסכר והמתקן והקודחים הידידותיים עוזבים במהרה, מותירים מאחוריהם סביבה נקיה באופן לא רגיל ומשפחת קיג'ון עשירה. הסרט מומן למעשה בידי חברת נפט גדולה.

היבט אחר משמעותי של העלילה הוא הימצאותו של תמסח ענק באזור, שמאמינים שהוא טרף את הדביבון והוא ניצוד כנקמה.

את תפקיד הילד חסר השם מגלם ג'וזף בודריו. צלם הסרט היה ריצ'רד ליקוק והוא נערך בידי הלן ואן דונגן, שגם היו עוזרי המפיק. ההפצה המקורית הייתה דרך מפיץ הסרטים Lopert Films Inc.

הסרט צולם במוצא הנהר של לואיזיאנה והשתמש בתושבים מקומיים כשחקנים. הסרט אינו עוסק בתרבות הקייג'ון ולא בטכניקת קידוח הנפט ואף אינו תיעודי וסיפורו בדוי לחלוטין.

הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט ולסרט בשנת 1948. בשנת 1949 זכה וירג'יל תומסון בפרס הפוליצר עבור המוזיקה של תכליל הסרט (המכיל רק יצירה אחת בסגנון הקיג'ון). הסרט הוגדר לאחרונה כ"חשוב תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי 1948
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בלואיזיאנה
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
יצחק-הנס קלינגהופר

**יצחק-הנס קלינגהופר** (17 בפברואר 1905 – 31 בינואר 1990) היה פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית וחבר הכנסת.

## ביוגרפיה
קלינגהופר נולד בגליציה וגדל בווינה. הוא רכש את השכלתו האקדמית באוניברסיטת וינה, שם גם קיבל דוקטורט במשפטים ודוקטורט במדע המדינה. עקב עליית הנאצים נמלט לצרפת ומשם לברזיל ב-1941. ב-1953 עלה לישראל. היה חבר הסגל האקדמי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש בה פרופסור מן המניין מאז שנת 1961 וכדיקן הפקולטה. התמחה במשפט מנהלי ובמשפט חוקתי.

קלינגהופר היה ממייסדי המפלגה הליברלית וכיהן כחבר הכנסת מטעמה בכנסת החמישית, השישית והשביעית. ב-15 בינואר 1964 הגיש לכנסת החמישית את הצעת חוק יסוד: מגילת זכויות יסוד של האדם, ה'תשכ"ד-1963, שמשפטנים הגדירו אותה כמלאכת מחשבת, אך הצעתו נדחתה עקב התנגדות הממשלה. הוא פעל למען כתיבת חוקה למדינת ישראל והציע להקים בית נבחרים שני בישראל, בדומה למדינות רבות בעולם. עם הקמת הטלוויזיה הישראלית פעל בעד הפעלתה כשידור ציבורי עצמאי ללא השפעה פוליטית.

קלינגהופר שימש היועץ המשפטי של מבקר מערכת הביטחון בשנים 1975–1976, וכיהן כנשיאה הראשון של האגודה לזכויות האזרח בישראל בשנים 1976–1982 וכנשיאה הראשון של העמותה למשפט ציבורי בישראל. בנוסף כיהן כדירקטור בחברת "אוצר התיישבות היהודים". 

בשנת 1988 זכה בפרס צלטנר.

נפטר ב-1990 ונקבר בהר המנוחות. שנה לאחר מותו, בהוראת חברה־קדישא בירושלים, אותיות לועזיות נמחקו ממצבתו.

## מבחר מכתביו
* **על חופש הביטוי**. ירושלים: האגודה לזכויות האזרח בישראל, ה'תשמ"ד
* **מגילת זכויות האדם: הקפאון בחקיקה**. תל אביב: המדרשה הליברלית, 1981
* **משפט מנהלי**. ירושלים: אקדמון, ה'תשל"ו
* **סמכות ועדות רגילות של פרלמנט לכפות הופעת עדים ולגבות ראיות בשבועה**/ חוקרים ראשיים: י"ה קלינגהופר; ק' קליין. ירושלים: המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, ה'תשל"ה

## קישורים חיצוניים

* 
* , 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית הישראלית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:נשיאי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
ז'אק דה ויטרי

**ז'אק דה ויטרי** (בצרפתית: **Jacques de Vitry**, בלטינית: *Jacobus de Vitriaco*; 1180–1240) היה תאולוג צרפתי.

## ביוגרפיה
דה ויטרי למד באוניברסיטת פאריס והוסמך לכמורה בשנת 1210. תקופה מסוימת הוא התגורר בלייז'. באותן השנים הוא הכיר את כריסטינה המופלאה והתרשם ממנה. הוא מונה להגמון עכו בשנת 1216, וכעבור שלוש שנים החל לחבר את תולדותיה של ארץ ישראל מעליית האסלאם ועד מסעי הצלב, אך פרסם רק שני חלקים מספרו "Historia Hierosolymitana". לאירופה שב בשנת 1225 ומילא תפקידים שונים בכנסייה, לרבות בישוף של פרסקטי. בשנת 1239 הועלה שמו כמועמד לפטריארך ירושלים, אך הוא מת כעבור זמן קצר. 

מתוך המסורת החיה של המזרח שאב סיפורים רבים, ושילב אותם בתוך דרשותיו, וכולם – גם אלה שאין ביסודם מן הרעיון המוסרי – היו בידיו לסיפורי מוסר. "סיפורי מופת" (Exempla) שלו, הוא אוסף של 404 מעשיות הכתובות לטינית, ובהן גם פרשיות הזורות אור על שחיתות אנשי הדת בתקופתו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-1240
תאוריית הקשר על ממשלת הכיבוש הציונית

**ממשלת הכיבוש הציונית**, או **ממשלה תחת כיבוש ציוני** (באנגלית: **Zionist Occupation Government** או **Zionist-Occupied Government**, בראשי תיבות:
**Z.O.G**) היא תאוריית קשר אנטישמית לפיה הממשלות הרשמיות ברוב ארצות העולם אינן אלא ממשלות בובות, כאשר בפועל שולטת בהן ממשלת ישראל או היהודים ככלל. התאוריה נפוצה מאוד בקרב ארגונים נאו-נאציים ולאומניים בארצות הברית ובאירופה ופופולרית ביותר בקרב מוסלמים אנטישמים ומהווה סמן מודרני מאוד מוכר של האנטישמיות המוסלמית. על אף השימוש במילה Zionist, תאוריית הקשר מתייחסת ליהודים בכלל, ולא רק לציונים, והיא אנטישמית מיסודה ולא רק אנטיציונית כפי שחלקם מנסים לטעון.

המשתמשים במושג ZOG הם חלק מארגונים אנטישמיים המאמינים בעליונות הגזע הלבן בכל רחבי העולם ולא רק בארצות הברית, וביניהם: פמיאט (רוסיה), KKK, זהות נוצרית, וכדומה. בנוסף, חלק מן המשתמשים במושג הם פרו-פלסטינים המנסים להסית נגד ישראל בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי.

## מקור השם ושימושו כיום
ראשיתה של התאוריה בשנת 1976 במאמר "Welcome to ZOG-world" של הנאו-נאצי האמריקאי אריק תומפסון, אולם את פרסומה קיבלה במאמר אשר פורסם בשנת 1984 בניו יורק טיימס, ותיאר את פעולותיו של ארגון נאו-נאצי אמריקאי בשם "המסדר" ("The order"), אשר אסף כספים באמצעות מעשי שוד, במטרה להילחם בממשלת ארצות הברית הנשלטת לכאורה על ידי ממשלת הכיבוש הציונית. נטען כי הארגון עצמו הוקם בהשראת הספר "יומני טרנר" בו מתוארת שליטה יהודית על ממשל ארצות הברית והשתלטות האדם הלבן על העולם.

מטרתו של "המסדר" היא הקמת מדינה משלהם בצפון ארצות הברית, שתהיה "נקייה" לגמרי מיהודים, מבעלי עור כהה ומבני מיעוטים נוספים. ב-1983, כחלק ממעשי השוד, ירה חבר "המסדר" במרכז קהילתי יהודי בלוס אנג'לס כדי להדגיש את נקודת ראייתו ולצורכי הסתה.

הכינוי ZOG ("ממשלת הכיבוש הציונית") נפוץ בפרסומים אנטישמיים שונים. למשל, באתר "Jew Watch" נטען שכל מדינות המערב ומדינות נוספות נשלטות על ידי "ממשלות כיבוש ציוניות". נאו-נאצים בשוודיה טענו שהממשלה "מדללת את הגזע הלבן בשוודיה" וכינו אותה "ממשלת הכיבוש הציונית השוודית". פרסומו של המושג והשימוש הנרחב במושג זה כיום נובע מפוסט באתר אינטרנט של האומות האריות ב-1996 שבו הם תבעו את הכרזת עצמאותם. במאמר זה נאמר 

## ראו גם
* המסדר (נאו-נאציזם)
* תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים
* תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
* הישות הציונית
* תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן

## קישורים חיצוניים
* אתר של ארגון HIS

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
ממשלת הכיבוש הציונית
קטגוריה:ארצות הברית: אנטישמיות
קטגוריה:נאו-נאציזם בארצות הברית
קטגוריה:התנגדות לציונות
ציפורי לילה

**ציפורי לילה** היא תוכנית רדיו יומית ישראלית המשודרת בין 00:00-02:00 בלילה בתחנת הרדיו גלי צה"ל. החל מ-1976.

התוכנית, אשר נמצאת באחריותה של מחלקת התרבות והמוזיקה של התחנה, נהגתה על ידי ראש המחלקה מולי שפירא, בעקבות מעבר התחנה לשידור רצוף של 24 שעות ביממה לאחר מלחמת יום הכיפורים. היא שודרה לראשונה בשנת 1976, ונועדה למלא את חלל השידור שנוצר בשעות הלילה.

בכל יום מוגשת התוכנית על ידי מגישים שונים (בדרך כלל בחלוקה קבועה של ימות השבוע), ונושאת בכל פעם שם מעט שונה, המתאים לאופי התוכנית ולאופי המגישים. מגישי התוכנית עושים את עבודתם בהתנדבות. בשנת 2015, במקביל לשינוי נרחב בלוח השידורים שהוביל מפקד התחנה ירון דקל, הושם דגש על מגישים מקרב חיילי התחנה וצוותה, על פני אנשי תרבות חיצוניים לתחנה שנבחרו להגיש את התוכנית לפני כן.
בעשור השני של המאה ה-21, הגשת התוכנית נחשבת לסמל סטטוס נחשק בעולם הבידור, והגישו אותה אישים רבים מהתרבות הישראלית לגווניה, גם אלו שלא עסקו בתחום הרדיו קודם לכן.

## המגישים והתוכניות בהווה

בימי שישי התוכנית אינה משודרת.

## המגישים והתוכניות בעבר

### מגישים נוספים בעבר
* אורי זוהר – המגיש הראשון של התוכנית. התוכנית בהגשתו עסקה בראשית דרכה בנושאים פרובוקטיביים, אך עם תהליך חזרתו בתשובה השתנה אופי התוכנית, עד שהוא הפסיק להגישה לגמרי והודיע על חזרתו בתשובה בתוכניתו האחרונה.
* דורון נשר – הגיש תוכנית הומוריסטית, שכללה השמעת קטעי מוזיקה מסגנונות שונים ושיחות עם טכנאי הקול באולפן.
* אבי קושניר ונתן דטנר – צמד הבטלנים
* אורלי יניב
* מולי שפירא
* אברהם עוז
* מיכה לבינסון
* דני ליטני
* אריק איינשטיין
* אבי קורן
* חני דינור

## קישורים חיצוניים
* תוכניות "ציפורי לילה" בפורום גל"צ שם ניתן להאזין לתוכניות ששודרו או להורידן להאזנה מאוחרת באמצעות אתר הפודקאסט
* תוכניות "ציפורי לילה" בפרויקט אישים, לתיעוד היצירה הישראלית
* 
* 
*
קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
מסה על השירה הדרמטית

**מסה על השירה הדרמטית** (באנגלית: **Essay of Dramatick Poesie**) היא יצירת ביקורת מאת ג'ון דריידן, שהתפרסמה ב-1668, וכתובה בסגנון הדיאלוג האפלטוני, ונחשבת לחיבור האנגלי הראשון העוסק בתאוריה של הספרות האנגלית.

## ההתרחשות

היצירה כתובה בסגנון סיפורי: ההתרחשות מתארת ארבעה ידידים היוצאים לשיט במורד התמזה, בזמן הפשיטה על נהר מדוויי במהלך המלחמה האנגלית-הולנדית השנייה. את השיט הם מתחילים כשקולות הקרב מרעישים את הנהר, ולסיומו הם מגיעים כשהצי האנגלי מביס את ההולנדים. הדיון הוא בסגנון חופשי ואגבי, כאשר ארבעת הידידים פותחים במונולוגים המתייחסים רק במעט לדברי הדובר שלפניהם. אופי החקירה הוא טנטטיבי, בסגנון ששובח באותם ימים בפי האגודה הממלכתית למדעים ולאמנויות, שדריידן היה מחבריה.

## הדמויות

ליסידיוס, יוג'ניוס, קריטס וניאנדר הם ארבעת הידידים. פירוש שמותיהם: ליסידיוס - ללא תרגום, יוג'ניוס - ייחודי, קריטס - מבקר, ניאנדר - איש חדש. למרות העובדה שדריידן כתב את כל ארבע הדמויות, נראה שהוא מזדהה בעיקר עם דבריו של ניאנדר.

## נושאים
הנושאים העולים במסה הם הנושאים שבהם עסקו פעמים רבות בעבר, אך מעולם לא מנקודת המבט האנגלית:

### נושאי רנסאנס
במסה מתפתח דיון בדילמת הרנסאנס הידועה של העתיקים לעומת המודרניים, ועליית האנושות לעומת שקיעתה. הדיון עוסק בחשיבות שמירת הכללים הקלאסיים, סמכות המדע והספקנות, ודחיית עמדתו של אריסטו.

### אנגלים לעומת צרפתים
ההבדל בין הצרפתים לאנגלים ניכר בעיקר בשמירת הכללים החמורה שנתמכה על ידי המחזאים הצרפתים של אותה תקופה (לאו דווקא הגאונים שביניהם, כמו פייר קורניי או מולייר). המחזות הצרפתיים נתפסו כקפואים, חסרי חיות, ושומרים יותר מדי על "התואם", דהיינו ההולמות של המחזה לקהל המכובד בכלל ולנשים האצילות בפרט.

### המחזה
מטרת המחזה היא לענג וללמד, ובעיקר: ללמד תוך כדי עינוג. המחזה, לפי ניאנדר, פונה אל הקהל - האפקטיביות שלו על הקהל היא המשמעותית, והרטוריקה היא החשובה. ניאנדר גם דוגל באידיאליזציה של המציאות, תוך שימוש בחרוז הסגור (לעומת החרוז הלבן, הטבעי יותר), ובשילוב בין ה"הולם" (just) וה"חיוני" (lively).

### הדמות
הדמות על פי ניאנדר צריכה להיות מעוצבת כאבטיפוס אנושי (למשל: קמצן, קל דעת, חכם, עצבני), אך עיצובה הספציפי צריך להיות ייחודי, מה שמתבטא בעיקר בקשריה עם הדמויות האחרות ובעיצובה המורכב.

## חשיבותה של המסה
תפיסותיו של דריידן על המחזאות, כפי שהן מובעות במסה, הן אופייניות לתקופתו ובעיקר לאנגליה בתקופתו. עם זאת, הוא מהווה בסיס ויסוד לתפיסת ביקורת תגובת הקורא, כפי שנוצרה אחריו בביקורת האנגלית, למשל בהקדמה לשייקספיר מאת סמואל ג'ונסון.

## לקריאה נוספת

* ג'ון דריידן, **מסה על השירה הדרמטית**, מתרגם דוד ארן, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1988.

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרות של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:1668
קטגוריה:מסות
אירוויזיון 1976

ממוזער|230px|אחוות האדם מבצעים את השיר הזוכה, "שמרי נשיקותייך עבורי"
[250px|שמאל|ממוזער|מימין לשמאל: [ירדנה ארזי, לאה לופטין ורותי הולצמן. להקת שוקולד מנטה מסטיק באירוויזיון 1976]]
**אירוויזיון 1976** נערך ב-3 באפריל בהאג לאחר זכייתה של הולנד בתחרות האירוויזיון שנה קודם לכן. מנחת האירוויזיון הייתה קורי ברוקן, זוכת המקום הראשון באירוויזיון 1957 והמקום האחרון באירוויזיון 1958.

המדינה הזוכה בתחרות הייתה הממלכה המאוחדת עם השיר: "Save Your Kisses for Me" בביצוע להקת: "אחוות האדם". בשנת 2005 השתתף השיר גם בתחרות שיר היובל באירוויזיון.
הממלכה המאוחדת קבעה באותה תחרות שיא שלא נשבר עד היום – אחוז הקולות הגבוה ביותר בתחרות. היא זכתה
ב-164 נקודות מתוך 204 אפשריות, כלומר 80.3 אחוזים. בסך הכול קיבל השיר את מרב הנקודות, 12, משבע מדינות. למקום השני הגיעה צרפת בהפרש של 17 נקודות מהממלכה המאוחדת עם השיר: "Un, Deux, Trois" בביצוע של קתרין פרי (Cathérine Ferry). במהלך ההצבעה התחולל קרב צמוד בין הממלכה המאוחדת לצרפת, כאשר מונקו נתנה יתרון קל לממלכה המאוחדת, שהתחזק לאחר ההצבעה הצרפתית (שהייתה אחת לפני האחרונה). כשהגיע תורו של חבר השופטים היוגוסלבי להצביע, כבר היה ברור שהממלכה המאוחדת ניצחה בתחרות ולמרות שצרפת קיבלה 12 נקודות מיוגוסלביה, לא היה בכך די כדי לכסות את הפער.

בתחרות זו בפעם הראשונה והיחידה בסוף כל שיר שביצעו המדינות נציגיהן קיבלו זרי פרחים.
 
ליכטנשטיין ניסתה להצטרף לתחרות בשנה זו, ואף בחרה לצורך זה שיר ("קאובוי קטן", בביצועו של ביגי באכמן) אולם משום שלליכטנשטיין לא הייתה אז רשת שידור כלשהי, היא לא הורשתה להשתתף בתחרות.

השיר היווני עורר סערה באירופה, משום שעסק בפלישה הטורקית לצפון קפריסין. רק בשנה קודם לכן, פרשה יוון מהתחרות כמחאה על הפלישה ועל ההתעלמות הבינלאומית ממנה. טורקיה בחרה שלא להשתתף יחד עם יוון בתחרות אותה השנה.

מדינה נוספת שפרשה באותה השנה היא שוודיה, שפרשה לאחר שרשת השידור השוודית, SR, הודיעה כי אם תנצח, לא תוכל לממן את אירוח התחרות בשנה שלאחר מכן. ההחלטה לפרוש התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה בשוודיה נגד SR (שכללה הפגנות נגד הרשת ואף נגד תחרות האירוויזיון עצמה). אולם לאחר התחרות החליט איגוד השידור האירופי, שכדי להקל על עול האירוח של התחרות, כל מדינה תשתתף חלקית במימון התחרות. למרות שסך הכספים שמעבירות המדינות המשתתפות הם רק מיעוט מעלות האירוח, בכל זאת מדובר היה בהקלה משמעותית (שוודיה אכן חזרה לתחרות ב-1977).

מלטה פרשה מהתחרות, אולם לא פרסמה את הסיבות שבגינן פרשה. היא חזרה לתחרות רק ב-1991.

## השירים

## מבצעים חוזרים בתחרות

## קישורים חיצוניים

* 

* היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1976
* 

*
1976
קטגוריה:1976 במוזיקה
קטגוריה:האג: תרבות
1976
קטגוריה:1976 בהולנד
קאופמן

**קאופמן** (Kaufmann,  Kauffmann, Kaufman, Kauffman), ובגרסתו היידית **קויפמן**, הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית, ופירושו סוחר. יכול להיות גם כשינוי השם "יעקב"

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם יעקב
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
חנוך (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
שיקו חייק

**שי (שיקו) חיים (חייק)** (נולד ב-17 בדצמבר 1975) הוא זמר מוזיקה מזרחית, מעבד מוזיקלי וקלידן ישראלי.

## ביוגרפיה
חייק גדל בפתח תקווה. אביו הוא מנשה אבו סבח, אחד מגדולי הזמר העיראקי בעבר. כבר בגיל צעיר, למד חייק לנגן על קלידים ללא מורה, מה שיצר לו את הכינוי "שיקו ילד הפלא". לפני קריירת הזמר, הוא עבד כקלידן ומעבד מוזיקלי עם זמרים רבים כמו דורון מירן, יובל פרי ועוד, וכן המנהל המוזיקלי של הזמרת זהבה בן מס׳ שנים.

בפברואר 2010 נישא להודיה מירי אוחנה, מעצבת אופנה, ולהם 4 ילדים.

## קריירה מוזיקלית
### "המסתורי"
אלבומו הראשון של חייק יצא בשנת 1998 ונקרא "אל האור". באלבום זה, הוא לא חשף את פניו ואת זהותו, אך כן חשף את כישוריו הן כזמר והן כמעבד מוזיקלי וקלידן מוכשר, ושר תחת השם "המסתורי" (זאת, לדבריו, כדי שאנשים יעריכו את האלבום לפי השירים, ולא לפי האמן, שבעולם המוזיקה המזרחית ידוע כמעבד והמנהל המוזיקלי של זהבה בן). למרות שהאלבום לא נחל הצלחה רבה, אפילו לא בחובבי הזאנר, הוציא חייק את האלבומים "בשבילך הכול עשיתי" ו"מתגעגע", עדיין כ"המסתורי"; באלבום "מתגעגע" הוא חשף את שמו האמיתי, אבל ללא תמונה.

### אחרי "המסתורי"
האלבום הבא שהוציא חייק הוא "כבר לא מסתורי", שכשמו הוא מרמז שחייק חשף את זהותו לגמרי. אלבום זה הצליח מאוד, ואחד השירים המפורסמים שלו, "בדקות של געגוע", הגיע למקום מכובד ברשימת השירים בגלגלצ, ויצר תקדים במוזיקה המזרחית בסגנון טורקי.

בהמשך הדרך, חייק הוציא אלבומים נוספים כמו "בדרך לפסגה", "שירים שעושים לי פרפרים" (אלבום עם ביצועים לשירים ישראלים מוכרים, ובו גם הושמעו טעימות מן האלבום הבא, "כתבתי לך": השירים "כתבתי לך", "הנפש התאומה שלי", "לכבודך", "מתוקה" ו"כל הזמן"), שני אלבומי דאנס בדרבוקות ("דואט מוזיקלי" ו"המחשמלים"), שבו משולבים דרבוקות ומוזיקת דאנס בניצוחם של חייק ואמן הדרבוקות רמזי קטנאני (נגן הדרבוקות של אייל גולן), אלבום אוסף שכלל 2 שירים חדשים וחידושים לשירים "זה לא מגיע לי ילדה" ו"מתגעגע", וגם "הקונצרט", אלבום מתוך הופעה חיה של חייק בצפון (השירים בהופעה מתוך האלבום "בדרך לפסגה"). הופעה זו גם יצאה לאור ב-DVD ונמצאת לצפייה ב-HOT VOD.

האלבום "כתבתי לך" שוחרר ב-30 באוגוסט 2007 לאחר עבודה של כ-3 שנים. הפקת האלבום והקלטת השירים נעשו בטורקיה, עם תזמורת "קאמפה איסטנבול", שמנגנת עבור איברהים טטליסס, גדול זמרי טורקיה. בין היתר, האלבום כולל את השירים "מתוקה", "כל הזמן", "הכל למענך", הלהיט הגדול "טיפה של אושר", "כתבתי לך", "שיהיה לך טוב", "לא עושה חשבון", "הנפש התאומה שלי", "קול צחוקך", "כשתזכרי", "לעצמי לא סולח" ו-"לכבודך". השירים "מתוקה" ו-"טיפה של אושר" הושמעו תדיר בערוץ 24 לאחר חשיפתם. לאחר מכן הוציא חייק סינגל - "מכתב למזכרת".

ב-2009 הוציא סינגל שנקרא "אלת האהבה". בינואר 2010 הוציא סינגל שנקרא "שקוף". חודש לאחר מכן, ב-21 בפברואר, הוציא את אלבומו "דרך חדשה". אביה של אשתו (שמעון אוחנה) כתב את רוב שירי האלבום.

בנובמבר 2017 השתתף בעונה השלישית של התוכנית אקס פקטור אך לא עבר את שלב האודישנים.

חייק היה המעבד המוזיקלי והשתתף בכתיבת חלק מהשירים מאלבומיו של יובל פרי. העיבודים שחלקם נעשו לשירים טורקיים, היו מלאים בעושר סגנוני ובערבסקות.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי "המסתורי"
*אל האור - 1998
*בשבילך הכול עשיתי - 1999
*מתגעגע - 2000

### אלבומים לאחר תקופת "המסתורי"
*כבר לא מסתורי - 2001
*האוסף - 2004
*בדרך לפסגה - 2005
*שירים שעושים לי פרפרים - 2006
*הקונצרט - דיסק ההופעה - 2007
*כתבתי לך - 2007
*דרך חדשה - 2010

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
אליהו דלמדיגו

**הרב אליהו בן משה אבא דלמדיגו** (1458, כרתים – 1493) היה פילוסוף אריסטוטלי ותאולוג יהודי רציונליסטי, מחבר ספר בחינת הדת - בו מתח ביקורת על תורת הקבלה, ופיקפק באותנטיות של ספר הזוהר.

## קורות חיים

דלמדיגו היה צאצא למשפחת רופאים מושרשת באיי כרתים. הוא זכה לחינוך רבני בבית אביו, ובצעירותו חיבר קונטרסים בענייני הלכה. דלמדיגו העמיק בעיקר בספרות הפילוסופיה. בתקופתו הפכה כרתים לכפופה למלכות ונציה - אליה הוא הגיע ושם (וכן בעיר פדובה) עסק בפילוסופיה ונשא הרצאות על משנתו האריסטוטלית של אבן רושד. הוא לימד מלומדים נוצריים עברית, ספרות ופילוסופיה יהודית. החשוב והמפורסם בין תלמידיו היה הפילוסוף האיטלקי ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, מראשי ההומניזם ואביה של הקבלה הנוצרית. דלמדיגו נרדף על פתיחותו הפילוסופית והתאולוגית, וכן על התקפותיו כנגד הקבלה, מידי המהגרים היהודים שהגיעו לאיטליה מאשכנז. אחד מברי הפלוגתא שלו היה הרב יהודה הלוי (מהר"י) מינץ.

אחד מצאצאי משפחתו המפורסמים של דלמדיגו היה היש"ר מקנדיה. הלה חיבר ספר בשם "מצרף לחכמה" אשר משיב על טענותיו ופקפוקיו של אליהו דלמדיגו על תורת הקבלה ומשבח אותה. אמנם יש סוברים כי הטענות ב"מצרף לחכמה" נגד טענות "בחינת הדת" חלשות בכוונה תחילה מהמחבר, ושגם יחסו שלו לקבלה היה מסויג. לפי דעה זו חיבורו של הספר בעצם רק שימש עילה להפצתו והפצת איגרת ר' שאול אשכנזי המצורפת לו, שאילולא הפרסום שהעניק להם ספר מצרף לחכמה כבר נשכחו ואבדו. ולחיזוק טענה זו מועלית ההשוואה לספר הוויכוח על שיטת קופרניקוס שחיבר גלילאו, שאצלו יש"ר מקנדיה למד, שכביכול התיימר לסתור אותה בראיות אורתודוקסיות של אריסטו ושל הכנסייה הקתולית.

ספרו של דלמדיגו "בחינת הדת" זכה לההדרה וביאור בתקופתה של תנועת ההשכלה היהודית המודרנית (על ידי יצחק שמואל רג'יו), ששאפה להבליט את הפילוסופיה היהודית הרציונלית של ימי הביניים ואת הביקורת כנגד הקבלה וכנגד האותנטיות של ספר הזוהר. בשנים האחרונות זכה חיבורו של דלמדיגו למהדורה ביקורתית ומבוארת של יעקב יהושע רוס, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.

דלמדיגו חיבר ספרים נוספים שנכתבו בלטינית - ביניהם: ספר 'אחדות השכל' (הגנה על עמדתו של אבן רושד בפירושו ל'על הנפש' של אריסטו), ספר 'מניע ראשון' וספר 'מהות המציאות', ביאורים על אבן רושד ועוד. אך מבין כל חיבוריו, עד לאחרונה לא נתפרסם אלא ספר בחינת הדת.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* בחינת הדת וינה 1833  - 8 עמודי pdf ללא פירוש
* בחינת הדת וינה 1833  - 8 עמודי html ללא פירוש
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כרתים: רבנים
קטגוריה:פילוסופים יהודים יוונים
קטגוריה:פילוסופים יהודים איטלקים
קטגוריה:רבנים איטלקים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:תאולוגים יהודים
קטגוריה:הפולמוס על קדמות הזוהר
קטגוריה:הומניסטים יוונים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:הומניסטים איטלקים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1460
קטגוריה:נפטרים ב-1497
קטגוריה:יהודי איטליה במאה ה-15
גורו

**גורו** או ספיר (סנסקריט: गुरू "מורה") הוא כינוי המשמש לתיאור מספר סוגים של מורים רוחניים או מנהיגים להתחלות חדשות:
*מנהיג דתי בהינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובתנועות דתיות נוספות
*מומחה המלמד תלמידים אומנויות הודיות מסורתיות במכללות בהודו
*יוגי המלמד יוגה

כיום ניתן התואר הזה על ידי חסידים של זרמים שונים למוריהם, אין אמת מידה אחידה המבדילה בין מי שזכאי לתואר זה ומי שלא. הפרמטרים המקובלים על פי רוב להפיכתו של מורה רוחני לגורו הם הכרזתו שלו או הכרזת אלו הנמצאים מעליו בשושלת הרוחנית כי הוא ראוי לתואר, אופי מערכת היחסים שהוא מקיים עם חסידיו ותלמידיו והאופן שבו הוא מלמדם, הדרך הרוחנית שעל בסיסה הוא מלמד והנהוג בה לגבי השימוש בתואר "גורו", וכן השערות לגבי הגעתו למצב מנטלי-רוחני אקסטטי גבוה נטול התניות הקרוי הארה. רבים מן המורים הרוחניים מתנגדים לשימוש במונח "גורו", והידוע מאוד שבהם הוא ג'ידו קרישנמורטי שהתנגד בכל תוקף לקבלת מעמד שכזה.

על פי ההערכות קיימים כיום במגוון הזרמים השונים בין 500 ל-800 גורואים פעילים בעולם שלהם מאות ואלפי מאמינים ותלמידים פעילים.

## גורופורניאמה
גורופורניאמה הוא חג הודי, בו תושבי אזור מסוים מביעים הוקרה לגורו החי בסמוך אליהם ומביאים לו מנחות. הגורופורניאמה נחוג על בסיס מקומי, כאשר התושבים חוגגים את קיומו של כל גורו החי בקרבתם, גם אם אינם בני דתו.

## אטימולוגיה
לפי אטימולוגיה עממית מורכב המושג מהמילים בסנסקריט "גו" (חושך) ו"רו" (אור); אדם המוציא אנשים אחרים מחושך לאור.

## ספרים
* עמיר פריימן, '''מערבולות רוח: סתירות ולבטים ביחסי מורה-תלמיד בדרך הרוחנית''', הוצאה עצמית, (2018).
* Amir Freimann, '''Spiritual Transmission: Paradoxes and Dilemmas on the Spiritual Path''', Monkfish Book Publishing, 2018

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* תום בייז, יחסינו לאן? הקסם והעלטה שבקשר בין מורה רוחני לתלמידו, באתר מהות החיים, 29 ביולי 2018
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:סיקיזם
קטגוריה:דתות חדשות
ז'אן שאפלן

**ז'אן שאפלן** (בצרפתית: **Jean Chapelain**; 4 בדצמבר 1595 – 22 בפברואר 1674) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי, ממייסדיה של האקדמיה הצרפתית.

## קורות חייו
שאפלן נולד בפריז והיה בנו של נוטריון שרצה שבנו ילך בעקבותיו, אך אמו, שהכירה את פייר דה רונסאר, קיוותה שבנה יהפוך למשורר. שאפלן הצעיר למד יוונית, לטינית, איטלקית וספרדית והתמסר ללימוד הספרות. משסיים את חוק לימודיו שימש כמורה לספרדית של אחד מאנשי האצולה הצעירים, מה שסלל את דרכו לשמש כמורה פרטי לשני בניו של אחד ממזכירי המדינה.

חיבורו הראשון היה הקדמה לעלילה המיתולוגית "אדוניס" של המשורר האיטלקי גאמבאטיסטה מורינו. ב־1619 תרגם לצרפתית את הנובלה "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" של הסופר הספרדי מתאו אלמן, תרגום שהביא לפרסומו בקרב החוגים הספרותיים של פריז. הוא פרסם גם ארבעה מזמורי תהילה שאחד מהם היה שיר הלל לקרדינל רישלייה.

ב-1632 ניהל שיחה עם רישלייה בדבר הצורך באחידות ספרותית של זמן, מקום ופעולה. רישלייה שהתרשם מדבריו, זיכה אותו בקצבה שנתית של אלף כתרים, ומינה אותו לחבר האקדמיה הצרפתית שנוסדה ב-1635. שאפלן הגה את רעיון "מילון האקדמיה הצרפתית" שהפך לחשוב במפעליה של אקדמיה זו. על פי הזמנת רישלייה הוא כתב את חיבורו "השגותיה של האקדמיה הצרפתית על המחזה לה סיד" (1638).

ב-1656 פרסם את 12 שירי העלילה הראשונים של הפואמה "העלמה ששחררה את צרפת", שאותה כתב במשך עשרים שנה. שש מהדורות של פואמה זו הופיעו במרוצת 18 חודש. אך ביקורתו הנוקבת של ניקולה בואלו על יצירה זו גרמה לירידת קרנו של שאפלן כמשורר. המוניטין שלו כמבקר ספרות נשאר בעינו, וב-1663 ז'אן-בטיסט קולבר העסיק אותו בעריכת מחקר על מחברים בני זמנו, מחקר ששימש למטרת מתן קצבאות למחברים על ידי המלך לואי הארבעה עשר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1595
קטגוריה:נפטרים ב-1674
המוזיאון המצרי (ברלין)

[שמאל|225px|ממוזער|ראשה של [נפרטיטי]]
שמאל|225px|ממוזער|פסל ראש מצרי עתיק
**המוזיאון המצרי** (בגרמנית: **Ägyptisches Museum und Papyrussammlung**; "המוזיאון המצרי ואוסף הפפירוסים") הוא אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של יצירות האמנות והמוצגים הארכאולוגיים ממצרים העתיקה. האוסף מוצג במוזיאון החדש באי המוזיאונים בברלין.

## היסטוריה
מקורו של מוזיאון זה באוספיהם של מלכי פרוסיה. אלכסנדר פון הומבולדט הציע למלכי פרוסיה להקים מוזיאון מצרי, ובהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי הובאו לברלין בשנת 1828 ראשוני המוצגים ממצרים העתיקה. הידוע ביצירות המוצגות במוזיאון הוא פסל ראשה של נפרטיטי שהשתמרו הצבעים המעטרים אותו. עוד מוצגים במוזיאון ממצאים רבים מבירתו של אחנתון באל עמרנה. על מנהליו השונים נמנה גם האגיפטולוג אדולף ארמן שמונה לתפקידו בשנת 1885.

אוסף זה הוצג לראשונה במוזיאון החדש באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה והרס המוזיאונים באי המוזיאונים, הועבר האוסף והוצג בארמון שרלוטנבורג. בשנת 2005 הועבר האוסף למוזיאון הישן שהסתיים שיפוצו. כיום האוסף מוצג שוב במוזיאון החדש לאחר ששיקומו של המבנה הסתיים.

## ראו גם
* פפירוס ווסטכר
* פפירוס ברלין 6619

## קישורים חיצוניים

* 
* 

מצרי
מצרי
קטגוריה:מוזיאונים לארכאולוגיה מצרית
אפרים רייך

**אפרים רייך** (נולד ב-1962) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי חרדי, חסיד צאנז, מייסד ומנהל את האגודה "לב נשבר". יו"ר ובעלים קבוצת אימג'סטור מערכות בע"מ.

## ביוגרפיה
רייך נולד בישראל כבן שמיני מתוך שנים עשר, לשמואל רייך מחסידות צאנז. בגיל 16 וחצי הוא נשלח ללמוד ב"מתיבתא צאנז" ביוניון סיטי שבניו ג'רזי אצל האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם ולאחר כשנה וחצי החל בתפקיד שמשו ומזכירו של הרב. נישא לנחמה, ועבר לגור עם משפחתה במונטריאול שבקנדה, שם הוא נכנס לעסקי האלקטרוניקה. לאחר כמה שנים עברו הזוג, יחד עם ששת ילדיהם, לגור בסאו פאולו שבברזיל. שם, בנוסף לתחום האלקטרוניקה, הוא בנה מפעלים בתחום הרפואה. בשנת 1999 הוא עלה ישראל עם משפחתו והשתקע בקריית הבעש"ט שבפתח תקווה.

בישראל עבד רייך כמנכ"ל חברת ITTI שעסקה בהעברת פלט מחשב למיקרופילם. בשנת 2000 רכש רייך את חברת אימג'סטור, העוסקת בסריקת מסמכים ואחסונם במיקרופילם ובקובצי מחשב, ייעל אותה והגדיל אותה מ-19 עובדים ליותר מ-500 עובדים ב-2023. בין השאר, זכתה החברה במכרז הסריקה של ממשלת ישראל. והיא סורקת את המסמכים עבור ארכיון המדינה. במפעלים שלו, שאחד מהם ממוקם במודיעין עילית, מועסקות בעיקר נשים חרדיות, במטרה להקטין את היקף האבטלה במגזר החרדי. הנשים מקבלות לפחות 5% יותר משכר המינימום. ב-2023 חנכה אימג'סטור סניף בעספיא במטרה לעודד את התעסוקה במגזר הדרוזי

רייך ייסד את אגודת "לב נשבר", העוסקת בסיוע למתמודדים עם הפרעות ומחלות נפשיות בחברה החרדית.

ב-2021 הקים יחד עם אור אנידג'ר וניר כהן את חברת 'ליבונאה' – שמתמחה בפענוח דיגיטלי של שפות שמיות ועושה שימוש בבינה מלאכותית.

לרייך עשרה ילדים והוא גידל בביתו לאורך השנים מעל 25 ילדים נוספים שהיו יתומים או חסרי בית, חלקם לתקופות קצרות וחלקם לתקופות ארוכות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים חרדים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:חסידי צאנז-קלויזנבורג
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
גדי שמשון

**גדי שמשון** (נולד ב-16 באוקטובר 1963) הוא עיתונאי עורך ומומחה ישראלי בתחום האינטרנט.

## ביוגרפיה
שמשון נולד בקריית גת ועסק בצילום מנעוריו. כשהשתחרר מצה"ל למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ובבית צבי ולמד בתוכנית המולטימדיה של מרכז הבינתחומי הרצליה.

בשנת 1988 זכה תסריט שכתב במקום הראשון בתחרות של המכון הישראלי לקולנוע והוא ביים לפיו את הסרט "מקום זמני". באותה תקופה החל שמשון בפנייה לתחום התקשורת והחל לעבוד ככתב ועורך בכלי תקשורת מקומיים ביניהם "צומת השרון" ו"תל אביב".

בינואר 1997, כפרויקט במסגרת לימודיו, העלה לרשת מגזין בשם "מוניטור", הנחשב למגזין האינטרנט העברי הראשון. המגזין נסגר בסוף אותה שנה לאחר שנכשל הניסיון למכור אותו ל"ידיעות אחרונות".

שמשון הצטרף לפורטל "וואלה" והיה לעורך הראשון של האתר. בשנת 1999 הוביל את צוות הקמה של פורטל "נענע" ושימש עורכו הראשי במשך כשנתיים.

במשך השנים דבק בו הכינוי "הסבא של האינטרנט", עקב עיסוקיו הרבים בתחום האינטרנט ותפקידיו באתרים ראשיים (נענע, וואלה!, מוניטור). במסגרת תפקידו כעורך "נענע", כתב טור שבועי תחת המדור "הזקן והלינק", באווירת הכינוי שזכה לו.

לאורך השנים כתב וערך במגזינים ועיתונים רבים, ביניהם: בלייזר, הארץ, חדשות, גלובס, העיר, ynet, עכבר העיר, PC מגזין, מעריב, אותות ועוד.

שמשון שימש כדירקטור בחברת "תפוז אנשים" במשך שלוש שנים וחצי, במקביל לעבודתו כיועץ לחברות בתחום האינטרנט. בסוף 2008 הקים שמשון את "פ.צ. בלוגים", המפעילה חמישה בלוגים ישראליים מוכרים תחת חסות של חברת הסלולר אורנג'.

בשנים 2011–2014 שימש שמשון כמנהל המדיה הדיגיטלית של הסוכנות היהודית.

ב-2015 הקים שמשון את "אלף אלף דיגיטל", סוכנות לשיווק תוכן דיגיטלי.

## קישורים חיצוניים

* ארכיון מוניטור
* הטור הזקן והלינק באתר "נענע"
* Content / Interactive הבלוג של גדי שמשון

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:פעילי אינטרנט ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:סגל וואלה!
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
סמל פוארטו ריקו

**[[שלט אצולה|שלט האצולה]] של [[פוארטו ריקו]]** הוענק לראשונה על ידי פרננדו, המלך הקתולי בשנת 1511, והוא השלט הישן ביותר שעדיין בשימוש בעולם החדש. הוא אומץ מחדש באופן רשמי, על ידי ממשלת פוארטו ריקו בשנת 1976.
בשלט, הרקע הירוק מסמל את צמחיית האי. הטלה ("שה האלוהים" - אחד מכינויי ישו) והדגל, שניהם של יוחנן המטביל, בעוד הספר בעל שבעת החותמים, עליו יושב הטלה, מייצג את ספר ההתגלות, שבדרך כלל מיוחס ליוחנן כותב הבשורה. המסגרת מורכבת ממספר אלמנטים: טירות ואריות, המייצגים את שלטי האצולה של הממלכות הספרדיות קסטיליה ולאון, ושלט האצולה של ממלכת אראגון, כולל דגל המסמל את איחוד הממלכות למדינת ספרד. צלב ירושלים מייצג את הדת הקתולית. האות *F* והעול מייצגים את פרננדו השני, מלך אראגון, בעוד האות *Y* והחצים מייצגים את איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אשר העניקו את שלט האצילים המקורי. המימרה הלטינית "*Joannes Est Nomem Ejus*" (ציטוט מהוולגטה של הבשורה על-פי לוקס 1:63) פירושה "יוחנן הוא שמו", שכן סאן חואן, או סנט ג'ון, היה שמו המקורי של האי.

## סמל
כל מדינות ארצות הברית מחזיקות חותם המשמש כסמלן הרשמי. קיים חותם לפוארטו ריקו, אך הוא הוחלף בשלט האצולה המסורתי כסמל הרשמי של המדינה.

## קישורים חיצוניים

פוארטו ריקו
קטגוריה:פוארטו ריקו: סמלים לאומיים
פוארטו ריקו
קטגוריה:טלה בתרבות
מייקל מרשל סמית

**מייקל מרשל סמית**' (באנגלית: **Michael Marshall Smith**; נולד ב-3 במאי 1965) הוא תסריטאי, מחזאי וסופר בריטי. עד גיל 8 נדד בארצות הברית, דרום אפריקה ואוסטרליה. ספרים רבים שכתב הופקו על ידי אולפני הוליווד.

מרשל למד במכללת קינג'ס בקיימברידג' שם למד פילוסופיה, מדע המדינה ומדעי החברה. במהלך לימודיו, החל לכתוב מערכונים עבור הרדיו, תסריטים ופרוזה. פרסם לראשונה את הסיפור "האיש שצייר חתולים" שזכה ב-1991 בפרס הפנטזיה הבריטי ל"סיפור הקצר הטוב ביותר".

ספרו "אנשי הקש" היה לרב-מכר. על ספר זה החליף את חתימת שמו הבדוי "מייקל רוטגר" לשמו האמיתי. הספר הוא חלק מטרילוגיה מצליחה שכוללת את הספרים "האדם הזקוף" ו-"דם מלאכים", שתורגמו לעברית בהוצאת "ינשוף". הם מגוללים מאבק נואש במסדר עתיק, אלים, וצמא דם. הוציא את הספר "חלופיים" שיצא תחת שמו המלא מייקל מרשל סמית, בהוצאת "אריה ניר".

## ספריו שראו אור בעברית
***חלופיים** (מאנגלית: אינגה מיכאלי), כפר סבא: א. ניר, תשס"א 2001.
***[[אנשי הקש]]** (מאנגלית: נטע ידיד; עורכת: אילנה גומל), צור משה: ינשוף, 2005.
***האדם הזקוף** (מאנגלית: נטע ידיד; עריכת תרגום: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
***דם מלאכים** (מאנגלית: אינגה מיכאלי; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
***הפולשים** (מאנגלית: ציפי אלנבוגן ריינשטיין; עריכת תרגום ולשון: חמוטל לוין), צור משה: ינשוף, 2006.
***המשרתים** (מאנגלית: עומר כביר), רעננה: מובי דיק, 2009.
***אחד משלנו** (מאנגלית: רז גרינברג), צור משה: ינשוף, 2009.
***דברים רעים** (מאנגלית: עומר כביר), צור משה: מובי דיק, 2014.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* קטעים מתוך '''חַלוּפיים''' באתר בלי פאניקה (בעברית)
* על טרילוגיית '''אנשי הקש''' באתר הסופר יואב אבני (בעברית)

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני בריטים
קטגוריה:סופרי פנטזיה בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1965
אמנואלה קלאיו

**אמנואלה קלאיו** (באיטלקית: **Emanuele Calaiò**; נולד ב-8 בינואר 1982) הוא שחקן כדורגל איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלרניטנה.

## קריירה
קלאיו נולד בפלרמו שבסיציליה. את שנותיו הראשונות ככדורגלן מקצועי בילה במועדונים קטנים, ולנאפולי הגיע קלאיו בתחילת 2004, אחרי שזו הורדה לליגה השלישית בשל פשיטת רגל והציגה באותה עונה סגל שהורכב כמעט כולו משחקנים חדשים. למרות שלא מילא תפקיד חשוב בעונת הבכורה שלו במדים התכולים, הוא הוביל את מועדון הפאר לזכייה באליפות הליגה השלישית כבר בעונה שלאחר מכן, כשבדרך הוא כובש 18 שערים.

את עונתו השלישית במדי הקבוצה מדרום המגף הוא החל בצורה טובה אך בהמשך נקלע לבצורת שערים. אף על פי כן, הצליחה נאפולי לעמוד בציפיות והעפילה בחזרה לליגה הראשונה, אחרי 6 שנים בליגות המשנה. קלאיו היה הכובש המצטיין בפעם השנייה ברציפות עם 14 שערים.

עם הבאתם של אסקיאל לאבסי ומרסלו זלאייטה נפגע מעמדו של קלאיו, הוא הפך לשחקן ספסל ונקלע לבצורת שערים. בחלון ההעברות בינואר 2008 ביקש קלאיו לעזוב את הקבוצה אך למרות התעניינות מצידן של קבוצות אחרות מהסרייה לא נמצאה קבוצה שתסכים לשלם את הסכום אותו דרשה נאפולי. על פי ההערכות, קלאיו, שכבש רק 2 שערים ב-27 המשחקים בהם שותף בעונת 2007/08, אמור לעזוב את הקבוצה בקיץ 2008. מספר קבוצות איטלקיות הביעו עניין בשחקן.

ב-2 ביולי 2008 עבר קלאיו לסיינה תמורת 2.5 מיליון אירו על מחצית מכרטיסו. בשנת 2013 עבר מקבוצת סיינה לקבוצת נאפולי והושאל לקבוצת גנואה. בשנת 2014 חתם בקטניה. בשנת 2015 חתם בספציה מסרייה ב'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1982
קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני טרנאנה
קטגוריה:כדורגלני מסינה
קטגוריה:כדורגלני פסקארה
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני סיינה
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני קטניה
קטגוריה:כדורגלני ספציה
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:פלרמו: כדורגלנים
אסקיאל לאבסי

**אסקיאל איבן לאבסי** (בספרדית: **Ezequiel Iván Lavezzi**, נהגה באיטלקית: **לאבצי**; נולד ב-3 במאי 1985 בוויז'ה גוברנדור גאלבס שבפרובינציית סנטה פה בארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני.

## קריירה
בנעוריו היה לאבסי אוהד מושבע של קבוצת רוסאריו סנטרל ולסימן עשה לאבסי קעקוע עם הסמל הקבוצה בגבו. לאחר שנותיו בקבוצת הנוער של רוסאריו ניסה לאבסי להתקבל לקבוצת פסקארה האיטלקית אך בעיות דרכון אילצו אותו לוותר ולחזור לארצו שם הוא נדחה על ידי בוקה ג'וניורס ולבסוף חתם בקבוצת אסטודיאנטס בואנוס איירס, ששיחקה בפרימרה B מטרופוליטנה (הליגה השלישית בארגנטינה). לאחר שנה אחת בה כבש 17 שערים ב-39 משחקים שבה נחשב לאחד השחקנים הצעירים המוכשרים בארגנטינה, נמכר לאבסי בשנת 2004 לקבוצת גנואה האיטלקית שרק עלתה אז לליגה הראשונה באיטליה תמורת מ' אירו, אך בלי ששיחק משחק אחד במדי גנואה הושאל לאבסי לקבוצת סן לורנסו. בסוף אותה עונה הורדה גנואה לליגה השלישית בשל קניית משחק העלייה ולכן מכרה את לאבסי לסן לורנסו תמורת 1.2 מיליון אירו.
עם חזרתו לארגנטינה המשיך לאבסי להיות אחד השחקנים הטובים בליגה המקומית, אחד מהרגעים הזכורים של לאבסי היה במשחק החוץ נגד ריבר פלייט, בו הבקיע בדקה ה-69 גול ובכך פגע במאמציה של ריבר לזכות בתואר. בשנתו האחרונה בארגנטינה עזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, לראשונה לאחר 6 שנים.

בקיץ 2007 החתימה אותו קבוצת נאפולי תמורת סכום הקרוב ל-7 מיליון אירו. לאבסי הפך במהרה לחביב האוהדים והיה אחד השחקנים המצטיינים של הקבוצה. הוא כבש 8 שערים ב-35 משחקיו. יכולתו ומוצאו הארגנטינאי הביאו רבים לכנותו "מראדונה הבא", רמז לימים בהם שיחק מראדונה בנאפולי. בעונתו הראשונה הפך לאבסי לאחד השחקנים האהובים על הקהל הנאפוליטני. יכולתו הגבוהה הביאה גם קבוצות צמרת להתעניין בשירותיו. ההערצה אליו אף הביאה להכנתה של פיצה שנקראת על שמו.

בקיץ 2012, עם תחילת הפגרה, חתם לאבסי לארבע עונות בפריז סן-ז'רמן תמורת 30 מיליון אירו. ב-17 בפברואר 2016 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית עבור 4 מיליון אירו. ב-27 בנובמבר 2019 לאחר משחק סיום העונה בליגה הסינית, לאבצי הודיע כי הוא פורש ממשחק פעיל.

### קריירת נבחרות
לאבסי היה בסגל נבחרות ארגנטינה הצעירות אך לא זומן לסגל הנבחרות הצעירות למונדיאל הנוער. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת רק באפריל 2007 במשחק הידידות מול צ'ילה עם סגל שהורכב משחקני הליגה המקומית.

הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק ההכנה של הנבחרת האולימפית מול גוואטמלה ב-6 בפברואר 2008. לאבסי גם כבש את שער הניצחון של הנבחרת האולימפית במשחקה מול נבחרת קטלוניה.

לאבסי נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה והועדף על ידי המאמן סרחיו בטיסטה על פני חלוצים כדוגמת גונסאלו היגוואין ומאורו סראטה. הוא היה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני פריז סן-ז'רמן
קטגוריה:כדורגלני חביי צ'יינה פורצ'ן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2011
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2015
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1985