open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מאו (משחק קלפים)

**מאו** (ידוע גם בתור: **משחק אוסטרלי**) הוא משחק קלפים שחוקיו נהיים מובנים במהלך המשחק בו.
לשחקנים חדשים, שמעולם לא שיחקו במשחק, יוצגו חוקי הבסיס של המשחק בלבד. לחלופין, יוצג לשחקנים אלו 3 חוקים בלבד: "אסור לדבר", "אסור לדבר על החוקים/לגלותם" ו"אסור לשאול שאלות".

המשחק הפך פופולרי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד שבאנגליה בשנת 1975, אף כי סביר כי הוכר עוד לפני כן. המשחק רווח בתוכניות לילדים מחוננים בארצות הברית, ומשוחק באולימפיאדה לפיזיקה, ממנה הגיע המשחק לישראל בראשית שנות התשעים של המאה העשרים.

## משמעות שם המשחק
יש הגורסים כי המשחק קרוי על שמו של מאו דזה-דונג. סברה זו מקבלת חיזוק מן השימוש בביטוי "שמו של מנהיגנו הדגול" במהלך המשחק, במקום המילה "מאו". המשחק יוצר סביבה של חוסר ודאות בה החוקים שרירותיים והענישה נראית שרירותית אף יותר, אם לא מבינים את החוקים. החוקים אינם מוסברים, ואפילו כשעונשים יש להיזהר מלגלות את החוק שעברו עליו (אלא אם עברו על חוק מומצא). הדיבור אסור, אלא במסגרת מסודרת. החוקים עשויים להשתנות, אף כי יש להודיע על הוספת חוק למשחק. בכל אלה מהווה המשחק פרודיה על סין הקומוניסטית.

יש הגורסים כי המשחק מהווה התפתחות של משחק גרמני בשם "מאו מאו" (Mao-Mao), המזכיר בחוקיו את המשחק טאקי, אך משוחק באמצעות חבילת קלפים רגילה.

בשנת 1899 כתב ארתור מאכן סיפור קצר בשם **האנשים הלבנים**. בסיפור מתארת נערה צעירה את חוויותיה בנושא כישוף:
: "אסור לי לכתוב את שמותיהם האמיתיים של הימים ושל החודשים שגיליתי לפני שנה, ולא את הדרך ליצור אותיות אקלו, או את שפת הצ'יאן, או את המעגלים היפים הגדולים, או את משחקי המאו, או את שירי הצ'יף."

הסיפור קודם למשחק בכמה עשורים, אך סביר שממציאי המשחק הכירו את הסיפור והושפעו ממנו.

הספר "The Mao Game" משנת 1997, מאת ג'ושוע מילר, והסרט משנת 1999 בבימויו רומזים למשחק זה.

## חוקי בסיס
החוקים הבסיסיים ביותר, שאותם אומרים לשחקנים חדשים:
* חוק ראשון: מי שמסיים את הקלפים שלו מנצח ויוצא מהמשחק. הוא יכול לחזור מתי שהוא רוצה, ולהוסיף חוק חדש.
* חוק שני: אין לדבר על אף חוק, פרט על החוקים הראשון והשני.
* חוק שלישי: אין לשאול שאלות בשום שלב של המשחק.

חוקים אלו מהווים בעצם את מהות המשחק: יש ללמוד את החוקים שלו, ומתווספים חוקים תוך כדי משחק.

קיימות גרסאות רבות למשחק, בעיקר משום שחוקי המשחק אינם מוצגים במלואם לשחקנים חדשים. קריאת החוקים מומלצת בעיקר לשחקנים אשר רוצים להתחיל קבוצת משחק חדשה, בה אין אף שחקן מנוסה. בשל ריבוי חוקי הבסיס האפשריים, אין צורך להשתמש בכולם. כשרוצים להתחיל אפשר לשחק ללא חוקים מיוחדים בהתחלה, אלא רק עם חוקים מאוד בסיסיים על אופן המשחק. החוקים הבסיסיים המקובלים:

## קישורים חיצוניים
* האנשים הלבנים סיפור מאת ארתור מאצ'ן 
* משחק מאו באתר משחקי הקלפים של ג'ון מקלאוד 
* "הדיקטטורה הדמוקרטית העממית" גרסה של מאו שהמציא ג'וזף גריילי, בה לכל השחקנים כח שרירותי שווה 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משחקי קלפים
טרה רוסה

שמאל|ממוזער|250px|טרה רוסה
**טֵרָה רוֹסָה** (מלטינית: **Terra rossa** – "אדמה אדומה") היא סוג של קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה (או דולומיט).

## תכונות
קרקע זו רדודה בדרך כלל עם עומק מעל הסלע שלרוב אינו עולה על חצי מטר. קרקע טרה רוסה היא גרגירית, האופק העליון בה כהה יחסית וסלעים רבים בולטים ממנו על פני השטח. אופק A שלה מכיל אחוז גבוה של חומר אורגני ושל אנרגטים גרעיניים יציבים ובעל מבנה גרעני הנחשב טוב לחקלאות. אופק B הוא יחסית כבד ומהודק ובעל מבנה רגבי.

צבעה האדום האופייני נובע מתכולה גבוהה של תחמוצות ברזל וחומר אורגני. היא בעלת pH נייטרלי או מעט חומצי ויכולת ניקוז טובה. קרקע טרה רוסה היא כבדה ובעלת שיעור חרסית גבוה של 50%–70%. 

ההרכב הכימי הממוצע של הטרה-רוסה הוא 60% צורן דו-חמצני (SiO2), 28% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al2O3+Fe2O3), 4% סידן פחמתי (CaCO3), 1.4% אשלגן חד-חמצני (K2O) ו-6% חומר אורגני.

לקרקע טרה רוסה יכולת תפיחות והתכווצות מועטה, ונקודת כמישה גבוהה של כ-22%. קרקע טרה רוסה שנשטפה היא לרוב נעדרת גיר.

## שימוש
קרקע טרה רוסה פורייה אך יכולת העיבוד שלה תלויה באחוז הסלעיות שלה, ולרוב מחייבת סיקול ובניית טרסות. קרקעות בעלות סלעיות נמוכה שאינן שטחיות מדי משמשות למטעי בעל ושלחין, במיוחד עצים נשירים, כמו אפרסק, שזיף, אגס, תפוח ודובדבן וגפנים. קרקע טרה רוסה בעלות סלעיות נמוכה הנמצאות במישורים משמשות לעיתים לגידולי שדה ובאזורים מסוימים שימש לגידול טבק. קרקע טרה רוסה בעלת סלעיות גבוהה שמשמשת בעיקר למרעה, וקרקעות בסלעיות גבוהה ביותר משמשות לייעור, במיוחד עצי אורן.

## תפוצה
סוג זה של אדמה נמצא באזורים הרריים של אקלים ים-תיכוני לח. בארץ ישראל, נפוצה הטרה רוסה בעיקר בהרי הגליל, הכרמל, הגלבוע, השומרון ויהודה.
ממוזער|אדמת טרה רוסה מבט מקרוב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרקעות לפי סוג
ניתוח מערכות

**ניתוח מערכות** הוא תחום הנדסי העוסק בניתוח אופן פעולתן של מערכות גדולות ומורכבות ובאינטראקציה בין מרכיביהן. ענף זה קשור קשר הדוק לחקר ביצועים ולניהול סיכונים. 

המערכות שבהן עוסק ניתוח מערכות עשויות להיות מכל תחומי החיים: תהליכים תעשייתיים, תהליכים מנהליים, תהליכי קבלת החלטות וכדומה. 

בתהליך ניתוח המערכות נבנה לעיתים מודל של המערכת הנבחנת, שבו שלושה מאפיינים של המערכת: רכיבים, תהליכים ומבנה. מודל זה מאפשר בדרך כלל ביצוע סימולציה, לשם הבנה טובה יותר של המערכת ושל חלופות אפשריות.

## ראו גם

* ניתוח מערכות מידע
* גישת המערכות
* תאוריית המערכות הדינמיות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חקר ביצועים
קטגוריה:הנדסת מערכות
אומת האסלאם

[ממוזער|[מסגד מרים בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית]]
**אומת האסלאם** (באנגלית: **Nation of Islam**; בראשי תיבות: **NOI**) הוא ארגון אפרו-אמריקאי, אסלאמי, חברתי ופוליטי. מטרתו המוצהרת היא שיפור מצבם הכללי של האפריקאים-אמריקנים בארצות הברית. הארגון נוסד בשנת 1930 בדטרויט על ידי וואלאס ד. פארד מוחמד , ומנהיגו הנוכחי (2018) הוא לואיס פרחאן. מרכז הארגון נמצא במסגד מרים בעיר שיקגו.

אחת האמונות המקוריות של הארגון הייתה, שמערכת החינוך הציבורית לתלמידים שחורים (שהייתה נפרדת מזאת של הלבנים) מעוותת, במטרה לשמור על עליונות הגזע הלבן. בהתאם לכך הקים הארגון מוסדות חינוך עצמאיים, ברוח האסלאם.

## היסטוריה
מייסד הארגון, וולאס פארד מוחמד (1877–1934), הכיר בעיר דטרויט את אלייז'ה מוחמד (1897–1975), שהפך לתלמידו הבולט ביותר. האחרון הקים מסגדים ברחבי ארצות הברית, הפיץ את תורת מורו, וטען שוולאס מוחמד הוא נציגו של האל. תלמידיו של מוחמד הפיצו את תורתו ברחובות, באירועים ובבתי כלא, והיא צברה תומכים רבים. אחד הפעילים הבולטים ביותר של הארגון היה מלקולם ליטל (מלקולם אקס), שהתוודע לתנועה בעת שריצה עונש מאסר על שוד, ונרצח בשנת 1965, בעקבות עימותים ופרישה מהתנועה.

לואיס פרחאן נולד בשנת 1933, עבד כזמר וככנר, והצטרף לארגון בשנת 1955. לאחר מותו של מלקולם אקס, מונה פרחאן לדובר הארגון ולאימאם המסגד של התנועה בעיר ניו יורק. אחרי מותו של אלייז'ה מוחמד, בשנת 1975, מונה בנו וולאס למנהיג הארגון, הפך אותו למתון ולמתקדם יותר, ושינה את שמו. פרחאן מצדו, איגד קבוצת מאמינים קיצונים, שפרשו מהארגון בשנת 1978, והקימו מחדש את ארגון אומת האסלאם, בהתאם לעקרונות המייסדים המקוריים.

באוקטובר 1994, עמד פרחאן בראש משלחת בת כ-2,000 חברים, שערכה כנס רשמי בגאנה, בחסות נשיא המדינה. באוקטובר 1995, הנהיג פרחאן מצעד של מאות אלפים בעיר הבירה של ארצות הברית, וושינגטון די. סי.

## ביקורת כלפי הארגון
[ממוזער|מייסדה ומנהיגה [אלייז'ה מוחמד פונה לחברי "אומת האסלאם" כולל מוחמד עלי (מתאגרף), 1964]]
הליגה נגד השמצה, הקונגרס היהודי האמריקאי, ארגונים נוספים דוגמת המרכז המשפטי לדרום העני ואף אקדמאים רבים, רואים באומת האסלאם ארגון אנטישמי והומופובי הדוגל בעליונות שחורה, בהתבסס על התבטאויות מנהיגיו (כולל לואיס פרחאן), וקשרי הארגון עם מכחישי שואה ועם ארגונים נאו-נאציים. הארגון גם הוציא לאור ספרים אנטישמיים (למשל הספר "הקשר המוסתר בין שחורים ויהודים").

## מתאסלמים בולטים באומת האסלאם

* מוחמד עלי – מתאגרף אמריקאי במשקל כבד
* כרים עבדול-ג'באר – כדורסלן NBA אמריקאי

* אייס קיוב – השחקן והראפר האמריקאי (שם הבמה של או'שאה ג'קסון סיניור)
* קיו-טיפ – הראפר האמריקאי 
* מוס דף – השחקן האמריקאי 
* מלקולם איקס – פעיל זכויות אדם אמריקאי (עליו מבוסס הסרט הביוגרפי "מלקולם אקס") ואחד ממנהיגיה הנודעים של ארגון אומת האסלאם

## ראו גם
* מסגד מרים
* לואיס פרחאן
* אלייז'ה מוחמד
* וואלאס ד. פארד מוחמד 
* אסלאם בארצות הברית
* אנטישמיות בארצות הברית: אפרו-אמריקאים
* האסלאם השחור

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:תנועות אסלאמיות
קטגוריה:ארגונים אנטישמיים בארצות הברית
קטגוריה:אנטישמיות מודרנית
קטגוריה:ארצות הברית: אסלאם
ארגז חול

שמאל|ממוזער|250px|ארגז חול
**אַרְגַז חוֹל** הוא אזור תָחוּם רחב ונמוך או גומה רדודה, הממולא בחול ומיועד למשחק ילדים. את ארגזי החול אפשר למצוא לרוב במגרשי משחקים ובגני ילדים. מכיוון שהם זולים, וניתנים להרכבה או לבנייה בקלות יחסית למתקני משחק אחרים, בנוסף, ניתן למצוא אותם בחצרות האחוריות של בתי מגורים.

ארגזי חול מעודדים את כוח הדמיון של ילדים בעוד יש להם את האפשרות לבנות הרים קטנים או ארמונות חול, להשתמש בצעצועים דמוי משאיות,  כלי ציוד מכני הנדסי, אתים ודליים במטרה להעביר את החול ממקום למקום ולחפור בורות ולקבור עצמים. במילים אחרות, החול הוא אמצעי איתו הילדים יכולים לחקור, לבנות ולהרוס בעולמות מדומים בני שלושה ממדים במשחק מהנה ויצירתי.

ניתן למצוא ארגזי חול בגדלים וצורות מגוונות, אך רובם תחומים באמצעות קרשים, בולי עץ או מסגרות גדולות אחרות עשויות עץ, המאפשרות לילדים גישה נוחה לחול ומקום ישיבה נוח. אף על פי כן, ניתן לרכוש גם ארגזי חול קטנים. הללו עשויים פלסטיק בדרך כלל ולעיתים מעוצבות בצורה חיה או עצם מוכר אחר. לחלקם יש מכסה המאפשר כיסוי של ארגז החול בעיתים של חוסר שימוש במטרה למנוע גישה של חתולים ולכלוך לארגז החול. המכסה גם מונע מהחול להירטב על ידי הגשם, למרות שרצויה רמה מסוימת של לחות כדי להחזיק את החול ביחד ובמקומו. ניתן להשתמש בארגזי חול מוכנים מראש עבור שימוש ביתי, במיוחד במעונות. יתר על כן, ניתן להשתמש בחומרים אחרים במקום חול, כגון קמח שיבולת שועל אשר אינו רעיל וקל לנקותו באמצעות שואב אבק.

שימוש נוסף בארגזי חול קיים בענפי הספורט קפיצה לרוחק וקפיצה משולשת, בהם האתלטים מבצעים את קפיצתם אל תוך ארגז חול על מנת לרכך את הפגיעה בקרקע ולהימנע מפגיעה גופנית.

החול מתלכלך עם הזמן ויש צורך להחליפו בסופו של דבר. ניתן להיפטר מהחול הישן, או לחלופין, להשתמש בו לשימושים אחרים כגון ערבוב עם בטון. יש המשתמשים בחול בניין רגיל ויש המשתמשים בחול המיוצר במיוחד למטרה זו. חול בניין זול בהרבה מהאחרון, אך מכיל לעיתים חומרים אחרים, כגון מלט, אשר מכתים בגדים.

ארגז חול משמש גם כמטפורה למקום בו ניתן לשחק ללא השפעה על החיים האמיתיים. כך תוכנות אנטי וירוס או סביבות של מכונה וירטואלית יוצרת אזור שבו ניתן להריץ יישומים בצורה שלא מאפשרת להם לגרום לנזקים משמעותיים למערכת.

## ראו גם
* גן זן
* ארמון חול
* טיפול בשולחן חול - יונג
* בהשאלה, בתחום המחשבים יש גם מונח הנקרא ארגז חול המשמש לאזור מוגן (לתכנות וכו')

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתקני שעשועים
קטגוריה:ילדות
קטגוריה:חול
קטגוריה:כלי קיבול
צבי הקר

**צבי הקר** (בגרמנית: **Zvi Hecker**; 31 במאי 1931 – 24 בספטמבר 2023) היה אדריכל ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד ב-1931 בקרקוב שבפולין. הקר עזב את פולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והיגר לקזבלנקה ולאחר מכן ב-1950 עלה לישראל. למד אדריכלות בטכניון שבחיפה וסיים את לימודיו ב-1955. בין 1955 ל-1957 למד ציור במכון אבני וב-1959, לאחר שירותו הצבאי, הקים משרד ופעל בשיתוף עם אלדר שרון (עד 1964) ואלפרד נוימן (עד 1966). עבודותיהם המשותפות כוללות את מועדון הים התיכון באכזיב (1960–1961), כפר הנופש במכמורת (1961), מלון בונגלוס בשארם א-שייח' (1972–1976), בניין העירייה של בת ים (1969-1963), בנין הפקולטה להנדסת מכונות ע"ש דנציגר בטכניון (1965) ובית הספר לקצינים בה"ד 1 (1963–1967).

בסוף 1966, לאחר שלטענתו הטכניון שינה מתוכניתו לבניין דנציגר, הוא ניסה לצבוע את קירות הבניין ומאוחר יותר אף לחבל בו. תביעה שהגיש ביחד עם אלפרד נוימן בדרישה להורות לטכניון להסיר את השינויים שנעשו בבניין בגלל הפגיעה בשם הטוב של המתכננים נדחתה על ידי בית המשפט.

עבודותיהם הושפעו ממגמות דומות בעולם האדריכלות (דוגמת זרם המטבוליזם היפני) ושאלו מטפורות צורניות מהטבע לשימוש בתכנון מבנים ארכיטקטוניים מורפולוגיים. התנאים הפיזיים והכלכליים ששררו בארץ באותה התקופה אפשרו להם בתקופה קצרה יחסית להביא לידי ביצוע מספר עבודות לא קטן ולהפוך את ישראל למוקד התעניינות עולמי לזמן קצר.

ביוני 1967 חתם ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן והדה בושס על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.

במשך שנים התגורר הקר ברמת גן. ב-1990 עבר להתגורר ולפעול בברלין. הוא לימד בגרמניה ותכנן בייחוד פרויקטים הקשורים לקהילה היהודית. מבין הפרויקטים המאוחרים שלו, ניתן לציין את שכונת המגורים רמות פולין שבירושלים (1971–1973) שנודעה בכינוי "שכונת הכוורות", בית הספר היהודי בדויסבורג, גרמניה (1996–1999) ואת מוזיאון הפלמ"ח (1995) בתל אביב.

נפטר ב-24 בספטמבר 2023 בברלין, גרמניה.

## גלריית תמונות

קובץ:RamotPolinMay022023 03.jpg|רמות פולין
קובץ:עריית בת ים.JPG|בית עיריית בת ים
קובץ:Baadbaad007.jpg|בית הספר לקצינים של צה"ל
קובץ:SpiralHouseRG1.jpg|"בית הספירלה" ברמת גן, שזיכה את הקר בפרס רכטר (בשיתוף עם רם כרמי)
קובץ:HECKERHAIFA.JPG|בניין הפקולטה להנדסת מכונות "בית דנציגר" בטכניון
קובץ:Palmax 155.JPG|מוזיאון הפלמ"ח
קובץ:PikiWiki Israel 5263 dubiner house in ramat gan.jpg|בית דובינר


## קישורים חיצוניים

* הטכניוניסטים בעקבות האדריכל ששבר את המסגרת - הפודקאסט של בוגרי הטכניון יוצא בעקבות סיפורו המוזר של בניין דנציגר
* 
* 
* 
* צבי הקר בביאנלה לארכיטקטורה בוונציה 2006
* 
* מיכאל יעקובסון, סקירה מצולמת של בניין הפקולטה למכונאות בטכניון, באתר 'חלון אחורי', 21 בנובמבר 2015
* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בקונכייה האקוסטית בגן התקווה שתכנן צבי הקר, באתר 'חלון אחורי', 1 באוגוסט 2020
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים יהודים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס רכטר
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
הסטודיה

"**הסטודיה**" או "**הסטודיה לציור**" היה בית ספר לציור שהוקם על ידי אביגדור סטימצקי ויחזקאל שטרייכמן ופעל בין השנים 1945–1948 בתל אביב.

שטרייכמן, שפרש בשנת 1945 מהוראה בסטודיו שפתח אהרון אבני, הקים יחד עם אביגדור סטימצקי סטודיו לציור שכן במרתף בית אביו של סטמצקי. בית הספר פעל במתכונת של שיעורי ערב. בעוד שטרייכמן התמקד בהוראת ציור בצבע, סטמצקי לימד גם רישום. מרבית השיעורים כללו ציור טבע דומם, אולם לעיתים יצאו התלמידים לצייר בנוף.

בשנת 1947 הצטרף לצוות המורים בבית הספר גם מרסל ינקו. בנוסף, ביקרו בבית הספר גם אמנים רבים שיהפכו לימים חברי "אופקים חדשים", כדוגמת יוסף זריצקי או פנחס אברמוביץ וכן מבקרים כחיים גמזו ואויגן קולב.

בין תלמידי הסטודיו אמנים כמשה פרופס, דני קרוון, דן קדר, לאה ניקל, אליהו גת, אפרים ליפשיץ, מיכאל ארגוב, דוד לנבר, קליר יניב ואחרים. סביב הסטודיו גם צמחה גם "קבוצת העשרה". הסטודיו נסגר ב-1948, כשמרבית תלמידיו גויסו לשירות צבאי.

## קישורים חיצוניים
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי ספר לאמנות
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:המנדט הבריטי: חינוך
פתווה

**פתווה** (בערבית: **فتوى**, תעתיק מדויק: פַתְוַא) הוא פסק שריעה שניתן על ידי מופתי, ומספק הנחיה בנושא ספציפי. הפתווה לא מחייבת את כל המאמינים המוסלמים, אלא רק את המופתי שהוציא אותה ואת מאמיניו, שבוחרים לאמץ אותה.

הפתוות עוסקות בכל תחומי החיים, ולעיתים נדירות עוסקות בהכרזת מלחמה או בכוונה להרוג. אחת הפתוות הבולטות ביותר היא הפתווה שהכריז אוסאמה בן לאדן בשנת 1996, ובה הכריז מלחמה על ארצות הברית וישראל.

על אף שהמופתי לא אמור, מבחינה הלכתית, להיות כפוף למדיניות השלטון המוסלמי, היו ניסיונות רבים לאורך ימי הביניים לגייס את המופתים לשירותי המדינה המוסלמית ולפקח על פרסום פסקי הלכה אשר נראו שהם מנוגדים לשלטון הקיים. כך למשל במאה ה-18 רצה השליט העות'מאני לכבוש את העיר בגדאד מידי הפרסים ולכן לחץ על פוסק הלכה בשם נוח אפנדי לפרסם פסק הלכה נגד השיעים. בפסק ההלכה טען נוח אפנדי שהשיעים הם כופרים, ועל כן המלחמה אשר מנהלת המדינה העות'מאנית נגד פרס היא מוצדקת ונחשבת כמלחמת מצווה. פסקי הלכה פורסמו גם על מנת להצדיק מהפכות נגד השלטון הקיים. מוחמד עלי, במהלך מרידתו בשלטון העות'מאני, גייס פוסקי הלכה סורים אשר פרסמו פסק הלכה שנאמר בהם שהשליט העות'מאני מושחת ולא מתנהג בהתאם לשריעה, ולכן המרידה נגדו היא מוצדקת.

בתקופה המודרנית, בעקבות אימוץ החוקים המערביים על ידי מרבית המדינות המוסלמיות וירידת מעמדה של השריעה, הפך מוסד הפתווה לתחליף עיקרי לחוקים השרעים ובכך העביר את סמכויותיו גם לנושאים אשר היו קשורים בשריעה עצמה. המדינות המוסלמיות כיום מנסות להשגיח על המוסד הזה על ידי שיוכו למוסדות השלטון ובכך לפקח על פרסומי פסקי ההלכה השונים.

ניסיון הקודיפיקציה של פסקי ההלכה על ידי המדינות המוסלמיות נבע גם הוא מרצון המדינה לפקח על פרסום פסקי ההלכה. בסוף שנת 2006 התקיים בפרלמנט המצרי דיון על הקודיפיקציה של פסקי ההלכה. בהצעת חוק אשר הגיש חבר הפרלמנט המצרי מצטפא אל-גנדי נאמר שיש צורך בענישת פוסקי הלכה אשר פרסמו פסקי הלכה נגד בני הדתות המונותיאסטיות. הצעת החוק הייתה על רקע פסקי ההלכה השונים אשר פרסמו פוסקי הלכה שונים נגד ביקורי היהודים בחצי האי סיני ונגד הנוצרים אשר חיים במצרים.  

## ראו גם
* פסיקת הלכה
* בולה אפיפיורית

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:חוק אסלאמי
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: חוק ומשפט
מכון אבני

**מכון אבני** היה בית ספר ישראלי ללימודי אמנות ועיצוב בתל אביב-יפו.

## היסטוריה
"מכון אבני" נוסד בשנת 1936 על ידי אהרון אבני ומשה שטרנשוס כבית ספר לציור ופיסול ברחוב רש"י בתל אביב. עם גידול מספר התלמידים עבר בית הספר למעונות עובדים ובהמשך לחללים שונים אחרים בתל אביב. בשנת 1951, לאחר פטירתו של אבני, שונה שם בית הספר ונקרא על שמו. בשנת 1982–1988 שכן בית הספר בשכונת התקווה, כחלק פרויקט שיקום שכונות. בשנת 1988 עבר בית הספר לאזור הקצה המערבי של רחוב אילת ביפו. כיום הוא מתפרש על שמונה מבנים שונים באזור.

החל משנת 1995 נמנו במכון אבני, מדי שנה, כ-600 סטודנטים שלמדו במחלקות השונות הכוללות אמנות פלסטית, עיצוב תעשייתי, עיצוב אינטראקטיבי, עיצוב פנים ועיצוב אופנה. בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה, איפשר מכון אבני לבוגריו להוציא בנוסף לתעודת בוגר המכון, גם תואר ראשון במדעי הרוח.

בשנת 2023 מכון אבני סיים את פעילותו עקב קשיים כספיים ומיעוט נרשמים.

## ראו גם
* רשימת בוגרים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי ספר לאמנות
קטגוריה:יפו: חינוך
קטגוריה:רחוב אילת
קטגוריה:שכונת התקווה
לוח שנה (כלי)

שמאל|ממוזער|250px|לוח שנה
[שמאל|ממוזער|250px| חודש [יוני בשעת קציר. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"]]
**לוח שנה** הוא כלי מוחשי, שבאמצעותו ניתן להציג את לוח השנה המופשט. בלוח השנה ניתן למצוא מידע רלוונטי מסוגים שונים, כגון:
* באיזה יום בשבוע חל תאריך מסוים
* מתי חל חג או מועד אחר
* בלוח שנה עברי מצוינים פעמים רבות זמני כניסת השבת ויציאתה, ופרטי פרשת השבוע.

בנוסף ניתן לרשום בלוח השנה פעולות שנקבעו למועד מסוים, כגון המועד שבו יש להתייצב לבדיקה אצל רופא השיניים או המועד שנקבע לישיבה מסוימת.

במשך שנים רבות היה לוח השנה מודפס על גבי נייר, במגוון רחב של וריאציות. בשלהי המאה העשרים, עם התפתחות המחשוב, פותחו תוכנות להצגתו של לוח השנה, ובשימוש משרדי נעשה שימוש נרחב בתוכנות המאפשרות גם זימון פגישות לתאריך מסוים. אמצעי אלקטרוני נוסף שהפך לתחליף ללוח השנה המסורתי הוא מחשב כף יד. גם בדגמים רבים של טלפונים סלולריים מתאפשרת הצגה של לוח שנה.

לוחות השנה הנפוצים מציגים את הלוח הגרגוריאני, בישראל מוצג בנוסף גם הלוח העברי.

## לוח קיר
[שמאל|ממוזער|200px|חודש [אוגוסט מתוך לוח שנה תאילנדי. הלוח עשוי אסופת דפי חודשים המוצמדים למודעת פרסומת.]]
לוח קיר הוא לוח שנה עשוי דפי נייר, שתלוי על הקיר. הגרסה הנפוצה של לוח זה מציגה בדף אחד חודש אחד, וכן מקובלים, אף נפוצים פחות, לוח קיר המציג שבוע בכל דף או יום אחד בלבד בכל דף. בנוסף למימוש המטרה הפונקציונלית של לוח שנה, משמש לוח זה (בעיקר בגרסתו החודשית) כאלמנט קישוטי, שבו מופיעים צילומי נוף, ציורים, תצלומי דוגמניות וכדומה. לעיתים ניתנים לוחות קיר על ידי יצרנים ונותני שירות כאמצעי פרסום, ובמקרה זה כולל הלוח רכיב המציין את דבר המפרסם.

## יומן

יומן הוא לוח שנה שצורתו כצורת ספר או מחברת. כל זוג עמודים סמוכים משמש, בדרך כלל, להצגתו של שבוע אחד, אם כי קיימים גם יומניים יומִיים וחודשִיים. השימוש ביומן היה מקובל מאוד כאמצעי לרישום פגישות, לשימוש אישי ולשימוש משרדי. עם התפתחות המחשוב השימוש בו הולך ומצטמצם, עקב המעבר לתחליפים אלקטרוניים.

## לוח עד
לוח שנה שאינו מציין את ימות השבוע, ומתאר לוח שנה לפי שיטה אחת בלבד (למשל, רק לוח עברי או רק לוח גרגוריאני). הלוח מיועד לרישום תאריכים חשובים, כך שיישמרו לשנה הבאה.

## קישורים חיצוניים

* HebCal לוח שנה יהודי מקוון (אנגלית).
* לוח שנה - כלים ללוח השנה העברי.
*  לוח שנה - לוח שנה עברי

קטגוריה:לוחות שנה
קארדו

[ממוזער|שמאל|250px|הקארדו ב[פטרה]]
**קארדו** (בלטינית: **Cardo**) הוא כינויו של הציר הראשי שחצה ערים ומחנות צבא ברחבי האימפריה הרומית מצפון לדרום.

הקארדו שימש בדרך כלל כמרכזה המסחרי הראשי של העיר, והיו בו חנויות רבות; הוא נקרא גם "קארדו מקסימוס" - הקארדו הגדול. הרחוב המשני, הניצב לקארדו, נקרא **[[דקומנוס]]**. שני רחובות אלה חילקו כל עיר (או מחנה צבאי) לארבעה רבעים, לכן עד היום, בשפות רבות, סקטור בעיר נקרא "רובע" מלשון "רבע" (לדוגמה, Quarter באנגלית ו-Quartier בצרפתית). בצומת הדרכים בין הקארדו והדקומנוס השתרעה כיכר גדולה - הקרדינה, שבה היה הפורום הרומי.
ממוזער|מפגש הרחובות קארדו - דקומנוס בעיירה פורץ', קרואטיה.
פירוש המונח "קארדו" בלטינית הוא "ציר" או "מפרק", מכאן כינויו של הרחוב הראשי בעיר הרומית. (למרות הדמיון בשם, אין קשר בין ה"קארדו" הלטיני לבין "קרדיה" ביוונית, שמובנה "לב".

## הקארדו בירושלים

בירושלים הקארדו שימש כרחוב הראשי לאורך התקופה הרומית בארץ ישראל וכן הביזנטית, ונמתח בתוואי המתחיל משער שכם ועד שער ציון. בשונה מרוב הערים הרומיות, היה בירושלים 'קארדו מכסימוס' נוסף, הקארדו המשני - שנמשך משער שכם לכיוון שער האשפות, בתוואי 'הגיא המרכזי', המכונה על ידי יוספוס פלביוס ה"טירופיאון".

## ראו גם
* מונחון גאוגרפיה עירונית

## קישורים חיצוניים

[ממוזער|ימין|250px|קרדו בעיר העתיקה אפּאמיאה, כיום מצפון ל[חמאת שבסוריה, על גדות הנהר אורונטס.]] 

קטגוריה:רחובות ושדרות
קטגוריה:אדריכלות רומית
קטגוריה:תכנון עירוני
דיסק און קי

ממוזער|250px|דיסק און קי ושני כרטיסי זיכרון
ממוזער|250px|דיסק און קי מפורק
**דִּיסְק אוֹן קִי** (לפי האקדמיה ללשון העברית: **הֶחְסֵן נַיָּד**, ובקיצור **הֶחְסֵן**) הוא מכשיר זעיר לאחסון נתונים למחשב, המשתמש בזיכרון הֶבְזֵק (Flash) לאחסון נתונים ובממשק ה-USB של המחשב להעברתם אל המחשב או ממנו. את המכשיר פיתחה לראשונה חברת M-Systems הישראלית בראשות דב מורן. השם המסחרי שנתנה החברה למוצר הוא "DiskOnKey" ("דיסק כמחזיק מפתחות"), המרמז על גודלו הזעיר ועל ניידותו ("דיסק על מפתח", דיסק בגודל זעיר שיוכל להיכנס לצרור מפתחות). במהרה הפך המונח בשפה העברית לשם גנרי של הטכנולוגיה. בארצות אחרות נהוג לקרוא למכשיר גם FlashDrive ,stick ובשמות נוספים. שמה הרשמי של הטכנולוגיה הוא **USB Mass Storage Device (UMS) **או **USB Flash Drive**, היות שלצורך אחסון המידע הוא נעזר בזיכרון מסוג Flash והוא משתמש בחיבור USB לצורך העברת נתונים.

הטכנולוגיה פותרת את בעיית הבלאי המהיר שקיימת בזיכרונות ההֶבְזֵק, שבהם אזורים בזיכרון נכתבים ונמחקים פעמים רבות. לפיתוח אלגוריתם הדואג לכתוב בכל פעם באזור אחר בזיכרון, באופן שהכתיבה תפוזר ברחבי הזיכרון ככל האפשר וכך יהיה הבלאי של כל אזור מזערי.

המוצר נחשף לראשונה על ידי חברת "M-Systems" בנובמבר 2000. למוצרים הראשונים הייתה קיבולת של 8, 16 או 32 מגהבייט. עם השנים הלכה והתפתחה הטכנולוגיה במהירות, מחירה לצרכן הוזל והנפחים הלכו וגדלו, עד אשר בשנת 2018 כבר הוצעו למכירה החסנים ניידים שקיבולתם 2 טרה בייט. בדצמבר 2005 ה"דיסק און קי" דורג במקום ה-9 ברשימת 50 הגאדג'טים המוצלחים ביותר ב-50 השנים האחרונות, שערך מגזין PC World.

ההתייחסות של מערכת ההפעלה אל ההחסן הנייד דומה לרוב להתייחסותה לדיסק קשיח חיצוני, ויתרונותיו העיקריים הם קלות השימוש והניידות. בחלק מהתקנים אלו קיים מתג שהופך את ההחסן לזמין לקריאה בלבד, ובדרך זו הוא מוגן מפני מחשב שעלול להיות נגוע בווירוס מחשב. כמו כן קיימת בדרך כלל נורית בקרה שמהבהבת בזמן קריאה וכתיבה.

ההחסן הנייד הצטרף למשפחה ותיקה של אמצעי "מדיה נתיקה" (מדיום מגנטי שמאפשר לשמור נתונים, שאפשר לנתקו מן המחשב בקלות יחסית). חברים אחרים במשפחה הם הדיסקטים לדורותיהם, הדיסקים (CD) וה-DVD.

ההחסן הנייד רגיש לתקלות: אם מוציאים אותו מן המחשב בזמן תהליך כתיבה עליו, המידע שבו עלול לרדת לטמיון. כדי להימנע מתקלות מעין אלו, במערכות הפעלה קיים מנגנון להוצאה בטוחה של המכשיר.

במשך השנים פותחו החסנים ניידים המשלבים הצפנת מידע, וכן החסנים ניידים המשולבים במכשירים אלקטרוניים קטנים ושונים, כגון נגני מוזיקה, טלפונים סלולריים ועוד. בשנת 2009 החלה חברת "מיקרוסופט" לשווק את מערכת ההפעלה "חלונות" על "דיסק און קי". בפברואר 2017 השיקה חברת הזנק ישראלית "דיסק און קי" שמכיל מערכת הפעלה מסוג Chrome OS, ושניתן להכניסו לכל מחשב ישן ובכך להשמיש אותו מחדש.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התקני אחסון נתונים
קטגוריה:ישראל: המצאות
קטגוריה:דב מורן
קטגוריה:מכשירי חשמל
המיטה המעופפת

**המטה המעופפת** (באנגלית: **Bedknobs and Broomsticks** - ידיות מיטה ומקלות מטאטא) הוא סרט מוזיקלי שהופק על ידי אולפני וולט דיסני והוקרן לראשונה ב-7 באוקטובר 1971. הסרט מבוסס על שני ספרים מאת הסופרת מרי נורטון.

## תקציר העלילה
גיבורת הסרט היא **אגלנטין פרייס**, מכשפה המתגוררת בכפר קטן באנגליה. בעודה לומדת לעשות קסמים בהתכתבות נשלחים אליה שלושה ילדים שפונו מלונדון בתקופת הבליץ. הילדים מגלים את כוחותיה של פרייס, ויחד עמה יוצאים לגלות את הקסם הכי חשוב אשר לא נשלח אליה על ידי פרופסור בראון המנהל את קורס לימוד הקסמים בהתכתבות. פרייס משתמשת במיטת הילדים על מנת להגיע אל פרופסור אמיליוס בראון ומגלה כי הלה כלל לא האמין בקסמים ששלח לה, וכל שעשה היה להעתיק אותם מספר ישן לו חסר העמוד האחרון (וכמובן בו נמצא הקסם שפרייס חפצה בו ביותר).

לאחר שהיא משכנעת את בראון להאמין ביכולותיה (על ידי הפיכתו לארנב) יוצאים פרייס, בראון והילדים לשוק פורטובלו בלונדון על מנת לחפש את העמוד האחרון של הספר. שם הם מגלים כי הקסם נמצא באי הקסום נבומבו (המוצג בסרט באמצעי הנפשה של אנימציה). לאחר שמגלה פרייס את הקסם, היא מצליחה למנוע באמצעותו פלישה נאצית לבריטניה.

## רקע
הסרט בוים על ידי רוברט סטיבנסון והשירים בו נכתבו על ידי ריצ'רד ורוברט שרמן. הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.

במקור אמור היה הסרט להיות באורך של 3 שעות, בדומה ל"מרי פופינס" אולם הוא קוצר לשעתיים, על ידי הוצאתם של מספר שירים מהגרסה הסופית. השיר "פורטובלו רואוד" המדבר על שוק פורטובלו קוצר בלמעלה משש דקות. לאחר גילוי הקטע שנחתך נעשו בשנת 1996 מאמצים לשחזר את הסרט המקורי, אולם לא כל הקטעים התגלו. הגרסה הכמעט מלאה נמכרה בשנת 2001 בגרסת DVD.

## שירים בסרט
* **שיר המשמר האזרחי**
* **הגיל של היעדר האמונה** (היה מועמד לפרס האקדמיה לשיר המקורי הטוב ביותר)
* **עם הבזק** (מופיע רק בגרסה המשוחזרת משנת 1996)
* **אגלנטיין**
* **לא אאכזב אותך** (חלקו השני של השיר **אגלנטיין**. מופיע רק בגרסה המשוחזרת משנת 1996)
* **שוק פורטובלו**
* **קרקעית הים היפה** (נכתב במקור עבור "מרי פופינס")
* **כישוף התנועה החלופית**
* **בעיות של אף איש** (מופיע רק בגרסה המשוחזרת משנת 1996)

השיר "צעד בכיוון הנכון" הוכן עבור הסרט אך לא נמצא ועל כן לא מופיע באף גרסה המופצת כיום. עם זאת, מופיע כתוספת עם תמונות מהסצנה והשיר עצמו ברקע.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:מכשפות בקולנוע ובטלוויזיה
קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:סרטי וולט דיסני
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים בריטיים
קטגוריה:סרטי רוברט סטיבנסון
חלאל

[שמאל|ממוזער|225px|[חג הקורבן בפקיסטן]]
שמאל|ממוזער|80px|מדבקת "חלאל" על מוצר מזון
[ממוזער|דוכן בשר "חלאל" בסופרמרקט ב[קנדה]]
**חלאל** (בערבית: **حلال**) הוא מונח בשריעה, דין דתם של המוסלמים, שמשמעותו "היתר". מונח זה מתייחס לכל הפעולות המוגדרות בין תחום הציווי ("פארד") לתחום האיסור ("חראם"). אולם בשימוש יומיומי הכוונה בדרך כלל לבשר מותר לאכילה על פי האסלאם.

בשר מחיות כמו גמלים, חסילונים או ארנבים מותר לפי האסלאם – אך מנגד, אסור לצרוך אלכוהול כמשקה שבוודאות משכר (איסור "ח'מר" - خمر)  ואף לא כמרכיב באוכל, וזאת על מנת שייחשב חלאל .

## היתרים ואיסורים על בשר
באסלאם, השריעה מורה כי על המוסלמי לאכול רק בשר שנשחט בשם אללה (שנאמר עליו תסמיה) ועונה על דרישות שונות. בשר כזה קרוי "**חלאל**" (حَلال) או "חוקי". מנגד, החוק המוסלמי אוסר לאכול בשר חזיר, או בשר שנשחט שלא בשם אללה. החוק מגדיר גם "חראם", כלומר - סוגים אחרים של חיות האסורים למאכל, ביניהם בשר קוף, כלב, חתול וחיות טורפות אחרות. דיני המאכלים המותרים והאסורים מופיעים, בין היתר בסורת אל-מאאידה (سورة المائدة, הסורה ה-5), איאת 3 - 4.

### שחיטת בשר

ממוזער|142x142 פיקסלים|המילה "חלאל" בערבית משמשת כסימון גרפי למאכלים ולשתייה למוסלמים
הצורה המסורתית לשחיטה היא על ידי חיתוך של כלי הדם בצוואר, הגורם מוות מאיבוד דם מהיר. זאת בשונה מהשחיטה היהודית, שבה אין חובה לחתוך את כלי הדם, אף על פי שפעולה זו מומלצת. על פי הקוראן, אין חובה כי הבהמה תישחט על ידי מוסלמי, וגם אהל אל-כתאב (בהם יהודים ונוצרים) יכולים לשחוט אותה בהתאם לחוקי החלאל. לפיכך, רוב המוסלמים מקבלים בשר הכשר ליהודים כ"חלאל". לפי נתוני דו-שנתון דת ומדינה לישראל של המכון הישראלי לדמוקרטיה לשנת 2024, 95% מהמוסלמים בישראל מקפידים על אכילת חלאל, ומתוכם 62% מחשיבים בשר הכשר ליהודים כחלאל.

## ראו גם
* שחיטה באסלאם
* מובאח
* השוואה בין חוקי התזונה המוסלמית ליהודית  
* חוקי התזונה המוסלמית  
* איסור צריכת האלכוהול "ח'מר" 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חוק אסלאמי
קטגוריה:מזון באסלאם
רוס בלקנר

**רוס בלקנר** (באנגלית: **Ross Bleckner**; נולד ב-12 במאי 1949) הוא צייר יהודי-אמריקאי המתגורר בעיר ניו יורק.

בלקנר הוא הצייר הצעיר ביותר שקיים תערוכה בתצוגת יחיד במוזיאון גוגנהיים בניו יורק, ב-1995. הוא החל להציג בגלריה מרי בון בשנת 1979. ניתן למצוא את עבודותיו באוספי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון., DC, מוזיאון קרנגי לאמנות בפיטסבורג, ומרכז האמנות ווקר במיניאפוליס. עבודותיו עוסקות בתחומים כגון אובדן, שינוי, זיכרון ואיידס. עבודותיו הפואטיות כוללות לעיתים קרובות תמונות סימבוליות חוזרות, כמו נברשות, יונים ופרחים, המוצגות עם תחושת אור מטושטשת וזוהרת.

## קישורים חיצוניים

* 

* אודות רוס בלקנר 
* הציור "recognition"- "הכרה". 1999
* הציור מעורר המחשבה "דמות חסרה" - "absentee bid form" 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
אלפרד דה מיסה

**אלפרד דה מיסה** (בצרפתית: **Alfred de Musset**; 11 בדצמבר 1810 – 2 במאי 1857) היה מחזאי, משורר וסופר צרפתי.

## ביוגרפיה
דה מיסה נולד בפריז לאב שכתב ספרים בנושאים היסטוריים וספרי מסעות. בהיותו בן תשע שנים החל ללמוד בבית הספר אנרי הרביעי בפריז בו גמר את לימודיו בהצטיינות (1827). למד רפואה, משפטים, ציור, אנגלית ונגינה בפסנתר, לפני שכתב את שירו הראשון "חלום" (1828). ב-1829 פרסם את קובץ שיריו הראשון "סיפורים ספרדיים ואיטלקיים", שנתקבל באהדה על ידי ויקטור הוגו, ונעשה חבר בחוגים הספרותיים של פריז.

ב-1833 פגש בסופרת ז'ורז' סאנד והתאהב בה. מכאן התפתחה ביניהם מערכת יחסים שנמשכה עד 1835. הם נסעו יחד לאיטליה, ונדבקו במחלה בוונציה. סאנד התאהבה ברופא שלה, ואלפרד דה מיסה חזר לפריז בגפו. מאורעות אלה באו על ביטויים ברומן שלו "וידויו של בן הדור", המהווה גם אוטוביוגרפיה, ובמחזה "אין להתלוצץ עם האהבה" (1836). ב-1837 התארס עם אימה ד'אלטון, אירוסין שנסתיימו בפרידה כעבור שנה. ב-1845 זכה בתואר "אביר לגיון הכבוד". שימש כספרן של משרד הפנים הצרפתי, והחל ב-1848 - כספרן של משרד החינוך הציבורי. ב-1852 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. באותה שנה התאהב בלואיז קולט, מאהבתו לשעבר של הסופר גוסטב פלובר.

בשנים האחרונות לחייו מיסה לא הרבה לצאת מדירתו שהייתה ליד התיאטרון "קומדי פרנסז" בפריז. הוא לקה בדלקת אבי העורקים על רקע מחלת העגבת (Syphilitic aortitis) ומצבו הידרדר עוד יותר בגלל שתייה מרובה. אלפרד דה מיסה נפטר בפריז ב-1857 כתוצאה ממחלת העגבת ונקבר בבית העלמין פר לשז.

## ספריו שתורגמו לעברית
* **וידויו של ילד המאה**, מצרפתית: ניר רצ'קובסקי, הוצאת כתר, 2009.

## לקריאה נוספת
* אלפרד דה מיסה – **המשורר והפרוזאיקן** (מצרפתית: רותם עטר), דחק, כרך טו', 2022.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים




קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1810
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1857
פרדיננד טניס

ממוזער|שמאל|Ferdinand Tönnies
**פרדיננד טֶנִיס** (בגרמנית: **Ferdinand Tönnies**; 26 ביולי 1855 - 9 באפריל 1936) היה סוציולוג גרמני.
## חייו
טניס היה בין התאורטיקנים הראשונים שעסקו בשאלה הקהילתית. הוא הבחין בין שני סוגי קהילות, שכינה במונחים שנלקחו מהשפה הגרמנית: גֵּמַיְינְשַׁאפְט (Gemeinschaft) וגֵּזֶלְשַׁאפְט (Gesellschaft). האקדמיה ללשון העברית קבעה מונחים עבריים לשני המונחים האלו: **חֶבְרָה קְהִלָּתִית** (גֵּמַיְינְשַׁאפְט) ו**חֶבְרָה הֶסְדֵּרִית** (גֵּזֶלְשַׁאפְט).

הסוג הראשון, **גֵּמַיְינְשַׁאפְט**, מתאר חברה חקלאית טרום-תעשייתית. חברה זו היא אורגנית באופן תפקודה ותוחמת את החברים בה בקהילות ברורות. הקשרים בה הם קשרים ראשוניים, הדוקים, מלוּוים בחיי משפחה, אמונה ומסורת. אופני היצור (לרוב היצור החקלאי) מוסדר על ידי מבנה המשפחה והמסורת, כלומר חלוקת ההון וחלוקת האחריות תלויים ומוסדרים על ידי תחושת השייכות וההקשר החברתי.

לעומת זאת, בקהילה המכונה **גֵּזֶלְשַׁאפְט**, החברה היא בעלת אפיון מכני, לפרט חסרים כל תחושה של שייכות או חיבור לסביבה או לקהילה. הקשרים בין האנשים אינם הדוקים, לרוב מלווים בניכור והתבודדות. אופני היצור בחברה הזו אינם מוסדרים על ידי הקשר חברתי או תחושת שייכות, אלא באמצעי כוח מכנים, כמו כסף ומערכת המשפט והחוק (לדוגמה עובד שכיר המקבל כסף תמורת כוח עבודתו). קהילה מהסוג הזה התפתחה כתוצאה מהתגברות השפעות התיעוש, הטכנולוגיה והעיור המואץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

ניתוח היסטורי זה השפיע רבות על תאורטיקנים אחרים, לדוגמה מרטין בובר אשר תרגם אותם לעברית כ**חברה** (גזלשאפט) ו**חברותא** (גמיינשאפט).

נינתו, ד"ר מויה טניס, כתבה באוניברסיטה החופשית של ברלין, את עבודת הדוקטור שלה, העוסקת בירושלים בשנים הראשונות של תקופת המנדט הבריטי, בהנחייתו של פרופ' ויקטור עזריה מהמחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז, היא פרסמה את תוצאות המחקר המעודכנות שלה כ.

## קישורים חיצוניים

* Ferdinand-Tönnies-Gesellschaft
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1855
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1936
הקרב על ווסנות'

ממוזער|250px|מסך הפתיחה של המשחק
**הקרב על ווסנות**' (באנגלית: **The Battle for Wesnoth**) הוא משחק אסטרטגיה ממוחשב, שמפותח כתוכנה חופשית בשפת ++C על ידי מתכנתים ומעצבים רבים. המשחק מופץ בחופשיות תחת רישיון GNU GPL למערכות הפעלה רבות, ובהן חלונות, לינוקס ומקינטוש.

פיתוח המשחק החל ביולי 2003 על ידי דייוויד וייט, המפתח הראשי של המשחק, שביסס אותו על המשחקים Master of Monsters ו-Warsong שיצאו למערכת Sega Genesis. מטרתו הייתה ליצור משחק אסטרטגיה חופשי בעל כללים פשוטים מאוד אבל בינה מלאכותית חזקה ורמת קושי מאתגרת. העיקרון המרכזי שהנחה את הפיתוח הוא KISS: כדי שרעיון חדש יתקבל, אסור לו לסבך את המשחקיות.

פיתוח המשחק פעיל מאוד, ובאוקטובר 2005 החלה הפצת גרסה 1.0 (אף שניתן היה לשחק במשחק זמן רב לפני כן). הגרסה היציבה העדכנית ביותר של המשחק היא גרסה 1.12.6, אשר יצאה לאור במאי 2016. המשחק מתורגם למגוון שפות. החל מגרסה 1.1 המשחק כולל גם תרגום (חלקי) לשפה העברית.

## תיאור המשחק
המשחק מתרחש בעולם פנטזיה שבו השחקן יכול לבנות צבא המורכב מבני אדם, אלפים, גמדים, אורקים וכדומה. המשחק מבוסס על הנעת החיילים, כל שחקן בתורו, על לוח משושה שמתאר את פני השטח. לכל יחידה יתרונות וחסרונות משלה. ההגנה של היחידה בפני התקפות מבוססת על פני השטח שעליהם היא נמצאת, מה שהופך את המיקום לאלמנט חשוב מאוד במשחק. ישנם שני סוגי התקפות שונים - פנים אל פנים או קליעים, וסוגי נשק שונים כאשר יחידות יכולות להיות חסינות או פגיעות לסוגי נשק מסוימים. במשחק גם מתקיים מחזור של יום ולילה, כאשר חלק מהיחידות נלחמות טוב יותר באחד מזמנים אלו.

ניתן לשחק במשחק כשחקן יחיד בסדרת משימות שבה הצבא עובר ממשימה למשימה, והמשימות סובבות סביב קו עלילה מסוים, וניתן לשחק במשימה בודדת העומדת בפני עצמה. קיימת גם אפשרות של משחק רב שחקנים דרך האינטרנט או על אותו מחשב.

## קישורים חיצוניים

* 

* סקירה על המשחק באתר לינמגזין

קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:משחקי אסטרטגיה ממוחשבים (תורים)
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2003
קטגוריה:משחקי תפקידים טקטיים ממוחשבים
קטגוריה:משחקי טקטיקה מבוססי תורות
קטגוריה:משחקי מלחמה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו באוסטרליה
אנטוניו לבריולה

**אנטוניו לבריולה** (באיטלקית: **Antonio Labriola**; 12 ביולי 1843 - 12 בפברואר 1904) היה פילוסוף וסוציאליסט ונחשב לאבי המרקסיזם האיטלקי. ניכר כי כיום הוא יחסית נשכח, ומוכר פחות מהאנשים עליהם השפיע, כגון קרוצ'ה, גרמשי ואף זאב ז'בוטינסקי.

## ביוגרפיה
לבריולה נולד ב-1843 בקסינו (Cassino), אשר במחוז לאציו, באיטליה. למד פילוסופיה הגליאנית באוניברסיטת נאפולי אצל ברטרנו ספוונטה, שראה במדינה האיטלקית החדשה את התגשמות האידיאל ההגליאני. לבריולה רצה להבין בצורה קונקרטית את צורכי ההמונים, בעיקר את הצורך בחינוך לאומי, שאליו הוא התייחס כאל רפורמה אינטלקטואלית ומוסרית.

ב-1874 קיבל לבריולה את התואר "פרופסור לפילוסופיה מוסרית וחינוך" באוניברסיטת רומא. הוא שינה את רעיונותיו בהדרגה וניתק את ההיסטוריציזם ההגליאני מהאידיאליזם. מדינה, דת וחינוך נתפסו על ידי לבריולה ככלים המאפשרים קיום של אסטרטגיה פוליטית מתקדמת.

לבריולה החל את דרכו כליברל-דמוקרט ותמך בג'וזפה מציני. החל מ-1873 ואילך הוא התאכזב מחיי הפוליטיקה האיטלקיים. הדשדוש של המדינה הליברלית וחוסר היכולת שלה להגשים את חלום התרבות החילונית החדשה, "המדינה האתית" ההגליאנית.

במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-19, בתגובה לתנועה עממית ספונטנית שהתפתחה סביב גריבלדי ובאקונין (אבי הניהיליזם הרוסי), החל לבריולה לנוע יותר ויותר שמאלה במפה הפוליטית. בעיניו, המדינה הפכה לשבויה יותר ויותר בבורגנות מושחתת ודקדנטית. עם זאת, הוא האמין כי מהפכה דמוקרטית לחלוטין תיתכן רק אם היא תגן קודם כל על מעמד הפועלים העירוני. סביב 1890 החל לבריולה להתעמק בעבודות של מרקס ואנגלס והשתכנע כי הכוח המהפכני היצירתי ביותר בעולם המודרני הוא התנועה הסוציאליסטית.

ספרו "מאמרים בנושא המטריאליזם ההיסטורי" מיקם אותו בין התאורטיקנים האירופים הגדולים של זמנו.

## עבודותיו העיקריות

*In memory of “Communist Manifesto”. 1895
*historical materialism. 1896
*Correspondence on Philosophy and Socialism. 1898
*From One Century to the Next. 1900-1

## לקריאה נוספת

*Edmund E Jacobitti, 'Labriola, Croce and Italian Marxism', Journal of the History of Ideas, 1975, pp. 297–318
*Joiseph Femia, Antonio Labriola a forgotten Marxist thinker, History of Political Thought, 2 (II,3), pp 557–572


## קישורים חיצוניים

* לבריולה, באתר "Marxists Internet Archive" 
* Antonio Labriola 
* 
* 
* 

קטגוריה:פילוסופים איטלקים
קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1843
קטגוריה:נפטרים ב-1904
פולינום מתוקן

**פולינום מתוקן** (באנגלית: **monic polynomial**) הוא פולינום שהמקדם המוביל בו הוא 1. כלומר הוא מהצורה:
:x^n+a_{n-1}x^{n-1}+\cdots+a_2x^2+a_1x+a_0 

לדוגמה, הפולינום \ x^2+5x+7 הוא פולינום מתוקן, בעוד ש-\ 2x^2+10x+14 אינו מתוקן. 

כאשר הפולינום מוגדר מעל שדה (למשל פולינום שמקדמיו רציונליים או ממשיים), אפשר לתקן אותו על ידי חילוק במקדם העליון. אם הפולינום מוגדר מעל חוג כללי יותר, התיקון לא תמיד אפשרי. שורש של פולינום מתוקן בעל מקדמים שלמים נקרא שלם אלגברי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אלגברה בסיסית
מתוקן
קרל הקירח

**קרל השני** "הקירח" (בצרפתית: **Charles II le Chauve**, שארל הקירח; 13 ביוני 823 – 6 באוקטובר 877), בן ל, מלך על פרנקיה המערבית מ-843 עד מותו.

## ביוגרפיה
קרל היה בנם של מלך הפרנקים לואי "החסיד", ושל אשתו השנייה, יהודית מבוואריה . עם לידתו אביו רצה לצרף את שמו לרשימת יורשי האימפריה הרומית הקדושה, אך נתקל בהתנגדותם של בניו מאשתו הראשונה: לותאר הראשון, לודוויג (או לואי) ופפין. בשנת 831, בגיל שמונה שנים בלבד, הכתיר אותו אביו ליורשו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולמלך איטליה. בשנת 833 הביסו שלושת האחים את אביהם, כלאו אותו ואת קרל, ושלחו את יהודית, אמו של קרל, למנזר, אך בשנת 835 חזר לואי החסיד לכס המלוכה. בשנת 838, עם מותו של אחיו פפין, קרל הוכתר למלך אקיטן על ידי אביו, אך האצילים בחרו למלך אקיטן את בנו של פפין. בשנת 840, אחרי מותו של המלך לואי החסיד, פרצה מלחמה על הירושה בין קרל לשני אחיו הנותרים. המלחמה נסתיימה בחוזה ורדן, (אוגוסט 843) שעל פיו חולקה האימפריה בין השלושה.

קרל ירש את ממלכת פרנקיה המערבית בשם קרל השני. ממלכה זו השתרעה על שטח דומה לזה של צרפת של ימינו, בתוספת אזור הגבול עם ספרד עד נהר האברו. לותאר, אחיו הבכור של קרל, ירש את ממלכת פרנקיה התיכונה – רצועה בין הממלכות המערבית והמזרחית, שכללה את פלנדריה, את אזור נהר הריין, את בורגונדיה ואת צפון איטליה, ואחיו לודוויג הגרמני ירש את ממלכת פרנקיה המזרחית (גרמניה של ימינו). שנות שלטונו הראשונות של המלך קרל הקירח עברו בשקט יחסי, עד מותו של אחיו לותאר בשנת 855, כאשר החל מאבק על נחלותיו בין קרל ללודוויג הגרמני. בשנת 858 פלש לודוויג לממלכתו של קרל בפרנקיה המערבית. קרל נמלט לבורגונדיה וזכה בתמיכתם של הבישופים שהתנגדו לשלטונו של לודוויג הגרמני. בשנת 869 ניסה קרל לכבוש את נחלותיו של לותאר, אך על פי חוזה מרסן (שנת 870) נאלץ להתחלק בהן עם לודוויג הגרמני.

קרל הקירח נלחם נגד הוויקינגים שהשחיתו את צפונה של ממלכתו, בעמק הנהר סן ובעמק הנהר לואר, והגיעו עד לגבולו של חבל אקוויטניה. הוא ניסה להילחם בהם באמצעות הקמת גשרים מבוצרים על הנהרות, אולם פעמים רבות נאלץ לשלם להם עבור הסכמתם לסגת. בשנת 875 נסע קרל הקירח לאיטליה וב-29 בדצמבר קיבל את התואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה מידי האפיפיור יוחנן השמיני. באותו זמן פלש לודוויג הגרמני פעם נוספת לפרנקיה המערבית, וקרל נאלץ למהר ולחזור לממלכתו. בשנת 876, לאחר מות לודוויג הגרמני, פלש קרל לפרנקיה המזרחית, אך ללא הצלחה. האפיפיור יוחנן השמיני קרא לו לשוב לאיטליה שהותקפה על ידי המוסלמים. בשנת 877, בדרכו בחזרה לממלכתו נפטר קרל הקירח, ובנו לואי ירש את הכתר בשם לואי השני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-9
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 823
קטגוריה:נפטרים ב-877
הצל של הענק

**הצל של הענק** (אנגלית: **Shadow of the Giant**), הוצאה לאור ב-2005. הוא הספר הרביעי ב"סדרת הצל" של אורסון סקוט קארד. למרות זאת, נותרו מספיק שאלות בלתי פתורות לספר המשך או אפילו לרביעייה נוספת. קארד הכריז באופן לא רשמי באתרו שהוא מתכנן לכתוב ספר שיאחד את "סדרת הצל" ואת "סדרת אנדר", ספר שיצא ב 2021 תחת השם "הצל האחרון".

## עלילת הספר
בתחילת הספר אנו מתוודעים לעובדה שאחת מהביציות של פטרה ובין הושתלו בגופה של אישה אמריקאית שחושבת שהתינוק שייך לאשיל שאותו היא מחשיבה לגיבור.

בינתיים בסין הכבושה מתחילה להתפשט האמונה שהממשלה איבדה את מנדט השמים. האן טסו קופץ על ההזדמנות ועם מעט עזרה דיסקרטית ממאזר רקהאם והצי הבינלאומי משתלט על סין, ומכריז על עצמו כקיסר החדש.

פיטר וויגין, הגמון כדור הארץ, מגיע עם פטרה לפגישה עם עלי, שנהפך לח'ליף של הליגה של כל המדינות המוסלמיות. הם גורמים לעלי להבין שהוא לא יותר מאסיר בכלוב זהב, ושאחרים שולטים באסלאם במקומו. לאחר שחשף תאוריית קונספירציה נגדו, עלי מחסל את הקושרים ומחזיר את השליטה באומה החדשה לידיו.

שאר הספר מתעסק בניסיותיו של פיטר ליצור ממשל עולמי מאוחד תחת אמנת "האנשים החופשיים של כדור הארץ", בזמן שלעלי מהליגה המוסלמית, וווירלומי שהפכה לאלה בהודו יש תוכניות אחרות ל"איחוד" העולם.

בסוף הספר לבין ופטרה יש שמונה מילדיהם, כאשר התשיעי נמצא אצל האישה שחושבת שזהו בנו של אשיל. האישה מחליטה לעזוב את כדור הארץ ולגדלו במושבה. בין לוקח את ילדיו עם המצב הגנטי שלו למסע במהירות האור בחלל, כדי שיחזרו לכדור הארץ כשתתגלה תרופה למצבם.

בספר יוצר אורסון סקוט קארד תמונת מצב חדשה של האומות והמדינות על פני כדור הארץ - האסלאם לא מתעב את ישראל, אלא מחשיב אותה כמדינה חברה. ארצות הברית היא מדינה מתבודדת, ועוד.

## ראו גם
* אורסון סקוט קארד

## קישורים חיצוניים
* 
* הצל של הענק, באתר אופוס

קטגוריה:ספרי אורסון סקוט קארד
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
קטגוריה:המשחק של אנדר
מטריצה מלווה

**המטריצה מלווה** לפולינום המתוקן: \ a_0 + a_1x + a_2x^2 + ... + a_{n-1}x^{n-1} + x^n

מוגדרת להיות המטריצה:
\begin{bmatrix} 
0 & 0 & \cdots & 0 & -a_0 \\ 
1 & 0 & \cdots & 0 & -a_1 \\ 
0 & 1 & \cdots & 0 & -a_2 \\ 
\vdots & \vdots & \ddots & \ddots & \vdots \\ 
0 & 0 & \cdots & 1 & -a_{n-1} \\ 
\end{bmatrix}


הפולינום האופייני והפולינום המינימלי של המטריצה המלווה לפולינום f, הם f עצמו. תוצאה ישירה מכך היא שלכל פולינום מתוקן קיימת מטריצה בעלת אותו הפולינום האופייני. 

כל מטריצה בגודל n \times n אשר הפולינום המינימלי שלה הוא ממעלה n דומה למטריצה המלווה של הפולינום המינימלי שלה. במקרה שבו המעלה של הפולינום המינימלי קטנה מ-n המטריצה דומה לצורה הרציונלית קנונית שלה, שהיא מטריצת בלוקים אלכסונית שבלוקיה הם מטריצות מלוות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מטריצות
מטריצת בלוקים אלכסונית

**מטריצת בלוקים אלכסונית** היא מטריצה אשר על האלכסון שלה מוצבים "בלוקים" שהם גם מטריצות (מסדר נמוך יותר), וכל שאר ערכי המטריצה הם אפסים.
דוגמה לכך היא צורת ז'ורדן או הצורה הרציונלית קנונית.

## דוגמה
להלן דוגמה של מטריצה 4 על 4, שבנויה משני בלוקים 2 על 2 באלכסון:

תמונה:Diag-blocks-matrix01.png

## סכום ישר

דרך נוספת לכתוב מטריצת בלוקים אלכסונית היא באמצעות סכום ישר של מטריצות הריבועיות: { A }_{ 1 }\oplus ...\oplus{ A }_{ k }.
פירוש הסימון הוא שמציבים את המטריצות A_{1},...,A_{n} באלכסון של מטריצה אלכסונית בלוקים (לפי הסדר). כך למשל, בדוגמה לעיל ניתן לכתוב בקיצור A \oplus B.

## פעולות

חלק מן הפעולות הטבעיות על מטריצות ניתן לבצע בכל בלוק בנפרד.

***[[עקבה (אלגברה)|עקבה]] (מאנגלית - Trace)**: tr({ A }_{ 1 }\oplus ...\oplus { A }_{ k })=tr({ A }_{ 1 })+...+tr({ A }_{ k }).

***[[דטרמיננטה]]**: det({ A }_{ 1 }\oplus ...\oplus { A }_{ k })=det({ A }_{ 1 })\cdot ...\cdot det({ A }_{ k }).

***[[מטריצה הפיכה|מטריצה הופכית]]** - { ({ A }_{ 1 }\oplus ...\oplus { A }_{ k }) }^{ -1 }={ { A }_{ 1 } }^{ -1 }\oplus ...\oplus { { A }_{ k } }^{ -1 }.

נוסחאות אלו עוזרות בחישובים מסוימים, כמו חישוב הפולינום האופייני של מטריצה - מכפלת הפולינום האופייניים של המטריצות באלכסון; והפולינום המינימלי - הכפולה המשותפת המינימלית של הפולינומים המינימליים בבלוקים.

## ראו גם
* מטריצת בלוקים

מטריצת בלוקים אלכסונית
מחנה ישראל

שמאל|ממוזער|250px|מדרגות ומעברים בשכונה
שמאל|ממוזער|250px|סמטה במחנה ישראל
שמאל|ממוזער|250px|ציור קיר בשכונת מחנה ישראל

**שכונת מחנה ישראל** היא השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים (אחרי משכנות שאננים) והראשונה שהוקמה על ידי תושבי העיר העתיקה עבור עצמם, בתהליך שכונה "היציאה מן החומות". מחנה ישראל נבנתה על ידי קבוצת יהודים יוצאי צפון אפריקה (מערבים, מוגרבים), ומאוחר יותר עברו לפעול בה גם מוסדות ועד העדה המערבית בירושלים.

## הרקע להקמת השכונה
במהלך המאה ה-19 גדלה עדת המערביים באופן משמעותי, עד כי הפכה לכ-25% מכלל אוכלוסיית היהודים הספרדיים בירושלים. גידולה המהיר של העדה הביא להפרדתה לבסוף מן הספרדים וארגונה מחדש תחת הנהגתו של הרב דוד בן שמעון (המכונה רדב"ש, או 'צוף דב"ש' על שם ספרו). הלה עלה ב-1854 לירושלים ממרוקו עם קהל תלמידים גדול, וב-1860 הגיע להסכם ("פשר") עם הנהגת כולל הספרדים,  בו הוחלט בין היתר על זכות העדה המערבית לשלוח שד"רים משלה לחו"ל ולנהל את קופתה באופן נפרד מהספרדים. הסכם זה אפשר לרדב"ש ליזום באופן עצמאי את הקמתה של שכונה נפרדת לבני קהילתו מחוץ לחומה.

## בניית השכונה ומאפייניה
בכספי תרומות שהגיעו מיהודי צפון אפריקה, רכש הרדב"ש בשנת 1865 חלקת אדמה ליד בריכת ממילא באזור שסבל מהצפות בעונת הגשמים. המיקום הלא-אטרקטיבי נבע משיקולים כלכליים: קופת העדה המדולדלת לא אפשרה רכישת קרקע טובה יותר בקרבת ירושלים. בלב השכונה הוקם בית כנסת שנקרא "צוף דב"ש" על שם ספרו של הרדב"ש. בית כנסת זה היווה המשך לבית כנסת בעל שם זהה ברחוב מעלה חלדייה בגבול הרובע היהודי והרובע המוסלמי בירושלים.

מספר היושבים בשכונה היה מועט (כ-30 בתי אב בסוף המאה ה-19) והיא נבנתה לאט בגלל מצבה הכלכלי הרעוע של העדה. השכונה נבנתה סביב חצר מרכזית ובה בור מים. בשכונה היו, כנראה, שערים שננעלו בלילות. 
משבר חברתי בקהילה לאחר מות הרב ומאבקים על ירושה פגעו בשכונה. היא נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש גם במאה ה-20.

## מוסדות בשכונה
* המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה
* המפעל (מרכז אמנות) השוכן בבית סראפים-לורנצו
* בית מקום לשירה ובית הספר הגבוה לאמנויות המילה

## ראו גם
* בית המערבים

## לקריאה נוספת
* יעקב ברנאי, **העדה המערבית בירושלים 1918-1830**, עבודה לתואר מוסמך, תשל"א, האוניברסיטה העברית ירושלים
* יהושע בן אריה, **[[עיר בראי תקופה]]: ירושלים החדשה בראשיתה**, כרך ב, תשל"ט, יד יצחק בן-צבי, ירושלים
* עוזיאל חזן, "שכונת מחנה ישראל, השכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים שהוקמה ביוזמת יחידים", הוצאת המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה, תשס"א - 2001
* עוזיאל חזן, **זה לא אותו הבית**, רומן תיעודי היסטורי, הוצאת ביתן, 2003

## קישורים חיצוניים

*[המערבים - ראשוני הירושלמים בבניית שכונה מחוץ לחומה](http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_21.2(1).pdf),  רות קרק, כתב עת "פעמים"
*מחנה ישראל - שכונה חלוצית , רות קרק, טבע וארץ, מאי 1987
*מחנה ישראל - שכונת המוגרבים, איציק שוויקי, באתר המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות
* רגע לפני הסוף • השכונות שמחוץ לחומה • סיור שני, אתר בחדרי חרדים
*
* 

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:רחוב דוד המלך
קטגוריה:רחוב אגרון
קטגוריה:היציאה מן החומות
מודה אני

שמאל|ממוזער|250px|חציה הראשון של תפילת מודה אני על קיר בנין ברחוב בני ברק בתל אביב
ממוזער|תפילת מודה אני ברמת גן

**מוֹדֶה אֲנִי** היא תפילה יהודית קצרה הנאמרת מיד עם השכמת הבוקר, בה מודים לאלוהים על החזרת הנשמה בסיום השינה.

## מקור התפילה
התפילה מקובלת ברוב תפוצות ישראל והיא אחת התפילות המוכרות ביותר, אף על פי שהיא אינה מופיעה בתלמוד ובשולחן ערוך. התפילה מופיעה לראשונה בספר **סדר היום** שחיבר המקובל הצפתי רבי משה בן מכיר:

יש מי שכתב שתפילת 'מודה אני' נתקנה במקום ברכת "אלוהי נשמה" המוזכרת בתלמוד, שהייתה נאמרת קודם נטילת ידיים. אך מכיוון וכיום מברכים אותה רק לאחר הנטילה, תקנו לומר 'מודה אני' שאין בה שם ומלכות ומותר לאומרה קודם נטילה.

בתלמוד הירושלמי ישנה תפילה אחרת שדומה מעט בנוסחה: "מודה אני לפניך ה' אלהי ואלהי אבותי שהוצאתני מאפילה לאורה", ואולם תפילה זו שבירושלמי היא חלק משלוש תפילות שנאמרות בשלושת חלקי היום.

התפילה מסתיימת בביטוי "רבה אמונתך", שמקורו בפסוק במגילת איכה: "חדשים לבקרים - רבה אמונתך". שיבוש רווח בפיסוק התפילה הוא חיבור המילה 'רבה' למילה 'בחמלה' הקודמת לה, במקום חיבורה למילה 'אמונתך' הבאה אחריה.

## משמעות התפילה
עניינה של התפילה קשור לכך, שבשעת השינה מתנתקת הנשמה מהגוף ומופקדת בידי ה', והוא מחזירה בחמלתו בבוקר מחודשת ורעננה. סימוכין לתפיסה זו יש בפסוק "בידך אפקיד רוחי", שעליו מסתמך הפיוט אדון עולם - "בידו אפקיד רוחי, בעת אישן ואעירה." ועל כן נחשבת אצל חז"ל שינה כמיתה קטנה, "שינה אחד מששים במיתה" (), והאדם שמוצא את עצמו בבוקר שב לחיים ולהכרה, מעלה על שפתיו תפילת הודיה לאל על "תחיית מתים" קטנה זו.

בביטוי המסיים 'רבה אמונתך' ישנם שלושה פרושים. הפירוש שמופיע במדרשי חז"ל גורס, שממה שה' החזיר לי את הנשמה הבוקר, אז מכך נלמד שהוא נאמן להחיות את המתים לעתיד לבוא (). ישנו פירוש נוסף על בסיס כך שה' אינו מעכב את הפיקדון, ומחזק את האמונה בו, בהחזרת הנשמות המופקדות אצלו (חת"ם סופר). פירוש אחר גורס שיש לה' הרבה אמונה בבני אדם, שביום הזה יעשו מעשים טובים וישרים, אפילו אם בימים קודמים לא עשו כיאות, ולכן הוא מחזיר להם את נשמותיהם.

בסידורים מסורתיים התפילה מנוקדת בלשון זכר: "מודֶה אני", אך בחלק מהסידורים המודרניים מופיעה גם וריאציה לנשים בלשון נקבה: "מודָה אני".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תפילת שחרית
מלכיור נדאדיה

**מלכיור נדאדיה** (בצרפתית: **Melchior Ndadaye**; 28 במרץ 1953 – 21 באוקטובר 1993) היה נשיאה הראשון של בורונדי שנבחר באופן דמוקרטי. זוכה הפרס הבינלאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי לשנת 1997.

נדאדיה, שהיה בן הקבוצה האתנית הוטו, נבחר ביוני 1993 בבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה ומינה את סילבי קיניגי לראש הממשלה. פחות מארבעה חודשים לאחר מכן הוא נחטף ונרצח בהפיכה צבאית שאורגנה על ידי כת קצינים בני טוטסי. רציחתו הובילה להתחלת מלחמת האזרחים בבורונדי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים בורונדים
קטגוריה:נשיאי מדינות
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באפריקה
קטגוריה:זוכי הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי
קטגוריה:אישים שנחטפו ונהרגו
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1953
קטגוריה:נפטרים ב-1993