ח'ווארזם

טקסט=מפת נווה המדבר של נהר אמו דריה|ממוזער|360x360 פיקסלים|מפת נווה המדבר של נהר אמו דריה
**ח'ווארזם** (בפרסית: **خوارَزم**) הוא אזור פורה ומיושב שנמצא בדלתת הנהר אמו דריה הנשפך לימת אראל, בחלק המערבי של מרכז אסיה. דרום ח'ווארזם שוכן בטורקמניסטן וצפונו באוזבקיסטן.

ח'ווארזם נכלל במה שמכונה היום איראן הגדולה. זהו מונח המתייחס לאזור ממסופוטמיה עד וכולל אסיה הקטנה. אזורים אלו הושפעו משפות איראניות המדוברות באיראן, בעיראק, בפקיסטן, באפגניסטן ובמדינות אחרות במרכז אסיה, בעלי מקור בלשני ממשפחת השפות ההודו-איראניות. הם הושפעו מהתרבות האיראנית כתוצאה משליטה איראנית באזור, או מאוכלוסייה איראנית גדולה במקומות שמחוץ לאיראן לאורך מאות או אלפי שנים.

בעבר שימש האזור מרכז מסחרי על דרך המשי, והיה מרכז הציוויליזציה הח'ווארזמית האיראנית ושל שורה של ממלכות, כגון השושלת האפריגית ו, שבירותיהן היו (בין היתר), , כָּאת', אורגנץ' (עיר גדולה במחוז ח'ווארזם באוזבקיסטן, כיום קוניה-אורגנץ', בימי הביניים בשם **גורגנז**') ומהמאה ה-16 ואילך, חיווה. האזור היה בסיסה של אימפריה מקומית הנושאת את אותו שם, האימפריה הח'ווארזמית (שנודעה גם בשמה ח'ווארזם שאה) ששלטה בין השנים 1077–1231 על חלקים נרחבים של מרכז אסיה ועל כל איראן. האימפריה נפלה עם פלישת השבטים המונגולים מהמזרח במהלך המאה ה-13.

## שמות
ח'ווארזם נודעה בשמות שונים: ; ביוונית – Χορασμία (Chorasmia); אצל הרודוטוס Χορασίμα  (Chorasíma). השם של האזור קיים בשפות שונות, החל משפות עתיקות וכלה בשפות שהתפתחו באזור ומשמשות את התושבים העכשוויים.

## גאוגרפיה
### רקע גאוגרפי
ממוזער|ח'ווארזם - גבולות גאוגרפיים|360x360 פיקסלים
ח'ווארזם ממוקם בדלתת הנהר אמו דריה, במקום בו נשפך בעבר לימת אראל לפני ייבושה (הימה יובשה במאה ה-20 עקב פעילות אנושית). הוא מתוחם בצפון על ידי שרידי ימת אראל, במזרח על ידי מדבר קיזילקום, בדרום על ידי מדבר קאראקום, ובמערב על ידי רמת אוסטיורט.

האזור הוא נווה מדבר רחב ממדים באמצע הרמה המדברית של מרכז אסיה המורכבת ברובה מאדמת מדבר. היא ממוקמת בשולי מערכות הנהרות אמו דריה וסיר דריה המתפתלים לכיוון צפון-מערב מתוך רכסי הרים מדרום וממזרח. זהו אזור בעל קרקע פורייה בזכות דלתת הנהר אמו דריה.

שטחה של ח'ווארזם העתיקה מחולק באופן טבעי לשני חלקים. הצפוני, גובל בנהר אמו דריה, בו קיימים עמקים ביצתיים רבים, מישורים גדולים המורכבים משטחי מרעה רחבים הנוטים לכיוון צפון וצפון-מזרח. חלקו הדרומי כולל אדמות פוריות שנוצרו בחלקים של העמקים של נהרות מורגאב וטאג'אן.

#### נהר האמו דריה
אמו דריה הוא אחד הנהרות הארוכים ביותר במרכז אסיה. הוא היה ידוע בעולם המערבי מימי יוון ורומא בשם ה**אוקסוס** אם כי לא בוצע מחקר מקיף שלו, המפה האותנטית הראשונה של הנהר נעשתה רק ב־1734. אמו דריה מקבל את מימיו מהפשרת שלגים וקרחונים בהרי פמיר וזורם ממערב לצפון-מערב. לאחר שעזב את אזור הרמה, הנהר פונה לצפון מערב שם הוא יוצר את הגבול בין מדבר קאראקום מדרום מערב למדבר קיזילקום מצפון-מזרח .

האמו דריה מאבד חלק ניכר ממימיו להשקיה, אידוי וחלחול. בעבר נשפך האמו דריה לים אראל, אך הסטת מי הנהר לחקלאות במאות ה-20 וה-21 תרמה להתכווצות ים אראל והבטיחה שהנהר לא יגיע עוד לנקודת הסיום ההיסטורית שלו.

אגן אמו דריה, שבו ממוקמת ברובה ח'ווארזם, משתרע לאורך 950 ק"מ מצפון לדרום ולאורך יותר מ-1,450 ק"מ ממזרח למערב. הוא גובל באגן סיר דריה מצפון, באגן טארים ממזרח ובאגן נהרות האינדוס והלמנד מדרום. שטחו הכולל של האגן, 465,500 קמ"ר. בעשור הראשון של המאה ה-21, החוף הדרומי של ים אראל נסוג קילומטרים רבים מהדלתא לשעבר של אמו דריה. אגמים וביצות שניזונו מהנהר באזור הדלתא הצטמצמו לאחוז זעיר בלבד מגודלם הקודם. ערער צפצפה ופטל שחור גדלים עד לשפת הנהר באזורים ההרריים, ערבה, אשחר, וצפצפה שולטים בגבהים נמוכים יותר. העצים לאורך החלקים הנמוכים ביותר של הנהר יצרו בעבר סבך בלתי חדיר בדלתא מכוסת הקנים של הנהר, אך צמחים עמידים למלח וליובש הם כיום הצמחייה השולטת שם. המים המדולדלים והמזוהמים של אמו דריה התחתון והדלתא לשעבר, שבעבר היו עשירים בחיות-בר, כמעט ריקים מדגים וציפורים.

#### נהר הסיר דריה
סיר דריה הוא אחד מהנהרות הארוכים ביותר במרכז אסיה. הנהר עובר ברפובליקות מרכז אסיה של אוזבקיסטן, טג'יקיסטן וקזחסטן. הוא מנקז אגן של 462,000 קמ"ר אך נושא פחות מים מאמו דריה. הוא נוצר במזרח עמק פרגנה וזורם בדרך כלל לכיוון צפון-מערב עד שהוא נשפך לימת אראל. בקצהו האמצעי והתחתון הוא עוקב אחר נתיב מתפתל דרך הגבולות המזרחיים של מדבר קיזילקום, משנה את מתווהו לעיתים קרובות ויוצר תעלות שלעיתים קרובות מאבדות את עצמן בחולות, הוא עולה על גדותיו הנמוכות בעת שיטפונות. רוב יובליו של סיר דריה בעמק פרגנה לא מצליחים להגיע אליו מכיוון שהם משמשים במלואם להשקיה.
### אקלים
תנאי האקלים יבשים מאוד, והמשקעים המועטים הובילו לתלות כבדה של האוכלוסייה במי הנהרות סיר ואמו דריה. האזור כולו חווה קיץ חם וחורפים קרירים, עם הרבה שמש ומעט מאוד משקעים.

במהלך העידנים, האזור חווה שינויים גאוגרפיים משמעותיים המונעים הן על ידי השתנות אקלימית טבעית והן על ידי פעילויות אנושיות.

החל מהמאה ה-19 התנהל מחקר עבור אזור דרום ים אראל (ח'ווארזם) שסיפק נתונים לגבי ההתפתחות האקלימית ההידרולוגית וההתיישבותית של האזור.

##### שינויים אקלימיים כגורם להתיישבות
ההתיישבות האנושית החלה לראשונה במהלך הפליסטוקן המאוחר (לפני כ-2.6 מיליון שנה עד לפני 11,700 שנה) .תקופה זו התאפיינה בעידני קרח חוזרים ובהתפתחות האדם הקדמון אך נקטעה על ידי הקרחונים האחרונים. לאחר אירוע ה-8200 אגן אראל יושב שוב על ידי אוכלוסיות נאוליתיות והמשיך להיות מאוכלס עד היום. ההתיישבות הנאוליתית התקיימה בזכות אקלים לח שמתועד בתקופה המוקדמת על פי מספר אגמים גדולים במה שהיום הוא מדבר קיזילקום. עם זאת, ייתכן שמפלס המים של ים אראל היה נמוך, מכיוון שהאמו-דריה התנקז לים הכספי דרך פלג שלו, האוזבוי, שזרם צפונה דרך מדבר קאראקום.

לפני כ-6000 שנה במרכז אסיה היו פי שלוש יותר גשמים מאשר כיום, מה שתמך בהתפתחות ערבות-יער . לקראת סוף האלף השלישי לפנה"ס באזור אראל הצפוני שלטה צמחיית יער-ערבה, וכפי שמעידים ממצאים ארכאולוגיים, התרחש שינוי תרבותי וכלכלי.

בתקופת אמצע ההולוקן (לפני 5,000-3,000 שנה) חלה תקופת יובש שהתאפיינה בהפחתת משקעים ואידוי מוגבר, תנודות אקלימיות קלות קטעו את הצחיחות הזו, כולל מרווחי לחות קצרים הקשורים למי המסת קרחונים מהרי טיין שאן ומהרי פמיר. הנהרות אמו דריה וסיר דריה שינו את מסלולם מספר פעמים עקב שקיעת משקעים ופעילות טקטונית, בנוסף, היו תקופות בהן אידוי המים עלה על הזרימה כך שימת אראל חוותה ירידות חוזרות ונשנות בגובה פני הים, שחשפו משטחי מלח עצומים.

בסביבות שנת 2000 לפנה"ס הפסיק האמו-דריה לזרום לים הכספי, ושינה את מסלולו לערוץ אקצ'ה דריה שכעת היה מיושב בצפיפות בפעם הראשונה.

למן שנות ה-50 של המאה ה-20, ניצול מוגזם של מימי האמו-דריה והסיר-דריה להשקיית שדות הכותנה של ברית המועצות הביא לירידה דרסטית במפלס המים של ימת אראל, להתייבשות חלק הארי שלה הנסיגה ההדרגתית של קו החוף של ים אראל והתייבשות אזור הדלתא של סיר דריה חשפו דשן רעיל ושאריות מלח לרוחות, הרסו את חיי הצומח ובעלי החיים המקומיים וגרמו לבעיות בריאותיות חמורות בקרב האוכלוסייה האנושית. קיימת יוזמה בינלאומית של המדינות שבגבולן זורמים הנהרות הללו לפקח על שאיבת המים מהם.

בעשור הראשון של המאה ה-21, החוף הדרומי של ים אראל נסוג קילומטרים רבים מהדלתא לשעבר של אמו דריה. אגמים וביצות שניזונו מהנהר באזור הדלתא הצטמצמו לאחוז זעיר בלבד מגודלם הקודם.

ההתייבשות של ים אראל לוותה בשינוי בטמפרטורת פני השטח של הים. על פי מחקר מ-2005, טמפרטורת פני הים בקיץ גדלה, בעוד שבחורף היא הולכת ופוחתת. זה צפוי מכיוון שככל שהים מאבד נפח, קיבולת החום שלו מצטמצמת, ולכן הוא יכול להתחמם ולהתקרר מהר יותר. רוחות הים הנובעים מטמפרטורות אלו, גדלו גם הם. ים אראל החל להציג אקלים דמוי מונסון, המאופיין בשינויי אקלים עונתיים עקב התחממות והתקררות הים. תקופת הייבוש התאפיינה גם בפחות כיסוי קרח של הים. ניתן להסביר זאת בכך שריכוז מלח מוגבר מוריד את נקודת הקיפאון של המים; לכן הטמפרטורה תצטרך כעת להיות נמוכה יותר כדי שהמים יהפכו לקרח.

##### הידרולוגיה
כמות המשקעים והטמפרטורה באגן אמו דריה משתנים בהתאם לטופוגרפיה. קווי הרוחב המערביים האמצעיים הם המקור העיקרי למשקעים באגן הנהר. המשקעים יורדים בעיקר כשלג במהלך החורף ומסייעים להזין את הקרחונים באזורי המקור של אמו דריה שם הטמפרטורות הממוצעות מתחת לאפס בחורף וכמות המשקעים השנתית עשויה לעלות על 1,015 מ"מ. הטמפרטורות החודשיות הממוצעות עולות והמשקעים יורדים בגבהים נמוכים יותר. בחלקים הנמוכים של אמו דריה, כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא פחות מ-100 מ"מ, כאשר הטמפרטורות הממוצעות ביולי הן מעל 25 מעלות צלזיוס והטמפרטורות הממוצעות בינואר נעות בין 0 ל-10 מעלות צלזיוס.

אגן אמו דריה מורכב משתי יחידות: אזור הזנה הררי ואזור שפלה של דלדול. הזרימה של אמו דריה גוברת ממרץ עד מאי, כאשר השלג נמס במישורים והגשמים מתגברים, והזרימה מוגברת עוד יותר בקיץ כאשר הקרח והשלג של רכסי ההרים נמסים. הזרימה דועכת בהדרגה מספטמבר עד פברואר. במהלך החורף, קרח נוצר לאורך גדות הנהר העליונות, והחלקים התחתונים שלו עשויים לקפוא לחלוטין למשך יותר מחודשיים. כאשר שכבות הקרח מתחילות להתפזר בפברואר ובמרץ, הן חוסמות את הנהר במורד הזרם ויוצרות סכר טבעי. סכרים אלה מתפוצצים לפעמים בצורה קטסטרופלית וגורמים להצפות גדולות. בנתיבו העליון זרימת הנהר יציבה; במהלכו התחתון הוא הרבה פחות.

חקר רמת המים באגם אראל משמש כלי להבנת כמויות המים באזור. חוקרים סוברים שהחל מהמאה השישית לפנה"ס פעילות השקיה וכיוון זרימת הנהר השפיעו על מאזן המים. גם במאה הרביעית לספירה הייתה נסיגה משמעותית של ימת אראל שנגרמה ככל הנראה על ידי האקלים והוחמרה על ידי מערכות השקיה נרחבות. במאה העשירית האמו-דריה וגם הסיר-דריה התנקזו לים אראל. בראשית המאה ה-13 ובסוף המאה ה-14 נגרמו נסיגות קיצוניות ברמת המים כתוצאה ממלחמה, וייתכן שגם מרעידות אדמה, סכרים נהרסו והאמו-דריה התנקז לשקע סריקמיש (עמק באוזבקיסטן) ו /או לתעלת האוזבוי, במקביל לפעילות של שאיבת מים.

### דמוגרפיה
ממוזער|מטבע של מלך אפריגי כתוב בכתב דמוי ארמית
אזור ח'ווארזם היה ביתם של אוכלוסיות מגוונות לאורך ההיסטוריה. (ראה הפרק על ההיסטוריה, בערך זה) בתקופות עבר, הוא היה מיושב על ידי עמים איראניים כמו הסוגדים והח'ווארזמים הקדומים שדברו בח'ווארזמית עתיקה שנכחדה בערך במאה ה־13–14 ונכתבה באלפבית דמוי-ארמי.

. מאוחר יותר, במהלך המאה ה-11, הגיעו לאזור עמים טורקיים, כולל הסלג'וקים, שהשפיעו על התרבות והשפה המקומית.

במאה ה-13, האזור נכבש על ידי המונגולים, שהביאו לשינויים דמוגרפיים משמעותיים. לאחר מכן, בתקופת שלטון האימפריה הטימורית (המאה ה-14 וה-15), ח'ווארזם הפך למרכז תרבותי חשוב. בהמשך, האוזבקים השתלטו על האזור במאה ה-16, והם מהווים את הקבוצה האתנית העיקרית בו.

**אוכלוסייה עכשווית (בעיקר באוזבקיסטן)**

גודל אוכלוסייה: נכון לשנים האחרונות, מחוז ח'ווארזם באוזבקיסטן מונה כ-1.9 מיליון תושבים (נכון לשנת 2023). אורגנץ' (Urgench) היא העיר הראשית של המחוז והמרכז האדמיניסטרטיבי.

ההרכב האתני באוזבקיסטן מכיל ברובו המוחלט אוזבקים. כמו כן ישנם טורקמנים, קאראפלקים וכן רוסים, קוריאנים וטג'יקים. השפה הרשמית היא אוזבקית, אך ניב מקומי של ח'ווארזמית (שפה טורקית עתיקה שנחשבת חלק מהאוזבקית) עדיין מדובר באזורים מסוימים. גם טורקמנית מדוברת אצל המיעוטים.

חמש הקבוצות האתניות הגדולות ביותר במרכז אסיה הן, בסדר יורד, אוזבקים, קאזחים, טג'יקים, טורקמני וקירגיזיים. כל הקבוצות הללו דוברות שפות הקשורות לטורקית מלבד הטג'יקים, המדברים שפה הקשורה לפרסית. האסלאם הוא הדת הדומיננטית, כאשר רוב המאמינים משתייכים לענף הסוני.

החל מהמאה ה-19, במהלך התקופה הסובייטית, התפתחה מגמה של עיור, וחילון בעקבות המדיניות הרוסית.

גידול האוכלוסייה במרכז אסיה היה מהיר למדי במאה ה-20 כתוצאה משיעורי ילודה גבוהים ואמצעי בריאות סובייטיים שהורידו את שיעורי התמותה. האזור חווה בעיות סביבתיות בסוף המאה ה-20 שנבעו מהשפעות הפיתוח החקלאי המהיר, תלות יתר בהשקיה והשפעות הניסויים בנשק גרעיני סובייטי באזורים מסוימים.

### החלוקה המנהלית וערים עיקריות לאורך ההיסטוריה
להלן סקירה כרונולוגית של החלוקה המנהלית של ח'ווארזם לאורך ההיסטוריה. פירוט ומקורות נמצאים בסעיפים הרלוונטיים בפרק ההיסטוריה שבערך.

## כלכלה
מרכז אסיה מחולק בין ערבות עשב עצומות בצפון (בקזחסטן) ואגן הניקוז של ים אראל בדרום שבו שוכנת ח'ווארזם. רוב האזורים המדבריים אינם מתאימים לשימוש חקלאי למעט לאורך שולי מערכות הנהרות אמו דריה וסיר דריה.

המחסור במים הוביל לפיזור אוכלוסייה מאוד לא אחיד, כאשר רוב האנשים, חיו לאורך הגדות הפוריות של הנהרות או למרגלות הרים פוריים בדרום מזרח.

אופי גאוגרפי זה קבע שני סוגי תרבויות שהתפתחו באזור: של שבטי ערבה נוודים שפרנסתם התבססה על גידול בהמות, ושל קהילות בעלות תרבות חקלאית מתקדמת ומושרשת ביישובי קבע שהתקיימה על ידי עיבוד אינטנסיבי עתיר השקיה של השטחים הפוריים הגובלים באמו דריה ובסיר דריה.

חוקרים מציינים את שינויי האקלים כגורמים להגירה של עמי הסקיתו-סאקה בתחילת האלף הראשון לפני הספירה. ראה הפרק "התושבים הראשונים" בחלק הדן בהיסטוריה של האזור.

במאה ה-20 נבנו מספר תחנות כוח הידרואלקטריות על נהר סיר דריה ויובליו. כ-2,000,000 דונם של אדמה מושקים על ידי סיר דריה ויובליו, כאשר כותנה היא היבול העיקרי בעמק פרגנה ובנדבך האמצעי של סיר דריה, ואורז בחלקים הנמוכים יותר של הנהר.

#### מסחר בדרך המשי
ח'ווארזם ממוקמת בצומת נתיבי השיירות של דרכי המשי (עורק מסחר שחיבר בין סין, פרס ואירופה). היא לקחה חלק במסחר בדרך המשי והפכה את האזור למרכז מסחרי.

לח'ווארזם היה תפקיד חשוב, בעיקר באמצעות הערים שנוסדו בעת העתיקה לאורך דרכי המסחר הראשיות.

לסוחרים הח'ווארזמיים היה חלק משמעותי בחיים הסוציו-אקונומיים של ח'ווארזם והם היו חיוניים למעבר המסחר ברחבי מרכז אסיה בימי הביניים המוקדמים. ב"טאנג שו" (תולדות שושלת טאנג) מתאר הסופר הסיני את מסעם של הסוחרים הח'ווארזמיים שנסעו למחוזות רחוקים עם עגלותיהם הנמשכות על ידי שוורים. אמצעי תחבורה זה נחשב למאפיין מיוחד של אזור ח'ווארזם.

בין המאות ה-3 וה-8 לסה"נ, עד להגעת הערבים בסוף המאה ה-7, חווה אזור ח'ווארזם שינויים פוליטיים רבים בשל נסיבות התקופה הזאת שבאו לידי ביטוי בחילופי שלטון ושליטים (ראה סקירה היסטורית בערך זה). החברה והתרבות הח'ווארזמית תמיד הסתגלו והתפתחו בתגובה לשינויים הפוליטיים והחברתיים הללו, תוך שמירה על מעמדה המכריע בדרכי המסחר. מהמאה ה-4 עד המאה ה-8 קשרי המסחר עם אזורי ים אראל, אזור הים הכספי הצפון-מערבי, אזורי הוולגה ואורל היו משמעותיים לכלכלת ח'ווארזם.

## תרבות
### התרבות בעידן הפרה היסטורי
על סמך חפירות ארכאולוגיות שהתבצעו בחלקה הדרומי והצפוני של ח'ווארזם, התגלו ממצאים שהעידו על התרבות המקומית:

### התרבות בעת העתיקה
ניכרת השפעת האמנות היוונית-בודהיסטית של גנדרה , המשקפת את עלייתה של אימפריית קושאן. אמנות שמקורה, ככל הנראה, בסגנון זה נמצאה בטופראק-קאלה, כולל מספר תבליטים גבוהים של דמויות עומדות עטופות גלימות בסגנון הלניסטי. ניכרה התפתחות נוספת בארכיטקטורה, יוצרו תכשיטים (קישוטים שונים מזהב, כסף ופליז: טבעות, צמידים, צמידי רגליים), ונרקמו בדים פרחוניים מחוטים ומשי.


קובץ:4F4D 1~1.JPG|ציור קיר מהמאה ה-2
קובץ:Karakalpakstan Chilpyk Tower of Silence (dakhma) 1st cent BCE-1st cent CE Zoroastrian Ossuary.jpg|כלי זורואסטרי מהמאה הראשונה מאזור קאראקפלקן
קובץ:Karakalpakstan Tok-Kala Necropolis Ossuary Lid Alabaster 7th-8th cent.jpg|מכסה של גְלוֹסקָמָה מהנקרופוליס שבטוק-קלה מהמאה ה-7–8
קובץ:Takash, Sultan of Khwarazm, Congratulated by Rashid al-Din-i Vatvat, Yale University Art Gallery, accession number 1983-94-10 (Rashid al-Din-i Vatvat center).jpg|ראשיד אל-א-דין- אי-ואטואט (משורר ופילוסוף ח'וואזמי) מברך את עלא א-דין תכיש סולטן ח'ווארזם
קובץ:"Bactrian Princess"; late 3rd–early 2nd millennium BC; grey chlorite and calcite; Barbier-Mueller Museum (Geneva, Switzerland).jpg|"הנסיכה הבקטריאנית" סוף המאה ה-3-המאה ה-2 לפנה"ס. ממצא מטופרק-קאלה


### התרבות בימי הביניים
כאמור, ח'ווארזם שוכנת על דרכי המשי, שהיוותה גורם מעצב בתרבות שלה.

לקשרי המסחר עם האזורים הצפוניים הייתה השפיעה על התרבות הח'ווארזמית, ההשפעה שבאה לידי ביטוי בעיצובי הפנים של הבתים, או בצורות ובעיטורים של קרמיקה. התרבות הח'ווארזמית הייתה תוצאה של יחסי הגומלין ההיסטוריים והתרבותיים בין המאפיינים המקומיים המסורתיים הדומיננטיים, לבין האלמנטים התרבותיים שהביאו סוחרי ח'ווארזם והאוכלוסיות הזרות באמצעות המסחר. למרות התנועות הפוליטיות המגוונות שהתרחשו, אזור ח'ווארזם שמר על אופיו וזהותו הייחודיים והמשיך בפיתוחו. העושר התרבותי של ח'ווארזם נובע גם משילוב השפעות אחרות במסורות שלה שנבעו מהתפתחויות וסטנדרטים אומנותיים זרים שונים שהתקיימו אז לאורך דרכי המשי..

בנוסף למסחר, הייתה פריחה מדעית: מוחמד בן מוסא אל-ח'ואריזמי (783-850) היה מחברו של הספר הראשון על ההיסטוריה העולמית שחובר על ידי נציג ממרכז אסיה ("ספר ההיסטוריה"), אבן סינא היה חלוץ בתחום הרפואה בנוסף להיותו פילוסוף, אל-בירוני (973-1048) מהעיר כאת', שריכז נתונים על לוח השנה הח'ווארזמי, ידוע בעבודותיו בתחום האנתרופולוגיה, אסטרולוגיה והאסטרונומיה, בהתבסס על מידע בעל פה, מסורות עתיקות וספרות היסטורית, עבודתו "כרונולוגיה של עמים עתיקים" ("כתאב אל-את'ר אל-בקיה") נותרה התיעוד המדויק ביותר של לוח השנה הח'ווארזמי הקדום. בעבודותיו באסטרונומיה ובאסטרולוגיה, סקר את התיאוריות השונות הקיימות לאורך דרכי המשי.

### התרבות בעת החדשה
ממוזער|150x150 פיקסלים|מינרט קלטה מינור בחיווה
במאה ה-17 השליט, האוזבקי, אבו אלע'זי, ידוע כמחבר של שתי יצירות היסטוריות: "גנאלוגיה של הטורקמנים" (הושלמה ב-1661) ו"גנאלוגיה של הטורקים" (ההיסטוריה הגנאלוגית של הטורקים במרכז אסיה. . היסטוריון ומשורר נוסף, מוניס ח'וואראזמי, בן המאה ה-17

בתקופה זו התפתחה השירה האפית של ח'ווארזם ובה קיימת אינטראקציה יצירתית בין מסורות ספרותיות בעל פה ובכתב. היו מספר אמנים שייצגו את האמנות הזן, ביניהם סויאב באכשי (המאה ה-19), ג'ומנאזר באכשי, אחמד באכשי, ואחרים שהרפרטואר שלהם כולל אפוסים אוזבקיים.

בבירה חיווה נבנו יצירות מופת אדריכליות.בין מורשותיה של הח'אנות ניתן למנות את קידומה של תרבות ספרותית טורקית ייחודית, שקיימה אינטראקציה פורייה עם התרבות הפרסית הדומיננטית באזורים השכנים.

הח'אן סייד מוחמד רחים בהדור השני הכניס את הדפוס לחיווה בשנת 1874, שנת מותו של אגאהי.

## היסטוריה
### התושבים הראשונים
שטחה של מרכז אסיה מורכב משני אזורים רחבים: האחד אוכלס על ידי נוודים שפרנסתם סבבה בעיקר סביב גידול בהמות, והשני היה מיושב על ידי יושבי קבע בעלי תרבות חקלאית מתקדמת ועתירת השקיה. במהלך התקופה העתיקה התרבויות של שני האזורים הללו התפתחו באופן לא שוויוני, אם כי המסורת התרבותית והכלכלית של יישובי הדרום המתקדמים חלחלה בהדרגה לאוכלוסיית הערבות. שתי האוכלוסיות היו תמיד, כפי שעולה מהעדויות הארכאולוגיות, בקשר הדוק, והן העבירו זו לזו את הישגיהם התרבותיים והכלכליים. אזורי המדבר היו בסיס להתפתחות של שבטים נוודים, שלעיתים תקפו ושדדו את יישובי הקבע. אופיים הייחודי של השטחים של אזורי ח'ווארזם העתיקה, קבע את אורח החיים של האוכלוסייה העתיקה וגם השפיע על ההיווצרות וההתפתחות של התרבויות עתיקות.

חלקה הצפוני של ח'ווארזם (דלתת אקצ'ה דריה, הדלתא העתיקה של אמו דריה) היה מיושב על ידי אנשים שהתפרנסו מציד ומדייג ( מ־3500-5500 לפנה"ס – תרבות ארכאולוגית נאוליתית של תושבים דייגים שחיו באזורים המדבריים למחצה של מדבריות קאראקום וקיזילקום ובדלתא של נהרות אמו דריה, בשטחי קזחסטן העתיקה, טורקמניסטן ואוזבקיסטן).

באלף השני לפנה"ס התפתחו שבטים שיישמו שיטות פשוטות של גידול בעלי חיים וחקלאות. ( ו).

מהמאה ה-11 עד המאה ה-8 לפנה"ס השתכללה חקלאות השלחין והתפתחה שיטת גידול בקר למרעה (תרבות אמיראבאד Amirabad - תרבות ארכאולוגית מתקופת הברונזה המאוחרת במאות התשיעית והשמינית לפנה"ס בשטח ח'ווארזם העתיקה. תרבות זו תוארה על ידי הארכאולוג הסובייטי  על בסיס חפירות שנעשו בין השנים 1937–1940 של יישובים באזור תעלת אמיראבאד). על בסיס תערובת של השבטים של התרבויות של טזבגיאפ, סויארגנובו ו-אמיראבאד נוצרו שבטים שהיו אבותיהם הישירים של התושבים הקדומים של ח'ווארזם. להתפתחות גידול בעלי חיים נוודים, במיוחד גידול כבשים, הייתה השפעה חזקה על החיים החברתיים של תושבי ח'ווארזם ויצרה את מעמד הפרשים.

בעמקים ובנאות המדבר הממוקמים בחלק הדרומי של ח'ווארזם (טאג'אן, הרירוד, מורגוב וג'יוקסור), התפתחה תרבות החקלאית מבוססת השקיה כבר באלף השלישי - רביעי עד האלף הראשון לפנה"ס. בתקופות אלו התאחדו תושבי אזור זה לאגודה שבטית והשתמשו בחקלאות במחרשות ובמתקני השקיה שונים. תחילה הם בנו בתים של חדר אחד מגגות סכך, אחר כך בתים של כמה חדרים מגגות ולבנים גולמיות לאורך הרחובות, הם בנו יישובים מוקפים חומה וכפרים מבוצרים (תרבות Namzaga-tepe).בסוף האלף ה-2 לפנה"ס - תחילת האלף ה-1 לפנה"ס, שטחי התרבות החקלאות המושקת העתיקה התרחבו מזרחה ודרום-מזרחה והתפשטו לרמות העליונות של עמק הרירוד. מוזכר באווסטה כי ארץ ח'ווארזם נמצאת בעמק הלמנד ממזרח לאריה.

על פי נתונים ארכאולוגיים, נצפה כי במהלך תקופה זו, חלק אחד משבטי הרועים הנוודים שחיו למרגלות האמו-דריה היגרו דרומה והתיישבו באזורי צפון הודו.

באתר חומבוז-טפה (Humbuz-tepa) במחוז האזראספ שבח'ווארזם נמצאו שרידי מקדש של מתפללי האש בעלי הדת הזורואסטרית. המקדש שנמצא באזור זה היה קיים מסוף המאה ה-5 ועד תחילת המאה ה-4 לפני הספירה. מאמינים שהאזראספ היא מולדתו של זרתוסטרה והספר הקדוש לזורואסטריזם "אווסטה". החוקר ס.פ. טולסטוב קובע כי האש הקדושה של הזורואסטריזם הוצתה בהאזראספ.

### היסטוריה מיתולוגית
המלומד המוסלמי בן המאה ה-11 אל-בירוני, מילידי ח'ווארזם, מתארך את ראשית ההתיישבות באזור לשנת 1292 לפנה"ס. הוא מסביר שהארץ שהייתה שייכת למלך המיתולוגי אפרסיאב, שלפי האפוס האיראני החשוב שאהנאמה (בתרגום: ספר המלכים), היה האויב הראשי של איראן, לדבריו, היא יושבה לראשונה 980 שנה לפני אלכסנדר מוקדון (כלומר בערך 1292 לפנה"ס) כאשר גיבור האפוס האיראני סיאווש הגיע לח'ווארזם והיה ראשון המתיישבים שם.ממוזער|238x238 פיקסלים|חייל ח'וואראזמי, כפי שמוצג על קברו של כורש. שנת 470 לפנה"ס בערך.

### התקופה האחמנית (המאה החמישית - המאה השלישית לפנה"ס)

הממלכה האחמנית השתלטה על ח'ווארזם בימי דריווש הראשון (שלט 550–486 לפנה"ס). בשנת 522 לפנה"ס ח'ווארזם הפכה לפחווה באימפריה האחמנית ונשלטה על ידי פחוות . במאות ה-3–4 לפני הספירה, ח'ווארזם שגשגה מבחינה כלכלית ותרבותית. נבנו תעלות השקיה גדולות (60–70 ק"מ. ברוחב 30–40 מ'), נבנו ערים חדשות ומבצרים (מבצר ג'ונבוס, מבצר בזרקאלה, מבצר קויקיריליאן (Koi Krylgan Kala)). התפתחו האומנות וסחר פנים וחוץ. המבצרים והערים של ח'ווארזם נבנו על פי תוכנית מדויקת בצורות מלבניות ומעגליות. הם היו מוקפים בחומת מגן עבה וגבוהה ובחוץ נחפרה תעלה רחבה (10–15 מ') ועמוקה. על מנת לחזק אסטרטגית את כוח ההגנה של טירות וערים, חומותיהן החיצוניות חוזקו ב-1 או 2 שורות של אשנבי ירי, הכניסה הייתה באמצעות בית שער מבוצר ונבנו ביצורים מסביב. המשורר האירני פירדוסי מזכיר ערים מח'ווארזם ביצירתו שאהנאמה. חיילים מח'ווארזם השתתפו בפלישה השנייה של כורש ליוון ב-480 לפנה"ס. מגלויים ארכאולוגיים מסיקים שהאחמנים עזבו כבר במאה ה-4 לפנה"ס ובימי דאריוס השלישי היא הייתה כבר ממלכה עצמאית.


קובץ:Ayaz-Kala-2.jpg|שרידי מבצר Ayaz Kala המאה ה-3-4 לפנה"ס
קובץ:Koi Krylgan Kala (reconstruction).jpg|הדמיית מבצר Koi Krylgan Kala המאה ה-3-4 לפנה"ס


### התקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפנה"ס - המאה השלישית לספירה)
ממוזער|400x400px|אסיה בשנת 323 לפנה"ס

#### הכיבוש היווני
בשנת 328 לפנה"ס היה אלכסנדר מוקדון במסע הכיבושים כנגד האימפריה הפרסית באזור. ארכאולוגים רוסים מהמאה ה-20 חשפו שבתקופה זו ח'ווארזם הייתה ממלכה יציבה וריכוזית, ארץ חקלאית ממזרח לימת ארל, מוקפת בנוודים של מרכז אסיה, ומוגנת על ידי צבא פרשים עצמי. זו הייתה הממלכה החזקה ביותר צפונית-מערבית לאמו דריה. על פי ההיסטוריון היווני, אריאנוס, פארסמן, שליט ח'ווארזם, נסע לסמרקנד מקום שהייתו של אלכסנדר, וחתם אתו על הסכם ידידות. שליחו של המלך הציע להוביל את צבאותיו של אלכסנדר נגד אויביו, מערבה מעבר לים הכספי לכיוון הים השחור (לכוון ממלכת איבריה הקווקזית וקולכיס).

לאחר הכיבוש בידי אלכסנדר מוקדון, האזור היה נתון לשליטת גורמים אזוריים שונים שבכולם הייתה השפעה תרבותית הלניסטית שהקרינה על ח'ווארזם:ממוזער|400x400 פיקסלים|מפת האימפריה הסלאוקית, הממלכה היוונית של באקטריה ופרתיה בשנת 200 לפנה"ס

#### האימפריה הסלאוקית ([[312 לפנה"ס]] - [[64 לפנה"ס]])

בעקבות חלוקת האימפריה המקדונית שנוסדה על ידי אלכסנדר מוקדון, נוסדה דרומית לח'ווארזם האימפריה הסלאוקית על ידי הגנרל המקדוני סלאוקוס הראשון ניקטור. בשטחי האימפריה, זכו להעדפה המנהגים והשפה היוונית. המגוון הרחב של מסורות מקומיות נסבל בדרך כלל על ידי השלטון, בעוד שהאליטה היוונית העירונית יצרה את המעמד הפוליטי הדומיננטי והתחזקה על ידי הגירה מתמדת מיוון.

בח'ווארזם, על פי עדויות מאתרים ארכאולוגיים כמו טופראק-קאלה, הייתה מידה מסוימת של ממשל מקומי ואוטונומיה. ממצאים אלה מצביעים על כך לח'ווארזם היו מבני שלטון ופיתוח תרבותי משלה. ח'ווארזם ממוקמת באופן מרכזי על הדרכים בין איראן, מרכז אסיה וחברות הערבה של אסיה הפנימית. הסלאוקים, הגנו באופן פעיל על נתיבים אלה. הח'ווארזמים, לקחו חלק ברשתות הסלאוקיות של החליפין והסחר וכלכלתה פרחה.

#### הממלכה היוונית של באקטריה ([[256 לפנה"ס]] - [[120 לפנה"ס]])
באזור באקטריה התיישבו יוונים עוד בתקופת שלטונו של דרוויש הראשון. , הוקמה בשנת 256 לפנה"ס והיוותה חלק מהגבול המזרחי של העולם ההלניסטי. ממלכה זו, השתרעה על פני אפגניסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן וחלקים מקזחסטן, איראן ופקיסטן של ימינו. ח'ווארזם הייתה עצמאית במידה רבה גם בתקופת הממלכה היוונית של באקטריה. היא לא הייתה חלק מהאדמיניסטרציה של הממלכה היוונית של באקטריה. מבצרים רבים נבנו, ונווה המדבר ח'ווארזם זכה לכינוי "נווה המדבר של חמישים המבצרים". השליטים הראשונים של ח'ווארזם חיקו לראשונה את המטבעות של השליט היווני הבאקטריאני אוקרטידס הראשון. אלמנטים שונים של האמנות ההלניסטית מופיעים בחורבות הערים של ח'ווארזם, במיוחד באקאצ'חאן-קאלה. במאה ה-2 לפנה"ס, מעוזים ויישובים ח'וואראזמים רבים נהרסו כנראה במהלך ההגירה ההמונית של שבטי הערבה שידוע כי גרמה להתמוטטות הממלכה היוונית של באקטריה והביאה את האימפריה הפרתית אל סף חורבן.
ממוזער|400x400 פיקסלים|מפת האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן

#### האימפריה הפרתית ([[190 לפנה"ס]] - [[224]] לספירה)

האימפריה הפרתית שלטה בכל השטח הקרוי כיום איראן, עיראק וארמניה, וכן בחלקים מטורקיה, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן, ולתקופות קצרות בשטחים המהווים כיום חלקים מפקיסטן, סוריה, לבנון וישראל. סופה של אימפריה זו בא בשנת 224 לספירה כאשר מלכה האחרון הובס על ידי אחד מן הווסלים שלו, והוקמה האימפריה הסאסאנית. כוחם נוצר משילוב של לוחמת גרילה של שבט נוודים רכוב, עם ארגון חברתי מפותח דיו, שהספיק על מנת ליצור אימפריה רחבה. רוב ממלכתם הייתה מורכבת מממלכות וסאליות, ערים הלניסטיות (פוליס) נהנו ממידה מסוימת של אוטונומיה. ח'ווארזם הייתה עצמאית במידה רבה גם בתקופת האימפריה הפרתית. היא לא הייתה חלק מהאדמיניסטרציה של האימפריה הפרתית. קיימים תיאורים של השפעות אמנותיות של האימפריה הפרתית.

#### אימפריית קושאן ([[105]] לספירה - [[המאה הרביעית]] לספירה)

אימפריית קושאן נוצרה על ידי שבט מבני ה שהגיעו לממלכה היוונית של באקטריה (שמרכזה התרבותי באקטריה), בערך בשנת 135 לפנה"ס וגרשו את השושלות היווניות משם. בהדרגה השתלטו הקושאנים על אזורים שהיו שייכים לשבטים הסקיתים. הקושאנים אימצו סממנים רבים של התרבות ההלניסטית אותם הכירו כשהתיישבו בבאקטריה. הם אימצו את האלפבית היווני והתאימו אותו לכתיבת שפתם ובמהרה החלו להטביע מטבעות על פי הדגם היווני. החל מהמאה ה-2 לספירה הפכה ח'ווארזם לחלק מהמרחב התרבותי העצום המקביל לעלייתה של אימפריית קושאן במזרח. ממוזער|מבצרים עיקריים בח'ווארזם|300x300 פיקסלים
, בקאראקלפקסטן המודרנית, אוזבקיסטן, הייתה עיר ארמון עתיקה ובירתה של ח'ווארזם במאה ה-2-3 לספירה. היא נבנתה על ידי ארטב (ארטבנוס).
קובץ:Toprak-Kala 06.jpg|שרידי עיר הבירה (מאה 1–2 לספירה) טופראק-קאלה
קובץ:Kyzyl-Kala under restoration (cropped).jpg|מבצר קיזיל-קאלה, משוחזר באופן חלקי (מאות 1 - 4 לספירה)
ממוזער|מטבע של השליט ארטב (ארטבנוס)
החל מהמאה ה-1 לפנה"ס פיתחה ח'ווארזם מטבעות מקוריים בהשראת טיפוסים יווניים-באקטריאניים, פרתיים והודו-סקיתיים. ארטב (ארטבנוס), שליט ח'ווארזם מהמאה ה-1–2 לספירה, שמטבעותיו התגלו בעיר הבירה טופראק-קאלה ונמצאו יחד עם מטבעות של שליטי האימפריה הקושאנית: וימה קדפישס, וקנישקה, חיקה את סוג המטבעות של מנהיג האימפריה הקושאנית, הראיוס.

הפלישות של השבטים הנוודים, במאה ה-2 לפנה"ס לוו ב"ברבריזציה" מסוימת של התרבות הח'ווארזמית, אם כי כמה אלמנטים אדמיניסטרטיביים מסורתיים המשיכו להתקיים.
ממוזער|400x400 פיקסלים|האימפריה הסאסאנית בשיאה, שנת 621

### תקופת האימפריה הסאסאנית ([[224]]–[[651]])

על חורבות האימפריה הפרתית, הוקמה האימפריה הסאסאנית שהייתה האימפריה הפרסית הקדם-אסלאמית האחרונה. סביב שנת 222 עלה לשלטון ארדשיר במחוז פרסיס ומשם הרחיב ארדשיר את הטריטוריה שלו למחוזות השכנים. המלכים הסאסאניים כינו את עצמם מלך מלכי המלכים. הדת השלטת באימפריה הייתה זורואסטרית. ח'ווארזם נכבשה על יד המלך שאפור הראשון סביב שנת 240. יאקות אל-חמאווי, הביוגרף והגאוגרף הערבי המוסלמי בן המאה ה-13, מעיד ביצירתו שבח'ווארזם הייתה בירה אזורית של האימפריה הסאסאנית. גם אבן ח'ורדאדבה, הגאוגרף הפרסי בן המאה ה-9 ואל-בירוני מתייחסים לח'ווארזם כחלק מהאימפריה הפרסית. העובדה שהכתב הפהלווי, ששימש את הבירוקרטיה הפרסית לצד הפרסית העתיקה, היה בשימוש בח'ווארזם, שם שימש כאלפבית המקומי הראשון בערך במאה ה-2 לספירה, כמו גם עדויות לכך שהח'ווארזמשאה (למשל  (1172-1200)) פרסמו את כל הוראותיהם (הן המנהליות והן הציבוריות) בשפה הפרסית, מאשש את טענותיו של אל-בירוני.

בתקופת שלטונו של המלך הסאסאני, ח'וסרו השני (590–628) נכבשו שטחים נרחבים של ח'ווארזם על ידי הרקליוס הביזנטי. האימפריה הסאסאנית שקעה לאנרכיה בד בבד עם מאבקי כוחות פנימיים על כס השלטון בתוך משפחת המלוכה. בזמן הזה, עלו על האימפריה הסאסאנית צבאות הח'ליף האסלאמי השני עומר בן אל-ח'טאב והביסו את הצבא הפרסי בקרב אל-קאדסיה, שהתרחש ב-636. המוסלמים התקדמו לתוככי שרידיה של האימפריה וכבשוה, עיר הבירה קטסיפון נפלה לידיהם תוך זמן קצר והאימפריה הסאסאנית נכבשה וחדלה מלהתקיים.

### תקופת השושלת האפריגית ותחילת האסלאם ([[305]]–[[995]])

לפי אל-בירוני, השושלת האפריגית נוסדה בשנת 305, היא מזוהה כשושלת האפריגית של כאת'. היא הייתה שושלת איראנית ח'ווארזמית ילידית ששלטה כמלכי (שאה) ח'ווארזם בין השנים 305 ל-995 על ידי עשרים ושניים מבני השושלת במשך תקופה כוללת של 690 שנים, עם שלטון ממוצע של 31 שנים לכל שליט. הם שלטו לאורך השנים תחת האימפריה הסאסאנית, הפתליטים, הגקטורקים, הח'ליפות האומיית, הח'ליפות העבאסית והאימפריה הסאמאנית. הם הודחו על ידי משפחה יריבה, השושלת המאמונית. עם ייסודה, מלכה הראשון, אפריג, הקים מבצר גדול בשם "פיל" או "פיר" בשולי הבירה כאת'. כל ארמונות טופראק-קאלה ננטשו באותו זמן, כנראה בגלל ייסודה של השושלת.
[ממוזער|קערת כסף מח'ווארזם המתארת אלה בת ארבע זרועות יושבת על אריה; מתוארכת לשנת 658, [המוזיאון הבריטי.]]
מכיוון שלא כל עשרים ושניים המלכים האפריגידים הרשומים על ידי בירוני נמצאו על מטבעות, היו חוקרים שהטילו ספק בקיום חלק ממלכים אלה. עם זאת, השליטים המאוחרים יותר (מהמאות ה-8–10) כן מוכרים ממטבעות. לחוסר תעוד זה, סופקו גם הסברים אחרים, כולל הסברו של אל-בירוני עצמו שבו טען שבשעת הכיבוש המוסלמי הערבים הרגו את כל החוקרים הח'ווארזמים שהכירו את ההיסטוריה העתיקה של המדינה.

חומרים ארכאולוגיים מהמאות ה-4–8 מעידים על שינויים תרבותיים ניכרים בתקופה זו, במיוחד לאחר הכיבוש המוסלמי. רשת ההשקיה הצטמצמה, טכניקות הבנייה השתנו, והקרמיקה הפכה לגסה יותר ובדרך כלל יצוקה ולא מיוצרת על אבניים. סוגי ההתיישבות הדומיננטיים היו היישוב הכפרי ומעט מאוחר יותר גם היישוב המבוצר בעל מגדל מגן. הגורמים לשינויים אלה, נובעים לא רק מתהליכים חברתיים וכלכליים פנימיים, אלא גם מפלישת שבטים ערביים לח'ווארזם. עם זאת, חקירות ראשוניות של מתחם הארמון ב־Ayaz Kala מאשרות כי נותרו מסורות של אדריכלות מונומנטלית וציור קיר גם במאות ה-5 וה - 7. יתר על כן, כלי כסף ח'וואראזמים מהמאות 6–8 מעידים על המשך רמת האומנות הגבוהה באזור.

**ח'ווארזמשאה** היה תואר עתיק ששימש באופן קבוע את שליטי האזור החל מהשושלת האפריגית ועד הופעת המונגולים בתחילת המאה ה-13. היו בסך הכל ארבע משפחות ששלטו תחת התואר ח'ווארזמשאה – השושלת האפריגית (305–995), השושלת הממונית (995–1017), שושלת אלטונטאש (1017–1041) והשושלת האנושתכינית (1097–1231).

שפתם של השושלת האפריגית הייתה ח'ווארזמית עתיקה אשר יובאה לאזור על ידי האימפריה הפרסית האחמנית (550–330 לפנה"ס) במהלך שלטונם על ח'ווארזם. מקור הכתב שלה היה ארמית. בידודה הגאוגרפי של ח'ווארזם מאזורים אחרים של התרבויות השכנות, אפשר לה לשמר שפה ותרבות איראנית ייחודית נפרדת. שפה זו הייתה בשימוש באזור עד המאה ה-13 שאז הוחלפה על ידי פרסית.[ממוזער|שמאל|250px|אזור ח'ווארזם ב[אסיה התיכונה. ממזרח נמצא אזור טראנסאוקסאניה ומדרום - ח'וראסאן]]

#### ראשית הכיבוש המוסלמי
בתחילת המאה השביעית, ערב הכיבוש המוסלמי, הייתה מרכז אסיה מבחינה אתנית, עדיין במידה רבה ארץ איראנית שבה השתמשו בשפות שונות של איראן התיכונה. אזורי טראנסאוקסאניה וח'ווארזם, שהושקו על ידי הנהרות אמו דריה (אוקסוס) וסיר דריה ויובליהם, היו אזורים חקלאיים פוריים ומשגשגים. הסוחרים ההרפתקנים של עריהם המשיכו לסחור למרחקים ארוכים דרך אירואסיה הפנימית. ידעים קיומן של מושבות סחר סוגדיות מזרחה עד צפון סין וח'ווארזמיות מערבה עד דרום רוסיה.באקטריה, שנמצאה לאורך נהר אוקסוס העליון, נשלטה פוליטית על ידי האימפריה ההפתליטית, מצפון לקושאן ההינדית. מנהיג שלה, נזאק טארחן, הוביל בתמיכת שליטים נוספים מרד נגד המפקד הערבי קוטאיבה אבן מוסלם, בסביבות 709 לספירה. אולם נכשל. תחילה ח'ווארזם הייתה מושא לפשיטות לא יעילות של הערבים, שתקפו מדי פעם מהאזורים הסמוכים של ח'וראסאן וטרנסוקסאניה. הערבים חצו לראשונה את האמו דריה בשנים 653–654 במהלך הח'ליפות של עות'מאן בן עפאן (644-656). אולם, רק בשנת 674, תחת הח'ליף האומיי הראשון, מועאויה בן אבי סופיאן (661-680), המצביא שלו חצה את האוקסוס והביס את כוחותיו של השליט המקומי של בוכרה. ערי המדינה הסוגדיות, בינתיים, שלחו שליחויות חסרות תועלת לפקינג כדי לגרום לקיסר הסיני, שטען במעורפל על ריבונות במרכז אסיה, להתערב. גם סכסוכים פנימיים על השלטון בחליפות עיכבו את התקדמות הכיבוש הערבי. לאחר שהערבים נסוגו מהפשיטות שלהם, השאה חזרו לשלטון בח'ווארזם תוך דבקות באמונת אבותיהם המקורית, שלפי אל-בירוני הייתה זורואסטריזם. השאה המקומיים המשיכו ליצור בריתות עם נסיכים איראנים מקומיים, סוחרים מסוגדיה ואפילו עם טורקים וסינים כדי להתנגד לערבים. ח'ווארזם הייתה אחת המדינות הבודדות באיראן ששרדו את התקופה האסלאמית הקדומה.

#### תחילת השלטון המוסלמי עד 995
ממוזער|360px|מפת האזור הפורה של דלתת נהר אמו דריה, מהתקופה המוסלמית המוקדמת ולפני הפלישה המונגולית.

בשנת 712 נכבשה ח'ווארזם על ידי הח'ליפות הערבית (אומיים ועבאסים), ועברה לשליטה מוסלמית תחת קוטאיבה אבן מוסלם, וח'ווארזם נהרסה.

השלטון הערבי המוקדם בח'ווארזם לא היה יציב. בשנת 728 לספירה פרצה התקוממות בתמיכת שבטים טורקים, שכנים בצפון המדינה, בעיירה **קרדר** ובסביבתה, אך היא דוכאה באותה שנה. מכאן ואילך המצב הפוליטי היה מעט יציב יותר. בני השושלת המקורית המשיכו למלוך על ח'ווארזם כווסלים של הח'ליפות עם זכויות מוגבלות עד שנת 995, כאשר האחרון שבהם הוצא להורג על ידי אמיר אורגנץ', שאיחד את כל הארץ תחת שלטונו.רק בסוף המאה ה-8 ותחילת המאה ה-9 המיר לראשונה שאה בן השושלת האפריגית את דתו לאסלאם, והופיע עם שמו העממי של המומר עבדאללה ("עבד האל").

### אי יציבות שלטונית וחדירת האסלאם (995–[[1077]])
בשנים הבאות, כחלק מח'ליפות בית עבאס, הייתה נתונה ח'ווארזם למאבקי כוח של משפחות מקומיות וכוחות אזוריים שנאבקו על השליטה במרכז אסיה, ולחילופי שלטון בין השושלות המאמונית, השושלת הע'זנווית, שפעלו תחת האימפריה הסאמאנית עד לנפילתה, ואחריה, לשושלות אלטונטאש, השושלת האנושתכינית והשושלת הסלג'וקית.
ממוזער|האימפריה הסאמאנית, 819–999|400x400px

#### האימפריה הסאמאנית

מוצא השושלת הסאמאנית הוא ממשפחה פרסית אשר צאצאיה הקימו אמירות אוטונומית בתחומי הח'ליפות העבאסית. בין 819 ל-1005 בשיאה השתרעה הממלכה הסאמאנית על כל טראנסאוקסאניה ועל ח'וראסאן. הסאמאנים הצליחו לבסס שליטה סוזרנית קצרה על ח'ווארזם בשנת 995, על שאש (Châch - שמה הקדום של טשקנט) ועל איספיג'אב (Isfijab - ידועה היום בשם Sayram). בנוסף כבשו הסאמאנים באישור הח'ליף את טברסטן, את גרגאן ואת ריי. השלטון הסאמאני סייע להפצת האסלאם על ידי פעילות רבה להנחלת הדת המוסלמית אם בחרב ואם בדרכי נועם.

#### השושלת המאמונית
ממוזער|מיקומה של גרגאן

במהלך המאה ה-10 גדלה חשיבותם הכלכלית והפוליטית של השושלת המאמונית המקומית שבסיסם בגרגאן שלחופי הים הכספי, הן בשל שיירות הסחר שהתנהלו דרכה והן בשל תמיכתם בשליטי האימפריה הסאמאנית בתקופת ההתקוממויות מקומיות שאירעו באזור ח'וראסאן וטרנסוקסאניה. בשנת 995 הם הפילו באלימות את האפריגידים וניכסו לעצמם את התואר המסורתי ח'ווארזמשאה.בתקופת שלטונם, בירתם, גרגאן, הפכה למרכז עבור מלומדים ומדענים מכל רחבי העולם האסלאמי המזרחי. הסתופפו בחצרם מלומדים כמו אל-בירוני, אבן-סינא ואבו נאסר עראק המתמטיקאי. שלטונם של המאמונים היה קצר (995–1017), והם הוחלפו בתורם על ידי השושלת הע'זנווית המתפשטת.

#### השושלת הע'זנווית

הע'זנווים, היו שושלת ממלוכית בשירות האימפריה הסאמאנית, שהשתחררו באופן הדרגתי מהכפיפות לסאמאנים ויצרו אימפריה חדשה בהנהגתם, בעיר ע'זני באזור אפגניסטן של ימינו. משם, תחת הסולטן מחמוד (998 –1030), שהיה השליט המוסלמי הראשון שכינה את עצמו סולטן, יצאו בשרשרת כיבושים ששחררה באופן סופי את הממלכה הע'זנווית מהחסות הסאמאנית והפכה את הממלכה הע'זנווית למעצמה אזורית. מחמוד שימש גם כפטרון אמנות וספרות. מלומדים דגולים רבים התיישבו בע'זני, ביניהם אל-בירוני איש האשכולות, המתמטיקאי, הפילוסוף, האסטרונום ומלומד הסנסקריט, ופירדוסי, המחבר הפרסי של הפואמה האפית הגדולה שאה-נאמה ("ספר מלכים"). כיבוש צפון הודו על ידי מחמוד קידם את חילופי המסחר והרעיונות בין תת-היבשת ההודית לעולם המוסלמי.

בסוף המאה ה-10, היו מאבקי כוח והשתלטות לסירוגין על שטחי טראנסאוקסאניה בין הסמאנים ובין הקרא-ח'אנים. בהמשך השושלת הע'זנווית והקרא-ח'אנים חילקו ביניהם את השטחים של השושלת הסאמאנית וקבעו את נהר האוקסוס כגבול ביניהם. ח'ווארזם שימשה אמצעי לחץ בידי הע'זנווים כנגד השושלת הקרא-ח'אנית, אויביהם. בעקבות מרד נגד השליט המאמוני, מאמון השני, הם פלשו לח'ווארזם. צבא השושלת הע'זנווית הביס את הכוחות הח'ווארזמים המקומיים בעיר האזראספ ב-1017. אוכלוסיית אורגנץ' דוכאה באכזריות ורבים נלקחו לבירה ע'זני כעבדים. ח'ווארזם שולבה בממלכה הע'זנווית. אירוע זה סימן את סוף השלטון של שאה איראני אתני בח'ווארזם. המחזיקים הבאים בתואר העתיק ח'ווארזמשאה היו כולם ממוצא טורקי, עבדים או חופשיים. במקביל החל בח'ווארזם תהליך טורקיזציה שבא בעקבות כינון השליטה הפוליטית והצבאית הטורקית, שהוביל בסופו של דבר לשקיעת היסוד האיראני הילידי בקרב האוכלוסייה הטורקית ולהיעלמות השפה הח'ווארזמית לטובת השפה הטורקית.

##### הענף של אלטונטאש
, מייסד השושלת היה מפקד צבא עבדים טורקי תחת הע'זנווים. הוא שימש מושל ח'ווארזם בשנים 1017–1032, בעקבות כיבוש ח'ווארזם על ידי מחמוד הע'זנווי ובהשתתפותו. הוענק לו התואר העתיק ח'ווארזמשאה בגלל תרומתו לכיבוש. במשך חמש עשרה שנות כהונתו כמושל, הוא תמיד נשאר נאמן לסולטן והגן על גבולות הפרובינציה שלו מפני פלישות של השבטים הנודדים מהערבה, בפרט מפושטים בני משפחת סלג'וק שהיו פעילים באזור. הוא גם השתתף במערכה של מחמוד נגד שליט קרחאן בבוכרה ובסמרקנד, אליטיגין. בתקופת שלטונו, אלטונטאש הצליח לבנות את כוח צבאי מקומי, על ידי גיוס כוחות עזר טורקמניים מהערבה.

עם מותו ב-1032, בנו של אלטונטאש, הארון, ירש אותו בח'ווארזם כמושל בפועל, אך לא הוענק לו תואר ח'ווארזמשאה. כתוצאה מכך הוא מרד בגלוי נגד הסולטן הע'זנווי מסעוד (בנו של מחמוד), וכרת ברית עם אליטיגין והסלג'וקים. שנה לאחר מכן בהוראת מסעוד הוא נרצח. בנו השני של אלטונטאש, איסמעיל, ירש את השלטון בח'ווארזם, כאויבו המושבע של מסעוד. הוא הפך לבעל בריתם של הסלג'וקים. כתוצאה מכך, מסעוד הדיח אותו ב-1038 ומינה שליט אחר לח'ווארזם. איסמעיל נאלץ להימלט אל הסלג'וקים ונטמע ביניהם.

בשלב זה המבנה של שלטון הע'זנווים במערב התפורר. עם הדחתו של איסמעיל הגיעה לסיומה השושלת קצרת הימים של אלטונטאש ובניו. התואר ח'ווארזמשאה פקע במשך כמה עשורים ולא קם לתחייה עד שהשליט הסלג'וקי, מאלכשאה, העניק אותו למושל העבדים הטורקי שלו,  ב-1077.[ממוזער|320x320 פיקסלים|מרכז אסיה בשנת 1100: הסולטנות הע'זנווית, הסולטנות הסלג'וקית ו[חאנות|הח'אנות הקרא-ח'אנית]]
#### האימפריה הסלג'וקית

השושלת הסֵלג'וּקית הייתה ממשפחה טורקמנית מאזור הערבה האסייתית אשר השתייכה לאצולה של קונפדרציית שבטי האוע'וז (הטורקים האוע'וזים מכונים במקורות המוסלמים גם בשם טורקמנים). המשפחה קבלה עליה את האסלאם הסוני. הסלג'וקים התקדמו מאזור הערבה האסייתית לתוך עולם האסלאם. בראשיתם הם היו מעורבים כשכירי חרב בסכסוכים של הסמאנים ומאוחר יותר בסכסוכים בין מחמוד הע'זנווי והקראח'אנים, מחמוד הושיב אותם בח'וראסאן ובשנת 1025, הוא הושיב פלג נוסף של המשפחה בראשות האחים טוגריל בכ, וצ'אע'רי בכ בח'ווארזם. הם המשיכו לפשוט על אזורי היישוב החקלאיים ותפקדו בעיקר כשודדים, גם בימיו של מסעוד בנו של מחמוד.

בשנת 1027 כתוצאה משנויים אקלימיים ורעב אזורי, השבטים הנוודים באזור, והסלג'וקים בראשם, הפכו לאגרסיביים יותר בחיפוש מזון. התפתח מאבק בין הפלגים של הסלג'וקים מח'ווארזם והפלג מח'וראסאן שבו שני האחים ניצחו וניכסו לעצמם את ח'וראסאן. הם הציגו את עצמם כמוסלמים אדוקים וזכו לשיתוף פעולה של גופים שמרניים באזור. בשלב מסוים החליטו הסלג'וקים להסתכן בקרב כנגד מסעוד הע'זנווי ובמישור דנדאנקאן, צפונית למרו, בשנת 1040, הנחילו תבוסה לכוחותיו. בעקבות התבוסה התפנתה הדרך בפני הסלג'וקים להשתלט על ח'ורסאן, והם הקימו שם ממלכה עצמאית הכפופה לשלטונם בראשות צ'אע'רי בכ. טוגריל, שנחשב למייסד האימפריה הסלג'וקית, שהמשיך להרחיב את ממלכתו על חשבון הע'זנווים שנחלשו מאוד. מח'וראסאן יצא טוגריל ב-1055, וכבש את בגדאד ללא קרב לאחר שהבויהים נסוגו ממנה. מסעוד הע'זנווי נמלט להודו וכל ח'וראסאן והרמה האיראנית שמעבר לה נותרו פתוחים בפני הסלג'וקים. עיקר מאבקיו של טוגריל בכ היו נגד השושלת הפאטימית שבריבונותם לא הכיר וכנגד האימפריה הביזנטית. בשנים 1055 – 1152 הסלג'וקים השתלטו על מרבית עולם האסלאם והרחיבו את גבולותיו. הם הצליחו להכניע ממלכות מוסלמיות אזוריות במרכז אסיה ולבסוף הצליחו להשתלט על כל שטחי ההשפעה של הח'ליפות העבאסית.ממוזער|קארה קיטאי (מערב ליאו) והאזורים השכנים ב-1160 בערך|300x300 פיקסלים

האימפריה הסלג'וקית, הייתה נתונה למלחמות חיצוניות ולמאבקי כוח פנימיים. במזרח, מאזור סין, קם כוח דומיננטי,  (שושלת ליאו המערבית) שפלש למרכז אסיה והיה מורכב משרידים משושלת ליאו שהושמדה על ידי שושלת ג'ין בשנת 1125. האציל יילו דאשי מליאו יצר קונפדרציה וצבא שנע מערבה כדי לבנות מחדש את שושלת ליאו. הוא הביס את הקרא-ח'אנים ב-1137. בשנת 1141 הפכה קארה-ח'יטאי לכוח הדומיננטי באזור לאחר שהנחילה מכה אנושה לסולטאן הסלג'וקי אחמד סנג'אר ולקארה-ח'אנידים בשנת 1141 בקרב קאטבן צפונית לסמרקנד.

הסלג'וקים היוו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. הכינוי "סולטן" הפך לכינוי נפוץ שהוענק על ידי הח'ליף לשליט מוסלמי בתקופתם.
### האימפריה הח'ווארזמית ([[1077]]-[[1231]])
ממוזער|400x400 פיקסלים|מפת אסיה ב־1200.
האימפריה הח'ווארזמית נוצרה על ידי השושלת האנושתכינית שהייתה שושלת מוסלמית סונית ממוצא טורקי ממלוכי. השושלת נוסדה על ידי המפקד אנושתכין ע'רצ'אי, עבד טורקי לשעבר של הסולטאנים הסלג'וקים, שמונה ב-1077 למושל ח'ווארזם כווסאל על ידי השליט הסלג'וקי מלכשאה. בשנת 1141, בעקבות תבוסתו של הסולטאן הסלג'וקי אחמד סנג'אר בצפון סין בפני קונפדרציית קארה-ח'יטאי, נכדו של אנושתכין, עלא א-דין אטסיז שליט ח'ווארזם, נאלץ להכיר בריבונות הכוללת של קארה-ח'יטאי והיה נתון לשליטת שני הגורמים: הסלג'וקים וקארה-ח'יטאי.

הסולטאן אחמד סנג'אר מת בשנת 1156. המדינה הסלג'וקית שקעה בתוהו ובוהו והח'ווארזמשאה, עדיין וסאלים של קארה-ח'יטאי, הרחיבו את שטחיהם דרומה.

בשנת 1194 הובס ונהרג הסולטאן האחרון של האימפריה הסלג'וקית הגדולה, טוגריל השלישי, על ידי שליט ח'ווארזם, עלא א-דין תכיש, שכבש חלקים מח'וראסאן וממערב איראן. בשנת 1200 מת תכיש והוחלף על ידי בנו, עלא א-דין מוחמד, שיזם עימות עם השושלת הגורית, ששלטה באזור של אפגניסטן העכשווית, והובס על ידם באמו דריה בשנת 1204. בעקבות ביזת ח'ווארזם פנה מוחמד לקבלת עזרה מהשליטים שלו, קארה-ח'יטאי ששלחו לו סיוע צבאי. בעזרת תגבורת זו זכה מוחמד בניצחון על הגורים בחזאראספ ב-1204 ואילץ אותם לעזוב את ח'ווארזם.

גם תחת שלטון קארה-ח'יטאי, השליטים הבאים, בני השושלת האנושתכינית, הרחיבו את תחומי שליטתם:

קארה-ח'יטאי היו בודהיסטים ברובם ואילו בח'ווארזם והסביבה שלטה דת האסלאם. בהמשך עלא א-דין מוחמד, בנו של תכיש, יזם עימות עם קארה-ח'יטאי, הפעם בעזרת הקראח'אנים, הוא הביס את צבאם בטאלאס בשנת 1210. הוא הביס את הקראח'אנים וב 1212 העביר את בירתו מ**גורגנז**' ל**[[סמרקנד]]**. ב-1215 הוא הביס את הגורים. כך הוא שילב כמעט את כל טרנסאוקסניה ואפגניסטן של ימינו לתוך האימפריה שלו, שלאחר כיבושים נוספים במערב פרס עד 1217 השתרעה מסיר דריה להרי זגרוס, ומהחלקים הצפוניים של כוש ההינדית לים הכספי.ממוזער|400x400px|האימפריה הח'ווארזמים 1190–1220
בתחילת המאה ה-13 נחשבה האימפריה למעצמה הגדולה ביותר בעולם המוסלמי. ההערכה היא כי האימפריה השתרעה על שטח של 2.3 עד 3.6 מיליון קמ"ר. בשנת 1218 מנתה אוכלוסיית האימפריה 5 מיליון איש.

השליטים העצמאיים של האימפריה:

ממוזער|מיניאטורה מהמאה ה-16, המתאר את בריחת ג'לאל א-דין מג'ינג'יס ח'אן, מעבר לנהר ההינדוס
בשנת 1218 סיפחו כוחותיו של ג'ינג'יס ח'אן את קארה-ח'יטאי והפכו לשכנים ישירים של האימפריה הח'ווארזמית. כתוצאה מסכסוך שנבע מהשתלטות על שיירה מסחרית מונגולית, ביזתה והריגת אנשיה בעיר אוטרר על ידי מושל מקומי, בשנת 1219 פלשו המונגולים תחת שלטונו של ג'ינג'יס ח'אן לאימפריה הח'ווארזמית וכבשו בהצלחה את רובה תוך שנתיים בלבד. המערכה, זרעה הרס וזוועות נרחבים. ג'ינג'יס ח'אן סיים את הפלישה ואת מחיקת כל סמני התרבות המוסלמים של האזור. ג'לאל א-דין מינגבורנו אבן מוחמד, ניסה להגן על חלקים של האימפריה אך לא צלח. ב-1230–1231, אוגדיי ח'אן, יורשו של ג'ינג'יס ח'אן, שלח נגדו צבא, לקרב שהסתיים בניצחון מוחץ של הכוחות המונגוליים. בתוך מספר שנים, הצבא המונגולי הצליח להביס את הכוחות הח'ווארזמים ולהשמיד את האימפריה. זה סימן את השלמת הכיבוש המונגולי של האימפריה הח'ווארזמית יחד עם השלמת הכיבוש המונגולי של מרכז אסיה.

#### מנגנוני השלטון
אנשי הצבא באימפריה היו טורקים אולם אנשי המנהל היו ברובם ממוצא פרסי. החל משלטון הח'ווארזמשאה עלא א-דין אטסיז, ראש מנגנון המדינה המרכזית של הח'ווארזמשאה היה '''ווזיר''', יועצו הראשון של ראש המדינה. הוא עמד בראש פקידי הדיוואן (סוג של מועצה), אותם מינה ושם הוא וקבע את המשכורות, הקצבאות את ניהול המיסים ואת אוצר המדינה. מונו גם ווזירים אזוריים בעלי סמכויות מקומיות. ככלל הם נבחרו מתוך הפקידות הפרסית המוסלמית, לא הטורקית. מנגנון ממלכתי נוסף של הח'ווארזמשאה היה **החאג'יב** הבכיר או הגדול, שהיה רוב הזמן נציג האצולה הטורקית. החאג'יב דיווח לח'ווארזמשאה בנושאים הקשורים לשאה ולמשפחתו. לח'ווארזמשאה יכלו להיות כמה חאג'יבים, שביצעו את הוראותיו ה"אישיות". בעל תפקיד נוסף היה **האוסטהדר** – חצרן שהיה אחראי על שירותי משק הבית בארמונות הח'ווארזמשאה, כולל אורוות, מטבחים, מאפיות, מרתפי יין ותחזוקת משרתי הארמון.

בימי הסולטן ג'לאל א-דין מינגבורנו, ידועים נושאי התפקידים הבאים:
* ה**אמיר-שיקאר** - ראש צוות הציד של הסולטן.
* ה**טשטדאר** - הממונה על מערכות הכביסה של הסולטאן,
* ה**שראבדאר** - נושא כוסות, מנהל המחסן שבו אוחסנו משקאות שונים.
* ה**קיסדאר** היה איש חצר שתפקידו היה לקבל תלונות ותביעות שהופנו לסולטאן להגישם לסולטאן לדיון ולהודיע למבקשים ולתובעים על תשובת הסולטאן.
* **הג'שניגיר** - חצרן שטעם ארוחות ומשקאות שהוגשו לסולטאן כדי להימנע מסכנת הרעלה.
* **הדוואטדאר** - מזכירו של הסולטאן.
* **העלמדאר** - נושא הדגל.

#### אוכלוסייה
האוכלוסייה באימפריה הח'ווארזמית, הורכבה בעיקר מעמים איראנים תושבי קבע וטורקים נוודים למחצה. אף על פי שמוצאם של הח'ווארזמשאה היה טורקי, בדיוק כמו קודמיהם הסלג'וקים, הם אימצו את התרבות הפרסית ודבקו בזרם הסוני של האסלאם. לפיכך תקופת הח'ווארזמשאה הייתה בעלת אופי כפול, המשקף הן את מוצאה הטורקי והן את התרבות הפרסית הגבוהה. השפה השלטת באותה תקופה וזו שדוברה על ידי הרוב בערים החשובות הייתה פרסית. הפרסית הפכה לשפת המדינה הרשמית של הח'ווארזמשאה ושימשה כשפת הממשל, ההיסטוריה, הסיפורת והשירה. השפה הטורקית הייתה שפת האם ו"שפת הבית" של משפחת אנושתכין, ואילו הערבית שימשה בעיקר כשפת המדע, הפילוסופיה והתאולוגיה.

בתחילה, העיר הראשית של האימפריה הח'ווארזמית הייתה אורגנץ' (או גורגנז'), הגאוגרף המוסלמי, יאקות אל-חמאווי, שביקר בעיר ב-1219, תיאר אותה בספרו **מועג'ם אל-בולדאן,** כעיר גדולה ועשירה. גם הערים סמרקנד, ע'זני ותבריז שימשו כבירת האימפריה הח'ווארזמית המאוחרת יותר.

### ח'ווארזם לאחר הכיבוש המונגולי (1231–1511)
סופה של האימפריה הח'ווארזמית, סימן את הפסקת השימוש הרשמי בתואר ח'ווארזמשאה על ידי שליטים ומושלים מקומיים שם. הערים הגדולות של ח'ווארזם, כולל סמרקנד, בוכרה וגורגנז', נהרסו כמעט לחלוטין, ואוכלוסיות רבות נטבחו. לאחר הכיבוש, אזורי ח'ווארזם עברו לשליטת המונגולים. הם נוהלו כחלק מהאימפריה המונגולית, והפכו לחלק ממערכת השלטון הרחבה שהקים ג'ינג'יס ח'אן. השליטה המונגולית הביאה לשינויים דמוגרפיים וכלכליים משמעותיים. האזור נפתח יותר לסחר בין-לאומי תחת שלטון המונגולים, שקידמו את המסחר לאורך דרך המשי.

לאחר מותו של הח'ווארזמשאה האחרון, ג'לאל א-דין ב-1231, חלק מצבאו נשאר נאמן לאימפריה הח'ווארזמית הלא קיימת. המשפחות שלהם היגרו לאנטוליה שבטורקיה של היום והם שמרו על המסגרת הצבאית שלהם כשכירי חרב בין השנים 1231 ו-1246. צבא זה כונה **ח'וואראזמיה**. הם פעלו במסופוטמיה עילית, אנטוליה, סוריה וארץ ישראל. הם שינו את נאמנותם מספר פעמים, ולעיתים קרובות פעלו באופן אוטונומי לפני שהובסו ונהרסו על ידי האיובים.ממוזער|הח'אנות המונגוליות לאחר הפלישה המונגולית במאה ה-13 ודרכי הפלישה|400x400 פיקסלים
לאחר מותו של ג'ינג'יס ח'אן, האימפריה המונגולית התפצלה לארבע ח'אנות מרכזיות: ח'אנות צ'אגאטאי (כיסתה חלקים נרחבים ממרכז אסיה, כולל שטחים נרחבים באוזבקיסטן של היום), האילח'אן (ששלט בחלק הדרום-מערבי של האימפריה המונגולית, בתחומי את פרס (איראן של היום), עיראק, וחלקים מטורקיה). אורדת הזהב (שלטה בשטחים נרחבים במזרח אירופה ובאסיה המרכזית), ושושלת יואן (במזרח אסיה, בסין).

אזור ח'ווארזם עבר לשליטה של ח'אנות מקומיות: החלק הצפוני, כולל אורגנץ' ואזור הסיר דריה (Jaxartes) התחתון נכללו בתחומי ח'אנות אורדת הזהב, ששלטה בדרום רוסיה ובערבות אוגוז-צ'יפצ'אק במשך 140 שנה. החלק הדרומי, כולל כאת' שירדה למעמד של כפר בלבד, וחיווה שעלתה לגדולה, היו בשליטת ח'אנות צ'אגאטאי מטרנסאוקסניה. במאה ה-14 התפצלה ח'אנות צ'אגאטאי לשני חלקים: מערבי ומזרחי. חלוקה זו נותרה במקומה עד 1350, כאשר השושלת הסופית תפסה את השלטון בח'ווארזם.

**הנקודה הארץ-ישראלית**

בשנת 1244, שכר סולטאן מצרים האיובי, את חרבם של גדודי הח'ווארזמים שחנו באותה עת באזור המרכזי של נהר הפרת. שליח של השליט המצרי נפגש עם המנהיג הח'ווארזמי **ברכה חאן** והלה הסכים לצאת ממקום מושבו לכוון ארץ ישראל, כדי להילחם כנגד הצלבנים בארץ ישראל. ב-11 ביולי 1244, הח'ווארזמים פשטו על ירושלים, החריבו את העיר, וביצעו טבח נרחב בתושביה הצלבנים. כעבור כמה חודשים בלבד, הח'ווארזמים השתתפו בקרב הירביה (אוקטובר 1244), בו הם הביסו את הצבא הצלבני בתמיכת הכוחות האיוביים. בסיכומו של הקרב, הושמד הצבא הנוצרי של מדינת הצלבנים וקרב הירביה זכה לשם **[[קרב קרני חיטין|חיטין]] השנייה**. הח'ווארזמים פשטו בארץ ישראל כארבה, תחילה הופיעו מול חומות יפו ומשלא הצליחו להיכנס לעיר תחת איום לתלות את אדונה שהיה בידם המשיכו לכוון עכו וגדודיהם התפרשו בגליל ותקפו את נצרת וצפת. בשנת 1245 יצא הסולטאן המצרי בראש צבא ושם מצור על דמשק שנכנעה לאחר חצי שנה של קרב עיקש. הח'ווארזמים שקיוו לקבל את דמשק כתשלום על השתתפותם בקרב ותרומתם לניצחון נאלצו להסתפק בשטח שהיה בעבר בשליטה צלבנית ונרכש בעמל רב במסעי הצלב הקודמים. שליט עבר הירדן, שותפם של הצלבנים בקרב הירביה, חזר וכבש את יהודה ושומרון מידי המצרים. שותפם השני, תקף את המחנה העיקרי של הח'ווארזמים באביב 1246 והביא עליהם את סופם, כאשר ראשו של מנהיגם ברכה חאן הובא בפני המנצח שישב בעיר חלב. ככל הנראה הם נטמעו בתוך האוכלוסיות המקומיות, עד שנעלמו כמעט לגמרי מהזירה ההיסטורית במזרח התיכון. כך תמה תקופת פעילותם באזור ארץ ישראל, שהייתה קצרה אך השפיעה רבות על מאזן הכוחות ועל המשך השליטה בירושלים.
#### האיסלאמיזציה של האימפריה המונגולית
במאה ה-13, החל תהלך האיסלאמיזציה של המונגולים. זה היה תהליך הדרגתי מורכב ורב-ממדי שהחל במאה ה-13 ונמשך לאורך המאות ה-14 וה - 15.
* ח'אנות צ'אגאטאי: בתחילה, בח'אנות צ'אגאטאי, הייתה אוכלוסייה טורקית בעיקר עם מסורות ערבה חזקות. המרת דתם לאסלאם על ידי ח'אנים קודמים לא חיזקה מיד את האמונה האסלאמית ברחבי האימפריה. היא נותרה רעועה עד שח'אן 14**טארמאשירין** אימץ את האסלאם בשנת 1326 לאחר שהתאסלם רשמית.דבר שהוביל לחלוקה זמנית בין חלקיה המזרחיים והמערביים של האימפריה ואף הובילה לרציחתו על ידי חסידי הבודהיזם והשמאניזם. רק בתקופת שלטונו של טימור (1336-1405) עברה למעשה צ'אגאטאי מאימפריה מונגולית למדינה צ'אגאטאית ואסלאמית.
* האילח'אן: **הח'אן ע'זאן,** ששלט בין השנים 1295–1304, היה המנהיג המונגולי הראשון של האילח'אן שהתאסלם והפך את האסלאם לדת הרשמית של הממלכה. כתוצאה מכך הקשרים הכלכליים והפוליטיים שהשתפרו עם מדינות מוסלמיות אחרות.
* אורדת הזהב: האסלאמיזציה של אורדת הזהב הייתה תהליך משמעותי שהוביל לאימוץ הדרגתי של האסלאם על ידי שליטיה ועמה. **ברקה ח'אן**, ששלט בין השנים 1257 ל-1267, היה השליט המונגולי הראשון של אורדת הזהב שהתאסלם, דבר שעזר לחזק את הקשרים עם המדינות המוסלמיות בדרום ובמערב. המרת דתו טיפחה קשרים הדוקים יותר עם הממלוכים במצרים והשפיעה על הבריתות הפוליטיות והצבאיות של אורדת הזהב. תהליך זה נמשך ובימיו של **[[אוזבק חאן|אוזבק ח'אן]]** תהליך האסלאמיזציה הגיע לשיאו, כאשר הוא קידם באופן פעיל את התרבות האסלאמית והפך את האסלאם לדת הרשמית של הח'אנות בתחילת המאה ה-14 (1312-1341). דבר זה אפשר את התמזגותם של טורקים ומונגולים בתוך המדינה.
* שושלת יואן: בשושלת יואן שבסין, המונגולים שמרו על הבודהיזם והאנימיזם כמקובל. האסלאם לא הפך לדת השלטת באזורים אלו, אך הייתה נוכחות מוסלמית מסוימת.

התהליך נבע משילוב של שיקולים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים ואישיים:
* קשרים פוליטיים וצבאיים: הקשרים עם המדינות והממלכות המוסלמיות סביב האימפריה המונגולית שיחקו תפקיד חשוב בתהליך. מנהיגים מונגוליים כמו ברקה ח'אן מאורדת הזהב וטוגרל ח'אן מח'אנות צ'אגאטאי ראו יתרון בקבלת האסלאם כדי לחזק את קשריהם עם הממלכות המוסלמיות ולהשיג תמיכה פוליטית וצבאית.
* השפעה תרבותית: סוחרים מוסלמים, אנשי דת ומדענים הביאו איתם את האסלאם לאזורים המונגוליים. הערים הגדולות במרכז אסיה, כמו סמרקנד ובוכרה, היו מרכזי תרבות ומסחר חשובים שהפיצו את הדת המוסלמית.
* תועלת כלכלית: המסחר עם העולם המוסלמי הביא יתרונות כלכליים רבים, והמונגולים הבינו כי אימוץ האסלאם יכול להקל על קשרי המסחר עם המוסלמים ולהגדיל את ההזדמנויות הכלכליות.
* מניעים אישיים של השליטים: חלק מהשליטים המונגוליים אימצו את האסלאם מתוך מניעים אישיים או אמונה דתית. לדוגמה, הח'אן ע'זאן מהממלכה האילח'אנית התנצר לפני שהתאסלם, והפך למוסלמי מאמין שהשקיע במפעלי בנייה ותשתיות דתיות.
* לחצים חברתיים: בחלק מהמקרים, האוכלוסייה המקומית, שכבר הייתה מוסלמית, השפיעה על השליטים המונגוליים להתאסלם. קבלת האסלאם סייעה גם להפחית את המתח בין השלטון המונגולי לבין האוכלוסייה המקומית.

השפעות האיסלאמיזציה: תהליך האסלאמיזציה של המונגולים היה כרוך בשינויים תרבותיים, פוליטיים ודמוגרפיים. האימוץ של האסלאם סייע ביצירת קשרים עם מדינות מוסלמיות אחרות, חיזוק קשרי מסחר והשפעה תרבותית. עם הזמן, האסלאם הפך לחלק בלתי נפרד מהזהות של חלקים נרחבים מאוכלוסיית המונגולים באסיה המרכזית.

האסלאמיזציה של ח'ווארזם באה לידי ביטוי ביצירת יצירות ספרותיות, מדעיות ודתיות ובתרגום יצירות ערביות לשפה הטורקית. בספריית סולימאנייה באיסטנבול נשמר הקוראן עם תרגום בינארי לטורקית, שנכתב בח'ווארזם ומתוארך (ינואר-פברואר 1363). בירתה המחודשת של ח'ווארזם, גורגנז', הפכה שוב לאחד ממרכזי המסחר הגדולים והחשובים ביותר במרכז אסיה. באמצע המאה ה-14 קיבלה ח'ווארזם עצמאות מאורדת הזהב תחת השושלת הסופית.
ממוזער|מטבעות של חוסיין סופי שהוטבעו בח'ווארזם ב-1364 בערך

#### השושלת הסופית
 השתייכה לשבט המונגולי  צאצאים לאחד מאחיו של ג'ינג'יס ח'אן, שתמכה בו צבאית כאשר התחיל את כיבושיו. השליט הסופי הראשון, **חוסיין סופי**, השתלט על גורגנז' ועל שאר החלק הצפוני של ח'ווארזם. נטבעו מטבעות במחוז עבורו החל משנת 1364. על בסיס מטבעות שטובעו ובהם מוגדר ש"השלטון הוא עבור אלוהים" חוקרים משערים ששושלת זו ניסתה ליצור שלטון אסלאמי תיאוקרטי בח'ווארזם. חוסיין ניצל את חוסר השקט שפקד את ח'ווארזם ואת טרנסוקסאניה באותה תקופה ותפס את כאת' ואת חיווה שהוקצו לח'אנים של צ'אגאטאי. פלישה זו, לשטח שנחשב כשטח צ'אגאטאי, הובילה בסופו של דבר לעימות עם האמיר טימור. בזמן כיבוש כאת' וחיווה לא היה בטרנסוקסאניה שליט שיכול היה להגיב, אך ב-1369 איחד טימור את האזור תחת שלטונו. טימור הרגיש חזק מספיק כדי לדרוש את החזרתם של כאת' וחיווה מידי חוסיין סופי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-14. הסכסוך התפתח לקרב שבסופו כאת' נכבשה, חוסיין נסוג לגורגנז' ומת שם. אחיו **יוסוף סופי**, קבל את השליטה והתפתחו סדרה של קרבות שבסופם כאת' וחיווה נשארו בידי טימור שראה בח'ווארזם יריב לסמרקנד ובמהלך חמש מערכות גורגנז' נהרסה ונשרפה כליל ב-1388. טימור גירש את כל בעלי המלאכה לסמרקנד, וציווה לחרוש ולזרוע את אתר העיר בשעורה.מכאן ואילך איבדה ח'ווארזם חלק ניכר מחיוניותה הכלכלית, המסחרית והתרבותית ומעולם לא התאוששה במלואה מההרס הטימורי. ממשיך השושלת, **סולימאן סופי**, עשה יד אחת עם אורדת הזהב כדי להתקומם כנגד השלטון הטימורי. התקוממות שנמחצה על ידי טימור.

#### התקופה [[השושלת הטימורית|הטימורית]]
בסוף המאה ה-14, האזור עבר לשליטת האימפריה הטימורית, שהוקמה על ידי טימור לנג. טימור בנה חלקית את גורגנז' וכרבע מח'ווארזם כדי להצדיק את דרישות השלטון עליה. בשלב זה, השושלת הסופית אבדה את עצמאותה. הטימורים הקימו ממלכה שהשתרעה על פני אזורים נרחבים במרכז אסיה, וכללה גם את ח'ווארזם. הסופים שמרו על כוח מסוים במחוז, כאשר בודדים מהם שימשו כמושלים עבור שלטונות האזור והמשיכו למלא תפקיד משפיע באימפריה הטימורית. הם מוזכרים בכתובים גם בהקשר למרידות שכשלו. קשרי נישואין הדוקים התקיימו בין צאצאי השושלת הסופית, לבין השושלת הטימורית במהלך המאה ה-15, שבה נשלטה ח'ווארזם לרוב על ידי הטימורים, אם כי לעיתים נפלה לידי הח'אנים של אורדת הזהב כמו גם לידי האוזבקים. צפון ח'ווארזם איבדה שוב ושוב מחשיבותה. ח'ווארזם, ובמיוחד האזור הצפוני שלה, נותרה הרוסה לחלוטין, ובעיקר התוצאה החשובה ביותר של מלחמתו של טימור הייתה הרס מערכת ההשקיה. לבסוף הפכה חיווה לעיר הראשית של ח'ווארזם.

### ח'אנות חיווה (1511–1920)
ממוזער|מפת הח'אנות בשיאה

#### השם
השם "ח'אנות חיווה" היה בשימוש של היסטוריונים רוסיים החל מהמאה ה-18 למה שכונה בידי שוכני המקום כ"ארץ ח'ווארזם". ח'אנות חיווה הייתה אחת הח'אנות האוזבקיות (שלוש המדינות שהיו קיימות בטראנסאוקסניה (אוזבקיסטן המודרנית) בזמן השתלטות האימפריה הרוסית במאה ה-19, כלומר ח'אנות בוכרה (1500–1920), חיווה (1512–1920) וקוקאנד (1710–1876 בקירוב).

#### תקופת שלטון השייבאנים - הערבשהים (השושלת השייבאנית) (1511 - עד המאה ה-17)
בתחילת המאה ה-16 היה ח'ווארזם במצב גרוע יותר מאשר אזורים אחרים במרכז אסיה בשל האירועים בתקופת טימור. סיום השלטון של השושלת הטימורית באזור התאפיין בסוף המאה ה-15 בקרבות ובמאבקים בין יורשיו, שבהם ח'ווארזם לא הייתה מעורבת ישירות, אולם שימשה אזור מקלט/מעבר לכוחות שנאבקו על השליטה בח'ורסאן (ראה ). מצפון מערב סיביר הגיעו שבטים טורקים-מונגולים, האוזבקים, שם שמשערים שהם אימצו מהשליט המוסלמי של אורדת הזהב, אוז בג.

בשנת 1505 שייבאני ח'אן האוזבקי שייסד את  ששלטה בטראנסאוקסניה ובבוכרה כבש לראשונה את ח'ווארזם, אך היא נפלה לאחר זמן קצר לידי השושלת הספווית, האיראנית. על רקע התנגדות של התושבים המקומיים הסונים, לשלטון הפרסי השיעי, בשנת 1511 נכבש האזור שוב, הפעם על ידי קבוצה של אוזבקים שלא השתתפו במערכות שייבאני, צאצאי **ערבשאה** אחד מנכדי נכדיו של יוכי, בנו של ג'ינג'יס ח'אן, מכאן השימוש הנפוץ בעבודה המחקרית המודרנית בשם "השושלת הערבשאהית". שושלת זו הייתה לעיתים קרובות יריבה של השושלות האוזבקיות צאצאי שייבאני ח'אן ששלט בבוכרה. שתי השושלות מכונות לעיתים בשם השושלת השייבאנית.

בראשית דרכם הכניעו האוזבקים הערבשהים את הטורקמנים באזורים שממערב ומדרום לח'ווארזם ולאחר מותו של השאה הספווי, איסמעיל בשנת 1523, כבשו אזורים גם בצפון ח'וראסאן. השושלת הערבשאהית הביאה עמה את מנהגי נוודי הערבה וכך נותרה הסמכות המרכזית חלשה ביותר. הבירה במשך רוב המאה ה-16 הייתה באורגנץ'. במהלך המאה ה-16 הייתה ח'ווארזם מורכבת מקונפדרציה של נסיכויות עצמאיות כמעט, בשליטה של סולטאנים עצמאיים באופן חלקי, בני המשפחה השלטת, נציגים של השלטון, כאשר בן המשפחה הבכיר החזיק בתואר ח'אן.

**תמהיל האוכלוסייה**: השבטים האוזבקים היו המעמד הצבאי השולט במדינה. שבטים ממוצא טג'יקי, היוו את רוב האוכלוסייה בערים ואת רוב משלמי המסים. שלטון הח'אן היה תלוי בתמיכה האוזבקית. כדי להקטין תלות זו, הח'אן מימן יחידות צבא, שכירי חרב ממוצא טורקמני. כתוצאה מכך, הלך וגדל חלקם של הטורקמנים באוכלוסיית האזור. האוכלוסייה כללה חקלאים לאורך הנהר, בעיקר טורקים, ונוודים או נוודים למחצה הרחק מהנהר. באמצע המאה ה-16 נתפסו עבדים פרסים רוסים וטורקים רבים על ידי הטורקמנים. לפני ובמהלך תקופה זו, אל האזור המיושב הסתננו יותר ויותר אוזבקים מהצפון עם הניבים הטורקיים שלהם. התפתחה מה שהוא בתקופה המודרנית השפה האוזבקית, בעוד השפה האיראנית המקורית, הח'ווארזמית, גוועה. האזור הביצתי של הדלתא התחתונה היה מאוכלס יותר ויותר על ידי בני קאראקלפקסטן. בגבול הצפוני היו נוודים קאזחים. הנוודים הטורקמנים שילמו מיסים לח'אן והיו חלק גדול מצבאו, אך לעיתים קרובות מרדו בו.

**יחסי חוץ ופנים**: יחסי הח'אנות עם אמירות בוכרה היו מתוחים. במהלך המאה ה-16 נכבשה הח'אנות על ידי הבוכרים מספר פעמים. השליטים הערבשהים נאלצו להימלט ולמצוא מקלט במדינות שכנות או הוצאו להורג. כתוצאה מהביזור של השלטון והעצמאות של הנסיכויות, התרבו הסכסוכים הפנימיים. סמכות מרכזית חלשה וסכסוכים פנימיים היו משמעותיים במיוחד עבור מערכת ההשקיה: הערבשהים יכלו להחזיק בתעלות מקומיות, אך לא בתעלות המדינה העיקריות של השושלות הקודמות.

#### תקופת חיווה (מהמאה ה-17 עד 1873)
בסוף המאה ה-16 - תחילת המאה ה-17, הזרוע המערבית של האוקסוס התייבשה, הדבר גרם לניוון אורגנץ' מבחינת מספר התושבים, ולנטישתה. ישנם חוקרים הטוענים שזו אחת הסיבות להעברת הבירה של המדינה דרומה, לחיווה. העברת הבירה לחיווה הייתה למעשה העברתה לנקודה ממוקמת אסטרטגית על דרכי מסחר מרכזיים של דרך המשי.
אי הסדר השלטוני הסתיים על ידי השליט  (היה הח'אן של חיווה בשנים 1643–1663, הייחוס המשפחתי שלו קושר אותו לג 'ינג'ס ח'אן דרך ערבשאה). הוא הביס פעמיים את ה שפלשו למדינה. בנוסף לכך הוא היה איש רוח משכיל שכתב את ההיסטוריה הגנאלוגית של הטורקים במרכז אסיה. אבו אלע'זי עשה מאמצים לטפל במערכות ההשקיה העיקריות ובתקופתו בוצעו מספר עבודות ששיפרו את יכולת עיבוד הקרקעות, הוסדרו היחסים עם השבטים האוזבקים והוקטנה עצמאותם של השליטים המקומיים. בנו אנושה (1663–1685) ניהל תקופה של צמיחה עירונית עד שהודח והתעוור. משנת 1695 הייתה חיווה במשך כמה שנים וסאל של בוכרה שמינתה שני ח'אנים: שיר ע'אזי ח'אן (1714 – 1727), שנהרג על ידי עבדים, וח'אן אילברס (1728–1740) שליט שייבאני, בנו של שחניאז ח'אן. יש חוקרים הסבורים שאנושה ח'אן היה הערבשאה האחרון ואחרים סבורים ששיר ע'אזי ח'אן הוא הערבשאה הראוי האחרון.

ח'אן אילברס הרג כמה שגרירים פרסיים. בתגובה, נאדר שאה, מלך פרס, כבש את חיווה, ערף את ראשו של אילברס ושחרר בין 12,000 ל-20,000 עבדים. בהמשך נטבח חיל המצב הפרסי, אך המרד דוכא במהירות. היומרות הפרסיות הסתיימו ברצח נאדר בשנת 1747.

השושלות ששלטו בבוכרה ובחיווה, הוכחדו סופית בשנת 1785. עד אז, הכוח בדרום מרכז אסיה כבר עבר לשלוש תצורות שבטיות: הח'אנות של בוכרה (שכללו את הערים בוכרה וסמרקנד), חיווה (צפונית-מערבית לבוכרה על אמו דריה) וקוקאנד (שמרכזה בעמק פרגנה במזרח).

החל מהמאה ה-17 (1763) עלתה לשלטון בח'אנות חיווה, השושלת הח'ונגירדית בהנהגתו של מוחמד אמין-ינאק תחת שלטון דמה של סולטנים מונגוליים שהוזמנו לשלוט בח'אנות. במהלך תקופה זו נבנו בבירה, חיווה, יצירות מופת אדריכליות, הקיימות גם בתקופה המודרנית. השושלת הפכה לשליטים בפועל במאה ה-18 כאשר אילטוזאר ח'אן הפיל את ח'אן הדמה אבולגזי החמישי מכס חיווה, קיבל את תואר הח'אן ב-23 בנובמבר 1804 והפך ל "השליט או הח'אן האוטוקרטי והבלתי מוגבל של כל אנשי חיווה". זו הייתה תחילתה של שלטונה של השושלת הח'ונגירדית, ששלטה בחיווה עד 1920. ב-2 בפברואר 1920 התפטר הח'אן האחרון של חיווה, סעיד עבדאללה לפני שסופחה סופית לברית המועצות ב-1924.

**תרבות ויצירה אמנותית:** ההתייחסות אל ח'ווארזם בקרב השכנות (בוכרה ופרס) היה כאל מדינה "ברברית". היצירה העיקרית בשנים אלו, הייתה יצירה ספרותית. בעיקר ביצירות המתעדות את ההיסטוריה של השלטון באזור. הכתיבה הייתה ברובה בשפת צ'אגאטאי. קיים תעוד של ההיסטוריון והמשורר מוניס ח'וואראזמי, בן המאה ה-17 ואחיינו שהמשיך את עבודתו, אגאהי. מוניס פרסם את כתביו בשפה עילית שהתאימה רק לרובד אכלסיה מצומצם בח'ווארזם, בניגוד לאבו אלע'זי שכתב בתקופה קודמת, בשפה פשוטה נגישה לכל.ממוזער|מבט ממערב אל השער המערבי - ואל מינרט קלטה מינור|300x300 פיקסלים**כלכלה:** הכלכלה התבססה על חקלאות השקיה אינטנסיבית. הגידולים כללו בעיקר חיטה, שעורה, דוחן, מעט אורז, מלונים, ומאוחר יותר, תחת השלטון הרוסי, אספסת. במאה ה-19 גידלו גם משי וכותנה, אם כי בניגוד לאזורים אחרים במרכז אסיה, הח'אנות שמרה על המגוון החקלאי שלה ובכך על יכולתה להזין את עצמה עד המאה ה-20. עם זאת, ההתנהלות, בעיקר עם עדרי צאן, גמלים ובקר, הייתה נפוצה תמיד הן באזורים הסובבים את ח'ווארזם והן בתוך נווה המדבר עצמו. נוצר שינוי במדיניות השלטון המרכזי בנוגע להסדרה וחלוקת משאבי הקרקע והמים.
**ארכיטקטורה**: בתקופת הזוהר של העיר, בה הייתה בירת הח'אנות, נבנו בעיר מבנים מונומנטליים בסגנון מוסלמי. חלק מהמבנים מכוסים באריחים כחולים האופייניים לסגנון. העיר הייתה מוקפת חומה ושימשה כתחנה האחרונה של שיירות המסחר בדרכם לפרס.

#### התקופה הרוסית (1873–1920)
כבר ב-1717, הצאר פטר הגדול ביצע את הניסיון הראשון לפלוש לחיווה בעקבות שמועות על מציאת זהב בנהרותיה. הוא שלח משלחת מסחרית חמושה תחת פיקודו של אלכסנדר ברקוביץ' צ'רקבסקי, גאוגרף שיצא לאזור בעבר על מנת למפות את נתיב האמו-דריה (והוכיח שאינו נשפך לימת ארל). מטרתו הייתה להעניק חסות לחיווה בתמורה לפיתוח דרכי מסחר להודו ולבניית מבצרים אסטרטגיים בשטחה. הוא התקדם לחיווה עם כוח של כ-2000 חיילים. באמתלת צפיפות בבירה, שיר ע'אזי ח'אן, שכנע אותם להתפזר בין כפרי האזור. שם הוא רצח את כולם (כולל את אלכסנדר ברקוביץ'), פרט ל-10 שנשלחו חזרה לרוסיה לספר את הנעשה. פטר הגדול, שהיה עסוק באותו זמן במאבקים אחרים לא הגיב.

בשנות ה-30 של המאה ה-19 הפכה חיווה למושא של "המשחק הגדול", היריבות בין בריטניה לרוסיה על דומיננטיות מסחרית ואסטרטגית במרכז אסיה. ב-1839 צעד הגנרל וסילי אלכסייביץ' פרובסקי, מפקד חיל המצב באורניבורג, לקזחסטן של ימינו ומשם לחיווה בראש פלוגה של כ-5,000 איש, 10,000 גמלים ו-2,000 סוסים. מטרתו הייתה להרחיב את גבולותיה של רוסיה בתקופה שבה בריטניה הסתבכה בסכסוך שנודע כמלחמת אפגניסטן הראשונה (1839 - 1840). המהלך הסתיים בכישלון: בגלל תנאי מזג אויר קיצוניים, מבלי להילחם ולו קרב אחד, נאלצה הפלוגה לסגת בתחילת פברואר 1840. פרובסקי הגיע חזרה לאורניבורג במאי, לאחר שאיבד 1,000 חיילים ואת רוב גמליו לקור ולמחלות. ב-1842 נפתחה השגרירות הרוסית הראשונה בחיווה ונחתם הסכם ראשון בין המדינות.
ממוזער|301x301px|קברו של מוחמד רחים בחיווה. המאוזוליאום מכוסה באריחים כחולים האופייניים לארכיטקטורה המוסלמית
כתוצאה מהמיקום האסטרטגי של הח'אנות על מסלול המסחר בין רוסיה ומרכז אסיה, ומכישלון של שתי המשלחות הצבאיות הרוסיות כנגדם במאה ה-18 ובמאה ה-19, ברוסיה התפתחה הכרה שהח'אנות היא יריב מסוכן. הצארים הרוסים, אלכסנדר השני ואלכסנדר השלישי עשו מאמצים רציניים לספח את האזור. אחד הנימוקים העיקריים של המשלחות הצבאיות הרוסיות לחיווה היה שחרר עבדים רוסים שנלקחו לח'אנות ומניעת תפיסת וסחר בעבדים נוספים בעתיד. במקביל, הח'אנות של חיווה הצטמצמה בהדרגה בעקבות ההתפשטות הרוסית בטורקיסטן (כולל ח'ווארזם).

שליט חיווה באותו הזמן היה  (היה איש רוח, משורר שייבא את טכנולוגית הדפוס לחיווה ב-1874. הוא מת ב-1910). בשנת 1873 לאחר מערכה בראשות קונסטנטין פון קאופמן, שמונה למושל טשקנט, חתם מוחמד רחים ח'אן השני הסכם שלום עם רוסיה שקבע את חיווה כמדינת חסות רוסית עצמאית למחצה. חלק ממנה סופח ונוהל ב"מחלקת אמו-דריה של אזור טורקיסטן".

בשנים הראשונות, רוסיה לא התערבה בעניינים הפנימיים של הח'אנות. הח'אן קיבל במידה רבה יד חופשית, כך שעבור התושבים השתנה מעט מאוד, למעט צמצום הצבא וביטול העבדות. שינוי נוסף שהתרחש, היה התגברות הסכסוכים על מדיניות המים, שכן העניין הרוסי בהרחבת גידול הכותנה וגידולים מסחריים אחרים גרר את האימפריה לעימותים עם הח'אנים על השליטה בקו פרשת המים של אמו דריה.

**תנועות פוליטיות עממיות:** במשך השנים השתלטה רוסיה על אזורים נרחבים בין הוולגה לאוראל. כתוצאה מהשתלטות זו, עמים טורקיים רבים בעלי דת מוסלמית נמצאו בשליטתה. בין העמים הטורקיים שהיו תחת שלטון האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התפתחה **תנועת הג'דיזם,** תנועה פוליטית, דתית ותרבותית של רפורמטורים מודרניסטים מוסלמים. התנועה דגלה ברפורמציה חברתית ותרבותית אסלאמית באמצעות החייאת אמונות ותורות אסלאמיות טהורות, ובה בעת לעסוק במודרנה. הם טענו כי העמים הטורקיים ברוסיה הצארית נכנסו לתקופה של ריקבון מוסרי וחברתי שניתן לתקן רק על ידי רכישת סוג חדש של ידע ורפורמה תרבותית מודרניסטית במודל אירופי. **תנועת חיווה הצעירה**, הייתה תנועה פוליטית תרבותית של רפורמטורים מודרניסטים מוסלמים, שצמחה בשנים 1905–1907 בקרב האוזבקים של ח'אנות חיווה, במסגרת הג'דיזם. בראשית הדרך הם התמקדו בענייני חינוך ותרבות בלבד.
ממוזער|דגל חיווה 1917–1920 כפי שמוצג במוזיאון של חיווה (במאונך)
בשנים 1910–1913, היה ניסיון לבצע רפורמות אדמיניסטרטיביות לבקשת ממשלת רוסיה. בשנת 1912 מנתה ח'אנות חיווה 440 בתי ספר ועד 65 מדרסות עם 22,500 תלמידים.

השפעה של מלחמת העולם הראשונה על האימפריה הרוסית גרמה בעקיפין לטלטלה בחיווה. עקב העלאת המיסים והחרפת המצב הכלכלי, התפתח מרד של טורקמנים בפיקודו של ג'וניד ח'אן שכבש את חיווה בשנת 1916 והדיח לזמן קצר את הח'אן מהשושלת הח'ונגירדית. הח'אנות, שסופחה על ידי רוסיה בשנת 1873, הכריזה על עצמאות ב-13 בפברואר 1917. השלטונות הרוסיים דיכאו מרד זה באותה תקופה, אך באביב 1918, בעקבות התמוטטות השלטון הרוסי, נפלה שוב הח'אנות לידיו של ג'וניד ח'אן, ששלט הפעם באמצעות הח'אן הח'ונגירדי איספנדיאר ואז החלה תקופה של אנרכיה.

לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה והתבססות השלטון שם, בינואר 1920 פלשו כוחות בולשביקים לח'אנות, ואילצו את ג'וניד ח'אן לברוח. ב-2 בפברואר 1920 התפטר הח'אן האחרון של השושלת הח'ונגירדית. בסוף ב-26 באפריל 1920 הוכרזה הח'אנות כרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם, ובכך הסתיימה ההיסטוריה של ח'אנות חיווה.

### התקופה הסובייטית (1920–1991)
#### הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם (1920–1924)
ממוזער|מפת מרכז אסיה הסובייטית ב־1922|300x300 פיקסלים
הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם (KPSR) היוותה חלק מההתארגנות הסובייטית במרכז אסיה, הוקמה כתוצאה מהפלת הח'אנות על ידי כוחות סובייטים לאחר המהפכה הבולשביקית ברוסיה, בסיוע תנועת חיווה הצעירה, שלא הייתה מרוצה מהמערכת הקיימת של הח'אנות. השלטון המקומי שזה עתה הוקם הורכב בעיקר מנציגי אנשי חיווה הצעירה. עם הקמת הממשלה ביקש הרוב להקים צורת ממשל מודרנית, שתכבד את ערכי האוכלוסייה המקומית ותיישם רפורמות במוסדות הדת תוך שמירה מסוימת על מסורת המדינה הלאומית. באותה התארגנות הוכרזו גם הרפובליקה העממית הסובייטית של בוכרה (BPSR), הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של טורקיסטן (TASSR) והפרובינציה האוטונומית של קאראקלפקסטן (Karakalpakstan AP). גם ימיה של הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם היו קצרים.

#### שילוב בברית המועצות (1924–1991)
ממוזער|סמל של ה־SSR האוזבקי ב-1925
בשנת 1924 הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם שולבה לבסוף בברית המועצות. הסובייטים נקטו באסטרטגיה מתוחכמת לנטרול שני המכנים המשותפים שסביר להניח שיאחדו את מרכז אסיה נגד המשך השליטה ממוסקבה: התרבות האסלאמית והאתניות הטורקית, חלוקת האזור ההיסטורי הגדול יותר של ח'ווארזם ושטחי הח'אנות לשעבר, והקמתן של חמש רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות באזור: בשנת 1924 החלק המערבי הפך ל־SSR הטורקמני (לאחר 1991 **טורקמניסטן**) וצפון ח'ווארזם הפך - SSR האוזבקי (לאחר 1991 **אוזבקיסטן**), רבות מהעיירות העתיקות של ח'ווארזם שוכנות כיום באזור ח'ווארזם שבאוזבקיסטן. כמו כן נוצרו ה־SSR טג'יקי (לאחר 1991 **[[טג'יקיסטן]]**) בשנת 1929, בשנת 1936 הפך החלק הצפון-מערבי ל-SSR הקזחי (לאחר 1991 **[[קזחסטן]]**) ו ל-SSR הקירגיזי (לאחר 1991 **[[קירגיזסטן]]**). התוכנית הייתה להפוך לחמש מדינות חדשות, שהתפתחותן הנפרדת תחת מעקב צמוד וחסות איתנה ממוסקבה תמנע את הופעתה של זהות לאומית "טורקיסטנית" ואידאולוגיות נלוות כמו פאן-טורקיזם או פאן-אסלאמיזם. וה ASSR של קאראקלפקסטן (ASSR, רפובליקה סובייטית אוטונומית, חלק מרפובליקה סובייטית גדולה יותר, עם אוטונומיה מוגבלת יותר) נכלל כחלק מה-SSR הקזחי כמחוז קאראקלפק.

השילוב במערכת הסובייטית בוצע באמצעות יישום כלכלה מתוכננת ותקשורת משופרת, באמצעות מסגרת השליטה המוסדית והאידאולוגית הקומוניסטית ועבור גברים צעירים, באמצעות שירות חובה בצבא האדום. כלכלת האזור התעוותה עוד יותר כדי לענות על צורכי המתכננים המרכזיים. הדת, הערכים והתרבות המסורתיים דוכאו, אך בתחומים כמו חינוך, בריאות ורווחה נהנו תושבי מרכז אסיה במידה מסוימת מהשתתפותם הכפויה במערכת.

### לאחר התפרקות ברית המועצות (1991 - עד היום)
הרפובליקות המוסלמיות, כלומר אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן השתייכו לאימפריה שאוכלוסייתה דורגה בשנת 1990 במקום השלישי, אחרי סין והודו. במשך עשרות שנים הם היו יצרניות הנפט העיקרית והם עדיין הבעלים של רבע מעתודות היער של כדור הארץ וחלק שווה מהמים המתוקים שלו. אף על פי שניתן להכיר ברפובליקות אלה כמדינות עשירות, יש להן הרבה בעיות פוליטיות, חברתיות, כלכליות ואקולוגיות. בעיות כאלה משפיעות על היחסים בין המדינות, לעיתים בעקיפין ולעיתים במישרין.
קובץ:Flag of the Kazakh Soviet Socialist Republic (1953–1991); Flag of Kazakhstan (1991–1992).svg|דגל הרפובליקה סוציאליסטית הקזחית ושל קזחסטן עד 1992
קובץ:Flag of Kazakhstan.svg|דגל קזחסטן לאחר 1992
קובץ:Uzbekistan Flag and Coat of arms.jpg|דגל וסמל אוזבקיסטן
קובץ:Flag of Turkmenistan.svg|דגל טורקמניסטן
קובץ:Flag of Tajikistan.svg|דגל טג'יקיסטן
קובץ:Flag of Kyrgyzstan.svg|דגל טג'יקיסטן
**בעיות הנובעות ממצב דמוגרפי**: בהתאם למפקד שבוצע ב־1989, הרפובליקות המוסלמיות הגיעו לאוכלוסייה של 56,150,000 בני אדם. מתוכם רק כ-10,000,000 רוסים. כמו כן יש מיעוט טג'יקי גדול באוזבקיסטן ומיעוט אוזבקי גדול בטג'יקיסטן.

**בעיות של גבולות:** החלוקה למדינת שבוצעה על ידי הסובייטים, הייתה שרירותית ולא התחשבה תמיד בתמהיל האוכלוסייה בכל אזור.

**שיעור ילודה מדאיג:** שעור הצעירים בגיל העבודה במדינות אלו גדול מאוד ובהתאם גדול מאוד שעור האבטלה בקרבם.

**מצב כלכלי - סיפורה של כותנה**: השיטה הכלכלית הריכוזית של ברית המועצות יצרה מצב שבו נוצר פיגור במערכות התעשייה במדינות אלו. כך הפכה אוזבקיסטן ליצרנית וספקית הכותנה הראשית של ברית המועצות תוך התעלמות משקולי כדאיות ורוח ותוך שמירת ערכי השינוע באופן מלאכותי לנמוכים מאד.

**מצב אקולוגי :** הסובייטים עשו שימוש מאסיבי בכימיקלים חקלאיים רעילים. הם הפיצו טונות של די.די.טי. שטחי יבול רבים עדיין עמוסים ברעל. באזורים מסוימים המאופיינים בשימוש לרעה בחומרי הדברה, שיעור תמותת התינוקות גבוה פי שניים מאשר באזורים נקיים וסמוכים יותר.

**טרגדיה ב[[ימת אראל|ימת ארל]]:** הרצון להעלות את תפוקת הכותנה של מרכז אסיה באמצעות השקיה נרחבת ויישום אינטנסיבי של חומרי הדברה וחומרי ניקוי ייבשו וזיהמו את הנהרות שקיימו בעבר את ימת ארל. כתוצאה מכך הימה התכווצה וכמעט שנעלמה מישורי המלח שנותרו לאחר ההתייבשות גורמים גם הם לתחלואה (בעיקר מחלות ריאה), עקב סופות האבק שנסחף מהם. גם פרנסת תושבי האזור שהתמקדה בדיג נהרסה, וכיום נמליהם מרוחקים קילומטרים רבים מהימה.

**מחלות**: הסביבה של ארל מכוסה חולות מזוהמים, דבר היוצר בעיות בריאותיות גדולות עבור התושבים המקומיים.

**זיהום**: הצמיחה התעשייתית, המתבצעת במהירות מציבה מיליוני אזרחים סובייטים לשעבר החיים בערים בסכנה של מחלות נשימתיות ומחלות מקצרות חיים אחרות בגלל האוויר הנושא מזהמים פי חמישה ויותר מהגבול המותר. כמעט שלושה רבעים מהמים העיליים של המדינה מזוהמים. חד פעמי אינו מטופל כלל. פסולת תעשייתית ואנושית מאיימת להרוג מקורות מים.

**שחיתות**: שוחד הוא מטבע עובר לסוחר במדינות אלו.

**קיצוניות אסלאמית:** קרבות פרצו בקירגיזסטן, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן בין מורדים אסלאמיים שפעלו מבסיסים בטג'יקיסטן וביצעו כמה התקפות באזור הררי מרוחק המשתרע בקירגיזסטן ואוזבקיסטן. המתקפות העמיקו את החששות בקרב מדינות מרכז אסיה. כי כוחות אסלאמיים קיצוניים מנהלים מאמץ מרוכז לערער את היציבות באזור. יש השפעה של כוחות הטאליבן מאפגניסטן ופליטים משם זורמים לאזור.

**אופוזיציה**: הועלו טענות שהמשטר אינו מבחין בין כוחות קיצוניים המשתמשים באסלאם כתירוץ להתמרדות לבין מאמינים שוחרי שלום. החשש הוא שאפילו מאמינים שוחרי שלום עלולים להתחיל להזדהות עם איסלאמיסטים מיליטנטיים. בקירגיזסטן, בקרב כמה אינטלקטואלים, יש אמונה כי הממשלה משתמשת בפעולות טרור כאלה כאמתלה לכפות את רצונם על האזרחים.

**גורמים זרים:** טורקיה ורוסיה בעלי עניין באנרגיה האזורית.

## היהודים בח'ווארזם

### נתונים דמוגרפיים
נוסעים רוסיים במאה ה-18 וה-19 ולאחר מכן נוסעים בריטיים והודים במאה ה-19 כינו את היהודים שחיו באמירות בוכרה, ח'אנות חיווה וח'אנות קוקנד שבהן היו קהילות יהודיות גדולות שדברו בניב יהודי טג'יקי, "יהודים בוכריים". ככלל כינוי זה ניתן בספרות ליהודי מרכז אסיה וליהודי ח'ווארזם בכלל. לא קיימים נתונים מספריים מהימנים על מספרם לפני המאה ה-19. במאה ה-19 הוערך מספרם במרכז אסיה, כולל בח'ווארזם, בכ-13,600 נפשות. על פי מפקדי אוכלוסין רוסיים הגיע מספרם לאחר מלחמת העולם השנייה לכ-28,000 נפשות ובסוף המאה ה-20 לכ-85,000 (הנתון כולל גם יהודים ממוצא זה החיים בישראל).

### היסטוריה
#### העת העתיקה
לא קיימת ודאות לגבי ראשית ההתיישבות של יהודים באזור. לפי אגדה בוכרית-יהודית, לאחר שכבשו האשורים את ממלכת ישראל (722 לפנה"ס) וגירשו את עשרת השבטים, הגיעו חלק גדול מהם לבוכרה ומשם התפזרו במרכז אסיה. ישנם חוקרים המשערים שהיהודים הראשונים התיישבו בתקופת השלטון האחמני, זמן מה לאחר 559 לפנה"ס, בנווה המדבר של מרב ובחלקה הדרום-מערבי של טורקמניסטן של ימינו, הגובלת עם ח'ווארזם. השערה זו מעלה קשר אפשרי לגלות בבל (המאה ה-6 לפנה"ס). קיימת גם השערה שיהודים הגיעו לאזור יחד עם צבאות אלכסנדר מוקדון. סברה נוספת היא שההתיישבות קרתה לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה.

מבחינה ארכאולוגית, נתגלו בטורקמניסטן גלוסקמאות מהמאה ה-5 עם כתובים בעברית. ישנם גם עדויות בסיפורי התלמוד על הימצאות יהודים במחוזות אלו. על פי הערה ב"" – טקסט פרסי שהושלם בסוף המאה השמינית או תחילת המאה התשיעית לספירה ומספק רשימה ממוספרת של ערי אראנשהר (אירן), תולדותיהן וחשיבותן להיסטוריה הפרסית – Naresh, מייסד כ'את (בירת ח'ווארזם בתקופה ההיא), היה בנו של יהודי.

#### ימי הביניים
##### התקופה האסלאמית
ישנם חוקרים הסוברים שעדות להימצאות יהודים בח'ווארזם בתקופת הכיבוש המוסלמי נמצאת בכתביו של אל-טברי, המתאר כיצד השאה המקומי בח'ווארזם התייעץ עם יועץ חצר שלו שמכונה "אכבר", שהיה כינוי מקובל לחכם יהודי, על מנת לקבוע אם להיערך לפשיטה של קוטאיבה.

בתקופת שלטונה של האימפריה הח'ווארזמית (1077–1231), הייתה ח'ווארזם מרכז תרבותי ואינטלקטואלי משמעותי. גאוגרפים והיסטוריונים אסלאמיים מוקדמים, כמו אל-בירוני, מספקים תיאורים של האזור ואוכלוסייתו, כולל קהילות יהודיות, אם כי לעיתים קרובות באופן שמשתמע מהתיאור ולא באופן ספציפי. מסמך שכתב של אל-טברי מתאר כיצד יהודי מרב (כמו גם הזורואסטרים והנוצרים) הוכרו כאהל אל-ד'ימה בשנת 739 לערך, קהילה החייבת בתשלום מיסים לממשל המוסלמי. ישנן עדויות שיהודים במרכז אסיה אולצו ללבוש בגדים צהובים.

##### התקופה המונגולית והתקופה הטימורית
הפלישה המונגולית במאה ה-13, בהובלת ג'ינגיס חאן, החריבה ערים רבות במרכז אסיה, כולל בח'ווארזם. אף על פי שהמונגולים היו לעיתים קרובות סובלניים כלפי דתות שונות, ההרס שנגרם על ידי פלישותיהם השפיע על כל הקהילות, כולל היהודים. נותרו רק עקבות מזדמנות של עדויות אודות היהודים באזור לפני היעלמותם, בתחילת המאה השש עשרה. (היהודים המכונים "יהודים בוכריים", התושבים הנוכחיים, אינם צאצאי אום יהודים קדומים)

לאחר התקופה המונגולית, האימפריה הטימורית (במאות 14–15) שלטה ברוב מרכז אסיה. בתקופה זו החלו קהילות יהודיות להתעורר באזורים מסוימים. בראשית המאה ה-14 הוגבל מספר היהודים והנוצרים שהורשו להתיישב בח'ווארזם (בבירה אורגנץ), ל-100 בתים של כל קהילה. מסורות משפחתיות של יהודים מצביעות על כך שעד סוף המאה ה-14 או תחילת המאה ה-15 הועברו על ידי טימור מספר אורגי משי יהודים מסבזוואר , שיראז ובגדאד למרכז אסיה, שם השתלבו בהדרגה בקהילות היהודיות המקומיות. היהודים עסקו בעיקר במסחר ובמלאכת יד (צביעת בדים ואריגת משי). סביר להניח שהם נהנו מחופש יחסי תחת שליטים מוסלמים שונים בתנאי שישלמו את הג'יזיה (מס שהוטל על לא-מוסלמים). נתיבי מסחר כמו דרך המשי הקלו ככל הנראה על תנועת היהודים. הסוחרים היהודים, נודעו בתפקידם בסחר למרחקים ארוכים ברחבי מרכז אסיה, המזרח התיכון ואפילו סין.

#### העת החדשה
##### השלטון הרוסי הצארי וגל הגירה ראשון
במאה ה-19 הייתה ח'ווארזם, כמו כל מרכז אסיה, חלק מהאימפריה הרוסית. השלטונות הצאריים לא התערבו בחיי הקהילה היהודית, למעט הטלת משרת "הרב הרשמי", בעל תפקידים זהים לאלה שבאזורים אחרים של האימפריה. תחילה הייתה אווירה אוהדת כלפי היהודים, שבדרך כלל התייחסו בחיוב לפלישה הרוסית. הקהילות היהודיות באזור, השתלבו יותר ויותר בכלכלה ובמבנה הפוליטי של האימפריה הרוסית, ונוצרה הגירה למחוזות הרוסיים. במצב הזה, נוצר מעמד של יהודים אמידים ומעמד של יהודים עניים; רוב היהודים העניים הפכו לרוכלים זעירים, לסנדלרים ולספרים (שני העיסוקים האחרונים היו כמעט מונופול יהודי עד סוף המאה). מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 ואילך, ננקטו צעדים מפלים נגד יהודים, כולל הגבלות על ההגירה למחוזות אחרים בשטחי מרכז אסיה, שהיו תחת שלטון רוסי ישיר. בח'ווארזם נותרה אוכלוסייה יהודית קטנה, אך היא הייתה חלק מהזהות היהודית הבוכרית הרחבה יותר, שהשתרעה על פני אוזבקיסטן, קזחסטן וחלקים מטורקמניסטן. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נוצרה אווירה אנטישמית סמויה וגלויה ברוסיה, שהביאה בין היתר לגל הגירה של יהודים לירושלים.

##### תחת ברית המועצות: הגירה שנייה ושלישית
לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917 התפתחו מתחים צבאיים במרכז אסיה. הרוסים נחלצו לעזרת היהודים בסכסוכים עם מוסלמים ויהודי מרכז אסיה צידדו בעיקר ברוסים, (ומכאן בבולשביקים). הוקמה מחלקה מרכזית, היבסקציה כמתחרה למפלגות הציוניות ולבונד במטרה לדכא את הדת ו"הלאומנות הבורגנית". נוצרו ועדות מקומיות לטיפול ביהודים באזורים השונים. אחד מתפקידיהן היה להקים רשתות חינוך שינחילו את התורות הקומוניסטיות. ועדות אלו היו לרוב מאוישות על ידי יהודים אשכנזים בעלי הבנה מועטה ביהודים בני המקום. תחילה שפת ההוראה הייתה עברית ורק מאוחר יותר, בשנים 1922–1923, היא הוסבה ליהודית טג'יקית. המבנה הקהילתי המסורתי של הקהילות פורק, והוועד היהודי של משרד הפנים מינה ועדות יהודיות מקומיות גם בכמה עיירות במה שכונה "תיחום לאומי-טריטוריאלי" של מרכז אסיה.

בשנת 1924, כמעט כל מרכזי האוכלוסייה היהודית הפכו לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית. מרגע זה טושטשה ההשתייכות לפי חבל ארץ ותולדות היהודים התמזגו עם תולדות יהודי מרכז אסיה בכלל.

בתקופה זו נוצרו רשתות חינוך שהנחילו את התורות הקומוניסטיות, הוועדים היהודיים פורקו והוקמו קולחוזים יהודיים. בסוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים היוו יהודי מרכז אסיה רוב מכריע של עובדים בבתי חרושת למשי לסבון ולכותנה. באמצע שנות השלושים נסגרו רוב בתי הכנסת והיו מספר אירועים של עלילת דם. האירועים הללו היוו תמריץ לגל הגדול השני של הגירת יהודי מרכז אסיה. רובם המכריע של המהגרים חצו את הגבול באופן בלתי-חוקי לאיראן או לאפגניסטן, ומשם הגיעו לארץ ישראל או לאירופה, בעיקר לצרפת.

בשנים 1937–1938, תחת שלטון סטלין, נעצרו כ-1,000 מיהודי מרכז אסיה, ביניהם רבים מבני התרבות היהודית החדשה וכמעט כל בני המעמד הגבוה הטרום-סובייטי של יהודי מרכז אסיה שעדיין היו בחיים. כמעט כל הנעצרים היו מעורבים באופן פעיל בחיי הדת. בשנים 1941–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירתו כ-4,000 יהודים ממרכז אסיה בצבא הסובייטי. כ-3,000 מהם נספו.

בשנת 1971 החלה ההגירה השלישית בקנה מידה גדול של יהודים ממרכז אסיה, כחלק מהגירה מסיבית של יהודים מברית המועצות. עד 1987 עזבו את ברית המועצות כ-17,000 יהודים בוכרים. כ-15,500 מחוכם התיישבו בישראל, והשאר בארצות הברית, קנדה ואוסטריה.

##### הגירה לאחר התפרקות ברית המועצות
לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 היגרו רוב יהודי מרכז אסיה, בעיקר לישראל ולארצות הברית. כיום, הנוכחות היהודית בח'ווארזם היא מעטה, אם כי מורשת הקהילה נותרה חלק מההיסטוריה הרחבה יותר של היהודים במרכז אסיה. בעוד שבח'ווארזם עצמה לא הייתה קהילה יהודית גדולה או בולטת כמו בבוכרה או סמרקנד, היא הייתה חלק מהפסיפס המורכב של החיים היהודיים באזור, שהושפע מהשתנות דפוסי הסחר וההגירה והנוף הפוליטי במרכז אסיה.

## ראו גם
* זרתוסטרה
* זורואסטריות
* קרייטים
* הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם
* קאראקלפקסטן
* התפרקות ברית המועצות
* ימת ארל
* יהדות בוכרה
* יהדות אוזבקיסטן
* יהדות טג'יקיסטן

## קישורים חיצוניים

* 
* היסטוריה של ח'ווארזם (חיווה)
* זאב לוין (עורך), **מרכז אסיה: בוכרה ואפגניסטן**, מכון בן צבי, ירושלים, 2018
* זאב לוין, מפריחי הערבה הרעבה, הספרייה הלאומית, 1970
* קשרים מורכבים: אמנות פיגורטיבית מ Akchakhan-Kala והשאלה הבעייתית של היחסים בין חורזם לפרתיה

## הערות שוליים

קטגוריה:אסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוזבקיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:טורקמניסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:אוזבקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:אוזבקיסטן: דמוגרפיה
קטגוריה:טורקמניסטן: היסטוריה
קטגוריה:מרכז אסיה: מבנים
קטגוריה:איראן: אזורים היסטוריים