open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יהדות אוברלנד

**יהדות אוברלנד** (כתיב מיושן: **אויבערלאנד**) הוא כינוי לקהילות היהודיות שהתקיימו בצפון-מערב ממלכת הונגריה ההיסטורית, ובאותו חבל ארץ לאחר שהועבר לצ'כוסלובקיה ולאוסטריה, מסוף המאה ה-17 ועד לשואה.

'אוברלנד', או 'הגליל העליון', הוא מונח הלקוח מן ה"טרמינולוגיה ההיסטוריוגרפית היהודית-הונגרית", ולא היה בשימוש כלל האוכלוסייה. אין להתבלבל בינו לבין 'הונגריה עלית', מונח המציין, באופן גס, את שטחי סלובקיה ורותניה הקרפטית אך לא את בורגנלנד. 

מקור המושג בהבדלים בין המהגרים היהודים לממלכה: בצפון-מזרח הונגריה התיישבו בעיקר יוצאי גליציה, ובצפון-מערב המדינה התיישבו יהודים ממוראביה ומאוסטריה. במחוזות שבתווך נאסרה התיישבות יהודים, משפסיג  ועד האידו . הגבלות אלה הוסרו על ידי הפרלמנט רק ב-1840. אזור החיץ בידל בין שתי האוכלוסיות ומנע מיזוג ביניהן. המזרחים נודעו כיהודי אונטרלנד (או 'גליל תחתון'), והמערביים כיהודי אוברלנד ('גליל עליון'). המינוח נותר רווח גם לאחר הסרת הגבלות ההתיישבות. הקו הגאוגרפי שתיחם בין השתיים נמתח מהרי טאטרה לכיוון דרום-מזרח, עד קלוז'-נאפוקה. אלה שישבו בבורגנלנד, מרכז ומערב סלובקיה ומרבית מחוז אונג  נמנו עם קהילות האוברלנד. הם חלקו גם ניב משותף של היידיש המערבית. קהילות הגליל העליון היוו חטיבה תרבותית נפרדת גם מהיהודים שהיגרו לאזורים דרומיים יותר במרכז הממלכה, אף על פי שאלה באו ברובם מאותן ארצות מוצא. בעוד שהאחרונים אימצו את השפה ההונגרית, תרבות החולין באוברלנד הייתה בדרך כלל גרמנית. כמו כן, הם נותרו ברובם אורתודוקסים והושפעו פחות מהנאולוגים, שהיו דומיננטיים באזורי ההגירה בדרום. הנהגתם הרבנית ישבה בפרשבורג, משכנם של החת"ם סופר ויורשיו. 

ראשוני יהודי אוברלנד הגיעו לאחר שהקיסר לאופולד הראשון גירש את יהודי אוסטריה ב-1670. המגורשים התקבלו על ידי פאול אסטרהאזי, נסיך גלנטה, שנתן להם כתב חסות ואפשר להם לייסד "שבע קהילות" בנחלותיו. יהדות אוברלנד גדלה באופן משמעותי לאחר החלת צו קיסרי שהגביל את מספר המשפחות היהודיות שניתן להן להתגורר בבוהמיה ל-8,541, ול-5,106 במוראביה. החוק נותר בתוקף, בשינויים קלים, עד 1848. מרבית היהודים שנאלצו לעזוב את הארצות הללו פנו להונגריה.

לחסידות לא הייתה השפעה באזור; זאת בניגוד לאונטרלנד, לשם חדרה בהדרגה במאה ה-19. במקרים רבים הובילו רבנים ילידי אוברלנד את ההתנגדות לתנועה בחבל השני. תושבי הגליל העליון התאפיינו במסורת ובמנהגים ייחודיים שחלקם קשורים למנהגי אשכנז במערב, כגון הנוהג ללבוש טלית לפני החתונה. 

ליהודי אוברלנד נוכחות משמעותית בקהילות החרדיות בישראל ובצפון אמריקה. חלקם הקימו קהילות שהפכו לימים לחסידיות או מעין חסידיות, כמו חסידות ערלוי, חוג חתם סופר, חסידות דושינסקיא, קהילת נייטרא, חסידות פאפא, קהילת וויען, קהילת צעהלים וקהילת קרסנה. מיהדות אוברלנד יצאו רבנים מוכרים, כגון מאיר איזנשטטר, משה שיק, אברהם שמואל בנימין סופר, הלל ליכטנשטיין ויונתן שטייף.

## קישורים חיצוניים
* הרב צבי יעקב אבראהאם, על הישיבות בהונגריא הנרחבה - טרנסילבניא, סלובקיא, בורגלאנד ויוגוסלביא, 1919-1944, באתר "דעת"

## הערות שוליים

אוברלנד
סנדק (יהדות)

[שמאל|ממוזער|250px|[ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון משמש כסנדק בברית מילה]]
[שמאל|ממוזער|250px|הרב [יעקב אריה אלתר (האדמו"ר השביעי של חסידות גור) משמש כסנדק בברית מילה]]
ביהדות, **סַנְדָּק** (נקרא גם: בעל ברית) הוא האיש המחזיק על ברכיו את הנימול בעת ביצוע המילה (ובמקרה של נימול בוגר, תומך בו).

## מקור המנהג
קיימים מספר מקורות למנהג הסנדקאות בכמה מדרשים.

במדרש תהילים ("שוחר טוב", סימן לה) מבואר שהקב"ה שימש כסנדק הראשון. כאשר אברהם אבינו היה ירא למול את עצמו, הקב"ה אחזו וסייע לו, ובכך הפך לסנדק של אברהם אבינו.

מקור נוסף מופיע בפירוש על תרגום התורה המיוחס ליונתן, הכותב על הפסוק : . פירוש יונתן על התרגום מפרש שאחת האפשרויות היא ,פירוש המתאים לפשט הפסוק אך לא לפשט התרגום.על פי פשט התרגום יוסף הוא שמל את נכדיו.

אף שהסנדקאות אינה מצווה אלא מנהג, בילקוט שמעוני מובא מדרש המייחס את הסנדקאות **כמצווה** כך נאמר "כל עצמותי תאמרנה, אמר דוד אני משבחך בכל אברי ומקיים בהן המצות בראשי ... ברכים, **בהן אני עושה סנדיקוס לילדים בשעת מילה ופריעה**. לכך נאמר כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך."

לפי ספר הערוך, מקור המילה בלשון יוון ורומי ופירושה "פטרין (מלשון פטרון) ופרקליט".

## תפקיד הסנדק
בתלמוד הירושלמי נאמר שהסנדק הוא בחזקת שליח בית דין, ונטען שבזמן ברכה, האב עצמו צריך להחזיק בילד ולא שליח.

## חשיבות
המהרי”ל (מנהגים, הלכות מילה אות א), דימה את הסנדקאות להקטרת קטורת בבית המקדש. "אמרו שהסנדק דומה למקטיר קטורת, וכמו שהקטורת מביאה לעושר לכהן המקטיר אותה, כך הסנדקאות מביאה עושר לסנדק. ומטעם זה לא נותנים לאותו אדם להיות סנדק שוב ושוב, אלא מחלקים את הכבוד בין אנשים שונים, כמו שלא נתנו לכהן אחד להקטיר פעמיים קטורת, כדי לזכות את כולם בברכת העושר." הרמ"א אומר שנהגו לעשות כמותו.

רבי יצחק מווינה כתב בספרו "אור זרוע"  וכך הובא ברמ"א. ניתנו לכך טעמים שונים, יש שהסבירו כי אליהו הנביא נוכח בטקס הברית ולכן ראוי להושיב לידו איש צדיק וראוי. הרב מרדכי יפה כתב שהסיבה היא משום שהסנדק צריך להתפלל על התינוק. בפלא יועץ כתב טעם סגולי, שהסנדק הצדיק משפיע על נפשו של התינוק, וכן בקבלה מיוחסת השפעה לזהות הסנדק על התינוק.

ישנן קהילות בהן בוחרים שני סנדקים, האחד מביא את הילד מידי הנשים אל הסנדק השני, שמחזיק אותו בשעת המילה. יש גם מקומות בהם הכבוד מחולק בין גברים רבים, שמעבירים את הילד מיד ליד. מנהג זה מכונה בקרב יהודי אשכנז "חייקע" או "חיבוק", מקובל לתת לזוג נשוי להעביר את התינוק מאמו או מידי הנשים אל אביו, כסגולה לפרי בטן. כשהאישה לוקחת את התינוק מידי אמו ומעבירה אותו לבעלה שלה ושזה האחרון יביא את התינוק אל אביו.

על פי המסורת יש לסנדק כוח לברך ביום הברית אחר המילה.

במניין התפילה בו מתפלל הסנדק אין אומרים תחנון ביום המילה, ובחלק מן התעניות אף אין הסנדק מתענה.

יש נוהגים שהסנדק נותן מתנות ליולדת ולילד בהגיע הילד לגיל שנה.

## קישורים חיצוניים

* סנדק, באנציקלופדיה יהודית דעת
* שמואל פנחס גלברד, '''שער א: ברית מילה''', בתוך: אוצר טעמי המנהגים, פתח תקווה: תשנ"ו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ברית מילה
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:משפחה
קטגוריה:הורות
קטגוריה:תפקידים טקסיים
סאג'

[250px|ממוזער|הכנת [פיתה על סאג' המונח מעל פתיליה בישראל, 1956]] 
**סאג**' (בערבית: **صاج**) הוא כלי עממי להכנת פיתות, שגרסאות שונות שלו נפוצות בארצות ערב, הודו, סרי לנקה, פקיסטן ועוד. זהו משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום (גחלים או גז) ומשמש להכנת פיתות פשוטות. את הפיתות מניחים ישירות על הסאג' כשהוא חם מאוד ואופים אותן במשך דקות אחדות.
שמאל|ממוזער|250px|סאג'

יתרונותיו הם: פשטות הייצור; פשטות התפעול (שימוש במדורה למקור חום); שימוש שאינו דורש מיומנות; ניידות גבוהה; ניצול טוב של חום.

חסרונותיו: התוצר הוא מזון בסיסי ביותר, ותהליך האפייה יוצר עשן רב.

## אחזקה ואחסון
קוטרו הסטנדרטי של הסאג' הוא 60 ס"מ, אך ניתן למצוא גם סאג'ים בקוטר של 40 ס"מ.

מאחר שהוא מפוייח לאחר השימוש הראשון, כדאי לשמור את הסאג' בתוך שק בד. את החלק עליו מניחים את הפיתות יש לשמן קלות לאחר השימוש למניעת החלדה. את החלק הבא במגע עם האש לא נהוג לנקות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי בישול
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח האסייתי
קטגוריה:המטבח המרכז-אסייתי
תחנת הרכבת חוצות המפרץ

**תחנת הרכבת חוצות המפרץ** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת באזור התעשייה של מפרץ חיפה על מסילת החוף בצמוד למרכז הקניות חוצות המפרץ, ובקרבת נמל התעופה חיפה, בית הספר הטכני של חיל האוויר ובתי הזיקוק בחיפה. כמו כן, בסמוך לתחנה נמצאים בתי מלאכה ומשרדים של רכבת ישראל.

## היסטוריה
ההסכם להקמת התחנה נחתם בשנת 1998 בין רכבת ישראל ויזמי מרכז הקניות חוצות המפרץ, יולי עופר וחברת אשטרום. התחנה הוקמה על שטח של 4 דונם שבבעלותם, בעלות של 6.5 מיליון שקל, ובמימון מלא של היזמים. בנוסף, מימנו הקמת גשר להולכי רגל שמתחבר למתחם. זו הייתה התחנה השנייה שהוקמה בשיטה זו (הראשונה הייתה התחנה העוקבת מדרום - תחנת הרכבת מרכזית המפרץ). התחנה החלה בפעילותה ב-13 באוקטובר 2001 ונפתחה בטקס רשמי שלושה ימים לאחר מכן. 

בעבר שירתה את האזור תחנת הרכבת קישון, שהייתה רק נקודת עצירה (באנגלית Halt, מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה). תחנת הרכבת קישון בוטלה בעקבות פתיחת תחנת הרכבת חוצות המפרץ בשל הקרבה ביניהן (קישון נמצאת כ-700 מטר בלבד מדרום לחוצות המפרץ).

ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.

## מבנה התחנה
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה.

בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1.

העיצוב החיצוני של התחנה דומה מאוד למרכז הקניות הסמוך (משבצות ריבועיות בצבעי צהוב ולבן, סככות מוקשתות בצבע אדום). הדמיון נובע מהעובדה שבעלי השליטה במרכז הקניות הם שמימנו את הקמת התחנה.

מרכז|180px|תרשים התחנה

## שירות רכבות בתחנה

*בתחנה עוצרות שתי רכבות בשעה לכל כיוון בקו נהריה - מודיעין מרכז.
*בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו כרמיאל - חיפה חוף הכרמל.

## קווי אוטובוס העוברים בתחנה

## קישורים חיצוניים

* תחנת הרכבת חוצות המפרץ באתר רכבת ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:רובע המפרץ
חוצות המפרץ
חוצות המפרץ
נאפלם רקורדס

**נאפלם רקורדס** (באנגלית: **Napalm Records**) היא חברת תקליטים אוסטרית שמתמקדת בעיקר במוזיקת מטאל, מטאל גותי, רוק גותי ומוזיקה גותית.

בין השאר חתומות אצלה הלהקות הבאות:
* סומונינג Summoning
* אביגור Abigor
* בטאללור Battlelore
* איילסטורם Alestorm
* ליבס אייס Leave's Eyes
* אלטר ברידג' Alter Bridge
* בלפגור Belphegor
* די פרבנטן קינדר אוואס Die Verbannten Kinder Evas, 
* דרקוניאן Draconian
* פלקנבאך Falkenbach
* אייס אייג'ס Ice Ages
* לורד אוף דה לוסט Lord of the Lost
* איירון פייר Iron Fire
* קורפיקלאאני Korpiklaani
* נייטמר Nightmare
* סיבנבירגן Siebenbürgen
* טרייל אוף טירס Trail of Tears
* טיר Týr
* Vintersorg
* ולטנברנד WeltenBrand
* Van canto
* מונגרם Månegarm

היו חתומות ועזבו:
* טריסטניה Tristania
* סירניה Sirenia
* ג'יימס פוגארטי
## קישורים חיצוניים

* 

* דף הבית
* ערוץ Napalm Records הרשמי ביוטיוב (ובו וידאוקליפים של הלהקות החתומות בלייבל)
* חברות בת:
** Draenor Productions
** Napalm Records America

קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:מטאל
קורנוול

**קורנוול** (באנגלית: **Cornwall**, בקורנית: **Kernow**) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, ב, על חצי אי הנמצא ממערב לנהר תמר ולמחוז דבון, קורנוול ידוע בנופיו הפראיים, באקלימו הממוזג, ובממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בו.

המחוז היה מיושב כבר ב, אולם תושביו היום הם צאצאי מתיישבים קלטים שהגיעו מברטאן שמעבר לתעלה. קורנוול היה המחוז האנגלי הראשון שהפך לדוכסות כאשר אדוארד השלישי העניק אותו לבנו. מאז מוענק התואר באופן אוטומטי לבנו של המונרך (ולו בלבד, ללא יכולת הורשה). "דוכס קורנוול" הוא אחד מתאריו של ויליאם, נסיך ויילס. קשריו של הנסיך עם המחוז אינם סמליים בלבד: הוא בעל קרקעות במחוז, ואף מקבל מהן הכנסה קבועה.

כאחוז אחד מתושבי המחוז מנסים לשמר את השפה הקורנית, שפה קלטית עתיקה שאחרון דובריה הילידיים נפטר בשנת 1777.

העיר היחידה במחוז, המהווה אף את מקום המנהל, היא טרורו. מלבד טרור, יישובים מרכזיים נוספים במחוז כוללים את פלמות' (24,071 תושבים), ניוקי (23,600 תושבים), פנזנס (21,200 תושבים), סינט אוסטל (20,900 תושבים), רדרות' (15,634 תושבים) וסולטש (15,437 תושבים).

שטח המחוז, כולל איי סילי, הוא 3,563 קמ"ר. אוכלוסיית המחוז 513,528 נפש, וצפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית לשאר אנגליה, 144 נפשות לקמ"ר.

לפי אחת האגדות, קורנוול היה המקום בו נולד המלך ארתור, ושם הקים את בירתו קאמלוט, בסיסם של אבירי השולחן העגול. בקורנוול התרחשה גם עלילת טריסטן ואיזולדה.

## ראו גם
* קרניקס

## קישורים חיצוניים

* 
* על קורנוול באתר מסע אחר

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מערב אנגליה
קטגוריה:אזורי יופי טבעי יוצא דופן
אנג'ליקה באלאבנוב

שמאל|ממוזער|200px|אנג'ליקה באלאבנוב, 1917
[ממוזער|אנג'ליקה באלאבנוב מבקרת את [ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון במשרד ראש הממשלה בתל אביב-יפו, 1962]]

**אנג'ליקה באלאבנוב** (ברוסית: **Анжелика Балабанова**; נולדה ב-4 באוגוסט 1878 – 25 בנובמבר 1965) הייתה מהפכנית קומוניסטית יהודייה-אוקראינית-איטלקייה, הידועה אף בשל השפעתה על בניטו מוסוליני בתחילת דרכו, בטרם אימץ את הפשיזם.

## ביוגרפיה
באלאבנוב נולדה בעיר צ'רניגוב באוקראינה, ונחשפה לפעילות מהפכנית וקומוניסטית בעת שהייתה תלמידה באוניברסיטה החופשית של בריסל. היא התיישבה ברומא והחלה לארגן פועלים במפעלי הטקסטיל. בשנת 1900 הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, והייתה מקורבת למנהיגיה כאנטוניו לבריולה ג'אסינטו מנוטי סראטי, פיליפו טוראטי ואף בניטו מוסוליני אותו הדריכה בתורת המרקסיזם. בניגוד למיתוס הרווח, מעולם לא הייתה מאהבתו של מוסוליני.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הקצינו דעותיה לשמאל, והיא הפכה לפעילה ב"תנועת צימרוולד", אינטרנציונל קומוניסטי שהתכנס בשווייץ, והביע התנגדות למלחמה. זמן רב בילתה בשווייץ הנייטרלית, והפכה לפעילה בתנועות השמאל שם.

ב-1917 הצטרפה למפלגה הבולשביסטית ברוסיה והפכה למזכירת הקומינטרן בין השנים 1919 ל-1920. היא עבדה לצידם של לנין, ליאון טרוצקי וגריגורי זינובייב, כמו גם לצד אמה גולדמן ורבים אחרים. ב-1922 עזבה את רוסיה עקב חילוקי דעות עם הנהגת המפלגה. היא שבה לאיטליה והצטרפה לסראטי בסירובו לציית להוראות הקומינטרן.

באיטליה הנהיגה את "התנועה המקסימליסטית" (מקסימליזם הוא כלל הדרישות שאם תושגנה ניתן יהיה לומר שהושג הסוציאליזם בניגוד ל"דרישות המינימום" שהועלו על ידי ה-SPD למשל, בגרמניה, המהוות אך שלב ביניים ונועדו לפתור מצוקות מיידיות). היא המשיכה להנהיג את התנועה גם לאחר עזיבתו של סראטי, ששב לשורות הקומוניסטים. עם עליית הפשיזם נאלצה להימלט, בתחילה לשווייץ, ולאחר מכן לפריז ומשם לניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה לאיטליה.

אחרי 1947 תמכה בג'וזפה סרגאט לאחר שסירב לקבל את בריתה של המפלגה הסוציאליסטית עם הקומוניסטים, והצטרפה אליו להקמת "מפלגת העובדים הסוציאליסטית", שלאחר גלגולים ושינויים היא כיום "המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית האיטלקית", מפלגת שמאל קטנה, המיוצגת בפרלמנט.

ב-1965 מתה ברומא ונקברה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.

## קישורים חיצוניים

* ארכיב האינטרנט של באלאבנוב
* Uomini di Pace
* מרתה אקלסברג, 
* 
* 

קטגוריה:יהודים איטלקים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:קומוניסטים איטלקים
קטגוריה:מהגרים לאיטליה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה החופשית של בריסל (1834–1969)
קטגוריה:ילידות 1878
קטגוריה:ילידי 1878
קטגוריה:נפטרות ב-1965
קטגוריה:נפטרים ב-1965
חומיות

ממוזער|250px|חומית
[שמאל|ממוזער|250px|חומיות [טבעוניות]]
**חוּמִיּוֹת** או **בְּרָאוּנִיז** (באנגלית: **Brownies**, "בראון" באנגלית - "חום") הן סוג של עוגיות שוקולד הקרויות על שם צבען החום. האזכור הראשון של עוגיות אלה מקורו בקטלוג רשת החנויות סירז משנת 1897.

העוגיות הן פרוסות ריבועיות שנחתכו מעוגת שוקולד נמוכה מאוד המכילה לעיתים קרובות גם אגוזים (בעיקר, אגוזי מלך), ולפעמים פצפוצי שוקולד או חמאת בוטנים. בלילת העוגה סמיכה מאוד בגלל כמויות קמח, שומן ושוקולד גדולות לעומת הביצים. במתכון המקורי הביצים אינן מוקצפות כלל. יש המצפים את החומיות בציפוי שוקולד.

אגדה אורבנית שאין לה ראיות טוענת כי מקור עוגיות אלה בטבח ששכח להוסיף אבקת אפייה למתכון של עוגת שוקולד. לפי גרסה אחרת הומצאו החומיות במלון פאלמר האוס שבשיקגו במהלך התערוכה העולמית של שיקגו (1893). על פי גרסה זו רצו בעלי המלון למכור עוגיות שוקולד לגברות שביקרו בתערוכה על מנת שהגברות תוכלנה לאכול את העוגות במפית מבלי להתלכלך.

בארצות הברית, מולדת החומיות, נוהגים להגיש את החומיות עם גלידה או קצפת.

גרסה של החומיות הן ה**זהוביות** (באנגלית: **Blondies**) הנעשות בדומה לחומיות, כאשר טעמים של קרמל או וניל ולעיתים גם רוטב מייפל מחליפים את השוקולד או את הקקאו, והן מכילות, לעיתים שוקולד לבן, או שברי אגוזים.

## קישורים חיצוניים

* מתכון לחומיות  באתר וואלה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:עוגיות
פרוזן יוגורט

**פרוֹזֵן יוֹגוּרט** (מאנגלית: **Frozen yogurt**, "**[[יוגורט]] קפוא**") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש קפוא, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.

הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח, המוקפאים במכונת גלידה. הפרוזן יוגורט קופא בטמפרטורה נמוכה יותר משל הגלידה, ובהתאם מפשיר באיטיות רבה יותר. 

בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו במקומות רבים דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אך לא כמוצר הבלעדי. 

בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית.

גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה.

חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות.

גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קינוחים קפואים
אדוארד צ'ך

**אדוארד צ'ך** (בצ'כית: **Eduard Čech**; 29 ביוני 1893 - 15 במרץ 1960) היה מתמטיקאי צ'כי.

תחומי המחקר שלו כללו גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית וטופולוגיה. בין פיתוחיו הידועים נמנים קוהומולוגיית צ'ך וקומפקטיפיקציית סטון-צ'ך.
## חייו
צ'ך נולד בבוהמיה (אז אוסטרו-הונגריה, היום צ'כיה). הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת קארל בפראג בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ובשל כך סיים את הלימודים בשנת 1918. הוא היה מורה בבתי הספר בפראג ובמקביל עבד על עבודת הדוקטורט שהשלים בשנת 1920. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שהה באיטליה ושיתף פעולה עם גווידו פוביני. בשנת 1923 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת ברנו ובשנת 1928 התמנה לפרופסור.

בשנת 1932 פרסם ספר עם תיאור קוהומולוגיית צ'ך.

עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר לאוניברסיטת פראג. בשנת 1947 מונה למנהל המכון המתמטי של האקדמיה הצ'כית למדעים.

החל מאותו לתקופה חזר להיות פעיל בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית ופרסם 17 מאמרים בנושא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:מתמטיקאים צ'כים
קטגוריה:טופולוגים
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:נפטרים ב-1960
דובוני גומי

200px|ממוזער|שמאל|גומונים וסוכריות גומי אחרות
[200px|ממוזער|שמאל|'''Gummibärchen''' מ[גרמניה]]
**דובוני גומי** (באנגלית: **Gummy bears**, מגרמנית: **Gummibärchen**) הן סוכריות גומי שאורכן כ-2 ס"מ וצורתן כצורת דוב צעצוע.

## היסטוריה
מקורן של סוכריות אלה בגרמניה שם הם נקראו **Gummibär** (בגרמנית: "דב גומי") או **Gummibärchen** (בגרמנית: "דובוני גומי"). ממתקים אלה יוצרו לראשונה על ידי חברת האריבו מבון בשנת 1922, והפכו פופולריים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בעקבות הצלחת דובי הגומי, החלה החברה לייצר חיות גומי נוספות. חברת טרולי החלה בשנת 1981 לייצר את "נחשי הגומי" שהפכו אף יותר פופולריות מהדובונים.

הגומונים מיוצרים בטעמים שונים ובצבעים שונים: פטל (אדום), אננס (לבן), תפוז (כתום), תות (ירוק) ולימון (צהוב), ואף בגדלים שונים, כולל דובונים במשקל של 2.3 ק"ג.

סוכריות גומי פופולריות ביותר בארצות הברית, אולם שיא פופולריותן הגיע לאחר הפקת סדרת ההנפשה של חברת וולט דיסני – "הגומונים".

## ראו גם
* דגים שוודיים (ממתק)

## קישורים חיצוניים

*אתר רשמי של חברת האריבו
*אתר רשמי של חברת טרולי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:סוכריות גומי
קטגוריה:דוביים בתרבות
בראונשווייג

שמאל|ממוזער|200px|מרכז העיר
**בראונשווייג** (בגרמנית: ; סקסונית תחתית: **Brunswiek**, "ברונסוויק") היא עיר עצמאית במדינת סקסוניה התחתונה שבצפון גרמניה. העיר נמצאת מצפון להרי ההארץ (Harz), לצד נהר האוקר שנשפך לים הצפוני. נכון לשנת 2021, אוכלוסיית העיר עומדת על כ־248,500 תושבים.

## היסטוריה

תאריך הקמתה של בראונשווייג אינו ידוע בוודאות אולם משערים שנוסדה במאה ה-9. במאה ה-12 הפך הדוכס היינריך הארי את העיר לבירת מדינתו, ובנה את קתדרלת בראונשווייג.

בראונשווייג הייתה חברה בברית ערי הנזה החל מהמאה ה-13 ועד אמצע המאה ה-17. במאה ה-18 בראונשווייג הייתה מרכז תרבות בנוסף להיותה מרכז פוליטי.

רוב הזמן בראונשווייג הייתה חלק מדוכסות בעלת אותו שם, שהייתה חלק מהרייך השני החל מ-1871. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא קיבלה חוקה רפובליקנית והייתה מדינה במסגרת רפובליקת ויימאר. לאחר מלחמת העולם השנייה מדינת בראונשווייג פורקה ונטמעה במדינה החדשה – סקסוניה התחתונה.

בראונשווייג התפרסמה בכך שהעניקה לאדולף היטלר אזרחות גרמנית. היטלר התקבל לעבודה בממשלת מדינת בראונשווייג בפברואר 1932 וכך זכה לאזרחות גרמנית,  שבהמשך אפשרה לו להתמודד לרייכסטאג הגרמני ולהפוך לראש ממשלת גרמניה (Reichskanzler).

### בזמן מלחמת העולם ה-2 ולאחריה
במהלך מלחמת העולם השנייה בראונשווייג הייתה מפקדה של תת-אזור (Untergebiet Hauptquartier) של האזור הצבאי 6. בעיר היה הבסיס של הדיוויזיה ה-31 שלקחה חלק בפלישות לפולין, לבלגיה, לצרפת ולרוסיה. כתוצאה מכך העיר נפגעה קשות במהלך ההפצצות מהאוויר של הכוחות הבריטיים-אמריקאיים. התקיפה האווירית של ה-15 באוקטובר 1944 הרסה את רוב שטח העיר העתיקה של בראונשווייג. רק הקתדרלה, ששמה שונה ל"מקדש הלאומי" (Nationale Weihestätte) על ידי הממשלה הנאצית, שרדה את ההפצצה. לאחר המלחמה שבה הקתדרלה להיות כנסייה פרוטסטנטית. חלק קטן מהמרכז העתיק של העיר שרד ועד היום הוא מקום ייחודי. שאר החלקים העתיקים שוחזרו והם נראים היום כפי שנראו לפני המלחמה.

ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית, אוטו גרוטהוול נולד בעיר.

## הקהילה היהודית

## ערים תאומות

עריה התאומות של בראונשווייג הן:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## ראו גם
* בית הכנסת החדש (בראונשווייג)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:ערי הנזה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-9
טופי

**טופי** הוא ממתק המיוצר על ידי הרתחת דבשה או סוכר עם חמאה, חלב ולעיתים גם קמח. התערובת מחוממת לטמפרטורה של 150-160° צלזיוס, ולעיתים מוסיפים לה צימוקים. התערובת הרתוחה מוכנסת לתבניות בעלות צורות שונות. בהתאם למשך ההרתחה והטמפרטורה, משתנה מידת הדביקות והקשיות של הטופי לאחר התקררותו.

בעבר, הטופי היה סוכרייה קשה בעל טעם חזק מכיוון שהייתה מופקת מקרמל שרוף. בשנת 1980 בעיר הליפקס במפעל ממתקים של משפחה בשם מקינטוש, הטופי עובד לתצורה רכה וגמישה יותר הדומה לטופי שאנו מכירים. צורה זו זכתה לשם **טופי אנגלי**, והיה נהוג להוסיף לו שקדים.

## סוגי טופי שונים

* **"חלת דבש" או "טופי ספוג"** - סוג נוסף של טופי המיוצר על ידי הוספת בועות אוויר לתערובת באמצעות הוספת סודה לשתייה וחומץ לתערובת.
* **"[[תפוח מסוכר|תפוח טופי]]"** - תפוח הטבול בטופי המוחזק על מקל, ממתק נפוץ המוגש בעיקר בחג המולד או בליל כל הקדושים.

## מקור השם
מקור השם "טופי" אינו ברור. המילה הגיעה לשפה העברית מהשפה האנגלית. לאנגלית הגיעה המילה בשנת 1825 על פי מילון אוקספורד.

ישנן מספר השערות למקור השם:

* **סוכר ומולסה** - יש שסוברים כי "טופי" בשפה הקריאולית הוא ערבוב של סוכר ומולסה.
* **שיבוש המילה TAFIA** - יש שסוברים כי המילה "טופי" מקורה באיי הודו המערביים מתוך שיבוש של המילה TAFIA שמסמלת רום עשוי מולסה שהוסיפו לממתקים ליצירת ארומה מתוקה.
* **Tuffy או Toughy** - יש שסוברים שמקור המילה נובע מהמילה Toughness שמשמעותה מרקם קשיח למדי, זאת בהתאם לטופי שהופק מקרמל שרוף והיה קשה ללעיסה

בישראל נהוג לכנות בשם "טופי" גם סוג אחר של סוכריות המזכירות במרקמן את הטופי, אך אין בינן לבין הטופי המקורי שום קשר. זאת מכיוון שהטופי המקורי הוא בטעם קרמל שרוף ומרקמו קשה בהרבה, בעוד שהטופי שמוכרים בישראל הוא רך גמיש ולעיס, ומשווק לרוב בטעמי פירות.

## ראו גם
* קרמל
* פאדג'

## לקריאה נוספת
מקגי, הארולד, **On Food and Cooking**.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממתקים
עשר הכי

**"עשר הכי"** היא תוכנית טלוויזיה, מבית-היוצר של זכיינית ערוץ 2, "קשת", ששודרה בשנת 2007.

## פירוט כללי
כל פרק של התוכנית, המוגשת על ידי גדי סוקניק, מורכב מעשר כתבות דוקומנטריות הסוקרות את עשרת הישראלים המובילים בתחום מסוים.
בפאנל התוכנית משתתפים העיתונאים מיקי רוזנטל, נחמיה שטרסלר, אמנון אברמוביץ', סבר פלוצקר וגיל זאבי.

בין התוכניות שעלו לאוויר, לפי הסדר:
*עשרת האנשים הכי עשירים בישראל, שזכתה לרייטינג של 24.4%.
*עשרת האנשים הכי משפיעים בישראל
*עשר הפאדיחות הגדולות בהיסטוריה של ישראל
* עשר התעלומות הבלתי מפוענחות של המדינה
## קישורים חיצוניים

* "עשר הכי" באתר "קשת".

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות תעודה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2006
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
מרגיש בבית

**"מרגיש בבית"** היא תוכנית ראיונות, ששודרה בערוץ 2. העונה הראשונה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית טלעד, ולאחר שזו הפסידה במכרז ב-2005, העונה השנייה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית "קשת".

## פירוט כללי
התוכנית "מרגיש בבית", בהנחיית חמי רודנר, מפגישה את רודנר עם אמן ישראלי אורח, מתחום המוזיקה, ויחד עמו הוא יוצא למסע לבירור מקורות ההשראה של האמן, התחנות המוזיקליות בחייו וציוני דרכו. בין האורחים בתוכנית לאורך העונות, דנה ברגר, ארקדי דוכין, נורית גלרון, מירי מסיקה, דני סנדרסון ואף גרושתו, איגי וקסמן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות ראיונות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:חמי רודנר
אלגברה הומולוגית

**אלגברה הומולוגית** היא ענף מתמטי העוסק בחקר שיטות הומולוגיות וקוהומולוגיות בהקשרן הכללי, וגם ביישומים שלהן, בעיקר בתורת הקטגוריות, בטופולוגיה אלגברית ובתורת החוגים.

התחום החל את דרכו כהכללה וגיבוש של שיטות בטופולוגיה אלגברית. למרות שחבורות הומולוגיה וקוהומולוגיה הופיעו במתמטיקה, באופן סמוי, גם קודם לכן, האלגברה ההומולוגית הוכרה כענף עצמאי ב-1956, כאשר אנרי קרטן וסמואל אילנברג פרסמו את ספרם "Homological Algebra".

תורות קוהומולוגיות הוגדרו בענפים שונים של המתמטיקה עבור אובייקטים מתמטיים רבים, כגון מרחבים טופולוגים, אלומות, חבורות, חוגים, אלגבראות לי ואלגבראות סי-כוכב.

בין המושגים הבסיסיים בתחום: קומפלקס שרשרת וסדרה מדויקת. אחד הכלים הקלאסיים באלגברה הומולוגית הוא פונקטורים נגזרים, כגון Ext, הפונקטור הנגזר של *Hom* ו-Tor, הפונקטור הנגזר של פונקטור המכפלה הטנזורית.

## ראו גם
* הומולוגיה (טופולוגיה אלגברית)
## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:אלגברה
קטגוריה:טופולוגיה אלגברית
קטגוריה:גאומטריה אלגברית
מנייריזם

[שמאל|ממוזער|250px|[המדונה בעלת הצוואר הארוך של פארמיג'אנינו. הצוואר המוארך, האצבעות המעוותות ותנוחת התינוק הם מאפיינים מאנייריסטים מובהקים.]]
**מנייריזם** (באיטלקית: **Manierismo**) הוא סגנון אמנותי ששלט באמנות הפלסטית בתקופת הרנסאנס (במיוחד בצפון איטליה), מסוף "שיא הרנסאנס" (בסביבות 1520) ועד תחילת הבארוק (בסביבות 1600). הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, בעיוות ובמלאכותיות ומושפע מפיסול רומי. האידיאל האסתטי של המנייריסטים היה יצירות וירטואוזיות שנראות קשות לביצוע, אך עם זאת נראה כאילו האמן לא השקיע בהן מאמץ. השם נגזר מהגדרתו של ג'ורג'ו וזארי את סגנונם של הציירים בדור שאחרי לאונרדו דה וינצ'י כ"מניירה מודרנה". להגדרה זו לא נלווה בתחילה טון ביקורתי. מאוחר יותר, מתוך רצון לגנות את אמני המחצית השנייה של המאה ה-16, נלווה להגדרתם כ"מנייריסטים", טון ביקורתי.

המונח מנייריזם שימש היסטוריונים גרמניים של תולדות האמנות בתחילת המאה ה-20, לקטלג אמנות איטלקית מהמאה ה-16 שלא התאימה לאסתטיקה של שיא הרנסאנס (דהיינו רציונליות והרמוניה). מאוחר יותר, החלו להשתמש במונח כדי לתאר מגוון רחב של אמנים וסגנונות מתקופות שונות (מנייריזם כמאפיין סגנוני מול מנייריזם כסגנון). עם זאת, ההגדרה למונח מנייריזם במובן הרחב היא לא חד-משמעית, ותלויה בתקופה אליה מתייחסים.

המונח מנייריזם מופיע לראשונה בספרו של ג'ורג'ו וזארי – "חייהם של האמנים" – מהמאה ה-16. כשוזארי משתמש במילה 'מניירה' הוא מתכוון ל'סגנון'. כשהוא כותב שלאמן כלשהו יש מניירה, הוא מתכוון שיש לו סגנון מושלם.

## ההיסטוריה של המנייריזם
המנייריסטים המוקדמים התנגדו למוסכמות של שיא הרנסאנס. המיידיות והאיזון שהושגה על-ידו באסכולת אתונה של רפאל לא נראתה יותר רלוונטית או מתאימה. המנייריזם התפתח אצל התלמידים של שני מורים מהגישה הקלאסית: התלמיד של רפאל ג'וליו רומנו והתלמידים של אנדריאה דל סרטו – פונטורמו ורוסו פיורנטינו. מיכלאנג'לו הראה נטייה למנייריזם, בייחוד במסדרון לספרייה הפלורנטינית ובעיטורים על מצבת בית מדיצ'י.

האמנות המנייריסטית באיטליה, התרכזה ברומא, פירנצה ומנטובה. הציור הוונציאני, לעומת זאת, הלך בדרך שונה, אותה ניתן לראות בקריירה ארוכת השנים של טיציאן. בסוף המאה ה-15, המנייריזם פרח בחצרות האירופאיים, שם הוא משך קהל ידען בשל השימוש שלו בסמלים פרטיים והדגשת ייחודיות האמן. המנייריזם משקף נטייה גוברת של האמנות להשרות סמכות ויראת כבוד, לבדר ולחנך.

הצייר ברתולומאיוס שפרנגר ופיטר ארסן היו בין הנציגים הבולטים של המנייריזם הצפוני.

## קישורים חיצוניים

*מנייריזם ב-answers.com
* 
* 
* 

קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:הרנסאנס
רוברט הארדי

**טימותי סידני רוברט הארדי**, CBE (באנגלית: **Timothy Sydney Robert Hardy**; 29 באוקטובר 1925 – 3 באוגוסט 2017) היה שחקן אנגלי עם קריירה ארוכת שנים בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.

## ביוגרפיה
רוברט הארדי נולד בצ'לטנהאם שבמחוז גלוסטרשייר באנגליה. אביו היה המנהל של קולג' צ'לטנהם. הוא התחנך ב"ראגבי סקול", ואת קריירת המשחק החל במחזות קלאסיים. גילם את דמותו של הנרי החמישי במחזה השייקספירי באותו שם על במת התיאטרון ועל מסך הטלוויזיה. בהמשך הופיע במחזה קוריולנוס בהפקה של ה-BBC.

בתקופה שגילם את הנרי החמישי גילה הארדי התעניינות בנושאים הקשורים לקרבות של ימי הביניים. מאוחר יותר כתב והציג תוכנית דוקומנטרית שזכתה לשבחים על קרב אז'נקור. כמו כן כתב ספר בנושא הקשת הארוכה.

במשך השנים שיחק במגוון רחב של תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. תפקידו החשוב הראשון היה בסדרת הדרמה זוכת הפרסים "The Troubleshooters" של רשת ה-BBC ששודרה מ-1966 עד 1968. בסדרה גילם את דמותו של אלק סטיוארט, איש עסקים בחברת נפט. תפקידו הידוע והממושך ביותר היה כזיגפריד פארנון, בסדרה "כל היצורים גדולים כקטנים", עיבוד מסוגנן ופופולרי של ספרי ג'יימס הריוט.

כמו כן זכור הארדי מהופעתו בסדרה הקומית "Hot Metal" של רשת ITV, בה שיחק בתפקיד כפול של בעל עיתון (שדמה לאיל התקשורת רופרט מרדוק) ושל עורך העיתון. פעמים אחדות גילם את דמותו של ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, בין השאר בסרט " Winston Churchill: The Wilderness Years" משנת 1981. עוד גילם את דמותו של רוברט דאדלי, רוזן לסטר, בסרט "אליזבת ר.", ואת הנסיך אלברט בסדרה "אדוארד השביעי". ב-1995 שיחק בסרט הקולנוע "על תבונה ורגישות של אנג לי. בשנים האחרונות הוא מגלם את שר הקסמים קורנליוס פאדג' בסדרת סרטי הארי פוטר.

בין השנים 1961 עד 1986 היה הארדי נשוי לסאלי פירסון, בתה של השחקנית גלאדיס קופר. הוא היה חבר קרוב של השחקן ריצ'רד ברטון.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2017
ספר יובל

**ספר יוֹבֵל** הוא ספר היוצא לאור לכבודו של מדען, איש רוח או שופט, לכבוד פרישה לגמלאות, יום הולדת 70 או נסיבות חגיגיות דומות.
[שמאל|ממוסגר|250px|דף השער של הספר "זירת קרב", שיצא לאור בשנת [2007]]
ספר היובל הוא אוסף של מאמרים בתחומי עשייתו של האיש שלכבודו יצא הספר לאור. המאמרים נכתבים על ידי עמיתיו ומוקיריו, וריכוזם ועריכתם נעשים על ידי מערכת המורכבת מעמיתיו. פעמים רבות ניתנת בספר היובל תמונתו של חתן השמחה, ביוגרפיה שלו, רשימה ביבליוגרפית של כתביו. לעיתים כולל הספר גם מאמר מאת חתן השמחה.

פעמים רבות מרמז שמו של הספר, ישירות או בעקיפין, על האיש שלכבודו יצא הספר.

בהתחשב בכך שספר יובל הוא אסופה של מאמרים אקדמיים, הוא מעניין בראש ובראשונה את קוראי ספרות אקדמית בתחום זה: חוקרים וסטודנטים. לעיתים נכתב הספר כך שיפנה לקהל קוראים רחב יותר של מתעניינים בתחום. במרחב האקדמי, פרסום מאמר בתוך ספר יובל נחשב פחות מאשר פרסום בתוך כתב עת.

חלופה לספר יובל הוא הקדשה של גיליון של כתב עת מדעי לכבודו של חתן השמחה.

דוגמאות:
* לכבודו של מנחם גולדברג, נשיא בית הדין הארצי לעבודה יצא לאור "ספר מנחם גולדברג", ובו 19 מאמרים בתחום דיני העבודה, מאת אנשי אקדמיה, שופטים ועורכי דין העוסקים בתחום זה.
* לכבודו של פרופ' מרדכי רוטנברג מהאוניברסיטה העברית בירושלים יצא לאור הספר "החיים כמדרש – עיונים בפסיכולוגיה יהודית", ובו מאמרים מאת יורם בילו, יהודה ליבס, אדמיאל קוסמן, עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ), שלמה גיורא שוהם, משה אידל, אלי ויזל ואחרים. מאמרים אלה הם בתחומי הפסיכולוגיה והמדרש שבהם עוסק רוטנברג. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות, שמפיצה אותו לציבור הרחב, ולא רק לאנשי האקדמיה.
* בשנת 2005 פרשה לגמלאות חוקרת הספרות, פרופ' נורית גוברין, ולכבוד זאת הוגש לה הספר "ממרכזים למרכז – ספר נורית גוברין" (בעריכת אבנר הולצמן ובהוצאת אוניברסיטת תל אביב),- אסופה נרחבת של דברי ספרות, מחקר ויצירה, בהשתתפותם של ארבעים יוצרים וחוקרים. הספר מעלה בצורה מורחבת ומגוונת את הנחות היסוד שהניחה בחקר הספרות העברית החדשה ובהוראה.
* גיליון של כתב העת The Electronic Journal of Combinatorics הוקדש לכבודו של פרופ' אביעזרי פרנקל ממכון ויצמן למדע, עם מלאת לו 70 שנה.
* לציון ארבעים שנות הוראה ומחקר של פרופ' דניאל פרידמן הוציאו עמיתיו לכבודו את "ספר דניאל – עיונים בהגותו של פרופ' דניאל פרידמן". הספר, בעריכתם של פרופ' נילי כהן ופרופ' עופר גרוסקופף, כולל 18 ממאמריו הבולטים של פרידמן, ובצד כל אחד מהם מאמר מחווה מאת חוקר משפטי בולט, שנכתב במיוחד לספר זה.
* בשנת 2007 ראה אור על ידי בית מורשה בירושלים ספר יובל בשם "בדרכי שלום – עיונים בהגות יהודית, מוגשים לשלום רוזנברג". עם כותבי המאמרים בספר נמנים הרב אהרן ליכטנשטיין, אביעזר רביצקי, מרדכי רוטנברג, רבקה הורביץ, בנימין לאו, יוסקה אחיטוב, מאיר רוט ואחרים.
*רוני כוכב-נהב כתבה ספר על ספרי יובל של קיבוצים, ספר זה סוקר היבטי עריכה וכתיבה בספרי יובל של מקומות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:אקדמיה
סויוז TMA-10

**סויוז TMA-10** (ברוסית: **Союз ТМА-10**) היא חללית סויוז ששוגרה ב-7 באפריל 2007 בשעה 20:30 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - ובהם צ'ארלס סימוני, תייר החלל החמישי, ששילם עבור טיסה זו כ-25 מיליון דולר.

## הצוות
**צוות המראה:**
*  פיודור יורצ'יחין - מפקד
*  אולג קוטוב - מהנדס טיסה
*   צ'ארלס סימוני - תייר החלל החמישי (שוגר בסויוז TMA-10 וחזר בסויוז TMA-9)

**צוות נחיתה:**
*  פיודור יורצ'יחין - מפקד
*  אולג קוטוב - מהנדס טיסה
*  שייח מופזר שוקור - משתתף בטיסה (שוגר בסויוז TMA-11 וחזר בסויוז TMA-10)

### צוות גיבוי
*  רומן רומננקו - מפקד
*  מיכאיל קוריאנקו - מהנדס טיסה

## תיאור המשימה
חללית "סויוז TMA-10" שוגרה ב-7 באפריל 2007 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

ב-9 באפריל בוצעה עגינה בתחנת החלל. באותה עת פעלה בתחנה משלחת מס' 14 בפיקוד מייקל לופז-אלגריה. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי הצוות יחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 15. על הטיסה היה צ'ארלס סימוני, תייר חלל אמריקאי-הונגרי. ב-21 באפריל צוות מס' 14, שפעל בתחנת החלל 6 חודשים, יחד עם צ'ארלס סימוני עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-9" ונחתו בכדור הארץ. סוניטה ויליאמס מארצות הברית שהייתה חברה צוות מס' 14 נותרה בתחנת החלל והצטרפה לצוות מס' 15. 

החללית "סויוז TMA-10" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" למצב חירום.

ב-12 באוקטובר 2007 הגיעה לתחנת החלל החללית סויוז TMA-11 עם צוות מס' 16 בפיקוד פגי ויטסון. לאחר העברת השליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות מס' 15  המקורי, יחד עם שייח מופזר שוקור ממלזיה, שהגיע עם "סויוז TMA-11", נכנסו לחללית "סויוז TMA-10" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. בעקבות בעיה טכנית, יחידת הנחיתה ביצעה נחיתה ללא שליטה ונחתה כ-70 ק"מ מהאזור המתוכנן. הצוות סבל מעומס יתר עד 9 ג'י.

בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 16 שהגיע מספר ימים לפני כן בחללית סויוז TMA-11. קלייטון אנדרסון נותר בתחנת החלל וצורף למשלחת מס' 16.

## קישורים חיצוניים

* מידע על הטיסה
* תיאור המשימה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2007 ברוסיה
זואופרקסיסקופ

שמאל|ממוזער|250px|אנימציה מדיסק המראה תנועת בעיטה של חמור שצויר בידי מייברידג'. הקרנה מהירה של תצלומי התנועה במקרן הזואופרקסיסקופ יצרה אשליה של תנועה.
שמאל|ממוזער|250px|רצף תצלומי סוס דוהר עם פרש שצילם מייברידג' בעזרת סוללת מצלמות, ומהם הרכיב סרטוני אנימציה של סוס דוהר.
**זוּאוֹפְּרָקְסִיסְקוֹפּ** (**Zoopraxiscope**) הוא מתקן מוקדם להצגת תמונות נעות. המכשיר פותח על ידי חלוץ הצילום אדוארד מויברידג' בשנת 1879, וניתן לראות בו את מקרן הסרטים הראשון. הזואופרקסיסקופ הורכב בבסיסו ממכשירים קיימים - סוגים של "צעצועים פילוסופיים" שהיו נפוצים מאז המחצית הראשונה של המאה ה-19 - בעיקרם הפנקיסטוסקופ ופנס קסם. פנס הקסם שולב עם מנגנון של שני דיסקים שנעו בכיוונים מנוגדים. דיסק אחד שקוף, עליו צוירו, ואחר-כך הודבקו, רצף תצלומי התנועה, ודיסק שני ממתכת, שחורץ בחריצים ששימשו לסירוגין כתריס שמעלים דימוי אחד וחושף את הבא אחריו. תנועת הדיסק המהירה יצרה אשליה נראית של תנועה, שהתבססה על חוסר יכולתה של העין האנושית לקלוט את הרגע המפריד את מקטעי התנועה המהירה של אובייקט, במידה שמקטעים אלו עוברים לפני העין במהירות העולה על 1/16 של השנייה. למכשיר שבנה קרא אדוארד מויברידג' תחילה זואוגירוסקופ (*Zoogyroscope*), אך מאוחר יותר שינה את השם לזואופרקסיסקופ. הזואופרקסיסקופ הקרין את דימויי שלבי התנועה רציפה בהקרנה שהגיע לגודל מלא של המצולמים. רצף הדימויים הסטטיים שלבי התנועה צוירו תחילה על גבי הדיסק כצלליות. סדרה מאוחרת יותר, שנוצרה בין השנים 1892-1894, השתמשה באיורי המתאר שהודפסו על גבי הדיסק באמצעות תהליכי צילום, ונצבעו ביד לאחר מכן. כמה מהדימויים המונפשים הללו מורכבים מאוד, ומראים מגוון שילובים של תנועות חייתיות ואנושיות.

מכשירו של מייברידג' היה, ככל הנראה, מקור השראה עבור תומאס אלווה אדיסון וויליאם קנדי דיקסון בפיתוח מכשיר הקינטוסקופ שלהם. דימויים מכל שבעים ואחד דיסקי הזואופרקסיסקופים ששרדו שועתקו לאחרונה בספר: (Eadweard Muybridge: The Kingston Museum Bequest (The Projection Box, 2004.

## קישורים חיצוניים

* Dead medium: Muybridge's zoopraxiscope

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
זואופרקסיסקופ
קטגוריה:טכנולוגיות תצוגה
גואקמולה

[ממוזער|שמאל|250px|סלט אבוקדו עם [עגבנייה|עגבניות]]
**גוּאַקַמוֹלֵה** (בספרדית: **Guacamole**ׂ) הוא סלט, מטבל או ממרח אבוקדו שמקורו במטבח המקסיקני. בגרסתו הנפוצה ביותר הסלט מכיל, פרט לאבוקדו, בצל, ליים, כוסברה ומלח, ולעיתים גם עגבנייה. המאכל קיים מתקופת האצטקים שהכינו אותו על ידי מעיכת האבוקדו בעלי ומכתש והוסיפו אחר כך עגבניות ומעט מלח. המאכל מצא חן בעיני הכובשים הספרדים, שניסו לייבא את צמח האבוקדו לספרד. הצמח לא נקלט שם היטב ולכן הגואקמולה נחשב באותה עת בספרד כמאכל אמריקאי אקזוטי.

מקור השם "גואקמולה" בנאוואטל במשמעות "רוטב אבוקדו", ממנה הגיע לספרדית המקסיקנית ולשפות אחרות.

את סלט האבוקדו מכינים לרוב מהמרכיבים המקוריים - אבוקדו, עגבניות ומלח. יש המוסיפים מיץ לימון או ליים, הן בשל טעמו והן כדי למנוע את השחרת האבוקדו. יש מי שמכינים עדיין גואקמולה באמצעות עלי ומכתש. שיטות מודרניות יותר הן מעיכה על ידי מזלג או במעבד מזון, להשגת מרקם פחות גושי. במקסיקו מולדתו אוכלים אותו כממרח בתוך טורטייה מגולגלת, כמטבל עם חטיפי טורטייה מטוגנים או אפויים וכן מוסיפים אותו לתבשילים שונים. בטקסס ואזורים אחרים בדרום-מערב ארצות הברית הוא משמש כמתאבן מסיבות ולעיתים קרובות מועכים את האבוקדו עם רוטב סלסה.

גיוונים למתכון הבסיסי מושגים על ידי הוספת בצל, פלפלי צ'ילי חריפים, שום, כוסברה ותבלינים נוספים. חלק מהגרסאות בארצות הברית כוללות מוצרי חלב כגון שמנת חמוצה או חלב, וכן פלפל שחור.

בישראל מכינים את הסלט מאבוקדו מעוך עם מלח, לעיתים גם עם ביצה קשה מעוכה. יש המוסיפים מיץ לימון או פלפל שחור. הוא עשוי להיות מוגש בכל ארוחה שהיא, כסלט או כמנת פתיחה. משתמשים בו גם כממרח לכריכים, לרוב בתוספת פרוסות ירקות שונים כגון מלפפון, עגבנייה, פלפל. בישראל קיימות גם גרסאות תעשייתיות של ממרח אבוקדו, לרוב טעמו חמוץ משל הסלט הביתי בשל תוספים למניעת השחרה.

בניו זילנד מערבבים את האבוקדו עם חלבוני ביצה טרופים לקבלת מרקם קרוש.

אף על פי שמקורו של המאכל הוא ממקסיקו, הוא פופולרי מאוד בארצות הברית, בעיקר בחגים ובאירועים חגיגיים. 5% מתצרוכת האבוקדו השנתית של ארצות הברית נצרכת בכל אחד מהאירועים הבאים: 5 במאי - חג לאומי מקסיקני שנחגג גם בארצות הברית, 4 ביולי - יום העצמאות האמריקאי, יום ראשון של הסופרבול ופסחא. הפופולריות שלו כחטיף מסיבות הולכת וגוברת גם בניו זילנד ובאוסטרליה.
יום הגואקמולה הלאומי נחגג ב-16 בספטמבר, לכבוד היום בו מקסיקו זכתה בעצמאותה מספרד ב-16 בספטמבר 1810.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אבוקדו
אבוקדו
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:המטבח המקסיקני
קטגוריה:המטבח האמריקאי
ארסן חום

**ארסן חום** (שם מדעי: *Loxosceles rufescens*, באנגלית: **Mediterranean recluse spider**) הוא עכביש ארסי הנפוץ באופן טבעי באזור הים התיכון כולל ישראל, אך הופץ בידי האדם גם לארצות הברית. הארסן החום הוא אחד ממעט מיני העכבישים המסוכנים לאדם בארץ ישראל, עמם נמנים גם מספר מינים בסוג אלמנה, למשל אלמנה שחורה.

הארסן מכונה גם ששן חום, כינוי שניתן לו מכיוון שיש לו שש עיניים ולא שמונה, כמו לרוב העכבישים. עם זאת, זהו אינו שם רשמי, וקיימים בישראל עכבישים נוספים בגוון חום שהם בעלי שש עיניים (למשל היורקן).

זהו עכביש קטן עד בינוני; גודל רוב הארסנים החומים הוא 2.5 סנטימטרים או יותר כולל הרגליים. ארסן חום בוגר יכול לגדול עד ל-7 סנטימטרים. עכביש זה פעיל בעיקר בשעות החשיכה, ובמהלך היום הוא מתחבא בדרך כלל מתחת לרהיטים ובעומק הארונות ויש לו יכולת להיכנס בתוך סדקים צרים מאוד.

## נשיכת הארסן החום
הארסן נושך רק אם הוא מרגיש מאוים, ונשיכתו מסוכנת לאדם. הנשיכה גורמת לתגובה קלה בעור שבדרך כלל לא מורגשת, תוך שעות ועד כמה ימים מופיעה שלפוחית אדומה וכן גירוי באזור הנשיכה. אם הנשיכה לא מטופלת, השלפוחית בוקעת ועלול להיווצר נמק באזור הנשיכה.
גודל האזור הנגוע יכול להגיע ל-20 ס"מ.

הארסן החום נושך בדרך כלל בתקופות הרבייה, בעונות האביב והקיץ.

לארסן חום שני רעלנים:
#רעל הגורם לנמק בעור.
#רעל הגורם פגיעה בכדוריות דם אדומות.
הרעלנים מורכבים משמונה אנזימים לפחות.

### סימפטומים
נשיכת הארסן החום גורמת למספר סימפטומים, בהם חולשה, כאבי שרירים, בחילות והקאות. לעיתים נדירות גורמת נשיכתו לפריאפיזם.

### אמצעי טיפול בנשיכה
הנשיכה יכולה להחלים בצורה עצמאית גם ללא טיפול תוך 14 ימים.
אולם, אם מתפתח נמק במקום יש צורך בטיפול באמצעות סטרואידים ולעיתים אף באנטיביוטיקה כאשר הזיהום כרוני.

בישראל תועד מקרה מוות אחד ב-2013 כתוצאה מסיבוכים של נשיכת העכביש.

## מקורות
*Shulov, A., M. Ickowicz, and H. Pener-Salomon. 1960. Observations on the influence of the venom of Loxoscelis rufescens (Sicariidae, Araneina) (Dufour 1820) on white mice. Proc. XI Int. Congr. Entomol., Vienna, 2: 499-501.

## קישורים חיצוניים

* עמיר וינשטיין, חלון פתוח לעכבישים - ארסן חום.
* נשיכות ועקיצות - כולל תמונה של ששן חום
* נשיכות ועקיצות באתר בית החולים הדסה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארסניים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים ארסיים
קטגוריה:אירופה: עכבישים
קטגוריה:פרוקי רגליים קוסמופוליטיים
קטגוריה:בעלי חיים שוכני בית
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
שיטה מקובצת

**שיטה מקובצת** (קרוי גם **אספת זקנים**) הוא שם חיבורו של הרב בצלאל אשכנזי, מגדולי הרבנים בארץ ישראל במאה ה-16. הספר הוא אנתולוגיה נרחבת של פירושים וחידושים על התלמוד מאת חכמים שונים, למן סוף תקופת הגאונים ואילך.

## מסכתות שהספר נכתב עליהן
השיטה מקובצת נתחבר על רוב מסכתות הש"ס, אבל רק חלק מהחיבור הגיע לידינו, ואלו הן המסכתות שעליהן הודפסו ספרי "שיטה מקובצת":
*ברכות
*יומא (יצא לאור לראשונה על ידי א. יעללינעק ב"קונטרס המזכיר" ע' 20 ואילך)
*ביצה
*מגילה (יצא לאור לראשונה על ידי מכון אופק)
*נדרים
*נזיר
*סוטה
*כתובות
*בבא קמא
*בבא מציעא
*בבא בתרא - על יחוס חיבור זה נטען כי חיברו רבי אהרן לפפה, שחי כמאה שנים אחריו, אך אמיתות יחוסו לרבי בצלאל אשכנזי הוכחה כמעט בוודאות מוחלטת. במהדורה שנייה של הספר רבי יצחק נוניש בילמונטי הכניס את חידושי רבינו יונה שחסרו בסיום החיבור, אותם מצא בכתב יד בביתו של רבי אפרים ארדיט, שחלק מהערותיו מופיעות על החידושים.

וכן הודפסו קטעים מפירוש ה"שיטה מקובצת" למסכתות הבאות:
*גיטין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.)
*קידושין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.)
*יבמות (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי - נ.י.)
*חולין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב אלעזר הורביץ [על ידי חברת אהבת שלום וכן על ידי מכון אופק])
*זבחים
*מנחות
*כריתות
*מעילה
*בכורות
*תמיד
*תמורה
השם **אספת זקנים** ניתן על ידי רבי יונה בן רבי יעקב, המו"ל הראשון של השיטה על מסכת בבא מציעא באמסטרדם שנת ה'תפ"א.

רבים מן החיבורים שהיו לפני רבי בצלאל אשכנזי אבדו במהלך השנים, וכך הוא מהווה מקור חשוב ופעמים אף יחידי להרבה מחיבורי הראשונים.

## ספרים במבנה השיטה מקובצת
ספרים דומים לפני השיטה מקובצת שקיימים הם ספר הנר, יד רמ"ה ושיטות קדמונים לגיטין ובית הבחירה למאירי.

רבי בצלאל מצטט בספרו מחיבור שלא נמצא בימינו בשם "ליקוטי הגאונים" או "ליקוטי הרבנים" שמשוער שיצא לאור בספרד במאה ה-12. חיבורים נוספים שלא השתמרו הם: חיבורו של רבי מאיר בן רבי שמעון המעילי מחכמי פרובנס וכתב יד המצוטט בספר "מעשה רוקח" (ליוורנו תק"ד) לרבי מסעוד חי רוקח.

מבנה ספרו של הרב אשכנזי שימש השראה לפירושים נוספים ערוכים באותו אופן, ואחריו ערכו במתכונת זו גם הרב שלמה עדני, הרב אברהם פליף, הרב אהרן לפפה והרב חיים בנבנישתי.

בעת האחרונה יצאו ספרי שיטה מקובצת על מסכתות נוספות למשל שיטה מקובצת על מסכת פסחים - לרב יהודה גרשוני. בסגנון דומה יצאו ספרי "קובץ שיטות קמאי" על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן, וספרי "כנסת הראשונים" של הרב מרדכי אילן המסכמים את שיטות הראשונים על סדר קדשים בתוספת הערות וביאורים. כמו כן נפוצים כיום ספרי "קובצי מפרשים" או אוספי ראשונים, שמדפיסים אוסף ספרים לפי מסכתות.

## קישורים חיצוניים
****

## הערות שוליים

קטגוריה:פירושי התלמוד
תוכנית החלל האיראנית

איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר.

מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון.

לאחרונה התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים.

## היסטוריית פיתוח לוויינים
בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה.

לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית.

בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל.

איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל.

ב-22 באפריל 2020 שיגרה בהצלחה את לוויין הריגול נור-1 משטחה למסלול בחלל.

## היסטוריית פיתוח משגרים
איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008.

בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל.

## ראו גם
* סוכנות החלל האיראנית
* המכון האיראני לחקר החלל
* המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל

## קישורים חיצוניים
*
*תוכנית החלל האיראנית: השד החדש בבקבוק? מאת לי קאס (אנגלית)

*
סינה 1

**סינה 1** (בפרסית: سینا ۱, תעתיק מדויק: סינא 1) הוא הלוויין הראשון של איראן. הלוויין שוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק.

הלוויין, בעל היכולת לחישה מרחוק, נועד לשימושי מחקר והתנסות טכנולוגית, כמו גם פיקוח על המתרחש על הקרקע באיראן (על פי הצהרות של בכירים איראניים). לאחר שיגור הלוויין הודיעו ראשי תוכנית החלל האיראנית כי לוויין שני, הפעם מתוצרת איראנית, ישוגר תוך חודשים ספורים. למעשה, הלוויין סינה-1 היה אמור להיות נלווה ללווין מסבאח, אך זה האחרון התקלקל לאחר שספג זרם חשמלי בעת חיבורו לטיל השיגור, ולאחר שתוקן ייאלץ להמתין למשגר אחר כדי לעלות לחלל.

המשטר האיראני הצהיר במועד שיגור הלוויין כי מטרתו לצלם את שטח איראן ולחפש אחר מחצבים טבעיים ובעיות גאולוגיות במדינה מוכת רעידות האדמה. לטענתם, משך השימוש של הלוויין הוא שלוש שנים והוא בעל רזולוציית צילום של כ-50 מטר (הנחשבת לרזולוציה נמוכה).

## קישורים חיצוניים

*על הלוויין הראשון של איראן שלא יוצר ברוסיה 

קטגוריה:לוויינים איראניים