open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קורט בלומנפלד

**קורט יהודה בלומנפלד** (**Kurt Yehuda Blumenfeld**; 29 במאי 1884, מאגראבובה, פרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית – 21 במאי 1963, ירושלים) היה עיתונאי ומנהיג ציוני בגרמניה.

## קורות חיים

בלומנפלד נולד בשנת 1884 במאגראבובה (Marggrabowa) שבפרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית. בילדותו חונך ברוח ההתבוללות.

כשהיה סטודנט הצטרף לתנועה הציונית. בשנת 1909 נתמנה למזכיר ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנים 1913–1914 ערך את העיתון הציוני "די ולט". בשנת 1924 התמנה לנשיא התאחדות ציוני גרמניה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל, והיה לחבר הנהלת קרן היסוד. היה מראשי האגף הפרוגרסיבי של הציונות הכללית ומתומכיו של ד"ר חיים ויצמן. יוצר "קדמה" של ציוני גרמניה בא"י.

היה נשוי לג'ניה (בתו של מיכאל הורביץ, סוחר עצים נודע וציוני ותיק, ואחותה של אסתר, אשתו של משה זמורה) ואב לנעמי שמר, רפאל (רפי) בלומנפלד (אדריכל) ורחל סלוצקי. בן דודו היה הפרופ' חיים ברלין שניהל את מחלקת העור בהדסה תל אביב משנת 1946.

בלומנפלד נפטר בשנת 1963 לאחר מחלה ממושכת, בן 79 במותו. נקבר בבית העלמין סנהדריה. על שמו נקרא רחוב בקריית היובל בירושלים.

## אילן יוחסין

## כתביו

* *Erlebte Judenfrage: ein Vierteljahrhundert deutscher Zionismus* (Hrsg. und mit einer Einführung versehen von Hans Tramer), Stuttgart: Deutsche Verlags-Anstalt, 1962.
* *Im Kampf um den Zionismus: Briefe aus fünf Jahrzehnten (Herausgegeben von Miriam Sambursky und Jochanan Ginat), Stuttgart: Deutsche Verlags-Anstalt, 1976. (מכתבים)
* [[חנה ארנדט|Hannah Arendt]], Kurt Blumenfeld, *...in keinem Besitz verwurzelt: Die Korrespondenz* (herausgegeben von Ingeborg Nordmann und Iris Pilling), Hamburg: Rotbuch Verlag, 1995. (התכתובת בין בלומנפלד וארנדט)
</div>

==לקריאה נוספת==
* 'בלומנפלד, יהודה קורט', בתוך: [[דוד קלעי]], *'ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי*', תל אביב: [[מסדה (הוצאת ספרים)|מסדה]] – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 81–82. 
<div class="mw-content-ltr">
* *Yehuda Kurt Blumenfeld; in memoriam*, Jerusalem: Keren Hayesod United Israel Appeal, 1964:
* [[דוד בן-גוריון|D. Ben-Gurion]] The ideological and moral revolutionary',
* I. Goldstein, "A synthesis of East and West".
* [[ישעיה פרדר|I. Foerder]], "The teacher and the leader".
* [[משה שרת|M. Sharett]], "The protagonist of an idea".
* [[פנחס רוזן|P. Rosen]], "The keeper of the golden key".

* Ingeborg Nordmann, 'Zwischen Paria und Zionist: die Freundschaft zwischen Hannah Arendt und Kurt Blumenfeld,' *Babylon* 15 (1995), 86-98. 
* Jean-Luc Evard, 'Berlin, New York, Jérusalem,' *Revue d’Histoire de la Shoah* 168 (2000), 175-188. 
* Anja Siegemund, 'Trotz allem Liebe: Kurt Blumenfeld in Palästina,' *Münchner Beiträge zur jüdischen Geschichte und Kultur'' 1 (2009), 33-44. 


## קישורים חיצוניים
* 
* קורט בלומנפלד בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה
* 
* 
* 
* , 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עובדי קרן היסוד
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל די ולט
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
משרד המשפטים האיראני

**משרד המשפטים של [[הרפובליקה האסלאמית של איראן]]** (בפרסית: **وزارت دادگستری جمهوری اسلامی ایران**) הוא הגוף באיראן האחראי להעמדה לדין, בתביעות ממשלתיות. בנוסף, שר המשפטים המכהן בראשות המשרד משמש כיועץ המשפטי של המדינה. למשרד אין כל סמכויות בתחום השיטור, הנתון תחת משרד הפנים האיראני. סעיף 160 בחוקת איראן מסדיר ומגדיר את פעילות המשרד.

## קישורים חיצוניים

* 

איראן
קטגוריה:איראן: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:איראן: חוק ומשפט
בית המשפט העליון של יפן

**בית המשפט העליון של יפן** (ביפנית: 最高裁判所) הוא הסמכות השיפוטית העליונה ביפן. לבית משפט זה סמכות עליונה בפירוש חוקת יפן ובהכרעה בשאלות הנוגעות לחוקים במדינה, ברמה הלאומית וברמה המקומית. כן מוקנית לו גם סמכות של ביקורת שיפוטית, דבר אשר מאפשר לו לפסול חוקים שחוקקו הדיאט של יפן ואספות מקומיות ולהכריז על פעולות מנהליות כי הן אינן חוקתיות.

נשיא בית המשפט העליון של יפן הוא נאוטו אוטאני.

## היסטוריה
בית המשפט העליון הראשון ביפן שפעל בדפוסים של בית משפט עליון בעולם המערבי היה בית המשפט העליון למנהל שיפוטי (大審院) אשר הוקם על ידי משרד המשפטים בשנת 1875. בבית משפט זה ישבו 120 שופטים, הן בחטיבות אזרחיות והן בחטיבות פליליות. חמישה שופטים ישבו בכל הרכב. החטיבה הפלילית של בית משפט זה הייתה ערכאה ראשונה לפשעים נגד קיסר יפן ולפשעים חמורים נגד הסדר הציבורי. החוק שמכוחו פעל בית משפט זה בוטל בשנת 1947, עת הוקם בית המשפט העליון במתכונתו הנוכחית תחת החוקה.

## סמכויות
סעיף 81 לחוקה מגדיר את בית המשפט העליון כערכאה עליונה עם סמכות לקבוע את חוקתיותם של כל חוק, צו, פקודה או תקנה. בית המשפט העליון אחראי להציג מועמדים לשופטים עבור בתי משפט נמוכים יותר שימונו על ידי הממשלה, לקבוע סדרי משפט, לפקח על המערכת המשפטית, לרבות על פעילותם של תובעים, ולהטיל משמעת על שופטים ועובדים אחרים במערכת המשפט. בית המשפט פוסק את דינו בהרכב מורחב של 15 שופטים או בהרכב מצומצם של חמישה. ההרכב המורחב נדרש לדיונים בנושאים חוקתיים.

### ביקורת שיפוטית
בית המשפט העליון היא בית המשפט היחיד ביפן שלו סמכות מפורשת לביקורת שיפוטית על חוקים, אם כי נטען כי לבתי משפט נמוכים ממנו גם כן הסמכות לפרש את החוקה. בניגוד לבתי משפט לחוקה במדינות אחרות, בית משפט זה מקיים ביקורת שיפוטית רק במקרים שבהם יש מחלוקת אמיתית בין הצדדים, והוא אינו דן בשאלות הבאות לפתחו מטעם נציגי ממשל.

בית המשפט בדרך כלל ממאן להשתמש בסמכות הביקורת השיפוטית שמעניקה לו החוקה, משום חוסר רצונו להתערב בעניינים רגישים פוליטית. חריג לנוהג זה של בית המשפט היה בדמות סדרה של פסיקות בעניין חוסר חוקתיותה של הקצאת המושבים בדיאט למחוזות הבחירה בבחירות הכלליות. בסך הכול פסל בית המשפט העליון שמונה חוקים מאז הקמתו ב-1947.

## שופטים
### מינוי שופטים
נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי ממשלת יפן וממונה על ידי הקיסר. לצדו שופטים 14 שופטים נוספים הנבחרים אף הם על ידי הממשלה. לאחר בחירתם עומדים שופטי בית המשפט העליון למשאל עם המאשר את מינוים בבחירות הכלליות העוקבות. נוסף על כך, השופטים עומדים לאישור משאל עם בכל עשר שנים מתחילת כהונתם, משאל עם שנערך אף הוא בזמן הבחירות הכלליות. במסגרת משאל עם זה, לא הועבר עד היום אף שופט עליון מתפקידו. גיל הפרישה של השופטים ביפן הוא 70
.

### נשיאי בית המשפט העליון

## בניין בית המשפט העליון
שמאל|ממוזער|250px|חזית בניין בית המשפט העליון
מקום מושבו הראשון של בית משפט עליון זה, אשר החל לפעול במאי 1947, היה מתחם מועצת הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו. בספטמבר של אותה שנה עבר בית המשפט העליון למבנה של בית המשפט המחוזי של טוקיו, ובאוקטובר 1949 עבר למקום מושבו במתחם הקודם של בית המשפט העליון למנהל שיפוטי. בשנת 1974 עבר בית המשפט לבניין הנוכחי שבו הוא יושב ברובע צ'יודה שבטוקיו. זהו בניין בן חמש קומות שתוכנן על ידי האדריכל שיניצ'י אוקאדה ואשר זכה בפרס המוסד לארכיטקטורה של יפן לעיצוב.

## ראו גם
* המשפט ביפן

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר בית המשפט העליון 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: חוק ומשפט
יפן
יפן
ניקולס וינדינג רפן

**ניקולס וינדינג רפן** (באנגלית: **Nicolas Winding Refn**; נולד ב-29 בספטמבר 1970) הוא במאי, תסריטאי ומפיק דני.

## ביוגרפיה
וינדינג רופין נולד בקופנהגן שבדנמרק, ובשנת 1981 עבר לארצות הברית שם גדל באופן חלקי בניו יורק. אביו הוא במאי ועורך דני, ואימו צלמת. הוא סיים את לימודיו בשנת 1993 באקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה. סרטו "דרייב" שיצא לקולנוע בשנת 2011, השתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתקיים באותה השנה, וזיכה אותו בפרס הבמאי הטוב ביותר.

## חיים אישיים
וינדינג רפן נשוי לשחקנית ליב קורפיסן, ואב לשני ילדים.

## פילמוגרפיה
*Pusher (1996) – גם תסריטאי, מותחן פשע, דנית.
*Bleeder (1999) – גם תסריטאי ומפיק, דנית.
*Fear X (2003) – גם תסריטאי, מותחן פסיכולוגי, אנגלית.
*Pusher II (2004) – גם תסריטאי, דנית.
*Pusher 3 (2005) – גם תסריטאי, דנית.
*ברונסון (2008) – גם כותב, אנגלית.
*תקומת ולהאלה (2009) – גם תסריטאי, אנגלית.
*דרייב (2011) – אנגלית.
*רק אלוהים סולח (2013) – גם תסריטאי
*דוגמניות ושדים (2016) – במאי, מפיק ותסריטאי

### טלוויזיה
* זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים (2019) – יוצר, במאי, מפיק ותסריטאי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:במאי קולנוע דנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע דנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע דנים
קטגוריה:במאי טלוויזיה דנים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1970
לורי סינגר

**לורי סינגר** (באנגלית: **Lori Singer**; נולדה ב-6 בנובמבר 1957) היא שחקנית קולנוע וצ'לנית יהודייה-אמריקאית. פרצה לתודעה כאשר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס" (1984) ובתפקיד הצ'לנית ג'ולי מילר בסדרת הטלוויזיה "תהילה", שנכתב במיוחד עבורה.

## ראשית חייה
נולדה בטקסס למשפחת מוזיקאים. אביה, ז'ק סינגר, היה מנצח תזמורת ותלמידו של לאופולד סטוקובסקי, אמה, לסלי (נולדה רייט), הייתה פסנתרנית.

סינגר למדה צ'לו אצל ליאונרד רוז בבית הספר ג'וליארד בניו יורק והופיעה בקונצרטים כסולנית כבר מגיל 13. יחד עם אחיה, מארק, פנתה לקריירה של משחק.

## תפקידי משחק
תפקידה הראשון היה בסרט הטלוויזיה "Born Beautiful" ב-1982, אולם פריצתה הייתה בתפקיד המוביל בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס", שנתיים מאוחר יותר ב-1984. באותה עת נכתב עבורה תפקידה של הצ'לנית-הנערה ג'ולי מילר, אותה גילמה במשך שתי עונות של הסדרה "תהילה".

ב-1985 גילמה את תפקידה של לנה בסרטו של ג'ון שלזינגר "הבז ואיש השלג". באותה שנה הופיעה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של אלן רודולף, "בעקבות הכרך" (Trouble in Mind). על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית השחקנית הראשית.

לאחר מספר סרטים בינוניים חזרה לתפקיד דומה מאוד לתפקידה ב"תהילה", כעין ג'ולי מילר מבוגרת יותר, בסרטו של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" מ-1993. גם בסרט זה, כמו ב"תהילה", ניגנה את תפקידי הצ'לו בעצמה. יחד עם שאר שחקני הסרט זכתה בפרס בפסטיבל ונציה המיוחד לאנסמבל שחקנים.

בשנת 1997 נטלה חלק בפרויקט המיוחד של יו-יו מה, "Inspired by Bach". הפרויקט כלל שישה סרטים קצרים, כל אחד מבוים על ידי במאי אחר, שהקו המקשר ביניהם הוא שש הסוויטות לצ'לו סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך, המשמשות הן כרקע והן כמובילות התרחשות. סינגר השתתפה כשחקנית וצ'לנית בפרק מספר 4: Sarabande, בבימויו של אטום אגויאן.

בשנת 2017 שיחקה סינגר בסרטו של ג'יימס פרנקו "המכון".

## קישורים חיצוניים

* 

* ביוגרפיה הניו יורק טיימס
* ראיון על תפקידה ב"פוטלוס"

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'לניות יהודיות
קטגוריה:יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:צ'לניות אמריקאיות
קטגוריה:צ'לנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1957
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
אליהו אליעזר שאול כהן

**אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן)** (1859–1926), ידוע גם כד"ר אליאס כהן, היה בין שבעת הרופאים הראשונים ילידי ארץ ישראל, שימש כרופא בצפת והגליל וכרופא המושבה פתח תקווה בין השנים 1926-1908.

## קורות חיים
אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן) נולד בירושלים בשנת 1859 לר' מיכל הכהן וליבה-דבורה לבית קצורין (דור שני בירושלים). אחרי שסיים את לימודיו בחדר עבר ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ונשלח על ידי אביו ב-1874 לסמינר למורים בברלין.  בתום לימודיו שב לירושלים ושימש כמורה לשפות בבית הספר למל. בשנת 1882 הלך בדרכי אביו והוציא לאור בירושלים את העיתון "ירושלים" בשפה הגרמנית. 

בשנת 1888 חזר אליהו לגרמניה והתחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת היידלברג. לאחר 3 שנים שב לירושלים ושוב לימד בבית הספר "למל", בד בבד לימד שפות בתלמוד תורה. בשנת 1891 יצא בשנית לברלין והשלים את לימודי הרפואה, הפעם באוניברסיטת "פרידריך וילהלם" בברלין. באוגוסט 1892 סיים את לימודיו עם כתיבת עבודת גמר בנושא מחלת "בזדוב". הוא השתלם בתחום הכירורגיה ואחר כך שב לירושלים.

בשובו עבד בבית החולים משגב לדך. בשנת 1893 ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. בסוף 1893 התמנה ד"ר כהן כרופא ממשלתי של השלטון הטורקי בחברון ולאחר כשנה הועבר לעזה. 

ב-1894 נישא לשרה בת נפתלי ליאון, נכדתו של בן ציון ליאון. הוא קיבל את תפקיד מנהל בית החולים "אטלינגר" בצפת.  הברון רוטשילד מינה אותו כ"רופא ראשי למושבות הגליל" וכן סייר בכפרים הערביים שיושביהם כינו אותו בשם "חכים אליאס". בשנת 1908 עקר ד"ר כהן לפתח תקווה ושימש כרופא ועד המושבה כמחליפו של ד"ר יעקב ברנשטיין כהן.  בשנת 1912 נמנה עם חברי הוועד הראשון של "אגודת מדיצינית עברית ביפו".

בשנת 1914 גויס לצבא הטורקי והוצב בעזה, בבית חולים צבאי. עם שחרורו ב-1916 הוזמן שוב לעבוד כרופא המושבה בפתח תקווה ושימש בתפקיד עד מותו בט' באב, 1926.

לד"ר אליהו כהן ואשתו שרה היו 5 ילדים: ד"ר נפתלי כהן, פרידה (נפטרה ב-1943 ונקברה בהר הזיתים בירושלים),  בן ציון (נפטר ב-1981 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה), נתן (נפטר במרץ 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה) ויוסף (נפטר בפברואר 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה).

לד"ר אליהו כהן 8 נכדים: בנותיו של נפתלי - תקוה וינשטוק-לוריא, ומאשתו השנייה - פרידה, קיטי, אניק ומרטין; בתו של בן ציון - תמרה כהן; בניו של נתן - השופט אליעזר כהן ואלכסנדר.

בחודש אוקטובר 2012 נקרא רחוב על שמו בשכונת כפר גנים החדשה בפתח תקווה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מנהלי בתי חולים ביישוב
קטגוריה:סגל משגב לדך
קטגוריה:כירורגים ביישוב
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:משפחת מיכל הכהן
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1859
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1926
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים

**בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים** (בגרמנית **Prähistorische Pfahlbauten um die Alpen**; צרפתית **Sites palafittiques préhistoriques autour des Alpes**; איטלקית **Antichi insediamenti sulle Alpi**) הם השם הקיבוצי שניתן לקבוצה של 111 אתרים ברחבי הרי האלפים, ואשר הוכרזו בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.

## מאפייני האתרים
111 האתרים הכלולים בהכרזה נבחרו מבין 937 האתרים הידועים, בזכות איכויותיהם וכדי להימנע מחזרה על מאפיינים זהים. כמחצית מאתרי ההכרזה (56) שוכנים בשווייץ, 19 באיטליה, 18 בגרמניה, 11 בצרפת, 5 באוסטריה ו-2 אתרים בסלובניה. 937 האתרים מקובצים בשמונה מקבצים ששני הצפופים שבהם נמצאים באלפים הצפוניים - הראשון במרכזה ובמערבה של שווייץ, והשני בצפון-מזרח שווייץ ובדרום גרמניה. רוב האתרים משתרעים על-פני שטחים קטנים הנעים בין 0.08 ל-15 הקטר. כשליש מהאתרים שקועים במים בעומקים של חצי מטר עד עשרה מטרים, כשליש ניצבים על קרקע יבשה והיתר שקועים במים בחלקם.

בתי הכלונסאות מתוארכים לתקופה שבין 5000 ל-500 לפנה"ס, והם הוקמו על ידי כשלושים קבוצות אתניות שונות, החל בשלבים המוקדמים של התפתחותן החקלאית, במהלך תקופת האבן החדשה ותקופת הברונזה באירופה. בסביבות שנת 800 לפנה"ס, בד בבד עם תחילת תקופת הברזל באזור, חדלו יישובי הכלונסאות מלהתקיים.

המבנים הוקמו על כלונסאות עץ בשולי אגמים, נהרות וקרקע ביצתית; ורק לעיתים רחוקות באזורי חוף תלולים. הקרקע הוצפה עם השנים והיישובים ננטשו, ושרידי המבנים השתמרו מתחת לפני המים, לעיתים יחד עם חומרים אורגניים שונים דוגמת בדים, כלי עץ, שיירי מזון וצמחים. בחלק מהמקרים, כאשר המים נסוגו מהאתר המוצף, הוא יושב מחדש. מבנים אלה מוכרים ביבשת אירופה בלבד, אך ייתכן שרק בה התקיימו תנאים אופטימליים להשתמרותם. בחלק מהאתרים השתמרו גם שבילי הגישה וגדרות עשויות גזעי עצים מחודדים (palisade). בתיארוך באמצעות טבעות עצים הסתבר שיישובי הכלונסאות המוקדמים נבנו מחדש או העתיקו את מיקומם לאחר 5 עד 20 שנים מהקמתם. תקופות אלה התארכו עם הזמן, ולקראת סוף תקופת הברונזה ניצבו הכפרים על תילם משך 50 עד 100 שנים. עוד נחשף קיומם של מעמדות חברתיים שבאו לידי ביטוי בדיאטה ובעיסוקים שונים באותו יישוב.

המחקר הארכאולוגי באתרים חשף מאפיינים תרבותיים שונים שאפיינו את הרי האלפים בתקופת האבן החדשה ובתקופת הברונזה:
*קיום חקלאות - נמצאו חיטה, שעורה ודוחן, עצמות חיות מתורבתות, דגים וחיות בר שנצודו, וכן דבש וביצי עופות;
*התפתחות טכנולוגית - נמצאו כלים דוגמת גרזנים, ומעבר הדרגתי שהתרחש לאורך 4000 שנים, משימוש באבן לנחושת, הלאה לברונזה ולבסוף, בחלק קטן מהאתרים, גם לברזל;
*באתרים באוסטריה נחשפה העדות המוקדמת ביותר לתרבות מטלורגית בדרום-מזרח אירופה, וזו מתוארכת לאלף ה-4 לפנה"ס;
*מסחר - סחר בצור, זהב, ענבר ובכלי קדרות התקיים ביבשת, ודרכי מסחר חצו אותה;
*אמצעי תחבורה - התגלו כ-30 סירות קאנו עשויות עץ, וכן גלגלי עץ של מרכבות דו-גלגליות שגילן מוארך ביותר מ-5000 שנים והן בין העתיקות בעולם;
*עדויות לשליטה בטכניקות בנייה מורכבות ולתכנון סביבתי של היישובים.

## רשימת האתרים

## קישורים חיצוניים

* 
* בתי כלונסאות בהרי האלפים 
* אודות האתרים
* World Heritage nomination תקציר כולל מפות פריסת האתרים 

קטגוריה:הרי האלפים
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1990

**הבחירות הכלליות ביפן 1990** נערכו ב-8 בפברואר 1990 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה טושיקי קאיפו פיזר את הבית התחתון ב-24 בינואר.

## רקע ותוצאות
החל מאמצע 1988 החלה המפלגה הליברלית-דמוקרטית לאבד מיוקרתה בעקבות מריבות פנימיות, שערוריות בהם היו מעורבים בכירי המפלגה והחלת מס קנייה. סקרים שנערכו בחודש שלפני הבחירות הראו שאחוזי התמיכה בראש הממשלה טושיקי קאיפו עמדו על כ-40%, ונראה היה שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהפכה למפלגת האופוזיציה בבית היועצים, עשויה לסכן את מעמדה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.

בבחירות התמודדו 953 מועמדים על 512 מושבים בבית הנבחרים. בסופו של דבר שמרה המפלגה הליברלית-דמוקרטית על הרוב בבית הנבחרים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אכן השיגה 136 מושבים בבית, אך הישגיה באו על חשבון מפלגות קטנות יותר, ולא על אלה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.

## תוצאות

## קישורים חיצוניים

* סקירת הבחירות ביפן 1990, אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

## הערות שוליים

1990
קטגוריה:1990 בפוליטיקה
גיל מטבולי

**גיל מטבולי** הוא מדד הערכה לגיל כרונולוגי, המחושב על ידי השוואת קצב חילוף החומרים הבסיסי של אדם לדירוג הממוצע של קצב חילוף החומרים הבסיסי בקבוצת הגיל הכרונולוגי.

קצב חילוף החומרים הבסיסי הוא כמות האנרגיה הנצרכת על ידי כל הגוף, ליחידת זמן, כאשר כל הגורמים הסביבתיים נחשבים נייטרלים, מערכת העיכול במצב שלאחר ספיגה (כלומר מערכת העיכול לא פעילה, מצב הדורש כ- 12 שעות של צום בבני אדם), וההוצאה האנרגטית, מספיקה רק כדי לתמוך בתפקוד תקין של איברים חיוניים: הלב, הריאות, מערכת העצבים, הכליות, הכבד, המעיים, איברי מין, שרירים ועור. 
נוסחאות לחישוב קצב חילוף החומרים הבסיסי, לוקחות בחשבון גיל, משקל, גובה, רמת פעילות, מסת השומן בגוף, ומסת גוף רזה.

תאים שונים בגוף, דורשים רמות שונות של אנרגיה לשימור תפקוד בסיסי. שומן הגוף דורש פחות אנרגיה מאשר שריר לתחזוקה שוטפת. ולכן, אם משווים 2 אנשים בעלי נתונים זהים כגון גיל קלנדרי, משקל וגובה, לאדם בעל מסת השריר הגבוהה יותר, יהיה חילוף חומרים בסיסי גבוה יותר, ומכאן גיל מטבולי נמוך יותר, בהשוואה לאדם בעל מסת השריר הנמוכה יחסית.

הגיל המטבולי של האדם ישתנה בהתאם  לאופן החישוב של קצב חילוף החומרים הבסיסי (קצב מטבולי) שלו, לעומת אחרים בגיל כרונולוגי דומה. גיל מטבולי הוא מונח חדש בשימוש בתעשיית הבריאות והכושר לתאר רמת כושר כללית ופעילות מטבולית. 
בחינת גיל מטבולי תיתן תובנות לרמה הכללית של בריאות ואיכות החיים, בהשוואה לאחרים בני אותו גיל. 

## קישורים חיצוניים
* גיל מטבולי ומחשבונים לחישוב הגיל המטובלי באתר http://www.wisegeek.orgקטגוריה:זקנה
קטגוריה:מטבוליזם
Seed Productions

**Seed Productions** הייתה חברת הפקת סרטים שקשורה לפוקס המאה ה-20, שהוקמה על ידי השחקנים האוסטרלים יו ג'קמן ואשתו השחקנית והבמאית דבורה לי פורנס עם המפיק והשותף העסקי ג'ון פלרמו.

## היסטוריה
מטה החברה היה ממוקם במתחם של חברת פוקס המאה ה-20 בסנצ'ורי סיטי שבלוס אנג'לס. המשרד האוסטרלי נפתח בשנת 2006 באולפני פוקס אוסטרליה בסידני.

הפרויקט הראשון שתכננה החברה היה "X-מן המקור: וולברין", סרט המפרט את מקורותיו של הדמות הבדיונית וולברין, שג'קמן גילם בסדרת סרטי אקס-מן. צילומי הסרט היו אמורים להתחיל מיד לאחר השלמת הסרט השלישי בסדרה, X-מן: המפלט האחרון, אך הצילומים בניו זילנד התעכבו עד ל-18 בינואר 2008. בינתיים הפיקה החברה את "הרשימה" (2008) בכיכובו של יואן מקגרגור, שלושה סרטים תיעודיים על קריקט בכיכובו של גאס וורלנד, ואת סדרת הטלוויזיה קצרת הימים "Viva Laughlin". ב-2010 החליט יו ג'קמן לפרק את החברה כדי להתרכז במשחק.

## סרטים
* הרשימה (2008)
* X-מן המקור: וולברין (2009)

## טלוויזיה
* "An Aussie Goes Barmy" (2006)
* "Viva Laughlin" (2007)
* "An Aussie Goes Bolly" (2008)
* "An Aussie Goes Calypso" (2008)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
אוגרי הזוזו

**אוגרי הזוזו** (באנגלית: **ZhuZhu Pets**) הם צעצועים אמריקאיים רובוטיים בצורת אוגר, המכוסים קטיפה, שנוצרו על ידי חברת Cepia LLC ב-2009. אוגרי הזוזו מפורסמים במדינות רבות, ובתחילת 2011 הגיעו אף לישראל.

## היסטוריה
אוגרי הזוזו נוצרו לראשונה על ידי ראס הורנסבי שיצרם עבור החברה שלו בסנט לואיס, Cepia LLC. השם של המוצר נוצר מהשם zhūzhū במנדרינית (בסינית: 猪猪), כלומר "חזיר קטן". בשנת 2009, העסיקה החברה 46 בני אדם שייצרו את המוצר, שחלקם בארצות הברית וחלקם בסין.

### דמויות
אוגרי הזוזו המקוריים היו תשע דמויות, אשר נקראו בשמות כגון "צוציק", "שרבוטי", "חתיכי" ו"מר נם-נם-נם". בתחילת פרסום המוצר, אוגרי הזוזו פורסמו יחד עם ובקינז, מוצר של חברת גאנז.

בתחילת 2010 שוחררה קבוצה של דמויות חדשות, המיועדת לבנים בני 8 - 12, לאוגרים אלו נוספו כוחות מיוחדים המאפשרים לחימה באוגרים נוספים. בדצמבר 2010, שוחררה סדרה חדשה: נסיכות אוגרי הזוזו. בנוסף לכך, שוחררה ב-2010 סדרת תינוקות אוגרי הזוזו, שהם אלקטרוניים ומכוסים קטיפה, אבל הם בעלי כדור פלסטיק קטן מתחת לבטנם. המהדורה השנייה של תינוקות אוגרי הזוזו יצאה ב-2011 וכללה מנועים.

גם בשנת 2011 נוספה סדרה חדשה של אוגרי זוזו, גורי כלבים זוזו, אשר גם הם מכוסים קטיפה ורובוטיים ומשמיעים קולות נביחה. בשנת 2010, שוחרר משחק וידאו של אוגרי הזוזו לנינטנדו DS, לאייפון ולמחשב. כמו כן, שוחררה גרסה מאוחר יותר ל-Wii. בנוסף לכך שוחררו באותה שנה לסדרת הנאבקים בנינג'ות, הכלבים והנסיכות נחשק בNintendo DS. לנסיכות שוחררו גם פריטים נוספים כגון: כרכרות, שמלות, כתרים וטירות.

בסוף שנת 2011, יצאה הגרסה השנייה של האוגרים הנאבקים בנינג'ות: אוגרים סמוראים. ב-27 בספטמבר 2011, הוציאה לאור החברה סרט של אוגרי הזוזו אשר נקרא "המסע אל הזו" ל-DVD. הסרט השני של החברה בשלבי עיבוד, וצפוי להשתחרר ב-2012.

בתחילת 2012, הוציאה לאור החברה את סדרת הספארי, הכוללות חיות בצורות של ג'ירפות, פילים, אריות, זברות וקופים.

#### אביזרים
בנוסף לאוגרים נוצרו אביזרים שונים ליצירת בתי גידול באופן אישי לאוגרים. לאוגרי הזוזו שני מצבים: "מצב טיפוח" בו הם משמיעים קולות ומגרגרים, ו"מצב הרפתקנות" שבו האוגר חוקר את מקום המחיה שלו ומגיב לגירויים שונים.

אוגרי הזוזו היו נחשבים לשיגעון נעורים במהלך תקופת החגים הנוצרים באמריקה בשנת 2009. הצעצועים עלו במקור כ-9 דולר, אך בגלל מחסור בייצור הצעצועים במשך הזמן הם עלו למחיר של למעלה מ-60 דולר.

בדצמבר 2009, נערכו בדיקות על ידי ארגון "GoodGuide" אשר מצאו בצעצוע "שרבוטי", כמות רבה מהמותרת של אנטימון, ייסוד רעיל. לאחר ביצוע בדיקה מעמיקה של ועדת המוצרים הבטיחותיים של ארצות הברית נמצא כי הצעצוע בתקן "מוגן ובטיחותי במידה רבה". לאחר מכן, GoodGuide פרסם מסמך התנצלות.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר Cepia LLC

קטגוריה:בובות ממולאות
קטגוריה:מכרסמים בתרבות
מנחם פוזננסקי

**מנחם פּוֹזְנַנְסקי** (**Menahem Poznansky**; 13 בספטמבר 1887 – 20 בדצמבר 1956) היה סופר מתרגם ועורך ישראלי, יליד קמניץ-פודולסקי שברוסיה (בדרום-מערב אוקראינה של היום). חתן פרס ברנר לשנת 1956.

## ביוגרפיה
פוזננסקי נולד בקמניץ-פודולסקי ליוסף ולאסתר לבית ווייסלוביטש. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לברדיצ'ב, ובשנת 1898, כשהיה בן 11, עקרה המשפחה מערבה לעיר לודז' (פולין), שם גם התחנך אצל מורים פרטיים ולאחר מכן השתלם והוסמך להוראה בעברית ובספרות בבית ספר ממשלתי ליהודים.

בין השנים 1906–1908 עבד בבתי דפוס, תחילה בלודז', שם חבר למשורר יצחק קצנלסון ולאחר מכן בלבוב, שם התוודע לסופר י"ח ברנר.

בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נישא למרים בת פיגה וליב ניברט, ויחד עלו בני הזוג לארץ ישראל. בארץ עבד תחילה בפלחה ובשמירה, ובהמשך התקבל למשרת הוראה בבית הספר לבנות בנווה צדק. בעבודת ההוראה המשיך עד ליציאתו לפנסיה (בין היתר, כמורה בבית הספר "תל נורדאו" בתל אביב).

פוזננסקי כתב סיפורים ליריים; תחילה פרסמם בכתבי העת "השילוח" וב"העולם" ובמרבית כתבי העת העבריים של תקופתו, בהם "רביבים", "האדמה", "מעברות", "מאזניים, "דבר", "אורלוגין" ועוד.

פוזננסקי תרגם קבצים רבים, בהם: "אבות ובנים" של איוון טורגנייב, "בעלי אחוזה מן הדור הישן" של ניקולאי גוגול, "זיכרונות של מהפכן" של פיוטר קרופוטקין, "חצי יובל שנים של קריניצה" על התנועה הקומונלית בקווקז, ועוד.

פוזננסקי קיבץ והביא לדפוס את יצירותיהם של מספר סופרים נבחרים, בהם: "על גבול הדממה" של צבי שץ, רשימותיה של המשוררת פניה ברגשטיין ועזבונו של ל.א אריאלי. אולם את מרבית עבודתו בתחום ביצע בכינוס יצירותיו ואיגרותיו של יוסף חיים ברנר. הוא אף החל לעבוד במשותף עם ברנר על היצירה "מחיי יוסף טרומפלדור", שאותה המשיך פוזננסקי לאחר הירצחו של ברנר. על עבודתו במשך שלושים שנה בשימור וליקוט יצירותיו של ברנר, זכה פוזננסקי בפרס ברנר בשנת 1956, זמן קצר לפני מותו.

פוזננסקי נפטר ב-20 בדצמבר 1956. נטמן בבית העלמין קריית שאול. ארכיונו הגדול נמצא במכון "גנזים" - ארכיון הסופרות והסופרים בישראל, אשר בבית אריאלה, בתל אביב.

היה אב לבן, בנימין גלעד, חבר קיבוץ בית השיטה, ולבת, רות, וסב לנכדים. אחד מאחיו, לייב פוזננסקי, היה ממנהיגי "הבונד" ונספה בשואת יהודי פולין.

## כתביו
* **דמויות מלוות: ספורים**, תל אביב: דבר, תרפ"ז.
לאחר מותו:
* **דמויות מלוות: כתבים**, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ח 1957.
* **אגרות: תרע"ט–תשט"ז**, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ך 1960.

### תרגום
* פיוטר קרופוטקין, **זכרונות של ריבולוציונר**; תל אביב: הסתדרות העובדים העברים הכללית בארץ ישראל, ועדת התרבות, תרפ"ה-תרפ"ו.

## לקריאה נוספת
* מ"ז וולפובסקי, 'תוגת העלומים' (על סיפורי מנחם פוזננסקי), **[[מאזנים (כתב עת)|מאזנים]]** (אדר א' 1957). 
* בנימין גלעד, על אביו מנחם פוזננסקי, **[[מבפנים]]** (ינואר 1958).
* יעקב שרת ונחמן תמיר, **אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א**', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 318-326

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* אבטוביוגרפיה של פוזננסקי
* 
* ,  (עם פטירתו)
* 
* 
* , 

מפרי עטו:
* הטקסט מתוך הספר דְּמֻיּוֹת מְלַוּוֹת
## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1993

**הבחירות הכלליות ביפן 1993** נערכו ב-18 ביולי 1993 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה קיאיצ'י מיזאווה פיזר את הבית התחתון.

## רקע ותוצאות
בעקבות החלת מס צריכה חדש, ובעקבות שערוריית Recruit, נפגעה יוקרתה של מפלגת השלטון - המפלגה הליברלית-דמוקרטית. מפלגות האופוזיציה, בהן גם מפלגות קטנות שיסדו פוליטיקאים שפרשו מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית, העלו הצעת אי אמון כנגד מיזאווה, שבתגובה פיזר את הבית התחתון ב-18 ביוני.

אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 67%, ושיקף את התפכחות הציבור מהתהליך הפוליטי. המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה את הרוב בבית הנבחרים, ומפלגת אחדות של שבע מפלגות שהקימו פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגות אחרות החזיקו ברוב בבית. מפלגת האופוזיציה הראשית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא הצליחה לנצל את ירידת קרנה של המפלגה ששלטה ביפן מאז 1955 ואיבדה גם היא מושבים רבים בבית הנבחרים בשל התנגדות המצביעים למצב הפוליטי של אותה עת.

מוריהירו הוסוקאווה, מנהיג מפלגת יפן החדשה, התמנה לראשות הממשלה ב-9 באוגוסט.

## תוצאות

## קישורים חיצוניים

* סקירת הבחירות ביפן 1993, אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

## הערות שוליים

1993
קטגוריה:1993 בפוליטיקה
חייבים לדבר על קווין

**חייבים לדבר על קווין** (באנגלית: **We Need to Talk About Kevin**) הוא סרט דרמה אמריקאי-בריטי משנת 2011 בבימויה של לין רמזי אשר מבוסס על ספר בעל אותו השם מאת ליונל שרייבר משנת 2003. הסרט היה מועמד ל-29 פרסים, בפסטיבל קאן, פרס גלובוס הזהב, פסטיבל הסרטים בלונדון ועוד. הסרט זכה בחמישה עשר פרסים.

## עלילה
אווה (טילדה סווינטון), לשעבר סופרת מצליחה, חייה בבדידות ועובדת בעיירה הסמוכה לבית סוהר בו כלוא בנה. היא נזכרת באירועים שהובילו לנידוי אותו היא חווה. קווין (עזרא מילר), בנה הבכור, היה ילד מנותק ולא מתקשר. הוא התנהג בצורה מחושבת, כאשר עורר סלידה באמו, אך מתיקות עם אביו פרנקלין (ג'ון סי. ריילי). על הרקע הזה עולים סכסוכים רבים בין בני הזוג. אווה מצטערת על אובדן החופש שלה, וקווין המרוחק והקר לא היווה פיצוי לאובדן זה. במהלך התבגרותו ניסתה האם בכל זאת, לעורר בו עניין ושיתוף פעולה, אך לשווא. כשאווה מנסה לדבר עם פרנקלין, הוא מתרץ את התנהגותו המוזרה של קווין וחושב שאווה בודה דברים מליבה. קווין שואב השראה מסיפור רובין הוד והופך לקשת חובב. פרנקלין מתנהג בסלחנות לקווין גם לאחר שאחותו איבדה את עינה על ידי חומר ניקוי בעת שהשגיח עליה. אווה לעומתו חושבת שזאת לא הייתה תאונה. אווה ופרנקלין רבים ביניהם, והוא מודיע לה כי הוא רוצה להתגרש. הוא גם מציע לה כי תטפל בעצמה, על רקע שנאתה לבנה התמים (כך לתפיסתו). ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-16 של קווין, אווה מקבלת הודעה כי בתיכון גלדסטון, בו לומד קווין התחוללה זוועה. אווה מגיעה אל התיכון ומיד מבינה כי קווין ביצע טבח נורא בחבריו ללימודים באמצעות חץ וקשת. אווה חוזרת לביתה, ומגלה כי קווין רצח גם את אביו ואחותו.
הסרט נגמר בביקור של אווה בבית סוהר, בו היא שואלת את בנה מדוע רצח, ותשובתו היא "פעם חשבתי שאני יודע, היום אני כבר לא בטוח".

## אמצעים ויזואליים
1. במהלך הסרט נעשה שימוש רב במוטיב הצבע האדום והדם, שמרמז על סופו הנורא של הסרט.

2. ישנן סצנות בהן יש קלוז-אפים על שפתיהם של הדמויות, על מנת להדגיש פרטים חשובים בסרט.

## פיתוח
ערוץ הבי בי סי קנה את הזכויות לעיבוד קולנועי ב-2005. כתיבת תסריט הסרט נערך כשנתיים ועוד כשלוש שנים הוקדשו להפקת הסרט. צילום הסרט החל ב-2010 והוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2011.

## שחקנים
* טילדה סווינטון - אווה (האם)
* ג'ון סי. ריילי - פרנקלין (האב)
* עזרא מילר - קווין (הבן)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים

קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט
אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976)

שמאל|150px
שמאל|150px
**[[אולימפיאדת מונטריאול (1976)]]** נערכה במונטריאול, קנדה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 23 ביולי לבין 31 ביולי 1976. נערכו 37 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (14 לנשים ו-23 לגברים), בהשתתפות 1,006 משתתפים (303 נשים ו-703 גברים) מ-79 מדינות.

## אירועים בולטים
לראשונה זכתה **[[מזרח גרמניה]]** () במקום הראשון במספר מדליות הזהב וגם במספר המדליות הכללי, לפני ארצות הברית ().

### האתלטיות הבולטות
* ברבל ווקל () וטטיאנה קזנקינה מברית המועצות שזכו כל אחת בשתי מדליות זהב.
* אנגרט ריכטר () שזכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
* רנטה שטכר () שזכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
* רות פוקס () שזכתה בפעם השנייה ברציפות בהטלת כידון.

### האתלטים הבולטים
* אלברטו חואנטורנה () היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר באולימפיאדה אחת.
* ויקטור סנייב () שזכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת.
* לאסה וירן () שזכה בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר פעם שנייה ברציפות, נוסף לכך, סיים במקום חמישי בריצת מרתון.


תמונה:Bundesarchiv Bild 183-R0716-0111, Montreal, XXI. Olympiade, Cierpinski, Reimann, Stadtmüller.jpg| משמאל לימין: ולדמאר סירפינסקי, הנס ריימן וקרל היינץ שטאדטמולר ממזרח גרמניה, מונטריאול 1976
תמונה:Bundesarchiv Bild 183-R0725-131, Montreal, Olympiade, Wolfgang Schmidt.jpg| וולפגנג שמידט ממזרח גרמניה, מונטריאול 1976 


## טבלת המדליות

## הזוכים במדליות
### נשים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

• בקרב 5, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1971. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.

### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

*בקרב 10, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1971. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.

## קישורים חיצוניים

* אתלטיקה באולימפיאדת מונטריאול (1976), באתר Sports Reference 

*
1976
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:1976 בספורט
קטגוריה:קנדה: אתלטיקה
ישיבת חיי עולם

[ממוזער|ישיבת חיי עולם (צולם לפי הלוח העברי: בשנת [ה'תרפ"ז-5687, לפי הלוח הלועזי: בשנת 1926-1927)]]
[שמאל|ממוזער| ישיבת חיי עולם ליד [כיכר השבת (צולם לפי הלוח העברי: בשנת ה'תשע"ד-5774, לפי הלוח הלועזי: בשנת 2014)]]
ישיבת **חַיֵּי עוֹלָם** (שם מלא: **חיי עולם - תלמוד תורה ישיבה ובית תבשיל ליתומים**) הוא מוסד תורני חסידי ירושלמי שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-19.

## תולדות המוסד
"ישיבת חיי עולם" הוקמה בי' בתמוז ה'תרמ"ו 13 ביולי 1886 בעיר העתיקה בירושלים על ידי מספר רבנים חסידיים, רבי יצחק דוד בידרמן, בנו של רבי משה מלעלוב ואחיינו רבי דוד צבי שלמה בידרמן, האדמו"ר מלעלוב. ובתמיכת רבי יהושע מקוטנא, וחתנו רבי חיים אלעזר וקס.

הישיבה היא המקבילה החסידית בירושלים לישיבת עץ חיים ("תלמוד תורה הכללי והישיבה הגדולה עץ חיים") של הפרושים, הוותיקה יותר, שהוקמה 45 שנים קודם לכן בידי הרב שמואל סלנט.

ראש הישיבה הראשון היה רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין, חתנו של רבי יצחק דוד בידרמן.

[ממוזער|[הרב קוק, הרב זוננפלד והרב שובקס בחנוכת הבית למבנה ישיבת חיי עולם ברחוב מעלה חלדיה]]

הישיבה נוסדה במקורה בעיר העתיקה ולמשך תקופה עברה ממבנה למבנה בשכירות, ולבסוף קנתה מבנה ברחוב מעלה חלדיה ברובע המוסלמי, שמול שוק הכותנים. מאז שנות השמונים של המאה העשרים שוכנת במבנה זה ישיבת שובו בנים של חסידי אליעזר ברלנד שהשתלטו עליה באופן לא חוקי. המבנה תוכנן על ידי נתן ברין מהנדס ואדריכל שחי ופעל רוב ימיו בירושלים.

בעקבות שורת אירועים וביניהם רעידת האדמה בשנת תרפ"ז (1927) שהזיקה קשות למבנה ומאורעות תרפ"ט (1929) נרכש עבור הישיבה מגרש בשולי שכונת אחווה ("כיכר השבת" של ימינו) ובשנת ה'תרצ"ג (1933) עברה הישיבה הגדולה למשכנה החדש.

עם השנים נסגרה הישיבה ונשאר רק כולל אברכים ותלמוד תורה ששימש בעיקר את החסידים מהיישוב הישן, הקשורים ל. בבניין הישיבה יש בית כנסת של חסידות ראדזין, בית כנסת של חסידי אשלג הירושלמים, ממשפחות מינצברג ולמברגר ואולם שמחות.

## "מוסדות הרמ"א"
בשנות ה-90 החלו מנהלי המוסד לקחת תקציבים ממשלתיים לתלמוד תורה. חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מהמוסד ועסקני העדה החרדית פתחו להם תלמוד תורה חדש בשם "חיי עולם המקורית" (לימים 'מוסדות רמ"א' בנשיאות הרב משה אריה פריינד). התלמוד תורה החדש השתכן במשך מספר שנים בבניין של קרטשניף סיגט תחת חסותו של רבי צבי הירש רוזנבוים. כיום שוכנים מוסדות רמ"א בשכונת גוש 80.

## ראשי הישיבה
*הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין
*הרב ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (-כ"ט בחשוון ה'תש"ט)
*הרב נפתלי צבי שמרלר (ה'ת"ש-כ"ה בסיוון ה'תש"ח)
*הרב דב בריש וידנפלד (ה'תש"ח-ה'תשכ"ו)
*הרב חייקל מילצקי
*הרב שלמה שרייבר
*הרב אהרן ברנשטיין
*הרב משה ברנשטיין

## מבוגרי הישיבה
* הרב גרשון לפידות
* מנחם הכהן, פוליטיקאי ורב ישראלי
* האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר מגור, בעל "פני מנחם"
* האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור, האדמו"ר מגור הנוכחי
* האדמו"ר רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה
* הרב שמואל שמריהו היינה
* הרב שלמה בנימין אשלג
* הרב שמואל אלעזר היילפרין
* הרב לוי יצחק הלפרין
* הרב משה יאיר וינשטוק
* הרב שמואל אבידור הכהן
* הרב מרדכי פרום
* הרב משה חיים שמרלר

## לקריאה נוספת
* 
* 

## קישורים חיצוניים

*  (באתר HebrewBooks)
* מוסדות הראשיים, ותיקים צבוריים והמפורסמים „חיי עולם” בירושלים, **הפרדס**, שנה כ"ח, חוברת א', תשרי תשי"ד, עמ' 30–31 (באתר HebrewBooks)
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
חיי עולם
חיי עולם
חיי עולם
חיי עולם
קטגוריה:תנועת החסידות בארץ ישראל
קטגוריה:רחוב מלכי ישראל (ירושלים)
ועידת שפרדסטאון

**ועידת שפרדסטאון** הייתה ועידת שלום בין ישראל לסוריה בחסות הממשל האמריקאי, שכונסה בעיירה שפרדסטאון, מערב וירג'יניה, ארצות הברית. הוועידה התקיימה בין 3 בינואר ל-11 בינואר 2000.  בראש המשלחת הישראלית לשיחות עמד ראש הממשלה אהוד ברק, והיא כללה בין היתר את השרים דוד לוי ואמנון ליפקין-שחק ואת ראש אמ"ן לשעבר אורי שגיא. בראש המשלחת הסורית עמד שר החוץ פארוק א-שרע. הצד האמריקאי, שמילא את תפקיד המתווך, יוצג על ידי הנשיא ביל קלינטון, שנכח במעמד פתיחת הוועידה, ועל ידי מזכירת המדינה מדליין אולברייט.

ועידת שפרדסטאון הייתה חלק ממכלול מהלכים שנועדו להשיב את תהליך השלום שהחל עם הסכמי אוסלו בימי ממשלת רבין. המגעים עם הסורים הופסקו אז על רקע גל של פיגועי התאבדות שפקד את הארץ בשנת 1996, עם התקדמות שיחות השלום בין ישראל לפלסטינים.

## תוכנית הוועידה
על פי תוכנית העבודה של מחלקת המדינה האמריקאית, היו אמורות לידון בוועידה סוגיות מרכזיות בנוגע להסדר שלום עתידי בין ישראל לסוריה. הנחת העבודה האמריקאית הייתה כי הסורים ירצו להשיב לידיהם את הריבונות על רמת הגולן, שנחשבת לשטח בעל חשיבות אסטרטגית, להסיר את תחנות הבקרה הישראליות בחרמון, ולדון בסוגיות שקשורות למקורות המים. לגבי הצד הישראלי, הנחת העבודה הייתה שיידרשו הסדרי ביטחון נאותים לשלב שלאחר הנסיגה, מתן מענה ל-17,000 תושבי רמת הגולן שייאלצו להתפנות מבתיהם, הסרת החסות הסורית מארגוני הטרור היושבים בדמשק, והסדרת הגישה למקורות המים בכלל ושל הכנרת בפרט.

השיחות התקיימו במלון "קלריון" שבשולי העיירה הקטנה שפרדסטאון. תושביה, המונים כ-800 נפש, התרגלו במהרה לנוכחותם של קרוב ל-1,000 עיתונאים, צוותי חדשות ופקידי ממשל אמריקאים. סמיכות מועד קיום השיחות לציון השנה האזרחית החדשה הביא לתפילה משולבת של נוצרים, יהודים ומוסלמים בכנסייה המקומית למען הצלחת השיחות.

## תוצאות הוועידה
בפועל, נקודת המחלוקת המרכזית נסבה על מיקום קו הגבול בין המדינות. בעוד הסורים התעקשו על קו הגבול שהיה קיים עד פרוץ מלחמת ששת הימים, ישראל דרשה להסתמך על קו הגבול הבינלאומי. חזרה לקווי הגבול של טרום מלחמת ששת הימים הייתה מאפשרת לסורים גישה ישירה למי הכנרת. קו הגבול הבינלאומי, לעומת זאת, עובר כמה מאות מטרים מזרחית לכנרת.

עמדתם של הסורים הייתה שעל השיחות להתחיל מהנקודה שבה הופסקו בימי ממשלת רבין השנייה, שבה, לטענתם, הסכים ראש הממשלה יצחק רבין באופן עקרוני לסגת לקווי הגבול של טרום מלחמת ששת הימים. הצד הישראלי שב וקשר את עומק הנסיגה לעומק השלום ולהסדרי הביטחון הנלווים. למעשה, התעקשותה של סוריה להתחיל מהנקודה שבה הופסק המשא ומתן בסבב הקודם, מנעה את התקדמות השיחות. 

התקווה של הצד הישראלי, ובעיקר של ראש הממשלה אהוד ברק, הייתה שהחסות הישירה של נשיא ארצות הברית והפגישות פנים אל פנים יצליחו להפשיר את הקיפאון המדיני ולקדם את התהליך. נוסף על כך, עם תחילת כהונתו של ברק כראש הממשלה, הוא הבטיח לצאת מלבנון בתום שנת כהונתו הראשונה. הגעה להבנות עם סוריה, שלה יש השפעה ישירה על הנעשה בלבנון, הייתה אף היא אמורה לקדם את המהלך.

חרף המאמצים והניסיונות של המתווכים האמריקאים, לא הביא סבב השיחות להתקדמות כלשהי, וב-11 בינואר הסתיימה הוועידה תוך הצהרה של שני הצדדים לשוב ולהיפגש. אלא שפרוץ מהומות אוקטובר והאינתיפאדה השנייה כחצי שנה לאחר מכן סתמו את הגולל על המשך המגעים.

## קישורים חיצוניים
* ISRAELI-SYRIAN PEACE TALKS, באתר המוזיאון העירוני של שפרדסטאון, 28 בינואר 2016 

קטגוריה:תהליך השלום הישראלי-סורי
קטגוריה:יחסי ישראל–סוריה
קטגוריה:2000 בארצות הברית
קטגוריה:2000 בישראל
קטגוריה:ועידות שלום
קטגוריה:ועידות פסגה שנערכו במאה ה-21
מדיה באיראן

ה**מדיה באיראן** שייכת לגופים פרטיים וציבוריים, אך מנוטרת ונשלטת על ידי המשטר. כלי התקשורת באיראן כוללים סוכנויות חדשות, עיתונים, בלוגים, מגזינים, ותחנות טלוויזיה. רוב העיתונים במדינה הם בפרסית אך קיימים גם כאלו באנגלית ושפות אחרות. עיתונים חשובים באיראן כאטלא'אט, קייהן, איראן דיילי, וטהראן טיימס, יוצאים במהדורה כפולה פרסית ואנגלית. קיימים מספר שידורים זרים במדינה בשפה הפרסית, ובתוכם קול ישראל בפרסית ורדיו פרדה, אך אלו סובלים לעיתים מחסימות יזומות מצד המשטר.

בשנת 2000 תואר המנהיג העליון של איראן האייתולה עלי ח'אמנאי על ידי הוועד להגנה על עיתונאים כ"אחד מעשרת האויבים הגדולים של העיתונות וחופש הביטוי".

## פיקוח וצנזורה

בית משפט מיוחד באיראן מגדיר את קווי האיסור וההיתר באשר לתצרוכת המדיה, ועשוי לעכב ולמנוע פרסומים שונים ואף לשלול היתרים לעסוק בתחום. בבית המשפט קיים חבר מושבעים אשר תפקידו לבחון את החומרים המובאים לפניו ולהחליט האם קיימים בהם תכנים אנטי- דתיים, לשון הרע, או פגיעה באינטרסים הלאומיים. משנת 1999 הביא בית המשפט לסגירתם של כתבי-עת ועיתונים רבים אשר היו בעלי קווים רפורמיסטיים.
קיים משרד ממשלתי נוסף אשר תפקידו לפקח על המדיה באיראן ולספק רישיונות לעיסוק בתחום. המשרד נקרא הסוכנות לתרבות והכוונה אסלאמית. הממשלה מעסיקה חברת צנזורה מהגדולות בעולם אשר תפקידם לחסום השפעות זרות המגיעות לדעתם בעיקר מהתקשורת המערבית.

## ראו גם

* ISNA - סוכנות הסטודנטים האיראנית לחדשות.
* אירנ"א - הסוכנות לחדשות הרפובליקה האסלאמית.
* רשות השידור האיראנית (IRIB)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: תקשורת
קטגוריה:איראן: טלקומוניקציה
קטגוריה:תקשורת המונים בפרסית
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1996

**הבחירות הכלליות ביפן 1996** נערכו ב-20 באוקטובר 1996 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה ריוטרו האשימוטו פיזר את הבית התחתון.

היו אלה הבחירות הראשונות תחת חוקי הבחירות החדשים שנחקקו ב-1993. לפני בחירות אלה יצגו מספר מתמודדים כל מחוז, לעיתים כולם מאותה מפלגה. לפי החוקים החדשים מועמד אחד יצג כל מחוז ואת כל מגוון האינטרסים שלו. ברשימת מפלגות נפרדת בחרו המצביעים במפלגה, במטרה לתת לקולות הבוחרים ייצוג יחסי מדויק יותר בבית הנבחרים.

השיטה החדשה תרמה לכך שעל המועמד מכל מחוז לדאוג לקשת רחבה של אינטרסים בתוך המחוז שלו, וזאת בניגוד לשיטה הקודמת, לפיה מספר מועמדים מכל מחוז נטו לפנות לקהל יעד מסוים או לאזור מסוים בתוך המחוז ולדאוג לו.

## רקע ותוצאות
אף על פי שהבחירות אמורות היו להיערך ביולי 1997, פיזר השימוטו את בית הנבחרים ב-27 בספטמבר 1996. הסיבה לכך הייתה נעוצה בעובדה שהשימוטו נהנה מתמיכה רחבה בקרב הציבור, ושאף לחזק את מפלגתו, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בבית התחתון, בעיקר לאור העובדה שהעלאת מסים הייתה מתוכננת לאפריל 1997.

מערכת הבחירות הציבה את המפלגה הליברלית-דמוקרטית - שהחזיקה בשלטון במשך 38 שנים עד 1993 - מול האופוזיציה שכללה את מפלגת האופק החדשה, את המפלגה הדמוקרטית - אותה הקימו פורשים מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית - ואת המפלגה הקומוניסטית של יפן.

אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 59% - הנמוך זה שנים ביפן. המפלגה הליברלית-דמוקרטית ניצחה בבחירות וחסרו לה רק שני-עשר מושבים על מנת להשיג רוב מוחלט בבית הנבחרים.
## תוצאות

## קישורים חיצוניים

* סקירת הבחירות ביפן 1996, אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

## הערות שוליים

1996
יפן
צבי סטודינסקי

**צבי (צביקה) סטודינסקי** (16 בפברואר 1927 - 20 בפברואר 2012) היה כדורגלן ישראלי בולט בשנות ה-40 וה-50.
סטודינסקי שיחק במרבית שנותיו בקבוצת מכבי תל אביב (עשירי בטבלת הכובשים של המועדון) ושיחק חמש פעמים במדי נבחרת ישראל.

## ביוגרפיה
סטודינסקי נולד ב-1927 בברלין. בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. משפחתו התיישבה תחילה ברחובות ועברה לגור בצפון תל אביב, ליד משפחות גלזר ובלוט, בהן גדלו שייע גלזר ואשר בלוט, שהפכו לשחקנים מובילים באותה התקופה. בגיל 16 הגיע למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובגיל 18 כבר שיחק בהרכב הבוגרים. סטודינסקי שיחק במכבי תל אביב עד 1957, ופרש בגיל 30.

סטודינסקי נודע ביכולת הכיבוש שלו (כבש 64 שערים), וגם ביכולת המסירה שלו, שהוסיפה למאזנו בישולים רבים וזיכתה אותו בתואר "הטבח" בידי חלוץ המועדון, שייע גלזר.

לסטודינסקי נולדו שתי בנות ובן.

## הופעות בולטות
לאורך הקריירה בקבוצה נודעה העיקר היכולת שהפגין במשחקים ביוגוסלביה ב-1950. מכבי ניצחה שם 0:2 את פרטיזן בלגרד, וגברה אף על המארחת, קבוצת נאשה קרילה. כמו כן ניצחה 2:3 את ניש סרביה, וסטודינסקי כבש במשחק זה אחד מן השערים. בסך הכל ניצחה מכבי בארבעה מ-11 משחקיה, שלושה סיימה בתיקו, ובארבעה הפסידה. העיתונות היוגוסלבית טענה כי סטודינסקי היה הכדורגלן המצטיין במסע. בהמשך אותה נסיעה כבש צבי סטודינסקי צמד שערים במשחק מול לוצרן שווייץ, בניצחון מכבי 2:5.

סטודינסקי חיזק את הפועל תל אביב במסעה לאנגליה, בספטמבר 1951, בהפסדה 6:1 מול ארסנל, בהייבורי; הוא כבש את שער הכבוד, בדקה ה-87.
באותה שנה ביקרה בארץ משלחת כדורגלני "אול-סטאר" מארצות הברית, ומכבי תל אביב גברה עליה 0:3; סטודינסקי הבקיע את אחד השערים.
הוא כבש שוב ב-1953, במדי נבחרת תל אביב, שניצחה 0:2 את פאלקירק הסקוטית. ב-1954 נוצחה מכבי 4:2 על ידי נוטס קאונטי, באנגליה; סטודינסקי הבקיע את אחד משני השערים לזכות מכבי. הוא כבש שער לזכות קבוצתו גם בניצחונה 0:3 על דמיר ספור. הבקיע צמד מול אצורי האיטלקית, במשחק שנסתיים ב-2:2, ועוד שער חשוב, בתיקו 2:2 מול מ.ט.ק. הונגריה, במשחק שהתקיים בתל אביב.

## הישגים בקריירה
[שמאל|ממוזער|250px|צבי סטודינסקי עם קבוצת הפועל תל אביב בנמל התעופה ב[סאות'אנד-און-סי לקראת המשחק מול ארסנל.]]
**שחקן**
* עם מכבי תל אביב
** **[[ליגת העל בכדורגל|אליפויות]]: (5)**
***1947, 1950, 1952, 1954, 1956.
** **[[גביע המדינה בכדורגל|גביע המדינה]]: (4)**
***1946, 1947, 1954, 1955.

שמאל|ממוזער|250px|צבי סטודינסקי במדי מכבי תל אביב במשחק חוץ.

## לקריאה נוספת
* דני דבורין, **הגדולים של מכבי תל אביב**, הוצאת שקמה, 1996
* אשר גולדברג ודני דבורין, **מכבי תל אביב, 102 שנים ראשונות**, הוצאת מדיה 41, 2008

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של צבי סטודינסקי באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* צבי סטודינסקי הלך לעולמו, באתר מכבי תל אביב
* 
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1979

**הבחירות הכלליות ביפן 1979** נערכו על רקע פיזור בית הנבחרים של יפן על ידי ראש הממשלה מסיושי אוהירה ב-7 בספטמבר. הסיבה לפיזור הייתה נעוצה בעובדה שהמפלגה הליברלית-דמוקרטית, אותה הוביל ראש הממשלה, החזיקה ב-249 מתוך 511 המושבים בבית הנבחרים, ואוהירה ביקש להשיג למפלגתו רוב של 271 מושבים.

באותה עת הייתה נתונה יפן בגרעון תקציבי עמוק, ואוהירה הכריז לפני הבחירות על כוונתו להעלות הצעת חוק בנושא אימוץ מס קנייה חדש על מנת לבלום את המשך הגרעון. על אף שסקרים מוקדמים הצביעו על תמיכה נרחבת במפלגה הליברלית-דמוקרטית, במהלך הבחירות התברר שהציבור היפני אינו תומך במס החדש, ושאף אין הסכמה לגביו בתוך המפלגה. לפיכך, נדחתה הצעת החוק.

בבחירות קיבלה המפלגה הליברלית-דמוקרטית 3% יותר ממספר הקולות שקיבלה בבחירות 1976, אך הדבר לא סייע לה להשיג עוד מושבים בבית הנבחרים, והיא לא הגיעה לרוב הרצוי. לעומתה, הכפילה המפלגה הקומוניסטית של יפן את מספר המושבים שלה בבית התחתון, מ-19 ב-1976 ל-41 ב-1979.

## תוצאות

## לקריאה נוספת

* Jansen, Marius B.**The Making of Modern Japan**. Harvard University Press, 2002. .

## קישורים חיצוניים

* סקירת הבחירות ביפן 1979–1980, אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

## הערות שוליים

1979
קטגוריה:1979 בפוליטיקה
מוטי חביב

**מרדכי "מוטי" חביב** (נולד ב-17 ביוני 1952) הוא עיתונאי ושדרן ספורט ישראלי.

## קורות חייו
חביב החל את דרכו ככתב בעיתון "חדשות הספורט", שהיה עיתון הספורט הנפוץ ביותר בישראל בשנות ה-70 וה-80, ומשם הגיע לרדיו. באמצע שנות ה-70 אף התגורר בחיפה לצורך שידור משחקי הבית של הפועל ומכבי חיפה.

חביב היה מהשדרים הבכירים של תוכנית הספורט הפופולרית ברשת ב' של קול ישראל, "שירים ושערים", יותר מ-30 שנה. המעבר לטלוויזיה התרחש ב-1998, כשהחל לשדר בערוץ המזרח התיכון את משחקיה של מכבי חיפה בגביע אופ"א, והנחה מדי מוצ"ש את תוכנית האולפן "מפגש מחזור". החל משנת 2004 משדר את הליגה גם בטלוויזיה, בערוצי הספורט של צ'רלטון. חביב שידר לרדיו משני מונדיאלים (איטליה 1990 וארצות הברית 1994), מאולימפיאדת סיאול (1988) ומעוד עשרות משחקי נבחרת ישראל בארץ ובעולם. במהלך שידוריו סיגל לעצמו את ה'ריש' המתגלגלת שהפכה לסימן ההיכר שלו לאורך השנים. מילים כגון: "ארררבע דקות" או "ארררבע אפס" הפכו להיות חלק ממנו ואף קיבלו דגש מיוחד בחיקוי שקיבל בתוכנית הספורט "בובה של לילה".

במקביל לשידוריו ברדיו, שימש במשך שנים רבות כעורך מדור הספורט של העיתון "על המשמר" עד לסגירתו ב-1995.

בתחילת שנות ה-90 היה ממקימי מחלקת הספורט ב"מת"ב", שם הגיש וערך תוכנית ספורט שבועית ואת מהדורת החדשות לסירוגין עם מיקי חיימוביץ'. במשך 13 שנה ניהל את מחלקת הספורט ובד בבד שידר וערך את משחקי הקבוצות השונות בכדורגל, כדורסל, כדוריד וכדורעף באזור השידור של החברה (חולון-בת ים, נתניה-חדרה, חיפה והגליל העליון).

חביב ערך את השבועון "שבועספורט" לבני נוער ואת השבועון "לעניין" שיצא באזור המרכז. מתחילת שנות ה-90 עובד כעיתונאי ספורט ברשת המקומונים של "ידיעות תקשורת" באזור השפלה, חולון-בת ים ורמלה-לוד, וכן בחינמון "ישראל פוסט" מיום הקמתו ב-2007.

בשנת 2002 לוהק לסרט הקולנוע הישראלי "בית"ר פרובנס" שביים אורי ענבר, על פי תסריט של יובל פרידמן. חביב שיחק בתפקיד עצמו, כלומר שדר הספורט שמשדר את המשחק הגורלי בין בית"ר גבעת צורים הצנועה למכבי תל אביב במסגרת גביע המדינה.

בתחילת עונת המשחקים של 2019/20 החל להגיש את התוכנית הפרלמנט של ספורט1 אשר שודרה בחבילת הערוצים של ספורט1 בבעלות צ'רלטון בכל יום שישי בשעה 17:00 יחד צוות הפאנל הכולל את יעקב בוזגלו, שייע פייגנבוים וג'ימי טורק.

בספטמבר 2023 זכה בתואר יקיר העיר בת ים על פועלו לאורך השנים בתחום התקשורת והעשייה למען העיר.
[ממוזער|מוטי חביב מקבל מידיו של ראש עיריית בת ים [צביקה ברוט את תואר יקיר העיר לשנת 2023]]

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:יקירי בת ים
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2000

**הבחירות הכלליות ביפן 2000** נערכו ב-25 ביוני 2000 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה יושירו מורי פיזר את הבית התחתון.

## רקע ותוצאות
הבחירות לבית הנבחרים היו אמורות להתקיים באוקטובר 2000, אך מכיוון שראש הממשלה מורי נכנס לתפקידו באפריל 2000 בעקבות שבץ מוחי בו לקה קודמו בתפקיד, קייזו אובוצ'י, הוא שאף לזכות בתמיכת הציבור. אולם, במהלך מסע הבחירות צנחה התמיכה במורי לאחר שהתייחס ליפן כמדינה אלוהית, שבמרכזה הקיסר. התמיכה צנחה מ-40% באפריל לפחות מ-20% בערב הבחירות.

הבחירות נסבו סביב הכלכלה היפנית, והממשלה הכריזה שתזרים הון רב לפרויקטים ציבוריים, אך לא תמהר להסיר את הפיקוח הממשלתי מהשוק ולא תערוך רפורמות. האופוזיציה, מצידה, קראה לרפורמות כלכליות ולפחות פיזור כספי הציבור.

תוצאות הבחירות הראו שהממשלה בראשות המפלגה הליברלית-דמוקרטית לא נהנתה מרוב מוחלט, ונאלצה לסמוך על קואליציה. לעומתה, יריבתה העיקרית - המפלגה הדמוקרטית - התחזקה מאוד.

## תוצאות

## קישורים חיצוניים

* סקירת הבחירות ביפן 2000, אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

## הערות שוליים

2000
קטגוריה:2000 בפוליטיקה
ניב בוגין

**ניב בוגין** (נולד ב-29 ביולי 1960) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. בוגין שיחק בהפועל חולון, כקפטן הקבוצה, לאורך רוב הקריירה המקצוענית שלו. הוא שיחק בתפקיד סקנד גארד, היה קלע (שמאלי), מוביל כדור ומוסר.

## קריירה
בוגין החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ישראל אלימלך, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.

בעונת 1975/6 זכה עם הפועל חולון בגביע הליגה לנערים, בעונת 1977/8 זכה איתה ב"דאבל" - אליפות וגביע הליגה לנוער ובעונת 1978/9 זכה איתה שוב בגביע הליגה לנוער.

בוגין שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 85 נקודות ב-25 משחקים.

בעונת 1982/3 היה בוגין במקום ה-14 בטבלת קלעי הליגה עם 404 נקודות.
עם ריבוי הזרים באמצע שנות השמונים, נדחק מקומו של בוגין מהחמישייה הראשונה של חולון. על כך התבטא חברו ו"השחקן המשלים אותו": "קשה לי בלי ניב...קשה לי להתרגל למישהו אחר...הוא עזר לי מאוד במשחקים שבהם לא הלך לי. הוא לקח את העניינים לידיו. היום הוא חסר לי. לקחו ממני את החלק השני שלי".

בעונת 1985/1986 הגיע בוגין עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, בו הפסידה חולון 90:86.
ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי, בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85.
בעונת 1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, שגם בו הפסידה חולון 100:90.

ב-1991 עזב בוגין את הפועל חולון ועבר לא.ס. רמת השרון. בעונה זאת קלע 370 נקודות (16.8 נקודות למשחק). בעונת 1992/3 שיחק במכבי רמת גן (267 נקודות), בעונות 1993/4 - 1994/5 שיחק במכבי ראשון לציון (436 נקודות) וב-1995 חזר להפועל חולון לעונה נוספת (93 נקודות). לאחר עונת 1995/6 פרש ממשחק מקצועני. בכל משחקיו בליגה הישראלית קלע 3848 נקודות.

ב-1996 מונה למאמן הפועל חולון. למרות הצלחת הקבוצה בסיבוב הראשון, לאחר 15 משחקים, עוד בטרם הספיק להנחיל את סגנונו המיוחד ושיטות המשחק שלו, הוחלף "דוקטור בוגין" על ידי המאמן המיתולוגי רלף קליין.

ניב בוגין היה לאחר פרישתו בעלים של חנות לשיווק קרמיקה ואביזרי אינסטלציה.

## קישורים חיצוניים

* ניב בוגין, באתר מנהלת הליגה
* 
* . ניב בוגין בסגל הפועל חולון בעונת 1985/6.
* 
* ניב בוגין בראיון טלוויזיוני לאורי לוי בתוכנית "מהר יותר גבוה יותר חזק יותר" 1982, באתר חדשות "חולון NOW"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני א.ס. רמת השרון
קטגוריה:בוגרי תיכון קוגל
קטגוריה:חולון: כדורסלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960