יצחק עמית

**יצחק עמית** (נולד ב-20 באוקטובר 1958) הוא משפטן ישראלי המכהן כנשיא בית המשפט העליון. הוא שופט בית המשפט העליון משנת 2009, וכיהן כשופט בבתי משפט השלום והמחוזי בעכו ובחיפה.

## ביוגרפיה
נולד בשם **יצחק גולדפריינד** בשכונת שפירא שבדרום תל אביב. אביו שמואל, היה ניצול השואה ששרד את מחנות בוכנוולד, פלאשוב וסקרז'יסקי. אימו, הדסה אירנה, איבדה את משפחתה בשואה וגודלה על ידי משפחה נוצרית, כשיהדותה הוסתרה. הוריו הכירו ונישאו בישראל.

למד בבית ספר היסודי ממלכתי-דתי "מוריה" בתל אביב ובבית הספר התיכון הדתי צייטלין שבעיר, וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1976. בנעוריו עזר להוריו במסעדת פועלים בבעלותם.

שירת בצה"ל כקצין בינה רשתית וכקצין תרגום מערבית, בבסיס ביחידה 8200 בצפון והשתחרר בשנת 1980. בשנת 1981 החל ללמוד משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות בשנת 1985.

לאחר שנתיים שבהן התמחה, הוסמך בשנת 1986 כעורך דין ועבד כעורך דין עצמאי.

### קריירה שיפוטית
בשנת 1997 נבחר לכהן בבתי משפט השלום במחוז חיפה, תחילה בעכו ולאחר מכן בחיפה. באוקטובר 2001 כיהן בפועל כשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה וביולי 2002 נבחר לכהן כשופט בבית משפט זה.

בכהונתו בבית המשפט המחוזי בשנת 2003 חולל סערה כשקבע כי אף על פי שבתי המשפט השונים מחויבים לפסיקותיו של בית המשפט העליון, הלכה מסוימת ("הלכת שמש"), שאותה הגדיר "נושנה", בטלה:
 לאחר מתן פסק הדין המהפכני נאלץ עמית לחזור בו כיוון שהתברר שטעה ואך מספר חודשים קודם לכן השופטת דליה דורנר השתמשה בהלכה זו. "הלכת שמש" בוטלה לבסוף על ידי בית המשפט העליון ב-2013.

### בית המשפט העליון
באוגוסט 2009 נבחר לשופט בבית המשפט העליון, וב-14 באוקטובר 2009 נכנס לתפקידו. בשנים 2021–2022 כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-25. מ-1 במרץ 2021 ועד 29 בפברואר 2024 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים, ובאוקטובר 2024 חזר לכהן בה, עם כניסתו לתפקיד ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון.

### נשיא בית המשפט העליון
#### מינויו
[ממוזער|260 פיקסלים|[נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג והשופט יצחק עמית בטקס השבעתו של עמית לנשיא בית המשפט העליון, 13 בפברואר 2025]]

עמית התמנה לתפקיד נשיא בית המשפט העליון וצפוי להחזיק בתפקיד עד פרישתו ב-20 באוקטובר 2028. לפי שיטת הסניוריטי השופט עוזי פוגלמן אמור היה להתמנות עם פרישתה של אסתר חיות, אולם פוגלמן ויתר על המינוי בשל צפי לכהונה קצרה במיוחד עד פרישתו.

בדיון מקדים של הוועדה לבחירת שופטים במרץ 2024 השתתף גם עמית, כחבר בוועדה. הדיון היה עקרוני ולא פרסונלי. לאחר הדיון הוגשה תלונה לנציבות תלונות הציבור על שופטים, והשופט בדימוס אורי שהם דחה את התלונה וקבע כי עמית לא פעל בניגוד עניינים, אך מתח עליו ביקורת כי "למען מראית פני הצדק" היה עליו לצאת מן הדיון.

שר המשפטים יריב לוין התנגד למינויו של עמית לתפקיד, ולא כינס את הוועדה לבחירת שופטים עד שנתקבלה עתירת התנועה למען איכות השלטון לבג"ץ, וזה הורה ללוין לכנס את הוועדה לבחירת שופטים ולבחור נשיא לבית המשפט העליון. לאחר פסק הדין, לוין דרש מעמית שיקפיא את מועמדותו, בעקבות מספר כתבות שפורסמו באותה תקופה ובהן טענות נגד עמית, על ניגודי עניינים לכאורה בפסיקתו וחריגת בנייה לכאורה בביתו, אך עמית לא הסיר את המועמדות וענה שמתנהל נגדו מסע הכפשות שנועד למנוע את מינויו. ראש אגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל, בועז בלט, קבע שהתלונות אינן מעלות חשד לפלילים והיועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה, כתבה כי אין עילה לדחות את המינוי.

ב-26 בינואר 2025 כונסה הוועדה לבחירת שופטים על ידי מנהל בתי המשפט ולא על ידי שר המשפטים שסירב לציית לצו בג"ץ כששלושת נציגי הקואליציה בוועדה, שהיו במיעוט דעות נגד בחירת עמית, מחרימים את הכינוס. הוועדה, שנכחו בה שני נציגי לשכת עורכי הדין, נציגת האופוזיציה ח"כ קארין אלהרר, והשופטים דפנה ברק-ארז ונעם סולברג, דנה בטענות ובחרה בעמית לנשיא בית המשפט העליון. עמית עצמו נמנע מלהשתתף בדיון. השר לוין הודיע שאינו מכיר בעמית כנשיא בית המשפט העליון ואיים שלא ישתף עמו פעולה בכל הקשור לניהול בתי המשפט.

עמית הושבע באירוע מצומצם לנשיא בית המשפט העליון ב-13 בפברואר 2025, כששר המשפטים, ראש הממשלה בנימין נתניהו ויו"ר הכנסת אמיר אוחנה – ראשי הרשויות המבצעת והמחוקקת – החרימו את הטקס באופן תקדימי בתולדות המדינה.

בישיבת הפתיחה של מושב החורף בכנסת ה-25 ב-20 באוקטובר 2025, פנה אוחנה אל עמית בתואר ״שופט״ ולא ״נשיא״ - מעשה שעורר מהומה במליאה; מיד לאחר מכן הבהירו נשיא המדינה הרצוג וראש הממשלה נתניהו, כל אחד בנפרד, כי עמית הוא נשיא בית המשפט העליון.

#### המשך כהונתו
בהמשך כהונתו התמודד עמית עם ביקורת גוברת של שרי הממשלה נגדו, ובכלל זה אמירה של שר האוצר, בצלאל סמוטריץ', לפיה עמית הוא "מגלומן אלים ודורסני שגונב את הדמוקרטיה הישראלית, התוצאה תהיה שנדרוס אותו, לא תהיה ברירה". 142 שופטים בדימוס, בהם כל נשיאי בית המשפט העליון בדימוס, גינו את השיסוי, לדבריהם, נגד עמית ובית המשפט העליון.

טרם הדיון על מינויו של עמית לנשיא בית המשפט העליון, הגשו נגדו עשרות תלונות לנציב תלונות הציבור על שופטים. בסוף דצמבר 2025 קבע הנציב, אשר קולה, כי לאחר בחינה מקיפה של התלונות, תלונה אחת בלבד נמצאה מוצדקת - החלטתו של עמית במרץ 2021, טרם מינויו לנשיא, בעניין ביטול נבחרת הדירקטורים, שבה היה מקום לתת גילוי נאות. בעקבות קביעה זו הגיש שר המשפטים יריב לוין קובלנה לבית הדין המשמעתי לשופטים. היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, הודיעה ללוין שפעולתו זו "אינה עומדת באמות מידה נדרשות והיא חסרת תוקף משפטי".

על אף שבמשך השנים היה קיים נוהג להזמין את נשיא בית המשפט העליון לדיונים חשובים בכנסת ולאירועים ממלכתיים, נמנעו חברי הקואליציה מלהזמינו למושב הכנסת שבו נאם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ באוקטובר 2025, ובפברואר 2026 נמנע יושב ראש הכנסת אמיר אוחנה מלהזמינו לישיבה לציון יום הולדתה של הכנסת.

השרה להגנת הסביבה עידית סילמן קראה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להטיל סנקציות על עמית ועל היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה. שרת התחבורה מירי רגב תמכה אף היא בכך.

## פסיקתו
עמית מתואר לעיתים כאקטיביסט ולעיתים כבעל נטייה מתונה לשמרנות. באחד התיקים תואר על ידי אליקים רובינשטיין כמי שמגיע "מעולמו ובית מדרשו של חיי המעשה". באותו תיק, סירב עמית להצטרף לדעת הרוב שפסק חובת גילוי פרוטוקולים של חקירות מפרק חברות, לנוכח ההתנהלות הבעייתית, לשיטתו, של מבקש הגילוי. עמית משתמש באמצעים ייחודיים להשגת תוצאות צודקות בעיניו. במקרה אחד, שבו פנה אחד הצדדים לבית משפט בלונדון, בניגוד לפסיקה של בית משפט בישראל, פסק עמית הוצאות משפט של מיליון שקלים, ש-800,000 שקלים מתוכם נועדו לאיין הוצאות משפט שנפסקו בבית המשפט בלונדון.

עמית התריע נגד עורכי דין שמאריכים יתר על המידה בטענותיהם והמליץ להטיל עליהם הוצאות משפט.

### פרשנות
היו מקרים שבהם עמית פירש חוקים בדרכים מקוריות, בעוד שעמיתיו להרכב לא מצאו אפשרות לפרש את התקנות כמותו. למשל, במקרה שבו נותר עמית בדעת מיעוט, הוא כתב:

עם זאת, במקרה אחר, עמית, בדעת מיעוט, פירש את החוק לגבי התיישנות תקופת מאסר של אסיר נמלט בפירוש דווקני המחייב את ביטול יתרת תקופת מאסרו, בעוד עמיתיו להרכב צמצמו את פרשנות החוק למקרים שבהם המדינה לא פעלה להחזיר את האסיר הנמלט לכלא. בפסק דינו הסתמך השופט עמית גם על הכלל הקובע שבעת ספק, יש לפרש את החוק בפרשנות המטיבה עם המורשע בפלילים.

### משפט אזרחי
לעיתים מוצא עצמו השופט עמית בעמדת מיעוט בערעורים אזרחיים. למשל, באחד המקרים ביקש עמית לקבוע שהפטור של חברת ביטוח מתשלום למבוטח שניסה לרמות את החברה לא יחול כלפי צד ג' תם לב, למרות שיקולים משפטיים המורים ההפך, אך נותר בדעת מיעוט.
במקרה שבו נכס נמכר בכינוס נכסים תוך זיוף מסמכים, ונקבע שתקנת השוק אינה עומדת לרוכשים, ביקש עמית, בדעת מיעוט, לקבוע אשם תורם על בעלת הנכס, בגלל שניהלה הליכי סרק מתוך שהתעקשה לנהל את ההליכים בעצמה ללא סיוע של עורך דין. במקרה אחר, הוא ביקש בדעת מיעוט לקבוע שחברת ביטוח אינה צריכה להעניק כל פיצוי על נזק שנגרם לרכב בעת שנהג הרכב היה מתחת לגיל שנקבע בפוליסה. עמדתו זו נתקבלה לבסוף ברוב דעות בדיון נוסף.

באופן כללי, עמית מתנגד לפסיקות של תשלומים גבוהים כשהוא אינו רואה נזק המצדיק זאת. למשל, הוא רצה לקבוע בדעת מיעוט שהמדינה הייתה רשאית שלא להעניק את הפרס המובטח של 10 מיליון דולר למוצאי גופתו של מג'די חלבי. כך גם, עמית יצא נגד פסיקות גבוהות של פיצויים על נזק לא ממוני ונכות נפשית שנפסקו על ידי עמיתיו. במקרה אחד כתב על פסק דין המיעוט של השופט ניל הנדל: "איני מכיר אף פסק דין בנזיקין בו נפסק סכום כה נכבד ... בגין נכות נפשית בשיעור של 10%". במקרה אחר יצא בחריפות נגד פסק דין הרוב של השופט אליעזר ריבלין, בהסכמת השופט יורם דנציגר, שפסק פיצויים נפרדים ומשמעותיים על פגיעה באוטונומיה בנוסף לפיצויים על נזק בלתי ממוני טהור. בשנת 2018 הוא שב ופסק, בהסכמת עמיתיו להרכב, שאין לפסוק פיצויים על פגיעה באוטונומיה בנוסף לפיצויים על נזק לא ממוני, למעט במקרים של הולדה בעוולה. עמית גם הציג גישה מצמצמת יחסית לזכותם של תלויים בוגרים לפיצויים על מותו של קרוב שהעניק להם תמיכה. לשיטתו, זכות התביעה כתלוי, בניגוד לתביעת העיזבון, ניתנת מסיבות סוציאליות ואך ורק למי שנזקק לתמיכה מהנפטר. בפסק דין אחר הבהיר עמית שלא ניתן להעניק במקביל פיצויי הסתמכות ופיצויי קיום - אלא במקרים חריגים שבהם הם אינם יוצרים כפילות בפיצוי.

עמית גם ממעט יחסית לעמיתיו לחייב בנזיקין. בערעור על פסק דין שחייב את מגן דוד אדום בפיצויים על טיפול לקוי בתינוקת שנפטרה, כתב עמית שרף האחריות שנקבע על ידי המחוזי נראה גבוה מדי, אך בסופו של דבר לא התערב בפסק הדין של המחוזי, בגלל כלל אי ההתערבות של ערכאת הערעור. במקרה אחר, היה בדעת הרוב שאין לחייב בנזיקין של לידת ילד פגוע, רופא שהמליץ על הפלה בגלל חשש ללידה מוקדמת, אך לטענת ההורים לא הסביר להם את הסיכונים של לידה מוקדמת.

עמית התנגד לכלל בדיני מכרזים הקובע ביטול כל הצעה שיש בה טעות בערבות. הוא טען שכלל זה פוגע במטרה של המכרזים, להשיג מחיר טוב ויעילות כלכלית, ושהציפייה שהמציעים יימנעו מטעויות בעקבות הסנקציה החריפה, אינה מתממשת.

בפסק דין שניתן במרץ 2018, קבע עמית שהלכת אלחבאנין אינה סימטרית ונוגעת אך ורק למקרה שתוחלת החיים של הניזוק קצרה מתוחלת החיים על פי תקנות ההיוון. במקרה שתוחלת החיים של הניזוק ארוכה מזו שנקבעה בתקנות ההיוון, לא תחול הלכה זו ויש לערוך את החישוב על פי התקנות. באותו פסק דין קבע שאין להפחית מהפיצוי לניזוק את תוספת הוותק של קצבת הזקנה או את דמי הביטוח הלאומי ששולמו או אמורים היו להשתלם עבור רכיב קצבת הזקנה.

### מיסים
באחד מפסקי הדין שלו ביקר את רשויות המס וכתב:
"המטרה שצריכה לעמוד לנגד עיניהן של רשויות המס אינה לפלס לעצמן את הנתיב הפרשני המוביל לגביית מס בשיעור הגבוה ביותר האפשרי, אלא לחתור לגביית מס אמת על פי לשונן של הוראות החוק ותכליתן".

בהתאם עמית היה בדעת הרוב ש"משעה שהמשיבים מכרו 'דירת מגורים' כהגדרתה בחוק, אזי יש ליתן להם ליהנות מהוראות הדין המיטיבות עמם בשל כך, גם אם הדבר כרוך ב'וויתור' כביכול מצד רשויות המס על נתח פוטנציאלי מהתמורה. כך כאשר מדובר במכירת דירה 'ממוצעת' מן היישוב, וכך כאשר מדובר במכירת דירת פאר בשדרות רוטשילד בתל אביב".

עמית כתב את פסק הדין העיקרי בדיון נוסף שעסק במיסוי כספי הימורים אסורים. הימורים נחשבים על פי פקודת מס הכנסה כמקור הכנסה ולכן הרווחים מהם חייבים במס. במקרה בו חלטה המדינה את הרווחים של הנישום מהימורים, טען הנישום-המהמר כי הכספים שנחלטו הם הוצאה המותרת בניכוי. עמית, בהסכמת שאר שופטי המותב, דחה את טענת הנישום בשני נימוקים: ראשית, הסיכון שהרווחים ייחלטו בעקבות פעילות אכיפה אינו סיכון אינצידנטלי אלא סיכון אינהרנטי לאופי ההכנסה מהימורים לא חוקיים; שנית, יש להעדיף פרשנות שמענישה את העבריין ולא מיטיבה עימו.

### משפט פלילי
עמית מרשיע, במידת מה, יותר מעמיתיו. בדעת מיעוט, תמך בהרשעה של אדם על סמך ראיות נסיבתיות, בהיעדר תרחיש חלופי סביר לשיטתו, ועל סמך התנהגות תמוהה של הנאשם. במקרה אחר נותר בדעת מיעוט בקביעה שיש להרשיע אדם שמסר רכב לאדם שביצע בו פשע, ב"קשירת קשר למטרה פסולה", בטענה שהראיות הנסיבתיות לא מותירות תרחיש חלופי הגיוני לכך שהוא מסר את הרכב למטרה מותרת. בנוסף, היה בדעת מיעוט שביקשה להרשיע את אהוד אולמרט בפרשת ראשונטורס. כן היה בין שופטי הרוב במספר מקרים שבהם הועמדה הרשעה על כנה כנגד דעת מיעוט, כמו במקרה של הרשעתו של רומן זדורוב ברצח תאיר ראדה. עם זאת, במספר מקרים היה בדעה מקילה עם נאשם בתמיכה בהרשעה בעבירה קלה יותר או בזיכוי מחלק מהאישומים.

באחד מפסקי הדין שלו הביע עמית תרעומת על השימוש המוגזם של סניגורים בשיח הזכויות, וכתב:

עמית כתב שני פסקי דין ארוכים בנוגע לזכרונות מודחקים. באחד, זוכה הנאשם מחמת הספק, ובשני הורשע הנאשם.

#### פיצוי למי שזוכה
עמית ביקש לקבוע בדעת מיעוט שהפיצוי לפי סעיף 80 למי שזוכה יכול להינתן גם בתביעה אזרחית.

### משפט מנהלי
בהערת אגב בפסק דין שבו דחה השופט עמית את העותר בנימוק של חוסר ניקיון כפיים, הביע עמית עמדה המתנגדת להגבלה של ההלכה בבג"ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינגר נגד שר הפנים שקבעה שהרישום במרשם האוכלוסין הוא סטטיסטי בלבד. עמית כתב: "אני סבור כי הכרה בסמכותו של פקיד הרישום לסרב לרשום נישואין מחמת תקנת הציבור, עלולה לסדוק את ההלכה היציבה ולפיה סמכויות פקיד הרישום הן טכניות, תוך הכנסת שיקולים ערכיים-מוסריים לפעולת הרישום." ובהמשך שלל סירוב של פקיד הרישום בנימוק של ממזרות: "מחשש שקבלת עמדת המשיב (המדינה) עלולה ליצור כלל רחב מדי, שלפיו כל מקרה של חשש ממזרות יוחרג מהלכת פונק שלזינגר."

בשני מקרים שבהם בית המשפט קצב לרשויות זמן לניצול קרקע שהופקעה למטרות ציבוריות, סבר עמית בדעת מיעוט שיש לבטל את ההפקעה ולא לאפשר לרשויות להשתהות זמנים ארוכים על קרקעות שהופקעו ולא נעשה בהן שימוש. במקרה שלישי היה חלק מהרכב שהחליט פה אחד על ביטול הפקעה, מפני שנעשתה ללא תמורה, עבור ייעוד קונקרטי שלא מומש אף כי חלפו שנים רבות מההפקעה. במקרה אחר היה בדעת מיעוט שיש לבטל החלטה של רשויות התכנון מפני שלא נעשה סקר סיכונים.

עמית היה שותף לעמדת הרוב שדחה את עמדת משרד הבריאות שמנעה את פעילותם של מרכזים ללידה טבעית.

### ביטחון
עמית הוא בין השופטים שאינם פוסלים הריסת בתי מחבלים, תוך שהוא מציין כי "השימוש באמצעי של הריסת בית צריך להיות מושכל ולהיעשות במשורה ובמקרים המתאימים על רקע המצב הביטחוני הכללי", כיוון שמדובר ב"סוגיה רגישה ומורכבת, וניתן להצביע על שיקולים שונים, במישור המוסרי-משפטי-תועלתני, המושכים לכיוונים מנוגדים". בנימוקי התמיכה שלו הוא כתב:

באוגוסט 2018 הצטרף עמית לפסיקת בג"ץ (פה אחד) לפיה המדינה אינה רשאית למנוע כניסה לישראל - לשם טיפול רפואי בבית חולים פלסטיני על חשבון הרשות הפלסטינית, רק בשל קרבה משפחתית מדרגה ראשונה של מבקש הטיפול לאנשי חמאס, זוטרים כבכירים - כמנוף לחץ לשחרור חטופים שבידי החמאס. באמרת אגב בחוות דעתו התייחס השופט עמית להיבט התועלתני במניעת כניסה כאמור, באומרו כי מאחר שטיפול בקרובי משפחתם של בכירי החמאס ימומן מן הסתם על ידי החמאס, ספק רב אם הצעד יקדם את המטרה של השבת החטופים והנעדרים.

## חיים אישיים
נשוי לרבקה, עובדת סוציאלית בהכשרתה ורכזת קלינית במכון שילוב לטיפול משפחתי וזוגי. מתגוררים במבשרת ציון. לזוג שתי בנות ובן. בתו נטע היא פסיכולוגית תעסוקתית ועורכת באתר "פוליטיקלי קוראת". בנו שי הוא מנהל אקדמי של התוכנית לכלכלת חברה וסביבה שעל ידי המכללה החברתית-כלכלית.

אחיו חנוך דב גולדפריינד הוא דירקטור ב, ומנכ"ל בנק פועלי אגודת ישראל לשעבר. גיסו ישראל יניב הוא יו"ר קבוצת דור אלון לשעבר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
**ממאמריו**:
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי בית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בחיפה
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בחיפה
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הבחירות המרכזית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר מוריה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958