open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תיטמר ממרסבורג

[שמאל|ממוזער|250px|ה[בישוף תיטמר ממרסבורג]]
[שמאל|ממוזער|200px|[כיפה (מבנה)|כיפת קתדרלת מרסבורג, שבה עבד תיטמר]]
שמאל|ממוזער|250px|עמוד מהכרוניקה של תיטמר, כתב יד דרזדן
**תיטמר** (בגרמנית: **Thietmar**) או **דיטמר** (**Dietmar**, **Dithmar**) (25 ביולי 975 – 1 בדצמבר 1018) היה בישוף העיר מרסבורג (Merseburg) והיסטוריון גרמני בימי השושלת האוטונית.

## חייו
תיטמר היה בנו של זיגפריד, הרוזן מוַולְבֶּק (Walbeck), והיה קרוב של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא התחנך בקוודלינבורג (Quedlinburg) ובמגדבורג, התמנה לראש מנזר ולבק בשנת 1002, ושבע שנים מאוחר יותר לבישוף העיר מרסבורג. הוא נטל חלק מסוים במאורעות הפוליטיים בתקופתו; ב-994 הוא הוחזק כבן ערובה בידיהם של הנורדים, וטעם מטעמה של המלחמה.

תיטמר נפטר ב-1 בדצמבר 1018, ונקבר בקתדרלת מרסבורג.

## הכרוניקה של תיטמר
בין השנים 1012–1018 חיבר תיטמר כרוניקון בן שמונה כרכים, אשר עוסק בתקופה שבין 908–1018. לשם חיבור התקופה המוקדמת יותר בקורות, נעזר תיטמר בחיבור *[[:en:Res gestae saxonicae sive annalium libri tres|Res gestae saxonicae sive annalium libri tres]]* של וידוקינד מקורביי (Widukind von Corvey), בחיבור *Annales Quedlinburgenses* ובמקורות נוספים; החלק המאוחר יותר בכרוניקה הוא פרי ידע אישי שלו.

הסגנון הלטיני והסידור הכללי אינם עומדים בסטנדרטים גבוהים, בעיקר – כפי שחושף כתב היד המקורי – מפני שתיטמר המשיך להכניס תיקונים ותוספות לטקסט גם לאחר השלמתו. נוסף על כך, אין הוא מבדיל תמיד בין עיקר וטפל.

אף על פי כן, הכרוניקה מהווה מקור מוסמך להיסטוריה של סקסוניה שתחת שלטונם של הקיסרים אוטו השלישי והיינריך השני. אף פרט מידע אינו מושמט, אולם הפרטים העשירים ביותר שניתנים בחיבור מתייחסים לבישופות מרסבורג, ולמלחמות נגד הוונדים ונגד הפולנים.

כתב היד המקורי של היצירה הועבר ב-1570 לדרזדן. בעקבות הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה ניזוק כתב היד קשות, ורק מספר דפים נותרו ללא פגע. מהדורת פקסימיליה מלאה יצאה לאור בדרזדן בידי ל' שמידט (L Schmidt) קודם לכן, ב-1905.

## מהדורות
*Thietmari Merseburgensis episcopi Chronicon*:

*Johann Martin Lappenberg, *Monumenta Germaniae Historica, Scriptores*, vol. III, Hanover, 1889.
*Wilhelm Wattenbach, Leipzig, 1892.
*RHoltzmann, MG. SS. rer. Germ. NS. 9;
**Holtzmann, תרגום לגרמנית מודרנית, 1938.
*W Trillmich, תרגום לגרמנית מודרנית, Darmstadt, 1957.


## קישורים חיצוניים

* תיטמר ממרסבורג בספרייה הלאומית הגרמנית 
* מהדורה דיגיטלית של הכרוניקה, בעריכת Arno Mentzel-Reuters ו-Gerhard Schmitz, מינכן, MGH 2002  - הטקסט המלא של הפקסימיליה של דרזדן ושל ההוצאה של הולצמן
* "דיטמר", באנציקלופדיה הקתולית, ניו יורק: Robert Appleton Company, 1913 
* 

* Thietmari Merseburgensis episcopi chronicon - notae Germano sermone scripta Latino
* Vita Operaque by Migne Patorlogia Latina


קטגוריה:כרוניקנים גרמנים
קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:ילידי 975
קטגוריה:נפטרים ב-1018
שמרת הזורע

ממוזער|אריה ונחום ויסמן
**שמרת הזורע** היא רשת רהיטים שנוסדה בשנות ה-50 כשותפות של המפעלים רהיטי שמרת ורהיטי הזורע, אשר היו שייכים לקיבוץ שמרת ולקיבוץ הזורע, בהתאמה. רהיטי שמרת התמחו, בעיקר, בייצור של רהיטי ארגז, כלומר מערכות קיר, שולחנות אוכל וכדומה. ואילו רהיטי הזורע התמחו, בעיקר, בייצור כיפופי עץ, מערכות ישיבה מרופדות, כורסאות מעוצבות וכדומה. הרהיטים יוצרו במפעלים של רהיטי שמרת ורהיטי הזורע וחלק אחר של רהיטי שמרת הזורע יובא מחו"ל ובעיקר מאיטליה.

בסוף שנות ה-90 נרכשה רשת שמרת הזורע מהקיבוצים שמרת והזורע על ידי קבוצת ויסמן אחזקות, אשר מייסדה ליאו ויסמן, היה מחלוצי תעשיית הרהיטים בישראל והקים ב-1932 את מפעל הרהיטים הגדול בארץ, בשכונת תל ארזה בירושלים. פעילות החברה שהחלה בבית מלאכה קטן בירושלים, הלכה והתפתחה עם השנים, החל בייצור רהיטים אישי ויוקרתי לקהל הירושלמי, דרך ריהוט ייצוגי לאישי ציבור, מנהיגים ומוסדות שונים ביישוב היהודי בארץ.

ברבות השנים הצטרפו לפעילות בניו של ליאו, אריה ונחום ויסמן, זאת תוך כדי ביצוע פרויקטים בתחום הייצור לשוק העסקי והמוסדי לצד פיתוח פעילות קמעונאית לשוק הירושלמי תחת השם "רהיטי ויסמן". כיום, מעל ל-85 שנה מאז הקמתה, עוסקת הקבוצה במספר פעילויות החולשות על שוק הרהיטים בארץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* קבוצת ויסמן מקימה מרכז תעשייתי בצפון הארץ, באתר ירושלים נט, 11 בינואר 2018

קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
קטגוריה:שמרת
קטגוריה:הזורע
קטגוריה:רשתות ריהוט
קטגוריה:תעשיית ריהוט בישראל
אריק קרל

**אריק קרל** (נכתב לעיתים גם כ"**קארל**") (באנגלית: **Eric Carle**; 25 ביוני 1929 – 23 במאי 2021) היה סופר ילדים ומאייר אמריקאי. בין ספריו הידועים, "הזחל הרעב".

## ביוגרפיה
אריק קרל נולד בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית ב-25 ביוני 1929, להורים שהיגרו מגרמניה. כשהיה בן 6, הוריו החליטו לחזור לגרמניה, שהייתה תחת השלטון הנאצי, ועברו לשטוטגרט. אביו גויס לצבא הגרמני עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי הסובייטי, ממנו חזר רק אחרי המלחמה כשבר כלי. קרל עצמו גויס כנער בן 15 לחפירת ביצורים לאורך קו זיגפריד.

לאחר שסיים אקדמיה לאומנות, חזר לארצות הברית ב-1952, שם התגורר עד פטירתו. שני ספריו הראשונים, "1, 2, 3 לגן חיות" שיצא לאור בשנת 1968 ו"הזחל הרעב" שיצא לאור בשנת 1969 זיכוהו מיד בפרסום עולמי. "הזחל הרעב" נחשב לקלאסיקה מודרנית, תורגם ל-66 שפות (כולל לעברית) ונמכרו מעל חמישים מיליון עותקים ממנו. בסך הכל אייר כשבעים ספרים, כשחלק גדול מהם הוא גם כתב, ובסך הכל נמכרו ברחבי העולם מעל 150 מיליון עותקים של ספריו.

בשנת 2003 זכה קרל במדליית לורה אינגלס וילדר, הניתנת עבור תרומה רבת שנים לספרות ילדים בארצות הברית. ב-2019, במלאת 50 שנה לצאת "הזחל הרעב", נקרא מין של עכביש קופצני שהתגלה בהונג קונג על שמו של קרל, Uroballus carlei.

אריק קרל נפטר בביתו בנורת'המפטון שבמסצ'וסטס ב-23 במאי 2021, מאי-ספיקת כליות.

## בין ספריו
[שמאל|ממוזער|280px|במרץ 2009 בחרו ב[גוגל (חברה)|גוגל לציין את יומו הראשון של האביב באמצעות שינוי סמליל דף הבית של האתר לדודל בעיצובו של אריק קרל, לפי איורו לספר "הזחל הרעב".]]
* הזחל הרעב
* הזיקית המבולבלת
* העכביש העסוק
* 1, 2, 3 לגן חיות
* לאט לאט לאט אמר העצלן
* ברבור אביר ומלך
* מכף רגל ועד ראש
* שלום, שועל אדם!
* החפושית העצבנית

### ספרים שאייר
* מדוע בחר נח ביונה, מאת יצחק בשביס-זינגר (1974). תרגמה מירה מאיר (הוצאת ספרית פועלים, 1980)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער אמריקאים
קטגוריה:מאיירים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין

**אצטדיון מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין** (בסינית פשוטה: **天津奥林匹克中心体育场**) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בדרום מערב העיר טיינג'ין שבסין. המבנה ממוקם בסמוך למרכז הספורט הבינלאומי ולאולם הספורט של טיינג'ין. האצטדיון מכונה "טיפת הגשם" בשל צורת המבנה. 

עבודות הקמת האצטדיון החלו באוגוסט 2003 והסתיימו באוגוסט 2007 בעלות של כ-1,500,000,000 יואן. האצטדיון אירח את משחקי גביע פיפ"א לנשים בשנת 2007, וכן את התחרויות המוקדמות בכדורגל במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת סין בשנת 2008.

אורכו של המבנה 370 מטרים, רוחבו 250 מטרים וגובהו כ-53 מטרים. במבנה 54,696 מקומות ישיבה לצופים.

## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון  באתר World Stadiums

מרכז הספורט האולימפי טיינג'ין
קטגוריה:טיינג'ין: מבנים
קטגוריה:טיינג'ין ג'ינמן טייגר
קטגוריה:טיינג'ין: ספורט
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים
אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג

**אצטדיון מרכז הספורט האולימפי שן-יאנג** (בסינית: **沈阳奥林匹克体育中心**) הוא אצטדיון הממוקם ברובע הונאן של העיר שן-יאנג שבסין.

באצטדיון כ-60,000 מושבי צופים, והוא שימש למשחקים המוקדמים בכדורגל במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת סין בשנת 2008. כמו כן האצטדיון משמש את קבוצת שניאנג גינדה.

האצטדיון מהווה חלק של מתחם מתקני ספורט, ובסמוך לו ניצב אולם ספורט ובו 10,000 מושבי צופים, בריכת שחיה שסביבה 4,000 מושבי צופים, ומגרש טניס שסביבו 4,000 מושבי צופים.

שטחו של האצטדיון 253,700 מ"ר, וצורת המבנה אליפטית. 

עבודות הקמת האצטדיון החלו ב-1 במרץ 2006 ונמשכו ללא הפסקה בשעות היום והלילה. באוגוסט באותה שנה נבנה מבנה הפלדה של גג האצטדיון, ובנובמבר באותה שנה הושלם המגרש עצמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון  באתר World Stadiums

מרכז הספורט האולימפי שניאנג
קטגוריה:שניאנג: מבנים
קרטר ברקסטון

**קרטר ברקסטון** (באנגלית: **Carter Braxton**; 16 בספטמבר 1736 – 10 באוקטובר 1797), מנציגי וירג'יניה בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
ברקסטון נולד במושבת וירג'יניה והתחנך בקולג' של ויליאם ומרי. בגיל 19 הוא נישא לג'ודית רובינסון ונולדו להם שתי בנות, אך רובינסון נפטרה שנתיים לאחר מכן, וברקסטון נסע עם בנותיו לאנגליה. המשפחה שבה לאמריקה בשנת 1760. ברקסטון נישא בשנית וכעבור זמן קצר נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה.

בשנת 1774, עם פירוק בית הנבחרים, היה ברקסטון נציג מחוז מגוריו בגוף המבצע שהוקם לאחריו. כעבור שנה, ב-1775, הוא נבחר למלא את מקומו של פייטון רנדולף בקונגרס הקונטיננטלי, שחבריו נמנו עם חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כהונתו בקונגרס נמשכה בין פברואר לאוגוסט 1776, עת צומצמה משלחת הנציגים של וירג'יניה לחמישה נציגים. ברקסטון חזר לכהן בבית הנבחרים של וירג'יניה ומאוחר יותר שירת ברשות המבצעת במדינה.

לברקסטון היו מטעים רבים ולמעלה מ-160 עבדים. חלק נכבד מהונו של ברקסטון הושקע על ידו במימון ותמיכה במהפכה האמריקנית. רבות מהשקעותיו, הן במשלוחי ציוד והן בקרקעות, הושחתו על ידי הצבא הבריטי. בסיום המלחמה נותר ברקסטון בחובות גדולים מהם לא התאושש.

נפטר באוקטובר 1797 בביתו שבריצ'מונד בגיל 61.

שניים מניניו של ברקסטון החזיקו בתפקידים בממשל האמריקני: אליוט ברקסטון כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית וג'ון סטיבנסון כיהן כמושל קנטקי וכסנאטור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:האבות המייסדים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי מכללת ויליאם ומרי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1736
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1797
טייגטוס

**טַייגֶטוֹס** (ביוונית: **Ταΰγετος**, ביוונית עתיקה נהגה - טַאִיגֶטוֹס) הוא רכס הרים בדרום חצי האי פלופונסוס שבדרום יוון. אורכו של הרכס כ-115 ק"מ מצפון לדרום ורוחבו כ-30 ק"מ. הוא שוכן בין עמק הנהר אֶוּרוֹטַס ממזרח לבין מפרץ מסיניה ונהר פאמיסוס (Πάμισος) ממערב. בצפון הוא משתרע בתחומם של האזורים מסיניה וארקאדיה ובדרום הוא תופס חלק ניכר מאזור לאקוניה, ומהווה את השדרה ההררית של חצי האי מאני. שיאו של הרכס בהר הנביא אליהו (Προφήτης Ηλίας - "פרופיטיס איליאס") המתנשא לגובה 2,407 מטר, שבפסגתו קפלה נוצרית המוקדשת לאליהו הנביא.

למרגלות צדו המזרחי של הרכס שוכנת העיר המודרנית של ספרטה שקמה על חורבותיה של ספרטה ההיסטורית. עוד ידוע הרכס בשל האתר הארכאולוגי של מיסטרס השוכן בקצהו המזרחי. עד המאה ה-19 נודע הרכס בשם "פנטאדקטילוס" (Πενταδάκτυλος - "חמש אצבעות").

## קישורים חיצוניים

* אודות טייגטוס
* אודות הרכס (יוונית)

קטגוריה:יוון: הרים
דספוטט מוראה

**דספוטט מוראה** (**Δεσποτάτο του Μορέως**) או **דספוטט מיסטרס** (**Δεσποτάτο του Μυστρά**) הייתה יחידה טריטוריאלית באימפריה הביזנטית, אשר השתרעה בשיאה בראשית המאה ה-15 על כל חצי האי מוראה, הידוע כיום כפלופונסוס ביוון. בדרך כלל, הדספוט שניהל אותה היה בן הקיסר הביזנטי.
## היסטוריה
הדספוטט הוקמה ב-1348 כאשר הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס שלח את בנו השני, מנואל קנטקוזנוס, לייצב את המצב הפוליטי בפלופונסוס. בירתה של הדספוטט שכנה במיסטרס בצידם המזרחי של הרי טייגטוס, מעל חורבותיה של ספרטה. ב-1383 תפסה השושלת הפלאיאולוגנית את השלטון במוראה, דבר שהביא להתקרבות בינה לבין השלטון המרכזי של האימפריה הביזנטית ולעליית חשיבותה.

השנים הראשונות של המאה ה-15 היו שנות שלום בפלופונסוס, ובין הדספוטט לבין הסולטאן העות'מאני מהמט הראשון שררו יחסים טובים. מוראה שמרה על יחסים טובים גם עם הכס הקדוש ועם ונציה. בשנים אלה הייתה מיסטרס למרכז התרבותי של העולם הביזנטי, והיא משכה אליה מדענים, אנשי דת ופילוסופים מהבירה קונסטנטינופול. לאחר שסיפחה את נסיכות אכאיה הפרנקית ב-1430, שלטה מוראה כמעט על כל שטחו של הפלופונסוס, והיא שגשגה למרות שקיעתה של האימפריה הביזנטית. אולם לאחר מותו של מהמט הראשון החלו העות'מאנים פושטים על הפלופונסוס ב-1423, ומיסטרס הותקפה ונבזזה. כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 וסופה של האימפריה הביזנטית, לוו גם בהתקפה על הפלופונסוס ובהתקוממות התושבים האלבנים בחצי האי. כל אלה החלישו את מוראה, וב-31 במאי 1460, נכנעה בירתה מיסטרס למהמט השני ללא קרב. באותה שנה כבשו העות'מאנים את כל הערים הביזנטיות בפלופונסוס, ומוראה ירדה מעל בימת ההיסטוריה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:יוון תחת שלטון האימפריה הביזנטית
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: חלוקה מנהלית
סטיבן הוקר

**סטיבן "סטיב" לזלי הוקר, [[מסדר אוסטרליה|מדליה (OAM)]]** (באנגלית: **Steven "Steve" Leslie Hooker, OAM**; נולד ב-16 ביולי 1982) הוא אתלט אוסטרלי המתמחה בקפיצה במוט. הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם (ברלין 2009). בעל שיא אישי של 6.06 מטר באולם ו-6.00 מטר באצטדיון.

## ביוגרפיה
הוקר נולד במלבורן להורים ספורטאים, אביו היה אלוף אוסטרליה בריצה ל-800 מטר ואמו אריקה הייתה קופצת לרוחק שייצגה את אוסטרליה באולימפיאדת מינכן (1972). 

בנעוריו הצטיין הוקר בענפי האתלטיקה והפוטבול האוסטרלי, מגיל 17 החל להתמקד בקפיצה במוט בשל הסיכוי להגיע למשחקים האולימפיים, בשנת 2000 השתתף באליפות העולם לנוער באתלטיקה וסיים רביעי, בתוצאה של 5.20 מטר. 

באולימפיאדת אתונה (2004) ייצג את אוסטרליה אך לא העפיל לגמר וסיים במקום ה-15 בלבד. את הפריצה הגדולה שלו עשה הוקר בשנת 2006: הוא זכה במקום הראשון במשחקי חבר העמים הבריטי עם תוצאה של 5.80 מטרים, ניצח בשתי תחרויות גרנד פרי, ובתחרות הגולדן ליג בברלין בה קבע שיא אישי של 5.96 מטרים. בינואר 2008 הצטרף הוקר למועדון היוקרתי של קופצים במוט שעברו את רף ששת המטרים, תוצאה אותה קבע בתחרות בפרת', עיר מגוריו.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג זכה הוקר במדליית הזהב כשניצח בתחרות הקפיצה במוט, הוא גם שבר את השיא האולימפי והעמיד אותו על 5.96 מטר. 

בסבב תחרויות באולם סגור בו השתתף בתחילת 2009 עבר הוקר גובה של 6.01 מטר בניו יורק, גובה של 6.06 מטר בבוסטון ו-6.00 מטר בפריז.

### אלוף עולם
למרות פציעה ברגלו, השתתף הוקר באליפות העולם באתלטיקה 2009, הוא קפץ שתי קפיצות בלבד בגמר, נפסל בקפיצה הראשונה ל-5.85 מטר אך עבר בניסיון הראשון 5.90 מטר, מה שהספיק לו לזכייה במדליית הזהב. 

במרץ 2010 זכה הוקר במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחא, עם שיא אליפות של 6.01 מטר. באותה שנה זכה פעם נוספת במשחקי חבר העמים.

באולימפיאדת לונדון (2012) עלה לגמר אך כשל בו בכל קפיצותיו. 

בינואר 2014 פרש מספורט תחרותי.

### משפחתו
הוקר נישא ב-2012 לאתלטית הרוסיה קתרינה קוסטטסקיה והם הורים לבן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה במוט (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: מקבלי מדליה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אוסטרלים: אתלטיקה
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1982
גיום השני וילארדואן

**גיום השני וילארדואן** (בצרפתית: **Guillaume II de Villehardouin**; ?-1 במאי 1278) היה הנסיך האחרון מבית וילארדואן, אשר שלט בנסיכות אכאיה בדרומו של חצי האי פלופונסוס ביוון. עוד הוא ידוע בכך שייסד את המצודה במיסטרס, שהייתה לימים לעיר החשובה ביותר בפלופונסוס ואחת הערים החשובות באימפריה הביזנטית.

גיום השני היה בנו של נסיך אכאיה ז'ופרואה הראשון וילארדואן, אך תאריך לידתו אינו ידוע. ב-1236 הוא ניצב לצידה של האימפריה הלטינית במאבקה כנגד האימפריה של ניקאה, ובתמורה לכך זכה בשטחים ונציאניים בים האגאי. הוא עלה לכס השלטון עם מות אחיו הבכור ב-1246. הוא השתלט על חלקים ניכרים מהפלופונסוס, אשר נודע אותה עת בשם מוראה וב-1249 הוא כבש את עיר הנמל החשובה מונמבסיה. באותה שנה הוא נילווה אל לואי התשיעי, מלך צרפת ונטל חלק במסע הצלב השביעי לקפריסין. הנסיכות הגיעה לשיאה בתקופתו, ודוכסות אתונה והאי אובויה היו למדינות וסאליות שלה. בעקבות סכסוכים עם שתי ישויות אלה ב-1255, פרצה מלחמה בינן לאכאיה, וזו הסתיימה בניצחונה של האחרונה ובאישוש הדומיננטיות של אכאיה בדרום יוון.

ב-1259 כרת ברית עם דספוטט אפירוס כנגד ניקאה, ויצא לקרב פלגוניה כנגדה. הקרב הסתיים בהפסדו של גיום השני והוא נפל בשבי. הוא נותר בשבי עד שנת 1262 ותמורת חירותו והמשך קיומה של הנסיכות, הוא הוכרח לוותר על דרום-מזרחו של הפלופונסוס ועל שלושה ממאחזיו החשובים, ובהם גם מיסטרס ומונמבסיה, אותם מסר לאימפריה הביזנטית שקמה בינתיים מחדש. הוא איבד את עוצמתו, ונסיכות אכאיה הייתה למדינה וסאלית של ממלכת סיציליה במסגרת הסכם ויטרבו מ-1267. גיום השני נודע גם כמשורר וכטרובדור. הוא מת ב-1278.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1278
הוכחה (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, **הוכחה** היא סדרה סופית \ a_1,a_2,a_3,\cdots,a_n של פסוקים במסגרת שפה מסדר ראשון נתונה, המורכבת מאקסיומות ומגזירות באמצעות כלל היסק (לרוב מודוס פוננס): לכל \ 1\leq i \leq n, \ a_i היא אקסיומה, או שקיימים \ i_1,\ldots,i_k  כך ש-a_i נגזר מ-a_{i_1},\ldots, a_{i_k} לפי אחד מכללי ההיסק. בסדרה כזו אפשר לראות "הוכחה של המשפט \ a_n", משום שכל טענה היא או אקסיומה, או נובעת מטענות שהוכחו קודם לכן באמצעות כלל הגזירה.

הגדרה פורמלית זו מאפשרת לטפל במושג האינטואיטיבי "הוכחה" באופן פורמלי במסגרת תחום הלוגיקה מתמטית. הענף של לוגיקה מתמטית העוסק בהוכחות קרוי תורת ההוכחות.

באופן כללי, "הוכחה" היא טיעון לוגי, פעמים רבות בעל שלבי הסקה רבים, שממנו ניתן להגיע בוודאות למסקנה מסוימת. למשל, ניתן "להוכיח" שמשפט פיתגורס נכון, או "להוכיח" שאין זה נכון, שכדור הארץ הוא שטוח.  ההוכחה יוצאת מתוך נקודות הנחה מסוימות. 

קטגוריה:לוגיקה מתמטית
קטגוריה:הוכחה
באטן גווינט

**באטן גווינט** (באנגלית: **Button Gwinnett**; 3 במרץ 1735 – 19 במאי 1777) היה מנציגי ג'ורג'יה בחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ומושל ג'ורג'יה השמיני (למעשה הוא היה המושל השני מאז קבלת עצמאות ארצות הברית, אך מיספור המושלים הרשמי מתחיל מהתקופה הקולוניאלית).

## ביוגרפיה
גווינט נולד בגלוסטרשייר שבאנגליה להורים ממוצא ולשי. אביו, סמואל, היה כומר. גווינט הוטבל בשנת 1735, למד בבתי ספר מקומיים ולאחר מכן החל לעבוד כסוחר בעיר בריסטול. בשנת 1755 עבר להתגורר בוולברהאמפטון וכעבור שנתיים נישא. בשנת 1762 היגר גווינט אל אמריקה עם רעייתו.

גווינט התיישב תחילה בקרוליינה הדרומית ובשנת 1765 עבר אל סוואנה שבג'ורג'יה. מרכולתו נמכרה על ידו לצורך קניית קרקע באי סנט קתרין וגווינט החל לעבוד בחקלאות. הצלחתו הביאה לצבירת הון ומעמד וב-1769 הוא לאספת הנבחרים של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוצע לו לעמוד בראש המיליציה של ג'ורג'יה, אך הוא דחה את התפקיד. באותה עת הוא נבחר לכהן בקונגרס הקונטיננטלי השני. גווינט היה בין התומכים בהכרזת העצמאות של ארצות הברית והיה בין חותמי מסמך ההכרזה. באותה תקופה הוא היה בין המועמדים לתפקיד צבאי בכיר בצבא הקונטיננטלי.

בשנת 1777 כיהן גווינט בבית הנבחרים של ג'ורג'יה. הוא ניסח את הנוסח הראשוני של חוקת המדינה וכעבור זמן קצר נבחר ליו"ר בית הנבחרים. בעקבות מותו של מושל ג'ורג'יה ארצ'יבלד בולוק, מונה גווינט לממלא מקומו וכיהן בתפקיד במהלך הפלישה אל מזרח פלורידה, שהייתה נתונה תחת שלטון הבריטים. הפלישה כשלה ובמאי 1777 הפסיד גווינט בבחירות לתפקיד המושל.

לאורך שנות פעילותו הפוליטית היה גווינט נתון במאבק מתמשך מול לאכלן מקינטוש. מקינטוש היה, בין היתר, המועמד שנבחר לתפקיד שאליו התמודד גווינט בצבא הקונטיננטלי והוא ששלח את פקודיו אל הפלישה במזרח פלורידה. מקינטוש ביקר רבות את התנהלותו של גווינט בפלישה ובתגובה קרא גווינט לקיום דו-קרב ביניהם. הדו-קרב, שנערך ב-16 במאי 1777, הביא לפציעתם של השניים, וכעבור שלושה ימים נפטר גווינט מפצעיו.

חתימת ידו של גווינט מוערכת כחתימה היקרה ביותר עבור אישיות אמריקנית, וזאת לאור היותו דמות שולית קודם לחתימה על הכרזת העצמאות ופטירתו זמן קצר לאחריה. טווח הזמנים הקצר הותיר מסמכים בודדים שנושאים את חתימתו וזו נמכרת בסכום שעולה על 150,000 דולרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:האבות המייסדים של ארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:מושלי ג'ורג'יה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית ללא שיוך מפלגתי
קטגוריה:הרוגי דו-קרב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1735
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1777
מנואל קנטקוזנוס

**מנואל קַנְטַקוּזֶנוֹס** (ביוונית: **Μανουήλ Καντακουζηνός**; סביב 1326 - 10 באפריל 1380), בן למשפחת האצילים היוונית ביזנטית קנטקוזנוס, היה שליט (דספוט) דספוטט מוראה בפלופונסוס מ-25 באוקטובר 1349 עד מותו. הוא היה בנו השני של הקיסר הביזנטי יוחנן השישי קנטקוזנוס, ובראשית דרכו שימש כמושל וריה (Βέροια) בצפון יוון וכמושל קונסטנטינופול. 

ב-1348 מינה אותו אביו למושל מוראה והוא היה הדספוט הראשון של הישות האוטונומית של מוראה, שהתקיימה משך למעלה ממאה שנים. מנואל ביסס את שלטונו במוראה והכריע את התנגדות האצולה המקומית. בירתו שכנה בעיר מיסטרס ברכס הטייגטוס בדרומו של חצי האי. הוא שמר על יחסים טובים עם נסיכות אכאיה הלטינית ועשה עימה יד אחת במאבקו בסולטאן מורט הראשון בשנות ה-60 של המאה ה-14. הוא עודד את בואם של אלבנים אשר יישבו את האזורים הדלילים באוכלוסייה בפלופונסוס, וניצל אותם ככוח צבאי וככוח עבודה. הוא נשא לאישה את בתו של קונסטנטין הרביעי, מלך קיליקיה הארמנית, אך לא העמיד יורש זכר. במותו בשנת 1380, ירש אותו אחיו הבכור, מתאוס קנטקוזנוס, ומנואל נקבר במיסטרס.

קטגוריה:יוון תחת שלטון האימפריה הביזנטית
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: אישים
מנואל
קטגוריה:נפטרים ב-1380
באה מאהבה

**באה מאהבה** הוא אלבום הסולו החמישי של הזמרת יהודית רביץ שיצא בשנת 1987.

## הפקה
רביץ הלחינה שישה שירים (מתוך שמונה בסך הכל). את המילים כתבו יענקל'ה רוטבליט (חמישה שירים), שלום חנוך, מיקי שביב וצרויה להב (אחד כל אחד). את שירי האלבום עיבד והפיק מוזיקלית ירון בכר, מלבד השיר "עוד על אהבה", שעובד על ידי מיקי שביב.

הלהיטים הגדולים של האלבום היו "באה מאהבה" שנבחר לשיר השנה, "רחבת הריקודים" (שבו התארחו חברי להקת "משינה" ששרו קולות רקע), "שבתות וחגים" (שנבחר במצעד גלי צה"ל לשיר הטוב ביותר של רביץ) ו"סוף לסיפור" (ששימש כרקע מוזיקלי בקמפיין של האמנים נגד התמלוגים הנמוכים). פרט להם, בלטו גם השירים "פחד" ו"הוא הולך ממך", שבוצע עם קולות רקע של רביץ עצמה.

בעקבות האלבום יצאה רביץ לסיבוב הופעות שכלל אולמות ופארקים - מקומות גדולים בהרבה מאלו שהופיעה לפניהם (מלבד ב"הכבש השישה עשר"). בנוסף חברה לסיבוב הופעות ביחד עם נורית גלרון, איתה הקליטה גרסת כיסוי לשיר "כשאת בוכה את לא יפה".

בשנת 2008 יצאה רביץ לסדרת מופעים בסימן 20 שנים ל"באה מאהבה"' שתועדה באלבום הכפול "באה מאהבה - קיסריה 2008" וכן בגרסת DVD.

## רשימת רצועות

## משתתפים

*יהודית רביץ - גיטרה אקוסטית, שירה
*ירון בכר - קלידים, תכנותים, אמולטור, מעבד, הפקה מוזיקלית
*אלון נדל - גיטרה בס
*ז'אן פול זימבריס - תופים, כלי הקשה
*ארז נץ - גיטרות
*טמירה ירדני - מפיקה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי יהודית רביץ
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
השושלת הגונדרית

**השושלת הגונדרית** הייתה שושלת קיסרים אמהרים, ששלטו באימפריה האתיופית משנת 1606 עד שנת 1855. שושלת זו היא צאצאית של השושלת הסולומונית ומהווה ענף נפרד המכונה "הענף הבוגר" בניגוד לשושלת השאוונית המכונה "הענף הצעיר".

## היסטוריה
ייסוד השושלת מיוחס לקיסר סוסניוס שהיה נינו של הקיסר דווית השני ונכדו של בנו יעקב אשר התחבא במערה בתקופת פלישת גארן כאשר המוסלמים רצו להכרית את השושלת הסולומונית. נינו השני של דווית השני ונכדו של בנו יעקב, ייסד את השושלת השאוונית.

סוסוניוס נלחם בקיסר שהיה בתקופתו יעקב אשר היה חצי יהודי, וזאת מכיוון שאמו הקיסרית הראגו אמלק הייתה אחותו של מלך ביתא ישראל משושלת הגדעונים, גדעון השביעי. יעקב שהיה היורש החוקי והיה יורש העצר היה בנו של הקיסר סרצה דנגל. ההסתה כנגד הקיסר החצי יהודי החלה בראשותו של הפטריארך הפורטוגזי-קתולי אפונסו מנדז אשר התנגד לשלטון הקיסר היהודי ואמו ה"יהודייה חדשה". ההסתה של הישועים הפורטוגזים אשר בתקופתם התרחשה גם האינקוויזיציה הפורטוגזית ואי הסבלנות ליהודים, גרמה להם לשנוא את הקיסר היהודי ואת קהילת יהודי אתיופיה, ביתא ישראל ולהסית את תושבי אתיופיה לפגוע ביהודים. בסופו של דבר סוסוניוס הצליח להוציא להורג את הקיסר יעקב ולכבוש את שטח הממלכה היהודית בין השנים 1624–1627. לאחריו עלה בנו פאסילידס שהיה ההפך הגמור מאביו הוא בישר תקופה חדשה (תקופת התחייה האתיופית) כאשר ייסד את עיר הבירה הקיסרית גונדר - ומכאן שם השושלת. 

השושלת החדשה העמידה מספר קיסרים חשובים עד שהפכה לשושלת בובה כאשר ראס תיגראי מיכאל סהול רצח את הקיסר יואס הראשון והחל את תקופת השופטים האתיופית בה קיסרי שושלת זו היו בובות והשלטון בפועל נמצא בידי סגני הקיסרים. בייחוד באמצע התקופה ולקראת סיומה משרה זו נשלטה על ידי שושלת יג'ו המוסלמית. בסופו של דבר בשנת 1855 הקיסר האחרון של השושלת הגונדרית הודח על ידי קאסה היילו והשושלת באה אל קצה.

## קיסרי השושלת

## הערות שוליים

*
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:בתי מלוכה
קטגוריה:גונדר
קטגוריה:מלכים אפריקאים
יאנוש גאראי

**יאנוש גאראי** (בהונגרית: **Garay János**; 23 בפברואר 1889 – 5 במרץ 1945) היה סייף יהודי-הונגרי, אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928) בחרב קבוצתי ואלוף עולם (1925) בחרב אישי. גאראי נספה במחנה מאוטהאוזן.

## ביוגרפיה
גאראי זכה באליפות הונגריה בסיף ב-1923. באולימפיאדת פריז זכה במדליית הכסף הקבוצתית ביחד עם נבחרת הונגריה, וכן במדליית הארד במקצוע החרב בתחרות האישית, בה זכה ב-5 מבין שבעת הקרבות בגמר, לרבות ניצחון על חברו לנבחרת זולטן אוזוראי שנקר. ב-1925 וב-1930 זכה באליפות אירופה בסיף במקצוע החרב. ב-1930 הוביל את נבחרת הונגריה לזכייה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב באליפות אירופה. בתקופה זו לא נערכה אליפות עולם בסיף, ואליפות העולם הראשונה נערכה רק בשנת 1937. אליפות אירופה נחשבה לתחרות החשובה בעולם הסיף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב. הנבחרת ההונגרית לאולימפיאדה זו שכללה את עמיתיו היהודים של גאראי, אטילה פטשאואר ושנדור גומבוש, לא נוצחה בתחרות זו. הם הביסו את נבחרת ארצות הברית 14-2, את נבחרת בריטניה 13-3, את נבחרת גרמניה 12-4, ונבחרת צרפת 12-4. בגמר הביסו את פולין 14-2 ואת איטליה 9-7. גאראי זכה ב-10 מתוך 12 הקרבות בהם ייצג את נבחרת הונגריה.

## גירושו, מותו ומורשתו
לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל גירושה של יהדות הונגריה למחנות ההשמדה. גאראי גורש למחנה מאוטהאוזן ושם נספה, זמן קצר לפני תום המלחמה.

בשנת 1990 הונצח גאראי ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.

## משפחתו
בנו, יאנוש גאראי הבן, היגר לקנדה עם ארוסתו ולריה ג'נגה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם בשחייה. בן נוסף, יוהאן גאראי, שחיין אולימפי נולד וגדל בארגנטינה, ייצג את ארגנטינה באולימפיאדת לונדון (1948).

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה מאתר הספורט היהודי
* ביוגרפיה מאתר יהודים בספורט
* היכל התהילה של מכבי ההונגרית
* היכל התהילה לספורטאי היהודי

קטגוריה:סייפים יהודים הונגרים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: סייפים
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:ספורטאים שנספו בשואה
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1889
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1945
כל הנחלים זורמים לים

**כל הנחלים זורמים לים** (באנגלית: **All the Rivers Run**) היא מיני סדרה אוסטרלית פופולרית שהופקה בשנים 1983 ו-1990, ומבוססת על רומן היסטורי מאת ננסי קאטו אשר פורסם לראשונה בשנת 1958. בסדרה כיכבו סיגריד ת'ורנטון וג'ון ווטרס בתפקידים הראשיים.

החלק הראשון של הסדרה כולל ארבעה פרקים באורך שעתיים. החלק השני של הסדרה כולל שני פרקים באורך שעתיים. בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 1 בסוף שנות השמונים. בטלוויזיה סובייטית הסדרה שודרה ב-12 פרקים, שעה כל אחד.

## תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר חייה של נערה בריטית בשם פילדלפיה גורדון מילדותה כאשר הספינה עליה הייתה שקעה בסערה והיא נסחפת לחופי ויקטוריה בשנת 1890 ומגלה שהיא הניצולה היחידה מהאוניה.

גורדון מעבירה את רוב חייה בעיירה אצ'וקה שבויקטוריה, על גדות נהר המארי, ומשקיעה חלק מכספי הירושה שלה בספינת נהר בעלת משוטה (גלגל ענק בעל משוטים). חייה משתנים לגמרי כאשר היא פוגשת בקפטן ספינת הנהר ברנטון אדוארדס. השניים מתחתנים לבסוף וגורדון מוותרת על קריירה כציירת במלבורן על מנת לחיות באצ'וקה על ספינת הנהר יחד עם ברנטון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות דרמה אוסטרליות
קטגוריה:רומנים היסטוריים
כרוניקה

**כרוניקה** (בלטינית: **Chronica**, מיוונית: **χρονικά**), או "**קורות**", היא דיווח היסטורי על עובדות ואירועים בסדר כרונולוגי או שלא בסדר כרונולוגי. באופן טיפוסי ניתן בכרוניקה משקל זהה לאירועים חשובים יותר וחשובים פחות, מאחר שהמטרה היא בפשטות תיעוד האירועים שהתרחשו. זאת בניגוד לסיפר (נרטיב) או להיסטוריה, אשר מתמקדים באירועים חשובים, מניחים אותם בהקשר ובצימוד לפרשנות משמעותית, ובד בבד מדּירים את האירועים שאינם נראים חשובים בעיני המחבר.

חוקרים מסווגים את סוגת הכרוניקה לשתי תת-קבוצות: כרוניקות מתות וכרוניקות חיות. **כרוניקה מתה** היא כזו שמחברה מלקט את האירועים שהתרחשו עד לזמן הכתיבה, ואינו מתעד אירועים נוספים תוך כדי התרחשותם. **כרוניקה חיה** היא כרוניקה שמחברהּ או מחבְּריה מוסיפים לה באופן קבוע מידע המתעד אירועים עכשוויים זמן קצר לאחר התרחשותם. בשל מיידיות תיעוד האינפורמציה, נוטים היסטוריונים להעריך כרוניקות חיות, כגון ספרי השנים, יותר מאשר כרוניקות מתות.

המונח "כרוניקה" מתייחס לעיתים קרובות לספר אשר נכתב בידי כרוניקן בן ימי הביניים ואשר מתאר אירועים היסטוריים בארצו או את חייהם של אצילים או של אנשי דת, אך גם של אירועים כלליים. עיתונים שונים אימצו את התיבה "כרוניקה" (Chronicle) כחלק משמם. סיפורים בדיוניים שונים אימצו גם הם את "כרוניקה" כחלק משמם, במטרה להשרות רושם אפי.

כרוניקה המתחקה אחר ההיסטוריה העולמית מכונה "כרוניקה אוניברסלית".

## נרטיב כרונולוגי
הכרוניקה – הורתה של ה"היסטוריות" המודרניות – הייתה בבסיסה דיווח, בצורת סיפורת או שירה, על אודות אירועים לאומיים או עולמיים אשר התרחשו לאורך תקופת זמן ניכרת. אם הכרוניקה דנה באירועים שהתרחשו שנה בשנה, היא מכונה על פי רוב "ספר שנים". שלא כמו ההיסטוריונים המודרניים, מרבית הכרוניקנים נטו ללקט כל פרט מידע שהניחו עליו את ידיהם, ולא עשו מאמץ ניכר להפריד בין אגדה ועובדות.

## ראו גם
*הרמנויטיקה
*היסטוריוגרפיה
*כרונולוגיה
*ספרי השנים

## קישורים חיצוניים

* 

*
לוץ לונג

ממוזער|180px|לוץ לונג וג'סי אוונס אחרי התחרות בקפיצה לרוחק, 3 באוגוסט 1936
**קרל-לודוויג הרמן "לוץ" לונג** (בגרמנית: **Carl-Ludwig Hermann "Luz" Long**; 27 באפריל 1913 – 13 ביולי 1943) היה אתלט גרמני שזכה במדליית כסף אולימפית בקפיצה לרוחק. נהרג בסיציליה במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
נולד בלייפציג ליוהנה ולקרל הרמן לונג, בעל בית מרקחת בעיר. בשנים 1919–1923 למד בבית ספר פרטי, המשיך בגימנסיה וסיים לימודיו עם תעודת בגרות ב-1934. בסתיו אותה שנה החל בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג. ב-1937 הצטרף לאגודת הסטודנטים הנאצית והיה פעיל גם באס אה. בינואר 1938 סיים בהצלחה את לימודיו ובשנים 1938–1939 עשה התמחות בצוונקאו.

### קריירה ספורטיבית
הישגו הראשון של לוץ היה מדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בטורינו ב-1934.

באולימפיאדת ברלין שנערכה ב-1936 היה אחד המועמדים הבולטים של גרמניה לזכייה במדליה. בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקאי ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר.

בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לוץ נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו. זאת, למגינת לבם של הנאצים, שחזו באוונס האפרו-האמריקאי מנצח את לוץ הבלונדיני בעל המראה הארי. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.62 מטר. הסצנה עם אוונס מוזכרת בסרט "מרוץ", שהתפרסם ב-2016 ועוסק בחייו של אוונס.

בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן. הוא היה הראשון שמדליה זו הוענקה לו. על מעשהו של לוץ אמר אוונס: "נדרש ממנו אומץ רב להתיידד עמי לנגד עיניו של היטלר. גם אם תתיכו את כל המדליות והגביעים שזכיתי בהם, הם לא יגיעו לכדי הידידות בת 24 הקאראט בין לוץ לונג לביני".

ב-1938 זכה שוב במדליית הארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפריז בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר.

### לאחר המשחקים האולימפיים
במחצית השנייה של 1939 החל בעבודת הדוקטורט. לונג עבר ב-1940 להמבורג, שם עבד כעורך דין בבית הדין המקומי לעבודה. ב-1 באפריל 1940 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. באפריל 1941 הוא גויס לוורמאכט והוצב בוויסמר. ביולי 1941 נשלח לברלין, שם שימש כמורה לספורט של הוורמאכט.

באפריל 1943 עבר הכשרה כמפעיל תותח נ"מ ונשלח לחזית דרום איטליה. מן החזית כתב לונג לידידו אוונס על תחושותיו: 

במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה, ב-10 ביולי 1943, נפצע בירך מירי, והושאר מאחור כשהוורמאכט נסוג. לונג נפל בשבי הצבא הבריטי ומת בבית חולים צבאי מאובדן דם שלושה ימים אחר כך.

אוונס הגשים את בקשתו של לונג ובא לגרמניה לבקר את אלמנתו ובנו. כמו כן, שימש אוונס כשושבין בחתונתו של הבן קאי. על שמו של לונג נקראו רחובות בלייפציג ובכפר האולימפי שהוקם במינכן לקראת המשחקים האולימפיים של 1972.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים גרמנים
קטגוריה:זוכי מדליית פייר דה קוברטן
קטגוריה:קופצים לרוחק גרמנים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:אנשי הוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1914
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
בית הכנסת הגדול (רעננה)

**בית הכנסת הגדול** ברעננה נמצא במרכז העיר, ברחוב אחוזה 101, לצד בית העירייה.

## היסטוריה
בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים, התפללו חברי המושבה הצעירה בחדר שהיקצה המתיישב פטרוז'נסקי בצריף משפחתו. בהדרגה גדלה המושבה ובתים החלו לקום לאורך רחוב אחוזה. מספר המתפללים גדל ולבית הכנסת הוקצה חדר בבניין בית העם שבנייתו נסתיימה בשנת 1927.

בימי חג ומועד, כאשר החדר היה צר מלהכיל את מספר המתפללים, נהגו לקיים את התפילה באולם המרכזי של בית העם. לימים הוקם צריף בסמוך לבית העם ולשם הועתק בית הכנסת.

בשנות ה-30 הוחל בבנייתו של בית הכנסת הגדול אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ'. בנייתו נמשכה שנים רבות והוא נחנך ברוב עם בשנת 1939. במשך השנים הוכנסו בבניין שינויים וחזיתו צופתה באבני שיש שעליהם מנורה גדולה. הבניין משמש עד היום כבית הכנסת המרכזי של העיר.

בתחילה שימש הרב אפרים סוקולובר כרב בית הכנסת ואחריו שימש בתפקיד הרב שלמה מלץ. שניהם היו גם הרבנים הראשיים של העיר.
כיום נוהג רבה הראשי הנוכחי של העיר, הרב יצחק חיים פרץ, לפקוד את בית הכנסת לעיתים קרובות.

בית הכנסת מורכב מאולם מרכזי גדול ומעליו עזרת נשים. משני צידי הכניסה הראשית ישנם שני אולמות תפילה קטנים המשמשים למניינים שונים ועריכת קידושים.
בשנת 1961 צוירה תקרת בית הכנסת בציוריו של אדריכל מאיר בן אורי. המטיבים בציורים הפיוט "לחי עולמים" ופירות הדר ענפים ופרחים.

## הערות שוליים

קטגוריה:רעננה: מבנים
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת
רעננה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יהודה מגידוביץ'
מייק פאוול

**מייקל אנתוני פאוול** (באנגלית: **Michael Anthony Powell**; נולד ב-10 בנובמבר 1963) הוא אתלט עבר אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף עולם (טוקיו 1991 ושטוטגרט 1993), פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988 וברצלונה 1992), ושיאן העולם הנוכחי (2024) בקפיצה לרוחק מאז אוגוסט 1991.

## ביוגרפיה
פאוול נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, ובהמשך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא.

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פאוול במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.49 מטר, אחרי קרל לואיס (8.72 מטר) ולפני 	לארי מיריקס (8.27 מטר), שניהם מארצות הברית.

#### אלוף עולם ושיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1991 זכה פאוול במדליית זהב בשיא עולם חדש של 8.95 מטר ושבר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שנקבע על ידי בן ארצו בוב בימון 23 שנים קודם לכן. בתחרות זו גבר על בן ארצו המפורסם קרל לואיס שקפץ למרחק 8.91 מטר עם רוח ו-8.87 מטר ללא רוח גבית ובמדליית הארד זכה לארי מיריקס (8.42 מטר). בשנה זו זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן המוענק לספורטאים אמריקנים, וכן נבחר לאישיות השנה בספורט (שאינה בריטית) של BBC.

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פאוול פעם נוספת במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.64 מטר, אחרי קרל לואיס (8.67 מטר) ולפני בן ארצו ג'ו גרין  (8.34 מטר).

באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-1993 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר, לפני סטניסלב טרסנקו מרוסיה (8.16 מטר) וויטלי קירילנקו מאוקראינה (8.15 מטר) ובכך הגן על תוארו.

באליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה ב-1995 האו זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איוון פדרוסו מקובה (8.70 מטר) וג'יימס בקפורד  מג'מייקה (8.30 מטר).

באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר ושלישי מבין האתלטים האמריקאים והודיע על פרישתו. 

ב-2001 הוא שב להתאמן כדי להתחרות באולימפיאדת אתונה (2004), אך לא צלח את מבחני הכניסה לנבחרת האולימפית של ארצות הברית.

פאוול שימש כפרשן ספורט של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתלטים אולימפיים אמריקאים
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:קופצים לרוחק אמריקאים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:זוכי פרס ג'יימס סאליבן
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:פנסילבניה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
פרינס (פירושונים)

**פרינס** (**Prince**) היא מילה באנגלית שפירושה **[[נסיך]]**.

קטגוריה:שמות משפחה
המלון הקליפורני הגדול של דיסני

שמאל|ממוזער|250px|
**המלון הקליפורני הגדול של דיסני** (באנגלית: **Disney's Grand Californian Hotel **) הוא בית מלון הממוקם באתר הנופש דיסנילנד במדינת קליפורניה שבארצות הברית.

המלון נבנה במהלך הרחבת אתר הנופש שנערכה בשנת 2001 וכיום הוא מהווה את המפואר והגדול במלונות אתר הנופש. במלון כעת כ-745 חדרים, ומתוכננת הרחבה נוספת בשנת 2009. המלון נבנה על ידי חברת וולט דיסני כמלון מקביל למלון הפלורידיאני הגדול של דיסני אשר מהווה מלון הדגל של אתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה.

המלון נבנה בסמוך לפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, ולו כניסה ישירה אל הפארק. 

## תיאור המלון
המלון תוכנן על ידי האדריכל פיטר דומיניק ונבנה בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות (תנועת עבודת היד באמנות) אשר נפוצה בראשית המאה ה-20. סוויטות המלון נבנו בסגנון המזכיר את עיצובו של פרנק לויד רייט, וחלונות מסעדת המלון נבנו בעיצוב המזכיר את עבודותיו של צ'ארלס רני מקינטוש מתנועה זו. על אף גודלו של המלון הקפידו מתכנניו לשמור על אופייני התנועה - קורות תמיכה עשויים עץ בתקרות המבנה, שימוש בצבעים המשתלבים עם הטבע, שמירה על שטחים פתוחים במלון (בסמוך למלון נשתל יער האופייני לאזור). אולם הקבלה של המלון משחזר למעשה את תוכה שלכנסיית סוודנבורגיאן שבסן פרנסיסקו (האולם גדול יותר ממבנה הכנסייה, אולם שומר על הפרופורציות שלה). לאחר אולם הכניסה נבנה חדר מגורים המשמש כלובי המלון ובו אח רב ממדים ורהיטים בסגנון הארטס אנד קרפטס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אתר הנופש דיסנילנד
קטגוריה:דיסני: בתי מלון
קטגוריה:קליפורניה: מבנים
לוסיאנו פביאן מונסון

**לוסיאנו פביאן מונסון** (בספרדית: **Luciano Fabián Monzón**; נולד ב-13 באפריל 1987 ברוסאריו) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

## קריירה
מונסון החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במהלך טורניר הקלאוסורה לשנת 2008 (ב-9 במרץ 2008) והפך לשחקן הרכב במהלך טורניר האפרטורה של אותה שנה. אחרי 21 משחקים בלבד במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ריאל בטיס הספרדית תמורת 9 מיליון אירו. בהופעת הבכורה שלו בבטיס הוא הבקיע שער בהפסד החוץ לברצלונה. ביולי 2009 הסתיים חוזה השאלתו לבטיס והוא חזר לבוקה ג'וניורס. בשנת 2011 שיחק עונה אחת בקבוצת ניס ובשנת 2012 שיחק עונה אחת בקבוצת אולימפיק ליון במהלכה הושאל לקבוצת פלומיננסה. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קטניה. ב-2015 הושאל לקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס וזכה עמה באליפות. בינואר 2016 עבר לאוניברסידד דה צ'ילה. ביולי 2019 חתם באתלטיקו טוקומאן.

מונסון צורף לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה למשחקים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא היה שחקן הרכב קבוע, ושותף בכל משחקי הנבחרת עד הזכייה במדליית הזהב.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר הרשמי של בוקה ג'וניורס

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:מגני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:רוסאריו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני ניס
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני קטניה
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד דה צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו טוקומאן
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1987
יער עמינדב

שמאל|ממוזער|250px|מפת היער
שמאל|ממוזער|250px|רכס שורק שעליו יער עמינדב לכל אורכו (תצפית ממערב למזרח)
שמאל|ממוזער|250px|הר שלמון שביער עמינדב
שמאל|ממוזער|250px|שלוחת שלמון שביער עמינדב
שמאל|ממוזער|250px|הגבעה ביער עמינדב שעליה חוות הגתות
שמאל|ממוזער|250px|חורש הרוגי קהיר ביער עמינדב
**יער עמינדב** הקרוי גם **יער שלמון** הוא יער נטוע על ידי קק"ל ממערב לירושלים ולמושבים אורה ועמינדב. שטח היער כ-7,000 דונם, והוא מכסה כמעט את כל שטחי מדרונות הרכס הבולט (רכס שורק) שבין שני הוואדיות הגדולים בהרי ירושלים – נחל שורק ונחל רפאים. בדרום תוחם את היער נחל רפאים, בו עוברת מסילת הרכבת מירושלים לתל אביב, בצפון - נחל שורק וכביש 386 העובר בו, במערב מפגש שני הנחלים, ובמזרח – הדסה עין כרם, המושבים אורה ועמינדב והשכונות הדרום-מערביות של ירושלים.

בשל הקרבה שלו לעיר ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שבו, יער עמינדב הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי ירושלים והיישובים סביב לה. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, שבילי אופניים בדרגות קושי שונות, ומסלולי טיול ברגל (שהידוע ביניהם הוא שביל המעיינות שבין חרבת סעדים לעין חנדק).

היער עלה לכותרות בשנת 2002 כאשר אלי פימשטיין רצח את בתו הודיה קדם וקבר אותה בתחום היער. בתום החקירה נמצאה גופתה בבור שחפר.

ב-26 ביולי 2010 פרצה שרפה ביער. השריפה בערה במשך כל צהרי אותו היום, חרף מאמצי הכיבוי הרבים. מעל ל-1,000 דונמים של חורש כולו בשריפה.

אתרים בשטח היער:
* חרבת סעדים – שרידים מהתקופה הביזנטית, בקרבת מושב עמינדב. במקום מספר גדול של מסלולי טיול, שולחנות פיקניק ואף גן פסלים.
* יד קנדי – אנדרטה לזכר הנשיא האמריקני קנדי, מעוצבת בצורת עץ גדוע וממוקמת בראש פסגה החולשת על היער.
* מצפה רובינשטיין – תצפית על כל היער וההרים סביב לו בקרבת יד קנדי. במקום נטמן אפרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין.
* שביל המעיינות – שביל באורך 2 ק"מ היוצר מחרבת סעדים, עובר דרך מספר רב של מעיינות שכבה עד שמגיע לבסוף לעין חנדק – מעיין יפה שלו אחת הנקבות הארוכות בהרי ירושלים.
* חוות הגתות – שרידים של גתות ובתי בד מהתקופה הביזנטית, בראש הפסגה המערבית של הרכס.

## קישורים חיצוניים

* יער עמינדב באתר קרן קיימת לישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:הרי ירושלים
עמינדב
אנדלקטצ'או מקונן

ליג' **אנדלקטצ'או מקונן** (באמהרית: **እንዳልካቸው መኮንን**; 1927 – 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הרביעי לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי וראש הממשלה האחרון שמונה על ידי קיסר זה.

## קורות חייו
מקונן נולד בעיר הבירה אדיס אבבה, והיה בנו של ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או, ראש ממשלת אתיופיה הראשון. מקונן בוגר אוניברסיטת אוקספורד כיהן בתפקידים רבים לפני מינויו לראש ממשלה, מקונן היה שגריר אתיופיה בבריטניה לאחר מכן שגריר אתיופיה לאו"ם והיה אחד מהאנשים שהובילו בבחירות למזכ"ל האו"ם ב-1972 לפני מינויו של קורט ולדהיים, מקונן יותר מאוחר כיהן גם כשר הדואר והתקשורת ולאחר מכן כנשיא אגודת ימק"א הבינלאומית.

### כראש ממשלה

מקונן שהתמנה לראש ממשלה לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד אקלילו הבט-וולד ניסה והחל ברפורמות על מנת להוריד את רמת ההפגנות מצד הסטודנטים ואזרחים אחרים. הרפורמה החשובה ביותר שהתרחשה הייתה כאשר הקיסר, היילה סלאסי הסכים לשינוי באחד מהסעיפים של החוקה, ולפיכך ראש הממשלה נהפך לאיש אשר בוחר את הבית התחתון של האספה הלאומית. רפורמות נוספות שביצע מקונן היו בתחומים רבים כגון: חינוך, רפורמה אגררית ושנוי תקציב הצבא. למרות שינויים אלו ההתנגדות המשיכה הפעם מצד קיצוניים מהצבא האתיופי, לכן מקונן החל לנהל משא ומתן עם גורמים אלו שנקראו **הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים** שבראשם עמד אלוף-משנה עלם טסמה ב-23 במרץ. יומים לאחר שנפגשו עלם קיים את חלקו והורה לעצור מספר חיילים וקצינים בבסיס חיל האוויר האתיופי בדברה זאיט, ב-30 באפריל הגיע תורו של מקונן לקיים את חלקו במשא ומתן ואישר מעצרים של שרים ופוליטיקאים ששירתו בממשלתו של אקלילו הבט-וולד באשמת שחיתות שלטונית. תמיכתו של טסמה בראש הממשלה לא הציגה את כל הפלגים בוועדה ולכן מספר קצינים הדיחו את טסמה ב-22 ביוני והוא ברח לגוג'אם. עוד באותו החודש מונה אטנפו אבטה ליושב ראש הוועדה ונתן פקודות לכל היחידות בצבא ובמשטרה לשלוח שלושה נציגים למפקדה של החטיבה הרביעית לפגישת פסגה שכונסה ב-28 ביוני, וועדה זו שינתה את שמה ל**הוועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה** (בקיצור: דרג).

### אחרית דבר

האירוע המשמעותי בכהונתו של מקונן החל ה-26 ביוני כאשר מספר מחברי בית הנציגים עתרו לקיסר שישחרר את האנשים אשר הוצא כנגדם צו מעצר, הקיסר הסכים אך הוועדה הצבאית לא הסכימה ולכן הוועדה שלחה מספר אנשים שעצרו כ-50 אנשים שנחשדו בשחיתות ב-30 ביוני תוך כשבועיים יותר מ-150 איש מהממשלה הקודמת, הנוכחית, מושלי מחוזות, אצילים חלק מהמשפחה הקיסרית ובנוסף את נכדו של הקיסר אסכנדר דאסטה, לבסוף מקונן נעצר גם הוא ובמקומו מונה מיכאל ימרו לראש ממשלה ב-22 ביולי מקונן ונכלא, בבית הכלא מנליק. בערב של ה-23 בנובמבר מקונן הוצא להורג יחד עם מספר אנשים המכונים "השישים", להוציא הקיסר.

## לקריאה נוספת

קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:ראשי ממשלת אתיופיה
קטגוריה:אתיופיה: אצולה
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים באו"ם
קטגוריה:ילידי 1928
קטגוריה:נפטרים ב-1974
יצחק לבטוב

**יצחק לבטוב** (נולד ב-1936), עיתונאי וסופר ישראלי.

## ביוגרפיה
לבטוב נולד ב-1936 במושב כפר הס. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים (1962) בחוגים חינוך ופילוסופיה.

בין השנים 1962–1978 היה לבטוב עורך חדשות בכיר בלשכת העיתונות הממשלתית. במסגרת תפקידו זה, ערך ופרסם לראשונה הודעות רשמיות על התפתחויות מדיניות חשובות בישראל, כגון פרוץ מלחמת ששת הימים ומהלכי הקרבות של המלחמה, וכן פרוץ מלחמת יום כיפור ומהלכיה ולהבדיל ביקורו של הנשיא סאדאת בישראל.

בין השנים 1962–2000 היה לבטוב משתתף קבוע במוספים לספרות "משא" ו"על המשמר", עד לסגירתם, וכן בביטאון אגודת הסופרים "מאזניים". הוא ערך ראיונות עם סופרים והוגים וכן עסק בסקירת וביקורת ספרים. בין מרואייניו נמנים תרצה אתר, הסופר פנחס שדה, המתרגם יורם ברונובסקי, הסופרת יהודית הנדל, הסופר דן צלקה, הסופרת רונית מטלון וכן הוגי דעות וחוקרים אקדמאים ביניהם רבים זוכי פרס ישראל כמו ההיסטוריונים יעקב כץ, זאב שטרנהל, נתן שפיגל ואחרים.

במהלך השנים 1978 עד 1991 היה דובר תנועת המושבים ועורך ביטאון התנועה "תלמים", אחד הביטאונים הוותיקים בישראל.

## כתיבה ועריכה ספרותית
ב-1958 היה חבר מערכת כתיבת הספר "על אדמתם" (בשיתוף הסופרים לוי בן אמיתי, אלכסנדר סנד, דניאל בן נחום), קובץ ממבחר היצירה הספרותית והאמנותית שנוצרה בהתיישבות העובדת (קיבוצים ומושבים), שיצא לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל.

בשנת 1969 פרסם את האנתולוגיה "בשחוק ודמע", בה תרגם משירי המשורר הלבנוני ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (איורים: עבד יונס, הוצאת "עקד"). האנתולוגיה זכתה בשעתו להערכה גם מפיו של נשיא לבנון דאז, קמיל שמעון, וכן ממייסד צבא דרום לבנון, סעד חדאד.

ב-1991 ערך את הספר "מילים שמנסות לגעת" הכולל 11 משדרי ספרות (הוצאת "ספריית פועלים"), חלקם כוללים פרסומים ראשונים מכתבי הוגי הדעות הפרופ' שמואל הוגו ברגמן, גרשום שלום, שמעון הלקין, חיים שירמן ואחרים. הספר ראה אור בברכתה של רשות השידור.

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כפר הס: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
גבירתנו אפארסידה

שמאל|ממוזער|250px|'''גבירתנו מאפארסידה'''

**גבירתנו מאפארסידה** (בפורטוגזית: **Nossa Senhora da Conceição Aparecida**) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה". מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל. יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.

## תולדות הדמות
הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות. הוא התגלה באקראי בשנת 1717 בידי שלושה דייגים אשר נשלחו בידי בני כפרם גוואראטינגוואטה (Guaratinguetá) לדוג דגים בנהר פאראיבה כדי לכבד את הרוזן מאסומאר (conde de Assumar), דום פדרו דה אלמיידה אי פורטוגל, מושל הפרובינציה של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, שעתיד היה לעבור במקום בדרכו לווילה ריקה, כיום העיר אורו פרטו (Ouro Preto) במינאס ז'ראיס. הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית. לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה. 

במשך 15 השנים הבאות נמצא הפסל במשפחתו של פליפה פדרוסו (Pedroso), אחד משלושת הדייגים, ושכנים פקדו אותו על מנת להרעיף עליו את כיבודיהם. הפולחן התרחב ורבים מאמינים שתפילות רבות לבתולה התמלאו. המשפחה בנתה כנסיית קטנה אולם עד מהרה הפכה זו לצרה מלהכיל את המונים המאמינים. בשנת 1734 בנה הכומר של גוואראטינגוואטה כנסייה על גבעת קוקיירוס (Coqueiros) והציבור החל לבקר במקום ביולי 1745. מספר המאמינים גדל ובשנת 1834 החל בניין כנסייה גדולה יותר, היא הבזיליקה הישנה.

בשנת 1904 הוכתרה גבירתנו מאפרסידה וזכתה בכתר ובשנת 1908 קיבלה הכנסייה שנבנתה את התואר בזיליקה קטנה. שני עשורים לאחר מכן הפך האזור שסביב הכנסייה לעיר עצמאית, אפארסידה ושנה לאחר מכן, בשנת 1929, הכריז האפיפיור פיוס האחד עשר על גבירתנו מאפארסידה כמלכת ברזיל וכקדושה המגינה הרשמית של מדינה זו.

בשנת 1967, במלאת 250 שנה להתגלות הפסלון, העניק האפיפיור פאולוס השישי לבזיליקה ורד זהוב כאות לחשיבות הפולחן. בשנת 1980 הקדיש האפיפיור יוחנן פאולוס השני, במיסה שערך במקום בעת שביקר באמריקה הלטינית, את הפסלון למרים אם ישו.

## הבזיליקה החדשה
שמאל|ממוזער|250px|הבזיליקה החדשה, אפארסידה, סאו פאולו
פופולריות הפולחן יצרה צורך במרחב חדש שיהיה גדול דיו, ובשנת 1955 החלה בנייתה של בזיליקה חדשה. המבנה החדש, פרי תכנונו של האדריכל בנדיטו קאלישטו (Calixto), עצום בגודלו: הוא נבנה בצורת צלב יווני ש-173 מטרים אורכו ו-168 רוחבו. הספינות משתרעות לאורך 40 מטרים והכיפה מתנשאת גובה של 70 מטרים. הבזיליקה מסוגלת להכיל 45,000 איש ואישה, ואילו מגרש החנייה, המשתרע על 272,000 מטרים מרובעים, יכול להכיל 4,000 אוטובוסים ו-6,000 מכוניות. ממדים אלו הופכים את הבזיליקה למקום הפולחן הקתולי השני בגודלו בעולם, אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן.

בשנת 1980, בעודו בבנייה, קודש המבנה בידי יוחנן פאולוס השני וקיבל את התואר בזיליקה זוטרה.

## קישורים חיצוניים

*מקום הפולחן הלאומי 

קטגוריה:ברזיל: דת
קטגוריה:נצרות לטינו-אמריקאית
קטגוריה:מדינת סאו פאולו
קטגוריה:נשים בפיסול
בילינה

[שמאל|ממוזער|200px|איוואן ביליבין ([:en:Ivan Bilibin|Билибин), דובריניה ניקיטיץ' מציל את זַבַּאוָוה פּוּטְיַאטִיצְ'נַה מהדרקון גוֹרִינִיץ']]
**בילינה** (ברוסית: **былина**; באוקראינית: **Билини**; בפולנית: **Bylina**) או **סְטַארִינה** (**Starina**) היא שירה אפית הרואית עממית-מסורתית של הסלאבים המזרחיים הקדמונים של רוס של קייב, שהועברה בעל-פה מדור לדור. מסורת זו נשתמרה ברוסיה ובאוקראינה.

מקור המילה "בילינה" במילה הרוסית быль (נהגה: "ביל"; הפועל "להיות"), אשר מסמנת סיפור המגולל אירועים אמיתיים, בניגוד לסיפור בדיוני.

בילינה היא סוג של שיר ללא חריזה, אך עם מקצב אופייני – מעין חרוז לבן. מרבית הבילינות נשתמרו באזורים הצפוניים של רוסיה, וסגנונן חוקה בידי מספר משורר רוסים נודעים.

ישנם לא מעט מחזורי בילינה, וניתן לחלקם באופן גס לסדרות הבאות:
*בילינות של הגיבורים העתיקים יותר (המכשף ווֹלגה סביאטוסלאביץ', הלוחם מִיקוּלַה סליאנינוביץ', סביאטוגור)
*בילינות של ולדימיר הראשון, שליט קייב וסיפורים מתור הזהב של קייב (מחזורי איליה מוּרוֹמֶץ, אליושה פּוֹפּוֹביץ, דוֹבְּרִינְיַה ניקיטיץ')
*בילינות של נובגורוד (וסילי בוסלאייב, סַדְקוֹ הסוחר)
*בילינות של מוסקבה (יֶרְמַאק טימופייביץ', איוואן האיום)
*בילינות מההיסטוריה של הקוזאקים האוקראינים (באוקראינית: פלישת הטורקים והטטרים, מרידות ההיידמקים)
*בילינות של התקוממות הקוזאקים (סטנקה ראזין)
*בילינות של פיוטר הגדול

## קישורים חיצוניים

*בילינות 
* 

קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:ספרות אוקראינית
קטגוריה:שירים ברוסית
קטגוריה:ספרות ימי הביניים