ויליאם בייט

**ויליאם ברימייג' בייט** (באנגלית: **William Brimage Bate**; 7 באוקטובר 1826 – 9 במרץ 1905) היה בעל מטעים ובעל עבדים, קצין קונפדרציה ופוליטיקאי בטנסי. לאחר תקופת השיקום, הוא כיהן כמושל טנסי ה-23 בין השנים 1883–1887. הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטנסי, וכיהן מ-1887 ועד מותו.

במהלך מלחמת האזרחים, הוא נלחם עבור הקונפדרציה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ופיקד על דיוויזיה בארמיית טנסי. בייט נלחם במספר קרבות במהלך המלחמה, ונפצע קשה בשתי הזדמנויות.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו וקריירה
בייט נולד ב-7 באוקטובר 1826 ב-Bledsoe's Lick (כיום קסטליאן ספרינגס) במחוז סאמנר, טנסי, והיה בנם של ג'יימס ה. בייט ואמנדה ווטררד. הוא למד בבית ספר אזורי המכונה "האקדמיה הכפרית". כשהיה בן 15, אביו מת, והוא עזב את הבית כדי למצוא עבודה. בסופו של דבר הוא התקבל לעבודה כפקיד בספינת הקיטור, "צלאח א-דין", שנסעה במעלה ובמורד נהרות קמברלנד, אוהיו ומיסיסיפי בין נאשוויל לניו אורלינס.

בזמן שספינת הקיטור שלו עגנה בניו אורלינס, הגיעה הידיעה על פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, ובייט התגייס לרגימנט לואיזיאנה. כשהגיוס הזה הסתיים כמה חודשים לאחר מכן, הוא התגייס מחדש בדרגת לוטננט בפלוגה I של רגימנט הרגלים המתנדבים של טנסי השלישי. הוא ליווה את הגנרל ג'וזף ליין בכמה פשיטות במרדף אחר סנטה אנה לקראת סוף המלחמה.

לאחר המלחמה, חזר בייט לחווה המשפחתית שלו במחוז סאמנר, והקים עיתון פרו המפלגה הדמוקרטית, *Tenth Legion*, בגאלטין הסמוכה. הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי ב-1849, ובשנת 1852, השיג את התואר במשפטים מאוניברסיטת קמברלנד בלבנון, טנסי והתקבל ללשכת עורכי הדין. לאחר שתוקנה חוקת המדינה כדי לאפשר בחירה ישירה של פקידי משפט ב-1854, בייט נבחר לתובע הכללי של מחוז נאשוויל.

בייט פעל למען המועמד הדמוקרטי לתפקיד המושל אנדרו ג'ונסון בשנת 1855, והיה אלקטור עבור המועמד הדמוקרטי הדרומי לנשיאות ג'ון ברקינרידג' בבחירות 1860. ב-1859 הוצעה לו מועמדות המחוז שלו לקונגרס, אך הוא סירב לקבלה. הוא היה תומך נלהב של הפרישה מהאיחוד בשנים שקדמו למלחמת האזרחים.

### מלחמת האזרחים האמריקנית
ימין|ממוזער|273x273 פיקסלים| בייט במדים, בערך 1862
בעקבות קרב פורט סאמטר באפריל 1861, בייט התגייס לפלוגה פרטית בגלאטין, ונבחר כקפטן שלה. בתחילת מאי, לאחר שטנסי התיישרה עם הקונפדרציה, בייט נבחר לקולונל של רגימנט הרגלים השני של טנסי. יחידה זו נשלחה במהירות לווירג'יניה, שם היא הייתה בין הכוחות שהופקדו על השמירה על מסילות הרכבת של ריצ'מונד, פרדריקסבורג ופוטומק. בייט נכח בקרב על אקוויה קריק ב-30 במאי 1861. בקרב בול ראן הראשון (הקרב הראשון על מנאסס) ביולי 1861, בייט היה בחטיבת העתודה של תאופילוס הולמס בארמיית הפוטומק של הקונפדרציה.

יחידתו של בייט נשארה על נהר הפוטומק עד פברואר 1862, כאשר, לבקשתו, הועברה יחידתו לזירה המערבית. רגימנט טנסי השני הופקד תחת ארמיית מיסיסיפי של אלברט סידני ג'ונסטון, שניהל פעולות באזור קורינתוס. יחידתו של בייט צעדה צפונה עם ארמיית מיסיסיפי בניסיונה לבלום את התקדמותו של יוליסס ס. גרנט בקרב שילה באפריל 1862. בייט נפצע קשה ברגלו במהלך היום הראשון, ומנתח בצבא אמר לו שיהיה צורך לקטוע את רגלו כדי להציל את חייו. בייט שלף את אקדחו, ואיים לירות במנתח, וכך שמר על רגלו. למרות ששרד, הוא לא היה מסוגל ללכת במשך מספר חודשים, והלך עם צליעה כל חייו. כמה מקרובי משפחתו של בייט נהרגו בשילה, וסוסו אף נורה מתחתיו.

לאחר שבילה מספר חודשים בהתאוששות בקולומבוס, מיסיסיפי, בייט הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ב-2 באוקטובר 1862. בתחילה הוא קיבל משימות הרחק מהחזיתות בצפון אלבמה, אך כשדרש לחזור לפעולה, הגנרל ברקסטון בראג יצר עבורו חטיבת חי"ר לפקד בארמיית טנסי. הוא השתתף במערכת טולהומה, ונלחם בקרב הובר'ס גאפ ביוני 1863. במהלך תקופה זו, מנהיגי הקונפדרציה של טנסי הציעו לבייט להחליף את המושל לזמן מוגבל, אישם ג. האריס, אך בייט סירב, והעדיף להישאר בחזית.

בקרב צ'יקמוגה, בייט השתתף בהתכתשות עם כוחות האויב שפתחה את הלחימה בערב ה-18 בספטמבר 1863. בלחימה העזה שהתחוללה למחרת, שלושה מסוסיו נורו מתחתיו. במהלך הארגון מחדש של ארמיית טנסי לאחר קרב זה, בייט קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה של ג'ון ברקינרידג' (ברקינרידג' הועלה למפקד קורפוס). בייט פיקד על דיוויזיה זו בקרב על מיסיונרי רידג' בנובמבר 1863.

כתוצאה משירותו במערכת צ'טנוגה, בייט הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-24 בפברואר 1864. באותו קיץ, הדיוויזיה שלו השתתפה במערכת אטלנטה, ונלחמה בקרבות רסקה, כנסיית ניו הופ, הר קנסאו ופיצ'טרי קריק, כמו גם בקרב הראשי על אטלנטה ב-22 ביולי בקרב אוטוי קריק ב-6 באוגוסט, בייט השתמש בתוכנית הטעיה שסיכלה את התקפת האיחוד העיקרית. הוא נורה בברך בהתכתשות בוויליס' גריסט מיל ליד אטלנטה ב-10 באוגוסט, והיה מרותק למיטה בבארנסוויל, ג'ורג'יה, במשך מספר שבועות.

בייט הצטרף שוב לדיוויזיה שלו בזמן כדי להשתתף בפלישה של גנרל ג'ון ב. הוד לטנסי בסוף 1864. בקרב פרנקלין ב-30 בנובמבר, הוא איבד כמעט 20% מהדיוויזיה שלו, וסוסו נורה שוב מתחתיו. הוא פיקד על האגף הימני של הגנרל בנג'מין פ. צ'את'ם בקרב נאשוויל שבועיים לאחר מכן.

הדיוויזיה של בייט נשארה עם הקורפוס של צ'את'ם במהלך מערכת קרולינס ב-1865, שבמהלכו נלחם בקרב בנטונוויל במרץ. בייט ואנשיו נכנעו בבנט פלייס ליד גרינסבורו, קרוליינה הצפונית. במהלך המלחמה הוא נפצע שלוש פעמים ותחתיו נהרגו שישה סוסים.

### לאחר מלחמת האזרחים
לאחר המלחמה, בייט עסק בעריכת דין בנאשוויל בשותפות עם קולונל פרנק ויליאמס. הוא נשאר פעיל בפוליטיקה, וכיהן בוועדה הדמוקרטית של המדינה ובוועד הפועל הלאומי הדמוקרטי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19. הוא היה מועמד לסנאט האמריקאי ב-1875, 1877 ו-1881, והיה אלקטור עבור המועמד לנשיאות סמואל טילדן בבחירות 1876.

לאורך שנות ה-1870 ותחילת שנות ה-1880, ממשלת מדינת טנסי נאבקה בחובות, שהצטברו במהלך העשורים הקודמים כשהמדינה הנפיקה איגרות חוב למימון שיפורים פנימיים ובניית מסילות ברזל. המשבר הפיננסי של 1873 חיסל את הכנסות המדינה מארנונה, והמדינה לא הצליחה לשלם את חוב האג"ח שלה ב-1875. בתחילת שנות ה-1880, המפלגה הדמוקרטית של המדינה התפצלה לשני פלגים בשאלה כיצד לפתור את המשבר: אלה שביקשו פירעון מלא של החוב בכל מחיר כדי לשמר את האשראי של המדינה (המכונים דמוקרטים של "מס גבוה" או "אשראי מדינה") ואלו שהאמינו שהתשלום המלא אינו ניתן לביצוע וביקשו תשלום חלקי בלבד (הידועים כדמוקרטים של "המס הנמוך"). במרוץ לתפקיד המושל של 1880, כל סיעה מינתה מועמד משלה, מה שגרם לפיצול ההצבעה הדמוקרטית, ואפשר לרפובליקני לאלווין הוקינס לנצח בבחירות.

### מושל טנסי
שמאל|ממוזער|212x212 פיקסלים| דיוקן של בייט מאת ג'ורג' דורי
בבחירות לתפקיד המושל ב-1882, סיעת הדמוקרטים הבורבונים של המדינה, בראשות המושל לשעבר, אישם האריס, גייסה תמיכה בסיעת "המס הנמוך", שהציעה את בייט כמועמד שלה. בייט הציע לשלם 50% על איגרות חוב המוחזקות על ידי מסילות ברזל (שחלקן הושגו במרמה במהלך ממשל בראונלו), ולשלם תשלום מלא על איגרות חוב המוחזקות על ידי בתי ספר, ארגוני צדקה ושרה צ'יילדרס פולק, אלמנתו של הנשיא המנוח. ג'יימס ק. פולק. הדמוקרטים של "המס הגבוה" הציעו מועמד משלהם, ג'וזף פאסל. ביום הבחירות, בייט זכה עם 120,637 קולות מול 93,168 קולות למושל המכהן, הוקינס, 9,660 קולות למועמד גרינבק ג'ון ביסלי ו-4,814 קולות לפאסל.

לאחר השבעתו, בייט חתם על תוכנית החוב שלו בחוק, ולבסוף פתר את סוגיית החוב שליוותה את המדינה במשך יותר מעשור. עם זאת, עדיין היה כעס רב על הדרך שבה נפתר המשבר, מה שאיים על סיכויי הבחירה מחדש של בייט ב-1884. המועמד הרפובליקני, שופט מנאשוויל פרנק ט. ריד, פתח בקמפיין חזק, אבל בייט זכה בבחירה מחדש בהצבעה של 132,201 קולות מול 125,246 קולות.

במהלך כהונתו הראשונה, בייט חתם על חוק שיצר את ועדת הרכבת הממלכתית להסדרת תעריפי הרכבת. חקלאים, שראו את תעריפי ההובלה ברכבת גבוהים מדי, תמכו בכך, בעוד שחברות הרכבת התנגדו לכך. עם זאת, החוק שיצר את הוועדה הזו בוטל ב-1885, מה שהכעיס את החקלאים ופגע בסיכויים של הדמוקרטים להחזיק בתפקיד המושל בבחירות של 1886.

### אחרית חייו
לאחר שהסנאטור האוול ג'קסון התפטר ב-1886, מינה בייט את וושינגטון ק. וויטהורן להשלים את כהונתו, שתוקפה היה אמור להסתיים במרץ 1887. האספה הכללית של טנסי בחרה בבייט למלא את המושב הזה בסנאט. הוא נבחר מחדש ב-1893, 1899 ו-1905. במהלך כהונתו כיהן כיו"ר הוועדה לשיפור נהר המיסיסיפי ויובליו בקונגרס ה-53, וכיו"ר הוועדה לבריאות הציבור וההסגר הלאומי בשני מושבים מאוחרים יותר. הוא תמך במיסים נמוכים יותר, והעדיף מימון לבתי ספר ציבוריים, לשכת מזג האוויר של ארצות הברית וחיל האותות של הצבא. הוא הצביע בעד קבלת אוקלהומה, אריזונה וניו מקסיקו כמדינות.

זמן קצר לאחר שנבחר לכהונתו הרביעית, השתתף בייט בטקס השבעתו של הנשיא תאודור רוזוולט ב-4 במרץ 1905. האמינו שהוא התקרר אך הוא מת מדלקת ריאות כמה ימים לאחר מכן ב-9 במרץ גופתו הוחזרה לנאשוויל ברכבת שהושכרה במיוחד, והוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים שם. חברי ה-Bivouac של פרנק צ'את'ם, שכלל את ותיקי הקונפדרציה ששרדו, ירו את מטח ההצדעה האחרונה מעל קברו.

## חיים אישיים
ימין|ממוזער|219x219 פיקסלים| ג'וליה, אשתו של ויליאם ב. בייט
בייט התחתן עם ג'וליה פיט, בתו של סמואל פיט, עורך דין ומלומד בולט מהאנטסוויל, אלבמה. היא נולדה בהאנטסוויל והתחנכה בבתי הספר של אלבמה ופילדלפיה, פנסילבניה. נישואיה לוויליאם ב. בייט התקיימו ב-1856.

ב-1889 נבחר בייט לסנאט של ארצות הברית, והיא התלוותה אליו לוושינגטון. היא התגוררה שם בדרך כלל במהלך ישיבות הקונגרס. היו להם ארבע בנות, שתיים מהן חיו עד לבגרות: גברת תומאס פ. מאסטין, טקסס, וסוזי, גברת או. ד. צ'יילדס, לוס אנג'לס. סוזי בייט הייתה גברת צעירה נערצת מאוד בחברה בוושינגטון במשך כמה עונות. גברת בייט הייתה חברה בכנסייה המתודיסטית ובכמה ארגוני צדקה.

סבו מצד אביו של בייט, קולונל האמפרי בייט (1779–1856), היה מתיישב מוקדם במחוז סאמנר. שמו האמצעי של המושל בייט היה שם המשפחה של סבתו מצד אביו (אשתו הראשונה של קולונל האמפרי בייט), אליזבת ברימייג'. לאחר מותה של אליזבת ברימייג', קולונל האמפרי בייט נישא לאנה ווטררד, אחות אמו של המושל בייט, אמנדה. כמה מקרובי משפחתו של המושל בייט, כולל אחיו, קפטן האמפרי בייט (1828–1862), נהרגו או נפצעו בקרב שילה.

ד"ר האמפרי בייט (1875–1936), בן דודו של המושל בייט, היה נגן מפוחית ידוע ומנהיג להקת כלי מיתר. הוא היה אחד המוזיקאים הראשונים שהופיעו בגרנד אול אופרי בשנות ה-20.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1487-1488


## קישורים חיצוניים

* ויליאם בייט באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* ויליאם בייט באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:מושלי טנסי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו
קטגוריה:גנרלים במלחמת האזרחים האמריקנית
קטגוריה:אנשי צבא הקונפדרציה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1905