כתב נטוי

[שמאל|ממוזער| כתב נטוי משנת 1527, כאשר באותה תקופה שימש רק עבור אותית קטנות ולא [אותיות רישיות ואותיות קטנות|רישיות.]]
בטיפוגרפיה, **כְּתָב נָטוּי** (Italic) הוא גופן כתב מחובר המבוסס על צורה מסוגננת של כתב יד קליגרפי. בגלל ההשפעה מקליגרפיה, כתב נטוי בדרך כלל נוטה מעט ימינה. נטייה של כתב משמשת לרוב להדגשת נקודות מפתח בטקסט מודפס, לסימון מילים כשם של יצירה (כותר), או – בציטוט של שפה דבורה – לסמן את המילים שהדגישה הדוברת. מדריך אחד של כתיבה באנגלית תיאר את הכתב הנטוי כ"שווה ערך בהדפסה לקו תחתון בכתב יד".

השם "italic" בא מן העובדה כי הגופנים תוכננו לראשונה באיטליה, בהשראת קליגרפיה, על מנת להחליף מסמכים שנכתבו באופן מסורתי בסגנון כתב יד, שנקרא "Chancery hand". אלדו מנוציו ו-Ludovico Arrighi (שניהם בין המאות ה-15 וה-16) היו מעצבי הסגנון המרכזיים המעורבים בתהליך זה באותו זמן.
ממוזער| דוגמה לכתב מחובר של ניקולי, שהתפתח לכתב נטוי.|טקסט=
[ממוזער|איגרת של [קתרינה מסיינה, שנדפסה בוונציה ידי אלדו מנוציו ב-15 בספטמבר 1500, מציגה איור, שבו מופיעות המילים הראשונות שהודפסו אי פעם באותיות נטויות: *iesus* בתוך הלב ביד שמאל, ו- *iesu dolce iesu amore* בפנים הספר ביד ימין.]]
[ממוזער|כתב נטוי של [אלדו מנוציו במהדורה של 1501 של ורגיליוס .]]

## היסטוריה
בכתב נטוי נעשה שימש לראשונה על ידי אלדו מנוציו ובית הדפוס שלו בוונציה בשנת 1500.

מנוציו התכוון שהכתב הנטוי שלו לא ישמש להדגשה, אלא לטקסט של מהדורות קטנות ופשוטות של ספרים פופולריים, (לעיתים קרובות שירה), שיחליפו את סגנון כתב היד של אותה התקופה. הבחירה בשימוש בסוג נטוי, במקום סגנון רומן (Roman type) בשימוש כללי בשימוש באותה עת, נעשתה ככל הנראה כדי להצביע על אי-רשמיות במהדורות, שנועדו לקריאת פנאי.

כתב נטוי של מנוציו נחתך על ידי פרנצ'סקו גריפו (אשר מאוחר יותר בעקבות המחלוקת עם מנוציו טען כי הגה את זה). הוא שכפל את כתב היד של התקופה הבאה מסגנונו של ניקולו דה ניקולי, אולי אפילו של מנוציו עצמו.

השימוש הראשון המלא היה במהדורת 1501 של ורגיליוס המוקדשת לאיטליה, אם כי זה כבר היה בשימוש קצר במהדורה משנת 1500 של קתרינה מסיינה .

האבולוציה של השימוש בכתב נטוי כדי להראות הדגשה התרחשה במאה ה-16, והיה לנורמה ברורה במאה ה-17. המגמה של הצגת סוגי ההתאמה בדגימות טיפוסים התפתחה גם בתקופה זו. כתב נטוי התפתח באופן משמעותי לאורך המאות הבאות, תוך מעקב אחר שינוי הטעמים בקליגרפיה ובעיצוב הסוג.

## שימוש
*בהדגשה . זה נקרא הטעמה בדיבור.
* כותרות של עבודות העומדות בפני עצמן, כגון ספרים (כולל אלה הנמצאים בסדרה גדולה יותר), אלבומים, ציורים, מחזות וכתבי עת. יצירות הכלולות בעבודות גדולות יותר, כגון סיפורים קצרים, שירים או כתבות בעיתונים, אינן נכתבות בכתב נטוי, אלא רק במירכאות. כאשר כתב נטוי אינה זמין, כגון, במכונת כתיבה או באתרי אינטרנט שאינם תומכים בעיצוב, לעיתים קרובות נעשה שימוש בקו תחתון או במירכאות.
* שמות של ספינות.
* מילים זרות, כולל שם מדעי לטיני בטקסונומיה של אורגניזם חיים.
* בציון מילה כדוגמה למילה, ולא עבור התוכן הסמנטי שלה
** שימוש בספרה או במספר המוזכרים כשלעצמם
* הצגה או הגדרה של מונחים, במיוחד במונחים טכניים, או כאלה שמשתמשים בהם בדרך יוצאת דופן או אחרת
* לפעמים ברומנים כדי להצביע על תהליך החשיבה של הדמות.
* כתב נטוי משמש בתרגום המלך ג'יימס כדי להדגיש את המילים שאין להן מקבילה בטקסט המקורי, אבל הן נחוצות באנגלית.
* סימנים באלגברה (קבועים ומשתנים) מודפסים באופן מקובל בכתב נטוי.
* סמלים עבור גודל פיזיקלי וקבוע מתמטי
* בביולוגיה, שמות גנים (למשל, ''lacZ'' ) כתובים בכתב נטוי

## כתב נטוי בעברית
בלשון העברית לרוב לא נהוג להשתמש בכתב נטוי. גישה זו אומצה בוויקיפדיה העברית, שגורסת (בוויקיפדיה:לשון), כי "כתב נטוי (italics) אינו חלק מהטיפוגרפיה העברית התקנית". עם זאת, האקדמיה ללשון העברית לא קבעה עמדה בסוגיה זו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טיפוגרפיה
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו