open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ארמון קומסוסאן

שמאל|ממוזער|250px|ארמון קומסוסאן
**ארמון השמש קומסוסאן**, לשעבר **ארמון הזיכרון קומסוסאן**, ולפעמים מכונה גם **המאוזוליאום של קים איל סונג** הוא מקום קבורתם של מנהיגי קוריאה הצפונית קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל בפיונגיאנג.

## היסטוריה
לפני הפיכתו למוזלאום הארמון היה מקום מושבו של קים איל-סונג, לאחר מותו ציווה קים ג'ונג-איל להפוך אותו לאתר קבורה. הארמון נבנה בשנת 1976. לפי אומדנים שונים עלות השיפוצים והפיכתו למוזלאום נעה בין 100 מיליון דולר ל-900 מיליון דולר.

לאחר מותו של קים ג'ונג-איל ב-17 בדצמבר 2011, הועברה גופתו לארמון ב-29 בדצמבר 2011.

## לקריאה נוספת

* Hassig, Ralph (2009), The Hidden People of North Korea: Everyday Life in the Hermit Kingdom, Rowman & Littlefield, 
* Kim, Samuel S (2001), The North Korean System in the Post-Cold War Era, Palgrave Macmillan, 
* Kongdan, Oh (2000), North Korea Through the Looking Glass, Brookings Institution Press, 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מאוזוליאומים
קטגוריה:פיונגיאנג: מבנים
גבריאלה מיקטי

250px|ממוזער|שמאל|גבריאלה מיקטי
[250px|ממוזער|גבריאלה מיקטי בפגישה עם [נשיא מדינת ישראל|נשיא המדינה ראובן ריבלין במשכן הנשיא, ינואר 2018]]
**גבריאלה מיקטי** (בספרדית: **Gabriela Michetti**; נולדה ב-28 במאי 1965) היא פוליטיקאית ארגנטינאית שכיהנה כסגנית נשיא ארגנטינה. קודם לכן כיהנה כנציגת בואנוס איירס בסנאט הארגנטינאי, כסגנית ראש עיריית בואנוס איירס וכנציגת בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015 התמודדה לצדו של מאוריסיו מאקרי ונבחרה לסגנית הנשיא.

## ביוגרפיה
מיקטי נולדה בלפרידה שבפרובינציית בואנוס איירס, בת לאב רופא. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה ובדיפלומטיה וב-1988 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת סלבדור בבואנוס איירס. לאחר הלימודים עבדה בממשל פרובינציית בואנוס איירס ובמשרד הכלכלה הארגנטינאי.

ב-2003 הצטרפה למפלגתו החדשה של מאוריסיו מאקרי, "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ונבחרה למועצת העיר בואנוס איירס. ב-2007 התמודדה לצדו מאקרי ונבחרה לסגנית ראש העיר. לאחר שנתיים עזבה את תפקידה ונבחרה לנציגת העיר בבית הנבחרים של ארגנטינה. ב-2013 נבחרה לנציגת העיר בסנאט של ארגנטינה. ב-2015 התמודדה בבחירות המוקדמות של המפלגה לראשות עיריית בואנוס איירס, אך הפסידה להוראסיו לרטה.

היא הצטרפה למאקרי כסגניתו המיועדת בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015. בעקבות הניצחון החלה בכהונתה כסגנית הנשיא ב-10 בדצמבר 2015.

מיקטי נפגעה בתאונת דרכים בנובמבר 1994 ונותרה משותקת בפלג גופה התחתון. היא גרושה ואם לבן.

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט של גבריאלה מיקטי

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הקונגרס הלאומי הארגנטינאי
קטגוריה:פוליטיקאים נכים
קטגוריה:סגני נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:פוליטיקאיות ארגנטינאיות
קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1965
ארתור מקדונלד

250px|ממוזער|ארתור מקדונלד מציג את עצמו ואת עבודתו - 2015
**ארתור (ארט) ברוס מקדונלד** (באנגלית: **Arthur Bruce "Art" McDonald**; נולד ב-29 באוגוסט 1943) הוא אסטרופיזיקאי קנדי.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם טקאקי קג'יטה על גילוי תנודות בחלקיקי נייטרינו, ובעקיפין גילוי העובדה שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.

## ביוגרפיה
ארתור ברוס מקדונלד נולד ב 1943 בסידני שבנובה סקוטיה, הנמצאת במזרח קנדה, שם גם למד לתואר ראשון ושני בפיזיקה. הוא קיבל תואר דוקטור במכון הטכנולוגי של קליפונרניה ומשרת פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2015 קיבל פרס נובל לפיזיקה בשל גילוי תנודות החלקיק נייטרינו. בשנת 2016 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטרונומים קנדים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים
קטגוריה:זוכי מדליית בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל קנדים
קטגוריה:זוכי פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
קטגוריה:מעוטרי מסדר אונטריו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:פיזיקאים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1943
אשור-ניררי השלישי

**אשור-ניררי השלישי** (משמעות השם: האל אשור הוא עזרי) היה מלך אשורי בתקופת הממלכה התיכונה, שמלך בין השנים 1197-1202 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1187-1193. הוא היה נכדו של תוכולתי-נינורתה הראשון וירש את אשור-נדין-אפלי (Ashur-nadin-apli), שהיה אביו או דודו. אשור-נדין-אפלי היה מעורב במרד נגד תוכולתי-נינורתה הראשון שהביא לרציחתו.

## חייו
על פי אחת מרשימות מלכי אשור (Nassouhi Assyrian King List) הוא היה בנו של אשור-נדין-אפלי, שהיה קודמו בתפקיד. גם לפי "רשימת המלכים מחורסבאד" ורשימת SDAS הוא היה בנו של אשור-נסיר-אפלי (Aššur-naṣir-apli), שמופיע ברשימת SDAS כקודמו בתפקיד. בכל שלוש רשימות המלכים הוא מלך 6 שנים. קודמו בתפקיד מלך 4-3 שנים, תקופה קצרה שיכולה אולי להצביע על כך שהוא עלה למלוכה בגיל צעיר. ייתכן וגילו הצעיר מסביר את התפקיד הבכיר שלקח ראש השרים ו"מלך חניגלבת", אילי-פאדה (Ilī-padâ) בתקופת מלכותו. שמו מופיע גם בשבר של רשימת מלכים רביעית קצרה. שנת האפונים שלו, הייתה כנראה השנה הראשונה המלאה.

שמו מופיע בשבר מכתב שנמצא בארכיון נינוה (המכתב נמצא היום באוסף נינוה במוזיאון הבריטי). מכתב זה נשלח על ידי אדד-שומה-אושור מלך בבל באותה עת והיה שייך לשושלת הכשית. המכתב הופנה אל אשור-ניררי השלישי ואל ראש השרים שלו אילי-פאדה. הוא פונה אל שניהם במונח מלכי אשור.

מכתב זה הוא מכתב מעליב, משום שהוא מתייחס לראש השרים כשווה למעמדו של המלך. המכתב הועתק ונשמר בארכיון אשור, כנראה בגלל המעמד שמכתב זה נתן לאילי-פאדה, שהיה אביו של המלך האשורי נינורתה-אפאל-אקור, שמלך כנראה בין השנים 1180-1191 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה (או תקופה קצרה יותר). צאצאיו מלכו עד המאה ה-8 לפנה"ס. טענותיהם להיותם חלק משושלת היוחסין של המלוכה היו בעייתיות והיו מבוססות רק על כך שהם היו יורשיו של המלך אריבה-אדד הראשון, שמלך בין השנים 1390 - 1364 לפנה"ס לערך והיה אביו של אשור-אובליט הראשון.

אשור-ניררי השלישי הוסר כנראה מתפקידו על ידי אנליל-קודורי-אושור, שמלך אחריו. הוא היה בן נוסף של תוכולתי-ניררי הראשון, וכנראה דודו. כנראה שבעקבות הפסקת מלוכתו, גם תפקידו של אילי-פאדה כראש השרים הסתיים. המקורות מתקופה זאת אינם רבים וחלקם, כמו הלוחות שנמצאו בתל סבי אבייד, עדיין לא פורסמו.

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי אשור התיכונה
דולפינים (על-משפחה)

[ממוזער|[לבנתן]]
**דולפינים** (שם מדעי: Delphinoidea) הם על-משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני שיניים שבסדרת הלווייתנאים והיא הגדולה בעל-משפחות הלווייתנים.

## מאפיינים
מינים אלה מותאמים לחיים במים רדודים יחסית יותר משאר הלווייתנים וחלקם גם נכנסים לנהרות אם כי הם לא מקורבים לעל-משפחת דולפיני נהרות.

אף על פי ששם הקבוצה היא דולפינים, רוב המינים אינם מזכירים את הדולפין הטיפוסי. בני משפחות הפוקניים והחדשיניים בעלי ראשים מעוגלים וחסרי "מקורים". גם סנפירי הגב שלהם קטנים ביותר.
* על-משפחה **דולפינים** (Delphinoidea)
** משפחה דולפיניים (Delphinidae)
** משפחה חדשיניים (Monodontidae)
** משפחה פוקניים (Phocoenidae)
** משפחה Kentriodontidae – נכחדה
** משפחה אודובנוצטופסיים (Odobenocetopsidae) – נכחדה
** משפחה Albireonidae – נכחדה
** סוג *Delphinavus* – נכחד
** סוג *Graamocetus* – נכחד
** סוג *Lamprolithax* – נכחד
** סוג *Miodelphis* – נכחד
** סוג *Nannolithax* – נכחד
** סוג *Oedolithax* – נכחד
** סוג *Oligodelphis* – נכחד
** סוג *Palaeophocaena* – נכחד
** סוג *Platylithax* – נכחד
** סוג *Protodelphinus* – נכחד
** סוג *Sinanodelphis* – נכחד

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:לווייתני שיניים
יעקב מאיר סגלוביץ

ממוזער|250px|שמאל|הרב יעקב מאיר סגלוביץ, אשתו בלומה (בורישנסקי) סגלוביץ, ונכדם יואל סגל
הרב **יעקב מאיר סגלוביץ** (באנגלית: **Jacob Meir Sagalowitch**; ה'תרל"ט, 1879 - ד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943) היה רב ועורך תורני. מו"ל כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", רבן של כמה עיירות בליטא, אב"ד דנציג רבה של בריסל.

## ביוגרפיה
נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ, למד בנערותו אצל אביו ובבתי מדרש בווילנה. נסמך לרבנות בידי רבי רפאל שפירא, רבי צבי הירש רבינוביץ מקובנה ורבי שלמה הכהן מווילנה.

בשנת תרס"ט, 1909, נבחר לכהונת רבנות ראשונה בפודבריזה הסמוכה לווילנה. באותה שנה יזם והדפיס בווילנה את כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", ספר שהכיל דרשות של רבנים שונים שלא הדפיסו את כתביהם בעצמם. הכרך השני של המאסף נדפס ארבע שנים מאוחר יותר (וילנה תרע"ג), אך הדפסת המאסף נקטעה בשלב זה, כנראה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. לחלק מהכותבים, היה הספר מקור יחיד לדברי תורתם ולכן נודעה לו חשיבות.

מפודבריזה עבר לכהן כרב בהרודישץ על מקומו של אבי אמו רבי בנימין יעקב. בהמשך עבר לכהן כרב בקלינין. לאחר שנים ספורות התמנה כאב"ד בעיר דנציג, הוא ניסה להתקבל כרב בדבלין, אירלנד, ואף פנה לעזרת זאב ז'בוטינסקי בעניין זה, אך המינוי לא יצא אל הפועל.

בשנת ה'תרצ"ג (1932) התמנה כרבה האורתודוקסי הראשי של בריסל בירת בלגיה. בשנותיו האחרונות היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא נפטר בד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* הרב סגלוביץ (מספר 18 בתמונה), בתוך קבוצת משתתפי ועידה ציונית במוסקבה שנאסרו באפריל 1920, בספר וויטבסק, תל אביב תשי"ז
;כתב העת בעריכתו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:בריסל: רבנים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
הטירה המלכותית בוורשה

**הטירה המלכותית ב[[ורשה|וורשה]]** (בפולנית: **Zamek Królewski w Warszawie**) היא טירה, ששימשה בעבר במשך מאות בשנים כמעונם הרשמי של מלכי פולין. הטירה ממוקמת בכיכר הטירה, בכניסה לעיר העתיקה בוורשה. משרדיו האישיים של המלך ומשרדי ההנהלה של בית המשפט המלכותי של פולין היו ממוקמים שם מן המאה ה-16 עד נפילת המונרכיה של פולין.

בתחילה שימש הארמון כמקום מגוריהם של דוכסי מזוביה, ומאז המאה ה-16 כמקום מושבו של האיחוד הפולני-ליטאי: המלך והפרלמנט (בית הנבחרים והסנאט). בהיסטוריה הארוכה שלה הטירה המלכותית נשדדה שוב ושוב ונהרסה על ידי צבאות פולשים, בין היתר של פרוסיה ושל הצאר. במאה ה-19, לאחר קריסת מרד נובמבר, היא שימשה כמרכז מנהלי על ידי הצאר ועוצבה מחדש לצרכים של הממשל הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת העולם הראשונה זה היה מקום המגורים של המושל הכללי הגרמני. בשנים 1920–1922 משנת 1926 ועד מלחמת העולם השנייה היה הבניין מגוריו של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי.

הבניין נשרף ונבזז על ידי הנאצים שפלשו לפולין בשנת 1939 ונהרס כמעט לחלוטין בשנת 1944. לאחר מרד ורשה שכשל, הטירה נבנתה מחדש לחלוטין ושוחזרה; בשנת 1965 שברים ששרדו של הטירה והספרייה המלכותית, ארמון גג הנחושת הסמוך ואולמות קוביקי נרשמו כמונומנטים היסטוריים על ידי הממשלה. שחזור של הטירה שבוצע בשנים 1971–1984 הובל על ידי הוועדה האחראית לבנייה מחדש של ורשה. בשנת 1980 הטירה המלכותית, יחד עם העיר העתיקה, נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היום זה מונומנט היסטורי ולאומי, והוא מסווג כמוזיאון לאומי. מבקרים בו למעלה מ-500,000 אנשים בכל שנה.

הטירה המלכותית, בשל מראה האייקוני וההיסטוריה הארוכה שלה, היא אחד מציוני הדרך הבולטים ביותר של ורשה.

מול הארמון ממוקמת כיכר הטירה שבמרכזה מוצב עמוד המלך זיגמונט.

בכיכר הטירה מתחיל הרחוב המפורסם של ורשה, קרקובסקה פשדמיישצ'ה.


Royal Castle in Warsasw (8121470497).jpg|מראה בחצר הפנימית של הטירה
Conference Room (Royal Castle, Warsaw)-01.jpg|אחד מחדרי הארמון
The Royal Castle in Warsaw - burning 17.09.1939.jpg|הארמון מופצץ, 1939
Burned-out Royal Castle in Warsaw 1940.jpg|הארמון בשנת 1940, לאחר שהופגז על ידי הנאצים


## קישורים חיצוניים

* 

ורשה
קטגוריה:ורשה: מוזיאונים
קטגוריה:מבנים בפולין שנהרסו במלחמת העולם השנייה
יחיאל משה סגלוביץ

שמאל|ממוזער|230px|רבי יחיאל משה סגלוביץ
**יחיאל משה סגלוביץ** (ה'תרכ"ג, 1863 - ח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941) היה רב ליטאי-פולני ציוני, חבר ועד הרבנים בפולין.

## ביוגרפיה
נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ. למד מפי אביו ובמקביל התעניין בלימודים כלליים. בשנת 1887 התמנה כרבה של העיירה סופוצקין, אז במחוז סובאלק, בתחום פולין הקונגרסאית, וכיהן בה שש שנים.

הוא היה מזוהה עם התנועה הציונית לאחר שפרסם מאמר בשבחה בעיתון "הצפירה" בשנת 1900, הוא גם חתם על הכרוז הראשון של רבנים בפולין בעד "המזרחי". בשנת 1892 נבחר לכהן כרב בעיר מלאווה, פולין, והיה פעיל בין רבני פולין במישור הארצי כחבר ועד הרבנים בפולין.

במלחמת העולם הראשונה התפרסם כשלא נטש את עירו ואת מעט היהודים שנשארו בה במהלך הקרבות והכיבושים ההדדיים.

בשנת 1923 חבר עם הרב צבי יחזקאל מיכלסון לרב מאיר ורשביאק לעריכת כתב עת לדרשנות של אגודת רבני פולין, הם ערכו יחדיו את הגליונות הראשונים ולאחר מכן המשיך הרב ורשביאק לבדו בעריכת כתב העת. בשנת 1930 הדפיס את ספרו "קטורת סמים" בשני כרכים. שם הספר רומז לשמו, סמ"י - סגלוביץ, משה יחיאל. חלק מדרשותיו נדפסו בכתב העת הדרשני "מאסף דרושי" שהוציא לאור אחיו הצעיר, הרב יעקב מאיר סגלוביץ.

עם כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מבני קהילתו למחנה סולדאו, הוא חש ברע והובל ללובלין מלווה באשתו ובבתם. לאחר ימים ספורים נפטר בח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941, ונקבר בבית הקברות היהודי בלובלין. זמן קצר לאחר פטירתו נהרס בית הקברות בידי הנאצים ובשנית בידי הפולנים.

## לקריאה נוספת
* יצחק אלפסי, **דורשי ציון בפועל**, ירושלים תשס"ו, עמ' 316. (כולל תמונתו).
* הרב יחיאל משה סגלוביץ הי"ד, על מה שמח משה רבינו לפני מותו, אתר תורתך לא שכחתי

## קישורים חיצוניים
* 
;כתב העת בעריכתו
* 
* 
;ספרו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
עמוד המלך זיגמונט

שמאל|ממוזער|200px|עמוד המלך זיגמונט
ממוזער|אחד מהעמודים המקוריים שבטירה
**עמוד המלך זיגמונט** (בפולנית: **Kolumna Zygmunta**) הוא עמוד הממוקם בכיכר הטירה בעיר העתיקה של ורשה שבפולין והוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר של ורשה. העמוד, שהוקם במקור בשנת 1644, מנציח את המלך זיגמונט השלישי ואזה שהעביר בשנת 1596 את עיר הבירה של פולין מקרקוב לוורשה.

על העמוד הקורינתי (שהיה אמור להיות עשוי משיש אדום), שגובהו הוא 8.5 מטר, נמצא פסל בגובה 2.75 מטרים של זיגמונט. גובהו של העמוד של זיגמונט כולל הבסיס הוא 22 מטרים, והוא מעוטר בארבעה נשרים. המלך לבוש בשריון ונושא צלב ביד אחת ומחזיק חרב בשנייה.

## העמודים
העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
קטגוריה:עמודי הנצחה
סיימונס טאון

**סיימונס טאון** (באנגלית: **Simon's Town** או **Simonstown**; באפריקאנס: **Simonstad**) היא עיירה לחופו המערבי של מפרץ פולס בדרום אפריקה, בצדו המזרחי של כף התקווה הטובה, בתחום השיפוט של העיר קייפטאון. בסמוך לעיר שוכנים מפקדת הצי הדרום-אפריקאי ובסיס ההדרכה שלו. נכון לשנת 2011, התגוררו בסיימונס טאון כ-6,500 תושבים.
## היסטוריה
ממוזער|שמאל|פינגווין על החוף של סיימונס טאוןסיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה. עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף. 

לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון. ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי. 

ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי.

ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל. על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים. במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר האגודה ההיסטורית של סיימונס טאון 
* 

קטגוריה:דרום אפריקה: ערים
קטגוריה:הסיטי של קייפטאון: יישובים
קטגוריה:דרום אפריקה: צבא וביטחון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1680
נסיכות שאומבורג-ליפה

**נסיכות שאומבורג-ליפה**, (בגרמנית: **Fürstentum Schaumburg-Lippe**) הייתה מדינה היסטורית באזור סקסוניה התחתונה של היום, אשר הועלתה בשנת 1807 על ידי נפוליאון למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

## היסטוריה
בשנת 1640 מת אוטו החמישי, רוזן שאומבורג ללא יורשים, ונחלתו חולקה בין דוכסות הולשטיין, רוזנות הסן-קאסל, ודוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1643 ירש פיליפ, רוזן ליפה-אלפרדיסן שהיה דודו של אוטו (אח אמו), חלק מנחלות שאומבורג וצירפם לנחלתו, שנקראה מכאן והלאה רוזנות שאומבורג-ליפה.

לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן.

נכדו של פרידריך כריסטיאן וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה היה שליט חזק, והחזיק בצבא של 1,000 חיילים (צבא די גדול יחסית לשטח כה קטן). לאחר מותו של וילהלם ללא ילדים, ירש אותו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות. לאחר מותו של פיליפ השני, ירש אותו בנו גאורג וילהלם.

בשנת 1807 שודרגה הרוזנות על ידי נפוליאון לדרגת נסיכות, והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.

בשנת 1860 מת גאורג וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה לאוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אך לאחר תבוסת האוסטרים הצטרפה בשנת 1867 לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.

ב-15 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

## לאחר מכן
כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1946, שאז מוזגה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.

## שליטי שאומבורג-ליפה
### רוזני שאומבורג-ליפה
* פיליפ הראשון (1643–1681)
* פרידריך כריסטיאן (1681–1728)
* אלברכט וולפגנג (1728–1748)
* וילהלם (1748–1777)
* פיליפ השני (1777–1787)
* גאורג וילהלם (1787–1807)

### נסיכי שאומבורג-ליפה
* גאורג וילהלם (1807–1860)
* אדולף הראשון (1860–1893)
* גאורג (1893–1911)
* אדולף השני (1911–1918)

### ראשי בית שאומבורג-ליפה
* אדולף השני (1918–1936)
* ולדמר (1936–1962)
* פיליפ ארנסט (1962–2003)
* אלכסנדר (מאז 2003)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הגרמנית
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה של הריין
קטגוריה:האימפריה הגרמנית
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1918
מחוון טיסו

[שמאל|ממוזער|250px|דוגמה להיטל בו העיגולים [עיוות|מעוותים בגודל ובצורה]] 
[שמאל|ממוזער|250px|על מעטפת [כדור (גאומטריה)|כדורית אין עיוותים ולכן העיגולים אינם משתנים לא בגודל ולא בצורה]] 
**מָחְוָן טיסוֹ** או **אליפסת טיסו** (באנגלית Tissot's indicatrix או Tissot's ellipse) הוא צורה גאומטרית של מעגל או אליפסה המאפשרת להעריך את מידת העיוות של היטל גרפי. מחוון זה הומצא על ידי הקרטוגרף הצרפתי ניקולא אוגוסט טיסו.

ניתן לחלק את ההיטלים לשני סוגים: 
*באלה הקרויים 'שקולים' נשמר שטח המחוון אך צורתו המעגלית משתנה לאליפסה. הצורות המופיעות בהיטלים אלה יהיו אם כך מעוותות אך היחס בשטחן יישמר.
*בהיטלים הקרויים 'קונפורמיים' צורתו המעגלית של המחוון נשמרת אך שטחו היחסי למחוון אחר על המפה משתנה. בהיטלים מסוג זה הצורות שעל המפה דומות למקור אך שטחן היחסי זו לזו משתנה.
ההיטלים הנפוצים מייצגים פשרה בין שני סוגים אלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:מפות
המדינה החופשית שאומבורג-ליפה

**המדינה החופשית שאומבורג-ליפה** (בגרמנית: **Freistaat Schaumburg-Lippe**) הייתה מדינה היסטורית ברפובליקת ויימאר באזור סקסוניה התחתונה של היום, והתקיימה בין השנים 1918–1946.
## היסטוריה
300px|ממוזער|מדינות ליפה ושאומבורג-ליפה
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הנסיכות, הפכה המדינה למדינה חופשית. שאומבורג-ליפה נשארה מדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר (1918-1933), גרמניה הנאצית (1933-1945), ועוד כשנה לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כאשר הייתה שאומבורג-ליפה באזור הכיבוש הבריטי. בשנת 1946, איבדה ליפה את עצמאותה ואוחדה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.

החל ב-1933 שלטה המפלגה הנאצית במדינה, נציג המפלגה היה אלפרד מאייר שנשא בתואר "ראש השרים" .
## קישורים חיצוניים

* שאומבורג-ליפה
* מדינות גרמניה לאחר 1918 

קטגוריה:גרמניה: מדינות לשעבר
קטגוריה:סקסוניה התחתונה
שאומבורג-ליפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1946
ברנאר אמסלם

**ברנאר אמסלם** (שם מלא בצרפתית: **Bernard Amsalem**; נולד ב-18 בנובמבר 1951) הוא איש ציבור ומנהל ספורט יהודי צרפתי. מכהן כיום כנשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. בעבר כיהן כסגן נשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה בשנים 2001-1997, כסגן נשיא הוועד האולימפי הצרפתי בשנים 2001–2009 והיה גם ראש המשלחת הצרפתית לאולימפיאדת 2012. 

אמסלם נולד וגדל בסעידה שבאלג'יריה. בגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. 

הוא המייסד ונשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. היה חבר במועצת המנהלים של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מאז 2011. הוא שימש גם כנשיא ישיבות Areva בסן דני, צרפת בשנת 2008. 

חבר במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, בין היתר כיהן גם כראש קומונה ואל-דה-רויל בשנים 2001 - 1981. 

הוא הועלה לדרגת קצין של לגיון הכבוד הצרפתי ביום ה-31 בדצמבר 2012.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:משפחת אמסלם
קטגוריה:עסקני ספורט צרפתים
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1951
תומאס לינקה

**תומאס לינקה** (בגרמנית: **Thomas Linke**, נולד ב-26 בדצמבר 1969 בזומרדה שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדת הבלם. כיום לינקה מועסק כמנהל ספורטיבי בקבוצת אינגולשטאדט 04 מליגת הבונדסליגה.
לינקה נודע במשחק ראש מצוין ובתיקולים קשוחים. הוא שיחק במשך 13 עונות בבונדסליגה, בעיקר בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן, ובנוסף שיחק גם בנבחרת גרמניה בכדורגל.

## קריירת מועדונים
### רוט וייס ארפורט
לינקה החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1988 בקבוצת רוט-וייס ארפורט ששיחקה בליגת העל המזרח-גרמנית. ליגה זו התפרקה בשנת 1991 עם איחוד גרמניה, וארפורט סיימה בעונה האחרונה במקום השלישי, שהקנה לה מקום בליגת הבונדסליגה השנייה בעונה העוקבת. הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א באותה עונה עקב הישגה בעונה הקודמת, הדיחה את שאלקה 04 מהגביע הגרמני, אך גם ירדה לליגה השלישית בתום עונת 1992.

### שאלקה 04
בשאלקה 04 התרשמו מאוד מיכולותיו של לינקה בהפסדם לארפורט בגביע הגרמני, והחתימו אותו על חוזה. לינקה שיחק 175 משחקים במדי שאלקה במשך שש עונות, והבקיע 13 שערים. לינקה היה חלק בלתי נפרד מהזכייה של שאלקה בגביע אופ"א בעונת 1997, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על אינטר מילאנו.

### באיירן מינכן
בקיץ 1998 חתם לינקה בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בדאבל, ופתח בהרכב הקבוצה במשחק גמר ליגת האלופות 1999, בו הפסידה באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן. כעבור שנתיים, בגמר ליגת האלופות 2001, לינקה הבקיע את הפנדל האחרון והמכריע בדו-קרב הפנדלים נגד ולנסיה, שהעניק את הגביע לבאיירן מינכן. כמו כן, היה שותף לזכייה באותה שנה בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס.

לינקה זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות, שלושה גביעים מקומיים, ארבעה סופר קאפ, גביע אלופות אחד, וגביע ביניבשתי אחד.

### רד בול זלצבורג
בקיץ 2005 חתם לינקה ברד בול זלצבורג, מהבונדסליגה האוסטרית, מועדון שזה עתה עבר מיתוג מחדש לאחר שנים רבות כקזינו זלצבורג, ביחד עם חברו לבאיירן מינכן, אלכסנדר ציקלר. במהרה מונה לינקה לקפטן הקבוצה. בעונת 2007 זכה לינקה באליפות עם רד בול זלצבורג, אך חוזהו לא הוארך. בתום החוזה, חזר לבאיירן מינכן, ושיחק עונה אחת בקבוצת המילואים בליגה השלישית, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2008.

## קריירה בינלאומית
לינקה שיחק בנבחרת גרמניה החל משנת 1997, וייצג את גרמניה בגביע הקונפדרציות בשנת 1999, ביורו 2000 ובמונדיאל 2002, בו פתח במשחק הגמר, בו גרמניה הפסידה בתוצאה 2-0 לנבחרת ברזיל. לינקה פרש באופן רשמי מהנבחרת לאחר מונדיאל 2002. בהמשך, זומן על ידי המאמן יורגן קלינסמן למספר משחקים בשנת 2004, אך נפצע ולא זומן ליורו 2004.

## תארים
עם שאלקה 04:
* גביע אופ"א: 1996/1997

עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (5): 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2004/2005 
* הגביע הגרמני (3): 1999/2000, 2002/2003, 2004/2005
* גביע הליגה הגרמנית (4): 1998, 1999, 2000, 2004
* ליגת האלופות: 2000/2001
* הגביע הביניבשתי: 2001

עם רד בול זלצבורג:
* אליפות הבונדסליגה האוסטרית: 2006/2007

## קישורים חיצוניים

 

קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני רוט-וייס ארפורט
קטגוריה:כדורגלני שאלקה 04
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני רד בול זלצבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 1999
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1969
שמואל זיברטנסקי

רבי **שמואל זיברטנסקי** (לעיתים: ר' **שמואל לוּבְּצֶ'ר**; ה'תקע"ח, 1818 - ח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898) היה למדן ליטאי, רב ופוסק הלכה, כיהן במשרת "המו"צ דווילנה", תפקיד שהחליף את הרב הראשי של העיר בתקופה בה לא מונה רב באופן רשמי.

## ביוגרפיה
נולד בלובץ' לרב יוסף מאסלובטי, הרב המקומי. אביו נפטר בעודו פעוט והוא גדל ולמד אצל סבו, אב אביו. בנערותו נסע ללמוד בווילנה ועשה שימוש חכמים אצל קרוב משפחתו הרב ישראל זרצ'ר (מזרצ'ה) שהיה מגדולי המו"צים בעיר. הוא התפרסם כלמדן בעל תפיסה מהירה וזיכרון טוב, וחבריו כינוהו "דער לובטשער עילוי" (העילוי מלובץ'). בין חבריו בבחרותו שעמדו עמו בקשרי ידידות לאורך כל חייו היו: הרב הלל מיליקובסקי, לימים רבה של סלנט; והרב אלכסנדר משה לפידות מראסיין.

הוא נישא לבתו של הגביר ר' משה רודומינר שקיבל על עצמו את הדאגה לפרנסת בני הזוג, כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בשנת תרכ"ח, 1868, קיבל כתב רבנות מעיר הולדתו לובץ', נסע לשם וכיהן כרב העיירה תקופה קצרה, אך בשל געגועיו לאווירתה של וילנה היהודית ויתר על רבנותו ושב לווילנה. עשר שנים לאחר פטירת הגביר הווילנאי יודל אופאטוב "התקיף הידוע", הוקם מעזבונו בשנת תרל"ח, 1878, כולל אברכים ב"בית המדרש אופאטוב" בעיר. הכולל החדש יועד לאברכים מופלגים בידענותם ובלמדנותם, ורבי שמואל זיברטנסקי מונה כראש הכולל וכמפקח על הלומדים בו.

בשנת ה'תרמ"ג, 1883, נפטר "המו"צ דווילנה" הרב והמדינאי רבי יעקב באריט, ורבי שמואל נבחר לכהן תחתיו בתפקיד זה, לצד רבני הקהילה, רבי יוסף סקוביץ ובהמשך, רבי בצלאל הכהן. הוא החזיק במשרה זו חמש עשרה שנים עד פטירתו בח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898.

לאחר פטירתו הדפיס הרב חנוך אייגש, חתן בנו הרב שלמה זיברטנסקי, חלק מכתביו בספר "עולת שמואל" בשני כרכים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* , עמ' 88–89 (תמונות 92–93)
;ספרו
* 
* 

קטגוריה:לובצ'ה: רבנים
קטגוריה:וילנה: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:ילידי 1818
קטגוריה:נפטרים ב-1898
הפיגועים באנקרה (2015)

**הפיגועים באנקרה** התרחשו ב-10 באוקטובר 2015, בשעה 10:04 על פי שעון טורקיה. שני מחבלים מתאבדים פוצצו את עצמם מחוץ לתחנת הרכבת המרכזית בעיר אנקרה שבטורקיה. בפיגועים נהרגו 102 איש ונפצעו 400. הפצצות התפוצצו במהלך עצרת מחאה נגד הסכסוך בין צבא טורקיה למפלגת הפועלים של כורדיסטן. ההתקפה הייתה הקטלנית ביותר מסוגה בהיסטוריה של טורקיה המודרנית, ראש ממשלת טורקיה, אהמט דבוטאולו, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי.

אין ודאות מי עומד מאחורי מבצעי הפיגועים. גורמים כורדיים מאשימים את ממשלת טורקיה בניסיון לפגוע בהם, בעוד הממשלה הטורקית מטילה את האחריות על ארגון הטרור המדינה האסלאמית.

## רקע
ממוזער|מקום האירוע
ממוזער|אזרחים מניחים זרי פרחים במקום התקיפה
ממוזער|שמות הנרצחים באירוע
ב-20 ביולי 2015 התרחש פיגוע קטלני בעיר סורוץ' שבטורקיה. בפיגוע נהרגו 33 בני אדם. למחרת היום נטל ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" אחריות על האירוע. יומיים לאחר מכן, נרצחו בשנתם שני שוטרים טורקים בידי פעילים כורדים המזוהים עם מפלגת הפועלים של כורדיסטן. דובר המפלגה הכחיש את השתייכות הרוצחים אליה, וטען שמדובר בקיצוניים שפעלו על דעת עצמם. בהמשך בוצעו מספר פיגועים נוספים נגד מטרות טורקיות, לפיכך הגדיל חיל האוויר הטורקי את ההפצצות שלו נגד המדינה האסלאמית בעיראק, והכוחות המזוינים של טורקיה פתחו ב"מבצע מרטיר" נגד המורדים הכורדים במזרח המדינה. למאבק הצטרפו גם ארגונים כורדים ואסלאמיסטים נוספים, ובין יולי לאוקטובר 2015 נהרגו כ-2,000 חיילים, מורדים ואזרחים. פרשנים שונים העריכו שהמדינה על סף מלחמת אזרחים.

עוד לפני האירועים הנ"ל הסתמנה ירידה בכוחה של מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), שהייתה במשך 13 שנים המפלגה השלטת באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. בבחירות שנערכו ביוני של אותה שנה אכן איבדה המפלגה את הרוב בפרלמנט, וזכתה ב-40.9% מהקולות בלבד. עד הרכבת הקואליציה, מונה אהמט דבוטאולו כראש ממשלה זמני העומד בראש ממשלת ביניים. באוגוסט, לאחר שנכשלו כל הניסיונות להקמת קואליציה, ביטל הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן את תוצאות הבחירות, וקבע כי יתקיימו בחירות חדשות ב-1 בנובמבר. מאוחר יותר הודה אזרח טורקי שבהתחשב במצב הפוליטי העדין במדינה, פיגוע טרור היה צפוי למדי.

## האירוע
הפיצוצים התרחשו זמן קצר לפני התחלתה של עצרת שלום שיזמה מפלגת העם הדמוקרטית, כמחאה על פעילות הצבא הטורקי נגד הארגונים הכורדיים. כמה שעות לפני כן, כבר התאספו מחוץ לתחנת הרכבת המרכזית באנקרה, מאות אנשים ששרו שירי מחאה. הפצצה הראשונה התפוצצה בסביבות 10:04, כעבור כמה שניות התפוצצה הפצצה השנייה. זמן קצר לאחר מכן מיהרו כוחות ביטחון לפנות את כל האזרחים מהאזור מחשש להתפוצצויות נוספות, ולשם כך אף ירו באוויר בכיוון המפגינים. פעיל בכיר במפלגת העם אשר נכח באזור תיאר את רגעי ההתפוצצות:

הגופות כוסו מאוחר יותר בדגלי מפלגת העם הדמוקרטית. עוד באותו היום דיווחו מקורות טורקיים רשמיים שמספר ההרוגים הוא 86, וכי 186 נפצעו. למחרת עלה המספר ל-97 הרוגים. ב-14 באוקטובר הצהיר ראש הממשלה על 99 הרוגים. המספרים גדלו בהדרגה עקב פצועים שנכנעו למוות. עוד באותו היום הודיעה הממשלה הטורקית שככל הנראה מדובר בפיגוע התאבדות.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אנקרה
קטגוריה:פעולות טרור ב-2015
קטגוריה:אנקרה
קטגוריה:2015 בטורקיה
אנקרה
סגלוביץ

**סגלוביץ** או **סגלוביץ**' (ביידיש: **סעגאלאוויטש**, בפולנית: **Segałowicz**) הוא שם משפחה יהודי.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
יופ קאפלמן

**האנס-יוזף "יופ" קאפלמן** (בגרמנית: **Hans-Josef "Jupp" Kapellmann**, נולד ב-19 בדצמבר 1949 בבארדנברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדות המגן והקשר. את רוב הקריירה שלו בילה קאפלמן בקבוצות פ.צ. קלן ובאיירן מינכן. בנוסף, ערך 5 הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה.

## קריירת מועדונים
קאפלמן גדל במועדון הנוער של 1930 בארדנברג, והצטרף בשנת 1968 לבוגרים של אלמניה אאכן, עמה זכה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונתו הראשונה. עונה לאחר מכן, אאכן ירדה לליגת המשנה, וקאפלמן עבר לפ.צ. קלן, עמה הגיע למקום השני בבונדסליגה בשנת 1973 והפסיד באותה עונה בגמר הגביע לבורוסיה מנשנגלדבך.

הצלחתו של קאפלמן בקלן, הביאה את באיירן מינכן לשלם עבורו 802 אלף מארק גרמני לקלן, סכום שנחשב לשיא בבונדסליגה באותם ימים, ובקיץ 1973 עבר קאפלמן לקבוצה הבווארית. קאפלמן היה חלק משמעותי מבאיירן מינכן שזכתה בשלושה טורנירים רצופים של גביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974–1976, ובזכייה בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976 לאחר ניצחון על קרוזיירו. קאפלמן רשם 165 הופעות בבאיירן מינכן, והבקיע 17 שערים.

בתום עונת 1979, חצה קאפלמן את הכביש אל היריבה העירונית, מינכן 1860, שם שיחק 40 משחקים. בתום עונת 1981, פרש קאפלמן ממשחק פעיל.

## קריירה בינלאומית
לקאפלמן חמש הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה. קאפלמן היה חלק מהסגל הגרמני שזכה במונדיאל 1974, אך לא זכה בו לדקות משחק.

## לאחר הפרישה
כיום קאפלמן הוא דוקטור, העוסק בניתוחים אורתופדיים בעיר רוזנהיים שבבוואריה.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה: 1973/74
* גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76
* הגביע הביניבשתי: 1976
 
עם נבחרת גרמניה המערבית:
* מונדיאל 1974

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני אלמניה אאכן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1949
תומאס שטרונץ

**תומאס שטרונץ** (בגרמנית: **Thomas Strunz**, נולד ב-25 באפריל 1968 בדיסבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדת הקשר האחורי.
שטרונץ שיחק 12 שנים בבונדסליגה, בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט, והיה חלק מזכייתה של נבחרת גרמניה ביורו 1996.

## קריירת מועדונים
שטרונץ שיחק בקבוצת הנוער של דיסבורג, וממנה עלה לבוגרים בשנת 1986. בדיסבורג צבר שטרונץ 94 הופעות והבקיע 30 שערים.

בשנת 1989, בגיל 21, חתם שטרונץ בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 5 שערים ב-20 הופעות, וזכה באליפות הבונדסליגה. בשנת 1992 עבר שטרונץ לשטוטגרט, בה צבר 79 משחקים והבקיע 12 שערים בשלוש עונות.

בשנת 1995 חזר שטרונץ לבאיירן מינכן, והחל לקצור הצלחות ותארים. כבר בעונתו הראשונה זכה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו. שטרונץ שיחק חמש עונות בקדנציה השנייה בבאיירן מינכן, בהן לבד מגביע אופ"א, זכה בארבע אליפויות, שני גביעים מקומיים וארבעה גביעי הליגה הגרמנית, והיה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר ליגת האלופות 1999 והפסידה למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, אך לא שיחק בגמר. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה מיעט לשחק עקב פציעות טורדניות, ונאלץ לפרוש בסוף שנת 2000, בגיל 32.

## קריירה בינלאומית
לשטרונץ 41 הופעות במדים הלאומיים. שטרונץ ייצג את גרמניה במונדיאל 1994, ולקח חלק בזכייה הגרמנית בטורניר יורו 1996, כאשר בדרך אל הזכייה הבקיע פנדל בבעיטות הכרעה נגד נבחרת אנגליה בחצי הגמר.

## לאחר הפרישה
שטרונץ שימש כמנכ"ל בוולפסבורג בשנת 2005, פוטר מהתפקיד כעבור שנה. בהמשך הועסק באותו תפקיד על ידי רוט-וייס אסן, ופוטר גם משם. כיום שטרונץ מועסק בפרשנות כדורגל בערוץ ספורט 1 הגרמני.

## חיים אישיים
אשתו של שטרונץ, קלאודיה, עזבה אותו לטובת שטפן אפנברג, חברו לבאיירן מינכן ולנבחרת גרמניה.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (5): 1989/90, 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2000/01
* הגביע הגרמני (2): 1997/98, 1999/00
* גביע אופ"א: 1995/96
* גביע הליגה הגרמנית (4): 1997, 1998, 1999, 2000

עם נבחרת גרמניה:
* יורו 1996

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני דיסבורג
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1968
בוסקו הוגאן

**בוסקו הוגאן** (באנגלית: **Bosco Hogan**; נולד ב-1949) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירי.

## ביוגרפיה
הוגאן נולד ב-1949 באירלנד. הוא מוכר מתפקידו כד"ר מייקל ריאן בסדרת הטלוויזיה "בליקיסאנג'ל" (Ballykissangel). שיחק בתפקיד משנה, כעבריין המורשע ג'ורג' סאדן בסרטו של ג'ו בורמן "זרדוז" (1973). תפקידו החשוב הראשון היה ב-1977 כשגילם את סטיבן דדאלוס בסרטו של ג'וזף סטריק "דיוקן האמן כאיש צעיר", עיבוד קולנועי לרומן באותו שם מאת ג'יימס ג'ויס.

בקולנוע הופיע הוגאן בסרטים נוספים בהם הסרט "The Outsider" מ-1980, "Screamtime" מ-1983, "בשם האב" בכיכובו של דניאל דיי-לואיס (1993), "אוולין" (2003) והסרט "המלך ארתור" מ-2004.

בטלוויזיה גילם את דמותו של ג'ונתן הרקר בגרסה הטלוויזיונית ל"הרוזן דרקולה" עם לואי ז'ורדאן; ב-1970 השתתף בסדרת הדרמה "Prince Regent" בתפקיד פרדריק, דוכס יורק; וב-1981 כיכב בתפקיד אדוארד פררס במיני סדרה "תבונה ורגישות" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. בשנת 1995 שיחק בתפקיד קצין משטרה בפרקים אחדים בסדרת הטלוויזיה "The Chief".

בקיץ 2005 הופיע הוגאן במחזה "A Cry from Heaven" מאת המחזאי האירי וינסנט וודס  בתיאטרון אבי. ב-2007 גילם את דמותו של ג'ון פישר, הארכיבישוף של רוצ'סטר, בסדרת הטלוויזיה של ערוץ שואוטיים "שושלת טיודור". ב-2011 שיחק שוב בתפקיד קרדינל בסדרה "הבורג'ס" וגילם את הבישוף פיקולומיני.

בשנת 2017 שיחק בסרט המתח "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון.

### חיים אישיים
הוגאן נשוי לשחקנית לזלי לאלור (Leslie Lalor), ולהם שלושה ילדים.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* בוסקו הוגאן

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1949
מגלן קדוש אוסטרלי

**מגלן קדוש אוסטרלי** (שם מדעי: *Threskiornis moluccus*) הוא מין מגלן מהסוג מגלן קדוש, שתחום תפוצתו מתפרש על פני מזרח, צפון ודרום-מערב אוסטרליה. רוב גופו לבן, ראשו הקירח ומקורו שחורים. למרות שבעבר לא היה נפוץ באזורים עירוניים, נוצרו אוכלוסיות גדולות יותר ויותר בחוף המזרחי של אוסטרליה, וכיום מגלנים אלו נפוצים, בין השאר, בערים וולונגונג, סידני, מלבורן, גולד קוסט, בריזביין וטאונסוויל.

מין זה תועד לראשונה על ידי ז'ורז' קיוויה ב-1829, כ-*Ibis molucca*, אך ב-1991 הועבר רשמית לסוג מגלן קדוש, בשל קרבתו למינים בסוג זה. ישנם שני תת-מינים: *T. m. molucca* (תת-המין השלט), מצוי ברחבי אוסטרליה; *T. m. pygmaeus* מצוי באיי שלמה.
## מאפיינים
זהו מין גדול יחסית לשאר מיני המגלנים: אורכו כ-65 עד 75 ס"מ. הזכר גדול מעט מהנקבה: הוא שוקל כ-1.7 עד 2.5 ק"מ, ומשקלה של הנקבה נע בין 1.4 עד 1.9 ק"ג. זאת בהשוואה למגלן הלבן, שמשקלו כקילוגרם אחד. גופו של המגלן לבן, אם כי צבעו עשוי לדהות במשך הזמן. נוצות התעופה החיצוניות שחורות. מקורם של פרטים צעירים קצר יותר משל הבוגרים, וראשם מנוצה. ריחו החזק של המגלן תועד על ידי רבים כלא נעים.

קריאת המגלן היא קרקור מתמשך. הוא מגיע לבגרות מינית בגיל 3 שנים, ועשוי לחיות כ-28 שנים. המגלן הקדוש האוסטרלי ניזון בעיקר מחסרי חוליות יבשתיים ומימיים ומפסולת אנושית. המזון המועדף עליו הוא סרטני מים ושבלולים.

בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ואזורי מרעה, אם כי ניתן למצוא אותו גם בפארקים עירוניים ובמטמנות ברחבי אוסטרליה. ישנה מחלוקת האם להכריז על מין זה כמזיק, בשל הרגלי האכילה שלו מפחי אשפה וריחו הלא נעים, או כנתון בסכנת הכחדה פוטנציאלית.

עונת הרבייה של המגלנים משתנה בהתאם לאזור בו הם חיים; היא נמשכת בין אוגוסט לנובמבר בחלקה הדרומי של אוסטרליה, ובין פברואר למאי, לאחר העונה הרטובה, בצפון. הקן בנוי מזרדים, עשבים וקנים, וממוקם על עץ, בדרך כלל בסמוך למקווה מים כמו נהר, אגם או ביצה. לעיתים המגלנים מקננים בסמוך לאתרי קינון של עופות מים אחרים, כגון אנפות, קורמורנים וכפנים. הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות, שמידותיהן כ-65 על 44 מ"מ. הדגירה נמשכת 21-23 ימים. הגוזלים נולדים עיוורים, עירומים וחסרי ישע. הם פורחים מהקן בגיל 48 ימים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:כפניים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' קיווייה
קטגוריה:אוסטרליה: עופות
קטגוריה:איי שלמה: עופות
אולפנת בני עקיבא אמנה

**אולפנת בני עקיבא אמנה** היא אולפנה בכפר סבא, מהראשונות באולפנות, שהוקמה ב-1964 ולומדות בה כ-460 תלמידות.

## הקמה
האולפנה הוקמה על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא באלול תשכ"ד. המחזור הראשון כלל 18 תלמידות. המנהל הראשון, אברהם ברקאי, הקים את האולפנה כאחות צעירה לאולפנת בני עקיבא כפר פינס. בניין אחד שימש את הפנימייה, חדר האוכל וכיתת הלימוד. מבנה ששימש במקורו לגידול אפרוחים, שימש כמשרד וחדר מורים.

בהמשך נשכרו דירות בעיר. לאחר מכן רכש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא שטח של 20 דונם שעליו הוקם מבנה טרומי ששימש כחדר אוכל ומטבח וככיתות לימוד. הרב יהודה רוזנברג נקרא על ידי הרב משה צבי נריה לעמוד בראש האולפנה כשהיה בן 25 בלבד. בשנת תשכ"ח, ערב סיומו של המחזור הראשון, נחנכה הפנימייה הראשונה.

## מאפיינים
באולפנה לומדות כ-490 בנות. ראש האולפנה היום הוא הרב יוסי כהנא, שבעבר שימש מנהל חטיבת הביניים ויוזם בית הספר הניסויי באולפנה. שמעון ארבל (אחיו של משה ארבל) הוא מנכ"ל האולפנה.
בין בוגרות האולפנה ניתן לציין את: הרבנית עידית איצקוביץ ואת הרבנית ד"ר מירב טובול כהנא ואת השרה לשעבר, חה"כ אורית פרקש.

האולפנה לקחה חלק בתוכנית פסגה של משרד המדע לחינוך ולהכשרה למצוינות במדעים ובסייבר. במסגרת התוכנית התלמידות מוכשרות לשירות לאומי במסגרת מערכת הביטחון הישראלית בתחומי הסייבר.

בשנת 2010 זכתה אור אשואל, אז תלמידת כיתה י"א בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.

בשנת 2011 זכתה תלמידת האולפנה נעם חדד במקום השני בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי

למעשה, לאורך השנים, הניבה האולפנה **שלש** כלות תנ"ך ארציות: אור אשואל ונעם חדד כנ"ל, וגם יעל קהלת בשנת תשס"א.

באולפנה לומדות כ-80 בנות יהודיות מכל רחבי העולם היהודי המערבי (למעלה מ-20 מדינות). הן לומדות לפי תוכנית הבגרות הישראלית לעולות. גם הן, כחברותיהן הישראליות, מגיעות ל-100% אחוזי הצלחה בבגרות. אחוז התלמידות המצטיינות באולפנה הוא כ-32% בממוצע.

## לקריאה נוספת
*צבי שינובר, **האור הגדול**, מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תש"ע 2010

## קישורים חיצוניים
* אתר אולפנת בני עקיבא אמנה

## הערות שוליים

קטגוריה:אולפנות
קטגוריה:כפר סבא: בתי ספר
אליהו יצחק חזן

הרב **אליהו יצחק שמש-חזן** (נולד ב-1880, ה'תר"ם – נפטר ב-2 באפריל 1938, ראש חודש א' בניסן ה'תרצ"ח) שימש כרבה של העיר אל-חלה הקרובה לבגדאד קרוב לעשרים שנה, ולאחר מכן שימש כרב קהילת יוצאי בבל בהודו, בהונג קונג ובשאנגחאי למשך שלושים שנה. חיבר את הספר "יד אליהו" לאחר שעלה לארץ ישראל.

## ביוגרפיה
נולד ב-בגדאד, עיראק. בשנת 1880 היה בית הכנסת ובית המדרש בעיר אל-חלה מנוהל על ידי הרב מועלם יצחק מרדכי; עם פטירתו הנהלת המדרש עברה לידי הרב אליהו. הרב אליהו נחשב לאיש דינמי שהכניס שינויים בשיטת הלימוד. הוא דאג במיוחד לחינוך ילדי העניים, באומרו: "מבני עניים תצא תורה". בשנת ה'תרס"ד 1904 פרצה בעיר מגפת כולרה, והרב אליהו אסף כספים וחילק אותם לחולים העניים.

בשנת 1906 עזב הרב את העיר אל-חלה ועבר לשמש כרב קהילת הבבלים בהונג קונג, עד 1920. לאחר מכן שימש כרב קהילת הבבלים בשאנגחאי עד לשנת 1930. לאחר מכן עלה לארץ ישראל וחי בירושלים, שם חיבר את הספר "יד אליהו".

הרב נפטר באמצע עת אמירת מזמור ברכי נפשי פרק ק"ד שבספר תהילים ב-2 באפריל שנת 1938 ראש חודש א' בניסן ה'תרצ"ח ונקבר בחלקת הספרדים בהר הזיתים.

## מתורתו
הרב אליהו יצחק, מתיר לבטל נר התמיד בשמן זית, ולהדליק במקומו בחשמל.
כפי שכותב בספרו יד אליהו, וזו לשונו; נר התמיד, שנוהגים להדליק בבתי כנסיות בשמן זית או בשמנים אחרים הכשרים להדלקה, ועתה חדשים מקרוב באו, כי בא לכאן רב אחד אשכנזי אשר נעשה רב בשאנגחאי יע"א-יגן עליה א-לוהים, והורה לבטל נר התמיד ולהדליק במקומו אלכתריך (=אלקטרה), כי אורו רב, וגם נהגו בכל תפוצות אנגלייא (=אנגליה) להדליק במקום נר התמיד **אלכתריך**. ועל כן לשאול הגיעו אם מותר לעשות כך, כי ידוע שהתורה אמרה: 'וייקחו אליך שמן זית זך להעלות נר תמיד' – והאלכתריך הוא שמן אדמה, לא יקרא שמן ולא נר... מוכח מדברי השולחן ערוך שאין החיוב בבית הכנסת להדליק דווקא בשמן זית, שהרי בסימן קנ"א כתב: נוהגים להדליק בהם נרות לכבדן. עד כאן. ולא כתב מצווה מן המובחר בשמן זית. ובעניין נר שבת כתב: שמן זית מצווה מן המובחר, עיין שם. ועל כן, אם קשה עליהם להדליק שמן זית, וכוונתם להדליק חשמל לכבוד בית הכנסת להאיר היטב, אין למחות בידם אם נהגו בזה. וה' יתברך יאיר עינינו בתורתו, אמן (חכם אליהו יצחק חזן, ידי אליהו, חלק א', הקדמה, דף ט' עמ' ב', ספריה תורנית שמש דוד, ירושלים, תשנ"ב 1992 הובא באתר 'החכם היומי').

## ספריו
* "יד אליהו" – ספר שאלות ותשובות. השאלות בספר דנות בענייני הלכה, חלקן בביאור מקראות בהסבר ומתן טעמים למנהגים שונים.

## קישורים חיצוניים
* צבי זוהר, היצירה ההלכתית של חכמי בבל (עיראק) בעת החדשה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים עיראקים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:בגדאד: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1880
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1938
מאוריצ'יו בלנק

[ממוזער|מאוריצ'יו בלנק מנהל [בנק מרמורוש, בלנק ושות' ב-1910]]
**מאוריצ'יו (מוריץ) בלנק** (ברומנית: **Mauriciu Blank**; 20 ביולי 1848 – 22 בנובמבר 1929) היה בנקאי יהודי רומני, שייסד יחד עם יעקב מרמורוש את בנק מרמורוש, בלנק ושות'. מאוריצ'יו היה אביו של אריסטידה בלנק, שירש אותו בניהול הבנק.

## קורות חיים
מאוריצ'יו בלנק נולד בפיטשט, ולאכיה, הבן הבכור של לייבה בלנקו (Leiba Blanco), צאצא של משפחת יהודים ספרדים, שהגיעו לבוקרשט במאה ה-18 עם השם Derrera el Blanco. בלנק למד מסחר ופיננסים בווינה ובלייפציג וכאשר שב לרומניה ב-1863 נשכר לעבודה על ידי הבנקאי היהודי רומני יעקב מרמורוש. יעקב מרמורוש ניהל בנק, שהקים בעזרת גיסו, יעקב לבל. ב-1869 צירף מרמורוש את בלנק כשותף וב-1870, כאשר פרש, הפך בלנק למנהל הבנק. ב-1874 הבנק שינה את שמו ל"בנק מרמורוש, בלנק ושות'" ובמהרה הפך לבנק החשוב ביותר ברומניה, פרט לבנק הלאומי.

בשנת 1877, בעת מלחמת העצמאות של רומניה הבנק בניהולו של בלנק מימן את המערכה הצבאית ולאות תודה הוענקה לבלנק אזרחות רומנית

ב-1905 לאחר מות מרמורוש, הפך בלנק את הבנק לחברת מניות עם הון בסיס צרפתי, גרמני, הונגרי ורומני, שהגיע ל-125,000,000 לאי ורכש חלקים במפעלים רבים. הבנק מימן סלילת דרכים והנחת מסילות ברזל ופיתוח המסחר. מאוריצ'יו נעזר בניהול הבנק גם בבנו, אריסטידה וב-1923 היו לבנק 23 סניפים ברומניה וארבעה מחוצה לה, בפריז, בניו יורק, באיסטנבול ובווינה.

## קישורים חיצוניים
* Blank, Maurice 
* Capitalistul care a fondat cea mai puternică bancă a "Micului Paris" 
* אחוזת הקבר של מאוריצ'יו בלנק ביער בנאסה 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנקאים יהודים רומנים
קטגוריה:נדבנים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים ספרדים ברומניה
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1929
Christen, ätzet diesen Tag, רי"ב 63

**Christen, ätzet diesen Tag** (בעברית: נוצרים, חרטו את היום הזה) רי"ב 63, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך לכבוד חג המולד. מועד ההלחנה הוא כנראה ב-1713 ומועד הביצוע הראשון לא ידוע בוודאות, אך ידוע שהוא ביצע את הקנטטה בדצמבר 1723 בהיותו מנהל המוזיקה בלייפציג.

## היסטוריה ומילים
מקובל להניח שהוא הלחין את הקנטטה בהיותו בוויימאר, בין 1713 ל-1716. בשנים אלו הוא ביקר בעיר האלה במטרה לנסות להתמנות שם לעוגבאי. משערים שהטקסט נכתב על ידי יוהאנס מיכאל היינקיוס (Johann Michael Heineccius) שהיה כומר בכנסיית גבירתנו הקדושה בהאלה, כתב טקסטים לקנטטות אחרות של באך ותמך במועמדותו של באך לתפקיד בכנסייה. לכן, יש המניחים שהביצוע הראשון היה בכנסייה זו בעיר האלה. על פי ג'ון אליוט גרדינר הביצוע הראשון היה בוויימאר ב-1714 וביצוע נוסף התקיים בהאלה ב-1717.

בכל מקרה ידוע שבחג המולד הראשון שלו בלייפציג הוא ביצע את היצירה. על פי כריסטוף וולף, הוא ביצע אותה בלייפציג שוב ב-1729.

## מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם ארבע חצוצרות, טימפאני, שלושה אבובים, בסון, שני כינורות, ויולה, עוגב ובאסו קונטינואו. בקנטטה שבעה חלקים:
# מקהלה: *Christen, ätzet diesen Tag* (נוצרים, חרטו את היום הזה)
# רצ'יטטיב לאלט: *Oh, selger Tag! o ungemeines Heute* (הו יום מאושר! הו יום נפלא)
# דואט לסופרן ולבס: *Gott, du hast es wohl gefüget* (אלהים, את דרכינו לטוב התווית)
# רצ'יטטיב לטנור: *So kehret sich nun heut* (כך הופכים היום)
# דואט לאלט וטנור: *Ruft und fleht den Himmel an* (בקשו רחמי שמיים)
# רצ'יטטיב לבס: *Verdoppelt euch demnach* (הגדילו את אש הפולחן)
# מקהלה: *Höchster, schau in Gnaden* (אתה הנעלה, הבט ברחמים)

## הקלטות
היצירה הוקלטה כ-30 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם מיכאל גילן (ב-1952), ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-1998).

## קישורים חיצוניים
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)
* פרטיטורה
## הערות שוליים

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
קהילות צעירים תוצרת הארץ

**קהילות צעירים תוצרת הארץ** (בעבר: קהילת הסטודנטים בלוד) הוא השם המוכר של עמותת "סטודנטים חלוצים למען ישראל", עמותה הפועלת עם סטודנטים וצעירים ששמה לה למטרה לעודד התיישבות קהילתית צעירה, והחלה את פעילותה בעיר לוד.

## פעילות העמותה

העמותה הוקמה בשנת 2011 על ידי התאחדות הסטודנטים בישראל שבראשה עמד איציק שמולי בשיתוף מפעל הפיס, משרד החינוך וארגונים פילנתרופיים ועסקיים נוספים לאחר המחאה החברתית שהתרחשה בישראל בקיץ באותה השנה.
במהלך אסטרטגי העתיקו סטודנטים את חייהם ללוד: עברו להתגורר בה, לעבוד בה וליזום בתוכה. כל זאת מתוך שאיפה שבהמשך יקשרו את גורלם בגורל העיר ויבחרו בה כמקום המועדף לבנות בו את חייהם. המטרה המרכזית היא לשנות את תדמיתה של העיר לוד ולהצליח למשוך סטודנטים וצעירים רבים לגור ולפעול בלוד.
העמותה היא אחת מהעמותות הגדולות שפועלות בלוד ומתעסקות ביצירת חיי קהילה במרכז הארץ עם ציבור הסטודנטים.

מארגני הפרויקט בחרו בלוד משתי סיבות עיקריות. לדבריהם, האתגר והפוטנציאל הטמון בעיר הוא אדיר, אף על פי שהיא מזוהה כיישוב עם אתגרים ובעיות רבות ומעמדה נפגע בשל כך. הסיבה השנייה היא מיקומה של העיר במרכז הארץ ובקרבת אמצעי תחבורה רבים כל כך, יחד עם ההיסטוריה והמורשת של העיר.

לפי מארגני הפרויקט, לוד מזמנת הזדמנויות רבות בתחום הדיור, התרבות וההגשמה הקהילתית וניתן לגשר על הפער בין מצבה כיום למימוש הפוטנציאל שלה

העמותה מגייסת סטודנטים וסטודנטיות מ-23 מוסדות לימוד להשכלה גבוהה במרכז הארץ שעוברים ללוד, שוכרים דירה באחת משכונות העיר ומתחילים בפעילות קהילתית. מודל העמותה משלב בין מגורי הסטודנטים בעיר ובין בין עשייה חברתית משמעותית בתחומי החינוך, התרבות והרווחה.

במקביל, פועלת העמותה בשיתוף עיריית לוד לספק מענה הוליסטי לצורכי הסטודנטים (כגון תחבורה ותעסוקה) ותעודד את עשיית הסטודנטים בתחומי היזמות, התרבות והאמנות. המודל יאפשר גמישות לסטודנטים המעוניינים לגור בעיר, וכן לאלו המעוניינים להשתלב בעשייה החברתית, ולהשתלב בה באופן הדרגתי.
הסטודנטים הפועלים בעמותה מגיעים מכל קצוות הקשת החברתית הישראלית- יהודים וערבים, דתיים וחילוניים, ימניים ושמאלניים, וכולם יחד יוצרים פסיפס מגוון של עשייה משותפת.
כל סטודנט המצטרף לעמותה מקבל מלגת לימודים על סה”כ של 10,000 ₪ בשנה והשתתפות בשכר הדירה על סה”כ של 250 ₪ לחודש, סה”כ מלגה של 13,000 ₪ בשנה.
בתמורה הסטודנט משקיע כ-7 שעות שבועיות בפעילות חברתית וקהילתית.

בשנים האחרונות פעלו במסגרת העמותה בלוד למעלה מ-350 סטודנטים. כ-50% מהסטודנטים הם בני העיר לוד, יהודים וערבים, שנשארו להתגורר בעיר ולצאת כנגד מגמת ההגירה השלילית שאפיינה את העיר והצטרפו גם כן לתוכנית. נכון לשנת 2015 פזורות בעיר 13 קהילות סטודנטים, אשר 3 מתוכן הן קהילות בוגרות אשר סיימו את המודל הסטודנטיאלי ונשארו להתגורר ולפעול בעיר ללא מלגה.
כמו כן במקביל לפעילות העמותה, קיימת בלוד פעילות נרחבת של קהילות צעירים כמו הגרעין התורני בלוד, עמותת איילים, מרכז הצעירים וגופים נוספים.
למעלה מ-500 סטודנטים וסטודנטיות פועלים בלוד בכל הגופים.

גופים ממשלתיים וארגונים פרטיים וציבוריים מהארץ ומחו"ל תומכים ברעיון העמותה כלכלית ופדגוגית, בראשם עומדים התאחדות הסטודנטים בישראל, משרד החינוך, מפעל הפיס, חברת בזק, עמותת שח"ף וגופים רבים נוספים.

## ראו גם

* כפר סטודנטים

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* שכונת המכולות הראשונה בישראל הוקמה בכפר הסטודנטים בלוד באתר עיריית לוד
* 
* רותי לביא, חזקים על לוד, באתר העוקץ, 25 ביולי 2012
* 
* 
* 
* הסטודנטים תוצרת הארץ - המגורים בלוד, מקומונט לוד, אוקטובר 2018

קטגוריה:לוד: חינוך
קטגוריה:ישראל: עמותות
ערוץ הקבוצות

**ערוץ הקבוצות** היה ערוץ ספורט ישראלי ששידר בכבלים ובלווין במסגרת חבילת הספורט בין השנים 2001–2004.

ערוץ הקבוצות הוקם בשנת 2001 על ידי יהודה טלית, בעליה של חברת "טלית תקשורת", בשיתוף עם בעלי מועדון הכדורגל מכבי חיפה יעקב שחר ועוזי מור.

הערוץ שידר כתבות צבע לפני משחקי הקבוצה ואחריהן, ראיונות אולפן נרחבים עם שחקני עבר והווה ותוכניות לסיקור הנעשה בקבוצה בהגשת ערן בן זאב, אהרן ברנע, ברק רום וירון זילברשטיין ורצועת שידור שמוקדשת לתוכניות דומות שהופקו על ידי ערוץ MUTV של קבוצת מנצ'סטר יונייטד. בשנת 2003 הצטרפו לערוץ בעלי מועדון הכדורגל הפועל תל אביב, רפי עגיב ומשה תאומים והערוץ החל לשדר רצועת שידור הכוללת כתבות צבע ותוכניות על אודות הפועל תל אביב בהגשת אורי בנאי, קובי מחט ואלי ישראלי. באותה שנה ליווה הערוץ מקרוב את העפלתה הראשונה של מכבי חיפה לליגת האלופות והסרט אודות המסע, "חלום ירוק", שודר לאחר מכן בערוץ 2. ב-2004 החל הערוץ לשדר רצועה יומית בהגשת שרון ניסים, המוקדשת להפועל באר שבע, והקבוצה אף אמורה הייתה להיכנס כשותפה בבעלות על הערוץ. צוות הערוץ היה אחראי על שידורם של כמה ממשחקי הקבוצות שהועברו בערוץ 10 וערוץ 2.

בשנת 2003 הוצע כי הערוץ יהפוך לערוץ בתשלום וישדר את משחקי ליגת העל בכדורגל אולם בסופו של דבר זכה גוף השידור "צ'רלטון" בזכויות השידור.

במאי 2004 נסגר הערוץ. ניסיון נוסף לפתיחת ערוץ במודל דומה נעשה בשנת 2006 כשארקדי גאידמק בעליה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים הקים ערוץ ייעודי לסיקור הקבוצה, אולם הוא נסגר כעבור חודשיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי ספורט ישראליים
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ישראליים שנסגרו
הכנסייה הכרמליטית של ורשה

ממוזער|חזית הכנסייה
ממוזער|הכנסייה מבפנים
ממוזער|מבט אל מגדלי הפעמונים של הכנסייה
**כנסיית הלקיחה של הבתולה מריה ושל יוסף הקדוש** (בפולנית: **Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i św. Józefa Oblubieńca**), הידועה בכינוי "**כנסיית הכרמליטים**", היא כנסייה קתולית בוורשה שבפולין.
## היסטוריה
הכנסייה הנוכחית היא הכנסייה השנייה במקום. הכנסייה הראשונה נבנתה מעץ על ידי מסדר הכרמליטים בשנת 1634 ונהרסה על ידי השוודים בשנת 1650. הכנסייה החדשה, שנוסדה ביוזמתו של הפרימאט של פולין מיכל סטפן רדז'יובסקי (; אשר ייסד גם את כנסיית הצלב הקדוש בוורשה), נבנתה בין השנים 1692-1701 בסגנון בארוק פולני בתכנון האדריכל יוזף באלוטי (ניתן עדיין לראות את הכנסייה המקורית מאחורי החזית). במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה שרדה בפצצות העיר ורשה ולא נהרסה.

החזית של הכנסייה היא בסגנון נאו קלאסי והיא אחת החזיתות הבולטות והמפורסמות ביותר בוורשה. חזית מרשימה זו נבנתה בסגנון אופייני לשלטונו של סטניסלאב פוניאטובסקי.

החזית מורכבת משתי קומות. שמונה עמודים בסגנון דורי תומכים בקומה הראשונה ושישה עמודים בסגנון קורינתי תומכים בקומה השנייה. על גג הכנסייה ממוקם כדור נחושת שהתחמצן עם הזמן והפך לירוק. על החזית יש הרבה עיטורים פיסוליים ומקובעות בה שלוש דלתות כניסה. על האפריז מקובע תבליט של מוטות הגמון וכתר אפיפיורי במרכז.
ממוזער|הכנסייה מהצד
מגדלי הפעמון הייחודיים של הכנסייה בצורת גליל, מיוחדים מאוד ונמצאים בצדדי המבנה. בראש המגדלים יש קישוט דקורטיבי שמזכיר אבוקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ורשה: מבנים
קטגוריה:פולין: כנסיות
קטגוריה:פולין: מבני דת