רבי חייא

**רבי חייא** (נקרא גם **רבי חייא הגדול** או **חייא רובא**) היה חכם מפורסם, שחי בדור המעבר בין התנאים לאמוראים, בסוף המאה השנייה לספירה. היה בנו של אבא כרסלא מכפרי שבבבל.

## עלייתו לארץ ישראל
רבי חייא נולד וחי בבבל, סמוך לעיר סורא במאה השנייה לספירה, ועבר לארץ ישראל כדי ללמוד מפי רבי יהודה הנשיא (רבי). הוא עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו יהודית, בניו התאומים, שתי בנותיו, ואחייניו רבה בר חנא ורב. רבי שמח לקראת בואו של רבי חייא, ואמר: .

לפי התלמוד הירושלמי, רבי חייא היה מצאצאי שפטיה בן אביטל. מאידך, התלמוד הבבלי מייחס את רבי חייא לשמעה אחי דוד, כמסופר במסכת כתובות:  (). תרגום: "רבי היה עסוק [להשיא] לו לבנו מבית רבי חייא, כאשר הגיע לכתוב כתובה נפטרה הנערה. אמר רבי: חס ושלום יש פסול? ישבו ועיינו במשפחות, רבי בא משפטיה בן אביטל ורבי חייא בא משמעי אחי דוד (שנחשב פחות מיוחס). הלך ועסק [להשיא] לו לבנו [בת] מבית רבי יוסי בן זימרא...". הרב אהרן היימן שיער שמדובר בבנו הצעיר של רבי, רבי שמעון.

מימרה מפורסמת שלו הובאה בתלמוד:
.
עוד נאמר בתלמוד: .

ממדרש בראשית רבה עולה כי עסק במסחר משי עם ר' שמעון בירבי.

## יחסיו עם רבי יהודה הנשיא
רבי חייא היה תלמיד חבר של רבי יהודה הנשיא, ושניהם העריכו מאוד זה את זה. רבי חייא התגורר בטבריה, אך הקפיד לבקר את רבי יהודה הנשיא בציפורי. רבי אף הוא העריכו מאוד וכינה אותו באוזני רבי ישמעאל: "אדם גדול, אדם קדוש", ונעזר בו רבות לכתיבת המשנה. גם רבי חייא נתן כבוד גדול לרבי וכינה אותו: "רוח אפינו משיח ה' ". רבי חייא פעל רבות לפרנסת יתומים ולמניעת השכחות התורה מישראל, וכששמע זאת רבי אמר: "כמה גדולים מעשי חייא". רבי חייא ביקש מרבי לבצע סמיכה לאחייניו רבה בר בר חנה ורב. רב הקים ישיבה בסורא, הידועה כישיבת סורא, אשר יחד עם ישיבתו של שמואל בנהרדעא היו הישיבות הגדולות בבבל.

רבי חייא, יחד עם תלמידו רבי אושעיא, קיבצו אוסף של ברייתות, קובצי משניות שרבי לא הכניסן למשנה, וערכו אותם כתוספתות וכברייתות עצמאיות. על כך נאמר במסכת חולין: כל ברייתא שאינה נשנית בבית מדרשם של רבי חייא ורבי אושעיא משובשת היא, ולא תביאו ממנה ראיה לבית המדרש.

שני בניו של רבי חייא, יהודה וחזקיה, נמנו אף הם עם החכמים. התלמוד מספר כי פעם אחת בשבתו הוא ובניו על שולחנו של רבי, השתכרו בני חייא ופגעו ברבי על ידי דרשה מסוימת, ואמר להם רבי: "קוצים אתם משימים בעיני".

אחיינו של רבי חייא, בן אחיו, היה האמורא רבה בר בר חנה. בנוסף, רב היה בן אחיו וגם בן אחותו.

## שיטתו הלימודית
פסיקותיו של רבי חייא היו מקילות יותר מהמקובל בתקופתו, והוא התיר דברים שנאסרו על ידי חכמים אחרים. מסופר כי הוא אמר, כי לולי קראו לו  היה מתיר לטלטל סנדל המסומר, אפילו יש בו עשרים וארבעה מסמרים (לפי גרסת ישיבת פומבדיתא) או עשרים ושניים (לפי גרסת ישיבת סורא).

### אגדה
רבות מאמרותיו מתייחסות לטבען של נשים. הוא קבע כי "אין אשה אלא לבנים", ואף עסק בטבע האשה להוליד בנים, ואמר כי כשם שהשאור יפה לעיסה - כך דמים יפים לאשה. כן אמר רבי חייא כי "אין אשה אלא ליופי", ובדומה לכך קבע כי "אין אשה אלא לתכשיטי אשה" והיה נותן עצות כיצד לשפר את יופי הנשים: . לפי שיטתו, פטורה האשה ממלאכות העשויות לפגוע ביופיה. מאמרים אלו של רבי חייא, מתקשרים לביטוי שהתבטא אודות אשתו יהודית שציערה אותו ולמרות זאת הוא נהג לכבדה: די לנו להכיר טובה לנשותינו, על כך שהן מגדלות את בנינו, ומצילות אותנו מחטא של הרהור בנשים אחרות.

## פטירתו
על פי האגדה, כאשר הגיע זמנו של רבי חייא להפטר מהעולם, לא יכול היה מלאך המוות ליטול את נשמתו, ואף לא היה יכול להתקרב אליו מרוב קדושתו. יום אחד בא מלאך המוות לביתו של רבי חייא כשהוא מחופש לעני, וביקש ממנו חתיכת לחם. הביא לו רבי חייא פת לחם לאכול, אמר לו מלאך המוות: מרחם אתה על עניים, ומדוע אין אתה מרחם עלי, שמצווה אני ליטול את נשמתך ואין אני יכול לבצע זאת. לדרישתו של רבי חייא הראה לו מלאך המוות את ה"שוטא דנורא" - מקל האש שבידו, ורבי חייא שהבין כי אכן מדובר במלאך המוות, נענה לבקשתו ונפטר מהעולם.
## אשתו ומשפחתו של רבי חייא
**יחסיו עם אשתו יהודית**

לפי הגמרא במסכת יבמות, יהודית מררה את חיי בעלה, אך למרות זאת הוא נהג לכבדה, וכאשר היה מוצא דבר העשוי לגרום לה שמחה, היה מביא לה. שאל אותו אחיינו רב, למה הוא משתדל לשמח אותה, בעוד שהיא מצערת אותו; השיב לו רבי חייא: די לנו להכיר טובה לנשותינו, על כך שהן מגדלות את בנינו, ומצילות אותנו מחטא של הרהור בנשים אחרות.

**רצונה בעקרות**

מקרה דומה שהתרחש לאחר מכן, מסופר במסכת יבמות: יהודית רצתה לגרום לעצמה עקרות כדי למנוע מעצמה לידות נוספות, אך חששה מהאיסור הנובע מביטול מצוות פרייה ורבייה. היא שינתה את לבושיה, ובאה לפני רבי חייא בשאלה אם נשים מחויבות במצוות פרייה ורבייה, ומשנענתה בשלילה, שתתה סם שגרם לה להיות עקרה. כאשר שמע זאת רבי חייא, הוא נענה בצער: הלוואי והיית יולדת לי עוד כרס אחת, והיו לי עוד שני ילדים נוספים.

בניה התאומים היו רבי יהודה ורבי חזקיה, ובנותיה התאומות נקראו בשם פזי וטוי.

## לקריאה נוספת
*יואל בן אהרן שוורץ, ספר רבי חייא רבא, ירושלים תשנ"ט.
*
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:דור המעבר לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:קברי צדיקים בטבריה
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה הנשיא
קטגוריה:תנאי בבל
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-2
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:יהודי בבל במאה ה-2