open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Waiting For The Sun

**Waiting For The Sun** הוא אלבומה השלישי של להקת הדלתות. כל שירי האלבום הולחנו ונכתבו בידי חברי הלהקה. הקו המוזיקלי הרך השורר ברוב האלבום, עם דגש רב יותר על נגינת הקלידים של ריי מנזרק, היווה תפנית בסגנון הלהקה, ממנה חזרה באלבומה החמישי, Morrison Hotel. הלהקה תכננה להכניס לאלבום את היצירה **Celebration of the Lizard**, אך לבסוף לא נכללה היצירה באלבום, אלא רק קטע אחד ממנה - Not To Touch The Earth, רצועה שיחד עם השיר המסיים, Five To One, מהוות את החלק החזק והעוצמתי יותר באלבום. בהוצאת האלבום המחודשת משנת 2007 נוספה לאלבום היצירה **celebration of The lizard** כמו גם האדאג'יו של אלבינוני בביצוע הדלתות, שיחת אולפן בין חברי הלהקה ושתי גרסאות נוספות לשיר **Not to touch the earth**. שני סינגלים מהאלבום יצאו: Hello, I Love You, שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, ו-The Unknown Soldier, שירם הפוליטי היחיד של הדלתות, שהגיע למקום ה-39 באותו מצעד. שיר הנושא של האלבום, Waiting For The Sun, לא נכלל באלבום זה אלא רק באלבום Morrison Hotel. שיר בולט נוסף באלבום הוא Spanish Caravan.

## רשימת השירים

# (Hello, I Love You (2:22
# (Love Street (3:06
# (Not To Touch The Earth (3:54
# (Summer's Almost Gone (3:20
# (Wintertime Love (1:52
# (The Unknown Soldier (3:10
# (Spanish Caravan (2:58
# (My Wild Love (2:50
# (We Could Be So Good Together (2:20
# (Yes, The River Knows (2:35
# (Five To One (4:22
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי הדלתות
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת אסיילום רקורדס
33

## אירועים
### לפי תאריך

### לפי מיקום
#### ארץ ישראל
* רעידת אדמה חזקה בירושלים, שככל הנראה קשורה לאירוע המתואר בברית החדשה, בסמוך למותו של ישו. חוקרים גורסים כי עוצמת הרעש הגיעה ל-8.2 בסולם ריכטר, או פחות.
## נולדו

* גאיוס רובליוס פלאוטוס , אציל רומאי שהיה יריבו של נירון קיסר ונינו של טיבריוס (נפטר ב-62)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
301

## אירועים

### לפי מיקום

#### האימפריה הרומית

* קיסר רומא, גלריוס, מתחיל מלחמה נגד ההקרפים  – שבט ממזרח רומניה של ימנו, ומנצח בקרבות הראשונים.

### לפי נושא
#### דת
* ארמניה – המדינה הראשונה שמקבלת את הנצרות כדת רשמית של המדינה.
### לפי תאריך

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
879

## אירועים
* החלה לעבוד ועידת קונסטנטינופול הרביעית בה השתתפו נציגי הכנסייה הקתולית, אך הכנסייה לא מכירה בוועדה זו. הוועידה נמשכה עד לשנת 880. הפיצול מסמל העמקת הקרע בין ראשי הכנסייה הנוצרית. 

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
עפר

**עפר** (באמהרית አፋር) היא אחת מהמדינות (קיליל) של אתיופיה. בעבר נודעה כאזור 2, בירתה הנוכחית היא העיר אסאיטה, בירה חדשה נבנית בשם סאמרה על הדרך שבין הערים אוושאה לאסאב שבאריתריאה.

עפר גובלת מצפון באריתריאה, בצפון מערב בתיגראי, במערב באמהרה, בדרום באורומיה, בדרום מזרח בסומאלי, ובמזרח בג'יבוטי.

משולש עפר הידוע גם בשם "שקע דנקיל" מחבר כשלושה שברים אשר מגיעים מים סוף ומפרץ עדן ואשר מתמזגים לשבר הסורי אפריקני. השקע הוא הנקודה הנמוכה ביותר באתיופיה ואחד מהנמוכים באפריקה, הוא ממוקם בצפון המחוז.

## דמוגרפיה

על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה לעפר אוכלוסייה של 1,389,004 (מדורגת שבעית באתיופיה), אשר 772,000 מהם גברים ו־617,000 נשים. 1,263,000 או 90.9% הם כפריים, ו־126,000 או 9.1% עירוניים. עם שטח של 96,707 קמ"ר (מדורגת חמישית באתיופיה). הצפיפות הממוצעת במחוז היא כ־14 אנשים לקמ"ר.

הקבוצות האתניות במחוז הם כ־91.8% עפרים, 4.5% אמהרים, 0.92% ארגובה, 0.82% תגרים, 0.7% אורומו, 0.45% ווליטאה ו־0.013% הדיה. 96% מהאוכלוסייה הם מוסלמים, 3.86% נוצרים קופטים, 0.45% נוצרים פרוטסטנטים, 0.09% נוצרים קתולים ו־0.02% בני דתות אחרות.

עפרית היא השפה המדוברת ביותר במחוז. שפות אחרות הם 6.68% אמהרית, טיגרית 0.74%, אורומו 0.68%, 0.4% ארגובה וווליטאה 0.26%.

## אזורים

עפר מחולקת לחמישה אזורים ולוורדאה (תת מחוז) אחד:

* אזור מנהלי 1 
* אזור מנהלי 2 
* אזור מנהלי 3 
* אזור מנהלי 4
* אזור מנהלי 5
* וורדאה (תת מחוז) מיוחד ארגובה

## ראו גם

* משולש עפר
* אוואש
* עפרים

## קישורים חיצוניים

•מפת עפר 
•הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה (אנגלית)
• 

*
קטגוריה:אתיופיה: מדינות
1008

## אירועים
* בגרט השלישי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, מקים את הממלכה הגאורגית המאוחדת
* לאחר פטירת אל-מופזאר, ח'ליפה של קורדובה, מוחאמד אל מאחדי השתלט על המדינה תוך הריסת ארמון מבוצר של אל-מנסור ליד קורדובה. 
* התנצרות של אולוף סקוטקונונג, מלך שוודיה. בעקבות האירוע המדינה עוברת לנצרות.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
845

## אירועים

## נולדו

## נפטרו
* אל-ח'ואריזמי, מתמטיקאי, אסטרונום וגאוגרף פרסי (נולד ב-780 לערך)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1241

## אירועים
* ניצחון מונגולי מובהק על כוחות משותפות של המסדר הטבטוני ופולנים בקרב ליגניצה.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1245

## אירועים

* האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי מחרים את פרידריך השני בוועידת ליון, מה שמוביל לאינטררגנום הגדול  באימפריה הרומית הקדושה, שיימשך עד 1273

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1259

## אירועים
* המונגולים מגיעים לסוריה.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1306

## אירועים
* גירוש יהודי צרפת על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת

## נולדו
* אנדראה דאנדולו, דוכס ונציה (נפטר ב-1354)

## נפטרו

*  4 באוגוסט וונצרלאוס השלישי מלך בוהמיה נפטר.

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1313

## אירועים
* הקמת מסדר הרוזנקרייצרים
* הקמת מנזר בניסקה בסרביה.
* פרסום ספרים עזרת טיפוגרפיה בסין.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1319

## אירועים
* מגנוס הרביעי, מלך שוודיה הוכתר מלך, איחוד עם נורווגיה.
* ממלכת גרנדה הצליחה להדוף את המתקפה של קסטיליה.

## נולדו
* פתר הרביעי, מלך אראגון.
* מורט הראשון - מושל אימפריה העות'מאנית

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1336

## אירועים
* הקמת אימפריה וייאנגרה בדרום הודו.

## נולדו
* אלברכט הראשון, דוכס בוואריה (נפטר ב-1404)
* גרגוריוס האחד עשר, אפיפיור (נפטר ב-1378).
* אינוקנטיוס השביעי, אפיפיור (נפטר ב-1406).

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1401

## אירועים

## נולדו
* ניקולאוס קוזאנוס, פילוסוף, תאולוג ומתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1464)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
פלמארס

**פלמארס** (ספרדית: Palmares; וכן **קילומבו דוס פלמארס**) היה קילומבו, יישוב של עבדים אפריקאים שנמלטו.

## היסטוריה
נוסד בסביבות שנת 1600 בגבעות סרה דה בריגה (Serra da Barriga) בברזיל הצפונית-מזרחית. פלמארס התקיים כרפובליקה עצמאית עצומה, המחזיקה את עצמה, והפך לאגדה בשל גודלו וכוחו. בשיאה אכלס אוכלוסייה של יותר מ-30,000 גברים, נשים וילדים אפריקאים בני חורין. בקהילה היו יותר מ-200 בניינים, כנסייה, ארבע נפחיות ובית מועצה.

המנהיג הראשון של פלמארס היה גנגה זומבה (Ganga Zumba), שנמלט מעבדות במטע סוכר ועבר לפלמארס.

[ממוזער|300px|שמאל|"סן-סלבדור", ציור של יוהאן מוריץ רוגנדס, [1835.]]
פלמארס הגן על עצמו בהצלחה כנגד מספר ניסיונות של הולנדים, ומאוחר יותר של כוחות של קולוניות פורטוגליות להשמיד אותו, ולהרוג או לשבות את תושביו.

בשנת 1655, אפריקאי שנודע כ**[[זומבי מפלמארס|זומבי]]** נולד בפלמארס. בהיותו ילד צעיר הוא נשבה על ידי הפורטוגלים, אבל נמלט ושב לפלמארס ב-1670. תושבי פלמארס תחת מנהיגותו של זומבי, התנקמו בפלישות התכופות של הפורטוגלים על ידי פעולות תגמול – פשיטות למטעים ולכפרים הפורטוגלים, שחרור עבדים, כך הם גם הגדילו את מספרם. עשר שנים לאחר מכן, זומבי, כעת לוחם מיומן ואסטרטג צבאי, ירש את גנגה זומבה כשליט פלמארס. היה זה זומבי שהנהיג את הצבא של פלמארס כנגד חיל התותחנים של המפקדים הצבאיים הפורטוגלים דומינגוס ג'ורג' וליו (Domingos Jorge Velho) וויירה דה מלו (Vieira de Mello).
התקיפה האחרונה נגד פלמארס אירעה ב-1694. סרקה דו מקאקו (Cerca do Macaco), היישוב הראשי, נפל; וזומבי נפצע. הוא הבריח את הפורטוגלים, אבל נבגד, לבסוף נשבה, וראשו נערף ב-1695.

## ראו גם
*ברזיל הקולוניאלית
*זומבי מפלמארס
*עבדות
*קילומבו
*קפוארה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
קטגוריה:ברזיל: עבדות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1605
קפוזו

**קפוזו** (בפורטוגזית: **Cafuzo**) הוא השם הניתן בברזיל לבן תערובת של שחורים ואינדיאנים (קפוזה - cafuza - לבת תערובת). 

למונח מספר מקבילות באמריקה הספרדית: בהונדורס ובליז מקובל המושג גריפונה (Garífuna) ואילו בשאר אמריקה הלטינית נפוץ המונח סמבו (Zambo) לציון אותה הקבוצה.

תערובת של שחורים ואינדיאנים היא אחד משלושת סוגי התערובת העיקריים בברזיל, כאשר שניים הנוספים הם מולאטו (mulato) - תערובת של לבנים ושחורים - ומסטיסו - תערובת של לבנים ואינדיאנים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: דמוגרפיה
קטגוריה:קאסטות באמריקה הלטינית
ברקודה

[ממוזער|שמאל|250px|[ברקודה ענקית]]
[שמאל|ממוזער|250px|[צולל באילת עם שללו: ברקודה, 1955]]
**ברקודה**, **אַסְפִירְנָה** או **זאב מים ימי** (שם מדעי: *Sphyraenus*) הוא סוג של דג טורף מסדרת הדקראים החיים בים והסוג היחיד במשפחת האַסְפִירְנָתִיִּים (Sphyraenidae). הם שייכים לקבוצה דמויי-מקרל, וקרובים למשפחת הגמפיליים והקולייסיים.

## תיאור ואופי
גופו דמוי הטורפדו של הברקודה מסייע לו לנוע מהר, לסתותיו חזקות ומצוידות בשיניים חדות, בעזרתן מסוגל הברקודה לטרוף בבת אחת כמה דגים יחד. לעיתים מצליח הברקודה לחדור אל מבעד לרשתות הדייגים ולטרוף את שלל הדייג.

רוב מיני הברקודות הם דגי ים רגועים הנעים בחבורות גדולות מעל לשוניות אלמוגים וניזונים מדגים קטנים. רק מין אחד הוא תוקפני לאדם - ברקודה ענקית (Sphyraena barracuda) שהיא הגדולה במשפחה ויכולה להגיע לאורך של יותר מ־3 מטרים. היא עלולה לתקוף אנשים לעיתים נדירות (מתוך טעות בזיהוים כטרף).

## הברקודה בישראל
בחופי ישראל ישנם 5 מיני ברקודה: 
*אספירנה חלקה (*Sphyraena sphyraena*)
* (*Sphyraena viridensis*)
*אספירנה שחורת־סנפירים (*Sphyraena qenie*)
*אספירנה צהובת־זנב (*Sphyraena flavicauda*)
*ברקודה ענקית (*Sphyraena barracuda*)

שני המינים הראשונים היגרו מהים התיכון לים סוף, דרך תעלת סואץ בשנות השבעים. הברקודה כשרה ונחשבת כדג טעים מאוד.

## מינים

## גלריה

Yellowtail barracuda3.JPG|להקת ברקודות
Sphyraena obtusata.JPG
Barracuda-viridensis-estartit.jpg
Great Barracuda off the Netherland Antilles.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יקוב תאודור קליין
קטגוריה:משפחות מונוטופיות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1778
כפר המכביה

250px|ממוזער|שמאל|פסל אתלט בכניסה למלון כפר המכביה
**כפר המכביה** הוא מלון, מרכז כנסים ומועדון ספורט הנמצא בדרום-מזרח רמת גן (בשכונת רמת חן) ושטחו הכולל כ-80 דונם.

כפר המכביה הוקם בעקבות חזונו של אהרון נתנאל, יו"ר מכבי העולמית להקמת כפר אולימפי מרכזי לתנועה. עיריית רמת גן הקצתה מגרש למטרה זו, וב-1957, לקראת המכביה החמישית, הוקם עליו המבנה הראשון. לקראת המכביה השישית נוספו שלושה בנייני מגורים, חדר אוכל ומרכז ספורט.

## מועדון הספורט
מועדון הספורט כפר המכביה הוא מועדון ספורט למנויים, הגדול ביותר בארץ.
המועדון משתרע על כ-50 דונם של מרחבים ירוקים ומתקני ספורט רבים ומגוונים.

במועדון הספורט ישנם 14 מגרשי טניס, אולם ספינינג, מגרשי כדורסל וכדורגל, אולם כדורסל, מגרש כדורעף, חדר טניס שולחן מקצועי, חדר כושר, מרכזי עיסוי, ג'קוזי, סאונה רטובה ויבשה, משחקייה ומועדון ילדים, מגלשות מים ובריכות שחייה רבות. במועדון חוגים לילדים ולמבוגרים. באולם הכדורסל אירחה את משחקיה, קבוצת הכדורסל מכבי רמת גן, לאורך שנות ה-80 ותחילת ה-90. 

## מרכז כנסים
כפר המכביה הוא אחד ממרכזי הכנסים הבולטים בגוש דן. מגוון האולמות מאפשר דיונים בהשתתפות מאות אנשים עם אפשרות להתפצל לקבוצות דיון קטנות. האולם הגדול של מרכז הכנסים משמש גם כאולם שמחות. מרכז הכנסים משמש גם אכסניה להשתלמויות.

ב-6 בדצמבר 2023 נחנכה בכפר המכביה אנדרטה בשם "פסל עוטף ישראל", יצירתה של דינה רקנאטי, להנצחת קורבנות טבח שבעה באוקטובר וחללי מלחמת חרבות ברזל.

## מוזיאון
### מוזיאון מכבי
*מוזיאון מכבי על שם פייר גילדסגיים* היה מוזיאון שהוקם בשנת 1982 ושכן במבנה "בית מכבי" שבכפר המכביה עד הריסתו ופתיחת מוזיאון הספורט היהודי העולמי בשנת 2022. מוזיאון מכבי הוקם לשם הנצחת פועלה של תנועת מכבי ומשחקי המכביה, וכן את פועלן של תנועות הספורט היהודי החל מסוף המאה ה-19 ואילך. את היוזמה להקמת המוזיאון הגה ארתור הנק, אשר שימש גם כמנהלו הראשון של המוזיאון. המוזיאון נקרא על שם התעשיין והנדבן פייר גילדסגיים, ששימש בשנים 1957-1973 כיושב ראש תנועת מכבי העולמית, והיה לאדם היחידי שזכה לתואר "מר מכבי" בגין פועלו ותרומתו לתנועה. המוזיאון הציג פריטים היסטוריים הקשורים לספורט היהודי וביניהם מדליות, גביעים, דגלים, סרטים ותעודות ארכיון שונות.

### מוזיאון הספורט היהודי העולמי
**[[מוזיאון הספורט היהודי העולמי]] ע"ש איריס סמית**' נפתח בשנת 2022 ועוסק בתולדות הספורט היהודי ובסיפורה של תנועת מכבי העולמית. המוזיאון מספר את תולדותיו של הספורט היהודי החל משלהי המאה ה-19 עם נאום יהדות השרירים, דרך התפתחותם של מועדוני הספורט היהודיים הראשונים באירופה ובארץ ישראל, ועד והישגי הספורט היהודי בעשורים האחרונים. במוזיאון מוצגים חומרים היסטוריים לצד מידע רלוונטי ופריטים יקרי ערך בשילוב מיצגים, כרזות וסרטים היסטוריים.

## מלון וסוויטות
מלון וסוויטות כפר המכביה מונה כ-270 סוויטות וחדרים, 138 חדרי מלון משודרגים ואגף חדש שנפתח ביוני 2008 המונה כ-130 סוויטות מפוארות, במלון מתארחים הספורטאים המשתתפים ב.

המלון הוגדר בשנת 2019 כאתר לשימור בדרגת שימור ב.

## גלריה

Maccabi Germany (1898-1939) Memorial in Ramat Gan,Israel.jpg|יד למכבי גרמניה (1898–1939) בכפר המכביה, יצר יצחק עופר
Entrance to Maccabi Museum in Ramat Gan.JPG|הכניסה למוזיאון מכבי בכפר המכביה
Hakoah Sport Club Memorial in Ramat Gan, Israel.jpg|אנדרטת ברית הכוח בכפר המכביה לזכר הספורטאים שנספו בשואה


## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תנועת מכבי
קטגוריה:רמת גן: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:ישראל: בתי מלון
קטגוריה:המכביה
העיניים של המדינה

שמאל|ממוזער|250px|החרמון
"**העיניים של המדינה**" הוא ביטוי שנכנס לאוצר הביטויים הישראלי. מקורו בדבריו של  – לוחם מגדוד 51 של חטיבת גולני במלחמת יום הכיפורים, בריאיון לצוות טלוויזיה מהערוץ הראשון בתום הקרב על החרמון בחודש אוקטובר 1973.

## טביעת הביטוי
טוראי בני מסס נולד בטבריה וחי בה כל חייו. לאחר הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים, השתתף מסס גם בניסיון השני לכבוש את ההר, מבצע קינוח. מסס נשא את המא"ג – כלי הנשק הכבד ביותר במחלקה – ולחם באומץ לב בלתי רגיל. באחד מרגעי הקרב הקשים הוא נטל את המא"ג והסתער ללא היסוס, תוך קריאות עידוד לחבריו.

הכתב הצבאי של הטלוויזיה הישראלית, מיכה לימור, שהכין כתבה על הקרב ההיסטורי, פגש על ההר את קומץ החיילים ששרדו מן הקרב. הוא בחר לראיין את הלוחם המאובק והמפויח בני מסס, אשר סיפר בלשון פשוטה ונטולת פאתוס על האירועים כפי שחווה אותם. בתשובה לשאלה מדוע הסתער קדימה, השיב כי . על פי עדויות שונות, בתדריך שנתן המח"ט אמיר דרורי לפני העלייה, הוא הסביר לחיילים את חשיבות הקרב הצפוי ואת חשיבותו של הרכס המשמש נקודת תצפית חשובה, והשתמש לראשונה בביטוי זה. וכך הוא ביטא זאת: "**עיני כל המדינה נשואות לכאן**".

הראיון, ששודר בערב שבת בערוץ הטלוויזיה היחידי שראו אז תושבי ישראל, הותיר רושם עז. הביטוי השתרש והפך לסמלו של החרמון, ההר הגבוה ביותר במדינה, ממנו אפשר לצפות אל עומק שטחי האויב. ה"עיניים של המדינה" נותר חרוט גם כמייצג את אופייה המיוחד של מלחמת יום הכיפורים על הצלחותיה ועל כישלונותיה, כמו גם הטוראי הפשוט והאמיץ אשר השתמש בו.

בני מסס נפטר ב-30 בנובמבר 2006 מדום לב בעיר הולדתו טבריה, בגיל 54.

## התייחסות לביטוי
באמצעי התקשורת שימש הביטוי לתיאורם של אמצעי תצפית נוספים:
* לווייני הריגול של ישראל.
* יב"א 506 של מערך הבקרה האווירית בהר מירון

הביטוי שימש ליצירת המיצב "העיניים של המדינה" (1974) מאת מיכל נאמן.

נפוצו גם פרפרזות של הביטוי:
* האוזניים של המדינה: כינוי ליחידת ההאזנה 8200
*כינוי רווח לתפקיד התצפיתניות

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
*  הריאיון המדובר עם בני מסס
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים ישראליים
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:החרמון: היסטוריה צבאית
הלשון האבודה של העגורנים

**הלשון האבודה של העגורנים** הוא רומן שנכתב על ידי דייוויד לוויט ופורסם לראשונה בשנת 1986. בשנת 1991 עובד הספר לסרט טלוויזיה בעל אותו שם. 

זהו הרומן הראשון של הסופר דייוויד לוויט (שהתמקד עד אז בסיפורים קצרים), ואחת מהיצירות הספרותיות הראשונות באורך מלא, בשפה האנגלית, שנכתבו באופן ישיר ובפתיחות על חיי ההומוסקסואלים, על סוגיית היציאה מהארון, ועל הקושי של אדם, שנטייתו המינית היא שונה, לחיות בחברה הטרוסקסואלית עוינת ובעלת דעות קדומות.

## תקציר העלילה
הסיפור מתמקד בפיליפ, בחור הומוסקסואל צעיר, שיוצא מהארון בפני הוריו אוון ורוז.

מה שמתחיל כסיפור רגיל ופשוט של "יציאה מהארון", הופך לדבר מורכב למדי, כאשר בהמשך העלילה מסתבר כי לאוון ולבנו פיליפ יש דברים רבים משותפים, יותר ממה שהקוראים היו יכולים להעלות על הדעת. 

מתברר, כי גם אוון, אביו של פיליפ, הוא הומוסקסואל, שלשווא ניסה להילחם בכך במהלך חייו, תוך שהוא נדרש להעמדת פנים כלפי עצמו וכלפי סביבתו, במשך כל השנים. אוון, החי חיים שמרניים וייתכן שאף מיושנים, חי כל חייו בפחד קיצוני שמא ייחשף. 

רוז, האם, שבמהלך שנות נישואיה בעלה לא נמשך אליה והמגע הגופני ביניהם הלך ופחת, מצאה את עצמה בוגדת בבעלה יותר מפעם אחת. היציאה מהארון של פיליפ, וחשיפתו העצמית בפני הוריו, חושפת את חיי השקר והצביעות של הוריו, בחייהם ההטרוסקסואליים הנורמטיביים כביכול. 

תת עלילה בתוך הרומן מספרת את סיפורם של שני בנים תאומים, שחיו בקרבת אתר בניה, ועקב הזנחה פושעת לא פיתחו שפת דיבור. הנוף היחיד שראו מהחלון היה עגורנים - מנופי בניה גדולים, בעבודתם. אותם אחים פיתחו במהלך התפתחותם שפה עשירה, המבוססת על תנועות העגורנים באתר הבנייה, שהייתה לשון ייחודית להם, שאיש מלבדם לא יכול היה להבין.

## הלשון האבודה - ניתוח
אותה "לשון אבודה של העגורנים", המופיעה בתת-העלילה, היא מטפורה עשירה, לאופן התקשורת שאותו נדרשו הגייז לפתח, במהלך שנים של בדידות, של התפתחות בגיל ההתבגרות ולעיתים מאוחר יותר, תוך שהם נאלצים להסתיר את זהותם, את ה"אני" שבהם, ואת מושא אהבתם. חוויות אלה חייבו את חברי הקהילה הגאה לפתח "שפה" משל עצמם, ניואנסים קטנים, ביטויים ורמזים, שאפשרו להם לדון או לרמוז על דברים באופן המובן רק להם, כאותה שפת העגורנים במשל שבסיפור.

חוויות אלה של בדידות הן משותפות לחלק גדול מחברי הקהילה הגאה, ומשותפות גם למיעוטים אחרים בהיסטוריה שנאלצו שלא לחשוף את זהותם בחברה עוינת, כדוגמת היהודים שחיו בחברה אנטישמית, ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:זהות מינית
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:סרטי להט"ב בריטיים
קטגוריה:ספרות להט"ב
קטגוריה:ספרי 1986
קטגוריה:להט"ב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
שוק (מסחר)

[שמאל|ממוזער|250px|שוק [רמלה]]

**שוּק** הוא מקום פיזי המשמש למסחר, בעיקר במוצרי מזון אך גם במוצרים אחרים. **שוק קמעונאי** או **שוק סיטונאי** או **שוק** בלבד הוא מקום מפגש בין סוחרים לבין הצרכן הסופי, להבדיל מ**שוק סיטונאי** שבו הלקוחות אף הם סוחרים כגון (דגים, ממתק, בשר), הקונים סחורה כדי להמשיך ולשווקה. פעמים רבות השוק אינו מקורה, והמכירה בו נעשית באמצעות דוכנים, אך יש גם שווקים הפועלים בתוך מבנים. לעיתים פועל השוק דרך קבע, ולעיתים הוא נפתח רק ביום מסוים בשבוע (או בימים מסוימים), בכיכר המשמשת למטרה זו (**כיכר השוק**). מימוש נפוץ של שוק הפועל ביום מסוים בשבוע הוא **שוק איכרים**, שבמסגרתו מוכרים האיכרים שבאזור את תוצרתם.

ישנו סוג של שוק הנקרא: "שוק קח-תן" המשמש בתור החלפה של סחורות או מוצרים ללא תשלום כספי. שוק מעין זה שכן בעבר בשכונת "נווה צדק" בתל אביב וכיום פועל בכמה מוקדים ברחבי הארץ.

על בסיס המשמעות המקורית של שוק, שבו נמכרים מוצרים מוחשיים, נוצרה בהגות הכלכלית מטאפורה המגדירה שוק כמערכת יחסים מוכללת של מוכרים וקונים, גם של מוצרים שאינם מוחשיים, ללא אתר פיזי קונקרטי כגון שוק ההון, שוק הסחורות ושוק המטבע העולמי.

מקור המילה 'שוק' הוא בספר שיר השירים: 

## תרבות השוק
מאז ומתמיד שימש השוק מקום מפגש בין אנשים, לא רק בין קונים ומוכרים. בהיותו פתוח ללא גבולות מסומנים, נחשב השוק מקום צבעוני ותוסס, בו כללי ההתנהגות בין אנשים מושפעים מאווירת המסחר, וכוללים צעקות ומריבות. מכאן הושאל הביטוי "תרבות השוק" כמבטא התנהגות חסרת נימוס. גם המבחר הגדול בסוגי התוצרת והתחרות המקומית בין הסוחרים הוסיפה לו ממד של מקום נוח לקניות.

בשנות האלפיים מטפחים הסוחרים את המראה החיצוני של השווקים ומקפידים בהם על אסתטיקה. השוק כמקום הקניות המועדף, פינה את מקומו לטובת בתי מסחר של רשתות שיווק גדולות (סופרמרקטים ומינימרקטים). למרות זאת נותרו השווקים הומי אדם. הבאים לשוק עושים זאת מסיבות שונות:
*מעוטי יכולת שרואים בשוק מקום בו ניתן לרכוש תוצרת זולה.
*נאמני השוק, האוהבים את הטעמים והריחות האופייניים לו.
*תיירים הרואים בשוק מקום אותנטי המשקף חלק מתרבות המקום.

ישנם שווקים המוכלים בתוך "**[[מבנה שוק (אדריכלות)|מבנה שוק]]**" וישנם כאלה הממוקמים על פני כמה רחובות.


קובץ:Tanzania market.jpg|שוק של שבט המסיי בטנזניה
קובץ:השוק-הבדואיבבארשבע.JPG|השוק הבדואי בבאר שבע, ספטמבר 2008
קובץ:Mercado_dos_Lavradores,_Madeira_(16587278615).jpg|דוכן פירות וירקות בשוק במדיירה, פורטוגל


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:מסחר
קטגוריה:תרבות רחוב
קטגוריה:מסחר במזון
כיכר השוק

**כיכר השוק** היא כיכר המיועדת למסחר, בה מתקיים שוק. כיכר כזה הוא מאפיין חשוב של ערים וכפרים רבים ברחבי העולם. כיכר שוק היא אזור פתוח שבו נמצאים דוכני שוק המיועדים באופן מסורתי למסחר, בדרך כלל ביום מסוים בשבוע המכונה "יום שוק".

כיכר שוק אנגלית טיפוסית מורכבת משטח מרובע או מלבני, או לפעמים רק הרחבה של הרחוב הראשי. הוא נמצא בדרך כלל במרכז העיירה, מוקף בבניינים מרכזיים כמו כנסיית הקהילה, בית העירייה, חנויות ומלונות, סניף הדואר, יחד עם חנויות קטנות יותר ושטחי עסקים. לפעמים יש במרכז הכיכר בניין שוק מקורה קבוע, והאזור כולו הוא מקום מפגש מסורתי של אנשים מקומיים, כמו גם מרכז מסחרי.

## גלריה

קובץ:Alte Markt Dortmund.JPG|כיכר השוק בדורטמונד, וסטפאליה, גרמניה
קובץ:Helsinki - Eteläranta Södra Kajen - Marketplace - Uspensky Cathedral in the background - Marketplace - Uspenskin katedraali taustalla - panoramio.jpg|כיכר השוק, הלסינקי , פינלנד
קובץ:Sukiennice and Main Market Square Krakow Poland.JPG|הכיכר המרכזית, קרקוב, פולין


## ראו גם
* כיכר עירונית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כיכרות
אדיג'ה

**אַָ֫דִיגֶ'ה** (באיטלקית: **Adige**, בגרמנית: **Etsch**, בלדינית: **Adesc**, בטרנטית: **Àdes**, מלטינית: **Athesis**) הוא נהר הנובע בסמוך למעבר רזיה אשר בנפת דרום טירול שבאיטליה ונשפך לים האדריאטי בקרבת העיר קיוג'ה. הנהר אדיג'ה, שאורכו כ-409 קילומטרים, הוא הנהר השני באורכו באיטליה, לאחר נהר הפו. 

הנהר אדיג'ה חוצה את הערים טְרֶנְטוֹ, ורונה, לניאנו, ונושק ליישובים מראנו, בולצאנו ורוברטו.

שטחו הכולל של אגן הניקוז שלו הוא 12,100 קילומטרים מרובעים (דבר המדרג אותו כשלישי בגודלו לאחר אלה של נהר הפו ונהר הטיבר), מתוכם 7300 קמ"ר נמצאים בנפת אלטו אדיג'ה, שבשטחה זורם הנהר לאורך 140 קילומטרים (יותר משליש ממסלולו הכולל).

היובלים העיקריים המתמזגים אל נהר האדיג'ה:
* **פאסיריו** (פאסר) שבקרבת היישוב מראנו.
* **איזארקו** (אייזק) שבקרבת העיר בולצאנו.
* **נוצ'ה** שבקרבת היישוב מצוקורונה.
* **אוויזיו** שבקרבת היישוב לאוויס.
* **פרסינה** שבקרבת העיר טרנטו.
* **לנו** שבקרבת היישוב רוֹוֶרֶטו.

בהמנון גרמניה הישן מופיעה השורה השנויה במחלוקת "המאס ועד לממל,
מהאטש (=אדיג'ה, על פי ההגייה הגרמנית - 'Etsch') ועד לבלט", לפיה משתמע כי שטח גרמניה משתרע מצרפת במערב ועד ליטא במזרח, ועד האדיג'ה שבאיטליה בדרום; בית זה אינו מושר עוד היום ונחשב כפוגעני.

## קישורים חיצוניים

* 

ימין|ממוזער|250px|טירת סן פייטרו

קטגוריה:איטליה: נהרות
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים האדריאטי
שם במה

**שם במה** או **"שם מסך"** הוא שם בדוי (ההופך לעיתים לשם הרשמי) המשמש שחקן, מוזיקאי, מתאבק או בדרן במקום שמו המקורי. יכולות להיות סיבות שונות לשימוש בשם במה, העיקרית בהן היא ששמו המקורי של השחקן אינו שיווקי במידה מספקת.

דוגמאות אחדות:
* אמינם (מרשל מת'רס)
* מרילין מונרו (נורמה ג'ין מורטנסן בייקר)
* וודי אלן (אלן סטיוארט קניגסברג)
* אלטון ג'ון
* סקרילקס (סוני-ג'ון מור)
* בוב דילן (רוברט אלן צימרמן)
* ליידי גאגא (סטפני ג'ואן אנג'לינה ג'רמנוטה)
* צ'ארלי שין (קַרְלוֹס אְרְוִּין אֵסְטֵבֵז)
*בונו (פול דייוויד יוסון)
*מרילין מנסון (בריאן יו וורנר)
* לנה דל ריי (אליזבת' וולרידג' גרנט)
* סטטיק (לירז רוסו)
* ג'ורדי (ירדן פלג)
* אייל גולן (אייל ביטון)

מעט יוצא דופן הוא השחקן ניקולס קייג', אשר נולד בשם ניקולס קופולה, ושינה את שמו בטרם זכה לפרסום, כדי שיתפרסם בזכות עצמו ולא בתור אחיינו של הבמאי הנודע פרנסיס פורד קופולה.

בשנות החמישים, בעת "ציד המכשפות" של הסנטור ג'וזף מקארתי, אשר רדף את מי שחשד בו כקומוניסט, ויצר "רשימה שחורה" של אנשים החשודים כקומוניסטים או כבעלי קשרים לקומוניזם, בה היו רשומים רבים מבמאי ותסריטאי הוליווד, עבדו רבים מהם תחת שם בדוי, על מנת שניתן יהיה להפיץ את הסרט שיצרו.

שם במה מיוחד במינו הוא "אלן סמית'י". זהו שם במה גנרי, שמאחוריו מסתתרים במאי קולנוע שסירבו מטעמים שונים (לרוב, אי-הסכמה עם האולפנים על עריכת הסרט) להזדהות כבמאים של סרט מסוים. מאז שנת 2000 אין איגוד במאי הקולנוע האמריקני מאפשר עוד שימוש בשם זה, לאחר שה"סוד" נחשף לציבור הרחב.

שימוש בשם במה נפוץ מאוד בתעשיית הפורנוגרפיה. שחקני ושחקניות בתעשייה משתמשים בשם במה כדי ליצור חיץ בין חייהם האישיים לעיסוקם בתחום הפורנוגרפיה, כאשר השם האמיתי של רובם לא נחשף בפומבי. מסיבות אלו שימוש בשם במה נפוץ גם בקרב חשפניות ודוגמניות עירום.

## שמות במה בולטים בישראל

*אילנית (חנה דרזנר)
*דנה אינטרנשיונל (ירון כהן)
*אדם (חיים כהן)
*מוקי (דני ניב)
*סגול 59 (חן רותם)
*שורטי (הילה ניסימוב)
*אנה זק (אנה קוזנקוב)
*שגיא ביטבוקס (שגיא ברייטנר)
*חובי סטאר (חובב סקולץ)
*סאבלימינל (קובי שמעוני)
*רוני סופרסטאר (רוני דואני)
*טינקרבל (רוית רוזן)
*סקאזי (אשר סויסה)
*יובל המבולבל (יובל שם-טוב)
*הצל (יואב אליאסי)
*שי 360 (שי חדד)
*אלון דה לוקו (אלון כהן)
*עומרי 69 סגל (עומרי סגל)
*סטטיק (לירז רוסו)
*איזי (ארז שרון)
*ג'ורדי (ירדן פלג)
*שרי (שרלוט אליאס)
*סטלוס (שמעון מזרחי)
*מיקיאגי (מיכאל (מיקי) הירשמן)
*סטפן לגר (סטפן גאגבה)
*דודו פארוק (אורי קומאי)
*טונה (איתי זבולון)
*דקלון (יוסף לוי)
*ג'נגו (עמיר רוסיאנו)
*דוד חיים (חיים אוסדון)


## ראו גם
* שם עט

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אמנות הבמה
במה
בית הספר למקצועות הטכניים

**בית הספר למקצועות הטכניים** של חיל האוויר הישראלי (בקיצור: **הטכני**, בראשי תיבות: **ביסל"ט**) היא יחידת הדרכה הממוקמת בבח"א 21 בחיפה.

על בית הספר מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף.

לביסל"ט מגיעים חיילים וחיילות לאחר טירונות, בעבר היה ניתן גם לפניה, במסגרת קד"צ, לצורך הכשרה במקצועות טכניים. מקצועות אלה מתחלקים בעיקרון לשניים: מקצועות האחזקה ומקצועות האלקטרוניקה (בעבר היו קיימות שתי יחידות - בית הספר לאחזקה ובית הספר לאלקטרוניקה, אך אלה אוחדו לביסל"ט).
מקצועות האלקטרוניקה הם כל המקצועות הקשורים בתחזוקת מערכות אלקטרוניות: אוויוניקה, קשר, לוחמה אלקטרונית וכולי. מקצועות האחזקה הם כל מקצועות המכונאות, החימוש והחשמל למשל מכונאי מטוסים/ מסוקים (המכונה ממ"סניקים), חמשים (חימוש), חמ"מניקים (חשמלאי מטוסים) ועוד.

ביחידה מוכשרים אלפי טכנאים בשנה, המהווים למעלה מ-30% מכלל כוח האדם של חיל האוויר. תפקידם הוא לתחזק את כלי הטיס ואת המערכות האחרות בחיל ולהביאם למצב של זמינות תמידית. לאחר סיום הקורס הספציפי, מחולקים הטכנאים בין בסיסי חיל-האוויר שם ישרתו בשירותם הסדיר. החיילים שמשרתים במסגרת קורס קדם צבאי ממשיכים לטירונות ומשם ממשיכים לכנפות/בסיסים השונים בחיל האוויר.

החיילים מוכשרים על ידי מק"סים (מק"ס - מפקד קורס) בוגרי הקורס, שנשארים בתום קורס ההכשרה שלהם בטכני ומצטרפים לצוות ההדרכה במקום להמשיך לשירות כטכנאי במקצוע שרכשו באחד מבסיסי חיל האוויר. לאחר הקורס עובר החייל קורס פו"ח (פיקוד והדרכת חיילים) ומוצב למספר חודשים באחד מהבסיסים כדי לרכוש מעט ניסיון במקצוע. לאחר מכן משרת המק"ס בבח"א 21 בחיפה. המק"ס מזוהה בתג יחידה של בח"א 21 ובשרוך הדרכה בצבע תכלת. מק"סים מנוסים עוברים קורס פו"מ (פיקוד והדרכה מתקדם) ולאחריו הם מלווים מק"סים צעירים בפן ההדרכתי. קורס נוסף הוא קורס חניכה שבסופו המק"ס מקבל שרוך כחול כהה (מתקדם). קורס נוסף בשם פו"ב (פיקוד והדרכה בכיר), מקביל לקורס ר"צ בשטח, ובוגריו עונדים סיכת לפיד. את הקורסים הללו מעבירים מדריכים מצטיינים אשר נבחרו לפקד במכון להכשרת המדריך, ששוכן אף הוא בבח"א 21.

## קישורים חיצוניים

* 
*  סרטון על הטכני, יומני כרמל פברואר 1951 (התחלה 5:06) 
* תמונה פנורמית של הטכני
קטגוריה:יחידות חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:חיפה: בתי ספר
קטגוריה:ישראל: חינוך מקצועי
קטגוריה:רובע המפרץ
קטגוריה:בסיסי הדרכה של צה"ל
קטגוריה:ישראל: מכללות להכשרת טכנאים והנדסאים
קטגוריה:בח"א 21
מפת קוד

**מפת קוד** היא מפה צבאית בה ניתנים שמות קוד לצירי תנועה, מתחמים צבאיים, תאי שטח ואזורים בעלי חשיבות טקטית (כגון אזורים שולטים).

השימוש במפת הקוד נועד לשרת שתי מטרות עיקריות: הסתרת מידע מאויב שעשוי להאזין לרשת הקשר, ומתן אמצעי שליטה יעיל וקצר לתאום בין כוחות. מפות הקוד נחשבות מסמך צבאי סודי.

לדוגמה, בפלישה לנורמנדי שימשו שמות קוד לציונם של מוקדי הפלישה:
* חוף יוטה – כוחות אמריקאים.
* חוף אומהה – כוחות אמריקאים.
* חוף גולד – כוחות בריטים.
* חוף ג'ונו – כוחות קנדים.
* חוף סורד – כוחות בריטים.

בעקבות מלחמת יום הכיפורים בה השתמש צה"ל במפת הקוד סיריוס שנחשפה, נודעו שמות הקוד של מוצבי קו בר-לב, שורה של מוצבי צה"ל לאורך תעלת סואץ: "בודפשט", "אורקל", "לחצנית", "מילנו", "מפרקת" ועוד.

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קוד, מפת
קטגוריה:אבטחת מידע
קטגוריה:מודיעין צבאי
המחוז הפדרלי של ברזיל

**המחוז הפדרלי של ברזיל** (בפורטוגזית: **Distrito Federal**) הוא מחוז בברזיל הכולל את שטחה של העיר ברזיליה, בירת ברזיל, ואינו שייך לאף מדינה בברזיל. בעבר היה המחוז חלק ממדינת גויאס.

## היסטוריה
הממשלה הפדרלית של ברזיל עברה למחוז הפדרלי ב-21 באפריל 1960, ואז פוצל המחוז ממדינת גויאס. לפני המעבר היה המחוז הפדרלי בברזיל שטחה של העיר ריו דה ז'אנירו. לאחריו, הפך שטח העיר ריו דה ז'אנירו למדינה בשם גואנברה, שהתקיימה בין 1960 ל-1975, עד שהתאחדה עם מדינת ריו דה ז'אנירו.

בתחילה הורכבה אוכלוסיית המחוז מהפועלים שעסקו בבניית העיר ברזיליה, שנבנתה מן היסוד בתקופת כהונת הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, בין שנת 1956 ל-1960. פועלים אלו כונו "קנדנגוס". לאחר מכן הגיעו לעיר פקידי הממשלה הפדרלית ומשפחותיהם. העיר ברזיליה היא עיר מתוכננת ובה אזורי מגורים, עסקים, לימודים וכיוצא בזה. לרחובות אין שמות, אלא הם מזוהים באמצעות אותיות ומספרים הערוכים בצורה גאוגרפית. בתחילה תוכננה העיר להגיע לאוכלוסייה של מיליון איש, אך כיום היא מונה (נכון ל-2019) למעלה מ-3 מיליון תושבים. בשל המבנה המורכב של העיר, היה גידולה איטי, והדבר חייב רבים להתיישב בערים הסמוכות לה, המהוות כיום חלק ניכר מאוכלוסיית המחוז הפדרלי.

## דגל
הצבע הלבן מסמל את השלום, בעוד שהצבעים הירוק והצהוב הם צבעיה הלאומיים של ברזיל. ארבעת החצים הצהובים מסמלים את אוכלוסייתה הילידה של ברזיל, והם מצביעים אל ארבעת כיווני השמיים, כדי להצביע על כך שהכוח נובע מן המרכז. החצים אף יוצרים צלב, שיש בו כדי להזכיר את צלב הדרום, אזכור נוסף לדגלה של ברזיל.

הדגל עוצב על ידי המשורר גיירמה דה אלמיידה, ואומץ על ידי הממשלה ב-25 באוגוסט 1969.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1960
הקונגרס הלאומי של ברזיל

[שמאל|ממוזער|250px|בניין הקונגרס הלאומי של ברזיל ב[ברזיליה שתוכנן על ידי אוסקר נימאייר.]]
**הקונגרס הלאומי של ברזיל** (בפורטוגזית: **Congresso Nacional do Brasil**) הוא הרשות המחוקקת בברזיל והוא מורכב משני בתים – הסנאט הפדרלי של ברזיל, שהוא הבית העליון, ובית הנבחרים של ברזיל, שהוא הבית התחתון.

## הסנאט הפדרלי
הסנאט הפדרלי של ברזיל כולל 81 מושבים, שלושה סנטורים מייצגים כל מדינה ממדינות ברזיל ושלושה מייצגים את המחוז הפדרלי של ברזיל. הנציגים נבחרים על פי רוב הקולות במדינתם, לתקופת כהונה בת שמונה שנים. הבחירות מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר פעם נבחרים שליש מן הסנטורים, ולאחריה שני השליש הנותרים.

## בית הנבחרים
בית הנבחרים של ברזיל כולל 513 נבחרים, הנבחרים על פי שיטת ייצוג יחסי לתקופת כהונה בת ארבע שנים. הבחירות הן מערכת מורכבת של ייצוג יחסי על פי מדינות. המושבים מוענקים על פי גודל המדינות, כאשר ישנו מספר מינימום של שמונה נציגים למדינה, ומספר מקסימום של שבעים נציגים.

## מושב הקונגרס

מושבם של שני הבתים הוא במבנה שנבנה לכך במיוחד, "ארמון המחוקקים" במרכז ברזיליה בתכנונו של האדריכל אוסקר נימייר. חמש עשרה מפלגות פוליטיות מיוצגות כיום בקונגרס. בברזיל נהוג כי פוליטיקאים מחליפים מפלגות, ולכן המבנה המפלגתי של הקונגרס משתנה ללא הרף.

## גלריה


Image:Brasilia National Congress.JPG|בניין הקונגרס הלאומי
Image:Brazil.Congress.01.jpg|מושב בית הנבחרים Deputies
Image:Brazil.Congress.02.jpg|מושב הסנאט


## ראו גם

* מגדל אשכול באוניברסיטת חיפה
* פוליטיקה של ברזיל
* בתי מחוקקים לפי מדינה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: חוק ומשפט
קטגוריה:ברזיליה: מבנים
קטגוריה:ברזיל: פוליטיקה
קטגוריה:ברזיליה
ברזיל
קטגוריה:מבנים שתכנן אוסקר נימאייר
קבר אבנר בן נר

אתר **קבר [[אבנר בן נר]]** ממוקם על פי המסורת בלב העיר חברון, סמוך למערת המכפלה. מבנה עם מספר חדרים סביב חצר ושער בסגנון ממלוכי.

## הקבר ביהדות

אבנר בן נר היה שר צבאו של המלך שאול. על פי הכתוב בשמואל א' היה בן דודו של שאול, ולפי ספר דברי הימים היה דודו. לאחר מותו של שאול בקרב, המליך אבנר את אשבעל, הוא איש בושת, בנו של שאול על ישראל, בעוד דוד מולך בחברון. לאחר סכסוך בין אבנר לאיש בושת בא אבנר לחברון אל דוד במטרה להעביר את המלוכה לידיו, אך לאחר צאתו מעם דוד ארב לו יואב בן צרויה והרגו, בעקבות הריגת אחיו עשהאל לאחר הקרב בגבעון. דוד המלך רגז על המעשה והורה לקבור את אבנר בקבורה ראויה בחברון.

לאחר מות אבנר התפוררה ממלכת איש בושת, והוא נרצח בידי אנשיו בביתו במחניים. המתנקשים הביאו את ראשו של איש בושת לחברון אל דוד כהבעת נאמנות. דוד הורה על הוצאתם להורג, והורה על קבורת ראש איש בושת בקבר אבנר בחברון.

אתר קבר אבנר בן נר מוזכר בכתבי עולי רגל רבים. הנוסע האלמוני תלמיד הרמב"ן שביקר בארץ ישראל בשנת ה'ן' (1290) כותב כי "גם שם בחברון קבר אבנר". רבי משה באסולה שביקר במקום בשנת 1522 מספר כי קבר אבנר נמצא באמצע חברון וכי נבנה במקום על ידי המוסלמים מסגד. בעל ספר "יחוס צדיקים" שביקר באתר בשנת 1561 מספר כי "בראש השוק של חברון, כנגד כותל הפסגה, קבורת אבנר בן נר, בכנסייה של גוים, בתוך מערה".

## הקבר במסורת המוסלמית
על פי המסורת המוסלמית המקומית מיוחס הקבר ליוסף הנגר, בעלה של מרים אם ישו וכך גם נקרא המקום בפיהם "יוסף אלנאג'ר". האתר נמצא בחזקתם של משפחת א-שריף, והם אף קוברים את חשובי מתי המשפחה בחדר הסמוך למצבת קבר אבנר, בהם מחמוד אל אשרף מייסד כת צופית.

## הקבר בימינו
שמאל|ממוזער|250px|מבט על מערת הקבר

הכניסה לקבר ממוקמת סמוך לשביל העולה למערת המכפלה מצדה המערבי. לאחר חלוקת המערה בעקבות טבח מערת המכפלה, השביל המוביל אל הקבר סגור. האתר פתוח לכניסת יהודים בכל שבוע בלילה שבין שני לשלישי ובלילה שבין חמישי לשישי בשעות 22:00–03:00. האתר פתוח גם בימים שבהם מערת המכפלה כולה פתוחה ליהודים.

## הערות שוליים

אבנר
קטגוריה:חברון: קברים ובתי קברות
קטגוריה:ישראל: מסגדים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
קובה (אזרבייג'ן)

**קובה** (באזרית: **Quba**) היא עיר בצפון אזרבייג'ן, בחלקה האירופי של המדינה, שמשמשת מזה זמן רב כמקום מושבה של קהילת יהודי ההרים הגדולה ביותר באזור. אוכלוסיית העיר היא כ-38,100 תושבים (נכון לשנת 2010). כלכלת העיר מבוססת על ייצוא תפוחים לחו"ל וכן על ייצור שטיחים, שגם הם מיועדים בחלקם ליצוא.

## היסטוריה
חשיבות העיר עלתה בשנת 1747, כשהשאה האיראני נאדיר-שאה נרצח ומושל המחוז חוסיין עלי החליט לאחד את השטחים האזריים. הוא העביר את בירת האזור מהעיר קסודת, שלא הייתה מוגנת טוב לקובה, שהייתה מרכזית יותר, וכן הוא בנה בה מבצר. בין 1804 ל-1813 התקיימה מלחמת רוסיה-פרס שבמהלכה הפרסים הפסידו את השליטה על אזרבייג'ן ועל ארמניה ונאלצו לחתום על הסכם גוליסטן והסכם טורקמנצ'אי. ב-1806 הרוסים כבשו את קובה, והעבירו ממנה את הבירה לבאקו. ב-1809 צר על העיר השייח המודח עלי-חאן במשך שלושה חודשים כדי לכבשה, אך בסופו של דבר בסוף המלחמה הייתה העיר בידיים רוסיות.

בימיו הראשונים של יוסיף סטלין, במסגרת פעולתו המהפכנית כנגד השלטון הצארי ברוסיה, אימץ סטלין לעצמו את השם "קובה" כשמו המחתרתי, בהשראתו של מנהיג גאורגי מהפכני, אשר שמו כשם העיר.

## יהודים
ליד קובה שוכן הכפר קירמיזי קסבה, שפעם היה נקרא ברוסית יברסקיה סלובודה (Еврейская слобода - המושבה היהודית). בכפר החל בשנת 1742 קיים יישוב יהודי נפרד. עם נפילת ברית המועצות ב-1989 היו שם 18,000 תושבים, אך היום בשל עלייה לישראל והגירה למקומות אחרים האוכלוסייה קטנה עד 4000.

החל משנת 2020 בעיר פועל מוזיאון יהודי ההרים.

## לקריאה נוספת
*מרדכי אלטשולר, **יהודי מזרח קאווקז**, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, תש"ן.

## קישורים חיצוניים

* קובה באתר יהודי ההרים 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אזרבייג'ן: ערים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בקווקז
חוק הרחם החופשי

שמאל|ממוזער|250px|ענישת עבד בברזיל.
**חוק הרחם החופשי** (בפורטוגזית: Lei do Ventre Livre), הידוע גם בכינוי **חוק ריו ברנקו**, נחקק בפרלמנט הברזילאי ב-28 בספטמבר 1871 כשלב בתהליך ביטול העבדות בברזיל. 

החוק קבע כי החל מתאריך החקיקה, כל התינוקות שנולדו לאימהות שהיו שפחות, לא יגדלו להיות עבדים בעצמם. החוק קבע את גיל 8 כנקודת הזמן בה היה על בעל העבדים להחליט בין שחרור הילד בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להחזיק בו עד לגיל 21, עת הוא ישוחרר ללא כל פיצוי. החוק לא מילא את יעודו, שכן רק מעטים שוחררו בגיל 8. 

בנוסף כונן החוק קרן לשחרור עבדים, אך לא היה די בהונה. כך, למשל, בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן 3,533 עבדים בלבד בבאהיה, ו-150 בלבד בפרנמבוקו. זאת מתוך מעט יותר ממיליון וחצי עבדים שהיו בברזיל בשנת 1872, שהיוו 15.2% מהאוכלוסייה כולה.

את החוק יזם הוויקונט ריו ברנקו ב-27 במאי 1871 בקבינט השמרני, ומכאן גם כינויו. הוא נימק את הצורך על ידי הגדרת העבדות כ"מוסד בלתי צודק", לא כל כך כלפי העבדים, אלא כלפי המדינה, שתדמיתה כלפי חוץ נפגמה מקיום העבדות בתקופה שבה בוטלה כבר ברוב חלקי העולם.

14 שנים לאחר חקיקת חוק הרחם החופשי שוחררו עבדים שגילם עלה על 60, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-13 במאי 1888 סיים חוק הזהב את העבדות בברזיל באופן מוחלט.

החוק השפיע על חלקה הצפוני של המדינה, שנטה לעבר מדיניות של תשלום משכורות יותר מאשר למדיניות של עבדות. רבים מהעבדים ששוחררו תחת חוק הרחם החופשי היגרו לצפון על מנת לעבוד במטעים.

## ראו גם
*ביטול העבדות בברזיל
*חוק הזהב
*עבדות
*האימפריה הברזילאית
## לקריאה נוספת

*Thomas E. Skidmore, **Black into White: Race and Nationality in Brazilian Thought**, Duke UP, Durham and London, 1993.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברזיל: היסטוריה
קטגוריה:ברזיל: חוק ומשפט
קטגוריה:ברזיל: עבדות
קטגוריה:ביטול העבדות בברזיל
טללית

**טללית** (שם מדעי: *Drosera*), או בשמה הלועזי העממי "Sundew", הוא סוג של צמח טורף ממשפחת הטלליתיים (Droseracea), הקרוב לדיונאת הזבובים.

כיום, הסוג טללית מונה 171 מינים טהורים הגדלים ברחבי העולם, מחציתם גדלים באוסטרליה. לרוב, הטלליות גדלות במישורי עשב מוצפים או באזורים שופעי מים, בהם הלחות היחסית גבוהה. הקרקעות שבהן גדלות הטלליות הן עניות בחומרי תזונה, חומציות, ולרוב מכוסות בטחב הנקרא ספאגנום - קרקעות שבהן צמחים רגילים לא יכולים להתפתח כראוי. כפתרון לבעיה זו, הטללית משלימה את חומרי התזונה שלה באמצעות עיכול חרקים וניצול המרכיבים התזונתיים שבגופם לטובתן. ברחבי העולם מפיקים מהטלליות סירופ נגד שיעול, תרופות לחולי לב ועוד.

## חלוקה
נהוג לחלק את הטלליות ל-3 קבוצות עיקריות:

**1) טלליות רגילות (General sundews):** אלו הן הטלליות ה"רגילות" שאין להן מאפיינים מיוחדים.

**2) טלליות מזעריות (Pygmy Sundews):** אלו הן טלליות שאורך עליהן יכול להגיע עד 3 סנטימטרים (הטללית הגדולה ביותר מצמיחה עלים באורך של כ-80 סנטימטרים).

**3) טלליות בעלות [[פקעת]] (Tuberous Sundews):** אלו הן טלליות המצמיחות את עליהן מתוך פקעת.

מלבד חלוקה זו, ישנן טלליות מטפסות, צמודות-קרקע, חד-שנתיות ורב-שנתיות, וישנן כאלו הנכנסות לתרדמה בעונת היובש.

## המלכודות

הטללית היא צמח טורף בעלת מלכודות דבק אקטיביות. כל עלה מכוסה בשערות דקיקות (אדמדמות בדרך כלל), אשר בקצותיהן מופרשת טיפת נוזל סוכרי ודביק דמוית טל (ומכאן שמם). החרק נמשך לסוכר שבנוזל ונדבק אליו. ברגע שהצמח חש בזאת, אותות חשמליים עוברים בשערות וככל שהחרק ינסה להתחמק, יותר ויותר שערות יתכופפו לעברו, מה שיגרום לחרק להידבק יותר טוב לעלה. במינים רבים העלה מסתלסל סביב הטרף ותהליך זה עשוי לקחת בין כמה שעות ועד יום. הנוזל הסוכרי מכיל גם אנזימי עיכול אשר יעכלו את גוף החרק וינצלו את החלבונים והחנקות שבגופו לטובת הצמח. השאריות מעיכול החרק נשארות על העלה או נשטפות בגשם ואינן מפריעות להמשך פעולתו של העלה ללכידות נוספות. הטללית ידועה בכך שהיא מייצרת את הדבק הטבעי החזק בעולם.

## טללית עגולת העלים
ממוזער|שמאל|''Drosera rotundfolia''
צמח טורף הנפוץ כמעט בכל האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים של חצי הכדור הצפוני. בימינו, ניתן למצוא טללית זו בארצות ים-תיכונית כמו איטליה, ספרד וטורקיה.

בישראל מוכרים דאודורנטים אשר את אחד ממרכיביהם מפיקים מהעלים של טללית זו.

## לקריאה נוספת
* קארל זימר, **פיתוי גורלי**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 142, מארס 2010

## קישורים חיצוניים

* 
* טורפים בעולם הצמחים-מאמר מאת פרופ' דן יואל

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:טלליתיים
מרניאו

**מָרָנְיִאַוּ** (בפורטוגזית: **Maranhão**) היא מדינה בצפון-מזרח ברזיל. מרניאו גובלת בפיאאוי במזרח, בטוקנטינס בדרום מערב, בפארה בצפון מערב, ובאוקיינוס האטלנטי בצפון.

עריה העיקריות הן עיר הבירה סאו לואיס, אימפרטריז, טימון וקסיאס.

מרכז החלל אלקנטרה נמצא בצפון המדינה, לא רחוק מסאו לואיס. הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס נמצא בצפון-מזרח המדינה.

## היסטוריה
למרות שסאו לואיס הוקמה על ידי הצרפתים ב-1612, יש אומרים שהיא דווקא דומה מאוד לעיר פורטוגזית, הצרפתים איבדו את העיר לפורטוגזים ב-1614.

ב-1621, המדינות סיארה, מרניאו ופארה אוחדו למדינה אחת שנקראה אסטדו דו מרניאו. שנשארה עצמאית עד 1774, כאשר הפכה למנוהלת בידי הקולוניה הברזילאית.

מרניאו לא הצטרפה להצהרת העצמאות הברזילאית של 1822, אבל בשנים המאוחרות יותר, הפורטוגזים סולקו בידי לורד קוקרן והיא הפכה לחלק מהאימפריה הברזילאית.

מרכז העיר העתיק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1997.

## דגל
הדגל של מרניאו עוצב על ידי המשורר ז'ואקים דה סוסו אנדראדה, ואומץ ב-21 בדצמבר 1889.

הרצועות הצבעוניות מסמלות את הקבוצות האתניות השונות המרכיבות את האוכלוסייה במרניאו. הפינה השמאלית העליונה מסמלת את מרניאו עצמה, ואמורה להוות את בטא עקרב, כפי שקבוצת הכוכבים עקרב מתוארת בדגל ברזיל. הדגל הוא ביחס של 2:3.

## קישורים חיצוניים

* 
* מרניאו בגלובוס תלת־ממדי באנגלית
* אתר תיירות
* 

*
קטגוריה:ברזיל: מדינות
בני הנביאים

**בני הנביאים** הוא שמן של קבוצות בעם ישראל המוזכרות במספר מקומות במקרא, אשר שימשו כחברה נפרדת לאותם הרוצים לזכות בנבואה. קבוצות דומות מוזכרות גם בשמות **להקת נביאים** ו**חבל נביאים**. קבוצות אלה היו מתלמדות בדרכי הנבואה מתוך שאיפת חבריהן לזכות בנבואה.

## מאפיינים
בני הנביאים מכונים כך מפני שהם תלמידי הנביאים, והקשר שבין רב לתלמיד דומה לקשר בין אב לבנו. הם עוסקים בחיפוש אחר נבואה ובכמיהה אליה. אמנם, למרות שהם מכוונים דעתם להתנבא - הנבואה לא תחול עליהם בהכרח. כמו כן, הנבואה יכולה לשרות גם על מי שלא התכונן לכך כלל, וכפי שאמר עמוס לאמציה: .

בני הנביאים מתוארים כחבורה של אנשים שבחרו לפרוש מהעולם הזה ולהשקיע את זמנם ורצונם בשאיפה להגיע לנבואה. בנוסף לכך, לדעת הרמב"ם, היו צריכים ללמוד ולהתמקצע בכל המדעים המדויקים, וכן בנפשם: .

נבואה אינה שורה אלא מתוך שמחה, ולכן, נהגו בני הנביאים להיות בשמחה, להתבודד עם עצמם ולכוון דעתם לשמיים. כן נהגו להסתובב עם כלי נגינה:

## דרכי פעולתם של בני הנביאים
על מנת להגיע לנבואה, בחרו בני הנביאים להתנתק ממשפחותיהם ומהעולם הגשמי, ולהשקיע מאמץ בכדי להגיע למצב שבו הם ראויים לכך שתשרה עליהם נבואה, כפי שניסח זאת הרמב"ם בספרו, משנה תורה: ...ואין הנבואה חלה אלא על **חכם גדול בחכמה גבור במדותיו ולא יהא יצרו מתגבר עליו** בדבר בעולם אלא הוא מתגבר בדעתו על יצרו תמיד והוא בעל דעה רחבה נכונה עד מאד... **והוא מתקדש והולך ופורש מדרכי כלל העם** ההולכים במחשכי הזמן והולך ומזרז עצמו ומלמד נפשו שלא תהיה לו מחשבה כלל באחד מדברים בטלים ולא מהבלי הזמן ותחבולותיו... 
אמצעי נוסף שהשתמשו בו הוא כלי נגינה בפרט, ומוזיקה ככלל: .

חוקר המקרא ג'יימס ויליאמס משער ש"בני הנביאים" הוא כינוי לקבוצה המתגבשת תחת הנהגתו של נביא כריזמטי, המכונה אביהם של חברי הקבוצה. שימוש בכינוי "אב" כלפי נביא מופיע בקריאה: "אבי אבי רכב ישראל ופרשיו", המתייחסת לאליהו (מלכים ב ב, יב) ולאלישע (שם יג, יד). לדברי ויליאמס, מוסד הנבואה ובכלל זה בני הנביאים, היה בקונפליקט מתמיד עם מוסד המלוכה. תחת הנהגתם של אליהו ובעיקר של אלישע, החלו בני הנביאים להתגבש כתנועה מאורגנת החותרת בפועל תחת השלטון, והם נרדפו על ידיו כמתואר במקרא. בימי אלישע הצליחו בני הנביאים להביא להפיכה, שבה הופל שלטון בית עמרי ומונה מלך מטעמם, יהוא, שמימש את השקפת עולמם המונותאיסטית.

## מקומות מושבם
על פי המתואר בספר שמואל, קבוצות של נביאים התגוררו בגבעת האלוהים, ובאזור מגוריו של שמואל עצמו - בניות ברמה.

בימי אלישע הנביא, מוזכרות קבוצות בני נביאים שישבו ביריחו, בבית אל, בגלגל ועל גדות הירדן.

## ראו גם
* נבואה
* נביא
* הנבואה במסורת ישראל

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:נבואה
קטגוריה:תנ"ך
מיכאל ששר

**מיכאל ששר** (שרשבסקי) (5 בפברואר 1933 - 25 במאי 2006, ט' בשבט ה'תרצ"ג - כ"ז באייר ה'תשס"ו) היה עיתונאי ואיש הגות ישראלי.

## ביוגרפיה
מיכאל ששר נולד בברלין בגרמניה לד"ר שמעון שרשבסקי ולאלפרידה לבית דוד, ובהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ ישראל.

בשנות החמישים היה ששר שליח תנועת בני עקיבא בשווייץ ובאוסטריה, חבר בגרעין נח"ל בקיבוץ סעד, ובין ראשוני המבקרים ברוסיה הסובייטית שמעבר למסך הברזל, בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטה העברית. בשנת 1954 החל לכתוב מאמרים בעיתון הצופה, ואחר כך עבד ככתב בעיתון. בשנת 1965 מונה לסגן עורך מוסף הארץ. בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שימש כדובר הממשל הצבאי ביהודה ושומרון, אחר כך היה קונסול ישראל בניו יורק ב-1974 מונה כדובר משרד ההסברה. בהמשך היה ששר כותב הנאומים והיועץ התקשורתי של נשיא המדינה, אפרים קציר.

ששר כתב ספרים רבים ובהם ספרי ראיונות עם אישים רבי השפעה על החברה הישראלית, ביניהם ישעיהו ליבוביץ שששר היה מקורבו וראה עצמו כתלמידו. חלק מספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, וצ'כית. חלק מספריו פורסמו בהוצאת הספרים שהקים - ”ששר”. ספרו האחרון "ליבוביץ - כופר או מאמין", סוקר את תורתו של ליבוביץ. הוא כולל ראיונות אחרונים אתו, העוסקים בעתיד מדינת ישראל, הלכה ודמוקרטיה, יהדות, נצרות, מדע ותנ"ך. הספר סוקר את הספרים שכתב ליבוביץ, הספרים שנכתבו עליו ופרשות הקשורות אליו.

## חיים אישיים
היה נשוי לאסתר, ונולדו להם חמישה ילדים.

## מספריו
* 1955 - "בין ספר וספר"
* 1960 - "ישראלי במוסקבה"
* "אירופה מדריך שימושי"
* 1987 - "ישעיהו ליבוביץ - על עולם ומלואו" (הוצאת כתר).
* 1990 - "חיים כהן - שופט עליון" (הוצאת כתר).
* 1990 - "פסיפס - על הוגים וספרים" (הוצאת ירון גולן).
* 1992 - "גנדי - שיחות עם רחבעם זאבי" (הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד).
* 1992 - "ישראלי בדונייצק - ימים נוראים באוקראינה".
* 1992 - "סמבטיון", ספר על חגים וזמנים, (הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד).
* 1993 - "לחצות את הקו", האוטוביוגרפיה של ברברה טאופר כפי שסופר לששר (ספרית מעריב)
* 1995 - "מדוע מפחדים מישעיהו ליבוביץ?" (הוצאת ידיעות אחרונות).
* 1996 - "הרב הלורד - שיחות עם עמנואל יעקובוביץ" (הוצאת ששר)
* 1996 - "הביצה הלבנונית: משל"ג ל'ענבי זעם'"
* 1997 - "מלחמת היום השביעי: יומן הממשל הצבאי ביהודה ושומרון (יוני-דצמבר 1967)" (ספרית פועלים)
* 1997 - "כחלום יעוף - תרומת יהודי גרמניה לחיים הדתיים בארץ ישראל (הוצאת ששר)
* 1999 - "מי אתה אדגר ברונפמן? שיחות עם מיכאל ששר (הוצאת ששר).
* 2002 - "גרמניה ואני - (הוצאת ששר).
* 2002 - "ליבוביץ - כופר או מאמין?" (הוצאת כתר).

## ממאמריו
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
## קישורים חיצוניים
* הספרים של מיכאל ששר, באתר סימניה
* 
* מיכאל ששר מראיין את ישעיהו ליבוביץ (בגרמנית), באתר יוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:כותבי נאומים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
מורו דה סאו פאולו

**מורו דה סאו פאולו** (בפורטוגזית: Morro de São Paulo, "הגבעה של פאולוס הקדוש"), היא עיירת נופש, אחת מחמישה כפרים באי **טיניארה** (Tinharé), השייך למדינת באהיה שבברזיל. 

ארבעת החופים של מורו דה סאו פאולו, שזכו לשמות "החוף הראשון", "החוף השני", "החוף השלישי" ו"החוף הרביעי", מהווים מוקד משיכה לתיירים מרחבי העולם. לכבוד התיירים מאורגנות מסיבות חוף, בעיקר בקיץ הברזילאי (מינואר עד הקרנבל). 

את האי טיניארה, ששטחו כ-400 קמ"ר, גילה בשנת 1531 הפורטוגלי מרטים אפונסו דה סוזה, ובשנת 1535 נוסדה העיירה מורו דה סאו פאולו בצפון האי. בשל מיקומו האסטרטגי בפתח מפרץ כל הקדושים (Baía de Todos os Santos), שער הכניסה לעיר סלוודור דה באהיה, סבל מהתקפות מצד אוניות צרפתיות והולנדיות. ב-1630 נבנתה באי מצודה כדי להגן מפני התקפות אלה. מאוחר יותר נבנתה כנסיית נוֹסָה סֶנְיוֹרָה דָה לוּז ("גבירתנו של האור") וכן מנזר.

כמו כן יש באי מגדלור שנבנה בשנת 1855. ב-1992 הוקמה בשטחו שמורת טבע.

התחבורה לעיר מתנהלת בים - בעיקר באמצעות מעבורת מסלבדור (שיט של 60 ק"מ) או ספינות קטמרן - או בטיסות רגילות בין נמל התעופה של סלבדור לבין המינחת המקומי. כלי הרכב היחידים הנעים באי הם טרקטורים, והם משמשים גם להסעת בני אדם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:באהיה: ערים
קטגוריה:ברזיל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
דניאלה מרקורי

[שמאל|ממוזער|250px|דניאלה מרקורי בהופעה ב[פורטוגל ב-2005]]
**דניאלה מרקורי די אלמיידה** (בפורטוגזית: **Daniela Mercuri de Almeida**; נולדה ב-28 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, רקדנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ברזילאית שסגנונותיה המוזיקליים כוללים פרבו, מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB) ומוזיקת אָשֶה (Axé music),

## ביוגרפיה
מרקורי נולדה בסלבדור, באהיה, לאב פורטוגזי מהעיר בראגה שבצפון פורטוגל ולאם שהיגרה מאיטליה. לתנועת הטרופיקליה יש השפעה חזקה עליה. המוזיקה שלה מונעת על ידי תיפוף עקשני (היא השתמשה בהרכב אולודום במספר שירים), ומבצעת אזכורים מקומיים באופן תדיר, כולל קרנבל וקנדומבלה (Candomblé).

אלבומה הראשון, הקרוי על שמה, היה הצלחה מיידית, אבל הלהיט הגדול ביותר שלה נכון לעכשיו הוא אלבומה השני, *O Canto da Cidade*, עם יותר מ-2 מיליון עותקים שנמכרו, הוא היה האלבום הנמכר ביותר בשנת 1993.שמאל|ממוזער|250px|דניאלה מרקורי בהופעה בישראל (2007)

בשנת 2000, עם *Sol da Liberdade*, היא קיבלה את תואר אלבום הפלטינה האחרון שלה והאלבום שיצא בשנת 2001, *Sou de Qualquer Lugar*, מכר מעט עותקים בהשוואה לאלבומים האחרים, וקיבל רק תואר של אלבום זהב.

ב-24 ביולי 2003 הופיעה דניאלה מרקורי בישראל לראשונה במסגרת סיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה.

בשנת 2004 היא שרה בקונצרט עם פול מקרטני, וקיבלה תשומת לב תקשורתית רבה בברזיל.

בשנת 2005 היא הוציאה את אלבום ההופעה החיה הראשון שלה, מסדרת Ao Vivo ב־MTV. הוא מכר טוב יותר מאשר האלבום שיצא בשנת 2001, אבל מכר פחות עותקים, בגלל משבר התעשייה הפונוגרפית, וקיבל תואר אלבום זהב בשבוע השני.

מרקורי השתתפה בקמפיין ממשלתי ללחימה במחלת האיידס ובעוד מחלות המעוברות באופן מיני במהלך חגיגות הקרנבל בברזיל בשנת 2005. היא הופיעה בתשדירי שירות בטלוויזיה המקדמים חלוקה של מיליוני קונדומים בחינם ומעודדים את השימוש בהם. התפקיד שלה כתומכת בקמפיינים של סקס בטוח ואיידס מנעו ממרקורי את ההזדמנות להשתתף בחגיגות חג המולד של הוותיקן ב-2005. הוותיקן הזמין אותה בעבר, אבל שינה את דעתו כאשר ראה שהיא מעדיפה את השימוש בקונדומים על פני הינזרות במלחמה נגד האיידס.

## דיסקוגרפיה
### אלבומיה עם קומפניה קליק (Companhia Clic)
* 1989 Companhia Clic/Vida ligeira
* 1990 Companhia Clic/Vou de vez
ממוזער|עטיפת האלבום Sol Da Liberdade

### אלבומי סולו
* 1991 Daniela Mercury
* 1993 O canto da cidade
* 1994 Música de rua
* 1994 Meninos da pelô
* 1997 Feijão com arroz
* 1999 Elétrica – Ao vivo
* 1999 Swing tropical
* 2000 Sol da liberdade
* 2001 Sou de qualquer lugar
* 2003 Eletrodoméstico
* 2004 Carnaval Eletrônico
* 2005 Clássica
* 2005 Balé Mulato

### מארזי [[DVD]]
* 2003 Eletrodoméstico - MTV Live
* 2005 Clássica
* 2006 Baile Barroco

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרות ברזילאיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות ברזילאיות
קטגוריה:זמרות פופ ברזילאיות
קטגוריה:רקדניות ברזילאיות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ברזילאיות
קטגוריה:מפיקות מוזיקליות
קטגוריה:זמרים להט"בים
קטגוריה:להט"בים ברזילאים
קטגוריה:ביסקסואליות
קטגוריה:שגרירים של רצון טוב - יוניסף
קטגוריה:זוכות פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זמרים השרים בספרדית
קטגוריה:ברזילאים ממוצא פורטוגזי
קטגוריה:זמרים ברזילאים
קטגוריה:ילידות 1964
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1964