סכסוך נגורנו קרבאך

**סכסוך נגורנו קרבאך** היה סכסוך אתני וטריטוריאלי בין ארמניה לאזרבייג'ן סביב האזור השנוי במחלוקת נגורנו קרבאך ושבעת המחוזות הסובבים אותו אשר נשלטו דה פקטו על ידי רפובליקת ארצאך - אזורים אשר היו מוכרים בעולם דה יורה כמשתייכים לאזרבייג'ן.

מקורות הסכסוך בראשית המאה ה-20, תחת שלטון ברית-המועצות החליט יוזף סטלין לספח את נגורנו קרבאך לרפובליקה הסובייטית של אזרבייג'ן, למרות רוב אתני מובהק של ארמנים. בשנת 1988 דרשו הארמנים בקרבאך להעביר את האזור מאזרבייג'ן הסובייטית לארמניה הסובייטית.

בפברואר 1988 פרצה מלחמת נגורנו קרבאך עם התפרקות ברית המועצות ובעקבות כך הפך אזור נגורנו קרבאך לישות עצמאית דה פקטו המתופעלת בידי בדלנים ארמנים בתמיכת הממשלה הארמנית בירוואן. מאז ואילך אזרבייג'ן טוענת לשליטה על המובלעת, ככתוב בחלוקתן של הרפובליקות הסובייטיות מימי ברית המועצות. מאז המלחמה לא התקדמו יחסי אזרבייג'ן–ארמניה.

הסכם הפסקת האש שנחתם בשנת 1994 סיפק יציבות יחסית לאזור אשר נמשכה במידה רבה במשך שני עשורים עד לשנת 2016 אשר במהלכה אירעה הסלמה קשה באזור, במה שנודע כ"מלחמת ארבעת הימים" . ההסלמה נבעה במידה רבה מהתסכול הגובר של אזרבייג'ן מהסטטוס קוו ומהמאמצים של ארמניה לשמר את מצב הסטטוס קוו. העימות הקטלני ביותר מאז הפסקת האש התקיים מספטמבר 2020 ועד נובמבר 2020. המלחמה שפרצה והסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020) שנחתם בעקבותיה שינו את הסטטוס קוו.

מאז המלחמה בשנת 2020, אזרבייג'ן ביטלה את הצעתה למעמד מיוחד או אוטונומיה לתושביה הארמנים הילידים ובמקום זאת התעקשה על "הטמעתם" באזרבייג'ן. מאז דצמבר 2022, אזרבייג'ן הטילה מצור על רפובליקת ארצאך וניתקה את קוי האספקה אליה, תוך הפרה של הסכם הפסקת האש משנת 2020 ופסקי דין בינלאומיים.

בספטמבר 2023 כבשה אזרבייג'ן את נגורנו קרבאך במהלך מלחמת נגורנו קרבאך השלישית. הממשל הארמני המקומי נכנע תוך יום אחד, והאזור עבר לשליטת אזרבייג'ן, בהסכם שנחתם בין הצדדים בתיווך רוסיה. ארמניה לא התערבה בקרב מחשש ממלחמה כוללת. מתוך כ-120 אלף תושבי החבל, נמלטו כ-104 אלף איש לארמניה. ביניהם נמלט גם נשיא המחוז הבדלני לשעבר, רובן ורדניאן, אך נתפס על ידי שלטונות אזרבייג'ן. ב-1 בינואר 2024, רפובליקת ארצאך חדלה מלהתקיים.

## רקע
ראשוני הארמנים הגיעו לקרבאך במאה הרביעית או במאה השנייה לפנה"ס, חוקרים אחרים סבורים כי הארמנים התיישבו במקום כבר במאה השביעית לפנה"ס. בסביבות שנת [180 לפנה"ס] הייתה קרבאך חלק מ-15 המחוזות של הממלכה הארמנית הקדומה, ממלכה זו שלטה בשיאה (65–95 לפנה"ס) על התחום שמצפון הקווקז ועד מרכז טורקיה וצפון מערב איראן. המדינה הארמנית איבדה את עצמאותה ב-114–118 כאשר הוכפפה לקיסרות הרומית. בשנת 387 חולקה ארמניה בין האימפריה הרומית לבין האימפריה הפרסית, ואילו שני מחזות עברו לידיי אלבניה הקווקזית, ביניהם נגורו קרבאך.

באמצע המאה ה-7 נכבש האזור בידי האימפריה המוסלמית, במהלך המאה ה-17 ניצלו ה'מליקים', השליטים המקומיים, את חולשתה של האימפריה הפרסית ששלטה באזור, והקימו ישות מדינית ארמנית. כאשר פלשו הרוסים לקווקז בראשית המאה ה-19 סייעו להם הארמנים, ולאחר המלחמה הוסכם כי חאנות קרבאך תהפוך למדינת חסות של האימפריה הרוסית. מעמד זה אושרר בשנת 1813 בהסכם גוליסטן, בו ויתרו הפרסים על השליטה באזור. בעקבות ההסכם היגרו ארמנים נוצרים רבים לתחומי קרבאך, בה חשו בטוחים יותר מאשר באימפריה הפרסית והעותמאנית.

בשנת 1822, התפרקה חאנות קרבאך רשמית והפכה לחלק מפלך אליזבטפול של מלכות המשנה של הקווקז.

במהלך המהפכה הרוסית הראשונה ב-1905 התחוללו מאבקים עקובים מדם בין ארמנים לאזרים.

ב-1918, מיד לאחר התפוררות האימפריה הרוסית קמו לזמן קצר מדינות עצמאיות, ביניהן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן והרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה. שאלת הבעלות על נגורו קרבאך נותרה במחלוקת בין המדינות.

בשנת 1920 פלשה הארמייה ה-11 של הצבא האדום לקווקז, וכבשה במהלך שלוש השנים הבאות את כל הרפובליקות הטריות. הן אוחדו לרפובליקה אחת בשם הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, שהייתה נתונה למרות סובייטית, ונכללה בברית המועצות עם הקמתה. על ניהול הרפובליקה הועמדה ועדה ובה שבעה חברים, שהייתה נתונה לפיקוחו של הקומיסר לענייני לאומים יוסיף סטלין.

### תחת שלטון ברית המועצות

עם כיבושה של ארמניה בשנת 1921, הבטיחו הרוסים להקצות את קרבאך לארמניה, יחד עם שני אזורים נוספים שהיו נתונים במחלוקת. בדרך זו קיוו הרוסים להפיס את דעתם של הארמנים הנכבשים.

ב-4 ביולי 1921 החליטה הוועדה הממונה כי קראבך תשולב בארמניה. למחרת התערב סטלין, והורה כי קראבך תכלל דווקא באזרבייג'ן הסובייטית, אף על פי ש-94 אחוזים מכלל אוכלוסיית נגורנו קרבאך היו ארמנים באותו הזמן.. החלטה זו התקבלה ללא דיון או הצבעה. בהתאם להחלטה הוקם ב-1924 המחוז האוטונומי נגורנו קרבאך (NAKO) בתוך שטחה של אזרבייג'ן.

יש המנמקים את ההחלטה ברצונו של סטלין לרצות את טורקיה ולהעניק לאזרבייג'ן המוסלמית את השליטה על פני הארמנים הנוצרים. ייתכן גם שעשה זאת כחלק מהמדיניות הסובייטית של ליצור רפובליקות שונות מבחינה אתנית, על-מנת להחליש את כוחן.

ב-65 שנות קיומו של NAKO חשו הארמנים כי הם מוגבלים מצד אזרבייג'ן. לטענתם, נעשו נוהלה מדיניות דה-ארמניזציה תרבותית באזור, התיישבות אזרית מתוכננת וסחיטה כלכלית של האוכלוסייה הארמנית. כראייה לדבריהם הביאו הארמניים את נתוני מפקד האוכלוסין שנעשה ב-1979, לפיהם דוללה האוכלוסייה הארמנית תחת ל-76 אחוזים, כאשר בהקמת NAKO היוו הארמנים 96 אחוזים מכלל האוכלוסייה. תושבי NAKO האזרים התלוננו מצידם על אפליה מצד הרוב הארמני.

במשך כל תקופת ברית המועצות ניסו שלטונות ארמניה הסובייטית לשנות את ההחלטה, ולהעביר את השטח לשליטתם.

בשנות שלטונה של ברית המועצות באזור הועבו אוכלוסיות רבות לשטחה של נרוגנו קראבך. הן בכדי לדלל את הרוב הארמני באזור, והן בכדי ליצור פתרון לבעיות אתניות מאזורים אחרים בברית המועצות. כך הועברו אל החבל טאלישים, מסחתים, כורדים ואחרים. למרות הניסיונות הסובייטים, נותר החבל ארמני במובהק. עם-זאת, טענו הארמנים לנוכח הירידה במספרם באוכלוסייה כי קיימת מדיניות דמוגרפית של אזרבייג'ן לדלל את האוכלוסייה הארמנית. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם עלייתו של מיכאיל גרובצ'וב לשלטון ותחילת פירוק , צפו טענות הארמנים במלוא עוזם.

בפברואר 1988, לאחר שהוגשה עצומה של 80,000 בדרישה להסתפח לארמניה, פנה הסובייט של נגורנו קרבאך אל הסובייט העליון בבקשה לאשר את פרישת נגורנו קראבך מאזרבייג'ן וסיפוחה לארמניה. הבקשה גרמה להתמרמרות באזרבייג'ן השכנה, ואף הביאה למהומות שנמשכו שלושה ימים, בהם נמנו הרוגים משני הצדדים.

השלטונות במוסקבה המתינו תחילה ונתנו לשלטונות האזרים לפתור את הבעיה כראות עיניהם. בסתיו 1989 אף הוסיפו השלטונות במוסקבה והעניקו לשלטונות האזרים שליטה רחבה יותר על-מנת שיוכלו לדכא את המהומות.

## ראו גם
* מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה - ניצחון ארמני
* מלחמת נגורנו קרבאך השנייה - ניצחון אזרי
* מלחמת נגורנו קרבאך השלישית - כיבוש אזרי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר אזרבייג'ן
קטגוריה:נגורנו קרבאך
קטגוריה:מלחמות ארמניה
קטגוריה:מלחמות אזרבייג'ן