open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סמוקוב

|שמאל|ממוזער|250px|מבנה בית הכנסת החרב בסמוקוב
**סָמוֹקוֹב** (בבולגרית: **Cамоков**) היא עיר בשטח מחוז סופיה, בדרום-מערב בולגריה, השוכנת 40 ק"מ מהבירה סופיה, 36 ק"מ מדופניצה ו-12 ק"מ מאתר הסקי בורובץ המצוי בשטח השיפוט שלה. בעיר עובר תוואי הנהר איסקר, שמוצאו בהרי רילה.

## היסטוריה
היישוב נוסד בראשית המאה ה-15 כמחנה כורים אשר עסקו בכריית ברזל באזור. התעוד הכתוב הראשון ליישוב קיים בתעודות עות'מאניות מ-1455. החל מראשית המאה ה-16 נודעה העיר כצומת מסחר ובה בתי מלאכה לייצור אמצעי לחימה לצבא ולצי העות'מאני, שהתבססו על חרשי הברזל שהתגוררו בה. באמצע המאה ה-19, בעידן התחייה הלאומית הבולגרית, נודעה העיר כמרכז תרבותי ורוחני ובה התגוררו סופרים, ציירים ואדריכלים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה. בראשית המאה ה-20 התפתחה במקום גם תעשיית טקסטיל, עיבוד נחושת וטבק.

## כלכלה

בסמיכות לעיר מצויים שני נתיבי תעבורה אירופיים – עורק מספר 4, המחבר את מרכז אירופה דרך בולגריה לאיסטנבול, ועורק מספר 8, כביש חוצה-בלקן, שנתיבו עובר דרך אלבניה, מקדוניה, בולגריה ורומניה.
ענף התיירות מניב את עיקר התוצר המקומי הגולמי, ובשטח הרשות המקומית ישנם גם מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ ומתכת. סמוקוב נודעת בכל בולגריה בתפוחי האדמה המגודלים בשטחה. התחבורה מהעיר ואליה מתבצעת באמצעות אוטובוסים.

## הקהילה היהודית

קהילה יהודית מאורגנת בעיר מתועדת במסמכים עות'מאניים החל משלהי המאה ה-17. התיישבות היהודים במקום עוררה את התנגדותם של התושבים המקומיים מחשש לאיבוד פרנסתם. ב-1861 נחנך בית הכנסת בסמוקוב. בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית נמלטו עשרות מיהודי סופיה לעיר, ולאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר בטנברג הם שבו לסופיה בלוויית חלק מיהודי סמוקוב.

בראשית המאה ה-20 נכללה העיר ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה, ומנתה כ-1,000 נפשות, אשר היוו עשירית מכלל תושביה. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית, החל מסוף מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה, במקביל למשבר הכלכלי והדמוגרפי החריף שחוותה כל הממלכה, עד לכדי 500 נפשות בפרוץ מלחמת העולם השנייה. 

ב-9 במרץ 1943 הוטל בעיר סמוקוב עוצר וב-10 במרץ לאחר חצות בוצעה אקציה בידי שוטרים בולגרים: היהודים הוצאו מבתיהם והובלו בליווי חמוש אל חצר בית הספר היסודי, שם רוכזו לקראת גירוש למחנה טרבלינקה בהתאם לצו שעליו חתם המלך בוריס השלישי. שעות האימה הסתיימו בצהרי היום, כאשר הגיע פקודת השעיית הגירוש והיהודים שוחררו לבתיהם.

לאחר תום המלחמה עלו מרבית היהודים למדינת ישראל במסגרת גל העלייה ההמוני בין השנים 1947–1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסמוקוב נמנו 85 יהודים. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 בוצעו תיקוני ריצוף מסגד במסגד בייראקלי  שבעיר, באמצעות מצבות שנבזזו מבית הקברות היהודי ונלקחו לשימוש משני. על המצבות כיתוב בעברית, לאדינו וצרפתית. בסוף המאה ה-20 התגורר בעיר מניין יהודים. בעיר סמוקוב נולד ויקטור שם-טוב, לשעבר חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.

באפריל 2018 חתם ארגון "שלום" ארגון הגג של יהודי בולגריה על הסכם עם עיריית סמוקוב ובו הועבר מבנה בית הכנסת בעיר לרשות העירייה וזאת לצורך שיפוצו. נכון לאוגוסט 2025 טרם הוחל בשיפוץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז סופיה
סמוקוב
חמאד אבו דעאבס

השייח' **חמאד אבו דעאבס** (בערבית: **حماد ابو دعابس**) (נולד ב-דצמבר 1961) הוא לשעבר יושב ראש הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר מועצת השורא של הרשימה הערבית המאוחדת.

אבו דעאבס נולד בוואדי אל הוזייל בצפון רהט.

אבו דעאבס נבחר ליו"ר הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית בישראל באפריל 2010, במקומו של חבר הכנסת אברהים צרצור, ברוב של 192 קולות לעומת 142. אבו דעאבס הוא דמות שבאופן יחסי לא התפרסמה רבות, ביחס למנהיגים אחרים בתנועה האסלאמית. הוא התפרסם עקב דעותיו בענייני משפחה: התנגדותו לנישואים בתוך המשפחה בחברה הבדואית וצידודו בזרם הפשרני באסלאם המאפשר ביצוע הפלות במגבלות מסוימות (עד 120 ימי הריון לעובר בעל מום, או סכנה לחיי האם לאחר מכן).

סגנו של דעאבס כיושב ראש הפלג הוא מנסור עבאס, סיו"ר הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר רע"מ.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי התנועה האסלאמית
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בדואים ישראלים
קטגוריה:רהט: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ארנסט רוברט גרוויץ

**ארנסט רוברט גרוויץ** (**Ernst Robert Grawitz**; 8 ביוני 1899 – 24 באפריל 1945) היה פושע מלחמה נאצי שהיה אחראי על ביצוע ניסויים אכזריים בבני אדם כששימש ראש הצלב האדום הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
גרוויץ נולד בשרלוטנבורג שבמערב ברלין ונתמנה כרופא הראשי באס אס, ב-1936 נתמנה לראש שירותי הבריאות של האס אס והועלה לדרגת אוברגרופנפיהרר; באותה העת נתמנה גם לראש הצלב האדום הגרמני.

אשתו, אילזה, הייתה בתו של אוברגרופנפיהרר וגנרל הוואפן אס אס זיגפריד טאוברט.

גרוויץ צבר ניסיון בהשמדת בני אדם בהיותו חלק מהקבוצה שעסקה בתוכנית T 4 (אותנסיה) באותה תקופה עסק גם בניסויים בלהט"ב.

ב-1941 לאחר שהתקבלה ההחלטה על הפתרון הסופי, גרוויץ הוא שיעץ להיינריך הימלר על השימוש בתאי הגזים, בעקבות הניסיון שנצבר בתוכנית T4 - אותנסיה.

בתוקף תפקידו כרופא ראשי של ה-SS, אישר גרוויץ באופן פרטני את כל הניסויים שנערכו באסירים במחנות הריכוז, והיה בעל התפקיד והרופא הבכיר ביותר שאחראי על ביצועם.

גרוויץ היה מעורב כמעט בכל הניסויים, בהם: עיקור נשים, ניסויי מילוט (בדיקת יכולת ההישרדות אצל אנשים בתנאי סביבה קשים, ניסויים שכללו הקפאת שבויי מלחמה ואסירי מחנות ריכוז במי קרח), ניסויי ריפוי (שכללו פגיעה מכוונת באנשים בגורמי מחלות, זיהומים, פצעי לוחמה כימית ועוד), בניגוד גמור ומוחלט לכללי האתיקה הרפואית.

במקביל גרוויץ היה גם ראש ארגון הצלב האדום הגרמני ובמסגרת זו אפשר שימוש בציוד השייך לצלב האדום להשמדת בני אדם ובכלל זה הבאת גז הציקלון B למחנות ההשמדה באמבולנסי הצלב האדום.

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה באירופה, גרוויץ עבד כרופא בפיהררבונקר, משכנו של אדולף היטלר. כאשר שמע גרוויץ שנאצים בכירים עוזבים את ברלין כדי לברוח מהצבא האדום ההולך וקרב, גרוויץ ביקש מהיטלר אישור לעזוב את הפיהררבונקר, והיטלר סירב לבקשה.

ב-1945 עם התקרבות הסובייטים, התפוצץ רימון בביתו של גרוויץ בבבלסברג והרג אותו, את אשתו ואת ילדיו. נראה שמדובר היה במעשה התאבדות.
אירוע זה הוצג בשנת 2004 בסרט ההיסטורי "הנפילה".

## קישורים חיצוניים

* ארנסט רוברט גרוויץ בתוך האנציקלופדיה של השואה, באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים באס אס
קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: פושעים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מתאבדים: נאצים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
נמל התעופה האם תרזה

**נמל התעופה האם תרזה** (באלבנית: **Aeroporti Nënë Tereza**) הוא נמל התעופה של טירנה ונמל התעופה הבינלאומי המרכזי באלבניה. בשנת 2001 שונה שמו של נמל התעופה, והוא נקרא על שם האם תרזה, נזירה אלבנית שפעלה למען נזקקים בהודו וזכתה בפרס נובל לשלום לשנת 1979.

נמל התעופה הוקם בין השנים 1957-1955 17 ק"מ צפונית-מערבית לטירנה, בסמוך לכפר רינאס, ובתחילה נקרא נמל התעופה רינאס. בשנות פעילותו הראשונות פעלו בו חמש חברות תעופה בלבד, כולן מהגוש המזרחי (אארופלוט, JAT איירווייז, מאלב, טארום ואינטרפלוג), ומדי יום נחתו או המריאו ממנו לא יותר משתי טיסות. ככל שהעמיק בידודה הבינלאומי של אלבניה, הצטמצם מספר הטיסות אף יותר.

לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחת שעריה בראשית שנות התשעים, גבר השימוש בו והתעורר הצורך בשדרוגו. לשם כך הוקמה חברה בבעלותן של חברת הבנייה הגרמנית הוכטיף (47%), חברת ההשקעות הגרמנית DEG (31.7%) וקרן ההשקעות האמריקנית Albanian-American Enterprise Fund (21.3%). החברה, Tirana International Airport Shpk (TIA), מפעילה את נמל התעופה בשיטת BOT מאז 2005, לתקופה של עשרים שנה. מאז הושקעו למעלה מ 70 מיליון אירו  בפיתוח והרחבת שדה התעופה. באפריל 2016 חתמו ממשלת אלבניה ו - TIA על תיקון להסכם הזיכיון והאריכו את תוקפו עד לשנת 2027.

תנועת הנוסעים בנמל התעופה גדלה בהתמדה. בשנת 2005 עברו בו כ-785 אלף נוסעים, ובשנת 2009 כמיליון ו-400 אלף. נכון לשנת 2015, פועלות בנמל התעופה 17 חברות תעופה המפעילות טיסות סדירות ליעדים שונים באירופה, כשהיעדים המרכזיים ביניהם הם מילאנו, לונדון, איסטנבול ורומא.

הגידול במספר הנוסעים דרך נמל התעופה ממשיך, כאשר בשנת 2024 חצה מספר הטסים דרך נמל התעופה את רף ה-10 מיליון נוסעים בשנה.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של נמל התעופה

## הערות שוליים

טירנה
קטגוריה:טירנה: מבנים
קטגוריה:אלבניה: תחבורה
קטגוריה:אלבניה: מבנים
תרזה
קטגוריה:האם תרזה
קטגוריה:הנצחת נשים
קטגוריה:נשים באלבניה
M4 (צביר)

**M4** (מ-**Messier 4**, נקרא גם **NGC 6121**) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים עקרב הנמצא במרחק של כ-7,200 שנות אור ממערכת השמש. עד שנת 2007 הוא נחשב לצביר הכדורי הקרוב ביותר לכדור הארץ, אך מאז התגלו צבירים קרובים יותר.

## היסטוריה
הצביר התגלה בשנת 1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן-פיליפ דה שסו שתיאר אותו כעצם מעורפל. שארל מסיה כלל אותו בשנת 1764 בקטלוג מסיה כצביר כוכבים.

בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 5.6 כך שניתן לראותו בעין בתנאי תצפית טובים, והוא קל מאוד לאיתור - כמעלה וחצי ממערב לכוכב אנטארס. טלסקופ חובבים מאפשר כבר להבחין בכוכבים בודדים מתוך הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 10.8. בשל קרבתו הרבה למישור המלקה מוסתר לעיתים הצביר על ידי הירח.

## מאפייני הצביר
M4 הוא אחד הצבירים הקרובים ביותר שמוכרים כיום - כ-7,200 שנות אור בלבד. קוטרו כ-70 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-36 דקות קשת - יותר מגודלו הזוויתי של הירח במילואו. מרכזו של הצביר אינו כדורי אלא בצורת מוט שאורכו הזוויתי כ-2.5 דקות קשת והוא מורכב מכוכבים בהירים יחסית עם דרגת בהירות 11. מאפיין זה התגלה כבר ב-1783 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F8.

M4 הוא מרווח יחסית לצביר כדורי כך שמחצית ממסתו נמצאת בכדור שקוטרו 16 שנות אור, יותר מחמישית מקוטרו של הצביר השלם. הצביר מקיף את מרכז הגלקסיה בזמן מחזור של כ-116 מיליון שנים במסלול מאוד אליפטי שמביא אותו בפריאפסיד למרחק של פחות מ-2,000 שנות אור לליבת הגלקסיה. קרבה זו גורמת להפעלת כוחות גאות ושפל חזקים על הצביר עד כדי הוצאת כוכבים מתוכו, דבר שיכול להסביר את צפיפות הכוכבים הנמוכה שבו.

בצביר מוכרים 43 כוכבים משתנים ובשנת 1987 זוהה בו פולסר בעל זמן מחזור של 3 מילישניות - כעשירית מזמן המחזור של הפולסר בערפילית הסרטן. זו הייתה הפעם הראשונה שהתגלה פולסר עם זמן מחזור של אלפיות השנייה. בשנת 1995 גילה טלסקופ החלל האבל מספר ננסים לבנים בצביר שגילם מוערך בכ-13 מיליארדי שנים - בין הכוכבים הזקנים ביותר שידועים בשביל החלב. אובייקט מעניין נוסף בצביר הוא מערכת הכוללת ננס לבן ופולסר, ששינויים במחזוריות ההקפה שלהם, שהתגלו בצילומים של טלסקופ החלל האבל בשנת 2003, הובילה למסקנה, שבמערכת קיים גוף נוסף שמסתו כ-2.5 מסות צדק, כלומר מדובר בכוכב לכת. מכיוון שגיל המערכת הוא כ-13 מיליארדי שנים, הרי שגילו של כוכב הלכת הוא פי 2.5 מגיל מערכת השמש.

## קישורים חיצוניים

* M4 בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

## הערות שוליים

4
4
קטגוריה:קבוצת הכוכבים עקרב
מזוניכידים

[ממוזער|איור של [מסוניקס]]
**מזוניכידים** (שם מדעי: Mesonychia) היא סדרה נכחדת של יונקים טורפים בינוניים עד גדולים, הקרובים אל מכפילי הפרסה והלווייתנאים. לעיתים מאחדים את המזוניכידים והלווייתנאים ליצירת קבוצת-העל "*Cetruminantia*". אלה היו יצורים שהיו קרובים מאוד לטורפים והחלו להפוך לפרסתנים.

המזוניכידים הופיעו לראשונה בתחילת הפלאוקן, אולם מספריהם קטנו במהירות בסוף עידן האאוקן עד שהאחרון שבהם, המונגולניקס, נכחד בתחילת האוליגוקן. מקורם כנראה ביבשת אסיה, שם נמצאו מאובנים של המזוניכיד הפרימיטיבי ביותר *Yangtanglestes*, שחי כנראה בתחילת הפלאוקן. הם חיו כנראה בסביבות חיים מגוונות ביותר. מאחר שטורפים אחרים כמו הקראודונטים היו מעטים או שלא חיו כלל באותם אזורים, סביר כי המזוניכידים היו מטורפי העל באזורי המחיה של אסיה בתקופת הפלאוקן. מזוניכידים אחדים התפשטו גם לאירופה ולצפון אמריקה, וביבשת האחרונה הם כנראה היו הטורפים הגדולים ביותר עד אמצע האאוקן.

המזוניכידים דמו במידת מה לזאבים. לראשונים שבהם היו חמש אצבעות בכפות רגליהם, והם כנראה הלכו על כל כפות הרגליים. לעומת זאת, למזוניכידים מאוחרים יותר היו ארבע אצבעות שהסתיימו בפרסות קטנות, שכנראה שיפרו את יכולתם לרוץ. מערך שיניהם כלל שיניים טוחנות שהותאמו להפעלת כוח אנכי, שיניים טוחנות תחתונות שהיו דמויות להב, וכן שיניים שנועדו לחתוך בשר. השיניים הטוחנות היו קהות ושחוקות, וכנראה ששימשו לחיתוך בשר או ריסוק עצמות. ייתכן שחלק מהמינים ניזונו גם מדגים או שהיו אוכלי נבלות.

## טקסונומיה
בעבר נחשבו המזוניכידים לחלק מקבוצת הקראודונטים, אולם הם הוסרו ממנה והם מרכיבים סדרה משלהם המכילה שלוש משפחות:
*האפלודקטיים (Hapalodectidae)
*מזוניכידיים (Mesonychidae)
*טריסודונטיים (Triisodontidae)

לעיתים שלוש המשפחות מסווגות כחלק מסדרת הקונדילרסים. בממוצע, כמעט כל המזוניכידים גדולים מהקראודונטים ומהמיאקויים (Miacoidea; מסדרת הטורפים) של תקופות הפלאוקן והאאוקן.

שיניהן החותכות המשולשות של המזוניכידים מזכירות מאוד את שיני הלווייתנאים (לווייתנים ודולפינים), ובמיוחד את שיני הלווייתנים הקדומים. דמיון נוסף בין שתי הקבוצות נעוץ במבנה הגולגולות שלהם וכן במאפיינים מורפולוגיים אחרים. מסיבה זו, מדענים סבורים כי המזוניכידים הם אבותיהם הישירים של הלווייתנאים. ואולם, גילוים של גפיים אחוריות אצל הלווייתנים הקדומים, כמו גם ניתוחים פילוגנטיים, מראים כי הלווייתנאים קרובים יותר להיפופוטמיים ולמכפילי הפרסה מאשר למזוניכידים. תוצאות דומות התגלו גם במחקרים מולקולריים. כיום, מרבית הפלאונטולוגים מטילים ספק בהשערה שהלווייתנאים התפתחו מתוך המזוניכידים, ומציעים במקום זאת כי הלווייתנאים התפתחו מאב קדמון משותף עם משפחת האנתרקותריים, אבותיהם המימיים למחצה של ההיפופוטמיים.

## קישורים חיצוניים

* על טורפים, קראודונטים ופרסתנים טורפים.

*
קטגוריה:טקסונים שהתפתחו בפלאוקן
צלילת במה

[שמאל|ממוזער|250px|אמן ההיפ הופ [מת'וד מן מתכונן לצלילת במה בהופעה במרכז קומקסט, מסצ'וסטס.]]
**צלילת במה** (סטייג'-דייב, באנגלית: **Stage Diving**) היא קפיצה של אמן אל תוך הקהל מן הבמה. זו פעולה יחסית נפוצה בהופעות רוק והבי מטאל למיניהן. הקהל אמור לתפוס את האומן הקופץ ולשאת אותו על גבי הידיים ב-"גלישת קהל" (באנגלית: **Crowd Surfing**)

## איסור על צלילת במה
בשנים האחרונות החלו הנהלות המועדונים לאסור על צלילת במה, בשל הסכנה הבטיחותית של המעשה. ככלל, ככל שהאמן המופיע מפורסם יותר והמקום בו הוא מופיע יקר יותר, ישנן הגבלות רבות יותר על הקהל, ולכן בהופעות גדולות ויקרות, הסיכוי שיאסרו על צלילת-במה הוא גדול יותר מאשר בהופעות קטנות. רבים מקהל חובבי מוזיקת המטאל והרוק מתקוממים על האיסור, מכיוון שלדעתם צלילת הבמה היא חלק בלתי נפרד מתרבות ההופעות של הרוק הכבד, ואיסורה פוגע בחוויה המוזיקלית והתרבותית, ובייחודו של הסגנון.

בהופעות פאנק רוק (Punk rock) והארדקור פאנק, אשר ידועות כהופעות זולות וקטנות-מידה, צלילת הבמה הייתה ונותרה חלק בלתי נפרד ממהלך ההופעה, יחד עם הריקוד הפוגו.

## ראו גם

* הד באנגינג

## הערות שוליים

קטגוריה:רוק
קטגוריה:קפיצות
גמברו רוסו

**גמברו רוסו** (באיטלקית: **Gambero Rosso**) הוא כתב עת איטלקי לאוכל ויין והוצאה לאור שנוסדו ב-1986.
התרגום המילולי של השם הוא "חסילון אדום" ומקורו בשם הפונדק ב"פינוקיו", שם סועדים השועל והחתול.

## היסטוריה
גמברו רוסו היה בתחילה מוסף בן שמונה עמודים של il manifesto, אשר נוסד בידי סטפנו בונילי ופורסם ב-16 בדצמבר 1986. הוא לקח חלק מרכזי בהפצת דעותיו של ארסי גולה, Arci Gola, שהיה חלוץ בתנועת המזון האיטי. 

ב-1987 הוציא גמברו רוסו לאור מדריך ליינות איטלקיים בשם Vini d’Italia, שתוך זמן קצר הפך למשפיע ביותר מסוגו באיטליה. הוא גם תרגמו לאנגלית והוציאו בשם Italian Wines. החל ממהדורת שנת 2010, פורסם המדריך ללא השתתפותה של תנועות המזון האיטי, בעקבות מחלוקת שעוררה הדחתו של סטפנו בונילי מתפקידו.

החל מפברואר 1990 פורסם מדריך למסעדות איטליה.

ב-1992 החל גמברו רוסו להוציא לאור מגזין מסעדות חודשי.

ב-1999 הושק ערוץ הטלוויזיה Gambero Rosso Channel,  בשיתוף עם Rai Sat.

ב-2002 נוסדה ברומא Città del gusto (עיר הטעם), הכוללת אולפני טלוויזיה, בית ספר לבישול, בר יין ומסעדות בסדר גודל של כ-10,000 מטרים רבועים.

משנת 2012 מפורסמת גרסה דיגיטלית וגם פותחה אפליקציה ייעודית.

## דירוג יין
דירוג היין של גמברו רוסו במדריך Vini d’Italia מסומן באמצעות כוסות המופיעות בסמוך לשמו של היין. הציון הגבוה ביותר הוא שלוש כוסות.
מדריך היין כולל רק יינות שהעורכים סבורים שהם "מעל הממוצע". הדירוג ניתן על סמך טעימה עיוורת שמבצעים מומחים.
*שלוש כוסות מציינות "יינות יוצאים מן הכלל".
*שתי כוסות אדומות מציינות יין שנבחר כמועמד לשלוש כוסות (כלומר, טוב יותר מהיינות המסומנים בשתי הכוסות, אבל פחות טוב מהיינות המסומנים בשלוש כוסות).
*שתי כוסות מציינות "יינות טובים מאוד".
*כוס אחת מציינת "יינות טובים".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדריכי מסעדות
קטגוריה:כתבי עת באיטלקית
קטגוריה:יין
קטגוריה:איטליה: כתבי עת
קטגוריה:כתבי עת לאוכל ושתייה
פורבס טרוול גייד

**פורבס טרוול גייד** (באנגלית: **Forbes Travel Guide**; בעבר נקרא **Mobil Guide** או **Mobil Travel Guide**) הוא סדרת מדריכי נסיעות למלונות ומסעדות אותם הם מדרגים, נודעים כיום כפורבס טרוול גייד.

נוסד על ידי מוביל (Mobil) ב-1958, הוא מדריך הנסיעות הוותיק ביותר בארצות הברית. את הדירוג מעניקים חברי צוות אנונימיים שעובדים בשכר. הניקוד הוא מאחד עד חמישה כוכבים, לא ניתנים חצי נקודה או אפס נקודות), בהתבסס על מדדים אובייקטיביים. דירוג של ארבעה או חמישה כוכבים נחשב לכבוד גדול, כשרק 60–70 בתי מלון ומסעדות מקבלים את הניקוד המקסימלי. הדירוג משמש כתו איכות, שבו חברת Mobil רושמת כסימן מסחרי את הביטויים והסמלים המייצגים את דירוגי כוכבים, ומתירה רק למוסדות מדורגים להציג אותם.

אף על פי שהמדריך פחות יוקרתי ממדריך מישלן האדום מפעילה Mobil שיטה דומה של המלצות ודירוגים, בהם נכללים רק מוסדות שעברו את הבדיקות שלה. לשם דוגמה, היא כוללת רק 9,000 מתוך 50,000 בתי המלון בארצות הברית.

בתחילה היו המדריכים אזוריים, והוגבלו לארצות הברית וקנדה. מאוחר יותר, החלה Mobil להציג מדריכי ערים ומדינות וב-2007 מדריכים לערים בין-לאומיות. המדריכים ראו אור בדפוס בידי ExxonMobil Travel Publications, ונכון לשנת 2005 מופיעים המדריכים בגרסתם המקוונת בידי HowStuffWorks.com.

באוקטובר 2009 העניקה, ExxonMobil את הרישיון לכתב העת פורבס, שכינה תחת שמו מספר מדריכים, לדוגמה Forbes Travel Guide, Forbes Five Stars וכן הלאה. פורבס השיק גרסאות מעודכנות של מדריכים שונים בשלהי 2009, עם תוכניות להשלים את העדכון בראשית 2010.

## שיטת דירוג המסעדות
המדריך מעניק כוכב עד חמישה כוכבים. במדריך כתוב: "כל מסעדה שלה דירוג כוכבים של מוביל היא מומלצת – אלו עם הדירוג הגבוה יותר עברו בדיקות קפדניות והערכה של רמת השירות והן נמנות עם קבוצת העילית של המסעדות, הידועות בשל הבישול, השירות, העיצוב והתצוגה יוצאי הדופן."
נכון לשנת 2009 עשרים מסעדות בארצות הברית מדורגות בחמישה כוכבים.
"קבוצת עילית, מסעדות חמשת הכוכבים של מוביל מעבירות חוויית אכילה ללא רבב, מספקות בעקביות אוכל בלתי רגיל, שירות עילאי, עיצוב אלגנטי והגשה יפהפייה. נוכח בהן כל פרט שכלול בחוויה.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר דירוג בין-לאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:מדריכי מסעדות
קטגוריה:מדריכי טיולים
קטגוריה:פורבס
רב יוסף בר חמא

רב **יוסף בר חמא** היה אמורא בבלי שחי בדור השלישי של תקופת האמוראים, במחוזא. היה תלמידו של רב ששת, אך מובאים בתלמוד ציטוטים שלו גם בשם רב נחמן בר יעקב.

בנו היה רבא, מגדולי האמוראים וראש ישיבת פומבדיתא במחוזא.

## מנהגיו
בתלמוד מובאים כמה מהמנהגים שלו הייחודיים, אחד מהם היה לכפות על העבדים של הלווים ממנו כסף, שהם יעבדו לו עבודות שונות, בטענה ש'עבדא נהום כריסיה לא שוי' (השווי של העבד פחותה מהשווי של האוכל שנותנים לו לאכול), ולכן אין בהשתמשות בעבדים משום איסור ריבית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי בבל
קטגוריה:תלמידי רב ששת
קטגוריה:תלמידי רב נחמן
ארקדיוש ריביצקי

**ארקדיוש צ'סלאב ריביצקי** (בפולנית: **Arkadiusz Czesław Rybicki**; 12 בינואר 1953 בגדיניה – 10 באפריל 2010) היה פוליטיקאי פולני. הוא נבחר לפרלמנט הפולני, הסיים, ב-25 בספטמבר 2005.

למד היסטוריה באוניברסיטת גדנסק. בשנות השמונים היה חבר בתנועת סולידריות. בשנות התשעים היה מקורב ללך ואלנסה, וכתב עמו את ספרו האוטוביוגרפי. 

ריביצקי היה יושב ראש אגודת ידידי ישראל בפרלמנט הפולני. הוא נהרג בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני באפריל 2010, יחד עם נשיא פולין לך קצ'ינסקי ואנשי ממשל נוספים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חברי הסיים הפולני
קטגוריה:פולנים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1953
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2010
ננה (זמרת)

**נֵנָה** (**Nena**; נולדה בשם **גבריאלה סוזאנה קֶרנר** (**Gabriele Susanne Kerner**) בהאגן בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית ב-24 במרץ 1960) היא זמרת ושחקנית גרמנייה. היא זכתה לפרסום בינלאומי בזכות להיט הניו וייב "" (בתרגום מגרמנית לעברית: "99 בלונים") משנת 1983, שהוקלט מחדש באנגלית בשם "" (בעברית: "99 בלונים אדומים"). "ננה" הוא גם שמה של הלהקה שעמה הקליטה את השיר. בעקבות ההקלטה המחודשת ופרסום שירים ישנים נוספים שלה, זכתה הקריירה שלה לעדנה מחודשת בשנת 2002.

## ביוגרפיה
קרנר נולדה בהאגן, ב-1977 הפסיקה את הלימודים בתיכון בו למדה, ב-1979 החלה את  הקריירה המוזיקלית שלה כשהתחברה ללהקת "The Stripes".
 
בשנת 2010 היא הוציאה שיר ביחד עם קים ויילד שזכה להצלחה.

בשנת 2018 היא הוציאה שער Be my rebel עם וידאו קליפ שהוכן על ידי וירגיל וידריך.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמניות קולומביה רקורדס
קטגוריה:זמרות גרמניות
קטגוריה:זמרות פופ גרמניות
קטגוריה:שופטי The Voice
קטגוריה:שופטות תוכניות מציאות
קטגוריה:אמניות וורנר רקורדס
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1960
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1960
Der Eigene

**Der Eigene** (בתרגום חופשי מגרמנית: "**הייחודי**", נהגה: **דֶר אַייגֶנֶה**) היה מגזין גרמני אשר פורסם בברלין בין השנים 1896 ל־1932 על ידי אדולף ברנד, והיה העיתון הראשון בעולם אשר פנה להומוסקסואלים. ההערכות הן שבשיאו הופץ המגזין בכ־1,500 עותקים, אך המספר המדויק אינו ידוע.

רבים מהמאמרים והשירים אשר פורסמו בעיתון נכתבו על ידי אדולף ברנד בעצמו, וכותבים נוספים בו היו תיאודור לסינג, ג'ון הנרי מקיי, תומאס מאן, אריך מיהזם, ארנסט בורכהארד, קלאוס מאן, קורט הילר, הנס היינץ אוורס ובנדיקט פרידלנדר. בנוסף, פרסמו בו גם המאיירים פידוס וסשה שניידר.

## היסטוריה
שמו של העיתון הוא התייחסות למאמר אנרכיסטי קלאסי משנת 1844 בשם "Der Einzige und sein Eigentum" ("היחיד וקניינו") מאת הוגה הדעות והפילוסוף הגרמני מקס שטירנר. המהדורות הראשונות של העיתון שיקפו את הפילוסופיה של שטירנר וכן דעות נוספות בתחומי הפוליטיקה של האנרכיזם, אך בשנות ה־20 שינה העיתון את נטייתו והחל לתמוך ברעיון הדמוקרטיה הליברלית של רפובליקת ויימאר, ובייחוד במפלגה הסוציאל־דמוקרטית של גרמניה.

התוכן שהציג "Der Eigene" היה עירוב של תרבות, אמנות ופוליטיקה, והוא כלל שירה לירית, פרוזה ופרסום מנשרים וצילומי עירום אמנותיים.

ההוצאה לאור של המגזין נאלצה להילחם לעיתים קרובות בצנזורה הגרמנית. לדוגמה, בשנת 1903 פורסם השיר "Die Freundschaft", והפרסום היווה עילה לתביעה משפטית נגד המגזין, אשר זכה בתביעה מכיוון שהשיר היה פרי עטו של פרידריך שילר.

בשנת 1933, עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, ערכה המשטרה חיפוש בביתו של אדולף ברנד וכל הציוד ששימש להוצאת המגזין הוחרם והועבר לחזקתו של ארנסט רהם, הומוסקסואל אשר ייסד והנהיג את האס אה בגרמניה.
[שמאל|ממוזער|250px|צילום המגזין ''Der Eigene'' משנת 1899, [מוזיאון שוולס]]

## ראו גם
*הוועדה המדעית־הומניטרית

## לקריאה נוספת

* Reprint: *Der Eigene. Ein Blatt für männliche Kultur. Ein Querschnitt durch die erste Homosexuellenzeitschrift der Welt*. With an article by Friedrich Kröhnke. Published and afterwords by Joachim S. Hohmann, Foerster Verlag, Frankfurt/Main and Berlin 1981. 

## קישורים חיצוניים

* "Der Eigene" באתר DadA-Periodika 
* קטע ממכתבו של ברנד על אודות ההחלטה להפסיק את פרסום המגזין, 1933 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות להט"ב
קטגוריה:גרמניה: כתבי עת
קטגוריה:מגזיני גברים
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
קטגוריה:להט"ב בגרמניה
קרארה

**קרארה** (באיטלקית: **Carrara**) היא עיר בנפת מאסה-קרארה שבטוסקנה, איטליה. היא מפורסמת בזכות השיש האיכותי שבה שצבעו לבן-אפור-כחלחל.

## היסטוריה
במקום ידועה התיישבות כבר במאה ה-9 לפנה"ס, אז ישבו במקום שבטי הליגוריים. במאה השנייה לפנה"ס כבשה רומא את המקום יחד עם כל ליגוריה והפעילה בו מחצבות שיש. בימי הביניים עברה העיר בין לומברדיה לאימפריה הביזנטית ולבישופות לוני. במסגרת מאבקי הכוח בין הגואלפים והגיבלינים נטתה העיר למפלגת הגיבלינים (תומכי הקיסרות הרומית הקדושה ומתנגדי מדינת האפיפיור). ב-1313 עברה העיר לשליטת הרפובליקה של פיזה, לוקה ופירנצה, מאוחר יותר היא עברה לשליטת משפחת ויסקונטי, דוכסי מילאנו שהחזיקו בה עד 1477. בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה העיר מרכזה של דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנושע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון.

בעת איחוד איטליה הייתה העיר מרכז להתקוממות אותה הוביל ג'וזפה מציני.

קרארה נודעה כנושאת דגל האנרכיזם האיטלקי ובשנת 1968 נוסדה בה "פדרציית האנרכיסטים הבינלאומית".

## שיש קרארה
שיש קרארה נודע כשיש משובח עוד מהעולם העתיק. הפנתאון ברומא ואף עמוד טראיאנוס עשויים שיש קרארה. פסלי הרנסאנס האיטלקי חזרו והעלו את השיש מקרארה למדרגה עליונה בשאיפתם לאיכות. פסל דוד של מיכלאנג'לו עשוי שיש קרארה באיכות ירודה, וכן חזית הדואומו של סיינה, הפרטים בקמפנילה די ג'וטו בפירנצה ועוד. התחייה הגותית של המאה ה-19 פנתה אף היא לקרארה. חזית ההדואומו של פירנצה, כנסיית סנטה קרוצ'ה בעיר ועוד נבנו משיש זה. גם המרבל ארץ' בלונדון נבנה בשיש קרארה.

סביב מחצבות השיש הוקמו אקדמיה לפיסול ומוזיאון המציג שימוש בשיש לצורכי פיסול ואדריכלות מן העת העתיקה ועד ימינו.

הגאולוג פאולו סאבי חקר את שיש קרארה וגילה, במחצית המאה ה-19, שהוא סלע מותמר.

## אתרים בעלי עניין
שמאל|ממוזער|250px|חזית קתדרלת קרארה

* הקתדרלה ("דואומו") מן המאה ה-12
* ארמון הדוכסים (Palazzo Cybo Malaspina), הכולל מבצר מן המאה ה-13 על בסיס מוקדם יותר של מבצר לומברדי (Castello Malaspiniano) וארמון רנסאנסי מן המאה ה-16. כיום משכן האקדמיה לאומנויות יפות. במקום נמצאו גם עתיקות רומאיות.
* הכנסייה הבארוקית סן פרנצ'סקו שהוקמה בשנים 1623–1664 בהוראתו של הדוכס קארלו הראשון (Carlo I Cybo-Malaspina)
* כנסיית סופרג'יו (Suffragio) שבנייתה החלה ב-1686 והסתיימה רק במאה ה-19 עם חזית שיש מפוארת בסגנון הבארוק בה מפוסלת היצירה "מריה והנשמות בכור המצרף".

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* "הר מיכלאנג'לו" ספר על מחצבות קרארה 
* ריכוז פרטים לגבי העיר 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טוסקנה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
מקלדת וירטואלית

[300px|ממוזער|הקלדה על מקלדת וירטואלית במכשיר [אייפד]]
שמאל|ממוזער|250px|מקלדת וירטואלית אנגלית רגילה

**מקלדת מחשב וירטואלית** היא שרטוט של מקלדת מחשב שנמצא על מסך המחשב או על משטח אחר ומאפשר הקלדה על שרטוטי הקלידים שבו, בעזרת ממשק השליטה של הסמן. במשק השליטה של הסמן שולטים בעזרת אמצעי הצבעה, כגון עכבר המחשב, עט אלקטרוני, משטח נגיעה, headmouse ו-eyemouse או בעזרת או אצבעות המשתמש והחצים של המקלדת הפיזית.

מקלדת וירטואלית עשויה לשמש כהתקן טכנולוגיה מסייעת - דהיינו היא יכולה לספק מנגנון קלט חלופי עבור משתמשים בעלי לקות שאינם יכולים להשתמש במקלדת פיזית. עוד שימוש הוא כמקלדת על המסך עבור משתמשים רב לשוניים, אשר ללא הרף צריכים לעבור בין ערכות תווים שונים בשפות שונות. שימוש שלישי למקלדת מסך וירטואלית הוא עבור מחשבים המוצבים במקום בו אין מספק שטח עבור מקלדת מחשב פיזית. מקלדת המסך הווירטואלית מספקת תחליף נוח בעת מעבר בין בתחנות שונות או על מחשבים ניידים, אשר רק לעיתים רחוקות מגיעים עם מקלדות רב לשוניות.

מרבית מערכות ההפעלה מאפשרות החלפה בין פריסות המקלדת הפיזית (בדרך כלל shift-alt), במקביל לשינוי פריסת מקלדת תוכנה. במכשירים בהם לא קיים מקלדת פיזית בשפה הרצויה (כגון וסייענים אישיים דיגיטליים או מסך מגע טלפונים סלולריים המצוידים), מקובל להזין טקסט על ידי הקשה על מקלדת וירטואלית המובנית במערכת ההפעלה של המכשיר.

מקלדות וירטואליות ניתן לסווג לפי ההיבטים הבאים:
* מקלדת וירטואליות עם פריסות מקלדת מגע או חישה.
* מקלדת המוקרנת בצורה אופטית על משטח.
* זיהוי כתב על גבי משטח בעזרת עט אלקטרונית.
* זיהוי תנועת ידיים על ידי רכיב אופטי.

מקלדת וירטואלית אופטית הומצאה על ידי מהנדסי IBM בשנת 2008. התקן זה מזהה ומנתח את תנועות היד או האצבע האנושית ומפרש אותן, זה מאפשר לחקות התקני קלט המופעל ידנית כמו עכבר או מקלדת. כל יחידות קלט מכני יכול להיות מוחלף על ידי התקנים וירטואליים כאלה.

קיימים באינטרנט אתרים שונים המאפשרים למשתמשים להקליד בשפתם על מקלדות זרות, בעיקר בבתי 'אינטרנט קפה' על ידי הצגה של מקלדות וירטואליות בשפות שונות.

כמו כן, קיימת מקלדת וירטואלית במערכות ההפעלה השונות שהוכנס על מנת לאפשר נגישות לבעלי מוגבלויות כך שיוכלו לבצע את כל הפעולות במחשב ביד אחת. למשל בחלונות החל מחלונות XP קיימת מקלדת וירטואלית בכלי נגישות (ניתן לגשת לכלי או דרך **עזרים -> נגישות -> לוח מקשים על המסך** או על ידי כתיבת **osk** בשורת ההפעלה).

## ראו גם
* תפעול מחשב במתגים וסריקה

## קישורים חיצוניים

*מקלדת וירטואלית בעברית, ערבית ו-רוסית באתר המספק מקלדות וירטואליות בשפות שונות .
* מקלדת וירטואלית המשובצת בדף אינטרנט ומאפשרת בחירה בין 73 שפות להקלדה.
* Click-N-Type - מיזם המקלדת הווירטואלית החינמית הנגישה והרב שפתית.

## הערות שוליים

קטגוריה:מקלדת המחשב
קטגוריה:תוכנה
קטגוריה:התקנים לנגישות קלט
אפרת לביא

[250px|ממוזער|שמאל|[להקת פיקוד מרכז ב-1969 בשיר צ'רלי צ'פלין, מימין, גליה ישי, במרכז אפרת לביא משמאל ניצה שאול]]
250px|ממוזער|שמאל|אפרת לביא עם יהורם גאון בסצנה מתוך "קזבלן"
**אפרת לביא** (נולדה ב-18 בספטמבר 1950) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית, זוכת פרס כינור דוד. נודעה בעיקר כאשר גילמה מספר תפקידים בסרטי הקולנוע הישראלים של שנות ה-70 של המאה ה-20.

## ביוגרפיה
לביא נולדה בחדרה למשפחה בת שתי בנות. בגיל הרך עברה עם משפחתה לתל אביב. אמה עבדה כמזכירה, ואביה ניהל מטעם "אגד" את סוכנות ג'נרל מוטורס בישראל. בילדותה התגוררה גם בברזיל ובניו יורק, שם שהה אביה בשליחות. למדה מחול אצל מיה ארבטובה. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בעירוני ה'. לביא היא בעלת תואר ראשון באמנות התיאטרון וספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בריפוי במחול ממכללת האנטר, ניו יורק.

את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז יחד עם ניצה שאול, שלמה בראבא ושלומית אהרון. זמן קצר לאחר שחרורה מהצבא, הופיעה בתיאטרון גודיק במחזמר שנכתב לפי הסרט "הדירה".

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה לשירות מילואים והופיעה עם אמנים אחרים בפני החיילים בסיני. לאחר המלחמה השתתפה בהפקה הבינלאומית "קורצ'ק והילדים", בבימויו של אלכסנדר פורד ובכיכובו של ליאו גאן.

בשנת 1971 התפרסמה עם הצלחת הסרט "כץ וקרסו", בבימויו של מנחם גולן, בו שיחקה בתפקיד ראשי לצד יהודה ברקן. בשנת 1973 שיחקה בסרט "קזבלן" לצידו של יהורם גאון. בשנת 1975 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "מיכאל שלי" לצידו של עודד קוטלר.

ב-1975 הופיעה בתיאטרון הבימה בהצגה "על קלות דעת וצביעות" שביים עמרי ניצן.

בשנת 1977 זכתה במלגה מטעם קרן שרת ויצאה לניו יורק ללימודי משחק. היא שהתה שם חמש שנים ולמדה אצל אוטה האגן וסטלה אדלר. בעת שהותה בניו יורק הכירה את מי שיהפוך לבעלה, רופא במקצועו.

בשנת 1982 נולד בנה והמשפחה עברה ללוס אנג'לס. בתחילת שנות ה-90 אימצו לביא ובעלה בת.

בשנת 1985 השתתפה בסרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי, "רומן בהמשכים", לצד חיים טופול.

בשנת 2008 גילמה את פולה בן-גוריון בסרט הטלוויזיה "אלטלנה" בבימויו של אלי כהן.

בשנת 2012 הופיעה בתיאטרון אנסמבל הרצליה במחזה "פימה" בבימויה של נולה צ'לטון, לצידו של דובל'ה גליקמן, עיבוד לספרו של עמוס עוז "המצב השלישי". באותה שנה גם שיחקה בסרט "ד"ר פומרנץ", סרטו האחרון של אסי דיין.

ב-2014 זכתה לחשיפה רבה כשהופיעה בפרסומת של כי"ל בתפקיד סבתא.

לביא העלתה בלוס אנג'לס במסגרת הפקה עצמאית, את הצגת היחיד "היא לא הייתה כאן", מאת דן וולמן והשחקנית בלנקה מצנר.

בעשור השלישי של המאה ה-21 מתגוררת עם בעלה בלוס אנג'לס ומלמדת יוגה.

## פילמוגרפיה




## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* יעקב בר-און, ריאיון: סה לביא, באתר הבמה, 15 ביולי 2012
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:חברות להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
גיא בורנשטיין

**גיא בורנשטיין** (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה.

## חייו
בורנשטיין נולד בירושלים המנדטורית, וחי בעיר את מרבית שנותיו. הוא יצא לפריז שבצרפת, ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון, ומאז שובו ב-1973 הוא עוסק בתכנון מבנים ושכונות בירושלים. בורנשטיין התמסר לתחום של שימור ושיקום מבנים. הוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בתיעוד האדריכלי-היסטורי של גגות וגינות בתי ירושלים. ביולי 1991 זכה בפרס שוורץ לחינוך ומורשת על עבודתו בחקר ובתיעוד המורשת הבנויה של ירושלים.
גולת הכותרת של מפעל המחקר החלוצי שלו, הוא כתיבת והוצאת שלושת הכרכים של סדרת הספרים "אבנים שערים וגגות", שיצאו בהוצאת "עם עובד", בשיתוף מכון ירושלים לחקר ישראל. שלושת הכרכים הללו הם תשתית עיונית-תיעודית לחקר הבנייה בירושלים. בורנשטיין הוא סופר וחוקר פורה, וספרו "ירושלים, אריות של אבן" התפרסם בציבור.

בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ. במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה.

בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים.

## מספריו
*אבנים שערים וגגות, 1986-1989, הוצאת עם עובד
*ירושלים, אריות של אבן, 1994, הוצאת משרד הביטחון 
*אם קירות היו יכולים לדבר, 1998, הוצאה פרטית
*אלבום תמונות גגות וגינות בירושלים, 2002, הוצאה פרטית

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
+TACACS

***' ([[ראשי תיבות]] של:'''Terminal Access Controller Access-Control System Plus''') הוא [[פרוטוקול תקשורת]] המספק שרות [[AAA (פרוטוקול)|AAA]]. היינו, מאפשר ניהול מרכזי של [[בקרת גישה (Access Control)|בקרת גישה]] מרחוק, להתקני רשת וציוד מחשוב הנתונים ברשת תקשורת. כדי לאפשר גישה של משתמשים - כגון מנהלי הרשת, להתקני הרשת, התקני הרשת פונים לשרת מרכזי באמצעות הפרוטוקול וזאת כדי לאמת את זהות המשתמשים, כדי לקבל מידע על אוסף הפעולות שהם מורשים לבצע וכדי לנהל חשבונאות היינו, רישום לצרכיי מעקב של פעילות המשתמשים. הפרוטוקול פותח על ידי חברת [[סיסקו מערכות]] בשנת 1996 כדי להרחיב את היכולות שניתנו על ידי פרוטוקול TACACS הוותיק.

הפרוטוקול מבוסס על פרוטוקול TACACS, אבל מלבד השם המשותף, זהו פרוטוקול חדש לחלוטין שאין לו [[תאימות לאחור]] לאף גרסה קודמת של TACACS. הפרוטוקול ו-[[RADIUS]] החליפו במקומות רבים את הפרוטוקולים הישנים ברשתות שנבנו לאחרונה וברשתות מעודכנות, אולם TACACS ו-XTACACS ממשיכות להופיע על מערכות ישנות רבות.
== היסטוריה ==
פרוטוקול TACACS פותח לראשונה ב-1984 על ידי BBN Technologies לצורך ניהול רשת התקשורת MILNET שהייתה חלק מרשת [[ARPANET]] של משרד ההגנה האמריקאי. תחילה הוא נועד לחסוך למשתמשים הליך הזדהות (LOGIN) כפול כאשר הם מתחברים באמצעות טרמינל מרוחק. גרסה ראשונית זו, של הפרוטוקול עבדה על בסיס [[UDP]] והיכולות שלה היו מוגבלות לאימות משתמשים וניהול הרשאות בלבד.

מפרט הפרוטוקול של גרסה זו לא פורסם מעולם. למרות זאת חברת סיסקו יישמה את הפרוטוקול במוצריה ואף טענה שהיישום תואם לחלוטין לפרוטוקול הראשוני. עם הזמן הרחיבה סיסקו את הפרוטוקול לתמוך גם בניהול הרשאות, וחשבונאות וכן לעבוד על בסיס TCP. הרחבה זו זכתה לכינוי XTACACS ושמרה על תאימות אחורה לפרוטוקול הראשוני בשימוש ב-[[UDP]]. בשנת 1993 פורסמה הגרסה המורחבת של סיסקו על ידי ארגון IETF כתקן פתוח תחת השם . מאז מקובל לקרוא בשם TACACS לגרסת הפרוטוקול המתוקננת בתקן זה.

עם השנים פיתחה סיסקו גרסה אחרת לפרוטוקול תחת השם ***'. מפרט הפרוטוקול זה פורסם, ביוזמת סיסקו, שנת 1998 כטיוטת תקן (DRAFT) על ידי ארגון IETF.

## פרטי הפרוטוקול
+TACACS עובד על בסיס TCP ומשתמש בדרך כלל בפורט 49. הוא מורכב משלושה פרוטוקולים נפרדים, אשר ניתן ליישם אותם על שרתים נפרדים.
הפרוטוקול מציע תמיכה בריבוי פרוטוקולים, כגון: IP ו-AppleTalk. הפעלה רגילה מצפינה לחלוטין את הגוף ההודעה עבור תקשורת מאובטחת יותר. זהו אחד השיפורים של חברת סיסקו על הפרוטוקול המקורי.

## יתרונות הפרוטוקול והשוואה מול פרוטוקולים דומים
לעומת RADIUS המשלב אמצעי אימות בתוך פרופיל משתמש, הפרוטוקול מפריד בין שתי הפעולות. הפרוטוקול משתמש בפרוטוקול תקשורות TCP, בעוד ש-RADIUS משתמש ב-UDP.
ההרחבות בפרוטוקול מספקות סוגים נוספים של בקשות אימות וסוגים נוספים של קודי בתגובה, יותר מאשר היו במפרט המקורי.

## ראו גם
* קרברוס
* RADIUS

## קישורים חיצוניים

* Cisco's TACACS+ RFC draft
* http://www.shrubbery.net/tac_plus/
* https://web.archive.org/web/20090106145514/http://rubyforge.org/projects/tacacs-plus/ A pure Ruby implementation of TACACS+
* TACACS+ client and PAM module
* An Analysis of the TACACS+ Protocol and its Implementations from a security standpoint, by Openwall
* http://www.pro-bono-publico.de/projects/tac_plus.html


## הערות שוליים

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
גראס (צרפת)

**גראס** (בצרפתית: **Grasse**) היא עיר וקומונה בריביירה הצרפתית. העיר ידועה כמרכז עולמי לתעשיית הבושם. בעיר מיוצרים כשני שלישים מכלל תוצרי הארומה של התעשייה הצרפתית לבשמים ולמזון. 

בסביבות העיר שטחים נרחבים של חוות לגידול פרחים שהאקלים והתנאים הסביבתיים הייחודיים של העיר אידיאליים לגידולם. בהם שיחי יסמין רבים שהובאו לעיר במאה ה-16 על ידי המורים. 

הפרק האחרון והארוך ביותר ברומן "הבושם: סיפורו של רוצח" מאת פטריק זיסקינד מתרחש בעיר.

## מקור השם
יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במילים הלטיניות *Podium Grassum*, כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית *Grand Puy*), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב. עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי – גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa. שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: ערים
מגדל השעון (טירנה)

שמאל|ממוזער|250px|מגדל השעון
**[[מגדל שעון|מגדל השעון]]** (באלבנית: **Kulla e Sahatit**) ב**[[טירנה]]** בירת אלבניה הוקם בשנת 1822 בידי האג'י אטהם ביי, שהקים גם את מסגד אטהם ביי הסמוך. המגדל מתנשא לגובה של 30 מ', והוא משקיף על כיכר סקנדרבג, הכיכר המרכזית של העיר. עד 1970 היה המגדל המבנה הגבוה ביותר בטירנה. בסיסו ריבועי, ואורך כל צלע 4.7 מ'.

השעון בראש המגדל הוחלף מספר פעמים. ב-1928 הותקן בו שעון גרמני, ולאחר שזה נפגע במלחמת העולם השנייה, הובא במקומו שעון מכנסייה בשקודרה ובו ספרות רומיות. ב-1970 הוחלף השעון בשלישית, בשעון שהובא מסין. בשנים 1981 ו-1999 שופץ המגדל. ב-1996 נפתח לציבור, ומבקרים יכולים לטפס ב-90 המדרגות הלולייניות המובילות למרפסת התצפית.
[ימין|ממוזער|250px|תצפית מהמגדל ל[כיכר סקנדרבג]]
שמאל|ממוזער|250px|מגדל השעון מזווית אחרת

## קישורים חיצוניים

*  Kulla e Sahatit 

קטגוריה:טירנה: מבנים
טירנה
טירנה
1943 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1943 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## סרטים שוברי קופות
* זה צבא
* למי צלצלו הפעמונים
* שירה של ברנדט
* קוני איילנד
* שלב דלת בחדר אוכל

## פרסים
**[[פרס אוסקר]]**
:הסרט הטוב ביותר: "קזבלנקה" – האחים וורנר
:השחקן הטוב ביותר: פול לוקאס – המשמר על הריין
:שחקן המשנה הטוב ביותר: צ'ארלס קובורן – המרבה הרי זה משובח
:השחקנית הטובה ביותר: ג'ניפר ג'ונס – שירה של ברנדט
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: פאקסינו קאטינה – למי צלצלו הפעמונים
:הבמאי הטוב ביותר: מייקל קורטיז – קזבלנקה
**[[פרס גלובוס הזהב|פרסי גלובוס הזהב]]:**
:הסרט הטוב ביותר: שירה של ברנדט
:הבמאי הטוב ביותר: הנרי קינג – שירה של ברנדט
:השחקן הטוב ביותר: פול לוקאס – המשמר על הריין
:השחקנית הטובה ביותר: ג'ניפר ג'ונס – שירה של ברנדט

## נולדו
* 3 בינואר – ואן דייק פארקס
* 13 בינואר – ריצ'רד מול, שחקן
* 24 בינואר – שרון טייט, שחקנית קולנוע אמריקאית (נרצחה ב-1969)
* 20 בפברואר – מייק לי, במאי
* 8 במרץ – לין רדגרייב, שחקנית
* 31 במרץ – כריסטופר ווקן, שחקן
* 31 במאי – שרון גלס, שחקנית
* 13 ביוני – מלקולם מקדואל, שחקן
* 26 ביולי – מיק ג'אגר, מוזיקאי בריטי
*17 אוגוסט – רוברט דה נירו, שחקן אמריקאי
* 21 בדצמבר – ג'ק ננס, שחקן

## נפטרו
* 14 בפברואר – דורה גרשון, שחקנית גרמנית (נולד ב -1899)
* 1 ביוני – לסלי האווארד, זוכה פרס האוסקר (נולד ב -1893)

## סרטים נוספים
* למי צלצלו הפעמונים
* פני הפיהרר

## ראו גם
*1942 בקולנוע
*1943
*1944 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1943 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
כיכר סקנדרבג

שמאל|ממוזער|250px|כיכר סקנדרבג, מבט מצפון
**כיכר סקנדרבג** (באלבנית: **Sheshi Skënderbej**) היא הכיכר המרכזית של טירנה, בירת אלבניה.

## מבנה
צורתה של הכיכר אינה מוגדרת, ורוחבה ואורכה אינם אחידים. היא מנקזת אליה שמונה רחובות, בהם רחוב דורס, המהווה את דרך הכניסה הראשית לעיר ממערב, שדרות זוגו הראשון, המוליכות לתחנת הרכבת, ושדרות דשמורט א קומביט המוליכות לבלוקו, לשעבר רובע המגורים של צמרת השלטון האלבנית ולאוניברסיטת טירנה.

בכיכר וסביבה מספר מבנים בולטים. מעט דרומית למרכזה פסל של סקנדרבג, הגיבור הלאומי האלבני, רכוב על סוס. הפסל עשוי ברונזה והוא ניצב על משטח אבן. הוא הוצב בכיכר בשנת 1968, לציון 500 שנה למותו, ואז גם נקראה הכיכר על שמו. בעבר ניצב בכיכר גם פסל בגובה 10 מטרים של אנוור הוג'ה, אך הוא הופל בידי ההמונים ב-1991. 

דרומית לכיכר מבנים ממשלתיים צבועים צהוב ובורדו, ובהם המטה הכללי של צבא אלבניה. ממזרח לכיכר מסגד אטהם ביי, שבנייתו החלה ב-1789, מגדל השעון שנבנה ב-1822, והיכל התרבות (הכולל את הספרייה הלאומית והאופרה והבלט הלאומיים), שהוקם כמתנה מברית המועצות בין 1960 ל-1966. מצפון לכיכר המוזיאון הלאומי להיסטוריה, שאת חזיתו מעטר פסיפס ובו לוחמים אלבנים החל מממלכת איליריה ועד מלחמת העולם השנייה.

בשנת 2010 הוחל בשיפוץ הכיכר, במימון ממשלת כווית.

## גלריה

SkandenbergSquare.jpg|תצפית לכיכר ממגדל השעון
ALB 20070720 img 1461.jpg|פסלו של סקנדרבג ומבני הממשלה מדרום לכיכר
Skanderbeg Monument in Tirana.jpg|פסלו של סקנדרבג, מסגד אטהם ביי ומגדל השעון
Tirana-Skanderbeg Square Bashkia + Mosque.JPG|בניין עיריית טירנה (Bashkia) מימין, ומסגד אטהם ביי יחד עם מגדל השעון, משמאל
Tirana - Skanderbeg Square2.JPG|אופרה (היכל התרבות), מלון אינטרנשיונל של טירנה (הבניין הלבן הגבוה), והמוזיאון הלאומי להיסטוריה, משמאל 
Tirana - Skanderbeg Square.JPG|גן בכיכר וממולו "שדרות המרטירים של האומה" (דשמורט א קומביט) המוליכות דרומה ל"כיכר האם תרזה" ולאוניברסיטת טירנה 


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טירנה: מבנים
קטגוריה:אלבניה: תחבורה
סקנדרבג
יורם קירש

**יורם קירש** (נולד ב-31 באוקטובר 1945) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס לפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה.

## ביוגרפיה
קירש נולד בתל אביב ולמד בבית-הספר ביל"ו ובתיכון צייטלין. שירת בגולני ובחיל המודיעין. לאחר שחרור מהצבא למד פיזיקה ומתמטיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, שאותו סיים בשנת 1968. אחר כך סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971 ודוקטורט ב-1978, בהנחייתו של נורברט נחום קריסטיאנפולר. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "אפקטים של קרינה אולטרה סגולה על תכונות אופטיות וחשמליות של פלואורידים אלקאליים עפרוריים" ( "Effects of UV radiation on optical and electrical properties of alkaline earth fluorides"). במקביל ללימודי הפיזיקה סיים קירש תואר שני במדעי הניהול בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בהנחיית צבי ליבר.

בשנת 1971 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1976 הצטרף קירש לסגל האוניברסיטה הפתוחה שנוסדה באותה עת. בשנת 1987 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. בנוסף הוא שימש חוקר אורח ופרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטאות אוקספורד וססקס בבריטניה. בשנת 1997 השלים תואר B.A במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה.

קירש פיתח באוניברסיטה הפתוחה קורסים בפיזיקה, בהם הקורס "יסודות הפיזיקה" והקורס "תורת היחסות".

בשנת 2002 יצא ספרו "מהפכות בהלכה" העוסק בהתפתחות ההלכה האורתודוקסית, ובו הוא הציג פתרונות לבעיות הלכתיות כמו בעיית העגונות ומסורבות הגט.

בשנת 2006 ראה אור ספרו "", ספר מדע פופולרי העוסק ברעיונות העיקריים של הפיזיקה המודרנית.

בשנת 2011 ראה אור ספרו "מסע אל האושר", העוסק במחקרים ובתאוריות העוסקות ביחס אל האושר ובדרך להשגתו.

קירש הוא חבר בתנועה הדתית-ליברלית נאמני תורה ועבודה. כמו כן הוא כותב מאמרי ביקורת על ספרי מדע בעיתון הארץ.

## משפחתו
קירש נישא בשנת 1966 למלכה לבית אלקלעי, והוא אב לארבעה ילדים. בתו, ד"ר נורית קירש, היא ראש התכנית למחשבה ביולוגית באוניברסיטה הפתוחה.

## מספריו
* **ציידי החלקיקים** (יחד עם יובל נאמן), הוצאת מסדה, 1983.
* **יסודות הפיזיקה א**', האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
* **יסודות הפיזיקה ב**', האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
* **תורת היחסות**, האוניברסיטה הפתוחה, 1999.
* **מהפכות בהלכה**, הוצאת מעריב, 2002.
* ****, עם עובד, 2006.
* **[[מסע אל האושר]]**, עם עובד, 2011.
* **חפץ תחת השמים: תכלית החיים והדרך אל האושר על פי ספר קהלת**, ידיעות ספרים, 2014.

## קישורים חיצוניים

* דף אישי, באתר האוניברסיטה הפתוחה
* חומר אפל ואנרגיה אפלה - המרכיבים המוזרים של היקום, הרצאה מאת יורם קירש
* נפגשים עם קבלה - פרופ' יורם קירש והרב מיכאל לייטמן בשיחה על חקר היקום במדע ובקבלה.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה הפתוחה: מדעי הטבע והחיים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אביגדור קליין

**אביגדור קליין** (נולד ב-1955) הוא איש עסקים, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. קליין שימש קצין שריון ראשי, בדרגת תת-אלוף, בשנים 2001 עד 2004.

## ביוגרפיה
אביגדור קליין נולד בישראל ב-1955 וגדל בכפר קיש. הוא התגייס לצה"ל ב-1973, תחילה שירת בקורס טיס ולאחר הדחתו עשה את מרבית הקריירה הצבאית שלו בחיל השריון. הוא שובץ בחטיבה 500 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קליין קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בחטיבה 7. בהמשך פיקד על פלוגה במבצע ליטני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה היה סגן מפקד גדוד 71 מחטיבה 188. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ולאחר מכן לסגן מפקד החטיבה.

ב-1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים במקביל לתפקיד בתחום ההכשרות. ב-1991 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה, וב-1993 למפקד עוצבת קלע דוד, (יחידת חימוש מונחה מדויק). בהמשך שירת כנציג צה"ל בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) בפורט מונרו שבוירג'יניה וכסגן מפקד אוגדה 162.

בין מאי 1998 לאוקטובר 2001 כיהן כמפקד אוגדת יהודה ובמקביל שימש מפקד מרכז אימון מפקדות. באוגוסט 2001 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן עד 22 בינואר 2004. תקופתו כקצין שריון ראשי התאפיינה בהתמודדות צה"ל וחיל השריון באינתיפאדה השנייה, כמו כן הוכנס לשירות טנק המרכבה סימן 4.

קליין הוא בעל תואר ראשון, B.Sc., בהנדסת מכונות מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.

ב-2008 הצטרף למפלגת אח"י בראשות אפי איתם. הוא חבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים.

## קישורים חיצוניים

* אביגדור קליין, באתר יד לשריון
* אביגדור קליין , באתר אוגדת יהודה

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 401
קטגוריה:קציני שריון ראשיים
קטגוריה:מפקדי אוגדת יהודה
קטגוריה:מפקדי עוצבת קלע דוד
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 188
קטגוריה:מפקדי חטיבת הראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת מכונות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:חברי הביטחוניסטים
קטגוריה:כפר קיש: אישים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
1944 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1944 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## סרטים שוברי קופות
* הולך בדרכי
* פגוש אותי בסנט לואיס
* מאז שעזבת
* הצמד עם בחורה

## פרסים
**[[פרס אוסקר|פרסי אוסקר]]**
:הסרט הטוב ביותר: הולך בדרכי סרטי פרמאונט
:הבמאי הטוב ביותר: לאו מקארי – הולך בדרכי שלי
:השחקן הטוב ביותר: בינג קרוסבי – הולך בדרכי שלי
:השחקנית הטובה ביותר: אינגריד ברגמן – גאז
:שחקן המשנה הטוב ביותר: בארי פיצג'רלד – הולך בדרכי שלי
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: אתל ברימור – אף אחד, אבל לב בודד

**[[פרס גלובוס הזהב|פרסי גלובוס הזהב]]:**
:הסרט הטוב ביותר: הולך בדרכי שלי
:הבמאי הטוב ביותר: לאו מקארי, הולך בדרך שלי
:השחקן הטוב ביותר: אלכסנדר נוקס – וילסון
:השחקנית הטובה ביותר: אינגריד ברגמן

## נולדו
* 6 בינואר – בוני פרנקלין, שחקנית
* 23 בינואר – רוטגר האואר, שחקן
* 13 בפברואר – סטוקרד צ'אנינג, שחקנית קולנוע
* 26 במרץ – דיאנה רוס, זמרת ושחקנית
* 14 במאי – ג'ורג' לוקאס, במאי ומפיק
* 8 באוגוסט – פיטר ויר, במאי קולנוע
* 25 בספטמבר – מייקל דאגלס, שחקן אמריקאי
* 11 בדצמבר – טרי גאר, שחקנית אמריקאית

## נפטרו
* 20 ביולי – מילדרד האריס, שחקנית
* 13 בדצמבר – לופה ולז, שחקנית
* 15 בדצמבר – גלן מילר, מוזיקאי, שחקן

## סרטים נוספים
* הצוקים הלבנים של דובר
* צעד בעליזות

## ראו גם
*1943 בקולנוע 
*1944
*1945 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1944 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
עיכוב ביצוע

**עיכוב ביצוע** הוא דחיית ביצועו של פסק דין או של גזר דין עד סיום הבירור בערעור המוגש על פסק הדין. לעיתים אורכים הליכי הערעור זמן רב, ואילו אחר פסק הדין או גזר הדין יש למלא מיד. במקרה כזה עלול להגרם נזק לנאשם, או לנתבע, שכן יהיה עליו למלא אחר פסק דין או לשאת בעונש על פי גזר דין, כאשר ייתכן שערכאת הערעור תהפוך את פסק הדין, או תקל בגזר הדין.

## בישראל

בישראל הגשת ערעור אינה מעכבת באופן אוטומטי את ביצוע ההחלטה והמעוניין בעיכוב ביצוע חייב לבקש זאת מבית המשפט שנתן את פסק הדין או את גזר הדין, זאת כל אימת שלא הוגש ערעור או בקשת רשות ערעור. מקום שהוגש ערעור או בקשת רשות ערעור, ניתן לבקש זאת מערכאת הערעור. 

### במשפט האזרחי

ניתן לבקש עיכוב ביצועו של פסק דין אזרחי, והדבר תלוי בשאלה האם ייגרם לנתבע נזק בלתי הפיך אם ימלא אחר פסק הדין, כך שלאחר הדיון בערעור, לא ניתן יהיה להשיב המצב לקדמותו אם יזכה הנתבע בערעורו. בעת בחינת בקשה לעיכוב ביצוע פסק דין שוקל בית המשפט הן את סיכויי הערעור והן את מאזן הנוחות.

באופן כללי, לא מעוכבת העברת כספים על פי פסק דין עד לשמיעת הערעור. אולם כאשר העברת הכספים עלולה לגרום נזק לציבור, למשל כאשר החייבת היא רשות מקומית במצב כלכלי קשה, נקבע שיש מקום להתחשב ולעכב את הביצוע לפחות באופן חלקי. בנוסף, בית המשפט נוטה לעכב חלק מהתשלום או מורה להעביר חלק מהכסף לידי נאמן, אם מקבל הכספים עלול שלא להיות מסוגל להשיב את הכסף, אם פסק הדין ישונה בערעור. 

כאשר פסק הדין מורה על סילוק יד מנכס, בית המשפט יסכים בדרך כלל לעכב את ביצוע פסק הדין, כי אם תסולק ידו של הנתבע מן הנכס, יהיה קשה להשיב את המצב לקדמותו אם המסולק מהנכס יזכה בערעורו. במיוחד הדברים אמורים לגבי דירת מגורים, בשל ההשלכות המיידיות החמורות של פינוי אדם ומשפחתו ממקום מושבם הקבוע. סירוב לעיכוב ביצוע של פינוי מנכס מסחרי הוא על כן יותר שכיח מאשר סירוב לעיכוב ביצוע של פינוי מדירת מגורים. 

כאשר בקשה לעיכוב ביצוע נדחית בטענה שיהיה ניתן בקלות להשיב את המצב לקדמותו, לא יכול הטוען זאת לטעון אחר כך שהערעור נוגע ל"מעשה עשוי" שלא ניתן לשנותו.

### במשפט הפלילי

בית המשפט העליון קבע שיקולים לבירור מתי יעוכב ביצוע גזר דין של עונש מאסר בזמן שערעור תלוי ועומד, על מנת לאזן בין האינטרס הציבורי לאכיפה יעילה לבין רצון המערער שלא להתחיל בריצוי גזר דינו קודם לשמיעת הערעור.  השיקולים שנקבעו כוללים:
*חומרת העבירה ונסיבות ביצועה
*אורך תקופת המאסר שהושתה על המבקש 
*טיב הערעור וסיכויי הצלחתו
*עברו הפלילי של המבקש והתנהגותו במהלך המשפט
*נסיבותיו האישיות של המבקש
* האם הוגש ערעור על חומרת העונש בלבד או גם על הכרעת הדין
בקביעה האם לעכב את ביצוע עונש המאסר, בית המשפט אינו מניח שלמורשע עומדת חזקת החפות מפשע, אלא על המורשע להראות נסיבות מיוחדות המצדיקות את עיכוב הביצוע. כאשר המורשע כבר החל לרצות את עונשו, נדרשים טעמים מיוחדים אף יותר כדי להצדיק את קטיעת ריצוי העונש, הגם שבמקרה שריצוי העונש התחיל מיד בתום הקראת גזר הדין כתב השופט חנן מלצר שיש מקום לרכך כלל זה.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט פרוצדורלי
קטגוריה:ישראל: פרוצדורה משפטית