open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הקברות כנרת

שמאל|ממוזער|מראה הכנרת מבית הקברות (ינואר 2013)
**בית הקברות כנרת** הוא בית קברות השוכן לחוף הכנרת, בקרבת המושבה כנרת וקבוצת כנרת.

## תולדותיו
הקבר הראשון בבית הקברות נכרה בשנת 1911 מספר חודשים לאחר השביתה הגדולה. זה היה קברו של מנחם מנדל שמואלביץ (ממש"י) שהיה אחד האריסים בבית המוטור. הוא נפטר או נרצח בעת שיצא להביא לחם ממושבת כנרת. ההחלטה הייתה לקבור אותו ליד ים כנרת.

בית הקברות שימש את תושבי המושבה כנרת, ובמשך הזמן גם את קבוצת כנרת, אנשי ההסתדרות ואנשי תנועת העבודה.

בבית הקברות קבורים אישים מפורסמים בני העלייה הראשונה והשנייה, ובהם רחל המשוררת, ברל כצנלסון, שאול אביגור, אברהם הרצפלד ואחרים. כמו כן קבורים בו גם המשוררת אלישבע ביחובסקי, וכן מנהיגים ציונים סוציאליסטים שנפטרו ונקברו בגולה, ועצמותיהם הועלו ארצה לאחר הקמת המדינה, כמו משה הס, דב בר בורוכוב ונחמן סירקין. בבית הקברות פינה מיוחדת לשמואל יבנאלי, שליח הקונגרס הציוני שעסק בהעלאת תימני כנרת ארצה בשנת 1909. כמו כן, ישנן בבית הקברות מצבות של אנשי השומר הקבורים בכפר גלעדי, וכן קברו של שמואל סטולר, מראשוני קבוצת כנרת וחתן פרס ישראל לחקלאות.

בבית הקברות חלקה מיוחדת שהוקצתה לתימני כנרת. עם פרסום ספרו של פרופסור יהודה ניני "ההיית או חלמתי חלום, תימני כנרת – פרשת התיישבותם ועקירתם", נחשף סירובם של תושבי הקבוצה והמושבה לקבור את מתי תימני כנרת בבית הקברות עצמו, ורק לאחר זמן מה הוקצתה להם חלקה נפרדת בבית הקברות.

חלקה נוספת מיוחדת לגולי תל אביב אשר הגיעו לכנרת לאחר שגורשו בשנת 1917 מתל אביב. 52 נפש הגיעו לחצר כנרת וחיו שם בתנאים קשים. 10 נפטרו ונקברו תחת גל אבנים ללא ציון. בשנות החמישים הציבו חברי כנרת על כל אחד מהקברים מצבה ובה נכתב "אלמוני מגולי יהודה". שמות הגולים שנפטרו, אשר התגלו בארכיון הציוני ב-1991, מונצחים במצבת זיכרון שהוקמה בלב בית הקברות, סמוך לחלקה זו.

המשוררת והפזמונאית נעמי שמר, בת כנרת, קבורה אף היא בבית הקברות. במרחק מה ממנה קבור הסופר והמחזאי אהרן מגד.

## גלריה

קובץ:מצבת קברו של מנחם שמואלי (ממשי) .jpg|קברו של מנחם שמואלי (ממשי), הקבר הראשון בכנרת
קובץ:Ber Borohov.jpg|קבר דב בר בורוכוב
קובץ:קברי נעמי שמר והוריה בבית הקברות כנרת.jpg|קברי נעמי שמר והוריה
קובץ:PikiWiki Israel 20581 Kinneret Cemetery.JPG|קברי ברל כצנלסון ושתי אהבותיו, שרה שמוקלר ולאה מירון
קובץ:Moshe Hes.JPG|קבר משה הס
קובץ:קבר רחל המשוררת בבית הקברות כנרת.jpg|רחל המשוררת
קובץ:קבר המשוררת אלישבע בבית הקברות כנרת.jpg|המשוררת אלישבע (ביחובסקי)
קובץ:Tel Aviv Refugees Kinneret.JPG|מצבת גולי תל אביב
קובץ:קברה של נעמי פולני.jpg|קברה (ללא מצבה) של נעמי פולני


## ראו גם
*קבר יוסף זלצמן - הקבר הראשון של בן קבוצת כנרת

## לקריאה נוספת
* מוקי צור, **לחופי ירדן וכנרת: בעקבות שירי רחל לחופי ירדן וכנרת: בית הקברות של כנרת**, ירושלים: הוצאת אריאל, תשנ"ט 1998.

## קישורים חיצוניים

* , 
*  - 97 שנה אחרי שהוקם, בית העלמין ההיסטורי בכנרת עלול להיסגר בשל חוסר תקציב
* 
* בעקבות בני אדם משונים (סיור בבית העלמין של כנרת), בבלוג "מבט-על"
* 
* פרויקט רשימת הקבורים בבית העלמין "כנרת" באתר הגנאלוגי - Geni

## הערות שוליים

*
כנרת
קטגוריה:הכנרת
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:עמק הירדן
קטגוריה:קבוצת כנרת
צבע מים

ממוזער|שמאל|200px|צבעי מים
ממוזער|שמאל|200px|עַרַבֶּסְקַה בצבעי מים מהעשור הראשון של המאה ה-14 לספירה

**צבע מים** או **אַקוָורֶל** (מצרפתית: **aquarelle**) הוא צבע לציור המורכב מפיגמנטי צביעה, מים וגומי ערבי לעיבוי וייבוש.

## אופן הציור בצבעי מים

צבעי מים ניתנים לשימוש על מצעי ציור רבים, ביניהם קרטון, בד, קיר ועוד, אך לרוב מצוירים על גבי נייר עבה ומותאם במיוחד לספיגה, הקרוי . צבעי מים מגיעים לצרכן בשני אופנים: צלוחיות ושפופרות. הצלוחיות מכילות תיבה קטנה של צבע מים מיובש, שניתן להמיסו במגע עם מים, והשפופרות מכילות צבע מים לח, שניתן לדללו במים או למרחו ישירות.

צבעי מים מתייבשים במהירות על הדף לשכבה שקופה למחצה (בהתאם למידת הדילול של הצבע בעת המריחה) וניתן לעבוד עליהם בשכבות, כמו גם להרטיב את הדף על מנת ליצור מחיקה של שכבה או פיזור שונה לשכבת צבע.

שימוש בצבעי מים מאפשר רמות שקיפות שונות, החל מצבעים כמעט שקופים ועד אטימות מוחלטת. פעמים רבות נדרשת עבודה במספר שכבות על מנת להגיע למורכבות של צבע וטקסטורה. לפיכך, נדרשת מיומנות בעבודה עמם. הצבעים מתאימים לעבודות אמנות מופשטת באותה מידה שהם יכולים לשמש לעבודות היפר ריאליסטיות ומדויקות.

### טכניקות ציור שונות

בטכניקת הציור בצבעי מים, מתחיל הצייר לרשום בעזרת צבע בהיר ומדולל במים ובהדרגה הוא מוסיף שכבות כהות ומדוללות פחות. זאת מכיוון שטיבם החצי-שקוף של צבעי המים אינו מאפשר בנוחות להבהיר את הגוון, ושכבה נוספת תכהה תמיד את זו שמתחתיה. בנוסף, הנייר וצבעו מהווים אלמנט מכריע בציור, כיוון שהוא משתקף דרך שכבות הצבע. בציורים רבים מהווה הנייר הבהיר תחליף לפיגמנט הלבן שאינו נמצא בדרך כלל בשימוש בעת ציור בצבעי מים. הציור נעשה בעזרת מכחולים בעלי סיבים רכים מאוד הקרויים מכחולי צובל, או מכחולים מסיבים סינתטיים אחרים. קיימים גם צבעי מים אטומים, הקרויים גואש, שטכניקת השימוש בהם דומה לציור בצבעי שמן או אקריליק.

### ציור בחיק הטבע
[ממוזער|200px|ציור של חיק הטבע בצבעי מים ו[עיפרון על נייר]]

צבעי מים נחשבים למדיום פופולרי לציור בחיק הטבע, היות שהם דורשים מעט הכנות מוקדמות, יחסית לשיטות ציור כגון צבעי שמן. בהתאם, כמעט לכל מותג של צבעי מים יש גרסה ניידת, שהיא קופסה ובה סדרת צלוחיות ומגש ערבוב, או סדרת שפופרות קטנות. ניתן לפיכך לצייר בנוחות בצבעי מים בנסיעות ארוכות, כמו גם בחנייה ארעית בחיק הטבע. כצבעים מהירי ייבוש, קל לעבוד בשכבות מהירות ואקספרסיביות וללכוד על הדף מצבים משתנים כגון חיות בר ומזג אוויר. רבים מבני האצולה האנגלים ציירו בצבעים אלה באופן זה.

## שימור ציורים בצבעי מים

אחת הבעיות העיקריות עם צבעי מים היא המסיסות במים. גם כשהצבע יבש, מגע עם מים ימוסס אותו מחדש, וכך רסס אקראי עלול להרוס לחלוטין ציור בצבעי מים. מגע עם אוויר לח יכול אף הוא לשנות את הגוונים על הדף. על מנת לשמור על ציור בצבעי מים לאורך זמן, יש להשתמש בנייר בעל יכולת שימור, ולמסגר את הציור הגמור תחת זכוכית אטומה.

## ראו גם
* עיפרון מסיס במים
* ירושלים, שער החבשים
* חיפה, הטכניון
* לוח צבעים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:טכניקות ציור
*
קנה שורש

ממוזער|300px|קנה-שורש של נענע, ובמרכזו הסתעפות כלפי האדמה שתיהפך בסופו של תהליך לשורש של צמח נפרד. הנענע הוא דוגמה לצמח בעל קני-שורש עיליים.
שמאל|ממוזער|200px|שורש הזנגביל הוא קנה שורש
**קנה שורש** הוא סוג של גבעול שמסוגל להצמיח הן שורשים והן גבעולים, מתוך ניצניו. לרוב קנה השורש הוא תת-קרקעי, אך יש צמחים בעלי קנה שורש שגדל מעל פני האדמה, כמו מינים מסוימים של אירוס. אם חלק מקנה השורש נשבר, הוא יכול לבדו להצמיח צמח חדש, ולכן הוא משמש לרבייה וגטטיבית.

עם הצמחים בעלי קנה השורש נמנים: אספרגוס, חיננית, שן-ארי, אירוס, יבלית, זנגביל (ג'ינג'ר), גלנגל, נענע וסוגים שונים של דשאים.

בלעז קנה השורש נקרא "**ריזום**", מילה שמקורה ביוונית עתיקה, rhizoma, ופירושה מסה של שורשים.

בפילוסופיה יש קונספט בשם ריזום, שפותח על ידי ז'יל דלז ופליקס גואטרי בהשפעת המושג הבוטני. משמעות המונח היא התרחשותם של מספר דברים שונים בו זמנית המשפיעים אחד על השני. דוגמה טובה לכך נמצאת בסרט "ספרות זולה" שבו התרחשו מספר עלילות שאינן קשורות אחת לשנייה במקביל אך הייתה להן השפעה גדולה זו על זו.

## קישורים חיצוניים

*Rhizome architecture in relation to ecology
* 

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קטגוריה:שורשים
הירושה הגדולה

**הירושה הגדולה** (בצרפתית: **Les Cinq cents millions de la Bégum**, "חמש מאות המיליונים של הביגום") הוא ספר מאת ז'ול ורן שנכתב בשנת 1879. בספר זה מספר יסודות שיכולים להיות מתוארים כאוטופיה ואחרים הנראים באופן מובהק כדיסטופיה.

## עלילה
העלילה מתרחשת לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. רופא צרפתי בשם סרזן מקבל לפתע ידיעה שהוא היורש היחיד של הון בסכום האסטרונומי של חצי מיליארד פרנק. הפרשה מתפרסמת בעולם כולו, סרזן מקבל מחמאות מאנשים רבים, ומצידו מודיע כי הוא מתכוון להשתמש בכסף על מנת להקים עיר שתהיה דוגמה ומופת לעולם כולו.

מנגד, בא גרמני בשם שולצה, אשר טוען כי הוא קרוב משפחה של סרזן וכי הוא ראוי לקבל חלק מהירושה, אם לא את כולה. סרזן, שאינו מעוניין במאבקים, מוותר לשולצה ונותן לו מחצית מהירושה על מנת שיעשה בה ככל העולה על רוחו.

שנים מספר לאחר אירועים אלה קמות במערב ארצות הברית שתי ערים: האחת נקראת פרנסוויל, ואותה בונה סרזן לפי חזונו – עיר מטופחת, אשר כל תושביה מחויבים לעבוד לפרנסתם ולשמור על היגיינה אישית. לעומתו, מקים שולצה עיר בשם שטאלשטאדט – עיר הפלדה. זהו מבצר, הכלאה של מפעל ומחנה עבודה של בטון ופלדה, שבו מפעל בשם שטלשטט המייצר מוצרי פלדה ובעיקר נשק, שאיכותם הופכת לשם דבר בעולם כולו. תושבי העיר הגרמנית מתקיימים על דיאטה של נקניקיות, כרוב כבוש
ובירה.

חברו של ד"ר סרזן, מרסל ברוקמן, בא לעבוד בשטלשטט תחת שם בדוי בתור מרגל. בזכות כישוריו כמהנדס ושרטט לוכד ברוקמן את עינו של שולצה ועד מהרה הופך לעוזרו האישי. בעזרת חנופה רבה הוא מגלה כי שולצה מייצר תותחים מתקדמים מאוד, המיוצרים בשיטות סודיות. יתר על כן, הוא מגלה כי שולצה בנה תותח ענקי שירייה בודדת שלו יכולה למחוק את פרנסוויל מעל פני האדמה וכי הוא פיתח פגזים מיוחדים ממולאים בפחמן חד־חמצני, אשר מתפשט בשטח המופגז והופך אותו לשטח לא־ראוי למחיה אדם. יש הטוענים כי בכך חזה ז'ול ורן את הופעתו של נשק להשמדה המונית.

בעקבות הגילוי, מתכנן שולצה להוציא את מרסל להורג, על־מנת שסודו לא יתגלה ברבים. מרסל מצליח לברוח משטלשטט ולהגיע לפרנסוויל כשעה וחצי לפני הזמן שבו שולצה מתכוון להשמיד את העיר.

למרות העובדה כי תושבי פרנסוויל מודעים לסכנה המרחפת מעליהם, נראה כאילו דבר אינו יכול למנוע את מחיקתה של עירם מעל למפה. אולם, מתברר כי שולצה טעה בחישוביו וירה את הפגז שלו בעוצמה רבה מדי – מה שהופך את הפגז ללוויין מלאכותי. למרות זאת, תושבי פרנסוויל ממשיכים להיערך למתקפה אפשרית נוספת של שולצה, בונים מבני הגנה ומתרגלים שימוש בנשק.

לאחר זמן מה נוצר הרושם כי שולצה נעלם, שכן הוא אינו עושה דבר, ומסיבה זו מפעל שטלשטט מוכרז פושט רגל, שכן החשבונות שנשלחים אליו אינם נפרעים. מרסל חודר שנית למפעל כדי לגלות מה התרחש עם חברו אוקטב, בנו של הדוקטור סרזן, ומגלה כי שולצה נפל קורבן לאחר מפגזי הפחמן שהוא עצמו המציא, שהתפוצץ באותו חדר בו היה שולצה, והקפיא אותו למוות.

לאחר מותו של שולצה מקבל סרזן, בתור קרובו היחיד, גם את הבעלות על שטלשטט וממשיך לקיים אותה במפעל לפלדה, אם כי עם סדר שונה בתכלית מהסדר של שולצה. מרסל מתחתן עם בתו של הדוקטור סרזן, והספר נגמר ב"הפי אנד" טיפוסי.

## תרגומים לעברית
* **קריַת שטן**; עברית: ברוך קרופניק, תל אביב: יזרעאל, 1945.
* **הירושה הגדולה, או: חמש מאות מיליונים של הביגום**: ספור לבני הנעורים; תרגם ועִבד: ש. סקולסקי, תל אביב: עמיחי, תשכ"ג 1962.
* **ירושת המיליונים**; תֻּרגם על ידי ג. אשד, רמת גן: מסדה, 1963.
* **הירושה הגדולה**; עברית: בינה אופק, כפר מונש: עופרים, תשס"א.

## קישורים חיצוניים

* תרגום אנגלי של הספר בארכיון האינטרנט

קטגוריה:ספרי דיסטופיה
קטגוריה:ספרי ז'ול ורן
קטגוריה:ספרי 1879
קוד גריי

**קוד גריי** הוא שיטה לקידוד מספרים באופן בינארי שבה כל מספר-עוקב שונה מקודמו בספרה בינארית אחת בלבד.

זהו קוד מראה שנהגה על ידי פרנק גריי במעבדות בל בשנת 1947 כדי למנוע פלט שגוי ממתגים אלקטרומכניים. כיום שימושו העיקרי של קוד גריי הוא בתיקוני טעויות בתקשורת ספרתית כגון טלוויזיה בכבלים.

**דוגמה**

כפי שניתן לראות, הקוד של 2 ו־3 הוא היפוך הסדר של הקוד של 0 ו־1, בהוספת הסיבית 1 משמאל. באותו אופן, הקוד של 4 עד 7 הוא היפוך הקוד של 0 עד 3, בהוספת 1 משמאל (והצבת אפסים בספרות החסרות). באופן זה, ניתן להמשיך ולבנות את הקוד. הקוד עבור 8 יהיה 1100, והקוד עבור 15 יהיה 1000.

## המרה בין קוד גריי ובסיס 2
על מנת להפוך מספר בבסיס 2 לקוד גריי נתחיל משמאל. את הספרה הראשונה משמאל נעתיק. עכשיו נביט בספרה הסמוכה לה – אם זו ספרה זהה נרשום מימין לספרה שהעתקנו 0, אם היא שונה נרשום 1 (פעולת XOR בין שני משתנים).

לדוגמה, נמצא את הייצוג של המספר 100110 בקוד גריי:

על מנת לבצע את הפעולה ההפוכה (להפוך מייצוג של קוד גריי למספר בבסיס 2) צריך להתחיל מהספרה הימנית ביותר ולספור את מספר האחדות הנמצאים משמאלה. אם יש מספר זוגי של אחדות מעתיקים את הספרה, ואם יש מספר אי זוגי הופכים. לדוגמה נקח את המספר 110 (4) ונסתכל מהספרה הימנית. נראה שיש מספר זוגי (2) של אחדות ולכן נעתיק 0. נמשיך לספרה הבאה ונראה שמשמאלה יש רק ספרת 1 בודדה ולכן נהפוך אותה ל-0. את הספרה האחרונה פשוט מעתיקים לכן יצא לנו 100 שזהו 4 בבסיס 2.

שיטה נוספת להמרה מגריי לבינארי רגיל: מתחילים מהספרה השמאלית. הספרה המקבילה במספר הבינארי היא הספרה הנוכחית בקוד גריי XOR הספרה הקודמת בקוד הבינארי (עבור האיטרציה הראשונה אפשר להוסיף 0 משמאל למספר הבינארי). עבור אותו מספר: 110, נוסיף 0 אחד משמאל: ???0. XOR של 1 ו-0 זה 1- הספרה השמאלית במספר הבינארי, כך שבינתיים יש לנו ??01. עוברים לספרה הבאה מימין: XOR של 1 ו-1 זה 0, ונקבל ?010. עוברים עוד ספרה: XOR של 0 ו-0 זה 0. קיבלנו 0100 שזה 4 דצימאלי כמו בשיטה הקודמת.

אפשר לייצג זאת בנוסחה:
:B_i=G_i\oplus B_{i+1}
כאשר G_i הספרה ה-i בקוד גריי, ו-B_i הספרה ה-i במספר הבינארי.

## שימושים
אחד היתרונות של קוד גריי הוא בתיקון שגיאות בתקשורת נתונים. מכיוון שכל ספרה נבדלת מקודמתה (ולכן גם מהעוקבת לה) בסיבית אחת בלבד, קל לזהות שיבוש בקידוד. תכונה זו של הקוד גם מאפשרת להשתמש בו במפת קרנו (טכניקה ליצירת מעגל סיפרתי המממש פונקציה לוגית). לעיתים משתמשים גם בקוד גריי באלגוריתמים גנטיים (כדי שמוטציות ישנו רק במעט את התכונה של היצור). יכולים גם להשתמש בקוד לצורך פתירת משחק מגדלי האנוי.

## קישורים חיצוניים

*
*ממיר מקוד גריי למספר בינארי 
*ממיר ממספר בינארי לקוד גריי 
*עידו גנדל, האנטומיה של הקוד של גריי, באתר נענע10, 16 במאי 2010
*

קטגוריה:קומבינטוריקה
גריי
קטגוריה:שיטות ספירה
קוראט

**קוראט** הוא גזע של חתול הבית בעל פרווה דלילה בצבע אפור-כחול.

## היסטוריה של הגזע
מוצאו של חתול הקוראט הוא בתאילנד (בעבר סיאם). בארץ מוצאו הוא נחשב כסמל למזל טוב, האמינו כי הוא מביא גשם בגלל צבעו הכסוף של ענני הגשם. אף היה נהוג לתת במתנה זוג חתולי קוראט לכלה כאות למזל טוב.
אחד התיעודים הראשונים של הגזע, מוזכר בספר שירה על חתולים "The cat book Poem" שיצא לאור בין השנים 1350–1767, עותק של הספר ניתן למצוא היום במוזיאון הלאומי של בנגקוק. הספר מציג שבעה עשר חתולים מביאי מזל כאשר ביניהם נמנה הקוראט.
את שמו, קיבל הקוראט מהמלך ראמה החמישי שהתפעל מיופיו של החתול ואמר את המלה "קוראט". במולדתו נקרא ה**קוראט** "סי-סוואט" (Si-Sawat), בגלל צבעו הכסוף. ישנן אמונות תאילנדיות ומסורות רבות הקשורות בחתול הקוראט.

להבדיל מגזעי חתולים אחרים שהושבחו על ידי האדם, הקוראט הושבח באופן טבעי ללא התערבות האדם.

את הקוראט הביאו לראשונה מתאילנד לארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20 ולבריטניה הובאו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום זהו חתול המשתתף בתערוכות חתולים בעולם בהצלחה.
עד היום הגזע הוצג בישראל במידה מועטה וידועים מגדלים אחדים בלבד של הגזע בארץ.

## מבנה כללי
הקוראט אינו חתול גדול, הוא חתול בינוני וקומפקטי. בעל מבנה גוף רזה ואלגנטי. לקוראט אזניים גדולות ממוקמות גבוה על הראש ואף קצר, מה שמעניק לראשו צורה של לב. עיניים גדולות בצבע ירוק בוהק. הפרווה קצרה בצבע כחול כסוף, מרגע לידתו.

## צבעים מוכרים
לקוראט צבע אחד מוכר - כחול, אך לעיתים נולדים גם קוראטים בצבע לילך.

מרבית ארגוני החתולים בעולם, אינם מכירים בהם לתערוכות חתולים.

## אופי
לקוראט מזג מיוחד מאוד. זהו חתול הנאמן מאוד לבעליו, קולני וסקרן ומסתדר טוב מאוד עם משפחה וילדים. יחד עם זאת זהו חתול עדין מאוד.

## קישורים חיצוניים

* סטנדרט הגזע ב CFA
* אתר המוקדש לקוראט, גידולו והיסטוריה
* ג'וליה ציילד קוראט

קטגוריה:גזעי חתולים
צו מילאנו

**צו המדליוני** או **האדיקט של מילאנו** (בלטינית: **Edictum Mediolanensium**), המכונה "צו הסובלנות של גלריוס וקונסטנטינוס", הוא כתב הכרזת סובלנות דתית שפורסם באימפריה הרומית בשנת 313 תחת שמם של הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס, בעת שהותם במילאנו.
שמאל|ממוזער|250px|לוח הנצחה לצו מילאנו, הקבוע בכנסיית סן ג'ורג'ו אל פלאצו במילאנו
הצו, קובע כי הדת הנוצרית הפכה מדת אסורה (Religio Illicita) לדת מותרת (Religio licita) באימפריה, וכי יש לאפשר לנוצרים, ולבני כל הדתות אחרות, חופש לקיים את דתם בגלוי, מבלי שהדבר יוביל להתנכלות מצד מוסדותיה הרשמיים של האימפריה, ובכך אסר על רדיפות על רקע דת.

בנוסף לכך קבע הצו המופנה אל האפיפיור מילטיאדס כי יוחזרו לכנסייה הנוצרית כל רכוש או מקום התכנסות אשר הוחרם ממנה על ידי האימפריה.

צו דומה, צו הסובלנות של גלריוס, שיצא שנתיים קודם לכן על ידי קיסר המזרח גלריוס, הבטיח גם כן הגנה מפני רדיפות לנוצרים, אם כי הוא היה פחות מובהק ברוח הסובלנות הדתית שבו, והתייחס לדת הנוצרית כאל איוולת שניתן למחול עליה, ולא כאל דת שוות־מעמד.

## קישורים חיצוניים

*הטקסט המלא לצו מילאנו וצו גלריוס, בתרגום לאנגלית
*הנוסח המקורי בלטינית
* 

קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:היסטוריה של הנצרות
קטגוריה:313
קטגוריה:מילאנו
קטגוריה:רומא העתיקה: היסטוריה
סווינגל סינגרס

**סווינגל סינגרס** (אנגלית: **Swingle Singers**) הוא הרכב המתמחה במוזיקת א-קפלה (שירה ללא ליווי כלי נגינה), שהוקם בשנת 1963 בפריז, בידי וורד סווינגל האמריקאי. כעבור עשר שנים סווינגל נסע ללונדון לאחר שהתפרק ההרכב הצרפתי, והקים בה הרכב בריטי בעל אותו שם. הגם שמאז עברו כמה דורות של זמרים, ההרכב פעיל עד עצם היום הזה.

הסווינגל סינגרס קנו לעצמם שם של וירטואוזים של הקול האנושי. הרפרטואר של ההרכב, הנע מעיבודי א-קפלה למוזיקה קלאסית ועד ביצועים קוליים לסטנדרטים של ג'אז. למעשה, חלק ניכר מתהילתם בא להם דווקא מהחיבור בין השניים: עיבודי ג'אז ליצירות של י.ס. באך מתקופת הבארוק.

בשנת 1998 ביצעו הסווינגל סינגרס את האופרה "הנער והקסמים" מאת המלחין הצרפתי מוריס ראוול בביצוע מיוחד ובהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של מנדי רודן.

## תחילת הדרך
בשנת 1963 שימש וורד סווינגל כזמר ליווי באולפן הקלטות בפריז, וליווה יחד עם עמיתיו את שארל אזנבור, אדית פיאף, ואחרים. כשהחלה קבוצת המלווים לעבוד עם מישל לגראן, שהיה אז בתחילת דרכו, נחשפו לעיבודי ג'אז קוליים. בספרו "Swingle Singing" כותב סווינגל:

## חברי ההרכב
נכון ל-2011 השתתפו 74 זמרים בהרכבים השונים של הלהקה. ההרכב בשנים האחרונות מונה ארבעה זמרים וארבע זמרות:
** **[[סופרן]]**: ג'ואנה גולדסמית-אטיסון ושרה ברימר
** **[[אלט]]**: לוסי ביילי וקלייר ווילר 
** **[[טנור]]**: ריצ'רד אטיסון וכריסטופר ג'יי
** **[[בס (קול)|בס]]**: טוביאס הוג וקווין פוקס

עד שנת 2007 שרה במסגרת ההרכב הזמרת הישראלית כנרת ארז.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:להקות א-קפלה
שלושת המצפים

[שמאל|ממוזער|150px|נטיעות ב[בית אשל, 1944]]
**שלושת המצפים** הם שלוש נקודות יישוב יהודיות שהוקמו בנגב בימי מלחמת העולם השנייה: מצפה גבולות, מצפה רביבים ובית אשל.

בספר הלבן משנת 1939 נקבעו "תקנות הגבלה" על רכישה ויישוב של קרקעות בארץ ישראל על ידי יהודים. בתגובה לכך, בהתאם להחלטה של התנועה הציונית, הוגברו רכישות קרקע על ידי הקרן הקיימת לישראל. עליהן הוקמו שלוש יחידות התיישבות שייעודן הראשוני היה בחינת הקרקע והאקלים לקראת התיישבות עתידית, ניסויי חקלאות, ובחינת תגובת הבריטים למהלך כזה.

המצפה הראשון שהוקם היה מצפה גבולות. היישוב הוקם במאי 1943 על ידי חברי "קיבוץ ארץ-ישראלי ג'" של השומר הצעיר (כיום קיבוץ חצור). אחריו הוקם מצפה רביבים על ידי אנשי הנוער העובד. המצפה שלישי שהוקם היה בית אשל, באתר בו כבר הייתה נקודת התיישבות מ-1939. ישובו התקיים על ידי תנועת המושבים.

המצפים הוקמו בתבנית אחידה – חצר מרובעת מוקפת חומה, ובפינתה מגדל תצפית. בצלע אחת של הריבוע מבני המגורים, ובצלע השנייה מבני השירות. מתכנן המצפים היה האדריכל יעקב מטריקין.

שלוש שנים אחר כך עלו לקרקע מפעל המשך גדול יותר – **[[11 הנקודות]]**.

ראויה לציון חשיבות המצפים בהחזקת הקרקעות שנרכשו בנגב והגברת הביטחון באזור. המידע הרב שנצבר בשלושת המצפים בעניין דרך החיים באזור, העבודה החקלאית והקשרים עם הבדואים סייעו להקמת הנקודות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:התיישבות בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:ההתיישבות היהודית בארץ ישראל
קטגוריה:הנגב: היסטוריה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יעקב מטריקין
בונאוונטורה קאוואליירי

[250px|ממוזער|שמאל|פסל בונאוונטורה קאוואליירי מאת ג'ובאני אנטוניו לבוס בארמון בררה ב[מילאנו]]
**בונאוונטורה פרנצ'סקו קאוואליירי** (באיטלקית: **Bonaventura Francesco Cavalieri**; 1598 – 30 בנובמבר 1647) היה מתמטיקאי איטלקי, הידוע כיום כמנסח עקרון קאוואליירי, הקובע ששני חפצים שווים בנפחם אם חתכי הרוחב שלהם שווים בשטחם בכל מקום. במציאת עיקרון זה הוא בישר, במובן מסוים, את מושג האינטגרל. כמו כן פיתח את נוסחת לוטשי העדשות.

קאוואליירי נולד במילאנו, והתחנך מגיל צעיר במנזרים ישועיים, תחילה בסאן גרלאמו במילאנו ואחר כך בפיזה. הוא למד גאומטריה באוניברסיטת פיזה. החל משנת 1632 הוא פרסם 11 ספרים. הוא היה בקשר עם גלילאו גליליי שתמך בו במחקרים המתמטיים. הוא בנה משאבה הידראולית במנזר שלו. כמו כן, פרסם טבלאות לוגריתמיות והדגיש את החשיבות של שימוש בהם לצורכי אסטרונומיה וגאוגרפיה. נפטר בבולוניה.

על שמו נקרא המכתש הירחי, קאוואלייריוס .

## ראו גם
* הבעיה השלישית של הילברט

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מילאנו: אישים
קטגוריה:ילידי 1598
קטגוריה:נפטרים ב-1647
נובלה

**נוֹבֵלָה** (באיטלקית: **Novella**) היא סוגה ספרותית מרכזית, שכוללת סיפורים קצרים יחסית שעלילתם מתרכזת במקום אחד, נמשכת לאורך תקופה קצרה וסובבת ציר רעיוני או עלילתי אחד. לעיתים מוגדרת נובלה גם על־פי אורכה: ארוכה מסיפור קצר וקצרה מרומן.

התפתחות הנובלה כז'אנר ספרותי החלה בימיה הראשונים של תקופת הרנסאנס באירופה, בידי סופרים צרפתים ואיטלקים. הבולט מביניהם היה ג'ובאני בוקאצ'ו, שספרו הדקאמרון הכיל כ-100 יצירות ספרותיות שונות הנחשבות כאבות היסוד של הסוגה. בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 החלו להיווצר קווים וחוקים סגנוניים קבועים לטיב הנובלה, בעיקר בספרות הגרמנית. מבקר הספרות יוסף אורן מונה ביניהם:

* מיקוד רב בעלילה ומיעוט בתיאורים ובהשתהות ללא פעולה
* לשון מדויקת ועניינית
* מבנה סיפור השואף אל שיאו תוך קיום מתח גובר והולך אצל הקורא
* על אף הפעולות הברורות, חלק ממניעי הפעולות נותר סתום, ומותיר תחושה דֵמוֹנית

נובלות משמשות לעיתים כבסיס ליצירות ארוכות ומפותחות יותר, בעיקר בתחומי המדע הבדיוני והפנטזיה. לדוגמה אפשר למנות את יצירתה של ננסי קרס, "קבצנים בספרד", שפורסם בהתחלה כנובלה ולאחר מכן הורחב לרומן. דוגמאות נוספות לטכניקה זו אפשר למצוא אצל רוג'ר זילאזני, אורסולה לה-גווין, אן מק'קפרי ועוד. נובלה מפורסמת ומשפיעה נכתבה על ידי טולסטוי ב-1889 בשם "סונאטת קרויצר" אשר הסעירה בזמנו את הרוחות ברוסיה ונחשבה בפי רבים לשערורייתית ממש.

הסופר רוברט סילברברג כתב:

בספרות העברית אחד מכותבי הנובלות המפורסמים ביותר הוא ש"י עגנון, שמספר רב מיצירותיו נחשבות לנובלות, ביניהן "והיה העקוב למישור" ו"תהלה". על המחברים העבריים האחרים שחיברו נובלות נמנים בנימין תמוז, אהרן אפלפלד, עמוס עוז, אברהם ב. יהושע, שולמית הראבן ואורלי קסטל-בלום.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה

שמאל|ממוזער|250px|אזור באנדרטה. בתמונה זו המזרקה אינה מופעלת והמים אינם זורמים באנדרטה
**מזרקת הזיכרון לזכר דיאנה, נסיכת ויילס** (באנגלית: **Diana, Princess of Wales Memorial Fountain**) היא אנדרטה לזכר הנסיכה דיאנה, הממוקמת בפינה הדרומית מערבית של הייד פארק בלונדון, דרומית לאגם הסרפנטיין ומזרחית לגלריית סרפנטיין.

אבן הפינה להקמת האנדרטה הונחה בספטמבר 2003 והאנדרטה נחנכה ב-6 ביולי 2004.

## תיאור האנדרטה
האנדרטה עוצבה על ידי קתרין גוסטפסון ובנייתה עלתה 3.5 מיליון ליש"ט. האנדרטה היא מזרקה המורכבת מ-545 מקטעי אבן גרניט מקורנוול.

צורת המזרקה היא אובלית והיא בנויה באזור שמידותיו חמישים על שמונים מטרים. רוחב התעלה בה זורמים המים משתנה בין 3 ל-6 מטרים, ועומק התעלה משתנה. המזרקה ממוקמת על מדרון והמים זורמים בה בכיוון דרום במורד האנדרטה. בצד אחד של האנדרטה זורמים המים בתעלה רדודה ובזרימה איטית, ובצידה השני יש בתעלה מדרגות ומחסומים שיוצרים זרימה סוערת יותר. האנדרטה נועדה לשקף את חייה של דיאנה - הן חיים שמחים והן תקופות סוערות וקשות.

האנדרטה נועדה לשקף את אישיותה החברותית של דיאנה ואת היחס החם שלה לכל מי שפגשה ולתושבי בריטניה בפרט, ולכן תוכננה האנדרטה בצורה המאפשרת לכל אחד לגעת במים, ולילדים - להיכנס ולשחק במים. אולם, לאחר פתיחת המזרקה אירעו שלושה מקרים של אשפוז בשל פציעה מהחלקה במים, והמזרקה נסגרה. המזרקה נפתחה מחדש באוגוסט 2004 לאחר שהוצבו שישה שומרים המונעים מאנשים להיכנס למים.

בשל מספר המבקרים הרב נהרסו משטחי הדשא סביב האנדרטה ולכן בדצמבר 2004 החל פרויקט של שיפוץ האנדרטה על ידי בניית שבילים המובילים לאנדרטה, ושתילת דשא עמיד יותר סביבה.

## ראו גם
* גן המשחקים על שם הנסיכה דיאנה
* מסלול ההליכה על שם הנסיכה דיאנה

## קישורים חיצוניים

*תיאור המצבה
*[תיאור חדשות ה-[BBC] מיום חנוכת האנדרטה]

קטגוריה:וסטמינסטר: אנדרטאות
קטגוריה:הייד פארק
קטגוריה:הנצחת דיאנה, הנסיכה מוויילס
קטגוריה:אירופה: מזרקות
הפליינג בייבי

**הפליינג בייבי** היא להקת רוק ישראלית השרה באנגלית. הלהקה הוקמה על ידי גבע אלון, רשף שחר, גדי אלטמן ושחם אוחנה.

גבע ורשף נולדו וגדלו בקיבוץ מעברות וגדי גדל בקיבוץ מגל.
הלהקה הושפעה רבות מהמוזיקה ששמעו חבריה בקיבוץ, להקות כמו לד זפלין, ניל יאנג, וכמו כן זמרים ישראלים כגון מאיר אריאל וכו' היו בין המשפיעים העיקריים על סגנונם.

לאחר נסיעות חברי הלהקה לארצות הברית והחיפוש אחר ההצלחה הגדולה חזרו החברים לנגן יחד בארץ, ללא שחם אוחנה שבינתיים פרש מן הלהקה, הלהקה הוציאה אלבום שנגנז, ואחריו עוד שני אלבומים:
*Inner World בשנת 2002 בלייבל עצמאי.
*Pain To Give בשנת 2004 בהוצאת Blue Sun Music.
שניהם זכו להערכה רבה בקרב הקהל והמבקרים
.

רשף שחר, המתופף הראשון, פרש גם הוא מהלהקה, את מקומו תפס גיא שכטר שלאחר מכן פרש גם הוא. המתופף הנוכחי מאז שנת 2004 הוא איסר טננבאום (מתופף להקת רוקפור לשעבר).

גבע אלון, סולן וגיטריסט הלהקה אחראי גם על המילים והלחנים. גדי אלטמן על הבס וקולות הליווי ואיסר טננבאום אחראי על התופים וקולות הליווי.

במרץ 2024, לאחר הפסקה של כ-10 שנים, חידשה הלהקה את פעילותה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שלישיות מוזיקליות ישראליות
קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2000
ביצות האקני

**ביצות האקני** (באנגלית: **Hackney Marshes**) הן אזור פתוח של משטחי עשב על גדת הנהר לי ברובע האקני של העיר לונדון.
[שמאל|מסגרת|ביצות האקני - מגרשי ה[כדורגל]]

אזור זה היה אזור ביצות לא מיושב. לאחר מלחמת העולם השנייה יובשו הביצות תוך שימוש בהריסות מבני לונדון בעקבות הבליץ. האזור הפך להיות פארק ציבורי והוא משמש את ליגת הכדורגל של ימי ראשון. בפארק 88 מגרשי כדורגל ונערכים בו מדי יום ראשון מעל 100 משחקי כדורגל של קבוצות הכדורגל המקומיות של לונדון. זהו הריכוז הגדול בעולם של מגרשי כדורגל המצויים במקום אחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האקני
קטגוריה:לונדון: פארקים
נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל

**נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל** (באנגלית: **Trinidad and Tobago national football team**) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טרינידד וטובגו. נחשבת לנבחרת הטובה ביותר כיום באיים הקריביים, ולזכותה 8 זכיות בגביע הקריביים. 

ב-12 באוקטובר 2005, ניצחה הנבחרת את מקסיקו בתוצאה 2:1, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ניצחון זה הבטיח לנבחרת את המקום הרביעי בבית המוקדמות, ושלח אותה למשחק פלייאוף נגד בחריין על כרטיס לטורניר.

במשחק הראשון בבירת טרינידד וטובגו, פורט אוף ספיין, סיימו הנבחרות בתיקו 1:1. במשחק הגומלין בבחריין ניצחה טרינידד וטובגו בתוצאה 1:0, ובכך העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל.

במונדיאל 2006 סיימה טרינידד וטובגו בתיקו 0:0 עם שוודיה, והפסידה לאנגליה 0:2 ולפרגוואי באותה תוצאה. היא דורגה במקום האחרון בבית והודחה מהמשך הטורניר.

מספר שחקנים מהנבחרת שיחקו בעבר בפרמייר ליג, כגון דווייט יורק וסטרן ג'ון.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## [[גביע הזהב של CONCACAF|כל אליפויות CONCACAF/גביע הזהב]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## [[ליגת האומות של CONCACAF]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## שחקנים מפורסמים
*אנגוס איב
*דווייט יורק
*מרווין אנדרוס
*סטרן ג'ון
*קורנל גלן
*שאקה היסלופ
*אוונס וייז
*ראסל לטאפי
*דניס לורנס
## שיאי שחקנים
נכון ל-18 בנובמבר 2025. *לאחר משחק נגד *
:שחקנים **מודגשים** הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת.

### שיאני ההופעות

### מלכי השערים

## מלבישות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טרינידד וטובגו: כדורגל
טרינידד וטובגו
עיר האלוהים (סרט)

**עיר האלוהים** (בפורטוגזית: **Cidade de Deus**) הוא סרט קולנוע ברזילאי מאת הבמאי פרננדו מאירלס, על פי ספרו של פאולו לינס. הסרט מתאר את הפאבלה הענייה ומוכת הפשע בעלת אותו שם  אשר ממערב לריו דה ז'ניירו.

בין השנים 2002 ו-2004 זכה הסרט בפרסים בינלאומיים רבים ובקטגוריות מגוונות, ואף היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.

פרט המייחד את הסרט מבחינה הפקתית הוא שכל השחקנים בסרט היו שחקנים בלתי מקצועיים, פרט לאחד. השחקנים אותרו והוכשרו במיוחד עבור הסרט. בשלב קדם-ההפקה הופצו בערים בברזיל כרוזים הקוראים לצעירים בעלי שאיפות משחק לבוא לאודישנים. בהמשך, לאחר ניפוי, הוחלט מי יהיו השחקנים והניצבים בסרט.

דבר נוסף המייחד את הסרט הוא העובדה שהדיאלוגים בתסריט לא נכתבו מראש, אלא נוצרו תוך כדי אלתור על ידי השחקנים שהגיעו לשלבים האחרונים של האודישנים, ושהתבקשו לשחק את החיים המוכרים להם, לפי קווים כלליים בלבד שנמסרו להם מראש.

בשנת 2013 הופץ סרט תיעודי ברזילאי בשם: "עיר האלוהים: 10 שנים אחרי" שבוים על ידי קאבי בורג'ס ולוסיאנו וידגאל. הסרט עוקב אחר השחקנים מהסרט עיר האלוהים המקורי, ובודק מה השתנה בחייהם לאחר הצלחת הסרט.

## עלילה
עיר האלוהים היא פאבלה דלת אמצעים בריו דה ז'ניירו של שנות ה-60. בפתיחת הסרט, רוקט נכנס לפלאשבק ובו שלישיית גנבים נופלת במהלך שוד לתרגיל של ליל דייס, אשר הורג את אחיו של רוקט.

במשך השנים, הופך דייס (שעתה קרוי ליל זה) למנהיג כנופיית הסמים של הפאבלה ורוצח ילד קטן. רוקט מצטרף לחבורת היפים ואוהב להתעסק בצילום.

בעת קרב יריות, מצלם רוקט את שחיתות המשטרה, שלוקחת את כספו של ליל ומשחררת אותו, ואת כנופיית הילדים נוקמת בליל ורוצחת אותו. לאחר התלבטות, מחליט רוקט לשלוח לעיתונות רק את תמונת גופתו של ליל זה.

בסיום הסרט נראים הילדים מתכננים להשתלט על עסקי הסמים בפאבלה.

עלילת הסרט מבוססת ברובה על סיפורים אמיתיים.
## סדרת המשך

## קישורים חיצוניים

* 

* עיר האלוהים, 10 שנים אחרי, הסרט המלא, באתר ynet 
* ביקורת על הסרט, אלון רוזנבלום, seret.co.il
* ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
* דף הסרט, באתר seret.co.il

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי מתח
קטגוריה:סרטי פשע
קטגוריה:סרטים ברזילאיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים עם עלילה לא ליניארית
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: תרבות
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:פאבלות
קטגוריה:סרטי הייפרלינק
שיבוטה

**שיבוטה** (שם מדעי: *Arabibarbus grypus*) היא דג ממשפחת הקרפיוניים. מבחינת סיווג טקסונומי זהו קרפיון מים מתוקים, Arabibarbus , גדול במיוחד, משקלו עד 30 ק"ג.  גם בשפות אחרות, כגון אנגלית, פרסית או ערבית, הוא מכונה בשמות הדומים ל"שיבוטא" shabut,
shabboot,
או shabbout. 
השיבוטה היא דג מאכל כשר, הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים.

## בית גידול, מאפיינים, התנהגות
השיבוטה מצוי כיום בעיקר בדרום-מערב אסיה (עיראק, איראן, אזרבייג'ן וצפון הקווקז), גדל בעיקר באגן הפרת-חידקל, כמו גם בנהרות איראניים הזורמים למפרץ הפרסי. 

מין זה יכול להגיע לאורך של עד 1.5 מטר ולמשקל של 30 ק"ג, אם כי ישנם דיווחים לא מאומתים גם על פרטים באורך של עד 2 מטר ו-100 ק"ג, אולי עקב בלבול עם דג המנגר. השיבוטה היה בעבר אחד ממוצרי הדיג החשובים, אך כמותו ירדה עקב אובדן בתי גידול (בעיקר עקב בניית סכרים, שאיבת מים, בצורות וזיהום) ובגלל דיג-יתר. כיום הוא נחשב "מין במצב פגיע", השלב האחרון לפני מינים בסכנת הכחדה.

השיבוטה חי ביובלים של נהרות,  במעלה הזרם ועד לשפכי נהרות. עם זאת, הוא די גמיש וניתן למצוא אותו גם במים עומדים יותר כמו ביצות ומאגרי מים. למרות שיש לו יכולת שחייה חזקה,  הוא מעדיף מים בעלי זרימה איטית עד בינונית, וזקוק לחמצן רב יחסית.  בוגרים מעדיפים מים קרירים יחסית (אופטימליים כ-22 מעלות צלזיוס), ונודדים במעלה הזרם בקיץ, כאשר החלקים התחתונים של הנהרות מתחממים, אך פרטים קטנים יותר נשארים בחלקים התחתונים כל השנה. אף על פי כן, למין יש סבילות רחבה לטמפרטורות, כאשר פרטים פראיים חיים בנהרות שנעים בין 10.2 ל-32.8 מעלות צלזיוס לפחות, ופרטים המוחזקים בחקלאות ימית מתקיימים בטמפרטורות שבין 8 ל-31 מעלות צלזיוס. זהו דג מים מתוקים. הוא אמנם יכול לשרוד  מים מליחים מעט, בשפכי נהרות, אך גדילתו פוחתת משמעותית בתנאים כאלה.

דגי השיבוטה מתרבים באביב, בדרך כלל במקומות עם מים קרירים יחסית וזרימה מהירה, עומק של לא יותר מ-1.5 מטר  וקרקעית חצץ.  הנקבה מגיעה לבגרות בגיל שלוש שנים לפחות ויכולה להטיל במהלך חייה מאות אלפי ביצים, המונחות על קרקעית הנהר בין אבני חצץ או צמחים. מין זה הוא בעיקר אוכל עשב, ניזון ממגוון רחב של חומרי צמחים, מאצות ומקרופיטים ועד פירות ודגנים. הם ניזונים גם ברמות נמוכות יותר מחסרי חוליות ודגים קטנים, אך זה לא עיקר תזונתם.

## דיג
זהו מין הנדוג באופן מסחרי. קיימת טענה כי הדג המוכר כיום בשם "שבוט" או "שבוטה", זהה לדג הנקרא "שיבוטא" בארמית הבבלית שבתלמוד. מדובר בדג כשר, וגודלו מאפשר לו להימכר כמקור איכותי לחלבון. דג ה"שיבוטא" הנדון בתלמוד, מוצג על ידי חז"ל כמקבילה הכשרה, מבחינת טעם, לבשר חזיר האסור ביהדות. (ראו ). בפועל,  טעמו הוא כטעמו של דג. בהנחה שחז"ל לא טעמו בשר חזיר, ייתכן שהטענה מבוססת על גודלו המרשים של הדג. 

מין השיבוטה מהווה מטרה חשובה לדיג מסחרי. עקב דיג יתר, אוכלוסייתו התמעטה בחלק מהאזורים של אזור התפוצה שלו, במהלך השנים.  בנוסף, סכרים שנבנו בעיראק, ובאירן,  חסמו את נתיבי הנדידה שלו ובית הגידול שלו נפגע עוד יותר עקב שאיבת מים וזיהום. בעיראק ירדה אוכלוסיית המין ב-90% בין שנות ה-60 לשנות ה-2000. אין נתונים מאירן, ונתונים עדכניים יותר אינם זמינים.  

ניתן לגדל את הדג גם בבריכות דגים, בדומה למינים אחרים של קרפיונים, אך משך הזמן הנדרש לגידול רב, ולא תמיד כדאי מבחינה כלכלית.

## ראו גם
*שיבוטא בדברי חז"ל 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1843
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן יאקוב הקל
קטגוריה:קרפיוניים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
גני איילנד

**גני איילנד** או **גני האי** (באנגלית: **Island Gardens**) הוא פארק ציבורי הממוקם בקצהו הדרומי של אייל אוף דוגס שברובע טאוור המלטס שבלונדון, על הגדה הצפונית של נהר התמזה.

## היסטוריה
הפארק נפתח לציבור ב-3 באוגוסט 1895 ביוזמתו של הפוליטיקאי המקומי ויל קרוקס.

הפארק ידוע בשל הנוף הנשקף ממנו אל מעבר לנהר - לגדה הדרומית של התמזה - בה מצוי אזור גריניץ' ובייחוד בית החולים גריניץ', הקאטי סארק והמוזיאון הימי הלאומי הבריטי.

בקצהו הדרומי של הפארק נמצאת הכניסה הצפונית למנהרת הולכי הרגל גריניץ'.

## תחבורה

בפארק נמצאת תחנה של הרכבת הקלה של דוקלנדס שנפתחה בשנת 1987. בעת פתיחת התחנה הייתה התחנה מעל פני הקרקע (תחנה מוגבהת) אולם זו נהרסה לאחר שנבנתה תחנה תת-קרקעית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טאוור האמלטס
קטגוריה:לונדון: פארקים
גני מגדל ויקטוריה

**גני מגדל ויקטוריה** (באנגלית: **Victoria Tower Gardens**) הם פארק ציבורי על גדתו הצפונית של נהר התמזה, דרומית למגדל ויקטוריה (המגדל הדרום מערבי של ארמון וסטמינסטר) שעל שמו קרויים הגנים. הפארק משתרע בין אזור מילבנק לנהר התמזה ובין ארמון וסטמינסטר לגשר למבת'.

## היסטוריה
הפארק נבנה בשנת 1870 על ידי ג'וזף בזלגייט כחלק מהפרויקט של בניית רציפי התמזה והסדרת מערכת הביוב של לונדון.

בפארק הוצבו פסלים רבים ובהם:
* פסלו של אוגוסט רודן - **[[שועי העיר קאלה]]** שנרכש על ידי ממשל בריטניה בשנת 1911 והוצב בגנים בשנת 1915.
* פסלה של הסופרג'יסטית אמלין פנקהארסט מעשי ידי הפסל א. ג. וואקר שהוצב במקום בשנת 1930.
* אנדרטת בקסטון שעמדה במקור בכיכר פרלמנט, הוסרה מהכיכר בשנת 1940 והועברה לפארק בשנת 1957.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:לונדון: פארקים
סמל קפריסין

**[[סמל]] [[קפריסין]]** כולל בתוכו יונה, עם ענף זית בפיה, כסמל לשלום. מתחת ליונה מוצגת השנה 1960 - שנת עצמאותה של קפריסין מבריטניה. בסמל, כמו בדגל קפריסין, חשיבות גבוהה לבחירת הצבעים. הרקע של המגן הוא נחושת, כדי לסמל את מצבורי הנחושת בקפריסין. הצבע האדום והכחול אינם מופיעים בו, על מנת לא לזהות את קפריסין עם יוון או עם טורקיה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קפריסין
קטגוריה:קפריסין: סמלים לאומיים
קפריסין
קפריסין
ורנר פון היידנסטם

**ורנר פון היידנסטם** (בשוודית: **Carl Gustaf Verner von Heidenstam**; 6 ביולי 1859 – 20 במאי 1940) היה משורר, סופר ופילוסוף שוודי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1916.

היידנסטם היה בן למשפחת אצילים שמוצאה משלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. הוא נולד באולסהאמר שבשוודיה.
הוא השתלם באיטליה בציור ומשנת 1881 היה תלמיד באקדמיה לאמנות בפריז. לאחר נדודים בארצות אירופה הדרומית, באסיה הקטנה ובמצרים, שב ללימודיו בפריז וכעבור שנתיים חזר לשוודיה בשנת 1887.

היידנסטם הפך לסמל הרומנטיקה הלאומית השוודית והגן עליה בפולמוסים עם חסידי הנטורליזם של סטרינדברג.

בשנת 1916 הוענק לו פרס נובל לספרות "לאות הכרה בחשיבותו כנציג תקופה חדשה באמנות".

## יצירותיו
* **דרכי נדודים ושנות נדודים** 1888, קובץ שירים ראשון, שדגל בהחייאת הרומנטיקה.
* **אנדימיון** 1889 הספר הראשון בפרוזה
* **הנס אלינוס** 1892, נכתב בחלקו בחרוזים.
* **שירים** 1895.
* **קארל ה-12 וחייליו** 1898, רומן היסטורי.
* **רעיונות ותמונות** 1899, דברי הגות.
* **סנקט יירן והדרקון** 1900, קובץ סיפורים קצרים.
* **פולקונגים**, שעסק בראשית הנצרות בשוודיה.
* **ימים ומאורעות** 1909, דברי הגות.
* **שירים חדשים** 1915.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קצרמר סופרים
קטגוריה:סופרים שוודים
קטגוריה:משוררים שוודים
קטגוריה:פילוסופים שוודים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:חברי האקדמיה השוודית
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1859
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1940
סמל לבנון

**סמל לבנון** (בערבית: **شعار لبنان**) הוא סמלה הלאומי של לבנון המורכב ממגן בצבעי דגל לבנון. המגן בצבע גולס (אדום) ובמרכזו בנד (פס אלכסוני) סיניסטרי בצבע ארז'ן (לבן) ועץ ארז הלבנון מוטען במרכזו.

במרכז המגן מופיע העץ המסמל את המדינה – ארז הלבנון על רקע לבן. הארז, הגדל על הר הלבנון מהווה סמל לקדושה, לנצח ולשלום.

הצבע הלבן בסמל מסמל את השלג על הרי הלבנון, הטוהר והשלום. הצבע האדום מסמל את דם החיילים הלבנונים שנשפך על מנת לשחרר את לבנון מעול הקולוניאליזם.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: סמלים לאומיים
לבנון

לבנון
לבנון
קטגוריה:ארז בתרבות
סמל אתיופיה

**סמל אתיופיה** הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. הסמל הנוכחי נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1996. הוא כולל פנטגרם מוזהב וחמש קרניים זהובות, על עיגול כחול. הכוכב המחומש מסמל את שלמה המלך, שעל פי המסורת האתיופית היה אביו של מנליק הראשון, מלך אקסום. כיום, הכוכב מסמל את אחדות העם. 
הקווים בסמל מסמלים את השמש והעיגול הכחול מסמל את השמיים.

## היסטוריה
לאתיופיה אין מסורות הרלדיות, שכן היא המדינה האפריקאית היחידה שהתנגדה בהצלחה לקולוניזציה האירופית והצליחה להגן על עצמאותה.

עם זאת, לקיסרי אתיופיה רבים, כמו גם לאצילים אתיופים, לאנשי דת ולחלק מאנשים עשירים, היו חותמים משלהם. החותמים הכילו כתובת בשפת אמהרה או בשפת געז, ותמונה סמלית טבועה המתארת כתר, אריה יהודה וכו'. החותמות הללו היו אישיות, ולכן, לכל אחד מצאצאיו של בעל החותם היה חותם אישי משלו, שהיה לפחות הבדל חיצוני כלשהו מהחותם של אביו. לפיכך, למרות העובדה שלוחמים אתיופים נשאו מגנים מעוטרים בשפע סמלים מסורתיים, סמלים אלה עצמם לא נועדו להבחין בין לוחם בקרב, ולכן לא היה להם את המשמעות הסמנטית שהיה טבוע בסמלי אבירים אירופאים מתקופת ימי הביניים.

### הסמל של האימפריה האתיופית
ממוזער|300x300 פיקסלים|הסמל של האימפריה האתיופית
הסמל של האימפריה האתיופית, או הסמל הקיסרי, היה סמל זהוב, מוכתר בכתר הקיסרי האתיופי, אריה יהודה, פוסעה בהגנה שמאלה הרלדית, נושא את דגל אתיופיה בכף רגלו השמאלית, עם עיטור ראש התורן בצורת צלב, למרגלות הכס הקיסרי, ולצדו תומכים: המלאך מיכאל מימין והמלאך גבריאל משמאל. המלאכים, עם הילות מוזהבות מעל ראשיהם, לבושים בגלימות לבנות וכנפיים לבנות. המלאך מיכאל אוחז בחרב בידו הימנית, ובידו השמאלית מאזניים. המלאך גבריאל מחזיק בידו הימנית חרב מוזהב מורם כלפי מעלה, ובידו השמאלית ענף דקל ירוק.
הדמויות תוארו על רקע מעטה אדומה עם שוליים זהב, חבושה בענפי דקל ירוקים, חוטי זהב, גדילי זהב ומעליה כתר קיסרי אתיופי.

הסמל הקטן של האימפריה האתיופית היה אריה יהודה, עטור בכתר הקיסרי האתיופי, פוסעה בהגנה שמאלה הרלדית, בצבע טבעי, נושא בכפו השמאלית מטה מוזהב, עם עיטור ראש התורן בצורת צלב, עם שוליים מוזהבים, סרטים מוזהבים, דורך על עשבונית ירוקה.

## הסמלים הרפובליקנים של אתיופיה

קובץ:Emblem of the Provisional Military Government of Socialist Ethiopia.svg|סמל של ממשלת אתיופיה הסוציאליסטית בין השנים 1975—1987
קובץ:Emblem of the People's Democratic Republic of Ethiopia.svg|סמל של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה בין השנים 1987—1991
קובץ:Emblem of Transitional Government of Ethiopia.svg|סמל של ממשלת מעבר באתיופיה בין השנים 1991—1996


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתיופיה: סמלים לאומיים
אתיופיה
אתיופיה
כיכר פרלמנט

[250px|ממוזער|שמאל|הפגנה נגד מלחמה ב[עיראק שנערכה בכיכר הפרלמנט ב-20 במרץ 2003, מבט מגג ארמון וסטמינסטר]]
[ממוזער|250px|פסלו של [וינסטון צ'רצ'יל]]
**כיכר פרלמנט** (באנגלית: **Parliament Square**) היא כיכר הממוקמת בפינה הצפונית מערבית של ארמון וסטמינסטר שרובע וסטמינסטר שבלונדון. 

מבנים נוספים בסביבת הכיכר הם מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט, בית הגילדות מידלסקס ומשרד האוצר של בריטניה.

## צורה
צורתה של הכיכר ריבועית ובמרכזה מדשאה גדולה ומסביבה שביל הולכי רגל היקפי, בצלע הצפונית של הכיכר מוצבים פסלים הפונים לשביל, מלבד פסלו של וינסטון צ'רצ'יל המוצב כשפניו לכיוון הביג בן וארמון וסטמינסטר. בצלע המערבית ישנה בימה מוגבהת לצד שביל הולכי הרגל ואליה מובילים מדרגות.

## הפסלים בכיכר
בכיכר פסלים רבים של מדינאים בריטים. הידועים בפסלים הם פסלו של וינסטון צ'רצ'יל (בפינה הצפון מזרחית של הכיכר), אברהם לינקולן (אל מול בית הגילדות), רוברט פיל (בפינה הדרום מערבית של הכיכר), יאן כריסטיאן סמטס (בפינה הצפונית של הפארק), בנג'מין דיזראלי, ג'ורג' קאנינג ואוליבר קרומוול.

## היסטוריה
הכיכר הוקמה בשנת 1868 במטרה ליצור שטח פתוח סביב ארמון וסטמינסטר. לצורך הקמתה נהרסו מספר בניינים שעמדו במקום. הכיכר הוקמה על פי תכנון האדריכל צ'ארלס ברי ובמרכזה עמדה אנדרטת מזרקת בקסטון שהועברה מן המקום בשנת 1940.

הכיכר, בשל מיקומה - אל מול בניין הפרלמנט- מהווה אתר להפגנות נגד פעולות הממשלה. בשל ההפגנות הסוערות שנערכו במקום כנגד הפעולות הצבאיות הבריטיות בעיראק נחקק בשנת 2005 חוק על ידי הפרלמנט הבריטי (ה- Serious Organised Crime and Police Act 2005) האוסר על הפגנות בכיכר, ובמרחק של קילומטר מכל צדדיה מבלי לקבל אישור מראש ממפקד המשטרה המטרופולינית.

## קישורים חיצוניים

* אתר הכיכר

פרלמנט
סמל מצרים

**[[סמל]] [[מצרים]]** הוא עיט צלאח א-דין זהוב המביט שמאלה. סמל זה הוא מתקופת צלאח א-דין. במרכז העיט ישנו מגן המכיל פסים אנכיים בצבעי אדום-לבן-שחור, כצבעי דגל מצרים. בתחתית מופיע הכיתוב "جمهوريّة مصر العربيّة" (רפובליקת מצרים הערבית, בערבית).

## היסטוריה
ה"עיט של צלאח א-דין" הוצג בתחילה כסמל של מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. גרסת הסמל עם המגן (בצבעי דגל מצרים) הושקה בתקופת הנשיא מובארכ, ב-1984. בהפיכה במצרים בשנת 2011, העיט בסמל הפך מזוהה עם משטר מובארכ, אך למרות דימוי זה הסמל שרד גם לאחר המהפכה, ולא הוחלף באחר.

## ראו גם

*סמל עיראק
*סמל הרשות הפלסטינית

## קישורים חיצוניים

* Historical coats of arms of Egypt, Egypt State Information Service 

מצרים

קטגוריה:מצרים: סמלים לאומיים
מצרים
מצרים
קטגוריה:עיט בתרבות
אניטה ברוקנר

**אניטה ברוקנר** (באנגלית: **Anita Brookner**; 16 ביולי 1928 – 10 במרץ 2016) הייתה סופרת יהודייה-אנגלייה, מומחית לתולדות האמנות.

ברוקנר נולדה בלונדון, ורכשה את השכלתה בקינגס קולג' לונדון. בשנת 1967 הייתה לאישה הראשונה שקיבלה פרופסורה של סלייד באוניברסיטת קיימברידג'. מאז שנת 1977 היא חברה במכון קורטו לאמנות. עם זאת, מאז זכייתה בשנת 1984 בפרס בוקר על ספרה **מלון האגם**, היא נודעה יותר כסופרת, והיא פרסמה רומן אחד מדי שנה בממוצע.

עיקר הסיפורת שלה מתרחש בלונדון, ומופיעות בה לעיתים קרובות דמויות ממוצא יהודי, כמוה. יצירותיה חוקרות את ניכורה של דמות, על פי רוב נשית, שחייה השקטים, הבודדים רצופי דלות, אומללות ואהבות נכזבות. לעיתים קרובות משווים את סגנון כתיבתה לסגנונם של ג'יין אוסטן ושל הנרי ג'יימס.

## ספרים

## ספריה שתורגמו לעברית
* **חיים קצרים** Brief Lives 1990, הוצאת אורעם 1992, תרגמה עדית הראל
* **ידידה מאנגליה** A Friend from England 1987, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1993, תרגמה ליאורה הרציג
* **משפחה וידידים** Family and Friends 1985, הוצאת אורעם 1986, תרגמה אריאלה אנדרסן
* **לצאת אל החיים** A Start in life 1981, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1988, תרגמה אילנה דן
* **מלון האגם** Hotel du Lac 1984, זוכה פרס בוקר, הוצאת לדורי 1984, תרגמה שלומית קדם

## קישורים חיצוניים
* סורי קרבי, 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:סופרות יהודיות בריטיות
קטגוריה:חוקרות תולדות האמנות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:חברות האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:בוגרות קינגס קולג' לונדון
קטגוריה:בוגרי קינגס קולג' לונדון
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1928
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2016
סמל קרואטיה

**[[סמל]] [[קרואטיה]]** מורכב ממגן מרכזי אחד, ומחמישה סמלים היוצרים צורת כתר מעל למגן הראשי. המגן הראשי מורכב מלוח משבצות ובו 13 ריבועים אדומים ו-12 ריבועים כסופים. הצורה הזו נקראת בקרואטית "šahovnica" (לוח שחמט). חמשת הסמלים הקטנים מייצגים את חמשת חלקי המדינה.
לוח המשבצות משמש כסמל קרואטיה מאז המאה ה-10. ברוב המקרים הלוח כלל 25 ריבועים, כמו היום, אך לעיתים גם 9 (3X3) או 64 (8X8). לפי ההשערה, הצבעים מייצגים את שני השבטים הקדומים – הקרואטים האדומים והקרואטים הלבנים. 
ב-21 בדצמבר 1990, הממשלה הקרואטית העבירה חוק בנוגע לסמל, אותו עיצב מירוסלב שוטיי. הסמלים, משמאל וימין, מייצגים את מחוזות קרואטיה:
#זאגרב – סמל זאגרב, בירת קרואטיה ומרכז המדינה כולל כוכב מוזהב ומתחתיו ירח לבן על רקע כחול.
#דוברובניק – שני פסים אדומים על רקע כחול כהה. סמל זה ניתן בסביבות המאה ה-15.
#דלמטיה – שלושה נמרים מוזהבים, מסודרים בצורת משולש שחודו מופנה כלפי מטה. סמל זה מקורו במאה ה-13.
#איסטריה – עז מוזהבת עם פרסות וקרניים אדומות, על רקע כחול כהה.
#סלאבוניה – שני פסים לבנים המייצגים את נהרות הדראבה והסאבה, ביניהם נמייה שחורה רצה על רקע אדום, וכוכב מוזהב למעלה. סמל זה ניתן למחוז בשנת 1496.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* הסמל באתר משרד החוץ הקרואטי
* הסמל באתר דגלי העולם

קרואטיה

קטגוריה:קרואטיה: סמלים לאומיים
קרואטיה
קטגוריה:נמייתיים בתרבות
קטגוריה:נמר בתרבות
קטגוריה:יעלים בתרבות
אנדרטת מזרקת בקסטון

**אנדרטת מזרקת בקסטון** (באנגלית: **Buxton Memorial Fountain**) היא אנדרטה המנציחה את שחרורם של העבדים באימפריה הבריטית בשנת 1834. האנדרטה ממוקמת בגני מגדל ויקטוריה באזור מילבנק שברובע וסטמינסטר בלונדון.

האנדרטה הוקמה במימונו של חבר הפרלמנט הבריטי צ'ארלס בקסטון והוקדשה לאביו - תומאס פוול בקסוטון ולוויליאם וילברפורס, תומאס קלרקסון, תומאס באבינגטון מקוליי, הנרי ברוגהאם וסטיבן לוושינגטון, אשר בזכות פועלם בוטלה העבדות באימפריה.

האנדרטה תוכננה בסגנון נאו-גותי על ידי האדריכל סמיואל סאנדרס טאולון בשנת 1865.

במקור עמדה האנדרטה בכיכר פרלמנט, אולם הוסרה בשנת 1940 והוצבה במקומה הנוכחי בשנת 1957.

האנדרטה כללה שמונה פסלים של שליטי בריטניה, אולם ארבעה נגנבו בשנת 1960 והארבעה הנותרים נגנבו בשנת 1971. בשנת 1980 הוחלפו הפסלים החסרים בפסלים מפיברגלס, אולם גם אלה נגנבו בשנת 2005.

בשנת 1989 הוסף במקום שלט המציין את יובל ה-150 של האגודה נגד העבדות.

## קישורים חיצוניים

מזרקת בקסטון
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עבדות
קטגוריה:עבדות באמנות
גבעת פרימרוז

שמאל|ממוזער|250px|גבעת פרימרוז
**גבעת פרימרוז** (באנגלית: **Primrose Hill**) היא גבעה המצויה בצידו הצפוני של ריג'נטס פארק שבלונדון.

## היסטוריה
בדומה לריג'נטס פארק, הייתה גם הגבעה חלק מהשטח שהוכרז כרכוש הכתר על ידי הנרי השמיני. השטח הוכרז שטח ציבורי פתוח בחוק של הפרלמנט הבריטי בשנת 1842.

## הגבעה בספרות
בספרו של ה. ג'. וולס, מלחמת העולמות, גבעת פרימרוז היא האתר האחרון בו חנו בני המאדים.

בספר "מאה ואחד דלמטים" נוהגים הדלמטים לטייל על הגבעה.

בספר מלונדון באהבה העלילה מתרחשת בין השאר בגבעת פרימרוז

## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט
* גבעת פרימרוז ופארק ריג'נט בספרות

קטגוריה:קמדן
קטגוריה:לונדון: פארקים
פאול לנגרהנס

**פאול לנגרהנס** (בגרמנית: **Paul Langerhans**; 1847–1888), פתולוג וביולוג גרמני.
## חייו
פאול לנגרהנס נולד בברלין, בנו של רופא. החל את לימודיו באוניברסיטת יינה והשלים אותם בברלין. עם סיום הלימודים נסע למזרח התיכון, אך חזר עם תחילת מלחמת צרפת–פרוסיה.

בשנת 1867 גילה לנגרהנס במעבדה של וירצ'וב במכון הפתולוגי בברלין את התגלית הביקורתית הראשונה שלו, כשהיה עדיין סטודנט לרפואה. הוא השתמש בטכניקת הכתמת הזהב של כהנהיים כדי לתאר תאים דנדריטים לא פיגמנטריים שנמצאו באפידרמיס. בשנת 1869 פרסם את מחקרו בנושא הלבלב, שבמהלכו גילה את איי לנגרהנס שנקראו על שמו.

לאחר סיום הלימודים, הוא ליווה את הקרטוגרף ריצ'רד קיפרט לסוריה, ארץ ישראל ומערב עבר הירדן, אך חזר לאירופה עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1871, התמנה לפתולוג באנטומיה פתולוגית באוניברסיטת פרייבורג בעזרתו של רודולף וירכו, ובתוך שנתיים הפך לפרופסור מן המניין. שם הוא חלה ב-1874 בשחפת, כנראה בגלל עבודתו בחדר הניתוח. בחיפוש אחר תרופה, הוא נסע לנאפולי, פלרמו, האי קאפרי, ועבר טיפולים בדאבוס ובסילבפלנה בשווייץ. הטיפולים לא עזרו, ולאור מצבו, הוא נאלץ להגיש בקשה לשחרור מתפקידיו באוניברסיטה.

באוקטובר 1875 הוא יצא לפונשל באי מדיירה, שם התאושש חלקית ופתח בקריירה חדשה במחקר של חסרי חוליות. פרסומיו המתארים ומסווגים חסרי חוליות ימיים ראויים לדירוג כתרומתו השלישית למדע. בשנת 1887, הוא נתן הרצאה בנושאים אלו באקדמיה המלכותית בברלין. בנוסף גם כתב מדריך לנוסעים לאי, והמשיך בלימודי מטאורולוגיה.

בשנת 1885, הוא נישא למרגרתה אבארט, אלמנתו של אחד ממטופליו. בסתיו 1887, חלה באי ספיקת כליות מתקדמת שהביאה את פעילותו הרפואית לסיומה. הוא פיתח בצקת ברגל, כאבי ראש משתקים ואובדן זיכרון חולף. לפעמים נעצר באמצע משפט ולא הצליח להמשיך. הוא מת מאורמיה ב-20 ביולי 1888, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-41. הוא קבור בבית הקברות הבריטי של פונשל במדיירה, מקום שבחר, ותיאר אותו כ"בית קברות אמיתי, מבודד ושקט, מקום טוב למנוחה".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ביולוגים גרמנים
קטגוריה:פתולוגים גרמנים
קטגוריה:חוקרי סוכרת
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1847
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1888
קרל גילרופ

**קרל אדולף גילרוּפּ** (בדנית: **Karl Adolph Gjellerup**; ) היה משורר, סופר, מחזאי ומתרגם דני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1917.

## חייו
גילרופ נולד באי הדני רוהולטה. היה בנו של כומר שהתחיל ללכת בעקבות אביו ולמד תאולוגיה בקופנהגן. כבר מצעירותו התחיל לעסוק בספרות וכתב דרמות בחרוזים. הוא השתתף באוניברסיטה בחוג הרדיקאלי של גיאורג בראנדס יחד עם הסופר י. ב. יעקובסון.
הוא השתמש בהכנסותיו מהיצירות האפיות (ראה יצירתו) כדי לממן מסעות בגרמניה, שווייץ, איטליה, יוון ורוסיה. בהשפעת התנסויותיו בנסיעות האלה, פרש מהחוג והתקרב למעמד האצילים.

השקפת עולמו של גילרופ הושפעה מהפילוסופיה של שופנהאואר ושל קאנט.

בשנת 1892 עבר לגור בדרזדן והושפע מאוד מהאופרות של ריכרד וגנר. הוא כתב מסה על טבעת הניבלונגים ותרגם את **שירת האלים** מתוך האדה.

בשנת 1894 יצאה לאור רומן שכתב בגרמנית ומכאן ואילך המשיך לכתוב בגרמנית.

בשנת 1917 הוענק לו פרס נובל לספרות יחד עם הנריק פונטופידן. בנימוקי הפרס נאמר שהוא הוענק לו על "סיפורו האידיאליסטי השופע והגמיש".

נפטר בקלוטשה, ליד דרזדן, ב-1919.

## יצירתו
***האידיאליסט** (1878), שירה אפית.
***דניה הצעירה** (1879), שירה אפית.
***אנטיגונוס** (1880), שירה אפית.
***ברינהילד** (1884), טרגדיה לירית.
***סט. זוסט** (1886), דרמה על המהפכה הצרפתית.
***הכומר מורס** (1894), רומן שנכתב בגרמנית.
***התחנה על הגבעה** (1896)
***עולה הרגל קאמאניטה** (1906) על הודו ועל הבודהיזם.
***הקריאה לחיים** (1916).
***ענף הזהב** (1917), קובץ סיפורים קצרים על השפעת ישו בעולם המודרני.
***החיה הקדושה ביותר** (1920), סיפור דמיוני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קצרמר סופרים
קטגוריה:סופרים דנים
קטגוריה:משוררים דנים
קטגוריה:מחזאים דנים
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל דנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1857
קטגוריה:נפטרים ב-1919