open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Chirp

**Chirp**, או "ציוץ" בעברית, הוא אות שבו התדירות משתנה בזמן. התדירות יכולה לעלות ('up-chirp') או לרדת ('down-chirp') בזמן. הוא לעיתים נקרא גם **אות פאזה ריבועית** (במקרה של LFM - Linear Frequency Modulation). השם ציוץ הוא באנלוגיה לקול שמשמיעות מספר ציפורים.

## סוגי chirp
### chirp ליניארי
ממוזער|300px|צורת גל של chirp ליניארי; גל סינוסואידי שתדירותו גוברת באופן ליניארי בזמן
במקרה של chirp ליניארי, התדירות הרגעית f(t) משתנה ליניארית בזמן:

:f(t) = f_0 + k t

כאשר f_0 היא תדירות ההתחלה ו-k הוא קצב גידול התדירות או ה-chirp rate.

:k = \frac{f_1-f_0}{t_1} 

כאשר f_1 היא התדירות הסופית ו-  f_0  היא תדירות ההתחלה.

פונקציית הזמן המתאימה לפאזה של כל אות מתנודד היא האינטגרל של פונקציית התדירות, שכן ניתן לצפות מהפאזה לגדול כמו \phi(t+\Delta t)\simeq\phi(t)+2\pi f(t)\,\Delta t, כלומר הנגזרת של הפאזה היא התדירות הזוויתית \phi'(t)=2\pi\,f(t).

עבור chirp ליניארי, זה אומר ש־
:
\begin{align}
\phi(t) &= \phi_0 + 2\pi\int_0^t f(\tau)\, d\tau\\
& = \phi_0 + 2\pi\int_0^t (f_0 + k \tau)\, d\tau\\
& = \phi_0 + 2\pi \left(f_0 t + \frac{k}{2} t^2 \right),
\end{align}

כאשר \phi_0 היא הפאזה ההתחלתית (בזמן t = 0). פונקציית הזמן המתאימה ל-chirp ליניארי סינוסאידלי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:

:x(t) = \sin\left[\phi_0 + 2\pi \left(f_0 t + \frac{k}{2} t^2 \right) \right]

### chirp מעריכי
ממוזער|300px|צורת גל של chirp מעריכי; גל סינוסואידי שתדירותו גוברת באופן מעריכי בזמן
במקרה של chirp מעריכי, התדירות של האות משתנה מעריכית כפונקציה של הזמן:

:f(t) = f_0 k^t

כאשר f_0 היא תדירות ההתחלה (ב-t = 0), ו-k הוא קצב הגדילה המעריכית בתדירות.
שלא כמו ה-chirp ה-ליניארי, שיש לו קצב chirp קבוע, ל-chirp מעריכי יש קצב chirp שגובר באופן מעריכי.

פונקציית הזמן המתאימה ל-פאזה של chirp מעריכי היא האינטגרל של התדירות:

:\begin{align}
\phi(t)
& = \phi_0 + 2\pi \int_0^t f(\tau)\, d\tau \\
& = \phi_0 + 2\pi f_0 \int_0^t k^{\tau} d\tau \\
& = \phi_0 + 2\pi f_0 \left( \frac{k^t - 1}{\ln(k)} \right)
\end{align}

כאשר \phi_0 היא הפאזה התחלתית (ב-t = 0).

פונקציית הזמן המתאימה בעבור chirp מעריכי סינוסואידי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:

:x(t) = \sin\left[\phi_0 + 2\pi f_0 \left( \frac{k^t - 1}{\ln(k)} \right)\right]

ממוזער|300px|chirp ליניארי; אות סינוס שעולה בתדירות לאורך זמן
[ממוזער|300x300px|[ספקטרוגרמה של chirp ליניארי]]
ממוזער|Sound example for linear chirp (five repetitions)

## ראו גם
* התמרת צ'ירפלט
* דחיסת פולס
* מכ"ם גל רציף
* אפקט דופלר - תופעת שינוי התדירות הנצפית של גל, כתוצאה מתנועה יחסית בין מקור הגל לצופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עיבוד אותות
ארצ'י (הונגריה)

**ארצ'י** (בהונגרית: **Ercsi**) היא עיר במחוז פייר, הונגריה, כ-35 ק"מ מדרום לבודפשט. בעיר פארק תעשייתי וכן תעשיית סוכר, תירס ודגנים.

## היסטוריה
בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה.
בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים.

ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון. 

ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות. בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי. התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת.

במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה. 

בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל.

ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים.

בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר.

## קהילה יהודית
בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה. רובם השתייכו לקהילה הנאולוגית. החל משנת 1934 אלברט גרין היא רב ראשי של העיר והסביבה. במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט (מבצע מרגרטה) במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:גטאות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
דאני היגינבות'אם

**דניאל ג'ון "דני" היגינבות'אם** (נולד ב־29 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן.

## קריירת מועדנים
היגינבות'אם החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד. בשנת  הושאל לאנטוורפן ובשנת  עבר לדרבי קאונטי, שם שיחק שלוש שנים. כאשר המועדון ירד לליגת המשנה. עבר לסאות'המפטון תמורת מיליון וחצי פאונד, איתם הגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת . כאשר סאות'המפטון ירדה ליגה ב־ עזה את המועדון.

באוגוסט  עבר לסטוק סיטי תמורת 225 אלף פאונד. בינואר 2007 הפך לקפטן הקבוצה. בסוף העונה עזב לסנדרלנד וחזר לאחר עונה לסטוק. הוא הבקיע את שער הניצחון ברבע גמר הגביע האנגלי מול ווסטהאם יונייטד אך בעקבות פציעה החמיץ את חצי הגמר ואת הגמר. לאחר שהחלים הושלא לנוטינגהאם פורסט ואיפסוויץ' טאון לפני שעבר לשפילד יונייטד בהעברה חופשית בינואר . אחרי שמונה חודשים הוא עזב כדי לצ'סטר לפני סיום הקריירה שלו עבר לאלטרינצ'ם. ב־8 בינואר 2014 הודיע על פרישה מכדורגל.

## קריירה בין־לאומית
למרות שנולד באנגליה, בנובמבר  ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במשחק ידידות נגד  כאשר הוא בן 34.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים גיברלטרים
קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מגני כדורגל גיברלטרים
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני דרבי קאונטי
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני איפסוויץ' טאון
קטגוריה:כדורגלני שפילד יונייטד
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1978
קטגוריה:גיברלטרים שנולדו ב-1978
כיכר האבוס

**כיכר האבוס** (בערבית: **ميدان المهد**, "כיכר העריסה"; באנגלית: **Manger Square**) היא הכיכר העירונית המרכזית בבית לחם. מקור השם הערבי הוא בעובדה שבצדה המזרחי ניצבת כנסיית המולד, שבה הונח ישו באבוס, מיד לאחר לידתו. בציבור הישראלי רווח גם שמה האנגלי של הכיכר, שמשמעותו זהה, היינו "כיכר האבוס".
## מבנה
הכיכר נחלקת לשני חלקים: החלק המערבי רבוע בצורתו, ומשמש כמדרחוב מאז ששופץ בשנים 1998–1999, ובו נטועים עצי מיש דרומי. בצדה המערבי של רחבה זו ניצב מסגד עומר, המסגד היחיד בעיר, אשר נבנה בשנת 1860 ושופץ בשנת 1954. המסגד קרוי על שם עומר בן אל-ח'טאב. מדרום לו ניצב בניין עיריית בית לחם. בצדה הצפוני של הכיכר שוכן "מרכז בית לחם לשלום" ותחנת משטרה. חלקה המזרחי של הכיכר מוארך ומוביל בין המנזר הארמני מדרום ובית הקברות האורתודוקסי מצפון, לעבר כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה הקתולית ואכסניית קאזה נובה.

הרחוב הראשי, המוביל מהכיכר צפונה לעבר ירושלים, קרוי גם הוא בשם "האבוס" או "מאנגר". עוד יוצאים ממנה רחוב הרועים, המוביל מזרחה לעבר בית סאחור, ורחוב פאולוס השישי, המוביל ממנה מערבה. הכיכר משמשת כמוקד העיקרי לחגיגות חג המולד בעיר, עת מוצב בה עץ עץ חג המולד והיא מקושטת ומוארת. מאז 2012 מהווה הכיכר חלק מאתר המורשת העולמית בעיר.

## גלריה

Bethlehem city view.JPG|מראה ממזרח (מכיוון כנסיית המולד): מימין מרכז בית לחם לשלום ובצידה הרחוק של הכיכר נראה מסגד עומר ובניין עיריית בית לחם
Bethlehempeacecenter.JPG|מרכז בית לחם לשלום
PikiWiki Israel 29582 Christmas Tree Bethlehem.JPG|עץ חג המולד בכיכר בשנת 2012
Bethlehem Christmas2.JPG|תהלוכה קתולית בכיכר בערב חג המולד (2006)

## ראו גם
* כנסיית המולד

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בית לחם: מבנים
האבוס
קטגוריה:כנסיית המולד
נסיכות ויילס

**נסיכות ויילס** (בוולשית: **Tywysogaeth Cymru**; באנגלית: **Principality of Wales**) הייתה נסיכות שהתקיימה בין 1284–1216 כנסיכות עצמאית (שבראשה נסיך ולשי) בחסות אנגליה, ועד לשנת 1542 כחלק ממלכת אנגליה עם מעט מאוד סמכויות עצמאיות כאשר תואר נסיך ויילס הוענק ליורש העצר הבריטי ולא לזה מבית המלוכה הוולשי.

הנסיכות הוקמה על ידי ל'ואלין הגדול וכיהנו בה ארבעה נסיכים עד לסיפוחה על ידי אנגליה, לאחר סיפוחה היו שני ניסיונות התמרדות של טוענים לכתר הוולשי (אווין לוגוך ואווין גלינדור) אשר נכשלו בהשגת עצמאות.

## הקמה

הנסיכות נוסדה במהלך שלטונו של ל'ואלין הגדול מלך גוויניד' בשנת 1216. ממלכת גוויניד' הצליחה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה לאחד חלק גדול ממלכות ויילס תחת שלטונה ושושלת אברפראו אשר שלטה בממלכה אף נקשרה בקשרי דם עם חלק גדול משושלות המלוכה הוולשיות. משום כך, גוויניד' תמיד ראתה את עצמה הממלכה הדומיננטית בוויילס וזו אשר צריכה יום אחד לשוב לגדולתה ולשלוט בוויילס מאוחדת.

## נסיכות ויילס העצמאית (1216-1284)
הנסיכות הוקמה עם חתימת הסכם 'מועצת אברדווי' בשנת 1216 על ידי שליטי ויילס השונים. הנסיכות הוכרה באופן רשמי על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה בשנת 1218 בהסכם ווסטר כאשר סוכם שנסיך ויילס (אז ל'ואלין הגדול) ישלם מס שנתי למלך אנגליה. הנסיכות הוקמה על ידי איחוד מספר ממלכות ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' ושתי ממלכות פוויס), כאשר מספר ממלכות במרכז ודרום ויילס הוכפפו לנסיך הוולשי. גבולות הנסיכות בתקופה זו דומה בחלקו לגבולות המודרניים של ויילס, כאשר חלקה הדרומי והדרום-מזרחי התחלק בין 'אדוני המארצ'ר' (אצילים אנגלים שקיבלו במקום אדמות).

### נסיכי ויילס
* ל'ואלין אפ לורוורת' "הגדול" (1240–1195)
* דוויד' אפ ל'ואלין (1246–1240)
* אווין אפ גריפיד' "האדום" (1255–1246)
* ל'ואלין אפ גריפיד' "האחרון" (1282–1255)
* דוויד' אפ גריפיד' (1283–1282)

## הנסיכות כחלק ממלכת אנגליה (1284-1542)
בשנת 1277 ושוב בשנת 1284 ניהל מלך אנגליה אדוארד הראשון מערכות צבאיות כנגד ויילס סביב הסירוב של השלטון הוולשי לשלם לאנגליה את המיסים שהוסכמו. לאחר 1284 הייתה ויילס למעשה חלק מאנגליה כאשר תואר נסיך ויילס הועבר מידי בתי המלוכה הוולשים לידי שושלת המלוכה האנגלית וניתן באופן מסורתי ליורש העצר האנגלי. עם זאת, ויילס המשיכה להיות מוגדרת כנסיכות למרות שבפועל בתקופה זו אין לה שום ריבונות מעשית.

בתקופה זו נסיכות ויילס נפרדת מאנגליה רק ברמת הניהול האדמיניסטרטיבי והמשפטי אשר המשיך לשמר מספר חוקים ומסורות ולשיות. בשנת 1542 באופן רשמי, על פי צו של הפרלמנט האנגלי, החוק והמערכת האדמיניסטרטיבית האנגלית הוחל על ויילס וכך חדלה כל זהות ולשית מנהלית המבדילה אותה מאנגליה, שטחי ויילס גם הם לא הוגדרו עוד כנסיכות אלא כחלק מלא ממלכת אנגליה.

## ראו גם
* ממלכת גוויניד'
* ל'ואלין הגדול
* נסיך ויילס

קטגוריה:ויילס: היסטוריה
קטגוריה:ממלכות ויילס
רעיה צורף

**רעיה צורף** (נולדה בשנת 1959), שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה התמחתה בסגנון פרפר, בעלת מדליית כסף מהמכביה התשיעית (1973).

## ביוגרפיה
צורף גדלה בקיבוץ גבת. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, תחת הדרכתם של המאמנים אהרון בונה ונח רם.

### 1972
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה צורף בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:16.8 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אורלי שחם (1:16.2 דקות) ולפני איריס נאבל מהפועל אפיקים (1:18.4 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 3:03.0 דקות, אחרי אורלי שחם (2:53.4 דקות) ואיריס נאבל (3:00.0 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל במשחים ארוכים שנערכה בכפר בלום היא זכתה במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 12:21.4 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אילת יוטבת (10:42.6 דקות) ואיריס נאבל (11:33.2 דקות).

### 1973
#### מדליית כסף מהמכביה
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי אותה שנה זכתה צורף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם תמר שמיר, נאוה כגן וענת וייס בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.4 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.5 דקות.

#### אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:13.5 דקות, לפני אורלי שחם (1:15.1 דקות) ורבקה ויינברג מברית מכבים עתיד (1:17.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.9 דקות, לפני אורלי שחם (2:48.1 דקות) ורבקה ויינברג (2:55.5 דקות).

### 1974
#### שיאנית ישראל
באליפות הפועל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה במכון וינגייט בספטמבר 1974 קבעה צורף במשחה ל-200 מטר פרפר 2:41.4 דקות, שיפור לשיא של דורית זלץ (2:42.6 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.6 דקות, לפני אורלי שחם (1:11.8 דקות) ורבקה ויינברג (1:12.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:39.0 דקות, לפני שחם (2:44.7 דקות) וויינברג (2:47.1 דקות).

### 1975
#### כינוס הפועל
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 סיימה צורף פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:10.3 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:37.4 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.8 דקות, לפני מיכל וינברג מברית מכבים עתיד (1:14.0 דקות) ותמר שמיר מהפועל בת ים (1:16.9 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:35.9 דקות. שיא זה נשבר לאחר שנתיים על ידי נטע יוסף (2:35.43 דקות).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות פרפר ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:גבת: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
ביאלובז'גי

**ביאלובז'גי** (נקרא גם **ביאלברזיג**; בפולנית: **Białobrzegi**) היא עיר בפולין, כ-60 ק"מ מדרום לוורשה, על הגבול של האזור ההיסטורי פולין קטן.

## היסטוריה
במאה ה-14 העניק קז'ימייז' השלישי, מלך פולין זכויות עיר לביאלובז'גי, שנקראה אז בז'גי (Brzegi). בשנת 1541 שב והעניק המלך זיגמונד הראשון ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 עברה הבעלות על העיר בין מספר משפחות אצולה פולניות. אוכלוסיית העיר עסקה בעיקר בחקלאות ובמסחר. ביאלובז'גי הייתה אחד המוקדים של "מרד ינואר" של 1863 לעצמאות פולין, מרד שדוכא על ידי האימפריה הרוסית.

בשנת 1910 חרבה העיר כמעט כליל בשרפה שפרצה בה. במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשה. שיקומה הסתייע בדרך ורשה-קרקוב, שנסללה דרכה.

## קהילה יהודית
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי ביאלובז'גי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בעיר פעל האדמו"ר משושלת פשיסחה, רבי שרגא יאיר רבינוביץ'.

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בביאלובז'גי כ-1,500 יהודים.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את ביאלובז'גי. בתחילת 1941 הוקם בעיר גטו אליו הגיעו פליטים רבים מיישובים סמוכים לרבות וישמייז'יצה, ומספר יהודי העיר הוכפל. בקיץ 1942 נסגר הגטו ובאוקטובר 1942 גירשו אנשי אס-אס ומשתפי פעולה את היהודים לעיירה הסמוכה דוביאשין (Dobieszyn) ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-180 יהודים שנותרו בעיר גורשו למחנות עבודה, כנראה בהמשך אוקטובר 1942. 
בביאלובז'גי נותרו כ-180 יהודים והועסקו בהעברת רכוש היהודים למחסני הגרמנים. כעבור שלושה שבועות שולחו יהודים אלו למחנות עבודה, רובם לסקרז'יסקו-קמיינה.
ביאלובז'גי נכבשה על ידי הצבא האדום ב-16 בינואר 1945.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* ביאלובז'גי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:מזוביה: ערים
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
גארון

נהר **גארון** (בצרפתית: **Garonne**; באוקסיטנית ובספרדית: **Garona**) הוא נהר היוצא מהרי הפירנאים בספרד וזורם 528.7 ק"מ בדרום צרפת עד שפך הז'ירונד, שם הוא מתלכד עם נהר דורדון ונשפך לאוקיינוס האטלנטי במרחק של 647 ק"מ מנביעתו.

## אטימולוגיה
שם הנהר נכתב בגסקונית *garunɵ* שמשמש כשם כללי לנהר. ובתקופת יוליוס קיסר היה שם הנהר "Garumna".

השם נוצר מהלחם של Garr שמשמעותו אבן (או סלע), והסיומת Unn או Onna שמשמעותה נהר או יובל. ככל הנראה השם ניתן לנהר מכיוון שהוא נובע בהר הגבוה ביותר בהרי הפירנאים.

## גאוגרפיה
נהר גארון נובע בהר אנטו שצפון מערב קטלוניה, בפירנאים הספרדיים. הנהר זורם לכיוון צפון ולאחר 6.5 ק"מ הוא נכנס לצרפת בחבל מידי-פירנה. בצרפת הוא ממשיך לזרום לאורך 521.9 ק"מ עד לשפך הז'ירונד. במהלכו, הנהר עובד בשתי ערים גדולות, טולוז ובורדו. מטולוז, במקביל לנהר זורמת תעלת גארון שנבנתה על מנת לקשר את הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי.

עוצמת זרימת הנהר הן בפירנאים והן בקרבת שפך הז'ירונד הניעה את צרפת להקים שתי תחנות כוח גרעיניות על הנהר, האחת ליד העיר גולפש (Golfech) שבמחוז טארן וגארון והשנייה ליד בלאי שבמחוז ז'ירונד.

הגארון עובר דרך חמישה מחוזות, בספרד דרך מחוז ואל דה אראן ומחוז קטלוניה, ובצרפת דרך מחוזות גארון עילית, לוט וגארון, טארן וגארון וז'ירונד.

## הידרולוגיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:ספרד: נהרות
קטגוריה:קטלוניה: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
איסטגרדנס

**איסטגרדנס** (באנגלית: **Eastgardens**) הוא פרוור בסידני, הממוקם 9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).

## גאוגרפיה
איסטגרדנס הוא פרוור קטן, גודלו 0.2 קמ"ר. הוא גובל מצפון בפייג'ווד ודייסיוויל, ממערב בבנקסמדו, מדרום בהילסדייל, וממזרח במרוברה. הוא תחום ממזרח על ידי דרך בונרונג, מצפון על ידי דרך הפרון, ממזרח על ידי שדרות בנקס ומעגל קוריש, ומדרום על ידי רצף של רחובות קטנים.

## היסטוריה
איסטגרדנס הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני, שנחנך בשנת 1999. מרבית שטחו מוקצה לטובת קניון וסטפילד איסטגרדנס שהוקם ב-1987, שעל שמו הוא נקרא. בעבר היה שטח הפרוור חלק מהפרווק הסמוך פייג'ווד. השטח עליו הוקם הקניון ואזור המגורים של הפרוור היה בעבר קרקע ממשלתית, שהוקצתה לתעשייה כגון מפעלי רכב.

## תרבות
פרט לקניון, אין באיסטגרדנס אזורי תרבות, מסחר ובידור.

## קישורים חיצוניים

* איסטגרדנס באתר "Dictionary of Sydney"
* איסטגרדנס באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
הפיגועים במוסקבה (2010)

**הפיגועים במוסקבה 2010** הם פיגועי טרור, שבוצעו על ידי שתי נשים, בשעות השיא של הפעילות, בבוקרו של יום ה-29 במרץ 2010 בשתי תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה (תחנת לוביאנקה ופארק קולטורי), בהפרש של כ-40 דקות ביניהם. בפיגועים נהרגו לפחות 40 אנשים ומעל 100 נפצעו.

פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004). הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן.

חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז. ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט. הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז.

האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן. הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות.

## רקע
הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז". מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה , המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית. קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז. מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002.
### פיגועי המשך
כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה. רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים. בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים. ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן. פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות.
240px|ממוזער|שמאל|ביקור מדבדב לאחר האירועלוביאנקה (Lubyanka)

## תגובות לאירוע
לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים. ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק. ועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי". הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו. הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים.
ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים.

## ראו גם
* הפיגועים במוסקבה (1977)
* הפיגועים במוסקבה (2004)
** 
** 
* הפיגוע בוולגוגרד בדצמבר 2013 
* הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: פיגועי טרור
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:2010 ברוסיה
קטגוריה:פיגועי טרור אסלאמי
מוסקבה
אוטו בנימין קראוס

**אוטה קראוס** (7 בספטמבר 1909 –	10 ביולי 2001) היה סופר יהודי-צ'כי ניצול שואה.

## ביוגרפיה
קראוס התגורר בפראג. הוא נאסר בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-2 באפריל 1940. ישב בכלא פראג ובמחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, נויאנגאמה, אושוויץ-בירקנאו ובוכנוואלד. יחד עם ידידו אריך קולקה עבד במחנה בירקנאו כמסגר, מה שהעניק להם רישיונות מעבר בין המחנות השונים שבבירקנאו. באמצעות זכויות היתר שלהם הם סייעו לאנשי המחתרת והעבירו ידיעות בין מתכנני המרד. כן התאמצו לפרסם בעולם ידיעות מהימנות על המתרחש באושוויץ.

הוא עזב את בירקנאו ב-26 באוקטובר 1944, והועבר לבוכנוואלד.

מיד לאחר המלחמה כתב יחד עם קולקה את הספר "אושוויץ בית חרושת למוות", בצ'כית. הספר יצא לאור בכמה מהדורות, ותורגם לשפות רבות. הוא מהווה מקור מהראשונים במעלה למידע מהימן על החיים והמוות במחנה ההשמדה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז נוינגמה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-2001
הכל אבוד

**הכל אבוד** (באנגלית: **All Is Lost**) הוא סרט הישרדות אמריקאי בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור. השחקן הראשי והיחידי בסרט הוא רוברט רדפורד. זהו סרטו השני של צ'נדור לאחר "התמוטטות" משנת 2011. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2013 וזכה לביקורות מהללות.

## עלילה
אי שם באוקיינוס ההודי, הדמות הראשית המגולמת על ידי רוברט רדפורד מקריאה: "אני מצטער. אני יודע שזה בעל משמעות מועטה כרגע, אבל אני באמת מצטער. ניסיתי. אני חושב שתסכימו שניסיתי. ניסיתי להיות אמיתי, להיות חזק, להיות אדיב, לאהוב ולהיות צודק. אבל לא הצלחתי. הכל אבוד".

שמונה ימים קודם, מתעורר הגיבור ביאכטה "ורג'יניה ג'ין" המוצפת במים. הוא עולה לסיפון ומגלה שבספינתו נפער חור כתוצאה מהתנגשות במכולה תועה. הוא מרחיק את הספינה מהמכולה ומתקן את הנזק על ידי הדבקת חתיכות עץ לחור. לאחר מלאכת התיקון, הוא מגלה שמערכת הניווט נהרסה. הוא עולה על התורן כדי לחבר מחדש את מערכת התקשורת. אך חרף ניסיונתיו הוא לא מצליח להפעיל את המכשיר לאורך זמן.

מאוחר יותר מתחילה סערה והוא מנסה בכל כוחו להשאיר את הספינה במסלולה הנוכחי. במהלך ניסיונותיו הוא מועף מהסיפון אל האוקיינוס, ורק לאחר מאבק ממושך הוא מצליח לעלות חזרה לספינה. לאחר שהסערה שוככת, הוא מגלה את הנזק המרובה שנגרם לגוף הספינה. הגיבור מחליט לנטוש אותה לטובת סירת הצלה מתנפחת. הוא אוסף מהספינה ההרוסה ציוד חירום, ומיד לאחר עזיבתו היא שוקעת.

הגיבור מנסה ללמוד איך לתפעל את מכשיר הניווט סקסטנט, הוא מעריך שסיכויו להימצא יגדלו כאשר הוא יגיע לנתיב הספינות המסומן במפה. במהלך מסעו הספקתו מתמעטת, והוא מגלה שהמים שהוא לקח מהספינה אינם ראויים לשתייה. הוא מאלתר ומצליח לאדות חלק מהמים תוך שימוש ביריעת פלסטיק.

כשהוא מגיע לנתיב, שתי ספינות סוחר חולפות על פניו למרות ניסיונותיו לאותת להם באמצעות נורים. הוא נסחף מחוץ לנתיב כשההספקה שלו הולכת ואוזלת. במהלך היום השמיני לתאונה הוא כותב מכתב (אשר הוא הקריא בתחילת הסרט), ומכניס אותו לצנצנת שאותה הוא זורק לאוקיינוס.

באותו הלילה הוא מבחין באור קלוש, נראה של ספינה הנמצאת במרחק. ללא נורים נוספים הוא מדליק אש בתוך סירת ההצלה. האש יוצאת במהרה משליטה ומתפשטת בסירת ההצלה. הסירה נהרסת והוא נאלץ לקפוץ למים. הגיבור שאיבד כל תקווה מניח לעצמו לשקוע למצולות, אולם לאחר רגעים ספורים הוא מבחין שהספינה התקרבה אליו ושוחה לפני המים, שם הוא אוחז ביד המושטת לעברו.

## תגובות
הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 94% בהתבסס על 156 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 87 מתוך 100 על בסיס של 43 ביקורות.

הסרט זכה להשוואות לסרט "חיי פיי" (2012) שגם כלל סט צילום מצומצם והתרחש ברובו בלב ים. השחקן רוברט רדפורד והמלחין אלכס איברט זכו לביקורות מהללות על חלקם בסרט. כאשר הסרט הוקרן בפסטיבל קאן רדפורד זכה ל"קימת כבוד".

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אסונות
קטגוריה:סרטי רוברט רדפורד
קטגוריה:סרטים עם שחקן אחד
גבריאל מאן

**גבריאל מאן** (באנגלית: **Gabriel Mann**; נולד ב-14 במאי 1972) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. ידוע בעיקר בתפקידו בתור נולן רוס בסדרת הטלוויזיה "נקמה" (2011–2015) של רשת ABC.

## ביוגרפיה
גבריאל מאן נולד בעיירה מידלברי (אנ'), ורמונט, בנם של אליס ג'ו איימיס, עורכת דין, ושל סטיבן סמית' מיק, פרופסור לסוציולוגיה. 

מאן החל את הקריירה שלו כדוגמן מסלול מקצועי, ומאז הוא עבד עם מריו טסטינו לחברת GAP, והיה לפנים של חברת CP, עבד עבור סטיבן קליין, טיילר שילדס, מארק ג'ייקובס וקלווין קליין. מאן למד תקופה קצרה בבית הספר למשחק בית הבובות השכונתי  שבניו יורק.  

## קריירה
החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1995, כאשר לוהק לתפקיד מזערי בסרט "סטונוול" ובהמשך השנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הלהט"בי "*Parallel Sons*" בתור סת', צעיר שמגלה את נטיותיו המיניות לאחר שנשדד על ידי צעיר אחר והשניים מפתחים מערכת יחסים מהוססת. 

בשנת 1996 שיחק בתפקיד קטן בסרטה של מרי הארון "אני יריתי באנדי וורהול", המספר על חייה של ואלרי סולאנס ועל מערכת היחסים שלה עם האמן אנדי וורהול. שנה לאחר מכן התארח בסדרת הטלוויזיה הרפואית "ER".  

בשנת 2011 החל לגלם את נולאן רוס בסדרת דרמה של ה-ABC "נקמה", בתור האקר מחשבים מיליונר שמשמש כבן ברית של אמילי (אמילי ואן קאמפ), עם גישה שחצנית וכישורים חברתיים ירודים. סיימה את שידוריה במאי 2015 לאחר 4 עונות מוצלחות, כאשר מאן כיכב בכולן. בשל כיכובו בסדרה, הוא הוחתם בסוכנות הדוגמנות DNA וגם בסוכנות הדוגמנות Next Models.

בשנת 2016 הצטרף לעונה הרביעית של סדרת הפעולה "ריי דונובן", בתור ג'ייקוב וולר.

בשנת 2019, מאן כיכב בתור ג'ייג' סקוט במיני-סדרת המתח של נטפליקס "השלכות" בכיכובה של רנה זלווגר.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
כניעת ברדה

**כניעתה של ברדה** (בספרדית: **La Rendición de Breda**) היא תמונה של הצייר הספרדי דייגו ולסקס. הוא צייר אותה בין השנים 1634–1635, כשהוא מושפע מסיור שערך באיטליה בלוויית המרקיז אמבריו ספינולה, גנרל מג'נובה שכבש את העיר ברדה בארצות השפלה (כיום בהולנד) ב-5 ביוני 1625, כחלק ממערכה שקיימו הפלנדרים (הנאמנים למלך ספרד) נגד ההולנדים שמרדו בבית הבסבורג. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.

## רקע היסטורי
תפיסתה של ברדה ב-1625 הייתה אחת ההצלחות הצבאיות הבודדות של הספרדים בשלבים המאוחרים של מלחמת שמונים השנים. גנרל בצבא ספרד, הגנואי אמבריו ספינולה, כבש את ברדה כנגד הוראות מפקדיו. קודם לכיבוש הממשלה הספרדית החליטה שמצור כנגד הערים המבוצרות בארצות השפלה יהיה מהלך שגוי ובזבזני, ולכן ביקשה להסתפק בהטלת מצור כלכלי על הולנד, במקום הפעלת כוחות צבאיים. עם זאת ספינולה נטל את חייליו ותקף את העיר. מעבר ללחימה עצמה, היה מדובר גם במאבק אישי או תחרות אישית בין ספינולה מטעם הספרדים מול הגנרל נסאו ההולנדי. נסאו נפטר במהלך הלחימה. יורשו לא הצליח לעמוד במצור שהטיל ספינולה ונכנע במאי 1625. ארבע שנים לאחר מכן (1629) התלווה ולסקז לספינולה לטיול באיטליה. ספינולה נפטר ב-1630, וברדה נכבשה מחדש על ידי ההולנדים ב-1637. ולסקז צייר את כניעתה של ברדה הן כאקט לאומי, אך בעיקר כהומאז' לספינולה, שבעת שהכיר אותו במסגרת אותו טיול לאיטליה, תהילתו הייתה מאחוריו כתוצאה מכישלון של המצור על קזאלה מונפראטו במסגרת מלחמה בין ספרד לצרפת בצפון איטליה.

## הציור
"כניעתה של ברדה" הוא ציור אחד מבין סדרה בת 12 ציורי ניצחונות של המלך הספרדי פליפה הרביעי, התלויים ב"סלון הממלכות" בפלסיו דה בן רטירו במדריד. הציור מתאר את הטקס הפורמלי של מסירת מפתח העיר ב-8 ביוני 1625, כשלושה ימים לאחר הכניעה. מעבר לתהילה הספרדית הכללית והאישית של ספינולה, הכניעה מאופיינת בציור כאקט תרבותי שבו הכובש הספרדי מקבל את כניעת ההולנדים תוך שמירה על כבודם והימנעות מנקמה. לפי דיווחים שאינם באים לידי ביטוי בתמונה, ספינולה הצדיע לנכנעים ושיבח אותם על עמידתם האיתנה. העובדה שוולסקז נועץ עם ספינולה קודם הציור, הופך את התמונה למדויקת יותר היסטורית ביחס לתמונות דומות באותה תקופה. מאידך יש מטילים ספק בהתרחשות כולה, דהיינו כי אין מדובר בכניעה אלא בהסכם מדיני בה הועברה ברדה ונערך לא אחרי לחימה, ועל כן הצגת האבירות הספרדית אינה במקומה. חוסר הדיוק מתבטא בציור למשל בכך שבאותה תקופה השתמשו כבר ברובים, ולכן לא נעשה שימוש בחניתות המצוירות וכן באיורם של נציגי הבסבורג (הכתר הספרדי) כספרדים, בעוד שהם (לרבות ספינולה) היו זרים.

רבים מקשרים בין כניעתה של ברדה לבין פסיפס אלכסנדר מפומפיי, ורואים בכניעתה של ברדה מעין פרפרזה על הפסיפס המתאר את הקרב באיסוס בין אלכסנדר מוקדון לדריווש השלישי. כך למשל, אלמנטים דוגמת רקע החניתות והיד המושטת מופיעים בשני הציורים. הביוגרף של ולסקס, היסטוריון האומנות הגרמני, קארל יוסטי, ציין כי שתי יצירות האומנות מאנישות אירוע היסטורי באמצעות התמקדות ברגש הנסוך על פניהן של הדמויות המרכזיות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דייגו ולסקס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציור של תקופת הבארוק
קטגוריה:כניעה
ישראל גורניצקי

**ישראל גורניצקי** (בליטאית: **Izraels Gornickis**; 1 בספטמבר 1889 - 24 במאי 1956), היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.

## ביוגרפיה
גורניצקי נולד בגרודנו, שהייתה אז חלק מליטא (כיום בלארוס). גורניצקי קיבל חינוך יהודי ציוני וכללי, והיה פוליגלוט בעל שליטה ב-13 שפות (ביניהן: רוסית, אנגלית, עברית, פולנית, לטבית, יידיש, גרמנית, צ'כית, צרפתית, ערבית, איטלקית, ליטאית ואספרנטו). גורניצקי קיבל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת פריז (1911) ותואר מוסמך במשפטים מאוניברסיטת קייב (1914). הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1917 והיה חבר באיגוד עורכי הדין היהודיים בליטא. בין השנים 1921–1935 גר ועסק בעריכת דין בריגה, והתמחה בעיקר בתחומי הנפט, הבנקאות והביטוח.

בשנת 1914 ברח גורניצקי עם משפחתו לסנט פטרסבורג עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ושב לריגה רק בשנת 1920. בשנת 1926 נאסר לזמן קצר בגין הסתרת ה"הרפתקן הבינלאומי" ליברמן. גלי האנטישמיות באירופה באותה תקופה בצירוף חקיקת חוקים אשר הגבילו עיסוקם של עורכי דין יהודיים בגרמניה, הובילו להחלטתו לעלות לישראל בשנת 1936. הוא התיישב ברח' הגליל בתל אביב, בבית שקנה בביקורו הראשון בפלשתינה בשנת 1933 (כאשר באותו ביקור גם קנה נכס ברחובות אשר השכיר בהמשך לחיים ויצמן). בשנות ה-40 עבד בוועדה לסיוע למהגרים ופליטים שהגיעו לארץ מלטביה.

גורניצקי עבר את בחינות הלשכה לעורכי דין זרים בישראל בשנת 1937, מספרו בפנקס עורכי הדין היה 577, ובהמשך הוסמך כנוטריון. בשנת 1938 ייסד את משרד עורכי הדין י. גורניצקי ושות' (אשר בעת הקמתו נקרא גורניציקי את א. פולונסקי, עורכי דין). משרדו, שממוקם כיום בשדרות רוטשילד בתל אביב אך בעת הקמתו היה ברחוב אחד העם, ניהל תיקים של חברות ענק ושל אישים בכירים בישראל, ובמסגרת זאת מונה גורניצקי ל"מחסל" (המכונה כיום "מפרק") של חברות רבות שהגיעו לחדלות פרעון. בין היתר היה גורניצקי גם חבר בקרן לביטוח הדדי של חברי הסתדרות עורכי-הדין היהודיים בארץ-ישראל, ונציג ציבור במועצה שמינה שר האוצר, לוי אשכול לפי תקנות מילווה מלחמה (איגרות חוב למוכ"ז), התשי"א-1951, וכן במועצה שמינה קודמו, שר האוצר אליעזר קפלן. כמו כן, היה היועץ המשפטי של מייסדי חברת "עלית" בתחילת דרכם.

בשנת 1913 נשא גורניצקי לאישה את נינה נחמה ברלין (ילידת 1892), אותה פגש בשנת 1911 כאשר שניהם היו סטודנטים בצרפת. לבני הזוג נולדו שלושה בנים: תאומים, ירוחם ואוריאל, אשר הלכו בדרכו של אביהם והפכו לעורכי דין ידועים בזכות עצמם. בראשית שנות ה-50 הם הצטרפו למשרד שהקים אביהם. ירוחם (1921–1997), הבכור, עמד בראש המשרד בין השנים 1956–1994. אוריאל (לימים אוריאל גורני) (1921-2002) היה שותף במשרד אך בחלק משנותיו כעורך דין כיהן בתפקידים במגזר הציבורי. אוריאל נישא לרות דונקלבלום, בתו של ד"ר מנחם דונקלבלום, לימים שופט בית המשפט העליון בהרכבו הראשון, ועל שמו ייסדה משפחתו את פרס גורני למשפט ציבורי. הבן הצעיר רפי (1927–2004) היה לאיש עסקים ואלוף ישראל בטניס בשנות ה-50.

ישראל גוניצקי נפטר ב-24 במאי 1956 ונקבר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
בית מעצר תל אביב

**בית מעצר תל אביב** (בראשי תיבות: **בימ"ר תל אביב**), המכונה באופן עממי **בית מעצר אבו כביר**, הוא בית מעצר של שירות בתי הסוהר, השוכן בדרך בן צבי 82 בשכונת אבו כביר בדרום תל אביב-יפו.

## היסטוריה
מבנה בית המעצר נבנה בימי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, בשנת 1937, ושימש כמצודה. בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל הפך לבית מעצר, ובשנת 1970 נוספה לו קומה שלישית. בשנת 1984 הורחב המתקן ונוספו לו שני אגפים, ובשנים 2005–2006 הועבר מידי משטרת ישראל לידי שירות בתי הסוהר. בשנת 2012 החל לפעול בבית המעצר אגף גמילה מסמים.

מאז שהאחריות על ניהול בית המעצר עברה לשב"ס, הוחלט להקל על תהליך קליטת העצירים בכך שכל עציר חדש שנכנס לכותלי בית המעצר יצטרך לעבור מספר נקודות: חיפוש בעירום, זיהוי ביומטרי, בדיקה רפואית, שיחה עם עובד סוציאלי ושיחה עם קצין המודיעין. מבנה בית המעצר בנוי כך שמחלקים את הקומה הראשונה של תאי המעצר לפי דרגות ותק וחומרת עבירות, מסוכנות אישית וצורך בהגנה קבועה. במקום גם קיימים אגפים מיוחדים המתואמים לקבוצות שונות, בהם אגף לקטינים, אגף לנשים ואף תא מעצר לאסירים אובדניים אשר מרושת במצלמו כדי למנוע מקרי התאבדות. בתאים הרגילים של בית המעצר יש כ-2 מיטות, 2 מצלמות ואשנב אשר משמש כעזר הצצה לסוהרים. גם חדרון המקלחת הפנימי עוצב על מנת למנוע מקרי התאבדויות בכך שבנוי מרצועות רוחביות של זכוכית משוריינת שדרכה המצלמות והסוהרים יכולים לראות כל דבר אשר עושה העציר במקלחת ובשירותים.

בעבר שטח חצר בית הכלא וחדר האוכל היה גדול ותפס הרבה משטח בית המעצר. לאחר השיפוצים הוחלט לבנות על שטח זה שלושה אגפי בטון מזוין ובכל אחד מהאגפים קיימת חצר קטנה פנימית.

בית המעצר משמש את מחוז תל אביב של משטרת ישראל ואת יחידותיה הארציות ובו כ-350 מקומות כליאה. כל השוהים במתקן הם עצורים פליליים, למעט אגף אסירים שנשפטו לתקופות מאסר קצרות. במתקן מועסקים כ-170 אנשי סגל.

בנובמבר 2019 פורסם כי המועצה הארצית לתכנון ובנייה החליטה להעביר לאישור ממשלת ישראל תוכנית המתאר הארצית למתקני כליאה - תמ"א 24, במסגרת התוכנית צפוי להתפנות בית המעצר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אבו כביר
תל אביב
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
בית מעצר תל אביב
בית הספר טביתא

**בית הספר טביתא ביפו** (באנגלית:** Tabeetha school in Jaffa**) הוא בית ספר יסודי ותיכוני הפועל בחסות הכנסייה של סקוטלנד, ושוכן ברחוב יפת 21 ביפו.

## תולדות בית הספר
[שמאל|ממוזער|250px|ג’ין ווקר-ארנוט כפי שצולמה ב-[31 בדצמבר 1910]]
בית הספר נוסד ב-16 במרץ 1863 בידי ג’יין ווקר-ארנוט (Jane Walker-Arnott) שהייתה בתו הבכורה של פרופסור מאוניברסיטת גלאזגו אשר הגיעה ליפו ביחד עם אחותה אמיליה לראשונה ב-1858, ושימשה כמורה לבנותיו של הכומר ויליאם קרוז. היא חזרה לסקוטלנד בשנת 1860, ובאותה השנה חזרה לארץ ישראל לצמיתות.

בית הספר החל לפעול בחדר בביתה של ווקר-ארנוט ביפו העתיקה, ונקרא על שם טביתא שהייתה תלמידתו של ישו תושבת יפו אשר נזכרה בברית החדשה, והוא פעל כבית ספר לבנות ולמדו בו תחילה 14 תלמידות נוצריות, מוסלמיות ויהודיות, ותוכנית הלימודים כללה קרוא וכתוב, תנ"ך ומלאכת תחרה. עבודות התחרה נשלחו לסקוטלנד ונמכרו בכנסי התרמה עבור בית הספר. פטר מצלר, ידידו של הברון פלטון פון אוסטינוב סייע לווקר-ארנוט, עד שעזב את ארץ ישראל ב-1869.

בית הספר התרחב, וב-1874 רכשה ווקר-ארנוט חלקת קרקע מחוץ לחומות יפו בסיועו של סוכן הנסיעות תומאס קוק, אשר מכר את ביתו בבית לחם ותרם את מחצית הפדיון בסך 45 לירות שטרלינג, עבור הקמת מבנה בית הספר החדש. על הקמת המבנה החדש כתב תומאס קוק כדלקמן:
.
המבנה נבנה באבני חומות העיר, שפורקו ונהרסו, בשנים שקדמו לבנייתו. העלות הייתה 3,275 ליש"ט, והוא נחנך ב-1 בנובמבר 1875. הוא הוקם בסגנון האדריכלי העות'מאני שרווח בארץ ישראל באותה עת, כאשר הוא פונה אל רחוב יפת. 

ווקר-ארנוט נפטרה ב-21 במאי 1911 בגיל 76 ונקברה ב-7 ביוני 1911 בבית הקברות הפרוטסטנטי הסמוך לבית הספר ממזרח. היא הורישה את בית הספר לכנסייה של סקוטלנד המחזיקה בו מאז, וב-1912 הוקם בסמוך מבנה נוסף הקרוי על שמה של ווקר-ארנוט. 

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-28 ביולי 1914 בית הספר נעזב והמבנה שלו שימש כמפקדה לצבא הטורקי. לאחר שהבריטים כבשו את יפו שימש מבנה בית הספר את הצי המלכותי, ובאוקטובר 1919 שב לשמש כבית ספר. בהמשך בית הספר נהיה לבית ספר מעורב לבנים ולבנות.

מאז 2010 מנוהל בית הספר בידי עמותה רשומה בישראל, ונתמך על ידי אגודת ידידים (Friends of Tabeetha) שמושבה בסקוטלנד.

## בית הספר כיום
בבית הספר לומדים כ-330 תלמידים בני כ-40 לאומים שונים. כשני שלישים מהם הם תושבי יפו, והיתר הם ילדיהם של אנשי עסקים וסגל דיפלומטי המתגוררים בתל אביב ובסביבתה. 

למעלה ממחצית התלמידים בבית הספר הם נוצרים, שליש מהם מוסלמים, 5% מהם יהודים והיתר בני דתות אחרות. 
גם אנשי הסגל נמנים עם לאומים ודתות שונות ומגויסים לעבודה ישירות בידי המוסד, אך מנהל בית הספר מתמנה על ידי הכנסייה של סקוטלנד.

שפת ההוראה המרכזית בבית הספר היא אנגלית, והתלמידים נבחנים בבחינות בגרות מטעם משרד החינוך הבריטי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שמואל גילר. '''רבת מעשים טובים ומרבה בגמילות חסדים'''** **עת-מול 227.

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: תיכונים
טביתא
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:רחוב יפת
פ.צ. היידנהיים

**פ.צ. היידנהיים** (בגרמנית: **FC Heidenheim**) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר היידנהיים שבגרמניה המשחק בבונדסליגה.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1846 כמועדון התעמלות. מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1911 ושיחק לאורך השנים בליגות חובבים אזוריות בגרמניה. בעונת 1974/1975 הוזמן לשחק בפעם הראשונה בגביע הגרמני. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה זלנדורף. בעונת 1977/1978 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת פירמאזנס. בעונת 2008/2009 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת וולפסבורג.

עד עונת 2008/2009 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית. בעונה זו שיחק המועדון בליגה הרביעית ובסוף העונה עלה לליגה הגרמנית השלישית. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית מעונת 2009/2010 ועד עונת 2013/2014.

בעונת 2011/2012 ניצח המועדון בסיבוב הראשון של הגביע את קבוצת ורדר ברמן ובשלב 32 האחרונות הפסיד לקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת בוכום. בעונת 2013/2014 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת מינכן 1860. בסוף העונה סיים את הליגה השלישית במקום הראשון והעפיל בפעם הראשונה לליגה הגרמנית השנייה.

בעונת 2014/2015 ניצח בסיבוב הראשון של הגביע את קבוצת אוניון ברלין ובשלב 32 האחרונות הפסיד לקבוצת וולפסבורג.

בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום ה-3 בבונדסליגה השנייה ובכך התמודדה בפלייאוף העלייה לבונדסליגה. היא התמודדה מול ורדר ברמן אך הפסידה לה בסיכום שני המשחקים ונשארה עונה נוספת בבונדסליגה השנייה.

בתום עונת 2022/2023 סיימה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והבטיחה לראשונה בתולדותיה עלייה לבונדסליגה.

בעונת 2023/24, הראשונה שלה בבונדסליגה, סיימה הקבוצה במקום השמיני ובשל זכייתה של באייר לברקוזן בגביע הגרמני, קיבלה לראשונה בתולדותיה את הכרטיס לפלייאוף מוקדמות הקונפרנס ליג. בעונת 2024/2025 סיימה הקבוצה במקום ה-16 ונאלצה לשחק בפלייאוף הישארות שם גברה בשני משחקים על אלוורסברג.

## סגל הקבוצה
;נכון ל-11 בפברואר 2026

 
 

 (בהשאלה מפרייבורג)

 (בהשאלה מבאיירן מינכן)
 
 (בהשאלה משטוטגרט)
 (בהשאלה מהופנהיים)

 

 (בהשאלה מבורוסיה דורטמונד)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:באדן-וירטמברג: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1911
ז'אק שבאן-דלמאס

[250px|ממוזער|פגישת [ראש ממשלת ישראל לוי אשכול עם נשיא האספה הלאומית של צרפת וראש עיריית בורדו ז'אק שבאן-דלמאס, במשרדו בפריז, יולי 1964]]
**ז'אק שבאן-דלמאס** (בצרפתית: **Jacques Chaban-Delmas**; 7 במרץ 1915 – 10 בנובמבר 2000) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן כראש ממשלת צרפת בשנים 1969–1972, בתקופת נשיאותו של ז'ורז' פומפידו.

## קורות חיים
נולד בפריז בשם ז'אק מישל פייר דלמאס. במלחמת העולם השנייה, בגיל 29, הגיע לדרגת בריגדיר גנרל בתנועת ההתנגדות הצרפתית "הרזיסטנס", והשתתף בהתקוממות בפריז באוגוסט 1944. אלן דלון גילם את דמותו בסרט הקולנוע "האם פריז בוערת?", העוסק בשחרור פריז.

לאחר המלחמה צירף דלמאס לשמו את כינויו המחתרתי "שבאן", בהשראת טירת שבאן. על פעילותו במחתרת עוטר באות לגיון הכבוד.

ב-1947 נבחר לראש עיריית בורדו והמשיך לכהן בתפקיד זה 48 שנים רצופות, עד 1995.

בשנים 1954–1955 כיהן כשר העבודות הציבוריות, התחבורה והתיירות.

ב-1954 כיהן כשר הדיור והבינוי.

כיהן כשר מדינה בשנים 1956–1957.

כיהן כשר ההגנה הלאומית והכוחות המזוינים בשנים 1957–1958.

שבאן-דלמאס כיהן כנשיא האספה הלאומית שלוש פעמים:
* 9 בדצמבר 1959 עד 24 ביוני 1969
* 3 באפריל 1978 עד 2 ביולי 1981
* 2 באפריל 1986 עד 23 ביוני 1988

כיהן כראש ממשלת צרפת מ-20 ביוני 1969 עד 6 ביולי 1972.

ב-1974, אחרי פטירתו של הנשיא פומפידו, התמודד שבאן-דלמאס בבחירות לנשיאות צרפת בראשות המפלגה הגוליסטית "איחוד הדמוקרטים למען הרפובליקה". בסיבוב הראשון הגיע למקום השלישי עם 15.11% מקולות הבוחרים. הבחירות הוכרעו בסיבוב שני, שבו גבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן על המועמד הסוציאליסטי פרנסואה מיטראן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית
קטגוריה:חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:מעוטרי אות מסדר השחרור
קטגוריה:בוגרי המכון למדע המדינה פריז
קטגוריה:שרי ממשלת צרפת
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (צרפת)
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1915
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2000
דרמשטאדט 98

**מועדון ספורט דרמשטאדט 98** (בגרמנית: **SV Darmstadt 98**) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר דרמשטאדט שבגרמניה. המועדון משחק בליגת הבונדסליגה השנייה.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1898 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה. עד שנת 1974 הליגה הגרמנית השנייה הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית, והמועדון הצטרף לליגה זו בשנתה הראשונה. המועדון שיחק בליגה השנייה 4 עונות ברציפות מעונת 1974/1975 ועד עונת 1977/1978. בעונת 1975/1976 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. הומבורג.

בסוף עונת 1977/1978 עלה בפעם הראשונה לליגת העל של גרמניה. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה. בעונת 1979/1980 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קלן.

בסוף עונת 1980/1981 עלה בפעם השנייה לליגת העל. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה, שם שיחק 11 שנה ברציפות. בעונת 1982/1983 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד. בעונת 1986/1987 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת המבורג. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת דיסבורג.

בסוף עונת 1992/1993 ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית, שם שיחק 5 שנים ובסוף עונת 1997/1998 ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הרביעית וחזר לליגה השלישית. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית עד עונת 2011/2012. בעונת 2001/2002 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת שאלקה 04. המועדון שיחק ברציפות בליגה השלישית מעונת 2011/2012 ועד עונת 2013/2014 שבסופה עלה לליגה הגרמנית השנייה.

בסיום עונת 2014/15 ולאחר עונה אחת בליגה השנייה עלתה הקבוצה לראשונה זה 33 שנים לבונדסליגה. כעבור שנתיים ירדה הקבוצה חזרה לבונדסליגה השנייה.

בסיום עונת 2022/2023 שבה הקבוצה לבונדסליגה, אך בעונה שלאחר מכן נשרה לליגה השנייה.

## סגל הקבוצה
;נכון ל-23 בפברואר 2026 

 (קפטן)

 (בהשאלה מבאיירן מינכן II) 
  
 

 (בהשאלה מאלבירקס ניאיגטה)
  

 (בהשאלה ממיינץ 05)
 

 

 (בהשאלה מטולוז)
 

  

## שחקנים בולטים

## הישגים
* **[[הגביע הגרמני]]**:
** רבע גמר (1): 1986/1987

## קישורים חיצוניים

* 

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1898
קטגוריה:דרמשטאדט
קטגוריה:הסן: מועדוני ספורט
דן פיק

**דן פיק** הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. שחקן נבחרת ישראל בכדורמים.

## ביוגרפיה
פיק התאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.

### 1971
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה פיק במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:36.4 דקות, אחרי אמיר נמינוב מהפועל כפר הנשיא (18:41.8 דקות) ולפני מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (19:48.4 דקות).

### 1973
#### אלוף ישראל ושיאן ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכה פיק במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי של משה גרטל 18:20.0 דקות, לפני חברו לאגודה דן ברנר (18:37.4 דקות) ועמי שליט ממכבי קריית ביאליק (18:43.9 דקות).

### 1974
בתחרות שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט ביוני 1974 ניצח פיק במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:29.1 דקות. תוך כדי המשחה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא ישראלי חדש לנוער של 9:47.7 דקות וקבע את הקריטריון להשתתפות באליפות אסיה לנוער.

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באוסלו שבנורווגיה בסוף יולי אותה שנה קבע פיק במשחה ל-1500 מטר שיא ישראלי חדש של 18:18.9 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוקטובר אותה שנה זכה פיק ב-6 מדליות, מהן 3 זהב (כולן במשחי השליחים, ביחד עם דן ברנר, רון קרמן ודורון שפי וקביעת שני שיאים ישראלים), כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:59.2 דקות, אחרי עדי פרג מהפועל העמקים שקבע שיא ישראלי חדש של 17:43.0 דקות ולפני נדב בטשא מגוש זבולון (18:05.9 דקות), שלושתם שיפרו את שיאו הישראלי של פיק. מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.6 דקות, אחרי פרג שקבע שיא ישראלי חדש של 4:22.9 דקות וברנר (4:32.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:24.8 דקות, אחרי פרג (2:15.3 דקות) ומייק גרינשפן (2:18.2 דקות)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:שחייני פרפר ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
SMS Audio

**SMS Audio** היא חברת אודיו אמריקאית בבעלות פרטית, אשר עוסקת בייצור אוזניות אופנתיות ומוצרים נלווים. החברה נוסדה על ידי הראפר 50 סנט. "SMS Audio" רכשה באוגוסט 2011 את החברה "קונו אודיו", והשיקה לראשונה את מוצריה בתחילת שנת 2012. החברה ממוקמת בפלורידה, ארצות הברית.

## היסטוריה
"SMS Audio" נוסדה בחודש מרץ 2011 בעיר דלאוור, ארצות הברית, על ידי הראפר קארטיס ג'קסון, הידוע גם בשם הבמה 50 סנט. ג'קסון היה מעוניין להשיק אוזניות ייחודיות, והתחקה אחר ההצלחה של הראפר ד"ר דרה עם חברת האודיו "ביטס אלקטרוניקס", אשר השיקה לראשונה את מוצריה בשנת 2008. ג'קסון תר אחר חברת אוזניות קטנה אותה יוכל לרכוש ולמתג מחדש. באוגוסט 2011 רכש את "קונו אודיו", חברה אשר פעלה בפלורידה ועסקה בפיתוח ויצור של אוזניות אופנתיות. סכום הרכישה לא פורסם. מייסד "קונו אודיו", בריאן נוח, מונה על ידי ג'קסון לנשיא החברה הממוזגת, שפעלה מאז תחת השם "SMS Audio". נוח, אשר בעברו הועסק בתפקיד ניהולי בחברת ג'ילט, הקים את "קונו אודיו" בשנת 2007 בשל העניין האישי שלו במוזיקה ובאביזרי אודיו יוקרתיים. 

מיד לאחר השלמת תהליך הרכישה, החלו ג'קסון ונוח לעבוד יחדיו במטרה לעצב ולהשיק קו חדש של אוזניות יוקרתיות. בשלהי 2011 ובתחילת 2012 הושקו לראשונה שלושה מוצרים חדשים מבית היוצר של החברה החדשה. במקביל להשקת המוצרים, הכריז ג'קסון בחודש דצמבר 2011 על הפרויקט להאכיל את אמריקה, במסגרתו התחייב לספק 250 ארוחות לאמריקנים נזקקים, במקביל לכל פריט אשר יימכר בארצות הברית באמצעות האתר הרשמי של החברה.

## מוצרים
* SYNC by 50 Wireless Headphones - אוזניות קשת אלחוטיות מבוססות טכנולוגיית "קליר", אשר מאפשרת להן לקלוט עד ארבעה מכשירים בטווח של עד עשרה מטרים. 
* SMS Audio Street by 50 On-Ear - אוזניות קשת חוטיות בעלות כבל נתיק ולחצני שליטה.
* SMS Audio Street by 50 In-Ear - אוזניות כפתור חוטיות בעלות מיקרופון פנימי המשמש לשיחות טלפון.
* SMS Audio Street by 50 DJ Pro Performance - אוזניות קשת חוטיות, מקצועיות. האוזניות מתקפלות ובעלות כבל נתיק, לחצני שליטה ורמקול פנימי. מיוצרות בעיקר עבור תקליטנים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה אמריקאיות
Metallica: Through The Never

***Metallica: Through The Never*** (בתרגום חופשי מאנגלית: ***מטאליקה: דרך לעולם לא***) הוא מותחן מוזיקלי אמריקאי משנת 2013, הסובב סביב הופעה של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה. שם הסרט נובע משיר מתוך אלבום שהוציאה לאור בשנת 1991.

הסרט עוקב אחרי נער משלוחים בשם טריפ, אשר נשלח למשימה דחופה בזמן ההופעה ובדרך נקלע לקטטות אלימות, הסרט משלב את ההופעה של חברי הלהקה ואת סיפורו של טריפ.

## עלילת הסרט
טריפ נער צעיר מתקבל לעבוד בתור נער משלוחים עבור הלהקה האהובה עליו מטאליקה, שבאותו לילה עומדת להופיע בפני קהל נרחב. בתחילת הסרט רואים את טריפ רוכב על הסקייטבורד שלו ושם פוגש בסדר אקראי את ארבעת חברי הלהקה במסדרון ובחנייה של האולם. כאשר מתחילה ההופעה טריפ מקבל עבודה מהממונה עליו, לקחת מכל דלק ולנסוע לתדלק משאית של הלהקה שמובילה משהו שהלהקה זקוקה לו בשביל המופע.

טריפ לוקח מן כדור ומתחיל לנסוע לעבר יעדו בואן רעוע. כאשר הוא עוצר ברמזור הוא רואה סימנים מוזרים של דם על אחד השלטים הקרובים אליו, בפתאומיות הוא עובר תאונת דרכים, כאשר מכונית שנוסעת במהירות מופרזת נכנסת במכוניתו. כשהוא מתעשת, הוא רואה נהג עומד באמצע הכביש, וכאשר הנהג מסתובב אליו הוא רואה שפניו מלאות בדם. במהלך הליכתו ברחובות העיר הוא מבין שבעיר ישנו מרד, ומבלי לשים לב מוצא את עצמו באמצע של קרב עיקש בין המורדים למשטרה. טריפ רואה את מנהיג המרד: אדם שרירי בעל מסכה אשר רוכב על סוס, מחזיק פטיש בידו ותולה והורג אנשים, טריפ זורק עליו לבנה ובמהרה טריפ הופך להיות מטרתו הבאה של מנהיג המרד.

בסופו של דבר מוצא טריפ את המשאית הנטושה, הוא פותח את תא המטען שלה ולא מוצא כלום חוץ מתיק גב ישן, הוא פותח אותו ונופל בחרדה (תכולת התיק אינה ידועה לצופה). אך המורדים תופסים אותו ורודפים אחריו בעיר עד שהם מגיעים רחוב חסום. טריפ מוריד ממנו את התיק ושופך על עצמו את מכל הדלק ולאחר מכאן מדליק את עצמו בעזרת מצית. לאחר מכן מתחיל קרב בין המורדים לטריפ בעודו עולה באש, בסופו של דבר הם מנצחים אותו ומכבים ממנו את האש בעזרת מים.

טריפ מתעורר על גג בניין ושם הוא מותקף על ידי מנהיג המרד. טריפ מצליח לגנוב ממנו את הפטיש שלו ומכה אותו בו. בעודם אחד מול השני טריפ מכה עם הפטיש באדמה ויוצר רעידת אדמה בעיר, לאחר מכאן מכה באדמה פעמיים נוספות ובהם הופך את מנהיג המרד לאבק.

הרעידות משבשות את ההופעה של מטאליקה ובסוף ההופעה הם מנגנים את השיר האחרון שלהם "HIT THE LIGHTS" בעזרת מגברים פשוטים.

בסוף הסרט הלהקה מנגנת את השיר Orion, טריפ מביא להם את התיק אך תכולתו נשארת לא ידועה.

## פסקול

## צוות השחקנים הראשי
* דיין דיהן - טריפ
* ג'יימס הטפילד - בתור עצמו
* לארס אולריך - בתור עצמו
* קירק האמט - בתור עצמו
* רוברט טרוחיו - בתור עצמו
* מקנזי גריי - מנהל ההופעה, מנהלו של טריפ

## ביקורות
הביקורות לסרט בחו"ל היו חיוביות, הסרט קיבל 7.8 באתר האינטרנט רוטן טומייטוז".

מגזין הרולינג סטון אמר: "הסרט מלא ברוק אנד רול אנרכיסטי"

אך בישראל רוב הביקורות לסרט היו שליליות

במאקו אמרו שהסרט: "מביך ומיותר לצפייה".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:מטאליקה
קטגוריה:סרטי הופעה