open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פוסום זנב-טבעת דק

**פוסום זנב-טבעת דק** (שם מדעי: *Pseudochirulus*), הוא סוג של פוסום קטן-בינוני במשפחת הפוסומים הטבעתיים שכולל 8 מינים החיים בגינאה החדשה ובאוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1915 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי (Paul Matschie), כשקודם לכן המינים שבו שויכו לסוג פוסום זנב-טבעת. הסוג מכיל את המינים הקטנים שבין ששת הסוגים במשפחת הפוסומים הטבעתיים, אך בעל מספר המינים הרב ביותר.

## תיאור
לבני סוג זה מבנה גוף עגלגל, עם צורה דקה ועדינה ביחס לבני הסוג פוסום זנב-טבעת מדומה. הראש קטן מעוגל וקצר, והחוטם מחודד עם זיפים ארוכים סביבו. העיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה, והאוזניים קטנטנות ודקיקות. בכפות של הפוסום יש כריות הצמדה וטפרים חדים המסייעים לו בטיפוס; בכפות הקדמיות שתי אצבעות שפונות לצד מנוגד לאחרות ומאפשרות לפוסום ללפות את הענף משני צדדיו. הזנב ארוך, גמיש ושעיר, וצידו התחתון קירח עם טבעת לפיתה האופיינית למשפחה.

אורך הגוף של המינים בסוג נע בין 17 ל-36 סנטימטרים, אורך זנבם 15–39 סנטימטרים ומשקלם נע בין 100 ל-1,500 גרם. למינים בסוג יש פרווה עבה וצמרירית שצבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין אפור לחום או שחור. הצד התחתון יהיה בדרך כלל בהיר או לבן, ולרוב יהיה פס שחרחר על הגב והמצח.

## תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג אנדמיים לאוקיאניה; מרבית המינים (6) מצויים בגינאה החדשה ומיעוטם (2) באזור הטרופי של צפון-מזרח אוסטרליה. בית הגידול של הפוסומים הללו מורכב בעיקר מיערות גשם ויערות עננים שמתאפיינים בכמות משקעים גבוהה ובצפיפות גבוהה של אפיפיטים ושרכים, והם מבלים את מרבית חייהם על העצים וממעטים לרדת לאדמה.

הפוסומים פעילים בעיקר בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים. התזונה של הפוסומים מורכבת בעיקר מעלים ובמידה פחותה גם מפירות. המינים בסוג חיים בגפם ברוב השנה, למעט מפגשים קצרים בעונת הרבייה. הנקבה ממליטה בין צאצא אחד לשלושה שמבלים את החודשים הראשונים לחייהם בכיס שלה ולאחר מכן רוכבים על גבה.

האיום העיקרי על מרבית המינים בסוג הוא בירוא יערות, ציד והשפעות ההתחממות הגלובלית. אורח החיים הלילי והמתבודד של הפוסומים הללו מוביל לכך שעל רבים מהם אין כלל מידע בספרות הזואולוגית, ונתונים אודות ביולוגיה, תפוצה ואיומים עדיין אינם ידועים בבירור.

## מינים
* פוסום זנב-טבעת ויילנד (*Pseudochirulus caroli*)
* פוסום זנב-טבעת מסיכתי (*Pseudochirulus larvatus*)
* פוסום זנב-טבעת מצויר (*Pseudochirulus forbesi*)
* פוסום זנב-טבעת נהר-דיינטרי (*Pseudochirulus cinereus*)
* פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט (*Pseudochirulus herbertensis*)
* פוסום זנב-טבעת ננסי (*Pseudochirulus mayeri*)
* פוסום זנב-טבעת שלגל (*Pseudochirulus schlegeli*)
* פוסום זנב-טבעת שפלתי (*Pseudochirulus canescens*)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1915
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פאול מטשי
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
פוסום זנב-טבעת ויילנד

**פוסום זנב-טבעת ויילנד** (שם מדעי: *Pseudochirulus caroli*) הוא מין פוסום בסוג פוסום זנב-טבעת דק שחי במערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1921 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ולו שני תת-מינים; הוא קרוי על שם רכס ויילנד בו נתגלה.

## מידע כללי
פוסום ויילנד בעל מבנה גוף גוצי ועגלגל עם צוואר קצר וראש מחודד בקצהו. זנבו הארוך והגמיש מתעגל כטבעת וקירח בקצהו התחתון. הפרווה שלו עבה, רכה וצמרירית; צבעה חום-אפרורי או אפור-בהיר בחלק העליון ולבנבן בחלק התחתון, כשהגפיים בעלי גוון חום. לאורך הגב יש זוג פסים אפורים-כהים או פס חום-כהה. ניתן לזהותו בנקל מפוסומי טבעת אחרים בגינאה בשל הצבע הלבן של זנבו. אורך ראשו וגופו של פוסום ויילנד: 36-30 סנטימטרים, אורך זנבו: 37-30 סנטימטרים ומשקלו כ-440 גרם. לנקבה 4 פטמות, אך רק שתיים מהן פעילות.

פוסום ויילנד אנדמי לרכס מאוקי בחלק המערבי של הקורדילרה הניו-גינאית. טווח התפוצה שלו נופל בתחומי מחוז פפואה של אינדונזיה והוא נמצא הן בשפלות והן ברכסים הרריים ברום 2,200 מטר מעל פני הים. בית הגידול כולל יערות גשם ויערות עננים. נכון לשנת 2020, ידועים בבירור רק 4 אזורים שבהם המין נמצא בוודאות. אוכלוסייה מבודדת של פוסום ויילנד בעמק בוקונדיני עשויה לייצג מין נפרד.

פוסום ויילנד הוא יונק שוכן עצים שמשתמש בזנבו ובגפיו כדי לנוע על הענפים במהירות בתורו אחר מזונו (עלים, פרחים, פירות וחרקים). בניגוד לפוסומים טבעתיים רבים שפעילותם מוגבלת לשעות הלילה, פוסום ויילנד יוצא לעיתים קרובות לפעילות גם בשעות היום. את שעות המנוחה הפוסום מבלה בחללי עצים שאותם הוא מרפד בחומר צמחי. מעבר לכך, אין מידע נוסף על הביולוגיה ואורח החיים של המין.

## מצב
פוסום ויילנד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), נוכח תפוצתו הרחבה יחסית, היעדר איומים משמעותיים, ומכיוון שלא סביר שמספריו יילדו בשיעור הנדרש כדי להעפיל לקטגוריה מאוימת. הוא מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר על ידי הילידים המקומיים והפרעה אנושית בתחומי המחיה שלו. IUCN ממליץ לרשויות השימור באינדונזיה לבדוק את השפעת הציד על מין זה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.

פוסום ויילנד נמצא באזור מוגן אחד: הפארק הלאומי לורנץ המשתרע על 25,056 קמ"ר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1921
פוסום זנב-טבעת מצויר

**פוסום זנב-טבעת מצויר** (שם מדעי: *Pseudochirulus forbesi*) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לדרום-מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1887 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוי על שמו חוקר הטבע הנרי אוג פורבס. בעבר נכלל במין זה גם פוסום זנב-טבעת מסיכתי שזהה לו במראה החיצוני, אולם כיום השניים נחשבים למינים נפרדים. בשפות פפואניות, הפוסום המצויר מכונה סקויד או בונאי.

## תיאור
הפוסום המצויר מתאפיין בגוף עגלגל, ראש קצר וחרטום מחודד. אוזניו קצרות, עיניו גדולות ולחייו נפוחות. אצבעותיו הארוכות בעלות טפרים חזקים ובכפותיו רפידות דביקיות המאפשרות לו לטפס בזריזות על עצים. זנבו של הפוסום ארוך ושעיר, וקצהו קירח עם יכולת לפיתת עצמים. אורך ראשו וגופו של הפוסום המצויר: 34-19 סנטימטרים, אורך זנבו: 31-20 סנטימטרים ומשקלו 450–835 גרם.

הפרווה של הפוסום צמרירית ועבה, וצבעה הכללי אפור בהיר עד אפור כהה בחלק העליון, ואפרפר חיוור או לבנבן במותניים, בגחון ובסנטר. הידיים, הרגליים והראש בצבע חום בהיר-כתמתם. צדדי הפנים בצבע לבן, ויש סימונים שחורים דהויים על עצמות הלחיים, המצח וסביב החוטם הוורוד. כתמים שחורים נמצאים גם סביב האוזניים החומות. הזנב שחרחר להוציא את קצהו הוורוד.

מבחינה חיצונית, קשה מאוד להבדיל בין הפוסום המצויר לקרובו הפוסום המסיכתי; באופן כללי, צבעיו של הפוסום המצויר דהויים יותר, והסימונים השחרחרים בפניו אינם מתחברים. שני המינים מאכלסים רכסי הרים נפרדים.

## תפוצה וביולוגיה
הפוסום המצויר אנדמי לרכס אואן סטנלי בחצי האי זנב-ציפור שבדרום-מזרח פפואה. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים על מדרונות ההרים ברום 2,800-500 מטר מעל פני הים (הגובה הממוצע הוא 1,300 מטר). האזורים הללו מתאפיינים בכמות משקעים גבוהה מן הרגיל ובצמחייה סבוכה.

הפוסום המצויר הוא יונק לילי בעיקרו, אך מגיח מדי פעם לתור אחר מזון גם במהלך היום. את שעות המנוחה שלו הוא מבלה בקינים ובחללי עצים נמוכים או גבוהים. הפוסום המצויר נחשב לבררני למדי, וניזון בעיקר מעלים וקליפות של 75 מיני צמחים מ-25 משפחות. הפוסום מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולאחר תקופת היריון קצרצרה הפוסומית ממליטה צאצא אחד או שניים.

## מצב
הפוסום המצויר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), מכיוון שהוא נפוץ יחסית, סובלני במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול, ולא צפויה ירידה משמעותית במספריו. האיומים העיקריים על מין זה אינם ידועים, אך סביר להניח שהוא ניצוד על ידי הילידים הפפואנים למזון. מגמת האוכלוסייה של המין איננה ידועה לעת עתה.

נדרשים מחקרים נוספים אודות הביולוגיה והאקולוגיה שלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1887
פוסום זנב-טבעת שלגל

**פוסום זנב-טבעת שלגל** (שם מדעי: *Pseudochirulus schlegeli*; קרוי גם **פוסום זנב-טבעת ארפקי**) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לקצה המערבי של האי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1884 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink), וקרוי על שמו של הזואולוג הרמן שלגל (Hermann Schlegel).

## מידע כללי
גופו של פוסום שלגל קומפקטי וקליל, ראשו עגלגל וקצר ומחודד בקצהו. עיניו גדולות וכתומות ומותאמות לראיית לילה, ואוזניו עגלגלות וקטנות. אפו דמוי פקק וסביבו זיפים ארוכים. זנבו השעיר של הפוסום באורך זהה לגופו, ולקצהו החשוף יכולת לפיתה בענפים. הרגליים דקיקות, ובכפות כריות דביקות וטפרים ארוכים וחדים המשמשים לטיפוס. אורך ראשו וגופו של פוסום שלגל: 23-21 סנטימטרים, אורך זנבו: 25-21 סנטימטרים ומשקלו 244–305 גרם.

פרוותו של הפוסום עבה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין חום-אפרפר או קרמל בהיר לקפה עמוק עד מהגוני, והיא הופכת לכתמתמה-צהבהבה באזור המותניים; הגחון, החזה והמפשעה בצבע אפרפר חיוור או לבן-קרמי. הזנב בצבע שחרחר להוציא את קצהו החשוף, ולעיתים קרובות יש פס שחרחר דהוי לאורך הגב. הראש בצבע חום-אפרורי או אדמוני והפנים שחרחרות. האוזניים בצבע חום-אדמוני בצידן החיצוני וורוד כהה בצידן הפנימי, ולהן כתם כהה ובהיר בצדדים; החוטם והשפתיים בצבע ורוד כהה וסביב העיניים טבעות לבנבנות.

פוסום שלגל אנדמי לרכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור הנמצא במחוז פפואה המערבית שבשליטת אינדונזיה. הפוסום חי ביערות גשם ממוזגים ויערות טחב ננסיים ברום 1,900-750 מטר מעל פני הים. אין כל מידע על האקולוגיה והביולוגיה שלו, אך סביר להניח שהן דומות במובנים רבים לקרוביו. מין פוסום נוסף שאנדמי לאזור זה הוא פוסום זנב-טבעת נזירי ששייך לסוג אחר.

## מצב
פוסום שלגל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[פגיע]]** (VU), היות שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, הוא מצוי בלא יותר מ-5 מקומות, וחווה ירידה מתמשכת במספריו עקב בירוא יערות, הפרעה אנושית וציד למזון על ידי הילידים המקומיים. הפוסום מצוי בפארק לאומי אחד. IUCN ממליץ לבצע מחקרים נוספים כדי לקבל מידע מדויק יותר אודות התפוצה והאקולוגיה של המין.

## קישורים חיצוניים

*   תמונות של פוסום זנב-טבעת שלגל בטבע

## הערות שוליים

קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1884
פוסום זנב-טבעת שפלתי

**פוסום זנב-טבעת שפלתי** (שם מדעי: *Pseudochirulus canescens*) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שמצוי בגינאה החדשה ובמספר איים סמוכים. הוא תואר מדעית בשנת 1846 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט ווטרהאוס ולו חמישה תת-מינים. הפוסום השפלתי הוא המין הקטן ביותר במשפחת הפוסומים הטבעתיים לאחר פוסום זנב-טבעת ננסי.

## תיאור
הפוסום השפלתי הוא כיסאי קטן וקומפקטי עם גוף וראש עגלגלים; עיניו גדולות, אוזניו קטנטנות וחוטמו חרוטי. זנבו ארוך ובעל יכולת לפיתה בקצהו. אורך ראשו וגופו: 23-20 סנטימטרים, אורך זנבו: 20-17 סנטימטרים ומשקלו 235–380 גרם. הפרווה שלו צפופה ועבה, וצבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום כשהיא הופכת לדהויה וחיוורת בגחון. הפנים, הלחיים והגפיים בצבע חום בהיר. לאורך הגב, יש פס שחור עבה שמתחיל בבסיס הזנב ומסתיים באזור המצח. בנוסף, סביב האוזניים החומות יש כתמים שחרחרים. החוטם והכפות בצבע ורוד דהוי. הזנב בולט בצבעו החום כהה-שחור, להוציא את קצהו החשוף והוורוד.

## תפוצה וביולוגיה
הפוסום השפלתי מצוי בעיקר באי גינאה החדשה, הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה, כמו גם באיים האינדונזים סלוואטי ויאפן. באי גינאה החדשה, הטווח שלו משתרע מחצי האי ראש-ציפור במערב ועד מפרץ מילנה במזרח, והוא נעדר לחלוטין משרשרת ההרים במרכז האי ומהסוואנות הגשומות בשפלה הדרומית הגדולה. בית הגידול של הפוסום מורכב מיער גשם טרופי בגובה נמוך (שפלה בדרך כלל), אך עשוי להימצא גם במדרונות הרריים עד רום 1,300 מטר.

המידע אודות הביולוגיה לוקה בחסר; הפוסום פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, טחב, חזזיות ושרכים. הרבייה מתרחשת בכל השנה, והפוסומית ממליטה 1–3 צאצאים לאחר תקופת היריון קצרה; הגורים שוהים בתקופה הראשונה לחייהם בכיס של האם.

## מצב
הפוסום השפלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, ומכיוון שירידה משמעותית במספרים אינה סבירה עדיין. הפוסום מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר בכ-25% מטווח התפוצה שלו. הוא מאוים במידה מסוימת גם מצד אובדן בית גידול בשל בירוא יערות לשימוש חקלאי, וגידול באוכלוסייה האנושית. ייתכן שהפוסום עשוי להסתגל לשהייה בשברי יערות שמופרעים באופן תדיר על ידי פעילות אנושית.

הפוסום השפלתי מצוי במספר אזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה, התפוצה, הביולוגיה ומצבו של המין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1846
פוסום מפוספס טייט

**פוסום מפוספס טייט** (שם מדעי: *Dactylopsila tatei*; קרוי גם **טריוק טייט**) הוא מין כיסאי קטן שוכן עצים בסוג פוסום מפוספס שאנדמי לאי יחיד הממוקם דרומית-מזרחית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1952 על ידי הזואולוגית הבריטית אלינור מרי אורד לורי (Eleanor Mary Ord Laurie; ראו תמונה ראשית), וקרוי על שמו של הנרי טייט.

## תיאור
לפוסום טייט מבנה גוף ארוך וגלילי. ראשו עגול וקצר עם חרטום מחודד, אוזניו קצרות ועגולות ועיניו גדולות ושחורות. הזנב העבה קצר יחסית בדומה לסוג פוסום מפוספס ארך-אצבע. האצבעות של פוסום טייט ארוכות ודקות, והאצבע השלישית בכף היד ארוכה במעט מהאחרות ומיועדת להוציא רמשים מגזעים העצים; בקצה כל אצבע טופר דקיק וחד. לפוסומית כיס מפותח. אורך ראשו וגופו של פוסום טייט: 27-21 סנטימטרים, אורך זנבו 21–29 סנטימטרים ומשקלו עד 250 גרם. הדו-צורתיות הזוויגית אינה ניכרת.

הפרווה של פוסום טייט עבה ושעירה. צבעה לבן בוהק עד אפרפר-צפחה שבהיר יותר מאצל מינים אחרים, והיא בוהקת במיוחד בצידה התחתון. הפרווה מפוספסת לאורכה בשלוש רצועות כהות בצבע חום-שוקולד עד שחור: רצועה עבה וכהה במיוחד לאורך הגב (מהזנב עד למצח), וזוג רצועות דהויות וצרות יותר על הצלעות. לאורך הגפיים יש רצועות שחרחרות דקיקות שמתחברות לרצועות בצלעות. הרצועות הכהות אצל פוסום טייט דהויות וצרות יותר מאצל הפוסומים המפוספסים האחרים.

ראשו של פוסום טייט לבן כולו, להוציא את סימוני הפנים שאופיינים לסוג ומהווים המשך של רצועות הגב והצלעות: משולש שחור גדול על המצח וזוג כתמים שחורים גדולים סביב העיניים. סימוני הפנים הכהים יוצרים כתם Y לבן בולט על הפנים. האף וכפות הידיים והרגליים ורודים. הזנב שחרחר כולו, ובקצהו כתם לבן גדול.

## ביולוגיה
פוסום טייט אנדמי לאי פרגוסון מקבוצת איי ד'אנטריסקו שממוקמים בים שלמה מזרחית לחצי האי זנב-ציפור בגינאה החדשה, ושייך לפפואה. בתוך האי, הוא מוגבל לרכס ההרים בחלק הצפון-מערבי של האי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, ברום 1,000-600 מעל פני הים. המידע אודות אורח חייו של פוסום טייט מצומצם מאוד, בשל מיעוט פרטים שנתפסו בטבע מאז גילויו; במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, הוא נתפס רק פעם אחת (בשנת 2003). ככל הידוע, הפוסום הוא יונק פעיל לילה שחי מרבית הזמן על צמרות העצים וניזון בעיקר מפירות וחרקים. את שעות היום הוא מבלה בשינה בקינים העשויים מעלים יבשים בתוך שקעים וחללים בגזעים.

## מצב
פוסום טייט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[סכנת הכחדה]]** (EN), היות שטווח התפוצה שלו קטן מ-200 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה מוגבלת למקום יחיד, ויש ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול של המין. האיום העיקרי עליו הוא פגיעה בבית הגידול באמצעות כריתת עצים עבור שטחי חקלאות. הפוסום אינו נמצא באזורים מוגנים כל שהם. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע האם הוא מתרחש גם באזורים אחרים באי.

## קישורים חיצוניים

*   תמונה של פוסום מפוספס טייט.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1952
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלינור מרי אורד לורי
קטגוריה:כיסנאיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קוסקוס אובי

**קוסקוס אובי** או **קוסקוס רוטשילד** (שם מדעי: *Phalanger rothschildi*), הוא מין כיסאי דמוי דלק בסוג קוסקוס שאנדמי לאיי אובי במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1898 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס מדגימה שנמצאה באוסף הפרטי של וולטר רוטשילד. קוסקוס אובי קרוב מבחינה גנטית וחיצוני לקוסקוס ג'ב והקוסקוס המקושט.
## תיאור
230px|ממוזער|ימין|220 פיקלים|דגימה של קוסקוס אובי.
בצורתו החיצונית, קוסקוס אובי נראה כשילוב בין לוריס לדלק; מבנה גופו חסון, צווארו קצר וראשו קצר וחרוטי. אוזניו משולשות וקצרות ועיניו גדולות ובולטות. הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים כרגל חמישית, ובכפות ידיו ורגליו טפרים ארוכים ודקים המסייעים לו בטיפוס. אורך ראשו וגופו: 39-36 סנטימטרים, אורך זנבו: 33 סנטימטרים ומשקלו 1.4-1.1 קילוגרם.

הפרווה של קוסקוס אובי רכה וצמרירית ולה שתי צורות עיקריות: הצורה הכהה והצורה הבהירה; הצורה הכהה מתאפיינת בצבע חום-שוקולד או מהגוני כהה, והצורה הבהירה בצבע צהוב-כתום או חום בהיר. בשתי הצורות, הצד התחתון (החזה, הבטן והמפשעה) בצבע לבן בוהק עד צהבהב, ולאורך הגב והמצח פס שחור דקיק. לקוסקוס אובי כתמים שחורים קטנים סביב העיניים, החוטם והאוזניים. קצה הזנב, האף והכפות בצבע ורוד כהה. העיניים ירוקות ופנים האוזניים בצבע כתמתם.

## תפוצה וביולוגיה
קוסקוס זה מצוי בשלושת האיים העיקריים בקבוצת איי אובי: האי אובירה, האי אובילטו והאי ביסה. איי אובי נמצאים בים סראם בצפון איי מאלוקו, וממוקמים דרומית להלמהרה וצפונית לסראם ובורו. בית הגידול של קוסקוס אובי מורכב מיער גשם טרופי בחופים ובגבעות, והוא מצוי הן ביער ראשוני והן ביער משני; בנוסף, הוא נראה לעיתים קרובות בקרבת מגורי אדם.

מעט ידוע על אורח חייו. קוסקוס אובי פעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום במחבוא בחופת היער. הוא נע באיטיות בין הענפים וממעט לרדת לאדמה. בתגובה לאיום, הקוסקוס מפיק ריח מושק חזק ומשמיע נהמות אזהרה לקוסקוסים אחרים בסביבה. הוא ניזון מעלים, פירות, אגוזים חרקים, ביצים וחולייתנים זעירים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה.

## מצב
קוסקוס אובי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם (פחות מ-3,000 קילומטרים רבועים) שמוגבל לשלושה איים, אוכלוסיית המין יציבה, אין עליו איומים משמעותיים והוא מסתגל לשינויים בבית גידולו. הקוסקוס אינו מצוי באזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה של המין.

## קישורים חיצוניים

* תמונות של קוסקוס אובי: הצורה הבהירה והצורה הכהה.
*  תמונות של קוסקוס אובי בפליקר.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1898
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קוסקוס ג'ב

**קוסקוס ג'ב** (שם מדעי: *Phalanger alexandrae*) הוא מין כיסאי נדיר בסוג קוסקוס שאנדמי לאי קטן בים הלמהרה בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לקוסקוס אובי וקוסקוס מקושט, ונדרשים מחקרים נוספים על מנת לקבוע האם הוא זכאי למעמד של מין עצמאי או מהווה תת-מין של הקוסקוס המקושט.

## מידע כללי
קוסקוס ג'ב תואר מדעית בשנת 1995 על ידי הזואולוג האוסטרלי  ועמיתו האינדונזי בפאק בודי, והם קראו לו על שם אלכסנדרה שליי - אנתרופולוגית אוסטרלית שהייתה עמיתה שלהם למסע שנה קודם לכן בגינאה החדשה.

לקוסקוס ג'ב יש ראש מעוגל, לוע קצר ואוזניים קטנות שמכוסות כמעט לחלוטין בפרווה. זנבו גמיש וארוך וטפריו מעוקלים וחזקים; שתי התכונות הללו מסייעות לו בטיפוס על עצים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס ג'ב כ-45 סנטימטרים, אורך זנבו כ-36 סנטימטרים ומשקלו 2.2 קילוגרם. הפרווה שלו קצרה וצפופה. צבעה אפרורי באזור הגב, הפנים והגפיים, בעוד שהכתפיים ורוב הראש בצבע אדמדם-כתום. יש לו פס כהה מהכתפיים עד לחרטום שבולט במיוחד באזור המצח.

קוסקוס ג'ב אנדמי לאי ג'ב הממוקם בין האי הלמהרה לבין האי ואיגאו  באיי מאלוקו. יש סבירות גבוהה שהוא קיים גם על האי אורני מזרחית לג'ב. בית הגידול שלו כולל יער גשם טרופי בחופים ובגבעות עד רום 300 מטר מעל פני הים, והוא מצוי בעיקר ביער ראשוני ויער משני; גודלו הקטן של האי, גורם לקוסקוסי ג'ב לשהות לעיתים קרובות גם בסמיכות לסביבה אנושית (שדה התעופה באי למשל). בית הגידול מתאפיין בצמחייה ים-תיכונית, אבני גיר ונחלים רבים. התזונה וההתנהגות של המין טרם נחקרו. סביר להניח שהוא ניזון מפירות ועלים כיתר קרוביו.

## מצב
קוסקוס ג'ב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[סכנת הכחדה]]** (EN), מכיוון שהוא אנדמי לאי יחיד שגודלו אינו עולה על 150 קילומטרים רבועים, וחווה ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול שלו. הקוסקוס מאוים מצד ציד למזון, כריית מינרלים, בירוא יערות עבור שטחי חקלאות ופגיעה בצמחייה המקומית על ידי חזירי בר שהובאו לאי על ידי האדם.

נכון לשנת 2020, המין אינו מצוי באזור מוגן על אדמת האי. IUCN ממליץ להחיל תקנות ציד באי ג'ב, ולוודא שהקוסקוס המקושט לא יוכנס לאי זה ויגרום לתחרות על מקורות מזון עם קוסקוס ג'ב הקטן יותר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:איי מאלוקו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1995
קוסקוס (סוג)

**קוסקוס** או **פלנגר** (שם מדעי: *Phalanger*) הוא סוג של כיסאי דמוי למור במשפחת הקוסקוסיים ובו 13 מינים שחיים ברחבי מלנזיה. הסוג הוגדר בשנת 1780, על ידי גוטליב סטור (Gottlieb Conrad Christian Storr), והוא הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא עכביש, ומתייחסת לתופעת הסינדקטיליה ברגליו האחוריות. אף שהתופעה אופיינית לכלל הקנגוראים ואינה ייחודית לקוסקוס, היא צוינה דווקא בשמו המדעי מכיוון שהוא היה הכיסאי הראשון שתואר מדעית על ידי זואולוגים מערביים ובו הם נתקלו בתופעה המוזרה. השם קוסקוס מקורו בשם מקומי במספר איים באינדונזיה. הסוג קוסקוס קטן מהסוגים קוסקוס דובי וקוסקוס נמרי וגדול מהסוג קוסקוס גמדי.

## מאפיינים פיזיים
מיני הקוסקוס חולקים את התכונות הבאות: מבנה גוף גוצי, שמנמן וגמיש וראש קצר ומחודד דמוי אגס. האוזניים קצרצרות והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה. הפרווה שלהם קצרה, עבה וצמרירית, וצבעה משתנה ממין למין וכולל שחור, לבן, חום, אפור, צהוב, אדמדם או מנומר. הזנב ארוך, דק ושרירי, וחציו השני חשוף משיער ומחוספס עם משטח אחיזה שמאפשר לו ללפות ענפים בחוזקה ולהשתמש בו כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 31–54 ס"מ, אורך הזנב 27–42 ס"מ והמשקל נע בין 1 ל-5 ק"ג.

## ביולוגיה
כמעט כל הקוסקוסים חיים על איים במלנזיה. רוב המינים חיים בגינאה החדשה ובאיי מאלוקו (פפואה ואינדונזיה), ומינים בודדים מצויים גם באוסטרליה או באיי שלמה. הם ממלאים תפקיד אקולוגי דומה ללמורים וקופים בעולם הישן. בתי הגידול של הקוסקוסים הם יער גשם טרופי, יער גדותיים או יער עננים, בשפלות, חופים או מדרונות הרריים גבוהים. רבים מהמינים הסתגלו לחיים בקרבת מגורי אדם.

הקוסקוסים פעילים לרוב בשעות הלילה, וניזונים מפירות, עלים, חרקים וביצים. להוציא מין אחד, כל המינים בסוג שוכני עצים מובהקים שיורדים לאדמה לעיתים רחוקות. לכל הקוסקוסים יכולת טיפוס מצוינת. תורמים לכך הטפרים המעוקלים והחזקים, כריות ההדבקה בכפות ואצבעות מפוצלות. התנועה שלהם איטית בדרך כלל.

הקוסקוס הוא מין פוליגמי שמתרבה לרוב לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון של הקוסקוסית נמשך 13 ימים לכל היותר, ולאחריהם היא ממליטה בין גור אחד לשלושה. אף על פי שבכיס שלה 4 פטמות, לרוב רק גור אחד שורד. הגורים מבלים בכיס מספר חודשים, ולאחר מכן עוברים לרכב על גבה של האם עד יציאתם לעצמאות. תוחלת החיים של המינים בסוג עד 11 שנים.

## מצב
[ממוזער|230 פיקסלים|[קוסקוס צפוני.]]
כל המינים בסוג מאוימים במידה זו או אחרת מבירוא יערות, ציד וסחר חיות מחמד. מבין 13 המינים הקיימים, הרוב במצב שימור ללא חשש בשל טווח תפוצה רחב, מין אחד במצב פגיע, שני מינים בסכנת הכחדה, ומין אחד בסכנת הכחדה חמורה, וככל הנראה נכחד מן העולם.

## מינים
[ממוזער|230 פיקסלים|[קוסקוס דרומי.]]
* קוסקוס אובי (*Phalanger rothschildi*)
* קוסקוס ג'ב (*Phalanger alexandrae*)
* קוסקוס דרומי (*Phalanger mimicus*)
* קוסקוס ההרים (*Phalanger carmelitae*)
* קוסקוס המשי (*Phalanger sericeus*)
* קוסקוס וודלרק (*Phalanger lullulae*)
* קוסקוס טלפומין (*Phalanger matanim*)
* קוסקוס כחול-עין (*Phalanger matabiru*)
* קוסקוס מזרחי (*Phalanger intercastellanus*)
* קוסקוס מקושט (*Phalanger ornatus*)
* קוסקוס צפוני (*Phalanger orientalis*)
* קוסקוס קרקעי (*Phalanger gymnotis*)
* קוסקוס שטיין (*Phalanger vestitus*)

## קישורים חיצוניים

*  תצפיות ותמונות של מיני קוסקוס בinaturalist.
* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1780
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גוטליב קונרד כריסטיאן סטור
קטגוריה:קוסקוסיים
קוסקוס דרומי

**קוסקוס דרומי** (שם מדעי: *Phalanger mimicus*; קרוי גם **קוסקוס אפור/מצוי דרומי** או **קוסקוס אוסטרלי**), הוא מין קוסקוס קטן-בינוני שנפוץ בדרום גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1922 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב כתת-מין של קוסקוס צפוני. שמו המדעי ניתן לו על שם נהר מימיקה בגינאה שבקרבתו נאספה הדגימה הראשונה של המין. זהו המין היחיד בסוגו שנמצא באוסטרליה.

## תיאור
לקוסקוס הדרומי גוף גוצי וגמיש, ראש חרוטי דמוי אגס ואוזניים קצרות ועגולות. עיניו גדולות ומותאמות לראיית לילה, זנבו ארוך, דק ושרירי ומשמש לאחיזת ענפים. בדומה ליתר הקוסקוסים, גם למין זה יש טפרים חזקים ומעוקלים וכריות הדבקה שמאפשרות לו לטפס בקלות על עצים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס הדרומי: 40-33 סנטימטרים; אורך זנבו: 35-28 סנטימטרים ומשקלו: 2-1.5 קילוגרם.

הפרווה של הקוסקוס הדרומי קצרה ודלילה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום כהה או אפור-צפחה עם פס שחור דק לאורך הגב. הצד התחתון בצבע לבנבן שמתרחב לעיתים לעבר פלג הגוף האחורי. באזור הצוואר יש לעיתים סינר כתמתם דהוי. הראש בצבע זהה לגוף, והפנים עשויות להיות חיוורות יותר. על המצח פס שחור דקיק והסנטר ובסיס האוזניים לבנים. חלקי הגוף החשופים (האף, הכפות, פנים האוזניים ורוב הזנב) בצבע ורוד כהה או בהיר.

## תת-מינים
המין כולל כיום 2 תת-מינים:
**P. m. mimicus* - גינאה החדשה.
**P. m. peninsulae* - אוסטרליה.
**P. m. intercastellanus* - מוכר כיום כמין עצמאי (קוסקוס מזרחי).

## תפוצה וביולוגיה
הקוסקוס הדרומי מצוי בגינאה החדשה ובאוסטרליה; בגינאה, הוא נמצא לאורך השפלה הדרומית של האי - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי, עם גלישה קטנה למדרונות הדרומיים של הקורדילרה הניו-גינאית. באוסטרליה, הוא מוגבל לאזור מצומצם בחצי האי כף יורק שבקווינסלנד. נוסף על כך, הקוסקוס הדרומי מצוי גם באיי ארו ובאי יוס סודארסו בחלק הצפוני של ים אראפורה הסמוך לגינאה (כול האיים שייכים לאינדונזיה).

בגינאה, בית הגידול של הקוסקוס הדרומי מורכב מיער גדותיים טרופי ליד נהרות, וכן יערות מקוטעים ומטעים; באוסטרליה, בית הגידול כולל יער גשם טרופי ויער גפן נשיר למחצה, נוטופילי או ירוק-עד בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד.

הקוסקוס הדרומי פעיל בשעות הלילה וחי בגפו בטריטוריה קבועה. את שעות היום הוא מבלה בשינה בעץ חלול. הוא נע על העצים בחיפוש אחר מזונו הצמחוני - עלים, פירות ופרחים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של 13 יום, והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים.

## מצב
הקוסקוס הדרומי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), עקב טווח התפוצה הרחב, אוכלוסייה גדולה, התרחשות באזורים מוגנים רבים וסובלנות במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה בירידה, אך לא ברמה המצדיקה שינוי במצבו לרמה מאוימת יותר. בגינאה, המין מאוים בעיקר על ידי ציד לבשרו, סחר בחיות מחמד וכריית מינרלים. באוסטרליה הוא מוגן לחלוטין בתוך אתר מורשת עולמית.

המין רשום בנספח ג' של אמנת CITES.

## קישורים חיצוניים

*   תמונות של קוסקוס דרומי בפליקר.

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטרליה: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1922
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קוסקוס כחול-עין

**קוסקוס כחול-עין** (שם מדעי: *Phalanger matabiru*), הוא מין כיסאי בסוג קוסקוס שאנדמי לזוג איים געשיים בקבוצת איי מאלוקו במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1995 על ידי הזואולוגים  האוסטרלי ובפאק בודי האינדונזי. אין להחליף בין מין זה לבין קוסקוס נמרי כחול-עין.

## מידע כללי
קוסקוס כחול-העין בעל מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש מעוגל, ואוזניים קטנות שקבורות ברובן בשיער. חוטמו חרוטי, לועו קצר ואפו ריבועי. בדומה למיני קוסקוסים אחרים, הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומשמש לו כרגל חמישית. בכפות ידיו כריות הצמדה וטפריו ארוכים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס. מידות גופו אינן ידועות.

לקוסקוס כחול-העין פרווה קצרה וצמרירית שצבועה בכתום-צהבהב או אדמדם, והיא נוטה להשחיר מעט באזור הגב, פלג הגוף האחורי והכתף. המותניים, הבטן, החזה והגרון בצבע צהבהב-קרמי עד שמנת. הראש בצבע זהה לשאר הגוף, בעוד שהפנים בהירות יותר. על המצח יש פס שחור דקיק שנמשך לעיתים אחורה עד לכתף, וסביב הלוע והסנטר כתם לבנבן. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכחול-תכלת של עיניו; הן מוקפות בדרך כלל בטבעות שחורות. האף, פנים האוזניים, הכפות וקצה הזנב החשוף בצבע סגול-כהה או חיוור.

הקוסקוס כחול-העין חי באזור איי מאלוקו במרכז אינדונזיה ובתוכם מוגבל לשני איים קטנים: טרנאטה (111 קילומטרים רבועים) וטידורה (116 קילומטרים רבועים); האיים הללו שמורכבים מהר געש או מחרוט געשי, שוכנים בתוך ים מולוקה סמוך לחוף המערבי של האי הלמהרה וצפונית לאיים מוטי ומאקיאן. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח על מדרונות געשיים, יער משני עם הפרעה אנושית ומטעים.

אין מידע רב על אורח חייו; הוא מבלה את רוב זמנו על העצים, וניזון מפירות, עלים ופרחים; הרגלו של הקוסקוס לאכול ציפורן, בננות ואמברלה (*Spondias dulcis*), גורם לתושבים המקומיים להתייחס אליו כמזיק. הקוסקוס פעיל בשעות הלילה, וישן או מנמנם בשעות היום במקלט בחופת היער. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים.

## מצב
אף על פי שמגמת אוכלוסייתו יציבה, קוסקוס כחול-עין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[פגיע]]** (VU), משום שהוא מצוי בשני איים קטנים בלבד שאין בהם אזורים מוגנים. האיומים הפוטנציאליים באיים הם ציד אינטנסיבי (מתרחש לעת עתה ברמות נמוכות), התפרצויות חריגות של הר הגעש גמאלמה הפעיל באי טרנאטה, והכנסת קוסקוסים מתחרים מאיים סמוכים (כמו הקוסקוס המקושט מהלמהרה).

## קישורים חיצוניים
*
*  תמונות של קוסקוס כחול-עין.

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:איי מאלוקו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1995
קוסקוס מזרחי

**קוסקוס מזרחי** (שם מדעי: *Phalanger intercastellanus*; קרוי גם **קוסקוס אפור/מצוי מזרחי**) הוא מין קוסקוס שנפוץ במזרח גינאה החדשה ובאיים סמוכים באזור ים שלמה. הוא תואר מדעית בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב לפרקים כתת-מין של קוסקוס דרומי או קוסקוס צפוני עד שקיבל מעמד של מין עצמאי.

## תיאור
לקוסקוס המזרחי מבנה גוף מוצק וגמיש והוא מכוסה בפרווה גסה ועבה. ראשו האגסי קצר ומחודד בקצהו והוא נראה כצורת ביניים בין פוסום ללמור. עיניו גדולות ובולטות ואוזניים בינוניות ועגלגלות. זנבו ארוך וגמיש, וקצהו חשוף וקשיח עם יכולת לפיתה בענפים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המזרחי 35–45 סנטימטרים, אורך זנבו 27–32 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.4 קילוגרם. הוא קטן יותר מן הקוסקוס הצפוני אך גדול מהקוסקוס הדרומי.

צבע הפרווה שלו אפור מלוכלך או חום-אפרורי ששזור בשיער חום, לבן, שחור וזהוב. הצוואר והמותניים בצבע צהוב או בז', ואילו הבטן, המפשעה והחזה נעים בין צהבהב-קרמי ללבנבן. הנקבה נוטה להיות כהה מן הזכר. לאורך הגב יש פס כהה ברור. הראש בצבע אפרפר או בז', הפנים כהות מעט ועל המצח פס שחור דקיק. בבסיס האוזניים יש כתמים לבנים. חלקי הגוף החשופים בצבע ורוד-בהיר (הכפות, קצה הזנב, החוטם ופנים האוזניים).

## תפוצה וביולוגיה
הקוסקוס המזרחי אנדמי לפפואה; הוא מצוי לאורך השפלה ומדרונות ההרים של חצי האי זנב-ציפור וחצי האי הואון במזרח גינאה החדשה, ובמספר קבוצות איים בפרובינציית מפרץ מילן הפפואנית בין ים שלמה לים האלמוגים: איי ד'אנטריסקו (נורמנבי, פרגוסון וגודנו), איי טרוברינד (כנראה רק בקירווינה), איי סידייה וארכיפלג לואיסיאד (ונטינאי, מיסימה ורוסל). המין בולט בהיעדרותו מהאי וודלרק שמאוכלס על ידי קוסקוס וודלרק הנדיר.

בית הגידול של הקוסקוס המזרחי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים או על מדרונות הרריים עד רום 1,250 מטר מעל פני הים, והוא מסתגל גם לחיים ביערות משניים עם הפרעה אנושית, במטעים ובקרבת מגורי אדם.

אין מידע רב על אורח החיים של המין. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, פירות ביצים וחרקים. הנקבה ממליטה גור יחיד בדרך כלל ומדי פעם תאומים, לאחר תקופת היריון קצרה. הגור שוהה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה של אימו עד יציאתו לעצמאות.

## מצב
קוסקוס מזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה נמצאת אמנם בירידה, אך היא עדיין לא ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על הקוסקוס הם ציד לבשרו ובירוא יערות שלעת עתה אינם ברמה כה חמורה.

הקוסקוס המזרחי מצוי במספר אזורים מוגנים, ורשום בנספח ב' של אמנת CITES.

## קישורים חיצוניים

*  תמונות של קוסקוס מזרחי.

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1895
קוסקוס מקושט

**קוסקוס מקושט** או **קוסקוס מאלוקו** (שם מדעי: *Phalanger ornatus*) הוא מין קוסקוס צבעוני דמוי למור שאנדמי למספר איים בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא תואר מדעית בשנת 1860 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומספר מינים דוגמת קוסקוס כחול-עין וקוסקוס ג'ב נחשבו בעבר לתת-מינים שלו.

## תיאור
הקוסקוס המקושט הוא כיסאי ססגוני שנראה כצורת ביניים בין למור, חתול וגחן; מבנה גופו עגלגל וגמיש, ראשו מחודד, עצמות לחייו רחבות וחרטומו צר במיוחד. העיניים שלו גדולות ובולטות עם שכבה מחזירת אור ואישוני חתול אנכיים. אוזניו קצרות, עגולות ומוקפות בפרווה עבה. הזנב של הקוסקוס דק ושרירי עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש אותו כרגל חמישית. תכונות אחרות המסייעות לו בטיפוס, הן כריות ההדבקה בכפות, אצבעות מתפצלות וטפרים ארוכים ומעוקלים שגדולים במיוחד ברגליים האחוריות. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המקושט: 35–42 סנטימטרים, אורך זנבו 28–36 סנטימטרים ומשקלו עד 2.2 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.

הפרווה של הקוסקוס המקושט צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור לחום-אפרורי או חום-בהיר עם גוון צהבהב, ועם הבגרות מופיעים סדרה של כתמים וחברבורות לבנות לא סדירות שצורתן ומספרן משתנה מפרט לפרט. לאורך הגב יש פס כהה. אצל הזכר, פלג הגוף הקדמי בצבע צהוב עז, כתום תפוז או אדמוני. הבדל נוסף בין הזכר לנקבה בא לידי ביטוי בצבע הגחון: אצל הזכר צבעו כתום אפרסק, בעוד שאצל הנקבה צבעו אפרפר או לבנבן. ראשו של הקוסקוס המקושט בצבע צהבהב, פניו אפרפרות, לחייו וסנטרו לבנבנים, ועל מצחו חריץ שחור בולט. פנים אוזניו ואפו שחורים, ועיניו הצהובות מוקפות בטבעות שחורות שעשויות אף הן להיות מוקפות בתורן בזוג טבעות לבנות. קצה הזנב החשוף, הכפות והאצבעות שחרחרים ואילו הטפרים בצבע שנהב.

## תפוצה וביולוגיה
קוסקוס מקושט אנדמי לצפון איי מאלוקו, באיים הלמהרה, באצ'אן, ומורוטאי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים. קוסקוס זה מפגין סתגלתנות לשינויים בבית גידולו, ונראה לעיתים קרובות במטעים, גינות ובקרבת מגורי אדם.

הקוסקוס המקושט פעיל בשעות הלילה והדמדומים בדרך כלל, ומבלה את שעות היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות (כולל אגוזי מוסקט) ומעלים, ומגוון לעיתים בחרקים וביצים. הרבייה של מין זה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה.

## מצב
אף על פי שטווח התפוצה שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, והוא מוגבל ל-3 איים בלבד, הקוסקוס המקושט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), בשל אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, הסתגלותו היחסית לשינויים בבית הגידול, ולא מרחפים עליו לעת עתה איומים משמעותיים. באזורים מסוימים באיים שמאוכלסים על ידי לא-מוסלמים, הקוסקוס סובל במידה מסוימת מציד לבשרו (המוסלמים רואים בו סוג של קוף שבשרו אסור באכילה על פי האסלאם). המין מצוי באזור מוגן אחד: שמורת הטבע גונונג סיבאלה.

## קישורים חיצוניים

*   תמונות של קוסקוס מקושט בפליקר.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1860
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:איי מאלוקו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קוסקוס שטיין

**קוסקוס שטיין** (שם מדעי: *Phalanger vestitus*) הוא מין כיסאי דמוי שפן בסוג קוסקוס שאנדמי לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הצרפתי  ויש לו 3 תת-מינים שחיים באזורים גאוגרפים נפרדים לחלוטין ועשויים לקבל בעתיד מעמד של מינים עצמאיים. בצבעי פרוותו, קוסקוס שטיין מזכיר מאוד כיסאי אחר מאוסטרליה - פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט.

## תיאור
מבנה גופו של קוסקוס שטיין עגול ושמנמן, ראשו בינוני בצורת אגס, ופניו חרוטיות עם לחיים נפוחות. אוזניו קצרות ועגלגלות, ועיניו גדולות יחסית ומותאמות לראיית לילה. יש לו זנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומתפקד כרגל חמישית, וטפרים ארוכים וחדים בכפות שמשמשים אותו לטיפוס על עצים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס שטיין: 48-35 סנטימטרים, אורך זנבו: 36-29 סנטימטרים, ומשקלו 2.4-1.4 קילוגרם.

הפרווה של קוסקוס שטיין קצרה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור-כחלחל לאפור-סגלגל, אפור-מרנגו, אפור-פחם או שחור-כחלחל. בניגוד מוחלט לצד העליון האפלולי, הצד התחתון (המותניים, המפשעה, הבטן והחזה) מתאפיין בצבע לבן בוהק, ויש סינר לבן בולט סביב הגרון, הצוואר והסנטר. הראש חיוור במעט ביחס לשאר הגוף, והחרטום כהה יותר. חלקי הגוף החשופים דוגמת הכפות, האף ופנים האוזניים בצבע סגול-כהה. הזנב שחור בבסיס הפרווה, בעוד שקצהו החשוף חצוי בין סגול-כהה לוורוד-בהיר. אוכלוסיות הקוסקוס השונות נבדלות זו מזו בצבעוניותן. במרכז ומערב גינאה החדשה, יש להם נקודה לבנה מעל המרפק שאינה מצויה אצל אף קוסקוס אחר זולתם.

קוסקוס שטיין מחולק ל-3 תת-מינים שעשויים לייצג מינים נפרדים:
**P. v. vestitus* - רכס ארפק.
**P. v. interposiotus* - רכס מאוקי.
**P. v. permixtio * - רכס ביסמרק ורכס אואן סטנלי.

## תפוצה וביולוגיה
קוסקוס שטיין אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מחולק ל-4 אזורים מבודדים זה מזה, והם עשויים לייצג מינים נפרדים. בצד של פפואה קיימת אוכלוסייה קטנה מבודדת ברכס אואן סטנלי בקצה המזרחי של האי (חצי האי זנב-ציפור) ואוכלוסייה גדולה במיוחד ברכס ביסמרק במרכז פפואה; בצד של אינדונזיה, קיימת אוכלוסייה קטנה באזור רכס מאוקי ואוכלוסייה בינונית ברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) במערב האי.

בית הגידול של קוסקוס שטיין מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ויער אלונים על מדרונות הרריים גבוהים ברום 2,200-1,200 מטר מעל פני הים.

קוסקוס שטיין הוא יונק סוליטרי שפעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים. הוא ניזון בעיקר מעלים, פירות, ניצנים ואבקנים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. לקוסקוס שטיין יש חפיפה בטווח התפוצה עם קוסקוס ההרים, קוסקוס המשי והקוסקוס הקרקעי שדומים לו בצבעי הפרווה הכהים.

## מצב
אף על פי שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, קוסקוס שטיין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, וגם מאחר שלא סביר שתתרחש ירידה בשיעור הנדרש להעפיל לקטגוריה מאוימת. עם זאת, שלושת תת-המינים שלו עשויים לייצג שלושה מינים נפרדים, ובמקרה שמצבם יוערך בנפרד סביר להניח שחלק מהם יסווגו בקטגוריה מאוימת.

בחלק מהאזורים שבהם קוסקוס שטיין נמצא הוא מאוים על ידי ציד למזון עבור התושבים המקומיים. הקוסקוס מצוי במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה של המין והאפשרות לפיצולו לשלושה מינים נפרדים.

## קישורים חיצוניים

*   תמונות של קוסקוס שטיין בפליקר.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנרי מילנה-אדואר
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קוסקוס גמדי

**קוסקוס גמדי** (שם מדעי: *Strigocuscus*; קרוי גם **קוסקוס מחורץ**), הוא סוג של יונק כיס קטן-בינוני במשפחת הקוסקוסיים הכולל 2 מינים שאנדמיים ליערות באיים שבמרכז אינדונזיה. הסוג הוקם בשנת 1861, וקרוב מבחינה פילוגנטית לסוג קוסקוס דובי. שני הסוגים הללו מייצגים את הכיסאים עם טווח התפוצה המערבי ביותר. ייתכן שקיימים מינים נוספים בסוג קוסקוס גמדי שטרם התגלו או קיבלו מעמד עצמאי.

## מידע כללי
לקוסקוסים הגמדים פרווה רכה וצפופה בצבע כתום, חום, צהוב או אדמוני, והצד התחתון בהיר בדרך כלל. יש להם ראש קטן וחרוטי, חוטם קצר ואוזניים קטנות. עיניהם גדולות ובולטות ומותאמות לראיית לילה. זנבם דקיק וגמיש, ועירום ברובו. לזנב יכולת לפיתה חזקה והוא משמש אותם כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג עד 38 סנטימטרים ומשקלם בסביבות קילוגרם אחד. השם המדעי של הסוג מתייחס לחריץ הבולט שיש להם במצח.

המינים בסוג פעילים בעיקר בשעות הלילה, וניזונים מפירות ומעלים. הם מבלים את מרבית חייהם על העצים וממעטים לרדת לאדמה. הקוסקוסים חיים כנראה בזוגות, ומתרבים פעם או פעמיים בשנה. לאחר תקופת היריון קצרה נולד צאצא אחד בדרך כלל שמבלה בכיס כחצי שנה ולאחר מכן עובר לרכב על גב האם.

הקוסקוסים הגמדים מצויים באיי סונדה ובאיי מאלוקו. בית הגידול שלהם שוכן בתוך יער גשם טרופי הן בשפלה והן בהרים. המינים חיים לעיתים קרובות בפרברים עירוניים, ונכנסים לגינות ומטעים במהלך חיפושם אחר מזון בשעות הלילה.

## מינים
*קוסקוס גמדי סולאווסי (*Strigocuscus celebensis*) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בעיקר בסולאווסי, וכן באי מונה ובאיי סנג'יה. מתאפיים בפרווה כתומה-צהובה או חומה-אפרפרה ופס שחרחר על הגב. עיניו לעיתים כחולות. מצב שימור קרוב לסיכון.
*קוסקוס גמדי פלנג (*Strigocuscus pelengensis*) - המין הפחות מוכר. מצוי באיי בנגאי ובאיי סולה מזרחית לסולאווסי. מתאפיין בפרווה כתומה-אדמונית וחסר פס גבי. מצב שימור ללא חשש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1861
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קוסקוס נמרי ואיגאו

**קוסקוס נמרי ואיגאו** (שם מדעי: *Spilocuscus papuensis*), הוא יונק כיס דמוי קוף-חתולי בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאי ואיגאו בצפון-מערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי .

## תיאור
קוסקוס ואיגאו הוא המין הבינוני בסוגו: קטן מהקוסקוס המצוי והשחור, וגדול מהשאר. מבנה גופו עגלגל וגוצי, וראשו העגול רחב וקצר, עם חוטם חרוטי צר. אוזניו עגלגלות וזעירות, אך עדיין ניתן להבחין בהם לעומת מינים אחרים בסוג. העיניים הבולטות בצבע אדמדם, חום בהיר או כהה והאישונים אנכיים ודמויי חתול. הזנב גמיש ושרירי ומסוגל ללפות עצמים בחוזקה, וחציו השני חשוף. תכונות פיזיות אחרות שמסייעות לקוסקוס לטפס על עצים הן הטפרים המעוקלים והחדים וכריות ההדבקה בתחתית הכפות. אורך ראשו וגופו של קוסקוס ואיגאו 47–57 סנטימטרים, אורך זנבו 47–55 סנטימטרים ומשקלו כ-2.6 קילוגרם.

הפרווה של קוסקוס ואיגאו צפופה וצמרירית, והוא יוצא דופן משאר המינים בסוגו בכך שגם לזכר וגם לנקבה פרווה מנומרת, והחברבורות קטנות מן הרגיל. צבעה הכללי של הפרווה לבן בוהק, קרם-שמנת, אפרפר או וניל חיוור. שני הזוויגים מנומרים כאמור, אך החברבורות של הזכר גדולות ושחורות יותר מן החברבורות הקטנות והדהויות של הנקבה ומנוגדות יותר בצבען הכהה לפרווה הבהירה. הראש מתחלק לשלושה צבעים עיקריים: המצח והקודקוד אפרפרים-שחרחרים, הפנים והאוזניים כתמתמות או אדמדמות, והלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק; לעיתים יש משקפיים שחרחרים סביב העיניים. החלקים החשופים בגוף - דוגמת העור סביב העיניים והאף, הכפות וקצה הזנב - בצבע ורוד חיוור או כהה.

## תפוצה וביולוגיה
קוסקוס ואיגאו אנדמי לאי ואיגאו  (3,155 קילומטרים רבועים) בתוך ארכיפלג רג'ה אמפט הנמצא בין חצי האי ראש-ציפור שבגינאה החדשה לבין האי הלמהרה ושייך לאינדונזיה, וייתכן שקיים גם באי בטנטה דרומית לוואיגאו. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות, חופים או מדרונות הרריים נמוכים ברום 450 מטר מעל פני הים לכל היותר.

אין מידע זמין אודות הביולוגיה של המין, וסביר להניח שהיא דומה לזו של פרטים אחרים. הוא פעיל בעיקר בשעות היום, וניזון מפירות ועלים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון קצר, והוא שוהה בכיס שלה מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה עד הגמילה.

## מצב
קוסקוס ואיגאו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[פגיע]]** (VU), היות שטווח התפוצה שלו מוגבל לאי בודד, מה שהופך אותו לרגיש במיוחד לאיומים מעשי ידי אדם כמו ציד ובירוא יערות המתרחשים בהיקף נרחב על אדמת האי. נכון לשנת 2020, הקוסקוס עדיין נחשב ליונק נפוץ על האי, אפילו ביערות משניים שבהם יש הפרעה אנושית נרחבת.

קוסקוס ואיגאו נמצא באזור מוגן אחד באי ואיגאו ורשום בנספח ב' של אמנת CITES אשר מאפשר מסחר במין ובמוצריו תחת פיקוח הדוק.

## קישורים חיצוניים

* תמונות של קוסקוס נמרי ואיגאו בפליקר.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1822
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנסלם גאייטאן דמארה
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
בנדיקוט קצר-חוטם

**בנדיקוט קצר-חוטם** או **איסואודון** (שם מדעי: *Isoodon*), הוא סוג של כיסאי בינוני במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 3 מינים החיים ביבשת אוסטרליה וגינאה החדשה. הסוג הוגדר בשנת 1817 על ידי הזואולוג הצרפתי  והוא גדול יותר מהסוג בנדיקוט המצוי אף הוא באוסטרליה.

## תיאור
הבנדיקוט קצר-החוטם דומה במראהו החיצוני לקנגורו החולדתי. מבנה גופו גוצי ושמנמן, זנבו קצר ודקיק, וראשו המחודד רחב וקצר יותר מהסוגים האחרים במשפחה. סוג זה נבדל מהסוג בנדיקוט בהיותו כבד, גדול ומסיבי יותר, עם אוזניים קצרות ופרווה כהה. הטפרים שלו גדולים וחזקים ומשמשים לחפירה. הפרווה של הבנדיקוט קצר החוטם בצבע חום בהיר, קפה או זהוב בצד העליון (תלוי במין) וצהבהב-אפרפר בצד התחתון. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 21–47 סנטימטרים, אורך זנבם 8–21 סנטימטרים ומשקלם 3-0.3 קילוגרם. הזכר גדול בצורה ניכרת מן הנקבה.

## תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג מצויים בעיקר בחופים הצפוניים והדרומיים של אוסטרליה, בטסמניה ובדרום גינאה החדשה. בית הגידול שלהם מורכב מיער אקליפטוס פתוח, חורש ים-תיכוני, סוואנות שיחים, בתה, וכרי דשא ליד ביצות ומקווי מים אחרים. בניגוד לסוג בנדיקוט, מיני הבנדיקוט קצר-החוטם נמנעים מאזורים מדבריים וצחיחים למחצה.

המינים בסוג פעילים בלילה, וישנים במהלך היום בקינים שבנו לעצמם מזרדים, עשבים ועלים בתוך מאורות או גזעי עצים חלולים. במהלך שעות הפעילות הליליות, הם נוטים לנוע בשבילים קבועים שיצרו בתוך העשב הגבוה או השיח הצפוף. הם אוכלי כל, וניזונים בעיקר מחרקים, תולעים, פירות, זרעים ופטריות. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות בטריטוריה קבועה המסומנת בבלוטות ריח, והם מגיבים באגרסיביות יוצאת דופן כלפי פולשים מבני מינם.

הרבייה של המינים בסוג מתרחשת לאורך השנה באזורים חמים, ובחודשי הקיץ באזורים קרירים יותר. הבנדיקוטית יכולה להמליט מספר פעמים בשנה (5-2), ותקופת ההיריון שלה היא בין הקצרות ביותר בקרב היונקים - 10 יום בלבד. גודל השגר הממוצע הוא 2–4 גורים; אף על פי שהבנדיקוטית עשויה להמליט עד 7 גורים, לרוב רק 4 מתוכם ישרדו. הגורים מבלים בכיס 7–8 שבועות ונגמלים זמן קצר לאחר מכן. הם הופכים לבוגרים סביבות גיל שנה. תוחלת החיים קצרה יחסית: 3-2 שנים ובמקרים חריגים עד 4 שנים.

מיני הבנדיקוט קצר-החוטם מאוימים בעיקר מצד אובדן בית גידול למטרת חקלאות ומרעה, והתפשטות טורפים לא-ילידים שהובאו ליבשת על ידי האדם כמו שועל אדום וחתול הבית.

## מינים
בסוג זה 3 מינים:
*בנדיקוט חום צפוני (*Isoodon macrourus*) - המין הגדול בסוג. חי בצפון אוסטרליה ובדרום גינאה החדשה.
*בנדיקוט חום דרומי (*Isoodon obesulus*) - חי בדרום אוסטרליה ובטסמניה.
*בנדיקוט זהוב (*Isoodon auratus*) - המין הקטן בסוג. אנדמי לאזור קימברלי וארץ ארנהם בצפון-מזרח אוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

*  תמונות של בנדיקוט קצר-חוטם בפליקר.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1817
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנסלם גאייטאן דמארה
קטגוריה:בנדיקוטיים
בנדיקוט ניו-גינאי

**בנדיקוט ניו-גינאי** או **בנדיקוט ניו-גינאי גדול** (שם מדעי: *Peroryctes*), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס".

## מידע כללי
הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה.

המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום.

הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות.

## מינים
בסוג זה 2 מינים:
*בנדיקוט ענק (*Peroryctes broadbenti*) - המין הגדול והנדיר בסוג. מוגבל לאזורי השפלה ומדרונות הרריים בינוניים במזרח גינאה החדשה.
*בנדיקוט ראפראי (*Peroryctes raffrayana*) - המין הנפוץ בסוג. חי באזורים הרריים גבוהים ברחבי גינאה החדשה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1906
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
בנדיקוט ענק

**בנדיקוט ענק** (שם מדעי: *Peroryctes broadbenti*), הוא מין כיסאי גדול בסוג בנדיקוט ניו-גינאי שאנדמי ליערות השפלה של מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג האוסטרלי  והוא המין הגדול ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה. הבנדיקוט הענק מצוי בסכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות.

## תיאור
יחסית לסדרתו, הבנדיקוט הענק הוא כיסאי גדול למדי שדומה בממדי גופו לוולבי ארנבי, והוא גדול אף יותר מקרובו האוסטרלי - הבילבי הענק; גופו כבד וחסון עם גב קמור, וראשו גדול וחרוטי עם לוע מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו העגולות רחבות וארוכות יחסית לבנדיקוטים, ועיניו ואפו קטנטנים. הזנב שלו ארוך, עבה וחשוף משיער. רגליו האחוריות גדולות ומסיביות בצורה יוצאת דופן, ורגליו הקדמיות קטנות יותר. בכל אחת מהן, יש לו טפרים גדולים, ארוכים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה.

אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הענק 34–55 סנטימטרים, אורך זנבו 22-9.5 סנטימטרים ואורך רגליו האחוריות כ-10 סנטימטרים; הנקבה קטנה משמעותית מן הזכר: משקלה 1.4-0.94 קילוגרם, לעומת 4.9-2.9 קילוגרם אצל הזכר. הכיס של הנקבה מכיל בתוכו 8 פטמות, ופתחו פונה אחורנית כדי למנוע מחדירת אדמה לכיס במהלך החפירה.

הפרווה של הבנדיקוט הענק צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום-קפה, מהגוני או אדמדם, כשהזכר נוטה להיות כהה ורבגוני יותר מן הנקבה האפרורית. הצד התחתון בצבע שנהב עד לבן בוהק, ונוטה להיות כתמתם באזור הבטן אצל הזכר. הראש בצבע זהה לגוף, עם אוזניים כהות וסנטר לבנבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, הזנב והכפות בצבע ורוד.

## תפוצה וביולוגיה
הבנדיקוט הענק אנדמי למזרח גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מוגבל לאזורי החוף בחצי האי זנב-ציפור שבפפואה והוא נפוץ בו בצפיפות נמוכה. בית הגידול שלו מורכב מיער גדותיים ליד נחלים ונהרות, יער גשם טרופי בשפלה ובמדרונות הרריים ברום 1,000-500 מטר מעל פני הים; הוא נעדר לחלוטין מהאזורים הגבוהים של רכס אואן סטנלי שמאוכלסים על ידי מיני הבנדיקוט הקוצני, הבנדיקוט ננסי, וקרובו בנדיקוט ראפראי.

למרות הגודל יוצא הדופן של המין, אין מידע זמין אודות הביולוגיה שלו. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות, חרקים, וצמחים שונים. הבנדיקוטית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון קצרה, והם מבלים בכיס מספר שבועות.

## מצב
הבנדיקוט הענק נחשב למין נדיר עם צפיפות אוכלוסייה נמוכה באופן טבעי, והוא לא נלכד בטבע על ידי זואולוגים מערביים מאז העשור האחרון של המאה ה-20. הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט הענק במצב השימור **[[סכנת הכחדה]]** (EN), בשל ירידה משמעותית במספריו שלפי המגמות הנוכחיות צפויה להגיע לשיעור של 50% מכלל האוכלוסייה עד 2024.

האיום העיקרי על הבנדיקוט הוא ציד אינטנסיבי לבשר או הפקת בשמים, לצד בירוא יערות מסיבי שמתרחש באזורי השפלה של פפואה למטרות חקלאות או מטעי שמן דקלים. האיומים הללו אף מתעצמים עקב הגידול באוכלוסייה האנושית באזור. הבנדיקוט הענק לא תועד באזורים מוגנים שנמצאים בטווח התפוצה שלו, וגם אם הוא כן מצוי בהם, הם אינם מספקים הגנה יעילה מפני ציד ופגיעה בבית הגידול.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד פירסון רמזי
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים