אלעד ירון

**אלעד ירון** (נולד ב-1986) הוא חוקר אמנות, אוצר ויזם תרבות ישראלי. מכהן כיו"ר איגוד האוצרות והאוצרים בישראל, מרצה בבצלאל, ואוצר את גלריה בנימין. נמנה עם מקימי קבוצת האמנים בית ריק ומרכז התרבות המפעל בירושלים, בו שימש כאוצר הראשי ושותף מרכזי בהקמתו.

תחומי מחקרו כוללים אמנות עכשווית ומודרנית, אמנות ישראלית וסינית, יחסי הגומלין בין אמנות וכסף והסוציולוגיה של האמנות. מאמריו פורסמו בכתבי עת אקדמיים, בהם Curator: The Museum Journal*, *World Art*, Humanities and Social Sciences Communications* ו־*Nature*.

לצד פעילותו המוסדית פועל כאוצר עצמאי במוזיאונים, בגלריות ובחללי אמנות עצמאיים בישראל. בין תערוכותיו הבולטות: "אסכולת ירושלים" במוזיאון מגדל דוד ובמרכז התרבות המפעל, "הפרעת רוח" במפעל ו"קינת הקנון" במשכן לאמנות עין חרוד.

## ביוגרפיה
ירון נולד וגדל בירושלים, בנם של הסוציולוג ד"ר עידן ירון וקטרין ירון.

בוגר תואר ראשון במחלקה לאמנות ותואר שני במדיניות ותיאוריה של האמנויות באקדמיה לאמנות ועיצוב ״בצלאל״. השלים תואר שלישי בתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת לימודי הדוקטורט חקר את כפר האמנים הסיני דא־פ'ן, שנודע בייצור ציורי מסחר לשוק הבין־לאומי. במהלך לימודיו היה עמית מצטיין במרכז מנדל סכוליון. את הדוקטורט קיבל בשנת 2020.

בשנת 2011, עם סיום לימודי התואר הראשון, היה ירון ממקימי קבוצת האמנות ׳בית ריק׳, שפעלה עד 2015 והקימה היכלי תרבות זמניים במבנים נטושים בירושלים. בשנת 2016 היה בין מקימי מרכז התרבות המפעל בירושלים. בין השנים 2019–2021 שימש כאוצר הראשי של המפעל והיה אחראי על פרויקט הקמת הקומה העליונה.

החל משנת 2022 ירון משמש כאוצר הגלריה השיתופית בנימין בתל אביב.

ירון לימד במוסדות אקדמיים שונים, ובהם האוניברסיטה העברית בירושלים, סמינר הקיבוצים – שם שימש גם כרכז האקדמי של תוכנית האוצרות – ומכללת אמונה. משנת 2024 הוא מלמד בבצלאל, במחלקה לתרבות חזותית וחומרית.

לצד פעילותו האקדמית והאוצרותית מילא ירון מספר תפקידים ציבוריים: בשנים 2020–2021 שימש ראש מערך המחקר של איגוד האמנים הפלסטיים. בשנת 2020 היה בין מקימי איגוד האוצרות והאוצרים בישראל, ומשנת 2022 הוא מכהן כיו"ר האיגוד.

## אוצרות
ירון החל לעסוק באוצרות בשנת 2011 במסגרת קבוצת האמנות בית ריק. פעילות הקבוצה התבססה על הפיכת מבנים נטושים בירושלים להיכלי תרבות זמניים, תוך עיסוק בזיקה שבין אמנות, מרחב ועיר. כבר בשלב זה התגבשו בעבודתו מאפיינים מרכזיים, ובהם דגש על פעולה קולקטיבית, יצירת תערוכות חווייתיות ותלויות־מקום, ושילוב מחקר היסטורי וחשיבה תאורטית במעשה האוצרותי.

בהמשך, במסגרת פעילותו כאוצר הראשי של המפעל הקים תערוכות קצה, ובמקביל, בשנת 2020 ייסד יחד עם שותפים את פרויקט "פרצה", שנועד לשמר את אופייה הפתוח של קבוצת בית ריק. במסגרת זו פעלה הקומה התחתונה של המפעל כתערוכת קבע משתנה, שהזמינה אמנים ואמניות וכן את הציבור הרחב להצטרף באופן חופשי ולהוסיף עבודות למרחב. הפרויקט התקיים אחת לשבוע, כלל ליווי מנחים וסדנה מצוידת בכלי עבודה וחומרים, ופעל ללא מנגנון קבלה וללא תשלום. "פרצה" פעלה במשך ארבע שנים במפעל ולאחר מכן כשנתיים בבית ברכאת ביפו.

מאז אצר תערוכות במוזיאונים, בגלריות ובחללים עצמאיים. בין הבולטות שבהן: תערוכת קבוצת בית ריק "הקיבוץ"; התערוכות "סגור פתוח סגור" ו"אסכולת ירושלים" במרכז התרבות המפעל
ו"ההרצלים החדשים" במשכן לאמנות עין חרוד; ו"כרסום היסודות" בגלריה בנימין.
בתערוכותיו מרבה ירון לבחון מבנים קנוניים, מסגרות מוסדיות ותהליכי כתיבת היסטוריה של האמנות, תוך יצירת מהלכים פרשניים המשלבים מחקר, ביקורת תרבות ועיצוב חלל.

בתפקידו בגלריה בנימין הרחיב את עיסוקו בדיאלוג בין אמנות עכשווית לבין הקשרים חברתיים ופוליטיים, והעמיק את הממד המחקרי של התערוכות באמצעות טקסטים נלווים, ימי עיון ושיתופי פעולה בין־תחומיים.
במשך השנים אצר ירון תערוכות יחיד רבות לאמנים, ביניהן לאמנים כאורן פישר, איתמר מנדס-פלור, מקס אפשטיין ואחרים.
בשנים האחרונים, במסגרת תפקידו כיו"ר איגוד האוצרות והאוצרים פועל ירון לקידום מקצוע האוצרות בישראל ולהסדרתו.

## מחקר אקדמי
כניסתו של ירון לעולם האקדמי החלה במסגרת לימודי הדוקטורט, שבמהלכם חקר את כפר האמנים הסיני דא־פ'ן, מוקד עולמי לייצור והפצה של העתקים וציורי סחר לשוק הבינלאומי. המחקר בחן את התופעה כתהליך גלובלי שלם – מן הייצור בסין, דרך המתווכים, ועד לצרכני הקצה במערב – והתמקד באופן שבו ערכם התרבותי, האמנותי והכלכלי של הציורים משתנה לאורך שרשרת הסחר.

בהמשך פרסם מחקרים נוספים בתחום האמנות הסינית, ובהם עיסוק באמן טינג חואה (Ting Qua), שפעל בקנטון במאה ה־19, וכן מחקר על מעורבותם של ישראלים בשרשרת המסחר העכשווית של ציורי דא־פ'ן.

בשנים האחרונות החל ירון להתמקד בחקר עולם האמנות הישראלי. בין מחקריו הבולטים בתחום זה נכלל עיסוק בתהליכי ההתמקצעות של תחום האוצרות בישראל. במחקרו טען כי הלגיטימציה להקמת תוכניות לימוד באוצרות נבעה תחילה מחזון להרחבת הקהילה המקצועית שתפעיל מוזיאונים, אך בהמשך – לנוכח מחסור במשרות פנויות במוזיאונים – התרבו תוכניות שפנו לקהל אוצרים רחב יותר, מבלי להתאים את תכניהן מן הדגש המוזיאולוגי המקורי לצורכי השדה שעסק באמנות עכשווית.

במסגרת התערוכה "אסכולת ירושלים" פרסם מאמר על ההיסטוריה של האמנות הירושלמית החל משנת 1967 ועד לימינו, שם זיהה חמישה מרכיבים מרכזיים: אמנות שיתופית – קבוצתית או רבת משתתפים; רב-מגזרית ומרובת זרמים; מחאתית – חברתית או פוליטית; מתרחשת במרחב הציבורי; ומתבססת על טכניקת המיצג.

## מבחר תערוכות
* 2011 – בית ריק, קבוצתית, מלון הנשיא, ירושלים
* 2011 – בית ריק II, קבוצתית, מפעל הסיבים, ירושלים
* 2012 – קיבוץ, בית ריק, קבוצתית, חוות הלימוד על שם רחל ינאית בן-צבי, ירושלים
* 2014 – שיירה, בית ריק (תערוכה מטיילת), ירושלים
* 2015 – קרון 322, קבוצתית, בית ריק במתחם התחנה, ירושלים
* 2017 – ההרצלים החדשים והסטודיו של אבן השתייה, יחיד, גיא ברילר, משכן לאמנות, עין חרוד
* 2020 – סגור פתוח סגור, קבוצתית, המפעל, ירושלים
* 2021 – זז, יחיד, קובי ווגמן, המפעל, ירושלים
* 2021 – דירה להשכיר, יחידה, שרה ארנטל, בית אשל 7, יפו
* 2022 – קינת הקנון, קבוצתית, משכן לאמנות, עין חרוד
* 2023 – כרסום היסודות, קבוצתית, גלריה בנימין, תל אביב
* 2024 – אסכולת ירושלים, שטח הפקר, קבוצתית, המפעל, ירושלים
* 2024 – המשחית, יהונתן עפרת, ברבור, ירושלים
* 2024 – מקלות ואבנים, יחיד, אורן פישר, תל אביב
* 2025 – לבובו, קבוצתית, גלריה בנימין, תל אביב

## מבחר מאמרים
* 2021 – כיצד ללמד אמנות, בשיתוף איגוד האמנים הפלסטיים בשיתוף עם ד"ר שחר פרדי כסלו, 
* 2021 – אמן בקהילה, סקירת הפרויקט והמלצות לחידושו, בשיתוף איגוד האמנים הפלסטיים, בשיתוף רות אברהם, בהזמנת משרד התרבות, 
* 2022 – יצירת האמנות בעידן האלגוריתם, ערב רב, , 
* 2025 – , סדרת מאמרים במגזין ערב רב

* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי אמנות
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986