open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אהרונוביץ'

**אהרונוביץ**' או **אהרונוביץ** הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופאי ומשמעו "בנו של אהרון".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אהרן
גלדניים

[ממוזער|[גלדן מפוספס]]
[ממוזער|''[Cephaloscyllium laticeps*]]
*'גִּלדָניים*' ([[שם מדעי]]: Scyliorhinidae) הם [[משפחה (טקסונומיה)|משפחה]] מסדרת ה[[כרישאים]], המונה מעל 150 מינים ידועים. הגלדניים נמצאים ב[[ים|יַמִּים]] של מים [[אקלים טרופי|טרופיים]] ו[[אקלים ממוזג|ממוזג]]ים בכל העולם, מעומקים של קו השפל והגאות ועד עומקים של 2,000 מטר ויותר, תלוי ב[[מין (טקסונומיה)|מין]].

==תיאור==
הגלדניים מובחנים בעיניים מוארכות דמויות עיני חתול ושני [[סנפיר]]י גב קטנים הממוקמים הרחק מאחור. רוב המינים קטנים יחסית, ואורכם אינו עולה על 80 ס"מ; מעטים, כגון ה-*Scyliorhinus stellaris*, עשויים להגיע לאורך 1.6 מטר. לגופם של רוב המינים מראה תבניתי כגון פסים, טלאים או נקודות. הם ניזונים מ[[חסרי חוליות]] ו[[דג]]ים קטנים. חלק מהמינים הם מטילי ביצי חיים (כמו המין *Aplacental viviparous*), אולם הרוב מטילים [[ביצה|ביצים]] בתוך קליפה קשיחה, ומעין  מסולסלת בכל קצה, הידועה בשם "ארנק בתולת הים".

לכמה כרישים מהסוג *Cephaloscyllium* יש את היכולת למלא את קיבותיהם במים או אוויר כאשר הם מאוימים, כדי להגדיל את היקפם פי 2 או 3.

==מיון==
משפחה הכוללת 17 סוגים ולמעלה מ-150 מינים, ההופכים אותה למשפחה הגדולה ביותר של כרישים.
* *Apristurus*
* *Asymbolus*
* *Atelomycterus*
* *Aulohalaelurus*
* *Bythaelurus*
* *Cephaloscyllium* – ובו [[גלדן נפוח]]
* [[סוג ומין יחיד]] *Cephalurus cephalus*
* *Figaro*
* *Galeus*
* *Halaelurus*
* *Haploblepharus*
* *Holohalaelurus*
* *Parmaturus*
* סוג ומין יחיד [[גלדן חד-סנפיר]] (*Pentanchus profundicolus*)
* *Poroderma* – ובו [[גלדן מפוספס]]
* *Schroederichthys*
* *Scyliorhinus'' – ובו המין גלדן כלבי

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תאודור גיל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1862
ניקוג'גה

**נִיקוּגָ'גָה** (ביפנית: 肉じゃが – בשר ותפוחי אדמה) הוא מאכל מהמטבח היפני העשוי בשר, תפוחי אדמה ובצל אשר מבושל כנזיד ברוטב סויה מתוק. לעיתים המאכל כולל גם קונג'אק וירקות. לרוב מהווים תפוחי האדמה את עיקר המנה, כשהבשר משמש רק מקור של טעם. הבשר מופיע בדרך כלל כפרוסות בשר בקר פרוס דק, אם כי בשר טחון אף הוא פופולרי. במזרח יפן משמש לעיתים קרובות בשר חזיר תחליף לבשר בקר. התבשיל מבושל עד שרוב הנוזל מתאדה.

הניקוג'גה הוא מאכל ביתי שנפוץ בעיקר בימות החורף, והוא באופן מסורתי מוגש יחד עם קערת אורז ומרק מיסו. זו מנה נפוצה באיזקאיה, סוג של בר-מסעדה יפני.

הניקוג'גה הומצא על ידי שפים של הצי הקיסרי היפני בסוף המאה ה-19.

כצעד במסע פרסום מתמשך לקידום העיר מאזורו, הומצא סיפור שהיהאצ'ירו טוגו ציווה על טבחי חיל הים ליצור גרסה של תבשיל בשר בקר שהוגש בצי המלכותי הבריטי. מאזורו אירחה את בסיס הצי הקיסרי היפני ושם שהה טוגו. הממשל העירוני של קורה הגיב על סיפור זה בשנת 1998 בטענה כי טוגו הזמין את המנה בעת ששירת כרמטכ"ל של בסיס חיל הים בקורה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:נזיד
חיים די לה רוזה

**חיים די לה רוזה** (נפטר ב-ו' בתמוז ה'תקמ"ו, 1786) היה מקובל שהתגורר בארץ ישראל, בן למשפחת מגורשי ספרד שמוצאה מהעיר קורדובה. נמנה עם חבורת המקובלים שהתקבצו סביב ר' שלום שרעבי (הרש"ש) כשעמד בראש ישיבת בית-אל בירושלים, וכתב פירוש חשוב על תורת הקבלה של רבו. נקבר בחלקת המקובלים בהר הזיתים בירושלים.

## חייו ופועלו
דילהרוזה היה מתלמידיו המובהקים ביותר של רבי שלום שרעבי, ראש ישיבת בית אל. היה סגפן ונהג לצום שלושה ימים רצופים ולערוך גלגולי שלג. חיבר ספר בשם "תורת חכם", פירוש חשוב על קבלת הרש"ש. כולל "תורת חכם" בירושלים, בראשות ר' יצחק מאיר מורגנשטרן, מקדיש חלק ניכר מפעילותו לעיון בחיבורו זה.

דילהרוזה היה אחד מתלמידי החכמים הנודעים, ובניהם גם רבי דוד חיים אזולאי (החיד"א), שהתקבצו סביב הרש"ש כשעמד בראש ישיבת בית-אל הסמוכה לארבעת בתי הכנסת הספרדיים ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. לפי האגדה העממית, כפי שמביא אותה פראנקל בספרו "ירושלימה", נהגו הרש"ש, החיד"א ודילהרוזה לערוך טקסים מיסטיים כדי לקרב את הגאולה. אולם, "פתאום נשמעה בת קול משמים הקוראת בגלל [...] 'חפצכם להחיש דבר אשר לא באה עוד עתו כפי מועצת שדי!'  [...] האחד מכם ילך ויעזוב את העיר הקדושה כי רק בשלושתכם יחד באגודה אחת תוכלו לכבוש את המשיח". (פראנקל, ירושלימה, עמ' 325). הסיפור מסתיים בהגרלה שערכו שלושת הרבנים. בגורל עלה שמו של החיד"א, והוא עזב את ירושלים ללִיווֹרְנוֹ שבאיטליה, בה פעל עד יום מותו.

לפני פטירתו ביקש מתלמידיו לעשות בו לאחר פטירתו ארבע מיתות בית דין כמנהג המקובלים. תלמידיו לא העזו לעשות זאת מפני כבודו וערכו את לווייתו ללא קיום בקשתו. באמצע הלוויה התנפלה עליהם קבוצת ערבים וחטפו את גופת רבי חיים. התלמידים התחבאו עד שהערבים הסתלקו וכשחזרו לגופה ראו שהערבים ביתרו ושרפו אותה, זרקו אותה בביזוי והשליכו עליה אבנים. על פי המסופר, התלמידים התאבלו על בזיון רבם עד שהגיע בחלום לאחד התלמידים ואמר לו שהוא שמח מכך שהתקיימה צוואתו. נקבר בחלקת המקובלים בהר הזיתים.

הרש"ש נקבר בחלקת המקובלים בהר הזיתים בירושלים, וסביבו קבורים תלמידיו-חבריו ורבי חיים דילהרוזה ביניהם. החלקה היא מוקד עלייה לרגל בימי פטירתם ובמהלך השנה כולה עד היום.

משמעות שם משפחתו בספרדית-יהודית (לאדינו) הוא "של השושנה". יש הרואים בו גם שילוב של שם המשפחה, דלרז, עם שם הוי"ה – ד**י** ל**ה** ר**ו** ז**ה.**

## לקריאה נוספת
* יקותיאל יהודה גרינוולד, "תולדות חכמי ישראל".

## קישורים חיצוניים
* ספר תורת חכם, באתר Hebrew Books
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
יוהאן דויד אקרבאלד

**יוהאן דויד אקרבאלד** (בשוודית: **Johan David Åkerblad**; 6 במאי 1763, סטוקהולם - 7 בפברואר 1819, רומא) היה דיפלומט שוודי, פלאוגרף ואוריינטליסט.

## ביוגרפיה
אקרבלד החל ללמוד ב-1778 באוניברסיטת אופסלה לימודים קלאסיים ושפות מזרחיות וסיים ב-1782. בזכות שליטתו בשפות הוא נשלח כשגריר לקונסטנטינופול ב-1783. לאחר מילוי משימתו הוא טייל בין 1784 ל-1789 באסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, מצרים וצפון אפריקה. רשימותיו ממסעותיו אלו מוחזקות בספריית הוותיקן ברומא. עם שובו לשוודיה בסיום מסעותיו ב-1789, מונה למזכיר במשרד החוץ ולמתרגם מטורקית. ב-1791 נשלח שוב לטורקיה, שם חזר למסעות מחקר, ובאחד מהם לטרויה איבחן את הטיפוגרפיה בכתביו של הומרוס.

ב-1800 ביצע מחקרים בגטינגן, וב-1802 נשלח כציר לפריז, אך עוד באותה השנה נשלח להאג כממונה על היחסים ושוב הוחזר לפריז. לאחר זמן לא רב, עזב את השירות הדיפלומטי והתיישב למספר שנים ברומא, שם, בעזרת תרומות מנדבנים בריטיים המשיך במחקריו הבלשניים, ובייחוד בשפות מצריות ובהם קופטית. הוא אסף חומר רב לכתיבת מילון קופטי, וכל מסמכיו נמצאים בעזבונו בספרייה הלאומית השוודית בסטוקהולם.

אקרבאלד היה בין הראשונים שקידמו את פיענוח אבן רוזטה שהתגלתה ב-1799. האבן התגלתה על ידי צבאו של נפוליאון במסעותיו למצרים, אך הוחרמה על ידי הצבא הבריטי זמן קצר לאחר מכן ונשלחה ללונדון. העתקים ליתוגרפיים של האבן שהוכנו עוד בקהיר, הגיעו לידיו של סילבסטרה דה סאקי, מורו של אקרבאלד, וב-1802 החל אקרבאלד לחקור אותם. הוא התמקד תחילה בכתב הדמוטי ותוך כדי הערכתו כי זה הוא כתב אלפביתי, הצליח לזהות את כל שמות המקומות תוך חודשיים בלבד. הוא השתמש בידיעותיו בקופטית והצליח לקרוא מילים נוספות כמו "יווני", "מקדש" ו"מצרי" תוך כדי זיהוי 29 סימנים (בדיעבד רק 15 מהם באופן מדויק).
שיטת המחקר ההשוואתי שלו בין הכתב הדמוטי לקופטי היוותה את המפתח בעזרתה פענח, מאוחר יותר, ז'אן-פרנסואה שמפוליון את כתב החרטומים.

אקרבאלד גם זיהה נכונה את הכתב על אריה פיראוס אשר מוצב בארסנאלה ככתב רוני.

## מכתביו
כל כתביו, שפורסמו מחוץ לשוודיה, נכתבו בצורת חליפות מכתבים.


**Lettre à M. Silv. de Sacy sur l'écriture cursive Copte* (1801)
**Inscriptionis phoenicieæ Oxoniensis nova interpretatio* (1802)
**Lettre sur l'inscription égyptienne de Rosette, adressée au citoyen Silvestre de Sacy* (1802)
**Notice sur deux inscriptions en caractères runiques, trouvées à Venise et sur les Varanges, avec les remarques de M. d'Ansse de Villoison* (1804)
**Inscrizione greca sopra una lamina di piombo, trovata in un sepolcro nelle vicinanze d'Atene* (1813)
**Lettre sur une inscription phénicienne, trouvée à Athenes* (1804)
**Lettre à M:r le cheval. Italinsky sur une inscription phénicienne* (1817)


## לקריאה נוספת

* Fredrik Thomasson, *"A dangerous man of the Enlightenment." J.D. Åkerblad and Egyptology and Orientalism in times of revolutions.* Florens 2009.
* Fredrik Thomasson, *The Life of J. D. Åkerblad. Egyptian dispherment and orientalism in revolutionary times.* Leiden 2011.


## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלשנים ולשונאים שוודים
קטגוריה:דיפלומטים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1763
קטגוריה:נפטרים ב-1819
יוהנס גאורג בדנורץ

**יוהנס גאורג בדנורץ** (בגרמנית: **Johannes Georg Bednorz**; נולד ב-16 במאי 1950) הוא פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה (1987) על גילוי מוליכי על בטמפרטורה גבוהה.

## חייו
גאורג בדנורץ נולד בנורדריין-וסטפאליה, גרמניה לאנטון ואליבת בדנורץ.
ב-1968 הוא החל ללמוד מינרלוגיה באוניברסיטת מינסטר. אחרי שעבד זמן קצר במעבדה של IBM בציריך, הוא החל לעבוד על הדוקטורט שלו במעבדה לפיזיקת מצב מוצק במכון הטכנולוגי של ציריך תחת פיקוחם של הייני גרייניצ'ר ואלכסנדר מילר (שבנוסף להיותו פרופסור במכון הטכנולוגי ציריך עבד גם ב-IBM).

ב-1982 הוא חזר לעבוד במעבדת המחקר של IBM והצטרף למילר במחקרו על מוליכי על.
ב-1983 בדנורץ ומילר החלו לחקור באופן שיטתי את התכונות החשמליות של חומרים קרמיים המבוססים על תחמוצות של מתכות מעבר, וב-1986, הם הצליחו לגלות מוליך על (LaBaCuO) שהטמפרטורה הקריטית שלו להולכת-על היא 35 מעלות קלוין, 12 מעלות יותר מהשיא הקודם של הולכת על. הגילוי הזה הוביל למחקרים נוספים של הולכת על בטמפרטורה גבוהה על חומרים נחושתיים עם מבנים דומים ל-LaBaCuO, במהרה גילו תרכובות כמו BiSrCaCuO שהטמפרטורה הקריטית עבורו היא 107 מעלות קלוין וYBaCuO שעבורו הטמפרטורה הקריטית היא 92 מעלות קלוין.

בשנת 1987 גאורג בדנורץ ואלכסנדר מילר זכו ביחד בפרס נובל לפיזיקה "על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות על בחומרים קרמיים".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים גרמנים
קטגוריה:עמיתי IBM
קטגוריה:חברי החברה הפיזיקאית האמריקאית
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1950
דוד אוקס

הרב ד"ר **דוד אוֹקְס** (באנגלית: **Ochs**; ל' בכסלו ה'תרס"ה, 1904 – י"ז בתשרי ה'תשל"ה, 1974) היה רבהּ האחרון של לייפציג ורבה של קהילת "חוג הנוער הדתי – איחוד שיבת ציון" בתל אביב. מנהלו הראשון של בית הספר התיכון צייטלין בתל אביב.

## ביוגרפיה
אוקס נולד בקלן שבגרמניה. לאחר שהשלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וירצבורג למד בבית המדרש לרבנים בברלין. נישא לגרדה, בת למשפחת ראו (Rau).

בשנת 1932 עברו בני הזוג לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם קיבל הרב אוקס מינוי כרב הקהילה האורתודוקסית הנפרדת. בשנת 1936 עברו מקניגסברג ללייפציג, לשם הוזמן בשל פרישתו של הרב המקומי ד"ר אפרים קרליבך. הרב אוקס היה רבה האחרון של לייפציג. אשתו שימשה כיו"ר תנועת הנוער ברית חלוצים דתיים בלייפציג.

בליל הבדולח סיכן הרב אוקס את חייו כאשר נכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה מתוך הלהבות. למחרת נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד. אשתו הצליחה להביא לשחרורו תוך התחייבות כי יעזבו את גרמניה בתוך שבוע. בני הזוג עברו ללונדון ובראשית 1939 עלו לארץ ישראל והתיישבו בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים.

בשנת 1946 עברו בני הזוג לתל אביב. הרב אוקס כיהן כרב קהילת "חוג הנוער הדתי – איחוד שיבת ציון", היה בצוות ההקמה והמנהל הראשון של בית הספר צייטלין. רעייתו הייתה ממקימי עמותת "רעות – שרות נשים סוציאלי".

בשנת 1956 התמנה למפקח על בתי הספר התיכוניים במשרד החינוך. בשנת ה'תשכ"א הוזמן בידי אוניברסיטת בר-אילן להקים את המחלקה לחינוך. מאז ועד פטירתו היה מרצה במחלקה לחינוך, ובהמשך גם במחלקה לתלמוד.

בשנת ה'תשל"א (1971), לאחר פרישתו לגמלאות, הוענק לו פרס החינוך של עיריית תל אביב.

בשנת 2002 הוקדש בית הכנסת של "בית שלום" לזכרם של דוד וגרדה אוקס. בנוסף, נקראה על שמו הקתדרה לחקר דרכי ההוראה של לימודי הקודש באוניברסיטת בר-אילן.

## לקריאה נוספת
* מרדכי אליאב, "הרב ד"ר דוד אוקס זצ"ל – קווים לדמותו", בתוך: ספר הזיכרון **מכתם לדוד**, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ו.
* רפאל בנימין פוזן, "קוים לדמותו של הרב ד"ר דוד אוקס", **[[שמעתין]]** 14 (טבת תשל"ה). נדפס מחדש בתוך: **וימצא כתוב**: מעזבונו של הרב רפאל פוזן ז"ל, ירושלים תשע"ז, עמ' 40.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים גרמנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ציונות דתית: אישים
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין
קטגוריה:משפחת פויכטוונגר
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירצבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: חינוך
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:זוכי פרס לעובדים בתחום החינוך העברי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
יודאיקה לקסיקון

**יודאיקה לקסיקון** הוא לקסיקון מונחים ביהדות בעריכת יובל קמרט, שראה אור בהוצאת כתר בירושלים, ובשנת 1976 ראה אור גם במהדורת דבר. הוא עיבוד עברי וישראלי של המילון האנציקלופדי *Everyman's Judaica* שראה אור בשנות ה-70 של המאה ה-20 בעריכתו של ד"ר ג'פרי ויגודר (Wigoder).

הלקסיקון מכיל מבחר ערכים בתולדות עם ישראל מאז העת העתיקה, ימי הביניים, והעת החדשה, עד לשנים שבו חובר.
הערכים עוסקים בתנועות וזרמים, בקהילות ישראל, באישים ובחיבוריהם, במקרא, בהלכה ובמנהגים יהודים.

מלבד העורך הראשי, השתתפו בעריכה עודד אבישר, יהודה בלומנפלד, יונתן עמר-מן, ומשה רוזן.

קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
שבי ביפן במאה ה-20

**שבי ביפן במאה ה-20** היה מנת חלקם של שבויים אנשי צבא רבים במלחמות המאה ה-20. רבים במדינה היפנית ראו בנפילה בשבי אות קלון והתייחסה בצורה שלילית לחיילי היריב שנפלו בשבי. ובהתאמה, הדימוי המקובל במערב להתייחסותם של היפנים לשבויים, הוא אכזריות והשפלה.

## שביה ושבויים ביפן
החוקר הישראלי רותם קובנר מצא שהיחס לשבויים לאורך כל מלחמותיה של יפן בעת המודרנית היה תלוי בעיקר בשלושה גורמים. הראשון היה זהות האויב, כלומר האם הוא היה מערבי או אסיאתי, הגורם השני היה זהות קבוצת ההתייחסות של יפן באותו סכסוך. קובנר מצא, שכאשר השבויים היו מערביים וקבוצת ההתייחסות הייתה מערבית, כמו במקרה של מלחמת יפן-רוסיה, היחס לשבויים היה חיובי ושעור תמותתם נמוך. ומנגד, כאשר השבויים היו סינים וקבוצת ההתייחסות פסקה להיות המערב, הרי היחס היה שלילי ביותר ומעשי הטבח תכופים, כפי שאירע במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ובעיקר בטבח ננקינג הידוע לשמצה בשלהי 1937. הגורם השלישי הוא דפוסים ומסורות מקומיים כלפי שבויים. קובנר טוען שביפן המודרנית דפוסים אלה השתנו תכופות בהתאם לצרכים הלאומיים. לצורך מלחמה מקומית וסיוע מערבי, המדינה היפנית ידעה לכפות על חייליה התנהגות אבירית, ולצורך מלחמה טוטלית, היא גייסה את מושג הבושידו וכפתה לעיתים על חייליה לחימה עד מוות.

## במלחמת יפן-רוסיה
[שמאל|ממוזער|150px|[יוסף טרומפלדור במדי הצבא הרוסי בתקופת מלחמת העולם הראשונה]]
במלחמת יפן-רוסיה נשבו חיילים רבים מהצבא הרוסי, בהם יוסף טרומפלדור. על פי רותם קובנר, היחס היפני לשבויים רוסים היה חיובי. שיעור התמותה שלהם היה נמוך מאוד, מחנות השבויים היו פתוחים ולא מעט שבויים אף בחרו להישאר ביפן עם סיום המלחמה. יחס זה נבע מרצונה של יפן להתפס כאומה נאורה בעיני מדינות המערב שהציפו את הזירה בעתונאים ומשקיפים צבאיים. שלטונות הצבא היפני הקימו מחנה לשבויים, שבו התקיימו חיי יומיום מאורגנים ואף פעילות תרבותית.

## במלחמת העולם השנייה
שמאל|ממוזער|150px|השבויים בקבנטואן לאחר שחרורם
במלחמת העולם השנייה, נשבו על ידי היפנים רבבות חיילים מצבאות בעלות הברית. שלטונות יפן הקימו מחנות רבים להחזקתם, בארצות הכיבוש שלהם בדרום-מזרח אסיה וביפן עצמה. ברבים מאלו הוחזקו השבויים בתנאים של רעב, זיהום ומניעת טיפול רפואי.

הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן הייתה פעולה אשר בוצעה על ידי גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) ב-30 בינואר 1945 כדי לשחרר למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942.

## ייצוגים בתרבות
*אחד השבויים במחנה השבויים צ'אנגי בסינגפור היה הסופר ג'יימס קלאוול (שהיה אז לוחם בצבא האמריקני), אשר חוויותיו במחנה היוו את הבסיס לספרו מלך עכברוש.
*סרט הקולנוע הגשר על הנהר קוואי עוסק בחוויית השבי הצבאי ביפן במלחמת העולם השנייה. בנושא זה עוסקים גם הסרטים חג שמח, מיסטר לורנס, אימפריית השמש, שחרור בעורף האויב, ולא נשבר.

## ראו גם
* כליאת היפנים בארצות הברית

## לקריאה נוספת
* מירון מדזיני, עלילותיו של שבוי יהודי רוסי: טרומפלדור ביפן, בתוך: **המערכה הנשכחת; מלחמת רוסיה-יפן ומורשתה**, תל אביב: הוצאת מערכות, 2005, עמ' 415–423.

* Bob Wodnik, **Captured Honor**: Pow Survival in the Philippines and Japan.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שביה
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קרן אור (שחקנית)

שמאל|ממוזער|180px|קרן אור
**קרן אור** (נולדה ב-11 באוגוסט 1979) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
קרן אור נולדה וגדלה בגבעתיים עד לגיל ארבע, אז עברה עם משפחתה ליבנה ובהיותה בת שבע עשרה עברה לתל אביב. קרן אור התחילה לשחק בילדותה בתיאטרון קהילתי ביבנה בהדרכת יאיר אליקים, אחר-כך למדה במגמת תיאטרון במקיף ה' בראשון לציון, בו עשתה בגרות בתיאטרון בהיקף של חמש יחידות, בהדרכתה של ליביה חכמון איילי. באותן שנים שיחקה בסדנת תיאטרון לנוער במוזיאון תל אביב בהדרכת נויה לנצט. היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "האישה באפור", בבימויו של יוחנן ולר (1999). בתום לימודי התיכון, למדה קרן אור במשך שנה בתיאטרון החדר, לימודי אומנויות, במה ומסך בהדרכת אמיר אוריין, לימוד שיטת המעגל הפתוח. במקביל הייתה חברה בלהקת הרוק jay walk snail, שרה וניגנה על גיטרת בס.

קרן אור למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2004-2001). בין חבריה לכיתה היו הילה פלדמן, יפית אסולין, רון ביטרמן וערן לאור.
בתום לימודיה גילמה פושעת בסדרת הטלוויזיה "עולם מושלם" בבימויו של ציון רובין (2005). אחר-כך למדה כתיבה אצל שלומי מושקוביץ והיא עובדת כיום על המחזה הראשון שלה.

אור גילמה זקנה בהצגה "ארגו", במסגרת פסטיבל דרמה פולנית בת זמננו. ב-2005 שיחקה חיילת בהצגה "שוברים שתיקה", שהוצגה בפסטיבל תיאטרונטו בתיאטרון הבימה. ההצגה מביאה סדרת מונולוגים של עדויות מהשטחים, שאספה טל בן סירא-מורג, הבמאית והמחזאית, ששירתה בשטחים.
קרן אור שיחקה בתיאטרון באר שבע בהצגות "איזבלה" ו"המדריך לחיים הטובים" שכתבה וביימה יעלי רונן בשיתוף השחקנים. היא שיחקה בהצגה "חורף בקלנדיה" מאת ליה נירגד, בבימויה של נולה צ'לטון, במסגרת התיאטרון הערבי-עברי ביפו. ההצגה מתארת את הנעשה במחסומי הצבא בשטחים.

מאז 2010 קרן אור חברה בקבוצה "החיפאית", להקת הצעירים של תיאטרון חיפה, שהקימו משה נאור, המנהל האומנותי של תיאטרון חיפה וארי רמז. שמונת חברי הקבוצה מתגוררים בחיפה ועובדים בפרויקטים למען הקהילה, אור מתנדבת בהוסטל טיפולי של נשים. במסגרת "החיפאית" שיחקה בהצגות המקור "איזראל ז'ורנל" פרי עטו של רוני סיני בבימויו של משה נאור, "תש"ח" פרי עטו של יורם קניוק, בבימויה של נויה לנצט ו"תופעות לוואי" פרי עטו של ארי רמז ובבימויו. כל ההצגות עובדו ונכתבו מחדש בידי הבמאים מתוך אימפרוביזציות עם השחקנים, חלק מהדיאלוגים שאור משחקת בהם היא כתבה בעצמה.

בשנת 2011 שיחקה בוידאו-ארט "פרויקט סוטה", בבימויה של עפרי כנעני, לצידם של משה איבגי וטלי שרון. הסרט מציג פרשנויות פרובוקטיביות לסוגיות תלמודיות. הוא הוצג בניו יורק ובגלריית רוטשילד 69 בתל אביב.

קרן אור שיחקה בקליפים של רמי פורטיס, אסף ארליך ועדי הראל.
אור למדה הילינג וריפוי אנרגטי ומטפלת בכך.

## תפקידים
### הפקות קולנוע וטלוויזיה

**קולנוע**

**טלוויזיה**

### הפקות תיאטרון

## קישורים חיצוניים

* 
* טל גורדון, ריאיון: תיאטרון יוצר בחיפה, באתר הבמה, 21 באוקטובר 2010

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף ה' (ראשון לציון)
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1979
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
משחקים בלינוקס

**משחקים בלינוקס** מתייחסים למשחקי מחשב ופיתוחם, המותאמים למערכות ההפעלה של לינוקס.

## רקע
משחקים בלינוקס מתייחסים למשחקי מחשב, אשר יכולים לפעול על מערכות הפעלה מבוססות לינוקס. אלו יכולים להיות משחקים חופשיים או מבוססי קוד פתוח כלינוקס עצמה, איך הדבר אינו מוכרח, וקיימים אף משחקים קנייניים.

המשחקים לעיתים נכתבים במקור ללינוקס, ולעיתים עוברים התאמה, או מורצים בצורה וירטואלית (כגון באמצעות Wine או DOSBox), לאחר שנכתבו עבור מערכות הפעלה אחרות. קיימות קונסולות משחקים, מבוססות ומותאמות למשחק בלינוקס (לדוגמה: Pandora), כמו גם הפצות בעלות זיקה ותאימות למשחק בלינוקס כהפצת SuperGamer. ניתן להחשיב במשחקי לינוקס גם משחקים המיועדים לפלטפורמת אנדרואיד בשל היותה מבוססת על מערכת לינוקס, אך בפועל קיימים שינויים בין שתי מערכות ההפעלה והתעשיות שלהם.

ברמת הפיתוח, ספריות המספקות תמיכה למולטימדיה במערכות לינוקס הם: OpenGL, ALSA, OpenAL ו-SDL. מיזם DRI מספק מנהלי התקנים חופשיים לכרטיסי מסך, וחברות ATI ו-NVIDIA הנחשבות ליצרניות כרטיסי מסך בעלי יכולת גרפית גבוהה, מספקות אף הם את המודולים הנדרשים.

לינוקס תומכת במגוון קונסולות משחקים, כולל Xbox פלייסטיישן 2 ,פלייסטיישן 3 ,נינטנדו גיימקיוב, ו-Wii.
בשנת 2011 הודיעה חברת Blizzard על השקת לקוח מותאם לינוקס למשחק וורלד אוף וורקראפט.
בשנת 2012 הודיעה חברת Valve על פיתוח התאמת מנוע המשחקים Source וחנות המדיה סטים, לסביבת אובונטו כשלב ראשון, ואף החלה בפיתוח. בהמשך ייתכן שיותאם המנוע אף להפצות נוספות.

## ראו גם
*Wine
*PlayOnLinux
*SuperGamer
*פרוטון (תוכנה)

## קישורים חיצוניים

* הבעיה החדשה של משתמשי לינוקס? יותר מדי משחקים באתר לינמגזין

## הערות שוליים

*
קטגוריה:לינוקס
DeviantArt

[250px|שמאל|ממוזער|[סמלילו הקודם של השירות]]
**דיוויינטארט** (באנגלית: **DeviantArt**) הוא שירות קהילתי לשיתוף אומנות באינטרנט. השירות נוצר על מנת לאפשר לאמנים ולעוסקים באמנות פלטפורמה להצגת יצירותיהם ואף מרחב קהילתי לדיונים בנושאים אלו.

החברה הוקמה ב-7 באוגוסט 2000. מטה החברה נמצא באזור הוליווד שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. בפברואר 2017 החברה נרכשה על ידי החברה הישראלית "Wix" תמורת 36 מיליון דולר.

בעבר, העבודות באתר סודרו על פי קטגוריות, כמו צילום, אמנות דיגיטלית, אמנות מסורתית, ספרות, פלאש, אנימציה וכדומה.

שירות זה הוא ה-13 בגודלו ברשימת הרשתות החברתיות בתחום ארצות הברית עם למעלה מ-3.8 מיליון מבקרים מדי שבוע.

## התפתחות השירות
במהלך הזמן עבר האתר שדרוגים ושיפורים משמעותיים ששוחררו בבת אחת. הגרסה השלישית, הרביעית והחמישית שוחררו ביום השנה להקמת האתר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אחסון תמונות
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2000
קטגוריה:אתרי אינטרנט שצונזרו בסין
צ'ואו

**צ'וּאוֹ** (ביפנית: **中央区** – רובע מרכזי) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו, אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. הרובע עצמו נקרא "העיר צ'ואו". כפי ששמו מעיד, מבחינה היסטורית זהו הרובע המסחרי המרכזי של טוקיו, אף על פי ששינג'וקו הפך למתחרה רציני על התואר, מאז סוף מלחמת העולם השנייה. השכונה המפורסמת ביותר ברובע היא גינזה, אשר נבנתה סביב מטבעה של מטבעות זהב ועל שמה היא קרויה. מטבעת הזהב, או בשמה היפני **קינזה**, שכנה בעבר באתר בו נמצא כיום המטה המרכזי של בנק יפן, אשר שוכן גם הוא בצ'ואו.

ההערכה המקובלת, נכון ל-2008, היא שברובע מתגוררים 108,943 אנשים, והצפיפות בו היא 9,654 אנשים לקמ"ר. עם זאת, בגלל הריכוז הרב של עסקים, בנייני משרדים, וחלל קמעונאי, האוכלוסייה גדלה בשעות היום לכ-650,000 נפשות.

## היסטוריה

בשנת 1612 התחיל השוגון טוקוגאווה איאיאסו, שתכנן לבסס את אדו כבירתה דה פקטו של יפן, בעבודה על מחוז מסחרי שיקיף את הקצה המערבי של דרך טוקיאדו, אחת מחמש הדרכים של אדו, אשר חיברה בין טוקיו לקנסאי. במהלך תקופת אדו נודע אזור זה כ"אדומאצ'י" – מרכז העיר אדו. חלק גדול מהאזור, בעיקר גינזה וצוקיג'י, היה חול שנערם על הדלתא של נהר סומידה, עד אשר מולאה בידי השוגון. ב-1657, אחרי ששרפה כילתה את מרבית העיר, תוכנן הרובע מחדש עם תעלות נוספות, כדי להתאים יותר לסחר הימי.

ב-1869 התיישבו זרים בצוקיג'י, מושבה אשר פעלה עד 1899 לערך. ב-1872 כילתה שרפה נוספת מרבית מאזור גינזה. בעקבות זאת, תכנן המושל של טוקיו מחדש את גינזה, כדי שתהיה מרכז מסחרי בסגנון אירופאי, בין שינבשי, שהיה באותם ימים המסוף המרכזי של הרכבות בעיר מדרום וניהונבשי, אזור המסחר והכלכלה העיקרי, מצפון. ב-1878, תחת חוק ארגון מקומי חדש, הוקמו תחת ממשלת העיר טוקיו הרבעים של ניהונבשי וקיובשי, אשר חלשו על האזור אשר קרוי כיום צ'ואו.

בעקבות תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה הופקעו מספר בניינים לטובת המפקד העליון של כוחות הברית, כמרכזי אספקה לכוחות הכיבוש. בניינים אלה כללו את מטה חברת השעונים "האטורי", את הכלבו "מצויה" ואת בניין טושיבה. כל הבניינים הוחזרו לשליטה אזרחית יפנית בשלבים עד 1951.

ב-15 במרץ 1947 הוקם רובע **צ'ואו** תחת חוק האוטונומיה המחוזית החדש, ממיזוג של רובעי ניהונבשי וקיובשי שקדמו לו.

## גאוגרפיה
צ'ואו הוא הרובע המרכזי של טוקיו, מוקף בחמשת הרבעים צ'יודה, מינאטו, טאייטו, סומידה וקוטו. מבחינה מנהלית, מחולק צ'ואו לשלושה חלקים: ניהונבשי, קיובשי וצוקישימה. ניהונבשי וקיובשי הם בעיקר אזורים מסחריים מהצד המזרחי של תחנת רכבת טוקיו, אשר מפגישים בין השכונות המפורסמות גינזה וצוקיג'י. צוקישימה הוא אי נפרד במפרץ טוקיו, אשר בולטים בו בעיקר מגדלי הדירות.

עד מלחמת העולם השנייה היה האזור שתי וערב של נהרות ותעלות, שבהם השתמשו בסירות קטנות אשר היו אז כלי המסחר העיקרי. לאחר המלחמה נסתמו דרכי מים רבות, על מנת ליצור מקום לכבישים, בניינים ואוטוסטרדות. עם זאת, נתיבי המים שהועלמו הם הבסיס לחלק מהותי בחלוקה לשכונות בתוך הרובע. נהר הסמידה הוא הגבול המזרחי של הרובע.

מבחינה פיזית צ'ואו הוא הרובע השני הכי קטן בטוקיו, עם שטח כולל של 10.15 קמ"ר בלבד. רק רובע טאייטו קטן יותר ממנו.

## ראו גם
* 23 הרבעים של טוקיו

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הרובע 
* Kit Nagamura, Well-heeled in Chuo Ward, באתר Japan Times, 2 בנובמבר 2007

קטגוריה:טוקיו: רבעים
בלה שאגאל

**בלה רוזנפלד שאגאל** (ברוסית: Бэлла Розенфельд-Шагал; 15 בדצמבר 1895, ויטבסק – 2 בספטמבר 1944, ניו יורק), סופרת ביידיש יהודייה ילידת-רוסיה, אשתו של האמן מארק שאגאל. בלה שאגאל היוותה נושא לרבים מציוריו של בעלה.

## תולדות חייה
**בלה רוזנפלד** נולדה למשפחת סוחרים אמידה מחסידי חב"ד בעיר ויטבסק שבאימפריה הרוסית. היא הייתה הצעירה מבין שבעת ילדי המשפחה. סיימה את הגימנסיה המקומית בהצטיינות ונתקבלה ללימודים בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת מוסקבה שם סיימה את לימודיה ב-1914. מאותה תקופה עד שנת 1920 הייתה גם פעילה כשחקנית תיאטרון.

כבר ב-1909 פגשה את מארק שאגאל, שהיה באותו זמן חניך חסר כל של הצייר ליאון באקסט. באותה שנה צייר אותה מארק בציורו המפורסם "הכלה עם הכפפות השחורות". לדברי מארק, אהבתם החלה ברגע שהם ראו אחד את השני ונמשכה 35 שנים. בלה הבינה מיד את גודל כישרונו של בעלה לעתיד, ומאז השפעתה עליו ועל יצירתו הייתה מכרעת.

ב-1915 הם נישאו ועברו לפטרוגרד שנה לאחר מכן נולדה בתם המשותפת היחידה - אידה. שנתיים לאחר מכן ב-1918 הם שבו לוויטבסק וב-1922 היגרו לליטא ואחר כך לגרמניה. ב-1924 הם התגוררו בפריז ולאחר מכן בדרום צרפת. ב-1931 הם ביקרו בארץ ישראל ומאז התעוררו בבלה געגועים למחוז ילדותה, וסביבתו היהודית, והיא החלה לכתוב את זיכרונותיה בשפת היידיש.

בלה נעצרה במרסיי ב-1941 אולם שוחררה והזוג שאגאל נמלט לארצות הברית.

## יצירתה
ב-1945 פרסם מארק שאגאל את ספרו המפורסם ביותר "אורות **דולקים**" (ברענענדיקע ליכט) שיצא לאור ביידיש בניו יורק. הספר אויר ברישומיו של בעלה, מארק.

ב-1947 יצא ספרה "**הפגישה הראשונה**" (די ערשטע באגעגעניש) בו היא מתארת את פגישותיה הראשונות עם מארק, וראשית אהבתה אליו.

ספרה הראשון וחלקים מספרה השני תורגמו לעברית בידי יהודה יערי ויצאו לאור בכרך אחד בהוצאת דביר ב-1970. ספריה תורגמו לשפות רבות נוספות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:ניצולות השואה: צרפת
קטגוריה:ילידות 1895
קטגוריה:נפטרות ב-1944
גולן (רק"מ)

**רכב משוריין גולן** הוא כלי רכב קרבי משוריין (רק"מ) בעל הנעה כפולה (4X4) המשמש כאב טיפוס לרכב לחימה מתוצרת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית ו-Protected Vehicles Incorporated האמריקאית. 

משימתו העיקרית של הגולן היא לספק הגנה מרבית ומיטבית לנוסעים ואנשי הצוות. פלטפורמת רק"מ גולן יכולה לשמש בין היתר כנושאת לוחמים, אמבולנס משוריין וגם כרכב איסוף מודיעין.

צורת ה-V של הרכב תוכננה במיוחד על מנת שהוא יוכל להגן על נוסעיו בצורה יעילה מפני מוקשים ומטעני צד.

גולן תוכנן כך שיהיה אפשר לעשות שימוש ברמות שונות של מיגון, החל ממיגון פסיבי קל ועד מיגון אקטיבי ומשמעותי, כזה שיוכל להגן גם מפני התקפות של RPG.

חיל הנחתים האמריקני ביצע הזמנה עבור 60 כלי רכב שהיו אמורים להשתתף בלחימה בעיראק.
בעקבות רכישה זו, התאפשרה רכישה גדולה יותר הן לכוחות האמריקאים והן לצה"ל, אך לבסוף גולן הודח מהתחרות של חיל הנחתים ורוב כלי הרכב מסוג זה יצאו משימוש פעיל בחיל הנחתים האמריקני.

קטגוריה:נגמ"שים ישראליים
קטגוריה:נגמ"שים גלגליים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-2006
קטגוריה:כלי רכב שיוצרו בישראל
מלאיאלאם יהודית

**מלאיאלאם יהודית** היא שפה יהודית ממשפחת השפות הדרווידיות המדוברת על ידי יהודי ק'וצין מקרלה שבהודו.

מלאיאלאם יהודית אינה שונה בצורה משמעותית מניבים אחרים של
מלאיאלאם, לכן נחשבת כניב של השפה ולא כשפה עצמאית.
מלאיאלאם יהודית היא השפה הדרווידית יהודית היחידה הידועה.

שלא כמו בשפות יהודיות אחרות, מלאיאלאם יהודית אינה נכתבת באלפבית העברי אך כמו רוב השפות היהודיות מכילה מילים רבות השאולות מעברית.

הסופרת רובי דניאל תרגמה לאנגלית מעל 100 שירים ממלאיאלם יהודית.

כיום מדוברת בעיקר בישראל ועל ידי בודדים בלבד בהודו.

## קישורים חיצוניים
* מלאיאלאם יהודית 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות דראווידיות
קטגוריה:יהדות קוצ'ין
איפה היינו ומה עשינו

**איפה היינו ומה עשינו, אוצר שנות החמישים והשישים** הוא לקסיקון ביטויים עבריים שכיחים במדינת ישראל בשנות ה-50 ושנות ה-60 מאת אמנון דנקנר ודוד טרטקובר. ראה אור בהוצאת כתר בירושלים בשנת 1996. שם הספר הוא פרפרזה למשחק הילדים "איפה הייתם ומה עשיתם", שרווח באותן שנים. הלקסיקון הכתוב בהומור, מתעד מונחים ומושגים מחיי היומיום במדינת ישראל בשנות החמישים והשישים, שני העשורים הראשונים לאחר הקמתה.

בהקדמה לספר כתבו המחברים כי הוא משקף במידה מסוימת את חוויותיהם שלהם, ולא למשל של ילדים ונערים "במושב או במושבה, בקיבוץ או במעברה", בשנות החמישים והשישים; "את תמונת עולמם של ילדים ונערים עירוניים, שהתפלחו (=התגנבו) לבתי קולנוע, אספו עטיפות של מסטיקים, שיחקו בגולות, סטנגה וחמש אבנים, קראו באדיקות את ה"הארץ שלנו", הלכו לקייטנות קיץ, החליפו ספרים בספריות השאלה פרטיות, שמעו הרבה רדיו, היו חניכים של תנועות נוער, הושקו בשמן דגים ושמעו אזהרות קודרות מפי הוריהם בדבר הסכנות הטמונות ברוח פרצים...". במילים אחרות, לקסיקון התרבות של המחברים משקף בעיקר את עולמם של נערים בני המעמד הבינוני, החילוני, המתבוננים בסקרנות ובהיתול על כל הסובב אותם, לעיתים מבלי למיין את העיקר והטפל, ותוך כדי כך יוצרים סדר עדיפויות אחר או חדש, מזה שהכירו אצל הוריהם. 

הספר עוצב בסגנון אלבומי, ומכיל תמונות ואיורים צבעוניים רבים. החומרים הרבים נאספו מעיתונים וכתבי עת, אריזות ועטיפות מזון, פריטי משחקים לילדים, בולים ומעטפות דואר, גלויות, סמלים, לוגאוים, ומודעות פרסומת, אשר המסר והשפה שלהם משקפים את רוח הזמן.

## קישורים חיצוניים
* איפה היינו ומה עשינו, באתר גוגל ספרים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל
קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
קטגוריה:ספרי 1996
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
לויקופלסט

שמאל|ממוזער|250px|סרט ה'''לוֹיקוֹפְּלַסְט''' (Leukoplast); ניתן להבחין בתמונה זו בשם מקום הייצור (Hamburg - Germany).
ה**לוֹיקוֹפְּלַסְט** (גרמנית: Leukoplast) הוא סרט-דבק רפואי מסוג מיוחד המתבטא בהרכב בד-הסרט החזק והמסיבי, ובהרכב חומר הדבק החזק והעמיד שלו

## היסטוריה

ה**לוֹיקוֹפְּלַסְט**, פרי תוצרת החברה הגרמנית "בריסדורף מוצרים רפואיים בע"מ" (AG Beiersdorf) שמקום מושבה היה ליד המבורג, הוא חומר חבישה ותיק שנכנס לפס היצור כבר משנת 1921 ומאז שווק לאורך שנים רבות עד זמננו. בשנת 2001 חָבְרָה חברת **Beiersdorf** לחברה **Smith & Nephew** הלונדונית, ויחדיו הקימו מיזם משותף שנקרא BSN; גם עתה בסיס החברה החדשה היה בהמבורג. חברה זו נרכשה בשנת 2006 על ידי חברת "Montagu Private Equity" אשר בסיס משרדיה בלונדון.

המילה 'לויקופלסט' מורכבת משתי מילים ביוונית-עתיקה, ומשמעות השם בכללותו היא "פלסטר-לבן" (או רטייה לבנה). מקור המילה לויקו ביוונית עתיקה: λευκός (תעתיק אנגלי: leukos. תעתיק עברי: לֵאוּקוֹס).

## תיאור ושימושים
השימושים העיקריים של הלויקופלסט הם בתחום הרפואי. סרט-דבק זה, מיועד לקיבועים רפואיים (כגון עירויים או קטטרים) ולאבטחת תחבושות. עם זאת, ניתן לנצלו גם לצרכים אחרים הדורשים דבק עם חוזק גבוה.

ייחודיות ה**לוֹיקוֹפְּלַסְט** מתבטאת בדבק החזק שבו העשוי מתחמוצת אבץ אשר מאפשרת לו להידבק אל העור באופן חזק גם תחת עומס כבד. סרט הלויקופלסט עשוי ממשי מלאכותי (הידוע בשם: Rayon), ללויקופלסט יש כוח מתיחה גבוה לעומת המיקרופור; כתוצאה מכך הלויקופלסט לא ניתן לחיתוך ללא מספריים בדרך כלל, לעומת מיקרופור הניתן לחיתוך גם בלי מספריים. הלויקופלסט הוא דבק עמיד מאוד במים לעומת סרטי-דבק רפואיים רבים אחרים. הלויקופלסט מיועד לחבישות העלולות להזדהם משמן או נפט והוא מהווה חוצץ לחומרים אלה.

בדומה למיקרופור, גם הלויקופלסט 'נושם' אם כי במידה פחותה מהמיקרופור. כמו כן, למרות יתרונות הלויקופלסט בתחום החוזק למיקרופור יש את היתרונות שלו בתחום נוחות השימוש וכח הנשימה שלו. בנוסף לכך, מחירו היקר של הלויקופלסט ביחס לשאר סרטי הדבק הרפואיים (כמו מיקרופור), הוא שגורם לו להימצא בכמות פחותה אצל צוותים רפואיים ציבוריים.

סרט ה**לוֹיקוֹפְּלַסְט** מיוצר במגוון רחב של גדלים וצבעים, לפי שימושים שונים המיועדים לו. הלויקפלסט משווק בתוך מארז דמוי טבעת, המשמשת כמתקן קטן לאחסון סליל הסרט על מנת לשמור על נקיונו. בדומה למיקרופור, הלויקופלסט (Leukoplast ™) הוא סימן מסחרי רשום של "Smith & Nephew".

## ראו גם
* מיקרופור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציוד רפואי
האדם הגלילי

[שמאל|ממוזער|250px|הגולגולת ממערת זוטייה הנקראת האדם הגלילי - הגולגולת הקדומה בארץ-ישראל' [מוזיאון ישראל]]
**האדם הגלילי** (או **הגולגולת הגלילית**) הוא כינוי פופולרי לשברי מצח ופנים של גולגולת אדם קדמון, שהתגלו במערת זוטייה שבנחל עמוד על ידי הארכאולוג הבריטי פרנסיס טרוויל-פיטר בשנת 1925. בספרות המדעית הגולגולת נקראת לרוב "**גולגולת זוטייה**" (Zuttiyeh skull) או "זוטייה 1". אין ודאות או הסכמה בין פלאואנתרופולוגים לגבי שיוכו המדויק של האדם הגלילי, והוא מסווג לעיתים כניאנדרטל, "קדם-ניאנדרטל", הומו היידלברגנסיס, ספיינס ארכאי ואף צורה מוקדמת של אדם מודרני אנטומית. השרידים נמצאו ככל הנראה בשכבה האשלו-יברודית במערה, ולכן מקובל לתארכם לסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, כ-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. זו גולגולת האדם הקדומה ביותר שנתגלתה עד כה בארץ ישראל. היא נמצאת כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

## גילוי וסיווג
בחפירת טרוויל-פיטר במערת זוטייה נמצאו שברי גולגולת, שחוברה וכונתה "האדם הגלילי". לפי דיווחו, הם נמצאו בתחתית השכבה הארכאולוגית, בעומק 2 מ' מתחת לפני השטח, בתוך שקע רדוד ברצפת המערה, והיו מכוסים בשני סלעי מפולת. הגולגולת מאובנת לחלוטין, כבדה ואדמדמה בצבעה, מצב זהה לעצמות בעלי החיים שנמצאו בשכבה הארכאולוגית. ניתן להקביל את המקום בו נמצאה לשכבה האשלו-יברודית שזוהתה בחפירות המאוחרות יותר במערה, וכך, גילה המשוער הוא כ-400,000 עד 220,000 שנים - הגולגולת הקדומה ביותר בארץ ישראל. 

הממצאים כללו חלקים מעצמות הפנים והמצח. מבחינת המורפולוגיה, לגולגולת יש רכסי גבות עבים האופייניים להומינידים קדם-מודרניים, אך גם מצח יחסית גבוה בדומה להומו ספיינס. השתמרותה החלקית של הגולגולת (בעיקר עצם המצח) מקשה על הגדרתה הטקסונומית, אם כי ברור שהיא קדומה לאדם המודרני בצורתה. תחילה, סר ארתור קית גדיר את הממצא כאדם ניאנדרטלי. כיום אין הסכמה בין החוקרים אם היא טיפוס מאוחר של הומו ארקטוס והאם היא קרובה יותר להומו ספיינס או לאדם הניאנדרטלי - שניהם מינים מאוחרים יותר. 

## קישורים חיצוניים
* תמונת הגולגולת באתר מוזיאון הסמית'סוניאן.
* תמונת טרוויל-פטר (מגלה המאובן), במערה בה נתגלה. פרנסיס טרוויל-פטר נראה כותב על גבי תיבה קטנה את פרטי הממצאים. ייתכן שהוא עומד על מקום הממצא עצמו. תיבות נוספות נמצאים סביב. 
* על התפתחות האדם (סרטון באתר יוטיוב) הרצאתו של פרופסור יואל רק חוקר האדם הקדמון מבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. כוללת תמונה מוגדלת וברורה של שחזור האדם הגלילי ממוזיאון רוקפלר. 
* תולדות הגיוון האנושי העכשיווי ספרה של מרתה מירזון לאהר העוסק בהשערות על התפזרות האוכלוסייה האנושית ממקור אחד באפריקה על פני העולם כולו. לאדם הגלילי והממצאים בישראל לגבי הניאנדרטלים חלק נכבד בספר זה.

## הערות שוליים

קטגוריה:התרבות האשלו-יברודית
גלילי
איפה הייתם ומה עשיתם

**איפה הייתם ומה עשיתם** (או: **שלום אדוני המלך**) הוא משחק ילדים שרווח בישראל.

## אופן המשחק
בקרב קבוצת ילדים, נבחר אחד או אחת שהם "המלך". קבוצת הילדים מכריזה בקול: "שלום אדוני המלך". 'המלך' משיב: "שלום בניי היקרים". ומוסיף ושואל: "איפה הייתם ומה עשיתם?"

אז משיבים הילדים (או אחד מהם): "היינו ב... ועשינו כך...". למשל, היינו בים ועשינו כך (תנועות ידיים של שחייה).

כעת נדרש ה'מלך' לנחש לפי תנועות הפנטומימה את התשובה.

## פרפרזה לשם המשחק
שירו של לוין קיפניס, "עגבנייה אדמוניה", פותח במילים: "איפה היית, עגבנייה, ומה עשית אדמוניה?".

השיר "איפה היית?" אומר: "איפה היית, איפה היית, הגידי לי בתי היקרה. בקייטנה הייתי, חיים טובים עשיתי".

שם הספר "איפה היינו ומה עשינו" של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, המכיל ביטויים עבריים שכיחים במדינת ישראל בשנות ה-50 ושנות ה-60, הוא פרפרזה של משחק הילדים שרווח באותה תקופה. 

גם הביטוי "שלום אדוני המלך" חדר לשפת הדיבור. נעשה בו שימוש, לרוב בנימה סרקסטית, למשל של הורה כלפי ילדו, כביקורת על התנהגות שנחשבה אגואיסטית ומפונקת.

השיר ״שלום אדוני המלך״ של להקת אבטיפוס מצטט את משחק הילדים, לצד משחקי ילדים נוספים.
## קישורים חיצוניים
*משחקי חברה: שלום אדוני המלך , באתר hamesaper

קטגוריה:משחקי ילדים
ביל באקנר

**ויליאם ג'וסף "ביל" באקנר** (באנגלית: **William Joseph "Bill" Buckner**; 14 בדצמבר 1949 – 27 במאי 2019) היה שחקן בייסבול אמריקאי. למרות היותו זוכה פרס החבטות בשנת 1980 וחבר קבוצת האול-סטאר בשנת 1981, ולמרות העובדה כי במהלך עשרים שנות הקריירה שלו חבט מעל 2,700 חבטות יזכר באקנר כמי שבעקבות טעותו במהלך בודד במשחק מספר 6 של הוורלד סיריס בשנת 1986 הפסידה הבוסטון רד סוקס את האליפות לניו יורק מטס.

## ביוגרפיה
ביל באקנר נולד בוולהו שבצפון קליפורניה. הוא סיים את תיכון "נאפה" בשנת 1968, היה חבר נבחרת הבייסבול והפוטבול של בית הספר.
באקנר נבחר בסיבוב השני של דראפט 1968 לקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס. את הופעת הבכורה שלו ב-MLB עשה בספטמבר 1969. לאורך הקריירה שלו שיחק בקבוצות הבאות:
* בין השנים 1969–1976 שיחק באקנר בקבוצת הלוס אנג'לס דודג'רס.
* בין השנים 1977–1984 שיחק באקנר בקבוצת השיקגו קאבס.
* בין השנים 1984–1987 שיחק באקנר בקבוצת הבוסטון רד סוקס.
* בין השנים 1987–1988 שיחק באקנר בקבוצת הקליפורניה אנג'לס.
* בין השנים 1978–1989 שיחק באקנר בקבוצת הקנזס סיטי רויאלס.
* בעונת 1990 שיחק באקנר בקבוצת הבוסטון רד סוקס.

## וורלד סיריס 1986
בסדרת הטוב משבעה, בוסטון הובילה במשחק מספר 6. ניצחון במשחק זה היה מקנה לה את הזכייה באליפות לאחר 68 שנות "בצורת" מאז זכייתה הקודמת בשנת 1918. המטס השוו ובאינינג העשירי במצב בו בוסטון נזקקה לפסילה אחרונה של שחקן המטס על מנת לעלות שוב לחבוט ולנסות ולנצח במשחק ובאליפות כולה, נחבט הכדור לכיוונו של באקנר. בבואו לתפוס את הכדור ביצע טעות והכדור עבר בין רגליו. כתוצאה מכך המטס ניצחו במשחק ולבסוף זכו באליפות.
למרות טעויות אחרות בקבוצה כולל מהלך תמוה של מאמן הקבוצה אשר החליף את המגיש רוג'ר קלמנס הטוב במגיש פחות טוב, ואף על פי שבוסטון הפסידה במשחק שלאחר מכן (משחק מס' 7) לאחר שכבר הובילה 0–3, ההפסד של האליפות נזקף בעיני רבים בעת ההיא לחובתו של באקנר. בסופו של דבר עזב באקנר את הקבוצה והעיר. הוא חזר לבוסטון בשנת 1990 אולם חודשיים לאחר פתיחת העונה פרש מלשחק בייסבול.

בשנת 2004 לאחר זכייתה של הבוסטון רד סוקס בוורלד סיריס התראיין באקנר, לאחר ששמר על שתיקה ארוכה. לאחר הזכייה הפיצו אוהדי הרד סוקס כרזות ענק עם האימרה: "אנחנו סולחים לך, באקנר". בראיון אמר באקנר: "על מה הם סולחים לי? הרגתי מישהו? רצחתי מישהו? אם מישהו צריך לסלוח זה אני להם, לא הם לי. על כל מה שעשו לי בשנים שאחרי השגיאה ההיא, הם צריכים לבקש סליחה".

ב-8 באפריל 2008 עלה באקנר להגשת כבוד במשחק הפתיחה של הבוסטון רד סוקס לאחר זכייתה באליפות 2007. זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע באצטדיון מאז פרש. הקהל קם על רגליו והריע לבאקנר במשך ארבע דקות תמימות. לאחר המשחק נשאל האם הוא שלם עם החלטתו לעלות למגרש באותו היום. באקנר ענה "הייתי צריך לסלוח. לא בהכרח לאוהדים כמו בעיקר לתקשורת על התקופה הקשה שעברתי אני ומשפחתי בגללה. עשיתי זאת - סלחתי וכעת אני שם את העניין מאחורי".

באקנר נפטר ב-27 במאי 2019. הותיר אחריו אישה - ג'ודי, ושלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני בסיס ראשון
קטגוריה:שחקני בייסבול אמריקאים
קטגוריה:שחקני בוסטון רד סוקס
קטגוריה:שחקני לוס אנג'לס איינג'לס
קטגוריה:שחקני לוס אנג'לס דודג'רס
קטגוריה:שחקני קנזס סיטי רויאלס
קטגוריה:שחקני שיקגו קאבס
קטגוריה:קליפורניה: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
ג'ייק אייבל

** ג'ייקוב אלן "ג'ייק" אייבל** (באנגלית: **Jacob Allen "Jake" Abel**; נולד ב-18 בנובמבר 1987) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
התפרסם בסרטים "פרסי ג'קסון וגנב הברק", "אני מספר ארבע", "מבט מגן עדן" ו"פרסי ג'קסון וים המפלצות".

## ביוגרפיה
אייבל נולד בעיר קנטון שבאוהיו.
שיחק בהופעות הבכורה שלו בדרמת הנעורים "לשבור את הקרח" ובשלושה פרקים בסדרת הדרמה "על הסף".
ב-2009 שיחק אייבל לראשונה בהפקה גדולה, סרטו של פיטר ג'קסון "מבט מגן עדן" בתפקיד בריאן נלסון החבר של הנערה סוזי סלמון (סרשה רונן).

בשנת 2010 הופיע אייבל בשובר הקופות של כריס קולומבוס  "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד לוק קסטלאן בנו של האל הרמס וחברו של פרסי ג'קסון (לוגאן לרמן).
ב-2011 שיחק בסרט הנעורים הבדיוני "אני מספר ארבע" בתור מארק ג'יימס, האקס הבריון של הצלמת שרה הארט (דיאנה אגרון). בשנת 2018 שיחק בשלושה פרקים מתוך הסדרה "ג'ון הנבל" בדמותו של טריי. 

## חיים אישיים
ב-9 בנובמבר 2013 הבל התחתן עם הסופרת אלי ווד. ב-29 במרץ 2013, השניים הוציאו את השיר הראשון שלהם, "Black Magic". 

ב-15 ביוני 2019 הודיעו בני הזוג בחשבון האינסטגרם כי הם מצפים לילדם הראשון. ב-22 בנובמבר 2019 הודיעו בני הזוג כי איבדו את בנם, אוון אלווין הבל, ב-7 בנובמבר 2019.

בפברואר 2021, נולד לזוג ילד נוסף, הנרי אלווין הבל.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:קנטון (אוהיו): אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
אליפות העולם באתלטיקה 1983

שמאל|150px
**[[אליפות העולם באתלטיקה]] 1983** הייתה אליפות העולם הראשונה באתלטיקה, שנערכה בין 7 באוגוסט ל-14 באוגוסט 1983 בהלסינקי שבפינלנד. מרבית התחרויות התקיימו באצטדיון האולימפי שבעיר. בתחרות השתתפו 1,355 אתלטים ואתלטיות מ-153 מדינות, ב-41 תחרויות.

הייתה זו תחרות האתלטיקה הגדולה ביותר בעולם במשך 15 שנים, בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20, מאולימפיאדת מינכן (1972) ועד אליפות העולם השנייה באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987, שכללה את כל הספורטאים הגדולים בעולם באותה העת. זאת מאחר שבכל אחת משלוש האולימפיאדות שנערכו באותה תקופה (מונטריאול 1976, מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984), הוטל חרם של גוש מדינות גדול, מסיבות פוליטיות (מדינות אפריקה, מדינות הגוש המערבי ומדינות הגוש המזרחי בהתאמה).

## אירועים בולטים
**[[מזרח גרמניה]]** () זכתה במקום ראשון עם 10 מדליות זהב ו-22 מדליות בסך הכל. ארצות הברית () שסיימה במקום שני צברה את מרב המדליות עם 24 מדליות ו-8 מדליות זהב.

באליפות עולם זו נשברו שני שיאי עולם.

### האתלטיות המצטיינות
* **[[מריטה קוך]]** () שזכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר ובריצות שליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר ומדליית כסף בריצת 100 מטר. 
* **[[ירמילה קרטוכווילובה]]** () שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 47.99 שניות ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מתחת ל-48 שניות ובריצת 800 מטר ומדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר. 
* **[[מרי דקר]]** () שזכתה בשתי מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר. 
* **[[מרליס גר]]** () שזכתה ב-2 מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחות ל-4x100 מטר.

### האתלטים המצטיינים
* **[[קרל לואיס]]** () שזכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בקפיצה לרוחק ובריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש 
* **[[קלווין סמית]]** () שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, מדליות זהב בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ומדליית כסף בריצת 100 מטר. 


תמונה:Carl Lewis Helsinki 1983.jpg|קרל לואיס כוכב האליפות, לקראת זינוק באליפות העולם באתלטיקה 1983
תמונה:Bundesarchiv Bild 183-1983-0814-017, Helsinki, 1. Leichtathletik-WM, Cierpinski, De Castella.jpg|רוברט דה קסטלה מאוסטרליה (ימין) לאחר ניצחונו בריצת מרתון וולדמאר סירפינסקי ממזרח גרמניה (שמאל)


## תוצאות
### נשים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

## נבחרת ישראל
### נשים

### גברים

## טבלת המדליות

## קישורים חיצוניים

* התוצאות הרשמיות של אליפות העולם באתלטיקה 1983 באתר IAAF

1983
קטגוריה:1983 בספורט
קטגוריה:הלסינקי: תחרויות ספורט
קטגוריה:תחרויות ספורט בפינלנד
קטגוריה:פינלנד: אתלטיקה
כוס הייבול

שמאל|ממוזער|100px|כוס הייבול
**כוס הייבול** (באנגלית: **Highball glass**) היא כוס ארוכה וצרה, המכילה בין 220 ל-330 מיליליטר נוזל. המשמשת בדרך-כלל להגשת קוקטיילים המורכבים ממשקה אלכוהולי המעורבב עם משקה קל.

## המשקאות המוגשים
* מיצים
* משקאות מוגזים
* קוקטיילים
* ג'ין, רום, וודקה, טקילה

## קישורים חיצוניים
* 
*

קטגוריה:כוסות אלכוהול
ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני

**ח'ליפה בן חמד [[בית ת'אני|אאל ת'אני]]** (בערבית: **الشيخ خليفة بن حمد آل ثاني**; 17 בספטמבר 1932 – 23 באוקטובר 2016) היה אמיר קטר בין השנים 1972–1995.
בכהונתו הוא שינה את חוקת המדינה ואישר את הרחבת הממשלה, ממקסימום חמישה עשר שרים על פי החוק לשבעה עשר שרים.

## ביוגרפיה
ח'ליפה נולד בעיר א-ריאן שבקטר. ח'ליפה הוא בנו של חמד בן עבדאללה אאל ת'אני ונכדו של עבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני.

ח'ליפה מונה לאמיר קטר בשנת 1972.

בשנת 1995 בעת ביקורו בעיר ז'נבה שבשווייץ, תפס את השלטון בנו חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בהפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, ובכך הודח מתפקידו.

אף על פי שהוא ובנו התפייסו בשנת 1996, הוא חי בגלות בצרפת מיום הדחתו עד שנת 2004 בה בחר לחזור למדינה.

## ילדיו
# שייח' עבדאללה בן ח'ליפה
# שייח' עבאד אל עזיז בן ח'ליפה
# שייח'ה נורה בנת ח'ליפה
# שייח'ה עאישה בנת ח'ליפה
# שייח'ה חיסה בנת ח'ליפה
# שייח'ה אמינה בנת ח'ליפה
# שייח'ה עמאל בנת ח'ליפה
# שייח' מוחמד בן ח'ליפה
# שייח'ה מוזה בנת ח'ליפה
# שייח'ה מרים בנת ח'ליפה
# שייח' ג'אסם בן ח'ליפה
# שייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
# שייח'ה נאוף בנת ח'ליפה
# שייח'ה אל נאוד בנת ח'ליפה

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמירי קטר
קטגוריה:קטר: פוליטיקה
קטגוריה:ילידי 1932
קטגוריה:נפטרים ב-2016
קטגוריה:קטרים שנפטרו במאה ה-21
זנב-סנונית

ממוזער|פרפר זנב סנונית
**זְנַב-סְנוּנִית** (שם מדעי: *Papilio*) הוא סוג של פרפר ממשפחת הצבעוניים. הסוג נפוץ ברחבי העולם באמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה.

שם הסוג נובע מהזנב הכפול הדומה לזנב הסנונית. בנוסף לכך ה'זנב' נועד למנגנון הטעיה. כאשר ציפור תופסת במקורה את ה'זנב', הפרפר משחרר אותו ובעוד הציפור מופתעת, הפרפר פותח במעוף מהיר שנועד לשם התחמקות והטעיה ונעלם מעיני הציפור. ה'זנב' מאפיין את כל מיני הפרפר.

לזחלי זנב-הסנונית קיים איבר מיוחד אשר קרוי "בלוטת המזלג". כאשר טורף מתקרב, הזחלים 'שולפים' את הבלוטה אשר מפרישה נוזל כתום מסריח ורעיל אשר מרחיק את הטורף.

בישראל נפוצים שלושה מינים: זנב סנונית נאה (תת-מין syriacus), זנב סנונית המכבים (תת מין Maccabaeus) וזנב סנונית מדברי.

זנב הסנונית מטיל את ביציו על צמחים ממשפחת הפיגמיים.

## קישורים חיצוניים

* רשימת המינים מאתר lepidoptera.pro
* מידע מאתר animal diversity
* ממוזער|ביצת זנב סנונית על צמח פיגםרשימת מיני הפרפרים ממשפחת הצבעוניים מאתר פרפרי ארץ ישראל

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צבעוניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
ארטור גלברון

**ארטור גֶלְבְּרוּן** (11 ביולי 1913, ורשה – 23 בדצמבר 1985, תל אביב) היה כנר, מנצח ומלחין ישראלי.

## חייו
### לימודים וקריירה באירופה

גלברון נולד בוורשה, שם למד נגינה בכינור וניצוח בקונסרבטוריון. הוא ניגן בתזמורת הפילהרמונית של ורשה ואף הופיע כסולן עם תזמורת זו ועם תזמורת הרדיו של ורשה. מ-1937 עד 1939 למד ניצוח באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, אצל ברנרדינו מולינרי ובאקדמיה למוזיקה בסיינה אצל אלפרדו קאזלה. בקיץ 1939 נסע לשווייץ לקורס ניצוח של הרמן שרכן ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא במחנה עבודה, ממנו שוחרר בשנת 1940. בשנים 1941–1942 ניגן בתזמורת הקאמרית של לוזאן ובין 1944 ל-1948 ניגן ככנר ברדיו ציריך וכוויולן בתזמורת אמני הצליל.

### קריירת ניצוח
ארטור גלברון עלה לישראל בשנת 1949 ומאז הקדיש את זמנו להלחנה ולניצוח. הוא כיהן כמנצח אורח קבוע בתזמורת קול ישראל בשנים 1949 עד 1953 וכמנצח ראשי של תזמורת הגדנ"ע (1950-56) ושל תזמורת הקיבוצים (1950-55). בשנת 1955 ניצח על בכורת הסימפוניה הראשונה של יוסף טל בבריסל, לפני המלכה אליזבט. בהמשך התמנה לפרופסור להלחנה ולניצוח באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

### קריירת הלחנה
יצירותיו הראשונות של גלברון נכתבו בסגנון פוסט-רומנטי בעיקרו. בסונאטינה שלו לכינור משנת 1944 ניכרת השפעתו של הונגר ושלישיית המיתרים משנת 1945 הושפעה מן המוזיקה של ראוול. בתחום המוזיקה הווקאלית, הרבה גלברון לכתוב מוזיקה לשירים, החל בשירתו של רילקה, שאליה התוודע בתקופת שהותו בשווייץ, ומשך בשירים מאת פדריקו גארסיה לורקה, פול אלואר ואחרים. בישראל כתב מוזיקה לשירים מאת לאה גולדברג, בלט בשם "חדווה" בהשראת שיר של פניה ברגשטיין, וכן "שיר קינה על יהודי הגטו" לבריטון, על יסוד הפואמה "השיר על העם היהודי שנהרג" מאת יצחק קצנלסון, זכר למרד גטו ורשה. בשנת 1957 כתב גלברון את יצירתו הראשונה בשיטת שנים-עשר הטונים, חמישה קפריצ'י לפסנתר, שעובדה עוד באותה שנה לנוסח תזמורתי. על אותה שורה ששימשה אותו לקפריצ'י בנה גלברון את הסימפוניה הראשונה שלו (1958). הסימפוניה נכתבה תחילה בשלושה פרקים, אך גלברון בחר להשאיר שניים מהם, פוגה ורונדו, ואילו את הפרק הראשון המקורי הפך ליצירה עצמאית בשם "פרולוג סימפוני" (1956). הסימפוניה הושמעה לראשונה בביצוע תזמורת שווייץ המערבית ואילו את הפרולוג הסימפוני ניגנה בשנת 1973 בביצוע בכורה התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח גאורג זינגר. בשנים הבאות חיבר גלברון עוד יצירות בשיטת שנים-עשר הטונים.

כאשר הזמינה תזמורת קול ישראל אצל גלברון יצירה לפי בחירתו לפרס איטליה, הגשים שאיפה נושנה והלחין אורטוריה רדיופונית לפי "מגילת האש" של ביאליק, מיצירות השירה הראשונות שקרא לאחר עלייתו ארצה. היצירה, לקולות סופרן, טנור ובס, שני קריינים, מקהלות ותזמורת הוקלטה בניצוחו בשנת 1966. היא מבוססת על שורה של שנים-עשר טונים, אך איננה מחמירה בחוקי הדודקפוניה.

## פרסים ואותות הוקרה
* 1941 - פרס לכינור, התחרות הבינלאומית בז'נבה
* 1942 - פרס לנגינת מוזיקה קאמרית בתחרות הבינלאומית בז'נבה
* 1963 - פרס אקו"ם ל"פנטסיה קונצרטית" בשני פרקים לחליל, נבל ותזמורת כלי קשת
* 1971 - פרס אקו"ם לחמישיית כלי נשיפה
* 1973 - פרס תחרות הנבל הבינלאומית למבוא ורפסודיה לנבל"

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
זנב-סנונית המכבים

**זְנַב-סְנוּנִית הַמַּכַּבִּים** (שם מדעי: *Papilio alexanor*) הוא פרפר ממשפחת הצבעוניים. תפוצתו בהרים (מעל 1500 מטר) באסיה, בבלקן בטורקיה ובמערב אסיה. בישראל ניתן למוצאו בהרי הגלבוע, ברמת הגולן.

הוא מעופף בין אפריל ליוני, מעמיד דור אחד בשנה והגלמים נכנסים לדיאפאוזה מסוף האביב ועד לתחילת האביב הבא. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 70 מ"מ.

זנב-סנונית המכבים הוא פרפר מוגן בישראל.

## קישורים חיצוניים

* http://web.macam98.ac.il/~litami/buterfly/d2.htm  
* זנב-סנונית המכבים באתר פרפרי ארץ ישראל

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1799
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אויגן יוהאן כריסטוף אספר
קטגוריה:צבעוניים
קטגוריה:פרפרים מוגנים בישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
ועדת השניים

**ועדת השניים** (בשמה המלא: **ועדה משותפת של יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת**) היא ועדת משנה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, בה חברים יושב ראש הוועדה ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון. הוועדה דנה בנושאי ביקורת רגישים שמפאת סודיותם לא ניתן לדון בהם אף לא בפורום הסגור של ועדת המשנה לביקורת המדינה.

חוק מבקר המדינה קובע כי ועדת המשנה . אולם, .

עד להקמתה, הוגשו חלקי הדו"ח הסודיים בביקורת מבקר המדינה ישירות לראש הממשלה. הוועדה הוקמה בין השאר בעקבות ביקורת שהביע חבר הכנסת רן כהן ממרצ.

לשם כך, הוקמה ועדה משותפת, היא ועדת השניים: .

בחלק משנותיה מונה שר ייעודי מטעם ראש הממשלה לכתיבת התשובות לוועדה.

## הערות שוליים

השניים
קטגוריה:ישראל: מינהל ציבורי