מעיין הבתולים

**מעיין הבתולים** (בשוודית: **Jungfrukällan**) הוא סרט שוודי משנת 1960 בבימויו של אינגמר ברגמן. הסרט נחשב כמבשר סרטי אונס ונקמה. הסרט מתרחש בשוודיה של ימי הביניים. זהו סיפור על תגובתו חסרת הרחמים של אב לאונס ורצח בתו הצעירה. הסיפור עובד על ידי התסריטאית אולה איסקסון מבלדה שוודית מהמאה ה-13, "Töres döttrar i Wänge" ("בנותיו של טורה בוונגה"). ברגמן חקר את האגדה של פר טורה, תוך שהוא שוקל יצירת אופרה לפני שהחליט על הפקת גרסה קולנועית. לאור הביקורת שהייתה על הדיוק ההיסטורי של סרטו "החותם השביעי" משנת 1957, הוא הזמין את אולה איסקסון לכתוב את התסריט. השפעות נוספות שהיו לברגמן כללו את הסרט היפני "רשומון" משנת 1950.

איסקסון וברגמן חקרו מספר נושאים ב"מעיין הבתולים", כמו שאלות של מוסר, נקמה ואמונות דתיות. סצנת האונס שבסרט הייתה נתונה אף היא למחלוקת וצונזרה בהקרנות בארצות הברית.

הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר של 1961 ובפרסים נוספים. הסרט השפיע רבות על במאים מוכרים וזכה לאזכורים בסרטים.

## עלילה
בשוודיה של ימי הביניים, החוואי המשגשג כריסטיאן פר תור שולח את בתו, קארין, לקחת נרות לכנסייה, במרחק של יום רכיבה. קארין מלווה על ידי המשרתת אינגרי, הנמצאת בהריון עם ילד מחוץ לנישואים, ואשר סוגדת בסתר לאלוהות הפגנית הנורדית אודין. בדרכם ביער רכובת על סוסים, אינגרי נבהלת כשהם מגיעים לטחנה בצד הנחל ומזהירה את קארין, אך קארין בוחרת להמשיך בדרך לבדה, ומשאירה את אינגרי בטחנה.

אינגרי נתקלת באדם בעל עין אחת בטחנה בצד הנחל. כשאינגרי שואלת על שמו הוא מגיב בחידתיות שאין לו שם "בימים אלה". האיש אומר לאינגרי שהוא יכול לראות ולשמוע דברים שאחרים לא יכולים. כאשר הגבר עושה כלפיה התקדמות מינית ומבטיח לה כוח, אינגרי בורחת באימה. בינתיים קארין פוגשת שלושה רועים, שני גברים וילד, ומזמינה אותם לאכול איתה את ארוחת הצהריים שלה. בסופו של דבר, שני הגברים המבוגרים אונסים ורוצחים את קארין. אינגרי, לאחר שהדביקה ברגל את הקבוצה, עדה לכל החוויה הקשה מרחוק. לאחר מכן שני הגברים המבוגרים מתכוננים לעזוב את המקום עם הבגדים של קארין. הילד הצעיר נשאר עם הגופה. הילד ספוג האשמה מנסה לקבור את הגופה על ידי פיזור עפר אבל עוצר באמצע פעולתו, ורץ ומצטרף לגברים המבוגרים.

לאחר מכן הרועים, מבלי לדעת זאת, מחפשים מחסה בביתה של הילדה הנרצחת. ההורים אכולי דאגה להתבוששה של הבת לחזרה ממסעה. במהלך הלילה מציע אחד מהרועים למכור את בגדיה של קארין לאמה והיא חושדת בגרוע מכל. לאחר שהרועים נרדמים, האם נועלת את השלישייה בחדר וחושפת את חשדותיה לאב טור. טור מתכונן לגלות את האמת על המצב ונתקל באינגרי שחזרה מהמסע. אינגרי נשברת מול טור ומספרת לו על האונס והרצח שבו צפתה מרחוק, וכן הוא היא מתוודה שאיחלה בסתר למותה של קארין מתוך קנאה. בהתקף זעם, טור מחליט לרצוח את הרועים עם שחר. הוא דוקר למוות את אחד המבוגרים בסכין קצבים ומשליך את השני לאש. הוא מרים ומשליך את הילד אל הקיר וגורם בכך למותו, וכל זאת בעוד אשתו מתבוננת במחזה בבעתה.

זמן קצר לאחר מכן, הוריה של קארין, יחד עם בני ביתם, יצאו למצוא את גופת בתם כשאינגרי מובילה. טורה נשבר כשראה את גופתה של קארין וקורא לאלוהים. הוא נשבע שאף על פי שאינו יכול להבין מדוע אלוהים מרשה לדבר כזה לקרות, הוא יבנה כנסייה במקום מותה של בתו. כשהוריה מרימים את גופתה של קארין מהאדמה, מעיין בוקע מהנקודה שבה נשען ראשה.

## ליהוק
* מקס פון סידוב – טורה
* בירגיטה וולברג – מרטה
* גונל לינבלום – אינגרי
* בירגיטה פטרסון – קארין
* אקסל דוברג – טין ארדסמן
* טור איסדל – מיוט ארדסמן
* אלן אדוול – קבצן

## פרשנויות
[ממוזער| האל הנורדי [אודין בולט בנושאי הסרט.]]
מגוון נושאים שאותם חוקר הסרט כוללים נצרות, פגאניזם, מיתולוגיה נורדית, רגשות אשמה, נקמה, תהייה של אמונה דתית ותמימות מינית. כל הדמויות נאבקות ברגשות אשם: אינגרי על שהתפללה לאודין ועמדה מנגד במהלך הרצח, מרטה על כך שלא חיבבה את טורה ורוצה להיות ההורה האהוב על קארין, וטור על הריגת הילד ואולי אף רגשות אפשריים של גילוי עריות כלפי קארין.

חלק גדול מהנושאים הדתיים מתמקדים בקונפליקט בין פגאניות לנצרות, ומזכיר את האומללות שחוותה שוודיה כאשר שתי הדתות נאבקו ביניהן. בסרט, פגאניות קשורה לכישופי קסם, קנאה ונקמה. בפרשנות אפשרית, אודין בסרט זה הופך לשם נרדף לשטן. כמו עם "החותם השביעי", ברגמן מסתמך על הרגשות והקונפליקטים הפנימיים של דמויותיו כדי לייצג משבר רוחני. טורה, בגילומו של מקס פון סידוב, מאבד את ערכיו הנוצריים כדי לבצע את פעולת הנקמה ומציע לבנות כנסייה כגאולה. חוקר הקולנוע מארק ג'רווייס הרחיב כי נקמתו של טור היא "נקמה פגאנית טקסית", והוסיף "טורה נקרעת בין שני ציוויים פולחניים: נקמה פגאנית, חרטה נוצרית ומחילה". ג'רווייס התייחס להשוואת הסרט ל"מקבת'" של ויליאם שייקספיר בנושאים של "אימוץ כוחות האופל, ההכנעות לרוע וההצפה הרגשית מהמצפון".

בהתאם לאגדות, קארין ואינגרי מוצגות כהפכים, קארין כבתולה תמימה הנראית תמיד נקייה ובלבוש משובח. לעומת זאת, אינגרי מלוכלכת, כהה בעור הפנים, רוכבת על סוס כהה יותר, והריונה מעיד על תמימות שנפגעה. סצנת האונס מייצגת את קארין המאבדת את תמימותה, כאשר הופעתה לאחר מכן הייתה פרועה ולא מסודרת.

התסריטאית אולה איסקסון ראתה את המעיין כמסמל את תמימותה של קארין. אינגרי משתמשת בו כדי לשטוף את ראשה, שבו השתמשה כדי לתכנן את הכישוף ואת עיניה, שבהן השתמשה כדי לצפות באונס, ושותה את המים, המסמלים הכחדה. המבקר פיטר קאווי קשר את המעיין עם האש של אינגרי בפתיחה והזרמים שנראו לאורך הסרט כמייצגים את "המשמעות הפגאנית של אש, אדמה ומים".

### פרסים
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, זו הייתה הפעם הראשונה שברגמן זכה בפרס זה. כמו כן הסרט זכה בציון מיוחד בתחרות "דקל הזהב" בפסטיבל קאן ן בתואר "הסרט הזר הטוב ביותר" בתחרות "גולדן גלוב" בשנת 1961.

### ביבליוגרפיה

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים


* The Virgin Spring at AllMovie
* The Virgin Spring at the Swedish Film Institute Database
* The Virgin Spring at Rotten Tomatoes
* Per Tyrssons döttrar, also known as "Herr Töres' döttrar" – a version of the old ballad, in Swedish
* "The Virgin Spring: Bergman in Transition" an essay by Peter Cowie at the Criterion Collection


## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי אונס ונקמה
קטגוריה:סרטי אינגמר ברגמן
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:סרטי 1960
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטים שוודיים
קטגוריה:סרטים בשוודית
קטגוריה:מיתולוגיה נורדית