open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חוזה פריז (1947)

ועידת השלום בפריז שנערכה בין 29 ביולי ל-15 באוקטובר 1946 הביאה לניסוחו של **חוזה פריז**, אשר נחתם ב-10 בפברואר 1947. בחוזה זה העניקו בעלות הברית לחמש ממדינות הציר "המשניות" – איטליה, רומניה, הונגריה, בולגריה ופינלנד את הזכות לחדש את ריבונותן בתחום יחסיהן הבינלאומיים ולהציע את מועמדותן לחברות באומות המאוחדות. בחוזה נכללו הסדרים בדבר תשלומי פיצויים, התחייבות לשמירה על זכויות מיעוטים אתניים וזכויות הפרט; וכן שינויים טריטוריאליים שכללו את סיום שליטתה של איטליה במושבותיה באפריקה ושינויים בגבולות שבין הונגריה וצ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה, ברית המועצות ורומניה, בולגריה ורומניה וברית המועצות ופינלנד. חמש המדינות התחייבו לפעול נגד הופעתם של ארגונים פשיסטיים בתחומן, או כל ארגון אחר, פוליטי, צבאי או צבאי למחצה, שמטרתו לפגוע בזכויות דמוקרטיות. עוד הוסכם כי אזרחי חמש המדינות לא יחויבו בתשלום פיצויים עבור נזקים בגין פעילות פרטיזנית לטובת בעלות הברית, וכי לא יועמדו לדין בגין מעשים אלה.

## תשלום פיצויים
ההסכם קבע את סכומי הפיצויים בהם היה על חמש המדינות לשאת. ברית המועצות פעלה להגדלת הסכומים למרב, למעט במקרה של בולגריה אשר נתפסה בעיני הסובייטים כ"אשמה פחות". חובותיהן של הונגריה ורומניה כפי שנוסחו בהסכמי הכניעה שלהן הוכרו כמוגזמים, ותוקנו במסגרת ההסכם. להלן סכומי הפיצויים במיליוני דולרים בערכי שנת 1938:

## שינויים טריטוריאליים
*רוב ההסדרים הטריטוריאליים נגעו לאיטליה:
** איטליה חויבה לוותר על איסטריה, זאדר, מרבית חבל הקראס, האי לסטובו  בדרום הים האדריאטי וחלקו העליון של עמק נהר סוצ'ה אשר נמסרו כולם ליוגוסלביה.
** איטליה מסרה את הריבונות במעבר סן ברנאר הקטן, מונז'נבר, הר תבור  וחלקים מהריביירה האיטלקית המערבית לצרפת.
** לוב וסומליה האיטלקית נמסרו לבריטים.
** טיינג'ין נמסרה לסין.
** האיים הדודקאנסיים עברו לשליטת יוון.
** אריתראה עברה לשליטת אתיופיה.
** אלבניה זכתה שוב בעצמאותה.
*רומניה ויתרה על בסרביה ובוקובינה הצפונית שסופחו על ידי ברית המועצות אך זכתה שוב בריבונות על טרנסילבניה שבתקופת המלחמה נשלטה על ידי הונגריה. בנוסף קבע ההסכם כי דרום דוברוג'ה יישאר בחזקת בולגריה.
*תנאי הסכם שביתת הנשק בין פינלנד לברית המועצות מ-19 בספטמבר 1944 אשר סיים את מלחמת ההמשך, ולפיו ויתרה פינלנד על חבל קרליה, סאלה, פטסמו מספר איים בים הבלטי (ביניהם סורסארי) אושררו.
* הונגריה השיבה לצ'כוסלובקיה את השטחים שהוענקו לה בחסות גרמניה הנאצית ב-1938 כחלק מהסכם מינכן ואת אלה שכבשה במלחמה ההונגרית-סלובקית.

## קישורים חיצוניים

* חוזה פריז - הנוסח המלא (אנגלית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: אמנות והסכמים
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם השנייה: איטליה
קטגוריה:בעלות הברית
פריז
קטגוריה:ארצות הברית: אמנות והסכמים
קטגוריה:ברית המועצות: אמנות והסכמים
קטגוריה:הרפובליקה הצרפתית הרביעית: אמנות והסכמים
קטגוריה:ממלכת רומניה: אמנות והסכמים
קטגוריה:בולגריה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הונגריה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יוון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פינלנד במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:צ'כוסלובקיה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אלבניה: היסטוריה
קטגוריה:ממלכת בולגריה
קטגוריה:הונגריה: אמנות והסכמים
פריז (1947)
קטגוריה:פינלנד: יחסי חוץ
קטגוריה:יוגוסלביה: אמנות והסכמים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אמנות והסכמים
קטגוריה:ברית המועצות: גבולות
קטגוריה:גבול פינלנד–רוסיה
חוזה פריז (1947)
קטגוריה:1947 בצרפת
Clytus

**Clytus** הוא סוג ממשפחת היקרוניתיים. סוג זה כמו סוגים אחרים תחת שבט Clytini מאופיין בפסים הצהובים המעטרים את גוף החרק.

באירופה נפוץ מאוד המין Clytus arietus שקיבל את הכינוי העממי יקרונית הצרעה מאחר שצבעיו מזכירים את צבע הצרעה.

בישראל קיימים כמה מינים מסוג זה, כגון:
* Clytus rhamni temesiensis
* Clytus bytinskii
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן נפומוק פון לייכרטינג
קטגוריה:יקרוניתיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1784
פיטר קרגיל

**פיטר קרגיל** (2 במרץ 1964 - 15 באפריל 2005) היה כדורגלן ג'מייקני ששיחק בעמדת הבלם.

קרגיל החל את קריירת הכדורגל שלו במספר מועדונים בג'מייקה, ביניהם סוולואופילד, פורטמור יונייטד וליונס CC וכן שיחק במועדון הכדורגל מהגדולים בג'מייקה - הרבור ויו.

בעונת 1987/88 הגיע קרגיל לישראל ושיחק כ-7 שנים במדי קבוצת מכבי נתניה. לאחר שעזב את מכבי נתניה שיחק קרגיל עונה אחת במדי קבוצת הפועל פתח תקווה בעונת 1994/95, ולאחריה חזר לשחק בג'מייקה.

קרגיל גם היה שחקן מעמודי התווך של נבחרת ג'מייקה של אותם זמנים וערך 84 הופעות במדי הנבחרת. קרגיל היה קפטן הנבחרת במונדיאל 1998 שנערך בצרפת. לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן הנבחרת.

ב-15 באפריל 2005 נהרג קרגיל בתאונת דרכים כאשר המיני-ואן שבו נהג התהפך במהלך הנסיעה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ג'מייקנים
קטגוריה:בלמי כדורגל ג'מייקנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ג'מייקה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 1998
קטגוריה:ספורטאים ג'מייקנים בישראל
קטגוריה:ג'מייקנים שנולדו ב-1964
קטגוריה:נפטרים ב-2005
פויבה

שמאל|ממוזער|250px|תרשים של פויבה פשוטה
**פויבה** (איטלקית יחיד **Foiba**, רבים **Foibe**) הוא כינוי לבולען דמוי משפך הפוך הנפוץ במאות באזורים הקרסטיים בסלובניה, קרואטיה ואיטליה. מקורו של המונח במילה הלטינית "fŏvea" שמשמעה "נקרה". עומקה של פויבה עשוי להגיע עד 200 מטר.

ממונח זה נגזר שמו של טבח פויבה המיוחס לצבא הפרטיזנים היוגוסלבי ולמשתפי פעולה במשך מלחמת העולם השנייה ולאחריה באוכלוסייה האיטלקית, בפשיסטים ובאחרים בשטחים שכבש, בשל כך שהפויבות שימשו להחבאת גופות.

## ראו גם
*קראס
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאומורפולוגיה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
קונאו

**קוּנֵאוֹ ** (באיטלקית: **Cuneo** - "יתד", בפיימונטזית ובצרפתית: **Coni**) היא בירת נפת קונאו שבמחוז פיימונטה, בצפון-מערב איטליה, לרגלי האלפים הימיים. אוכלוסייתה מנתה ב-2008 55,061 נפש. העיר, שבקרבתה שדה תעופה, משמשת בסיס ליציאה לפעילות חורף וספורט, כמקובל באזורים המצויים ליד הרי האלפים.

קונאו נוסדה בשנת 1198 במישור בין נהר סטורה והיובל "גאסו" (Gesso). העיר הוקמה בין אפיקי מים ומכאן שמה. הגרעין העתיק נראה בחלק העליון של העיר ומאופיין ברחוב רומא, הרחוב הראשי מימי הביניים שהיה עורק החיים של העיר. בשני הרחובות הראשיים של העיר, רחוב רומא ורחוב ניצה, קיימים מעברים מקורים באורך של שמונה ק"מ. לאורך הרחובות חזיתות של מבנים בסגנון ימי הביניים ובסגנון נאו-קלאסי. המעברים המקורים, בגובה ורוחב משתנים מספקים הגנה מאור השמש בקיץ, ובחורף - מגשם ומשלג, ונותנים לעיר אופי מיוחד לה.

בנייני הממשל בעיר, בכיכר גלימברטי (Galimberti), בנויים אף הם בסגנון נאו-קלאסי. אזור נוסף בעל אפיון מיוחד הוא ה"קוטרדה מאנדובי" (Contrada Mondovì). ברחוב זה נמצא גם בית הכנסת של העיר.

## תולדות העיר
מיקומה האסטרטגי, השולט על שני נהרות, הביא לכך שהעיר קמה במקום ב-1198. העיר נוסדה כאשר חלק מתושבי האזור, שהיו בחסות מנזר "סאן דלמצו די פדונה" (Abbazia di San Dalmazzo di Pedona) עברו לשליטה משותפת של "הבישוף מאסטי", המרקיזות של מונפראטו והמרקיזות של סלצה, ומצאו מחסה במצודה שהקימו. אליהם הצטרפו פליטים מלומברדיה, שנחרבה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בעיר משלו שלושה שליטים: שני אצילים ונציג העם. בשנת 1259 הייתה קונאו לעיר הראשית של האזור, הטילה מסים והטביעה מטבעות. ב-1382 עברה העיר לשליטת בית סבויה ומאז עברה תקופות של שגשוג. ב-1859 הוכרזה לנפה במסגרת ממלכת איטליה. לעיר היה גדוד מתנדבים מיוחד ששירת בתנועה לאיחוד איטליה. בשנים 1943–1945 הייתה העיר ממרכזי ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני וזכתה לאות הוקרה על כך.

העיר התפתחה הודות לקרבתה לדרכים שהובילו לצרפת ובזכות היותה מרכז שיווק למוצרים חקלאיים ומוצרים מן החי. הגבלות ביטחוניות הביאו להסתגרותה מאחורי חומות. רק לאחר הכיבוש הצרפתי הוסרו החומות והעיר החלה להתפתח דרומה. אז גם נבנתה כיכר גלימברטי, הכיכר המרכזית של העיר. העיר המשיכה להתפתח בכיוון רחוב ניצה.

## יהדות קונאו
בשנת 1406 הורשו יהודים מפרובאנס שבצרפת לגור בעיר. בסוף המאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים מאביניון, צאצאי היהודים שהובאו על ידי האפיפיור מרומא למדינתו באביניון, כדי שיהיו בנקאי העיר. ליהודים היה מעמד חשוב בעיר, שאף גרם להקדמת יום השוק משבת ליום חמישי. בין הרחובות "מנדובי" ו"קיוזה" (Chiusa) היה הגטו היהודי, שבו נשמרו עד היום בתים, מרפסות אופייניות וחצרות. בשנת 1724 גרו בעיר 29 משפחות יהודים (134 איש). לאחר שנים נמנו בעיר 500 יהודים.

בית הכנסת הנוכחי חודש במאה ה-19. ארון הקודש בו הוא דוגמה מפוארת לסגנון הבארוק בנוסח ונציאני. במרכז ארון הקודש תבליט מנורת שבעת הקנים. 

במהלך מלחמת העולם השנייה באזור פעלה קבוצת פרטיזנים של אנצו קאווליון שהצילה יהודים רבים תוך עזרה להעברתם מצרפת לאיטליה.

ב-2008 נותרו בעיר רק יהודים בודדים בעיר, שאת צורכי הדת שלהם מספקת קהילת טורינו.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 

## לקריאה נוספת ( על יהודי העיר)

* In Piedmont Sixteen Synagogues, בהוצאת הקהילה היהודית בטורינו.
* Annie Sacerdoti,**Guida All'Italia Ebraica**,Marietti, Casale Monferrato,1986


## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מידע למבקרים
* עיתון הנפה 
* אתר הנפה 
* פארק הנהרות ג'ססו וסטורה (Parco Fluviale Gesso e Stura)
* 
* 

קטגוריה:פיימונטה: ערים
פוקרסטארס

**פוקרסטארס** (PokerStars) הוא חדר פוקר מקוון, הגדול בעולם. החברה, ששוויה נאמד ב-3–4 מיליארד דולרים, רשומה באי מאן, המשמש כמקלט מס.

לאחר החקיקה נגד הימורים מקוונים בארצות הברית, החליטו ראשי פוקרסטארס להמשיך ולקבל הפקדות משחקנים אמריקניים, בטענה כי פוקר הוא משחק מיומנות, ולא משחק מזל. פוקרסטארס, שעוד קודם לכן היה חדר הפוקר השני בגודלו בעולם, נכנסה לוואקום שהשאירו אחריהם חברות ההימורים הציבוריות (בעיקר פארטיגיימינג), שהפסיקו לקבל הפקדות משחקנים אמריקניים. המהלך הניב לחברה רווחים המוערכים במאות מיליוני דולרים, והפך אותה לחדר הפוקר המקוון הגדול ביותר בעולם. פוקרסטארס מציעה מגוון משחקי פוקר, כגון טקסס הולדם ואומהה הולדם.

כמו כל חדרי הפוקר באינטרנט, פוקרסטארס מרוויחה את כספה משני מקורות עיקריים: גביית עמלה ("רייק") בכל סיבוב משחק, ודמי רישום לטורנירים נושאי פרסים. פוקרסטארס הוא אתר הבית של אליפות העולם בפוקר מקוון, טורניר שהשחקנים המסיימים במקומות הראשונים בו, זוכים במאות אלפי דולרים כל אחד.

באוגוסט 2014, קנתה אמאיה (Amaya Gaming Group) את חברת האם של פוקרסטארס בסכום של 4.9 מיליארד דולר במזומן. עסקה זו הפכה את אמאיה לחברת ההימורים הגדולה בעולם באותה העת. לאחר הסתבכות עם שלטונות החוק בקנדה, שינתה החברה את שמה ל-The Stars Group. במאי 2020, התאחדה חברה זו עם החברה האירית Flutter Entertainment, לפי שווי ערך של כ-4.95 מיליארד דולר. השווי של שתי החברות יחד הוערך לאחר הרכישה ביותר מ-11 מיליארד דולר.

על פוקרסטארס נמתחה ביקורת מאחר שדירקטוריון החברה קיבל החלטה מודעת לעבור על חוקי ארצות הברית. בני משפחת שיינברג, וכמוהם בעלי המניות האחרים בחברה ומנהליה הבכירים, היו מנועים מלהיכנס לארצות הברית, מחשש למעצר בידי השלטונות האמריקניים. ישי שיינברג הסגיר את עצמו בינואר 2020 כחלק מעסקה עם הרשויות, ובספטמבר אותה השנה הורשע ונקנס ב-30 אלף דולר, ללא כניסה לכלא.

## סבבי טורנירי פוקר
פוקרסטארס היא הספונסר הראשי של מספר סבבי טורנירי פוקר ברחבי העולם. הגדול בניהם הוא סבב הפוקר האירופי, אשר ב-2011 רכשה החברה את הזכויות עליו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירותי אינטרנט
קטגוריה:הימורים
קטגוריה:פוקר
אבו תביללי

הקדוש **אַבּוֹ תְבִּילֵלִי** (בגאורגית: **აბო თბილელი**, בערבית: **أبو تفليسي**; 756–786 לערך), הנקרא גם **אַבּוֹ מִתִּיפְלִיס** או **הַאבּוֹ טְפִּילֵלִי** (**ჰაბო ტფილელი**), היה מרטיר נוצרי והקדוש המגן של העיר טביליסי שבגאורגיה.

## חייו
במוצאו היה אבו תביללי ערבי, והוא גדל כמוסלמי בבגדאד. בגיל 17 (או 18), הוא מצא את עצמו בטביליסי, כשהוא הולך בעקבות הנסיך נרסס, השליט של כארתלי. נרסס, שהושמץ בפני הח'ליף, בילה שלוש שנים במאסר ושוחרר על ידי הח'ליף החדש. אבו תביללי ליווה אותו ובדרכו.

מקצועו של אבו תביללי בבגדאד היה רוקח בשמים, אמנות המצביעה על ידע בכימיה, והוא הצטיין ביצירת בשמים ומשחות. הוא היה בעל השכלה רחבה והיה בקיא ב"תורת כל האסלאם". השכלה זו כללה גם לימודי טקסטים דתיים וגם טקסטים פילוסופיים. בהגיעו למזרח גאורגיה (כארתלי), הוא שוכנע באמיתות תורת נצרות. עניין זה לא קרה מידית, אלא לאחר תהליך של התבוננות נפשית שלוותה בוויכוחים סוערים עם כמרים נוצרים ובישופים. ויכוחים אלה רק חיזקו אותו באמונתו כי הנצרות היא האמונה הנכונה. למרות זאת, בתחילה פחד אבו תביללי להמיר את דתו בפרהסיה, כיוון שגאורגיה הייתה נתונה תחת שלטון ערבי, ולכן רק נטש את המנהג האסלאמי של תפילה חמש פעמים ביום והחל להתפלל על פי הנצרות. מסיבות פוליטיות נמלט הנסיך של כארתלי ומצא מקלט בממלכת הכוזרים בצפון הים הכספי, אזור שהיה חופשי משליטה אסלאמית. אבו תביללי ליווה את הנסיך לממלכת הכוזרים והוטבל שם לנצרות. לאחר מכן עברו נרסס ואבו תביללי לאבחזיה, שהייתה אף היא חופשית משליטה אסלאמית, ושם באבחזיה קיים בלהט חיים נוצריים של תפילות וסיגוף, כשהוא מכין את עצמו למשימה העתידית.

הנסיך נרסס ומפלגתו חזרו לטביליסי בשנת 782. אבו תביללי לא שעה לאזהרה כי חזרתו זו מסוכנת עבורו, וחזר אף הוא לטביליסי בעקבות נרסס. במשך שלוש שנים התוודה תביללי בחופשיות על אמונתו הנוצרית ברחובות טביליסי, כשהוא מצד אחד מחזק את הנוצרים, שסבלו בגלל אמונתם תחת השלטון האסלאמי, בדוגמה האישית שלו, ומצד שני עודד את התנצרותם של בני ארצו הערבים. סדרה של איומים ואזהרות שיככו את להיטותו. בשנת 786 הוא דווח כנוצרי כלפי שלטונות טביליסי, נעצר והוקע כמומר מהאסלאם. במשפטו הוא התוודה על אמונתו הנוצרית והושאר במאסר. ב-6 בינואר 786 הוצא להורג והפך לקדוש מעונה. מסופר כי בדרכו להוצאה להורג הודה לאלוהיו על הפיכתו מצורתו הגשמית לגוף שמיימי, "הניחוח המתוק של מצוות ישו".

יואן סבניסדזה, סופר דתי גאורגי ובן זמנו של תביללי, גולל את חיי המרטיר ברומן הגיוגרפי בשם "מות הקדושים של אבו הקדוש" ("The Martyrdom of Saint Abo").

## קישורים חיצוניים

* מות הקדושים של אבו, עושה הבשמים מבגדאד, אנגלית
* טטישווילי ולדימיר איוונוביץ', "אבו תביללי: רומן", טביליסי: מראני, 1974, בהונגרית

קטגוריה:טביליסי: סמלים
קטגוריה:טביליסי: דת
קטגוריה:קדושים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: דת
קטגוריה:טביליסי: אישים
קטגוריה:נוצרים עיראקים
קטגוריה:מוסלמים שהתנצרו
קטגוריה:ילידי 756
קטגוריה:נפטרים ב-786
רביכה

שמאל|ממוזער|250px|רביכה
[שמאל|ממוזער|250px|הסמכה: [רוטב מבוסס רביכה, עם ציר עוף, יין לבן ושמנת]]
במטבח הצרפתי, **רְבִיכָה** (בצרפתית: **roux**, "רוּ") היא תערובת של קמח ושומן המשמשת להסמכת רטבים ומרקים.

ישנם כמה סוגי רביכות חמות, בהן הקמח מטוגן בשומן (חמאה, בדרך כלל), עד להתרחשות תגובת מייאר. ההבדל בין הרביכות החמות נובע מנקודת העצירה של הטיגון.
*רביכה לבנה (roux blanc) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון קצר. משמשת להסמכת רטבים לבנים.
*רביכה זהובה (roux blond) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון צהבהב. משמשת להסמכת רטבים זהובים.
*רביכה חומה (roux brun) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון חום. משמשת להסמכת רטבים חומים.

**רביכה קרה** (beurre manie) היא רביכה המיועדת לשיפור סמיכות של רטבים לבנים, חומים, מרקים או נזידים שונים בשלב שבו כבר אי אפשר להכין רביכה רגילה.

להכנת רביכה קרה משתמשים בכמויות שוות של שומן וקמח ויוצרים כדוריות קטנות בעזרת חיכוך בכפות הידיים של הקמח והשומן. את הכדוריות ניתן להכניס למרק/רוטב ולפזרן בעזרת מטרפה ובחישה מהירה. לאחר בישול קצר מתמוססים כדורי הרביכה ומסמיכים את התבשיל. הוספת הרביכה הקרה היא באמצעות פיזורה על המרק/רוטב ולא על ידי יציקת המזון הנדרש להסמכה על הרביכה.

## שיטות הסמכה אחרות
**בליל קורנפלור** - שיטת הסמכה לרטבים חומים בדרך-כלל. מקובל להשתמש ב-15–25 גרם קורנפלור בלולים בנוזל קר כגון: מים, יין, ברנדי, חלב וכדומה בכמות שווה לקורנפלור, להסמכת ליטר רוטב.

ניתן להסמיך באותה שיטה עם קמח תפוחי אדמה.

## חומרי קשירה ועידון
ליאזון (liaison) - תערובת חלמונים ושמנת, מיועדת לקשירה ועידון טעם למרקים ולרטבים לבנים.

כמויות מקובלות:
* ל-1 ליטר מרק: 100 סמ"ק שמנת, 1 חלמון.
* ל-1 ליטר רוטב: 200 סמ"ק שמנת, 2 חלמונים.

להכנת הליאזון דרושה השוואת טמפרטורות לזו של התבשיל, המושגת בכך שמערבבים את השמנת עם החלמונים ולזה מוסיפים מעט מהתבשיל, כדי שהחלמון לא יקרש. בעקבות זה מרקים ורטבים שהושבחו על ידי ליאזון אסור להרתיח.

## השלמה בחמאה או במרגרינה
Monte au beurre - מקובל ברטבים חומים ובמרקים מחיתיים.

הוספת החמאה/מרגרינה נעשית על ידי פיזור פתיתי חמאה/מרגרינה על פני הרוטב או המרק, והבלעתם בתוכו על ידי בחישה סיבובית מתמדת בעזרת מצקת עד להעלמות הפתיתים. אסור להרתיח לבל יצוף השומן.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:מרקים
קטגוריה:חמאה
מישל אליו-מארי

שמאל|ממוזער|250px|מישל אליו-מארי, 2009
**מישל אליו-מארי** (בצרפתית: **Michèle Alliot-Marie**; נולדה ב־10 בספטמבר 1946) היא פוליטיקאית צרפתית, ב־14 בנובמבר 2010 מונתה לשרת חוץ של צרפת במקום ברנאר קושנר וכיהנה בתפקיד עד 2011, כאשר התפטרה בשל ביקורת שהופנתה נגדה על קשריה האישיים עם נשיא תוניסיה המודח במהפכה באותה שנה. החליף אותה בתפקיד שר החוץ של צרפת אלן ג'וזפן, שכיהן עד אז כשר ההגנה, בעבר היה גם ראש ממשלת צרפת.
משפטנית, אתנולוגית ופוליטולוגית בהכשרתה, מישל אליו-מארי מייצגת את זרם בעל המורשת הגוליסטית בפוליטיקה הצרפתית. כיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים וכשרת המשפטים של צרפת בממשלות פיון הראשונות מזמן כהונתו של הנשיא סרקוזי. קודם לכן, כיהנה בימי הממשל של ז'אק שיראק כשרת ההגנה. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשרת הגנה. היא הייתה גם האישה הראשונה שכיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים של צרפת.

## ביוגרפיה
נולדה בוילנב לה רוי, פרבר דרומי של פריז הסמוך לנמל התעופה אורלי. אביה, ברנאר מארי, היה ידוע בזמנו כשופט רוגבי וכראש עיריית ביאריץ, עיר חוף השוכנת בחבל הבסקים הצרפתי בקרבת מפרץ ביסקיה, שבדרום-מערב צרפת.

בעלת שני תוארי דוקטור: במשפטים ובמדע המדינה, וכמו כן בעלת תואר ראשון באתנולוגיה. הייתה מרצה בכירה באוניברסיטה של פריז טרם כניסתה לפוליטיקה המקומית והארצית.

בין השנים 1983–1988 הייתה חברת המועצה העירונית של סיבור, שבאזור ביאריץ. כמו כן הייתה חברת המועצה העירונית של ביאריץ בין השנים 1989–1992. באותן שנים הייתה גם חברת הפרלמנט האירופי. בין השנים 1992–2002 כיהנה כראש עיריית סן-ז'אן-דה-לוז (Saint-Jean-de-Luz).

נבחרה כחברה באספה הלאומית מטעם המפלגה הגוליסטית "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) בשנת 1986. בשנים 1993–1995 הייתה שרת הספורט בממשלתו של אדואר בלאדור. ב-1999 נבחרה לעמוד בראש מפלגת "אספה למען רפובליקה" ובכך הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש מפלגה בצרפת. היא הייתה ליושבת ראש המפלגה עד למיזוג בתוך "האיחוד למען תנועה עממית" בשנת 2002.

הייתה לשרת ההגנה הראשונה של צרפת החל מה-7 במאי 2002 ועד לבחירות 2007, אז ניצח ניקולא סרקוזי ואליו-מארי מונתה לשרת הפנים (והטריטוריות שמעבר לים) של צרפת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאיות צרפתיות
קטגוריה:ראשי עיריות בצרפת
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם צרפת
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי ההגנה של צרפת
קטגוריה:חברי האיחוד למען תנועה עממית
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:שרות הגנה צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1946
שעת שיא

[ממוזער|281x281 פיקסלים|שעת שיא בכביש ב[מיאמי]]
[שמאל|ממוזער|250px|שעת שיא ב[הרכבת התחתית של ניו יורק|רכבת התחתית של ניו יורק]]
**שעת שיא** היא פרק זמן במהלך היממה בו ערוצי תחבורה עמוסים במיוחד. מדובר בדרך כלל בזמן שבו מרבית האוכלוסייה נעה אל או ממקום העבודה/לימודים שלה. 

בדרך כלל, מדובר ביותר משעה ביום: שעות שיא מתרחשות בין 6 ו-10 בבוקר, ובין 3 אחרי הצהריים ל-7 בערב. תחבורה ציבורית פועלת לעיתים קרובות בתדירות גבוהה יותר במהלך שעות השיא; ועם זאת, לעיתים קרובות התחבורה הציבורית סובלת מעומס יתר בשעות אלו. 

להקלת העומס בשעת השיא, בדרך של פיזור התנועה על פני שעות רבות יותר, הונהג במקומות עבודה רבים זמן גמיש - החלפת שעת התחלה אחידה של יום העבודה בגמישות המאפשרת התחלה במשך טווח של שעות אחדות, כרצון העובד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחבורה
סדקית

ממוזער|שמאל|250px|מוצרי סדקית
**סִדְקִית**, **כלי סדקית** או **גָּלַנְטֶרְיָה** (מצרפתית: **Galanterie**) הם חפצים קטנים המשמשים לתפירה, רקימה, סריגה, לתיקון ולתחזוקת הבגדים ופריטי הבד, חפצים כגון חוטים, מחטים שונות גם למכונת התפירה, מסרגות, כפתורים, טלאים לתפירה ולהדבקה, אצבעונים, בודקין, לחצניות וכדומה וגם לסרטי אלכסון, פסי קישוט, גומי להשחלה בתחתונים, בגדי ילדים וכדומה.

מוצרים אלה נמכרו פעם בעיקר בחנויות קטנות המתמחות בכך ("חנויות סדקית") ולעיתים על ידי רוכלים. לעיתים נמכרים בחנויות הסדקית (בעיקר בגדולות שבהן) גם חוטי סריגה מצמר ובדים. אפשר לקנות את כלי הסדקית, בחנויות גדולות, או במרשתת.

בחנויות סדקית נמכרים לעיתים גם אביזרי אופנה כגון גרביים, צעיפים וכפפות.

בעבר היו מצויים רוכלי סדקית שהציעו את סחורתם ללקוחותיהם בבתי הלקוחות. בקרב יהודי השטעטל היו סוחרי סדקית שסבבו עם מרכולתם בין העיירות.

## בתרבות

* אפרים קישון כתב באחד הפיליטונים שלו על רוכל כזה שמעולם לא קנו ממנו דבר וכשלבסוף ביקשו לקנות הסתבר כי אין הסחורה בידו משום שלא ראה טעם לשאתה לשווא.

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:תפירה
באב א-זהרה

ממוזער|רחוב צלאח א-דין בבאב א-זהרה 
**באב א-זהרה** (בערבית: باب الساهرة, תעתיק מדויק **באב אלסאהרה**) היא שכונה במזרח ירושלים, מצפון לעיר העתיקה, השוכנת בין שער שכם ושער הפרחים מדרום, למושבה האמריקאית ושייח ג'ראח בצפון. ובין שדרות בר-לב ושכונת מאה שערים במערב, לשכונת ואדי אל-ג'וז במזרח. שער הפרחים, הקרוי בערבית *באב א-זהרה*, העניק לשכונה את שמה.
## היסטוריה
השכונה נוסדה בסוף המאה ה-19 לאורך הדרך לשכם ובקרבת גן הקבר. השכונה הייתה אחת השכונות הערביות הראשונות שהתגבשו מחוץ לחומות ירושלים. בתקופת המנדט הבריטי, וביתר שאת לאחר חלוקת ירושלים בשנת 1948, הפכה השכונה למרכז העסקי והמסחרי במזרח ירושלים.

רחובותיה הראשיים של השכונה, דרך שכם ורחוב צלאח א-דין, הם עורקי המסחר של הקהילה הערבית בירושלים, בהם שוכנים סניפי הבנקים המרכזיים ומסעדות, והם למעשה המשכו הצפוני של שוק העיר העתיקה בירושלים. במזרח השכונה, שוכן מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה שנחנך ב-1937. בצפון השכונה, המזוהה כמושבה האמריקאית, לאורך רחוב צלאח א-דין, שוכנים בית המשפט המחוזי, משרד המשפטים ולשכת היועץ המשפטי לממשלה, וכן אתרים נוצרים רבים. ברחוב אבו עובידה בשכונה ניצב האוריינט האוס. ברחוב נוזהה ממוקם תיאטרון אל-חכוואתי, שפעל במקור כבית קולנוע. בשכונה פעלו עוד שלושה בתי קולנוע עד שנות ה-80 של המאה ה-20, קולנוע אל־חמרה, קולנוע אל־קודס וקולנוע אל־נוזהה (אולם תיאטרון אל-חכוואתי).

## קישורים חיצוניים

*
* באב א-זהרה באתר עיריית ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:שכונות ערביות בירושלים
גריסיני

שמאל|ממוזער|גריסיני לא אפוי בתבנית אפייה
**גריסיני** (באיטלקית: **grissini**) הם לחמים צרים יבשים וארוכים, בעלי צורת עיפרון המקובלים במטבח האיטלקי ומוגשים בראשית הארוחה כמתאבן.

מקורם של לחמים אלה בעיר טורינו שבאיטליה, בה הם יוצרו, ככל הנראה, החל מהמאה ה-14. הגרסה המקורית, שנקראה **grissino torinesi** ("גריסינו טורינזי" - גריסיני מטורינו) עבה במעט מהגרסה המודרנית וארוכה יותר. הגרסה המקובלת כיום והנפוצה ברחבי העולם היא ה-**grissino stirato** - הגרסיני העומד.

הגרסיני דומים ל"רוסקילטאס" (**rosquilletas**) שמספרד בצורתם ובטעמם.

עם ההגירה האיטלקית במאות ה-19 וה-20 הפכו הגרסיני למאכל המוגש הן במסעדות איטלקיות והן בפיצריות האיטלקיות שנפוצו ברחבי העולם, ואחד מסימני ההיכר של המטבח האיטלקי (יחד עם הפיצה, הפסטה והצ'באטה).
## ראו גם
* טורינו - מולדת השוקולטה והגריסיני
## קישורים חיצוניים

* מתכון לגריסיני גבינה ורוזמרין באתר על השולחן
* מתכון לגרסיני צ'דר ושום באתר על השולחן
* מתכון לגריסיני עם מרווה באתר האיטלקי של ג'אקומו
* ההיסטוריה של הגריסיני 
* 

קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:סוגי לחם
קלוב אמריקה

**קלוב אמריקה** (בספרדית: **Club América**) הוא אחד ממועדוני הכדורגל העשירים והמצליחים ביותר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. המועדון משחק באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי ולובש מדים בצבעים כחול וצהוב.

למועדון 4 זכיות בליגה המקסיקנית החובבנית, 13 זכיות באליפות מקסיקו, 6 זכיות בגביע, 5 זכיות באלוף האלופים, 7 זכיות בגביע CONCACAF לאלופות ושתי זכיות בגביע אינטראמריקנה. כמו כן המועדון הגיע פעמיים לחצי גמר גביע הליברטדורס ופעם אחת לגמר גביע סודאמריקנה (2007).

## היסטוריה

## שחקנים ומאמנים בולטים
בין שחקני העבר של המועדון ניתן למנות את שחקני נבחרת מקסיקו:
* לואיס פואנטה
* אורסיו קסרין
* קרלוס ארמוסיו
* הוגו סאנצ'ס
* כריסטובל אורטגה - שיאן ההופעות (711)
* אלפרדו טנה
* לואיס רוברטו אלבס (מלך השערים ההיסטורי)
* קוואוטמוק בלנקו
* לואיס גרסיה פוסטיגו
* לואיס רוברטו אלבס זגיניו
* חבייר אגירה
* אנריקה בורחה
* גיירמו אוצ'ואה
* פאבל פארדו
* ראול חימנס
* פרנסיסקו חאווייר רודריגס
* דייגו אנטוניו רייס
* פאול אגילאר
* אוריבה פראלטה

כמו כן, שחקו במועדון בעבר מספר זרים ידועי שם כמו:
*  ואוה
*  דירסאו
*  פרנסואה אומאם-ביאיק
*  איבן זמוראנו
*  קלושה בוואליה
*  קלאודיו לופס
*  אוסקר רוג'רי 
*  דניאל בריילובסקי
*  דניאל מונטנגרו

לקבוצה היו מאמנים מהשורה הראשונה כמו: 
*  לאו ביינהאקר
*  אלפיו בסילה
*  ריקרדו לה וולפה
*  אוסקר רוג'רי
*  חורחה סולארי
*  מנואל לפואנטה

## תארים
### לאומיים
**עידן חובבני**
***הליגה המקסיקנית החובבנית (4)**: 1924/25, 1925/26, 1926/27, 1927/28
***הגביע המקסיקני (1)**: 1937/38
***גביע צ'לנג'ר (1)**: 1927

**עידן מקצועני**
***[[ליגת העל המקסיקנית]] (13) (שיא)**: 1965/66, 1970/71, 1975/76, 1983/84, 1984/85, פרודה 1985, 1987/88, 1988/89, וראנו 2002, קלאוסורה 2005, קלאוסורה 2013, אפרטורה 2014, אפרטורה 2018. 
***[[הגביע המקסיקני]] (6) (שיא)**: 1953/54, 1954/55, 1963/64, 1964/65, 1973/74, קלאוסורה 2019.  
***[[אלוף האלופים (מקסיקו)|אלוף האלופים]] (5)**: 1954/55, 1975/76, 1987/88, 1988/89, 2004/05.

### בינלאומיים
***[[גביע CONCACAF לאלופות]]/[[ליגת האלופות של CONCACAF]] (7) (שיא)**: 1977, 1987, 1990, 1992, 2006, 2014/15, 2015/16
***[[גביע אינטראמריקנה]] (2)**: 1978, 1991
***[[גביע ענקי ה-CONCACAF]] (1)**: 2001
*גביע סודאמריקנה:
** סגנות: 2007

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל מקסיקניות
קטגוריה:מקסיקו סיטי: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1916
ISO 216

**ISO 216** מגדיר תקן עולמי לגודלי דפים. התקן נקבע על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) בשנת 1975, והוא מבוסס בעיקרו על התקן הגרמני DIN 476 משנת 1922.
דפי A4 הם השימוש הנפוץ ביותר של התקן.

לפי התקן, היחס בין אורך ורוחב הדפים הוא 1:\sqrt{2} ומעוגל למילימטר הקרוב. אורכו של A1 הוא רוחבו של A0 והיחס קבוע. כך, שטחו של כל דף הוא בדיוק מחצית משטח הדף הקודם לו (דף A1 הוא חצי מדף A0, ודף B2 הוא חצי מדף B1...), ומידות האורך והרוחב קטנות ביחס קבוע של שורש 2.
היחס שורש 2 בין האורך לרוחב, הוא זה שמבטיח שגם בחלוקה לשתיים במעבר למידה אחת קטנה יותר - היחס בין האורך לרוחב יישמר.

התקן המקורי (ISO 216 מ-1975) מגדיר שתי סדרות של גדלים A ו-B.
בהמשך נוספו שני תקנים משלימים:
* 1985, ISO 269: מגדיר את סדרה C עבור מעטפות.
* 1995, ISO 217: מגדיר את הסדרות RA ו-RSA לדפים לא גזורים.

## סדרה A

האורך והרוחב של דף A0 נקבעו כך ששטח הדף הוא מטר רבוע אחד (גודל הדף הוא: 841×1189 מילימטר).

בישראל נקרא גודל A0 "גיליון", A1 נקרא "חצי גיליון" ו-A2 נקרא "רבע גיליון".

A4 (שגודלו 297×210 מילימטרים = 1/16 מטר רבוע) הוא הדף הנפוץ ביותר מסדרה זו למטרות ביתיות ומשרדיות, ומשמש למדפסות ביתיות ומשרדיות ומכונות צילום באיחוד האירופאי ובמדינות רבות נוספות, בהן ישראל. גודל זה מקביל, אך לא זהה בגודלו, לסטנדרט ה-"Letter", בו נעשה שימוש בארצות הברית וקנדה, שגודלו ½8 על 11 אינץ' (215.9 × 279.4 מילימטר). A5 הוא הגודל של דף מחברת סטנדרטי.

## סדרה B
הדפים מסדרה B גדולים פי \sqrt{2} (שורש 2) מהדפים המקבילים בסדרה A.
השטח של B0 הוא \sqrt{2} \approx 1.4142 מטרים רבועים.

קיים גם תקן יפני (JIS) של סדרה B. תקן זה אינו תואם ל-ISO 216, ואורך הדפים שם הוא בערך פי 1.22 מהדפים המקבילים מסדרה A.

## סדרה C
הדפים מסדרה C גדולים פי \sqrt[4]{2} מהדפים המקבילים בסדרה A.
השטח של C0 הוא \sqrt[4]{2} \approx 1.1892 מטרים רבועים.

סדרה זו נועדה עבור מעטפות, כך שדף מסדרה A מתאים למעטפה המקבילה מסדרה C.

## חריגה מקסימלית
מותרת סטייה קלה בגודלי הדפים. כדי שדפים יתאימו לסטנדרט, רמת הדיוק הנדרשת היא בהתאם לגודל הדף:
* עד 150 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 1.5 מ"מ
* מ-150 מ"מ ועד 600 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 2 מ"מ
* מעל 600 מ"מ – גודל החריגה המקסימלי הוא 3 מ"מ

## השוואה בין סוגי גיליונות

## קישורים חיצוניים

* International standard paper sizes: ISO 216 details and rationale
* ISO 216, אתר ISO

קטגוריה:תקני ISO
קטגוריה:נייר
אורי ענבר

**אורי ענבר** (נולד ב-26 בספטמבר 1964) הוא מפיק, במאי ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה עבור סרט הטלוויזיה "שתיקת הצופרים".

## ביוגרפיה
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימש יו"ר איגוד במאי הקולנוע בישראל בשנים 1997-2000 וייסד את תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, יחד עם התסריטאי אבי שמש.

ענבר הקים את מחלקות הפרומו של חברת הטלוויזיה HOT ורשת.

### מיצירותיו
* שני מטר מהבית (1994) - תיעודי 
* האח של דריקס (1994) - עם דורון צברי
* החצי השני, (1996) - סרט טלוויזיה 
* כחול עמוק (סדרת טלוויזיה), (1997) 
* בגין (מבוסס על דמותו של מנחם בגין), (1998)
* פסל הזהב (1998) - סרט תיעודי על המתרחש מאחורי הקלעים של תעשיית הקולנוע האמריקאית, עם דורון צברי
* האישה האחרת (סרט טלוויזיה), (2000) 
* הקרב על האגרה - מפיק, תסריטאי
* בית"ר פרובנס (2002) - במאי - זוכה פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
* שרמן בחורף (2001) - במאי
* לנצח (נקרא גם "לנצח עם מיקי ברקוביץ'") (2003) - במאי
* שתיקת הצופרים (2003) - סרט טלוויזיה על האירועים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים והמחדל 
* בזמן אמת (2004) דרמת טלוויזיה בשידור חי
* לנצח עם מיקי ברקוביץ' (2004) עם נוי גור ורמי הויברגר
* המדריך למהפכה (2010) - עם דורון צברי
* חלוצי תרבות (2005) - אפרים קישון (פרק תיעודי על קישון לסדרה בהפקת טלעד)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
חרדון מצוי

**חרדון מצוי** (שם מדעי: *Laudakia stellio*) הוא מין של לטאה ממשפחת החרדונים הנפוץ באזורים ים-תיכוניים ובאזורים מדבריים.

## מאפיינים
אורכו לרוב עד כ-30 ס"מ. הראש רחב, שטוח ומשולש. גופו מוצק, מגושם ומחוספס בשל הקשקשים הגדולים והקוצניים שעליו, ובמיוחד על זנבו.

צבעי גופו של החרדון המצוי מגוונים ומשתנים בהתאם לגורמים שונים כמו למשל אזור המחיה, גיל, זוויג, טמפרטורת סביבה. בשעות הבוקר הקרירות צבע גופו כהה יחסית על מנת לקלוט את חום השמש ביעילות, ובמשך היום הוא הולך ומתבהר עם ההתחממות.

כמיני חרדונים רבים, החרדון המצוי משתמש בתנועות קידה לתקשורת תוך-מינית: להכרזה על טריטוריה ולחיזור אחר נקבות.

מזונו של החרדון הוא בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים שונים ולעיתים גם חלזונות, וכן מזון צמחי כפרחים ועלים.

### רבייה
הזכרים שומרים על הטריטוריות שלהם ואינם נותנים לזכרים זרים להיכנס אליהן. סביב כל זכר ישנם 4-1 נקבות וצעירים אחדים. עונת ההטלה היא בסוף האביב עד תחילת הקיץ. הנקבה חופרת גומה באדמה לחה ומטילה בה 13-6 ביצים. הצעירים בוקעים אחרי חודשיים.

## תפוצה בישראל
החרדון המצוי הוא החרדון הכי נפוץ בישראל וניתן למצוא אותו בבתי הגידול הים-תיכוניים ובבתי הגידול המדבריים בארץ.

## גלריה

Laudakia stellio 004.JPG|חרדון מצוי צפוני
Laudakia stellio.jpg|חרדון מצוי דרומי
Roughtail rock agama (Stellagama stellio brachydactyla).jpg
Star_Lizard_BiblicalZoo.jpg|חרדון מצוי בגן החיות התנ"כי בירושלים
1-Stellagama Stellio wall.JPG|חרדון מצוי על קיר באצבע הגליל
Laudakia stellio threatening pose.jpg|תגובת קיפאון בתנוחה מאיימת אצל חרדון מצוי, סמוך למושב בית אלעזרי
 

## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 79-81

## קישורים חיצוניים

* 
* חרדון מצוי - הבדלים בין אוכלוסיות צפוניות לדרומיות בישראל, עמותת מן השדה

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:זוחלים יחידים בסוגם
קטגוריה:יוון: זוחלים
קטגוריה:קפריסין: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:סוריה: זוחלים
קטגוריה:לבנון: זוחלים
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
הר ארדון

שמאל|ממוזער|250px|הר ארדון במבט מתוך המכתש
שמאל|ממוזער|250px|הר ארדון במבט מכרבולת חררים
שמאל|ממוזער|250px|מכתש רמון ממצפה רמון. ברקע נראה הר ארדון בין בקעת ארדון מימין ובקעת מחמל משמאל
**הר ארדון** הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים.

מקור שמו העברי של הר ארדון מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה".

מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים.
ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן. מההר ועד למצוק הצפוני משתרעת בקעת מחמל.

בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון.

## לקריאה נוספת
*פרופ' עקיבא פלכסר, "שיחות על הגאולוגיה של ישראל", משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1989
*ערן דורון, יעקב עיני, "מטיילים בנגב", מדרשת שדה בוקר וטבע הדברים, 2004
*ד"ר זאב וילנאי, "אנציקלופדיה אריאל לידיעת הארץ", עם עובד, 1978

## קישורים חיצוניים

* הר ארדון באתר טבע ונופים בישראל
*הר ארדון באתר נאקב

## הערות שוליים

[מרכז|ממוזער|650px|מקרא: (1) [מעלה העצמאות, (2) "המנסרה" - משושי אבן חול, (3) "קיר האמוניטים" - מאובנים מתק' הטורון, (4) שן רמון - סלע מחדר מגמתי, (5) הר ארדון, (6) "הר גמל", (7) "גבעת געש" - בזלת, (8) הר ערוד - בזלת, (9) "קניון הפריזמות" - משושי בזלת.]]

ארדון
קטגוריה:מכתש רמון
קטגוריה:הר הנגב
סופלה

**סוּפְלֶה** (בצרפתית: **soufflé**, בעברית: **תפיחה**) הוא מאפה קל ואוורירי המכיל בעיקרו חלבוני ביצים מוקצפים. הסופלה מוגש הן כמנה עיקרית של הארוחה (כאשר היא מלוחה או חריפה) והן כקינוח מתוק.

מקור שם המאכל בפועל הצרפתי **souffler** שמשמעו "להתנפח" או "להתפוצץ".

ממוזער|שמאל|200px|סופלה שוקולד
הסופלה בנוי משני מרכיבים -
#בלילה או קרם הנותנים לסופלה את טעמו. הבלילה יכולה להיות מתוקה או מלוחה, ויכולה להכיל גם גבינה ותבלינים כאשר מדובר בסופלה מתובל, או שוקולד, לימון או וניל בתוספת סוכר כאשר מדובר בקינוח.
#קצף ביצים - הנותן לסופלה את אווריריותו ונפחו.

הסופלה תופח בתנור במהלך אפייתו, ונשאר במצבו התפוח כ-20–30 דקות, אלא אם הוא נמצא בקרבת שינוי לחצים או שינוי טמפרטורות מהיר, הגורמים ל"נפילתו". עם צאתו מהתנור, הסופלה יחל לקרוס כבר בתוך כ-5–10 דקות. מסיבות אלו, מנות סופלה יוכנו לרוב "אה-לה-מינוט" (כלומר זמן קצר לפני הגשתן) ויוגשו מיידית לאחר אפייתן. הסופלה נאפה לרוב בתבניות אישיות עגולות, ובשל העובדה שהסופלה שברירי ואוורירי ביותר, הוא מוגש לרוב בתבנית בה נאפה.

במסעדות רבות בישראל מכונה עוגת שוקולד מותך בטעות בשם "סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה.

## סופלה קר
**סופלה קר** הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי.

## בתרבות
בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגדנאות
קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:המטבח הצרפתי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי ביצים
התקופה האדוארדית

**התקופה האדוארדית** בבריטניה היא כינוי לתקופה החופפת בחלקה את תקופת שלטונו של אדוארד השביעי בין השנים 1901 ל-1910. יש המרחיבים את הגדרת התקופה אף עד תחילת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914.

התקופה האדוארדית היא התקופה האחרונה בהיסטוריה הבריטית הקרויה על שם המונרכים השולטים. תקופת שלטונם של ג'ורג' החמישי ושל ג'ורג' השישי אינה קרויה התקופה הג'ורג'יאנית, שם זה שמור לתקופתם של המלכים באותו שם במאה ה-18. גם התקופה האליזבתנית מתייחסת למלוכתה של המלכה אליזבת הראשונה, במאה ה-16, ולא לתקופתה של אליזבת השנייה, במאות ה-20 וה-21.

## מעמד וחברה
ממוזער|120px|ימין|אדוארד השביעי
ממוזער|150px|שמאל|אישה מחלקת עיתונים הקוראים למתן זכות הצבעה לנשים

סמואל היינס תיאר את התקופה בתור "עידן נינוח בו נשים חבשו כובעי תמונה ולא הצביעו, בו העשירים לא התביישו לחיות באופן מנקר עיניים, והשמש אכן לא שקעה לעולם מעל הדגל הבריטי".

במהלך העידן האדוארדי התפתחה מערכת המעמדות הבריטית והגיעה לשיאה, אף על פי שבאופן פרדוקסלי עלה בתקופה זו העניין בסוציאליזם, תוך מתן יחס מקל לעניים ועליית המודעות למעמד האישה. הליברלים שבו לשלטון בשנת 1906, וקידמו רפורמות בנושאי רווחה. סוגיית זכות ההצבעה לנשים, ביחד עם הצמיחה העסקית כתוצאה מהתיעוש המהיר, הובילו לסביבה סובלנית יותר. המגזרים החלשים - משרתים, פועלים ונשים - התחזקו פוליטית.

## אומנות ואופנה
[שמאל|ממוזער|150px|[מחוך בסגנון ויקטוריאני (משמאל) ובסגנון אדוארדיאני. מודעה מ-1900]]
המעמד הגבוה פיתח עניין בספורט בשעות הפנאי, ובעקבות זאת חלה התפתחות מהירה בתחום האופנה. נשים העדיפו לעבור לסגנון לבוש גמיש ונוח. המחוך השתנה, ולבישתו היום יומית ננטשה בהדרגתיות.

לתקופה האדוארדית קדמה התקופה הוויקטוריאנית, שתמה בפטירה של המלכה ויקטוריה. כאשר נפטרה, בנה ויורשה כבר היה ממוביליו של סגנון אמנות ואופנה שהגיע מיבשת אירופה.

התקופה האדוארדית הקבילה בחלקה לתקופת "העידן היפה" בצרפת – ה-Belle Epoque. למרות שארכה זמן מועט, התקופה מאופיינת בסגנון אדריכלי, סגנון אופנתי וסגנון חיים ייחודיים. סגנון האר נובו היה בעל השפעה חזקה במיוחד.

### תיאטרון
התיאטרון במהלך התקופה האדוארדית מאופיין בצמיחת הדרמה החדשה, ובמחזות של ברנרד שו והארלי גרנוויל ברקר. הובאו מאירופה מחזות, למשל מאת הנריק איבסן וגרארד הפטמן.

השיטה של השחקן/מנהל, אשר הובלה על ידי סר הנרי אירבינג, סר ג'ורג' אלכסנדר וסר הרברט בירבוהם טרי, החלה לדעוך. במקומן התרבו הופעות מוזיקליות.

### ספרות
הייתה זו תקופה בה פורסם מספר עצום של רומנים וסיפורים קצרים, והחלה הפרדה בין ספרות אינטלקטואלית וסיפורת פופולרית. כמה מהשמות הידועים בתחום הספרות קשורים לתקופה, ה. ג'. ולס, ג'ון גולסוורתי, ארנולד בנט, ג'וזף קונראד, א.מ. פורסטר, פ. ג. וודהאוס. בין העבודות המפורסמות ביותר הייתה "הטרגדיה השייקספירית" של א. ס. בראדלי ב-1904.

## אירועים בולטים בתקופה
*1902: סיום מלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה
*1903: הטיסה הראשונה של האחים רייט
*1908: המשחקים האולימפיים 1908 בלונדון
*1909: לואי בלריו חוצה את תעלת למאנש בטיסה
*1910: הקמת איחוד דרום אפריקה
*1912: שקיעת הטיטאניק
*1914: תחילת מלחמת העולם הראשונה
*1915: קרב גליפולי
*1916: הקרב על הסום
*1916: מרד חג הפסחא
*1917: ארצות הברית נכנסת למלחמת העולם הראשונה
*1918: סיום מלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אדוארדית
אדוארדית
התחנה המרכזית של כרמיאל

**תחנה מרכזית כרמיאל** נמצאת בכניסה הראשית לעיר כרמיאל. היא מהווה חלק חשוב ממערך התחבורה הציבורית בצפון ישראל.

## הקמת התחנה
לפני הקמת התחנה התחנה הראשית בעיר מוקמה בסמוך לקניון כיכר העיר. מיקומה היה לא נוח מבחינת תנועת האוטובוסים ומבחינת הנוסעים. היא לא כללה כל שירות למעט קופה ומודיעין, לא היו בה רציפים או ספסלים, והיא יכלה לאכלס רק אוטובוס אחד אשר חסם נתיב תנועה.

כדי לייעל את השירות ולהגדיל את כמות האוטובוסים העוברים בעיר, הוחלט להקים מסוף בכניסה לעיר שימש כחניון חנה וסע. עם הקמת המסוף החדש הוקמו בתוכו 5 רציפים עירוניים ו-9 רציפים בינעירוניים. המסוף אפשר לאוטובוס מגיע להיכנס למסוף לאסוף במהרה נוסעים ולהמשיך בנסיעתו בזמן מינימלי ובלא צורך להיכנס אל עומק העיר.

התחנה בכרמיאל היא תחנה חשובה בציר חיפה-עכו-צפת-קריית שמונה, אשר משמשת את כל הקווים הנוסעים מחיפה לעכו בדרכם לצפת, קריית שמונה, חצור הגלילית ושאר יישובי אצבע הגליל וכן בכיוון ההפוך. כמות הקווים העוברים בתחנה אינה גדולה באופן כללי וכמות הקווים אשר מתחילים את נסיעתם מכרמיאל מועטה. בין הקווים אשר מתחילים מכרמיאל ניתן למנות יעדים כגון: חיפה, עכו, נהריה, טבריה, ירושלים, תל אביב ונצרת.

בצמוד לתחנה המרכזית הוקמה ב-20 בספטמבר 2017 תחנת הרכבת כרמיאל, אשר הגדילה את תעבורת הנוסעים בתחנה המרכזית. עם הקמתה רציפי האוטובוס העירוניים והבינעירוניים של התחנה המרכזית עברו לרציף גדול ומקורה הסמוך לתחנת הרכבת.

## שירות האוטובוסים במתחם התחנה המרכזית ותחנת הרכבת כרמיאל
ממתחם תחנת הרכבת הסמוך ישנם 8 קווים פנימיים של חברת אגד הנותנים שירות לכל השכונות בעיר כאשר שניים מהם פועלים בסופי שבוע בלבד. בנוסף מהתחנה עצמה ומתחם תחנת הרכבת ישנו שירות אזורי לכלל היישובים באזור ושירות בין-עירוני לערים מרכזיות בצפון כגון חיפה, קריית שמונה, עפולה וטבריה ושירות בין-עירוני לתל אביב, ירושלים ובאר שבע.

**מקרא סימנים:**
* ♿ - אוטובוס עירוני נגיש
* 🔄 - קו אוטובוס סיבובי
* ⬅️ - קו אוטובוס ישיר
* 🌙 - קו לילה

### קווים עירוניים

### קווים אזוריים ובין-עירוניים

כרמיאל
קטגוריה:כרמיאל: תחבורה
קטגוריה:כרמיאל: מבנים
גשר האנחות

**גשר האנחות** (באיטלקית **Ponte dei Sospiri**) הוא גשר מקורה ידוע בוונציה המחבר בין ארמון הדוג'ה לבין בית הכלא העתיק של העיר ונמתח מעל תעלת פאלאצו (Rio di Palazzo ). הגשר בן המאה ה-16 עשוי מאבן גיר לבנה ויוצר מסדרון סגור המחבר בין שני הבניינים. הגשר תוכנן על ידי אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte), שתכנן גם את גשר הריאלטו.

בקירות הגשר חלונות מכוסים בעיטורי אבן כבדים, המשמשים כסורגים. האסירים שנשפטו למאסר בארמון הדוג'ה היו מובלים על הגשר אל הכלא חסר החלונות. כינויו של הגשר הוענק לו במאה ה-19 על ידי לורד ביירון, שדמיין את אנחות הנידונים הזוכים להצצה אחרונה בעולם החיצון מבעד לחלונות המסורגים בדרכם לכלא. 

השם "גשר האנחות" הוענק לגשרים נוספים בעולם, בהם גשרים בבריטניה , , , ספרד, גרמניה (Seufzerbrücke), הונגריה (Sóhajok Hídja), שוודיה  ופרו .

## קישורים חיצוניים

* אתר על גשר האנחות 
* 

האנחות, גשר
שדרות בר-לב

שמאל|ממוזער|250px|צומת שדרות בר-לב ושדרות לוי אשכול
[שמאל|ממוזער|250px|דרך בר לב ולצידה מתחם המלונות של מזרח ירושלים וקופת חולים של שכונת [שייח' ג'ראח הסמוכה, ינואר 2008]]
שמאל|ממוזער|250px|מלון גרנד קורט
[שמאל|ממוזער|250px|דרך בר לב, מבט מגג [מוזיאון על התפר, בעת העבודות להקמת הרכבת הקלה]]
**שדרות בר לב** (מכונה גם **כביש 1 העירוני**) הוא רחוב ראשי ועורק תנועה מרכזי בירושלים, המוביל מאזור מאה שערים לגבעה הצרפתית. הרחוב הוא חלק מציר ארוך יותר שמקשר את מרכז העיר ודרך חברון לשכונות הצפוניות של ירושלים, ומהווה יחד עם דרך חברון ורחובות נוספים חלק מכביש 60 שעובר בירושלים. הרחוב נסלל פחות או יותר לאורך תוואי הקו העירוני שהפריד בין חלקי העיר שבשליטת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים, ונקרא על שם הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב. החל מאוגוסט 2011, עובר לכל אורך הרחוב הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.

## היסטוריה
תוואי הכביש הוצע לראשונה בתוכנית אב ירושלים 1968, ככביש מהיר בין שישה נתיבים החוצה את העיר מצפון לדרום, שקיבל את השם "כביש 1 העירוני". אולם סלילתו בפועל החלה רק לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, לאחר שינויים שבוצעו בתוכנית שעיקרם צמצמום רחוב הכביש במרכז ירושלים וסלילתו ככביש עירוני רגיל ולא ככביש מהיר. זאת בעקבות התנגדויות רבות לתוכנית המקורית.  סלילת הכביש התעכבה אחר כך עקב מציאת מערות קבורה שהצריכו בניית "מנהרות טומאה", הראשונה מצפון לשער מנדלבאום, ושנייה במקום בו הוקם מחלף שער מזרח, שהביא לשינוי בתוואי הכביש בקטע זה.

הרחוב נפתח לתנועה ב-1994, שבחלקו כלל נתיב לתחבורה ציבורית, שהוסב אחר כך לשימוש הקו האדום של הרכבת הקלה. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי אל עיר העתיקה מצפון.

## תוואי הרחוב
הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו.

בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית.

ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

בר לב
קטגוריה:כביש 60
קטגוריה:הנצחת חיים בר-לב
ג'רמיין דפו

**ג'רמיין קולין דפו** (באנגלית: **Jermain Coline Defoe**; נולד ב-7 באוקטובר 1982 בבקטון, לונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

## קריירה
דפו החל את הקריירה המקצועית שלו בבורנמות', אליה הושאל מקבוצת וסטהאם יונייטד הלונדונית. בעונת  כבש 18 שערים ב-29 משחקים, מה שגרם להנהלת וסטהאם להחזיר אותו לקבוצה בסיום העונה. בניגוד לתקופה שלפני השאלתו לבורנמות', בה הופיע דפו רק במשחק אחד, קיבל החלוץ יותר הזדמנויות בעונת  וסיים את העונה עם 10 שערים ב-35 הופעות.

בעונת  הפך דפו לשחקן הרכב קבוע, וגמר את העונה עם 8 כיבושים ו-37 הופעות. ב- דפו איבד את מקומו בקבוצה וזכה לדקות משחק מעטות. את העונה סיים עם 19 הופעות בלבד, בהן כבש 11 שערים. בעונה הזאת צד דפו את עינה של יריבתה העירונית של וסטהאם, קבוצת טוטנהאם הוטספר, שהחליטה להחתים אותו.

בטוטנהאם, קבוצה בעלת שאיפות וציפיות גבוהות יותר מאשר וסטהאם הצנועה, הבין דפו כי מקומו בקבוצה אינו מובטח, וכי עליו להתאמץ להראות למאמן הקבוצה, מרטין יול, את יכולותיו. דפו רשם באותה עונה 7 שערים ב-15 הופעות וזכה לזימון לנבחרת אנגליה על ידי מאמנה, סוון-יוראן אריקסון. את הבכורה בנבחרת ערך ביוני 2004 מול איסלנד.

בעונת  הפך דפו לשחקן הרכב קבוע במדי טוטנהאם. הוא ערך 35 הופעות בהן כבש 13 שערים. העונה שאחריה הייתה בינונית יותר מבחינתו, אותה סיים עם 9 שערים ב-35 הופעות.

בינואר 2008 עבר דפו לפורטסמות', תמורת כ-9 מיליון לירות שטרלינג. דפו לא שותף בזכייתה של פורטסמות' בגביע ה-FA, כיוון ששיחק באותה עונה בגביע במדי טוטנהאם. לאחר שנה בלבד בפורטסמות' החליט לחזור דפו לטוטנהאם, ובינואר 2009 חתם על חוזה בקבוצה ל-5 שנים.

ב-22 בנובמבר 2009 הבקיע דפו חמישה שערים בתוך 36 דקות במחצית השנייה של הניצחון 1–9 על ויגאן את'לטיק בווייט הארט ליין. שלושת השערים הראשונים שלו במחצית זו היו השלושער המהיר ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג. ניצחון זה השווה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדות הפרמייר ליג. דפו היה לשחקן השלישי בהיסטוריה של הליגה שמבקיע חמישה שערים, לאחר אלן שירר ואנדי קול.

ב-10 בינואר 2014, לאחר חמש שנים בטוטנהאם, עבר דפו לטורונטו והחל לשחק במדיה ב-28 בפברואר. ב-16 בינואר 2015 חזר דפו לפרמייר ליג כאשר חתם בסנדרלנד. ב-29 ביוני 2017 חזר לאחר 16 שנה לבורנמות'. ב-6 בינואר 2019 הושאל לגלאזגו ריינג'רס לעונה וחצי, ובינואר 2020 חתם על חוזה קבוע לעונה אחת בקבוצה. ב-25 באוקטובר 2020 כבש את שערו ה-300 בקריירה, במשחק מול ליווינגסטון. 

ב-31 בינואר 2022 חזר לסנדרלנד וחתם עד לסוף העונה. ב-22 בפברואר ערך הופעת בכורה בתיקו 1-1 נגד ברטון אלביון. 

## חיים אישיים
בשנת 2017 אימץ אורח חיים טבעוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני בורנמות'
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני פורטסמות'
קטגוריה:כדורגלני טורונטו
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני גלאזגו ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:לונדון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:ספורטאים טבעונים
קטגוריה:טבעונים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
מודפיניל

**מודפיניל** (**Modafinil**; שם מסחרי: פרוביג'יל) משמש להגברת הערנות בחולים הנוטים לישנוניות בשעות היום, בעיקר בשל הפרעת נרקולפסיה, הפרעות שינה עקב עבודה במשמרות (SWSD) וישנוניות-יתר יומית הנובעת מדום נשימה חסימתי בשינה (OSAHS). התרופה שייכת לקבוצת התרופות המעוררות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית אך להבדיל מתרופות אחרות, התרופה נספגת דרך הדם לחלבוני הפלזמה ועוברת פרוק ב-90% על ידי הכבד ולכן לא נשארת בגוף כשייר לא רצוי. התרופה נהייתה נפוצה יותר ומומלצת בקרב רופאים עקב יעילותה מבלי שהיא גורמת להתמכרות או לתופעות לוואי, פרט למקרים נדירים ביותר. בעלת זמן מחצית חיים של 15 שעות. התרופה מקלה בצורה ניכרת על עייפות היתר, אולם אינה מרפאה את ההפרעות הפתולוגיות הגורמות לעייפות זו. כמו כן התרופה נמצאת בשימוש בקרב מאובחני ADHD וטיפול בעייפות עקב טרשת נפוצה. בשימוש עם תרופות מרגיעות כמו ואליום, היא מפחיתה את השפעתן. כמו כן, אם נוטלים את התרופה עם קפאין אזי היא מגבירה את הערנות.

צבאות שונים בעולם, כגון הצבא הבריטי והאמריקאי וכן לגיון הזרים הצרפתי, הצהירו על ניסויים או שימוש ממשי בתרופה בזמן משימות שדורשות חסך בשינה וערנות מתמשכת. במהלך מבצע שאגת הארי, פורסם כי גם טייסי חיל האוויר הישראלי עושים שימוש בתרופה במטרה לשמור על רמת עירנות גבוהה במהלך גיחות ארוכות טווח לתקיפת מטרות באירן.

אין לצרוך אלכוהול בזמן השימוש בתרופה שכן הכבד חדל מלפרקה והיא מצטברת בגוף.

תופעות לוואי נפוצות: כאבי ראש, בחילה ותחושת אי נוחות בקיבה. תופעות לוואי נדירות: כאבים בחזה, טכיקרדיה, סחרחורת.

## קישורים חיצוניים

* אתר התרופה (אנגלית) 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קמינו

**קמינו** (בספרדית: **Camino**; באופן מילולי: "דרך") הוא דפדפן חופשי המבוסס על מנוע Gecko של קרן מוזילה. הוא פותח במיוחד עבור מערכת ההפעלה Mac OS X. בעוד מרבית יישומי מוזילה משתמשים בשפת הממשק XUL, עובד קמינו בסביבת Cocoa הטבעית במקינטוש; התאמת הדפדפן למערכת ההפעלה מתבטאת בתכונות נוספות, דוגמת שיתוף הפעולה עם תוכנות כ־Keychain ו־Bonjour.

## היסטוריה
ראשית הדפדפן בניסוי שערכו מייק פינקרטון ווידור אפראו במסגרת עבודתם בנטסקייפ, שמטרתו הייתה שילוב בין Gecko לבין Cocoa. בראשית 2002 הצטרף אליהם דייב היאט, ממפתחי פיירפוקס, ובנה עבורם את המעטפת "כימרה". הגרסה הראשונה של "כימרה", 0.1, שוחררה למרשתת בשלושה־עשר בפברואר, 2002, וצברה פופולריות במהרה, בעיקר בזכות היותה מהירה בהרבה מהמתחרה העיקרי, אינטרנט אקספלורר 5 למקינטוש.

במהלך 2002 נשכר היאט על ידי אפל, והתחיל לעבוד על מה שיהיה, מאוחר יותר, לדפדפן ספארי. למרות עזיבתו, והעדר תמיכה מצד מנהלי AOL, הבעלים של נטסקייפ, הצליח גרעין המפתחים לשחרר במרץ 2003 את גרסה 0.7. בשלב זה כבר שונה שם הדפדפן ל"קמינו", מטעמים משפטיים. ביטול הפרויקט על ידי נטסקייפ חייב את המפתחים להגדיל את הסתמכותם על הקהילה; ואכן, גרסה 0.8 פותחה בעיקר לפי אידאולוגיית הקוד הפתוח, על ידי תורמים מכל העולם, בניגוד לקודמתה, שדמתה מאוד לדפדפן של נטסקייפ.

שלב הבטא הסתיים עם פרסום הגרסה הרשמית הראשונה, 1.0, בארבעה־עשר בפברואר 2006.

## תכונות
יתרונו המרכזי של קמינו על פיירפוקס הוא התאמתו למערכת ההפעלה. כך, למשל, אפשר להוסיף כתובת דוא"ל מהדפדפן ישירות לספר הטלפונים, או לחפש באמצעות Spotlight בין הסימניות. יתרון נוסף הוא מערכת ניהול הסימניות האינטואיטיבית.

קמינו תומך בגלישה בלשוניות וכולל מנהל הורדות וחוסם חלונות קופצים. כמו כן הוא מציע אפשרויות מתקדמות לאבטחה ולפרטיות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דפדפנים
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2002