מיכאלינה ואוטייה

**מיכאלינה ואוטייה** (**Michaelina Wautier**, ולעיתים גם **Woutiers**; 1604–1689) הייתה ציירת מארצות השפלה הדרומיות. רק מראשית המאה ה-21 הוכרה יצירתה כאחת התרומות הבולטות של אמנית לציור הבארוק הפלמי, לאחר שבמשך שנים רבות יוחסו חלק מעבודותיה בטעות לציירים גברים, ובמיוחד לאחיה, שארל ואוטייה.

ואוטייה נודעה במגוון הרחב של הנושאים והסוגות שבהם עסקה. הדבר היה חריג יחסית עבור אמניות בתקופתה, שלרוב הוגבלו לציורים קטנים יותר, בעיקר דיוקנאות או טבע דומם.

## ביוגרפיה
ממוזער|''שתי נערות כאגנס הקדושה ודורותיאה הקדושה'', המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות, אנטוורפן.
מיכאלינה ואוטייה נולדה בשנת 1604 בעיר מונס שבבלגיה, באזור ולוניה דובר הצרפתית. היא הייתה אחת משתי בנות במשפחה בת תשעה ילדים. חוקרים משערים כי גדלה במשפחה אמידה, שכן יצירותיה מעידות על היכרות מעמיקה עם המיתולוגיה הקלאסית ועם מערכות סמליות מורכבות.

נראה כי החלה את דרכה האמנותית בשלב מאוחר יחסית בחייה, סביב גיל 39, אך כישרונה זכה במהרה להכרה. ייתכן שבעקבות קשריו של אחיה שארל, ששירת בעבר כקצין בצבא, הוזמנה לצייר דיוקן של המצביא האריסטוקרטי אנדראה קנטלמו. הציור אבד מאז, אך קיומו ידוע הודות לתחריט שביצע פאולוס פונטיוס על פי היצירה. שארל ואוטייה עצמו היה גם הוא צייר, ובשנת 1645 עברו השניים לבריסל, שם נותרו רווקים וחלקו סטודיו משותף.

לאחר הגעתם לבריסל התגוררו בבית גדול סמוך לכנסיית הקפלה ברובע מרול. נראה כי מיכאלינה ושארל עסקו גם בפעילות עסקית, ובייחוד בתחום הנדל"ן. שניהם היו ככל הנראה בעלי הכשרה אמנותית טובה, אולם אין מידע ברור היכן או אצל מי רכשו את הכשרתם. מלבד פרטים אלה ידוע מעט מאוד על חייה של ואוטייה, וחלק גדול מן המידע הביוגרפי אודותיה מבוסס על השערות מחקריות ועל ניתוח יצירותיה ששרדו.

## יצירות
מיכאלינה ואוטייה יצרה הן בפורמטים קטנים והן בציורי בד גדולי ממדים. נושאי יצירתה כללו סצנות היסטוריות, נושאים דתיים ומיתולוגיים, תחומים שבתקופתה נחשבו בעיקר לנחלתם של ציירים גברים. לצד זאת יצרה גם סצנות ז'אנר וציורים מפורטים של זרי פרחים, וכן סדרת דיוקנאות. היא התבלטה בין בני דורה בזכות המגוון הרחב של הנושאים והפורמטים שבהם עבדה.

דיוקנה העצמי הראשון, שצויר בשנת 1649, יוחס במשך זמן רב בטעות לציירת האיטלקייה ארטמיזיה ג'נטילסקי. כיום נחשב ציור זה לאחת מיצירותיה המפורסמות ביותר. היצירה נכללה גם בספר *Women Painters of the World* שראה אור בשנת 1905. רק בשנת 1672 ציירה אליזבת-סופי שרון את הדיוקן העצמי הנשי הראשון שנוצר בצרפת.

אחת היצירות המזוהות ביותר עם ואוטייה היא הציור "הניצחון של בכחוס" משנת 1650, המצוי כיום בהמוזיאון לתולדות האמנות בווינה. בציור זה הפגינה האמנית היכרות מעמיקה עם האנטומיה הגברית ותיארה דמות גברית עירומה ללא הסתייגות, דבר שהופך אותה לאחת מן האמניות הראשונות שציירו גוף גברי עירום. ואוטייה אף שילבה את דמותה בתוך ההמון הצבעוני המתואר בציור; היא הדמות היחידה המביטה ישירות אל הצופה. ממדיו הגדולים של הציור היו יוצאי דופן עבור אמנית באותה תקופה, שכן נשים נחשבו אז כמי שאינן מסוגלות ליצור יצירות מורכבות וגדולות ממדים.
[ממוזער|[הניצחון של בכחוס (ואוטייה)|הניצחון של בכחוס, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה]]
בניגוד לנשים אמניות רבות בתקופתה, זכתה ואוטייה להכרה עוד בחייה. בין היתר מכרה ארבעה מציוריה ללאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה עבור גלריית הציורים שלו, והם נזכרים במלאי האוסף שנערך בשנת 1659. לאחר מותה נשכחה יצירתה בהדרגה. חוקרי אמנות אחדים מייחסים זאת לכך שחלק מציוריה יוחסו במשך השנים לציירים אחרים, ובהם תומאס וילבורטס בוסכרט, יאקוב ואן אוסט ואף אחיה שארל ואוטייה. חוקרת האמנות קתליינה ואן דר סטיכלן הצביעה גם על פער ארוך בין יצירתה האחרונה הידועה, המתוארכת ככל הנראה לשנת 1659, לבין מותה בשנת 1689 בגיל 85. בתקופה זו לא הייתה פעילה ביצירה ולא הופיעה בזירה הציבורית. נוסף על כך, בשונה מכמה מבנות דורה כגון ארטמיזיה ג'נטילסקי ואליזבטה סיראני, דיוקנה העצמי לא הופץ כהדפס שהיה עשוי לשמר את זכרה, ואף ציור זה יוחס במשך זמן רב לג׳נטילסקי.

## מורשת
לאחר מותה של מיכאלינה ואוטייה בשנת 1689 נשכחה מורשתה במהירות. לכך תרמו כמה גורמים, ובהם ייחוס שגוי של יצירותיה לציירים אחרים, בלבול בינה לבין אמניות ידועות אחרות מתקופתה, וכן הקושי להבחין בין עבודותיה לבין יצירותיו של אחיה שארל ואוטייה. רק כעבור כשני מאות, החל משנות ה־1850, החלה להתחדש בהדרגה ההתעניינות ביצירתה. אף על פי כן, האזכורים לה בתקופה זו היו לרוב מצומצמים והציגו אותה בעיקר כ"ציירת דיוקנאות מיומנת", כאשר מספר קטן בלבד של יצירות יוחס לה בוודאות.

מעמדה ההיסטורי החל להשתקם משנות ה־1960, בעקבות הופעת ציור הטבע הדומם הפרחוני *Garland with a Butterfly* בתערוכה, וכן בעקבות ההכרה הרשמית בשנת 1967 בכך שהיא היוצרת של הציור "הניצחון של בכחוס". חוקרת האמנות, האינטלקטואלית והפמיניסטית ג'רמיין גריר הקדישה לה דיון בספרה *The Obstacle Race: The Fortunes of Women Painters and Their Work* משנת 1979. בהתייחסה לציור *Portrait of a Commander in the Spanish Army* ציינה גריר כי ואוטייה הפגינה "מהירות ודיוק" המעידים על ניסיון מקצועי נרחב. ייחוסים מחודשים של יצירות, לצד תערוכות שכללו את ציוריה, הרחיבו בהדרגה את החשיפה לעבודתה בקרב קהל רחב יותר. ההתעניינות הגוברת ביצירתה הגיעה לשיאה בתערוכה הראשונה שהוקדשה לה באופן מלא בשנת 2018.

## יצירות נבחרות

קובץ:Portrait_of_Martino_Martini_by_Michaelina_Wautier.jpg|טקסט=Portrait of Martino Martini (1654), Private collection| *דיוקן של מרטינו מרטיני (1654)*, אוסף פרטי
קובץ:Michaelina_Woutiers_-_St._Joseph_GG_376x.jpg|טקסט=St Joseph holding white lilies (1650), Kunsthistorisches Museum, Vienna.| *יוסף הקדוש אוחז בחבצלות לבנות* *(1650)*, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה.
קובץ:Jacob_van_Oost_(I)_-_Two_boys_blowing_bubbles.jpg|טקסט=Two Boys Blowing Bubbles (between 1640 and 1650), Seattle Art Museum, Seattle.| *שני נערים נושפים בועות (בין 1640 ל-1650)*, מוזיאון האמנות של סיאטל, סיאטל.
קובץ:Elk_zijn_meug.jpg|טקסט=Elk zijn meug, The Phoebus Foundation| *"לכל אחד טעמו”*
קובץ:Michaelina_wautier-joven_fumando_en_pipa.jpg|טקסט=A youth smoking a pipe (circa 1659), Private collection| *נער מעשן מקטרת* (בסביבות 1659), אוסף פרטי
קובץ:Michaelina_Woutiers,_Blumengirlande_mit_Prachtlibelle,_1652.jpg|טקסט=Flower garland with dragonfly, Private collection| *זר פרחים עם שפירית*, אוסף פרטי


## רטרוספקטיבה
בין יוני לספטמבר 2018 הוצגה במוזיאון אן דה סטרום (Museum aan de Stroom, MAS) שבאנטוורפן הרטרוספקטיבה המקיפה הראשונה שהוקדשה למיכאלינה ווטייה. התערוכה אורגנה בשיתוף עם רובנסהאוס ונאצרה בידי חוקרת האמנות קטליינה ואן דר סטיכלן.

רטרוספקטיבה נוספת, בשם *Michaelina Wautier, Painter*, אורגנה בידי מוזיאון תולדות האמנות בווינה בשיתוף עם האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. התערוכה הוצגה במוזיאון לתולדות האמנות בווינה בין 30 בספטמבר 2025 ל־22 בפברואר 2026, ובהמשך הוצגה באקדמיה המלכותית לאמנויות החל ממרץ 2026. לתערוכה נלווה קטלוג ().

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1689
קטגוריה:ילידי 1604
קטגוריה:ציירות בלגיות
קטגוריה:ציירים בלגים