open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טוני דלטון

**אלווארו לואיס ברנאט דלטון** (בספרדית: **Álvaro Luis Bernat Dalton**; נולד ב-13 בפברואר 1975) המוכר בשם **טוני דלטון**, הוא שחקן ותסריטאי מקסיקני-אמריקאי. במשך רוב הקריירה שלו, הוא שיחק בסרטים מקסיקנים, תוכניות טלוויזיה והצגות במה. הוא ידוע בעיקר בארצות הברית בזכות דמותו של לאלו סלמנקה בסדרה סמוך על סול (2015–2022). כיכב גם בתפקיד ג'ק דוקיין בסדרות היקום הקולנועי של מארוול "הוקאיי" ו"דרדוויל: נולד מחדש".

## ביוגרפיה
אלווארו לואיס ברנאט דלטון נולד ב-13 בפברואר 1975 בלרדו, טקסס. הוא בן לאב מקסיקני ולאם אמריקאית ולמד בבית ספר איגלברוק, פנימייה בדירפילד, מסצ'וסטס. מאוחר יותר למד דלטון משחק במכון לי שטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק.

## קריירה
תפקידו הגדול הראשון של דלטון היה בטלנובלה המקסיקנית *Rebelde,* עיבוד לסדרה הארגנטינאית *Rebelde Way* שרצה בין השנים 2004 ל-2006 . תפקידו הקולנועי הראשון היה ב-*Matando Cabos* (2004), בו כיכב והשתתף בכתיבת התסריט. הוא גם שיחק וכתב את התסריט של *Sultanes del Sur* (2007). קרדיטים נוספים של דלטון כוללים *אהבה, כאב ולהפך* (2008); ו-*La Dictadura Perfecta* (2014).

דלטון שיחק תפקיד משנה בסדרת HBO Latinoamérica משנת 2008 *Capadocia.* בשנת 2017, הוא שיחק בתפקיד הראשי בסדרת HBO *Sr. Ávila*, שזכתה בפרס אמי הבינלאומי לסדרה הטובה ביותר שאינה אנגלית. ב-2018, דלטון קיבל את התפקיד של לאלו סלמנקה בסדרה סמוך על סול, שהופיע לראשונה בפרק עונה 4 "Coushatta", והועלה לצוות השחקנים הראשי של העונה ה-5 והעונה ה-6. לאחר שהמפיק טרין טראן התרשם מהופעתו ב"סמוך על סול", דלטון לוהק בשנת 2021 לתפקיד ג'ק דוקיין במיני-סדרה של שירות הסטרימינג דיסני+, "הוקאיי", המתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול - תפקיד אותו שב לגלם בסדרה "דרדוויל: נולד מחדש" משנים 2026-2025.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* טוני דלטון, ברשת החברתית פייסבוק
* טוני דלטון, ברשת החברתית טוויטר
* טוני דלטון, ברשת החברתית אינסטגרם
* , במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (**באנגלית**)

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא מקסיקני
קטגוריה:שחקנים מקסיקנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
ברברה מוניאס

**ברברה מוניאס** (; נולדה ב-7 בדצמבר 1988) היא זמרת-יוצרת קרואטית. ידועה ככותבת השירים הראשית של להקת הרוק "ברברי" וכסולנית להקת גוסטפי לשעבר. מוניאס החלה לבסס את מעמדה כזמרת סולו עם יציאת הסינגל "Men" בשנת 2018. במרץ 2022 הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, *Right Place & Right Time*, תחת חברת התקליטים אקוואריוס רקורדס.

## קורות חייה
מוניאס נולדה ב-7 בדצמבר 1988 ברייקה שבקרואטיה. לאחר מכן עברה להתגורר בעיירה הסמוכה איקה.

בשנת 2007 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Ti si tu", עמו השתתפה בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2007. היא שובצה כהופעה הראשונה בסדר השירים של חצי הגמר, סיימה את הערב במקום ה-12 עם 11 נקודות בלבד ולא העפילה לשלב הבא. מאוחר יותר באותה השנה הצטרפה ללהקת גוסטפי בתור הסולנית הראשית. עם זאת, ב-2012 החליטה לעזוב אותה. בשנת 2013 הקימה את להקת הרוק ברברי. יחד הוציאה הלהקה שני אלבומי אולפן *Monfiorenzo underground* ו-*Santa Barbara* בשנים 2013 ו-2014 בהתאמה. החל מ-2018 פועלת מוניאס כסוליסטית. אלבום הבכורה שלה, *Right Place & Right Time*, פורסם ב-2022 תחת חברת התקליטים אקוואריוס רקורדס. הוא הועמד לפרס "אלבום השנה" בטקס פרסי הרוק אנד אוף הקרואטי.

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי מוניאס עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Putem snova". היא הגיעה למקום השמיני עם 52 נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות קרואטיות
קטגוריה:ילידות 1988
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1988
ינשוף פלאותי

**ינשוף פלאותי** (שם מדעי: *Pyrroglaux*) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופים. הוא אנדמי לאיי פלאו (ומכאן מגיע שמו) שבמערב האוקיינוס השקט, שם הם נמצאים ביערות ובביצות ינשופין פלאותים מקננים בין שקעים ונקיקים של עצים. גודלם כ-22 ס"מ וצבעם חום-אדמדם כהה עם נקודות לבנות קטנות מפוזרות על פני נוצותיהם. הם חיים בקבוצות ונוטים להיות טריטוריאליים מאוד.

עד שנת 2019 היה נחשב למין בסוג שעיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:פלאו: עופות
יארמו לינדברג

**יארמו למארי לינדברג** (בפינית: **Jarmo Ilmari Lindberg**; נולד ב-10 ביוני 1959) הוא גנרל פיני בדימוס אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 2014–2019.

## ביוגרפיה
לינדברג נולד באואולו ב-10 ביוני 1959. ב-1978 התגייס לחיל האוויר הפיני ועבר הכשרה כטייס קרבי. בשל שם משפחתו, הוא נודע בכינוי "צארלס" על שם הטייס הנודע צ'ארלס לינדברג. הוא אף מחזיק חשבון בטוויטר בשם זה. ב-1982 הוא קודם לדרגת לויטננט. הוא הטיס מטוסי מיג-21 וב-1993 מונה למפקד הכשרת טייסים במפקדת חיל האוויר הפיני בטיקאקוסקי. בשנת 1995, רכש חיל האוויר הפיני מטוסי מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט מארצות הברית כדי להחליף את המיגים הסובייטיים הישנים. לינדברג נשלח לקליפורניה והשתתף בקורס הכשרה בן שבעה חודשים בהטסת המטוס. הוא היה מעורב בצורה פעילה בהכנסת המטוס לשימוש סדיר בחיל האוויר הפיני. בין השנים 1995–1999 היה לינדברג מפקד טייסת הקרב ה-21. בשנת 1999 מונה לסגן ראש מטה המבצעים של חיל האוויר ולראש אגף התכנון והמבצעים של החיל.

ב-2005 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל, ועבד כסגן ראש אגף המבצעים בין שנים 2005–2008. בין השנים 2008–2012 הוא היה מפקד חיל האוויר הפיני, וקידם שיתוף פעולה בינלאומי. בין השנים 2012–2014. ב-31 ביולי 2014 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וכיהן בתפקיד עד 31 ביולי 2019.

## קישורים חיצוניים

* 

* יארמו לינדברג

קטגוריה:ראש ההגנה (פינלנד)
קטגוריה:גנרלים פינים
קטגוריה:טייסים צבאיים
קטגוריה:פינים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מסדר הוורד הלבן של פינלנד
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1959
STS-51

**STS-51** הייתה המשימה ה-17 של המעבורת החלל דיסקברי וה-57 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1993 ונמשכה קרוב לעשרה ימים. המטרה העיקרית הייתה הצבת לוויין תקשורת במסלול וחזרה של לוויין SPAS-ORFEUS.

## צוות
* **מפקד המשימה**: פרנק קלברטסון
* **טייס**: ויליאם רדי 
* **מומחה למשימה**: ג'יימס ניומן (James H. Newman)
* **מומחה למשימה**: דניאל בורש (Daniel W. Bursch)
* **מומחה למשימה**: קארל וולז (Carl E. Walz)

## תיאור המשימה
השיגור היה מתוכנן ל-17 ביולי 1993. כאשר צוות כבר היה בתוך המעבורת השיגור בוטל עקב בעיה טכנית ונדחה ל-24 ביולי. ב-24 ביולי הוא בוטל עקב בעיה טכנית נוספת. בגלל פרסאידים הוחלט לדחות אותו למחצית אוגוסט. ב-12 באוגוסט ספירה לאחר הופסקה 3 שניות לפני השיגור.

מעבורת החלל דיסקברי שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-12 בספטמבר 1993. ביום ראשון של המשימה שוחרר לוויין תקשורת Advanced Communications Technology Satellite (ACTS) שהיה מיועד לבדיקות טכנולוגיות חדשות. הלוויין פעל עד לשנת 2004.

משימה נוספת הייתה הצבת טלסקופ Orbiting Retrievable Far and Extreme Ultraviolet Spectrometer (ORFEUS) שהיה מוצב במערכת SPAS במסלול. מערכת זו פותחה בגרמניה וכבר נוצלה בעבר במשימות STS-7,STS-39 ו-STS-41-B בהתאם להסכם עם המרכז הגרמני לחקר החלל נסא"א סיפקו שרות של מעבורת החלל ללא תשלום ובתמורה בתוכנית נכללו ניסויים לפי תוכנית של מרכז הגרמני לחקר החלל והמרכז קיבל כל התוצאות מכלל הניסויים. המערכת שוחררה ב-13 בספטמבר והוחזרה לתא המטען של המעבורת ב-19 בספטמבר.

ב-16 בספטמבר וולז וניומן ביצעו פעילות חוץ רכבית. מטרת הפעילות הייתה לבחון יכולות לביצוע תחזוקה של טלסקופ החלל האבל שהייתה מתוכננת לדצמבר 1993. הפעילות נמשכה 7 שעות ו-5 דקות. התברר שחלק מפעילויות תחזוקה עשויות לקחת זמן קטן מהמתוכנן אך חלק אחר היו קשים לביצוע ונמשכו הרבה מעבר לצפוי.

מהלך הכנות לטיסה וטיסה עצמה צולמו עבור ערוץ 4 הבריטי. בהמשך השנה הוקרן סרט Space Shuttle Discovery

נחיתת המעבורת בוצע ב-22 בספטמבר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרטון על המשימה

STS-051
קטגוריה:1993 בארצות הברית
לונגין פריקה

**לונגין פריקה** (ברוסית: **Лонгин Фрикке**;  30 בדצמבר 1820 - 9 בספטמבר 1893) היה צייר נוף רוסי.

במהלך חייו, יצירותיו של פריקה נאספו על ידי בני המשפחה הקיסרית, וכמה צארים.

## ראשית חייו
פריקה נולד ב-30 בדצמבר 1820 בגורודץ, מחוז ניז'ני נובגורוד, באימפריה הרוסית. הוא היה בנו של עוזר מפקח כיתות באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. לונגין עצמו נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1833, ולמד אצל מקסים וורוביוב.  עבודתו זכתה לשבחים ממועצת האקדמיה, והוא זכה במדליית הכסף הגדולה שלה בשנת 1835, מדליית הזהב הקטנה שלה בשנת 1837, ומדליית הזהב הגדולה שלה בשנת 1839 עבור הנוף שלו באזור דורפת, שנת סיום לימודיו. הצייר הומלץ על ידי מועצת האקדמיה לאלכסנדר בנקנדורף, הקנצלר של הוד מלכותו, הזמין את פריקה לאחוזתו בפאל בשנת 1836. פריקה הפיק מספר תצוגות של האחוזה, שהוצגה בהמשך.

לאחר מכן נסע פריקה לאירופה כדי ללמוד ולשפר את הציור שלו, ביקר בהולנד, גרמניה ושווייץ, ובילה שש שנים באיטליה, שם למד וצייר ברומא ובסביבתה, נאפולי, קאפרי, סיציליה ופלרמו . פריקה חזר לסנט פטרסבורג ב-1846, ומונה לאקדמיה של האקדמיה האימפריאלית בשנה שלאחר מכן.

## רוסיה והדון
ברוסיה בילה פריקה במוסקבה, והיה לו תלמידים פרטיים. בשנת 1852 נשא לאישה את אליזבטה איבנובנה רולר, בתו של בעל קרקע במחוז דון הוסט מנובוצ'רקסק. פריקה השתתף רק בשתי תערוכות באקדמיה, ב-1854 וב-1855, ולאחר מכן התיישב בחצי האי קרים ב-1856 והמשיך לצייר נושאים, כולל אלה את הטטרים של קרים. ב-1857 עבד על ציורים עבור הדוכסית הגדולה קתרין מיכאילובנה במעונה באורנינבאום. פריקה עבר לנובוצ'רקסק ב-1860, לאחר מות אביו, אך חזר לסנט פטרסבורג ב-1882 כדי להציג עשרים מציוריו בנושאים הקשורים לאזור הדון. במהלך חייו יצירותיו נרכשו על ידי בני המשפחה הקיסרית, כולל הצארים ניקולאי הראשון ואלכסנדר השני.

פריקה מת בנובוצ'רקסק ב-9 בספטמבר 1893.

כמה מציוריו נרכשו על ידי מוזיאונים. וגלריות, את ציורי הנוף שלו באחוזת פאל, ליד רבל, מוצגים במוזיאון של הקיסר אלכסנדר השלישי בסנט פטרסבורג. עבודותיו מוצגות בגלריה טרטיאקוב, ובמוזיאון בית לרמונטוב במוסקבה, המוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג, ובמוזיאונים אזוריים בקרסנודר, מיקולאיב, סרטוב, ובגלריה האזורית לאמנות טבר, המוזיאון הלאומי לאמנויות בלארוס, ומוזיאון הקוזקים של דון בנובוצ'רקסק.

האחוזה הדו-קומתית של פריקה בנובוצ'רקאסק נשמרה, עם לוח זיכרון לפריק שנחשף על הבניין ב-27 בדצמבר 2005. בשנת 2017 הוצבה אנדרטה לזכר פריקה בשדרות פלטובסקי, מול הבניין שבו התגורר. ב-21 במאי 2012 הודיעה הנהלת העיר נובוצ'רקסק ששמו של אחד מרחובות העיר ישונה לשם פריקה.

## גלריה

 File:Фрикке Лонгин Христианович - Вид на мызе Фалль графа А. Х. Бенкендорфа близ Ревеля (1837).jpg
File:Фрикке Лонгин Христианович - Вид окрестностей Новочеркасска.jpg
File:Фрикке Лонгин Христианович - Пейзаж.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1820
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1893
דוד פילו

**דוד פילו** הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, משרת כראש אגף מבצעים ושיטור.

## ביוגרפיה
פילו שירת כלוחם וקצין בסיירת גולני. ב-1995 התגייס למשטרת ישראל, שירת במערך החבלה ואחר כך ביחידת אתג"ר.

בינואר 2012 מונה למפקד תחנת טייבה, ב-2014 קודם לדרגת ניצב משנה וקיבל אחריות על תחנת קדמה שהחליפה את תחנת טייבה ותחת אחריותה הוכנסו יישובי המשולש ויישובים נוספים באזור. במאי 2015 מונה למפקד מרחב מוריה, תפקיד אליו נכנס בעקבות הדחת קודמו בשל מחדלי הרצח במצעד הגאווה בירושלים. באוגוסט 2017 מונה למפקד מרחב יפתח. במאי 2019 מונה למפקד מרחב שפלה, באפריל 2021 מונה למפקד מרחב ירקון וביולי 2022 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב. ביולי 2023 מונה לסגן מפקד מחוז מרכז. בספטמבר 2024 במסגרת סבב מינויים במשטרת ישראל השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר קיבל את המלצתו של המפכ"ל דני לוי למנות את פילו לתפקיד ראש אגף המבצעים והוא הועלה לדרגת ניצב.

פילו נשוי ואב לחמישה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קייטי לווס

**קייטי קווין לווס** (באנגלית: **Katie Quinn Lowes**; נולדה ב-22 בספטמבר 1982) היא שחקנית ובמאית תיאטרון יהודיה אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה כקווין פרקינס בסדרת הדרמה הפוליטית של ABC "סקנדל" (2012–2018) וגילומה של רייצ'ל דלואץ' וויליאמס בסדרת הדרמה של נטפליקס "להמציא את אנה" (2022).

## ראשית חייה
לווס נולדה בקווינס, ניו יורק, ארצות הברית וגדלה בפורט וושינגטון, ניו יורק, שם סיימה את לימודיה ב-2001 בתיכון פול ד. שרייבר. אביה הוא אירי קתולי, ואמה יהודייה.

היא סיימה את לימודיה בבית הספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק עם תואר ראשון במשחק.

## קריירה
בשנת 2004, היא קיבלה את תפקידה הראשון במסך בסדרה "Rescue Me" של רשת FX. מאוחר יותר היא כיכבה לצד מרשה גיי הארדן בפיילוט של שואוטיים, "שנאה".

לווס שיחקה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, ביניהן "הסופרנוס", "ללא עקבות", "NCIS", "הלוחשת לרוחות", "קאסל", "העוקץ", ו"המפענחת".

ב-2008 היא שיחקה לצד לורי מטקאלף בסדרת הדרמה הקומית קצרת המועד של CW, "כסף קל".

לווס ידועה בעיקר בזכות תפקידה כקווין פרקינס, לשעבר לינדזי דווייר, בסדרת הדרמה הפוליטית של ABC "סקנדל" שיצרה שונדה ריימס. לפני "סקנדל", ללווס היה תפקידי אורח ב"האנטומיה של גריי" וב"מרפאה פרטית" של שונדה ריימס. "סקנדל" רצה במשך שבע עונות בין השנים 2012–2018 ולווס כיכבה לאורך כל עונות הסדרה בכיכובה של קרי וושינגטון, כבת זוגו של השחקן גיירמו דיאז.

כמדבבת נתנה לווס את קולה למספר סרטים מפורסמים ביניהם: "ראלף ההורס", "לשבור את הקרח", "6 גיבורים" והסרט הקצר "הסעודה" שהופיע לפנין, "זוטרופוליס", "ראלף שובר את האינטרנט", ו"ויוו".

ביולי 2018, לווס עשתה את הופעת הבכורה שלה כמפיקה בברודוויי, בהפקה של המחזמר "מלצרית" תחת חברת ההפקה המשותפת לה ולבעלה.

ב־2022 הופיעה בעונה אחת של הסדרה "How We Roll"  של רשת CBS יחד עם פיט הולמס בסיטקום המבוסס על חייו של עובד הרכב המפוטר שהפך לכדורסלר מקצועי טום סמולווד. הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת. עוד ב-2022 הופיעה בשני פרקים בעונה האחרונה של "החיים עצמם".

בפברואר 2022 לווס גילמה את רייצ'ל דלואץ' וויליאמס במיני סדרה "להמציא את אנה" של שונדה רימס, ששודרה בנטפליקס ומבוססת על חייה של אנה דלבי.

## חיים אישיים
לווס מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה, השחקן אדם שפירו. שפירו גילם בין השאר את החבר שלה בפרק של סקנדל. בנם, אלבי שפירו, נולד ב-5 באוקטובר 2017. בתם, ורה שפירו, נולדה ב-22 בנובמבר 2020.

עם בעלה, אדם שפירו, היא אחת המייסדות והמנהלות של חברת התיאטרון IAMA שבסיסה בלוס אנג'לס, ותומכת בקהילת תיאטרון הקופסה השחורה של דרום קליפורניה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
שמעון דה פריס

**שמעון דה פריס** (בהולנדית: **Simon de Vries**; 4 באוקטובר 1870, נדה (Neede), הולנד – 24 במרץ 1944, ברגן-בלזן) היה רב וסופר הולנדי. ספרו הידוע ביותר הוא "טקסים וסמלים יהודיים" (Joodse riten en symbolen).

## ביוגרפיה
דה פריס היה בנו של מנואל דה פריס, אורג וסוחר בקר. בעיר נדה לא הייתה קהילה יהודית, ולכן למד בבית מדרש בבורקולו (Borculo) הסמוכה. בהמלצת מוריו, שהתרשמו מכישרונו, החל ללמוד לימודי רבנות אורתודוקסית בסמינר יהודי-הולנדי באמסטרדם.

בשנת 1892 קיבל הסמכה לדרשנות. בהסכמת רב אמסטרדם, יוסף צבי דינר, הורשה לקרוא לעצמו "רב", אם כי לא סיים לימודיו לרבנות. לאחר מכן החל ללמד עברית ויהדות בהארלם ולטפל במטופלים יהודים בבית החולים הפסיכיאטרי במרנברג (Meerenberg).

בין 1928 ל-1932 פרסם מאמרים רבים בכתב העת Opregte Haarlemsche Courant, שנועדו להסביר את היהדות ולקרב אותה ללא-יהודים. המאמרים פורסמו מאוחר יותר בספר שכותרתו Joodse riten en symbolen ("טקסים וסמלים יהודיים") ותורגמו לגרמנית. היום נחשבים מאמרים אלה כמורשתו החשובה ביותר.

דה פריס היה ציוני נלהב ואחד ממנהיגי תנועת "המזרחי", ובכתביו, בהם "מענה לציון – בעד ציונות מסורתית" (Maäneh le-Zion: Een betoog voor het zionisme van joods-traditioneel standpunt), יצא נגד מתנגדי הציונות. בשנת 1894 נישא ליהודית דה יונג (de Jong) ונולדו להם שבעה בנים ושלוש בנות.

נינו, בנה של נכדתו יהודית, הוא השופט העליון נעם סולברג.

עם כיבוש הולנד בידי גרמניה עבר לאמסטרדם. משם גורש בשנת 1943 למחנה הריכוז וסטרבורק. משם גורש לברגן-בלזן, שם נספה לאחר חודשים מעטים, בשנת 1944.

לאחר 1945 יצירותיו לא היו זמינות בהולנד במשך למעלה מעשרים שנה. רק ב-1968 פורסמה שוב יצירתו "טקסים וסמלים יהודיים" על ידי בית ההוצאה לאור ההולנדי De Arbeiderspers .

## ספרות

* Eli Dasberg: *Rabbijn Simon Philip de Vries, Neede 1870 - Bergen Belsen 1944. De geschiedenis van zijn leven.* De Tijdstroom, Lochem, 1973.


## קישורים חיצוניים


* Simon de Vries im *Biografisch Woordenboek van Nederland*
* Simon de Vries im *Digitaal Monument Joodse Gemeenschap in Nederland*


## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:סופרים יהודים הולנדים
קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1944
ברזנט

[250px|ממוזער|שמאל|יריעת ברזנט מגינה על [ערסל ותיק גב מפני גשם או שלג]]
**בְּרֵזֵנְט** (מכונה גם **אברזין**, **צדרה** או **שמשונית**) הוא יריעה המשמשת להגנה בפני תנאי סביבה.

## מבנה
יריעות ברזנט מורכבות מליבה ומאריג. ליבת היריעה מיוצרת בדרך כלל מפוליאתילן או פוליוויניל כלוריד. יריעות ברזנט נבדלות בעובי הליבה ובצפיפות האריג – ככל שהליבה עבה יותר וצפיפות האריג גבוהה יותר, בנויה היריעה לעמוד בעומסי עבודה גבוהים יותר. ליריעות ברזנט קלות נחשבות יריעות שעובי הליבה בין 0.13–0.15 מילימטר, וצפיפות האריגה 8x8 חוטים לאינץ'. ליריעות ברזנט לעומס גבוה מאוד עובי ליבה של כ-0.4 מ"מ וצפיפות אריגה של 14x14 חוטים לאינץ'. דרך נוספת להבדיל בין סוגי היריעות היא על פי המשקל למטר מרובע.

יריעות ברזנט נחתכות לשימוש סופי על פי מידות. לאחר חיתוך היריעה נתפרים שוליה למכפלת, אשר לתוכה נתפרות לולאות (בדרך כלל מאלומיניום או ממתכת אל-חלד אחרת), אשר משמשות למתיחת היריעה.

יישום היריעה מתבצע על ידי חיבור חבלים אל הלולאות התפורות במכפלת, וקשירתם למבנה יציב (מבנה, עמודים, עצים, יתדות וכיוצ"ב).

### קוד צבעים
250px|ממוזער|שמאל|טנדר עם כיסוי ברזנט בצבע כסף על ארגז המטען
בארצות הברית היה מקובל במשך שנים רבות קוד צבעים ליריעות ברזנט:

## תכונות
יריעות ברזנט הן גמישות, חזקות מאוד יחסית ליריעות בד אחרות, עמידות בפני רטיבות ולרוב גם אטומות למים. מבנה היריעה מונע קריעה או היווצרות חורים, ואם אלה נוצרו מונע את התפשטותם.

## שימושים
[150px|ממוזער|שמאל|[טלפון שדה EE-8 בתוך נרתיק עשוי ברזנט]]
יריעות ברזנט מספקות הגנה בפני גשם, שלג, אבק, קרינת שמש, רוח, חומרים שונים ועוד. בין השימושים הנפוצים ליריעות ברזנט:
* כיסויי רכב, כולל גגות רכב, כיסוי ארגזי מטען וכיסויי הגנה לרכב.
* קירות ומחיצות זמניים.
* אוהלים.
* קירוי קל של שטחים גדולים (מגרשי ספורט, גני שעשועים וכדומה).
* כיסוי בריכות.
* כיסוי שבר וחורים בגגות.
* שלטי חוצות.
* מפרשים.
* אחסנה יבשה.
* אלונקות ומיטות מתקפלות.

### מניעת נזק
הגורם המשפיע ביותר על יריעות ברזנט הוא הרוח. על מנת למנוע נזק ליריעה כתוצאה מרוח חזקה, קיבוע היריעה נעשה רק באמצעות הלולאות – חיבור יריעות ברזנט על ידי מסמרים או ברגים יוצר חורים ביריעה אשר יורחבו כתוצאה מרוח חזקה, וכן פוגע ביכולת האיטום של היריעה. עטיפה של ציוד או מוצרים העשויים מחומר קשיח מחייבת הגנה על נקודות המגע של היריעה בציוד באמצעות ריפוד, על מנת למנוע שחיקה וקריעה של היריעה.

## אטימולוגיה
מקור המילה מרוסית – брезент (ברזנט), שיבוש מ־презенинг (פרזנינג – עטיפה) שנכנס לשימוש ברוסית במאה ה-18 מההולנדית (presenning), דרך הצרפתית מהלטינית (praecincta – פּרייקינקְטה) – עטיפה. המונח "אברזין" מופיע כבר בלשון חז"ל שם שימש לתיאור יריעת עור המשמשת לכיסוי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בדים
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:חומרי אריזה
קטגוריה:ציוד מחנאות
קטגוריה:חומרי בניין
דני מירב

**דני מירב**, המכונה **הטייס** (נולד ב-16 באוגוסט 1973), הוא מעצב גופנים ישראלי, מרצה ומעצב גרפי. בעל סטודיו המתמחה במיתוג, טיפוגרפיה ועיצוב אותיות. זוכה פרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות (2006).

## ביוגרפיה
מירב נולד בתל אביב. בשנת 1996 החל את לימודיו בבצלאל בירושלים.

בשנת 1998 יצא לחילופי סטודנטים לסמסטר באקדמיה המלכותית לאמנות ועיצוב בהאג, הולנד, שם החל לעצב גופנים. בשנת 2000 סיים בהצטיינות את לימודיו במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. בשנת 2000 עבד בסטודיו עדי שטרן. בשנים 1999 ו-2000 זכה פעמיים ברציפות בפרס פלהיים עבור עבודה ייחודית בעיצוב טיפוגרפי. בשנים 2001–2002 עבד בסטודיו דינה שהם. בשנת 2003 הקים את סטודיו הטייס לעיצוב גופנים ועיצוב גרפי, ובמקביל הצטרף אל מיכל סהר ועודד עזר ל"הגילדה" קואופרטיב מעצבי פונטים עצמאיים.

בשנת 2006 זכה בפרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות. בנימוקיהם למתן הפרס לדני מירב כתבו השופטים: "השפה העיצובית של מירב, המכונה 'הטייס', שואבת ממקורות גרפיים מימיה הראשונים של ישראל ועושה בהם שימוש פופי יומיומי מלא הומור ושמחת חיים. למרות זאת אין מדובר בעיצוב נוסטלגי גרידא, כי אם בעיצוב עדכני ומתוחכם המבקש להניח בדרכו רובד נוסף על שכבות מתהוות של התרבות הישראלית".

בשנת 2007 הגילדה נכנסה לרשימת ארבעים הקולקטיבים לעיצוב המשפיעים ברחבי העולם (The I.D. 40).

בשנים 2009–2017 הוא לימד במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר ומשנת 2017 מלמד במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה בצלאל.

## עבודתו
מירב מתמקד במחקר ועיצוב גופנים מתוך אותיות שצוירו בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. בהם הפונטים כוס חלב, מן, המעשן, לימונארק, קרטיב וכן חידוש ועיצוב מחדש גופנים שהיו בשימוש בעבר כמו הטכנאי הצעיר (מבוסס על פונט פולי מקטלוג לטרסט של ארטא), פונט כלבו שמבוסס על סגנון אותיות וגופנים משנות השישים והשבעים של המאה ה-20 ורולי חדש שהוא חידוש לפונט רולי (רהט) של רוטשילד וליפמן (סטודיו רולי).

## פונטים נבחרים
רענן (2006), קרטיב (2008), ארטיק (2011), המעשן סנס וסריף (2003), כוס חלב (2003), מן (2003), הטכנאי הצעיר (2018), כלבו (2017) ורולי חדש (2022).

## פרסים ותערוכות
### פרסים
* 1998 - זוכה פרס ההדפס ע"ש הרמן שטרוק, בצלאל
* 1999 ו-2000 - פרס ע"ש מייק פלהיים לטיפוגרפיה המחלקה לתקשורת חזותית בצלאל
* 2006 - זוכה פרס העיצוב של משרד החינוך והתרבות
* 2007 - הגילדה נכנסה להיכנס לרשימת 40 קולקטיבי העיצוב המשפיעים בעולם של מגזין ID

### תערוכות נבחרות
* 2005 - 57x57 כרזות יום העצמאות. מרכז עמיעד, יפו. שנקר.
* 2005 - תערוכה בשבוע העיצוב באיסטנבול.
* 2005 - הכנסת - "לראות את האות" - הגילדה מציגה את השפה העברית - פוסטרים
* 2006 - תערוכת זוכי פרס שר החינוך והתרבות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
* 2012 - תערוכת מעצבים פלוס 10 מוזיאון העיצוב חולון

## קישורים חיצוניים

* דני מירב, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
* דני מירב, באתר מוזיאון ישראל
* סטודיו הטייס
* הגילדה - אתר הפונטים
* 
* 
* השאלון עם דני מירב (הטייס) — אות־אות־אות - אאא

## הערות שוליים

קטגוריה:מעצבי גופנים ישראלים
קטגוריה:גרפיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:מורים לאמנות בישראל
קטגוריה:זוכי פרס הרמן שטרוק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
וורלד בייסבול קלאסיק 2023

**וורלד בייסבול קלאסיק 2023** היא אליפות העולם החמישית לנבחרות לאומיות בבייסבול שנוהלה על ידי התאחדות הבייסבול הבינלאומית (IBAF) והתקיימה בין 8 במרץ ל-21 במרץ 2023. לטורניר העפילו 20 קבוצות: 16 הנבחרות שהשתתפו באליפות הקודמת העפילו אוטומטית, ו־4 נבחרות שהעפילו מהמוקדמות.

משחקי הסיבוב הראשון נערכו בטוקיו, טאיג'ונג, מיאמי ופיניקס. משחקי רבע הגמר נערכו בטוקיו ומיאמי ומשחקי חצי הגמר והגמר נערכו במיאמי.

## הנבחרות שהעפילו

## מבנה התחרות
הסיבוב הראשון הוא שלב בתים כאשר בכל בית יש 5 נבחרות. כל נבחרת שחקה פעם אחת נגד שאר הנבחרות שבבית שלה. שתי הראשונות בכל בית עלו לשלב רבע הגמר. 4 הנבחרות שסיימו בארבעת המקומות הראשונים העפילו לאליפות הבאה שתערך ב־2026.

בשלב הבתים, אם יהיה שוויון במספר הניצחונות בין מספר נבחרות. יקבעו המיקומים לפי הכללים הבאים:
* אחוז ניצחונות
* תוצאות ראש בראש בין המסיים עם אותו אחוז ניצחונות.
* הכי מעט ריצות (runs) כנגד הקבוצה ביחס למספר אינינג (innings) כקבוצת הגנה במשחקים בין הקבוצות בשוויון.
* הכי מעט Earned run כנגדן ביחס למספר אינינג (innings) כקבוצת הגנה במשחקים בין הקבוצות בשוויון.
* ממוצע חבטות (batting average) הגבוה ביותר במשחקים בין הקבוצות בשוויון.
* הגרלה שתבוצע על ידי WBCI.

## שלב הבתים
שתי המדורגות הראשונות מעפילות לשלב רבע הגמר. 4 הראשונות מכל בית, העפילו אוטומטית לאליפות הבאה.
### בית א'
משחקי בית א' התקיימו ב, טאיג'ונג בין 8–12 במרץ.

כל הנבחרות סיימו עם 2 ניצחונות ו־2 הפסדים ולכן הדירוג הפנימי שקבע את הסדר הוא כמות ריצות החובה. ככל שהכמות נמוכה יותר כך הדירוג גבוה יותר.

### בית ב'
משחקי בית ב' התקיימו בטוקיו דום, טוקיו בין 9–13 במרץ.

### בית ג'
משחקי בית ג' התקיימו ב, פיניקס, ארצות הברית, בין 11 במרץ ל-15 במרץ.

מקסיקו וארצות הברית סיימו עם 4 ניצחונות כל אחת, אך בגלל שמקסיקו ניצחה את ארצות הברית היא דורגה לפניה.

בריטניה וקולומביה ניצחו משחק אחד כל אחת, אך בגלל שבריטניה ניצחה את קולומביה, היא דורגה לפניה.

### בית ד'
משחקי בית ד' התקיימו ב, מיאמי, בין 11 במרץ ל-15 במרץ.

## שלב הפלייאוף

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אליפויות העולם בבייסבול
קטגוריה:תחרויות ספורט ביפן
קטגוריה:תחרויות ספורט בטאיוואן
קטגוריה:תחרויות בייסבול בארצות הברית
קטגוריה:2023 בארצות הברית
קטגוריה:2023 ביפן
קטגוריה:2023 בספורט
נחל גחר

[ממוזער|סימון פנתרון (האות שין עם שתי הנקודות) של [פלס"ר 401 בנקודת ציון (נ.צ.) בנחל גחר. סימון זה והמספר שלידו מהווה הוכחה לכך שבמהלך ניווטים הגעת לנ.צ. הנכון בשטח.]]
**נחל גַּחַר** הוא נחל הזורם באזור רמות מנשה. ראשיתו למרגלות ג'וערה והוא מתנקז ונשפך אל נחל קישון מזרחית לקיבוץ הזורע.

## שם הנחל
שמו הערבי של הנחל הוא "ואדי אל-קצב", או "אל-כזב", על שם צמחי הקנה שצומחים בסביבתו. עד אמצע שנות ה-60 הוא נקרא בעברית "נחל כזב" או "נחל ישע", אז שונה שם הנחל ל"נחל גחר", לכבוד מנהרת מנשה של המוביל הארצי שפתחו נמצא בקרבת הנחל ובמדרונו נשפכו תוצרים שנחצבו מהמנהרה. המילה "גחר" מקורה מהמשנה, מסכת אהלות: "השקיפים והסלעים והגחרים והשיננים", ופירושה הוא סוג של מנהרה.

## תוואי הנחל
ראשיתו של נחל גחר הוא בסביבות ג'וערה, כאשר לצד כביש משמר העמק - עין השופט הוא עובר ליד עין שכר או בשמו הערבי עין א-סוכר (בעברית: מעיין מים מתוקים) הממוקם בינות עצי אקליפטוס. ממנו הוא זורם בכיוון כללי צפונה. הוא מתחתר ויוצר קניון ומדרונו מיוער. אפיקו עובר ליד עין גחר וכחצי קילומטר צפונה ממנו, ליד עין דיצה ופתח מנהרת מנשה, הוא פונה מזרחה ויורד לעמק יזרעאל. מימיו מוזרמים בעמק יזרעאל בתעלה אל נחל קישון.

בשנות ה-50 זרמו מים בנחל גם בקיץ.

משערים שהפנייה של אפיק הנחל ליד עין דיצה נוצר בעת שקיעת עמק יזרעאל בתקופת הפליסטוקן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

גחר
קטגוריה:נחל קישון
קטגוריה:רמות מנשה
איריס מילנר

**איריס מילנר** (נולדה ב-24 במרץ 1958) היא חוקרת ספרות, פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. כיהנה כראשת החוג וכראשת תוכנית המצטיינים המשולבת במדעי הרוח והאמנויות ע״ש מרק ריץ׳. מחקריה מתמקדים בעיקר בייצוג ספרותי של השואה וכן בביקורת הספרות מתוך קריאה פסיכואנליטית.

## ביוגרפיה
מילנר נולדה בטבריה, ומאוחר יותר עברה עם משפחתה לאילת ולרמת גן. אמה עלתה לישראל לאחר תום מלחמת העולם השנייה, במהלכה גורשה לגטו בטרנסניסטריה. אביה הוא הצלם מקסים סלומון, מצאצאי הראש"ז. סיימה תואר ראשון בחוגים לפסיכולוגיה ולפילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU). את התואר השני והשלישי למדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל עבדה ככתבת במוסף ״הארץ״.

היא חברת סגל אקדמי בכיר בחוג לספרות. כיהנה כראשת תוכנית המצטיינים המשולבת במדעי הרוח והאמנויות ע״ש מרק ריץ׳, כראשת החוג לספרות, וכסגנית דקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב לענייני תלמידים והוראה. נכון למאי 2023 מכהנת מילנר כראשת מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית.

עוסקת במחקריה בייצוג השואה בספרות ובהיבטים הסוציולוגיים־ספרותיים של בני הדור השני לשואה. מילנר חוקרת את הספרות שנכתבה על ידי אנשים שעברו את השואה וכן בני הדור הספרותי שלאחר מכן. היא בוחנת את ההיבטים הנרטולוגיים הנובעים משינויים תרבותיים וגם מחוללים אותם.

ספרה הראשון, ״**קרעי עבר: ביוגרפיה, זהות וזיכרון בסיפורת הדור השני**״, יצא לאור ב-2003 בהוצאת עם עובד. הספר מתמקד בספרות הישראלית העוסקת בבני הדור השני לשואה או שנכתבה על ידי בני ניצולים. לטענת מילנר, הכותבים מבקשים לבטא את מה שלא סופר בספרות של הוריהם. הספר בוחן את גרסתה של הסיפורת ליחס החברה הישראלית אל הניצולים, ואת והכפפתה של השואה לנרטיבים לאומיים.

בספרה טוענת מילנר שהנושא שבמוקד הסיפורת הזו הוא ההשפעות ההרסניות ארוכות-הטווח של הטרור הגרמני הנאצי על קרבנותיו וכי אין גאולה או נחמה בכל הנוגע לטראומת השואה. לדבריה, בעולמם הפרטי של הניצולים ובני משפחותיהם אין למיתוס השואה והתקומה כל מקום.

ספרה השני, ״**הנרטיבים של ספרות השואה**״, שיצא ב-2008, עוסק ביצירות שכתבו בעיקר בני ה"דור הראשון", ניצולי שואה עצמם, במהלך מלחמת העולם השנייה בתוך הגטאות והמחנות, וגם בעשורים שלאחר המלחמה. הפרקים האחרונים של הספר עוסקים בהשפעותיה של השואה על הספרות הישראלית, ובקיומה של הגות ממשמעת בספרות הניצולים.

בנוסף פרסמה מילנר מאמרים על ייצוגי טראומה והחלמה בספרות, בין השאר בכתיבתו של י.ח. ברנר, ועל סיפורי ילדות והתבגרות, ודנה ביצירותיהם של אהרן אפלפלד, עמוס עוז וק׳ צטניק.

מילנר עוסקת במחקריה גם במפגש בין ספרות לפסיכואנליזה, וכן בייצוגי הבית בספרות העברית המודרנית והחוויה הדיאספוריסטית המלווה אותם. בהקשר זה פרסמה מאמרים על יצירותיהם של ש"י עגנון, ס. יזהר, יהודית הנדל ודויד גרוסמן.

## ספריה
* **קרעי עבר: ביוגרפיה, זהות וזיכרון בסיפורת הדור השני**. תל אביב: עם עובד: המכון לחקר הציונות וישראל ע״ש חיים ויצמן, אוניברסיטת תל אביב, תשס״ד 2003
* **הנרטיבים של ספרות השואה**. תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשס״ט 2008

## לקריאה נוספת
* הספרות כאלביתי, איריס מילנר בכנס החוג לספרות, 2019
* אמת ושקר בספרות ובפסיכותרפיה, יום עיון בנושא, 2019

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ספרות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1958
קונסטנטין פלביצקי

**קונסטנטין פלביצקי** (ברוסית: **Константин Флавицкий**; 25 בספטמבר 1830 – 3 בספטמבר 1866) היה צייר רוסי בסגנון הקלאסי.

## ביוגרפיה
קיבל חינוך לאמנות באקדמיה הקיסרית לאמנויות, והיה סטודנט של פרופסור פ.א. ברוני. הא זכה במדליות כסף מהאקדמיה עבור רישומים וציורים מהחיים. בשנת 1854 הוענק לו מדליית זהב קטנה על ציורו "חצר שלמה". הוא סיים את הלימוד האקדמי (1855), וקיבל את תואר האמן. הוא קיבל מדליית זהב גדולה מהאקדמיה לאמנויות על הציור "ילדיו של יעקב מוכרים את אחיו יוסף". נסע לאיטליה (1856–1862) כזוכה של האקדמיה.

הוא חזר לרוסיה בשנת 1862. בשנה שלאחר מכן, הוכר כחבר באקדמיה על הציור הגדול "קדושים אנוסים בקולוסיאום", שנעשה ברומא. בתערוכה בשנת 1864, הציור "מותה של הנסיכה טרקנובה" הביא לו את התואר פרופסור באקדמיה לאמנויות ומשך את תשומת לבם של אוהבי האמנות והציבור.

הוא נדבק בשחפת ובריאותו התערערה קשות. המחלה התפתחה במהירות עקב תנאי האקלים בסנט פטרבורג, והוא נפטר בסנט פטרבורג בגיל 35.

"באמנותו דבק קונסטנטין פלביצקי במסורות הקלאסיות, בעקרונות שנקבעו על ידי ק.פ.בריולוב. מורשתו היצירתית אינה נרחבת והוא ידוע בעיקר כמחבר הציור הנסיכה טרקאנובה. היצירה מבוססת על אגדה מההיסטוריה הרוסית לפיו הנסיכה טאראקאנובה, שאמרה שהיא בתם של הקיסרית אליזבת ואלכסיי רזומובסקי וטענה לכס המלכות הרוסי בתקופת שלטונה של קתרין הגדולה, מתה במבצר פטר ופול במהלך המבול של 1777. פלביצקי מתאר בעוצמה טרגית רבה את הסבל של אישה צעירה זו העומדת בפני מוות בטוח בצינוק קודר מוצף במים, ומתאר את חוסר האונים והייאוש שלה בצורה האקספרסיבית ביותר."

## גלריה

File:Konstantin Flavitsky 001.jpg|מכירת יוסף על ידי אחיו
File:Konstantin Flavitsky - Christian Martyrs in Colosseum.jpg|קדושים אנוסים בקולוסאום
File:1862 Flavitsky Prinzessin Tarakanow anagoria.JPG|הנסיכה טאראקאנובה במאסר בזמן השיטפון


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1830
קטגוריה:נפטרים ב-1866
אירינה מלניקובה

**אירינה מלניקובה** (ברוסית: **Ирина Николаевна Мельникова** 24 באוקטובר 1918 – 3 בנובמבר 2010) הייתה היסטוריונית סובייטית-אוקראינית. התמחותה הייתה בחקר היסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא הייתה דוקטור למדעי ההיסטוריה, וחברה באקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. תחומי המחקר שלה כללו גם את ההיסטוריה הפוליטית והכלכלית של מרכז ומזרח אירופה, עם התמקדות בתקופה שבין המלחמות.

מלניקובה נולדה במנה, מחוז צ'רניהיב. מלניקובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קייב (1940). עם תחילת החזית המזרחית כחלק ממלחמת העולם השנייה היא פונתה לקזחסטן, לעיר שימקנט. מלניקובה החלה ללמד היסטוריה בהגירה כפויה במכון להוראה בדרום קזח (1941–1942).

מלניקובה למדה בבית הספר לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה המאוחדת בקזיל-אורדה (טובה). בקייב הגנה על עבודת הגמר שלה "מדיניות ממשלת רוסיה על אוקראינה בשנים 1725-1740" (המנחה א' וודנסקי) (1946), אך לאחר מכן עזבה את הלימודים על אוקראינה כדי להתמסר לבוהמה וללימודים סלאבים מערביים.

מלניקובה הייתה נשואה להיסטוריון האוקראיני אנדריי ליחולאט.

## מחקר
מ-1947 עד 1959 מלניקובה הייתה חוקרת בכירה במכון למחקרים סלאביים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. שם היא החלה ללמוד את ההיסטוריה הפוליטית של צ'כוסלובקיה וטרנסקרפטיה, שבאותו הזמן סופחו לברית המועצות.

משנת 1957 מלניקובה עברה לקייב. היא החלה לעבוד במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית. שם, ב-1961, היא הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "המאבק המעמדי בצ'כוסלובקיה בתקופת התייצבות זמנית וחלקית של הקפיטליזם (1924-1929)". עד היום נותרה יצירה זו השלמה ביותר בתולדות המפלגות הפוליטיות הצ'כיות של שנות ה-20, שנכתבו באוקראינה.

בשנים 1965–1988 מלניקובה הייתה ראשת המחלקה להיסטוריה סוציאליסטית של יחסים בינלאומיים, מאז 1988 - עמיתת מחקר ראשית. בשנת 1973 היא נבחרה להיות חברה בהתכתבות באקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית.

בשנות ה-70 מלניקובה הייתה חוקרת מובילה בהיסטוריה של מדינות אירופה, ובין הבודדות שחקרו היסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא שיתפה פעולה עם מוסדות היסטוריים רלוונטיים של האקדמיה למדעים של בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לאחר החזרת העצמאות של אוקראינה, האג'נדה שלה הייתה לחקור את ההיסטוריה של היחסים הבינלאומיים של אוקראינה בעת החדשה. בשנת 2002 הוענק לה תואר הכבוד "עובדת מכובדת של מדע וטכנולוגיה באוקראינה".

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קייב
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:ילידות 1918
קטגוריה:נפטרות ב-2010
ניקולאי דוסקין

**ניקולאי דוסקין** (ברוסית: **Николай Досекин**; 19 במאי 1863 – 11 באוגוסט 1935) היה צייר אימפרסיוניסטי יליד אוקראינה; קשור להנודדים.

## קורות חיים
אביו, וסילי דוסקין, היה מראשוני הצלמים הרוסים. הוא ידוע בזכות דיוקנאות של אנשים מפורסמים. שניים מארבעת ילדיו הפכו לאמנים; ניקולאי ואחיו הצעיר סרגיי (1869–1916).

ניקולאי לקח את שיעורי האמנות הראשונים שלו מצייר הנוף, איגור שריידר. בשנת 1879, הוא עבר למוסקבה ולקח שיעורים נוספים בסדנאות של אלכסנדר קיסליוב. במהלך שנות ה-80 הוא נסע ברחבי אירופה ושהה בוונציה ובפריז. בשנת 1888, הוא החל להציג עם הנודדים. הוא עזב את רוסיה והתיישב בפריז ב-1896, שם עבד עם אליזבטה קרוגליקובה, ציירת שידועה בעיקר בזכות ה שלה.

אף על פי שחי שם עד 1914, הוא בילה לא מעט זמן ברוסיה והפך לחבר מלא בהנודדים ב-1900. אולם לאחר שנה בלבד הוא עזב את הקבוצה במחאה על המעמד הלא שוויוני שניתן לאמנים צעירים. יחד עם אפולינרי וסנצוב, סרגיי וינוגרדוב ו-וסילי פרפליוצ'יקוב הוא הקים אגודה לתערוכות שזכתה לכינוי "36 אמנים", בעקבות מספר החברים שפעלו בה.

בין השנים 1901–1903 הוא הציג גם עם קבוצת מיר איסקוסטבה, והפך לאחד ממייסדי "איגוד האמנים הרוסים". בתחילת מלחמת העולם הראשונה חזר לרוסיה והתיישב במוסקבה. בין השנים 1919–1921 עמד בראש קואופרטיב האמנים ברוסטוב-על-דון ובין השנים 1922–1925 עבד במוזיאון המלאכה של מוסקבה. ב-1926 הפך לחבר באגודת אמני המהפכה הרוסית. 

## גלריה

File:Dosekin 004.jpg|"רחוב במונמארטר", שמן על נייר, שנות ה-1900
File:Dosekin 003.jpg|"דמדומים בים", שמן על קנבס, 1899
File:Dosekin 010.jpg|"קלן בחורף", שמן על פנל עץ, שנות ה-1900


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים צרפתים
קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים רוסים
קטגוריה:ילידי 1863
קטגוריה:נפטרים ב-1935
דונלד דה ליין

**דונלד דה ליין** או **דונלד דליין** (באנגלית: **Donald De Line**, **Donald DeLine**) (נולד ב-1 בינואר 1970) הוא מפיק סרטים אמריקאי. הוא היה בעבר ראש ההפקה בסרטי פרמאונט. הוא החל את הקריירה שלו כמנהל אולפן בחברת וולט דיסני ובחטיבת סרטי טאצ'סטון שלה בשנת 1985, בסופו של דבר שימש כסגן נשיא ההפקה של דיסני. הוא יליד לה ג'ולה, שכונה בסן דייגו, קליפורניה. סרטיו הידועים כוללים את "אישה יפה" (1990), "הג'וב האיטלקי" (2003) ו"גוף השקרים" (2008).

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:דיסני: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
קישקונמאישה

**קישקונמאישה** (בהונגרית: **Kiskunmajsa** ביידיש: **מיישא**) היא עיר ומקום מושבה של הנפה הנקראת על שמה במחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.

כמו ביישובים רבים באירופה, גם בקישקונמאישה חלה ירידה באוכלוסייה. כך בשנת 1990 חיו בעיר 12,030 תושבים ובשנת 2022 חיו בעיר רק 11,172 תושבים.

שמו של הכפר קישקונמאישה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1743. והוא הוכרז כעיר בשנת 1989.

## יהודי קישקונמאישה
יהודים התיישבו לראשונה בקישקונמאישה באמצע המאה ה-19. רובם עסקו במסחר. בקהילה פעלו חברה קדישא, בית כנסת, ובין השנים 1903–1930 היה גם בית ספר יהודי.

בשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ומשנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת קישקונפלג'האזה.

בין השנים 1919–1921 פרעו ביהודים פליטים הונגרים לאומניים מרומניה ותושבי המקום ובעקבות זאת כמה משפחות יהודיות נמלטו מהכפר.

בשנת 1941, נצטוו היהודים לסגור את בית הכנסת בתואנה שהוא מהווה "סכנה לציבור". 26 יהודים מהעיר גויסו לעבודות כפייה ומקצתם הועסקו בתוך המדינה, ומקצתם נשלחו לחזית אוקראינה. 16 מהמגוייסים נהרגו בקרבות.

במפקד קהילות הונגריה משנת 1944 נכתב כי בקהילה גרים 77 יהודים ורב הקהילה הוא הרב יוסף דוהאני.

בסוף אפריל 1944 הועברו היהודים לגטו שהותקן במשק סמוך. וביוני הועברו יושביו לגטו בסגד, ומשם שולחו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ.

לאחר המלחמה חזרו לכפר 21 יהודים ששרדו, רובם העדיפו להתיישב בבודפשט והקהילה לא שוקמה. בשנת 1963 נותרו במקום שלוש משפחות יהודיות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
חיל השריון (אוקראינה)

**חיל השריון האוקראיני** (באוקראינית: **Танкові війська**) הוא חיל בצבא היבשה האוקראיני, המשמש ככוח התוקף העיקרי מבין כלל גייסות היבשה.

החיל עושה שימוש בעיקר בכוחות ממוכנים לשם הגשמת המטרות הבאות:
* בהגנה – שימוש בכוחות ממוכנים לשם הדיפת מתקפות אויב והובלת מתקפות נגד;
* בהתקפה – ניהול מתקפות לפריצת קווי האויב לעומק רב יותר, ניצול ההצלחה והבסת האויב בשדה הקרב.
נכון לשנת 2023, חיל השריון של אוקראינה נחשב לאחד מחיילות השריון הגדולים בעולם, והשני בגודלו באירופה כשרק חיל השריון הרוסי מקדים אותו.

## משימות החייל
משימתו העיקרית של חיל השריון האוקראיני היא הפעלת חטיבות טנקים סדירות, וכן גדודי טנקים המסופחים לחטיבות החי"ר (ממוכן, חי"ר קל וחי"ר הררי), המספקים כוח אש, ניידות גבוהה וכושר תמרון, ובעלי עמידות יתרה מול אמצעים שונים של נשק קונבנציונלי וגרעיני כאחד.

יכולות הלחימה של החיל המשוריין מאפשרת לו לנהל פעולות לחימה אקטיביות ביום ובלילה, במרחק ניכר מכוחות אחרים, להביס את האויב במתקפות נגד ובקרבות לוחמה בהיקף מלא, לחצות במהירות שטחים ומכשולי מים וכן שטחים מזוהמים בנשורת גרעינית, ובמידת הצורך לספק אמצעי הגנה ולעצור מתקפות ממוכנות מצד כוחות אויב.

## מבנה החיל
* חטיבת הטנקים הראשונה – ממוקמת במחוז צ'רניהיב
* חטיבת הטנקים השלישית (מילואים) – הוקמה ב-2016
* חטיבת הטנקים הרביעית (מילואים) – הוקמה ב-2017
* חטיבת טנקים החמישית (מילואים) – הוקמה ב-2016
* חטיבת הטנקים ה-17 – ממוקמת בקריבי ריה, במחוז דנייפרופטרובסק
* גדוד הטנקים ה-12 – ממוקם בהונצ'ריבסקה, במחוז צ'רניהיב
* חטיבת הטנקים ה-14 (מילואים) – הוקמה ב-2015

## חימוש
חיל השריון של אוקראינה מצויד במגוון רחב של אמצעי לחימה, ביניהם:
* טנקי מערכה: M55S, T-62, T-64, T-72, PT-91, T-80, T-84, לאופרד 1, לאופרד 2, M1 אברמס, T-90 ו-M-84
* טנקים קלים ממוכנים: AMX-10 RC
* נגמ"שי לחימה: BMP-1, BMP-2, BVP M-80, AIFV, בראדלי ו-Marder IFV
* רכבי שריון וזחל"מים: BTR-3, BTR-60, BTR-70, BTR-80, VAB, M117, TAB-71M ו-Patria Pasi
* רכבי סיור משוריינים מסוג BRDM-2
* רכב קרבי משוריין מסוג MT-LB

## גלריה

קובץ:НЗ ТВ СВ.svg|סמל החיל
קובץ:БЕ ТАН (2018).png|תג יחידה של לוחמי החייל
קובץ:Tank T-80 Ukraine.jpg|טנק T-80 המופעל על ידי לוחמי החייל
קובץ:IndependenceDayParadeKyiv2016 05.jpg|טנק T-80 במהלך מצעד יום העצמאות בקייב, 2016
קובץ:Land Forces.Tank (26226886884).jpg|צוות טנק במהלך אימון, 2015
קובץ:IndependenceDayParadeKyiv2016 05.jpg|טנק T-84 במהלך אימון לחימה בשטח עירוני, 2018


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הכוחות המזוינים של אוקראינה
אוקראינה
2023 DW

**2023 DW** הוא אסטרואיד קרוב ארץ מאסטרואידי אטן, למרות שמדובר באסטרואיד המתקרב לכדור הארץ, הסיכון לפגיעה בו נחשב לנמוך ביותר.

## פגיעה בכדור הארץ
לפי חישוב נאס"א, נכון ל־12 במרץ 2023, סיכוייו של 2023 DW לפגיעה בכדור הארץ הם 1 ל־340, בתאריך ה־14 בפברואר 2046. נכון לתאריך זה, ערך האסטרואיד בסולם טורינו הוא 1.

## ראו גם
* סולם טורינו
* אסטרואיד

## קישורים חיצוניים
* דף המעקב אחר פגיעות אפשריות של האסטרואיד 2023DW בכדור בארץ, באתר המרכז לחקר גופים קרובי ארץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:ויקיפדיה: ערכים של משתמשים חדשים
קטגוריה:אסטרואידים
קטגוריה:גופים קרובי ארץ
יהודה בן חנין

רבי **יהודה בן חנין** (סביב ה'ש', 1540 - לפני ה'שע"ט, 1619) היה מקובל ופרשן מקראי שפעל במרוקו ובאלג'יריה במאה השש עשרה והשבע העשרה.

## קורותיו
נולד לאביו ר' יעקב בחבל הסוס שבדרום מערב מרוקו. שם נמנה עם תלמידי הרב משה בן מימון אלבאז (המכונה: הרמב"ם אלבאז), שלימד קבלה בשיטה הקדמונית. יש המשערים כי החבורה פעלה בכפר אקא שבאזור תרודאנת. בתקופה מאוחרת יותר, היגר לאלג'יר. החוקרים משערים, כי בשנת ה'שנ"ה, בעקבות מגפה שפקדה את תושבי המקום, נאלץ רבי יהודה לנדוד למקום אחר, והגיע לאלג'יר. רבי יעקב איפרגאן שנמנה גם הוא על תלמידי הרמב"ם אלבאז, מזכיר שהוא בן אחותו של רבי יהודה בן חנין. כמו כן הוא מרבה להביא ציטוטים מחיבוריו.

מעט ידוע מדעותיו ההלכתיות, אך בין השאר ידוע כי רבי יהודה בן חנין מיקל בדין רשות הרבים, וסובר שהתנאי של שישים ריבוא הוא הכרחי כדי לקבוע שרשות הרבים מן התורה. כמו כן במנין חוטי התכלת בציצית, דעתו כהרמב"ם, חוט אחד תכלת ושבעה חוטים לבן.

## חיבוריו
***<nowiki/>'עץ חיים' -** על רמ"ח מצוות עשה. יצא לאור בשנת ה'תקמ"ג בליוורנו, על ידי רבי אברהם טובייאנה. וכעת יצא לאור מחדש על ידי הרב חיים ערן אלפסי מצפת תשפ"ג עם השוואות לג' כתבי היד הגהות וביאורים והשלמות רבות.
***<nowiki/>'עץ הדעת**' - על מצוות 'לא תעשה', נדפס בשנת תשפ"ג, על ידי הרב חיים ערן אלפסי.
***<nowiki/>'מנחת יהודה**' - על התנ"ך, מתחלק לשני פירושים 'שמן' ו'קטורת', כאשר הראשון הוא על דרך הפשט והשני על דרך הסוד. עד כה יצאו לאור שני כרכים - אחד הכולל את פירושו ליהושע, שופטים ושמואל, והשני הכולל את פירושו למלכים (הראשון יצא בתשע"ז והשני בתשפ"ה, שניהם על ידי הרב שלמה מתתיהו לוונטהל). חלקים נוספים מצויים בכתבי יד.
***<nowiki/>ספר האור** - על טעמי המקרא בדרך הסוד. עודנו בכתבי יד וטרם ראו אור.

## לקריאה נוספת
*משה חלמיש, 'פעמים' מס' 45, עמ' 85–110.
*הרב שלמה מתתיהו לוונטהל, הקדמה לספר מנחת יהודה.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:פרשני המקרא
ריבת בצל

**ריבת בצל** היא מרקחת קרושה מתוקה העשויה מבצל מבושל, בסוכר ובחומץ. לרוב משמשת ריבת הבצל כתוספת להעשרת טעמם של מאכלי בשר.

## תהליך הכנה
תהליך הכנת ריבת בצל מתחיל בבישול איטי של בצלים פרוסים על-גבי אש נמוכה, עד שהם "מתקרמלים" (עוברים תגובת מייאר) ומשחימים. לתערובת זו מוסיפים סוכר וחומץ בלסמי או יין אדום ולאחר מכן מבשלים אותה עד שהיא מסמיכה לכדי מרקם צמיגי. יש המוסיפים תבלינים כגון שום או עשבי תיבול לקבלת טעמים שונים.

## שימושים
ריבת בצל משמשת בעיקר כתוספת לבשרים וטעמה המתוק נועד לאזן את מליחות הבשר. בהקשר זה, ריבת הבצל מהווה תוספת קלאסית למנת כבד קצוץ וכתוספת טעם למנות בשר טחון צלוי, כדוגמת המבורגר וקבב.
טעמה המתוק וה"בצלי" מציב את ריבת הבצל כתוספת טובה גם לגבינות. במיוחד גבינות בעלות טעם דומיננטי, כגון גבינה כחולה או צ'דר.
בדומה לריבות אחרות, ניתן למרוח את ריבת הבצל על טוסט או קרקרים.

## היבט בריאותי
בנוסף לטעמה, ריבת בצל עשויה להציע גם כמה יתרונות בריאותיים. הבצל הנא עשיר בנוגדי חמצון ובתרכובות אנטי דלקתיות, שיכולים לסייע בהגנה מפני מחלות כרוניות כמו מחלות לב וסרטן, אולם לא ברור כמה מתרכובות אלו שורדות את הבישול הארוך ולא מתפרקות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ריבות
קטגוריה:מאכלי בצל
יהדות פולינזיה הצרפתית

הגם שיהודים החלו להתיישב ב**[[פולינזיה הצרפתית]]** ככל הנראה בתחילת המאה ה-19, קהילה יהודית של ממש נוצרה באיים רק בשנות ה-60' של המאה ה-20'.

היהודי הראשון שהתיישב בפולינזיה הצרפתית היה אלכסנדר סלמון, סוחר אנגלי, שהגיע לטהיטי בשנת 1841, בגיל 19. שנה אחר כך הוא התחתן עם הנסיכה אריוהאו, ((Ari'i Ari'ioehau Ari'ita'ima'i Hinari') בת למשפחת המלוכה ובת חסותה המאומצת של המלכה פומארה הרביעית, .אריוהאו הייתה בת לשבט הטווי. למרות שהחוק בטהיטי אז אסר על נישואים לזרים, המלכה פומארה הרביעית השעתה את החוק למשך שלושה ימים כדי לאפשר את הנישואים. בתם, המלכה מאראו, הייתה המלכה האחרונה של טהיטי.

אט אט הגיעו עוד מתיישבים יהודים מעטים, אך כשהגיעו מאוחר יותר כמרים קתולים, רוב האוכלוסייה היהודית במקום התבוללה והמירה את דתה לקתוליות.

קהילה יהודית מאורגנת הוקמה באיים בשנות ה-60 על ידי פליטים יהודים-אלג'יריים שעזבו את אלג'יריה בשל מלחמת העצמאות בארץ זו. זו הסיבה שרוב יהודי פולינזיה הצרפתית הם ממוצא ספרדי צפון אפריקאית.

כיום, מיוצגת הקהילה על ידי "האגודה לתרבות ישראלית וסימפאטה דה פולינזיה" (ACISPO), שהוקמה בשנת 1982.

ב-1993 הוקם בפפאטה בית כנסת ובו 60 מקומות ישיבה, ומרכז קהילתי יהודי בשם “אהבה ואהבה – אהבה וידידות”. במקום מקווה וסטודיו לרבנים המבקרים באי.

נכון לשנת 2013 מונה האוכלוסייה היהודית במקום כ-120–200 איש.

## קישורים חיצוניים
* Keeping Judaism alive in the beauty of the South Pacific, באתר jewishchronical

## הערות שוליים

פולינזיה הצרפתית
קטגוריה:פולינזיה הצרפתית
בוריס שטוק

**בוריס שטוק** (; נולד ב-18 במרץ 1978) הוא זמר-יוצר קרואטי. ידוע בעיקר בתור סולנה הראשי של להקת הרוק קווסאר. שטוק החל לבסס את מעמדו כסוליסט עם יציאת הסינגל "Voli me još ovu noć" בשנת 2017. באוקטובר אותה השנה פורסם המיני-אלבום הראשון שלו, *Puls*, תחת אקוואריוס רקורדס. ב-2018 יצא לאור אלבום הבכורה שלו, *Ispod kože*, שזכה בפרס עבור "האלבום האלטנרטיבי הטוב ביותר" בטקס עיטורי פורין.

## קורות חייו
שטוק נולד ב-18 במרץ 1978 ברייקה שבקרואטיה, שם סיים תואר בכלכלה בפקולטה המקומית.

כשהיה נער נהג לשמוע את שירי שירלי באסי, פרנק סינטרה, נינה סימון, דייוויד בואי ורנדי קרופורד. את קריירת המוזיקה שלו החל כשהתלווה ללהקות קרואטיות וסלובניות בהופעותיהן. בשנת 2000 ייסד יחד עם אמנים נוספים את להקת קווסאר. היא הוציאה במרוצת השנים שלושה אלבומי אולפן: *Quasarr* (2007), *Propaganda* (2011) ו-*Sjene* (2015).

בשנת 2017 החל שטוק את קריירת הסולו שלו עם הוצאת השירים "Ove misli", "Voli me još ovu noć", "Ispod kože" ו-"Kao mi". מאוחר יותר באותה שנה הוציא לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, *Puls*. הוא הועמד לפרס פורין בקטגוריית "תגלית השנה". באוקטובר 2018 פרסם את אלבום הבכורה שלו *Ispod kože* – האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר לאותה שנה בטקס פורין. בנובמבר 2020 יצא אלבומו השנה, *Uvijek dio mene*. אלבומו השלישי של שטוק, *3*, הופץ בנובמבר 2022.

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי שטוק עתיד להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Grijeh". הוא הגיע למקום ה-14 עם 17 נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים קרואטים
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1978
כוס בזי פפואני

**כוס בזי פפואני** (שם מדעי: *Uroglaux dimorpha*) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופיים. הוא תואר לראשונה ב-1874, ובשנת 1937 הוא הופרד לסוג ומין עצמאי.

## תיאור
מגיע לאורך של 30 עד 33 סנטימטרים. יש לו ראש קטן וזנב ארוך. הכנפיים קצרות ומעוגלות בקצוות. פניו לבנים, ובקצות פניו המקומרות ובפרט "בלחיים" יש פסים שחורים עדינים. חלקו העליון של ראש "חופף" בהדרגה את תוי גבו עם רצועות חומו ושחורות. גחונו ובתנו לבני בהירים, ומנומרים בתוי פסים שחורים וחומים בולטים. העיניים הגדולות צהובות בהירות. המקור אפור-שחור. צבעם של הציפורים הצעירות בהיר יותר מהציפורים הבוגרות.

## תפוצה
כוס בזי פפואני הוא מין אנדמי למערב האי גינאה החדשה, דהיינו צפון מדינת פפואה גינאה החדשה. הוא מאכלס יערות גשם בשפלה, קצוות יער, יערות וסוואנות. הוא נפוץ בגבהים של מעל 1,500 מטרים.

## אורח חיים ותזונה
הוא ניזון מחרקים, מכרסמים קטנים וציפורים בגודל בינוני, כולל יונים פלומתיות. מעט מאוד ידוע על הרבייה של מין זה, אולם ציפורים צעירות נצפו בתחילת אוגוסט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1874
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאסו סלבדורי
קטגוריה:דורסי לילה
קטגוריה:ינשופיים
חלומות ושערים

**חלומות ושערים** (בגרמנית: **Der ganz große Traum**, מילולית: "החלום הגדול") הוא סרט דרמה גרמני משנת 2011, המספר את סיפורו של קונרד קוך, מי שהביא את משחק הכדורגל לראשונה לגרמניה ב. הסרט בוים על ידי סבסטיאן גרובלר.

## תקציר העלילה
קונרד קוך הוא מורה גרמני לאנגלית שחזר לארצו לאחר שהות באי הבריטי, והתקשה להתמודד עם הנוקשות והשמרנות בהם נתקל בכל עבר. כאשר דרכי הלימוד הרגילות של בית ספרו לא עבדו, קוך החליט לנקוט בשיטה חינוכית שונה והעביר את השיעור לאולם הספורט. שם הוא תרגל עם הנערים בעזרת משחק חדש ולא מוכר - כדורגל. היענותם של התלמידים להשתוללות הבלתי צפויה עם הכדור הייתה נלהבת במיוחד ובהתאם גם רמת האנגלית שלהם עלתה, אך דווקא שאר צוות המורים התקוממו וביקשו לשים קץ למשחק הברברי. שלוש אליפויות עולם ואין ספור ניצחונות של  בענף מעידים על אי הצלחתם.

## שחקנים ודמויות
* דניאל בריהל - קונרד קוך (אנ')
* בורגהארט קלאוסנר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה גרמניים
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים בגרמנית
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי כדורגל
דטור (להקה)

**דטור** () היא להקת פופ קרואטית, שהוקמה בזאגרב שבקרואטיה. בנוסף לסולן הראשי שלה, ננד בורגודן, היא כוללת שתי הזמרות לאורה ג'ון ואיוואנה ראדן, הבסיסט מרינו ויניה, המתופף אדי גרובישיץ' והקלידן ויבור צ'ריץ'.

באופן קונספטואלי, דטור היא להקת ההמשך של קבוצת ימתה. בורגודן עבד בעברו בימתה, וכתב עבורה את האלבום *Plan B*. גם חבריה לשעבר של דטור התחיל את דרכם בימתה. הפיצול נעשה במטרה להתרחק ממפיקי הלהקה הקודמת, שניסו לשנות את סגנונה המוזיקלי.

הסולנית הראשונה של ההרכב הייתה מאיה פוסאבץ, שחיברה גם את הלהיטים "Daleko", "Mjesen" ו-"Posavec". היא עזבה אותה בשנת 2012 לאחר שש שנים, ואת מקומה תפסה אינס טריצ'קוביץ'. עם זאת, לאחר שנה בתפקיד החליטה טריצ'קוביץ' לפרוש, ופוסאבץ שבה ללהקה עד 2016.

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי דטור עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Master Blaster". היא הגיעה למקום השלישי עם 114 נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות קרואטיות
ג'ון ר. ברינקלי

**ג'ון רומולוס ברינקלי** (לימים **ג'ון ריצ'רד ברינקלי**; 8 ביולי 1885 – 26 במאי 1942) היה רופא אליל אמריקאי. לברינקלי לא הייתה השכלה מוסמכת כרופא, והוא קנה את התואר הרפואי שלו מ"מפעל תעודות". ברינקלי נודע כ"רופא בלוטות העיזים" לאחר שהשיג תהילה ועושר רב באמצעות השתלת אשכי עיזים בבני אדם. למרות שבתחילה קידם ברינקלי את ההליך הזה כאמצעי לריפוי הפרעה בזקפה, מאוחר יותר הוא טען שהטכניקה היא תרופת פלא למגוון רחב של מחלות גבריות. ברינקלי הפעיל מרפאות ובתי חולים במספר מדינות בארצות הברית, והצליח להמשיך לעסוק ברפואה במשך כמעט שני עשורים למרות שהטכניקות שלו נשללו על ידי הקהילה הרפואית.

ברינקלי היה גם מחלוצי הרדיו, שהחל את עידן תחנות ה-border ckaster המקסיקניות (תחנות אמריקניות המשדרות לקהל אמריקני באמצעות משדרים ממקסיקו, וכך עוקפות רגולציית רדיו אמריקנית).

למרות שנשללו ממנו רישיונו לעסוק ברפואה בקנזס ובכמה מדינות אחרות, ברינקלי, שנחשב לדמגוג אהוב על מאות אלפי אנשים בקנזס ובמקומות אחרים, בכל זאת התמודד פעמיים למשרת מושל קנזס, ובאחת מהפעמים כמעט ונבחר לתפקיד. עלייתו של ברינקלי לתהילה ולעושר הייתה מהירה כמו נפילתו בסופו של דבר. בשיא הקריירה שלו הוא צבר מיליוני דולרים, אבל הוא מת כמעט ללא פרוטה כתוצאה מהמספר הרב של תביעות רשלנות והונאה שהוגשו נגדו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1942