open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אליס ובוב

**אליס ובוב** הם שמות מוסכמים לדמויות המוסרות או מקבלות מידע. הכינויים נפוצים בהסברים בנושאי הצפנה שונים. השמות משמשים לנוחיות ההסברים, מניעת משפטים כמו "דמות א' שולחת לדמות ב' הודעה", שמהר מאוד נהיים מסובכים למעקב. השמות הם שמות נייטרליים ואמורים לייצג את שני המינים, וגם משמרים את ההתייחסות לשתי הדמויות לפי שתי האותיות הראשונות באלפבית הלטיני ("ABC"). 

בקריפטוגרפיה ובאבטחת מחשבים ישנם מספר שמות מקובלים של משתתפים בהצגות ודיונים על פרוטוקולים שונים. השמות המוסכמים הם משתנים מטה תחביריים, במידה מסוימת מעידים על עצמם, ולפעמים בעלי אלמנט של הומור. השמות אליס ובוב ככינויים לשולח ההודעה ולנמען הופיעו לראשונה במאמר של רון ריבסט, במאמר שהציג את שיטת ההצפנה RSA.

במימושים  של פרוטוקולים, גורמים ממוחשבים יתפסו את תפקידיהם של אליס ובוב.

## דמויות
[ממוזער|250px|[התקפת אדם באמצע שמבצעת מלורי לתקשורת שבין אליס ובוב]]
רשימת הדמויות מובאת מהספר **קריפטוגרפיה שימושית** של ברוס שנייר.
* **אליס** ו**בוב**. בדרך כלל, אליס תרצה לשלוח הודעה לבוב. המקור הוא האות הראשונה של שמם, A ו-B.
* **צ'ארלי** או **קרול**. אחד מהם יהיה המשתתף השלישי. **דייב** יהיה הרביעי, וכן הלאה לפי סדר האלפבית האנגלי.
* **איב** המצותת (Eavesdropper). בדרך כלל תוקפת פאסיבית את הפרוטוקול. היא יכולה לראות את הדברים שעוברים בין אליס לבוב אך לא לשנותם. בקריפטוגרפיה קוואנטית היא עשויה גם לייצג את הסביבה.
* **אייזק** הוא ספק שירותי האינטרנט (ה-ISP).
* **איוון** הוא המנפיק (בקריפטוגרפיה פיננסית).
* **ג'סטין** הוא נציג החוק.
* **מלורי** הוא תוקף זדוני (malicious). בניגוד לאיב, מלורי יכול לשנות הודעות, להחליף הודעות, לשלוח ישנות שוב, להזריק מנות וכו'. לעיתים משתמשים גם בשמות **מרווין**, **מאלט** או **טרודי** (מהמילה Intruder).
* **מטילדה** היא סוחרת (בקריפטוגרפיה פיננסית).
* **פט** או **פגי** הם המוכיחים (Prover) ו**ויקטור** או **ואנה** הם המאשרים (Verifier) בהוכחות באפס ידע.
* **פלוד** הוא גורם אכיפת החוק.
* **סטיב** מוזכר בדרך כלל בסטגנוגרפיה.
* **וולטר** שומר על אליס ובוב בצורה כלשהי.
* **זואי** היא האחרונה המעורבת בדרך כלל בפרוטוקול כלשהו. המקור לשם זה הוא האות הראשונה בשמה, שהיא האות האחרונה באלפבית האנגלי.

## תרגום לעברית
בעברית מתייחסים לעיתים לאליס ובוב כ**איה** ו**בועז**, ובכך שומרים ל-א' ול-ב' את התפקיד של מחליפי המסרים.

## ראו גם
*אלפבית צלילי

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של אליס ובוב

## הערות שוליים

קטגוריה:אבטחת מחשבים
קטגוריה:קריפטוגרפיה
קטגוריה:רונלד ריבסט
הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה

**הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה** (**FAI**) הוא גוף בין-לאומי מסגרתי סטנדרטי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה. 

זהו גוף מנהלי בין-לאומי לספורט תעופתי. הוקם בשנת 1905. בשנת 1951, הצטרף אליו קלוב התעופה לישראל.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:אווירונאוטיקה
קטגוריה:פדרציות ספורט
שפתות הקול

ממוזער|שרטוט של שִׂפְתוֹת הקול, כאשר שורש הלשון נמצא למעלה
**שִׂפְתוֹת הַקּוֹל** (באנגלית: **Vocal folds**; מכונות גם **מיתרי הקול**: Vocal cords) הן שתי רקמות ריריות לבנות המתוחות בצורה אופקית בתוך בית הקול, הנמצא בחלקו העליון של קנה הנשימה, מאחורי פיקת הגרגרת. שתי הרקמות מחוברות זו לזו בצד חזית הגוף.
שִׂפְתוֹת הקול אחראיות על יצירת מגוון הקולות האנושיים. בזמן נשימה רגילה, שִׂפְתוֹת הקול מרוחקות זו מזו, כך שהאוויר העובר ביניהן לא מרעיד אותן מספיק ליצירת הקול. בזמן דיבור או שירה השרירים שבבית הקול מקרבים את שִׂפְתוֹת הקול, ומכווצים או מותחים אותן.

גובה צליל הקול תלוי בעובי השפתיים, באורכן ובמצב המתיחה שלהן, והוא שונה מאדם לאדם. ככל שקצב התנודות של שפתות הקול נמוך יותר גובה הצליל נמוך יותר, ולהפך. בתקופת ההתבגרות גדלות שפתות הקול של הנערים, תדירות התנודות איטית יותר, ובעקבות זאת קולם נעשה נמוך יותר.

אורך שפתות הקול בגברים הוא לרוב בין 17.5 ל-25 מילימטר, ובנשים – 12.5 עד 17.5. שפתות הקול של ילדים הן קצרות יותר, תינוקות נולדים עם שפתות קול באורך של 6 עד 8 מילימטר.

## הגייה
בעת דיבור שפתות הקול משתתפות בהגייה של חלק מהעיצורים, עיצורים אלה נקראים עיצורים קוליים. העיצורים ששפתות הקול אינן משתתפות בהגייתם נקראים אטומים. בטבלה מצוינים העיצורים הקוליים, ולצדם העיצורים שנהגים באותו אופן אך ללא השתתפות מיתרי הקול.

## מצב שפתות הקול
ממוזער|300px|מצבי שפתות הקול
200px|ממוזער|שמאל|שפתות הקול בזמן דיבור ובזמן נשימה
שפתות הקול יכולות להיות באחד המצבים הבאים של קרבה:
* **מצב A** – שפתות הקול צמודות זו לזו כך שאין מעבר אוויר ביניהן, מצב שאופייני להפקת סותם סדקי ולהפקת עיצורים במנגנון זרימת האוויר הגרוני המחוצן והגרוני המפונם.
* **מצב B** – שפתות הקול קרובות זו לזו כך שהאוויר הזורם ביניהם גורם לרטט אך אין שחרור צליל חיכוך, מצב שאופייני להגיית עיצורים קוליים ותנועות.
* **מצב C** – שפתות הקול קרובות יותר זו לזו כך שהאוויר יוצא מהן בצליל חיכוך המלווה ברטט שפתות הקול, מצב שאופייני להפקת עיצורים סדקיים חוככים קוליים ועיצורים מנושפים קולית.
* **מצב D** – שפתות הקול קרובות יותר זו לזו כך שהאוויר יוצא מהן בצליל חיכוך אך ללא רטיטת שפתות הקול, מצב שאופייני לעיצורים סדקיים חוככים אטומים ולעיצורים מנושפים.
* **מצב E** – שפתות הקול רחוקות זו מזו כך שהאוויר הזורם דרכן אינו גורם לרטיטתן וליצירת צליל חיכוך, מצב המאפיין הפקת עיצורים אטומים.
* **מצב F** – שפתות הקול רחוקות זו מזו ורפויות, מצב המאפיין נשימה רגילה.

## ראו גם
* מערכת הקול

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מערכת הנשימה
קטגוריה:ראש-צוואר
קטגוריה:אקוסטיקה
קטגוריה:פונטיקה
קטגוריה:איברי דיבור
פדרציית האנרכיסטים האיברית

**פדרציית האנרכיסטים האיברית** (בספרדית: **Federación Anarquista Ibérica – FAI**) היה ארגון אנרכו-סינדיקליסטי ספרדי מיליטנטי שהיה פעיל בתוך קבוצות הזיקה באיגוד המקצועי CNT. הארגון הוקם בשנת 1927.

לעיתים קרובות מכנים אותו בשם **CNT-FAI** בגלל הקרבה בין שני הארגונים.

## היסטוריה

הפדרציה הוקמה בוולנסיה בשנת 1927 (לאחר פגישה מקדימה שנה קודם לכן במרסיי, צרפת), במטרה לשמור שה-CNT ימשיך בנתיב אנרכיסטי על ידי קריאת תִּגָּר על הבירוקרטיה של ה-CNT – שלדעת חברי הפדרציה הפך לחוליה מקשרת בין העובדים לבין ההון, במקום להיות נציגים של מעמד העובדים. נושא זה הפך למתוח במיוחד, כאשר מיגל פרימו דה ריברה השליט שלטון דיקטטורי בספרד, וניסה לשבור את ארגוני העובדים.
ההגמוניה ש-FAI השיגה על הפוליטיקה של ה-CNT גרמה לסינדיקליסטים מתונים להתאחד תחת אנחל פסטנה, לתקוף את המנהיגות וליצור את המפלגה הסינדיקליסטית בשנת 1931.

בשנת 1936 אנשי המפלגה היו מעורבים ברצח ז'וזפ מריה פלאנס אי מרטי.

חברי הפדרציה השתתפו בחיל החלוץ במאבק נגד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו בזמן מלחמת האזרחים בספרד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגונים אנרכיסטיים
גאוגרפיה של יוון

שמאל|ממוזער|300px|מפת יוון
יוון מורכבת מאיים רבים, מחלק יבשתי גדול בדרום חבל הבלקן ומחצי האי פלופונסוס שמופרד מהיבשת על ידי תעלת קורינתוס. אורך קו החוף ביוון הוא 13,676 קילומטר ואורך הגבול היבשתי כ-1,160 קילומטר.

נהוג לחלק את יוון לכמה חטיבות עיקריות:
*איי צפון הים האיגאי
**האיים הספורדיים
**האיים הקיקלאדיים
**האיים הדודקאנסיים
*כרתים
*האיים היוניים
**תראקיה
**מקדוניה
**אפירוס
**תסליה
*מרכז יוון (סטראה אלאדה)
*אטיקה
*פלופונסוס

כ-80% משטח המדינה הררי ויבש. רק 26% מהקרקע ניתנת לעיבוד חקלאי. ביוון המערבית יש הרבה ימות ואזורים לחים. פינדוס, רכס ההרים במרכז יוון מתנשא לגובה ממוצע של כ-2,650 מטר, והפסגה הגבוהה ביותר בו היא הר אולימפוס: 2,917 מטר מעל גובה פני הים.

פני הארץ של יוון היבשתית עשויים להסביר, בין השאר, את פיצולה ליחידות נפרדות: הארץ מבותרת לאורכה ולרוחבה בשרשרות הרים, ורק בעמקים שביניהן יכלו להיאחז שבטים שונים ולמצוא בה את מחייתם. תנאי השטח לא אפשרו אלא קיום קשרים רופפים בין אזור לאזור ובין שבט לשבט. גורם גאוגרפי חשוב נוסף הוא הים: חופי יוון מפורצים ביותר ואין מקום ביוון היבשתית המרוחק יותר מ-90 קילומטר מן הים. רוב הערים המשגשגות שכנו לחופי הים, ובהן הוקמו ציי מסחר ומלחמה. באמצעות הספינות קוימו עיקר הקשורים בין ערי יוון לבין עצמן, וביניהן לבין מאות האיים המבודדים הפזורים בים האגאי, בים התיכון ובשלוחותיו ובים השחור.
הספנים היוונים סללו נתיבים לקדמת אסיה ופיתחו קשרים גם עם ארצות רחוקות יותר.

## קישורים חיצוניים

*
יוון
קטגוריה:יוון
*
קאנה קורסו

250px|ממוזער|גור קאנה קורסו בן 11 חודשים
**קאנה קורסו** (באיטלקית: **Cane Corso**) הוא גזע של כלב בית בעל לסתות גדולות.

## אטימולוגיה
"קאנה" (Cane) היא מילה איטלקית שפירושה "כלב". מקורה של המילה "קורסו" (Corso) שנוי במחלוקת: גרסה אחת אומרת שמקור המילה הוא יווני (Kortos), ומשמעותה "הכלב השומר על הרכוש"; אפשרות אחרת היא שמקור השם לקוח מהמילה הלטינית "Cohors", שמשמעותה "המגן" או "שומר הראש". במרוצת השנים נדבקו לקורסו עוד שמות נוספים, שתאמו את התפקידים המגוונים שהוא נדרש להם.

## היסטוריה
הקאנה קורסו הוא גזע עתיק יומין הנחשב לאחד מאבות הטיפוס של כל המולוסוסים  האירופאים. מקורו בפוליה שבדרום מזרח איטליה. ממצאים מהתקופה חושפים כלב דומה ביותר לקאנה קורסו של ימינו, שבצורתו לא ממש השתנה במשך כ-2,000 שנה. יש הטוענים כי גזע זה הוא הנצר האותנטי ביותר לכלב המלחמה של לגיונות האימפריה הרומית, שממנו התפתחו שני כלבים אתלטיים ושריריים: הקאנה קורסו והמאסטינו דה נפוליטנו.

באיטליה שימש הקאנה קורסו בתפקידים שונים ומגוונים, שתאמו מחד את אופיו היציב והחברותי, ומאידך – את יכולתו הפיזית המרשימה ועמידותו בתנאים קשים במיוחד. הם שימשו ככלבי שמירה והגנה, ככלבי ציד לחיות גדולות כמו חזירי בר, אריות, דובים וזאבים; וככלבי רועים לבקר הם שמרו על הבקר מפני זאבים וטורפים אחרים או מפני גנבי בקר. בשל היותו בעל מגוון רחב ונדיר של תכונות שונות ואינטליגנציה יוצאת דופן, שאפשרה לו להיות בחוץ כלב עבודה מעולה ובבית כלב עדין וסובלני כלפי כל בני המשפחה – הפך עד מהרה הקאנה קורסו לבן לווייתם של בעלי החוות בדרום איטליה ובמרכזה, ולחלק בלתי נפרד מהמשפחה הכפרית.

שמאל|ממוזער|250px|גור של קאנה קורסו
במקומות רבים הפך הקאנה קורסו לעוזרו של הקצב המקומי (כמו גזע הרוטווילר), ועד היום ישנם איטלקים הקוראים לגזע זה "כלב הקצבים" (Cane Di Maccelaio). תפקידו היה להוביל את הבקר לשחיטה או לזירת המכירות בכיכר השוק. במקרה שהשור היה הופך למסוכן, יוצא מכלל שליטה ומתפרע, הקורסו היה נדרש ל"נטרל" אותו ולהשכיבו על הקרקע, תוך תפיסת המפרקים ברגליו. גם בקרב נהגי העגלות היה הקאנה קורסו פופולרי ביותר, ותפקידו היה לרוץ לצידן ולאבטח את העגלון ומטענו מפני שודדי דרכים.

עם השנים, בשל המעבר מחיים כפריים לחיים בכרך, הלך ודעך גידולו של הגזע עד שכמעט ונכחד. פרטים בודדים נשארו בחוות שבדרום איטליה (שבהן הכלבים עברו מדור לדור במשך מאות שנים). בראשית שנות השמונים התגלו בדרום איטליה כמה עשרות כלבים, שצורתם הייתה מוכרת מספרות ימי הביניים ומציורים עתיקים מהמאה ה-13. לאחר הגילוי החלו חוקרים איטלקיים להתחקות אחר גזע זה, לחקור את עברו ולטפחו מחדש.

ב-1996 הכירה הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות באופן רשמי בקאנה קורסו כגזע, ומאז הוא רוכש לו אוהדים רבים בכל רחבי העולם, ובתקופה האחרונה גם בישראל.

## מבנה כללי

פרוותו של גזע זה היא קצרה, צבעיה הם: חום, (בז), שחור, כחול (אפור) או תערובת מנומרת של הצבעים הנ"ל.

גובה זכר 62–70 ס"מ, נקבה 58–66 ס"מ.

משקל זכר 45–65 ק"ג, נקבה 35–50 ק"ג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הקבוצה השנייה של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השלישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
ויסלה (כלב)

250px|ויסלה הונגרי|שמאל
**ויסלה** (בהונגרית: **Magyar Vizsla**, מבוטא כ-"ויז'לה") הוא גזע של תת המין כלב הבית.

הוויסלה הוא כלב הלאום ההונגרי, ופירוש השם בהונגרית הוא מצביע.

## היסטוריית הוויסלה
במאה ה-9 הגיעו לאירופה שבטי המגיארים, שלימים הפכו לעם ההונגרי, מלווים בכלביהם.

כלבי הציד שלהם הוכלאו עם הכלבים המקומיים, וצאצאיהם היוו את הבסיס לפיתוח הוויסלה.

בעלי האחוזות ההונגריים, שפיתחו את הצייד כתחביב, גילו שהוויסלה עונה על כל צורכיהם והמשיכו לטפח ולשמר את גזע הוויסלה.

ניתן למצוא ציורים, ותחריטים של ויסלה באומנות העתיקה של העם ההונגרי כבר במאה העשירית.

הוויסלה היה מוזכר גם בכתבי יד במאה ה-14, בהם הוא מתואר כעוזרו האישי של הבזייר (בזיירות היא אמנות השימוש בבזים או בדורסי יום חזקים אחרים לציד עופות ויונקים).

במלחמת העולם הראשונה כלבי הוויסלה השתתפו בתור מעבירי מידע- הם היו מעבירים חבילות, מודעות ומכתבים מהחיילים בקו האש למפקדים בבסיסי הפיקוד.

משפחות אצולה הונגריות שנמלטו מפני הכיבוש הרוסי ב-1945 לארצות אחרות באירופה ובאמריקה, הבריחו איתן את כלביהן וכך הצילו את הגזע מהכחדה והכירו אותו לעולם.

בשנת 54׳ הוקם מועדון הגזע הראשון בארה״ב ובשנת 1960 הוא הוכר כמועדון הגזע הרשמי.

הגידול והטיפוח של הגזע בארץ החל רק בשנות ה-70 ויותר מאוחר אף החלו להשתמש בו ככלב הצלה בזכות חוש הריח המפותח שלו ואהבתו לבני אדם.

## מבנה כללי
לכלב זה אין ריח גוף, גם לאחר מקלחת. הוא משיר שיער. רגיש לרעשים חזקים וגם בעבר קצצו את זנבו למניעת פציעתו בשדה בשעת הציד. תופעת נטילת ידי אדם בפה מוכרת בגזע, משמעותה נתינת "נשיקה".

מבנה גזע הוויסלה אתלטי, שרירי, רזה ואנרגטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הקבוצה השביעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השלישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
אזוואק

**אזוואק** (באנגלית: **Azawakh**) הוא גזע של כלב הבית מסוג כלב רוח שמקורו באפריקה.

## היסטוריה של הגזע
מקור הגזע הוא בכלבי רוח שהובאו עם שבטי נודדים מהמזרח הקרוב לצפון אפריקה ומשם חצו את מדבר הסהרה. מוצאו בעמק האזוואק, בדרום מדבר סהרה באפריקה, שם שימש ככלב ציד וכלב שמירה במחנות נוודים וגודל על ידי שבטי הטוארג. האזוואק הוא השם המקומי לעמק הנהר ניג'ר והמקומיים קוראים לכלב אידי-אידי או אסקאס. לאירופה הגיע בשנות השבעים על ידי דיפלומט יוגוסלבי שקיבל במתנה כלבת אזוואק ואחר כך לצרפת. לארצות הברית בתחילת שנות ה-80, בשנת 1891 הוכר כגזע.

ארצות המוצא של הגזע עד היום הן ארצות הסהל - דרום הסהרה: מאלי, מאוריטניה, בורקינה פאסו וניז'ר. הגזע קנה לו באירופה ובארצות הברית מעריצים רבים הן בקרב מגדלים והן בקרב אומנים וציירים בשל דמותו האלגנטית והמיוחדת ובשל אופיו האצילי. באירופה וארצות הברית, פועל ארגון A.B.I.S. ששם לו למטרה לשמור את המשך קיום הגזע בארצות המקור שלו ובקרב המגדלים המקוריים הסובלים מתוצאות של שנות בצורת קשות ומלחמות אזרחים. ארגון א.ב.י.ס. מקיים משלחות לסהרה ופועל להקמת בתי ספר, מפעלי הזנה ומקורות תעסוקה לבני הטוארג גם כדי שיוכלו לשמר את גידול הכלבים המיוחדים האלה. בארץ קיים לגזע בית גידול אחד בבעלות ד"ר צחי נבו.

ייעודו של גזע זה היה הן לציד והן לשמירה.

## מבנה כללי
האזוואק הוא גזע בריא ועמיד שתהליכי הברירה האכזריים במדבר הכתיבו לו במהלך הדורות מבנה המאפשר לו לשרוד בתנאים הקיצוניים של מדבר הסהרה.

האזוואק מייצג היטב את כלבי הרוח האוריינטלים ומהווה מעין נקודת שיא בהתפתחותם. כמו כלבי רוח אוריאנטלים נוספים: האפגני, הסלוקי והסלוגי, הוא בעל מבנה קצר יחסית ולמעשה זהו הכלב היחיד שאמור להיות יותר גבוה מארוך וצלליתו בהתאם כשל מלבן עומד. המבנה הקצר והדק, מאפשר ריצה למרחקים ארוכים תוך שימור מקסימלי של אנרגיה ויכולת להתיש גם את חיות הציד המסוגלות לנוס למרחקים ארוכים. החזה העמוק מאוד והזיוותים המיוחדים ברגליו מאפשרים ריצה מהירה לאורך זמן רב תוך חיסכון באנרגיה, וגם משווים להליכתו ולריצתו את המראה הקופצני הטיפוסי.

## אופי
בשל נטיתו לשמור על הבית, נטייה שמנוצלת גם על ידי המגדלים המקוריים של הגזע- שבטי הטוארג, יש לחשוף את הגור ככל האפשר לאנשים זרים ולסיטואציות שונות ולהשקיע בחיברות של הכלב.

## קישורים חיצוניים

* style="color: ColorName;">החוג הישראלי לכלבי רוח-אזוואק</span>

קטגוריה:הקבוצה העשירית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הרביעית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:גזעי כלבים
ויסלה

**ויסלה** (בפולנית: **Wisła** (נשמע: ויסווה), בגרמנית: **Weichsel** (וייכסל)) הוא הנהר הארוך ביותר בפולין, וזורם במרכזה מדרום לצפון. מקורו בהרים הבסקידים (מול הרי הטטרה), והוא זורם דרך קרקוב וורשה ונשפך אל הים הבלטי מזרחית לגדנסק. אורך הנהר 1,047 קילומטר ושטח אגן הניקוז שלו 194,424 קמ"ר (מהם בשטח פולין 168,699 קמ"ר, שהם יותר מ-50% משטחה של פולין). נהרות גדולים המתנקזים אליו הם סַן, נַרֶב והבּוּג המערבי ממזרח, ופיליצה ממערב.

מבידגושץ' עד הים הבלטי הוויסלה עביר לכלי שיט בגודל בינוני, אולם במעלה הנהר הוא אינו מספיק עמוק למעבר חלק מכלי השיט. בין קרקוב לוורשה הוויסלה שוב משמש כנתיב מים מסחרי חשוב, בעקבות הקמת מספר תאי שיט באזור קרקוב.

## מקור השם
שם הנהר תועד לראשונה על ידי פליניוס הזקן בשנת 77 בספרו תולדות הטבע. פליניוס כתב כי נהר ויסטוליוס זורם אל הים הבלטי. השורש של השם הוא השורש ההודו-אירופי *u̯eis- "לחלחל, לזרום לאט" (השווה סנסקריט aveṣan ‘הם זרמו’, נורדית עתיקה veisa ‘רפש’), שמופיע במספר שמות נהרות אחרים (לדוגמה הנהר וזר). צורת ההקטנה -ila, -ula, שימשה בשפות הודו-אירופיות רבות, כולל לטינית.
תלמי כינה את הנהר אוסטולה על פי התעתיק היווני של שמו. פומפוניוס ואמניאוס מרסלינוס כינו את הנהר ויסולה.

## גאוגרפיה
הנהר מתוחם לשלושה אזורים. אזור הנהר העליון מתחיל במקורותיו עד לעיר סנדומיר. חלקו המרכזי של הנהר מסנדומיר לפתחו של נרב. חלקו התחתון מנרב לדלתה של הוויסלה בים הבלטי.

אגן הניקוז של הנהר מכסה 194,424 קמ"ר, מתוכם 168,700 קמ"ר בשטח פולין. גובהו הממוצע 270 מעל פני הים. הנקודה הגבוה ביותר באגן הניקוז של הנהר היא פסגת גרלך בהרי טאטרה בגובה 2,655 מטרים.

## דלתת הנהר
הנהר יוצר דלתה רחבה המכונה זוואווה (בפולנית: Żuławy) סביב העיירה ביאלה גורה באזור שטום . הדלתה מפצלת את הנהר לשני ערוצים כ-50 קילומטרים לפני פתחה – ערוץ לניווקה (Leniwka; כיום קרוי Martwa Wisła) המערבי, ונוגט (Nogat) המזרחי. לניווקה מתפצל פעם נוספת בעיר גדנסק ובערוצו הנוסף, סזקרפווה, מופעל סכר למניעת הצפות.


קובץ:VistulaKrakow.JPG|הוויסלה זורם במרכז קרקוב (2006)
קובץ:The Wisla.JPG|הוויסלה זורם במרכז קרקוב (2010)
קובץ:Visla in warsaw 1920s.jpg|הוויסלה עובר דרך ורשה בשנות ה-20 של המאה ה-20
קובץ:Pl vis.jpg|נהר הוויסלה בצילום מקרקוב


## ראו גם
* הקרב על הוויסלה

## קישורים חיצוניים

* 

ויסלה
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הבלטי
עיטים טרופיים

**עיטים טרופיים** היא קבוצה שאינה מוגדרת מבחינה סיסטמטית. כלומר, אינה מהווה שבט, משפחה או תת-משפחה במיון עולם הטבע, אך יש למינים אלו מכנה משותף אשר בגללו קושרים אותם לקבוצה. הם כלולים יחד עם שאר העיט במשפחת הנציים. ככלל אלו סוגים בהם מין בודד לבד מהסוג עיט מצויץ, בו יש את המינים עקב שחור מצויץ (*Harpyhaliaetus coronatus*) ועיט הררי מצויץ (*Harpyhaliaetus solitarius*). 

## מאפיינים
אלה הם דורסים גדולים וחזקים, בין העיטים גודלם בינוני עד כביר (ההרפיה הדרום אמריקנית היא העיט השני בגודלו לאחר העיטם הענק). טפריהם מאונקלים, חדים וחזקים. מקורם ארוך או קצר ורב עוצמה. רבים מהם צדים טרף גדול מהם.
500px|מרכז|הרפיה עפה ביער הגשם האמזוני|ממוזער
הם חיים, כפי ששמם מעיד, באזורים טרופים: אפריקה, גינאה החדשה ועוד. 

## מיון
להלן העיטים הטרופיים:
*סוג ומין יחיד הרפיה (*Harpia harpyja*)
*סוג ומין יחיד עיט פיליפיני (*Pithecophaga jefferyi*)
*סוג עיט כתר (*Stephanoaetus*)
**מין עיט כתר (*Stephanoaetus coronatus*)
**מין עיט כתר מלגשי (*Stephanoaetus mahery*) - נכחד
*סוג עיט מצויץ (*Harpyhaliaetus*) - ככל הנראה שייך לסוג עקב שחור
**מין עקב שחור מצוייץ (*Harpyhaliaetus coronatus*)
**מין עקב שחור מתבודד (*Harpyhaliaetus solitarius*)
*סוג ומין יחיד הרפיה ניו גינאית (*Harpyopsis novaeguinea*)
*סוג ומין יחיד עיט גואני מצויץ (*Morphnus guianensis*)

## גלריה

Harpyhaliaetus coronatus.jpg|עקב שחור מצויץ
Solitary Eagle.jpg|עקב שחור מתבודד
Crowned Eagle.jpg|עיט כתר טורף גונון ירוק
Harpia harpyja 001 800.jpg|הרפיה
Pithecophaga jefferyi.jpg|עיט פיליפיני
New Guinea Eagle.jpg|הרפיה ניו גינאית
Morphnus guianensis eating green snake -Bolivia-8.jpg|עיט גואני מצויץ אוכל נחש

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נציים
קטגוריה:שמות עממיים של עופות
לברדור רטריבר

שמאל|ממוזער|200px|לברדור רטריבר צהוב
**לברדור רטריבר** (או, בקיצור: **לברדור**) הוא גזע של תת-המין כלב הבית.

הלברדור הוא גזע הכלב הנפוץ ביותר בקנדה, בממלכה המאוחדת, בניו זילנד ובמדינות מערביות נוספות. הוא משרת באופן נרחב ככלב נחייה, ומשמש משטרות רבות ברחבי העולם ככלב משטרתי לגישוש, גילוי חומרי נפץ ולמטרות שונות נוספות. ללברדור "יצר הבאה" (Retrieve Drive - במקור הבאת הטרף ללהקה) גדול. בדרך כלל הם כלבים ידידותיים ורגועים, שאוהבים לשחות ולשחק, והם בעלי מזג נוח עם ילדים ומבוגרים.

## היסטוריה
משערים כי מוצאו של הלברדור מהאי ניופאונדלנד (מכונה "ניופאונדלנד קטן"), אך ייתכן שהובא לשם על ידי דייגים שיישבו את האזור כדי לעזור להם בציד. הדייגים היו לוקחים את כלבי הלברדור בסירותיהם, והם היו מביאים את הדגים שהיו נופלים מהרשתות. בזכות אופיו הטוב ויכולות הציד והשחייה שלו, האנגלים הביאו אותו עמם לאנגליה בסוף המאה ה-18, אך תחילה לא הייתה הקפדה על טוהר הגזע. הלברדור-רטריבר הוכר לראשונה כגזע על ידי ההתאחדות האנגלית לכלבנות ב-1903. הגזע נרשם בהתאחדות האמריקאית ב-1917.

כיום, משמשים לברדורים ככלבי נחייה לעיוורים, כלבי שירות וגם ככלבי חיפוש והצלה וכמגלי חומרי נפץ וסמים, וזאת בזכות אפם הרגיש, חכמתם, ויצר ההבאה שלהם יחד עם רצון לרצות ולשמח את בעליהם.

## מאפיינים
הלברדורים הם כלבים גדולים יחסית. הזכרים מגיעים בדרך כלל למשקל של 29 - 41 ק"ג, ונקבות ל-25 - 32 ק"ג. קיימים שני סוגים של לברדורים, אנגלי ואמריקאי. שני הסוגים קיימים בשתי המדינות, אך לא קיימת הפרדה רשמית ביניהם. הלברדור האנגלי נמוך במקצת מהאמריקאי, בעל פנים מלאות ומזג רגוע יותר בדרך כלל.

שיער הלברדור קצר וישר. הלברדור משיר את שערו פעמיים בשנה, או באופן קבוע, תלוי באקלים. בזכות הקרום בכפות רגליו, וזנבו הרחב והחזק, הלברדור הוא שחיין מצוין. הקרום עוזר ללברדור גם באקלים מושלג, כך שהשלג לא יכנס בין אצבעותיו.

הגזע כולל מספר צבעים: שחור, חום (כהה כמו שוקולד) ולבן-צהוב (המזכיר מעט אפור). מבחינה גנטית יש ללברדורים שלושה מופעים, כולל שוקולד, שחור ולבן-צהוב. בארצות הברית קיימים 30 גוני צבע רשמיים ללברדור רטריבר, בהם לבן (כמו שלג), צהוב (בלונד), דבש, אפור ווריאציות שונות של קשת צבעים זו. בדרך כלל הלברדור יהיה בעל צבע אחד עם אוזניים כהות יותר ודוגמה דמוית אוכף על גבו כהה מעט יותר. לברדור שחור מתאפיין גם בכפות רגליים לבנות ומעט פרווה לבנה באזור החזה.

הלברדורים הם כלבים מאריכי ימים, תוחלת החיים של הלברדור היא 12 - 16 שנים, אולם ישנם לברדורים שמאריכים ימים עד 18 שנים.

## מאפיינים התנהגותיים - תלות בבעלים
הלברדור הוא כלב בית ממשפחת כלבי הציד. כדבר אופייני לכלבים ממשפחה זו, גם כלבי הלברדור הם צמודי בעלים - כלומר זקוקים להובלתו והנהגתו של הבעלים שלהם על מנת לבצע את תפקידם. עקב כך, כלבים אלה קשורים מאוד לבעליהם, ובגידול וניהול לא נכון יכולים לפתח תלות מוגברת בבעלים. במקרים חמורים, כלבים בוגרים יכולים להגיע גם לחרדת נטישה.

על מנת למנוע בעיה זו יש לדאוג לפתח לכלב ביטחון עצמי, ולמידה של הישארות לבד בשגרת יום כבר מגיל צעיר מאוד.

## ראו גם
* גולדן רטריבר
* רטריבר חלק-שיער
* לברדודל

## קישורים חיצוניים

* סרט: לברדור רטריבר, באתר Animal Planet
* 
* לברדור רטריבר, מדריך גזעי כלבים באתר doglife.co.il

## הערות שוליים

קטגוריה:הקבוצה השמינית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השלישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
סמויד

ממוזער|גור סמוייד
ממוזער|החיוך האופייני לכלבי הסמוייד
ה**סָמוֹיֵד** (**Samoyed**) הוא גזע של כלבי בית השייך לקבוצת כלבי השפיץ.

## היסטוריה של הגזע
שמו לקוח משם השבט "סמוייד", שמוצאו בטונדרה, המשתרעת לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני מהים הלבן במערב ועד להרי סיביר במזרח. הכלב שימש לשמירה על עדרי איילים, הובלתם, גרירת מזחלות ושמירה מפני חיות טורפות. בעליהם התנהגו אליהם כאל בני בית, וחלקו איתם את מזונם וביתם, גורם שהשפיע מאוחר יותר על האופי הידידותי של הסמוייד, אך גם קיימים שבטים בסיביר שהיו מוציאים אותם למסעות ארוכים, כשמזונם היחיד היו חבריהם למסע שמתו מחולשה או מחלה.

## מבנה כללי
גופו של הסמוייד מוצק, וגבו שרירי, הראש משולש והזנב ארוך ומסתלסל. הוא בעל פרווה מלאה וכפולה. צבעה של הפרווה, הוא ברוב המקרים לבן, אך ייתכנו גם צבעים קרמיים; למרות זאת קובע תקן הגזע כי הוא צריך להיות לבן. גובהו של הזכר מגיע ל-57 ס"מ וגובהה של הנקבה מגיע ל-53 ס"מ. משקלו הממוצע כ-25 ק"ג ותוחלת החיים הממוצעת - כ-14 שנים.

## אופי
הסמוייד הוא כלב חברותי מאוד, גם כלפי כלבים אחרים, ומתאים במיוחד עבור ילדים קטנים. הוא חכם, מסור לבעליו, נמרץ עד גיל מתקדם, בעל ביטחון עצמי רב, מסתגל בקלות, אך עם זאת גם עצמאי ומאוד עקשן. בגלל תכונות אופי אלו, הסמוייד לא תמיד יתאים ככלב שמירה (בגלל החברותיות הרבה שלו, גם כלפי זרים) ובגלל עקשנותו זקוק לחינוך ואילוף קפדניים בשנותיו הראשונות. כינויו של הגזע הוא "סם המחייך" או ״סמיילי״ בגלל מיקום העיניים ביחס לפה וצורת המשיכה של הפה לאחור שנראים כמו הבעת חיוך, התואמת לאופיו החברותי. נדיר מאוד למצוא סמוייד תוקפני. לסמוייד יצא שם של כלב לא אינטליגנטי בגלל האילוף הקשה שלו וחוסר היכולת שלו לקלוט תרגילים חדשים וכדומה, אך למעשה הסמוייד הוא כלב חכם במיוחד. הקושי באילוף נובע מעקשנותו ומהביטחון העצמי הרב שלו. דגש חשוב נוסף בגידול הסמוייד כחיית מחמד, הוא הצורך בתשומת לב רבה ופעילות. הסמוייד הוא כלב פעיל ונמרץ מאוד, והוא צריך להוציא אנרגיה לעיתים קרובות.

## טיפול ובעיות בריאותיות
מקורו של הסמוייד הוא בארצות צפוניות וקרות, כך שהוא רגיל למזג אוויר קר וטמפרטורה נמוכה. לכן, בימים ובאזורים חמים, יש צורך לדאוג לו לאזור נעים ולהניחו בפנים הבית הממוזג. אסור לספר או לגלח סמויידים, ולרוב צריך לדלל את הפרווה התחתונה בידי מומחה כדי שיוכלו להחליף פרווה וכדי שיהיה להם חם פחות. כמו כן, לפעמים צריך לגלח את אזור פי הטבעת שלהם בגלל הפרשות שנוטות להצטבר באזור כשהפרווה צפופה. טיפול לא נכון בחום הקיץ עלול להוביל לבעיות עור.

בגלל המגוון הגנטי המצומצם של הסמוייד הוא עלול לסבול ממספר מחלות, ביניהן בעיות עיניים ובעיות אגן גנטיות, אליהן יש לשים לב ולעקוב אחר מצבו הבריאותי. כמו כן, החזקת סמוייד בסביבה חמה מדי עשויה, כאמור, לגרום לבעיות עור, בעוד הזנחה כללית וטיפול לקוי עלולים להביא אף לבעיות של סוכרת.

## הגזע בישראל
הגזע הגיע לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20. רוב הגזעים שהגיעו לארץ התבססו על כלבים מבתי גידול מקנדה ומארצות הברית. בשנת 1994 נרשמו בארץ כ-700 כלבי סמוייד. כלב הסמוייד הוא הסמל של החוג הישראלי לכלבי שפיץ ושל אגודת כלבי השפיץ הישראלית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הקבוצה החמישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השלישית של מועדון הכלבים הקנדי
אלסקן מלמוט

**אלסקן מלמוט** שייך למשפחת הכלביים, והוא זן של גזע ההאסקי (Husky), שכולל גם את ההאסקי הסיבירי וכלב גרינלנדי. מקורו של האלסקן מלמוט באלסקה, והוא כלב עבודה ששימש במקור לגרירת מזחלות בשלג. מבנה גופו, כמו של כל זני ההאסקי, מותאם לקור ולמזג אוויר קשה.

## היסטוריה של הגזע
הגזע התפתח אצל האינואיטים משבט המלמוט שחיו באזור נהר הקוטציביו שבאלסקה, והגזע נקרא על שמם. כלבים אלה ליוו את שבטי האינואיט והאינדיאנים באזור הארקטי, הם חיו איתם, שמרו עליהם מפני זאבים ודובי הקוטב, יצאו עמם לציד ולמרעה, וכל זאת עוד לפני בניית מזחלת הכלבים הראשונה.

השימוש בכלבים לגרירה התפתח עקב הצורך בסחיבת סירות האומיאק לאורך החוף, ולאחר מכן ככלי תחבורה יבשתי קבוע, אשר החליף את השימוש המסורתי באיילי הצפון. החזקת כלבים באזור ארקטי זה היוותה כמעט עניין של מותרות: כמות המזון הייתה מועטה, והחזקת כמות גדולה של כלבים (בדומה לשבטי אינואיט באזורים אחרים) הייתה בלתי אפשרית.

עיקר עבודתם של כלבי שבט המלמוט הייתה סחיבת סירות האומיאק הכבדות מציד הלווייתנים וגרירת אוהלי העור הכבדים במהלך נדודיהם. בשל עובדות היסטוריות אלו התפתחו אצל בני השבט כלבים גדולים יותר וחסונים יותר מקרוביהם בסיביר, בעלי צריכת מזון מועטה ביחס לגודלם ומשקלם, בעלי סיבולת וכושר גופני גבוהים שאפשרו להם לגרור את המזחלות הכבדות, וקשר חם וקרוב יותר עם בני השבט, בשל מספר הכלבים המועט שהחזיק השבט, וחשיבות כל כלב וכלב להמשך קיומו של השבט.
שמאל|ממוזער|250px|אלסקן מלמוט
הגזע הובא לתודעה בעת הנהירה ההמונית לאלסקה בעקבות הזהב שהתגלה שם בשנת 1896. מחפשי הזהב גילו במהרה את כלבי המלמוט החזקים אשר שימשו אותם לעבודותיהם השונות, מחירם של כלבי המלמוט עלה, וכמות הכלבים שהייתה בנמצא קטנה. בשל כך החל יבוא של גזעים שונים לאזור, כגון סן ברנרד, ניופאונדלנד, מסטיפים למיניהם ועוד, גזעים אלו אשר התאימו פחות לעבודה באקלים זה עורבבו עם כלבי המלמוט המקומיים ובמרוצת הזמן נעלמו תכונות עירוב אלו עקב דומיננטיות טיפוס ה"שפיץ".

בשנת 1935 הוכר הגזע על ידי ההתאחדות.

## מבנה גוף
הגזע הוא הגדול ביותר מבין הכלבים שמוצאם מהחוג הארקטי. מבנה גופו מותאם לקור ולמזג אוויר קשה.

הגוף והראש בנויים בצורה רחבה, הזנב הוא בצורה מסולסלת על הגב. האוזניים הן זקופות, העיניים הן בצבע חום כהה, בצורת שקד וממוקמות בצורה אלכסונית.

כפות וכריות הרגליים גדולות וקשות על מנת להקל עליו בזמן הליכה בשלג. גוון הפרווה הוא אפור עם שילוב של שחור ולבן, אולם ישנם כלבים בעלי פרווה אדמדמה.

גובה הזכר הוא כ-63 ס"מ ומשקלו כ-38 ק"ג, וגובה הנקבה כ-58 ס"מ ומשקלה כ-34 ק"ג.

## אופי ועבודות
האלסקן מלמוט נוטה לגלות נאמנות, אומץ וביטחון עצמי. זהו כלב משפחה, אך לא כלב שמירה, חברותי ובעל אופי נוח. בעקבות אופיו הפעיל, קיבל שבחים רבים ככלב ספורט.

רמת הקושי של אילוף אלסקן מלמוט היא נמוכה-בינונית, חשוב להתחיל לאלף בגיל מוקדם אחרת הוא יתפתח ככלב עצמאי מדי. האלסקן מלמוט לא נוטה להיות תוקפני ומאיים אך רצוי שבעלים בעלי ניסיון יאלפו אותו כדי שיצא כלב נעים ונוח, היות שמדובר בכלב עבודה רצוי לתפעל את הכלב בכל דרך אפשרית לרבות **[[רכבות כלבים]]**.

## קישורים חיצוניים

*אתר על אלסקן מלמוט 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הקבוצה החמישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השלישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
ז'וזה סוקרטש

שמאל|ממוזער|200px|ז'וזה סוקרטש, 2006
**ז'וזה סוקרטש דה קרבליו פינטו דה סוזה** (בפורטוגזית: **José Sócrates de Carvalho Pinto de Sousa** ; נולד ב-6 בספטמבר 1957), הוא ראש ממשלת פורטוגל לשעבר.

## ביוגרפיה
דה סוזה נולד ב-6 בספטמבר 1957 בכפר וילאר דה מסאדה, במחוז אליז'ו שבצפון הכפרי בפורטוגל, כיום במרחק של 100 ק"מ צפונית מזרחית לפורטו. במקצועו הוא הנדסאי אזרחי.

הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית משנת 1981 ואף שימש כמזכ"ל המפלגה, וחבר הפרלמנט משנת 1987.

בשנת 1995 נכנס לממשלה כשר לאיכות הסביבה, בממשלתו הראשונה של אנטוניו גוטרש. ב-1997 הפך לשר הצעירים והספורט שבמהלכם ארגן את גמר היורו של הכדורגל ב-2004.

בשנת 1999 בממשלתו השנייה של גוטרש, מונה שוב לשר לאיכות הסביבה.

ב-2002 הפך לחבר באופוזיציה.

בשנת 2004 נבחר לראשות המפלגה הסוציאליסטית וב-12 במאי 2005 הפך לראש ממשלת פורטוגל. במרץ 2011 נכשל בהעברת תוכנית כלכלית בפרלמנט והתפטר מתפקידו. בבחירות הכלליות שהוקדמו בעקבות כך ל-5 ביוני עמד בראש מפלגתו שהפסידה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שלמרות שמה היא מפלגת מרכז-ימין). 

בנובמבר 2014 נעצר בחשד לעבירות שחיתות, העלמת מס והלבנת הון. לאחר 10 חודשים שוחרר למעצר בית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת פורטוגל
קטגוריה:שרי סביבה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:ילידי 1957
ארטור ראסיזאדה

[שמאל|ממוזער|250px|ארטור ראסיזאדה (משמאל) עם [דימיטרי מדבדב]]
**ארטור ראסיזאדה** (באזרית: **Artur Tahir oğlu Rasizadə**; נולד ב-26 בפברואר 1935) הוא ראש ממשלת אזרבייג'ן בין 1993 ל-2003 ושוב בין 2003 ל-2018.

נולד בשנת 1935 בגנג'ה. אביו נהרג בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר לימודיו החל לעבוד כמהנדס במכון להנדסת מכונות. הוא התקדם במכון עד שהפך להיות מנהלו. ראסיזאדה נבחר לתפקיד ראש הממשלה ב-20 ביולי 1996 וכיהן בתפקיד עד 4 באוגוסט 2003 כאשר התפטר, לכאורה מסיבות רפואיות. הנשיא היידר אילייב, שהיה חולה אנושות, מינה את בנו, אילהם אלייב, לתפקיד ראש הממשלה. בפועל המשיך ראסיזדה לתפקד כראש ממשלה תחת אילהם אילייב.

בנובמבר 2004 חזר רשמית למשרת ראש הממשלה לאחר שאילהם אילייב מונה לנשיא.

נשוי ואב לבת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ראשי ממשלת אזרבייג'ן
קטגוריה:פוליטיקאים אזרים
קטגוריה:ילידי 1935
שיבה אינו

**שִׁיבָּה אִינוּ** (ביפנית: **柴犬**) הוא גזע כלבים ממשפחת כלבי שפיץ ואשר מקורו ביפן. זהו כלב קטן וזריז אשר מותאם היטב לציד ולתוואי שטח הררי. ביפן שימש השיבה אינו לציד בעלי חיים קטנים כגון ציפורים וארנבות. כלב זה דומה בחזותו אך קטן יותר מגזע האקיטה. זהו אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר הקיימים היום.

## מבנה כללי
200px|ממוזער|כלבי שיבה אינו בשלג
230px|ממוזער|שיבה אינו לבן
גופו של גזע זה חזק ומוצק. אפם שחור, אוזניהם משולשות קצרות וקטנות, עיניים מלוכסנות, זנב שעיר ומעוגל. פרוותו של ה"שיבה אִינו" צפופה ובעלת שלושה סוגי פרווה. וצבעה: ג'ינג'י, שומשום (שיער לבן וקצוות שחורים), שחור-חום-לבן. לבן בחלק הגוף התחתון.

## היסטוריה של הגזע
עצמות כלבים, הדומים לשיבה המודרני, נתגלו ביפן בחפירות ארכאולוגיות מ-1500 לפנה"ס. הכלבים נקברו עם בעליהם, עובדה המעידה כי שימשו כבני לוויה, וציורים עתיקים מהאלף השלישי לפנה"ס מלמדים שגם שימשו את האדם לציד ולשמירה. פרוש השם "אינו" הוא כלב ביפנית. לשם "שיבה" 2 פרושים: קטן או עץ יפני קטן ומכאן הקשר בין שמו ליעודו – השיבה נהג להתרוצץ בינות העצים הקטנים והשיחים בציד אחר ציפורים.

כשיפן פתחה שעריה לעולם בשנת 1858, כלבים רבים חדרו אליה מהמערב, והתערבבו עם כלבי השיבה-אינו המקוריים. לצורך הצלת הגזע, שכמעט נכחד, הוקמה אגודה לשימור וטיפוח הגזע, שקבעה ב-1934 את תקן הגזע הראשון. בשנים הראשונות רק 5 כלבים מהגזע הותרו לגידול. בעקבות מלחמת העולם השנייה כמעט ונכחד הגזע בשנית, ושוב נמצאו חמישה כלבים להצלת הגזע. בשנת 1937 הוכרז הגזע כנכס לאומי ביפן.

## בתרבות הפופולרית
ה-**Doge** (בתעתיק: **דוֹג**) הוא תופעת אינטרנט שהפכה לפופולרית בשנת 2013. הדוג הוא כלב מסוג שיבה אינו יפני, המופיע באתרי אינטרנט מוקף במילים או משפטים קצרים באנגלית משובשת. בהמשך בהשראת המם נוצר מטבע מבוזר בשם **[[דוז'קוין]]**" (באנגלית: Dogecoin, סמל: Ð) שמשתמש בדוג בתור לוגו.

## קישורים חיצוניים

* אתר כלבי שיבה אינו 

## הערות שוליים

קטגוריה:הקבוצה החמישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
עמנואל זיסמן

**עמנואל זיסמן** (11 בפברואר 1935 – 11 בנובמבר 2009) היה פוליטיקאי ודיפלומט ישראלי. חבר מועצת עיריית ירושלים במשך 24 שנים וחבר הכנסת בין השנים 1988–1999.

## חייו
זיסמן נולד לאלכסנדר ולגיזלה לבית הרשקוביץ בפלובדיב שבבולגריה.
עלה לישראל בשנת 1949. שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי בסדיר ובחטיבת ירושלים במילואים. בתום שירותו למד באוניברסיטה העברית בירושלים והיה פעיל במסגרתה בהסתדרות הסטודנטים. זיסמן היה מזכיר סניף ירושלים של מפלגת אחדות העבודה-פועלי ציון, עבד במועצת הפועלים בעיר ונבחר לשמש מזכיר הסתדרות הפקידים ומזכיר הסתדרות עובדי המדינה. בשנת 1975 החל לעבוד כמנהל אזור בחברת הביטוח "הסנה".

24 שנים היה חבר מועצת העיר ירושלים והיה יו"ר סיעת "ירושלים אחת" (בראשות טדי קולק), יו"ר הקואליציה ויו"ר ועדת הכספים. בין תפקידיו בעירייה מילא בהתנדבות תפקידים שונים ובהם: הממונה על מחלקת תרבות, נוער וספורט, יו"ר היכל הספורט במלחה ויו"ר אצטדיון טדי. במסגרת פעילותו במפלגת העבודה היה מזכיר המפלגה בירושלים ולאחר מכן, עד 1996, יו"ר מחוז ירושלים במפלגה. בשנת 1988 נבחר לחבר הכנסת בכנסת ה-12.

כחבר הכנסת ה-12 היה זיסמן חבר בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכלכלה וכיהן כיו"ר ועדת המשנה לבטיחות בדרכים. כמו כן כיהן כיו"ר השדולה למאבק באיידס אותה הקים. בכנסת ה-13 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה בתקופת העלייה מברית המועצות לשעבר. במהלך הכנסת ה-13 פרשו זיסמן ואביגדור קהלני ממפלגת העבודה והקימו את סיעת הדרך השלישית, בעקבות התנגדותם להסכם אוסלו ב' והמשא ומתן עם סוריה על עתידה של רמת הגולן. בכנסת ה-14 כיהן מטעם "הדרך השלישית" ושימש יו"ר ועדת החינוך והתרבות והעביר את חוק יום חינוך ארוך. לקראת סיום כהונתה של הכנסת ה-14 פרש מסיעת הדרך השלישית והיה לסיעת יחיד.

בשנות כהונתו בכנסת זכה זיסמן בעיטור גבוה מטעם ממשלת בולגריה עבור פעילותו כיו"ר אגודת הידידים ישראל-בולגריה. בשנים 2000–2002 כיהן כשגריר ישראל בבולגריה. לאחר שחזר לישראל כיהן כיו"ר אגודת הידידות ישראל-בולגריה. בתום כהונתו הוענק לו העיטור הגבוה ביותר בבולגריה, הסטרה פלנינה.

זיסמן היה בין 18 זוכי תואר יקיר ירושלים לשנת 2006.

זיסמן נפטר ב-11 בנובמבר 2009, בגיל 74, ונטמן בהר המנוחות. הותיר אחריו שלושה ילדים.

בשנת 2017 נקרא רחוב על שמו בשכונת הר חומה.

## קישורים חיצוניים

* 
* נימוקי עיריית ירושלים להענקת תואר יקיר העיר לזיסמן באתר העירייה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הדרך השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם סיעות יחיד
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:שגרירי ישראל בבולגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:יושבי ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
אנאבוליזם

**אָנָבּוֹלִיזְם** (מלועזית: **Anabolism**; בעברית: **הבניה** או **תהליך בנייה**) הוא רצף של תהליכים מטאבוליים במהלכם מתקיימת סינתזה של מולקולות המורכבות מאבני בניין קטנות יותר. תגובות אלה דורשות אנרגיה, המכונה גם תהליך אנדרגוני. התהליך ההפוך לאנאבוליזם הוא קטבוליזם שהוא תהליך פירוק שבו בדרך כלל מופקת אנרגיה.

מקור השם מיוונית עתיקה:  ἀνα- (ana-, “למעלה”) + βάλλω  (בלו, “להשליך”), כלומר, פעולה המעלה את רמת האנרגיה. 
 
באופן כללי, המולקולות המורכבות והמבנים התאיים נבנים צעד אחר צעד ממולקולות קטנות ופשוטות יותר. 

לאנאבוליזם שלושה שלבים בסיסיים. ראשית, ייצור או השגת אבני הבניין הבסיסיות כדוגמת חומצות אמינו, חד-סוכרים, נוקלאוטידים וחומצות שומן. שנית, הם מאוקטבים על ידי שימוש באנרגיה מ-ATP, ולבסוף הם מורכבים מחומרי המוצא למבנה העל שלהם (חלבונים, רב-סוכרים, שומנים וחומצות גרעין).

דוגמאות לתהליכים אנאבוליים כוללות התפתחות עצמות ועליה במסת שריר.

אורגניזמים שונים מקוטלגים לפי איזה מולקולות תאיהם יכולים ליצור בעצמם. אוטוטרופים הם בעלי יכולת ליצור את כל סוגי המולקולות האורגניות בתאים, מרב-סוכרים ועד לחלבונים, ממולקולות פשוטות (פחמן דו-חמצני ומים). הטרוטרופים לעומת זאת, זקוקים למקור של מולקולות מורכבות יותר כמו חד סוכרים וחומצות אמינו לשם יצירת אבות המזון.

אנדוקרינולוגים מסווגים הורמונים אנאבוליים והורמונים קטבולים, תלוי איזה שלב במטאבוליזם הם מעוררים. לדוגמה סטרואידים אנאבוליים המעוררים סינתזת חלבון וגידול שריר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבוליזם
אאוזינופיל

שמאל|270px
ממוזער|אאוזינופיל מתוך משטח דם צבוע בצביעת גימזה.
**אֵאוֹזִינוֹפִיל** (**Eosinophil**) הוא סוג של תא דם לבן, אשר תפקידו העיקרי במערכת החיסון הוא חיסול זיהומים הנגרמים על ידי טפילים. האאוזינופילים הם תאי הדם הלבנים הנדירים ביותר אחרי הבאזופילים, והם מהווים בין 1% ו-4% מכלל תאי מערכת החיסון. ריכוזם בדם נע בין 100 ו-500 תאים למיקרוליטר דם. 

האאוזינופילים הם אחד משלושת סוגי הגרנולוציטים במערכת החיסון. הציטופלזמה שלהם מכילה שלפוחיות הפרשה ייחודיות ("גרנולות") המכילות אנזימים מעכלים, בדומה לליזוזומים שבתאים אחרים. שלפוחיות ההפרשה של האאוזינופילים נצבעות בקלות בצבע אדום באמצעות אאוזין, חומר צביעה חומצי, ומכאן שמם ("פיל" ביוונית: "אוהב"). 

גודלם של האאוזינופילים כפול מזה של תאי דם אדומים, וקוטרם נע בין 10 ו-15 מיקרומטר. לגרעין התא מראה אופייני דמוי משקפיים, עם שתי אונות שחיץ דק מקשר ביניהן. חייהם ארוכים יחסית ונמשכים בין שבוע לשבועיים.

האאוזינופילים פועלים נגד זיהומים רבים, אך בעיקר נגד תולעים, אשר הן גדולות מדי כדי להיאכל בשלמותן על ידי פגוציטים. תולעים חודרות אל הגוף כשהן מתחבאות במזון, ולעיתים אף דרך העור. האאוזינופילים מתגודדים סביב התולעת ומפרישים את האנזימים המעכלים. תפקיד נוסף של האאוזינופילים הוא בתיווך תגובות אלרגיות.

## ראו גם
* אאוזינופניה
* אאוזינופיליה
* דלקת ושט אאוזינופילית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מערכת החיסון
קטגוריה:מערכת הדם
קטגוריה:תא
באזופיל

[שמאל|ממוזער|400px|תאי מערכת החיסון. התאים הכחולים מהווים את מערכת החיסון המולדת, והאדומים - את מערכת החיסון הלומדת. התאים המוקפים במסגרת צהובה הם [פגוציטים. חץ סגול מציין שתא המוצא הופך, או מתמיין, לתא היעד]]

**באזופילים** (**Basophils**) הם תאי מערכת החיסון, אשר תפקידם העיקרי הרחבת כלי הדם בזמן זיהום. הבאזופילים מהווים אחד משלושת סוגי הגרנולוציטים במערכת החיסון.

גודלם של הבאזופילים כפול מזה של תאי דם אדומים, וקוטרם נע בין 10 ו-13 מיקרומטר. הבאזופילים הם תאי הדם הלבנים הנדירים ביותר, והם מהווים פחות מ-1% מכלל תאי מערכת החיסון. ריכוזם בדם נע בין 10 ו-50 תאים למיקרוליטר (מילימטר מעוקב) דם. אורך חייהם קצר - שעות או ימים ספורים.

הבאזופילים הם, כאמור, גרנולוציטים: הציטופלזמה שלהם מכילה שלפוחיות הפרשה קטנות ("גרנולות"). שלפוחיות הפרשה של הבאזופילים נצבעות בקלות בצבע סגול באמצעות חומרי צביעה בסיסיים (כמו טולואידין כחול - שינוי הצבע מכחול לסגול נקרא מטאכרומזיה), ומכאן שמם (**באזו**: בסיס, **פיל** ביוונית: "אוהב"). השלפוחיות מכילות היסטמין, וואזואמין בעל תפקידים פיזיולוגיים רבים; בתגובה החיסונית גורם ההיסטמין המופרש מהבאזופילים להרחבת כלי דם (דבר המתבטא באדמומיות המופיעה בעת דלקת); הדבר מקל על תאי דם לבנים אחרים להגיע אל המקום ולהילחם בזיהום. גם תאי פיטום מפרישים היסטמין בזמן זיהום, אך תאים אלו שייכים לקבוצה אחרת של לויקוציטים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מערכת החיסון
קטגוריה:מערכת הדם
קטגוריה:תא
אלי נצר

**אלי נצר** (נולד ב־15 במרץ 1933) הוא משורר עברי, משורר לילדים, סופר ועורך.

## ביוגרפיה
אלי נצר נולד בהונגריה בשנת 1933. עלה ארצה עם תנועת השומר הצעיר בשנת 1949. הצטרף לקיבוץ דליה לאחר שירותו הצבאי, והוא מתגורר בקיבוץ עד היום. ספר שיריו הראשון, "שקדיה בגשם", יצא לאור בשנת 1961.

אלי נצר היה מורה ומדריך, שליח להונגריה, כלכלן והקים חברת הוצאה לאור בקיבוץ דליה. בשם "מערכת" דליה. פרסם כתריסר ספרי שירה, ערך והוציא לאור עשרות ספרים, ובהם ספרים מתורגמים מהונגרית, ספרי זיכרון ועוד. אלי נצר נתן כתב גם ספרות ילדים ונוער, ופרסם כעשרה ספרי ילדים.

ספריו תורגמו למספר שפות.

## ספריו
### ספרי שירה
***שקדיה בגשם**, ספרית פועלים מרחביה 1961.
***הרעבים ערים כל הלילה**, מרחביה 1963.
***אהובה וזרה**, ציורים: יחזקאל קמחי, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ז 1967.
***זמן אחר שירים אחרים**, ספרית פועלים מרחביה, תש"ל 1970.
***חולמים לפעמים**, ספרית פועלים תל אביב, תשל"ח 1978.
***הגעגועים הנפלאים**, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"א 1981.
***במקום שהייתי חייב**, עקד, תל אביב, 1986.
***משלי חלומות**, קולאז'ים: חנה ריכב, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ח 1988.
***לפני בוא המשיח**, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.
*** בארץ הגורל**, שירים חדשים ומבחר שירים מספרים קודמים, מערכת דליה, תשנ"ב 1992.
***כשהבן לובש מדיו**, עיצב ואייר: יעקב גוטרמן, תג תל אביב, תשנ"ה 1995.
***אהבנו הרבה אבל מעט**, ספרית פועלים תל אביב, תשנ"ט 1999.
***אדם עץ ארץ דם**, שירים וסיפור, ספרית פועלים, תל אביב תשס"א 2001.
***לפנות ערב**, שירים, 2012.

### ספרי ילדים
***מות הכנרית**, סיפורים, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ד 1984.
***מותר לשקר**, ציורים ועטיפה: שמואל כץ, יד ושם ירושלים, 2003.
***סבא גיבור**, איורים: שמואל כץ, תל אביב, תשמ"ה 1985.
***ספר השטויות והבלבולים**, צייר: דוד מאיר, דליה מערכת, 1997.
***שלום לך כוכב**, צייר: אבי מרגלית, מרחביה 1971.
***שמשון היה ילד חלש**, רישומים: אלישבע לנדוי, מסדה, רמת גן, 1973.
***עצם הזהב**, צייר: מאיר מוזס, מרחביה 1968.
***תעלומת כתב הסתרים**, איורים: ארנון אבני, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.

## פרסים ספרותיים בשירה
* פרס אנה פרנק
* פרס ראש הממשלה על-שם לוי אשכול
* פרס רמת גן
* פרס אקו"ם
* פרס הרצל-נורדאו - הונגריה

## לקריאה נוספת
***זמן אחר שירים אחרים?**, על ספרו של נצר "זמן אחר שירים אחרים", מאת רבקה כהן, נדפס ב"הדים", 94, תשל"א 1971.
*** גדול מגורלו: שמחה הונוולד 1914-1945**, מאת אלי נצר, נדפס ב"ילקוט מורשת", נ"ז, תשנ"ד 1994. על תנועות הנוער בהונגריה בזמן השואה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:דליה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
שאנז אליזה

[שמאל|ממוזער|שדרת '''שאנז אליזה''', מבט מכיכר הקונקורד לכיוון מערב. בקצה הרחוק - [שער הניצחון בפריז|שער הניצחון]]
ממוזער|השדרה - מבט משער הניצחון לכיוון מזרח. בקצה הרחוק - כיכר הקונקורד.
**שדרות השאנז אליזה** (בצרפתית: **Avenue des Champs-Élysées**; ) נחשבות לאחד הסמלים המזוהים ביותר עם פריז ועם התרבות הצרפתית כולה, כשהן מחברות בין כיכר הקונקורד לכיכר שארל דה גול, שבמרכזה ניצב שער הניצחון. השדרה, שאורכה כ-1.9 קילומטרים, מחולקת באופן מסורתי לשני חלקים עיקריים המציעים חוויות שונות: החלק התחתון הסמוך לקונקורד מאופיין בגנים ירוקים, מזרקות ומבני תרבות מרשימים כמו פאלה רויאל והמוזיאון הגדול, בעוד החלק העליון הוא מוקד מסחרי תוסס ויוקרתי המאכלס חנויות דגל של מותגי על, בתי קולנוע ומסעדות היסטוריות. מדי שנה נערך בה המצעד הצבאי החגיגי של יום הבסטיליה ב-14 ביולי, והיא משמשת כנקודת הסיום המסורתית והמרגשת של מרוץ האופניים "טור דה פראנס".  

## תיאור
השדרה משתרעת לאורך 2 ק"מ ברובע השמיני היוקרתי של פריז. תחילתה בכיכר הקונקורד בלב העיר, וסופה בשער הניצחון שבכיכר שארל דה גול, הידועה יותר בשמה הקודם – כיכר האטואל (כוכב), משום 12 השדרות האלגנטיות המתנקזות אליה ויוצרות, במבט על, צורת כוכב. שדרת שאנז אליזה מהווה את חלקו המרכזי של הציר ההיסטורי של פריז המכונה "אקס היסטוריק" (Axe Historique) אשר מתחיל בארמון הלובר במזרח, ומסתיים בגרנד ארש שברובע "לה דפנס" מערב.

חלקה המזרחי של השדרה מתוחם, משני צידיה, בשטחי ירק וארמונות שנבנו סביבם (כולל ארמון האליזה), בעוד שחלקה המערבי הוא מסחרי בעיקרו ומאכלס חנויות יוקרה, מסעדות, בתי קפה ומשרדים. עקב העלות הגבוהה של הנדל"ן לאורך השדרה, מעט מאוד אנשים מתגוררים בה עצמה, אך היא שוקקת חיים בכל שעות היום והלילה ובכל ימות השבוע.
מרכז|ממוזער|500px|פנורמה של השדרה

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|[פוטוכרום של השאנז אליזה, בסביבות 1890–1900]]
במקור היו אלה שדות שהשתרעו ממערב לארמון טווילרי, מעונה של מארי דה מדיצ'י שניצב על שטח גני הטווילרי של היום. בשנת 1616 החליטה מארי דה מדיצ'י להאריך את ציר הגן של ארמונה בשדרת עצים ארוכה. השדרה וסביבתה שימשו כשטח גנים פתוח, שעם השנים הוארך עד לכיכר האטואל. לקראת סוף המאה ה-18 הפך האזור לאופנתי ויוקרתי למגורים, ונבנו סביבו בתי מידות וארמונות פאר, הבולט בהם – ארמון האליזה. בשנת 1828 הפכה השדרה לרכוש העיר, והתווספו לה שבילי הליכה, מזרקות ותאורת גז. מאז המשיכה להתפתח ולקבל את צביונה העסקי והמסחרי. בשנת 1993 עברה עבודות פיתוח נרחבות, שכללו את הרחבת המדרכות.

מאז 1860 מאוגדים בעלי העסקים לאורך השדרה בוועד, שתפקידו לדאוג לשמירת אופייה הנוצץ של השדרה ולוודא פיתוח עסקי הולם.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

שאנז
קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
ונרה 3

**ונרה 3**, הייתה גשושית סובייטית לחקר כוכב הלכת נוגה ששוגרה ב־16 בנובמבר 1965 מבייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית ונרה. כמו שמרמז שמה היא הייתה השלישית מסוגה. משקלה היה 960 ק"ג והיא הונדסה באותו אופן כמו ונרה 2. כמו קודמותיה היא שוגרה בשני שלבים - הלוויין שנשא את הגשושית שיגר אותה לעבר נוגה מהחלל.

כש**ונרה 3** הייתה כבר במרחק של 13 מיליון ק"מ מכדור הארץ בדצמבר 1965 בוצע תיקון תוך מסלולי בדרכה של הגשושית לנוגה.

משימתה של הגשושית הייתה לנחות על פני השטח של נוגה. גוף הכניסה הכיל מערכת תקשורת רדיו, מכשירים מדעיים, מקורות כוח חשמליים ומדליונים שעליהם סמל ברית המועצות. היא התרסקה על נוגה ב־1 במרץ 1966 ובכך הפכה לגשושית הראשונה שהגיעה לפני השטח של כוכב לכת זר. בדרכה לנוגה נוצר איתה קשר 63 פעמים אך מערכות התקשורת שלה כשלו לפני שיכלה להחזיר מידע אודות כוכב הלכת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גשושיות סובייטיות
קטגוריה:תוכנית ונרה
קטגוריה:1965 בברית המועצות
זרון

**זֵרוֹן** (שם מדעי: *Circus*) הוא סוג של עופות דורסים בעלי גודל בינוני ומבנה גוף רזה.

## מאפיינים
הנקבות גדולות יותר מהזכרים. הזנב ארוך, צר ומעוגל בקצהו, הרגליים ארוכות וצרות, הראש פרופורציונלי לגוף והצוואר קצר. המקור קצר ומחודד והנחיריים רחבים. פלומת נוצות סבוכה (כעין "זר" - מכאן מקור השם) מכסה מאחורי קו העיניים את הלחיים ואת נקבי האוזניים הגדולים. הכנפיים ארוכות ומעוגלות, מוטות בזווית כלפי מעלה בזמן תעופה. מבנה הגוף מותאם לתעופה בגובה נמוך מעל מישורים פתוחים ושדות.

תפוצת הסוג היא עולמית, אך המינים אינם חופפים אזורי מחיה, למעט שני המינים האוסטרליים. מרבית המינים מנהלים אורח חיים פוליגמי,  כאשר זכר אחד יכול להזדווג עם כמה נקבות. זהו סוג חברותי ביותר, בנפרד מעונת הרבייה יעדיף לשכון בלהקות של מספר פריטים. פעמים רבות ייראו להקות על הקרקע ולאו דווקא בשמים. הקינון הוא על הקרקע והקן מוסתר בתוך צמחייה גבוהה.

## מיני הזרון
### מינים אשר מצויים או חולפים בארץ ישראל
* זרון סוף *(Circus aeruginosus*)
* זרון תכול (*Circus cyaneus*)
* זרון השדות (*Circus macrourus*)
* זרון פס (*Circus pygargus*)

### מינים אשר אינם מצויים בארץ ישראל
* זרון צפוני (*Circus hudsonius*) - באמריקה הצפונית
* זרון פפואני (*Circus spilothorax*)
* זרון מלגשי (*Circus macrosceles*)
* זרון אוסטרלי (*Circus approximans*)
* זרון מנוקד (*Circus assimilis*) - באוסטרליה
* זרון ארוך כנף (*Circus buffoni*) - באמריקה הדרומית
* זרון עשון (*Circus cinereus*) - באמריקה הדרומית
* זרון ראוניון (*Circus maillard*i)
* זרון שחור (*Circus maurus*) - בדרום אפריקה
* זרון אסייתי מנוקד (*Circus melanoleucus*)
* זרון אפריקני (Circus ranivorus)
* זרון מזרח-אסייתי (*Circus spilonotu*s)

### מינים נכחדים
* *Circus eylesi*
* *Circus dossenus*
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זרונים
תוכנית סויוז

[שמאל|ממוזער|250px|החללית [סויוז TMA-6 מתקרבת לתחנת החלל הבינלאומית]]
תוכנית החלל **סוֹיוּז** (ברוסית: **Союз**, "ברית") של ברית המועצות הייתה תוכנית חלל סובייטית בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-20, שבתחילתה הייתה אמורה לכלול נחיתה על הירח. (תוכנית החלל N-1) במסגרת תוכנית זו פותחו טיל השיגור סויוז וחללית הסויוז.

חללית הסויוז צפויה להיות מוחלפת בעתיד על ידי חללית מתקדמת יותר.

## יעדי התוכנית
[שמאל|ממוזער|200px|שיגור [סויוז TMA-3 על משגר סויוז]]

יעד הנחתת הקוסמונאוט על הירח נזנח כאשר בעיות טכנולוגיות הביאו לכך שארצות הברית תהא הראשונה להנחית אדם עליו. תוכנית הסויוז שרדה הודות להתפתחותה למגוון פרויקטים אזרחיים וצבאיים, רובם סובבים סביב תחנות חלל.

## משגר סויוז

**טיל השיגור סויוז** (כינוי במערב: A-2) הוא משגר לוויינים וחלליות אשר עוצב ומיוצר על ידי לשכת העיצוב קורולוב בסמרה, רוסיה. הטיל משמש את תעשיית החלל לשיגור חלליות מאוישות מסדרת סויוז ושיגור החלליות הבלתי מאוישות מסדרת פרוגרס.

כל השיגורים של המשגר סויוז בוצעו מקוסמודרום בייקונור בקזחסטן וקוסמודרום פלסצק בצפון מערב רוסיה, אך ב-2008 יחלו שיגורים גם מגיאנה הצרפתית.

סויוז הוצג בשנת 1966 כפיתוח של משגר הווסטוק, אשר הוא עצמו היה פיתוח של הטיל הבליסטי הביניבשתי R-7. בתחילה היה המשגר תלת שלבי, אך דגם ה"מולניה" כלל שלב רביעי שאפשר הגעה למסלול גבוה יותר.

## חללית סויוז

[שמאל|ממוזער|200px|[סויוז TMA-7 בחלל]]

חלליות הסויוז המאוישות ניתנות לחלוקה לפי דורות תכנון. סויוז 1 עד סויוז 11 היו חלליות מהדור הראשון (1967-1971), שנשאו צוות של עד שלושה קוסמונאוטים ללא חליפות חלל. אלו נבדלו מדורות מאוחרים יותר בפנלים הסולריים הקמורים שלהן ובמערכת "איגלה" לעגינה אוטומטית, שדרשה אנטנות מכ"ם מיוחדות. תשע החלליות הראשונות מתוך ה-11 לא כללו מעבר פנימי, והיה צורך בביצוע הליכת חלל בעת חילופי צוות.

הדור השני, של החללית הסויוז, שימש במשימות סויוז 12 עד סויוז 40 (1973-1981). מערכת ה"איגלה" עדיין הייתה בשימוש אך לא הפנלים הסולריים שהוחלפו בסוללות. מספר אנשי הצוות ירד לשניים והם יכלו ללבוש חליפות חלל במהלך המשימה כולה.

הדור השלישי (1976-1986) כונה סויוז-T, (מן המילה "טרויקה", המלמדת על גודל הצוות שיועד לה).

החל משנת 1986, הדור הרביעי, סויוז-TM, שימש להעברת צוותים לתחנת החלל מיר וצויד במערכת עגינה משופרת "קורס" ששימשה עד 2003.

הדור הנוכחי הוא סויוז-TMA, שפותח להעברת צוותים לתחנת החלל הבינלאומית. הוא מותאם לאנשים גבוהי קומה יותר ובעל מושבים מתכווננים. זוהי החללית המאוישת שבשימוש רוסיה כיום.

## נגזרים

התכנון הבסיסי של הסויוז שימש לפרויקטים רבים, מהם סודיים. מטרתו הראשונית הייתה לטוס לירח ללא שימוש בטיל מאיץ אדיר כסטורן 5 האמריקני או N1 הרוסי, על ידי הרכבת חלקים שהועלו למסלול מראש. תכנון זה ושימושיו האזרחיים היה של קורוליוב, שלא ראה בחייו את המראת הסויוז. פיתוחים כגון הזונד או חללית הפרוגרס הבלתי מאוישת שהעבירה מטען לתחנות סאליוט ומיר עשו שימוש במערכות העגינה והניווט של הסויוז, אך לא בתא הנחיתה שלה.

## משימות התוכנית
### משימות בלתי מאוישות

### משימות מאוישות

## ראו גם
*רשימה של טיסות חלל מאוישות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
סויוז