open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דאגלס DC-4

**דאגלס DC-4** (באנגלית: **Douglas DC-4**) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבעה מנועי מדחף, תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס היה בשימוש חברות תעופה רבות משנת 1945 עד שנות השישים.

## פיתוח
המטוס פותח על ידי חברת דאגלס לפי מפרט של חברת התעופה יונייטד איירליינס, עבור טיסות ארוכות טווח, אב הטיפוס של המטוס כונה דאגלס DC-4E, ונעשה בו שימוש בזנב משולש שלאחר מכן השתמשה בו חברת לוקהיד במטוס הקונסטליישן שלה.
המטוס טס לראשונה ב-7 ביוני 1938, בתקופת מלחמת העולם השנייה הוסב הייצור האזרחי למטוס הצבאי דאגלס C-54 סקיימאסטר .
בין השנים 1942 ל-1946 יוצרו עבור צבא ארצות הברית 1,163 מטוסי סקיימאסטר.
בעקבות המלחמה נפגעו מכירות המטוס, אולם חברות שכר רבות העדיפו אותו. יצור המטוס הופסק באוגוסט 1947.

## גרסאות
למטוס שתי גרסאות:
***DC-4-1009** – מטוס נוסעים, יכול לשאת עד 86 נוסעים.
***DC-4-1037** – מטוס מטען.

## מפעילים
בין חברות התעופה שהפעילו את המטוס: אוויאנקה, איראן אייר, אייסלנדאייר, מקסיקנה, KLM, סאות' אפריקן איירווייז, נורת'ווסט איירליינס, דלתא איירליינס, אל על, סוויסאייר, סקנדינביאן איירליינס, סבנה, וקוריאן אייר.

## קישורים חיצוניים

*תמונות המטוס באתר "JetPhotos"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסי תובלה וקישור של חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מטוסי נוסעים אמריקאיים
קטגוריה:מקדונל דאגלס
DC4
וירג'יניה דנקל

**וירג'יניה רות "ג'יני" דנקל** (באנגלית: **Virginia Ruth "Ginny" Duenkel**; נולדה ב-7 במרץ 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות מהן אחת זהב ושיאנית עולם.

## ביוגרפיה
דנקל נולדה בווסט אורנג', ניו ג'רזי. היא התאמנה במועדון השחייה של "Summit YMCA", תחת הדרכתו של פרנק אלם כ-50 מייל מביתה.

באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה באוגוסט 1962 זכתה דנקל לראשונה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אמריקאי חדש של (2:32.1 דקות) כשגברה על האלופה דונה דה וארונה (2:33.1 דקות).

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה דנקל במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.

המשחים החזקים של דנקל, 200 מטר גב ו-1500 מטר חופשי לא נערכו באולימפיאדה באותה תקופה למרות זאת באולימפיאדת טוקיו (1964) היא זכתה ב-2 מדליות מהן אחת זהב ואחת ארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:43.3 דקות, לפני שיאנית העולם מרילין רמנובסקי (4:44.6 דקות) וטרי לי סטיקלס (4:47.2 דקות) שתיהן חברותיה לנבחרת ארצות הברית, רביעית סיימה השחיינית הגדולה דון פרייזר מאוסטרליה (4:47.6 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.0 דקות, אחרי קאתי פרגוסון בת ארצה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.7 דקות וכריסטין קארון מצרפת (1:07.9 דקות).

## תארים והישגים
*בשנת 1985 זכתה דנקל להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:ניו ג'רזי: שחיינים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
המנון פיפ"א

**המנון פיפ"א** הוא ההמנון הרשמי של פיפ"א, שאימצה בשנת 1994 את יצירתו של המלחין הגרמני פרנץ למברט כהמנונהּ. המנון פיפ"א מושמע בפתיחת כל משחקי הידידות הבין-לאומיים ומשחקים רשמיים כחלק מגביע העולם בכדורגל, גביע הקונפדרציות, גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, גביע העולם בכדורגל עד גיל 17, גביע העולם למועדונים, גביע העולם בקטרגל, גביע העולם בכדורגל חופים, גביע העולם בכדורגל נשים, גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20, גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 17 וגביע העולם למועדוני נשים.

## היסטוריה
### שנים ראשונות (1994–2004)
הוא נוגן לראשונה במונדיאל 1994, הולחן על ידי פרנץ למברט והוא אינסטרומנטלי לחלוטין ללא מילים. רוב מיי וסיימון היל עיבדו אותו.

### גרסה מעובדת מחדש (2004–2018)
בשנת 2004, השיר עובד מחדש והוקלט מחדש עם אקוסטיקה משופרת על ידי גוטה יאשיקי וזו הגרסה הנמצאת כיום בשימוש על ידי פיפ"א לפני תחילת המשחקים. הוא שימש במונדיאל 2010 ו-2014, אם כי גרסת 1994 שימשה בגמר של מונדיאל 2006.

### המנון חדש: כדורגל חי (2018–הווה)
בשנת 2018, פיפ"א הזמינה את הנס צימר ולורן באלף להלחין שיר נושא חדש שישמש במונדיאל 2018 ברוסיה. השיר, שנקרא "**כדורגל חי**" כדי להתאים לסלוגן החדש של פיפ"א, נוגן לפני כל משחק מונדיאל, כאשר המתנדבים החלו לחשוף את הלוגו הענק של מונדיאל 2018 (שהוחלף בתמונה של גביע מונדיאל בגמר ) על המגרש, יחד עם דגלי שתי המדינות בכל משחק. "המנון פיפ"א" עצמו – שתמיד נוגן כשהשחקניות יצאו למגרש האצטדיון, הוחלף ב"צבא שבע האומות" של "הווייט סטרייפס" עבור אותו טורניר. המגמה נמשכה בכל הטורנירים הבאים שאושרו על ידי פיפ"א, כולל מונדיאל עד גיל 20 לנשים, גביע העולם למועדונים, גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 וגביע העולם בכדורגל לנשים.

שיר הנושא "כדורגל חי" שימש שוב בגביע העולם למועדונים 2018, שנערך באיחוד האמירויות הערביות, וגם בגביע העולם עד גיל 20 – 2019 בפולין ובגביע העולם בכדורגל לנשים 2019 בצרפת.

## הערות שוליים

קטגוריה:פיפ"א
פיפ"א
קניין הבטה

במשפט העברי, **הבטה** היא סוג של מעשה קניין השנוי במחלוקת. על הכל מוסכם כי במכירה או במתנה יש צורך במשיכה או בהגבהה ואין תוקף להבטה בלבד, אולם בזכייה מן ההפקר יש הסוברים שמספיקה הבטה. פרשני התלמוד ביארו באופנים שונים מהי ההגדרה המדויקת של הבטה.

## היבטים הלכתיים
אחד מההיבטים ההלכתיים של הקנין הוא בדין ביומו תתן שכרו האומר כי יש לשלם לפועל ביום עבודתו. כאשר פועל שומר פירות שדה לאדם אחר, מובא במשנה, כי אין המעביד יכול לומר לפועל שיטול את שכר פעולתו מפירות השדה עצמו, מכיוון שהוא כבר קנה את הפירות על ידי הבטתו של הפועל והתחייב במצוות "ביומו תשלם שכרו", ובברייתא מובא כי ניתן לומר לפועל שייקח את שכרו מפירות השדה. 

הגמרא מיישבת את הסתירה, כי קנין "הבטה" אינה קנין, ובברייתא מדובר שהשומר שמר את הפירות ומכיוון שהבטה אינה קניין כלל, נמצא כי השמירה לא הקנתה את החפץ למעביד, ומכיוון שלא נעשתה עבורו עדיי שום פעולה מעשית, לא חלה עליו חובת התשלומים לפועל והוא יכול לומר לו שייקח את שכרו מפירות השדה, אך במשנה מדובר שהפועל הגביה את הפירות לבעל הבית, וכך קנה בעל הבית את הפירות. 

במשנה אחרת חולקים תנא קמא ורבי יוסי בשומר ששומר את פירות העומר לציבור, אם קיים חיוב לשלם לו בכסף מלא כדי שיקנה את הפירות חזרה לציבור, או שניתן לבצע את השמירה בהתנדבות. הגמרא תולה זאת במחלוקת אם הבטה קונה או לא, ומי שסובר שהבטה קונה אוסר לבצע את השמירה בהתנדבות, שכן במקרה כזה אנו חוששים שהשומר, שעושה את מעשה הקניין בפירות על ידי ההבטה, יעשה זאת לעצמו, ומכיוון שהוא לא מקבל תשלום עבורם, הוא לא יעשה את מעשה הקניין לציבור אלא לעצמו, ונמצא שקרבן העומר יוקרב משלו ולא משל הציבור. אך לפי הדעה הסוברת שהבטה אינה קונה אין בעיה כזו.  למסקנת הגמרא מסיק רבא כי לפי כל הדעות הבטה בהפקר קונה. 

### הבטה להקנות לאדם אחר
רבי יעקב יצחק מפרשיסחא מקשה, לפי מסקנת הגמרא לכל הדעות קנין הבטה קונה, שוב עולה חזרה הסתירה בין המשנה לברייתא,  אם בעל הבית יכול לומר לפועל שיטול את שכר פעולתו מפירות השדה עצמו או לא. היהודי הקדוש מסביר, כי הקושיא אינה קשה גם אם הבטה קונה; את דבריו הוא מבאר בכך שקנין ההבטה הוא על ידי השמירה הנגרמת לקונה. לפי זה, מסביר הרבי מפרשיסחא, לא ניתן יהיה להקנות לאדם אחר על ידי הבטה של הפועל, שכן קנין השמירה מועיל דווקא אם שמירת האובייקט הנקנה (שהיא 'הבטה') נעשית על ידי מי שקונה אותו לעצמו,  כך שהשמירה היא מוחלטת, שאין אדם נוסף - חוץ מהאדם לו נקנה החפץ -  שיש לו שליטה על החפץ; אך כאן, כאשר אדם אחר שומר לבעל הבית, אין הדבר נשמר לחלוטין לבעל הבית, שהרי גם  לפועל עצמו יש גישה אל החפץ.

## אופן הקנין
לפי הרמב"ם, קניין ההבטה נעשה על ידי שמירה על החפץ והגנה עליו כך שלא יילקח על ידי אחרים. אולם התוספות כתבו שלא ניתן לומר שהבטה היא שמירה בעלמא, שכן גמרא מפורשת היא שראייה אינה קונה בהפקר, ולכן מההכרח לומר שמדובר שעשה מעשה מסוים לשמור את הדבר, כגון שעשה גדר קטן.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: קניינים
אל-ביידא (לוב)

**אל-ביידא** (בערבית: **البيضاء** – הלבנה, תעתיק מדויק: אלביצ'אא') היא עיר מסחר ותעשייה בצפון חבל קירנאיקה שבמזרח לוב, ובירת מחוז אל-ג'בּל אל-אח'דר. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בלוב בשנת 2010 נמנו בעיר כ-250,000 נפש, והיא הרביעית בגודלה בערי המדינה.

בשולי העיר מצוי קברו של אחד מבני לווייתו (צחאבה) של הנביא מוחמד, והיא נקראה בעבר על שמו – סידי ראפע. אחרי הגעת הסנוסים במאה ה-19 והקמת הזאווייה שלהם נודעה העיר בשם אל-זאוִיָה אל-ביידא, ובקיצור אל-ביידא. ב-1912 עברה לוב מידי העות'מאנים לשלטון איטליה, ובמקום נושבו איטלקים. בתקופת השלטון הפשיסטי האיטלקי (1922–1943) התרחבה העיר ושמהּ שונה ל-בֶּדָה ליטוֹריָה (Beda Littoria). במלחמת העולם השנייה פעלו בה ובסביבתה מפקדות של צבאות הציר. אחרי קבלת העצמאות ב-1951, כשהפכה לבירת הממלכה, התחוללה בעיר תנופת התחדשות. נבנו בה בנייני ממשלה וארמון מלוכה (כיום מתחם אוניברסיטת עומר אל-מוח'תאר, בקרבת הזאווייה שבמערב העיר). בעקבות מהפכת מועמר קדאפי ב-1969 שונה מעמדה.

בעבר הייתה במקום קהילה יהודית גדולה וחשובה בעלת היסטוריה ארוכה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לוב: ערי חוף
קטגוריה:לוב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1840
נח שימנוביץ

הרב **נח שימנוביץ** (תרס"ז, 1907 - ה' באייר תשט"ו, 27 באפריל 1955) היה מייסד וראש ישיבת כנסת חזקיהו בזכרון יעקב.

## ביוגרפיה
נולד במינסק בירת בלארוס לבנימין וריזא. בהיותו בן אחת עשרה שלחוהו הוריו ללמוד בישיבת אוהל תורה בברנוביץ, אצל רבי אלחנן וסרמן. משם עבר ללמוד תקופה בישיבת מיר. לאחר מכן התבסס בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, שם נעשה לתלמידו המובהק של ראש הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ ובמשך תקופה אף למד עמו ביחידות. למד גם אצל הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב מבריסק.

בשנות מלחמת העולם השנייה הצליח להימלט מאירופה ולהגיע לחופי ארץ ישראל כמעפיל לא חוקי. הוא נעצר על ידי הבריטים ושהה תשעה חודשים במחנה המעצר בעתלית. בתקופת מעצרו ארגן שיעורי תורה ודאג לאוכל כשר עבור העצורים. בהשתדלותם של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, משה בלוי והרב חזקיהו יוסף מישקובסקי שוחרר ממעצרו והוא התיישב בירושלים.

כעבור זמן קצר בחר בו הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי כחתן לבתו חנה. לאחר הסתלקותו הפתאומית של חמיו, בתחילת שנת תש"ז, החליט הרב שימנוביץ להקים ישיבה לזכרו.
בעצת החזון איש הוא הקים את הישיבה בזכרון יעקב, וקרא לה "כנסת חזקיהו". כמנהל רוחני הוא הביא לישיבה את הרב אליהו לופיאן.

בשנת תשט"ו, בעקבות תלונות תושבים שגרו בשכנות לישיבה וכן מצוקת מקום, החליט הרב שימנוביץ למצוא מקום קבע לישיבה. בעצת גיסו, הרב אליהו מישקובסקי ששימש כרבה של כפר חסידים, הוא רכש שטח אדמה בן עשרה דונמים במקום והקים עליו צריפים. חנוכת הבית תוכננה לי"ח באייר (ל"ג בעומר) תשט"ו. ימים מעטים קודם, בה' באייר, הוא לקה בלבו ונפטר. בעקבות פטירתו עברה הנהגת הישיבה לגיסו הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, בעצתו של המשגיח הרב אליהו לופיאן.

בשנת תשל"ז נישאה אלמנתו הרבנית חנה לרב שמואל דוד ורשבצ'יק, שהיה ראש ישיבת 'רבנו חיים יוסף' בניו יורק והצטרף להנהגת הישיבה בכפר חסידים. הרב ורשבצ'יק (שהיה ידידו של הרב שימנוביץ בישיבת קמניץ) קיבץ את כתביו והוציא לאור את הספר 'חידושי רבי נח'.

## ספרו
* 

## לקריאה נוספת
* דוד זריצקי, **כזה הוא היה**, נדפס בשנית בתוך ספרו: **זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה**, עמ' 107–110

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:ישיבת כנסת חזקיהו
קטגוריה:משפחת מישקובסקי
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:תלמידי רבי יצחק זאב סולובייצ'יק
קטגוריה:זכרון יעקב: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר חסידים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
מוזיאון דוקטור סון יאט-סן

250px|שמאל|ממוזער|מבנה המוזיאון
250px|שמאל|ממוזער|פסלו של ד"ר סון יאט-סן בחזית המוזיאון.
**מוזיאון דוקטור סון יאט-סן** (באנגלית: **Dr Sun Yat-sen Museum**; בסינית: 孫中山紀念館) הוא מוזיאון המוקדש לחייו של דוקטור סון יאט-סן. המוזיאון ממוקם בבית קום טונג (באנגלית: **Kom Tong Hall**; בסינית: 甘棠第) הממוקם בדרך קאסל בשכונת מיד-לוולס שבאזור סנטרל שבאי הונג קונג. המוזיאון נפתח לציבור ב-12 בדצמבר 2006 לרגל 140 שנות הולדתו של סון יאט-סן.

## הקמה
סן יאט-סן התגורר בהונג קונג, ובין השנים 1887–1892 למד במכללה הבריטית לרפואה שהקים ד"ר ג'יימס קנטלי בהונג קונג. שם קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1892. סון יאט-סן סיים במקום השני בין עשרים בוגרים. בעת לימודיו עסק גם בפעילות פוליטית מהפכנית. בשנת 1892 עבר סון יאט-סן למקאו, אולם המשיך לפעול בהונג קונג על מנת לעודד את ההפיכה כנגד השלטון הקיסרי בסין.

באזור בו התגורר ופעל הוקם המסלול ההיסטורי סון יאט-סן, ובית קום טונג הנמצא לצד מסלול זה נבחר על ידי ממשלת הונג קונג לשמש כמוזיאון לזכרו.

## בית קום טונג
בית קום טונג הוא מבנה היסטורי אשר הוכרז בשנת 1990 כמבנה היסטורי לשימור וכאנדרטה מוכרזת. המבנה נבנה בשנת 1914 (לאחר שסון יאט-סן עזב את הונג קונג), ונקרא על שם בונהו - הו קום-טונג. משפחת הו הייתה המשפחה הסינית הראשונה שהורשתה להתגורר בשכונת המיד-לוולס בתקופה הקולוניאלית (במהלך המאה ה-19 הייתה הפרדה בין השכונות הסיניות לשכונות המערביות בהונג קונג).

בשנת 1960 רכשה כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים את המבנה לשימושה והקימה בו כנסייה ומרכז תרבותי. בעקבות גידול רב במספר המאמינים המורמונים בהונג קונג, עברה הכנסייה למבנה חדש בן 14 קומות בדרך גלוסטר שבשכונת ואן צ'אי.

הכנסייה העדיפה להרוס את המבנה ולמכור את המגרש (דבר שהיה מעלה את עלותו) אולם ממשלת הונג קונג אסרה על הריסת המבנה ורכשה אותו בשלמותו בשנת 2004 במטרה להפוך אותו למוזיאון המוקדש לסון יאט-סן.

המוזיאון נפתח רשמית ב-12 בדצמבר 2006.

למבנה שלוש קומות וחזיתו בנויה בסגנון נאו קלאסי יווני, אולם פנים המבנה בנוי בסגנון אדוארדי.

## מוצגים
בין מוצגי המוזיאון תעודות ותמונות הנוגעות לחייו של דוקטור סון יאט-סן ובהם תעודת נישואין שסון יאט-סן היה אחד מעדיה, מבחנים מתקופת לימודיו באוניברסיטה ותפריט ארוחת הערב שנערכה לטקס סיום לימודיו.

במוזיאון אולם הרצאות, אולם קריאה וכיתות לימוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור המוזיאון באתר מחלקת שירותי הפנאי והתרבות של הונג קונג

קטגוריה:מיד לוולס
קטגוריה:הונג קונג: מוזיאונים
קאתי פרגוסון

**קאתלין ג'יין "קאתי" פרגוסון-ברנן** (באנגלית: **Kathleen Jane "Cathy" Ferguson-Brennan**; נולדה ב-22 ביולי 1948) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב ושיאנית עולם.

## ביוגרפיה
פרגוסון נולדה בסטוקטון, קליפורניה. 

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה פרגוסון במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.1 דקות.

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרגוסון ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב היא הייתה אחת מ-6 שיאניות עולם שהשתתפו במשחה הגמר, אך היא זו שזכתה במדליית הזהב כשקבעה שיא עולם חדש של 1:07.7 דקות, לפני כריסטין קארון מצרפת (1:07.9 דקות) ווירג'יניה דנקל חברתה לנבחרת השחייה (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סינתיה גוייט, קאתי אליס ושרון סטודר בשיא עולם חדש של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות).

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 הייתה פרגוסון קפטן נבחרת השחייה והאי זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.48 דקות.

פרגוסון התחתנה עם לארי ברנן ולזוג נולדו שלוש בנות. היא מאמנת שחייה בבית ספר תיכון ובמועדון שחייה מקומי בקליפורניה.

## תארים והישגים
*בסך הכל קבעה פרגוסון 4 שיאי עולם, 7 שיאי ארצות הברית וזכתה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה.
*בשנת 1965 זכתה פרגוסון בתואר שחיינית השנה בעולם.
*בשנת 1978 זכתה פרגוסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב

## קישורים חיצוניים

* קאתי ג'יין פרגוסון
* sports123.com

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:קליפורניה: שחיינים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1948
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
מוזיאון שעווה

[שמאל|ממוזער|250px|פסל השעווה של [החיפושיות במוזיאון השעווה מאדאם טוסו שבלונדון.]]
[שמאל|ממוזער|250px|פסל השעווה של [ססילה צ'ונג במוזיאון מאדאם טוסו הונג קונג.]]
**מוזיאון שעווה** הוא מוזיאון המציג בובות שעווה בדמותם של דמויות היסטוריות וידוענים מודרניים, כשהם לבושים בבגדים האופייניים להם, והם ניצבים בתנוחה אמיתית במטרה לדמות אנשים חיים.

לרוב מאפשרים המוזיאונים למבקרים בהם להצטלם לצד הפסלים וכך לדמות צילום לצד הדמות האמיתית.

## היסטוריה
תערוכת פסלי השעווה הראשונה נערכה בשנת 1770 בעיר פריז שבצרפת, ובה הוצגו פסליו של הרופא פיליפ קורטיוס. עקב הצלחתה הרבה והתגובות החיוביות של המבקרים הועברה התערוכה לפאלה רויאל בפריז ב-1776. בשנת 1782 נפתחה תערוכה נוספת בבולוור דו טמפל.

אמה של מארי טוסו הייתה סוכנת הבית בביתו של קורטיוס, והוא לימד את מארי טוסו את אמנות הפיסול בשעווה. טוסו יצרה את פסלה הראשון בשנת 1778 - פסלו של ז'אן-ז'אק רוסו. בעקבות פסל מוצלח זה ביקשו מפורסמים נוספים כי תפסל אותם - ובהם בנג'מין פרנקלין ווולטר. לאחר מותו של קורטיוס ירשה טוסו את אוסף פסליו, ונדדה עם האוסף תוך שהיא מציגה אותו בתערוכה נודדת. לימים, בשנת 1835, הקימה מאדאם טוסו מוזיאון של קבע ברחוב בייקר שבלונדון הנקרא על שמה מאדאם טוסו. הצלחתו של מוזיאון זה הביאה לפתיחת סניפים נוספים בכל רחבי העולם (בכיכר דאם שבאמסטרדם; בברלין; הונג קונג; שאנגחאי; בנגקוק; ובארצות הברית: בניו יורק, לאס וגאס ובוושינגטון די. סי.) וכן מוזיאוני שעווה שאינם שייכים לרשת טוסו.

בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הוקמו מוזיאוני שעווה תמטיים המוקדשים לנושאים מסוימים כגון מוזאון השעווה מובילנד בפארק בואנה שבקליפורניה שנפתח בשנת 1962 ומוקדש לתעשיית הקולנוע, ונסגר בשנת 2005; ומוזיאון השעווה של הוליווד הממוקם בהוליווד ומוקדש אף הוא לשחקני קולנוע. תמה אופיינית נוספת היא ההיסטוריה של האתר בו ממוקם המוזיאון, כך לדוגמה מוזיאון השעווה בניו אורלינז שבלואיזיאנה מוקדש להיסטוריה של העיר, וכך גם מוזיאון השעווה ברציף הדייגים שבסן פרנסיסקו בקליפורניה; מוזיאון השעווה לונדון המלכותית בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית קנדה מוקדש לבני משפחות מלוכה.

## בישראל
ב-7 ביוני 1973 נפתח במגדל שלום בתל אביב "מוזיאון השעווה הישראלי" שהקים שי מאיר עם תצוגה של 100 בובות שעווה, והיה מוזיאון השעווה היחידי בישראל. המוזיאון נסגר בשנת 1995 עקב בעיות כלכליות.

ב-2011 נפתח מוזיאון שעווה במתחם The MAX באילת. ב-2015 נסגר המוזיאון.

ב-8 באוקטובר 2022 נפתח מוזיאון שעווה "הנבחרים" בקניון ארנה שבהרצליה.
מוזיאון זה קיבל ביקורות שליליות רבות על הבחירה שלו בידוענים עכשוויים, בין היתר כפי שמורן שריר מעיתון "הארץ" כתב על כך כי "פסל שעווה, בתפיסה האולי מיושנת שלי, אמור להנציח את אלו שרשמו לעצמם מקום בהיסטוריה. חוזה המדינה, גיבורת ניל"י, מלך הפופ, האיש שלנו בדמשק. התצוגה בקניון ארנה בהרצליה מנציחה את החולף. הרגעים שמוצגים שם לקוחים לא מספרי ההיסטוריה, אלא מסטורי באינסטגרם שמתנדף בתוך 24 שעות"

## לקריאה נוספת
* מרינה וורנר, **נוכח פני הבובה**, בתוך המדרשה, גיליון 13, סתיו 2010.

## הערות שוליים

*
פתילה

[שמאל|ממוזער|200px|מנורה עם פתיל עין, ציור מאת [ז'ורז' דה לה טור, אמצע המאה ה-17]]
**פתילה** היא רצועת חוט או בד קלוע בסיבים מפותלים הנתון בתוך נר, כלי שמן, מנורת נפט, תנור חימום או בכלי נשק ישנים בתור מנגנון השהייה.

הפתילה מודלקת בקצה לאחר שהיא מיוצבת מעל חומר הבעירה, כאשר הלהבה האוחזת בה שואבת מהסיבים כמות קבועה של שמן, באמצעות פעפוע כנגד כוח המשיכה.

החומרים הנפוצים ליצירת פתילה הם סיבי זכוכית או כותנה (סיבי הזכוכית נפוצים יותר משום יתרונם על פני הכותנה שמתכלה בתהליך הבעירה), ובנוסף מכילה הפתילה גרעין נוקשה שבאופן מסורתי היה עשוי עופרת או אזבסט, אך עקב איסור השימוש בעופרת בארצות הברית מחשש להרעלה ועקב סכנותיו הרפואיות של האזבסט הם הוחלפו באבץ הבטיחותי יותר לשימוש.

הראשון שהתקין **פתילה גלילית** היה הפיזיקאי והכימאי השווייצרי עמי ארגנד, שהחליף בה את המנורה המוצקה שהפיצה עשן רב והפיקה אור מועט.

פתילות בעלות קוטר גדול דולקות מהר יותר וגם מפיקות בדרך כלל להבה גדולה יותר, אך גם חומר שטוח יכול לשמש כפתילה.

הפרק "במה מדליקין" במסכת שבת עוסק בין היתר בסוגי הפתילות הכשרים להדלקת נרות שבת ונרות חנוכה.

## ראו גם
*אש
*פתילייה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אש
קטגוריה:תאורה
קטגוריה:פתילים
מאדאם טוסו הונג קונג

[שמאל|ממוזער|250px|[מגדל הפסגה בפסגת ויקטוריה, הונג קונג]]
**מאדאם טוסו הונג קונג** (באנגלית: **Madame Tussauds Hong Kong**; בסינית: 香港杜莎夫人蜡像馆) הוא סניף של רשת מוזיאוני השעווה של מאדאם טוסו. הסניף ממוקם במגדל הפסגה שעל פסגת ויקטוריה באי הונג קונג שבהונג קונג.

המוזיאון הוא אחד משלושת סניפי הרשת באסיה, לצד שאנגחאי ובבנגקוק.

במוזיאון מוצגות 100 בובות שעווה של דמויות היסטוריות וידוענים. כשליש מהבובות הן בובות של דמויות אסייתיות ו-16 מבובות השעווה הן של דמויות הונג קונגיות.

## היסטוריה
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו מספר סניפים של מוזיאון מאדאם טוסו הלונדוני באירופה (אמסטרדם) ובארצות הברית (בניו יורק ובלאס וגאס). באסיה הוצגה תערוכה נודדת שעברה בין סינגפור ואוסטרליה וזכתה להצלחה רבה.

בעקבות הצלחה זו הוחלט להקים מוזיאון קבוע בדרום מזרח אסיה, והונג קונג נבחרה בשל מיקומה. המוזיאון נפתח במגדל הפסגה בשנת 2000.

המוזיאון שופץ בספטמבר 2005 בעלות של 20 מיליון דולרים הונג קונגים ונפתח מחדש ב-18 במאי 2006.

במוזיאון מוצג פסל השעווה של מירים יאונג הייחודי בכך שפסל שעווה זה מצחקק כאשר המבקרים מתקרבים אליו, באמצעות חיישנים המהווים חלק מהפסל. כמו כן פסלו של אנדי לאו הוא פסל אנימטרוניקה העשוי סיליקון ולא שעווה.

במוזיאון מוצגים בין היתר פסליהם של ג'קי צ'אן, ברוס לי, בראד פיט, שר, אדי מרפי, אל מקפירסון, ז'ראר דפארדיה, יו גרנט, מל גיבסון, נעמי קמפבל, מריל סטריפ, ססיליה צ'ונג, ארון קווק, אנג'לינה ג'ולי, דייוויד בקהאם, מוחמד עלי, טייגר וודס, רונאלדיניו, הנסיכה דיאנה, לוצ'אנו פבארוטי, מהטמה גאנדי, נלסון מנדלה, ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, ברק אובמה, מיכאיל גורבצ'וב, סדאם חוסיין, הנסיך פיליפ, אליזבת השנייה, הנסיך צ'ארלס, הנסיכה אן, הנסיך ויליאם, אדולף היטלר, וינסטון צ'רצ'יל, רמברנדט, פבלו פיקאסו, וולפגנג אמדאוס מוצרט, דנג שיאופינג, ג'יאנג דזה-מין, לי קא-שינג, לי קואן יו, שיגרו יושידה, חו ג'ינטאו, אלברט איינשטיין, ג'ון הווארד, מאדאם טוסו, סון יאט-סן, מאו דזה-דונג, אליזבת טיילור, בני היל, פירס ברוסנן, אנתוני הופקינס, ג'ודי פוסטר, האריסון פורד, המפרי בוגרט, מקולי קאלקין, מרילין מונרו, אלפרד היצ'קוק, אלביס פרסלי, פרדי מרקיורי, מדונה, מייקל ג'קסון, מיק ג'אגר, הביטלס וטינה טרנר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסגת ויקטוריה
קטגוריה:הונג קונג: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאוני שעווה
רבע לשבע

**רבע לשבע** היא להקת רוק יהודית, המנגנת מוזיקה יהודית אלטרנטיבית, ובה רוק, קאנטרי ורגאיי. הלהקה משלבת מוזיקה חסידית עם מוזיקה עכשווית בסגנונות שונים. הטקסטים נכתבו חלקם על ידי חברי הלהקה, חלקם האחר הם מן המקורות, ובהם שיריו של ר' שלמה קרליבך.

בריאיון עם יהודה כץ, מקים הלהקה, בשנת 2009, הסביר כי מקור שמה של הלהקה הוא לפי הקבלה, ש"כל יום של הבריאה הוא שווה לאלף שנים ואני התחלתי את הלהקה ב-ה'תש"ן, סוף המִילֶנִיוּם השישי. אז אנחנו באמת 'רבע לשבע' – רבע למילניום השביעי, שהוא שבת – מלא אור".

## היסטוריה
יהודה כץ, מייסד הלהקה, עסק 25 שנה במוזיקה בחו"ל והיה מתלמידיו של רבי שלמה קרליבך במשך 23 שנים. בשנת 1993 עלה לארץ מלוס אנג'לס, ולאחר תקופה קצרה ייסד את הלהקה.

הלהקה הופיעה במאות הופעות בכל רחבי העולם. בקיץ 2001 ערכה הלהקה פסטיבל בשם "עם ישראל חי", במטרה להביא מוזיקה טובה ושמחה לכל רחבי הארץ. הפסטיבל כלל סדרה של 18 הופעות במרכז הארץ, בפריפריה וביישובי יש״ע, והתארחו בו כ-40 אמנים, ביניהם אהוד בנאי, שלמה גרוניך, אריאל זילבר ומאיר בנאי.

בשנת 2000 לערך, נטש דוד אברהמסון את הלהקה, לטובת קריירת סולו (תחת המותג "הרפו והנשמות"), וממלאי מקומו היו גיטריסט הבלוז לייזר לויד והקלידן חנן אליאס. הרכב זה כלל את המתופף דני רוט. הלהקה המשיכה לנגן עד 2008.

בערב חג הסוכות תשע"א, 2010, נפטר מדום לב חבר הלהקה דוד אברהמסון, והוא בגיל 50.

## חברי הלהקה
* יהודה כץ (גיטרות ושירה)
* אדם וקסלר (בס)
* דוד אברהמסון (הרפו) (גיטרה, מפוחית וקולות) .
* אבי ישי (מתופף)
* יצחק אטיאס (כלי הקשה)
* ניצן חן רזאל (כנר)
* לייזר לויד (גיטרה)

נגנים נוספים שנגנו בלהקה במהלך השנים:
* יוני שמעוני
* ברני שטרנפלד
* זיו יחזקאלי
* תומר שלום
* נורברט גולדברג

## דיסקוגרפיה
* אהבת חינם (2000)
* סודות (1998)
* קומו (1996)
* הגיע הזמן (1994)
* הופעה (2003)
* ושם נשיר (2005)

## קישורים חיצוניים

* קובי סלע, בשעה טובה , גילון 167 של העיתון בשבע
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות חסידיות ישראליות
קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:להקות רגאיי ישראליות
קטגוריה:הרכבים מוזיקליים מירושלים
הנסיך הקטן (בית קפה)

**הנסיך הקטן** הוא בית קפה וחנות לספרי יד שנייה שנקרא על שם ספרו של אנטואן דה סנט-אכזופרי, "הנסיך הקטן". בית הקפה פעל בסמטה פלונית בתל אביב ומשך אליו סופרים, משוררים ואנשי רוח רבים והיה למוקד של חיי תרבות בתל אביב.
## היסטוריה
'הנסיך הקטן' נוסד ברחוב קינג ג'ורג' בשנת 2001 על ידי נעים כהן, בנו של סוחר ספרים, ופעל בתחילה כחנות ספרי יד שנייה בלבד. לאחר כשנתיים של פעילות בחנות הספרים החליט כהן להרחיב את פעילותו ולפתוח בסמטה פלונית הסמוכה בית קפה המשולב עם חנות ספרים תחת אותו השם. בתחילה נתון היה המקום בקשיים, אולם לאחר הרחבת הפעילות למתכונת של 24 שעות ביממה, צבר פופולריות. על רקע הסמטאות הציוריות ביניהן הוא ממוקם ומדפיו עמוסי הספרים המצהיבים, הפך הנסיך הקטן למקום מפגש מרכזי של אנשי רוח ותרבות בתל אביב. עם פוקדיו הנודעים נמנו המשורר, המתרגם והעורך יהודה ויזן, העיתונאי והיוצר רועי צ'יקי ארד, הצייר והמשורר טל סלוצקר, הסופרת שהרה בלאו, המשוררת אפרת מישורי המשורר והמו"ל שלמה קראוס, הסופר יורם קניוק, המשורר והמתרגם אהרן שבתאי ובתו המחזאית ננו שבתאי, המוזיקאי יצחק קלפטר, המשורר מתי שמואלוף, הסופר והעורך רן יגיל, המוזיקאי קובי אוז, יגאל סרנה, פרופ' דן לאור, המשוררת דפנה שחורי, סבינה מסג, המשוררת מאיה בז'רנו, שלמה שבא, רועי חן, השחקן איתי שגב, המתרגם גיורא לשם, יהונתן גפן, המשוררת יודית שחר, המשורר רומן באימבאיב ורבים אחרים.

פרופ' גבריאל מוקד אמר על המקום: 
במהלך שנות פעילותו נהג בית הקפה לקיים ערבי הקראת שירה מגוונים, אירועי השקת ספרים ואף אירח את חתונתה של השחקנית ריקי בליך, מהלקוחות הקבועים של בית הקפה. גלריה מתחלפת של יצירות צילום ורישום הוצגה על קיר חדר הכניסה ויותר מעשרת אלפים ספרים משומשים למכירה ולמסירה עיטרו את קירות המקום.

בסוף שנת 2010, בעקבות הגבלת שעות פעילות המקום על ידי עיריית תל אביב ומחלוקת עם בעלי הבניין, נסגר בית הקפה. לקראת סגירתו ערכו יושביו הקבועים ערב שירה לפרידה מן המקום והקדישו לו משיריהם שנכתבו במיוחד לכבודו. לקראת סגירתו, יהודה ויזן כתב על בית הקפה ב"טיוטה להספד":

ב-2013 בית הקפה נפתח מחדש ברחוב המלך ג'ורג' 19.

## גלריה

הנסיך_הקטן3.jpg|חצר בית הקפה
הנסיך_הקטן4.jpg|חלל פנימי
הנסיך_הקטן6.jpg|רועי צ'יקי ארד, אהרן שבתאי וננו שבתאי יושבים בנסיך הקטן
הנסיך_הקטן2.jpg|מודעת פרידה


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: תרבות
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי קפה ומסעדות
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (תל אביב)
קטגוריה:חנויות ספרים בישראל
כוורת בפארק

**כוורת בפארק** הוא שמו של אלבום הופעה של להקת "כוורת" משנת 1998.

ב-28 במאי 1998, לכבוד שנת היובל למדינת ישראל וחצי היובל לצאת אלבום הבכורה של "כוורת", "סיפורי פוגי", התאחדה הלהקה למופע ענק חד-פעמי בפארק הירקון. האיחוד לווה בהוצאת שני שירים חדשים שנכתבו במשותף על ידי מספר חברים בלהקה - "זוכר, לא זוכר" בהשתתפות DJ צ'ופי, ו"מחפש דרך חזרה". במופע בוצעו מבחר שירים מהרפרטואר העשיר של הלהקה, מספר שירים מקריירות הסולו של כל אחד מחבריה וכן שני השירים החדשים. המופע יצא על גבי אלבום משולש: שני התקליטורים הראשונים כוללים שירים ומערכונים מתוך המופע, והתקליטור השלישי משלב את גרסאות האולפן של שני השירים החדשים, יחד עם קטעים מאולפן ההקלטות וקטעי איגיון שהוקלטו במהלך החזרות ובנסיעה למופע עצמו.

כמו כן הופק סרט טלוויזיוני באותו שם, בבימוי אבישי גולדשטיין, שליווה את המופע וההכנות אליו ושודר בערוץ 2 אצל הזכיינית טלעד בחודש יולי באותה שנה

## רשימת השירים במהדורת התקליטור
### דיסק 1

### דיסק 2

מקורות למחרוזת האקוסטית (שיר מספר 5):
# **הלא נודע** (דני סנדרסון)
#:: במקור מאלבום הסולו של סנדרסון "הלא נודע" מ-1997.
# **[[אם אתה בסביבה]]** (יצחק קלפטר)
#:: שיר שקלפטר כתב והלחין לאריק סיני, ונכלל באלבומו של סיני "צל כבד" מ-1981.
# **נאחז באוויר** (חנה גולדברג/עובד אפרת)
#:: במקור מאלבום הסולו של גידי גוב "אין עוד יום" מ-1991.
# **[[ערב של יום בהיר]]** (יהונתן גפן/אפרים שמיר)
#:: שמיר הקליט את השיר במסגרת אלבומו המשותף עם אסתר שמיר "אפרים ואסתר שמיר" מ-1977.
# **שיר רועים** (דני סנדרסון)
#:: במקור מאלבומו של סנדרסון "חף מפשע" מ-1984.
# **נערה במשקפיים** (יהונתן גפן/אלון אולארצ'יק)
#:: במקור מאלבומו של גידי גוב "אין עוד יום", ובגרסה זו הוא מושר על ידי מלחין השיר אלון אולארצ'יק.
# **שיר נבואי קוסמי עליז** (עלי מוהר ויוני רכטר/יוני רכטר)
#:: הושר לראשונה במלואו בהופעת האיחוד של 1984, ולאחר מכן נכלל באלבומו של רכטר "בגובה העיניים" ב-1985.
# **שועל בקרנבל**
#:: גרסה פארודית לשיר "אושר" (A Felicidade) מהסרט "אורפאו נגרו".
# **יש לנו ארץ נהדרת**
#:: פרודיה על שירו של יהורם גאון "שלום לך ארץ נהדרת".
# **המתאגרף**
#:: פזמון השיר The Boxer של סיימון וגרפונקל.

### דיסק 3

מקורות למחרוזת "כוורת און 45" (שיר מספר 13):
# **[[עטור מצחך]]** (אברהם חלפי/יוני רכטר)
#:: שיר שהלחין יוני רכטר לאריק איינשטיין עבור אלבומו "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" מ-1977.
# **[[שיר אהבה בדואי]]** (איציק ויינגרטן/יצחק קלפטר)
#:: שיר שהלחין קלפטר עבור המופע "שיחות סלון" מ-1978.
# **[[זמר לספינה]]** (חיים חפר/דוד זהבי)
#:: במקור מאלבום הבכורה של גידי גוב מ-1978.
# **שיעור מולדת** (עלי מוהר/אפרים שמיר)
#:: בא להציג את חבר הלהקה אפרים שמיר, שהלחין את השיר, למרות שבוצע במקור על ידי כל חברי להקת "כוורת".
# **סיבה לחיות** (דני סנדרסון)
#:: במקור מאלבומו של סנדרסון "גודל טבעי" מ-1982.
# **[[מאיר ואלון]]** (אלון אולארצ'יק)
#:: שיר שכתב אלון אולארצ'יק לכבוד איחוד הלהקה ב-1984, על חזרתו שלו ושל מאיר פניגשטיין מארצות הברית.

## משתתפים

### כוורת
*גידי גוב - זמרה
*דני סנדרסון - גיטרה, זמרה
*אפרים שמיר - גיטרה, זמרה
*יצחק קלפטר - גיטרה, זמרה
*יוני רכטר - קלידים, זמרה
*אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, זמרה
*מאיר פניגשטיין - תופים, זמרה

### משתתפים נוספים
*טל ברגמן - תופים, כלי הקשה

## קישורים חיצוניים

* כוורת בפארק 1998 – הסרט המלא, בערוץ היוטיוב של להקת כוורת

קטגוריה:אלבומי כוורת
קטגוריה:אלבומי הופעה בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מיכאל תפוח
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
דומיניק קופר

**דומיניק אדוארד קופר** (באנגלית: **Dominic Edward Cooper**; נולד ב-2 ביוני 1978) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסרטים כמו: "הדוכסית", "מאמא מיה!", "לחנך את ג'ני", "תמרה דרו" ו"קפטן אמריקה".

## ביוגרפיה
קופר נולד וגדל בכפר גריניץ' שבדרום מזרח לונדון, הממלכה המאוחדת למשפחה אנגלית-נוצרית. בנה של מורה לבית ספר לאחיות. קופר למד בבית ספר תומאס טאליס ובתיכון ג'ון בל שבפרבר בלקהית' בדרום לונדון. לאחר סיום לימודיו התיכוניים התקבל לבית ספר לדרמה שבאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיים את לימודיו בהצלחה בשנת 2000.

## קריירה
בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון הבריטי ובשנת 2001 החל להופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי בהצגה "Mother Clap's Molly House". באותה שנה שיחק גם בקולנוע לראשונה עם תפקיד קטן בסרט האימה "ממעמקי הגיהנום" לצד ג'וני דפ, בסרט הטלוויזיה "גנב וג'נטלמן" לצדם של נייג'ל הייברס ומייקל פרנץ', ותפקיד קטן במיני-סדרת המלחמה האמריקאית של HBO "אחים לנשק" בתור אלינגטון.

ב-2004 התבלט במחזהו של אלן בנט "נערי ההיסטוריה" וזכה על תפקידו בביקורות אוהדות ובמועמדות לפרס דרמה דסק. ב-2006 קופר שב ביחד עם כל קאסט המחזה לשחק גם בגרסה הקולנועית שלה. תפקיד זה בתור תלמיד התיכון דאקין היה למעשה הראשון לצד תפקיד נוסף באותה שנה לצידו של ג'יימס מק'אבוי בקומדיה הבריטית "מתחילים בעשר".

ב-2008 התפרסם לראשונה בתפקידי דרמה בתור צ'ארלס גריי אהוב נעורייה של הדוכסית ג'ורג'יינה (קירה נייטלי) וראש ממשלת בריטניה העתידי בדרמה התקופתית "הדוכסית" ובתור האסיר לייסי במותחן הפשע הבריטי "אמן הבריחות". התפרסם בקרב קהל צופים רחב יותר בתור סקיי ארוסה של סופי שרידן (אמנדה סייפריד) בקומדיה המוזיקלית שוברת הקופות "מאמא מיה!" המבוססת על מחזמר בעל שם זהה.

ב-2009 החליף קופר ברגע האחרון את אורלנדו בלום בתפקיד דני חברו ושותפו לגנבות של דייוויד גולדמן (פיטר סארסגארד) בדרמה הבריטית המצליחה "לחנך את ג'ני". ב-2010 שיחק בקומדיה הרומנטית "תמרה דרו" של סטיבן פרירס וגילם את המתופף בן סרג'נט, בן זוגה של העיתונאית תמרה דרו (ג'מה ארטרטון).

בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה "פלמינג: האיש שרצה להיות בונד" בתפקיד הראשי בגילומו של הסופר איאן פלמינג. על תפקידו זה היה מועמד לפרס סטלייט. באותה שנה גילם בסרט "הצורך במהירות" את תפקיד הנבל המרכזי, דינו ברוסטר, המסוכסך עם גיבור הסרט, אהרון פול.

בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" לצדה של השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר. ב-2016 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "פריצ'ר" המבוסס על הקומיקס, כג'סי קאסטר. הסדרה שודרה ברשת AMC למשך 4 עונות וסיימה את שידוריה ב-2019.

## חיים אישיים
בשנת 2008 החל קופר לצאת עם השחקנית האמריקאית אמנדה סייפריד ששיחקה לצידו בסרט "מאמא מיה!", אך השניים נפרדו לאחר שנתיים ב-2010.

בתחילת 2010 קופר החל זוגיות עם השחקנית האתיופית-אירית רות נגה. הם נפגשו לראשונה על סט צילומים שנה לפני כן, והם חיו ביחד בגבעת פרימרוז בלונדון. בני הזוג נפרד ב-2016, לאחר זוגיות של שש שנים, אך רק באפריל 2018 הפרידה פורסמה בתקשורת.

בסוף 2018 קופר נמצא עם השחקנית ג'מה צ'אן בטקס פרסי האופנה הבריטי, ופורסם שהם בזוגיות.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון
קטגוריה:שחקנים ביקום הקולנועי של מארוול
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1978
נוזל חוץ-תאי

**נוזל חוץ-תאי** הוא שם כולל לכל הנוזלים והתמיסות שמחוץ לתא. הנוזל הנותר נקרא נוזל תוך-תאי או ציטופלזמה.

בחלק מבעלי-החיים, כולל ביונקים, מחולק הנוזל החוץ-תאי לשני חלקים עיקריים: נוזל בין-תאי ופלזמה. הנוזל החוץ-תאי מכיל גם נוזל רקמתי (נוזל הממוקם בתוך הרקמה ומחוץ לתאים), המהווה רק כ-2.5% מתוכו.

באדם, ריכוז הגלוקוז הנשמר בגוף בריא על ידי הומאוסטזיס הוא 5 מילי-מולר (5mM).

דרגת החומציות (pH) של הנוזל החוץ-תאי בגוף בריא נשמרת על ידי בופרים, והיא 7.4.

כמות הנוזל החוץ-תאי באדם בוגר היא בסביבות 15 ליטרים (מתוכם 12 ליטרים של נוזל בין-תאי ו-3 ליטרים של פלזמה).

## המרכיבים של הנוזל החוץ-תאי
**[[קטיון|קטיונים]] מרכזיים:** נתרן (Na+) אשלגן (K+) וסידן (Ca+2).
**[[אניון|אניונים]] מרכזיים:** כלור (Cl-) וביקרבונט (HCO3-).
ישנם פחות פרוטאינים בנוזל החוץ-תאי מאשר בנוזל התוך-תאי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נוזלי גוף
קטגוריה:תא
חוזה פריז (1856)

שמאל|ממוזער|250px|שולחן הדיונים
**חוזה פריז (1856)** היה הסכם שנחתם ב-30 במרץ 1856 בפריז בין הצדדים שהשתתפו במלחמת קרים: האימפריה העות'מאנית ושותפיה (צרפת, הממלכה המאוחדת, האימפריה האוסטרית, ממלכת סרדיניה ופרוסיה) והאימפריה הרוסית. כישלון הרוסים במלחמה והפסדיהם בקרבות מצאו ביטוי בהסכם.

## סעיפי ההסכם
* רוסיה ויתרה על הביצורים באיי אולנד בים הבלטי.
* רוסיה הסכימה להכריז על נהר הדנובה כנתיב שיט חופשי.
* רוסיה ויתרה על ולאכיה, מולדובה וסרביה כמדינות החסות שלה. חלק משטחי רוסיה בדרום בסרביה ובאזור הדנובה עברו למולדובה.
* רוסיה החזירה לעות'מאנים את השליטה על העיר קרס וסביבותיה.
* חצי האי קרים הוחזר לרוסיה.
* הים השחור הוכרז כים נייטרלי ולאף מדינה לא הייתה זכות להחזיק צי בים זה.

## משמעות ההסכם
ההסכם היווה מכה קשה עבור האימפריה הרוסית. הוא שינה באופן מהותי את יחסי הכוחות באירופה. הסכם זה היה הסכם מרכזי בדיפלומטיה אירופאית עד למלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870.

הרוסים הצליחו לבטל את האיסור להחזיק צי בים השחור רק בשנת 1871 ולהחזיר את השטחים שאיבדו כתוצאה מהסכם זה רק בשנת 1878, בהתאם להסכמים שגובשו במהלך קונגרס ברלין.

## קישורים חיצוניים

* ההסכם 
* ההסכם 
* 

קטגוריה:מלחמת קרים
פריז (1856)
פריז (1856)
פריז (1856)
פריז (1856)
קטגוריה:1856
פריז 1856
פריז (1856)
פריז (1856)
פריז (1856)
זילברמן

**זילברמן** או **סילברמן** (גרמנית: **Silbermann**, אנגלית: **Silverman**, יידיש: זילבערמאַן או סילבערמאַן, פולנית: Zylberman או Zilberman) הוא שם משפחה שמקורו בשפה הגרמנית ומשמעותו "איש הכסף". לרוב מסמל כי אב המשפחה היה בנקאי או תכשיטן.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
דאגלס DC-5

[שמאל|ממוזער|280px|[צנחן|צנחנים של חיל הנחתים האמריקאי קופצים מ-DC-5 דגם R3d-2]]
**דאגלס DC-5** (באנגלית: **Douglas DC-5**) הוא מטוס נוסעים דו מנועי לטיסות קצרות מתוצרת דאגלס איירקראפט קומפני. המטוס טס לראשונה ב-20 בפברואר 1939. עם כניסתו לשירות של מטוס ה-DC-4 בשנת 1945, הוחלפו הזמנות רבות מ-DC-5 ל-DC-4.

בסה"כ יוצרו 12 מטוסים מדגם זה.

## פיתוח
המטוס פותח בשנת 1938 מתוך הדאגלס A-20 האבוק, ויועד לטיסות אזרחיות. על מנת להקל על עליית הנוסעים למטוס, עוצבו למטוס כנף גבוהה וגלגל חרטום. אב הטיפוס טס ב-20 בפברואר 1939.

## גרסאות
* **DC-5** הגרסה הבסיסית למטוס, יכל לשאת עד 16 נוסעים.
* **C-110** היה בשימוש חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, וחברת התעופה KLM.
* **R3d-1** הגרסה הצבאית למטוס, יוצרו שלושה מטוסים מדגם זה.
* **R3d-2** נבנה עבור חיל הנחתים האמריקאי, יוצרו ארבעה מטוסים מדגם זה.
* **R3d-3** השם שניתן לאב הטיפוס של המטוס.  

## מפעילים צבאיים
*  חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
*  חיל האוויר הישראלי
*  חיל האוויר של הצבא הקיסרי היפני
*  חילות האוויר של צבא ארצות הברית / הצי האמריקני / חיל הנחתים האמריקני

## המטוס בחיל האוויר הישראלי
מטוס DC-5 אחד נרכש על ידי שירות האוויר הישראלי ביוני 1948, ושירת במלחמת העצמאות כמטוס תובלה בטייסת 103. על המטוס הורכב התקן מאולתר לנשיאת פצצות. לאחר המלחמה הועבר המטוס לבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה, שם שימש לאימון מבנאים ומכונאים מספר שנים. המטוס כונה בחיל בשם "The Bagel Lancer-Yankee Pasha" ("יאנקי פחה רומה כעכים").

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטוסי נוסעים אמריקאיים
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:מטוסי תובלה וקישור של חיל האוויר הישראלי
DC5
אשפרה

**אשפרה**, היא מכלול תהליכים כימיים ופיזיקליים, המיועדים לשיפור תכונות המוצר. האשפרה מתבצעת בדרך כלל כשלב אחרון בתהליך הייצור.

המילה אשפרה מקורה במילה "אשפר", שבלשון חז"ל הייתה כינוי לאדם המתקן מלבושים, מטליא בגדים ומשפרם. במשמעותו המודרנית המושג משמש בעיקר בתעשיות הטקסטיל והבנייה. המונחים הלועזיים המקבילים, דוגמת finishing באנגלית, מתייחסים גם לתעשיות נוספות כמו תעשיות המתכת והעץ.

## אשפרה בתעשיית הטקסטיל
שלבי העיבוד הסופיים של בדים מתבצעים במפעלי אשפרה, והם כוללים ניקוי, גירוד, יישור, ייצוב, חיזוק וכדומה. רוב מפעלי האשפרה מספקים, בנוסף לתהליכי האשפרה, גם תהליכי צביעה או הדפסה לבדים, אך עם זאת קיימים מפעלים ייחודיים לאשפרה ואחרים ייחודיים לצביעה או להדפסה. במקרים כאלה הבדים עוברים ממפעל האשפרה למפעל הצביעה או הדפוס וחוזרים, לגמר התהליך, למפעל האשפרה. האשפרה כוללת תהליכים כימיים, תרמיים, מכניים, ושילוב ביניהם. אלו תהליכים מיקרוסקופיים הפועלים על הסיבים מהם עשוי הבד. תהליכי האשפרה מטרתם להשלים את תהליכי הייצור ולהקנות לבד תכונות מיוחדות: מראה, מגע, חוזק, עמידות בשחיקה, יציבות צבע בעת חשיפה לאור השמש וחומרי הכביסה, אל-קמט, אנטי סטטיות, חסינות נגד בעירה בעת שרפה, ועוד.

תהליכי האשפרה בטקסטיל פותחו ברובם בעקבות המהפכה התעשייתית, אולם היו גם כאלה שהיו נהוגים עוד קודם לכן.

## תהליך אשפרה אופייני: אשפרת אריגי [[כותנה]]
השלב הראשון של האשפרה הוא שלב ה**"חריכה"** וה**"פישור"**. כאן מנקים את הבד מאבק, משרידי צמחייה, ומשאריות חמרי לוואי ששימשו בשלבים הקודמים של הייצור: הטוויה והאריגה. שלב ראשון זה מתחיל בהברשת הבד לשם ניקויו. אחר כך באה ה"חריכה" עצמה, שמטרתה לנקות את הבד מהסיבים הקצרים המזדקרים מעל פניו, לשם כך מעבירים את הבד הרטוב במהירות מעל מבערי גז. לאחר מכן מתבצעת הברשה נוספת להסרת האפר שנוצר בחריכה. ה"פישור" מיועד להוציא את חמרי העימלון שהוספו לסיבים לצורך חיזוקם לקראת האריגה. לשם כך הבד מוספג בתמיסה מימית המכילה אנזימים המפרקים את העמילן לסוכרים המסיסים במים.

השלב השני באשפרה הוא **"ניקוי והלבנה"**: מעבירים את הבד בסדרת אמבטיות ייעודיות. בראשונה שוטפים את הבד להוצאת שרידי תהליך ה"פישור". השנייה מכילה תמיסה חמה של חומר בסיסי וחומר הלבנה, תמיסה המפרקת את הקליפה השעוותית ובכך מקילה את ספיגת הצבע בבד (אם יגיע לצביעה או לדפוס). מכאן הבד עובר לטיפול בקיטור המפרק את הפיגמנט הטבעי של הכותנה. לבסוף מנטרלים את שאריות החומר הבסיסי באמבטיה המכילה תמיסת חומץ.

בשלב השלישי הבד עובר יישור וייצוב, זאת לתיקון עיוותי צורה שחלו במהלך התהליך כולו ולמניעת התכווצות הבגד (שייוצר מבד זה) בתהליכי הכביסה הביתיים. בבדים העוברים תהליכי צביעה ודפוס מתבצע השלב השלישי לאחר תהליכים אלה.

## אשפרה בתעשיית הבנייה
אשפרה בתעשיית הבנייה היא תהליך חיזוק, המבוצע ביציקות בטון, ובייצור איטונג, מוצרי חרס, אריחים ודלתות עץ. אשפרת בטון הוא תהליך נפוץ בכל פרויקט בנייה של שיפור חוזקו ותכונותיו של הבטון באמצעות הרטבתו במים או שמירתו תחת תנאי לחות מבוקרת, על פי התקן הישראלי יש לבצע אשפרה ולשמור על הבטון רטוב במשך 7 ימים מהיציקה. במפעלים היוצרים רכיבי בנייה טרומית מבוצעת אשפרה מזורזת על ידי חימום רכיב הבטון ללא ייבושו (על ידי שינוי הלחץ האטמוספירי) והיא נמשכת מספר שעות.

## ראו גם
*טקסטיל
*טוויה
*אריגה
*סריגה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:בנייה
שרוול

[שמאל|ממוזער|150px|שרוול מורכב המתואר בציורו של [יאן ואן אייק "נישואי הזוג ארנולפיני" משנת 1434]]
**שרוול** הוא חלק של הבגד המכסה את הזרוע. אורך השרוול משתנה, מחולצות ללא שרוולים הדומות לגופיות עד חולצות עם שרוולים ארוכים שמכסים את כף היד. אופי השרוול משתנה לפי אופנת הלבוש ומשתנה גם לפי מדינות ותקופות.

בצבאות רבים בעולם מוצגות על שרוולי המדים דרגות החיילים, ולעיתים מוצגים על השרוול מאפיינים נוספים של החייל. גם בתעופה אזרחית ובצי הסוחר משמש חלקו התחתון של השרוול להצגת הדרגות.

לעיתים קצהו התחתון של השרוול נסגר בכפתור או בחפת.

ביהדות ובאסלאם קיימים כללי צניעות המתייחסים לאורך השרוולים.

## מקור השם
מקור המילה שרוול במילה הפרסית شلوار SHALVAR = מכנסיים. ללשון הגיעה מילה זו ולאחר מכן חל שיכול אותיות וקיבלנו שרוול, או שרוואל, המזכיר את המכנס הפרסי במראהו. השם הגיע לערבית בצורת סרבאל = מעיל, כותונת. השם סרבל מצוי במקרא במשמעות של מכנסיים מצמר עבה, ושם זה נזכר בספר דניאל ג' כ"ז: "וסרבליהון לא שנו", זוהי צורה ארמית-בבלית של שם זה. מכאן בערבית סרבאל. המילה עברה ליוונית ולשונות הסלאביות – שארובארי. ביוונית וברוסית התחלפה הלמד במילה הפרסית שלואר בריש = אותיות למנ"ר. בספרות הגאונים של ימי הביניים מופיעה המילה שרוול בצורה שרבל כצורת משנה של סרבל בארמית המקראי, במשמעות מושאלת "בית זרוע".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביגוד
טומאן

**טוֹמאן** (בפרסית: **تومان**) היה מטבע זהב איראני, אשר במקורו היה שווה ערך לדוקט. מקור המילה בשפות האלטאיות, ומובנה "עשרת אלפים". הוא נחלק ל-10 קראן, ומשקלו החוקי היה 3.376 גרם. הוא שימש באיראן עד שנת 1932, כאשר הוחלף על ידי הריאל, לפי מפתח של 1 טומאן = 10 ריאל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטבעות אסיה
קטגוריה:איראן: כלכלה
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
אסתנוספירה

**אסתנוספירה** (מיוונית, ἀσθενός, חלש ו-σφαῖρα, ספירה) היא השכבה העליונה הצמיגית של מעטפת כדור הארץ, הנמצאת מתחת לליתוספירה בעומקים של בין 100 ל-200 קילומטר מתחת לפני השטח, כשבסיסה מגיע לעומק של 700 ק"מ. תחת האוקיינוסים, ובמיוחד תחת הרכסים המרכז אוקייניים, שכבת האסתנוספירה קרובה יותר לפני כדור הארץ מאשר תחת היבשה. על חלקה העליון של האסתנוספירה נעים הלוחות הטקטוניים ובגלל צפיפותה המועטה הגלים סייסמיים עוברים דרכה באיטיות לעומת מעברם בשכבה שמעליה. השערות על קיומה של שכבה זו הועלו עוד בשנת 1926, אך רק לאחר רעידת האדמה בוואלדיביה ב-22 במאי 1960 התקבל אישוש לכך.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:טקטוניקה
קטגוריה:מבנה כדור הארץ
קדלסטון הול

שמאל|ממוזער|250px|החזית הצפונית של האגף המרכזי
[שמאל|ממוזער|250px|שולחן עבודתו של [ג'ורג' נתניאל קרזון|לורד קרזון]]
**קדְלֶסטון הול** (באנגלית: **Kedleston Hall**, ) הוא בית אחוזה כפרי סמוך לכפר קדלסטון, אשר במחוז דרבישייר באנגליה, ומקום מושבה של משפחת קרזון (Curzon), שמקורה בנורמנדי שבצפון צרפת.

## היסטוריה
האחוזה שייכת למשפחת קרזון מאז 1297, וייתכן שאף ממועד קדום יותר. המבנה הנוכחי החל להיבנות בשנת 1759 ביוזמתו של נתניאל קרזון, הברון הראשון מסקארסדייל (1804-1726). עיצוב המבנה מבוסס באופן חופשי על תוכנית של אנדראה פלדיו, ועל הבנייה הופקד האדריכל רוברט אדם.

בעליו האחרונים של בית האחוזה היה שר החוץ לורד קרזון, אשר נפטר בשנת 1925. כיום האתר נמצא ברשות הנשיונל טראסט. המבנה פתוח לציבור למעט אגף אחד שבו עדיין מתגוררת משפחת קרזון.

בית האחוזה בנוי משלושה אגפים עצמאיים, המקושרים ביניהם באמצעות שני מסדרונות. האגף המרכזי כולל אולמות אירוח, והשתמשו בו כאשר אורחים רבי מעלה פקדו את הבית. האגף המזרחי כולל חדרים לשימוש המשפחה. האגף המערבי כולל את המטבחים, חדרי השירות, ומגורי המשרתים.

לאגף המרכזי שתי חזיתות – צפונית ודרומית. החזית הצפונית כוללת פורטיקו בעל שישה עמודים קורינתיים, והחזית הדרומית כוללת שני גרמי מדרגות רחבים, כל אחד מהם בצורת חצי גורן.

באגף המרכזי יש אולם גדול, הכולל עשרים עמודי בהט, פסלים ורצפת שיש. האולם מואר באמצעות חלונות בגגו. הכניסה אליו היא דרך אולם שני, עגול, שגובהו כ-20 מטרים, והוא מקורה בכיפה שקופה, שבמרכזה אוקולוס.

בבית מוצגים לראווה חפצים שונים שאסף לורד קרזון בזמן היותו מושל הודו. כמו כן מוצגת לראווה "שמלת הטווס" המשובצת אבני חן, שלבשה אשתו מרי בדורבר דלהי בשנת 1903. עוד כולל המבנה אוסף מרשים של רהיטים ופסלים.

קדלסטון הול מוקף פארק רחב ידיים. ברחבי הפארק פזורים מבנים נוספים, ביניהם בית סירות וביתן קיץ. הגנים כמעט לא עברו שינויים במאתיים השנים האחרונות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנגליה: מבנים
קטגוריה:דרבישייר
קטגוריה:מבנים שתכנן רוברט אדם
דאגלס DC-7

[שמאל|ממוזער|250px|DC-7 של [סוויסאייר בשנת 1963]]
**דאגלס DC-7** (באנגלית: **Douglas DC-7**) הוא מטוס נוסעים צר-גוף בעל ארבע מנועי מדחף תוצרת דאגלס איירקראפט קומפני, המטוס יוצר בין השנים 1953-1958, והוא היה המטוס האחרון מתוצרת דאגלס בו השתמשו במנועי מדחף.
בסה"כ נבנו 338 מטוסים מדגם זה.

## פיתוח
בשנת 1945 הזמינה פאן אמריקן מדאגלס גרסה אזרחית למטוס הצבאי C-74 גלובמאסטר אף הוא תוצרת דאגלס, מספר חודשים לאחר מכן ביטלה פאן אמריקן את הזמנתה, אך בשנת 1950 חודש הפרויקט לפי מפרט של אמריקן איירליינס, שדרשה בין היתר מטוס שיוכל לטוס מחוף לחוף ללא הפסקה.

אב הטיפוס טס במאי 1953 והוא נמסר לאמריקן איירליינס בנובמבר אותה שנה, משך זמן הטיסה של המטוס החדש היה 8 שעות מחוף לחוף.

עם כניסתם לשירות של מטוסי הסילון, בוטלו הזמנות רבות למטוס וחברת דאגלס הפסיקה את יצורו בשנת 1958.
## גרסאות
למטוס שלוש גרסאות עיקריות:
***DC-7** הגרסה הראשונה של המטוס.
***DC-7B** טס לראשונה באפריל 1955, היה מסוגל לטוס מניו יורק ללונדון בלי הפסקה.
***DC-7C** טס לראשונה באפריל 1956, בגרסה זו הוגדלו המנוע, קיבולת הדלק, ומספר המושבים.

## מפעילים
בין החברות שהפעילו את המטוס: סבנה, סקנדינביאן איירליינס, אליטליה, רויאל ג'ורדניאן, מקסיקנה, KLM, סוויסאייר, סאות' אפריקן איירווייז, דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס, איראן אייר, פאן אמריקן, ויונייטד איירליינס.

## תאונות עיקריות

*ב-30 ביוני 1956 התרחש האסון האווירי בגרנד קניון, במהלכו התנגש מטוס דאגלס DC-7 של חברת יונייטד איירליינס במטוס לוקהיד L-1049 סופר קונסטליישן  של חברת TWA מעל הגרנד קניון.
*ב-18 במאי 1958 התרסק מטוס של סבנה בעת שנחת נחיתת חירום בנמל התעופה של קזבלנקה, 52 נוסעים ותשעת אנשי הצוות נהרגו.
*ב-4 במרץ 1962 התרסקה בנמל התעופה של דואלה (קמרון) טיסה 153 של קלדוניאן איירווייז, 101 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות נהרגו.
*ב-31 בדצמבר 1972 התרסק מטוס DC-7 בסן חואן (פוארטו ריקו), חמישה אנשים שהיו על המטוס נהרגו.

## קישורים חיצוניים

*תמונות המטוס באתר Airliners.net
*תמונות המטוס באתר "JetPhotos"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסי נוסעים אמריקאיים
קטגוריה:מקדונל דאגלס
DC7
צדוק בן ארצי

הרב **צדוק ("דוֹקי") בן ארצי** (נולד ב-1957) הוא רב ומרצה ישראלי, נווט קרב במילואים בדרגת סגן-אלוף. היה רב חיל האוויר בשנים 2004–2007, ומייסד וראש תחום "תודעה יהודית" ברבנות הצבאית בין השנים 2001–2004.

## קורות חייו
נולד ל, שנפל בקרב על הר ציון במלחמת ששת הימים. בצעירותו קיים בן ארצי, מצאצאי הרב יעקב יצחק מפשיסחה, אורח חיים חילוני. הוא שירת בצה"ל כנווט קרב. בהמשך חזר בתשובה, למד בישיבת מרכז הרב ובכולל ארץ חמדה, וכיהן כרב חיל האוויר. בשנת 2001 הקים הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב ישראל וייס את ענף "ערכי תורה ללחימה" ברבנות הצבאית והעמיד בראשו את הרב בן ארצי. ייעודו של הענף היה לעורר מוטיבציה בקרב החיילים ולהנחיל להם ערכים של מצוינות אישית ושל ציונות. בעקבות ביקורת שהופנתה כלפי הרבנות הצבאית, השתנה שם הענף ל"תחום תודעה יהודית".

בתקופת כהונתו של הרב הצבאי הראשי תא"ל הרב אביחי רונצקי, התרחבה פעילות תחום תודעה יהודית תחת פיקודו של הרב בן ארצי. בתקופה זו הגיעה הפעילות החינוכית של הרבנות ביחידות צה"ל להיקפים נרחבים, בפרט בהפעלת חמ"ל המארגן ללוחמים ולקצינים בצה"ל סופי שבוע וסיורים ערכיים בירושלים. פעילות הרב בן ארצי בענף שעליו הופקד נערכה תוך מאבק סמכויות מול חיל החינוך, ותוך התמודדות עם ביקורת מגורמים בצבא ובתקשורת שראו בפעילותו הטפה דתית ופוליטית.

באוגוסט 2014 השתחרר משירות פעיל בצה"ל. כיום משמש בן ארצי כמרצה במילואים בתחום תודעה יהודית.

הרב בן ארצי נשוי לרבקה, בתו של פרופ' אברהם כוגן, ומתגורר בשכונת נוף ציון בירושלים, שבה הוא משמש באופן בלתי רשמי כרב השכונה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי כולל ארץ חמדה
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:רבנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:יתומי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
חמוס השלגים

**חמוס השלגים** או **חמוס גמדי** (שם מדעי: *Mustela nivalis*) הוא המין הקטן ביותר מבין כל היונקים בסדרת הטורפים.

## תפוצה
חמוס השלגים נפוץ באזורים האקולוגיים הפלארקטי והנארקטי שבחצי הכדור הצפוני ובכללם אלסקה, קנדה, צפון ארצות הברית, בריטניה הגדולה, אירופה הקונטיננטלית, צפון אסיה, צפון אפריקה והארכיפלג היפני. בנוסף, חמוס השלגים הובא לאיים האזוריים, סאו טומה וניו זילנד על ידי האדם.

### בישראל
ייתכן ומין זה קיים באזור החרמון, שכן ידוע על קיומו בלבנון, ונמצאו מאובנים של מין זה באזורים שונים בארץ ישראל. כמו כן, הזואולוג הנרי בייקר טריסטראם, טען שהחמוס מצוי בישראל. למרות זאת, מלבד דיווח זה ומאובנים, אין שום ראיות לכך שחמוס השלגים מצוי בישראל כיום. אם הוא אכן קיים בארץ, בניגוד לחמוס השלגים שבאזורים הצפוניים יותר של העולם, חמוס השלגים הישראלי וודאי לרוב נותר עם פרווה חומה בעונת החורף, שלא מתחלפת לצבע לבן, כמו החמוסים בלבנון ובטורקיה.

## תיאור
גופו של חמוס השלגים ארוך ורזה מכוסה בפרווה תחתונה קצרה ושערות מגן ארוכות יותר. בקיץ צבע פרוותו בחלקיו העליונים חום עשיר, וחלקיו התחתונים לבנים. בחורף, באזורים הצפוניים המושלגים, לעיתים קרובות הפרווה לבנה לחלוטין, בעוד שבאזורים דרומיים הפרווה נותרת חומה. ראשו של חמוס השלגים צר ולו עיניים שחורות ואוזניים עגולות. יש לו רגליים קצרות ובכפות רגליו חמש אצבעות עם טופרים חדים. הזכרים גדולים מהנקבות: האורך הכולל של זכרים: 18–25 ס"מ; נקבות: 16.5–18 ס"מ. אורך הזנב של זכרים: 25–40 מ"מ; נקבות: 22–30 מ"מ. משקל זכרים: 40–55 גרם; נקבות: 30–50 גרם.

ניתן להבדיל בין חמוס השלגים להרמין על פי גודל גופו הקטן של החמוס וזנבו הקצר שחסר צבע שחור בקצהו.
## תת-מינים
* *Mustela nivalis allegheniensis*
* *Mustela nivalis campestris*
* *Mustela nivalis eskimo*
* *Mustela nivalis rixosa*
* *Mustela nivalis nivalis*
* *Mustela nivalis vulgaris*
* *Mustela nivalis minuta*

## גלריה

Least Weasel(js)02.jpg
Mustela-nivalis.jpg
Least Weasel (3766818218).jpg
Mustela winter.jpg
Lasice kolčava (Mustela nivalis) (1).jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארץ ישראל: סמוריים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים בטייגה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:האזור הארקטי: יונקים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מולדובה: יונקים
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:קנדה: יונקים
קטגוריה:טורקמניסטן: יונקים
חמוס מבאיש

ממוזער|חמוס מבאיש
**חָמוֹס מַבְאִישׁ** או **סמור בר אירופי** (שם מדעי: *Mustela putorius*) הוא מין יונק ממשפחת הסמוריים הנפוץ ברוב יבשת אירופה.

## מאפיינים
מראהו הוא חום כהה, בטנו בצבע צהוב בהיר ויש לו זנב ארוך ורגלים קצרות. אורך זנבו בין 12-19 ס״מ וארך גופו בין 31-45 ס״מ. משקל הנקבות בערך 700 גרם ומשקל הזכרים 1.7 קילוגרם, סמור הבר האירופי גדול יחסית לסמורים אחרים אך הוא קטן מהלוטרה. התת-מין חמוס הבית בוית ממין זה לפני כ-3,000 שנה. לרוב סמור הבר האירופאי הוא פוליאנדרי, אך הנקבות מתנהגות לעיתים בצורה פוליגינית.

## תת-מינים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:דנמרק: יונקים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: יונקים
קטגוריה:רומניה: יונקים
קטגוריה:אסטוניה: יונקים
קטגוריה:סלובקיה: יונקים
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: יונקים
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
מלחמת המינים (פירושונים)

**מלחמת המינים** ו**קרב המינים** הם תרגומים נפוצים בעברית למונח ****, במשמעות "המאבק בין נשים לגברים".