open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בלם (עיר)

**בלם** (בפורטוגזית: **Belém**) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת פארה שבברזיל. העיר שוכנת סמוך לגדה הדרומית של הדלתא של האמזונאס, על גדות הנחלים גואמה (Guama) וגואג'רה (Guajara) בקרבת האוקיינוס האטלנטי. בשטח המטרופוליטני של העיר יחד עם הפרוורים (אננינדאואה ומריטובה) חיים יותר משני מיליון תושבים. העיר היא נקודת כניסה לאמזונאס, ויחד עם מנאוס, העיר החשובה ביותר באזור מדינת האמזונאס בברזיל. בלם ידועה גם כ"עיר עצי המנגו" (בפורטוגזית: Cidade das mangueiras) לאור כמות עצי המנגו המצויים בעיר.
ברזילאים מתייחסים לרוב אל העיר כאל "בלם של פארה" (Belém do Pará) ולא רק כ"בלם" על מנת להבדיל אותה מבית לחם שבארץ ישראל (בפורטוגזית בית לחם נקראת Belém), שעל שמה היא נקראת.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|250px|נמל בלם
אזור בלם היה מאוכלס במקור על ידי אינדיאנים משבט הטופינאמבה.
העיר נוסדה ב-12 בינואר 1616 על ידי קפטן פרנסיסקו קלדרס דקסטלו ברנקו (Francisco Caldeiras Castelo Branco), שנשלח לאזור על ידי הכתר הפורטוגלי על מנת להגן על האזור מפני המאמצים הקולוניאליסטים של צרפת, הולנד ובריטניה. למטרה זאת, קפטן ברנקו בנה מבצר בשם "פרזפיו" (Forte do Presépio).

בהתחלה, העיר נקראה בשם "פליז לוסיטניה" (Feliz Lusitânia), אך מאוחר יותר החליפו את שמה ל-"סנטה מריה דו גראו פרה" (Santa Maria do Grão Pará) וכן ל-"סנטה מריה די בלם דו גראו פרה" (Santa Maria de Belém do Grão Pará), ולבסוף קיבלה את שמה הנוכחי **בלם**.

העיר מרוחקת משאר המדינה, וקשורה מאוד לפורטוגל, בלם אישרה את עצמאות ברזיל באוגוסט 1823, כמעט שנה לאחר ההצהרה עצמה.

בשנת 1835 אוכלוסיית העיר מנתה כ-13,000 איש, והתפשטה בצורת רשת למרחק קטן מאוד מגדות נהר האמזונאס. על גבעה קטנה המשקיפה על הנמל המרכזי ועל כל העיר, ניצב מעוז קולוניאליסטי פורטוגלי וכן סוללת תותחי חוף.

עקב הגידול הרב בביקוש לגומי החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בלם הפכה לעיר חשובה מאוד. במהלך תקופה זאת  נבנו בעיר בניינים חשובים רבים, ביניהם ארמון "לאורו סודרה" (Palácio Lauro Sodré), קולג' "גנטיל ביטנקורט" (Colégio Gentil Bitencourt), תיאטרון "דה פאז" (Teatro da Paz), ארמון "אנטוניו למוס" (Palácio Antônio Lemos) וכן שוק "ור-או-פזו" (Ver-o-Peso).

מאז שנגנבו עצי פיקוס הגומי מברזיל, ונשתלו בהודו, ירד ערך מחירו של הגומי, ואיתו הכלכלה של בלם. הפיכתה של מנאוס לאזור פטור ממכס, פגעה אף היא בכלכלה של בלם. מאז שנות החמישים של המאה העשרים, בלם נותרה עיר בעלת חשיבות משנית בכלכלה ובתרבות הברזילאית.

## כלכלה
כיום, עיקר הכלכלה של בלם מושתת על יצוא עץ ומוצריו, בנוסף למתן שירותים לתעשיות המתפתחות בפארה. מתן השירותים מתבטא בעיקר במסחר במכונות ובציוד יצור, כתחנה לוגיסטית מקשרת בין יתר ברזיל לאגן האמזונס. היצוא מתבצע דרך שני נמלים: נמל בלם, ופורטו דה וילה דוס קונדס, המרוחק כ- 100 קילומטרים מבלם. הנמל בבלם הוא נמל של מים רדודים, ולכן המגמה היא לייצא שלא דרך נמל בלם.

כיום העיר נחשבת לעיר העשירית בגודלה בברזיל.

## ערים תאומות

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:פארה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1616
קטגוריה:ברזיל: ערי נמל
קטגוריה:ערי נמל על האמזונאס
נשיא סוריה

**[[נשיא]] [[סוריה]]** הוא ראש המדינה הסורית, אשר משמש גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סוריה.

ב-31 בינואר 1973 חאפז אל-אסד שינה את חוקת המדינה ומאז נשיא לא היה חייב להיות מוסלמי. כתוצאה מכך התפרצו הפגנות של האחים המוסלמים בערים הגדולות. בשנת 2012 סעיף זה בחוקה בוטל.

## דרישות
החוקה של סוריה מאפשרת לנשיא להתמודד לכהונה של 7 שנים, שניתן להאריך פעם אחת בשל החוקה של 2012. כדי להתמודד על התפקיד, המועמד נדרש להיות מוסלמי בן 34 ומעלה, סורי מלידה, בן להורים סורים ונשוי לאישה סורית, ולחיות בסוריה במשך 10 שנים לפחות. בעת הבחירה, המועמד נדרש לתמיכה של לפחות 35 חברי פרלמנט.

## סמכויות
לפי חוקת סוריה נשיא סוריה אחראי על:
* המפקד העליון של הכוחות המזוינים של סוריה
* ייצוג סוריה ביחסים בין-לאומיים
* פיתוח ויישום מדיניות לאומית
* מינוי ופיטורי ראש הממשלה והשרים
* יצירה ופיקוח על יישום מדיניות כללית של המדינה
* אישור או פסילת חוקים
* הכרזה על מצב חירום
* כריתת הסכמים בין-לאומיים
* הענקת חנינה
* הענקת עיטורים ומדליות
* פיזור הפרלמנט
* חקיקת חוקים כאשר המועצה המחוקקת אינה בישיבה או במצבי חירום
* העלאת נושאים למשאל עם מחייב
* ניסוח חוקים

### הדחה
נשיא סוריה יכול להיות מודח מהתפקיד במקרים הבאים:
* הגשת התפטרות לפרלמנט
* סיום כהונה של 7 שנים אם לא הועמד לבחירה מחדש, או סיום כהונה שנייה של 7 שנים אם נבחר מחדש
* במקרה של נבצרות קבועה או מוות
* הרשעה בבגידה חמורה על ידי בית המשפט החוקתי לאחר הצעת ואישור 2 שלישים מחברי הפרלמנט

## רשימת נשיאי סוריה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
Zivko Edge 540

**Zivko Edge 540** הוא מטוס אירובטיקה.
המטוס מסוגל לבצע סיבובים של כ-420 מעלות לשנייה (גלגול חטף\snap rool). קצב הנסיקה המרבי שלו הוא כ-3,700 רגל לדקה.

המטוס נחשב למטוס מתקדם ומוצלח מסוגו ומתחרה באותה הקטגוריה מול מטוס האקסטרה 300,
המטוס מיוחד לביצועים אווירובטיים ומבנהו ורכיביו עמידים בפני עומסים ולחצים כבדים.

המטוס נמצא בשירות משנות ה-90 של המאה ה-20, המטוס זכה בתחרויות רבות ובהן בתחרויות של "RedBull AIRACE".

למטוס קיימת גרסת טנדם (דו-מושבית). גרסה זו ניכרת בציון האות T במודל.

## נתוני המטוס במספרים

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* כתבה ממגזין טייס אווירובטי
* תמונות מאתר Airliners.net

קטגוריה:מטוסי אווירובטיקה
מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית

**מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית** (פורטוגזית: Partido da Social Democracia Brasileira);ראשי תיבות: PSDB), היא מפלגה בברזיל הנמצאת במרכז הפוליטי. (המילה "הברזילאית" מתייחסת ל"סוציאל-דמוקרטיה").

בבחירות האחרונות לקונגרס, שהתקיימו ב-1 באוקטובר 2006, זכתה המפלגה ב-65 מתוך 513 המושבים בבית הנבחרים בברזיל, וב-17 מתוך 81 המושבים בסנאט. בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותו הזמן, זכה מועמדה, ז'וזה סרה במקום השני, ועלה לסיבוב השני מול לואיז אינסיו דה סילבה, בו קיבל 38.7% מהקולות. דה סילבה, מועמדה של מפלגת הפועלים השמאלית, נבחר. בשנת 2006 מועמד המפלגה לנשיאות ז'רלדו אלקמין, שהיה בעבר מושל מדינת סאו פאולו, הצליח לעלות לסיבוב נשני של הבחירות אך נוצח על ידי דה סילבה.

לאחר המהפכים הפוליטיים שהתרחשו בתקופת כהונת הממשל הנוכחי אוחזת כיום המפלגה ב-53 מושבים בבית הנבחרים וב-15 מושבים בסנאט. בברזיל מקובל הדבר כי נבחרי ציבור יעברו ממפלגה למפלגה לאחר בחירתם.

## היסטוריה
המפלגה היא אחת מהמפלגות הגדולות והחשובות בברזיל. מצעה קובע כי המפלגה היא סוציאל-דמוקרטית אך בפועל המדובר במפלגת ימין כלכלי, נאו ליברלי. אנשיה אוהבים לראות עצמם כאנשי המרכז הפוליטי. 

המפלגה נוסדה ב-25 ביוני 1988 והערך המרכזי לו הטיפה היה הדמוקרטיה המשולבת עם "צדק חברתי". בעת ייסודה המפלגה ניסתה לאחד קבוצות שונות כ"סוציאל-דמוקרטים", "ליברלים פרוגרסיבים", "נוצרים דמוקרטים", ו"סוציאליסטים דמוקרטים". עם התמוטטות המשטר הצבאי בברזיל בתחילת שנות ה-80 קבוצה של אינטלקטואלים סוציאל-דמוקרטים ניסתה ליצור מפלגת שמאל. הם ניסו לעבוד עם התנועה הסינדיקליסטית שהקים לואיז אינסיו דה סילבה, נשיא ברזיל הנוכחי, אך לא הצליחו להגיע למצע משותף. חלקם הצטרפו לדה סילבה ליצירת מפלגת הפועלים, וחלקם יצר את מפלגת PSDB.

עם מותו של נשיאה הדמוקרטי הראשון של ברזיל, טנקרדו נווס, בטרם הספיק להיכנס לכהונתו, ב-21 באפריל 1985, שסימן את המעבר מהמשטר הצבאי אל משטר דמוקרטי, הוקמה אספה מכוננת אשר ניסחה את טיוטת החוקה, שהתקבלה בשנת 1988. אחוז גבוה מקרב חברי מפלגת PSDB באו מ"התנועה הדמוקרטית הברזילאית" ההיסטורית. (שכיום היא מפלגה נפרדת). אנשי PSDB לא היו מרוצים מטיוטת החוקה המוצעת, והחליטו לייסד מפלגה שתדגיש את הצורך בחידוש לאומי. בין מייסדי המפלגה היה ז'וזה סרה, שהפסיד לאינסיו דה סילבה בבחירות לנשיאות בשנת 2002, פרננדו אנריקה קרדוזו, שהיה נשיא ברזיל בין 1994 ל-2002, וז'רלדו אלקמין, שהיה אז מושל מדינת סאו פאולו.

## המפלגה כיום
המפלגה גדלה בקצב מהיר יותר מכל מפלגה אחרת בהיסטוריה בברזיל, וזכתה להצלחות בבחירות בכל הרמות. תקופת כהונת הנשיא קרדוזו, שנמשכה שמונה שנים, הייתה תקופה של יציבות פוליטיות ורפורמות נאו ליברליות, שהתמקדו בהפרטה.

אנשי המפלגה מתנגדים ל"תוויות פוליטיות שחלף זמנן" כ"שמאל" ו"ימין". קרדוזו טען כי אם השמאל מתנגד לסדר החברתי הקיים, והימין חפץ לשמרו, כי אז מפלגתו היא מפלגת שמאל, הרואה את אי הצדק בחברה ומתנגדת לו. בפועל היה קרדוזו איש הימין הכלכלי החדש, וניהל מדיניות הפרטה.

כיום, בתקופת נשיאותו של הנשיא דה סילבה, משמשת המפלגה כאחת משתי מפלגות האופוזיציה העיקריות בברזיל לצד מפלגת החזית הליברלית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

סוציאל-דמוקרטיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1988
דקל בנו

**דקל בנו** (נולד ב-26 בספטמבר 1973) הוא חידונאי ותשבצאי ישראלי.

## ביוגרפיה
דקל בנו נולד בתל אביב בשנת 1973. זה שנים רבות הוא מפרסם תשבצים רגילים לצד תשחצים ותשבצי היגיון בכתבי עת שונים, בהם "ידיעות אחרונות" (מדור יומי), "במחנה", "פנאי פלוס", "מקור ראשון", "לאשה", "עולם האשה" ו"ראש1". פרסם תשבצי היגיון ואתגרי חשיבה גם בירחון "בלייזר", וכן סוגים שונים של תשבצים ופעילויות נוספות בעיתון הילדים "עולמו של דיסני".

בשנת 1989 פרסם את תשבץ ההיגיון הראשון שלו בעיתון מטעם רשת ידיעות תקשורת.

בשנת 1990 סיים, עם מוטי ולהויז, את מלאכת החיבור של תשבץ ההיגיון הגדול ביותר בעולם, בגודל של 10,000 משבצות (100 במאוזן, 100 במאונך), ובעקבות זאת נכנס שמו לספר השיאים הישראלי. התשבץ לא פורסם, בעיקר בשל הקושי הטכני לפרסם תשבץ כה גדול.

בשנת 1996 החל לפרסם מדי שבוע תשבץ היגיון בשבועון פנאי פלוס, ובשנת 1997 החל לכתוב תשבצים בידיעות אחרונות. באותה שנה זכה בתואר "יקיר אמן חיפה" על פועלו בתחום.

בסוף חודש מאי 2005 החל לפרסם ב"ידיעות אחרונות" תשבצי סודוקו וקאקורו, ומאז מפרסם אותם מדי יום. בין השאר עסק בהנחיה לפיתוח חשיבה בבתי ספר למחוננים, והוא מרצה ומנחה ערבי חידונים ושעשועי לשון למבוגרים. פרסם גם שלושה קובצי סודוקו וקאקורו וכן מספר חוברות של תשבצים ותשחצים. 

ב-26 ביוני 2009 החל לפרסם ב"ידיעות אחרונות" את תשבץ ההיגיון "תרתי משמע", לאחר מותו של נדיב אבידן, שהיה חברו הקרוב ופרסם תשבץ זה במשך 23 שנה.

החל משנת 2010 מחבר דקל בנו את התשבצים במוסף הפנאי "פיצוחים" של ידיעות אחרונות, כולל תשבץ ההיגיון "הפוך על הפוך". מחודש מאי 2020 מפרסם  בידיעות אחרונות גם את "לא זזים מהבית", מוסף תשבצים והפעלות להורים ולילדים.

מאז דצמבר 2006 מתקיים בראשון לציון מדי שנה כנס ה"הגיונריה", שבו משתתפים מאות פותרים של תשבצי היגיון. דקל בנו הנחה מספר כנסים אלו.

בין פברואר 2019 ועד יולי 2020 הגיש בנו כתב חידה שבועי בימי שלישי בתוכנית האקטואליה "קלמן ליברמן" ברשת ב'.

בשנת 2021 יצא לאור "הספר הגדול של התשחצים" בהוצאת ידיעות ספרים ובו 128 תשחצים חדשים שחיבר ופתרונותיהם.

בשנת 2022 כתב ופרסם את סדרת "החופש ללמוד" בהוצאת "תמנון", ובה 6 חוברות לימוד חינוכיות העוסקות בעברית והבנת הנקרא וכן בחשבון וגאומטריה.

בנו מרצה בנושאי עברית ומשחקי מילים. יוצר ומגיש המופע "אני שואל, אתם עונים".

## חיים אישיים
נשוי לאיריס ואב לשלושה, מתגורר בכרמיאל.

## קישורים חיצוניים

*

* 
* 
* 
* החיים הם חידת היגיון, בתוכנית "פאולה וליאון" (דרך פייסבוק), אוקטובר 2019
* דקל בנו, "אמנות הדיוק" - תשבצי היגיון, באתר YouTube
* דקל בנו, חיי היום-יום בראי תשבצי ההיגיון, באתר YouTube
* דקל בנו, זה לא משחק, מילים, באתר YouTube

קטגוריה:חידונאים ישראלים
קטגוריה:תשבצאים ישראלים
קטגוריה:מחברי תשבצי היגיון ישראלים
קטגוריה:כרמיאל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
המנון ונצואלה

**תהילה לעם האמיץ** (בספרדית: **Gloria al Bravo Pueblo**) הוא **ה[[המנון לאומי|המנון הלאומי]] של [[ונצואלה]]**. השיר נכתב על ידי ויסנטה סאליאס בשנת 1810 והולחן בשלב מאוחר יותר על ידי חואן חוזה לנדטה. ההמנון אומץ רשמית ב-25 במאי 1881.

לחנו של ההמנון נקרא גם המרסייז הוונצואלני בשל הדמיון הקל בינו לבין לחנו של המנון צרפת.

## מילות ההמנון
**פזמון**:

Gloria al bravo pueblo
que el yugo lanzó, 
la ley respetando 
la virtud y honor. 


**בית ראשון**: 

¡Abajo cadenas! 
¡Abajo cadenas! 
gritaba el Señor 
gritaba el Señor 
y el pobre en su choza 
libertad pidió. 

A este santo nombre 
tembló de pavor 
el vil egoísmo, 
que otra vez triunfó. 


(פזמון חוזר)

**בית שני**:

Gritemos con brío: 
Gritemos con brío: 
¡Muera la opresión! 
¡Muera la opresión! 
Compatriotas fieles, 
la fuerza es la unión. 

Y desde el Empíreo 
el Supremo Autor, 
un sublime aliento 
al pueblo infundió. 


(פזמון חוזר)

**בית שלישי**:

Unida con lazos 
Unida con lazos 
que el Cielo formó, 
que el Cielo formó, 
la América toda 
existe en nación. 

Y si el despotismo 
levanta la voz, 
¡seguid el ejemplo 
que Caracas dio! 


(פזמון חוזר)

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

ונצואלה
קטגוריה:ונצואלה: סמלים לאומיים
איתן

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
אנתוני הורוביץ

**אנתוני הורוביץ** (אנגלית: **Anthony Horowitz**; נולד ב-5 באפריל 1955) סופר ותסריטאי יהודי-בריטי שספריו מתאפיינים בז'אנר המתח והמסתורין.

## ביוגרפיה
הורוביץ נולד בלונדון למשפחה בעלת אמצעים, וכשהיה בן 8 נשלח ללמוד בפנימייה של ילדי עשירים. חוויה זו של החיים בפנימייה נוקשה, הרחק מן ההורים, באה לידי ביטוי בספרים שכתב ברבות השנים. אנתוני הורוביץ ידע מגיל צעיר מאוד שיהיה סופר. בגיל 22 חתם על הסכם עם הוצאה לאור, ומאז כתב ספרים ותסריטים רבים לילדים ולמבוגרים. ספריו של הורוביץ מאופיינים במתח, אימה והומור. הם תורגמו לשפות רבות.

אחד מספריו היותר מפורסמים הוא "אלכס ריידר- בלב הסערה", שהפך לסרט קולנוע מצליח, והיה החלק הראשון מסדרה בת 10 ספרים.
הספר השני בסדרה שתורגם לעברית נקרא: " אלכס ריידר - בטווח פגיעה". ספרו "כפר אשמדים" ראה אור בסדרת מרגנית בהוצאת זמורה-ביתן.

כמו כן, חיבר אנתוני הורוביץ מספר סדרות ספרים:
*אלכס ריידר (Alex Rider) - 13 ספרים בסדרה
*The Power of Five (טרם תורגם לעברית) - 5 ספרים בסדרה
*האחים דיאמונד (Diamond Brothers) - 7 ספרים בסדרה

כתב את התסריט לסדרת האנתולוגיה "*Murder in Mind"* *(2003-2001)* *ששודרה ברשת [[BBC One]].*

כתב גם את התסריט לסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "המלחמה של פויל" (2015-2002) (Foyle's War).

בינואר 2011, נבחר לכתוב ספר חדש לסדרת ספרי שרלוק הולמס.

בשנת 2016 הוא פרסם ספר "רצח לפי הספר".

בשנת 2024 יצר וכתב עבור ערוץ PBS את הסדרה "Moonflower Murders" המבוססת על הרומן באותו שם מאת הורוביץ משנת 2020.

בשנת 2025 יצר וכתב את סדרת המותחן "תשע גופות במקסיקו" (אנ') ברשת MGM+.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים יהודים בריטים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער בריטים
קטגוריה:סופרי מתח ואימה בריטים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה יהודים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יורק (אנגליה)
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1955
המקהלה הקאמרית תל אביב

**המקהלה הקאמרית תל אביב** היא מקהלה ישראלית אשר בסיסה בתל אביב. נוסדה בשנת 1987 על ידי מיכאל שני, אשר הוא מנצח המקהלה ומנהלה המוזיקלי.

## פעילות המקהלה
למרבית זמרי המקהלה הקאמרית תל אביב הכשרה וכישורים מוזיקליים, חלקם בוגרי בית הספר לשירת המקהלה או שלהם רקע מוזיקלי אחר.

עם השנים הפכה המקהלה לאחד הגופים המוזיקליים הפעילים והמוערכים בישראל. במהלך שנות פעילותה הופיעה המקהלה עם תזמורות רבות בישראל ומחוצה לה, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. כמו כן שרה תחת שרביטם של מנצחים כזובין מהטה, קלאודיו אבאדו, גארי ברתיני, דניאל אורן ופרדריק שאזלן.

המקהלה לקחה חלק בהפקות האופרה הישראלית החדשה, בהן "קוואלריה רוסטיקנה", "בוריס גודונוב" ו"לה בוהם", ובפסטיבל המוזיקה הווקאלית "ויוה לה ווצ'ה". כמו כן מרבה המקהלה להשתתף בפסטיבלי מוזיקה בישראל ומחוצה לה, נוהגת להופיע בקביעות בפסטיבל אבו גוש והקלטותיה משודרות לעיתים קרובות ברדיו ובטלוויזיה.

בכל עונה מעמידה המקהלה 3–5 תוכניות חדשות, בנוסף לרפרטואר הקודם שלה.

כמקהלה ישראלית הרואה חשיבות בעידוד היצירה המקומית, מרבה המקהלה לשתף פעולה עם יוצרים ישראלים הכותבים יצירות מקור ועיבודים למקהלה במיוחד עבורה, כמו גיל אלדמע, עודד זהבי, אביה קופלמן ועידו שירום.

## ציוני דרך
* ב-1996 זכתה המקהלה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית למקהלות על שם ג'ובאני פלסטרינה. באותה שנה ערכה מסע קונצרטים באיטליה, במסגרתו הוזמנה לשיר בוותיקן.
* ב-1997, לרגל ציון עשור להיווסדה, הזמינה המקהלה את המוזיקאי הארגנטינאי אריאל רמירס וביצעה לראשונה בארץ את יצירתו "מיסה קריאוז'ה".
* ב-1999 נבחרה להשתתף בפסטיבל הבינלאומי היוקרתי למקהלות קאמריות בריגה, לטביה.
* ב-11 בספטמבר 2002, יום השנה לאסון התאומים, השתתפה המקהלה בפרויקט הבינלאומי "הרקוויאם המתגלגל" למען קורבנות התקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001, בביצוע הרקוויאם של מוצארט במוזיאון תל אביב לאמנות עם מקהלת המנצחים מארגון "הלל", התזמורת הקאמרית הישראלית וסולנים מהשורה הראשונה. הקונצרט צולם לרשת CNN.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קאמרית תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיקה
פוליאסטר

[שמאל|ממוזער|250px|סיבי פוליאסטר כפי שצולמו ב[מיקרוסקופ אלקטרוני סורק, בהגדלה פי 1500]]
**פוליאסטר** הוא שם כללי לפולימר אורגני המכיל קבוצת פעילות אסטרית. אף על פי שפוליאסטר קיים בטבע, בדרך כלל המונח מתייחס למשפחה רחבה של פוליאסטרים סינתטיים הכוללת פוליקרבונט ופוליאתילן טרפתאלט (PET).
הפוליאסטר הסינתטי הראשון, גליצרין פאטייט, הוכנס לשימוש במלחמת העולם הראשונה לבגדים חסיני-מים. הפוליאסטר הטבעי היה ידוע לאדם כבר מ-1830.

שימוש נפוץ במילה פוליאסטר מתייחס לבגדים שנארגו מסיבי פוליאסטר. לבגדי פוליאסטר יש תחושה פחות טבעית מבדים טבעיים (כמו כותנה). סיבי פוליאסטר נארגים לעיתים קרובות יחד עם כותנה לשם ייצור אריג המשלב את היתרונות של שני חומרי הגלם.

## שימושים לפוליאסטר
*סיבים (מיקרו-סיבים) לאריגים.
*בקבוקים
*סרטי צילום (אחרי צלולוזה, הפוליאסטר הפך למרכיב החשוב ביותר למצע הסרט).
*מטריצה לחומרים מורכבים (כמו פיברגלס).
*מרכיב במסכי גביש נוזלי (LCD).
*הולוגרמות
*יריעות לבידוד מנועים
*מסננים
*מרכיב בסרט חשמל מבודד
*שטיחים.
*ציפוי רהיטים.
הפוליאסטר הגבישי-נוזלי הוא הפולימר הגבישי-נוזלי הראשון שנעשה בו שימוש בתעשייה, זאת מכיוון שיש לו מאפיינים מתאימים והתנגדות טובה לחום. מסיבה זו משתמשים בהם לחותמים מתכלים במנועי סילון. לעיתים קרובות נעשה שימוש בשרף של פוליאסטר המתקשה לאחר חימום ליציקות שונות: בריקוע של סיבי פיברגלס למשטח, וכמסנן שאינו עשוי ממתכות. ביישומים כאלה, פולימריזציה יוזמת תגובות אקסותרמיות שמשלבות על-תחמוצות אורגניות כמו על-תחמוצת קטון (methyl ethyl ketone peroxide) ועל-תחמוצת בנזואיל (benzoyl peroxide).

## סינתזה
סינתזה של פוליאסטר מושגת בדרך כלל על ידי ריאקציית עיבוי פולימרים.

### [[אסטריפיקציה]] של אזאוטרופ
השיטה הקלאסית היא אלכוהול וחומצה קרבוקסילית שמגיבים ויוצרים אסטר קרבוקסילי. כדי לאסוף את הפולימר יש לאסוף את המים שנוצרים מהריאקציה בלי הרף על ידי אזיאוטרופ.

### טראנספיקציה אלכוהולית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כימיה אורגנית
קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:חומרי אריזה
ליגת הפיתוח של ה-NBA

**ליגת הפיתוח של ה-NBA** (באנגלית: **NBA G League**) היא ליגת כדורסל מקצוענית באמריקה הצפונית. הליגה מפתחת ומקדמת כישרונות צעירים, ומשמשת באופן רשמי חממת גידול לליגת ה-NBA. יעדי הליגה הם להכשיר שחקנים נפשית ופיזית למשחק מקצועני ולספק להם במה שעליה יוכלו לקדם עצמם. עד לשנת 2017 נקראה **NBA Development League** (או בקיצור **NBA D-League**), ומאז נקראת "G League" בשל חוזה פרסום שנחתם עם חברת משקאות האנרגיה גייטור אייד.

הליגה התחילה עם שמונה קבוצות בסתיו 2001. במרץ 2005 הכריז דייוויד סטרן, נציב ה-NBA, על תוכניתו להרחיב את הליגה ל-15 קבוצות ולהפוך אותה רשמית לליגה משנית תחת ה-NBA, כך שכל קבוצה מליגת ה-NBDL תסונף לקבוצת NBA אחת או יותר.

נכון לעונת 2025/26, הליגה כוללת 31 קבוצות: 30 קבוצות אשר נמצאות בבעלות (או שותפות) עם קבוצת NBA, וקבוצה עצמאית אחת - מקסיקו סיטי קפיטנס.

משכורת הבסיס של שחקני הליגה היא 7,000 דולר אמריקאי לחודש (35,000 דולר לעונה), כאשר בנוסף יש אפשרות לזכות בבונוסים בשל גיוס לקבוצת NBA, או כתגמול על הישגי הקבוצה. השכר של שחקנים החתומים על חוזה כפול גבוה יותר, ותלוי ביחס המשחקים בהם הם משתתפים בשתי הליגות; השכר היחסי לתקופה בה השחקן שיחק בקבוצת ה-NBA הוא שכר המינימום ב-NBA, וביתר העונה השחקן מרוויח 77,250 דולר "לעונה".

## הקבוצות

## כל העונות

## זוכי פרס ה-MVP של ליגת הפיתוח
[ממוזער|[אנדרו גאודלוק, ה-MVP של עונת 2012/2013]]
פרס ה-MVP של ליגת הפיתוח מוענק מדי שנה לשחקן המצטיין של העונה. הזוכה בתואר נבחר על ידי מאמני קבוצות הליגה. בעונת 2013/14 זכו בתואר שני שחקנים במשותף: רון הווארד ואות'יוס ג'פרס.

## דראפט
בדומה לליגת ה-NBA, גם ליגת הפיתוח מקיימת מדי שנה דראפט בו ניתנת לקבוצות האפשרות לבחור שחקנים שיצטרפו לסגל הקבוצה. הדראפט מתקיים בסבבים "הפוכים" – הקבוצה שבחרה ראשונה בסיבוב הראשון תקבל את הבחירה האחרונה בסיבוב השני וכן הלאה. החל משנת 2014 התווסף לדראפט סבב בחירה שלישי.

### דראפט הרחבה

דראפט ההרחבה הוא אירוע המתרחש לקראת צירוף של קבוצה או קבוצות חדשות לליגה על מנת לאפשר להן לבנות את הסגל הראשוני. עד לתחילת עונת 2015/16 התקיימו שמונה דראפטי הרחבה בתולדות הליגה. על פי רוב בדראפט ההרחבה ניתנת לכל קבוצה האפשרות "להגן" על מספר מסוים של שחקנים מתוך סגל השחקנים שלה. הקבוצות הבוחרות יכולות לבחור שחקנים מתוך רשימת השחקנים הבלתי מוגנים. בדראפט ההרחבה של שנת 2009 ושנת 2010 נבחרו השחקנים מתוך סגלי קבוצות שסיימו את פעילותן באותה השנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:NBA
קטגוריה:ליגות כדורסל בארצות הברית
אדוניס (משורר)

שמאל|ממוזער|166px|אדוניס, 2011

**עלי אחמד סעיד אסבר** (בערבית: **علي أحمد سعيد إسبر**; נולד ב-1 בינואר 1930), המוכר יותר בשם העט **אדוניס** (בערבית: **أدونيس**) הוא משורר ואינטלקטואל סורי שחי גם בלבנון וצרפת. כינויו מתייחס לאל פיניקי, סמל של התחדשות מחזורית.

## חייו
אדוניס נולד בסוריה, בכפר סמוך ללטקיה, למשפחה מהעדה העלווית. ב-1954 השלים את לימודי הפילוסופיה שלו באוניברסיטת דמשק. שנה לאחר מכן נעצר לשישה חודשים בשל פעילותו במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, מפלגת ימין קיצוני הקוראת להקמת אימפריה סורית על שטחי לבנון, ישראל, עיראק, ירדן, כווית וקפריסין. לאחר ששוחרר עבר לגור בביירות, שם ייסד, בשיתוף עם המשורר הסורי יוסוף אל-ח'אל, את מגזין השירה שִׁעְר (שירה). בתקופה זו גם נטש את השקפותיו הלאומניות הקיצוניות. בעקבות מלחמת האזרחים עזב אדוניס את לבנון בשנת 1975 ועבר לפריז, שם החל לשמש כמרצה לערבית בסורבון. אדוניס ידוע כמבקר של הסגירות של העולם הערבי כלפי תרבות המערב. במפגש אנשי רוח ישראלים וערבים, שנערך בספרד ב-1993, התבטא בעד ביטול החרם התרבותי על ישראל ובעד יצירת קשרי תרבות בין ערבים ליהודים. בעקבות דברים אלו סולק מהתאחדות הסופרים והמשוררים הערבים שבדמשק. כיום הוא מתגורר בפריז. בשנת 2011 זכה בפרס גתה.

## שירתו
אדוניס פרסם יותר מעשרים ספרי שירה. בשירתו הוא משתמש בתבניות מסורתיות של שירה ערבית קלאסית, על אף שהוא מכניס לתוכן תכנים מודרניים. הוא משלב בשירתו מוטיבים מהתרבות הפיניקית העתיקה, ומכאן גם לקוח כינויו הספרותי, על שמו של האליל הפיניקי אדוניס. אדוניס היה מקורב למשורר הישראלי נתן זך והשניים אף הוציאו אסופת שירים משותפת. אדוניס נחשב כמועמד לקבלת פרס נובל לספרות.

## דבריו של נתן זך עליו

## מספריו שתורגמו לעברית
***תחיליות**, הוצאת תל אביב, 1989.

* **מפתח פעולות הרוח** (תרגם: ראובן שניר) (קשב לשירה, 2012).

## פרסים
בשנת 1999 זכה אדוניס בפרס נונינו הבינלאומי.

בשנת 2011 זכה אדוניס בפרס גתה הגרמני לאמנויות..

## לקריאה נוספת
* מבחר תרגומים של שיריו ומידע ביוגרפי בתוך: צבי גבאי, **השירה – האימפריאליזם היפה, משירת שכנינו**. הוצאת ספרי עיתון 77, ה'תשע"א 2010. עמ' 89–105.
* **אדוניס, מפתח פעולות הרוח**, תרגם, הקדים מבוא והוסיף הערות ראובן שניר, הוצאת קשב לשירה, תשע"ב 2012.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

**משיריו שתורגמו לעברית**:
* "שרידי ביירות" לאדוניס, תרגם מערבית צבי גבאי, עתון 77, גיליון 324, ספטמבר 2007
* "מחלה אחת ותרופות גרועות שאין למנותן", לאדוניס, מערבית פרץ דרור בנאי, עיתון 77, גיליון 314, ספטמבר 2006
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים סורים
קטגוריה:משוררים ערבים
קטגוריה:סופרים הידועים בשם עט
קטגוריה:עלווים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:זוכי פרס גתה
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1930
וילהלם בוש

שמאל|ממוזער|200px|וילהלם בוש בפורטרט עצמי
**וִילְהֶלם בּוּשׁ** (בגרמנית: **Wilhelm Busch**; 15 באפריל 1832 – 9 בינואר 1908) היה צייר, משורר, סאטיריקן ומאייר קריקטורות גרמני. נודע במיוחד בזכות סיפורו המאויר בחרוזים מקס ומוריץ. בסגנון איוריו נחשב לאבי ה"קומיק-סטריפ" של ימינו.

## ביוגרפיה
בוש נולד בעיר וידנזאל שליד הנובר בגרמניה. הוא נשלח על ידי אביו ללמוד הנדסת מכונות, אך פנה לבסוף ללמוד ציור בדיסלדורף ולאחר מכן באנטוורפן ובמינכן.

נטייתו המקורית הייתה ציורי שמן, אך במהרה גילה כישרון גדול לאיורי קריקטורות, שאותן ליווה בחרוזים שנונים ומבדחים. כישרונו זה הביא אותו בגיל 27 להשתתף בקביעות בשבועון היתולי בשם **Fliegende Blätter**. מדי שבוע היה שולח למערכת העיתון את איוריו המשעשעים, מלווים בחרוזים עוקצניים ולגלגניים, אינו נרתע מביקורת חברתית ומשחיטת פרות קדושות.

## יצירתו

סיפורו המפורסם ביותר של בוש, **[[מקס ומוריץ]]**, פורסם אף הוא בהמשכים באותו שבועון. הסיפור, רווי הומור שחור, מתאר בחרוזים מלווים באיורים מבדחים את תעלוליהם של צמד נערים מרושעים המתעללים בבני כפרם. הסיפור הופיע כספר לראשונה בשנת 1865, תורגם מאז לשפות רבות והפך פופולרי ברחבי העולם כולו.

פרט ל**מקס ומוריץ**, פרסם בוש עוד חרוזים מאוירים באותו שבועון בסגנון דומה.

בוש כתב גם מספר פואמות בסגנון דומה לסיפוריו המאוירים, אך בערוב ימיו התמקד בכתיבת שירים נטולי איורים ובעלי נימה רגשנית ונוגה יותר. כמו כן צייר בוש למעלה מאלף ציורי שמן שנמכרו רק לאחר מותו.

בוש מת בהרי הרץ בשנת 1908.

## ספריו
* **הצפרדע ושני הברווזים** (1861. תר' מנחם לביא, 1942)
* **הטוחן ומנקה-הארובות** (1863)
* **מקס ומוריץ** (1865. תר' אהרן לובושיצקי בשם **שמעון ולוי**, ורשה 1898; חווה כרמי בשם **מַכּס ומוריץ זוממי המזימות**, 1938; אנדה עמיר-פינקרפלד בשם **גד ודן: שישה תעלולים של שני שובבים**, 1939; אורי סלע בשם **ספר-התעלולים של מקס ומוריץ**, 1965 [הופיע גם כתקליט]; אוריאל אופק בשם **מקס ומוריץ: תעלולים מסופרים בחרוזים ובציורים**, 1984) – שבעה פרקים על צמד פוחחי כפר (יש אומרים שבוש הכירם אישית), הממררים את חיי כולם, עד שהם באים על עונשם.
* **בת-הטוחן הנועזה** (1867)
* **הַנְס הוּקֶבַּין: עורב ביש-מזל** (1868)
* **ימימה השובבה** (1875)
* **הרפתקאות בחור צעיר** (1875. תר' אברהם אבן-שושן [עם עוד 'סיפורים עליזים'] בשם **בארץ השובבים**, 1941)
* **מר ומרת קנופף** (1876)
* **הלנה החסודה** (1879)
* **הקוף פִּיפְּס** (1879. תר' יוסף בכר, 2008)
* **סיפורים מוזרים** (1880. תר' אורי סלע [חלק] בשם **סיפורים מוזרים על חתולים ועכברים ורקיקים מסוכרים וכל מיני דברים**, 1977)
* **פּליש ופּלום** (1882)

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* דיוגנס והפרחחים בתרגום חנוך בן-ימי
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גרמנים
קטגוריה:סאטיריקנים גרמנים
קטגוריה:קריקטוריסטים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1832
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1908
ז'ילברטו ז'יל

שמאל|ממוזער|200px|ז'ילברטו ז'יל
**ז'ילברטו פאסוס ז'יל מוריירה** (בפורטוגזית: **Gilberto Passos Gil Moreira**, נולד ב-26 ביוני 1942), מוכר כ**ז'ילברטו ז'יל** הוא זמר, גיטריסט, מלחין ואיש ציבור ברזילאי. הוא נחשב אחד מגדולי המוזיקה הפופולרית הברזילאית. בשנים 2002–2008 כיהן כשר התרבות של ברזיל, במקביל לקריירה שלו כזמר.

## מוזיקה
ז'יל החל את דרכו כזמר בוסה נובה. בשלהי שנות ה-60, יחד עם זמרים ברזילאים כקייטנו ולוזו, גל קוסטה, מריה בתניה ואחרים ובהשפעת יצירות מאוחרות של הביטלס, פיתח את סגנון ה**[[טרופיקליה]]**: שילוב של פופ ברזילאי, רוק'נ'רול ומוזיקה אמנותית מתקדמת, שהביא לסגנון בינלאומי יותר בעל גוון פסיכדלי ומסרים חברתיים (ראו גם רוק ברזילאי). סגנון זה נתן את הטון באלבומיו הראשונים שהוציא במהלך שנות ה-60. באלבומים שהקליט במהלך שנות ה-70 הוסיף ז'יל אלמנטים אפריקניים וצפון-אמריקניים ליצירתו.

במקביל לקריירת הסולו שלו, ניגן ז'יל גם עם להקת יס ולהקת פינק פלויד. בשנות ה-70 סייר בארצות הברית והקליט אלבום דובר אנגלית. הוא שיתף פעולה גם עם ג'ימי קליף וב-1980 הקליט גרסת כיסוי לשירו של בוב מארלי "No Woman, No Cry" שהפך להיט והביא את סגנון הרגאיי לברזיל. בשנת 1983 יצא אלבום "Extra".

ז'יל שיתף פעולה עם זמרים ברזילאים רבים, ביניהם קייטנו ולוזו, אליס רז'ינה וז'ואאו ז'ילברטו.
בתו, פְרֶטָה ז'יל, מוזיקאית גם היא.

ז'יל הופיע בישראל ב-1982, 1989, 2011 ו-2013. הוא צפוי היה לשוב להופעה בישראל ב-4 ביולי 2018 במסגרת סיבוב הופעותיו העולמי במלאת 40 שנה לאלבומו "ראפבלה", אולם הופעתו בוטלה. מנהלו של ז'יל מסר בתגובה: "התחושה הכללית של כולנו היא חשש בעוד ישראל עוברת תקופה רגישה כרגע. אנו מצפים שתבינו מאחר שהנושא הזה עדין עבורנו. אנחנו אוהבים את ישראל ותמיד הרגשנו בה קבלת פנים חמה. בוודאי יהיו הזדמנויות אחרות ונקווה לימים טובים יותר".

## פעילות פוליטית
ממוזער|שמאל|ז'יל, כשר התרבות של ברזיל, במהלך מסיבת עיתונאים.
מאז ומתמיד היה ז'ילברטו ז'יל בעל מודעות חברתית גבוהה ופעיל פוליטי. רבים משיריו נושאים תוכני מחאה חברתית. בשנת 1969, נעצר יחד עם חברו הזמר קייטנו ולוזו על ידי השלטון הצבאי בברזיל בעוון פעילות נגד השלטון, ונכלא למספר חודשים. עם תום תקופת המאסר הוגלו השניים ללונדון.

ב-1990, כאות למעורבותו החברתית, נבחר לכהן בעיריית סלבדור עיר מגוריו. בשנת 2002 בחר בו הנשיא לואיז אינסיו דה סילבה (המכונה "לולה") לתפקיד שר התרבות של ברזיל מטעם המפלגה הירוקה.

בשנת 2005 היה הראשון מאמריקה הלטינית שקיבל את פרס פולאר למוזיקה בסטוקהולם, על ידי מלך שוודיה. באותה שנה הוענק לו אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת במסגרת ציון "שנת ברזיל" בצרפת. ב-2006 זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום מוזיקת עולם.

ביולי 2008 הודיע ז'יל על פרישתו מתפקיד שר התרבות, עקב העומס הרב שבו היה נתון.

במאי 2018 ביטל ז'יל את הופעתו בישראל בשל לחץ מצד תנועת ה-BDS. ז'יל טען שביטל את המופע בשל התקופה "הרגישה" שעוברת ישראל.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים ברזילאים
קטגוריה:זמרים ברזילאים
קטגוריה:גיטריסטים ברזילאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:שרי התרבות של ברזיל
קטגוריה:מגורשים ממולדתם
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1942
תומאס סאס

**תומאס סאס** (במקור **שלזינגר**, בהונגרית: **Szász Tamás István**; באנגלית: **Thomas Stephen Szasz**; בודפשט, 15 באפריל 1920 – 8 בספטמבר 2012) היה רופא יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי. פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק. סאס נודע כאחת הדמויות הבולטות בתנועה האנטי-פסיכיאטרית, כמבקר של המוסריות שבפסיכיאטריה המודרנית והיסודות המדעיים שלה והשימוש בפסיכיאטריה ככלי לשליטה חברתית בחברה המודרנית.

ספריו המפורסמים ביותר הם "המיתוס של מחלת הנפש" (The Myth of Mental Illness) ו-"The Manufacture of Madness: A Comparative Study of the Inquisition and the Mental Health Movement", בהם שטח את טיעוניו העיקריים בנושא.

## ביוגרפיה
תומאס סאס נולד בבודפשט, הונגריה, ב-15 באפריל 1920, להורים יוליוס ולילי סאס (שלזינגר), ממוצא יהודי. בשנת 1938, על רקע דאגות גוברות בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתו לארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סינסינטי והמשיך בלימודי רפואה, אותם סיים בשנת 1944. באותה שנה אף התאזרח בארצות הברית.

סאס סיים התמחות בבית החולים הכללי בסינסינטי ועבד במכון שיקגו לפסיכואנליזה בין השנים 1951–1956. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסירקיוז, שם היה עד לפרישתו. לסאס הוענק תואר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה בה לימד.

סאס החל במאבקו נגד הפסיכיאטריה המודרנית כבר בשנת 1969, בטוענו שזכויות אדם נרמסות תחת טיפולים שגויים הנובעים מתפיסה בסיסית שגויה של הפסיכיאטריה את התנהגות האדם.

ב-1973 העניקה לו האגודה ההומניסטית האמריקנית את התואר "הומניסט השנה".

## עמדותיו
במאמרו "המיתוס של מחלת הנפש" (1961) ובכתביו האחרים, בין השאר בספרו המאוחר יותר "כפייה כריפוי: היסטוריה ביקורתית של הפסיכיאטרית" (2007), טען סאס שהמונח "מחלת נפש" אינו יותר ממטפורה לא מוצלחת של התנהגות לא רצויה כמחלה. לדבריו, אין דבר כזה "מחלת נפש", מכיוון שהתנהגות שמתוארת כמחלת נפש איננה מחלה אורגנית. סאס גרס כי פסיכיאטרים טוענים שמחלת נפש היא תמיד פגם מוחי כתוצאה מחוסר איזון כימי במוח, אולם הם לא מסוגלים להוכיח את טענתם.

סאס נודע בציטוט: "אם אתה מדבר עם אלוהים זו תפילה, אם הוא עונה לך זו סכיזופרניה".

## ראו גם
* אנטי פסיכיאטריה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* Dr. Thomas Szasz, Psychiatrist Who Led Movement Against His Field, Dies at 92, הניו יורק טיימס
* 
* חמוטל גרייף-ירון, השמן שעל גלגלי ההיסטוריה הפסיכיאטרית - חלק א': לינג, סאס ופוקו 
* 

## הערות שוליים
 

קטגוריה:רופאים יהודים הונגרים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים הונגרים
קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
חלקלקה

שמאל|ממוזער|250px|מפת מבצר כוכב הירדן המדגימה שימוש ב'''חלקלקה'''.
250px|ממוזער|החלקלקה המזרחית במצודת מגדל דוד
**חלקלקה** היא חומה משופעת, מבנה המהווה חלק מביצורים הנמצא בצדה החיצוני של חומת מצודה או עיר מבוצרת.

מטרת החלקלקה היא למנוע מן האויב לטפס על קירות המצודה או החומה, או לערער את יסודותיה של החומה באמצעות חפירות או אילי ניגוח, וכן למנוע התמוטטות של הקיר בגלל סחף ובלאי טבעי של הקרקע בעתות שלום. החלקלקה נמצאת בין החפיר המקיף את החומה לבין החומה עצמה והיא בנויה בדרך כלל מעפר כבוש מחופה בלבנים חלקות או מסותתות.

החלקלקות הראשונות נבנו על ידי החיקסוס בתקופת הברונזה התיכונה. לאחר המצאת הארטילריה נבנו חלקלקות על מנת להגן על החומות מפני ירי ארטילרי.

בישראל מצויות חלקלקות בתל דן אשקלון, עכו, ירושלים (במגדל דוד), יפו, בית שאן, יריחו, לכיש, מגידו, תל שבע, כוכב הירדן, תל אֵסוּר, המוסדות הלאומיים בירושלים ובשילה.

[מרכז|ממוזער|600px|[צילום פנורמי של החפיר והחומה המערבית במבצר כוכב הירדן. משני צידי הגשר ובין המגדלים ניתן להבחין בחומה המשופעת – ה**חלקלקה**.]]

## ראו גם
* ביצורים
* חפיר
* חומה

## לקריאה נוספת
זאב וילנאי, **[[אנציקלופדיה אריאל|אריאל, אנציקלופדיה לידיעת הארץ]]**, הוצאת עם עובד, תל אביב תשל"ז 1977 עמוד 2392.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיקסוס
קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:אמצעי ביצור
קטגוריה:תקופת הברונזה התיכונה
סאו לואיס

**סאו לואיס** (בפורטוגזית: **São Luís**) היא בירת מדינת מרניאו שבברזיל. העיר ממוקמת על אי בדלתת נהר הפינדארה ונהר האיטאפקורו, בקרבת חוף האוקיינוס האטלנטי.

בעיר עצמה התגוררו ב־2005 942,300 תושבים, ובעיר רבתי – 1,227,659 תושבים. סאו לואיס היא העיר ה-16 בגודל האוכלוסייה מבין ערי ברזיל.

ממוזער|שמאל|חזית בנין מצופה אזולזוש

## היסטוריה
בטרם הוקמה העיר היה במקום כפר של שבט הטופינאמבה. האירופאים הראשונים שהגיעו למקום בשנת 1612 הקימו במקום מושבה צרפתית וקראו לה "סאן לואי" על שם לואי השלושה עשר, מלך צרפת באותה עת.

זמן קצר לאחר מכן נכבשה המושבה על ידי הפורטוגזים, שהקימו את מדינת מרניאו להגברת השמירה על האזור. ב-1641 שוב נכבשה המושבה על ידי פולשים, הפעם מתיישבים הולנדים בפיקודו של מאוריץ ואן נאסאו, ורק בשנת 1644 היא חזרה לידיים פורטוגזיות.

העיר היא בירת המדינה היחידה ממדינות ברזיל שלא נוסדה על ידי פורטוגזים, אך למרות זאת, יש אומרים עליה שהיא הבירה הברזילאית שהכי דומה לעיר פורטוגזית.

החל משנת 1989 נעשה מאמץ לשפץ את שרידי העיר הקולוניאלית ובעקבות מאמץ זה, בשנת 1997, הוכרז מרכז העיר כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.

## העיר כיום
העיר היא עיר נמל, דרכה מייצאת ברזיל את מרבית עפרות הברזל שלה. חלק ניכר מכלכלת העיר מתבססת על תעשיית הטקסטיל והסוכר. על אף חופיה היפים של העיר, היא אינה מהווה אתר תיירות מרכזי. בעיר נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של מרינאו ומדי שנה בחודש יוני נחוג בה פסטיבל הבומבה מאו בוי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ברזיל: ערים
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:ברזיל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:מרניאו
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1612
מוקקה

**מוקֶקָה** (בפורטוגזית: **moqueca**) הוא תבשיל המזוהה עם המטבח של מדינת באהיה בברזיל. התבשיל מכיל דגים, בצל, פלפל אדום ועגבניות, מתובל בשמן דקלים הקרוי דֶנדֶה, ובחלב קוקוס. מקור השם הוא בשפות הילידים האינדיאנים, שכינו את טכניקות הבישול, על גבי רשת עשויה קנים, ובתוך עלי עצים שכוסו בגחלים חמות, בשם **מוקָם**.

המוקקה, כאמור, מזוהה עם באהיה, אבל תושבי מדינת אספיריטו סאנטו מתעקשים שמקורה בארצם. ההבדל הבסיסי בין המוקקה הבאהיאנית לאחותה מאספיריטו סאנטו הוא שבאספיריטו סאנטו אין משתמשים בשמן דנדה אלא בכורכום.

גם בין המוקקות הבאהיאניות ישנם הבדלים, שכן ניתן לגוון את פרי הים העיקרי במנה. כך, לצד מוקקות הדגים אפשר למצוא מוקקת סרטנים (moqueca de sirí).

המוקקה זכתה לתהילת עולם בספרו של ז'ורז' אמאדו, "דונה פלור ושני בעליה". מאחר שדונה פלור היא מורה לבישול, הספר משופע במתכוני התבשיל.

## המרכיבים
* נתחי דג. הדג הקרוי עיט הים (Sea bass או בפורטוגזית Badejo) הוא המקובל ביותר.
* עגבניות
* בצלים
* פלפלים צבעוניים
* שמן דנדה (או כורכום בנוסח אספיריטו סנטו ובמדינות בהן לא ניתן להשיג שמן דנדה)
* חלב קוקוס
* כוסברה
* לימון
* מלח
* פלפל שחור
* חסילונים (אפשרי)

## אופן ההכנה
# את המוקקה ראוי לבשל בתוך סיר חרס גדול.
# משרים את נתחי הדג בלימון, מלח ופלפל שחור למשך שעה לפחות. אם מוסיפים חסילונים, יש להשרות גם אותם בלימון.
#חותכים את הירקות לפיסות שעוביין סנטימטר או שניים. מצפים את תחתית הסיר ואת דפנותיו בשכבות הבצל ומכניסים את הירקות לתוכו תוך הקפדה על יצירת שכבות סירוגיות של עגבניות ופלפלים. יש להזליף על הירקות מעט (דגש על מעט) דנדה וחלב קוקוס, אך אין להוסיף מים. את הטעם של הכוסברה אפשר למתן אם מכניסים אותה אל הסיר בשלמותה, בלי לקצוץ אותה. מניחים את הסיר על האש כשהוא מכוסה.
#הדג מתבשל מהר יותר מן הירקות ולכן יש להוסיף אותו רק מספר דקות לאחר תחילת הבישול של הירקות. מדי פעם מזליפים עוד מעט דנדה וחלב קוקוס ומוסיפים עוד מעט כוסברה.
#על סף הרתיחה יש להנמיך את האש ולהותיר על אש נמוכה, בלי שהתבשיל ירתח, עוד כעשר דקות. חשוב להימנע מבישול יתר של הדג.
#את המוקקה מגישים בדרך כלל עם אורז לבן.

## קישורים חיצוניים

* מתכון למוקקה באתר Spanish.co.il

קטגוריה:המטבח הברזילאי
קטגוריה:מאכלי דגים
קטגוריה:מאכלי עגבניות
רשימת סוואדש

**רשימת סוואדש** (Swadesh List) היא רשימת 207 מילים בסיסיות שהכין הבלשן מוריס סוואדש, שחקר טיפולוגיה של שפות. הוא האמין שניתן להסיק ששתי שפות קרובות זו לזו מבחינה אבולוציונית (כלומר לאיזו משפחת שפות הן שייכות וכמה הן קרובות), אם משווים את המילים הבסיסיות בשתי השפות.

## הרשימה המלאה - בעברית ובאנגלית
להלן רשימת סוואדש בעברית, בהשוואה לאנגלית:

## ביקורת
סוואדש ניסה להרכיב רשימה שלא תהיה תלוית תרבות, כלומר מילים שהוא מצפה שיהיו בסיסיות ובשימוש יומיומי בכל שפה. עם זאת, קיימות ברשימה כמה וכמה מילים שאולי נפוצות רק בחלק מהתרבויות, כמו "כלב", "ציפור", "נוצה" - עצמים שאינם נפוצים בתרבויות מסוימות, כגון ארצות קרחוניות. ומצד שני חסרות מילים נפוצות כמו ״לצחוק״ ו״סכין״.

סוואדש יצא מנקודת הנחה שניתן לאבחן גנטית כל שפה על פי אוצר המילים שלה, אף על פי שידועים מקרים של החלפת אוצר המילים (רה-לקסיפיקציה), שתוצאתה היא שפה בעלת דקדוק שמקורו בשפה אחת ואוצר מילים שמקורו בשפה אחרת.

בטוק פיסין, למשל, כמעט כל אוצר המילים שאול מאנגלית, כולל מילים מרשימת סוואדש, אך התחביר שלה אינו הודו-אירופי. יש בלשנים הסבורים כי התחביר של טוק פיסין דומה לתחביר של שפות מלנזיות המדוברות באותו אזור, ויש הסבורים כי מדובר בתחביר האופייני לשפות קראוליות, אולם אין איש הטוען כי אנגלית וטוק פיסין שייכות לאותה משפחת שפות, על אף הדמיון המובהק באוצר המילים.

## ראו גם

* רשימת משפחות-שפה
* מיון שפות

קטגוריה:בלשנות
מחנאות

שמאל|ממוזער|250px|מטיילים בקרוואן בזמן ארוחת ערב.
ממוזער|250px|מחנאות
**מחנאות**, ובלועזית **קֶמפִּינג** (מאנגלית: **Camping**), היא פעילות פנאי הכוללת יציאה אל הטבע ושהייה שם. הלינה נעשית בדרך כלל באוהלים, קרונות ניידים, או תחת כיפת השמיים. בדרך כלל מוגבלים האזורים בהם מותרת המחנאות, וזאת בשל הפגיעה בטבע אותה עלולה לגרום פעילות זו. המחנאות, כפעילות פנאי, החלה להתפתח בתחילת המאה ה-20. עם זאת, שהייה במחנות בטבע לצורכי תועלת, כדוגמת מחנות כרייה ומחנות ציד, הייתה קיימת כבר מתחילת ימי האנושות.

## סוגי מחנות
סגנונות המחנאות הם מרובים, והמשותף לכולם הוא שהייה בטבע. קיים מגוון רחב של סוגים, שנע בין מחנות "הישרדותיים", אליהם באים המשתתפים עם ציוד מועט ומסתייעים במשאבים אותם הם מוצאים בסביבתם, למחנות מאורגנים בהם לנים המשתתפים בבקתות מצוידות. סוג פופולרי של מחנות הם אלה המאורגנים בידי תנועות הנוער השונות. בדרך כלל, השהייה עצמה אינה עיקר הפעילות, אלא מלווה בעיסוקים נוספים, כגון טיולים רגליים בסביבת המחנה ובניה מחנאית.

בשנים האחרונות החלה להתפתח בעולם אופנת מחנאות חדשה של קמפינג יוקרתי המכונה גלמפינג (מאנגלית: glamorous camping). בישראל תחום זה עדיין נמצא בחיתוליו.

## ראו גם
* קייטנה
* מחנה קיץ

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* רשימת הציוד המלאה לקמפינג ולמחנאות, באתר GearAdvisor
* 

*
קטגוריה:סיירות
סנטה קטרינה

**סנטה קטרינה** היא מדינה בדרום ברזיל שרמת החיים בה היא מהגבוהות בברזיל. עיר הבירה היא פלוריאנופוליס, ששוכנת באי ששמו אף הוא סנטה קטרינה.

בסמוך לה נמצאות המדינות, ריו גראנדה דו סול מדרום ופרנה מצפון. במערב היא גובלת בארגנטינה.

## היסטוריה
התיישבות אירופית החלה בהתיישבות הספרדית באי סנטה קטרינה ב-1542. הפורטוגזים לקחו פיקוד ב-1675. הפיקוד על סנטה קטרינה התבסס ב-1738. מהגרים אירופים רבים, בעיקר מגרמניה, התחילו להגיע בתחילת המאה ה-19. מהגרים מאיטליה, מפולין, מרוסיה, מאוקראינה, מיפן ומחלקים אחרים של אירופה הגיעו מאוחר יותר. במרץ 2004 נפגעה המדינה מההוריקן הראשון שנרשם אי פעם באזור הדרום אטלנטי.

## גאוגרפיה
לאורך קו החוף האטלנטי שבמדינה יש חופים, איים, מפרצים ומפרצונים רבים. מרכז המדינה מכוסה ביער של ארוקאריה צרת עלים, בדרום מערב - ערבה, ובמזרח ובמערב, רצועות של יער.

סנטה קטרינה נחשבת למדינה הקרה בברזיל. היא גם אחת מהמדינות הספורות בברזיל שיורד בהן לפעמים שלג במהלך החורף, בגלל שהיא באזור הררי. באמצע שנת 1990, במשך חורף קשה, ירד שלג בגובה שני מטר באזורי הכפר במדינה, שווה ערך לכמות השלג שיורדת בחורף ברוסיה ובקנדה.

בקרבת עיירה איטפואה נמצא שמורת טבע גדולה המהווה אטרקציה תיירותית משמעותית.

## כלכלה
המגזר התעשייתי הוא המרכזי במדינה, ואחריו ישנם מגזר השירותים והחקלאות.

## דמוגרפיה
לפי IBGE, מתגוררים במדינה 6,091,000 תושבים. 83% מהאוכלוסייה מתגוררים בערים. 86.96% מהתושבים הם לבנים, 9.98% ממוצא מעורב, 2.63% שחורים, 0.25% אסייתים ו-0.09% אמריקאים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:ברזיל: מדינות
אגרסטה

[שמאל|ממוזער|200px|האגרסטה (האזור הסגול במפה, מסומן כ-3) הוא אזור מעבר שבין "אזור היער" (4) ל[סרטאו (2).]]
שמאל|ממוזער|250px|אגרסטה
ה**אגרסטה** (בפורטוגזית: **Agreste**)  הוא אזור צר העובר במדינות ברזיל: פאראיבה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ובאהיה בין חופי ה-"Zona da Mata" (אזור היער) לבין האזור החצי-צחיח סרטאו. האגרסטה, המסתיים לפני ריו גראנדה דו נורטה, התעשר בצמחייה בשל התמוטטותה של שרשרת הרים שגרמה לירידת גשמים רבים באזור המיוער לאורך החוף.

רוב האגרסטה הוא אזור משופע בגבעות, כאשר הגבעות הדרומיות הן הגבוהות ביותר, מלבד בסביבת העמק הצר שבו זורם נהר סאו פרנסיסקו. האקלים חם ולח לעיתים, עם גשמים רבים בעיר המרכזית באזור - קמפינה גרנדה. בממוצע יורדים בו כ-700 מילימטר גשם בשנה - המתפרסים על פחות מ-10 מ"מ באוקטובר ובנובמבר עד ל-120 מ"מ במאי וביוני.

השימוש העיקרי שנעשה בקרקע הוא גידול חקלאות מעורבת, כאשר הגידול החקלאי המרכזי הוא המלון. האגרסטה סובל לעיתים קרובות מבצורות, כמו הסרטאו, אם כי השפעותיהן בדרך כלל אינן כה חמורות.

## ראו גם
*היסטוריה של ברזיל
*גאוגרפיה של ברזיל
*טייטה דו אגרסטה - ספר ברזילאי שעובד גם לסרט קולנועי
*סרטאו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: גאוגרפיה
קטגוריה:אלגואס
קטגוריה:באהיה: גאוגרפיה
קטגוריה:סרז'יפה
קטגוריה:פאראיבה
קטגוריה:פרנמבוקו: גאוגרפיה
שיגרון

**שיגרון** או **ראומטיזם** (מאנגלית: **Rheumatism**, בעברית ארכאית **רבמטיזם**) הוא מונח כללי המתאר מחלה הכוללת כאב כרוני ותסמינים נוספים שמקורם במפרקים ורקמות החיבור. מחלות שיגרוניות עלולות לפגוע בלב, בעור, בריאה, בעצמות ובכליות.

הענף ברפואה העוסק במחלות שיגרוניות נקרא ראומטולוגיה.

נמצא קשר בין תחושת הכאב לבין לחץ ברומטרי.

## ראו גם
* דלקת מפרקים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות ברקמות רכות
מחלף ירקון

**מחלף ירקון** הוא מחלף המפגיש את כביש 5 ("חוצה שומרון") וכביש 40. הוא נמצא בצפון-מזרח פתח תקווה בסמוך לגבולה עם הוד השרון, ומצפון-מערב לראש העין. המחלף נקרא על שם נחל הירקון העובר בסמוך והוא נפתח לתנועה במאי 1997. ועדת השמות קבעה ששם המחלף יהיה "מחלף ירקונים" אך במע"ץ טענו שהשלט קטן מדי עבור שם זה ולכן קצרה את השם. בטרם הקמת המחלף היה במקום צומת שנחנך באוגוסט 1987 עם סלילת כביש 5 בקטע מצומת מורשה לכיוון אריאל.

המחלף מאפשר נסיעה רצופה על גבי גשר בכביש 5, ללא רמזורים. בכביש 40 כוללת הנסיעה רמזורים. המעבר בין הכבישים מתאפשר בכל הכיוונים.

סמוך למחלף נמצאים תחנת הרכבת פתח תקווה סגולה ומתחם מסחרי גדול הנקרא "מתחם ירקונים". באוגוסט 2018 קבע בית המשפט המחוזי מרכז כי ב-1 בינואר 2019 יפונה המתחם, שהוקם ללא היתר על קרקע חקלאית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ירקון
קטגוריה:פתח תקווה: צמתים ומחלפים
קטגוריה:הוד השרון: תחבורה
קטגוריה:מחלפי יהלום
ירקון
מד מתח

שמאל|ממוזער|שני וולטמטרים אלקטרוניים
**מד מתח** (וולטמטר) הוא מכשיר מדידה למדידת מתח חשמלי בין שתי נקודות במעגל החשמלי. מד המתח מחובר **במקביל** לרכיבים הנמדדים, ומדידת המתח במעגל מתאפשרת בעזרת העברת זרם דרך התנגדות המד (שצריכה להיות גבוהה ככל הניתן).

למעשה מודד המכשיר את הפרש הפוטנציאלים בין שתי נקודות. המדידה מוצגת על גבי תצוגה דיגיטלית או בצורה אנלוגית של מחט על גבי סולם ערכים.

למד מתח אופייני שני גשושים (Probe) בצבעי שחור ואדום. הגשוש השחור מסמן את הקוטב השלילי (מינוס) והגשוש האדום מסמן את הקוטב החיובי (פלוס). היפוך בחיבור הגשושים לצורכי מדידה לא תשפיע על התוצאה אלא על סימון הקוטב (כיוון זרימת המטען החשמלי).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מכשירי מדידה חשמליים
צפיפות זרם

**צפיפות זרם** היא מידת הצפיפות של זרם חשמלי. היא מוגדרת כווקטור שגודלו הוא הזרם החשמלי ליחידה של שטח החתך, וכיוונו ניצב לחתך. ביחידות SI, צפיפות הזרם נמדדת באמפר למטר רבוע.

זרם חשמלי נותן תמונה כללית של המתרחש במוליך, אבל אם נדרש לתאר את התפלגות זרימת המטען, משתמשים בצפיפות הזרם:

\vec{J}=nq\vec{v}_d=\rho \vec{v}_d \!\ 

כאן:
: \vec{J} \!\  הוא וקטור צפיפות הזרם (A/m2)
: n \!\  - צפיפות החלקיקים ליחידת נפח (m-3)
: q \!\  - המטען החשמלי של כל חלקיק (C)
: \rho = nq \!\  הוא צפיפות המטען (C/m3)
: \vec{v}_d \!\  היא מהירות הסחיפה הממוצעת של החלקיקים (m/sec)

הזרם שזורם דרך משטח S מחושב לפי הקשר הבא: I=\iint_S{ \vec{J} \cdot d\vec{S}}, כאשר הזרם הוא למעשה האינטגרל על המכפלה הסקלרית בין וקטור צפיפות הזרם ויחידת השטח הדיפרנציאלית d \vec{S}, כלומר שטף השדה הווקטורי של צפיפות הזרם דרך המשטח S.

צפיפות הזרם היא פרמטר חשוב בחוק אמפר (אחת ממשוואות מקסוול), המראה את הקשר הישיר בין צפיפות זרם לבין עוצמת השדה המגנטי.

צפיפות הזרם היא שיקול חשוב בתכנון מערכות חשמליות. לרוב המוליכים החשמליים יש התנגדות חשמלית סופית, הגורמת להם לאבד הספק בצורת חום. צפיפות הזרם חייבת להישאר מספיק נמוכה כדי שהמוליך לא יימס או יישרף וכדי שהחומר המבודד יתפקד כראוי. במוליכי על, עלולה צפיפות זרם גדולה מדי ליצור שדה מגנטי חזק דיו כדי לגרום לאיבוד התכונה של מוליכות על.

## שימור מטען ומשוואת רציפות עבור צפיפות הזרם
על פי משפט גאוס:
: I = \iint_S{ \vec{J} \cdot d\vec{S}} = \iiint_V{(\vec{\nabla} \cdot \vec{J}) dV}

מאחר שמטען נשמר מתקיים:
: \iiint_V{(\vec{\nabla} \cdot \vec{J}) dV} = I = -\frac{dQ}{dt} = -\frac{d}{dt} \iiint_V{\rho dV} = - \iiint_V{\Big( \frac{\partial \rho}{\partial t} \Big) dV}

השוויון לעיל מתקיים לכל נפח, לכן ניתן להוריד את האינטגרל ולקבל משוואת רציפות עבור צפיפות הזרם: \vec{\nabla} \cdot \vec{J} = - \frac{\partial \rho}{\partial t}.

משוואת הרציפות מבטאת את חוק שימור המטען, כל שינוי בצפיפות המטען נובע מזרימה של זרם אל הנקודה או החוצה ממנה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גדלים חשמליים
קטגוריה:גדלים פיזיקליים וקטוריים
מחלף שפירים

**מחלף שפירים** הוא מחלף המפגיש בין כביש 1 (ירושלים - תל אביב) וכביש 412 (יהוד - רחובות). המחלף מאפשר נסיעה רצופה (ללא רמזורים או צמתים) בכביש 1 בלבד. כביש 412 עובר בגשר מעל כביש 1. המחלף משמש ליציאה מכביש 1 ליישובים יהוד, ראשון לציון, ולמושבים הנמצאים בקרבתו, ביניהם בית דגן, כפר חב"ד, חמ"ד ומשמר השבעה. המחלף אינו מאפשר מעבר מכביש 412 בכיוון דרום אל כביש 1 בכיוון מזרח (לעבר ירושלים). המחלף נפתח בשנת 1978 עם חנוכת כביש 1 בקטע זה. ב-1998 הושלמו עבודות שדרוג למחלף, במסגרתן הורחב הכביש על הגשר לשני נתיבים בכל כיוון.

בשנת 2009 נחנך בסמוך למחלף חניון חנה וסע גדול בסמוך למסילת הברזל העוברת במקום. החניון הוקם כחלק מפרויקט הנתיב המהיר בכביש 1, הכולל בניית נתיב אגרה ממחלף בן-גוריון לכיוון תל אביב. מחניון זה יוצאות הסעות לגוש דן. בסמוך לחניון תוכננה להיבנות תחנת הרכבת שפירים, אך הקמתה נדחתה.

## אסון גשר שפירים
בעת בניית המחלף, בבוקר ה-16 במרץ 1994, קרסה אחת מקורות הבטון על הכביש וגרמה למותם של שני בני אדם שנסעו מתחת לגשר בעת הקריסה, וכן למותו של אחד העובדים אשר עמד על הקורה באותו הזמן. הקריסה ארעה בעת שמנוף שפעל במקום הניח לוחות בטון על קורת הבטון הדרוך. הקורה נשענה על פיגומים זמניים שהיו אמורים לתמוך את העומס האנכי שלה. קריסת הקורה אירעה בשל כשל הנדסי שנבע מסדקים בקורה ומהעמסת משקל נוסף על הקורה ששינה את מרכז המסה שלה. כתוצאה מכך הופעלו עומסים אופקיים על הפיגומים, כאלה שהפיגומים לא היו מתוכננים לשאת, מה שגרם לקורה לקרוס. הקריסה הייתה פתאומית ומיידית ולכן לא ניתן היה למנוע את נפילתה על המכוניות שנסעו מתחתיה. ועדת החקירה לאסון בראשות תת-אלוף ישי דותן קבעה כי הכשלים נבעו מתכנון לקוי של מהנדסי הגשר. המהנדסים הורשעו בגרימת מוות ברשלנות. לאחר מכן הוקמה אנדרטת זיכרון מתחת לגשר לזכר הנספים באסון.

## קישורים חיצוניים

* קריסת פיגומי נשיאה – גשר שפירים

## הערות שוליים

שפירים, מחלף
קטגוריה:ישראל: אסונות קריסת מבנה
קטגוריה:אסונות מעשה ידי אדם בישראל
קטגוריה:אסונות קריסת גשר
שפירים
ג'רי מאליגן

**ג'רי מאליגן** (באנגלית: **Gerry Mulligan**; 6 באפריל 1927 – 20 בינואר 1996) נחשב לגדול נגני סקסופון הבריטון בכל הזמנים. סקסופון הבריטון נחשב במחצית הראשונה של המאה ה-20 לכלי הנשיפה ממתכת ה"כבד" ביותר, בעוד ששאר הסקסופונים הנפוצים (קרי הסופרן, האלט והטנור) שימשו הן לסולואים והן לליווי, הבריטון שימש ככלי לליווי בלבד. הסקספוניסט הראשון שנהג בכלי זה כבכל שאר הסקסופונים היה הארי קרני, אך מאליגן היה הראשון לבנות קריירה (מרשימה) בשימוש בסקסופון הבריטון ככלי ראשי.

## שנים ראשונות ותחילת הקריירה

ג'רי מאליגן נולד בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית ב-6 באפריל 1927 ובצעירותו עברה משפחתו בין ערים שונות בארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו. בגיל 14, בזמן שמשפחתו התגוררה בפנסילבניה החל לנגן בקלרינט ובסקסופון ולעבוד כמעבד מוזיקלי. ב-1946 הצטרף מאליגן לביג בנד של ג'ין קרופה כמעבד מוזיקלי ומאוחר יותר הצטרף כמעבד ונגן כלי נשיפה ללהקתו של קלוד ת'ורנהיל, בתקופה זו גם הפך לשותפו לדירה של המעבד המוזיקלי גיל אוונס.

## עם מיילס דייוויס

בספטמבר 1948 הצטרף מאליגן לתשיעייה שהוביל החצוצרן מיילס דייוויס וכללה גם את ג'ון לואיס (פסנתר), לי קוניץ (סקסופון אלט), מייק זוורין (טרומבון), ג'וניור קולינס (קרן יער), ביל בארבר (טובה), אל מק'קיבון (בס) ומקס רואץ' (תופים). ההרכב הופיע פעמים ספורות בלבד, אך בשנתיים לאחר הקמתו הקליט (בשינויים פרסונליים שונים, כאשר רק דייוויס, מאליגן, קוניץ ובארבר משתתפים בכל הקטעים) 12 קטעים שאוגדו מאוחר יותר על ידי חברת קפיטול לתקליט Birth of the Cool , הנחשב לאחד התקליטים המשפיעים ביותר על התפתחות הג'אז ולאחת מאבני היסוד של הקול ג'אז.

## תחילת שנות ה-50 והרביעייה עם צ'אט בייקר

ב-1951 הקליט מאליגן את אלבומו הראשון כמוביל, שהושפע מסגנונו של לסטר יאנג וב-1952, בחיפושיו אחר הזדמנויות חדשות, עבר מאליגן ללוס אנג'לס והצטרף כמעבד ללהקתו של סטן קנטון. באותה תקופה ניגן מאליגן במועדון בלוס אנג'לס שם פגש את החצוצרן צ'ט בייקר והשניים הקימו רביעייה נטולת פסנתר (הרכב לא אופייני באותן שנים) יחד עם הבסיסט בוב וויטלוק והמתופף צ'יקו המילטון. בשנת 1952 הם הוציאו אלבום שכלל גם "Bernie's Tune". ההרכב זכה להצלחה רבה, אך זו נקטעה באמצע 1953, כאשר מאליגן נעצר בשל עבירות סמים וריצה חצי שנת מאסר. בזמן שמאליגן היה בכלא, בייקר התחיל בקריירת סולו מצליחה, ולמרות שהשניים ניגנו יחד בהזדמנויות שונות מערכת היחסים ביניהם הפכה למתוחה, לא מעט בגלל התמכרותו לסמים של בייקר, התמכרות שמאליגן השתחרר ממנה בקושי רב. נגן הטרומבון בוב ברוקמייר תפס את מקומו של בייקר ברביעייה, שהמשיכה לפעול עד סוף שנות ה-50.

## המשך הקריירה

משנות ה-60 עד שנות ה-80 הוביל מאליגן הרכב שחזר לסגנון הביג בנד והקליט בחברת וורב. כמו כן ניגן בהרכבים קטנים יותר, בין היתר עם הפסנתרן דייב ברובק. החל משנות ה-70 מאליגן ניגן גם עם תזמורות סימפוניות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק התזמורת הסימפונית של סינסינטי והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

ב-1965 הלחין את הפסקול לסרט "אלף ליצנים".

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: סקסופוניסטים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:סקסופוניסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996