דו"ח הריסון

דף=2|ממוזער| הדו"ח
**דו"ח הריסון** היה דו"ח שכתב עורך הדין ארל הריסון כנציג ארצות הברית בוועדה הבין-ממשלתית לפליטים, בנוגע לתנאי מחנות העקורים באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה.

דו"ח הריסון היה חלק מהגורמים להקמתה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית בנוגע לפלשתינה המנדטורית, אז תחת מנדט בריטי, ועדה שנוסדה על מנת להמליץ על מדיניות לשם התמודדות הן עם שארית הפליטה והן עם בעיות ארץ ישראל.

לאחר השלמת הדו"ח שלח נשיא ארצות הברית, הארי טרומן עותק לראש ממשלת בריטניה, קלמנט אטלי, בנוגע לאחריותה של בריטניה לפלשתינה. טרומן כתב: "על סמך מידע זה ומידע אחר שהגיע אלי, אני סבור ששום עניין אחר אינו חשוב כל כך למי שמכיר את זוועות מחנות הריכוז, כמו גם לגבי עתיד אפשרויות ההגירה לארץ ישראל."

הבריטים הגיבו בשלילה לדו"ח; הם האשימו את הלחץ הציוני בחלק של הדו"ח שדן בארץ ישראל, והציעו כי על ארצות הברית לקלוט חלק מהפליטים. אטלי רצה שהדו"ח יישמר בסודיות, אך בקשתו לא התקבלה.

## מינוי הוועדה והיקפה
הנשיא רוזוולט מינה את הריסון לנציג ארצות הברית בוועדה הבין-ממשלתית לפליטים ב־15 במרץ 1945.

ב-18 ביוני 1945 שלחה הסוכנות היהודית בארץ ישראל תזכיר מפורט ומנוסח בתוקף לרשויות הבריטיות בבקשת 100,000 אישורי הגירה למען עקורים יהודים באירופה.

 ב-22 ביוני, חודשיים לאחר מותו של רוזוולט, ביקש הנשיא טרומן מהריסון לערוך סיור במחנות העקורים באירופה, בעידודו של שר האוצר היוצא, הנרי מורגנטאו הבן. הריסון התבקש לברר את התנאים בהם שוהים העקורים במדינות מערב אירופה, בגרמניה הכבושה בידי בעלות הברית, וכן באוסטריה הכבושה בידי בעלות הברית, תוך התייחסות מיוחדת לפליטים היהודים שהגיעו לאזורי השליטה של הצבא האמריקאי בדרכי תנועת הבריחה בעיקר מארצות הגיש הצזרחי. פליטים אלה היו חסרי מדינה או בלתי ניתנים להחזרה:  (1) [יש לברר את] התנאים שבהם חיים עקורים אלה, ובמיוחד אלה מהם העשויים להיות חסרי מדינה או בלתי ניתנים להחזרה, במיוחד בגרמניה ובאוסטריה; (2) יש לברר את צורכיהם של אנשים אלה; (3) יש לברר כיצד עונים הרשויות הצבאיות, ממשלות האזורים הכבושים וגופי הסעד הבינלאומיים והפרטיים על צרכים אלה; (4) יש לברר מה השקפותיהם של העקורים שאינם ניתנים להחזרה לארצות המוצא שלהם, ביחס ליעדיהם העתידיים.  בתחילת יולי עזב הריסון בראש משלחת קטנה, שכללה שני נציגי הג'וינט, ג'ו שווארץ והרברט קצקי (Herbert Katzki), האחרון גם היה חבר בוועד לפליטי מלחמה, וכן פטריק מרפי מלין  מהוועדה הבין-ממשלתית למען הפליטים. הקבוצה התפצלה כדי לבקר בכשלושים מחנות עקורים. שווארץ נסע למחנות בצפון גרמניה והריסון ביקר במחנות תחת שליטת ארצות הברית באוסטריה ובבוואריה.

## הדו"ח
הדו"ח הוגש ב-24 באוגוסט. בו הייתה האשמה נגד רשויות צבא ארצות הברית שלפי הדו"ח היו אחראים לתנאים שתוארו בדו"ח:

הריסון הנגיד את התנאים הללו עם החיים הרגילים יחסית שניהלו האוכלוסיות הגרמניות הסמוכות ותהה על הניגוד:  הריסון כתב שעד אותה עת טיפלו הרשויות האמריקניות בעקורים בדרכים מסורתיות בתור קבוצות לאומיות, אך התנאים וההיסטוריה של האנטישמיות הנאצית מחייבים הכרה בזהותם הייחודית, הלאומית, התרבותית והדתית המובהקת של עקורים אלה: 

### ארץ ישראל
הריסון המליץ לנשיא כי 100,000 עקורים ממחנות אלו יורשו להתיישב בארץ ישראל. טרומן העביר את הדו"ח לגנרל אייזנהאואר, מפקד כוחות ארצות הברית באירופה. אייזנהאואר הגיב מייד בסדרת צעדים שהפרידו את העקורים היהודים מהעקורים האחרים, הכניסו אותם למקומות דיור נפרדים, גם אם פירוש הדבר היה עקירה של תושבי גרמניה הלא יהודים, הגדלת המנות עבורם והעדפתם בתעסוקה. תוצאה מיידית נוספת של המלצות הריסון הייתה מינוי יועץ לענייני יהודים לצבא ארצות הברית בדרגת אלוף, על סמך המלצת ארגונים יהודיים למזכיר המלחמה. הרב יהודה ניידיץ' היה הראשון, ואחריו באוקטובר 1945 הגיע סיימון ה. ריפקינד , שופט בעיר ניו יורק ונציג העירייה. הדו"ח מיקד את תשומת לבם של טרומן וצבא ארצות הברית בעקורים היהודים. טרומן כתב לאייזנהאואר ב-31 באוגוסט:  הדו"ח הדגיש את ארץ ישראל כפתרון לבעיה, ואת השליטה הבריטית בהגירה לארץ ישראל - כמחסום מכריע לפתרון.

## תגובה
אייזנהאואר השיב לדו"ח האריסון בעדכון ממושך לטרומן באמצע אוקטובר: "המאבטחים הצבאיים שלנו מחליפים כעת כוחות אס-אס". הוא כתב:  הריסון השיב בנאום רדיו למחרת כי מה שאייזנהאואר ראה כשיפורים היה רחוק מהנדרש: "הם לא צריכים להיות בשום מחנות, אלא בבתים. לא ניתן לומר כי העברתם ממחנה אחד למשנהו הוא שחרור."

## השפעה
לדו"ח הריסון הייתה השפעה על הקמתה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית בנושא ארץ ישראל, ועדה שנועדה להמליץ על מדיניות לשם התמודדות עם פליטי המלחמה היהודיים ועם בעיות ארץ ישראל תחת המנדט הבריטי. הריסון העיד בינואר 1946 בפני הוועדה האנגלו-אמריקאית. ב-1946 כינה *[[הניו יורק טיימס]]* את עבודתו של הריסון "ההצעה הרשמית הראשונה ליישוב מיידי של 100,000 יהודים בפלסטין". דו"ח האריסון היה צעד חשוב בגיבוש תמיכתה של ארצות הברית במדינת ישראל. ביוני קרא הריסון לאו"ם ליצור סוכנות שתטפל בבעיות העקורים, רבים מהם חסרי מדינה. הריסון סבר שאמריקה הלטינית עשויה לקבל בברכה רבים מהם.

שר החוץ הבריטי ארנסט בווין התייחס לדו"ח בנאום בפני בית הנבחרים הבריטי, שבוע לאחר כישלון ועידת לונדון בשנים 1946–1947 - הניסיון האחרון של בריטניה לנהל משא ומתן לשלום בפלסטין. בנאום האשים בווין את דו"ח הריסון בתחושה הרעה שיצר:  אולי היינו יכולים לעשות יותר למען היהודים ולהגדיל את שיעור המהגרים באותה תקופה, אם התחושה המרירה הסובבת את בעיית ההגירה הזו לא הייתה מוגברת בלחץ אמריקני להכנסה מיידית של 100,000 [יהודים לארץ ישראל]. אני לא רוצה להרע את היחסים עם ארצות הברית; למעשה עשיתי ככל יכולתי כדי לקדם את היחסים איתם, כמו עם מדינות אחרות, אבל הייתי יותר מאושר אם הם היו מתייחסים לעובדה שאנחנו הכוח המנדטורי, ושאנחנו נושאים באחריות, ולו רק היו שואלים בעצתנו ומתייעצים איתנו לגבי אופן פעולתנו. היינו יכולים להודיע להם זאת. אבל במקום זאת, אדם בשם ארל הריסון יצא לאזורם בגרמניה, אסף מידע מסוים והוציא דו"ח. אני חייב לומר שזה הרס את הבסיס לתחושה הטובה שאנחנו - שר המושבות ואני - השתדלנו לייצר בארצות ערב, וזה דרדר את כל העניין. 

## ראו גם

* מחנות העקורים
* תנועת הבריחה

## ביבליוגרפיה
* אלן ה. פודט, 1978, "אנטי-ציונות בתודעתו של דיפלומט מפתח בארצות הברית: לוי הנדרסון בסוף מלחמת העולם השנייה", עמ' 155–87, כתב העת לארכיון היהודי האמריקני.
* פנקובר, מונטי נועם. " דו"ח ארל הריסון: ראשיתו ומשמעותו". כתב העת לארכיון היהודי האמריקני, 68, מספר 1 (2016): 1–75

* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:מחנות עקורים
קטגוריה:השואה: מסמכים ותיעוד