מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות

**מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות** (באנגלית: **Montreal Museum of Fine Arts** או **MMFA)** הוא מוזיאון אמנות במונטריאול, קוויבק, קנדה. זהו מוזיאון האמנות הגדול ביותר בקנדה מבחינת שטח גלריות. המוזיאון ממוקם בקטע ההיסטורי של רחוב שרברוק מערב, בקטע של מייל סקוור הזהב.

המוזיאון משתרע על פני חמישה ביתנים, ומתפרש על פני שטח כולל של 53,095 מ"ר. האוסף הקבוע של המוזיאון כלל כ-44,000 עבודות בשנת 2013. הספרייה הנוכחית של המוזיאון הייתה בגלגולה הקודם חדר הקריאה המקורי של אגודת האמנות של מונטריאול, מה שהופך אותה לספריית האמנות העתיקה ביותר בקנדה.

המוזיאון חבר בקבוצה הבינלאומית של מארגני תערוכות גדולות היקף, הידועה גם בשם קבוצת ביזוט, פורום המאפשר למנהלי המוזיאונים הגדולים בעולם להחליף עבודות ותערוכות בין המוזיאונים.

המוזיאון נוסד בשנת 1860, והוא מוזיאון האמנות הוותיק ביותר בקנדה. בשנת 2020, היה גם מוזיאון האמנות המתויר ביותר בקנדה.

## היסטוריה
### ייסוד
אגודת האמנות של מונטריאול, שנוסדה באפריל 1860 על ידי הבישוף האנגליקני פרנסיס פולפורד, הוקמה כדי "לעודד את ההערכה לאמנויות יפות בקרב תושבי העיר".
ממוזער|אולם תצוגה, גלריית האמנות, מונטריאול, 1879
מכיוון שלא היה לה מקום קבוע לאחסון רכישות, לא יכלה האגודה לרכוש יצירות לתצוגה. במהלך עשרים השנים שלאחר הקמתה התקיימה פעילותה בנדודים, ותערוכותיה נערכו במקומות שונים ברחבי מונטריאול.

בשנת 1877, קיבלה האגודה תרומה יוצאת דופן מבניה גיב, איש עסקים ממונטריאול. הוא תרם את ליבת אוסף האמנות שלו, שכלל 72 קנבסים ו-4 פסלי ברונזה. בנוסף, הוא תרם למוסד במונטריאול אתר בנייה בפינה הצפון-מזרחית של כיכר פיליפס וסכום כסף נוסף של 8,000 דולר. תרומה זו ניתנה בתנאי שייבנה במקום מוזיאון חדש תוך שלוש שנים. ואכן ב-26 במאי 1879, חנך המושל הכללי של קנדה, סר ג'ון דאגלס סאת'רלנד קמפבל, את גלריית האמנות של אגודת האמנות של מונטריאול, הבניין הראשון בהיסטוריה של קנדה שנבנה במיוחד למטרת שיכון אוסף אמנות. הגלריה תוכננה על ידי משרד האדריכלים הופקינס ווילי, וכללה חדר תצוגה, חדר קטן יותר (המכונה חדר הקריאה) השמור לעבודות גרפיות, כמו גם אולם הרצאות ובית ספר לאמנות.
### מעבר לרחוב שרברוק מערב
ממוזער|הגלריה החדשה לאמנות (כיום ביתן מיכל ורנטה הורנשטיין) בשנת 1913.
ממוזער|פנים המוזיאון בשנת 1948
מכיוון שהמוזיאון היה צפוף מדי במיקומו המקורי, אגודת האמנות החליטה לעבור מכיכר פיליפס לשכונת המייל המרובע הזהוב, שם התגוררה באותה תקופה רוב האליטה הפיננסית של העיר. הם התיישבו באתר של בית הולטון הנטוש, ברחוב שרברוק מערב, לצורך בניית המוזיאון החדש. הסנאטור רוברט מקיי, בעל הנכס, שוכנע למכור את הבית במחיר טוב. הוקמה ועדה האחראית על בניית המוזיאון, שכללה בין השאר את ג'יימס רוס ודייוויד מוריס (אביו של הצייר ג'יימס וילסון מוריס ). רוב חברי הוועדה הציעו סכום ניכר מכספם האישי לבניית המוזיאון.

בתכנון המוזיאון החדש זכה משרד האדריכלים של האחים אדוארד וויליאם מקסוול, והם, שהוכשרו במסורת אדריכלות האמנויות היפות, הציעו בניין שמתאים לטעם הצרפתי של התקופה: מפוכח ומלכותי. העבודה החלה בקיץ 1910 והסתיימה בסתיו 1912. המוזיאון המקורי בכיכר פיליפס נהרס בשנת 1912, וכיום שוכן במקומו מגדל משרדים.

ב-9 בדצמבר 1912, חנך המושל הכללי של קנדה, הנסיך ארתור, את מוזיאון אגודת האמנות החדש של מונטריאול ברחוב שרברוק מערב, מול 3,000 איש שנכחו באירוע.

### העידן המודרני
בשנת 1949 שינה המוסד את שמו מ"אגודת האמנות של מונטריאול" ל"מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות", שם שייצג בצורה טובה יותר את המוסד.

בשנת 1972, הפך המוזיאון למוסד ציבורי למחצה הממומן בעיקר מכספי ממשלה.

הרחבת המוזיאון נערכה במהלך שנות ה-70, והגיעה לשיאה בשנת 1976, עם פתיחת ביתן שני למוזיאון על שם ליליאן ודייוויד סטיוארט. הביתן המודרניסטי, שתוכנן על ידי האדריכל פרד לבנסולד, נבנה בצמוד לביתן הראשון, והוא מורכב ממבני בטון הממוקמים לאורך שדרת המוזיאון ועומד בניגוד לאדריכלות הקלאסית של הביתן הראשון, עיצוב שהיה שנוי במחלוקת באותה תקופה. הביתן מכיל כמעט 900 פריטי אמנות דקורטיבית ופריטי עיצוב. רוב החפצים נתרמו על ידי ליליאן ודייוויד מ' סטיוארט, ומכאן שמו של הביתן. האוסף כולל רהיטים, זכוכית, סכו"ם, טקסטיל, קרמיקה ועבודות עיצוב תעשייתי. פריטים אלה עשויים ממגוון חומרים, ומשקפים את מקורם במדינות ובתקופות זמן שונות.

מינויו של ברנרד למאר בשנת 1982 לנשיא הדירקטוריון וכן המנהל החדש, אלכסנדר גודיירי (1983–1988), החיו את המוזיאון לאחר מספר שנים קשות. באמצע שנות ה-80, הם הציעו הרחבה משמעותית של המוזיאון, ובניית ביתן שלישי למוזיאון – ביתן ז'אן-נואל דסמרייס. הביתן שנחנך ב-1991 תוכנן על ידי משה ספדיה, ונבנה בצד הדרומי של רחוב שרברוק. התכנון של ספדיה שילב בעיצוב את חזית דירות ניו שרברוק, מלון דירות ששכן באתר מאז 1905.

ב־14 בפברואר 2007 הודיע דירקטוריון המוזיאון על תוכניתו להסב את כנסיית "Erskine and American", הממוקמת ברחוב שרברוק וסט, לגלריה לאמנות קנדית. הכנסייה, בסגנון נאו-רומנסקי, נבנתה ב-1893 והוכרזה כאתר היסטורי לאומי של קנדה בשנת 1998. הביתן החדש איפשר להכפיל את שטח התצוגה שהוקדש עד אז לאמנים קנדיים. הביתן נקרא על שם קלֵייר ומארק בורגי, כהוקרה על תרומתם הכספית המשמעותית, ונפתח לקהל בשנת 2010.

### אירועי גניבה
ב-4 בספטמבר 1972, המוזיאון היה אתר גניבת האמנות הגדולה ביותר בהיסטוריה של קנדה, כאשר גנבים חמושים נמלטו עם תכשיטים, פסלונים ו-18 ציורים בשווי כולל של 2 מיליון דולר באותה תקופה (כ 14.3 מיליון דולר כיום), כולל עבודות של דלקרואה, גיינסבורו וציור נוף נדיר של רמברנדט ("נוף עם בקתות"). ציור אחד, שנחשב באותה תקופה כציור של יאן ברויגל האב אך מאוחר יותר יוחס לאחד מתלמידיו, הוחזר על ידי הגנבים כדרך לפתוח במשא ומתן על כופר; השאר מעולם לא נמצאו. כמו כן, הגנבים מעולם לא זוהו, אם כי יש לפחות חשוד לא רשמי אחד. בשנת 2003, העריך "הגלוב אנד מייל" כי הציור של רמברנדט לבדו שווה מיליון דולר.

ב-2011, יום אחד לפני יום השנה ה-39 לגניבה בשנת 1972, מבקר לקח פסל ראש שיש רומי קטן מהמאה ה-1 לספירה שנמצא על כן התצוגה שלו. העבריין הצליח להימלט מהמוזיאון לפני שהתגלתה היעדרותו של הראש. בסוף אוקטובר 2011, כשמונה שבועות לאחר מכן, נגנב באותו אופן תבליט אבן חול דל ראש בגודל דומה, המתוארך לפרס במאה ה-5 לפנה"ס. שתי היצירות הוערכו יחד ב-1.3 מיליון דולר.

בינואר 2013, המשטרה הקנדית תפסה את הפריט הפרסי. אך פסל הראש הרומי עדיין נעדר נכון לשנת 2017.

## ביתנים
שמאל|ממוזער|ביתן מיכל ורנטה הורנשטיין
ממוזער|ביתן קלייר ומארק בורגי
שמאל|ממוזער|האטריום של ביתן ז'אן-נואל דסמרייס
המוזיאון מחולק לחמישה ביתנים: ביתן מיכל ורנטה הורנשטיין, שתוכנן על ידי האחים מקסוול בסגנון בוז-אר בשנת 1912 ; ביתן ליליאן ודייוויד מ' סטיוארט שתוכנן על ידי האדריכל פרד לבנסולד; ביתן ז'אן-נואל דסמרייס המודרניסטי מעבר לרחוב, שתוכנן על ידי משה ספדיה, ונבנה בשנת 1991; ביתן קלייר ומארק בורגי שנפתח ב-2010, וב-2017 נחנך הביתן החמישי, ביתן מיכל ורנטה הורנשטיין לשלום.

בעוד שביתן דסמרייס מאכלס אוסף אמנות מודרנית ועכשווית, ביתן הורנשטיין מתמקד במיוחד בארכאולוגיה ואמנות עתיקה; ביתן ליליאן ודייוויד סטיוארט מוקדש לאמנויות דקורטיביות ועיצוב. ביתן קלייר ומארק בורגי מאכלס את האמנות של קוויבק וקנדה, וביתן מיכל ורנטה הורנשטיין החדש לשלום הוא ביתו של אוסף האמנות הבינלאומי.

## אוספים
ב-1892, ג'ון וו' טמפסט הוריש שישים ציורי שמן וציורי צבעי מים וכן קרן נאמנות לרכישת יצירות אמנות. זה היה מקור ההכנסה העיקרי לרכישת ציורים אירופאיים על ידי המוזיאון עד שנות ה-50.

בשנת 1927, אוסף של למעלה מ-300 חפצים, כולל 150 ציורים, נתרם על ידי צאצאיהם של הברון סטרטקונה ומאונט רויאל.

בשנת 1917, איגוד האמנות של מונטריאול הקים מחלקה המוקדשת לאמנויות דקורטיביות. המחלקה הופקדה בידי פרדריק קליבלנד מורגן, שהפך לאוצר האוסף בהתנדבות משנת 1917 ועד מותו בשנת 1962. מורגן הוסיף יותר מ-7,000 יצירות בצורת רכישות, צוואות או תרומות לאוסף המוזיאון. הוא גם הרחיב את המנדט של המוזיאון, ממוסד המוקדש אך ורק לאמנויות יפות למוזיאון מקיף, הפתוח לכל צורות האמנות.

מספר תרומות וצוואות ניתנו על ידי יורשיהם או צאצאיהם של האספנים שייסדו את אגודת האמנות. תרומות אחרות מגיעות מתורמים חדשים כמו ג'וזף ארתור סימארד, שבשנת 1959 הציע אוסף של 3,000 קופסאות קטורת יפניות שהיו שייכות למדינאי הצרפתי ז'ורז' קלמנסו.

תרומות משמעותיות נתנו רנטה ומיכל הורנשטיין מאז שנות ה-70. אלה כללו עבודות של אמנים ותיקים, כמו גם כמה מאוספי הרישומים הגדולים ביותר של הצייר השווייצרי פרדיננד הודלר.

תרומות אלו הרחיבו את מגוון אוספי המוזיאון, והגיעו לשיאם בשנת 2000, עם הצטרפותו של אוסף העיצוב המודרני שאספו ליליאן ודייוויד מ' סטיוארט, שהיה חלק ממוזיאון האמנויות הדקורטיביות של מונטריאול והוצג במוזיאון בין השנים 1997 ל-2000.

המוזיאון מפרסם באתרו רשימה של יצירות אמנות ששרשרת הבעלות שלהן בין השנים 1933 ל־1945 (תקופת שלטון הנאצים) אינה מלאה.

## קישורים חיצוניים

* 
* Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן משה ספדיה
קטגוריה:אדריכלות בוז-אר בקנדה
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:קנדה: מוזיאונים
קטגוריה:אמריקה: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:מונטריאול: מבנים