דן אבן

[שמאל|ממוזער|250px|אלוף דן אבן (שני מימין), לצידו של [יגאל ידין ואלופים אחרים בצה"ל, צופה בתרגיל, 1960]]
**דן אבן** (1912 – 25 ביוני 1975) היה אלוף בצה"ל, מפקד חטיבת אלכסנדרוני ואחר כך מפקד חזית המזרח במלחמת העצמאות.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
דן אבן נולד בברסלאו שבגרמניה בשנת 1912 כדן אפשטיין, בן לקלרה ואויגן. משפחתו הייתה בעלת מסורת צבאית של שירות בצבא וכמעט מנותקת מהיהדות. על ילדותו סיפר שפעם אחת אביו נסע איתו לבית הכנסת ביום הכיפורים. בגיל 16 הוא קרא ספרים של מרטין בובר שעוררו אצלו עניין בעם היהודי. בגיל 19 למד משפטים באוניברסיטאות ברסלאו וברלין ובמקביל השתתף בקורסים צבאיים לסטודנטים. לאחר עליית הנאצים לשלטון הוא סולק מהקורסים הצבאיים ובעקבות זאת ארגן קבוצה של סטודנטים יהודים שהצטרפה להכשרה של בלאו-וייס בצ'כוסלובקיה. ביוני 1934 עלה לארץ ישראל והצטרף עם חבריו להכשרה לקיבוץ גבעת חיים ולארגון "ההגנה". בקיבוץ הכיר את אשתו לעתיד, דורה, ילידת ליטא ממשפחה דתית, שעלתה לארץ לבדה ב-1936 (בגיל 17) וחצי במסגרת עליית הנוער.

לאחר מספר חודשים בעבודות חקלאיות נתמנה לשומר הקיבוץ. בימי המרד הערבי הגדול התגייס למשטרת היישובים העבריים בדרגת סמל. שימש כמפקד האזור (מא"ז) ולאחר מכן סגן מפקד הגוש של עמק חפר. אבן התעניין בספורט שימושי, השתתף בתחרויות במגוון ענפי ספורט וסייע בהנחלת אימוני ותחרויות ספורט בגוש עמק חפר.

### מלחמת העולם השנייה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ביקש להתנדב ל וסורב על ידי קיבוצו, שכן עד אז היו דיונים בין הסוכנות היהודית והשלטונות על התגייסות היישוב העברי ובינתיים הייתה הוראה שלא להתגייס. בינואר 1940 החליט אבן להתגייס בכל זאת ובעקבות זאת סולק מההגנה בהחלטה שבוטלה לאחר מספר חדשים כאשר הוחלט על התגייסות המונית של אנשי היישוב לצבא הבריטי. אבן מונה לקצין וצורף ליחידה ארץ-ישראלית, יהודית וערבית, שהייתה אמורה להשלח לחזית בצרפת. אולם ברגע האחרון שונתה התוכנית, בגלל מוצאו הגרמני של אבן והעובדה שלא התאזרח בארץ ישראל, שהעלה חשש להיותו גייס חמישי, והוא נשלח לקורס מפקדי מחלקות בצבא האוסטרלי. במשך שנה הוא שירת כמנהל משרד הרישום בצריפין כשהוא שוב ושוב מגיש בקשות, שנדחות, להעברה ליחידה קרבית. לבסוף, באפריל 1941 צורף ליחידה שהייתה אמורה להשלח ליוון, אבל טרם הגעתה ליוון נסוג הצבא הבריטי מיוון ואבן נותר במדבר המערבי והיה ממגיני טוברוק הנצורה. בהמשך שירת בחיל החפרים ובחיל הרגלים ושימש כמפקד פלוגה בדרגת מייג'ור. בינואר 1945 שוחרר מהשירות בדרגת מייג'ור לאחר שחלה. בשובו לארץ ישראל נתמנה לסגנו של יוחנן רטנר ראש אגף התכנון של "ההגנה" (לימים אלוף בצה"ל). בנובמבר 1945 השתחרר מן השירות בהגנה ומונה למנהל הלשכה לטיפול בחיילים משוחררים בחיפה. בפברואר 1947 הוא עבר לעבוד כמנהל מחלקת כח אדם בחברת החשמל בחיפה. באותה תקופה התגורר עם משפחתו על הכרמל.

### במלחמת העצמאות
בקיץ 1947, בימי המאבק ולקראת ההכרעות הגורליות שעמדו בפתח, חזר לשרת במטה "ההגנה". דוד בן-גוריון, שראה באבן את איש אמונו, רצה למנותו כרמטכ"ל "ההגנה", אך הדבר לא נסתייע.

באוקטובר 1947, בהתקרב החלטת החלוקה, סייע אבן בהקמת שלוש חטיבות של "ההגנה", מתוך שש החטיבות שהעמידה "ההגנה" לרשות צה"ל עם הכרזת העצמאות. אחת מאותן חטיבות היא חטיבת אלכסנדרוני (חטיבה 3) שהופקדה על הגנת מרכז הארץ - חזית התיכון, שכללה את אזור חדרה, עמק חפר, השרון הצפוני והדרומי וחלק מבקעת אונו. החטיבה הוקמה ב-1 בדצמבר 1947. תחילה שכן מטה החטיבה בגבעת חיים, אולם לאחר שהבריטים עזבו מחנה אחד ליד נתניה, הוא עבר לידי ה"ההגנה" ואבן הפך למפקדו. משפחתו עברה להתגורר בנתניה ועם הזמן נקרא הבסיס "מחנה דורה" (על שם אשתו). אבן ניסה לבסס את השם "מחנה 23", אולם שם זה לא השתרש. עם הכרזת המדינה הפכה אלכסנדרוני לחטיבה בצה"ל. בשנת 1949 הוקמה בשטח הבסיס "שכונת דורה".

באפריל - מאי 1948 פיקד אבן על מבצע חמץ לכיבוש יפו וסביבתה, בה השתתפו חטיבות ההגנה אלכסנדרוני, גבעתי וקרייתי. אבן החליט לכבוש את המרחב הכפרי מסביב ליפו וכך לנתק את יפו מהעורף שלה ולהביא לכניעתה.

חזית המרכז הייתה קשה במיוחד; צבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י והלגיון הערבי שאפו לבתר את המדינה לשניים, ולנתק בין חיפה ובין תל אביב. המקום המתאים ביותר למימוש כוונה זו היה אזור השרון, שבו הפרידה רצועה של 15 קילומטר בלבד בין קווי האויב לחוף הים. ברצועה זו ניצבה חטיבת אלכסנדרוני בפיקודו של אבן, על ארבעת גדודיה. בסוף מאי הצטרף צבא עיראק לחזית המרכז, והיווה איום מתמיד לביתור המדינה באזור השרון.

בתחילת יוני 1948 הייתה חטיבת אלכסנדרוני אמורה לתקוף את טולכרם בעת שחטיבת כרמלי תקפה את ג'נין, אך הדבר לא יצא אל הפועל.

החטיבה נקראה גם לסייע לכוחות אחרים בקרב על לטרון ודן אבן שלח את אחד מגדודי החטיבה לקרב הקשה והעקוב מדם.

החטיבה תחת פיקודו השתתפה במבצע יובל, מבצע מדינה, קרב קאקון, מבצע נמל, מבצע דני, מבצע בתק ומבצע שוטר.

### בפרשת אלטלנה
ב-20 ביוני 1948, בעת שספינת הנשק של אצ"ל, "אלטלנה", עגנה מול כפר ויתקין, חטיבת אלכסנדרוני קיבלה פקודה לעצור את פריקת הספינה, לכתר את כפר ויתקין, ולהחרים את ציוד האוניה. עם השלמת פקודת הכיתור שלח דן אבן אולטימטום מטעם משרד הביטחון למנחם בגין, ובו דרישה למסירת האונייה על תכולתה לרשות צה"ל. את התשובה נדרש בגין לתת תוך 10 דקות, על מנת שאצ"ל לא יספיק בינתיים לפרוק את הנשק מהספינה ולהכינו למתקפה. בגין לא רצה להיענות לאולטימטום הדחוק והחלו חילופי-אש, שבהם נהרגו ארבעה אנשי אצ"ל ושני חיילי צה"ל. הקרב נפסק בעקבות מגעים בין סגנו של בגין, יעקב מרידור, לבין אבן, ביוזמת חברי כפר ויתקין. במגעים אלה נקבעה הפסקת אש והוסכם שהנשק שעל החוף יימסר לידי צה"ל והספינה הפליגה לחוף תל אביב.

בעקבות פעילותו בפרשה זו הוצמדה שמירה מיוחדת עליו, על ביתו ועל בני משפחתו, עד שנרגעו הרוחות.

באוגוסט 1948 התמנה למפקד חזית המזרח עם הקמתה וקיבל דרגת אלוף עם הנהגתה.

בסוף 1948 הוא התפטר מתפקידו מטעמי בריאות ופרש מצה"ל.

### תפקידים אזרחיים
בחייו האזרחיים חזר לעבוד בחברת החשמל ומילא בה תפקיד של מנהל אדמיניסטרטיבי. ביוני 1958 הוצא אבן לפנסיה מוקדמת, לטענת יאיר קוטלר כדי לפנות מקום למינויים פוליטיים לאנשי מפא"י.

למשך מספר חודשים היה ממנהלי חברת "תשליב" שעסקה בבנייה, וביולי 1959 מונה למרכז ועדה בינמשרדית למלחמה בתאונות דרכים. בסוף 1961 זכה במכרז למנהל מנהל שדה תעופה לוד (כיום נמל התעופה בן-גוריון), ומנהל שדות התעופה בכלל, והוא החל לכהן בתפקיד ב-1 בינואר 1962. לאחר מלחמת ששת הימים הביא שר התחבורה, משה כרמל את משה פלד למשרד התחבורה לכהן כסגן מנהל משרד התחבורה האחראי על התעופה, והעניק לו מסמכויות מנהל נמל התעופה. בתחילה אבן סירב לצאת לחופשה ממושכת או לפרוש, וב-1 בספטמבר 1967 בוטל תפקיד מנהל שדות התעופה והוא הועבר לתואר מפקח על שדות התעופה. משגילה שנותר ללא סמכויות התפטר. בתחילת 1969 הגיש אבן עתירה לבג"ץ נגד שר התחבורה בדרישה למכרז פומבי על תפקיד מנהל נמל התעופה לוד, שיאפשר לו להתמודד שוב על התפקיד, אולם עתירתו נדחתה.

דן אבן נפטר ביוני 1975 והוא בן 63 שנים, ונטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות הישן בהרצליה. הותיר אחריו בן ובת ואת רעייתו, דורה (1917–2019). רעייתו שימשה שנים רבות כמחנכת ומורה לאנגלית בנתניה ובהמשך בהרצליה.
על שמה נקראה באופן לא-רשמי שכונה בדרום נתניה, "שיכון דורה".)

## ספר זכרונותיו
* **שנות שירות**, הוצאת מלוא, 1973.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אלטלנה
קטגוריה:מפקדי חטיבת אלכסנדרוני
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:מנהלי נמל התעופה בן-גוריון
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:עובדי חברת החשמל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:אישים הקבורים בבתי קברות צבאיים ישראליים
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975