open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סוון אולוב לינדהולם

**סוון אולוב לינדהולם** (בשוודית: **Sven Olov Lindholm**; 8 בפברואר 1903 – 26 באפריל 1998) היה פוליטיקאי נאצי שוודי.

## ביוגרפיה
לינדהולם נולד במחוז ינשפין.

בגיל צעיר התגייס לצבא השוודי והועלה לדרגת סמל.

לאחר מכן הוא התיישב בסטוקהולם והתחבר לפוליטיקאי האנטישמי-פשיסטי אלוף אריקסון, הוא לקח חלק בהקמת "Fascistiska Folkparti", מלחמת העם הפאשיסטית השוודית, שם הפך למנהיג המפלגה.

ב-1929 ביקר בנירנברג וכתוצאה מכך נטש את הפאשיזם האיטלקי ונהיה לתומך הנאציזם הגרמני, הוא מילא תפקיד מפתח במפלגה הנאצית של שוודיה, לאחר זמן מה החליט שהוא לא מעוניין להיות תחת מנהיג המפלגה וב-1933 הקים את מפלגת "Nationalsocialistiska Arbetarpartiet" ועמד בראשה.

מפלגתו אימצה לסמלה את צלב הקרס והייתה בעלת אידאולוגיה אנטי-קפיטליסטית.

ב-1941 חזר לצבא, הוא עסק רבות בגיוס אנשים לתמיכה בנאציזם. מפלגתו הוסיפה לפעול עד שנת 1950, לאחריה פרש למחצה ופעילותו הצטמצמה למעורבות בתנועות נוער של הימין הקיצוני בשוודיה.

## קישורים חיצוניים

* Heléne Löow, Nazismen i Sverige. *Populär Historias*. Juli 20, 2018
* Stenfeldt, Johan, Ideological Reorientation as a Learning Process - The Case of Sven Olov Lindholm. *Lund University*. 2017


קטגוריה:שוודים נאצים
קטגוריה:פוליטיקאים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1903
קטגוריה:נפטרים ב-1998
צוערי הצי 3

**צוערי הצי III** (ברוסית: **Гардемарины III**) הוא סרט טלוויזיה סובייטי-רוסי משנת 1992, השלישי בסדרת סרטים על צוערי צי רוסים מהמאה ה-18, בבימויה של סבטלנה דרוז'ינינה. 

בשנת 2019 החלה הפקת סרט המשך, בכיכובם של מרבית שחקני הסרט השלישי: **"[[צוערי הצי 4]]"**.
## עלילה
השנה היא 1757. פרצה מלחמת שבע השנים, חיילים רוסים נאלצים להילחם למען האינטרסים של צרפת ואוסטריה נגד פרוסיה. צוערי הצי ממשיכים לשרת את מולדתם מבלי להתחשב בעצמם. האחד - יוצא למשלחת, השני - עומד למשפט, והשלישי נשלח לוונציה, כדי להעביר קופסה מפוארת. למעשה, בתיבה מסר, שעלול להכריע גורלות ולצייר את עתידם של אירופה ורוסיה.

## שחקנים ודמויות

## פסקול

* "אל תתלה את האף!" (Не вешать нос!) - דמיטרי חראטיאן ואלכסנדר דומרוגרוב 
* "עבירה זולה ברוסיה" (Дёшева обида на Руси) - דמיטרי חראטיאן 

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי הרפתקאות רוסיים
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטי המשך רוסיים
קטגוריה:סרטים רוסיים
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:האימפריה הרוסית בתרבות
קטגוריה:מוספילם
קטגוריה:מלחמת שבע השנים בתרבות
צוערי הצי 4

**צוערי הצי 4** (ברוסית: **Гардемарины — IV**) הוא כינויו הנפוץ של **צוערי הצי — 1787. שלום** (ברוסית: **Гардемарины – 1787. Мир**), סרט רוסי, הרביעי בסדרת סרטים על צוערי צי רוסים מהמאה ה-18, בבימויה של סבטלנה דרוז'ינינה, שמשתפת פעולה עם איוואן קריבורוצ'קו כבמאי משנה. זהו הסרט הרביעי אחרי "צוערי הצי, קדימה!" (1988), "לחיי צוערי הצי! (1991) ו"צוערי הצי 3" (1992).

בדומה לקודמיו, הסרט הופק על ידי מוספילם לצד חברת ההפקות Sagittarius — D. בדומה לסרטים הקודמים גם עלילה זו מתמקדת בקיסרית המבקשת מצוערי הצי לבצע משימה חדשה למניעת מזימה בינלאומית נגד האימפריה.

הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ברוסיה בשנת 2022. צילומי סרט המשך בשם **[[צוערי הצי 5|צוערי הצי — 1787. מלחמה]]** (**Гардемарины – 1787. Война**) החלו במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, אך הופסקו משלא התאפשר לערוך צילומים בחצי האי קרים בעקבות החמרה במצב התחלואה.

## עלילה
רוסיה, 1787. ערב ההתקפה של האימפריה העות'מאנית על חצי האי קרים, לידי הקיסרית יקטרינה הגדולה מגיע מכתב אנונימי המבשר על איום הפלישה מדרום והפרת הגבולות, ואיום בכיבושה של קרים.

חרף הסכם קוצ'וק קאינרג'ה שעליו חתמה הקיסרית יקטרינה, שקשר לנצח את קרים עם רוסיה, אירופה ממשיכה לארוג תככים ומנסה לשבור את הברית בין רוסיה לחצי האי. המעצמות רוקמות מזימות חשאיות ולא בוחלות באמצעים כולל הפצת רכילות חסרת בושה, שמועות אפלות וכוזבות ושימש במניפולציות מלוכלכות עם בנה הממזר של הריבונית, שנשלח לאירופה - אלכסיי בוברינסקי, הידוע כמהמר נלהב. תככים אלו נוצלו בצורה חכמה על ידי נציגי מעצמות אירופה ובייחוד שבאלייה דה בריליה, שלמרות רום גילו לא שכח את הבושה שהמיטו עליו צוערי הצי, שכעת הוטלה עליהם המשימה לסייע לצבא הרוסי במלחמתו בעות'מאנים מדרום והם ייקחו חלק גם בקרב קינבורן.

## שחקנים ודמויות

## הפקה
צילומי הסרט החלו במאי 2019 בחצי האי קרים. הצילומים נערכו גם בסנקט פטרבורג ובפרבריה וכללו צילומים גם בפטרהוף, בצארסקויה סלו ובסבסטופול. צילומי הפנים והשלמות שונות נערכו במתחם האולפנים של מוספילם במוסקבה.
## סרט המשך

במהלך מגפת הקורונה ברוסיה החלו צילומי "צוערי הצי 5" (שנקרא רשמית "צוערי הצי — 1787. מלחמה", "Гардемарины – 1787. Война") בחצי האי קרים, אך הופסקו בעקבות החמרת התחלואה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2023
קטגוריה:סרטי מלחמה רוסיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות רוסיים
קטגוריה:סרטי פעולה רוסיים
קטגוריה:סרטים תקופתיים
קטגוריה:סרטי דרמה היסטורית
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטי דרמה רוסיים
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות בתרבות
קטגוריה:סרטי המשך רוסיים
קטגוריה:סרטים רוסיים
קטגוריה:האימפריה הרוסית בתרבות
קטגוריה:מוספילם
אבישי כהן (כדורגלן)

**אבישי כהן** (נולד ב-19 ביוני 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במועדון ספורט אשדוד.

## קריירה
בצעירותו נחשב כהן לכישרון מבטיח, אך לא הצטרף למועדון כדורגל מקצועי עקב היותו שומר שבת. בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנערים של בית"ר ירושלים שהצטרפה לארגון צו פיוס ולא שיחקה בשבת. בשנת  ייצג את ישראל בגמר מסע נייק.

ב-21 באפריל 2014 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל חיפה. בסך הכל ערך שתי הופעות בליגת העל בעונת 2013/2014, ובעונה שלאחר מכן ערך שלוש הופעות ליגה בנוסף לשתי הופעות בגביע הטוטו, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בעונת 2015/2016 צורף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך 12 הופעות בליגת העל. בעונת 2016/2017 ערך שמונה הופעות ליגה.

ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 1–2 לבית"ר כפר סבא בגביע המדינה. ב-2 בינואר 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים, במדיה ערך 14 הופעות בליגה הלאומית עד תום עונת 2017/2018.

בתחילת עונת 2018/2019 חזר לבית"ר ירושלים, אך שותף רק במשחק אחד בגביע הטוטו, וב-2 בינואר 2019 חתם לשנה וחצי בבני יהודה תל אביב. כעבור ארבעה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על הפועל באר שבע, ועד תום העונה שותף ב-14 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה.

בסיום עונת 2020/2021 ירד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.

ב-30 ביוני 2022 חזר לבית"ר ירושלים. ב-23 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד הפועל חדרה, שהיה גם מועמד לאחד משערי העונה. ב-3 במאי הבקיע בניצחון 1–3 נגד מכבי תל אביב במסגרת חצי גמר גביע המדינה בו זכתה בית"ר אחרי 14 עונות.

ב-4 בספטמבר 2023 חתם במכבי תל אביב והיה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות. לאחר הגעתו של המאמן ז'ארקו לאזטיץ' לא נכלל כהן בתוכניות של הקבוצה לקראת העונה הבאה שותף במשחק ליגה אחד באותה עונה. אך זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.

בינואר 2026 חתם במועדון ספורט אשדוד.

### נבחרת לאומית
כהן זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במאי 2023 במסגרת מוקדמות יורו 2024. ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה במשחקה האחרון של הנבחרת בקמפיין מול נבחרת אנדורה.

## תארים
;בני יהודה תל אביב
*גביע המדינה: 2018/2019
;בית"ר ירושלים
*גביע המדינה: 2022/2023
;מכבי תל אביב
*אליפות: 2023/2024, 2024/2025
*גביע הטוטו: 2024/2025
* אלוף האלופים: 2024

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב רמלה
קטגוריה:כדורגלני הפועל קטמון ירושלים
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1995
The Best of Celine Dion

**The Best of Celine Dion** (בעברית: **המיטב של סלין דיון**) הוא אלבום האוסף השלישי של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-2 במאי 1988, על ידי חברת התקליטים קארר רקורדס.

בסמוך לצאתו של אלבום האוסף, הוציאה דיון את אלבום האולפן השמיני שלה, Incognito.

## רקע והפקה
אלבום האוסף הופק על ידי דידייה ברבליביאן, אורס פיטר קלר, אדי מרנאיי, רומנו מוסומארה, רודי פסקל ואטילה סרפטוג. אלבום האוסף כולל בתוכו להיטים ושירים שונים של דיון מתחילת 1982, ועד ל-1988, שנת צאתו של אלבום האוסף.

מתוך אלבום האוסף יצא הסינגל "La religieuse", והסינגל "Ne partez pas sans moi", אשר זכה באירוויזיון 1988.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אוסף של סלין דיון
קטגוריה:אלבומי אוסף בצרפתית
אלימון

**אלימון** (שם מדעי: *Alaemon alaudipes*) הוא מין של עוף ממשפחת העפרוניים. האלימון שמזכיר דוכיפת בניגוד בין השחור ללבן המתבלט בחלקן האחורי של כנפיו תוך כדי מעופו ובמקורו הארוך והכפוף כלפי מטה. קשה להבחין באלימון שעומד כקפוא במקומו.
## גודל ומשקל
משקל האלימון 36–46 גרם אורך גופו 24-21.5 סנטימטרים ואורך כנפו 11.3-13.5 ס"מ
## תפוצה
אזור התפוצה של האלימון מתחיל בצפון-מערב הודו ונגמר בצפון-מערב אפריקה. בתחום הזה תוארו 4 תת-מינים.
בארץ ישראל האלימון יציב נדיר למדי, בעיקר בחולות הנגב המערבי אך גם בחולות עמק הערבה. בחולות צפון סיני הוא שכיח ונפוץ הרבה יותר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רנה לואיש דפונטיינס
קטגוריה:עפרוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: עפרוניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
המוסד לנערות אצולה (סדרת טלוויזיה)

**המוסד לנערות אצולה** (ברוסית: **«Институт благородных девиц»**) הוא סדרת דרמה היסטורית רוסית ששודרה בערוץ רוסיה-1 בשנים 2010–2013. פרק הבכורה של הסדרה שודר באוקטובר 2010 והוא מגולל את קורותיהן של תלמידות במוסד לנערות אצולה שהקימה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. הסדרה רצה במשך שתי עונות: "המוסד לנערות אצולה" (שכללה 260 פרקים) ו"סודות המוסד לנערות אצולה" (שכללה 259 פרקים).

הסדרה הייתה מועמדת בשנת 2011 בפרס TEFI בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר.
## תקציר עלילת הסדרה
הסדרה מתרחשת ב במחצית השנייה של המאה ה-19 על רקע תהפוכות חברתיות ומלחמת רוסיה-טורקיה. במרכז העלילה סיפור אהבתם של בוגרת המוסד לנערות אצולה סופיה והרוזן הנשוי וורונצוב.

## צוות השחקנים
* אליסה סאפגינה — הרוזנת סופיה גורצ'אקובה.
* אלכסנדר ארסנטייב (הוחלף לאחר מכן על ידי סרגיי אסטאחוב) — הרוזן ולדימיר וורונצוב.
* אלינה לאנינה - יליזבטה מורומצבה.
* סרגיי קולסניקוב - הנסיך אלכסיי וישנבצקי, נחשב לנבל הסדרה ומלך עולם הפשע של מוסקבה.
* איגור סטאם - קפטן רודיון מורומצב.
* דמיטרי ורשאבסקי - הרוזן אנדריי אורלוב.
* אנה לוואנובה (הוחלפה בהמשך על ידי כריסטינה קאזינסקאיה) - אליונה זנאמנסקאיה
* סופיה דוניאנץ - הנסיכה הפולנייה ואנדה מוגילבסקה.
* יקטרינה פופובה - פולינה גארדנינה.
* דאריה יגורובה - הנסיכה יבגניה מנשיקובה.
* מריה קונונובה - יוליה סטרוגאנובה.
* דאריה סאזונובה - נינה איזוטובה.
* קרינה גונדאגסזיאן - הנסיכה אירינה בוגדסארובה.
* אירינה לינדט - נינה מנצ'יני.
* וסילי שמיאקינסקי - האציל האיטלקי ג'ובאני מנ'ציני.
* אירנה מורוזובה - זיינאב.
* אנדריי ברחודארוב - אחמט פאשה.
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה רוסיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:VGTRK: תוכניות וסדרות
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות בתרבות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות ברוסיה
קטגוריה:סדרות דרמה היסטוריות רוסיות
אדם גבאי

**אדם גבאי** (נולד ב-24 באפריל 1998) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומדבב ישראלי.

## ביוגרפיה
גבאי נולד, גדל והתחנך בתל אביב. הוריו הם השחקן ששון גבאי והסופרת דפנה חלף-גבאי.

בילדותו למד במגמת התיאטרון של בית הספר לאמנויות תל אביב ובנעוריו למד במגמת התיאטרון והדרמה של תיכון א' לאמנויות תל אביב.

את שירותו הצבאי בצה"ל עשה ככתב צבאי בחטיבת דובר צה"ל בבסיס הקריה.

עוד כילד בגיל 9 בשנת 2007 דיבב גבאי בסרט "כוורת בסרט" וב-2008 דיבב בסרט "למעלה".

בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "לצוד פילים". ב-2014 גילם בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" את בנו של השר רובי פולישוק, שגולם על ידי אביו האמיתי. ב-2016 השתתף בסדרת הרשת "קינגים" של אתר MakoTV.

בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "ויקי ואני", שביים רני סער ושודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק גם בסרט הקולנוע של שבי גביזון "געגוע".

ב-2018 כתב וביים בשותפות עם המוזיקאי ניצן בר פרויקט פרינג' תיאטרלי-מוזיקלי בשם "עלילות יגאל באוקיינוס הגדול". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "יש לה את זה", שביים אריאל בנבג'י ושודרה בקשת 12.

בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי, כשגילם את אבישי אלבז בסדרת הטלוויזיה "הנערים", בהפקה ישראלית-אמריקאית של קשת 12 ו-HBO. על תפקיד זה קיבל ביקורות טובות. במאי אותה שנה לוהק לתפקיד "פאפי" במחזמר מתיאטרון ברודוויי "The Band's Visit" והצטרף לסיבוב ההופעות ברחבי ארצות הברית.

בשנת 2021 גילם את עמוס בסדרה "פלמ"ח" בערוץ טין ניק. שיחק גם בסרט ההיסטורי "תמונת הניצחון" של הבמאי אבי נשר. בנוסף עבד עם הזמרת נונו, חברת ילדותו, על קליפים לשירים שלה. גבאי ביים את הקליפ לשיר "בנים" וכן כתב את התסריט, ביים ואף גילם את דמותו של "יאיר" בקליפ לשיר "ליבינג דה דרים". ב-2025, שוב שיתף פעולה עם נונו, בניהול האומנותי של אלבומה השני מה חוץ מזה.

בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המפקדת" של ערוץ כאן 11.

ב-2023 החל להשתתף בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11. במקביל לקח חלק בקמפיין הפרסום של מפעל הפיס לצידה של השחקנית שני כהן. באותה שנה, שיחק את אלעד בסדרה קורדרוי ששודרה בהוט.

בשנת 2024 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו" ששודרה בקשת 12. באותה השנה שיחק גם בסרט הקולנוע "כיסופים", בתפקיד אודי.

ב-2025 הצטרף לעונה השנייה של הסדרה בלאדי מורי המשודרת ב-Yes.

ב-24 בדצמבר 2025, במהלך שידור התכנית "טוב שבאתם" בגלי צה"ל, הספיד גבאי את הקולנוען הערבי-ישראלי השנוי במחלוקת מוחמד בכרי. הספדו של גבאי עורר סערה, ובתחנת גלי צה"ל התנערו מדבריו.

בינואר 2026 החל לככב בתפקיד פאפי בגרסה הישראלית למחזמר המצליח מברודוויי "ביקור התזמורת", לצד מירי מסיקה וששון גבאי. המחזמר מבוסס על הסרט באותו השם בבימויו של ערן קולירין.

במרץ 2026 השתתף בסדרה "תוצרת בית", שיוצריה הם עמרי עמית ואדר מירום, בבימויו של גורי אלפי. בסדרה משחק אביו של גבאי, ששון גבאי, תפקיד הראשי.

## חיים אישיים
באוגוסט 2025 נישא לבת זוגו אלזה קופרמן, דוברת בית החולים איכילוב.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* אדם גבאי, בספר הקולנוע הישראלי
* אדם גבאי, באתר פרי כפרי סוכנות שחקנים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות תל אביב
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:חיילי דובר צה"ל
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאים ישראלים
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1998
סודות הפיכות החצר

"**סוד הפיכות החצר**", בשמה המלא "**סוד הפיכות החצר. המאה ה-18**" (ברוסית: **«Тайны дворцовых переворотов. Россия, век XVIII»**) היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, המגוללת את תולדות הפיכות החצר ברוסיה. פרק הבכורה שודר בערוץ רוסיה-1 בשנת 2000.

הצילומים החלו בשנת 1995 ומתחילה תוכנן שהסדרה תכלול 12 פרקים, אך לבסוף הופקו 8 פרקים בלבד.
## עלילה
### פרק 1: צוואת הקיסר
פיוטר הראשון מת. מות הקיסר, שלא מינה יורש, הוביל להתפתחות מאבק על השלטון בין הקבוצות השונות של האצולה. המנצח היה אלכסנדר מנשיקוב, שהושיב על כס המלוכה את יקטרינה, אשתו של פיוטר המנוח.

### פרק 2: צוואת הקיסרית
שנתיים לאחר מותו של פיוטר, מנשיקוב שהציב את פילגשו לשעבר יקטרינה הראשון על כס המלוכה הרוסי, הפך לשליט דה פקטו של האימפריה עם כוח כמעט בלתי מוגבל. הדבר גורם לקנאת בעלי בריתו לשעבר, המנצלים את היעדרו של מנשיקוב כדי ליזום תוכנית להדחתה של יקטרינה. עם זאת, אהובה של הקיסרית מוזהר מפני האיום וכתוצאה מכך מצליח להימנע ממעצר.

### פרק 3: אני — קיסר
לאחר מותה של יקטרינה הראשונה, לקיסר הופך נכדו בן ה-11 של פיוטר הראשון - פיוטר השני, המאוהב בדודתו - יליזבטה בת השבע-עשרה - הקיסרית העתידית. כדי לשמור על כוחו, מנשיקוב מתווך את בתו לפיוטר. מחשש להשפעתה מוציא מנשיקוב את יליזבטה ואחותה אנה מהחצר, תוך שהוא מנסה לשמור על הקיסר בבידוד. עם זאת, תוכניותיו מתבלבלות בשל מחלה, כתוצאה ממנה נופל פיוטר תחת השפעתם של הנסיכים לבית דולגורוקי.

### פרק 4: נפילת גוליית
על מנת להפיל את מנשיקוב הכל יכול, מתאחדים הנסיכים דולגורוקי וסגן קנצלר אנדריי אוסטרמן. הם מכינים תוכנית - "נפילת גוליית" - ומארגנים את הברחתו של פיוטר.

### פרק 5: כלתו השנייה של הקיסר
לאחר הגלייתו של מנשיקוב, מוכרז פיוטר השני כמבוגר ומוכן להכתרה. אך מאבק ההשפעה על הריבון הצעיר לא נפסק; הרוזן אוסטרמן והנסיכים דולגורוקי, שאחד מהם, איוון, הופך להיות למועמד המועדף לכס הקיסרות. כדי להגדיל את השפעתם, מחליטים בני דולגורוקי להשיא את פיוטר לאחותו של איוואן, יקטרינה.

### פרק 6: מות הקיסר הצעיר
נערכות הכנות לנישואיו של הקיסר פיוטר עם יקטרינה דולגורוקאיה. עם זאת, תוכניותיו של דולגורוקי לא נועדו להתגשם: הריבון הצעיר חולה במחלה קטלנית - אבעבועות שחורות.

### פרק 7: קדימה, אנה!
לאחר מותו של פיוטר השני הצעיר, נוצר משבר שושלתי. המשבר משמש את שמונה חברי מועצת הייעוץ העליונה (הנסיכים לבית גוליצין ולבית דולגורוקי) שהחליטו להציע את אחייניתו של פיוטר הראשון, אנה יוהאנובנה לתפקיד הקיסרית, תוך הגבלת כוחה ולאסור עליה לקחת את בעלה האזרחי ארנסט בירון למוסקבה. אך הברונים אוסטרמן ויאגוז'ינסקי מחליטים למנוע זאת בעזרת סוכניהם ולהבריח אליה את בעלה של אנה.

### פרק 8: ציד הנסיכה
שנת 1736. הקיסרית אנה יוהאנובנה, שאין לה ילדים, מחליטה להוריש את כס המלוכה לבנה לעתיד של אחייניתה אנה לאופולדובנה, אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג. אנה לאופולדובנה לא אוהבת את החתן, מה שהרוזן פיוטר בירון והשליח הסקסוני מוריץ מחליטים לנצל ומתחילים במצוד אחר הנסיכה.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה הרוסית בתרבות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה רוסיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:VGTRK: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות במוסקבה
ביאזט (סדרת טלוויזיה)

**ביאזט** (ברוסית: **«Баязе́т»**) הוא סדרת טלוויזיה רוסית, עיבוד לרומן באותו שם מאת ולנטין פיקול. צילומי הסדרה נערכו במבצרי ההוספיטלרים בקראק דה שבלייה שבמערב סוריה והשתתפו בסדרה שחקני קולנוע וטלוויזיה מסוריה ולבנון.
## עלילה
סדרת הטלוויזיה, כמו הרומן, מתארת באופן אמנותי את ההגנה על מבצר ביאזט - אחד הפרקים הבולטים ביותר של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). במשך 23 יום, חיל המצב הרוסי הקטן בפיקודו של סא"ל פאצביץ' ואז סרן שטוקביץ, כשהם מתגברים על רעב וצמא, בגידה וקריאה לכניעה, מסרב בעקשנות למסור את המצודה לכוחות האויב. 12,000 טורקים צרים על המצודה, אך החיילים הרוסיים מחזיקים מעמד.

## שחקנים ודמויות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האימפריה הרוסית בתרבות
קטגוריה:סרטי מלחמה רוסיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות רוסיים
קטגוריה:סרטי פעולה רוסיים
קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים תקופתיים
קטגוריה:סרטי דרמה היסטורית
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטי דרמה רוסיים
קטגוריה:סרטים רוסיים מבוססי ספרים
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות בתרבות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה רוסיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
ויליאם קראסקל

**ויליאם הנרי קראסקל** (באנגלית: **William Henry ("Bill") Kruskal**; 10 באוקטובר 1919 – 21 באפריל 2005) היה סטטיסטיקאי יהודי־אמריקאי.
הוא נודע בעיקר בזכות מבחן קראסקל–ואליס וסדרת המאמרים שכתב ביחד עם ליאו גודמן על מדדים לקשר בין משתנים איכותיים.

## קורות חיים
ויליאם קראסקל נולד ב-1919 למשפחה יהודית בניו רושל, פרבר של העיר ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת הארוארד, שם קיבל תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1940, ותואר שני ב־1941. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, וקראסקל גויס לחיל הים ושירת בבסיס דאלגרן בווירג'יניה, שם עסק בחישובים בליסטיים שונים. בדאלגרן התוודע לתחום הסטטיסטיקה, כאשר פגש סטטיסטיקאים ששירתו בבסיס וגם בסטטיסטיקאים שהגיעו לשם מדי פעם. הוא המשיך לשרת בצי גם לאחר שהמלחמה נסתיימה.

לאחר שסיים את שירותו בצי חזר לניו יורק ועבד בעסק המשפחתי. במקביל החל בלימודים חלקיים באוניברסיטת קולומביה. הוא נזקק לאישור מיוחד כדי להתקבל, כיוון שלא עמד בדרישות הסף, והתקבל ללימודים לאחר שרואיין על ידי אברהם ואלד, שהיה אז ראש המחלקה לסטטיסטיקה. ב־1950 החליט להפוך לסטטיסטיקאי מקצועי. קראסקל עבר לאוניברסיטת שיקגו שם קיבל משרת מרצה זוטר, עם הבטחה מאת אלן ואליס, שהיה אז ראש המחלקה לסטטיסטיקה, להתמנות לפרופסור כאשר יקבל את תואר הדוקטור. קראסקל ביצע מחקר משותף עם ואליס, וכן עם הנרי שפה, שבינתיים עבר לאוניברסיטת ברקלי. קראסקל קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קולומביה ב־1955. מדריכי עבודת הדוקטורט שלו היו הנרי שפה והווארד לוין. עבודת הדוקטורט שלו כללה את המבחן אשר זכה לשם "מבחן קראסקל–ואליס". הוא נשאר באוניברסיטת שיקגו עד לפרישתו לגמלאות ב־1990.

### עבודתו המדעית והציבורית
קראסקל נודע בעיקר בזכות עבודותיו בתחומים של סטטיסטיקה אי פרמטרית, ניתוח נתונים איכותיים, ושיטות סטטיסטיות עמידות (רובסטיות). מבחן קראסקל–ואליס הוא דוגמה לשלושה תחומים אלה. שיתוף פעולה עם ליאו גודמן הוליד ארבעה מאמרים קלאסיים שעסקו במדדי קשר למשתנים איכותיים, שקובצו לאחר מכן בספר אחד. קראסקל עסק גם במחקרים בתחום ההיסטוריה של הסטטיסטיקה. הוא פרסם בסך הכול 109 מאמרים מדעיים וספרים.

ב־1970 קראסקל מונה על ידי הנשיא ניקסון לחבר בוועדה הלאומית לסטטיסטיקה. כעבור שנה מונה ליו"ר מועצת המחקר לסטטיסטיקה לאומית, תפקיד בו שירת עד 1978.

### הכרה מקצועית ופרסים
קראסקל היה עמית באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, במכון לסטטיסטיקה מתמטית, ובאיגוד האמריקני לקידום המדע. כן היה חבר באקדמיה האמריקנית למדעים ולאומנויות. הוא כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית ב־1971, וכנשיא האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1982. ב-1970 זכה בפרס על שם סם וילקס.

## קישורים חיצוניים

* יוסי לוי, 100 שנה להולדתו של ויליאם קראסקל, בבלוג "נסיכת המדעים", 27 באוקטובר 2019
* William Henry Kruskal Biography, University of St Andrews, Scotland
* The William Kruskal Legacy: 1919–2005. Fienberg, Stigler and Tanur, Statistical Science 2007
* William Kruskal Remembered. Stigler, Statistical Science 2007
* A Conversation with William Kruskal. Zabell Statistical Science 1994
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:סטטיסטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצי ארצות הברית
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2015

**טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ה-61** נערך ב-10 במאי 2015. שמות המועמדים פורסמו ב-8 באפריל 2015.

## זוכים ומועמדים
[שמאל|ממוזער|226x226 פיקסלים|[סטיבן ריאה, זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר]]
[שמאל|ממוזער|166x166 פיקסלים|[ג'מה ג'ונס, זוכת פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר]]
שמאל|ממוזער|217x217 פיקסלים|מאט ברי, זוכה פרס ההופעה הקומית הגברית הטובה ביותר
[שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|[ג'סיקה היינס, זוכת פרס ההופעה הקומית הנשית הטובה ביותר]]
שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|אנט ודק, זוכי פרס הופעת הבידור הטובה ביותר
שמאל|ממוזער|212x212 פיקסלים|ג'ון סנואו, זוכה עמית באפט"א

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסי פרס באפט"א
קטגוריה:2015 בממלכה המאוחדת
קוברה כספית

**קוברה כספית** (שם מדעי: *Naja oxiana*) היא מין של נחש מהסוג קוברה ממשפחת הפתניים השוכנת במרכז אסיה מחופי הים הכספי ואיראן במערב עד לצפון פקיסטן והודו (בחבל קשמיר ובהימאצ'ל פרדש) במזרח. היא דומה מעט לקוברה ההודית (*Naja naja*) במראה, אך היא בהירה יותר ובעלת גומות כהות מתחת לגרון, החסרות אצל ההודית.

## מאפיינים
קוברה זו יכולה להגיע לאורך מטר עד 1.5 מטר, והיא בעלת קשקשים בעלי קצוות שחורים בולטים שצבעם כהה עד שחור, אך לא בכל גופה, והבטן ופלג הגוף התחתון צהוב או צבע בהיר. הראש רחב ומעוגל עם חריצים בולטים לעיניים. כמו שאר הקוברות היא בעלת מפרש צוואר גדול שצבעו צהוב-כהה לסירוגין. היא מנפחת את הצוואר כדי להרתיע את אויביה.

קוברה זו היא המערבית מכל הקוברות האסייתיות, והיא שוכנת בתחומי ערבה יבשה המכוסה בסלעים, עשבים מעטים או שיחיות, עד לגובה 3,000 מטר מפני הים. זוהי קוברה פעילת יום ברובה, אך לא רק, והיא מחפשת יונקים קטנים, עופות וזוחלים אחרים אותם היא הורגת בהכשה קטלנית.

הארס של קוברה זו קטלני ביותר ועל פי דו"ח מ-1992 היא נחשבת לקוברה הקטלנית מכולם. הארס מורכב מחלבונים נוירוטוקסינים והרעלת תאים  וכן אנזימים הגורמים לפגיעה חמורה בתאים, בשל שחרור גבוה של פורין. הקוברה יכולה לגרום לכאבים ונפיחויות, שיתוק, פגיעה במערכת העצבים ולמוות מחוסר נשימה. מרבית הקורבנות מתים אם לא קיבלו בזמן נוגדן.

קוברה זו היא הנחש הקטלני ביותר במרכז אסיה ואיראן ואחראית לתמותה הגבוהה ביותר מבין הקוברות מהכשה - 70-75% מהמוכשים בממוצע מתים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארל אייכוואלד
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:פקיסטן: זוחלים
קטגוריה:איראן: זוחלים
מוזיאון פטרהוף

**מוזיאון פטרהוף** (ברוסית: **«Государственный музей-заповедник „Петергоф“»**) הוא מוזיאון בפטרהוף שבסנט פטרבורג, רוסיה, הנחשב למוזיאון הגדול ביותר מחוץ לסנקט פטרבורג מבחינת שטחו והוא כולל את הארמון הגדול ואת מתחם הארמונות והגנים.

המוזיאון נוצר בתחילה כארגון שנועד לנהל את מתחם הארמונות בפטרהוף, בהמשך צורפו אליו מתחמים נוספים, כולל סטרלנה וארמון קונסטנטין, המוזיאון באורניינבאום ובלומונוסוב. כיום זהו אחד מהאתרים המתוירים ביותר ברוסיה ומבקרים בו בממוצע 4.5 מיליון איש מדי שנה.
## היסטוריה
המוזיאון נוסד ב-19 במאי 1918 . מספטמבר 1941 ועד ינואר 1944 היה נתון לשליטת ורמאכט שכבשו במהלך המצור על לנינגרד. הארמונות הופצצו והובערו, הפסלים בגנים הושחתו, המזרקות נהרסו ותכולת הארמונות והמוזיאונים נבזזו.

לאחר שחרור השטח בידי הצבא האדום, משנת 1944 ועד ספטמבר 1947 נערכו עבודות שחזור שנמשכות כבר למעלה מחמישה עשורים. בשנת 1999 נחנך לציבור ארמון פיוטר הראשון בסטרלנה, לאחר שהצליחו לשחזרו.

בשנת 2003 נפתח מחדש ארמון קונסטנטין, שזמן קצר לאחר מכן הועבר לניהול הסגל הנשיאותי של רוסיה על מנת לשמש כמעונו של נשיא רוסיה בעת ביקוריו באזור. בשנת 2007 מוזיאון אוראניינבאום נקלט מחדש לניהולו של מוזיאון פטרהוף. ב-12 ביוני 2008 המוזיאון נבחר כאחד משבעת פלאי רוסיה ובנובמבר אותה שנה כל הארמונות והאובייקטים שבאחריות המוזיאון זכו לאבטחת חברת האבטחה "מגיסטרל".

## הנהלה
הנהלת המוזיאון נמצאת ברחוב רזבודנאיה בעיר פטרהוף, כאשר אוצרת המוזיאון היא ילנה קלניצקאיה. המוזיאון כפוף למשרד התרבות של רוסיה שאחראי להקצאת התקציבים למוזיאון.
## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סנקט פטרבורג: ארמונות
קטגוריה:סנקט פטרבורג: מוזיאונים
קוברה פיליפינית

**קוברה פיליפינית** המכונה גם **קוברה צפון-פיליפינית** (שם מדעי: *Naja philippinensis*) היא מין של קוברה יורקת ממשפחת הפתניים החיה רק באיי הפיליפינים. זוהי אחת מהארסיות שבקוברות.

## מאפיינים
קוברה זו מגיעה לאורך של 1.6 מטרים בממוצע אם כי כמה פרטים הגיעו לאורך שני מטרים. זוהי קוברה בעלת ראש רחב וקצר, נחיריים בולטים ועיניים גדולות ושחורות. צבעה בהיר יחסית עד חום בינוני. הצעירים בעלי גוונים כהים יותר.

הקוברה מצויה במדרונות ושטחי יערות לחים וכן בשדות חקלאיים, ג'ונגלים ובקרבת מגורי האדם והיא מחבבת במיוחד מקווי מים כמו בריכות, שלוליות וכדומה. תפוצתה בשטחי צפון הפיליפינים בלוזון, מינדורו, קאטאנדואנס, מאסבאטה ובכמה אייים קטנים יותר. דיווחים על הימצאותה בפלאוואן התבררו כשגויים. בפיליפינים ישנו מין נוסף של קוברה בפיליפינים - קוברה דרום פיליפינית (*Naja samarensis*).

הקוברה ניזונה בעיקר מעכברים ושאר יונקים קטנים, מצפרדעים, לטאות ומנחשים אחרים, אותם היא הורגת בארס חזק. היא אוכלת כמעט כל טרף אפשרי, כולל נחשים ארוכים כמותה. הטורפים שלה הם אנשים, עופות דורסים, נמיות ורב-פתן מלכותי, הגדול בפתניים. לעיתים היא גם נפגעת מחולדות המגיבות על ההכשה בנשיכות לעבר הראש והעיניים, אך הדבר לא קטלני עבור הקוברה.

הקוברה ארסית מאוד ובעלת נוירוטוקסין חזק הגורם לשיתוק של איברי הנשימה ושל שאר הגוף במהירות. תסמיני ההכשה כוללים בחילות והקאות, כאבים ונפיחויות, כאבי ראש, סחרחורת ובעיות נשימה שיכולות להסתיים בדום לב או במוות בקלות. עם זאת ישנו נוגדן היכול להציל את המוכשים אם הם מקבלים בזמן. לפי מדד ה-LD50 הארס של קוברה זו הוא החזק ביותר מבין הקוברות, למעט המין קוברה כספית. ערך זה הוא 0.20 מ"ג/ק"ג או 90–100 מ"ג ארס בהכשה.

בנוסף על ארס זה הקוברה יכולה לירוק את הארס למרחק שלושה מטרים לעבר עיניו של הקורבן ולעוור אותו, אם כי לא להרוג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1922
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד הריסון טיילור
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:הפיליפינים: זוחלים
יחסי יפן–מדגסקר

**יחסי יפן–מדגסקר** הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין רפובליקת מדגסקר. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 5 ביולי 1960, עת הכירה יפן בעצמאות מדגסקר.

## סחר
בשנת 2018 הסתכם ייצוא הסחורות ליפן בשווי 26.9 מיליארד ין, ובהן ניקל, קובלט, מזון ימי וביגוד, ושווי הסחורות שיובאו מיפן למדגסקר עמד על 1.7 מיליארד עיקרן מכוניות, ציוד רפואי וצמיגים.

## נציגויות
יפן מחזיקה בשגרירות באנטננריבו, בירת מדגסקר, ואילו למדגסקר שגרירות בטוקיו, בירת יפן.

## קישורים חיצוניים

*Japan-Madagascar Relations (Basic Data), משרד החוץ של יפן
*EMBASSY OF MADAGASCAR IN TOKYO, JAPAN, EMBASSYPAGES
*EMBASSY OF JAPAN IN ANTANANARIVO, MADAGASCAR, EMBASSYPAGES

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
איי טטראד

**איי טטראד** (באנגלית: **Tetrad Islands** מילולית: איי הרביעייה) היא קבוצת איים קטנים השוכנים דרומית-מזרחית לנקודת בורג' שבנמל מיקלסן, באי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. 

## היסטוריה
### גילוי האיים
האיים מופיעים לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1952.

### מקור השם
שמם של האיים ניתן להם בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

השם מתאר את הקבוצה - יש בה ארבע איים.

## קישורים חיצוניים
* איי טטראד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* איי טטראד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תחזית מזג אוויר עדכנית עבור איי טטראד
** סטטיסטיקות מזג אוויר עבור איי טטראד

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכיפלג פאלמר: איים
איי כריסטיאניה (יוון)

[ממוזער|[צילום אוויר|תצלום אוויר של הארכיפלג]]
**איי כריסטיאניה** או **איי כריסטיאנה** (מיוונית: **Χριστιανά Θήρας**) היא קבוצת איים בה שלושה איים וולקניים באיים קיקליאדים שביוון.  

## גאוגרפיה
האיים ממוקמים 16 קילומטרים דרומית - מערבית לקבוצת איי סנטוריני והם נחשבים חלק מהארכיפלג של סנטוריני. 

קבוצת האיים מורכבת מהאיים כריסטיאני (**Χριστιανή**, הגדול שבהם), אשטי (**Εσχάτη**) ואסקניה (**Ασκανιά**). שטח האי כריסטיאני הוא כ- 2.35 קמ"ר.

## היסטוריה
באי כריסטיאני ישנם שרידים של התיישבות אנושית מהתקופה הנאוליתית. איי כריסטינה אינם מיושבים מאז שנות התשעים של המאה התשע עשרה. תושבי האיים עסקו בחקלאות לפני עזיבת האיים. באיים נותרו שרידים של הכפרים, הדרכים ששימשו את התושבים, ואף כנסייה אחת. כמו כן באיים שרידי יישובים מימי הביניים.

באמצע שנות השבעים, האי הגדול ביותר, כריסטיאני, נחשב על ידי נאט"ו כאתר מתאים לבסיס צבאי שנועד להכיל סילו לטילים, אך זה מעולם לא נבנה.  

כיום האיים הם בבעלות פרטית והגישה הציבורית אליהם מוגבלת.

## לקריאה נוספת
• Walter L. Friedrich, **[https://books.google.co.il/books?id=Y1SoDwAAQBAJ&pg=PA14&lpg=PA14&dq=%22Christiana+Islands%22+greece&source=bl&ots=zUeolWjDsk&sig=ACfU3U2_frEsLQEyTtq38xybqiiUAyakYg&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwiFoM7Ki5LlAhUNGuwKHSzbBNAQ6AEwEXoECAoQAQ#v=onepage&q=%22Christiana%20Islands%22%20greece&f=false Santorini: Volcano, Natural History, Mythology]**, P 14

## קישורים חיצוניים

* גאוגרפיה של ארכיפלג סנטוריני
* תצלום אוויר של הארכיפלג

## הערות שוליים

כריסטיאניה
כריסטיאניה
רובין קוך

**רובין קוך** (בגרמנית: **Robin Koch**; נולד ב-17 ביולי 1996 בקייזרסלאוטרן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה.

רובין קוך הוא בנו של כדורגלן העבר הארי קוך.

## קריירת מועדונים
קוך שיחק כנער באיינטרכט טריר, ושם גם החל את קריירת הבוגרים בשנת 2014. בשנת 2015 עבר קוך לקייזרסלאוטרן, שם שיחק בילדותו. בעונת 2015/16 שיחק קוך בקבוצת המילואים של קייזרסלאוטרן, ובעונת 2016/17 השתלב בקבוצה הבכירה של קייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. קוך ערך 24 הופעות בעונה זו והציג יכולת טובה, כשקבוצתו ספגה 33 שערי ליגה בלבד, אך עם זאת, סיימה את העונה רק במקום ה-14.

בתחילת עונת 2017/18 ערך קוך שלוש הופעות במדי קייזרסלאוטרן, אך לקראת תום חלון ההעברות חתם בפרייבורג מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, קוך ערך 26 הופעות והבקיע שני שערים, וסיים עם קבוצתו במקום ה-15 בבונדסליגה. בעונת 2018/19 סיימו קוך ופרייבורג במקום ה-13, כשקוך מציג יכולת גבוהה, ומשתף פעולה בהגנה עם מנואל גולדה, דומיניק היינץ וכריסטיאן גונטר. בעונת 2019/20 היה קוך חלק מרכזי בעונה טובה של פרייבורג, בה סיימה הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה.

ב-29 באוגוסט 2020 חתם קוך על חוזה לארבע שנים בלידס יונייטד, עבור דמי העברה הנאמדים בכ-13 מיליון ליש"ט, וערך את הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-12 בספטמבר, במשחק הפתיחה של עונת 2020/2021, שהסתיים בהפסד 3–4 לליברפול. קוך נפצע בברכו ב-5 בדצמבר, במשחק בו הפסידה לידס 1–3 לצ'לסי, ועבר ניתוח ושיקום שהשביתו אותו למשך שלושה חודשים. ב-19 במרץ 2021 שב קוך לסגל הקבוצה, ושותף בשניות האחרונות במשחק בו ניצחה לידס 1–2 את פולהאם.

קוך ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של העונה, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2.

ב-6 ביולי 2023 הושאל לאיינטרכט פרנקפורט לעונת 2023/2024. בינואר 2024 נרכש קוך על ידי איינטרכט פרנקפורט וחתם על חוזה עד סוף עונת 2026/27. ב-17 באוגוסט 2025 מונה קוך לקפטן הקבוצה לאחר שהקפטן הקודם קווין טראפ עבר לפריז.

## קריירה בינלאומית
קוך ערך חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, והשתתף עמה בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019, שם הפסידה גרמניה לספרד בגמר. קוך שימש בעיקר מחליף בטורניר זה.

ב-9 באוקטובר 2019 ערך קוך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול ארגנטינה במשחק ידידות שנערך בזיגנל אידונה פארק שבדורטמונד. קוך זומן לסגל הגרמני ליורו 2020, בו הודחה גרמניה בשמינית הגמר על ידי אנגליה, אך לא שותף כלל. גם ביורו 2024 נכלל קוך בסגל הגרמני לטורניר, אך לא שותף בו כלל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט טריר
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קייזרסלאוטרן
קטגוריה:כדורגלני פרייבורג
קטגוריה:כדורגלני לידס יונייטד
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2020
קטגוריה:כדורגלני יורו 2024
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1996
קנית ביצות

thumb |Acrocephalus palustris
ממוזער| ''Cuculus canorus canorus'' + ''Acrocephalus palustris''
**קנית ביצות** או **קנית חורף** (מכונה גם **זְמִיר בִּצּוֹת**; שם מדעי: *Acrocephalus palustris*) היא מין ציפור מהסוג קנית שבמשפחת הסבכיים.

## גודל ומשקל
אורכה 12.4-14 סנטימטרים אורך כנפה 6.4-6.9 ס"מ ומשקלה 8–11 גרמים.

## תפוצה
תפוצה אירופית בעיקרה, הציפור חיה בשיחי ביצה ובין שיחי יער-גדות. חורפת במזרח אפריקה מדרום לסהרה ועד לארץ הכף. בארץ ישראל היא חולפת נדירה למדי באביב ושכיחה מעט יותר בקיץ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן מתאוס בכשטיין
קטגוריה:קניתיים
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1798
קטגוריה:ארץ ישראל: קניתיים
כרמל (רובה)

**כרמל** (באנגלית: **IWI Carmel**) הוא רובה סער ישראלי תוצרת תעשיות נשק לישראל. הרובה הוא בתצורה סטנדרטית (בדומה לגליל ACE שמשווק מחוץ לישראל, ובניגוד לתבור לסוגיו שהוא בתצורת בולפאפ) ולטענת היצרנים, הרובה מתאים "לפעולות של יחידות לחימה קטנות במגוון סביבות ועבור סבבי לחימה ארוכים".

הנשק הוצג לראשונה בתערוכת הנשק "LAAD Defence & Security 2019" שהתקיימה באפריל 2019 בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ובין התכונות שהוצגו באותה עת היו:
* גוף המורכב משילוב של פולימרים חזקים ומאלומיניום, שלטענת היצרנים מדובר ב"אלומיניום תעופתי" (אלומיניום שעומד בסטנדרטים הגבוהים של תעשיית התעופה).
* אפשרות להתאמת הנשק גם ליורה ימני וגם ליורה שמאלי.
* אפשרות להחלפת קנה בקלות יחסית (בדומה לאפשרות שקיימת ברובים כמו שטייר AUG).
* אפשרות להרכבת מסילות פיקטיני נוספות על הנשק לצד המסילה העליונה הקיימת.

קת הנשק ניתנת לכוונון, דבר שמעניק אפשרות להאריך או לקצר את אורך הנשק בהתאם למצב. כמו כן אפשר לקפל אותה, או להסיר אותה כדי לקצר עוד יותר את אורך הנשק. על המסילה העליונה ניתן להתקין מגוון של כוונות ואמצעי עזר, וניתן גם להתאים לרובה מטול רימונים 40 מ"מ סטנדרטי.

הרובה נכנס באותה השנה לתקופת ניסויים בחלק מיחידות השדה של צה"ל. בתום תקופת הניסיון, באוקטובר 2019 הוכרז כי הכרמל ייכנס כפיילוט רחב יותר למספר יחידות מצומצם וביניהם חלק מיחידות חטיבת הקומנדו ויחידות מודיעין מטרות (יחמ"מ) באימונים ובמילואים.

לאחר תקופת הניסויים הוחלט שלא לאמץ אותו בכוחות הביטחון הישראליים באופן נרחב (בין היתר עקב קליטת רובי המיקרו-תבור דור ג' ורובי הערד). הרובה מיוצא לארצות הברית, שם הוא נמכר בשוק האזרחי כגרסה בעלת ירי חצי אוטומטי בלבד, באורך קנה של 406 מ"מ (16") ומתפסי M-LOK במקום המתפסים הרגילים.

## קישורים חיצוניים
*
* מידע על רובה הכרמל מאתר Modern Firearms (world.guns.ru לשעבר)
* חשיפת הרובה באתר Israel Defense
* דיון על הרובה בפורום "צבא וביטחון" באתר פרש

## הערות שוליים

קטגוריה:רובי סער ישראליים
קטגוריה:תעשיות נשק לישראל
בני מיטיב

**בני (בן-ציון) מיטיב (מוטילוב)** (1926 – 2005) היה ממייסדי קיבוץ נירים, סופר וקצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמושל הצבאי באזור עזה.

## ביוגרפיה
נולד בחיפה בשנת 1926, בתיכון למד בבית הספר הריאלי. היה חבר גרעין ניר של תנועת השומר הצעיר שעבר הכשרה בתל עמל. הגרעין התארגן ביולי 1946 בראשון לציון ושלח את ראשוני חבריו לגבולות. לאחר שהות של מספר חדשים במצפה גבולות יצאו חברי נירים ב-6 באוקטובר 1946 במסגרת עליית 11 הנקודות לנגב הצפוני והתיישבו על 1600 דונם במקומו הראשון של הקיבוץ, שנקרא **דנגור**. הוא שימש בתפקיד שומר השדות של הקיבוץ, ניהל קשרים עם הבדווים בסביבה שקיבלו את מיטיב וחבריו בלבביות, למד את שפתם ומנהגיהם, יצר קשרי ידידות ונקרא בפיהם "חוואג'ה בוני".

במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין בגדוד השמיני - "הנגב הדרומי" של הפלמ"ח והשתתף בהגנת קו המים לנגב ובאבטחת יישובים. קשריו של בני עם ערביי הסביבה סיפקו מודיעין קרבי חשוב באותם ימים. ב-15 מאי 1948 השתתף בקרב נירים, בו נהרס הקיבוץ באש הצבא המצרי שהתקדם צפונה, אך מגניו נאחזו בו והמקום לא נכבש.

בשנים 1953–1956 שירת כשליח עליית הנוער בצרפת. עם פרוץ מלחמת סיני נקרא לשמש כמושל רפיח לאחר שנכבשה על ידי צה"ל ופרצו בה מהומות. היכרותו עם הבדווים עזרה לו להרגיע את הרוחות, שאף ערכו לו חפלה עם הולדת בנו.

ב-1961, לאחר טביעת הספינה אגוז שהבריחה יהודים ממרוקו, נשלח מיטיב על ידי המוסד, במסגרת מבצע יכין, לטפל בהברחתם של היהודים דרך מרוקו הספרדית לגיברלטר. בפברואר 1967 יצא לשליחות סודית מטעם המוסד לסייע לכוחות הכורדים בהנהגת מוסטפא ברזאני, שלחמו בעיראק למען עצמאותם.

לאחר מלחמת ששת הימים שוב שירת ברצועת עזה כמושל חאן יונס ורפיח, ואחר כך גם עזה.

נפטר בשנת 2005 בגיל 79, והובא למנוחות בבית העלמין החדש באשקלון .

## ספריו
* **הזורעים במדבר : בשלושה פרקים : התנחלות בנגב, מאורעות ומלחמה, פרק קדש**, הוצאת ספריית פועלים, 1963
* **בצל צאלים; סיפורים**, הוצאת ב. צ'ריקובר, 1969
* **הטירה שבדרך**, הוצאת עם עובד, 1980
* **סיפורו של גבול**, משרד הביטחון, 1986

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* בני מיטיב, יחסי קיבוץ נירים והבדואים 1946–1948, פברואר 1977
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי קהילת המודיעין הישראלית
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מודיעין במלחמת העצמאות
קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים באשקלון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
ריצ'רד לואיס

**ריצ'רד פיליפ לואיס** (באנגלית: **Richard Philip Lewis**; 29 ביוני 1947 – 27 בפברואר 2024) היה סטנדאפיסט ושחקן טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי.

לואיס נודע בשנות ה-80 כקומיקאי המתמחה בהומור עצמי לפני שפנה לתחום המשחק. הוא נודע בשל כיכובו בסדרה Anything but Love בשנים 1992–1989 והשתתפותו בסדרה הקומית "תרגיע" בתפקיד עצמו, ששודרה החל משנת 2000.

## ביוגרפיה
לואיס נולד בברוקלין, ניו יורק וגדל באנגלווד, ניו ג'רזי. אביו עבד בענף הקייטרינג ואמו הייתה שחקנית. לואיס יהודי במוצאו.

לואיס למד שיווק באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

בתחילת שנות ה-70 החל דרכו כסטנדאפיסט. הוא עבד כקופרייטר בחברת פרסום בשעות היום, בעוד שבלילות הופיע בסטנדאפ. בשנות ה-80 זכה לפרסום רב בעקבות עשרות הופעות בתוכנית הלייט נייט של דייוויד לטרמן ובעקבות השתתפות בתוכניות ספיישל ב־HBO. לבוש בצבע שחור הפך לסימן המוזהה איתו.

בשנת 1979 השתתף בסרט הטלוויזיוני Diary of a Young Comic בתפקיד המבוסס על חייו, כקומיקאי שמגיע ללוס אנג'לס מניו יורק. הוא כיכב בסדרה Anything but Love ששודרה משנת 1989 עד 1992 ובסדרה Daddy Dearest, ששודרה בשנת 1993. הוא שיחק בתפקיד משני בסדרה הבוקר שאחרי בכיכובה של שרילין פן. בשנת 2007 ביצע הופעת קמע בסדרה "ג'ורג' לופז". בנוסף ביצע הופעות קמע בסדרה "כולם שונאים את כריס" ובסדרה "שני גברים וחצי" כרואה החשבון של צ'ארלי שין.

לואיס שיחק גם בסרטי קולנוע. הוא גילם את תפקיד ג'ון, מלך אנגליה בסרט רובין הוד: גברים בגטקעס, כרופא בחזית בסרט frontier, כשחקן מובטל בסרט Once Upon A Crime, ובתפקיד עצמו בסרט The Wrong Guys. כן גילם את התפקיד הראשי בסרט Drunks וב-Game Day. על אף שרוב תפקידיו הם תפקידים קומיים, גילם לואיס גם תפקידים בדרמות "לעזוב את לאס וגאס", Hugo Pool ו-The Maze.

משנת 2000 שיחק בסדרה הקומית "תרגיע" שיצר לארי דייוויד, בתפקיד עצמו כחברו של דייוויד. לואיס ודייוויד היו חברים גם בחיים עצמם.

בשנת 2001 הוציא לאור את ספרו The Other Great Depression שכתב בעקבות התמכרותו לאלכוהול.

נפטר מהתקף לב ב-27 בפברואר 2024 בגיל 76.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
הקומסומולץ המוסקבאי

[ממוזער|[ראש ממשלת רוסיה לשעבר ויקטור צ'רנומירדין בביקורו במערכת העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי". 2009.]]
[טקסט=five men in suits gathered around a table|ממוזער|260x260 פיקסלים| [הקרמלין|בקרמלין במוסקבה הנשיא ולדימיר פוטין מעניק ריאיון לעורכים הראשיים של עיתונים מובילים ברוסיה.]]
**ה[[קומסומול]]ץ המוסקבאי** (ברוסית: **Московский комсомолец**) הוא עיתון יומי במוסקבה עם תפוצה המתקרבת למיליון ומכסה בעיקר חדשות וידיעות כלליות. העיתון נוסד בשנת 1919 והוא נחשב כיום לעיתון הנוטה לפרסם ידיעות סנסציוניות או פרובוקטיביות על הפוליטיקה והחברה הרוסית. בין השאר, העיתון היה הראשון להפיץ את השמועה לפיה ולדימיר פוטין מנהל מערכת יחסים עם הספורטאית והפוליטיקאית אלינה קבאייבה.

העיתון זכה לפרודיה ספרותית כשהופיע כעיתון מרכזי בסדרת הספרים של בוריס אקונין "תיבת פנדורין". בסדרה העיתון מוזכר בשם **"הבוגומולץ המוסקבאי"**.

## היסטוריה
העיתון פורסם לראשונה על ידי ועדת מוסקבה של הקומסומול ב-11 בדצמבר 1919 בשם **הקומונאר הצעיר** (ברוסית, "Юный коммунар"). במהלך השנים הבאות העיתון שינה את שמו מספר פעמים, כך מספר חודשים לאחר הגיליון הראשון הוא נקרה **יונושסקאיה פראבדה** (ברוסית: Юношеская правда, "אמת נוער"). בשנת 1924, לאחר מותו של לנין, שמו שונה ל**מולודוי לנינץ** (ברוסית: Молодой ленинец, "איש לנין הצעיר"). העיתון קיבל את שמו הנוכחי בספטמבר 1929.

בשנים 1931–1939 הפסיקה העיתון לפרסם. הוא קם לתחייה בשנת 1940 אך לא לזמן רב: המלחמה קטעה את הפרסום שוב באוגוסט 1941. ההוצאה לאור התחדשה רק ב-2 באוקטובר 1945. עד 1990 שימש כשופר עיריית מוסקבה והוועדה המוסקבאית של הליגה הקומוניסטית הצעירה הלניניסטית. בשנת 1991, עם גל ההפרטה, צוות העורכים השתלט על מערכת העיתון.

### עורכים ראשיים
מאז 1983 משמש פאבל גוסב כעורך ראשי.

### עורכים ראשיים קודמים
* אלכסנדר סובוטין 1951–1958.
* ארקדי אודלצוב 1968–1974.
* לב גושצ'ין, 1977–1983.

## תוכן
העיתון מתמחה בפרסום חומרים חברתיים ופוליטיים אקטואליים, סקרים כלכליים, חדשות עירוניות, ידיעות עירוניות ומידע מגוון.

## פרסי ZD

העיתון ידוע גם כמארח את מצעד הלהיטים הוותיק ביותר ברוסיה - *זבוקובאיה דורוז'קה* (ברוסית: Звуковая Дорожка, "מסלול הקול"). הוא נוסד בסתיו 1975 על ידי ארתור גספריאן ופורסם מדי חודש בעיתון מאז 1977. המצעד נקרא גם ***פרסי ZD***, הוא מכיל להיטים רוסים ובינלאומיים כאחד. מאז 2003 הוא מוצג בטקס באולמות קונצרטים ונחשב לאחד מפרסי המוזיקה הרוסית הגדולים והחשובים.

## תפוצה
על פי סקר שנערך במאי 2004 על ידי מרכז לבדה, 9% מהרוסים ו-33% מהמוסקבאים שהגיבו קראו את העיתון "פחות או יותר באופן קבוע". נכון לשנת 2000 הסקר דיווח על 11% ו-40% בהתאמה.

יש לו תפוצה מודפסת של בין 700,000 ל-930,000 עותקים.

## ראו גם

* פראבדה
* קומסומולסקאיה פראבדה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: עיתונים ברוסית
קטגוריה:מוסקבה: אמצעי תקשורת
קטגוריה:קומסומול
קטגוריה:עיתונים סובייטיים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
ריקי-טיקי-טאבי (סרט קצר)

**ריקי-טיקי-טאבי** (באנגלית: **Rikki-Tikki-Tavi**) הוא סרט קצר מונפש אמריקאי לכל המשפחה משנת 1975, המבוסס על סיפור בעל אותו שם מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל" שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג. הסרט בוים, נכתב והופק על ידי צ'אק ג'ונס. אורך הסרט הוא כ-30 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית.  

הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-9 בינואר 1975. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי על ידי קלסיקלטת בשנת 1991, כאשר הסרט חולק לשני חלקים. החלק הראשון הופץ יחד עם הסרט "אחיו של מוגלי", והחלק השני הופץ יחד עם הסרט "כלב הים הלבן". מאוחר יותר, הפיצה קלסיקלטת את הסרט בשלמותו באותו דיבוב. 

בדצמבר 1992 שודר הסרט ברצועת השידורים של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. 

## תקציר העלילה

הסרט עוסק בריקי-טיקי, נמייה מהירה שאומצה על ידי משפחה אנגלית. במהלך הסרט רואים כיצד ריקי-טיקי מגן על משפחתו האנושית וחבריו החיות מפני זוג נחשי קוברה רצחניים.

## דמויות ומדבבים
במאי ומפיק הדיבוב העברי של הסרט בגרסת הווידאו היה יוני חן. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי ספר הג'ונגל
קטגוריה:סרטי 1975
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים קצרים מונפשים
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטים לכל המשפחה
קטגוריה:נמייתיים בתרבות
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2014

**טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ה-60** נערך ב-18 במאי 2014 בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון בחסות חברת Arqiva. שמות המועמדות פורסמו ב-7 באפריל 2014.

## זוכים ומועמדים
[שמאל|ממוזער|154x154 פיקסלים|[אוליביה קולמן, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר]]
[שמאל|ממוזער|211x211 פיקסלים|[דייוויד בראדלי, זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר]]
[שמאל|ממוזער|212x212 פיקסלים|[שרה לנקשייר, זוכת פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר]]
שמאל|ממוזער|211x211 פיקסלים|ריצ'רד איואדה, זוכה פרס ההופעה הקומית הגברית הטובה ביותר
שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|אנט ודק, זוכי פרס הופעת הבידור הטובה ביותר
[שמאל|ממוזער|207x207 פיקסלים|כריס צ'יבנול, יוצר סדרת הדרמה הטובה ביותר, [ברודצ'רץ']]
[שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|[ג'ולי וולטרס, זוכת פרס עמית באפט"א]]
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים|סילה בלאק, זוכת פרס מיוחד של באפט"א

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסי פרס באפט"א
קטגוריה:2014 בממלכה המאוחדת
Russia Beyond

**Russia Beyond** הוא פרסום רב לשוני בבעלות חברת רוסיה היום, סוכנות חדשות ממשלתית ברוסיה, המציעה חדשות, הערות, חוות דעת וניתוח על תרבות, פוליטיקה, עסקים, מדע וחיים ציבוריים ברוסיה. העיתון ספג ביקורת על היותו תעמולה רוסית של הממשלה הרוסית.

## היסטוריה
"Russia Beyond The Headlines" הושקה בשנת 2007 על ידי העיתון *[[רוסיסקאיה גאזטה|Rossiyskaya Gazeta]]*, עיתון תיעוד רוסי. המפרסם הראשון של הפרויקט היה המשנה למנכ"ל מערכת *רוסייסקאיה גזטה* יבגני אבוב.

ב-9 בינואר 2016, *Russia Beyond The Headlines* הפכה לחלק מסוכנות TV-Novosti תוך שמירה על המותג הייחודי שלו. בשנת 2017 השמיט הפרויקט את כל הגרסאות המודפסות, אף על פי שהוא עדיין הוצע כתוסף לדפוס לניו יורק טיימס בשנת 2018. ב-5 בספטמבר 2017, *Russia Beyond The Headlines* השמיטה את שתי המילים האחרונות בשמה המלא והפכה ל-*Russia Beyond*.

## מבנה
"Russia Beyond" מנוהלת כמדור בסוכנות הידיעות המקומית המופעלת בשפה הרוסית רי"א נובוסטי, המווה חברת בת של רוסיה היום.

## ביקורת
על *Russia Beyond* נמתחה ביקורת על היותו ארגון תעמולה רוסי-ממשלתי.

מספר שמות יוקרתיים במערב התייחסו בביקורת לעיתון שמקדם מידע מוטעה על רוסיה. באירופה שילם גוף התקשורת הממשלתי הרוסי ל"*[[דיילי טלגרף]]"* הלונדוני, *[[לה פיגארו]]* הצרפתי, *[[Süddeutsche Zeitung]]* בגרמניה והיומון האיטלקי *[[לה רפובליקה|La Repubblica]]* כדי ש- *Russia Beyond* יופץ כתוסף לפרסומים אלה ובארצות הברית הוא צורף כנספח ל*[[וושינגטון פוסט]]*. עד 2015; *[[וול סטריט ג'ורנל]]* וה*[[ניו יורק טיימס]]* קיבצו את העיתון במהדורות שלהם החל משנת 2018.

במקרה של *ה"דיילי טלגרף"*, "*Russia Beyond"* שילם למו"ל הבריטי 40,000 ליש"ט בכל חודש על מנת להפיצו כתוספת לפרסום שלהם בסוף השבוע ואילו באתר הטלגרף הוצג גם תוכן מאתר RBTH. התוסף החודשי הופיע לראשונה בעיתון הבריטי *"הדיילי טלגרף*" *ו"וושינגטון פוסט"* האמריקאי בשנת 2007 בשם *Russia Now*.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים בין-לאומיים
קטגוריה:מוסקבה: אמצעי תקשורת
קטגוריה:רוסיה: עיתונים
כלב הים הלבן (סרט קצר)

**כלב הים הלבן** (באנגלית: **The White Seal**) הוא סרט קצר מונפש אמריקאי לכל המשפחה משנת 1975, המבוסס על סיפור בעל אותו שם מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל" שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג. הסרט בוים, נכתב והופק על ידי צ'אק ג'ונס.

הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-24 במרץ 1975. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי על ידי קלסיקלטת בשנת 1991, יחד עם חלקו השני של הסרט "ריקי-טיקי-טאבי". אורך הסרט הוא כ-24 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית.

## תקציר העלילה
הסרט מספר על קוטאק, כלב ים לבן ומיוחד. בעקבות ניסיון ציד בכלבי הים על ידי בני האדם, החליט קוטאק למצוא אי לעדר שלו בו כלבי הים יהיו מוגנים מבני האדם.

## דמויות ומדבבים
### מדבבים באנגלית
בגרסה האנגלית והמקורית של הסרט, רודי מקדואל דיבב את כל הדמויות הגבריות של הסרט, ואילו ג'ון פוראי דיבבה את מאקה.

### מדבבים בעברית
במאי ומפיק הדיבוב של הסרט בעברית היה יוני חן.
* **[[עודד מנשה]]** - קוטאק / כלבי ים שונים
* **[[יוני חן]]** - סיקץ' / לוויתן כחול / סיוויץ' / כלבי ים שונים
* **[[אפי בן ישראל]]** - מאקה
* **[[מיכה אוזין סליאן]]** - מספר / כלבי ים שונים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי ספר הג'ונגל
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים לכל המשפחה
קטגוריה:סרטים קצרים מונפשים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 1975