open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ינון ניר

**ינון ניר** (נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא סופר ישראלי.

## ביוגרפיה
ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא. למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב.
 
ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות  אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים. ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012.
ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015.

## ספריו
***פעמיים קברו את ברטה**, קובץ סיפורים, הוצאת מודן, 1998.
***התקופה הכחולה**, רומן, ירושלים, הוצאת כתר, 2003.
***עלילות פרומות**, רומן, רמות השבים, אריה ניר הוצאה לאור, 2012.
***החייל האחרון**, רומן, הוצאת מודן ואריה ניר הוצאה לאור, 2015.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* .
* 
* רונן טל, מורעל, שבעה לילות  ידיעות אחרונות' 25 בספטמבר 2015
* ירין כץ, ראיון עם ינון ניר, מחבר הספר "החייל האחרון", קורא בספרים מגזין ספרות

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
גן אלנבי (באר שבע)

**גן אלנבי** הוא גן בעיר העתיקה של באר שבע, השוכן בפינת הרחובות העצמאות והרצל. שטחו של הגן המלבני הוא כשלושה דונם וחצי, ואורך כל אחת מצלעותיו כ-55 מטרים. בחלקו הצפוני רחבה מרוצפת גדולה, המוקפת בדשא ועצים מכל צדדיה, ובמרכזו ניצבת אנדרטה לזכרו של הגנרל אדמונד אלנבי. אחד מהגנים הוותיקים בישראל.

## היסטוריה
### התקופה העותמאנית
הגן היה אחד הגנים הציבוריים הראשונים שניטעו בארץ ישראל, והוא הוקם בשנת 1902, כשנתיים לאחר ייסודה של העיר בידי העות'מאנים. הגן הוקם במרכזה של העיר, בצמוד לבית הסראייה ששכן ממערב לו, ושימש להתכנסויות ולטקסים. בשל כך שלא היה מגודר הלך מצבו והתדרדר בשל רעיית העיזים והגמלים בשטחו, ובגלל מנהגם של הבדואים לקושש בו עצים לבערה. בשנת 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יזם אחמד ג'מאל פאשה, שליט וילאייט סוריה שכלל גם את ארץ ישראל, תוכנית לייעור המדבר. לשם כך שכר את שירותיהם של חקלאים, רובם יהודים בוגרי מקוה ישראל ותושבי המושבות היהודיות, והורה להם לטפח גנים בכל מקום בו ימצאו מקור מים. החקלאים הסדירו בגן ארבעה שבילים המוליכים אל מרכזו מכל אחת מארבע כניסותיו, טיפחו בו ערוגות והקיפו אותו בגדר. במרכז הגן הוצב עמוד שיש ועליו נחקקו סמל האימפריה העות'מאנית וכתובת המנציחה את ניצחונות הצבא הטורקי על הבריטים בקרב עזה הראשון והשני בחודשים מרץ ואפריל 1917. 

### ימי המנדט ואחריו
לאחר כיבוש העיר בקרב באר שבע ב-31 באוקטובר 1917, פיסל הפסל אברהם מלינקוב פרוטומה של הגנרל אלנבי וזו הוצבה בראש עמוד שיש הטורקי. האנדרטה החדשה נחנכה בידי הנציב העליון הרברט סמואל במרץ 1923. בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, הפילו מורדים ערביים את הפרוטומה ממקומה והשחיתו אותה לחלוטין. שרידי הפסל אותרו לאחר תום המרד, אך מצבו לא אפשר להציבו במקומו מחדש. בשנת 1947 הקימו הבריטים מבנה הנצחה רבוע מאבן ירושלמית, ללא פסל דמות, וחרטו עליו את שמו של "אלנבי" באנגלית ובערבית בלבד, וכן את ציון שנות שהותו בארץ ישראל ("1917-1918"). הם עיצבו את הגן מחדש והקיפוהו בחומת אבן שבה קבעו שני שערים בלבד - האחד ברחוב העצמאות והאחר ברחוב הרצל. לימים התגלו חלקים מהאנדרטה המקורית בשימוש משני בבתים בעיר. לאחר קום המדינה הגן שוקם, ובשנת 2006 הוצבה על כן האבן פרוטומה חדשה של אלנבי שהוכנה על ידי הפסל אטיאן מילנר.

בשנת 2015 שופץ ונחנך גן אלנבי שוב, בעלות של מאות אלפי שקלים.

## גלריה

BersheebaWWI.jpg|הגן בימי מלחמת העולם הראשונה. במרכז הגן נראה עמוד ההנצחה הטורקי
פסל אלנבי בגן אלנבי באר-שבע.jpg|הפרוטומה של הגנרל אלנבי בראש עמוד השיש הטורקי
PikiWiki Israel 10337 allenby memorial in beer sheva.jpg|האנדרטה לזכר אלנבי
Gan alenbi 046.jpg|שחזור כיבוש באר שבע על לוח בגן
Allenby Park 1.jpg|גן אלנבי, מאי 2020


## ראו גם
* גן רמז

## קישורים חיצוניים

* פיתוח ושימור גן אלנבי
* גן אלנבי

## הערות שוליים
 

קטגוריה:באר שבע: גנים ופארקים
קטגוריה:הנצחת אדמונד אלנבי
קטגוריה:באר שבע: תיירות
אוניון (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|"מסלול ההפלגה של ה"אוניון"
**אוניון** הייתה אוניית המעפילים השלישית מאירופה, אחרי האונייה "כוכב", שהביאה לארץ ישראל 50 מעפילים מפולין ומצרים, במאי 1934, חלק מעליית אף על פי וולוס א', שהגיעה ביולי 1934. אוניון הגיעה לארץ ישראל ב-28 באוגוסט 1934 ועל סיפונה 117 מעפילים.

## אוניית מעפילים
שלושה מראשי התנועה הרוויזיוניסטית בפולין, וודובינסקי, שסקין וקוטקא, נפגשו בדאנציג עם יהודי בשם צבי הרמן סגל, שהיה באותה תקופה נציג חברת ספנות גדולה באותה עיר. הם סיכמו אתו שיחכור עבורם אונייה מתאימה להעפלה לארץ ישראל והוא אכן חכר אוניית משא יוונית בשם Ionion (יוונית: Ιόνιο). האונייה הפליגה מנמל פיראוס שביוון באוגוסט 1934, ועליה 67 מעפילים. כאשר עגנה בכרתים עלו על סיפונה 50 מעפילים נוספים מהאונייה "קפולו". היא הגיעה לחוף תל אביב, מול "מגרשי התערוכה" ב-28 באוגוסט. 100 מהמעפילים הצליחו לרדת ממנה בזמן ולהתפזר בעיר, אך 17 מעפילים, יחד עם צוות הספינה נתפסו וגורשו ליוון.

בעקבות הגעת אונייה זו פרסם נתן אלתרמן את שירו "היינו כחולמים", המתאר את הורדת המעפילים לחוף.

## קישורים חיצוניים
* האונייה "אוניון" באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:1934 בארץ ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
קטגוריה:ציונות בפולין
מגדל המים (באר שבע)

[שמאל|ממוזער|200px|מגדל המים ב-[1935]]
**[[מגדל מים|מגדל המים]]** בעיר העתיקה בבאר שבע, ניצב ברחוב הרמב"ם 54, כ-250 מטרים דרומית-מזרחית לתחנת הרכבת הטורקית בעיר. הוא נבנה בשנת 1915, במקביל להקמת תחנת הרכבת, ומכלי המים הגליליים שניצבו בו בעבר, סיפקו את צורכיהם של קטרי הקיטור שפקדו את התחנה עד סגירתה ב-1927. 

את מגדל המים תכנן היינריך אוגוסט מייסנר, מהנדס ומומחה בבניית מסילות רכבת ממוצא גרמני. המבנה עשוי אבן, הוא אליפטי בצורתו ומתנשא לגובה של שתי קומות. בקומתו הראשונה שכנו המשאבות, ובשנייה ניצבו דוודי המים שהזדקרו מעל המבנה. המים למגדל הוזרמו ממי באר בעיר. המגדל הוקם במקום בו הסתעפה מהמסילה הטורקית לדרום, מסילה צדדית שהובילה לעבר דפו ומספר מחסני צבא. המיקום אפשר למלא במים את קטרי הרכבות שנסעו צפונה לעבר מרכזה של ארץ ישראל ודרומה לכיוון חצי האי סיני. 

במהלך מלחמת העולם הראשונה הפציצו מטוסי חיל האוויר הבריטי את מגדל המים מספר פעמים, אך לא הסבו לו נזק, והוא המשיך ושימש לייעודו המקורי לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים. לאחר שהתחנה נסגרה ב-1927, שימש המבנה את התחנה הווטרינרית הסמוכה לו ומספר צרכנים נוספים, ועם הקמת באר שבע העברית סיפק את צריכת המים של העיר כולה. לאחר שנבנתה בריכת מים חדשה בשכונה א' בשנת 1950, ננטשה המערכת הישנה והמגדל יצא מכלל שימוש. כיום ניצב המגדל בלב שכונת מגורים ולצידו הוכשר גן שעשועים.

## קישורים חיצוניים

* אודות מגדל המים

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קטגוריה:באר שבע: מבנים
קטגוריה:רכבת ישראל: היסטוריה
באר שבע
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:באר שבע: תיירות
הרמן ארהארדט

**הרמן ארהארדט** (בגרמנית: **Hermann Ehrhardt**; 29 בנובמבר 1881 – 27 בספטמבר 1971) היה מפקד גרמני בצי הקיסרי הגרמני בדרגת סרן (Korvettenkapitän) במהלך מלחמת העולם הראשונה ומפקד בריגדת ארהארדט של הפרייקור, לאחר המלחמה.

## ביוגרפיה
נולד בדירסבורג (Diersburg) שבמדינת באדן-וירטמברג והצטרף לצי הקיסרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוצב בבסיס קיל. במהלך דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי מיד לאחר המלחמה גיבש תחת פיקודו הכריזמטי 6,000 חיילים לאומנים במסגרת שנקראה של שמו "בריגדת ארהארדט". כמתנגד חריף לחתימת ראשי רפובליקת ויימאר על חוזה ורסאי ועקב פקודת הממשלה לפרק את היחידה, הוביל את הפוטש של קאפ במרץ 1920. ניסיון ההפיכה הסתיים כאשר חייליו הנסוגים מברלין טובחים בקהל שליווה את יציאתם מן העיר בשער ברנדנבורג.

ארהארדט נמלט מגרמניה, אך שב אליה ב-1922 מבלי שהועמד לדין ועמד בראש ארגון הטרור "קונסול" שחבריו ביצעו את רצח ולטר רתנאו, שר החוץ היהודי של רפובליקת ויימאר. ב-1923 עבר לבוואריה שהייתה תחת שלטונו של גוסטב פון קאהר והקים בה ארגון צבאי מחתרתי (Viking Bund). במהלך הפוטש במרתף הבירה סירב ארהארדט להגיש סיוע לאדולף היטלר. אף על פי שרבים מחייליו לשעבר השתלבו במפלגה הנאצית, לא היה ארהארדט עצמו חלק ממנה.

שמו היה רשום כמועמד לחיסול ב"ליל הסכינים הארוכות" (30 ביוני 1934), בו חיסל היטלר את בכירי האס אה, אך הוא נמלט לאוסטריה לפני כן. ב-27 בספטמבר 1971 הוא מת בביתו בקרמס שבאוסטריה, בגיל 89.

## לקריאה נוספת
* אוטו פרידריך, **לפני המבול, ברלין 1933-1918**, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010

## קישורים חיצוניים

* Bund Viking 
* בריגדת ארהארדט 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1971
לילה טוב ובהצלחה

**לילה טוב ובהצלחה** (באנגלית: **Good Night, and Good Luck**) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בבימויו של ג'ורג' קלוני. התסריט, שנכתב על ידי קלוני וגרנט הסלוב ומבוסס על התרחשויות אמיתיות, מספר על עיתונאי הטלוויזיה אדוארד מורו ומלחמתו במקארתיזם, שהגיעה לשיאה בעימות משודר עם הסנטור האמריקאי ג'וזף מקארתי.
הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, וכן היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, לרבות פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.

## עלילת הסרט

אדוארד מורו, עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי CBS, והצוות שעובד איתו – שכולל את המפיק פרד פרנדלי (ג'ורג' קלוני) והכתב ג'ו ורשבה (רוברט דאוני ג'וניור), מחליטים לשדר בתוכניתו השבועית של מורו כתבה שתעסוק בתופעת המקארתיזם שהתפשטה באותה עת, ושאותה הוביל הסנטור ג'וזף מקארתי. הם לוקחים כמקרה מייצג את סיפורו של מיילו רדולוביץ', עובד חיל האוויר האמריקאי שהודח משום שאחותו ואביו נחשדו בקומוניזם. בעקבות התוכנית הוחזר רדולוביץ' לעבודתו.
בהמשך מקדישים מורו ופרנדלי תוכנית שלמה לתקיפת פעולותיו של מקארתי, תוך שילוב של קטעי וידאו מוועדות הסנט שמראים את שיטות עבודתו. בתחילת המשדר קורא מורו למקארתי להגיב לדברים בתוכנית הבאה אם ירצה, ואכן ניתנת למקארתי תוכנית שלמה שבה מגיב על הטענות שהועלו נגדו, בעיקר על ידי התקפה אישית על מורו והאשמתו בקומוניזם.
זמן מה לאחר המשדרים האלו מתבשר צוות הסדרה שמקארתי הועמד לחקירה על ידי הסנאט, אך ניצחונם במערכה מולו גובה מחיר אישי. המסרים השנויים במחלוקת של התוכנית מובילים לכך שנותני החסות של הסדרה מסירים ממנה את חסותם, ומורו ופרנדלי מתבשרים על ידי הנהלת הערוץ שנותרו להם עוד חמש תוכניות אחרונות, במתכונת לא שבועית ובשעות פופולריות פחות, עד ש-CBS תוריד את הסדרה.

## פרטי טריוויה
* הסרט הוא סרט שחור-לבן.
* אדוארד מורו, בסרט ובמציאות, נהג לסיים את תוכניתו בשורה "לילה טוב ובהצלחה" (במקור: Good Night, and Good Luck), מכאן שם הסרט.
* כל הופעותיו של מקארתי בסרט הם קטעי ארכיון של האיש עצמו.
*הסרט הופק על ידי חברת Participant Media אשר בבעלות ג'ף סקול, נשיאה הראשון של ebay

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:מקארתיזם
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:עיתונות בקולנוע
קטגוריה:זוכי פרס פול סלבין
קטגוריה:סרטי דרמה היסטורית אמריקאיים
גוסטב נוסקה

**גוסטב נוֹסקֶה** (בגרמנית: **Gustav Noske**; 9 ביולי 1868 – 30 בנובמבר 1946) היה פוליטיקאי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה שכיהן כשר ההגנה בממשלת רפובליקת ויימאר בין 1919 ל-1920.

## ביוגרפיה
נולד בברנדנבורג ובמקצועו היה קצב, שעלה למשרות פוליטיות דרך פעילות במסגרת האיגודים המקצועיים. משנת 1906 ולאורך כל מלחמת העולם הראשונה היה חבר הרייכסטאג מטעם מפלגתו (הסוציאל-דמוקרטים). עיקר עניינו היה בנושאים צבאיים והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית והיה מבין ראשוני התומכים במלחמה.

מיד לאחר המלחמה, כאשר יצר פרידריך אברט את ממשלתו מונה נוסקה לשר ההגנה, בתמיכת יועצו הצבאי של אברט, הגנרל וילהלם גרנר. פעולתו הראשונה הייתה דיכוי מרד הספרטקיסטים, מרד קומוניסטי שנוסקה חשש שעלול להפוך את גרמניה למדינה קומוניסטית, כמו מהפכת אוקטובר. לשם דיכוי המרד הסתייע נוסקה בחיילים משוחררים ימנים ממתנדבי הפרייקור וחיילי רייכסווהר, שדיכאו את המרד במחיר דמים כבד. לפי עדויות מאוחרות של קצינים שהשתתפו ברצח מנהיגי המרד קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג, השניים "הוצאו להורג" בפקודתו של נוסקה, אשמה זו מעולם לא הוכחה רשמית, אך גם לא הופרכה.

לאחר חתימת חוזה ורסאי על ידי ממשלתו, הוציא נוסקה את פקודות הפירוק ליחידות הצבא ובכללן לבריגדת ארהארדט, עקב כך פרץ במרץ 1920 הפוטש של קאפ, הפעם על ידי הצבא, הימין והמלוכנים שביקשו להשתלט על השלטון.

כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה נוסקה, הנשיא אברט והקנצלר באואר לכוחות השמאל (האיגודים המקצועיים שנשלטו על ידי קומוניסטים) לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. עד מהרה התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה העממית ושלטון אברט שב על כנו.

בין 1920 ל-1933 כיהן נוסקה כמושל פרובינציית הנובר, ופוטר על ידי אדולף היטלר. באוגוסט 1944 נאסר על ידי הגסטפו בעקבות חשד שהיה חלק מקשר העשרים ביולי. הוא שוחרר על ידי כוחות בעלות הברית וחי בפרנקפורט. מת במהלך מסע הרצאות בארצות הברית.

## לקריאה נוספת
* אוטו פרידריך, **לפני המבול, ברלין 1933-1918**, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010.

## קישורים חיצוניים

* תקציר אירועים בתולדות חייו 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:שרי ההגנה של גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1868
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1946
פרשת תצלומי עדנאן חאג'

[ממוזער|שמאל|250px|התצלום של עדנאן חאג' לאחר [עיבוד תמונה|שעובד באופן דיגיטלי.]]
ממוזער|250px|שמאל|השוואה בין התמונה לפני העיבוד הדיגיטלי (משמאל) ואחריו.
[250px|ממוזער|שמאל|התמונה המעובדת השנייה. בתמונה המקורית הופיע [נור בודד ובמעובדת שלושה. כמו כן, נטען בתיאור התמונה כי אלו הם טילי אוויר-קרקע.]]
פרשת **תצלומי עדנאן חאג' ** (נקראת גם **רויטרסגייט**) עוסקת בתמונות שצולמו ועובדו על ידי עדנאן חאג', צלם לבנוני שהתמקד בצילומי המזרח התיכון, ואשר עבד למעלה מ-10 שנים בסוכנות הידיעות רויטרס. מבין תצלומי מלחמת לבנון השנייה שפרסם, נמצאו לפחות שניים מעובדים. 

## השתלשלות האירועים
עיבוד הצילום הראשון התגלה ב-5 באוגוסט 2006 על ידי הבלוגר צ'ארלס ג'ונסון מ-Little Green Footballs, שטען כי קיימות בו ראיות חותכות לעיבוד הצילום. רויטרס מחקה את התצלום, והודיעה כי הצלם חאג' טוען שלא הייתה כוונת זדון בעיבוד התצלום והוא נעשה לשם הסרת סימני אבק. החברה לא גיבתה את הצלם, והודיעה כי פעולתו נוגדת את מדיניותה בנושא וכי גרסה מתוקנת של התצלום תחליף את זו המעובדת. מנהל מחלקת יחסי הציבור של רויטרס מוירה ויטל הודיע כי רויטרס תיקח ברצינות את הנושא בשל היותו מנוגד למדיניות המערכת.

ב-6 באוגוסט הודיעה רויטרס כי תפסיק את שיתוף הפעולה עם עדנאן חאג'. חאג' חזר וטען שהוא פשוט ניסה להסיר סימני אבק, ושהוא עשה טעויות עקב תנאי התאורה הגרועים שעבד בהם. מבקרים הצביעו על כך שהדבר בלתי אפשרי, משום שבתמונה המעובדת של חאג' הוסף עשן רב שלא היה בתמונה המקורית, שוכפלו מספר בניינים, ונראתה תבנית חוזרת המצביעה על כך שקטע מהעשן שוכפל מספר פעמים. 

ב-7 באוגוסט החליטה רויטרס להוציא את כל התמונות שצולמו על ידי עדנאן ממכירה. 

ב-18 בינואר 2007 דיווחה רויטרס כי חקירה פנימית על הפרשה הובילה לפיטורי עורך צילומים בכיר בחברה.

ב-11 במאי 2008 הסירה רויטרס את כל התמונות של חאג' מהאתר שלה.

הפרשה צוינה כדוגמה להטיות פוליטיות בתקשורת ובפרט לסילוף מידע במזיד שנעשה כנגד ישראל.

## ראו גם
* פרשת מוחמד א-דורה
* פאליווד

## קישורים חיצוניים
* 
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:מלחמת לבנון השנייה
קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:פוליטיקה ותקשורת
מיינות'

**מיינות**' (באנגלית: **Maynooth**; באירית: **Maigh Nuad**) היא יישוב אוניברסיטאי בצפון מחוז קילדייר באירלנד. בעיר שוכן סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד (NUIM). בסמוך לה שוכנת אוניברסיטה אפיפיורית והסמינריון הקתולי הראשי של אירלנד, סנט פטריק קולג'.

מיינות' בנוסף משמשת מקום מושבו של כנס הבישופים הקתולי האירי וכן ממוקם בו המטה של ארגון הצדקה הגדול באירלנד, טרוקרה.
כמו כל כפר אירי טיפוסי מיינות' כוללת: רחוב ראשי (Main Street) אשר מהווה את המרכז השוקק של העיר וכולל חנויות, מסעדות ופאבים, נהר אשר חוצה את העיר ולידו הייתה ממוקמת טחנת קמח (שכיום לא פעילה יותר), כנסייה וטירה.

## מיקום וגישה
מיינות' ממוקמת על הדרך בין ליקסליפ  לקילקוק . בנוסף קיימים כבישים המחברים בין היישוב לבין סלבריג' ,
דנבוי  וכלאן . מיינות' יושבת על קו הרכבת המחבר בין דבלין לסלייגו .

## היסטוריה
מיינות' הייתה למשך תקופה ארוכה מקום מושבם העיקרי של משפחת גרלדין (Geraldine), אשר הייתה דומיננטית בהיסטוריה האירית.
בשנות ה-20 של המאה הקודמת שימש היישוב מקום מושבו הלא רשמי של דניאל בקלי הידוע בשמו האירי Domhnall Ua Buachalla שהיה הנציג של הממלכה הבריטית באירלנד החופשית.

## טירת מיינות'
הטירה נבנתה במאה ה-12 המאוחרת, והייתה מקום מושבה של משפחת הגרלדים (FitzGerald) בין השנים 1176 ל 1534. בשנה זו אחד מבני המשפחה תומאס סילקן (Silken Thomas) החל למרוד בבריטים.

במרץ 1535 כוח אנגלי של הנרי השמיני בראשותו של ויליאם סקפינגטון (William Skeffington) הפציץ את הטירה בשימוש של כדורי תותח מודרניים. לאחר 10 ימי מצור נפלה הטירה ומגיני הטירה הוצאו להורג לאחר מכן.

בפברואר 2000 החל תהליך של שחזור של הטירה וכיום הוא פתוח בחודשי הקיץ לתיירים. הטירה ממוקמת ליד הכניסה הדרומית של האוניברסיטה במיינות'.

## אוניברסיטת מיינות'
במיינות' ממוקם סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד. תחילה אוניברסיטה זו הייתה חלק מבית הספר לכמרים סנט פטריק עד שבשנת 1997 היא התפצלה לאוניברסיטה נפרדת.
סנט פטריק שהיא אוניברסיטה אפיפיורית הוקמה בשנת 1795 מה שהופך אותה לאוניברסיטה השנייה הוותיקה ביותר באירלנד.
האוניברסיטה כוללת שני קמפוסים המחוברים ביניהם: הקמפוס הדרומי הוותיק יותר עם מבנים מהמאה ה-19 המחובר לסנט פטריק, וקמפוס צפוני מודרני יותר.
בשנת 2012 האוניברסיטה דורגה ברשימת ה-400 הטובות בעולם של המגזין טיימס.
הסרט "לחנך את ריטה" כולל סצנה אשר צולמה בשטח הקמפוס.
בסנט פטריק לומדים נכון לשנת 2012 80 פרחי כמורה.

## קרטון האוס (Carton House)
זוהי אחוזה שהייתה בעבר מקום מושבם של הרוזן מקילדייר ושל הדוכס מלנסטר.
גודל האחוזה הוא 4.5 קילומטר מרובע.
בית האחוזה בנוי בסגנון ג'ורג'יאני.
כיום נמצאים באחוזה שני מגרשי גולף גדולים ובית מלון.

## תחבורה
מיינות' ממוקמת לאורך הרויאל קאנאל (Royal Canal) שזהו נהר שמתחיל מנהר הליפי בדבלין ומגיע עד לנהר השאנון בקלונדרה. בעבר שימש נהר זה להעברת סחורות ומיינות' הייתה נקודת עצירה חשובה, אך עם הקמת מסילת הרכבת באמצע המאה ה-19 הפסיק המסחר דרך הנהר וכיום הוא משמש לשייט לשם פנאי ולדייג.
כיום תחנת הרכבת במיינות' היא העמוסה בקו בין מחוז קילדייר לדבלין כי היא משמשת סטודנטים רבים.

## ספורט
בכפר מתקני ספורט רבים ביניהם:
מתקני גולף, מגרשי כדורגל, מועדון רוגבי, מרכז של התאחדות הספורט הגאלית (GAA) וחווה להרבעת סוסי מרוצים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אירלנד: יישובים
סן ז'רמן (רוזן)

הרוזן **סן ז'רמן** (1712 או 1691–27 בפברואר 1784) היה חצרן, הרפתקן, ממציא, אלכימאי, פסנתרן, כנר ומלחין חובב. סן ז'רמן בלט בחברה הגבוהה האירופית של אמצע המאה השמונה עשרה, היה מקושר למיסטיקה, תורת נסתר, אגודות חשאיות, ותאוריות קונספירציה שונות.

המחסור בפרטים ביוגרפיים על סן ז'רמן גרם ליצירת גרסות רבות על מקור מוצאו ושושלתו, אך הגרסאות המיוחסות הנפוצות ביותר הן:

* שהיה בנו של פרנסיס השני נסיך טרנסילבניה, מאשתו הראשונה.

* שהיה בנו הלא חוקי של קרלוס השני, מלך ספרד.

* שהיה היהודי הנודד.

משנת 1740 ככל הנראה החל להתפרסם הרוזן סן ז'רמן בחצרות אצולת אירופה. בין היתר סופר כי באחד מגלגוליו בעבר היה כריסטיאן רוזנקרויץ, טענה אשר הייתה קשורה לתחום תורת הנסתר בו היה ידוע.

הרוזן סן ז'רמן תואר כי תרם רבות לתחום השירה באנגליה, ובשנת 1745 הוזכר כי נעצר בלונדון בחשד לריגול, ובשנת 1749 הועסק על ידי לואי החמישה עשר למספר פעילויות דיפלומטיות.

הרוזן נפטר בביתו בתאריך 27 בפברואר 1784, אתר קבורתו הרשמי נמצא בכנסיית ניקולאי שבעיר אקרנפורד שבגרמניה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלכימאים
קטגוריה:ממציאים צרפתים
קטגוריה:אישים שזהותם אינה ידועה
קטגוריה:הרפתקנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1712
קטגוריה:נפטרים ב-1784
רודריק מק'קינון

**רודריק מק'קינון** (באנגלית: **Roderick MacKinnon**; נולד ב-19 בפברואר 1956) הוא פרופסור לנוירוביולוגיה מולקולרית ולביופיזיקה אמריקאי באוניברסיטת רוקפלר, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2003 (לצד פיטר אגרה), על עבודתו על המבנה של תעלות יוניות.

## ביוגרפיה
מק'קינון נולד בארצות הברית לאב שהיה פקיד בדואר שהסב את מקצועו למתכנת ב-IBM ולאם שעסקה בהוראה. הוא החל את לימודיו המתקדמים באוניברסיטת מסצ'וסטס בוסטון (University of Massachusetts Boston), אולם כעבור שנה עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם קיבל את התואר הראשון שלו בביוכימיה ב-1978. במהלך התואר הראשון, עבד במעבדה של כריסטופר מילר על העברה של סידן דרך קרום התא. באותו זמן פגש גם את אשתו לעתיד, אליס לי. 

לאחר סיום לימודי התואר הראשון, החל ללמוד לימודי רפואה באוניברסיטת טופטס. את התואר ברפואה קיבל ב-1982 מאוניברסיטת טאפטס, לאחר התמחות בבית חולים בית ישראל שבבוסטון. ב-1986 חזר למעבדה של כריסטופר מילר, שם עשה פוסט דוקטורט בנושא ריכוז של סידן בשרירי הלב ובעיקר התמקד באלקטרוכימיה, אותו סיים ב-1989. לאחר מכן, חקר את תעלות האשלגן, תעלות שפתיחתן מאפשרת מעבר מהיר של יונים וכך יצירה של פוטנציאל פעולה, היוצר מעבר חשמלי מהמוח לאיברי הגוף. 

בשנות ה-80, רוב מעבדות הפיזיולוגיה לא התעסקו בביופיזיקה, והמעבדה באוניברסיטת הרווארד בראשה עמד הייתה מהראשונות. המעבדה מצאה את הרצף החשוב של תעלת האשלגן (K+ channel), עת החליט מק'קינון ללמוד קריסטלוגרפיה בקרני X לצורך פענוח מבנה החלבון. את עבודות אלה החל בהרווארד, עת השתמש ברעלנים ובחלבונים מסיסים מסוג בהם יש תחום PDZ (PDZ domain), אולם ב-1996 עבר לאוניברסיטת רוקפלר אחרי שטורסטן ויזל הזמינו לשם. ברוקפלר שימש כפרופסור לביופיזיקה וכראש המעבדה לנוירוביולוגיה מולקולרית. 

העובדה שהחלבון שבונה את תעלות האשלגן הוא ממברנלי, יוצרת קשיים בגיבושו. אולם המעבדה הצליחה לגבשו, וב-1998 פרסמה את המבנה של התעלה שפוענח באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מבנה זה הראה את התעלה (pore) דרכו נעים יוני האשלגן הטעונים חיובית ואת המבנה הכללי של החלבון הממברנלי וכיצד נוצרת הסלקטיביות של התעלה. המבנה התלת-ממדי יחד עם תצפיות נוספות, אפשרו למעבדה של מק'קינון להסביר כיצד תעלות אלה מאפשרות סלקטיביות, כלומר מעבר של יוני אשלגן, ללא אפשרות מעבר ליוני הנתרן הקטנים יותר. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2001, פרסם עבודה נוספת בה הייתה רזולוציה גבוהה יותר שאפשר להוכיח סופית את התאוריה לגבי תעלות האשלגן. בהמשך מצאו במעבדה שלו גם כיצד התעלה תלויה במתח (voltage-dependent). תעלות אלה הן בעלות חשיבות גדולה במערכת העצבים ולפעילות של שרירי הלב. 

ב-2000 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ב-1999 זכה בפרס לסקר לרפואה וב-2003 קיבל פרס נובל לכימיה.

## קישורים חיצוניים

* דף המעבדה שלו 
* ריאיון עמו ב-Scientific American 
* על עבודותיו על תעלות יונים ב-DOE R&D Accomplishments 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
החזית הדמוקרטית להצלה לאומית

[ממוזער|שמאל|200px|[יון איליאסקו, מנהיג החזית הדמוקרטית להצלה לאומית]]
**החזית הדמוקרטית להצלה לאומית** (ברומנית: **Frontul Democrat al Salvării Naționale** או בראשי תיבות: **FDSN**) היא מפלגה ברומניה, שנוסדה במרץ 1992 על ידי פעילים פוליטיים שפרשו מחזית ההצלה הלאומית ובראשם יון איליאסקו.

בוועידת המפלגה מיוני 1992 נבחר לעמוד בראש המפלגה הפיזיקאי אוליביו גרמן, ואיליאסקו נקבע כמועמד המפלגה לנשיאות רומניה. בבחירות שנערכו ב-27 בספטמבר באותה שנה, אילאסקו נבחר לנשיאות והחזית הדמוקרטית להצלה לאומית הייתה למפלגה הגדולה ביותר.

ביולי 1993 המפלגה שינתה את שמה למפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה וקלטה לתוכה כמה מפלגות נוספות.

קטגוריה:רומניה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1992
סן לואיס (ארגנטינה)

**סן לואיס** (בספרדית: **San Luis**) היא עיר במערב ארגנטינה, בירת פרובינציית סן לואיס. העיר שוכנת בחלק הדרומי של רכס קורדובה, בגובה של כ-730 מ' מעל פני הים. בשנת 2001 התגוררו בה כ-153 אלף תושבים, כמעט מחצית מתושבי הפרובינציה.

## היסטוריה
סן לואיס נוסדה ב-25 באוגוסט 1594 בידי לואיס חופרה דה לואיסה אי מנסס, אך ננטשה זמן קצר אחר כך עקב התקפות התושבים הילידים. שנתיים מאוחר יותר חידש מרטין גרסיה אונייס דה לויולה את ההתיישבות במקום, וקרא לעיר סן לואיס דה לויולה נואבה מדינה דה ריו סקו. ב-1609 סופחה העיר לקפיטניה חנרל של צ'ילה. מקומה של סן לואיס הועתק ב-1643, וב-1689 הועתק שוב, למקומה הנוכחי. ב-1712 הותקפה העיר בידי המאפוצ'ה, ניזוקה באופן חמור ונבנתה מחדש באופן מבוצר יותר.

לאחר הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776, סופחה אליה סן לואיס, כחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, שכללה את פרובינציות סן לואיס, מנדוסה וסן חואן של ימינו. ב-1820 פורקה האינטנדנסיה, סן לואיס הייתה לפרובינציה עצמאית, והעיר סן לואיס הייתה לבירתה.

כעיר ספר, התפתחה סן לואיס באיטיות, ובסוף המאה ה-19 התגוררו בה כ-7,000 תושבים. ב-1882 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל הארגנטינאית, בקו שהוביל לצ'ילה. ב-1883 הוחל בבניית הקתדרלה וב-1911 נחנך בניין המושל. עד 1960 עלה מספר התושבים בעיר לכ-40 אלף, ובארבעת העשורים הבאים גדל כמעט פי ארבעה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר העירייה 
* מידע תיירותי על סן לואיס
* 

קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:סן לואיס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
שריון (פוליטיקה)

בפוליטיקה, **שִרְיוּן** הוא הבטחת מקום ברשימתה של מפלגה המתמודדת בבחירות לנציגיה של מפלגה מסוימת המתמודדת במסגרת אותה רשימה, למגזר מסוים, לאדם מסוים או לבעל תפקיד מסוים.

## שריון ברשימה המאגדת מפלגות
שריון מקומות לנציגיה של מפלגה נעשה כאשר הרשימה מאגדת בתוכה מספר מפלגות השומרות על מעמד ומוסדות עצמאיים. רשימת ישראל אחת, שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-15, התבססה על מפלגת העבודה, אך מספר מקומות ברשימתה שוריינו לנציגי מפלגות גשר ומימד שהתמודדו עמה ברשימה משותפת. בבחירות לכנסת ה-14 שוריינו ברשימת הליכוד מקומות למפלגות גשר וצומת.

## שריון למגזרים
שריון מקום למגזר מסוים נועד להבטיח כי מגזרים שונים באוכלוסייה יזכו לייצוג ברשימת המפלגה. מפלגות המנהיגות בחירות מקדימות, דוגמת הליכוד או העבודה, שריינו ברשימותיהן במערכות בחירות שונות מקומות לנשים, עולים חדשים, מיעוטים או נציגי המחוזות השונים של המפלגה. למשל, בבחירות לכנסת ה-18 שריין הליכוד, בין היתר, את המקום ה-22 ברשימתו לנציג מחוז הצפון ואת המקום ה-23 לנציג המיעוטים, ואילו בעבודה שוריינו, בין היתר, המקום ה-12 לנציג המושבים והמקום ה-13 לנציג הקיבוצים.

במקרים מסוימים החליפה המפלגה את השריון בשיטה אחרת - הבטחת ייצוג. לפי שיטה זו, לא מוקצה מקום מסוים לבן המגזר המסוים, אלא נקבע כי רק אם לא ייבחר אף מועמד מאותו מגזר במקום גבוה יותר מהמקום שנקבע, יוקצה המקום למגזר.

## שריון לאדם מסוים
שריון מקום לאדם מסוים נעשה משיקולים פוליטיים פנים-מפלגתיים. מפלגת קדימה שריינה את המקום השני ברשימתה בבחירות לכנסת ה-18 לשאול מופז, העבודה שריינה לשמעון פרס את המקום השלישי ברשימתה בבחירות לכנסת ה-16 והליכוד שריין את המקום השני ברשימתו בבחירות לכנסת ה-17 לסילבן שלום.

לעיתים משוריין מקום מסוים לאדם בשל תפקיד שהוא נושא בו. מקובל כי יו"ר המפלגה אינו מתמודד בבחירות מקדימות על מקום ברשימה, והוא מוצב במקום הראשון בה. באופן מסורתי, שריינה מפלגת העבודה את המקום השביעי ברשימתה למזכ"ל המפלגה, ובעבר שריינה גם מקום למזכ"ל ההסתדרות.

## ראו גם
* העדפה מתקנת
* פריימריז (בחירות מקדימות)
* פוליטיקה של ישראל

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טרמינולוגיה של בחירות
הוריקן סנדי

**הוריקן סנדי** (באנגלית: **Hurricane Sandy**) היא הסופה הטרופית ההרסנית ביותר של עונת ההוריקנים האטלנטיים של 2012, ומדורגת במקום השני בהיסטוריה (אחרי קתרינה) במדד גרימת נזק לרכוש, כשהנזק שגרמה נאמד ב-75 מיליארד דולר. סנדי התפתחה בים הקריבי ופגעה בחופי ג'מייקה, קובה, איי בהאמה, האיטי, החוף המזרחי של ארצות הברית וחופי מזרח קנדה.

## מהלך הסופה
הסופה החלה כשקע טרופי באזור מערב הים הקריבי ב-22 באוקטובר 2012, וכעבור שש שעות הפכה לסופה טרופית. בהמשך היא התחזקה וגרמה לחשש מהצפות נרחבות בניו יורק ובכל אזור החוף המזרחי של ארצות הברית. ב-24 באוקטובר, באזור חופי קובה, היא התחזקה לסופת הוריקן בדרגה 2 בסולם סאפיר סימפסון. הסופה פגעה גם בחופי ג'מייקה.

הסופה הביאה למותם של 253 איש: 104 בהאיטי, 131 בארצות הברית, 11 בקובה, 2 ברפובליקה הדומיניקנית, 2 באיי בהאמה, 1 בג'מייקה ו-2 בקנדה. ו-15 נעדרים בהאיטי ובנוסף גם לכ-30,000 איש שנאלצו לעזוב את ביתם.

במהלך הסופה טבעה הספינה ששימשה לשחזור המרד על הבאונטי.

## השפעות
### השפעות על תשתיות התחבורה
ממוזער|מרכז|משמר החופים מציל את צוות אניית "באונטי" שטבעה במהלך ההוריקן

בעקבות התחזקות הסערה בוטלו כ-14 אלף טיסות מרחבי העולם אל ניו יורק והרכבת התחתית של ניו יורק הוצפה בחלק מהתחנות עד פתחיה והושבתה. המסחר הופסק בבורסות בניו יורק, וכ-8 מיליוני אנשים ב-11 מדינות בחוף המזרחי של ארצות הברית נותקו מאספקת החשמל בשל קריסת עמודי חשמל והשבתה של תחנת כוח. כמו כן נפגעו מספר ספינות נוסעים אשר שהו באוקיינוס באזור הסופה, ומספר ספינות, בהן מכלית ענק, הושלכו אל היבשה.

גורמים רשמיים מסרו כי נזקי הסופה בארצות הברית היו מהיקרים ביותר בתולדות ארצות הברית. בעקבות הסופה, פימ"ה (רשות החירום לטיפול בנפגעי אסונות טבע) מיפתה וסימנה מחדש את אזורי הסכנה בעיר ניו-יורק, תוך שהיא ממליצה לתושבי אזורים אלו לנקוט בפעולות מנע לקראת סופות דומות. שלשה חודשים לאחר הסופה אישר הסנאט תקציב חירום של 50 מיליארד דולר לשיקום תשתיות ולפיצוי מאות אלפי אזרחים שנותרו ללא בית ורכוש.

### השפעות על מערכות הבחירות לנשיאות
עיתוי פרוץ הסערה, כשבוע לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, הביא להקפאת מסעות הבחירות של המועמדים: הנשיא המכהן, ברק אובמה, נאלץ להתפנות לניהול המדינה ולניהול מצב החירום שהתפתח במספר מדינות בחוף המזרחי עקב הנזקים הרבים שזרעה "סנדי", ואילו המועמד הרפובליקני מיט רומני הוריד הילוך בביקורתו כלפי הנשיא, על מנת שלא להפנות כנגד עצמו חיצי ביקורת על ניצול פוליטי של מצב חירום.

## קישורים חיצוניים

* מרכז ההוריקנים הלאומי של ארצות הברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עונת ההוריקנים האטלנטית 2012
קטגוריה:שיטפונות
קטגוריה:אמריקה הצפונית: אסונות
קטגוריה:אסונות טבע ב-2012
קטגוריה:ארצות הברית: הוריקנים
קטגוריה:ארצות הברית: אסונות טבע
קטגוריה:2012 באמריקה הצפונית
הקטור חוסה קמפורה

**הקטור חוסה קמפורה** (בספרדית: **Héctor José Cámpora**; 26 במרץ 1909 - 18 בדצמבר 1980) היה רופא ופוליטיקאי ארגנטינאי, כיהן למשך תקופה קצרה כנשיא ארגנטינה.

## ביוגרפיה
נולד בעיר מרסדס להורים ממוצא איטלקי, למד רפואת שיניים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה והיה שם למנהיג של הסטודנטים, לאחר לימודיו התגורר בעיר סן אנדרס דה חילס ובשנת 1937 התחתן שם, הוא שימש פעמיים בעירו בתפקיד ראש העיר.

הקטור חוסה קמפורה החל בפעילותו הפוליטית כחבר המפלגה השמרנית (conservadurismo). בשנת 1945 הצטרף לפרוניסטים, נתן תמיכה ללא תנאי בממשלתו של חואן דומינגו פרון וכיהן כנשיא בית הנבחרים בין 1948 ל -1952. לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1955 נעצר יחד עם מנהיגים פרוניים נוספים, אך נמלט לגלות בצ'ילה.

בשנת 1971 הוא נבחר כנציג הראשי בארגנטינה של פרון, אשר סמך על נאמנותו הקיצונית. בשנת 1973 נפסל פרון כמועמד לנשיאות על ידי הדיקטטורה היוצאת וסידר כי קמפורה יתפוס את מקומו כמועמד. לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות הוא ניסה לשווא למצוא איזון בין השקפותיהם של הפרוניסטים הצעירים לסיעות השמרניות יותר, אישר חנינה לאסירים פוליטיים וחידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה. קרבתו לשמאל הובילה אותו לעימות עם האגף הימני הקיצוני של המפלגה. עם זאת, ללא תמיכתו של פרון ותחת לחץ פוליטי עצום כמו גם לחץ מצד איגודי העובדים, הוא התפטר מתפקידו ופתח את דרכו של פרון להיות נשיא. לאחר מכן מונה לשגריר במקסיקו, וחזר לביתו בשנת 1975. לאחר ההפיכה הצבאית ב -1976 נאלץ קמפורה למצוא מקלט בשגרירות מקסיקו. קמפורה התגורר במקסיקו עד מותו ב-18 בדצמבר 1980.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:רופאים ארגנטינאים
קטגוריה:ראשי עיריות בארגנטינה
קטגוריה:שגרירי ארגנטינה
קטגוריה:שגרירים במקסיקו
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הלאומית של קורדובה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-1980
דהריה תחתא

**דהריה תחתא** (בערבית: **الظاهرية التحتا**, תעתיק מדויק: אלט'אהריה אלתחתא) היה כפר ערבי קטן דרומית-מערבית לצפת באזור בו נמצאת היום הכניסה המערבית לצפת, ליד שכונות מאור חיים וגני הדר ואזור התעשייה המערבי. 

מסורת יהודית מימי האר"י מייחסת את קבר עדינו העצני לכפר. בדהריה תחתא התגוררו במחצית השנייה של המאה ה-19 כ-100-140 נפשות, כולם מוסלמים, שהתפרנסו ממטעי זיתים ומגידולים אחרים שהושקו משני מעיינות
בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך מנהלית לנפת צפת. במפקד של 1922 נמנו 212 תושבים בכפר, כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 53 בתים מיושבים ב-256 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר ב-350, והוא השתרע על 6,773 דונם.

בעקבות הקרב על צפת במלחמת העצמאות ברחו ממנו כל תושביו והוא נותר נטוש. במשך מספר שנים הוחכרו אדמות הכפר לחוכר פרטי ולאחר מכן הועברו לידי חברת מטעי האומה. בשנות ה-60 הוקמו במקום שכונות חדשות של צפת ואזור התעשייה המערבי של העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צפת: גאוגרפיה
קטגוריה:הגליל העליון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
יצחק קיסילוב

**יצחק קיסילוב**, (נולד ב-1947) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעיקר בקבוצת במכבי חיפה.

## קריירת משחק
קיסילוב עלה מקבוצת הנוער של מכבי חיפה לקבוצה הבוגרת בשנת 1963 בהיותו בן 16 ונשאר בה ברציפות עד שנת 1978. בכל השנים, למעט שנה אחת בה ירדה הקבוצה לליגה השנייה, שיחק בליגה לאומית בכדורסל שהייתה הליגה הבכירה בישראל בטרם הקמתה של ליגת העל. בשנת 1965 יצא לאליפות אירופה בסלמנקה בספרד כשחקן נבחרת הנוער של ישראל בכדורסל בהדרכתו של המאמן רלף קליין ועוזר המאמן אריה דוידסקו. בשנת 1971 השתתף כשחקן במשחק גמר גביע המדינה נגד מכבי תל אביב ושנה לאחר מכן ביחד עם קבוצת מכבי חיפה יצא למשחקים על גביע אירופה למחזיקות גביע נגד קבוצת דנאן מצרפת. נחשב לשחקן גבוה מאוד בשנים בהן שיחק - 2.01 מ' ושיחק כשחקן ציר. יצא עם מכבי חיפה לשחק בדנמרק במשחקי המכביה האירופית. זכה לשחק במשחק הפתיחה של היכל רוממה נגד מכבי תל אביב בשנת 1977. סיים לשחק במכבי חיפה בשנת 1978 כשבמאזנו 1,297 נקודות משחק בליגה הראשונה של ישראל. המשיך לשחק עוד מספר שנים בליגות נמוכות יותר ועלה ליגה בכירה יותר כשחקן וכמאמן שחקן בקבוצות מכבי טבריה, מכבי קריית ביאליק, הפועל דלית אל-כרמל ומועדון ספורט נווה שאנן.

## קריירת אימון

סיים קורס מאמני כדורסל מוסמכים במכון וינגייט בשנת 1980. עבד כמאמן כדורסל שנים רבות בקבוצות בוגרים בליגה השנייה והשלישית כמו הפועל מגדל העמק, הפועל בית אלפא, חפציבה, מכבי טבריה ועוד. מאמן שנים רבות במחלקות נוער בחיפה והצפון. חזר לאמן במחלקת הנוער של מכבי חיפה בשנת 2009 והמשיך לאמן שם עד 2016. בשנת 2016 הצטרף לקבוצת מכבי קריית ים נוער.

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
ויטושה

**ויטושה** (בבולגרית: **Витоша**) הוא רכס הרים בפאתי סופיה, בירת בולגריה. 

ויטושה הוא אחד הסמלים התיירותיים של סופיה והאתר הקרוב ביותר לטיולים רגליים, טיפוס הרים וסקי. אל ההר ישנם קווי אוטובוס ורכבלים נוחים ההופכים את ההר לנגיש בקלות. להר ויטושה יש קווי מתאר של כיפה עצומה. השטח של ההר כולל את הפארק הלאומי ויטושה, המכיל את האזורים המוכרים והמתוירים ביותר. למרגלות ההר שוכנים רובעי הנופש של סופיה; ברובע Knyazhevo יש מעיינות מים מינרליים.

ויטושה הוא הפארק הלאומי הוותיק ביותר בבלקן. ההרים נוצרו כתוצאה של פעילות געשית ולאחר מכן עוצבו על ידי הקיפול האיטי של שכבות סלע הגרניט וסדרה של התרוממויות הדרגתיות של האזור. במבט הראשון הוא נראה ככיפה מעוצבת, אבל ההר, שאורכו 19 ק"מ ורוחבו 17 ק"מ, למעשה מורכב ממישורים חשופים קונצנטריים המונחים בשכבות אחד מעל השני. 

ויטושה מופרד לארבעה חלקים עיקריים שהראשי מביניהם מכונה Cherni Vrah ("פסגה שחורה"). זוהי הנקודה הגבוהה ביותר של ההר, המגיעה לגובה של 2290 מ', והיא אחת מתוך 10 פסגות ההר שגובהן מעל 2000 מ'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בולגריה: הרים
קטגוריה:אירופה: רכסי הרים
קטגוריה:אתרי סקי בבולגריה
מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה

[ממוזער|שמאל|200px|[יון איליאסקו, נשיא רומניה לשעבר מטעם מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה]]
**מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה** (ברומנית: **Partidul Democraţiei Sociale din România**, בראשי תיבות: **PDSR**) הייתה מפלגה פוליטית ברומניה.

המפלגה נוצרה ביולי 1993, כאשר החזית הדמוקרטית להצלה לאומית שינתה את שמה למפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה וקלטה לתוכה את המפלגות Partidul Solidarității Sociale (מפלגת הסולידריות הסוציאלית), Partidul Republican (המפלגה הרפובליקנית) ו-Partidul Cooperatist (מפלגת הקואופרציה). במקביל בוצע המיזוג בקליטה עם מפלגת הסולידריות החברתית, המפלגה הרפובליקנית, המפלגה השיתופית והמפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית של רומניה. בשלטון בבית המחוקקים 1992–1996, ה-PDSR סבלה מתהליך שחיקה קשה והפסידה בבחירות בסתיו 1996. בין השנים 1996–2000, ה-PDSR הייתה באופוזיציה. באותה תקופה היא צברה ניסיון חשוב ביותר ובנתה באופן מציאותי ופרגמטי את האסטרטגיה שלה לחזור לשלטון.

בשנת 2001, כדי שיוכלו להיות חברים באינטרנציונל הסוציאליסטי, התאחדה מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה עם Partidul Social-Democrat Român (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית) בשם Partidul Social Democrat (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית). בקונגרס באפריל 2005 מונתה ההנהגה החדשה של המפלגה, והנשיא החדש מירצ'ה גאואנה הצהיר על רצונה של PSD לגבש את בסיס הדוקטרינה שלה ולהקים אופוזיציה בונה בתקופה הבאה. תקופה של מיצוב מחדש פוליטי ומבני, שבאה לכיוון מודרניזציה. מספר מנהיגים, שחלקם נחקרו על ידי מערכת המשפט, עזבו את המפלגה או הודחו מתפקידם. הקונגרס שנערך ב-10 בדצמבר 2006 אישר מחדש את מירצ'ה גאואנה כנשיא PSD, והביא להנהגת המפלגה צוות צעיר ודינמי, המציין את סוף תקופת המשבר של המפלגה.

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1992
Microsoft Surface

**Microsoft Surface** היא סדרה של מחשבים שמעוצבים ומשווקים על ידי חברת מיקרוסופט. סטיב באלמר, מנכ"ל החברה, הכריז על המוצר הראשון בסדרה באירוע בלוס אנג'לס, ב-18 ביוני 2012.
מיקרוסופט הוציאה ארבע גרסאות של המחשבים המרכזיים בסדרה המופצים תחת השם Surface Pro, כשבשנת 2015 הוכרז ה-Surface pro 4 (מסך 12.3 אינץ') ובהמשך Surface Pro (2017).

כמו כן, בשנת 2015, הכריזה והחלה להפיץ אף את ה-Surface Book, המחשב הנייד הראשון שיצא תחת ידיה של מיקרוסופט. זהו מחשב נייד דו-שימושי, שכן ניתן לנתק את המסך ולהשתמש בו כמחשב לוח לכל דבר ועניין (זולת פרק זמן השימוש הקצר יחסית). למחשב נייד זה אף מצורף עט אלקטרוני.

## חומרה
מארז ה-Surface עשוי מתרכובת מגנזיום, המאפשרת לו לשקול 680 גרם. למחשב יש יציאת USB ויציאה לכרטיס זיכרון Micro SDXD. למחשב יש שתי מצלמות: קדמית ואחורית.
ה-kickstand הוא מעמד לטאבלט זה, המחובר אליו בגבו (Built-in). הוא מאפשר זווית עבודה נוחה בלי שיהיה צורך להחזיק בו, כמו מחשב נייד סטנדרטי. כאשר אין בו שימוש, ניתן לקפל אותו והוא כמעט לא מורגש. עוביו הוא 0.77 סנטימטר.
לאורך המסך נמצא פס מגנטי שמאפשר חיבור של אביזרים שמציעה מיקרוסופט בתשלום נוסף - מקלדות דקות, שניתן לקפל על המסך כך שיגנו עליו. הן כוללות משטח נגיעה המשמש כעכבר (מובן שאפשר גם להשתמש במסך המגע).
* Touch Cover - מקלדת עם מקשים הרגישים לעוצמת הלחיצה. עוביה הוא 3.25 מ"מ
* Type Cover - מקלדת פיזית בעלת מקשים רגילים, אך עבה יותר - 6 מ"מ.
בשתי המקלדות ישנו גירוסקופ וחיישן תנועה. לפי המידע מהם, המקלדת יכולה לנעול את עצמה אוטומטית, ולהימנע מהקלדות לא מכוונות.
בגרסת ה-Pro (עם Windows 8) ישנה מערכת אוורור חדשנית, שמאפשרת לאוויר להיפלט מהצדדים, כך שלא תהיה בעיה להחזיק אותו עקב חימום יתר.
באירוע של מיקרוסופט הוכרז כי חיבור 5-הפינים של המחשב מגנטי.

לשתי הגרסאות של הטאבלט ישנו מסך בגודל 10.6 אינץ', ביחס של 16:9. שניהם משתמשים בטכנולוגיית ClearType של מיקרוסופט, שתפקידה להפוך טקסט כתוב לברור יותר. המסך יכול להתאים את עוצמת בהירותו לסביבתו אוטומטית.

## דגמים על ציר הזמן


מקור: Surface Blog

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מחשבי לוח
קטגוריה:Windows
קטגוריה:חומרה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2012
יונתן ברקאי

**יונתן ברקאי** (18 במרץ 1937 – 12 באפריל 2020) היה משורר, שחקן ומורה ישראלי.

## קורות חיים
יונתן ברקאי נולד בשם "יאן שיבנסקי" ב-1937 בעיירה לידא הסמוכה לווילנה (בתחומי בלארוס של ימינו). ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ניצל מאירוע הרג גדול בגטו על ידי התחזות לגופה, כאשר אמו מרחה עליו ועליה דם מגופה שהייתה שם. הוא נמלט עם אמו בזהות שאולה (אותה סיפק להם חסיד אומות העולם הכומר ד"ר ויטולד שימשוקביץ') לווילנה, שם הוסיפו לחיות גם אחרי תום המלחמה והשואה. עם עלייתו לישראל ב-1951 התגורר בקריות עם אמו ואביו החורג.

שיחק כשנה בתיאטרון האהל בתל אביב, ולאחר מכן שירת בצה"ל כאלחוטאי בחיל הקשר והתקשוב. לאחר שהשתחרר מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה כללית ומדע המדינה, ובמהלך לימודיו נחטף לירדן והיה שבוי במשך חודשים בבית הכלא בקישלה ובזרקא. במהלך לימודיו שיחק בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה, והשתתף בתסכיתים בקול ישראל. לאחר מכן התקבל כשחקן בתיאטרון העירוני חיפה והקים יחד עם רחל לוי וניסים זוהר את "תיאטרון הצוות" שהיה אחד מתיאטראות הפרינג' הראשונים בארץ, והופיע בת"א ובהתיישבות העובדת. בשנת 1963 נסע ללמוד משחק בבית ספרה של אוטה האגן והרברט ברגהוף בניו יורק ועבד וביים במחנות קיץ בארצות הברית. עם שובו לישראל שימש כמורה להיסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון בקריית חיים ובבית הספר אורט קריית ביאליק. בנוסף, ביים גרסאות למחזות שונים – בין היתר, "צלילי המוסיקה", "סיפור הפרברים", "קזבלן", "הקרנפים", "אנדורה", "שני קוני למל", "דודתו של צ'ארלי", ו"רביזור". ב-1990 השתתף בסדנת תיאטרון של דודו מעיין בקיבוץ כברי והחל לכתוב שירה. השתתף בסדנאות שירה של ישראל בר-כוכב ואגי משעול ופרסם את שיריו בכתבי עת רבים ובאיגרת השבועית של תיאטרון החדר של אמיר אוריין.

ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים. הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."

בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.

התגורר בתל אביב. נפטר ב-12 באפריל 2020.

## מכתביו
### ספריו
* **דו"ח קצר, רעננה**: אבן חושן, 2010
* **באווירה הפסטורלית של בית העלמין**, אבן חושן 2014

### תרגומיו
* **רק החיבה עולה לשמיים** – שיריו של תומאש יאסטרון, חיפה: הוצאת פרדס, 2010

### שיריו
* "שירים אורבניים", שבו, 25, עמ' 89 - 94
* "שני שירים", שבו, 22 – 23, עמ' 166 - 167

## לקריאה נוספת
* ענת זגורסקי-שפרינגמן, הרהורים אחדים על "דו"ח קצר", שירים מאת יונתן ברקאי. פסיפס, גל' 78 (קיץ 2010), עמ' 43–46

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* שני שירים של יונתן ברקאי שהתפרסמו במגזין שחרזדה

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סגל אורט ביאליק
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל הקשר והתקשוב
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ניצולי השואה: ליטא
קטגוריה:ניצולי השואה: בלארוס
קטגוריה:ילדים בשואה: ליטא
קטגוריה:ילדים בשואה: בלארוס
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנחטפו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
תיכון לואי הגדול

שמאל|ממוזער|250px|תיכון לואי הגדול
**תיכון לואי הגדול** (בצרפתית: **Lycée Louis-le-Grand**) הוא בית ספר תיכון ציבורי מפורסם בפריז. התיכון נקרא על שם לואי ה-14, אשר שימש כפטרון המוסד. התיכון נוסד בשנת 1563 והוא ממוקם ברובע הלטיני. רבים מבוגריו מוכרים בתחומי המדע, הפוליטיקה, ההגות והספרות בצרפת ובעולם.

בין בוגריו נכללים: מילאן הראשון, מלך סרביה, אמה סזר, מישל בוטור, אלן-פורנייה, פייר נורה, אלן באדיו, שארל בודלר, פייר בורדייה, ויקטור הוגו, מולייר, וולטר, אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, קלוד-פרוספר ז'וליו דה קרביון, רובר מרל, מוריס מרלו-פונטי, שארל פגי, רומן רולן, המרקיז דה סאד, ז'אן-פול סארטר, סיראנו דה ברז'ראק, פול קלודל, ז'אק דרידה, דני דידרו, מוריס דרואון, אמיל דורקהיים, תאופיל גוטייה, ז'וזף קסל, ברנאר-אנרי לוי, פרדריק אוגוסט ברתולדי, פייר בונאר, ז'אק שיראק, ז'ורז' פומפידו, מקסימיליאן רובספייר, אן רובר ז'אק טורגו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, אלן ז'ופה, המרקיז דה לה פאייט, הקרדינל דה רה, פרנציסקוס מסאל, ז'ורז' מלייס, אדגר דגה, אז'ן דלקרואה ותאודור ז'ריקו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בתי ספר תיכוניים
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:פריז: חינוך
קטגוריה:צרפת: בתי ספר
אלי (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|"מסלול ההפלגה של ה"אלי"

**אלי** הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.

האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.

בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.

## קישורים חיצוניים

*האונייה "אלי" באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים.

קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1938
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
קטגוריה:ציונות באוסטריה
נויה פרייה פרסה

**נוֹיֶה פְרַייֶה פְּרֶסֶה** (גרמנית: **Neue Freie Presse**, **NFP**, 'עיתונות חופשית חדשה') היה עיתון יומי שראה אור בווינה בירת אוסטריה החל ב-1 בספטמבר 1864 ועד האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), ערב מלחמת העולם השנייה (1938).

העיתון, שפנה בעיקר לשכבה המשכילה הליברלית, מיצב את עצמו עד מהרה כעיתון המוביל של הקיסרות האוסטרו-הונגרית ההבסבורגית.

## היסטוריה
עורכי העיתון ומייסדיו היו העיתונאים אדולף ורתנר (Werthner), מיכאל אטיין (Etienne) ומקס פרידלנדר (Friedländer). עם העיתונאים שכתבו בעיתון נמנו הסופרים מקס נורדאו, בנימין זאב הרצל (באוקטובר 1891 מונה לכתב העיתון בפריז, בספטמבר 1895 החל לכהן כעורך הספרותי של העיתון), ארתור שניצלר, שטפן צווייג, הוגו פון הופמנסתאל, תאודור הרצקה, פליקס זאלטן (מחבר הספר "במבי"), ראול אוארנהיימר, שכתב בו פיליטונים וביקורת תיאטרון, העיתונאי גזה זילברר (Geza Silberer; כתב בשם העט Sil-Vara), מוריץ בנדיקט (Moriz Benedikt) ומבקר המוזיקה אדוארד הנסליק – כולם, וכן המייסד מקס פרידלנדר, היו יהודים או ממוצא יהודי. כן כתבה בעיתון ברטה פון זוטנר, כלת פרס נובל לשלום.

בשנת 1872 נפטר פרידלנדר, ומוריץ בנדיקט נכנס לתפקיד העורך בפועל ואחד מבעליו כבעל מניות בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), שרכש את מניותיו של פרידלנדר. ב-1879 נפטר גם מיכאל אטיין, ואדוארד באכר  היה לעורך הראשי של העיתון, וכיהן בתפקידו עד 1888; מאז ועד 1908 ערך את העיתון כעורך-שותף יחד עם בנדיקט, שערך את העיתון כעורך ראשי מ-1908 ועד מותו ב-1920.

בשלהי המאה ה-19 היה העיתון בעל יוקרה רבה באירופה. השפעתו הקיפה את כל העולם הדובר גרמנית, והיו לו קוראים רבים גם בחלקים הלא-גרמניים של אוסטרו-הונגריה.

בשיאו העסיק העיתון מעל 500 עיתונאים קבועים. והיה העיתון בעל התפוצה השלישית בגודלה לפני מלחמת העולם הראשונה (ב-1904 ראו אור 50,000 עותקים, ב-1912 66,000 עותקים) בשנת 1920 הופצו 90,000 עותקים.

ב-12 במרץ 1938 נכנס צבא גרמניה הנאצית לווינה. 22 עורכים יהודים מתוך 37 חברי המערכת פוטרו מיד במטרה להפוך את העיתון ל"ארי", בהם העורך הראשי מאז 1918, יוליאן שטרנברג (Julian Sternberg). עד יוני פוטרו כל עובדי העיתון שלא יכלו לספק הוכחות למוצא ארי. ב-18 ביוני הולאמה חברת "עיתונות אוסטרית בע"מ", ובינואר 1939 התמזג העיתון לתוך *Neuen Wiener Tagblatt* ("עיתון יומי וינאי חדש"), שהיה בשליטת הממשלה הנאצית.

ב-1946 נוסד בווינה העיתון *Die Presse*, שביקש להמשיך את מסורת העיתון הוותיק.

## קישורים חיצוניים

* גיליונות העיתון, באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה
* 
* ידיעה על העלאת העיתונים לרשת
*נויה פרייה פרסה, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וינה: תרבות
קטגוריה:אוסטריה: עיתונים
קטגוריה:עיתונים בגרמנית
קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית: עיתונים
וינשטוק

**וינשטוק** או **ויינשטוק** (בגרמנית: **Weinstock**) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו כנת גפן.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
אבי צבי

**אבי צבי** (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".

## ביוגרפיה
צבי נולד בישראל. שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.

לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת". ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.

בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת. באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.

צבי נשוי לרווית ברניב והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* סימני התאוששות ברשת, באתר איגוד השיווק הישראלי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:סגל רשת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
ורוניקה (פירושונים)

**ורוניקה** הוא שם פרטי לטיני לנשים שמקורו בשם היווני ברניקי.

קטגוריה:פירושונים
פייר בונאר

ממוזער|בונאר בשנת 1899
**פייר בונאר** (בצרפתית: **Pierre Bonnard**; 3 באוקטובר 1867 – 23 בינואר 1947) היה צייר צרפתי, ממייסדי תנועת הנאבי.

## ביוגרפיה
בונאר נולד ב-Fontenay-aux-Roses שברמות הסן, אחד מפרוורי פריז. אביו היה בכיר במשרד המלחמה הצרפתי. בהתעקשות אביו למד בונאר משפטים ואף שימש כעורך דין לפרק זמן קצר. אולם, בנוסף למשפטים לקח שיעורי ציור ולמד אמנות באקדמיית ז'וליאן בפריז.

בשנת 1891 נפגש עם הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק והחל להציג את יצירתו באגודה של הציירים העצמאיים. הוא החל לעבוד יחד עם הקבוצה המכונה הנאבי, אשר הייתה מורכבת מציירים צעירים, בהם אדואר וויאר ומוריס דני אשר ציירו יצירות עם אופי סימבולי ורוחני. בשנת 1910 עבר לדרום צרפת.

## חייו האישיים

Portrait painting of Marta Bonnard by Pierre Bonnard.jpg||דיוקן של מרתה מאת פייר בגלריית פינאצ'וטקה די בררה  במילאנו

מ-1893 חי עם מרתה דה מליני (1869–1942), והיא הייתה המודל לרבים מציוריו, כולל ציורי עירום רבים. שם הלידה שלה היה מריה בורסין, אבל היא שינתה אותו לפני שפגשה אותו. הם נישאו בשנת 1925. בשנים שלפני נישואיהם ניהל בונאר פרשיות אהבים עם שתי נשים נוספות, שגם שימשו דוגמניות לכמה מציוריו: רנה מונצ'טי (בת זוגו של הצייר האמריקאי הארי לאכמן) ולוסיין דופוי דה פרנל, אשתו של רופא. רנה מונצ'טי התאבדה זמן קצר לאחר שבונר ודה מליני התחתנו.

סיפור אהבתם של בונאר ודה מיליני עלה לאקרנים בשנת 2023 בסרט "פייר ומרתה: אמנות ואהבה" בבימויו של מרטין פרובסט. וינסנט מקאן מגלם את בונאר וססיל דה פראנס מגלמת את דה מיליני.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר עמלנט
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1867
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1947
פלאמס בלאנג

**פלאמס בלאנג** (בפלמית: **Vlaams Belang**, בעברית "האינטרס הפלנדרי") היא מפלגת ימין בלגית באזור הפלמי ובבריסל, שהוקמה ב-2004 ודוגלת בעצמאות פלנדריה המהווה חלק מבלגיה.

אידאולוגיית המפלגה היא כנגד מצב רב-תרבותיות, אך מקבלת מצב של חברה רב-אתנית, כל עוד ישנה טמיעה של האזרחים החדשים בתרבות הבלגית.

כמו כן, המפלגה דוגלת בהגבלת ההגירה למדינה, ובאירוסקפטיות (דעה נגד האיחוד האירופי כדבר מועיל).

מפלגת הפלאמס בלאנג ירשה את מפלגת פלאמס בלוק (הגוש הפלנדרי), אשר הוקמה ב-1978 על ידי הימין הלאומני של האיחוד העממי שפרץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 המאוחרות. תחילת האידאולוגיה התחילה עם פשרת האיחוד בנושא האוטונומיה הפלמית, ומאוחר יותר התמקדה בהגירה ובביטחון.

אחד ממנהיגי המפלגה הידועים בתקשורת הוא פיליפ דה וינטר, בעל היוזמות השנויות במחלוקת כנגד גל ההגירה בבלגיה.

ב-2014 נפגש סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס (הליכוד) עם משלחת של המפלגה, אף שהיא מוחרמת על ידי משרד החוץ והקהילה היהודית בבלגיה. המפלגה היא בעלת מאפיינים אנטישמיים והזדהתה בעבר עם הנאצים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בלגיה: מפלגות
קטגוריה:בלגיה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:תנועות בדלניות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2004