open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ביישינקוביץ

**ביישינקוביץ** (בבלארוסית: **Бешанко́вічы**; ברוסית: **Бешенко́вичи**, "ביישיינקוביצ'י"; בפולנית: **Bieszenkowicze**, "ביישנקוביצ'ה"; לעיתים מתועתק כ-**Biešankovičy**) היא עיר נמל על נהר דווינה המערבית, השוכנת במחוז ויטבסק שבבלארוס. העיר ממוקמת כ-51 קילומטרים מבירת המחוז ויטבסק, על קו מסילת הרכבת בין אורשה (Orsha) ולפל (Lepiel). בשנת 2004 מנתה אוכלוסיית העיר כ-8,200 נפש.

## תולדות העיר
האזכור הראשון לעיר בכתובים הוא משנת 1460. מקור השם הוא במילה "בֶּשֶׁן", שפירושה "מים מהירים".

בראשית המאה ה-16 היה הכפר ביישינקוביץ' חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא ונשלט בידי נסיכים לבית דרוצקוי-סוקולינסקי (Drutskoy-Sokolinsky). באמצע המאה, בשנת 1552, מנה הכפר 34 בתים.

בשנת 1630 נרכש הכפר בידי ספגה (Sapega), הוויווד של וילנה (המפקד הצבאי של האזור), והחל להתפתח במהירות. בשנת 1634 הוענקו לכפר זכויות מגדבורג, ובו בזמן נבנו בכפר בתי אבן חדשים וירידים שהתקיימו מדי חצי שנה משכו אלפי מבקרים מהמדינות הסמוכות. 

לאחר חלוקתו הראשונה של האיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1772 עברה כמחצית הכפר (כ-500 בתים) לשליטתה של האימפריה הרוסית, ובשנת 1793 הצטרפה אליה מחציתו השנייה של הכפר. לקראת סוף המאה ה-18 היה ביישינקוביץ' לכפר באויזד (Uyezd, אזור מנהלי באימפריה הרוסית) לפל (Lepiel) ומאוחר יותר הפך למרכז הוולוסט (Volost, תת-אזור מנהלי באויזד). 

בשנת 1897, במסגרת מפקד האוכלוסין הגדול של האימפריה הרוסית, נמנו ביישוב 4,423 תושבים, 1,099 בתים, בית דואר, טלגרף, ארבעה בתי ספר, 127 חנויות ובית חולים. בתקופה זו התקיים רוב יהודי בעיירה, שבשנת 1900 מנתה הקהילה היהודית בה 3,182 חברים, מהם 576 היו אמנים. בעיירה עמד בית כנסת, פעלו שלושה ארגוני צדקה והתקיימו מספר תלמודי תורה.

תחת שלטון ברית המועצות הפכה העיירה לעיר והייתה למרכזו של ראיון למשך מספר שנים. לאחר מכן הפכה העיר לחלק מהאובלסט של ויטבסק.

במהלך מלחמת העולם השנייה נפלה ביישינקביץ' תחת שליטה גרמנית וכמעט ונהרסה כליל. 10,276 איש מהעיר ומהראיון נרצחו, וב-11 בפברואר 1942 הקהילה היהודית הושמדה. העיר שוחררה ב-25 ביוני 1944 בידי החזית הבלטית הראשונה.

## העיר כיום
מרכז העיר מתהדר בבתים בני שתיים ושלוש קומות, והעיר מתפתחת בעיקר לכיוון דרום-מערב. בעיר שני בתי ספר ציבוריים, בית ספר למוזיקה ובית ספר לחינוך גופני, היכל תרבות, מרכז אמנים, ספרייה ומוזיאון היסטורי מקומי. בעיר יוצא לאור העיתון "זריה" (Zarya).

האתרים ההיסטוריים-תיירותיים בעיר כוללים קברי המונים של חיילים סובייטיים ממלחמת העולם השנייה, תל התהילה, ארמון וגנים מהמאות ה-18 וה-19 (היחידים הבנויים בסגנון צרפתי בבלארוס כולה) וכן כנסיית אליהו הקדוש, שנבנתה ב-1870.

העיסוקים המסורתיים בעיר הם קדרות, הכנת סבונים וייצור רעפי עץ.

## מחוז ביישינקוביץ'
בשנת 1924 הוקם מחוז ביישינקוביץ' במרכז האובלסט של ויטבסק. המחוז משתרע על פני 1,400 קילומטרים רבועים ומתגוררים בו למעלה מ-21,000 איש ואישה ב-242 נקודות יישוב. הוותיקות שבהן, בנוסף לביישינקוביץ, הן בושייקובו (Bochejkovo), אוסטרובנו ואולה.

חקלאות היא המגזר הכלכלי המוביל במחוז והענפים המרכזיים בה הם מוצרי חלב, בשר, דגנים ופשתה. חברות תעשייתיות באזור מייצרות אוכפים, מוצרי עץ, סיבי פשתה, דודי חימום ומוצרי מזון שונים.

כחמישית משטח המחוז מיוערת ונמצאים בו 55 אגמים, מאפיינים המעודדים תיירות וציד.

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה של ביישינקביץ' באתר Belarus.by 
*דף מחוז ביישינקוביץ' - באתר הוועדה האזורית של ויטבסק 
*תמונות היסטוריות של ביישינקוביץ'
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
עולם הקופסה

**עולם הקופסה** (באנגלית: **Box World**) הוא משחק מחשב חופשי שנוצר בשנת 1991. הוא דומה מאוד למשחק סוקובאן. גרסה נוספת שוחררה בשנת 1998. במשחק 99 שלבים בדרגת קושי עולה. בכל שלב מספר שווה של קופסאות וכדורים, והמטרה היא למקם את כל הקופסאות על כל הכדורים באמצעות דחיפה.

## דרישות מערכת

חלונות 95 ומעלה.

## מאפיינים וכללים

הדמות המצוירת דוחפת את הקופסאות כרצונה לכל עבר במסגרת המגבלות של דפנות החדר הווירטואלי. במשחק נדרש מהשחקן אך ורק חישוב נכון של המהלכים קדימה, המשחק אינו קצוב בזמן או במספר המהלכים שבו ובכל זמן ניתן להחזיר עד מהלך אחד אחורה, להתחיל מחדש את השלב הנוכחי או לחזור לתחילת כל שלב קודם.

## מהלכים בלתי הפיכים

על אף שניתן להזיז כל קופסה לכל עבר ובמספר פעמים בלתי מוגבל, עדיין קיימים מצבים בהם השחקן גורם לכך שהמצב שנוצר הוא בלתי ניתן לפתרון מסיבות שונות. המשחק בלתי ניתן לפתרון במצבים שיוזכרו, רק כאשר הקופסה לא מונחת על כדור שכן קיימים מצבים בהם הפתרון הוא כך שהקופסה מונחת במקום בו לא ניתן להזיזה יותר.
* מצב בו אחת הקופסאות צמודה לזווית כלשהי.
* מצב בו ארבע קופסאות יוצרות ריבוע או גם כשדופן מהווה חלק מהריבוע.
* מצב בו נוצר חלל בלתי חדיר כשאורכו ורוחבו אינם עולים על גודל של שתי קופסאות.

## קישורים חיצוניים
* אתר בו מצולמים חלק שלבי המשחק והסבר הפתרון

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי חשיבה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1991
אדמירל צי

**אדמירל צי** (באנגלית: **Fleet Admiral**) היא הדרגה הבכירה ביותר בצי ארצות הברית, ומעל הדרגה אדמירל. הדרגה מקבילה לפילדמרשל בצבא היבשה של צבאות אחרים, או גנרל הצבא בצבא ארצות הברית.

דרגת אדמירל צי מומלצת ומאושרת על ידי הקונגרס של ארצות הברית וניתנת רק בזמן מלחמה. סמל הדרגה עוצב ב-1944 וכולל חמישה כוכבים מעוצבים בצורת מחומש שווה-צלעות שקצוותיהם נוגעים זה בזה. על כן הדרגה נקראת בלשון פחות רשמית **אדמירל חמישה כוכבים**.

עד היום ניתנה דרגת אדמירל צי לארבעה קצינים בכירים בלבד, מהם שלושה שקיבלו אותה בעת מלחמת העולם השנייה, בהפרש של ימים זה מזה, בהתאם לוותק השירות הצבאי, כדי ליצור היררכיה כלשהי לאותה דרגה. 

בשתיים מן הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הצבא האמריקני וחיל האוויר האמריקני, קיימות דרגות מקבילות, גנרל הצבא וגנרל חיל האוויר. לעומת זאת, לחיל הנחתים אין דרגה מקבילה. 

## מקבלי הדרגה במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה

## ראו גם
* אדמירל הצי - הדרגה המקבילה בצי הבריטי.
* אדמירל - להשוואה בין דרגות קציני צי בכירים בציים שונים.

*
*
קטגוריה:דרגות צבאיות
קטגוריה:דרגות צי ארצות הברית
פוזנר

**פּוֹזנֶר** הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי ממקור גרמני, שראשוני נושאיו כונו בשם זה משום שמקורם בפוזנא (פוזנן) שבפולין.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
אולימפיאדת השחמט 1990

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-29** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בנובי סאד, שבסרביה, בין 16 בנובמבר ל-4 בדצמבר 1990.

## התחרות הפתוחה
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* לב פסחיס (2575) 4+,8=,1-
* יהודה גרינפלד (2540) 0+,5=,3-
* גד רכליס (2505) 1+,3=,3-
* אלון גרינפלד (2510) 5+,4=,3-
* ולרי ביים (2480) 2+,5=,1-
* יונה קוסאשווילי (2455) 6+,3=,0-

הנבחרת סיימה במקום 16.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
** נגד ברזיל 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד פרו 1:3 – ניצחון
** נגד קנדה 2.5:1.5 – הפסד
** נגד אוסטרליה 1:3 – ניצחון
** נגד רומניה 1:3 – ניצחון
** נגד צ'ילה 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד הולנד 2:2 – תיקו
** נגד פורטוגל 2.5:1.5 – הפסד
** נגד ארגנטינה 2:2 – תיקו
** נגד ספרד 2:2 – תיקו
** נגד סין 2.5:1.5 – הפסד
** נגד סקוטלנד 2.5:1.5 – הפסד
** נגד יוון 1:3 – ניצחון
** נגד נורווגיה 1:3 – ניצחון

## התחרות לנשים

**אולימפיאדת ה-14 לנשים** התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* לובה קריסטול (2245) 7+,3=,4-
* אולגה פודרז'נסקיה (2090) 7+,0=,6-
* אנה סגל (2060) 5+,1=,4-
* אושרה בר שלום 1+,2=,2-

הנבחרת סיימה במקום 18.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
** נגד יוגוסלביה-2 2.5:0.5 – הפסד
** נגד צרפת 1.5:1.5 – תיקו
** נגד הרפובליקה הדומיניקנית 0:3 – ניצחון
** נגד סקוטלנד 1.5:1.5 – תיקו
** נגד מקסיקו 0:3 – ניצחון
** נגד פולין 3:0 – הפסד
** נגד אוסטרליה 0:3 – ניצחון
** נגד גרמניה 1.5:1.5 – תיקו
** נגד קובה 1:2 – ניצחון
** נגד ארצות הברית 3:0 – הפסד
** נגד דנמרק 2:1 – הפסד
** נגד אוסטריה 0.5:2.5 – ניצחון
** נגד שווייץ 2:1 – הפסד
** נגד פינלנד 0.5:2.5 – ניצחון

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס 
* מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:נובי סאד: ספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1990
קטגוריה:תחרויות שחמט ביוגוסלביה
קטגוריה:תחרויות ספורט בסרביה
פיג'ו 407

**פיג'ו 407** (בצרפתית: **Peugeot 407**) היא מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי היצרן הצרפתי פיג'ו בשנים 2004–2010. לרכב דגמי סדאן, סטיישן וקופה. שיווק ה-407 החל במאי 2004 ודגם הקופה שווק החל משנת 2006. גרסת הסטיישן נקראת SW 407. בתחילת 2011 הופסק ייצורה של ה-407, והיא הוחלפה בדגם החדש פיג'ו 508.

יוצרו 860,956 יחידות.
## מכירות
* 165,000 יחידות - שנת 2004
* 259,000 יחידות - שנת 2005
* 181,500 יחידות - שנת 2006
* 136,000 יחידות - שנת 2007
* 81,400 יחידות - שנת 2008
* 39,500 יחידות - שנת 2009 
* 28,900 יחידות - שנת 2010
* 2,605 יחידות - שנת 2011

## תמונות

קובץ:Peugeot 407 Coupé.jpg | "פיג'ו 407" - קופה
קובץ:Peugeot 407 SW rear.JPG | "פיג'ו 407" - סטיישן
קובץ:2005-2009 Peugeot 407 SW.jpg | "פיג'ו 407" - סטיישן
קובץ:Un Peugeot 407 de la Guardia Civil (15032476060).jpg | "פיג'ו 407" - ניידת משטרה בשירות המשמר האזרחי 
קובץ:Peugeot 407 Guardia Civil.JPG | "פיג'ו 407" - ניידת משטרה בשירות המשמר האזרחי  


## קישורים חיצוניים
.

407
קטגוריה:מכוניות משפחתיות
קטגוריה:מכוניות קופה
קטגוריה:מכוניות סטיישן
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2004
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במלזיה
פיג'ו 206

**פיג'ו 206** (בצרפתית: **Peugeot 206**) היא מכונית סופר מיני שיוצרה על ידי החברה הצרפתית פיג'ו משנת 1998 עד 2010. נכון ל-2005 יוצרו 5 מיליון יחידות של הדגם. ב-2001 החל הייצור של פיג'ו 206CC: גרסת קופה קבריולה של פיג'ו 206. בין השנים 2001 ו-2003 היה פיג'ו 206 הדגם הנמכר ביותר באירופה.

ה-206 היא הדגם הנמכר ביותר של פיג'ו אי פעם עם יותר מ-8 מיליון רכבים שנמכרו ברחבי העולם.

## פיג'ו 206+

פיג'ו 206+ (או 206 פלוס) היא מתיחת פנים ל-206 המקורית.
הרכבים כמעט זהים מבחינה מכנית, ורוב ההבדלים הם קוסמטיים בלבד.
בישראל נמכרו במהלך שנים 2011–2012 קרוב ל-1000 יחידות. השיווק הופסק בשנת 2012.

250px|ימין|ממוזער|אחור של הפיג'ו 206

דגם ה-IKCO Runna המיוצר באיראן משנת 2010 מבוסס על "פיג'ו 206".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

206
קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1998
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במלזיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בארגנטינה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בברזיל
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בצ'ילה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באינדונזיה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים באיראן
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באורוגוואי
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בבריטניה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בסין
פיג'ו 605

**פיג'ו 605** היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו שיוצרה בשנים 1989–1999. המכונית תוכננה על בסיס סיטרואן מדגם XM, ונחשבת לדגם ההמשך של פיג'ו 604.
## ראו גם
* פיג'ו 604
* פיג'ו 607
## קישורים חיצוניים
.

605
קטגוריה:מכוניות משפחתיות גדולות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1989
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קבוצת טאטא

**קבוצת טאטא** (באנגלית: **Tata Group**) הוא תאגיד רב-לאומי שמטהו נמצא במומבאי בהודו. הקבוצה היא התאגיד הגדול ביותר בהודו על פי נכסיה ומחזורה.

## היסטוריה
קבוצת טאטא הוקמה במאה ה־19 על ידי ג'משטג'י טאטא כחברה למסחר בטקסטיל, ומאז נכנסה לעוד ועוד עסקים, ממלונאות וחקלאות עד תעשייה וייעוץ. היא הקימה את מפעל הפלדה הראשון בהודו, את תחנת הכוח הראשונה וחברת התעופה הראשונה. התאגיד פעיל, בין היתר, בתחומי תעשיות הפלדה, הרכב, טכנולוגיית מידע (בעיקר באמצעות חברת TCS), תקשורת, אנרגיה, תה ומלונאות. קבוצת טאטא פעילה ביותר מ-85 מדינות בעולם הפרושות על שש יבשות, והיא מייצאת את מוצריה ושירותיה ל-80 מדינות נוספות. קבוצת טאטא מורכבת מ-98 חברות בשבעה מגזרי עסקים, מתוכן 27 הן חברות ציבוריות. 65.8% מן הבעלות בקבוצת טאטא מוחזקת בידי קרנות לתועלת הציבור.

נוכחותה של טאטא בהודו בולטת מאוד. רוב המשאיות והאוטובוסים וחלק ניכר מהרכבים המסחריים הם מתוצרת טאטא, ספק האינטרנט הגדול וספק הסלולר הגדול הן חברות בת של טאטא הכוללות בשמן את המילה טאטא. אחד מהיצרנים הגדולים ביותר של מים מטוהרים (הימלאיה) הוא חברת בת של טאטא. Tata Sky הוא ספק טלוויזיה רב-ערוצית בלוויין וכן הלאה.

התאגיד נקרא על שם מייסדו, ג'ימשטג'י טאטא, בן עדת הפארסים. בני משפחתו מזה חמישה דורות עומדים בראש החברה. יושב ראש התאגיד הנוכחי הוא ראטן טאטא , אשר החליף בתפקידו בשנת 1991 את ג'.ר.ד. טאטא 

## רכישות
מתחילת המאה ה-21 רכשה טאטא כמה חברות תעשייה ידועות בעולם, ביניהן:
* Tata Tea רכשה את חברת תה טטלי (Tetley Tea) בפברואר 2000, תמורת 407 מיליון דולר, ואת Good Earth בארצות הברית וכן חברות בסין, ברוסיה ובדרום אפריקה.
* חברת המלונות טאג' של הקונצרן רכשה שני בתי מלון יוקרתיים בלונדון ומלונות נוספים בעולם.
* טאטא סטיל רכשה את חברת הפלדה הבריטית קבוצת קורוס.
* טאטא מוטורס רכשה את חברת הרכב המסחרי דייהו (Daewoo Commercial Vehicle Company) במרץ 2004, תמורת 102 מיליון דולר. ואת חברות הרכב יגואר ולנד רובר במרץ 2008, תמורת 2.3 מיליארד דולר.
* באוקטובר 2021 רכשה קבוצת טאטא את חברת התעופה אייר אינדיה תמורת 2.4 מיליארד דולר.

## פעילות בישראל
* חברת הבת לפיתוח ותחזוקת מערכות מידע - TCS, פעילה בישראל משנת 2005.
* ב-2008 חתמה על מזכר הבנות לשותפות עם התעשייה האווירית לישראל בייצור מקומי של מערכות מכ"ם בהודו.
* ב-2013, רמות, חברת מסחור הידע של אוניברסיטת תל אביב, הקימה קרן השקעות בפרויקטים מדעים בסך 20 מיליון דולר, יחד עם "קבוצת טאטא".

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:הודו: תעשייה
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 100 מיליארד דולר
קטגוריה:חברות משפחתיות לשעבר
דרסט השני, מלך הפיקטים

**דרסט השני** (באנגלית: **Drest**; בגאלית סקוטית: **Drest Gurthinmoch**), היה מלך הפיקטים. דרסט מלך כשלושים שנים, בשלהי המאה החמישית, ובראשית המאה השישית. דרסט עלה לשלטון לאחר מותו של קודמו, נכטאן הראשון.

לאחר מותו עלה לשלטון גאלאן.

משמעות שמו השני "גורת'ינמוך" אינו ידוע - וייתכן שמקורה בוולשית ומשמעה "הגדול" (מהמילה: "*gwrdd*").

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-510
נכטאן הראשון, מלך הפיקטים

**נכטאן הראשון** (באנגלית: **Nechtan Morbet**), בנו של ארפ (או אריפ), היה מלך הפיקטים. נכטאן מלך כעשרים וארבע שנים, בשלהי המאה החמישית. נכטאן היה אחיו של דרסט הראשון.

ב"דברי ימי הפיקטים" זכה נכטאן לכינויים "מורבט" (**Morbet** - "הגדול", תורגם ללטינית כ"מאגנוס" (**Magnus**)) ו"קלכאמות'" (**Celchamoth** - תיאור שמשמעותו לא ברורה).

ישנה מסורת לפיה נכטאן ייסד את המנזר באברנת'י - אולם ככל הנראה מייסד המנזר היה נכטאן בנו של אירב.

בסיפור חייו של בוייט הקדוש נכתב כי בוייט החיה את נכטאן לאחר מותו.

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-480
פארי פלאז'

200px|ממוזער|שמאל|פארי פלאז' : חוף הים המלאכותי בפריז
**פָּארִי פְּלַאז**' (בצרפתית: Paris-Plage שפירושו "החוף של פריז") הוא מיזם תיירותי של עיריית פריז, המתקיים מדי קיץ מ-20 ביולי למשך ארבעה שבועות, ומדמה חוף ים על גדות נהר הסן.

פריז היא מהערים הגדולות באירופה, ומספר תושביה כולל המטרופולין מגיע ל-12,067,000. פריז שוכנת בצפון מערב צרפת, בלב מישור האגן הפריזאי הגדול, על גדות נהר הסן, רחוקה מעל 5 שעות נסיעה מהחוף הים הקרוב ביותר.

בשנת 2002 יזם ראש עיריית פריז ברטראן דלנואה את המיזם, בו גודר שטח על גדות נהר הסן, אליו הובאה כמות גדולה של חול, וכן גם כיסאות-נוח ושימשיות, מקלחות ציבוריות ומלתחות, צימחיה תואמת לרבות עצי דקל, ואפילו צדפים. המיזם נועד לאפשר גם למי שלא יכול לעזוב את העיר בחופשת הקיץ, להנות מגישה לחוף ים. האטרקציה הפכה פופולרית ביותר גם בקרב תיירים והיא מושכת אליה מדי שנה עשרות אלפי מבקרים. מלבד חול, כיסאות שיזוף ושמשיות, יכולים המבקרים ליהנות מאירועי ספורט, פעילויות והופעות מוזיקה המתקיימות במתחם במשך היום ובשעות הערב. לאורך האזור נבנו מספר בריכות שחייה המאפשרות לתיירים ליהנות לא רק מחוף מלאכותי באמצע האזור האורבני, אלא גם משחייה ורחצה במים.

עלות המיזם היא מעל 15 מיליון אירו בשנה, ובחודש שבו הוא פועל מבקרים בו (נכון ל-2007) ארבעה מיליון תיירים.

מתחילתו בשנת 2002 ועד 2017, הוקם המיזם בכל שנה בסיוע יצרנית חומרי הבנייה "לאפארג'" (שבהמשך הפכה ל"לאפארז'-הולסים" חלק מקבוצת "הולסים" (), שסיפקה 2,000 טון חול ים עבורו. בשנת 2017 הפסיקה עיריית פריז את ההתקשרות עם החברה, ובעקבותיה הופסק המיזם באופן זמני, לאחר שהתגלתה כי שילמה 5.92 מיליון דולר לקבוצות הטרור המדינה האסלאמית וג'בהת פתח א-שאם בשנים 2013–2014, כדי לשמור על פעילות מפעל המלט שלה בסוריה; פעילות בגינה הורשעה בפשע נגד האנושות ובמימון טרור. בנוסף עקב הסכמתה לספק חומרי בנייה לפרויקט של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבניית גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.

ב-13 באוגוסט 2015 החליטה עיריית פריז להקדיש יום פעילות במיזם לחופי העיר תל אביב. האירוע כלל משאיות אוכל ישראלי, תקליטנים תל אביבים שהשמיעו מוזיקה ופעילויות ספורטיביות בהשראת העיר. אך בעקבות ההחלטה פרצה סערה ציבורית וקריאות לבטל ולהפגין נגד האירוע. ברשתות החברתיות הופצה עצומה ופעילי המחאה פרסמו צילומים של תקיפות צה"ל בחוף הים של רצועת עזה בעת מבצע צוק איתן, כולל: אירוע בו נהרגו ארבעה ילדים ששיחקו בחוף, והפצצת בית הקפה בחוף, שבה נהרגו תשעה בני אדם, בשעה שצפו במשחק חצי גמר המונדיאל בין הולנד לארגנטינה. ראש עיריית פריז אן אידלגו, לנוכח המחאות הקולניות ברשתות החברתיות ובתקשורת, הביע ״תמיכה מלאה באירוע״ והוא התקיים עם כ-500 אנשי ביטחון, השתתפו בו כ-11 אלף מבקרים ולא נרשמו תקריות חריגות. אף על פי שפעילים פרו-פלסטינים הקימו מולו מתחם מתחרה בשם "חוף עזה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: תרבות
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
אלכסנדר ג'ורג'ביץ'

**אלכסנדר ג'ורג'ביץ**' (בסרבית: **Aleksandar Đorđević** או **Александар Ђорђевић**; נולד ב-26 באוגוסט 1967 בבלגרד) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סרבי. כיום משמש כמאמנה של נבחרת סין.

## קריירת משחק
### קריירת מועדונים
ג'ורג'ביץ' החל לשחק כנער בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ב-1983 עבר ליריבה העירונית, פרטיזן, ושיחק בשורותיה במשך שש עונות, במהלכן זכתה הקבוצה פעמיים באליפות יוגוסלביה, פעמיים בגביע המדינה, פעם אחת באליפות אירופה (1992) ופעם אחת בגביע קוראץ'. ב-1992 עבר לשחק באיטליה. הוא שיחק שתי עונות באולימפיה מילאנו עמה זכה בגביע קוראץ', ושתי עונות בפורטיטודו בולוניה. המגזין האיטלקי "סופרבסקט" בחר בו פעמיים ברציפות ל"מר אירופה", תואר שהוא מעניק מדי שנה לשחקן הטוב באירופה לפי בחירתו.

את עונת 1996/97 פתח ג'ורג'ביץ' במדי פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, אך שיחק בשורותיה שמונה משחקים בלבד, ועזב לאחר חודשיים. הוא השלים את העונה בברצלונה, ונשאר בה שתי עונות נוספות, באחרונה שבהן זכתה הקבוצה בגביע קוראץ'. ב-1999 עבר לשחק במדי יריבתה של ברצלונה, ריאל מדריד. בקבוצה זו שיחק במשך שלוש עונות, ובשנת 2000 זכה עמה באליפות ספרד.

ב-2003 שב ג'ורג'ביץ' לאיטליה, הפעם לקבוצת סקאבוליני פזארו. הוא שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בטרם שב לאולימפיה מילאנו, בגיל 38, ובה סיים את הקריירה. בינואר 2006 מונה למאמן הקבוצה, שהייתה שרויה במשבר, וסייע לה לשפר את מאזנה בליגה האיטלקית ולהבטיח את מקומה ביורוליג בעונה שלאחריה. בסוף עונת  עזב את הקבוצה.

### קריירה בינלאומית
ג'ורג'ביץ' היה חבר שנים רבות גם בסגל נבחרת יוגוסלביה בכדורסל, ושיחק במסגרת זו 108 משחקים. הוא זכה עם הנבחרת באליפות העולם בכדורסל ב-1998, ובאליפויות אירופה בכדורסל שנערכו ב-1991, 1995 ו-1997, באחרונה אף זכה בתואר השחקן המצטיין. כן זכה עם נבחרתו במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).

## קריירת אימון
אחרי שעזב את פזארו, אימן ג'ורג'ביץ' ברחבי אירופה, באיטליה, יוון וגרמניה, וגם את נבחרת סרביה.

## חיים אישיים
ג'ורג'ביץ' הוא בין שבעת הכדורסלנים שייסדו את עמותת "גרופ 7", המסייעת לילדים במצוקה בסרביה.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל שחקן באתר פיב"א
* פרופיל שחקן באתר היורוליג

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורסלנים יוגוסלבים
קטגוריה:כדורסלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:כדורסלני ברצלונה
קטגוריה:כדורסלני פורטיטודו בולוניה
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני סקאבוליני פזארו
קטגוריה:מאמני בנטון טרוויזו
קטגוריה:מאמני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:מאמני פנרבחצ'ה בכדורסל
קטגוריה:מאמני פנאתינאיקוס בכדורסל
קטגוריה:מאמני כדורסל סרבים
קטגוריה:מאמני נבחרת סרביה בכדורסל
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית
קטגוריה:ילידי 1967
טאלורק הראשון, מלך הפיקטים

**טאלורק הראשון** (באנגלית: **Talorc I**), בנו של אניאל, היה מלך הפיקטים. על פי "דברי ימי הפיקטים", טאלורק מלך בין שנתיים לארבע שנים, בשלהי המאה החמישית. טאלורק עלה לשלטון לאחר מותו של דרסט הראשון, והודח, ככל הנראה, על ידי אחיו של דרסט - נכטאן הראשון. מלך ארבע שנים בין 452 ל-456.

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-456
הבית החום (מינכן)

[שמאל|ממוזער|250px|שרידי הבית החום, [2007]]
**הבית החום** (גרמנית: **Braunes Haus**) היה המטה הכללי של המפלגה הנאצית בגרמניה, ושכן בעיר מינכן.
## היסטוריה
הבית היה ממוקם במבנה אבן מרשים, ברחוב בריינר ברובע מקספורשטאדט במינכן. הוא נקרא בשמו על שם צבע מדי המפלגה, שהיה חום.

המבנה נבנה ב-1828 על בסיס תוכניות של האדריכל ז'אן-בטיסט מטיווייה (Jean-Baptiste Métivier), שהיה אדריכל החצר בבוואריה. המבנה עבר בעלים שונים עד שנרכש על ידי סוחר בריטי בשם בארלו, בסוף המאה ה-19.

ב-1930 הוחלט כי המטה של המפלגה הנאצית באותה עת, ברח' שלינג 50, קטן מדי, כאשר מספר העובדים בו עלה מארבעה בשנת 1925 לחמישים באותה השנה. באותה שנה הבית ברחוב ברינר הועמד למכירה על ידי משפחת בארלו. הבית נרכש על ידי פרנץ שוורץ, ששימש אז כגזבר המפלגה הנאצית. התעשיין פריץ טיסן מימן את השיפוצים במקום, והאדריכל פאול לודוויג טרוסט דאג להפיכת הבית מווילה עירונית למשכן ראוי למטה המפלגה. טרוסט, שחלק עם היטלר את הגישה האנטי-מודרנית באדריכלות, עיצב את הבית בסגנון כבד, אנטי-מודרני. הבית נפתח באופן רשמי ב-1 בינואר 1931.

בבית היו משרדיהם של הנאצים החשובים ובעלי התפקידים במפלגה - היטלר, הנס פרנק, היינריך הימלר, הרמן גרינג, רודולף הס, פיליפ בוהלר והגזבר שוורץ. שם גם אופסן "דגל הדם" אותו נשאו בראש המצעד במהלך הפוטש בבית הבירה שהוכתם בדמם של ההרוגים שם, ונחשב לסמל נאצי קדוש.

ב-1937 הושלמה בניית משרדים מפוארים יותר למפלגה ול"פיהרר", והבית שימש למטרות שונות, לרבות מוזיאון, ולשכת סגן הפיהרר, רודולף הס.

באוקטובר 1943 ובינואר 1945 ניזוק הבית בהפצצת בעלות הברית. ב-1947 פונו החורבות, והמקום בו עמד הבית נותר כמגרש ריק.

בדצמבר 2005 הכריזה ממשלת בוואריה על כוונתה להפוך את הבית למרכז לתיעוד ההיסטוריה של הנאציזם, ובשנת 2015 נחנך על חורבותיו המרכז לתיעוד הנאציזם במינכן.

## קישורים חיצוניים

* המרכז לתיעוד הנאציזם במינכן, המוזיאון העתיד להיבנות בבית

קטגוריה:מינכן: מבנים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מבנים
קטגוריה:מינכן: היסטוריה
קטגוריה:מבנים בגרמניה שנהרסו במלחמת העולם השנייה
ריקרדו אוסוריו

**ריקרדו אוסוריו מנדוזה** (ספרדית: Ricardo Osorio Mendoza; נולד ב-30 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת המגן. את עיקר הצלחתו השיג אוסוריו בקבוצות קרוס אסול, שטוטגרט ומונטריי. אוסוריו ערך 82 הופעות במדי נבחרת מקסיקו.
## קריירה
אוסריו, יליד ווחואפאן דה לאון שבמקסיקו, הגיע לשטוטגרט ב-2006. הוא זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה ב-2007. בסוף עונת 09/2010 הוחלט שיעזוב את המועדון.

שחקן פעיל בנבחרת מקסיקו מאז שנת 2003. במדיה ערך 82 הופעות, וזכה עמה בגביע הזהב של CONCACAF ב-2003. אוסוריו היה עם הנבחרת גם במונדיאל 2006 גביע הזהב של CONCACAF ב-2007 ובמונדיאל 2010.

אוסוריו שיחק בכל ארבעת המשחקים של מקסיקו במונדיאל 2010 בדרום אפריקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים מקסיקנים
קטגוריה:מגני כדורגל מקסיקנים
קטגוריה:כדורגלני קרוס אסול
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני מונטריי
קטגוריה:כדורגלני קרטרו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מקסיקו
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2005
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1980
אולימפיאדת השחמט 1992

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-30** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה במנילה, שבפיליפינים, בין 7 ביוני ל-25 ביוני 1992.

## התחרות הפתוחה
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* לב פסחיס (2605) 2+,8=,2-
* איליה סמירין (2545) 3+,3=,4-
* בוריס אלתרמן (2515) 7+,3=,2-
* זבולון (לאוניד) גופשטיין (2485) 4+,3=,2-
* יהודה גרינפלד (2510) 4+,4=,1-
* יעקב זילברמן (2485) 1+,2=,1- 

הנבחרת סיימה במקום 11.

להלן התוצאות הקבוצתיות:

** נגד ויילס 1:3 - ניצחון
** נגד וייטנאם 0:4 - ניצחון
** נגד לטביה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד הונגריה 2:2 - תיקו
** נגד פרו 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד ארמניה 3:1 - הפסד
** נגד שווייץ 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד קולומביה 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד בולגריה 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד שוודיה 1.5:2.5 – ניצחון
** נגד גרמניה 2:2 - תיקו
** נגד מולדובה 0.5:3.5- ניצחון
** נגד רוסיה 2:2 - תיקו
** נגד אוזבקיסטן 3:1 - הפסד

## התחרות לנשים

**אולימפיאדת ה-14 לנשים** התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* אנה סגל (2190) 4+,2=,6-
* מ. ירמולינסקיה (2205) 7+,4=,3-
* אינה זק (2130) 3+,2=,4-
* נדיה פוקין 3+,2=,2-

הנבחרת סיימה במקום 25.

להלן התוצאות הקבוצתיות:

** נגד ניגריה 0:3 - ניצחון
** נגד פולין 1.5:1.5 - תיקו
** נגד הונגריה 2.5:0.5 - הפסד
** נגד יוון 1.5:1.5 - תיקו
** נגד קירגיזסטן 2.5:0.5 - הפסד
** נגד וייטנאם 0:3 - ניצחון
** נגד פינלנד 2:1 – הפסד
** נגד בולגריה 3:0 - הפסד
** נגד טורקמניסטן 1:2– ניצחון
** נגד אוסטרליה 1.5:1.5 - תיקו
** נגד סלובניה 1.5:1.5 - תיקו
** נגד ספרד 0.5:2.5 - ניצחון
** נגד מקסיקו 0:3 - ניצחון
** נגד אסטוניה 2.5:0.5 - הפסד

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס 
* מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט בפיליפינים
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1992
קטגוריה:מנילה
Explosions in the Sky

**אקספלוז'נס אין דה סקיי** (אנגלית: **Explosions in the Sky**; מילולית: "התפוצציות בשמיים") היא להקת רוק אינסטרומנטלי אמריקאית מאוסטין, טקסס.

חברי הלהקה מנגנים על שלוש גיטרות חשמליות (לעיתים הסולן מייקל ג'יימס מחליף את גיטרתו החשמלית בגיטרת באס) וסט תופים.
## היסטוריה
הלהקה נוסדה בטקסס בשנת 1999 תחת השם ברייקר מוראנט (*Breaker Morant*), שהיה משורר, רכב ופושע מלחמה. שמם המחודש הגיע מהערה שהרסקי, המתופף, העיר על הזיקוקים שנראו בליל הקלטת שירם הראשון - "ריממבר מי אס א טיים אוף דאיי" (*Remember Me as a Time of Day*). שיר זה נכלל באלבום הבכורה שלהם "האו סטריינג, אינוסנס" (*How Strange, Innocence*) בשנת 2000.

בשנת 2004 הלהקה הלחינה את פסקול הסדרה "אורות ליל שישי" ששודרה מספר שנים לאחר מכן בחברת הלוויין הישראלית יס.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1999
קטגוריה:טקסס: להקות
רוברט סרי

**רוברט ה. סרי** (באנגלית: **Robert H. Serry**; נולד ב-1950) הוא דיפלומט הולנדי, אשר כיהן כנציג האו"ם למזרח התיכון, המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון ושליחו האישי של מזכ"ל האו"ם ברשות הפלסטינית.

סרי הוא יליד קולקטה. משמש זה שנים כדיפלומט מקצועי ואיש משרד החוץ הולנדי. בין תפקידיו השונים היה השגריר באירלנד ושימש כסגן עוזר מזכ"ל לניהול משברים ומבצעים בברית נאט"ו, תפקיד שבמהלכו הוצב במוסקבה, בניו יורק ובקייב.

סרי עמד בראש מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ ההולנדי והשתתף במהלכים לקראת ועידת מדריד.

סרי בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1997 חיבר ספר בעקבות שירותו בקייב. סרי נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דיפלומטים הולנדים
קטגוריה:שליחי האו"ם למזרח התיכון
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1950
קאסה רוסאדה

שמאל|ממוזער|250px|
**קאסה רוסאדה** (בספרדית: **Casa Rosada**; מילולית: "הבית הוורוד") הוא כינויו של מקום העבודה המרכזי של נשיאי ארגנטינה. הקאסה רוסאדה ממוקם בצדה המזרחי של פלאסה דה מאז'ו בבואנוס איירס, והוא זכה לכינוי זה בשל צבעו הוורוד. מעונם הרשמי של נשיאי ארגנטינה, קינטה דה אוליבוס, שוכן בעיר אוליבוס, השייכת לפרובינציית בואנוס איירס. העיר סמוכה לבירה הפדרלית בואנוס איירס.

## היסטוריה
במקום בו שוכן היום הקאסה רוסאדה שכן בעבר מבצר שהוקם ב-1594 כדי להגן על בואנוס איירס. ב-1713 הורחב המבצר עד לכדי שטח של כ-10 דונמים, נבנו בו צריחים, והוא החל לשמש את מושלי המושבה, ועם כינונה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 - את מושליה של זו.

לאחר עצמאות ארגנטינה שימש המבצר את נשיאיה, אך במחצית המאה ה-19 הוא חדל לתקופה קצרה מלשמש את הנשיאים, מרביתו נהרס כדי לאפשר את הסבתו למבנה שייעודו אדמיניסטרטיבי, והמבנה החדש נבנה בסגנון נאו-קלאסי. כשנבחר ברטולומה מיטרה לנשיא ארגנטינה ב-1862 הוא שב לקאסה רוסאדה. המבנה נצבע בוורוד במהלך כהונתו של דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, ב-1873. בשנה זו גם הוחל בהרחבתו של המבנה. לפי האמונה המקובלת, הצבע הוורוד סימל את האיחוד בין שתי התנועות הפוליטיות הבולטות באותה העת - הפדרליסטים שדגלם היה אדום, והאוניטריוס שדגלם היה לבן. עם זאת, הסיבה האמיתית לצבע הוורוד נעוצה בכך שהצבע היה עירוב של סיד ודם בקר, ששימש לייצוב הצבע. כמו כן, צבע דגלם של האוניטריוס לא היה לבן לגמרי, וכלל גם כחול.

בשנות ה-90 של המאה ה-19 נערכו בקאסה רוסאדה שיפוצים נוספים, והמבנה במראהו הנוכחי נחנך ב-1898. ב-1957 נחנך במבנה מוזיאון הכולל מידע אודות נשיאי ארגנטינה לדורותיהם וחפציהם האישיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* קאסה רוסאדה באתר נשיאי ארגנטינה
* אתר המוזיאון בקאסה רוסאדה 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בואנוס איירס: מבנים
קטגוריה:ארגנטינה: פוליטיקה
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:אמריקה: מעונות רשמיים
קטגוריה:אמריקה: מוזיאונים
דרסט הראשון, מלך הפיקטים

**דרסט הראשון** (באנגלית: **Drest I** או **Drust**), בנו של ארפ, היה מלך הפיקטים הראשון שניתן לתארך את תקופתו. מלך מיתולוגי זה, המוזכר ב"דברי ימי הפיקטים", מלך באמצע המאה החמישית.

דרסט עלה לשלטון לאחר מותו (או הריגתו) של טאלורק בן איכיויר (Talorc son of Achiuir) ועל פי "דברי ימי הפיקטים" דרסט מלך 100 שנים ונלחם ב-100 קרבות. על פי גרסה אחרת - מלך 100 ימים בהם נלחם.

עוד מצוין בדברי ימי הפיקטים כי בשנה ה-19 למלכותו הגיע פטריק הקדוש לאירלנד - עובדה הנותנת תיארוך למלכותו.

דרסט הגלה את אחיו נכטאן לאירלנד. לאחר מותו של דרסט שב נכטאן לממלכת הפיקטים, ולימים עלה לשלטון לאחר מותו של טאלרוק בן אניאל, שמלך לאחר דרסט.

ג'ון מפרדון מציין כי דרסט מלך 45 שנים, בתקופת כהונתו של פאלאדיוס כבישוף אירלנד.

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי הפיקטים
* 

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
דגל המחוז היהודי האוטונומי

**דגל המחוז היהודי האוטונומי** הוא דגלו של המחוז היהודי האוטונומי בפדרציה הרוסית. הדגל הנוכחי אומץ באוקטובר 1996. צבעו של הדגל הוא לבן, כשבאמצעו ישנה קשת בענן, בה שבעה פסים אופקיים בצבעים: אדום, כתום, צהוב, ירוק, תכלת, כחול, וסגול, המסמלים את שבעת קני המנורה. היחס בין הצלע האופקית בדגל לצלע האנכית הוא 2:3.

שבעת הפסים האופקיים ממורכזים אנכית ובעלי מרווחים זהים. אורכו של כל פס שווה ל-1⁄40 מאורך הדגל, והם מופרדים על ידי גבולות/מרווחים לבנים שאורכם שווה ל-1⁄3 מאורכו של פס – כלומר 1⁄120 מאורך הדגל.

עיצוב  אומץ לשימוש במחוז ב-27 באוקטובר 1996.

## עיצוב וסמליות

### שערוריית דגל הגאווה

ב-2013 בחנה רוסיה האם דגל המחוז היהודי האוטונומי מהווה "תעמולה הומוסקסואלית", לפי החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית שחוקק באותה שנה במדינה, עקב דמיונו לדגל הגאווה. דגל המחוז אושר כ"בטוח לשימוש" מכיוון שעיצוב דגל צבעי הקשת, אותו דגל המחוז כולל, נבדל ממנו ברקעו הלבן, בפסיו הצבעוניים המופרדים בפסים לבנים ובצבע הפס השביעי הנעדר מדגל הגאווה הנפוץ – תכלת. עם זאת, גרסאותיו הקודמות של דגל הגאווה (בעלות שמונת ושבעת הפסים) כוללות שתיהן את פס התכלת.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

המחוז היהודי אוטונומי
קטגוריה:המחוז היהודי האוטונומי
קטגוריה:קשת בענן
בחזרה לעתיד (סדרת אנימציה)

**בחזרה לעתיד** (באנגלית: **Back to the Future: The Animated Series**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת המבוססת על טרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד אשר שודרה במקור ברשת CBS במשך שתי עונות מ-14 בספטמבר 1991 עד 26 בדצמבר 1992. 

בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות התשעים בשפת המקור בליווי כתוביות, ובתחילת שנות האלפיים הסדרה שודרה בערוץ 2, זכיינית טלעד בדיבוב לעברית. 

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השלישי בסדרה – דוק בראון מחליט לעבור ולחיות בשנת 1991 בעיירה היל וואלי יחד עם אשתו קלרה, ילדיהם ז'ול וורן וכלבו איינשטיין. בדומה לכל סרטי "בחזרה לעתיד", המסע בזמן בסדרה המצוירת מתאפשר באמצעות מכונית דלוריאן, אשר כביכול נבנתה מחדש לאחר שהושמדה בסוף הסרט השלישי. בנוסף, הדמויות נוסעות בזמן גם באמצעות הקטר אותו דוק הסב למכונת זמן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד 3". 

למרות שלאורך הסדרה מרטי מק'פליי והחברה שלו ג'ניפר פארקר מופיעים מדי פעם, עלילת הסדרה המצוירת מתמקדת בעיקר בהרפתקאותיהם של דוק ומשפחתו. בריון העיירה ביף טאנן מופיע גם כן מעת לעת. בנוסף, קרובי משפחתם של משפחת מק'פליי ומשפחת טאנן מופיעים בתפקידים רבים גם בעבר וגם בעתיד. שלא בדומה לסדרת הסרטים אשר עלילתם מתרחשת בעיירה היל וואלי בלבד, הסדרה המצוירת לוקחת את הדמויות לעיתים קרובות גם למיקומים שונים ברחבי העולם.

## המדבבים והדמויות

* דן קסטלנטה בתפקיד ד"ר אמט בראון (החליף את כריסטופר לויד, אשר הופיע רק בקטעי הלייב אקשן בסדרה).
* דייוויד קאופמן בתפקיד מרטי מקפליי.
* ג'וש קיטון בתפקיד ג'ולס בראון.
* טרוי דייווידסון בתפקיד ורן בראון.
* מרי סטינבורגן בתפקיד קלרה קלייטון בראון (תפקיד אותו גילמה גם בסרט השלישי בטרילוגיית הסרטים).
* תומאס פ. וילסון בתפקיד ביף טאנן, וגם כל אבותיו וצאצאיו (תפקידים אותם גילם גם בטרילוגיית הסרטים).
* ג'יימס טולקן בתפקיד המנהל סטריקלנד (תפקיד אותו גילם גם בטרילוגיית הסרטים).
.בנוסף לצוות המדבבים, כריסטופר לויד גילם את ד"ר אמט בראון  בקטעי הלייב אקשן הקצרים בתחילת כל פרק ובסיומו, ובמקרים רבים הציג ניסויים מדעיים שונים שביצע ביל ניי.

## מדיה ביתית
בין השנים 1993 ל-1994 18 פרקים מתוך 26 הפרקים של הסדרה יצאו לשווקים בתשעה קלטות VHS וכמו גם בשלושה תקליטורי לייזר דיסק. ב-20 באוקטובר 2015 הסדרה המלאה יצאה לשווקים במארז DVD.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בחזרה לעתיד
קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1991
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על סרטים
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:מסע בזמן בטלוויזיה
קטגוריה:CBS: תוכניות וסדרות
קטגוריה:יוניברסל טלוויזיה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:טלעד - תוכניות רכש
יחס המרה

**יחס המרה**, או **שיעור המרה** (באנגלית: **Conversion Rate**), הוא מונח מתחום השיווק המודד בדרך כלל את היחס בין כמות המבקרים באתר אינטרנט או בחנות, לבין הכמות מתוכם שביצעו פעולה כלשהי שהוגדרה מראש, כמו רכישה, הרשמה למועדון לקוחות ועוד. לעיתים מודד המונח את היחס של עצם הכניסה לאתר האינטרנט או לחנות.

יחס ההמרה מושפע ממספר גורמים, ביניהם ביצועים טכניים כמו מהירות טעינת האתר או האופן בו מוצגות סחורות בחנות, מידת האטרקטיביות של הפעולה הנמדדת, וכן גורמים שונים כמו עונות-שיא שיכולים להשפיע באופן נקודתי על יחס ההמרה ולהטות אותו מהנורמה.

חברות משתמשות בנתוני יחס ההמרה כדי להסיק מסקנות לגבי אסטרטגיית השיווק והמכירות שלהן.

## בשיווק באינטרנט
בתחום השיווק באינטרנט המונח מודד את הסיכוי של מבקר באתר אינטרנט לבצע פעולה מוגדרת, או את הסיכוי של גולשים להפוך למבקרים באתר או בדף נחיתה בעקבות פעולה שיווקית או פרסום. לחלופין יחס המרה יכול למדוד את שיעור הנטישה, של גולשים שהגיעו לאתר אך עזבו אותו במהרה. 

כאשר עוסקים במדידת מבקרים באתר אינטרנט, מגדירים המשווקים, המפרסמים או בעלי האתר את הפעולה אותה הם רוצים למדוד. דוגמה לפעולה מוצלחת יכולה להיות יצירת קשר עם המפרסם, הרשמה לדיוור אלקטרוני באתר או רכישת מוצר באמצעותו. המדידה מבצעת לאורך זמן, ובמיוחד לפני ואחרי ביצוע שינויים שונים, במטרה להבין האם שינויים אלו משפרים או מפחיתים את הסיכוי לביצוע הפעולה.

משווקים משתמשים במגוון כלים כדי למדוד את התנהגות הגולשים במהלך ביקורם באתר, כדי לנסות ולזהות שינויים אפשריים שישפרו את יחס ההמרה. חלק מכלים אלו עוקבים אחר התנהגות המבקרים באתר, דוגמת מיפוי זרימת-עכבר, מפות חום, ומשפכים בהם מספר פעולות-ביניים שעל המבקרים לעשות. אחרים בודקים את יעילות הצגת המידע שבאתר - לעיתים על ידי בדיקת A/B בה מוצגות במקביל שתי גרסאות שונות של אלמנט כלשהו באתר, תוך השוואת יחס ההמרה ביניהן, ולאחר מכן החלפת הגרסה היעילה פחות בגרסה שלישית וכן הלאה. לעיתים מציעים המשווקים הצעות ייחודיות, כמו התנסות חינם בשירות לתקופת זמן מוגבלת, כדי לראות את ההשפעה של פעולה כזו על יחס ההמרה ולהפיק מכך מסקנות שונות בנוגע לאסטרטגיית המכירות. בדיקות A/B נפוצות גם בניסיון להפנות גולשים אל האתר.

## בתחום הקמעונאות
בתחום הקמעונאות, מתייחס המונח בדרך כלל ליחס בין כמות המבקרים בחנות לבין כמות הרוכשים בפועל. חברות מודדות יחס המרה בנקודות זמן שונות בניסיון להגביר את הסיכוי שמבקר בחנות יהפוך לקונה, ובניסיון לעקוב אחר התנהגות הצרכנים ולהסיק מהן פעולות החברה שמשפרות את יחס ההמרה.

בעוד ששיטות המדידה של כמות הקונים פשוטה יחסית, מדידת כמות המבקרים מעט מורכבת יותר ודורשת שימוש במצלמות או בספירה ידנית.

ישנן חנויות או מחלקות להן באופן מסורתי שיעור המרה קיצוני, לדוגמה, באגפי החלב או נייר הטואלט במרכולים שיעור ההמרה קרוב בדרך כלל ל-100%, לעומת גלריות אמנות להן בדרך כלל שיעור המרה של אחוזים בודדים.

## ראו גם
*מסחר אלקטרוני
*שיפור יחס המרה

## קישורים חיצוניים
* תיאור המונח

## הערות שוליים

קטגוריה:שיווק באינטרנט
קטגוריה:מסחר אלקטרוני
קטגוריה:שיווק
קטגוריה:יחסים
כריסטוף בארטייה

**כריסטוף בארטייה** (מצרפתית: **Christophe Barratier**; נולד ב-17 ביוני 1963) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע צרפתי. למד מוזיקה קלאסית בפריז ובשנת 1991 החל לעבוד בחברת ההפקות של דודו, ז'אק פרין. הוא השתתף בהפקת הסרטים "ציפורים נודדות", "הימליה" ו"מיקרוקוסמוס". את הצלחתו הגדולה רכש כשביים את הסרט "כשהנערים שרים" שיצא בשנת 2004, זכה בשני פרסי סזאר, והיה מועמד לפרסי אוסקר וגלובוס הזהב. הוא גם כתב את המילים לשיר הנושא של הסרט, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר מקורי. בשנת 2006 יצא סרטו "המאבטח" ושנתיים לאחר מכן, בשנת 2008, יצא סרטו "פריז 36".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:מפיקי קולנוע צרפתים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1963
ג'ורג' קוקרופט

**ג'ורג' קוקרופט** (באנגלית: **George Coockcroft**; 15 בנובמבר 1932 - 6 בנובמבר 2020) היה סופר אמריקאי, שכתב תחת שם העט **לוק ריינהרט**. ספרו המפורסם ביותר היה איש הקובייה (1971).
## חייו
את לימודי התואר ראשון סיים קוקרופט באוניברסיטת קורנל, ואת לימודי התואר השני והשלישי באוניברסיטת קולומביה. מאוניברסיטה זו אף קיבל תואר פרופסור בפסיכולוגיה. 

קוקרופט לימד זן (אליה המיר את דתו) וספרות אנגלית. במהלך תקופה זו העלה את רעיון החיים על-פי קובייה, והחל לערוך ניסיונות בחיי-קובייה (או, על-פי המונח מספרו, עבד את "**אלקובים**"). כאשר סיים את ספרו בשנת 1969, שהה במיורקה ולימד אנגלית להיפים מקומיים.

לאחר פרסום ספרו איש הקובייה הפך לסופר במשרה מלאה ומנהיג **תרבות הקובייה**, כפי שהיה גיבור ספרו ה"ביוגרפי". ב-1971 אף הקים בניו יורק "מרכז קובייה".

קוקרופט בילה מספר שנים בהפלגות מסביב לעולם.

נפטר ב-6 בנובמבר 2020. התגורר בקאנאן, ניו יורק.

## ספריו
(כל הספרים יצאו לאור תחת שם העט **לוק ריינהרט**)
*(1971) **The Dice Man** בעברית: איש הקובייה, הוצאת כנרת, 1987. ספרו היחיד שתורגם לעברית.
*(1975) **White Wind, Black Rider** (שם מקורי: **Matari**)
*(1983) **Long Voyage Back**
*(1986) **Adventures of Wim** שייך לסדרת **איש הקובייה**.
*(1993) **The Search for the Dice Man** שייך לסדרת **איש הקובייה**.
*(1976) **The Book of the Est** פורסם כספר אלקטרוני בשנת 2008
*(2000) **The Book of the Die** ספר הדרכה לחיי קובייה.
*(2002) **Whim** (שכתוב של הספר **Adventures of Wim**)
*(2008) **Naked Before the World**
*(2008) **Jesus Invades George: An Alternative History**

## קישורים חיצוניים
 
* 

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
פרורה

שמאל|ממוזער|350px|תוכנית האתר ב-1945 וב-2009 . אדום: בנוי, סגול: בנוי בחלקו, אפור: הריסות, לבן: לא קיים
**אתר הנופש של [[כוח באמצעות שמחה]] בפרורה** (Prora) ממוקם בחוף המזרחי של האי ריגן בים הבלטי, צפון גרמניה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. האתר בתכנון האדריכל קלמנס קלוץ (Clemens Klotz) נחשב לאחד ממפעלי הבנייה השאפתניים בתקופת הרייך השלישי, וכמייצג נאמן של האדריכלות הנאצית. מחזיק עד היום בשיא כ"הבניין הארוך בעולם", אורכו כ-4.5 ק"מ.

אתר הנופש הוקם על מנת לאפשר לעובדים הגרמנים חברי ה"כוח באמצעות שמחה", יציאה לנופש משפחתי במחיר שווה לכל נפש. על פי התכנון נועד לשרת כ-20,000 נופשים בו בעת.

## מבנה האתר
שמאל|ממוזער|250px|חדר בפרורה
האתר נבנה לאורך רצועת חוף חולי ושטוח, במרחק של כ-150 מטר מקו המים. הורכב משני אגפים עיקריים: צפוני ודרומי אשר כל אחד מהם מורכב מ-4 בלוקים בני 6 קומות ו-10 יחידות דיור כל אחד. צורתו הכללית כשל "מסרק". מכל חדר שגודלו כ-13 מ"ר ובו ריהוט בסיסי נשקף נוף לים. השירותים והמקלחות היו משותפים.

חדרי המדרגות, המעברים והמעליות היו ממוקמים בחלקו האחורי של המבנה בכיוון היבשה (שיני ה"מסרק").
בין שני אגפי האתר תוכנן מבנה מנהלתי, קבלה, וכיכר מרכזית. המרחק בין המרכז ואזורי המגורים היה כה רב, עד שהצריך גם תכנון של רכבת פנימית לשינוע האורחים ברחבי אתר הנופש.

בקצה הכיכר המרכזית תוכנן אולם כנסים ענק, אשר לדרישת היטלר יוכל להכיל את כל הנופשים המתכנסים יחדיו.

לאורך חוף הים בין שני אגפי הבניינים ומול המבנה המרכזי הוקם מזח אשר אִפשר עגינה של אוניות הנופש הענקיות שהיו גם הן בבעלות ה"כוח באמצעות שמחה".

כבכל אתר נופש, תוכננו בריכות שחייה, אולמות ספורט, בתי קולנוע וכל יתר השירותים המקובלים באתר מסוג זה. בין מתכנני המתחם היה יוליוס שולטה-פרולינדה.

## היסטוריה
הבנייה החלה במאי 1936 ותוכננה להסתיים עד 1941 אך נפסקה ב-1939 ולא הושלמה מעולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. למרות זאת נחשב האתר בפרורה לפרויקט אשר הגיע לשלב הבנייה המתקדם ביותר מכל מפעלי הבנייה המגלומנים, אשר תוכננו והוחל בביצועם בתקופת הרייך השלישי.

בתקופת המלחמה שימש האתר, שרוב בנייתו הושלמה, כמתקן אימונים וכבית חולים צבאי. בנוסף לכך מצאו בו מחסה גם אזרחים שנמלטו מההפצצות בערי צפון גרמניה כהמבורג ואחרות.

לאחר המלחמה הוחזק האתר בידי הסובייטים אשר גרמו לנזקים רבים למבנים, בזזו ופירקו חלקים מהם והרסו לחלוטין אחרים.

בין השנים 1950–1991 היה האתר בשליטת צבא גרמניה המזרחית, אשר השתמש בו כמתקן לאימוני לוחמה בשטח בנוי והמשיך לגרום לנזקים והרס רב נוסף בחלקים ממנו.

בחלקים אחרים של האתר השתמש הצבא למגורי חיילים ואף כאתר נופש לקצינים. חלקים אלה תוחזקו ונשמרו אם כי לא במראם המקורי.

לאחר איחוד גרמניה עלתה מחדש השאלה בדבר גורלו של "הקולוסוס של ריגן". היו שרצו לפרק ולהשמיד כל זכר לתקופה הנאצית בעוד אחרים צידדו בשימור וחידוש השימוש באתר הייחודי.

מאז שנת 2000 פועלת במקום קבוצה הפועלת לשימור ומפעילה מוזיאון מקומי ובו מרכז לתיעוד והפעלת סיורים לימודיים. בשנת 2008 אושרה תוכנית משקיעים להחזרת האתר ליעודו המקורי כאתר נופש בממדים צנועים יותר.

מרכז|ממוזער|800px|תמונה פנורמית של הצד הפונה אל הים
מרכז|ממוזער|800px|תמונה פנורמית של הצד הפונה אל היבשה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלות נאצית
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה: מבנים
קטגוריה:שיאי עולם
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה
קטגוריה:שיאים בהנדסה וטכנולוגיה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מבנים
סנטיאגו רוסיניול

**סנטיאגו רוסיניול אי פראטס** (בקטלאנית: **Santiago Rusiñol i Prats**; 25 בפברואר 1861 – 13 ביוני 1931) היה צייר, סופר, מחזאי ואספן אמנות קטלאני, אחד היוצרים הבולטים בסגנון המודרניזם הקטלאני.

## ביוגרפיה

רוסיניול נולד בברצלונה. הוא התייתם בגיל צעיר וגידל אותו סבו ז'אומה, מייסד של חברת טקסטיל מצליחה שייעד את סנטיאגו הצעיר לממשיך דרכו בעסק. למרות זאת, כבר בגיל צעיר שאף רוסיניול להיות אמן ולמד אמנות בסתר. בשנת 1878 הוא כבר הציג תערוכה של עבודותיו במוזיאון בז'ירונה; הוא הקדיש אותה לסבו. שנה לאחר מכן הציג בגלריית פארס בברצלונה. באותה תקופה התיידד עם האמנים אנריק קלרזו ורמון קאזס. עם קלרזו החל לאסוף חפצי אמנות מברזל במתחם שקרא אותו "מאורת הברזל" (אל קאו פֿראט, El Cau Ferrat), ואילו עם קאזס יצא ב־1881 למספר טיולים בפירנאים וברחבי קטלוניה; את הנופים ואת הדמויות העממיות האותנטיות שפגש תיאר ביומן מסע.

בשנת 1888 עזב את משפחתו, שלחצה עליו להתמסר למפעל הטקסטיל שבבעלותה ובמשך שבע השנים לאחר מכן חי רוב הזמן פריז. עם חזרתו לקטלוניה העביר את "מאורת הברזל" לבית בעיר סיג'ס. בית זה היה למעונו העיקרי ולמקום מפגש ויצירה לאמנים חדשניים ששאפו להתנתק מהרומנטיזם ומהבורגנות של קטלוניה, וכך "מאורת הברזל" הייתה לאחד מהמרכזים הראשונים של המודרניזם הקטלאני.

למרות הרוח המרדנית של המודרניזם, רוסיניול לא הציג את עבודתו כמרד אלא כאמנות לשמה. למרות זאת, ספג ביקורת מהממסד התרבותי הקטלאני, למשל על כך שגיחך על מוסד משחקי הפרחים.

עבודתו הספרותית הבולטת ביותר – הרומן האאוקה של מר אסטבה (1907). הרומן האוטוביוגרפי בחלקו מתאר משפחה בורגנית שמרנית מברצלונה שמחזיקה עסק לממכר בדים, ונאלצת להתמודד עם השאיפות האמנותיות של הבן הצעיר. הסצנות ברומן מוצגות כמו באאוקה, סגנון קטלאני של סיפור בציורים, ומכאן שמו. הרומן עובד על ידי רוסיניול עצמו בשנת 1910 למחזה שעלה לראשונה בשנת 1917 והיה לאחד המחזות המצליחים ביותר בתיאטרון הקטלאני.

רוסיניול מת בארנחואס בשנת 1931.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* על סנטיאגו רוסיניול באתר Gaudí and Art Nouveau in Catalonia
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים קטלאנים
קטגוריה:ציירים קטלאנים
קטגוריה:אספני אמנות
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:ילידי 1861

קטגוריה:נפטרים ב-1931
אולאף קילנד

**אולאף קילנד** (בנורווגית: **Olav Kielland**, 16 באוגוסט 1901 - 5 באוגוסט 1985) היה מלחין ומנצח נורווגי.

## חייו
אולאף קילנד נולד בטרונדהיים ולמד אדריכלות במכון הטכנולוגי של נורווגיה בשנים 1919 עד 1921, בעקבות אביו. אז עבר ללייפציג שבגרמניה, שם למד ניצוח, הלחנה, פסנתר ובסון בקונסרבטוריון למוזיקה. בשנת 1929 השתתף בכיתת אמן למנצחים של פליקס ויינגרטנר בבזל שבשווייץ.    

הופעת הבכורה של קילנד כמנצח ופסנתרן הייתה בטרונדהיים בשנת 1923. הוא שימש כמנצח חזרות בתיאטרון הקזינו אוסלו וניצח על תזמורת תיאטרון סטורה בגוטנבורג. בשנת 1931 התמנה למנצח על ה"פילהרמוניסק סלסקאפ", כיום התזמורת הפילהרמונית של אוסלו וכיהן כמנהל מוזיקלי משנת 1933 עד 1945. ב-1939 הוצעה לקילנד משרת מנצח ראשי בפילהרמונית של ניו יורק, אך מלחמת העולם השנייה שפרצה באותו זמן מנעה את יציאתו לארצות הברית לשם קבלת המשרה.

בתקופת המלחמה היה קילנד חבר במועצה המייעצת של מדור התרבות למשך זמן קצר, כהונה שבגינה הואשם בשיתוף פעולה עם צבא הכיבוש הנאצי. קילנד הושעה מארגונים אחדים, כגון איגוד המלחינים הנורווגיים. ב-1945 זיכתה אותו ועדה מטעם הממשלה מן ההאשמות שנתלו בו, אך הקריירה שלו ניזוקה קשות וגם בהמשך דרכו נאלץ קילנד להתגונן בפני אשמת תמיכה בנאצים.

בהדרגה החל קילנד להתרכז יותר ויותר בהלחנה ופחות בניצוח. הוא העדיף להופיע כמנצח אורח ולהתחייב לתקופות כהונה קצרות יותר. משום כך דחה הצעה לחזור ל"פילהרמוניסק סלסקאפ" בשנת 1946. משרה זו נשמרה פנויה עד 1949, למקרה שישנה את דעתו.

קילנד נבחר לארגן מחדש את התזמורת הסימפונית של טרונדהיים בשנת 1946 וכיהן כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ברגן בשנים 1948-52 וכמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד בשנים 1952-55. הוא היה מנצח אורח במספר תזמורות אחרות, בהן: הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון והפילהרמונית של ניו יורק.

כמלחין מייצג קילנד את הקו הלאומי במוזיקה הנורווגית. המוזיקה שלו מושפעת במידה רבה מן המוזיקה העממית של נורווגיה ובייחוד, אולי, מכינור הרדאנגר. ב-1955 התיישב במחוז טלמרק, שם החל לחקור את המחולות לכינור הדראנגר, ובייחוד את היסודות הפוליפוניים. המלודיה, המקצב וגון הצליל של כלי זה באו לביטוי ברבות מיצירותיו. במוזיקה של קילנד ניכרת מגמה פוליפונית מובהקת, עם קווים דיסוננטיים נוקבים. מוזיקה המשיגה במיטבה סינתזה בין האופי הלאומי של המוזיקה העממית לבין ניב מוזיקלי עכשווי.

קילנד חיבר שמונה יצירות סימפוניות גדולות, בהן: הקונצ'רטו לכינור (1942), מוזיקה למחזה "ברנד" של איבסן, "קונצ'רטו גרוסו נורווגי", (1952) וקונצ'רטו לפסנתר (1978). כמו כן חיבר מספר שירים עם תזמורת, שירי מקהלה, מזמורי תהילים, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ויצירות נוספות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים
קטגוריה:מלחינים נורווגים
קטגוריה:מוזיקאים נורווגים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1901
קטגוריה:נפטרים ב-1985
לודוויג פון ברנר

**לודוויג פון ברנר** (בגרמנית: Ludwig von Brenner; 19 בספטמבר 1833 – 9 בפברואר 1902) היה מנצח ומלחין גרמני.

## ביוגרפיה
פון ברנר נולד בלייפציג ולמד בקונסרבטוריון של לייפציג. אחרי לימודיו יצא לרוסיה לנגן בתזמורת של הצאר, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג.
  בשנת 1872 חזר לגרמניה לנצח בתזמורת שנודעה בשם הפילהרמונית של ברלין, עד שהקים תזמורת משלו בשם "הקאפלה הסימפונית החדשה של ברלין" בשנת 1876. בשנת 1882 היה למנצחה הראשון של הפילהרמונית של ברלין שאך זה נוסדה, ועמד על דוכן המנצחים בקונצרט הבכורה שלה ב-17 באוקטובר אותה שנה בברלין. 

פון ברנר המשיך לנצח על התזמורת עד 1887. אחר עבר לברסלאו (כיום ורוצלב בפולין) וניצח על תזמורת שם. פון ברנר מת בברלין.

כמלחין נודע בעיקר במוזיקת קודש שחיבר. יצירותיו כוללות 4 מיסות גדולות; 2 טה דאום, פואמות סימפוניות, אוברטורות ויצירות תזמורתיות אחרות.

## לקריאה נוספת

Baker, Theodore; Alfred Remy (1919). Baker's Biographical Dictionary of Musicians (third edition, revised and enlarged ed.). New York: G. Schirmer. OCLC 752566, http://books.google.com/books?id=H2kNAAAAIAAJ.  Article "Brenner, Ludwig von"
* בייקר, תאודור; אלפרד רמי (1919). "מילון מוזיקאים ביוגרפי" של בייקר (מהדורה שלישית, מתוקנת ומורחבת).  ניו יורק: ג. שירמר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1833
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1902
פופו

**פופו** (באנגלית: **Foofur**) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים בת 46 פרקים שהופקה לטלוויזיה על ידי האנה ברברה בין השנים 1986 - 1988, אשר מבוססת על קומיקס בלגי מאת המאייר פרדי מוניקנדאם (יוצר סדרת ה"הזרבובים"). בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בדיבוב לעברית ב-1990.

את שיר הפתיחה של התוכנית בגרסתה העברית ביצעה חני נחמיאס.

לאורך השנים, יצאו לשווקים בארצות הברית חלק גדול של פרקי הסדרה על גבי קלטות וידאו.

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בכלב ציד כחול ורזה בשם פופו. לאחר שבעליו של פופו מת, פופו הופך ליורש החוקי של בית גדול ומפואר. האפוטרופוסית האחראית לקיום הצוואה - גברת אסקרו איננה מרוצה מסידור זה ומשום כך מנסה למכור את הבית.

לפופו מגוון רחב של חברים המתגוררים איתו בביתו (בנוסף לפופו חיים איתו בבית 5 כלבים וחתול):
בת אחיו (גרסה קטנה של פופו), כלבת קוקר ספניאל מתנשאת בשם הייזל ובעלה פריץ-קרלוס (כלב קטן עם שפם), כלב בולדוג ענק בשם לואי, כלבת רועים בשם אנאבל (אשר מאוהבת בלואי) וחתול רחוב הלובש בנדנה ובעל מיומנויות קארטה בשם פנסר.

גברת אסקרו איננה יודעת על כך שחבריו של פופו מתגוררים בבית יחד עמו. לעיתים קרובות כלבת הצ'יוואווה של גברת אסקרו מנסה לחשוף בפני גברת אסקרו את שותפיו של פופו ללא הצלחה.
אף על פי שגברת אסקרו מנסה למכור את הבית, פופו וחבריו מצליחים בשיתוף פעולה להפחיד את כל הקונים הפוטנציאליים מבלי שהיא יודעת שהם אחראים לכך. בנוסף, בכל פרק נאלצת הכנופיה להתמודד עם שני תופסי כלבים בשם מל והארווי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1986
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על קומיקס
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:האנה-ברברה