open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חוסיין אל-אערג'

**חוסיין אל-אערג**' (בערבית: **حسين الأعرج**; נולד ב-26 בינואר 1951) הוא מרצה, ראש עיריית שכם ושר בממשלת הרשות הפלסטינית לשעבר.

## ביוגרפיה
חוסיין נולד בכפר מיית'לון ב-26 בינואר 1951. הוא למד בבית הספר היסודי בכפר הולדתו ובכפר הסמוך סילת א-דהר, ובהמשך בבית הספר התיכון בג'נין עד 1972. לאחר מכן השלים לימודי תואר ראשון במנהל ציבורי באוניברסיטת ירדן ב-1976, תואר שני באותו תחום ב באילינוי, ארצות הברית, ב-1981, ותואר דוקטור באוניברסיטת גלאזגו ב-1989.

בין השנים 1976-1978 היה עובד  בירדן, בין השנים 1981-1994 וב-2005-2007 עבד כמרצה באוניברסיטת א-נג'אח. במקביל, ב-1991 ייסד יחד עם אחרים את האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס. בנוסף, כיהן גם כסגן יו"ר חבר הנאמנים באוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין.

ב-1993 כיהן למשך שנה כראש מטה תעסוקה במשלחת המשא ומתן הפלסטינית, ובהמשך כיהן כתת-שר השלטון המקומי ברשות הפלסטינית עד 2005. ב-2004 כיהן כראש עיריית שכם למשך שנה, והחל מ-1 באוגוסט 2006 עד 2010 כיהן כמושל נפת חברון. באפריל 2010 מונה לכהן כנשיא לשכת כוח האדם של הרשות הפלסטינית למשך כשנה, וב-24 באוגוסט באותה שנה מונה גם כראש , תפקיד בו החזיק עד למינויו לממשלה כשר השלטון המקומי, תחת ראש הממשלה ראמי חמדאללה, תפקיד בו כיהן עד תום כהונתה באפריל 2019. כמו כן כיהן מספטמבר 2012 כסגן יו"ר .

## דעותיו
ב-2005, בעת שכיהן כראש העיר שכם, נפגש עם ראשי ערים ישראלים כדי ליזום שיתופי פעולה, והצהיר כי "בהסכמת ההנהגה הפלסטינית, קיבלנו אישור לדון עם המשלחת הישראלית ביריחו. אחד התנאים להודנה הוא שראשי הערים הישראלים יהיו אלו שיבקשו אותה ויסכימו להכיר בסבל של העם הפלסטיני מתוך מטרה לבנות אמון מחדש בין העמים".

ב-2010 הוביל את המאבק נגד החלת ריבונות ישראלית במערת המכפלה, ותקף את בנימין נתניהו בטענתו כי "ההחלטה לספח חלקים מהאדמה הכבושה, היא הדבר הכבד ביותר שנתקלנו בו במשך זמן רב מאוד. אם ההחלטה הזו, לספח את מערת המכפלה ואת מסגד בילאל (קבר רחל) תצא לפועל, היא תהיה שקולה לכיבוש השטחים ביוני 1967". במהלך המאבק גייס גם חברי כנסת ישראלים, ובהם טלב א-סאנע.

ב-2019 הפגינו אלפים בדרישה לפטר אותו מתפקידו בממשלה, על רקע דברים שאמר נגד מארגני ההפגנות נגד חוק הביטוח הלאומי המתגוררים בעיר חברון, אותם כינה "מרגלים (עבור ישראל) המתגוררים בהתנחלות קריית ארבע". בעקבות הדברים ספג גם גינוי מחמאס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:ראשי עיריית שכם
קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ירדן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גלאזגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת רוזוולט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת א-נג'אח
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1951
אחרי ההוריקן, איי בהאמה

**אחרי ההוריקן, איי בהאמה** (באנגלית: **After the Hurricane, Bahamas**) הוא ציור בצבעי מים מאת הצייר האמריקאי וינסלו הומר, אשר צויר במהלך ביקורו השני באיי בהאמה בחורף של השנים 1898–1899. הציור מתאר דמות של גבר בודד שנסחף אל החוף לאחר סערה טרופית עזה, כשהוא מוקף בשברי סירתו המרוסקת. החלקים השבורים מעידים על חומרת הסופה, בעוד עננים שחורים מתחילים להיעלם באופק וקרני שמש חודרות מבעדם. קצף הגלים הלבן ומברק ירוק מפתיע באופק מתארים אוקיינוס ההולך ונרגע. הומר השתמש בשטיפות דקות ומשיכות מכחול זורמות לציור הגלים, בניגוד ליבשה – שם יישם פיגמנטים אטומים בגוני אדום וצהוב ליצירת האצות שנפלטו אל החול על ידי הסערה.

## סגנון וטכניקה
הציור מדגים את שליטתו הטכנית הגבוהה של הומר בצבעי מים, והוא נחשב לאחת מהיצירות המרשימות והשאפתניות ביותר שלו במדיום זה – גם בשל עוצמת הנושא וגם בשל מורכבות הביצוע. הומר ביסס את הקומפוזיציה על תצפיות שערך על גברים בעבודתם בים ועל לימוד שערך לגבי סופות טרופיות באיי בהאמה – אף שבשני ביקוריו שם לא שהה בעונת ההוריקנים.

במבט שלאחר הסערה, הומר מתאר כיצד זרם ימי סוחף אדם ואת סירתו ההרוסה אל החוף. היצירה משקפת עימות בין האדם לבין כוחות הטבע, מבלי לחשוף את גורל הדמות: האם הוא מת? מחוסר הכרה? או פשוט נח?.

## הרקע ליצירה
וינסלו הומר נחשב למאסטר האמריקאי של צבעי המים, על אף שהחל להשתמש בטכניקה זו רק בגיל 37. כאמן אוטודידקט, פיתח סגנון ייחודי שהתאים אותו לסביבות שונות שבהן עבד. מסעותיו הטרופיים כללו את איי בהאמה, ברמודה, קובה ואזורים בפלורידה. בכל אחד מהמקומות האלה דחף את גבולות המדיום, תוך שימוש הולך וגובר בצבעים ובאור בהתאם לתנאים האטמוספיריים המקומיים.
[250px|ממוזער|שמאל|"[זרם המפרץ (וינסלו הומר)|זרם המפרץ", וינסלו הומר, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות]]

היצירה צוירה במהלך ביקורו השני של הומר באיי בהאמה, בחורף של השנים 1898–1899. הציור ממחיש את העניין שגילה האמן בשינויים המהירים והמסוכנים של מזג האוויר הטרופי. הוא מדגיש את המתח שבין הסערה לשקט שלאחריה: גלֵי ים שקופים ודינמיים לעומת אצות בצבעים עזים ואטומים שנפלטו אל החוף. ניגוד זה מדגיש את המעבר מהכאוס של הסערה אל הרגיעה היחסית שמגיעה אחריה.

## נושא ופרשנות
הציור עוסק בהתמודדותו של האדם עם כוחות טבע עוצמתיים, נושא מרכזי ביצירתו של הומר. הדמות השרועה על החוף מעוררת תחושת דרמה וחרדה, אך גם רגע של דממה. הומר אינו נותן תשובה ברורה למצבו של האיש, ובכך מדגיש את פער הידיעה ואת שבריריותו של האדם במפגש עם איתני הטבע.

הציור עשוי להתפרש גם כתוצאה אפשרית של האירועים המתוארים ביצירה אחרת של הומר - "זרם המפרץ". ביצירה ההיא מופיעה דמות בודדת בלב ים סוער, מוקפת באיומים; ואילו ב"אחרי ההוריקן" נראה אותו אדם – אולי – לאחר שנטרף לחוף. השאלה לגבי מצבו של האיש ממשיכה להדהד גם כאן, ומשאירה את גורלו פתוח לפרשנות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:וינסלו הומר: ציורים
קטגוריה:ציורים בצבעי מים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציור אמריקאי
קזאלה

**קזאלה** (באיטלקית: ASD Casale Foot Ball Club, בעבר AS Casale Calcio) הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר קזאלה מונפראטו במחוז פיימונטה שבאיטליה. הוא מועדון הכדורגל ותיק ששיחק בעונה השנייה של סרייה א'. המודעון שיחק בליגה העליונה במשך 4 עונות עד לעונת 1934.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1909. במאי 1913 הוא היה המועדון האיטלקי הראשון שניצח את מועדון אנגלי תוך ניצחון 2:1 על רדינג. זה היה הפסד היחיד של רדינג בסבב משחקים באיטליה. בהמשך המועדון ניצח באליפות איטליה בכדורגל 1913/1914. בעונת 1929/1930 הוא ניצח בתחרות סרייה ב' ועלה לליגה העליונה. הוא שיחק בה מספר עונות עד שירד לליגת משנה.

מועדון שיחק בליגות נמוכות ללא הצלחה לעלות לליגה העליונה. בשנים 1993 ו-2013 הוא הוקם מחדש עקב בעיות פיננסיות.

נכון לעונת 2024/25 הוא משחק בסרייה ד'.

הכוכב הגדול של הקבוצה היה אומברטו קליגאריס שיחק בשנים 1919–1928. הוא היה חבר נבחרת איטליה בכדורגל.

## קישורים חיצוניים

* 
* סיכום הופעות בליגה עליונה

קטגוריה:פיימונטה
קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1909
שושני מים (אחרי 1916)

**שושני מים** (בצרפתית: **Nymphéas**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי קלוד מונה, שנוצר לאחר שנת 1916 ומהווה חלק מסדרת חבצלות המים הידועה שלו. היצירה שמורה בגלריה הלאומית, לונדון, נרכשה בשנת 1963, וממדיה 200.7 × 426.7 ס"מ.

## רקע ויצירה
בשנת 1916 הקים מונה סטודיו חדש בגנו שבז'יברני, במטרה לצייר קנבסים עצומי ממדים של בריכת שושני המים שבחצרו. כל אחד מהציורים הגיע לגובה של למעלה משני מטרים. מונה תכנן מכלול דקורטיבי רחב היקף, ובסיומה של מלחמת העולם הראשונה תרם עשרים ושניים מהקנבסים הללו למדינה הצרפתית. הם מוצגים כיום בשני אולמות סגלגלים במוזיאון האורנז'רי שבפריז. יתר הציורים הגדולים, כולל זה המצוי בלונדון, נותרו בז’יברני עד לאחר מלחמת העולם השנייה.

## תיאור היצירה
ציור זה מתאפיין בהיעדר פרטים מזהים כמו עצים או שיחים, שנוכחים בציורים אחרים בסדרה. המרחק והפרספקטיבה בו בוטלו, ופני המים ממלאים את כל שדה הראייה של הצופה. התוצאה היא תחושה של טבילה מוחלטת במרחב ציורי פתוח ואינסופי. פני השטח של הציור חיים ומנצנצים, ומעוטרים בשבילים של ירוק, אוכרה, סגול, צהוב, תכלת וורוד. זהו ציור שבו לא מתוארת סצנה מסוימת אלא מתהווה מרחב של אור, תנועה והתבוננות.

## פרשנות ומשמעות
מונה ביקש ליצור חוויה של שלווה והתבוננות פנימית. הציור מזמין את הצופה לשהות בו, להאט, ואף להיכנס למצב של הרהור. חוויות עכשוויות של צופים, כולל תלמידות שביקרו בגלריה הלאומית, מעידות על כך שהעבודה מעוררת תחושות של רוך, פגיעוּת ויופי, ולעיתים אף משמשת כמרחב טיפולי. במוזיאון נערכו מול הציור גם תרגולי נשימה ומדיטציה כחלק מאירועים לבריאות הנפש, מתוך מטרה להשתמש באמנות ככלי לריפוי אישי.

## סגנון וטכניקה
מונה תיאר את עבודתו כהתמסרות מוחלטת לרושם החולף של האור והטבע. סגנונו בציורים אלה נוטה להפשטה חלקית – משיכות מכחול חופשיות, שכבות שקופות של צבע ותנועות ציוריות כמעט קליגרפיות. הבד כולו הופך למשטח רגשי שבו הקצב, הצבע והאור משתלבים, ולא קיימת היררכיה ברורה של דמויות או אובייקטים.

## הקשר היסטורי ותרבותי
מונה יצר את הסדרה הזו במהלך תקופה רווית מתחים: בריאותו התדרדרה, הוא התמודד עם קטרקט ועם חרדות סביב מלחמת העולם הראשונה. בנו לחם בחזית והוא עצמו חש מחויב להביע סולידריות דרך אמנותו. הציורים נתפסו גם כמחווה של שלום, והוצגו כתרומתו האישית לניצחון. גם לאחר סיום הלחימה, מונה נותר מודע לפער בין היופי שהוא יוצר לבין הסבל שמתחולל סביבו.

### השפעה ופרשנות עכשווית
סדרת שושני המים הפכה לאחת מהיצירות המרכזיות באמנות המודרנית, והשפיעה רבות על תפיסות של צבע, תנועה והפשטה. האמנית ברידג'ט ריילי תיארה את הציורים כעבודות "על כמעט שום דבר", שבהן נותר רק תוכן טהור – צבע, אור ותודעה. היעדר הנושא הברור הופך את הציור לכלי פתוח לפרשנות ולחוויה אישית, וככזה הוא נשאר רלוונטי גם במאה ה־21.

## הערות שוליים

קטגוריה:קלוד מונה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים של גנים
קטגוריה:ציורי פרחים
פרו פטריה

**פרו פטריה** (באיטלקית:**Aurora Pro Patria 1919**) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר בוסטו ארסיציו במחוז לומברדיה שבאיטליה. זה מועדון כדורגל ותיק ששיחק בעונה הראשונה של סרייה א'. קבוצת המועדון שיחקה בליגה העליונה במשך 12 עונות עד לעונת 1956. 

## היסטוריה
### Pro Patria et Libertate
המועדון נוסד בשנת 1919 אחרי איחוד של מספר מועדונים מקומיים. עם הקמת סרייה א' הוא שיחק בעונה הראשונה וסיים במקום ה-16. הוא שיחק בליגה העליונה במשך מספר עונות וירד ממנה בשנת 1933. בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 הוא חזר לליגה העליונה ושיחק בה עד לשנת 1953. תוך זמן קצר הוא חזר לליגה העליונה אך ירד ממנה בשנת 1956 ומאז שיחק בליגות נמוכות יותר. בשנת 1995 הוא נפסל מהשתתפות בסיירה ד'.

### Pro Patria Gallaratese G.B
המועדון הוקם מחדש תחת שם חדש וקיבל אישור להשתתף בליגה הרביעית בחשיבות באיטליה. הוא היה נציג של עיירות בוסטו ארסיציו וגלארט. בשנת 2008 הוא הציג כיעד עליה לסרייה ב'. המועדון נכנס לחובות, הנשיא של המועדון נעצר. בסופו של דבר היעד לא הושג ומועדון פורק.

### Aurora Pro Patria 1919
ביוני 2009 המועדון הוקם מחדש. הוא שיחק מספר עונות בליגה הרביעית ואף ירד לליגה לחובבנים. נכון לעונת 2024/25 הוא משחק בליגה השלישית בחשיבותה. 

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1919
אזמור

**אזמור** (בערבית: **أزمور**) היא עיר במרוקו, השוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי, על הגדה השמאלית של נהר אום א-רביע. העיר ממוקמת כ-75 ק"מ דרום-מערבית לקזבלנקה.

המילה "אזמור" מקורה במילה הברברית אזמור, שפירושה "עץ זית בר".

## היסטוריה
אזמור מזוהה בדרך כלל עם העיר הפונית **אזמה**, שהולטנה ל**אסמה**.

לפני שנת 1486, הייתה העיר תלויה בממלכת פאס. בשנת 1486 הפכו תושביה לוסאלים ומשלמי מס לז'ואאו השני, מלך פורטוגל.

בשנת 1513, סירב מושל אזמור, מולאי זיאם, לשלם את המס והקים צבא חזק ומאובזר היטב. בתגובה, שלח מנואל צי עצום של 500 ספינות ו-15,000 חיילים (Bergreen, 19). ז'יימה, דוכס ברגנזה הוביל צבא זה, וב-1 בספטמבר כבש את העיר ללא התנגדות מצד תושביה. פרדיננד מגלן, הידוע כמי שהוביל את ההקפה הראשונה של כדור הארץ, היה בין החיילים הפורטוגלים שם; הוא איבד את סוסו בקרבות מחוץ לעיר. השליטה הפורטוגלית בעיר נמשכה תקופה קצרה בלבד; היא ננטשה על ידי ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל בשנת 1541 בשל קשיים כלכליים בחצרו.

## גאוגרפיה
אזמור ממוקמת על נהר אום א-רביע, כ-75 ק"מ מערבית לקזבלנקה.

חוף אזמור, המכונה גם האוזיה, הוא אתר פופולרי לגלישה וקייטסרפינג. הצמחייה באזור כוללת עצי אקליפטוס ואורן.

## תרבות
באזמור נערך בעבר פסטיבל אביב שנתי בחודש מרץ, שהחל בשנת 2007. הקדוש הפטרון של אזמור הוא אבו שועייב. המאוזוליאום שלו נבנה בפקודת מוחמד בן עבדאללה . מדי שנה נחגג מוסם לכבודו. חומות העיר העתיקה מעוטרות ביצירות של אמנים מקומיים. העיר כוללת מדינה המחולקת לשלושה חלקים: מלאח יהודי, קסבה ומדינה העתיקה. מגדלור היסטורי בשם סידי בובכר ממוקם כ-8 ק"מ צפונית לאזמור.

## תמונות

קובץ:Braun_Azemmour_UBHD.jpg|טקסט=Azemmour 16th century.| אזמור, המאה ה-16.
קובץ:ETH-BIB-Azemmour_mit_gr._Mosquée_Moulay_Bou_ChaĎb-Dia_247-09215.tif|טקסט=Azemmour in 1936| אזמור בשנת 1936
קובץ:ETH-BIB-Azemmour_mit_Spiegelung_im_Oum_er-Rbia-Dia_247-03993-1_(cropped).tif|טקסט=Azemmour from the Oum Rabia in 1936| אזמור מאום ראביה בשנת 1936
קובץ:Azemmour_synagogue.jpg|טקסט=Synagogue.| בֵּית כְּנֶסֶת.
קובץ:Azemmour_embroidery,_Morocco,_18th_century.jpg|טקסט=Azemmour embroidery, 18th century| רקמת אזמור, המאה ה-18


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מושבות פורטוגזיות לשעבר
אבן עברית

**אבן עברית** הוא כינוי לסלע שיכול להיות טונליט או גרנופיר או גרניט-פגמטיט שהמראה שלו מזכיר כתב יתדות. מקור השם לא ידוע, וכנראה הוא נובע מהעובדה שבעבר, תושבי אירופה נתקלו באופן תדיר בספרים כתובים באותיות עבריות שהיו בעיניהם זרות ו"מחודדות" למראה.
כשנתקלו בסלעים בהירים שעליהם סימנים כהים בולטים וקוויים הם הזכירו להם את הספרים העבריים.
מבחינה גאולוגית, בדרך כלל, הסלע מורכב מפצלת השדה בעלת צבע בהיר, שבתוכה תכלילים מקוורץ שצבעו כהה יותר.
תהליך יצירת הסלע הוא התקררות מאגמה בעלת תכולה גבוהה מאוד של סיליקה ובמהלך ההתקררות, מתגבשים גבישי הפצלת, ונותר נתך שמורכב בעיקר מסיליקה, בין הגבישים, שמתמצק מאוחר יותר ויוצר מראה של פסים כהים.

סוג התגבשות כזו מאפיין סלעים תת-וולקניים שכן, הוא מתקיים בתנאים של לחץ נמוך וחום גבוה, המאפיינים סביבה של הרי געש.

ניתן גם למצוא דוגמאות ל"אבן עברית" בריוליט שמכיל קסנוליטים כהים.

## תפוצה
ממוזער|אבן עברית מהתצוגה של המוזיאון המינורולוגי הלאומי של אוקראינה באוניברסיטת לבוב
האבן העברית מצויה בפדרציה הרוסית, בהרי אורל, בקרליה ובמחוז אירקוטסק. כמו כן מצויים מרבצים בצרפת באזור המסיב המרכזי.

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי יסוד
קטגוריה:פטרולוגיה
נוריו נאגאיאמה

**נוריו נאגאיאמה** (ביפנית: 永山 則夫; 27 ביוני 1949 – 1 באוגוסט 1997) היה רוצח וסופר יפני.

## ביוגרפיה
נאגאיאמה נולד בעיר אבאשירי שבהוקאידו, יפן, וגדל במשפחה של הורים גרושים. בשנת 1965 עבר לטוקיו ועבד ברובע שיבויה, שם היה עד לירי בזאמה ושיבויה.

בין 11 באוקטובר 1968 ל-5 בנובמבר 1968, נגיאמה רצח ארבעה בני אדם באמצעות אקדח. את שני קורבנותיו האחרונים גם שדד בסכום של 16,420 יין (שווה ערך ל-46 דולר אמריקאי באותה שנה). הוא נעצר ב־7 באפריל 1969, כאשר היה בן 19 ונחשב לקטין לפי החוק היפני דאז.

בשנת 1979 גזר עליו בית המשפט המחוזי של טוקיו עונש מוות, אך בית המשפט הגבוה של טוקיו ביטל את גזר הדין והטיל עליו מאסר עולם בשנת 1981. בשנת 1983 ביטל בית המשפט העליון של יפן את החלטת בית המשפט הגבוה, וקבע את הקריטריונים להחלת עונש מוות במדינה. לבסוף, בשנת 1987, שב בית המשפט הגבוה וגזר עליו עונש מוות, וגזר הדין אושרר על ידי בית המשפט העליון בשנת 1990.

## קריירה ספרותית
במהלך שהותו בכלא, החל נגיאמה לכתוב ספרים, והפך לדמות מוכרת בציבור היפני. ספרו הראשון, **דמעות הבערות** (ביפנית: 無知の涙), פורסם בשנת 1971. בשנת 1983 זכה בפרס על ספרו **גשר עץ** (ביפנית: 木橋). הצלחתו הספרותית עוררה מחלוקת בחוגים הספרותיים ביפן, והוא נדחה מהצטרפות לאגודת הסופרים היפנית, אך זכה להכרה מחוץ ליפן, ובשנת 1996 זכה לפרס מחוזי במדינת סארלנד שבגרמניה.

## מוות
נגיאמה הוצא להורג ב־1 באוגוסט 1997 במרכז המעצרים של טוקיו, בגיל 48, בצו של שר המשפטים איסאו מצוארה. ההוצאה להורג התבצעה 34 ימים בלבד לאחר מעצרו של סייטו סאקקיברה, הרוצח בן ה־14 בפרשת רצח הילדים בקובה. נאגאיאמה לא הותיר אחריו הצהרת פרידה. בצוואתו הקים קרן צדקה לסיוע לנזקקים.

## קורבנות

# **מאסאנורי נאקמורה** (中村 公紀, Nakamura Masanori)
# **תומג'ירו קאטסומי** (勝見 留次郎, Katsumi Tomejirō)
# **טטסוהיקו סייטו** (斎藤 哲彦, Saitō Tetsuhiko)
# **מאסאקי איטו** (伊藤 正明, Itō מסאקי)

## יצירות
* Muchi no Namida (無知の涙, 1971)
* Ai ka Mu ka (愛か無か, 1973)
* Kibashi (木橋, 1984)
* Soren no Tabigeinin (ソ連の旅芸人, 1986)
* Sutego Gokko (捨て子ごっこ, 1987)
* Shikei no Namida (死刑の涙, 1988)
* Nazeka Umi (なぜか 海, 1989)
* Isui (異水, 1990)
* Hana (華, 1997)

## קישורים חיצוניים
* בסודיות, יפן תולה סופר רב מכר, רוצח של 4, ניו יורק טיימס, 7 באוגוסט 1997
* 10 שנים לאחר התלייה, הרוצח עדיין מציע לקחים ללמוד, ג'פן טיימס, 1 באוגוסט 2007.
* נוריו נאגאיאמה (ביפנית)
* המכונה גם רוצח סדרתי (A.K.A Serial Killer)

## הערות שוליים

קטגוריה:רוצחים סדרתיים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1949
קטגוריה:נפטרים ב-1997
חכמון

**חכמון** הוא שם משפחה שמקורו במילה העברית חכם.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
בסיס הכוחות הצרפתים בג'יבוטי

**בסיס** **הכוחות הצרפתים בג'יבוטי** (בצרפתית: **Base aérienne 188 "Colonel Massart**") הוא בסיס של הכוחות המזוינים של צרפת הממוקם בג'יבוטי, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי אמבולי. הבסיס פועל ברציפות מאז שנת 1932, ומשמש כנקודת מפתח אסטרטגית של צרפת במזרח אפריקה ובקרן אפריקה. הבסיס קרוי על שמו של הקולונל אמיל מסאר, אשר פיקד על יחידות צרפתיות באזור חוף סומליה הצרפתי ונהרג בתאונת מטוס במהלך אימון ירי בשנת 1968. הבסיס פועל במסגרת הסכם ההגנה בין צרפת לג'יבוטי, ומטרתו גם לחזק את שיתוף הפעולה האזורי במזרח אפריקה. בנוסף, הבסיס משמש כמרכז לוגיסטי אווירי של הכוחות הצרפתיים באזור. הבסיס מהווה נדבך מרכזי ביכולות התגובה המהירה של צרפת באזור. כמו כן, הבסיס משמש לאימונים ולהכשרות עם כוחות ממדינות שכנות כגון אתיופיה, קניה ואוגנדה.

## משימות
הכוחות הצרפתיים המוצבים בג'יבוטי (FFDj) פועלים מכוח אמנת שיתוף הפעולה הביטחוני בין צרפת לרפובליקת ג'יבוטי, אשר נחתמה לראשונה בשנת 2011 וחודשה ב-24 ביולי 2024 לתקופה של 20 שנים. הבסיס משתתף בפעילות צבאית באזור מזרח אפריקה, ים סוף, האוקיינוס ההודי והמזרח התיכון, לרבות:
* **הגנה על שלמותה הטריטוריאלית של ג'יבוטי** – תוך שמירה על ריבונותה. ה-FFDj משתתפים בשמירה על גבולות המדינה, במעקב אחר המרחב האווירי והמימי, ובסיוע אפשרי לפעולות חילוץ והצלה בשטח ובים. צרפת היא המדינה הזרה היחידה המעמידה אמצעים צבאיים קבועים לטובת הגנה זו, בהתאם להסכמים בין המדינות. הכוחות מקיימים שיתוף פעולה הדוק עם כוחות הביטחון של ג'יבוטי, בין היתר באמצעות תרגילים משותפים, העברת ציוד צבאי, וסיוע אזרחי הכולל שירותים רפואיים ופעילויות קהילתיות.
* **שמירה על היציבות האזורית** – באבטחת נתיבי שיט ואספקה אסטרטגיים בים סוף ובמפרץ עדן, ובקידום חופש השיט באזור.
* **אימון והכשרה צבאות אפריקה** – בבסיס, הכוחות פועלים להכשרה מקצועית של כוחות במדינות שותפות בזירה, תוך שיתוף ידע וניסיון.

## יחידות
הכוחות הצרפתיים בג׳יבוטי כוללים כ-1,500 חיילים, הפועלים ממספר מתחמים צבאיים ברחבי ג'יבוטי:
* הרגימנט הבין-חילי החמישי מעבר לים (5e RIAOM)
* בסיס חיל האוויר 188 (BA 188)
* בסיס ימי
* המרכז לאימוני קרב ולהסתגלות לתנאי מדבר (CECAD)

הכוחות מאורגנים במבנה בין-זרועי וכוללים רכיבי חי"ר, הנדסה וארטילריה, ציוד כבד (כגון תותחי CAESAR, נגמ"שי VAB ו-VBL), וכן יחידות של תעופה קלה (מסוקי Puma ו-Gazelle).

## גלריה

קובץ:2022 A188 010 P 001 001.jpg|אנשי צוות האוויר של בסיס חיל האוויר 188 "קולונל מסאר" בג'יבוטי, ינואר 2022.
קובץ:2021 A188 097 P 001 024.jpg|לוחמי קומנדו מבסיס חיל האוויר 188 במהלך תרגיל מעצר, בשיתוף צוות כלבני מבצעי
קובץ:F-1-Towed-Gun-howitzer.jpg|רגימנט הארטילריה ההררית ה-93 של צבא צרפת עם תותח TRF1 מדגם 155 מ"מ בג'יבוטי
קובץ:US Marines, French military train together in Djibouti 150922-M-TJ275-0289.jpg|אימון שחייה משותף לחיילים צרפתיים ונחתים אמריקאים
קובץ:U.S. Marines discuss capabilities with French military 150909-M-TJ275-103.jpg|טייסים צרפתיים מארחים טייסים אמריקאים באימון משותף בבסיס
קובץ:5th French Marine Regiment in Djibouti.jpg|חייל צרפתי מהרגימנט 5 מעביר שיעור הישרדות לחיילים אמריקאים במדבר ג'יבוטי, 2012.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'יבוטי: יחסי חוץ
קטגוריה:בסיסים צבאיים צרפתים מעבר לים
בסיס הצי טולון

**הבסיס הימי של טולון** (בצרפתית: ***Base navale de Toulon***) הוא הבסיס המרכזי של הצי הצרפתי והנמל הצבאי הגדול ביותר באירופה. הוא ממוקם בעיר טולון שבדרום צרפת, לחוף הים התיכון, ומשמש כעורק הלוגיסטי, האסטרטגי והתפעולי העיקרי של הצי הצרפתי בזירה הים-תיכונית. בבסיס זה עוגנים מרבית כלי השיט של כוח הפעולה הימי של צרפת, לרבות נושאת המטוסים הגרעינית שארל דה גול.

הקמתו של הבסיס נמשכה החל מסוף המאה ה-15, בתקופתו של המלך אנרי הרביעי, וחוזקה לאורך הדורות על ידי יורשיו. בתקופת שלטונו של לואי הארבעה עשר, ביצר האדריכל הצבאי סבסטיאן לה פרטר דה ואובן את הנמל והפך אותו לאחד מנמלי הצי המרכזיים של צרפת. מאז הפך הנמל לאבן יסוד במערך הצבאי הימי של המדינה.

הבסיס משתרע על פני שטח של 268 הקטרים, ומכיל עשרה קילומטרים של רציפים, שלושים קילומטרים של דרכים פנימיות, וכעשרה מזחים תפעוליים. במספנה עוגנים כשלושים כלי שיט השייכים לכוח הפעולה הימי, בהם גם ספינות הפיקוד והשליטה מדגם מיסטרל וטונר, ספינות שיגור טילים ופריגטות מדגם Aviso. בבסיס מועסקים כ-20,000 איש, חיילים ואזרחים, המהווים כ-12% מכלל אוכלוסיית העיר טולון.

הבסיס בטולון נחשב לבסיס ההגנה הימי החשוב ביותר של צרפת, והוא משמש גם כמטה הפיקוד של המחוז הימי השלישי. הוא מארח את שתי סדרות הפריגטות החדישות ביותר בצי – פריגטות ההגנה האווירית מדגם Horizon ופריגטות רב-משימתיות מדגם Aquitaine. בנוסף לכך, הבסיס משמש כמרכז הפריסה של הצוללות הגרעיניות מדגם תקיפה (SNA), ה

אמונות על ליווי והגנה על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים שארל דה גול.

בשל הצורך המתמיד בהתאמה לשינויים טכנולוגיים, הבסיס עובר תהליכי מודרניזציה תכופים, הכוללים בין היתר בניית רציפים חדשים לקליטת פריגטות חדשות, ושדרוג התשתיות לקראת קליטתן של צוללות התקיפה הגרעיניות מהדור החדש מדגם Barracuda, ובפרט הצוללות מסדרת Suffren.

## גלריה

קובץ:Mistral-photo26.jpg
קובץ:Suffren 3.jpg
קובץ:Foudre.jpg
קובץ:Charles de Gaulle (ship) at Toulon harbour 07.jpg
קובץ:Port militaire de Toulon2.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הצי הצרפתי

קטגוריה:טולון
קטגוריה:צרפת: בסיסים ומתקנים צבאיים
חגי בלזברג

**חגי בלזברג** (נולד ב-30 באוגוסט 1964) הוא אדריכל אמריקאי יליד ישראל הפועל בסנטה מוניקה, קליפורניה.

## ביוגרפיה
בלזברג נולד בתל אביב לאמו שהייתה פסלת ואביו שהיה מהנדס אווירונאוטיקה, וגדל רמת גן. בגיל שבע עברו הוריו ללוס אנג'לס. הוא קיבל תואר ראשון במדעים מאוניברסיטת המדינה של אריזונה ותואר שני באדריכלות עם הצטיינות מבית הספר לעיצוב של הרווארד. בזמן לימודיו, ביצע התמחות במשרדו של פרנק גרי בשנת 1997 ייסד את משרד בלזברג אדריכלים.

עבודותיו ממוקמות ברחבי צפון אמריקה, כולל פרויקטים במקסיקו סיטי, טורונטו, אדמונטון, אריזונה, קליפורניה, ג'ורג'יה, הוואי וושינגטון די.סי  בשנת 2010 הוכרז כעמית המכון האמריקאי לאדריכלים על "תרומותיו הבולטות לקידום מקצוע האדריכלות".

מאז 1994, בלזברג מילא תפקידי הוראה והרצאה לתואר ראשון ושני ב־UCLA, באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) ובמכון לאדריכלות של דרום קליפורניה.

### מוזיאון השואה בלוס אנג'לס
מוזיאון השואה בלוס אנג'לס הוא אחד הפרויקטים הבולטים ביותר של בלזברג. המוזיאון ממוקם כולו תחת הקרקע כאשר רק חריצים בתקרה יוצרים קשר עם העולם מעל ומחדירים אור למטה. הכניסה למוזיאון נעשית דרך מסדרון צרוך וארוך המוביל בכאילו בקע אל תוך האדמה. הניגודיות בין הפארק הפורח מעל למוזיאון הקודר שמתחת מסמל את הניגודיות והאדישות בה אנשים חיו בזמן השואה כשאחרים עברו את מאורעותיה.
ממוזער|הכניסה למוזיאון השואה בלוס אנג'לס

## ספרים
* The Los Angeles Museum of the Holocaust (Oro Editions, 2012)
* Hagy Belzberg: structures and metaphors, Carlo Paganelli (L'arca, 2010)
* In-Phil Architecture at the Walt Disney Concert Hall, intro by Joseph Giovannini (Edizioni Press, 2005)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אריזונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
אברהם קרסין

**אברהם קרסין** (1918–1996) היה מראשוני היישוב נוה מונוסון וכיהן כראש הוועד המקומי וכראש המועצה המקומית הראשון של היישוב.

## ביוגרפיה
בשנות ה־50 היה קרסין מעובדי הנהלת המכס בשדה התעופה לוד (כיום נתב"ג). הוא היה אחד מחמשת העובדים הראשונים שנבחרו על ידי הנדבן היהודי-אמריקאי פרד מונוסון כדי להקים יישוב חדש לעובדי שדה התעופה, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. היישוב הוקם בשנת 1953, ובתחילת 1955 אוכלס על ידי המשפחות הראשונות.

### פעילות ציבורית
קרסין כיהן כראש הוועד המקומי של נוה מונוסון החל מייסודו בשנת 1953 ועד שנת 1964. בתקופה זו היה אחראי על בניית התשתיות הראשונות ופיתוח מוסדות חינוך וקהילה, בהם בית הספר היסודי המקומי "אורנים".

בשנת 1964 היישוב הוכרז כמועצה מקומית בעקבות פנייתו של מונוסון לראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון. קרסין מונה לראש המועצה המקומית הראשון, וכיהן בתפקיד עד 1965, אז הוחלף על ידי גדעון אייגס.

### מורשת
קרסין זכור כאחד המנהיגים המרכזיים של נוה מונוסון וכמי שהניח את היסודות להתפתחות היישוב מקהילה קטנה ליישוב קהילתי מבוסס.

## קישורים חיצוניים
* אתר היישוב נוה מונוסון

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
אנרכיזם לאחר מחסור

**אנרכיזם לאחר-מחסור** הוא אוסף מאמרים מאת מארי בוקצ'ין, שפורסם לראשונה בשנת 1971 על ידי הוצאת רמפארטס (Ramparts Press). בספר זה, מציג בוקצ'ין את האפשרויות שצורת האנרכיזם עשויה לקבל בתנאים של חברה ללא מחסור. מדובר באחד מהחיבורים המרכזיים של בוקצ'ין, והתזה הרדיקלית שלו עוררה מחלוקת שכן בוקצ'ין טוען בה שהטכנולוגיה יכולה לשחרר את האדם מעול רוב העבודה ולסייע בביסוס חברה אוטופית.

## תקציר
"האנרכיזם לאחר-מחסור" לפי בוקצ'ין הוא מערכת כלכלית המבוססת על "אקולוגיה חברתית", "מוניציפליזם ליברטרי" (שלטון מקומי ליברטרי), ושפע של משאבים בסיסיים. בוקצ'ין טוען שחברות פוסט-תעשייתיות מסוגלות להפוך לחברות ללא מחסור, ולכן ניתן לדמיין את "הגשמת הפוטנציאלים החברתיים והתרבותיים הגלומים בטכנולוגיה של שפע". הניהול העצמי של החברה מתאפשר כיום בזכות הקידמה הטכנולוגית, וכאשר הטכנולוגיה מופעלת באופן רגיש לסביבה, הפוטנציאל המהפכני של החברה משתנה באופן מהותי.

בוקצ'ין טוען כי הגידול בייצור שהתאפשר הודות להתקדמות הטכנולוגית של המאה העשרים כוון לרווח כלכלי בשוק, ובא על חשבון הצרכים האנושיים והקיימות האקולוגית. צבירת הון אינה עוד תנאי הכרחי לשחרור האדם, והתפיסה שמכשולים כמו המדינה, היררכיה חברתית, ומפלגות אוונגרד נדרשים למאבק החברתי – היא לדעתו מיתוס שיש להפריכו.

## קבלה וביקורת
התזה של בוקצ'ין נחשבת שונה מזו של נועם חומסקי; בעוד ששניהם מסכימים שטכנולוגיית המידע נשלטת על ידי הבורגנות ואינה בהכרח משחררת, בוקצ'ין אינו מהסס להיאבק בשליטה זו על ידי פיתוח טכנולוגיות חדשות, חדשניות ורדיקליות. החוקר הפוסט-אנרכיסטי לואיס קול משווה את סגנונו של בוקצ'ין לזה של מרסל מוס, ז'ורז' בטאיי והרברט מרקוזה, ומציין שבוקצ'ין חזה את חשיבותה של הטכנולוגיה הסייברנטית לפיתוח הפוטנציאל האנושי – עשור לפני הופעת זרם הסייברפאנק. גם מריוס דה חאוס (Marius de Geus) התייחס בחיוב לספר, שתיאר אותו כ"סקיצות מעוררות השראה" לעתיד. פגי קורנגר  במאמרה "אנרכיזם: הקשר הפמיניסטי", תיארה אותו כ"ניתוח מעמיק" ו"דיון בפוטנציאל המהפכני בחברה טכנולוגית".

## קישורים חיצוניים
* הספר בגרסה מקוונת, the anarchist library
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי אנרכיזם
עונת 2025/2026 בצ'מפיונשיפ

**עונת 2025/2026 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ,** היא העונה ה־34 במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ האנגלית.
הקבוצות שיסיימו במקומות הראשון והשני יעפילו אוטומטית לפרמייר ליג, ואילו הקבוצות שיסיימו במקום 3–6, מתחרות ביניהן במשחקי הפלייאוף, על מקום נוסף בפרמייר ליג. 
הקבוצות שיסיימו בשלושת המקומות האחרונים, ירדו לפוטבול ליג הראשונה.

## שינויים בקבוצות הליגה

#### הקבוצות שעלו ל[[פרמייר ליג]]

* לידס יוניטד
* ברנלי
* סנדרלנד

#### הקבוצות שירדו מה[[פרמייר ליג]]

* לסטר סיטי
* איפסוויץ' טאון
* סאות'המפטון

#### הקבוצות שעלו מהפוטבול ליג הראשונה
* ברמינגהאם סיטי
* רקסהאם
* צ'רלטון את'לטיק 

#### הקבוצות שירדו ל[[הפוטבול ליג הראשונה|פוטבול ליג הראשונה]]
* לוטון טאון
* פלימות' ארגייל
* קארדיף סיטי

## קבוצות הליגה

## טבלת הליגה
מעודכן ל-3 במרץ 2026

### פלייאוף
העולה השלישית לפרמייר ליג תקבע במשחקי הפלייאוף הקבוצות שיסיימו את העונה במקומות 3–6 יעפילו למשחקי הפלייאוף, הקבוצה שסיימה במקום השלישי תפגוש את הקבוצה שסיימה במקום השישי (הקבוצה מהמקום השישי תארח את המשחק הראשון ואילו הקבוצה מהמקום השלישי תארח את משחק הגומלין) ואילו הקבוצה שסיימה במקום הרביעי תפגוש את הקבוצה שסיימה במקום החמישי (הקבוצה מהמקום החמישי תארח את המשחק הראשון ואילו הקבוצה מהמקום הרביעי תארח את משחק הגומלין), המנצחות יפגשו למשחק הגמר שבו המנצחת תעפיל לפרמייר ליג.

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגות כדורגל באנגליה
קטגוריה:ליגות כדורגל משניות באירופה
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2025
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2026
קטגוריה:2025 בממלכה המאוחדת
קטגוריה:2026 בממלכה המאוחדת
ויברך דויד

**ויברך דוד** הוא קטע תפילה, חלק מפסוקי דזימרה הנאמר בכל תפילת שחרית.

בקטע תפילה זה, רבים נוהגים לעמוד.
ממוזער|311x311 פיקסלים|"ויברך דוד..."

## תוכן התפילה
תחילתו של קטע תפילה זו לקוח מספר דברי הימים (). קטע תפילה זה נאמר על ידי דוד המלך, לאחר הטלת המשימה לבניית בית המקדש על בנו שלמה.

לאחר שלושת פסוקים אלה, ישנו קטע נוסף המתחיל במילים 'אתה הוא ה' לבדך', בקטע זה נאמרים מספר פסוקים מספר נחמיה () המתארים בקצרה את השתלשלות ההיסטוריה של העולם, הכל מבריאת העולם, בחירתו של אברהם אבינו, ועד הצלת עם ישראל משעבוד מצרים וקריעת ים סוף. פסוקים אלו נאמרים כהקדמה ל"שירת הים".

## מקור אמירתו
**ב[[ארבעה טורים|טור]] וכן ב[[אבודרהם (ספר)|אבודרהם]]** כתבו שקטע תפילה זה תוקן על ידי הגאונים**** . וכן כתב בספר הרוקח, שקטעים אלו תוקנו בתקופה מאוחרת יותר, ולא יחד עם שאר פסוקי דזימרה.

במחזור מנהג בני רומא מסיימים "ואתה מחיה את כולם וצבא השמים לך משתחווים", וממשיכים לפסוק "ובני ישראל הלכו ביבשה בתוך הים והמים להם חומה מימינם ומשמאלם, ויושע ה'...".

אמנם בנוסח סדר רב עמרם גאון לא מופיעים כלל פסוקים אלה של 'אתה הוא ה' לבדך', וגם לא פסוקי שירת הים.
## מנהגים
### צדקה
רבים נוהגים לתת צדקה בעת שאומרים את המילים 'ואתה מושל בכל'. בספר בן איש חי הביא מנהג זה בשם רבי חיים ויטל:

בשל"ה הזכיר שראה מנהג זה בארץ ישראל, שהגבאי אוסף את הצדקה בעת אמרית ויברך דוד, כשהם אומרים שהדבר מקובל מהאר"י. השל"ה מטעים את המנהג בכך שכל קטע התפילה של ויברך דוד נאמר אחר התנדבות דוד ואנשיו עבור בית המקדש. אמנם במקום אחר הביא השל"ה בשם האר"י שטעם נתינת הצדקה בויברך דוד הוא משום שעומדים בו:

עניין נתינת הצדקה בויברך דוד מופיע בשם האר"י בשער הכוונות ועוד.

### עמידה
בדרכי משה כתב . אמנם בספרו המפה כתב הרמ"א שהמנהג לעמוד:

ומנהג זה כבר נזכר בשם האר"י בשער הכוונות .

בשולחן ערוך הרב הביא ב' שיטות בעניין המקום בו צריך לעמוד: 

ובספר טעמי המנהגים כתב בשם הלבוש כי הטעם שעומדים כשאומרים ברוך שאמר ויברך דוד וישתבח, מפני שהם עיקר השבחים בתפילה.

## קישורים חיצוניים
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תפילת שחרית
יהודה חייט

[ממוזער|תחילת ספר "מנחת יהודה" לרב יהודה חייט, בכ"י Ms. Heb. 8°2020. למעלה משמאל: [חתימה|אוטוגרף של יוסף קארו.]]
**יהודה בן יעקב חייט** (ספרד המאה ה-15 - מנטובה המאה ה-16) היה מקובל, ממגורשי ספרד.

## ביוגרפיה
לא ידוע היכן חי בספרד, וגם על מוריו הידיעות מעטות. מרבותיו היה שמואל אבן שרגא. מכך שגורש מליסבון, יש במחקר שהעריכו כי היה מיהודי קסטיליה. בחורף 1492-1493 גורש עם משפחתו מליסבון, יחד עם 250 יהודים אחרים. הם נדדו ארבעה חודשים בספינה, בחיפוש אחר נמל שבו יסכימו לקבלם. כלי השיט נלכד בידי פיראטים, שהסיעו אותו למאלגה, אך גם שם לא הורשו לעגון, לעזוב, או לרדת מהספינה. כומר שהגיע מהעיר לשאת דרשה לפניהם מדי יום, שכנע חלק מהנוסעים הרעבים להתנצר. אשתו של חייט מתה מרעב. לבסוף, התירו רשויות מאלגה ליהודים להפליג לאפריקה. חייט התיישב ב"בירביבריא"ה של מלכות פיס", אך שם העיד עליו אדם כי הורה לשומעיו, עת נכבשה גראנדה, לגרור ברחוב צלם של מוחמד. חייט נכלא, והועמדה לפניו הברירה אם למות מרעב בשבי או להתאסלם ולהפוך לשר באזור. אחרי ארבעים יום בכלא, נפדה בידי הקהילה יהודית, ובתמורה העניק להם כמאתיים ספרים שהיו לו. הוא נדד לפאס, אך הרעב החמור והדלות באזור גרמו לו לייסורים רבים, ונאלץ לעבוד בעבודות פרך. בסתיו 1493 נדד לנאפולי, אך גם אותה עזב, הפעם בשל הפלישה הצרפתית ב-1494. לאחר מכן נסע לוינציה, שם התקבל בכבוד בידי אצילי פליטים ספרדים, שגם דאגו לו למלבושים חדשים במקום בגדי השק בהם הסתובב. בסביבות אמצע העשור האחרון למאה ה-15 התיישב במנטובה שבאיטליה.

כבר בהיותו בספרד, נמשך ללימוד הקבלה, והתחיל לאסוף חלקי ספר הזהר עד ש"רובו היה בידי מהנמצא ממנו". במנטובה, לבקשת יוסף יעבץ, חיבר פירוש לספר הקבלה "מערכת האלהות"., תאריך חיבור הפירוש, ככל הנראה, הוא בין 1498-1495. שנת פטירתו לא ידועה.

התכתב בקבלה עם יוסף אלקאשטייל, וקונטרס מתשובות האחרון לחייט הגיע לידינו, וכמו "מנחת יהודה", אף הוא השפיע על מקובלים בני הדור שלאחריו.

בתחילת חיבורו, יצר מעין אינדקס קבלי, ובו המליץ לקוראיו על ספרים מהם ראוי ללמוד קבלה: ספר יצירה, ספר הבהיר, ספר הזוהר, סודות הרמב"ן וספריהם של שם טוב דליאון, יוסף ג'יקטיליה ומנחם רקנאטי. זאת בניגוד ליצחק אבן לטיף, ממנו אין ללמוד קבלה, ואברהם אבולעפיה ש"אל תקרב לפתח ביתו".

## חיבוריו
* **מנחת יהודה** (פיררא 1557), פירוש לספר מערכת האלהות המיוחס לפרץ בן יצחק. החיבור נושא אופי של ספר קבלי עצמאי יותר מאשר פירוש. כתבי יד של "מנחת יהודה" נפוצו טרם הדפסתו, וכתב יד, שהועתק בממלכה העותמאנית בה'רפ"ו ושוכן כיום בספרייה הלאומית. הספר הגיע לידי מקובלים חשובים באותו דור, כברכיאל קפמן, אלחנן סגי נהור וחלקם הזכירו אותו בכתביהם: יוסף קארו, מאיר אבן גבאי, שלמה אלקבץ, משה קורדובירו (מתוך הסתייגות), מוהרח"ו, הרמ"א (ב"תורת העולה") ועוד.
* פירוש על ביאור ריקאנטי לתורה.

## לקריאה נוספת
* . נדפס מחדש עם תוספות בתוך: .


* Oron, Michal. 1991. “Autobiographical Elements in the Writings of Kabbalists from the Generation of the Expulsion.” *Mediterranean Historical Review* 6 (2): 102–11. doi:10.1080/09518969108569617.
* 


## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מגורשי ספרד ופורטוגל
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:יהודי איטליה במאה ה-15
קטגוריה:ילידי המאה ה-15
קטגוריה:נפטרים ב-1510
ריח מתוק של הצלחה

**ריח מתוק של הצלחה** (באנגלית: **Sweet Smell of Success**) הוא סרט דרמה פילם נואר סאטירי אמריקאי משנת 1957, בבימויו של אלכסנדר מקנדריק, על פי תסריט מאת קליפורד אודטס וארנסט להמן. הסרט מבוסס על נובלה מאת להמן, שפורסמה לראשונה במגזין קוסמופוליטן בשנת 1950. בתפקידים הראשיים מככבים ברט לנקסטר, טוני קרטיס, סוזן הריסון ומרטין מילנר. הסרט מתאר את עולמם האפל של עיתונאי רכילות ויחצ"נים בניו יורק של שנות ה-50, ומתמקד בקשר המורכב בין עיתונאי רב-השפעה לסוכן יחסי ציבור שאפתן. הסרט צולם בלוקיישנים אמיתיים בניו יורק, והציג סגנון צילום נוארי בולט של הצלם ג'יימס וונג האו. הפסקול הולחן על ידי אלמר ברנשטיין, וכולל גם קטעי ג'אז בביצוע חמישיית צ'יקו המילטון. תקציב ההפקה עמד על כ-3.4 מיליון דולר, אך הסרט הכניס רק כ-2.25 מיליון דולר בארצות הברית, ונחשב לכישלון קופתי בעת יציאתו.

בשנת 1993, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס, בשל חשיבותו התרבותית, ההיסטורית והאסתטית. 

## תקציר עלילה
הסרט עוקב אחר סידני פלקו, סוכן יחסי ציבור חסר מצפון, המנסה להחזיר לעצמו את מקומו בקרבתו של ג'יי. ג'יי. הנסקֶר, עיתונאי רכילות רב-השפעה. הנסקר מבקש מפלקו לסייע לו להפריד בין אחותו הצעירה, סוזן, לבין בן זוגה, נגן ג'אז בשם סטיב דאלאס, שאותו הוא רואה כבלתי ראוי. פלקו, מתוך שאיפה לקדם את הקריירה שלו, מסכים לבצע מניפולציות שונות כדי להשיג את מטרת הנסקר. העלילה מתפתחת לחשיפת עולם עיתונאי מושחת, שבו הגבולות בין אמת לשקר מטושטשים, והשאיפה להצלחה גוברת על המוסר.

## צוות השחקנים הראשי
* **[[ברט לנקסטר]]** – ג'יי. ג'יי. הנסקֶר, עיתונאי רכילות רב-השפעה, אכזרי ומניפולטיבי.
* **[[טוני קרטיס]]** – סידני פלקו, סוכן יחסי ציבור שאפתן וחסר מצפון.
* **סוזן הריסון** – סוזן הנסקֶר, אחותו הצעירה של ג'יי. ג'יי., צעירה תמימה ומאוהבת.
* **מרטין מילנר** – סטיב דאלאס, נגן ג'אז צעיר, בן זוגה של סוזן.
* **סם לווין** – פרנק דאלאס, אביו של סטיב, מוזיקאי מנוסה.
* **ברברה ניקולס** – ריטה, מזכירתו של פלקו, המעורבת בתככים.

## ביקורות
בעת יציאתו, הסרט לא זכה להצלחה קופתית, והקהל התקשה לקבל את הדמויות הראשיות בתפקידים שליליים. עם השנים, הסרט זכה להערכה מחודשת ונחשב כיום לקלאסיקת נואר. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 98% בהתבסס על 62 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט עם צוות שחקנים מצוין, בימוי חד, צילום אווירתי ופסקול ג'אזי מתאים, מה שהופך אותו לאחד ממותחני הפשע הנואריים הטובים ביותר." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 100 מתוך 100, בהתבסס על 5 ביקורות, המעיד על "שבח אוניברסלי". 

מבקר הקולנוע א. או. סקוט מהניו יורק טיימס כתב בשנת 2002: "באדיבות ארנסט להמן וקליפורד אודטס, דיאלוג רחוב מעודן שאף ניו יורקר אמיתי לא דיבר כך, אך כל ניו יורקר אמיתי היה רוצה שיוכל."
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי יונייטד ארטיסטס
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטים מבוססי סיפורים קצרים
קטגוריה:סרטים אפלים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1957
Religiously. The Album.

****** הוא אלבום הבכורה של זמר הקאנטרי האמריקאי ביילי צימרמן. הוא יצא לאור ב-12 במאי 2023, על ידי וורנר מיוזיק נאשוויל ואלקטרה רקורדס. הוא כולל את הסינגלים "Fall in Love" , "Rock and a Hard Place" , "Religiously"  ו-"Where It Ends"  (שלושה מהם נכללו גם במיני אלבום הבכורה שלו*, [[Leave the Light On]]*). שירים נוספים שיצאו כסינגלים לקידום מכירות כוללים את "Get to Getting' Gone" ו-"Fix'n to Break". צימרמן היה שותף לכתיבת אחד עשר מתוך שש עשרה הרצועות באלבום.

## רקע
האלבום הוכרז ב-18 במרץ 2023. לצד שיר הנושא, צימרמן פרסם הצהרה שליוותה את ההכרזה, בה הסביר: .

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

### מצעדים שנתיים

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2023
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בקנדה
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס
בית הכנסת אבודרהם בגיברלטר

**בית הכנסת אבודרהם** (בלאדינו: **Esnoga Abudarham**) הוא מרכז קהילתי ובית כנסת אורתודוקסי שנמצא ברחוב פרלמנט מס' 19, בגיברלטר, טריטוריה בריטית מעבר לים השייכת לממלכה המאוחדת.

## היסטוריה
ממוזער|ימין|פנים בית הכנסת
בשנת 1804 נפטר הרב שלמה אבודרהם במהלך מגפת הקדחת הצהובה. שנה לאחר מכן, בשנת 1805, יהודים היוו כמחצית מאוכלוסיית גיברלטר.

בשנת 1820 הוסב בית המדרש של הרב שלמה אבודרהם שברחוב פרלמנט לבית כנסת, על ידי קבוצה מקרב מתפללי בית הכנסת הגדול של גיברלטר, שהיו עולים חדשים ממרוקו והעדיפו סביבה קטנה ובלתי פורמלית יותר. לפני כן שימש הבניין כבית הבונים החופשיים, ולכן מכונה רחוב פרלמנט עד היום גם בשם *Callejon de los Masones* ("סמטת הבונים החופשיים").

בית הכנסת אבודרהם הוא מקום תפילה קטן עם ספסלי עץ הפונים אל ה**בימה,** במה מוגבהת ממנה קוראים את התורה.

בית הכנסת אבודרהם הוא הרביעי והאחרון מבין בתי הכנסת הפעילים שנוסדו בגיברלטר.

## ראו גם
* היסטוריה של היהודים בגיברלטר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:גיברלטר: מבנים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי כנסת
אדם טן

**אדם טן** (באנגלית: **Adam Ten**; נולד ב-1993 כ**אדם טננבאום**) הוא דיג'יי, מפיק מוזיקה אלקטרונית ובעל חברת תקליטים (לייבל) ישראלי.

## ביוגרפיה
טננבאום נולד וגדל בקיבוץ שפיים. מגיל צעיר התעניין במוזיקה, ניגן על כלים שונים ואסף תקליטים. הוא החל את דרכו כדי-ג'יי כבר בגיל ההתבגרות, ובמהלך השנים פיתח סגנון מוזיקלי ייחודי המשלב אלמנטים של מוזיקת האוס פסיכדלית, טכנו והשפעות אתניות. נכון ליוני 2025, לאדם טן יש מיליון מאזינים חודשיים בספוטיפיי.

## קריירה מקצועית
אדם טן החל את הקריירה שלו בשנת 2011 כשהיה בן 18 בלבד. היה רזידנט במועדונים "הבלוק" ו-Breakfast Club בתל אביב והופיע במועדונים ופסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם מועדון הברגהיין בברלין, ברוקלין מיראז' בניו יורק, פסטיבל Burning Man ופסטיבל Coachella. המוזיקה שלו זכתה לתמיכה מאמנים מובילים כגון דיפלו, סולומון ודמיאן לזרוס, וב-2023 הוחתם בסוכנות הבינלאומית WME.

ב-2015 ייסד עם רוני אמיתי וגיל קורי (שיימוס קיי) את קולקטיב Dov Gummy, קהילת טכנו שהפיקה אירועים מחתרתיים במקומות יוצאי דופן בתל אביב.

ב-2017 היה שותף ליצירת ליין מסיבות הטבע Terra.

ב-2024 הוזמן לסטים ב-BBC Radio 1, ביוון ובאנטוורפן, ושיתף פעולה עם Rhye ברמיקס ל-"3 Days Later" ועם Raphael ב-Toys, שניהם בלייבל Higher Ground של דיפלו.

ב-2025 השתתף בפסטיבל Forbidden Forest בבריטניה לצד תקליטנים מרחבי העולם, חימם את פאטבוי סלים במועדון Silo בדאלאס, ופתח את מסיבות הקיץ של ליין Sunset Park Rooftop בניו יורק.

### Maccabi House
בשנת 2020 הקים את הלייבל העצמאי "Maccabi House", שמטרתו להוות בית למפיקים ישראלים מוכשרים. בין האמנים הבולטים בלייבל נמנים דור דנינו, רוני אמיתי, Mita Gami ו-Yamagucci. הריליס הראשון של הלייבל, "VA – All Stars 01", כלל יצירות של בוגרי מסלול EMP במכללת BPM.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:תקליטנים ישראלים
קטגוריה:שפיים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1993
בית הכנסת בליובליאנה

**בית הכנסת של ליובליאנה** הוא בית כנסת יהודי אורתודוקסי שפועל במבנה מגורים במרכז העיר ליובליאנה, בירת סלובניה. בית הכנסת נוסד בשנת 2021 ביוזמת פדרציית הקהילות היהודיות של גראץ וליובליאנה, והוא מקום התפילה היהודי הפעיל היחיד במדינה. עד להקמתו נאלצה הקהילה להתבסס על פתרונות ארעיים.

## היסטוריה
ב־2 באוגוסט 2021 הודיעו הקהילה היהודית בגראץ והקהילה היהודית בסלובניה, בראשות אלי רוזן (נשיא הקהילה בגראץ) ואיגור וויצ'יץ' (סגן נשיא הקהילה בסלובניה), על הקמת פדרציית הקהילות היהודיות של גראץ וליובליאנה. ההתאגדות חוצה הגבולות נועדה לחזק ולפתח את חיי הקהילה של שני הגופים.

טקס הפתיחה של בית הכנסת בליובליאנה, הפועל לפי מסורת אורתודוקסית, התקיים ב־9 בנובמבר 2021 – ביום הזיכרון לפוגרומים של נובמבר 1938 (ליל הבדולח). בטקס השתתפו נשיא סלובניה בורוט פאחור, הארכיבישוף הקתולי מונסיניור סטניסלב זורה, המופתי של הקהילה המוסלמית בסלובניה נווזט פוריץ', וכן נציגים בכירים מהעולם הפוליטי, הדיפלומטי והציבורי. אוסטריה יוצגה על ידי שגרירת אוסטריה בסלובניה, אליזבת אליסון-קראמר.

## הכנסת ספר תורה
ימים ספורים לפני פתיחתו הרשמית של בית הכנסת, התקיימה ב־3 בנובמבר 2021 טקס הכנסת ספר תורה חגיגי, בהשתתפות משלחת של ועידת רבני אירופה שכללה רבנים מגרמניה, בריטניה, צרפת, אוסטריה, ספרד, שווייץ, שוודיה ופולין. הטקס נערך בנוכחות הרב הראשי של פולין מיכאל יוסף שודריך, הרב הראשי של סלובניה אריאל חדאד, רב מחוז שטיריה שלמה הופמייסטר, ונשיא קהילת יהודי גראץ ובית הכנסת ליובליאנה אלי רוזן. בית הכנסת ליובליאנה הוא המוסד היהודי היחיד בשטחה של רפובליקת סלובניה אשר מוכר על ידי ועידת רבני אירופה.

## פנים בית הכנסת
בית הכנסת ליובליאנה פועל לפי המסורת האורתודוקסית. אולם התפילה כולל חלל לגברים עם כ־45 מושבים, ועזרת נשים בקיבולת של כ־25 מושבים. בנוסף לחללים המרכזיים, בבית הכנסת קיימים חדרים סמוכים נוספים, בהם טרקלין קהילתי, חדר קידוש וחדר מנהלה. הספסלים מעץ יוצרו על ידי קיבוץ לביא בישראל, וארון הקודש נבנה על ידי חברת Teammöbel מאוסטריה, אשר גם ציידה את בית הכנסת שבעיר באדן ליד וינה.

אחד המאפיינים הבולטים בבית הכנסת הוא הפרוכת הכחולה אשר תלויה מול ארון הקודש. הפרוכת עוצבה על ידי מעצב האופנה הסלובני הצעיר מאטיץ ולר, בוגר הקולג' המלכותי לאמנות שבלונדון. הדגם של הפרוכת מבוסס על סמלים יהודיים מסורתיים אשר הותאמו לעיצוב חלל התפילה, תוך שימוש בטכניקת חיתוך בלייזר להעברת אור היוצרת השתקפות וצללים דינמיים בעלי אופי מיסטי. הצבת יצירותיו של ולר במקומות כמו גלריות, מוזיאונים וכעת גם בבית כנסת עולה בקנה אחד עם פילוסופיית העיצוב הרחבה שלו.

## ראו גם
* היסטוריה של היהודים בסלובניה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סלובניה: בתי כנסת
קטגוריה:ליובליאנה: מבנים
אנדרה שיק

**אַנְדְרֶה שִׁיק** (בהונגרית: **Sík Endre**; ) היה היסטוריון ופוליטיקאי הונגרי ממוצא יהודי (הוריו, מצאצאי הרב משה שיק, התנצרו), שר החוץ בין השנים 1958 ו-1961. הוא היה אחיו הצעיר של הכומר שנדור שיק שגם היה משורר ומורה ממסדר הפיאריסטים.

היה חניך כמורה קתולי. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשבה על ידי הרוסים. לאחר מכן חי בברית המועצות. בשנת 1920, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בטיהורים הגדולים של סטלין גורש מהמפלגה. בשנת 1945, שב להונגריה, והפך לפוליטיקאי קומוניסטי. הוא שימש כסגן שר החוץ (1954–1958), ובמסגרת זו ביקר בישראל ב-1954. ולאחר מכן כיהן כשר החוץ (1958–1961).

בעבודתו המדעית, חקר את ההיסטוריה של קבוצות אתניות אפריקאיות. ופרסם ספר בנושא בארבעה כרכים, "Fekete Afrika története I–IV" (ההיסטוריה של אפריקה השחורה, 1973–1961), שתורגם לאנגלית ולצרפתית. הוא קיבל תואר דוקטור למדעים מהאקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1962.

ספרו "Vihar a levelet" ("עלה ברוח סופה", 1971), שהכיל את זיכרונותיו מתקופת הטיהורים הגדולים בברית המועצות בשנות ה-30 של המאה ה-20, נאסר והוצא מיד מהמחזור לאחר הופעתו.

במותו נערכה לו הלוויה ממלכתית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קומוניסטים הונגרים
קטגוריה:היסטוריונים הונגרים
קטגוריה:שרי החוץ של הונגריה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:זוכי פרס לנין לשלום
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1891
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1978
סינדיקט החדשות היהודי

**סינדיקט החדשות היהודי** (**JNS**) היא סוכנות ידיעות ושירות חדשות המסקר בעיקר נושאים וחדשות הקשורים ליהודים ולמדינת ישראל. אף על פי שבאופן רשמי הוא לא מפלגתי, בהשוואה למתחרה הגדול והוותיק שלו, הסוכנות הטלגרפית היהודית - JTA, JNS נחשב לשמרן יותר.

## היסטוריה
הסוכנות הושקה בספטמבר 2011 עם הסכם הפצה בלעדי בארצות הברית עם היומון הישראלי החינמי ישראל היום. והוא יוצא לאור על ידי ראסל פרגמנט וג'ושוע קצן. העורך הראשי שלו הוא העיתונאי האמריקאי ג'ונתן ס. טובין.

עד שנת 2013, JNS צמחה במהירות, כאשר העיתון היהודי הפורוורד שהוא בעל נטייה שמאלנית ייחס קרדיט לנקודת המבט הפרו-ישראלית ולמחיר הזול יותר בהשוואה למתחרה הגדול והוותיק שלו, הסוכנות הטלגרפית היהודית (JTA), הנחשבת ל"סוכנות הידיעות AP של התקשורת היהודית". העיתון העסיק אז חמישה אנשי צוות.

כ-40 נקודות מכירה חדשות השתמשו ב-JNS, בהשוואה ל-88 נקודות מכירה המשתמשות ב-JTA. מנויים של JNS שילמו בין 400 ל-700 דולר לחודש, כאשר השנה הראשונה חינם, עבור גישה לשירות.

בשנת 2015, היו ל-JNS בין 40 ל-55 עיתונים, כאשר שליש מהם היה בתקופת ניסיון בחינם.

העורך הראשי עד 2016 היה יעקב קמאראס.

בשנת 2020, התורם הגדול ביותר של JNS היה שלדון אדלסון.

JNS זכתה בשני פרסי איגוד העיתונות היהודי האמריקאי הראשונים שלה בשנת 2019. מאז הוא זכה בפרסים בכל שנה, החל משנת 2024.

JNS פרסמה סיפורים שדווחו מאוחר יותר על ידי אל ג'זירה באנגלית, הסוכנות הטלגרפית היהודית והג'ואיש ג'ורנל.

משנת 2023 עד 2025, JNS הפיצה את רצועת הקומיקס *[[Dry Bones]]* שפורסמה בעבר על ידי *[[ג'רוזלם פוסט|ה"ג'רוזלם פוסט"]]*.

## תפקידי עריכה
בשנת 2015, תיאר הפורוורד את JNS כמי שמתמקדת במידה רבה באיומי ביטחון ישראליים. בעלי טורים תכופים, בן כהן וסטיבן מ. פלאטאו, כתבו לעיתים קרובות נגד הסכם הגרעין עם איראן ונגד ממשל אובמה באופן כללי יותר, ובדירקטוריון JNS נכללו נשיא פורום המזרח התיכון והנץ הפרו-ישראלי דניאל פייפס ופרופסורית הנאו-שמרנית מהרווארד רות ויס.

המו"ל של JNS, ראסל פרגמנט, תיאר את שירות החדשות כ"רשת חדשות לא מפלגתית, אובייקטיבית, ישירה, ללא שום מטרה מלבד אחת: לוודא שישראל מקבלת הזדמנות הוגנת בחדשות". "ישנם עורכים שלא רוצים להרגיז את קוראיהם, ולכן הם מפרסמים תקציר חדשותי של JNS על מישהו בישראל שהמציא טעם חדש של גלידה, אבל הם לא מפרסמים שום דבר שהוא קצת מפחיד", אמר ל"ג'ואיש פרס".

JNS תוארה כשמרנית, נוטה ימינה, ונצית יותר מה-JTA. לדברי ריק קסטנבאום מאיגוד העיתונות היהודית האמריקאי, עורכי כלי התקשורת היהודיים מודעים לאידאולוגיה של JNS ולשוני ביניהן לבין JTA.

## כספים
קרן אדלסון נחשפה בשנת 2015 כמממנת הגדולה ביותר של JNS. בין השנים 2013 ו-2015, קרן אדלסון תרמה מעל 1.2 מיליון דולר. בשנת 2015, תרם אדם מילשטיין 12,500 דולר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תקשורת המונים בארצות הברית
קטגוריה:ציונות בארצות הברית
קטגוריה:ספרות יהודית
קטגוריה:דפוס עברי
את ואני נולדנו בתש"ח

"**את ואני נולדנו בתש"ח**" הוא שיר שכתב מוטי גלעדי והלחין יגאל בשן, עבור פסטיבל הזמר והפזמון 1973, שהתקיים במוצאי יום העצמאות 1973 בבניני האומה בירושלים. השיר בביצוע של עדנה לב ובעיבודו של אלדד שרים, זכה במקום הראשון בפסטיבל. במקום השני זכה "שיר בבוקר" בביצוע שלמה ארצי.

## רקע
בשנת 1973, נושאי השירים בפסטיבל הוגבלו על ידי רשות השידור לעשרה תחומים, כמו: אהבת הארץ, קיבוץ גלויות, ירושלים, פיתוח הארץ, ביטחון ואירועים היסטוריים בתולדות המדינה לרגל 25 שנים לעצמאות מדינת ישראל.

השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב-21 במאי 1973, זכה להצלחה יחסית והגיע למקום הרביעי במצעד ב-25 ביוני באותה שנה. בסך הכול צעד שמונה שבועות, עד 23 ביולי 1973.

## ביצועים נוספים
* אופירה גלוסקא הקליטה את "**את ואני נולדנו בתש"ח**" ואת "שיר בבוקר" באלבומה "כוכבי המצעד" משנת 1973.
* השיר בביצועו של יגאל בשן, יצא לאור בשנת 1974, מתוך אלבומו "קפה אצל ברטה".
* מוטי גלעדי הקליט אף הוא את שני השירים שזכו במקום הראשון והשני בפסטיבל, מתוך האלבום "מוטי גלעדי – שר (המיטב של שנות ה-70)" משנת 1975.
## קישורים חיצוניים
* "את ואני נולדנו בתש"ח", באתר הספרייה הלאומית
* 

#### ביצועים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי יגאל בשן
קטגוריה:שירי עדנה לב
קטגוריה:שירי אופירה גלוסקא
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מוטי גלעדי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יגאל בשן
קטגוריה:שירי פסטיבל הזמר והפזמון 1973
קטגוריה:שירים שזכו בפסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:שירי יום העצמאות
קטגוריה:שירים על ארץ ישראל
שנדור שיק

**שַׁנְדוֹר שִׁיק** (בהונגרית: **Sík Sándor**; ) היה סופר, מחזאי וכומר קתולי הונגרי ממוצא יהודי (הוריו, מצאצאי הרב משה שיק, התנצרו), נציג של "השירה הקתולית החדשה" בהונגריה. תחילה היה מורה בגימנסיה, ומ-1930 הוא היה פרופסור לספרות באוניברסיטת סגד; משנת 1948 היה הנציג הבכיר ביותר של מסדר הפיאריסטים בהונגריה. ממייסדי תנועת הצופים בהונגריה. הוא פרסם את המגזין הקתולי "ויגיליה" (Vigilia – עֵרוּת) בנוסף לשירתו, כתב דרמות היסטוריות ו שזכו להצלחה. אחיו היה הפוליטיקאי הקומוניסטי ההונגרי אנדרה שיק.

בתקופת "הטרור הלבן" בהונגריה (1919 – 1921), הוא הגן על היהודים, כולל בגופו.

עיקר פרסומו היה בין שתי מלחמות העולם כמשורר, שידע לשלב תכנים פטריוטיים ודתיים. בין ספריו:
* Maradék magyarok – "שארית ההונגרים", 1920
* Őszi fecske – "סנונית של סתיו", 1959
* Zsoltáros könyv– תרגום של ספר תהילים להונגרית, 1923

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים הונגרים
קטגוריה:מחזאים הונגרים
קטגוריה:כמרים הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1889
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1963
הספר האדום (יונג)

**הספר האדום** (במקור: Liber Novus – ספר חדש) הוא ספרו של הפסיכיאטר השווייצי קרל גוסטב יונג. הספר עוקב אחר מסע הגילוי העצמי של יונג בין 1913 ל-1916 על רקע הקרע בינו ובין מייסד התנועה הפסיכואנליטית זיגמונד פרויד. הספר נקרא כך בשל כריכת העור האדומה של כתב היד. 
יונג כתב את הספר בין 1914 ל-1930, אך הספר לא היה נגיש לציבור הרחב במשך שנים רבות. הוא יצא לאור בשנת 2009 במהדורת פקסימיליה בהוצאת ו. ו. נורטון, ובהוצאת מכון פילמון. האחרונה עוסקת בהוצאת כל כתבי יונג, בשפת המקור הגרמנית ובתרגומם לאנגלית, כולל מעבר לטקסט ולנספחים ולמעלה מ-1,500 הערות והפניות, וכן איוריו המקוריים של יונג לטקסט. הספר כולל דיאלוגים של יונג עם דמויות ארכיטיפיות ודמיוניות, הנמצאות בתת המודע שלו, בתיעוד של חלומותיו וחזיונותיו.

## לקריאה נוספת
רות נצר, "הספר האדום של יונג - המרחב המיתי, הדתי, האמנותי והספרותי", הוצאת אידרא, 2022.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה של הפסיכולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגיה: ספרי מדע
מג'די א-סאלח

**מג'די חאפז עבדאללה ח'דר** (בערבית: **مجدي حافظ عبد الله خضر**, בתעתיק מדויק: **מג'די אלצאלח**; נולד ב-1 באפריל 1963) הוא מהנדס ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר השלטון המקומי בממשלת אשתייה.

## ביוגרפיה
מג'די א-סאלח נולד ב-1963 בכפר טלוזה. הוא השלים לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1988 באוניברסיטת דמשק בסוריה. הוא היה ממייסדי האיגוד הכללי של הקבלנים הפלסטינים, ובין השנים 2015-2018 כיהן כנשיא . בשנת 2017 נבחר לכהן גם כמזכ"ל איגוד המהנדסים הפלסטיני.

א-סאלח חבר המועצה הלאומית הפלסטינית והמועצה המרכזית הפלסטינית. הוא כיהן בין אפריל 2019 למרץ 2024 כשר ב בממשלת הרשות הפלסטינית בראשות מוחמד אשתייה.

ב-1 באפריל 2024 הוקמה בפעם השלישית מועצת המנהלים של , ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס מינה אותו כחבר.

במהלך כהונתו, ב-2023, תקף את מדינת ישראל ואמר כי "ההסלמה של התקפות הכיבוש הישראלי והתקפות מתנחליו על כפרים, מחנות והתכנסויות פלסטיניות, והשמדתם של תשתיות, שירותים ציבוריים ונכסי אזרחים, מונעת את השגת הפיתוח המקומי המקיף אליו אנו מבקשים להגיע".
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1963