הקונפדרציה של הריין

ממוזער|250px|הקונפדרציה של הריין ב-1812
**הקונפדרציה** **של הריין** (בגרמנית: **Rheinbund**; בצרפתית: **Confédération du Rhin**) הייתה ברית של 16 מדינות שעוצבה תחת הלחץ של נפוליאון בונפרטה בקיץ 1806 בפריז וכללה נסיכויות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית. הקונפדרציה התקיימה עד לנובמבר 1813, לאחר הפסדו של נפוליאון בקרב לייפציג. הקונפדרציה הוקמה על ידי נפוליאון אחרי ניצחונו בקרב אוסטרליץ על פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועל אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה, ולאור חוזה פרסבורג.

במהלך קיומה, נכללו בקונפדרציה מדינות, נסיכויות ודוכסויות רבות, ואחד הקשיים בקונפדרציה היו שהמדינות רצו ריבונות מלאה ושאינה מוגבלת.

האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת. על מדינות הקונפדרציה נכפו רפורמות שונות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית שהשפיעו על ההיסטוריה הגרמנית, לצד הרפורמות הפרוסיות. לרפורמות השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, אשר הושפע מן האמנציפציה הצרפתית.

לאחר מפלתו של נפוליאון הוקמה בקונגרס וינה (1815) הקונפדרציה הגרמנית, בגבולות דומים לאלה של הקונפדרציה של הריין, בתוספת אוסטריה ופרוסיה.

## היסטוריה
ב-12 ביולי 1806 חתמו בפריז 16 מדינות גרמניות על איחודם במסגרת הקונפדרציה של הריין, תחת חסותו של נפוליאון. ב-1 באוגוסט פרשו חברי הקונפדרציה באופן רשמי מהאימפריה הרומית הקדושה, וב-6 באוגוסט הכריז פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על פירוק האימפריה, ונשאר רק עם התואר קיסר אוסטריה.

על פי האמנה, הקונפדרציה הייתה מנוהלת על ידי גוף חוקתי משותף, אך המדינות השונות (במיוחד הגדולות) רצו ריבונות בלתי מוגבלת. במקום ראש מדינה מלוכני, כפי שהיה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נשא , לשעבר הקנצלר הראשי, בתואר "הנסיך הראשון" של הקונפדרציה. ככזה, הוא היה נשיא מועצת המלכים וניהל את הדיאט של הקונפדרציה, שנועד להיות גוף דמוי פרלמנט על אף שמעולם לא התאסף בפועל, בעוד נשיא מועצת הנסיכים היה פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן.

בתמורה לתמיכתם בנפוליאון קיבלו כמה מהשליטים מעמד גבוה יותר: בוואריה, וירטמברג וסקסוניה קיבלו מעמד של ממלכה, ואילו באדן, הסן וברג קיבלו מעמד של דוכסות גדולה. בנוסף קיבלו המדינות שטחים נוספים, על ידי שצורפו אליהם המדינות הקטנות לשעבר של האימפריה. אולם המדינות נאלצו לשלם מחיר גבוה מאוד על מעמדם החדש, מכיוון שהקונפדרציה הייתה בראש ובראשונה ברית צבאית, שמטרתה לספק הגנה הדדית למדינות בברית, וכן הם נאלצו לשלוח חיילים רבים להילחם במלחמות הנפוליאוניות. כפי שהתגלגלו האירועים, מצאו עצמם חברי הקונפדרציה כפופים יותר לנפוליאון מאשר היו כפופים קודם לכן לבית הבסבורג.

לאחר תבוסת פרוסיה לצרפת בקרב ינה-אאורשטדט בשנת 1806, לחץ נפוליאון על רוב המדינות הקטנות בגרמניה להצטרף לקונפדרציה של הריין. בסופו של דבר הצטרפו עוד 23 מדינות גרמניות לקונפדרציה, ובשיא גודלה בשנת 1808 כללה הקונפדרציה 36 מדינות - ארבע ממלכות, חמש דוכסויות גדולות, 13 דוכסיות, 17 נסיכויות, ואת הערים החופשיות של ברית ההנזה המבורג, ליבק, וברמן. מכל מדינות גרמניה, רק אוסטריה, פרוסיה, הולשטיין הדנית ופומרניה השוודית, וכן מדינות הגדה המערבית של הריין ונסיכות ארפורט, שסופחו על ידי האימפריה הצרפתית, נשארו מחוץ לקונפדרציה.

בשנת 1810 חלקים גדולים של הקונפדרציה בצפון מערב גרמניה סופחו לצרפת, על מנת לפקח טוב יותר על אמברגו הסחר עם בריטניה - המערכת הקונטיננטלית.

הקונפדרציה של הריין התמוטטה בשנת 1813, לאחר המערכה הכושלת של נפוליאון נגד האימפריה הרוסית ותבוסתו במערכה בגרמניה. רבים מחבריה הצטרפו למחנה בעלות הברית, לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג.

## מדינות הקונפדרציה
ממוזער|שמאל|הקונפדרציה של הריין, 1806
ממוזער|שמאל|הקונפדרציה של הריין, 1808
ממוזער|שמאל|הקונפדרציה של הריין, 1812

### מועצת המלכים

### מועצת הנסיכים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות שנוצרו בידי נפוליאון
ריין, הקונפדרציה של ה-