open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דורון לנצט

**דורון לנצט** (נולד ב-28 באוקטובר 1948) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן ברחובות, ראש מרכז קראון לחקר הגנום.

## ביוגרפיה
אביו פרופ' משה לנצט, היה פרופסור למיילדוּת וגינקולוגיה, שימש כראש מחלקת יולדות בבית החולים קפלן, חוקר וסופר. אימו שפרה לבית גינזבורג היא נכדתו של יצחק אייזיק בן-טובים.

דורון לנצט נפצע אנושות ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים וחייו ניצלו בניתוח חירום שבוצע על ידי פרופ' יוסף בורמן. סיים את לימודי התואר הראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי דוקטורט באימונולוגיה כימית במכון ויצמן למדע בהנחיית פרופ' ישראל פכט. לאחר השתלמות בארצות הברית, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ייל, חזר ארצה והשתלב בסגל מכון ויצמן למדע.

פרופסור לנצט היה בין מנהלי מרכז הידע הגנומי בישראל מטעם משרד המדע והוא חבר במועצת ארגון הגנום העולמי ובארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית.

מחקריו הגנטיים של פרופסור לנצט עסקו בין השאר במנגנון הריח באדם ובגילוי גנים למחלות תורשתיות, בהם גנים התורמים לסכיזופרניה וגנים השולטים בתגובה לתרופה לטרשת נפוצה. כן היה שותף לפיתוח בסיס נתונים מקיף לכלל הגנום האנושי ופיתח במחקריו מודל ממוחשב למוצא החיים על כדור הארץ.

בשנת 2008 זכה בפרס לנדאו לגנטיקה של האדם ובאותה שנה התמנה לדירקטור בחברת קמהדע.

ביוני 2020 טען, יחד עם אחרים, כי לא היה גל שני של נגיף הקורונה בישראל. באוגוסט הכיר בטעות, התראיין וקבע שבהחלט היה גל כזה, ומאז לא הוסיף להתבטא פומבית בעניין הקורונה.

## חיים אישיים
לנצט חי בתל אביב. הוא היה נשוי לנויה לנצט, שחקנית ובמאית תיאטרון ולהם שתי בנות.
## קישורים חיצוניים

* [המרכז לפיתוח קשרי אוניברסיטה-קהילה, [האוניברסיטה העברית]]
* דורון לנצט במכון ויצמן
* GeneCards מאגר מידע גנטי במכון ויצמן שפרופסור לנצט בין מנהליו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנטיקאים ישראלים
קטגוריה:אימונולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביוכימיה
קטגוריה:משפחת לנצט
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו למדעים ולמחקר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:משפחת בן-טובים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
גדול מספיק

במתמטיקה, בקבוצה סדורה ליניארית, נאמר שטענה P "מתקיימת לכל x **גדול מספיק**" אם קיים איבר \ r כך שלכל \ x>r הטענה P מתקיימת. האיבר r לא בהכרח ידוע, די בכך שידוע שהוא קיים. המושג הזה מאפשר לנסח טענות בצורה נוחה וקלה להבנה, תוך השמטת הפרטים שאינם מהותיים. לדוגמה, כל פולינום שהמקדם המוביל שלו חיובי הוא חיובי כאשר הארגומנט גדול מספיק.

במספרים הטבעיים, הטענה כי P מתקיים לכל x גדול מספיק שקולה לטענה כי יש רק מספר סופי של מספרים שלא מקיימים את P. כלומר כמעט כל המספרים מקיימים את P. לדוגמה, הוכח כי הגרסה החלשה של השערת גולדבך נכונה לכל n גדול מספיק, אולם בתחילה לא היה ידוע חסם אפקטיבי על n. בהמשך היה הערך שמעליו ההשערה נכונה גדול כל כך, עד שלא ניתן היה לבדוק את ההשערה למספר הסופי של יוצאי הדופן האפשריים, ולכן הטענה לא הוכחה במלואה. פער זה נסגר ב-2013.

דוגמה של שימוש במושג להגדרת בעיה היא גרסה קשה של בעיית וארינג העוסקת במציאת הערכים של \ G(k) שהוא המספר המינימלי של חזקות k-יות הנדרשות כדי להציג כל מספר טבעי גדול מספיק.

הביטוי **קטן מספיק** מתייחס למספרים ממשיים קרובים לאפס. אומרים שטענה P מתקיימת לכל x קטן מספיק אם קיים 0 כך שלכל |x|, הטענה P מתקיימת.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מושגים במתמטיקה
משרד הפנים (סרביה)

**משרד הפנים הסרבי** (בסרבית: **Mинистарство Унутрашњих Послова**, בראשי תיבות: **MУП**) הוא המשרד הממשלתי האחראי לביטחון פנים, הגנת הגבולות ומופקד למעשה על המשטרה הלאומית. המשרד הוקם לראשונה ב-1804 אך פורק והוקם מספר פעמים עד שהוקם לבסוף בינואר 1811 והמשיך להתקיים עד הקמת ממלכת יוגוסלביה. משרד הפנים הסרבי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש ב-2002.
## מבנה

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרביה: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
סרביה
מרשל (ספורט מוטורי)

[שמאל|ממוזער|250px|מרשלים במרוץ [פורמולה 1. הדגל הצהוב מורה על סכנה והשלט עם האותיות SC מסמן על נסיעה תחת מכונית הבטיחות]]
**מרשל** הוא תפקיד בעולם הספורט המוטורי. המרשלים דואגים לבטיחותם של המתחרים והקהל בעת קיום מרוצי מכוניות, מרוצי אופנועים וכדומה, הנערכים לרוב לאורך מסלול מפותל הכולל סכנות רבות. בנוסף, הם אחראים על קיום הנהלים במסלול ובמרוץ.

תפקידי המרשלים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות. במסלול עצמו דואגים המרשלים לסיוע פיזי בקיום המרוץ ומחוץ למסלול הם מסייעים בקיום תקנות המרוץ.

## מחוץ למסלול
מרשלים אלו יושבים בדרך כלל במשרדי המסלול. בזמן המרוץ הם מבצעים רישום מלא של זמני המתחרים והניקוד, לעיתים בסיוע מערכת מחשב, ועוקבים אחר התקדמות המתמודדים בתחרות.

מרשלים נוספים עוסקים בכל הרישומים בטרם החל המרוץ. הם הראשונים שנפגשים עם הנהגים, העובדים והפקידים, ואחראים לאישורים השונים של התחרות מבחינת בטיחות ותקנות. 

לעיתים, עוסקים מרשלים ברישום עוצמות הקול כדי לוודא שאינן עוברות את הסף המותר במסלול מסוים. רכבי מרוץ נוטים להפיק עוצמות קול גבוהות עקב מערכות פליטה פתוחות ולכן עובדים אלו חמושים במכשירים אשר מודדים את עוצמת הקול ומוודאים כי עוצמת הקול במהלך המרוץ אינה חורגת מהמותר.

## במסלול
המרשלים מוצבים בצידי המסלול בזמן סבבי האימונים והמרוץ. במקרה של תאונות או התנגשויות, הם דואגים לפינוי המסלול מעצמים המסכנים מתמודדים אחרים ועוזרים למעורבים בתאונה לחזור בזריזות לתחרות אם הדבר אפשרי. הם גם דואגים להכנת רכבי הביטחון וציוד החירום שיהיו נגישים ודרוכים לפעילות בהתרעה מיידית. למרשלים יש גם הכשרה למתן טיפול רפואי, כיבוי אש וטיפול ברכב.

תפקיד נוסף במהלך המרוץ הוא העברת מסרים למתחרים על ידי דגלים, ושלטים. הודעה על מספר הסיבובים שנותרו, על שינויים שמתחוללים בתחרות ועוד מידע רלוונטי למתחרים.

מרשלים העובדים במסגרת חברה, מקבלים את כל הציוד הנדרש לעבודה זו. ואילו המתנדבים לתפקיד, לרוב יאלצו להוציא מכיסם כסף, עבור רכישת ציוד מתאים.

מרשלים על המסלול נאלצים לבצע את עבודתם גם במצבי מזג האוויר קשים כגון קור עז וגשם. בליגות המרוצים העליונות הם לבושים בדרך כלל בסרבלים, לרוב בצבע לבן או כתום, מבד המעכב התפשטות להבת אש. צבעים אלו נבחרו כדי שהנהגים יזהו את המרשלים, ואת הדגלים המתנוססים בקלות. כמו כן, הם מצוידים בנעלי הליכה או נעלי בטיחות, מכיוון שרוב עבודתם נעשית בהליכה או עמידה. הם מצוידים בכפפות רתכים, שעמידות בטמפרטורות גבוהות, למקרים שבהם הם צריכים לדחוף רכב חם, או לנקות את המסלול משברי רכב לוהטים. הדגלנים יכולים להצטייד בכפפות להגנה על הידיים מפני הקור.

המרשלים אף מצוידים באביזרים נוספים כמו משרוקית למשיכת תשומת הלב, וסכינים וחבלים, בין היתר לחילוץ הנהגים ומשיכת הרכבים מהמסלול.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקצועות הספורט
קטגוריה:ספורט מוטורי
יצחק שפירא (איש חינוך)

**יצחק שפירא** (26 באוגוסט 1907 – 13 באפריל 1993) היה איש חינוך ישראלי, שכיהן כמנהל בית הספר הריאלי בחיפה.

## חייו
שפירא נולד בט"ז באלול תרס"ז לאברהם יעקב שפירא ולאסתר בת נתן דוד רבינוביץ בפרצ'ב שבפולין, בן לשושלת אדמו"רים של חסידות דרוהוביץ', צאצאי המגיד מקוז'ניץ. אחיו הוא הסופר ש. שלום. עלה לארץ ישראל בשנת 1922 יחד עם כל משפחתו, בראשות סבו האדמו"ר מדרוהוביץ' רבי חיים מאיר יחיאל שפירא. ב-1925 הצטרף עם אביו, האדמו"ר מדרוהוביץ' רבי אברהם יעקב שפירא, לקבוצת החסידים שייסדו את כפר חסידים בעמק זבולון, בראשות קרובי משפחתו האדמו"ר מקוז'ניץ והאדמו"ר מיבלונה.

בשנות החמישים היה מנהל בית הספר התיכון של קריית מוצקין, מוסד שהקים ד"ר ארתור בירם והיה בשעתו בחסותו של בית הספר הריאלי. משם עבר שפירא לנהל את חטיבת הביניים של בית הספר הריאלי, ובשנת 1955, לאחר התפטרותו של יוסף בנטוויץ', מונה למנהל בית הספר הריאלי. כיהן בתפקידו עשרים ושמונה שנה, עד פרישתו בשנת 1983. לאחר מכן המשיך ליטול חלק פעיל בניווט בית הספר ושימש כנשיאו, עד פטירתו.

שפירא הטביע את חותמו על אופיו ודרכו של בית הספר הריאלי. במהלך שנות כהונתו שונה מבנה בית הספר (שש כיתות יסוד ושש כיתות תיכון), נפתחו כיתות התיכון במרכז הכרמל, ונפתחו מגמות לימוד נוספות. הוא ראה בשותפות של כל אנשי סגל בית הספר - מורים, פקידים, עובדי האחזקה - כעין אחווה משפחתית, וכינה זאת "משפחת בית הספר הריאלי".
יצחק שפירא נפטר ב-1993 (כ"ב בניסן) ונטמן בבית העלמין בנווה דוד.

על שמו כיכר בעיר חיפה.

## שיטתו החינוכית
שפירא החשיב את החינוך החברתי-ערכי לא פחות מאשר את החלק הלימודי בבית הספר. הוא שאף לחינוך לדמוקרטיה, לא רק כשיטת משטר אלא כהשקפת עולם הומניסטית. הוא ראה חשיבות רבה בחינוך לשירות הכלל, ומתוך גישה זו טיפח את הגדנ"ע ואת שבטי הצופים שליד בית הספר, ובמשך מספר שנים אף שימש בעצמו ראש שבט "משוטטי בכרמל", שלימים השתלב עם הצופים.

בד בבד עם הראייה המערכתית, היה בעיניו ערך עליון לתלמיד הבודד. הוא קרא לכך "דיני נפשות" והקדיש שעות רבות מזמנו, כולל ימי שישי אחר הצהרים, למפגשים עם אותם תלמידים שראה אותם כזקוקים לכך. הללו כונו "ילדי שפירא". לדבריו "העשייה הייתה למען העשייה", וכפי שהוא הגדיר זאת: "שכר מעשה - מעשה". הוא קלט לבית הספר תלמידים טעוני טיפוח, בוגרי בתי ספר יסודיים שנמצאו ראויים על ידי מוריהם, אך לא יכלו להרשות לעצמם תשלום שכר לימוד. הוא דאג להם לשיעורי עזר ולליווי חינוכי. קליטתם נעשתה במסגרות הרגילות של כיתות בית הספר ולא ב'הקבצות' מיוחדות. בכך הקדים את הרפורמה שנועדה להביא לאינטגרציה בחינוך.

## ספריו
* **מנקודת מבטו של מחנך: לקט מאמרים ותגובות**, 1971
* **דפים מספר חייו של מחנך** (אוטוביוגרפיה), 1974
* **דברי ימי העמים בעת החדישה: המאבק על שלטון עולמי**, 1978
* **בשירות חינוכי: פרשת שירות של מחנך-מנהל במוסד חינוך על-יסודי עצמאי** (אוטוביוגרפיה), 1987
* **במעגלי החינוך בישראל: מאמרים ותגובות**, 1980
* **מכתבים למחנך ומסה על יחסי מורים ותלמידים**, 1985
* **החינוך בהווי ימינו: מאמרים ותגובות**, 1989
* **הרפורמה והאינטגרציה: מובאות וקטעי מקורות**, 1990

## קישורים חיצוניים
* נעמי סרוקה, חידון שנת ה-90: יצחק שפירא, באתר בית הספר הריאלי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:מנהלי בית הספר הריאלי
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
יצחק
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
גן הסנהדרין

**גן סנהדרין** הוא שמה של חורשה נטועה בשכונת סנהדריה שבצפון העיר ירושלים, מדרום לנחל צופים. במקום גדלים בעיקר עצי אורן וברוש, בשילוב עם עצי חורש גדולים לרבות עצי חורש ארץ ישראליים כגון כליל החורש ואלון התבור.
## מבנה הגן
הגן הוא בעל תצורת נוף ייחודית בשל הטרשים המרשימים ומחשופי הסלע המשובצים בו שעליהם צמחיית כתלים אופיינית. בתוך מחשופי הסלע חצובות עשרות מערכות קבורה מרשימות מהתקופה הרומית בארץ ישראל שקיבלו בטעות את השם קברי הסנהדרין, והן שהקנו לגן את שמו. הגן, המתפרס על 28 דונם, עשיר בציפורי שיר.

עד 1967 היה שטח הגן על גבול הקו העירוני בין ממלכת ירדן ומדינת ישראל, וחלק ממערות הקבורה שכנו על קו הגבול, בתוך שטח ההפקר. בהמשך נבנו על חלק משטח הגן השכונות רמת אשכול וסנהדריה המורחבת ושטח החורשה במקום הצטמצם.
## היסטוריה
את הגן הקימה עיריית ירושלים החל משנת 1949 בשטח שסביב "קברי הסנהדרין". בשנת 1951 ערכה עיריית ירושלים אירוע חגיגי בגן לכבוד באי הקונגרס הציוני העולמי ה-23.

בשנת 1958 רכש משרד הדתות את שטח מערת הסנהדרין, ואחר כך פרץ סכסוך בין משרד הדתות לעיריית ירושלים לגבי ניהול המתחם, לאחר שמשרד הדתות החל לגבות דמי כניסה.

בשנת 1966 נערכו בגן חגיגות המימונה ההמונית הראשונה שארגנו לציבור הרחב בישראל. לאירוע הגיעו יוצאי מרוקו מכל רחבי הארץ, חלקם בהסעות מארגנות, ותוך שנים ספורות מספר המשתתפים הגיע לכמה אלפים. חגיגות המימונה בגן הסנהדרין ארגנו בסיוע עיריית ירושלים ומשרד התיירות, ובשנת 1967 השתתפו בהם ראש עיריית ירושלים טדי קולק ושר התיירות משה קול. במרץ 1968 הוקם, ארגון "ברית יוצאי מרוקו בישראל", שלקח על עצמו את ארגון החגיגות. בשנת 1969 הגיע מספר המשתתפים בחגיגות בירושלים לכעשרים אלף, ובשנת 1970 לכשלושים אלף. חברת "אל על" אף הטיסה יהודים מצרפת לחגיגות. על פתיחת חגיגות 1970 הכריז שר הקליטה שמעון פרס, ובנוסף לחגיגה ההמונית בירושלים התקיימו חגיגות בפארק הלאומי ברמת גן בחסות חברות מסחריות. החל מ-1971 עברו החגיגות בירושלים לגן סאקר, הגדול באופן ניכר מגן הסנהדרין.

בשנת 1970 נערך בגן טקס סיום של צעדת ירושלים.

בשנת 2017 שופץ הגן ומתחם מערות הסנהדרין על ידי עיריית ירושלים, ורשות העתיקות.

## גלריית תמונות

קובץ:Sanhedrin66.jpg|מערות הסנהדרין ביחס לבתי שכונת סנהדריה הסמוכים
קובץ:Sanhedrin77.jpg|מערות הסנהדרין בין עצי החורש והבתים
קובץ:Israel HalfLira 1958 Obverse & Reverse.jpg|שטר של חצי לירה ישראלית עם ציור בצידו האחורי של מערה מגן הסנהדרין


## קישורים חיצוניים
* 
* 
*מיכאל יעקובסון: סיבוב בגן הסנהדרין בשכונת סנהדריה בירושלים, באתר 'חלון אחורי', 29 בספטמבר 2022

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: גנים ופארקים
קטגוריה:סנהדריה
מיכאל קשטן

**מיכאל קשטן** (13 בספטמבר 1922 – 15 בפברואר 1986) היה מחנך, סופר, מתרגם, משורר ופזמונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
קשטן נולד בפולין, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל. למד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה מחנך ומורה בהדסים, ואחר כך בבית הספר הריאלי בחיפה ובסמינר אורנים. היה ממקימי בית רוטשילד בחיפה ושותף בניהולו.

תקופה מסוימת התגורר בפריז כשליח המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה למערב אירופה. בשנותיו האחרונות היה מנהל האגף לתרבות של עיריית חיפה.

בין ספריו: "חבטה" (מבחר שירים), "הדור הצעיר בראי שירתו" (שירה). כמו כן תרגם את מחזות אז'ן יונסקו שהוצגו בתיאטרון חיפה.

בזמן עבודתו בהדסים כתב יחד עם גיל אלדמע מספר שירים לטקס הביכורים של הכפר, וחלקם הפכו לנכס צאן ברזל של הזמר העברי: "שיבולים", "כי תנעם" (שהושר על ידי שושנה דמארי), "נערי ברועים", "זמר איכרים" - (כוריאוגרפית תמר אליגור), ועוד.

בשנת 1997 נקרא על שמו רחוב בחיפה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מסאים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
אהרן קלר

הרב **אהרן קלר** (אפריל 1909, ז' באייר ה'תרס"ט – פברואר 1998, ט"ו בשבט ה'תשנ"ח) היה רבה הראשון של נהריה.

## ביוגרפיה
אהרן קלר נולד בעיר ראדומישל בגליציה כבן למשפחה בת תשעה ילדים. בצעירותו עבר לקלן ואחר כך לברלין, שם רכש השכלה כללית ותורנית. במהלך תקופת לימודיו הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברלין על ידי הרב יחיאל יעקב וינברג והשלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ברלין, שם נישא בשנת 1938 לאשתו חנה צביה (סינאסון) קלר.

עד למלחמת העולם השנייה כיהן כרב העיירה ביטום בשלזיה עילית.

מעט לפני פרוץ המלחמה ברח לפולין, שם נולדה בתו אסתר, ומשם דרך רומניה הגיע לארץ ישראל בחודש אפריל 1939, יחד עם אשתו ובתו. בני משפחתו, חוץ ממנו ומאחיו, נספו בשואה. תחילה התיישב בתל אביב, וממנה עבר לרעננה שם הקים את תיכון "יבנה" שהיה התיכון הדתי הראשון בעיר.

כעבור תקופה קצרה הציע לו הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג לכהן כרב הראשי של שווייץ או כרב במושבה נהריה, שהוקמה כמה שנים קודם לכן על ידי עולים חדשים יוצאי גרמניה שהגיעו לארץ ישראל במסגרת העלייה החמישית. הוא קיבל את ההצעה ועבר בשנת 1943 עם בני משפחתו צפונה למושבה הקטנה שמנתה אז כ-1,300 נפשות. באוגוסט של אותה שנה מונה רשמית לרבה של נהריה.

בהיעדר סמכות דתית נוספת באזור, סיפק הרב קלר את צורכי הדת לאזור הצפון כולו ושימש כאב"ד של הגליל המערבי. זוגות רבים מבני המושבה נישאו בחצר ביתו, בסמוך לפחון ששימש את ענייני הדת בראשית ימיה של נהריה. במשך עשרות שנות פעילותו היה אחראי להקמת שירותי הדת בעיר ולביסוסם, במקביל להתפתחותה של נהריה מעיירה קטנה לעיר בת עשרות אלפי נפשות. במשך שנים רבות כיהן גם כיו"ר המועצה הדתית בעיר.

בתקופת המנדט הבריטי נהג לבקר את אסירי המחתרות בכלא עכו וסייע בהעברת מידע חיוני בין האסירים לחבריהם מחוץ לכלא. במלחמת העצמאות דאג להבאת חללי צה"ל לקבורה ראויה, לעיתים תוך סיכון עצמי. בין השאר השתתף בזיהויים של חללי שיירת יחיעם בשיטה קבלית בדומה לזיהויים של חללי שיירת הל"ה על ידי הרב אריה לוין.

הרב אהרן קלר נפטר בשנת 1998 ונטמן בחלקת הוותיקים בבית הקברות הישן בעיר. בית הכנסת המרכזי בעיר שהרב קלר עמד בראשו במשך עשרות שנים נקרא על שמו "היכל אהרן". בצומת הרחובות הרצל וסולד בנהריה הוקמה כיכר על שמו.

## משפחתו
היה נשוי לחנה צביה (לבית סינאסון) ולהם ארבעה ילדים:
* הרב מיכאל - גר בירושלים ונשוי לניצב בדימוס חנה קלר.
* יהודית - נשואה לרב ישעיהו מייטליס, ממלא מקום חמיו ברבנות העיר נהריה.
* ד"ר זהבה נויברגר - אשת חינוך ומרצה, כתבה עבודת דוקטורט על כתב היד של מדרש דברים רבה.
* אסתר לרנר.

שמאל|ממוזער|250px|מטה אהרן

## ספריו
* **נהריה בבנינה** - תיאר התפתחות הדת בנהריה, תשל"ג
* **מטה אהרן**

## קישורים חיצוניים
* 
* נהריה בבניינה, באתר אוצר החכמה
* הרב ד"ר אהרון קלר – רבה הראשון של העיר נהריה 
* הרב אהרון קלר - שיחה עם הרב מייטליס – 6.11.05 
* בית הכנסת המרכזי 'היכל אהרן' נהריה 
* , עמ' 2
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין
קטגוריה:נהריה: רבנים ראשיים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אנשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
קטגוריה:אישים הקבורים בנהריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
פיתול (אלגברה)

באלגברה, ובפרט בתורת החוגים, **פיתול** (torsion) הוא התכונה של איברים במודול להגיע אל איבר האפס אם מכפילים אותם בגורם מתאים. **איבר** **מפותל** הוא איבר במודול שמתאפס כאשר כופלים אותו באלמנט (שאינו מחלק אפס) מהחוג. **מודול** **מפותל** הוא מודול שכל האיברים בו הם איברים מפותלים. מודול הוא **חופשי מפיתול** אם איבר הפיתול היחיד בו הוא האפס. 

כשהחבורה A אבלית, אוסף האיברים המפותלים מהווה תת חבורה הנקראת "תת-חבורת הפיתול" של A. במקרה כזה, חבורת המנה חסרת פיתול. חבורה נקראת חסרת פיתול אם אין בה איברים מפותלים. במקרה של חבורות לא אבליות, איבר מפותל הוא איבר מסדר סופי. בניגוד למקרה הקומוטטיבי, איברי הפיתול אינם יוצרים תת-חבורה, בדרך כלל. 

חבורה אבלית אינה אלא מודול מעל חוג המספרים השלמים, ולכן אפשר להכליל מושגים אלה לכל מודול (למעשה, מכאן נובע המינוח — הוא הוצג לראשונה עבור חבורות אבליות, ולאחר מכן הוכלל למודולים). איבר x של מודול M מעל חוג R נקרא **איבר מפותל** אם קיים r \neq 0 בחוג, שאינו מחלק-אפס, כך ש- rx = 0. המודול **מפותל** אם כל האיברים שלו מפותלים, ו**חסר פיתול** אם אין לו איברים כאלה. לדוגמה, כל מודול חופשי הוא חסר פיתול. המודול הוא **נאמן** אם לא קיים גורם פיתול משותף, כלומר איבר r \neq 0 בחוג כך ש- rM = 0. מעל תחום שלמות, כל מודול חסר פיתול הוא נאמן (מאידך מעל חוג קומוטטיבי מקומי כל מודול הוא חסר פיתול, בעוד שמנות של החוג אינן נאמנות). מעל תחום ראשי מודול חסר פיתול הוא חופשי (ומעל תחום בזו, מודול נוצר סופית חסר פיתול הוא חופשי).

מעל חוג קומוטטיבי, האוסף t(M) של איברים מפותלים במודול M מהווה תת-מודול. אם החוג הוא תחום שלמות, מודול המנה M/t(M) חסר פיתול, ולכן מעל תחומי שלמות מהווה תת-המודול של האיברים המפותלים מעין רדיקל של מודולים. במקרה הלא קומוטטיבי נדרשות הנחות נוספות כדי להבטיח שאוסף האיברים המפותלים יהיה תת-מודול; למשל, זה המצב אם החוג מקיים את תנאי אור.

בתורת החוגים חוקרים גם פיתול יחסי. בהינתן חוג *<math>A</math>* ואידיאל I\subseteq A, מגדירים את תת-מודול ה-I-פיתול של מודול שמאלי *<math>M</math>* להיות המודול \Gamma_I(M) = \{m \in M:\exists n, I^n\cdot m =0\}. בדרך זו מתקבל פונקטור מדויק משמאל, שהפונקטור הנגזר מימין שלו R\Gamma_I הוא בעל חשיבות רבה בגאומטריה. הקוהומולוגיה של פונקטור זה נקראת קוהומולוגיה מקומית. במקרה הקומוטטיבי, מדואליות גרינלס-מיי (Greenlees-May) נובע קשר הדוק של פונקטור זה לפונקטור ההשלמה.

## חוסר פיתול וחליקות

מודול M מעל תחום R הוא **[[מודול חליק|חליק]]** (divisible) אם לכל סקלר a השונה מאפס, aM=M. היינו, מודול הוא חליק אם פעולת הכפל בכל סקלר היא על, בשעה שהמודול חסר פיתול אם פעולת הכפל בכל סקלר היא חד-חד-ערכית. תכונה זו יוצרת דואליות מובהקת בין שני המושגים. למשל, כל מודול פרויקטיבי הוא חסר פיתול, וכל מודול אינג'קטיבי הוא חליק. 

יתרה מזו, אם R תחום שלמות:
* אם T פונקטור קווריאנטי מדויק משמאל, אז לכל מודול חסר פיתול M, גם T(M) חסר פיתול
* אם T פונקטור קווריאנטי מדויק מימין, אז לכל מודול חליק M, גם T(M) חליק
* אם T פונקטור קונטרווריאנטי מדויק משמאל, אז לכל מודול חליק M, המודול T(M) חסר פיתול
* ואם T פונקטור קונטרווריאנטי מדויק מימין, אז לכל מודול חסר פיתול M, המודול T(M) חליק

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת המודולים
קטגוריה:תורת החבורות
שיבי קלר

**אלישיב (שיבי) קלר** (נולד בכ"ד באלול ה'תשל"א, 14 בספטמבר 1971) הוא זמר ויוצר ישראלי.

## קורות חייו
אלישיב קלר נולד בחיפה לאביו, הרב מיכאל קלר (בנו של הרב אהרן קלר) ולאמו - מוזיקאית חוזרת בתשובה שעלתה לישראל מארצות הברית. 

בצעירותו פגש את הרב שלמה קרליבך ואף שימש כאחד מעוזריו בעת ביקוריו בארץ.

קלר כותב ומלחין את שיריו. בראיון עמו אמר כי אינו מגדיר את עצמו כמוזיקאי, אלא כמלחין ומתפלל, "השירים בדיסק הם תפילה שמוצאת ביטוי במוזיקה". מילות שיריו בחלקן מבוססות על פסוקים ובחלקן פרי עטו בהשראת המקורות היהודיים. את לחניו הוא נוהג לחבר כשהוא נמצא בהתבודדות. לדבריו, "כל הניגונים באים מהתבודדות, מלימוד התורה, מהצדיקים ומלהיות הרבה על קברות הצדיקים".

קלר מתגורר בירושלים ומקורב לחסידות ברסלב.

שמאל|ממוזער|250px|

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* עדי (דוד) אהרון, רב אומן - ריאיון עם הזמר שיבי קלר, ספטמבר 2009
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים חסידיים
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חסידי ברסלב
קטגוריה:אמני הינדיק הפקות
קטגוריה:קריית ארבע: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
קימברלי (דרום אפריקה)

**קימברלי** (אנגלית: **Kimberley**) היא עיר כורים במרכזה של הרפובליקה של דרום אפריקה, צומת דרכים ומסילות רכבת ובירתה של פרובינציית הכף הצפוני.

## היסטוריה
לקימברלי חלק חשוב בהיסטוריה של יישוב אפריקה הדרומית החל מאמצע המאה ה-19. מה שהחל במציאתן של שתי אבנים לבנות במורד גבעה על גדת הנהר אורנג', שהסתברו כיהלומים במשקל 21.25 קרט ב-1866 ו-83.50 קרט ב-1871, נמשך כהגירה גדולת-היקף (של כורים, בני-עונשין ומחפשי עושר) אל המחוז החדש - שעד אז היה ידוע כמושבת צבעונים בני חריקואה, הגירה ששיאה בייסוד העיירה **בהלה חדשה** (*New Rush*) שבמהירות הוסב שמה לקימברלי, על שם המזכיר הבריטי של מושבת הכף, הרוזן מקימברלי. הגבעה על גדת האורנג' נחצבה והונמכה ללא הכר, והפכה לבור, שעד 1914 הוצאו ממנו 2,720 קילוגרמים של יהלומים גולמיים. החור הגדול, מכרה היהלומים של קימברלי וכנראה הבור הגדול בעולם מעשה ידי-אדם, הוא כיום אתר תיירות.

העיר היוותה את כור-עושרו של ססיל רודס, ובהלת היהלומים אליה שימשה מנוף, בין היתר, לראשיתו של קונצרן האחים דה בירס, כיום בעל השליטה על מרבית פעילות כריית היהלומים בעולם. התפתחותה המרשימה של העיר באותה עת ניכרה בין השאר בכך שבספטמבר 1882 היא הייתה ליישוב הראשון בחצי הכדור הדרומי שהיו בו פנסי רחוב חשמליים.

בעת מלחמת הבורים השנייה הוטל מצור על קימברלי, מצד האפריקאנרים שבאו מהרפובליקה הדרום-אפריקאית וממדינת אורנג' החופשית. הקרב שהתחולל בין אוקטובר 1899 ופברואר 1900 הסתיים בניצחון מתיישבי המובלעת האנגלית, שהתגוננו חרף חוסר מוכנותה של העיר.

קימברלי שוכנת בסמוך למפגש הנהרות ואל ואורנג', כ-170 ק"מ מערבית מבלומפונטיין ו-470 ק"מ מדרום-מערב ליוהנסבורג.

בתקופה שלאחר האפרטהייד שונתה מסגרת המינהל המקומי העירוני והיא היום תחת הרשות העירונית סוֹל פְּלָאטיֶה, על שמו של האינטלקטואל והפוליטיקאי השחור שנקבר בעיר.

## ראו גם
* היסטוריה של דרום אפריקה

## קישורים חיצוניים

* 
[ימין|ממוזער|250px|רחוב מרכזי בצילום ממִפנה [המאה ה-19]]
* 

קטגוריה:דרום אפריקה: ערים
קטגוריה:יהלום
קטגוריה:הכף הצפוני
קטגוריה:פרובינציות דרום אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1873
ואן (צרפת)

**ואן** (בצרפתית: **Vannes**, בברטונית: **Gwened**) היא עיר בצפון-מערב צרפת, על חופו הדרומי של חבל ברטאן, כ-110 ק"מ מדרום-מערב לבירת החבל, רן, מרחק זהה מצפון-מערב לעיר הגדולה של מערב צרפת, נאנט, ו-460 ק"מ מפריז.
## גאוגרפיה
ואן היא בירתו (Préfecture) של מחוז מורביאן, מארבעת מחוזותיה של ברטאן. העיר הייתה מאז ומעולם מקום חשוב עבור הרומאים, הגאלים והברטונים, שעברו בה בתקופות שונות, ובפי הרומים היא נקראה "דאריוריטום" כבר בתחילת הספירה הנוצרית; היא נמנתה עם עריה המלכותיות של ברטאן ההיסטורית בסוף האלף הראשון לספירה ולאורך ימיה של הדוכסות של ברטאן, כלומר עד לאמצע המאה ה-16, נבחרה כמקום מועדף על ידי דוכסים, בישופים ומלכי האזור.

ואן בנויה בקצהו של מפרץ מורביאן, שנתן לאזור את שמו, בלשונות הקלטיות: *Ar Mor Bihan* - "הים הקטן", בהבחנה מ"הים הגדול" ממנו הוא פורץ, הלא הוא האוקיינוס האטלנטי. היא קרויה "עיר הוֵנֵטים" על שם העם הגאלי הקדום ששכן באזור, שאף נזכר בכתבי יוליוס קיסר אודות מלחמות גאליה. מרכז העיר הימי-ביניימי סובב את הקתדרלה ומוקף חומה, ומושך תיירים בשל המורשת האדריכלית העשירה.

לעיר, שהוקמה במהלך הכיבוש הרומי של ארץ-גאליה, הייתה בתקופות שונות חשיבות שעלתה אף על זו של רן ונאנט, עם זאת היא שמרה על מידות צנועות. נכון ל-2006 חיים בה 53,000 איש. קשר מיוחד נודע בינה ובין החמוס - חיה זו התחבבה מאוד על הדוכס ז'אן הרביעי, שהקים לכבודה במאה ה-14 ארמון ומסדר אבירות (Ordre de l'Hermine). הטורף הקטן מופיע בסמלה של העיר, כשצעיף ברטוני מתנפנף מצווארו, חלקו האחד בזהב והשני מעוטר בסמל ברטאן.

## ערים תאומות
*  
*  
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

ימין|ממוזער|250px|גן הארמון בואן
ימין|ממוזער|250px|חומות העיר

## הערות שוליים

קטגוריה:ברטאן: ערים
דלרנה

**דלרנה** (בשוודית: **Dalarna**, "העמקים") הוא חבל ארץ במרכז שוודיה. 
## גאוגרפיה
האגם סיליאן (Siljan) נוצר כתוצאה מפגיעת מטאור לפני 360 מיליון שנה. כיום יושבות על גדותיו הערים מוּרָה, רֵטְוִיק ולֵקְסַנְד. דלרנה נזכרה לראשונה בכתב בשנת 1177, בהקשר של אזור פגני שהתקיים תחת מלך סְביאה.

בירת החבל, העיר פאלון, נמצאת על האגם רוּן (Runn), ושניים מהסמלים המזוהים ביותר עם המסורת השוודית קשורים בשמה ויצאו מהחבל - "נקניקיית פאלון", נקניקיית חזיר גדולת-ממדים, והצבע "אדוֹם-פאלון", שהוא הגוון העמוק של הצבע האדום, שיותר מכל מוכר מחזיתות בתי עץ ואסמים באזורי-הכפר ברחבי שוודיה.

הנקודה הגבוהה ביותר בחבל היא גם הגבוהה ביותר בארץ סביאלנד, ההר סְטוּרְוֵטֵסְהוֹגנָה (1,204 מ' מעל פני הים). החבל משובץ אגמים ויישובים כפריים קטנים על שפתם. החיות הנפוצות בטבע בחבל הן דוב, אייל וזאב מים.

סוס-העץ של דלרנה (Dalahäst), שבמקורו עוצב כצעצוע לילדים, הוא כיום הסמל הבולט של דלרנה ומסמליה של שוודיה, וזוכה לווריאציות שונות במקומות שונים בעולם המבקשים לציין את התרבות השוודית. "חג אמצע הקיץ" הפגני שנחוג בדלרנה מדי 21 ביוני הוא שם-נרדף נוסף לחבל, ומלווה בתלבושות אופייניות, שתיית שיכר ואכילת נקניקיות-פאלון.

ייצוג מודרני יותר של האזור היא להקת המטאל "סבטון".

כמה אלפים של תושבי האזור הם דוברי השפה האלוודאלית.

## ראו גם
* ברגסלאגן
* סוס דלה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שוודיה: חבלים
דואלה

**דואלה** (בצרפתית: **Douala**) היא הגדולה בערי קמרון, עיר הנמל הראשית ומרכזה הכלכלי של המדינה.

נמל דואלה הוא מהחשובים שבנמלי אפריקה התיכונה, ודרכו נסחר עיקר תוצרת הייצוא של קמרון. העיר שוכנת בשפכו של הנהר וורי (Wouri) אל מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי, והיא פרושה משני צדי הנהר כאשר גשר אחד בלבד מחבר את שני חלקיה. לבד מהיותה בירת נפת וורי ובירת אזור החוף (Littoral Province), דואלה היא גם משכנו של השוק הגדול ביותר בקמרון, והעיר היקרה ביותר באפריקה.

האקלים בדואלה טרופי: הטמפרטורות יציבות לאורך מרבית החודשים סביב 26 מעלות צלזיוס והאוויר מצטיין בחום ובלחות, כאשר הגשם הרב ביותר יורד בין יוני לאוקטובר.

שמה של העיר לקוח משם הקבוצה האתנית שייסדה אותה, בני הדוּאַלָה. העיר של ימינו היא עם זאת פסיפס של בני חתכים וקבוצות אתניות המרכיבים את קמרון, ואת גידולה היא חבה לשבר החברתי-הכלכלי שאילץ מאות אלפי כפריים מאזורי פנים הארץ לעזוב במרוצת השנים ולהתיישב בערים. דואלה היא גם רב-דתית: הסובלנות היחסית מאפשרת למגוון האמונות לשכון זו לצד זו בדו-קיום. הדתות העיקריות הן זרמי הנצרות – הקתולים והפרוטסטנטים; העיר היא מושבהּ של קתדרלת הקדושים פטרוס ופאולוס. מיעוט מוסלמי חי בעיר. הקהילה הלא-אפריקנית הגדולה מונה בעיקר צרפתים ולבנונים, רובם עובדים בתעשיית הנפט.

האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור באו מפורטוגל, במאה ה-15. עד לאמצע המאה ה-17 כבר היה המקום לעיר הגירה, בעיקר של כפריים בני-הדואלה; עיר שלאורך המאה ה-18 תשמש כאחד המרכזים החשובים ביותר של סחר העבדים הטראנס-אטלנטי. ב-1884 עברה העיר תחת שלטון גרמני, ושמה היה "קָמֶרוּנְשְׁטָדְט". ב-1907 היא קיבלה את שמה הנוכחי, ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק מקמרון הצרפתית. בין 1940 ל-1946 היא שימשה כבירתה של קמרון, בטרם חזרה בירת הרפובליקה אל יאונדה.

## רבעים
רבעיה החשובים של דואלה הם:
* אקווה (Akwa) - לאורך הנמל: הרובע ההיסטורי, היום מרכז התרבות והקולינריה
* בונברי (Bonaberi) - הגדה הימנית של הוורי: כאן נמצאים מרבית מפעלי התעשייה
* בונפריזו (Bonapriso) - הרובע האירופאי
* ניו בל (New Bell) - מאוכלס בבני שבטים שונים
* בוננז'ו (Bonanjo) - הרובע המנהלי - הבנקים, החברות ומגורי אנשי הממשל
* בונמוסאדי (Bonamoussadi) - שכונת מגורים גדולה מרוחקת יחסית מהמרכז.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* מדריך דואלה: סיפורה של דואלה (בצרפתית)
* 

קטגוריה:ערי מיליונים
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:קמרון: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:מפרץ גינאה: ערי נמל
סליבן (מחוז)

**מחוז ([[אובלסט]]) סליבן** (בבולגרית **Област Сливен**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן במזרח מרכז בולגריה, עיר בירתו היא סליבן, שטחו מהווה 3.19% משטח המדינה וכמות האוכלוסין שבו מהווה 2.8% מאוכלוסיית בולגריה.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית פזורה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. ראשית התיישבות אנושית מאורגנת במחוז מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. מהמאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-4 שלטה באזור האימפריה הרומית ולאחריה האימפריה הביזנטית. בראשית המאה ה-9 נכבש האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. בראשית המאה ה-11 פלש צבא האימפריה הביזנטית בפיקודו של בסיליוס השני, כבש את האזור וגרם לקריסת האימפריה הבולגרית. השם סליבן הוזכר לראשונה ב-1153 בכתביו של הכרוניקן מוחמד אל-אדריסי, אשר סייר בבלקן ובכלל זה בעיר סליבן. בראשית המאה ה-13 נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית השנייה. באמצע המאה ה-14 עבר המחוז לחזקת האימפריה העות'מאנית והיה חלק מפלך רומליה העות'מאני. קרבתו של האזור למרכזי השלטון העות'מאנים הפכה אותו לצומת דרכים כלכלית וצבאית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי אופלצ'נצי בולגרים. לאחר המלחמה ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין נכלל השטח בחבל העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 עם איחודו של המחוז עם נסיכות בולגריה, עבר לחזקתה.

## כלכלה
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע ממגזרי התעשייה והחקלאות. במחוז קיימים מפעלי טקסטיל וייצור שטיחים, מספר יקבים, מחלבות ומפעלי עיבוד מזון. בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם חיטה, שעורה, שיפון, חמניות, ענבים ואפרסקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז מצויה במגמת קיטון מתונה (תמותה לעומת ילודה) ובמגמת הגירה שלילית. 74.69% הם בולגרים, 10.51% ממוצא טורקי ו-12.26% הם צוענים. 49% הם גברים ו-51% הן נשים.

## אקלים
במחוז שורר אקלים ממוזג. במרבית אזוריו קיימות השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 500 ל-600 מילימטרים בשנה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

סליבן
געגועי לקיסינג'ר

**געגועי לקיסינג'ר** הוא ספרו השני של אתגר קרת. הספר מכיל סיפורים קצרים ויצא לאור בשנת 1994. ספר זה עודד את מכירתו של "צִנורות", ספרו הראשון של קרת.

הספר כולל 49 סיפורים קצרים ובהם הסיפורים: "לשבור את החזיר", "שימותו", "עמודו" אשר כמו כל ספריו של קרת מבטאים את ההווי הישראלי.

## תרגומים ועיבודים
הספר תורגם לגרמנית, צרפתית, פולנית, ספרדית, גליסית, שוודית, איטלקית ואנגלית. התרגום לאנגלית משנת 2007 (מרים שלזינגר) זיכה את קרת במועמדות לפרס הבינלאומי לקובצי סיפורים קצרים על שם פרנק אוקונור.

הסיפור "לשבור את החזיר" עובד בשנת 2008, עם מספר סיפורים נוספים של קרת, לסרט האנימציה $9.99.

הצגת יחיד המבוססת על סיפורים מהספר ומ"צנורות" מועלית מתחילת שנות ה-2000 בתיאטרון הסימטה.

## רשימת הסיפורים

## קישורים חיצוניים

* שלושה סיפורים קצרים מהספר באתר טקסט
*  
* ניתוח ספרותי לכמה מהסיפורים: ; במקור בתוך "מכאן" כרך ד', עמ' 20-41.
* מיקי יונס, "געגועי לקיסנג'ר" סיפורי אתגר קרת, באתר "במרום"
* רות נצר. **תקופה לא טובה לקוסמים - געגועי לקיסינג'ר של אתגר קרת**. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה. כרמל. 2021

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 1994
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אתגר קרת
פריד

**פריד** הוא שם משפחה ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
הרובע הגותי

שמאל|ממוזער|250px|בזיליקת לה מרצה ברובע הגותי
**הרובע הגותי** (קטלנית: **barri Gòtic** או **el Gòtic**) הוא הרובע המרכזי בעיר העתיקה של ברצלונה. הרובע משתרע בין שדרת לה רמבלה ורחוב ויה לייטאנה, ומהים התיכון לרחוב רונדה דה סנט פרה. הרובע הגותי הוא הרובע העתיק ביותר בברצלונה אשר נבנה עוד בימי הביניים, על אף מספר שינויים שעברו ברובע במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. 
ההיסטוריה של הרובע הגותי ארוכה: הרומים בנו באזור הרובע את העיירה ברסינו, שהייתה למעשה ראשיתה של ברצלונה כפי שהיא היום ואף העניקה לה את שמה. לכן ניתן לראות שרידים רבים מהתקופה הרומית ברובע (למשל במקדש אוגוסטוס, וחומת העיר על יד פלאסה דל ריי. 
גם לאחר הרומיים, שימש הרובע כמרכז העיר עד ימי "היציאה מהחומות" של ברצלונה כאשר בנו עשירי העיר את רובע אישמפלה. לשיא פריחתו הגיע הרובע בתקופת ימי הביניים (שבה נבנו רוב המבנים שאנו רואים היום). הרובע הגותי מלא בסמטאות קצרות ואפלות, הכוללות ריכוז של מבנים גותיים, ארמונות פאר וכנסיות. עד לגירוש ספרד ב-1492 היה הרובע מרכז החיים של היהודים שהיו דאז מדינאים, רופאים ואנשי מדע. שרידים מהתקופה היהודית של העיר ברצלונה אפשר לראות עד היום בבית הכנסת מאיור (כנראה שהוא בית הכנסת העתיק באירופה) שנמצא ברובע. שריד מפורסם נוסף לקהילה היהודית בעיר היא שמה של אחת הסמטאות - *Carrer del Call* - שנגזר מהמילה העברית "קהל" ומרמז על כך שהוא היה רחוב "הקהילה", הרחוב שבו היו מגוון מבני הציבור של הקהילה היהודית באותם ימים. לכל רוחבו של הרובע ניתן למצוא כיכרות עתיקות ושווקים קטנים בסגנון בנייה גותי ייחודי עתיק לצד חנויות בגדים וגלריות אומנות לתיירים.

## אתרים בעלי חשיבות ברובע
* קתדרלת אולליה הקדושה (קתדרלת ברצלונה)
* כנסיית סנטה מריה דל מאר
* פלאסה דל ריי (כיכר המלך) - כיכר עתיקה מוקפת מארבעת צדדיה בבניינים היסטוריים חשובים. 
* מקדש אוגוסטוס  - מקדש המהווה חלק של מקדש ענק שהוקם לכבוד הקיסר אוגוסטוס, שהוכרז כאל.
* מוזיאון פיקאסו
* אוניברסיטת ברצלונה
* מוזיאון מרה - מוזיאון אומנות המציג אוספי אומנות דתית חשובים בספרד, לצד תצוגה של האמן הקטלני פרדריק מרה שיצר ציורי קיר רבים המעטרים בניני ציבור בברצלונה. 
* סינגוגה מאיור - בית כנסת משוחזר שהיה בימי הביניים ברובע היהודי. 
* כיכר סנט ג'ומה (placa de sant jaume), בית העירייה ובניין הממשל של קטלוניה
* בזיליקת לה מרצה

## ראו גם
* תכנון עירוני של ברצלונה

## קישורים חיצוניים

* הרובע הגותי ב-Bcn.es
* דף מידע בעברית על הרובע הגותי

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברצלונה: שכונות
B&H איירליינס

**B&H איירליינס** (**B&H Airlines**) היא חברת התעופה הלאומית של בוסניה והרצגובינה, בסיסה שוכן בנמל התעופה הבינלאומי בסרייבו, והיא נמצאת בבעלות משותפת של ממשלת בוסניה והרצגובינה (51%) וטורקיש איירליינס (49%).

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1994 כאייר בוסנה (Air Bosna), בשנת 2003 השעתה את פעילותה בשל קשיים כלכליים. בשנת 2005 הכריזה ממשלת בוסניה, על חידוש פעילותה של החברה בשמה הנוכחי.
לחברה הסכמים לשותפות קוד עם טורקיש איירליינס ועם JAT איירווייז.

## צי המטוסים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אירופה: חברות תעופה
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: חברות
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: תחבורה
משמעת עצמית

**[[משמעת]]** היא פעולה, צורת התנהגות, או סדרת כללים אותם מקיימים קבוצת אנשים, לעיתים בניגוד לנטייתם הטבעית, למטרה מסוימת.

**משמעת עצמית** היא משמעת שאדם כופה על עצמו ואחראי על קיומה.
האדם דורש מעצמו ערכים/כללים/חוקים, ומוודא קיומם, בשונה ממקרים בהם זה נעשה על ידי גורם אחר.

## משמעת עצמית – הסבר וחשיבות
כללי המשמעת אותם נדרש האדם לקיים נקבעים על ידיו, על ידי אדם אחר, או על ידי החברה.
האדם נדרש לאכוף את המשמעת על עצמו, ולבצע בקרה עצמית לצורך ווידוא עמידה בכללים שהוגדרו לו או שהגדיר לעצמו.

כאשר אדם אחראי לאכיפת משמעתו, ייתכן ויוותר לעצמו ביתר קלות בקיום במשמעת, ומנגד ייתכן ויקשה עורף עם עצמו, ויקפיד על קיום כל הכללים החלים עליו.

כלל, משמעת עצמית מסייעת להשיג מטרות לטווח יחסית ארוך.

## משמעת עצמית גבוהה ונמוכה ומשמעותם
משמעת עצמית גבוהה ומשמעת עצמית נמוכה יכולים להביא אדם להצלחה או לכישלון בעמידה הכללים שהוגדרו (ובהשגת מטרה), בהתאמה.

במצב בו אוכף האדם את קיום הכללים על עצמו, ניתן לבחון את המשמעת העצמית.
אם אינו חרג מהכללים, משמע שלא ויתר לעצמו על קיומם למרות המאמץ הכרוך בכך, שכן לא בוצע עליו בקרה על ידי אדם אחר ויכול היה להפסיק לקיימם. זהו מצב טוב של **משמעת עצמית גבוהה**, ללא ויתור עצמי למרות הקשיים בביצוע.
אולם, אם אדם הרפה ידיו וחדל את קיום הכללים, משמע ויתר לעצמו. זהו מצב שלילי של **משמעת עצמית נמוכה**, המלווה באי ציות לכללים, אי עמידה ביעדים, שלרוב מובילים לאי השגת המטרה.

אדם בעל משמעת עצמית גבוהה פועל לפי הכללים ועומד ביעדים. בכך הוא מקיים בהצלחה מטרות שהוצבו לו ושהציב לעצמו.
לעומת אדם בעל משמעת עצמית נמוכה, אשר אינו עומד ביעדים ולא דובק בכללים המוגדרים..

## דוגמה של משמעת עצמית באה לידי ביטוי
בכל יעד שאדם מציב לעצמו, או שהאחר מציב לו, והראשון האחראי על אכיפת המשמעת, באה לידי ביטוי המשמעת העצמית.

### דוגמת משמעת עצמית גבוהה
* ישראל הציב לעצמו לרדת במשקל. מטרתו הייתה 10 קילו בחודשיים. הוא תכנן את האימונים שלו לאורך החודשיים. כל פעם שהגיעה שעת האימון, יצא להתאמן והתאמץ להשגת המטרה, על-אף שהיה חסר חשק לאימון או עייף.
* אברהם קיבל מהבוס מספר פרויקטים לביצוע. מיד הוא תכנן את העבודה וחילק אותה לאורך השבועות. הוא דאג תמיד לשמור על הקצב שקבע בהתחלה. ביום מסוים, שלא עמד בהספק הדרוש, נשאר שעה נוספת במקום העבודה כדי לסיים, ולעמוד בלוח הזמנים שהגדיר לעצמו מראש. הוא לא בחר להקל על עצמו, והשקיע במטרה להגשמת יעדיו.

### משמעת עצמית נמוכה
* ישראל הציב לעצמו לרדת במשקל. מטרתו הייתה 10 קילו בחודשיים. הוא תכנן את האימונים שלו לאורך החודשיים. אך כשהגיע שעת האימון, והוא היה עייף ותשוש מהיום הארוך עליו, וויתר על האימון. בכך ישראל מוותר על יעדו, ויתקשה להשיג את המטרה.
* אברהם קיבל מהבוס מספר פרויקטים לביצוע, והוא בחר שלא תכנן את קצב העבודה. את הפרויקטים הקלים הוא ביצע בזריזות, אך את המורכבים הוא דחה, ולבסוף הוא לא סיים את הפרויקטים. שהבוס הפציר בו לסיים אותם, ודרש ממנו להזדרז, הוא לבסוף עשה זאת. כשהמשמעת הייתה בידיו הוא לא עמד ביעדיו, ובחר הקל על עצמו, אך כשהאכיפה עברה למנהל, הוא דחק בו לסיים זאת.

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה
דוביק טל

**דוביק טל** (נולד ב-10 במאי 1953) הוא איש צבא בדימוס, שכיהן כמפקד חטיבה 7 וכקצין שריון ראשי בצה"ל והשתחרר בדרגת תת-אלוף. מאז 2007 מכהן כמנכ"ל תעשיות מלח לישראל.

## שירות צבאי
טל (במקור רוזנטל), נולד וגדל בפרדס חנה, התגייס לקורס טיס אך נשר ממנו לאחר מספר חודשים ועבר לשרת בחיל השריון. לחם כתותחן טנק במלחמת יום הכיפורים ועם סיומה עבר קורס מפקדי טנקים מזורז וקורס קציני שריון מקוצר. ב-1976 מונה למפקד פלוגה בגדוד 532 בחטיבה 460. בהמשך שירת כסגן מפקד הגדוד וקצין מבצעים של אוגדה 162. בשנים 1979–1980 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וסיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. באוגוסט 1981 מונה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7, הגדוד בפיקודו עבר ערב מלחמת לבנון לאחריות חטיבה 769 בפיקוד שאול מופז ומנה שתי פלוגות מבצעיות, פלוגת צמ"פ (מסלול), פלוגת חרמ"ש ושתי מחלקות הנדסה. עם פרוץ הקרבות פעל בגזרה המערבית של הבקאע וכבש בין היתר את הכפרים עישייה, ריחן, ערמתא ועין א-טינה. בהמשך הלחימה הועבר הגדוד לכוח דן ורדי ולכוח יוסי פלד שפעל באזור אגם קרעון ובקרב משע'רה. לאחר מכן שירת טל כסגן מפקד חטיבה 7, ולאחר שלא אושר לו לצאת ללימודי תואר שני, בחר להשתחרר מצה"ל וללמוד תואר שני בלימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.

ב-1987 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד חטיבת מרכבות האש, חטיבת שריון במילואים. בנובמבר 1988 מונה למפקד חטיבה 7. החטיבה בפיקודו התפצלה בין משימות שונות: גדוד אחד נותר בכוננות ברמת הגולן, אחר פוזר לאורך גזרת דרום לבנון בין המוצבים השונים, והגדוד השלישי עסק במשימות ביטחון שוטף ביהודה ושומרון. ביולי 1990 סיים את תפקידו ומונה לסגן מפקד אוגדה. בשנים 1991–1994 פיקד על עוצבת המפץ. לאחר השתלמות בארצות הברית מונה ב-1995 לקצין שריון ראשי והשתחרר ב-1997.

לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנכ"ל חברת ממסר, חברת בת של המשביר המרכזי, יבואנית רכבי איווקו וג'ון דיר. בנובמבר 2001 מונה לסמנכ"ל בקבוצת קרסו והיה ממונה על השירות בתחום הרכב ("אפטר סייל"). במאי 2006 מונה למנכ"ל חברת המלח לישראל, ובאוגוסט 2007 למנכ"ל תעשיות מלח לישראל.

מתגורר ברעננה.

## קישורים חיצוניים
*דוביק טל באתר יד לשריון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מפקדי עוצבת מרכבות האש
קטגוריה:מפקדי חטיבה 7
קטגוריה:מפקדי עוצבת המפץ
קטגוריה:קציני שריון ראשיים
קטגוריה:מפקדי גדוד 77
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קלצונה

[שמאל|ממוזער|250px|קלצונה מעט שרוף ב[רוטב עגבניות]]
**קַלְצוֹנֶה** (באיטלקית: **Calzone al forno**, בתרגום חופשי: "גרב" או "מכנסיים" בתנור, ידוע גם כ"פיצה ממולאת") הוא מאפה בצק מקופל שמקורו באיטליה. 

ההכנה נעשית על ידי אותם מרכיבים המשמשים להכנת פיצה, כאשר את הבצק מקפלים לשניים בצורת חצי סהר בטרם האפיה. הקלצונה הבסיסי ממולא בגבינת מוצרלה ובעגבניות, ועשוי להכיל בתוכו מרכיבים נוספים המשמשים כתוספות לפיצה.

במטבח החלאבי ישנו מאפה דומה בשם כלצונס ויש משערים שמקורו בקלצונה האיטלקית.

## ראו גם
* סמבוסק
*פיצה
*פיצה פריטה
*המטבח האיטלקי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:פיצה
קטגוריה:איטליה: אוכל רחוב
קטגוריה:מאפים ממולאים
כלותאר הראשון

שמאל|ממוזער|250px|כלותאר הראשון - ציור מ-1838
**כלותאר הראשון** (בערך 497 - 29 בנובמבר 561) היה אחד מארבעת בניו של כלוביס הראשון, ושימש כמלך הפרנקים מ-558 עד מותו.

## חייו
כלותאר נולד בסואסון (כיום במחוז אן בחבל פיקרדיה בצרפת). עם מות אביו (27 בנובמבר 511) קיבל את חלקו בממלכת הפרנקים והקים את ממלכת נויסטריה. כלותאר הפך את סואסון לבירתו, ומלבד הערים לאן, נויון, קמברה ומאסטריכט שנפלו בחלקו, הוא שלט גם בחלק התחתון של עמק הנהר מז, אך ברוב שאפתנותו, לא הסתפק בחלקו זה.

אחרי שאחיו כלודומר נהרג בקרב וזרונטיה נגד ממלכת בורגונדיה (21 ביוני 524), אחיו כילדברט הראשון, מלך פריז הזמין אותו לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלותיו של כלודומר. כלותאר וכילדברט רצחו שנים מילדיו של כלודומר, השלישי קיצץ את שערו הארוך שהיה סמל להיותו בן מלוכה, נמלט והצטרף למנזר. כלותאר נשא לאישה את גונדיוק (אלמנתו של כלודומר) וקיבל לידיו את הערים טור ופואטייה, בעוד שכילדברט הראשון קיבל את הערים שארטר ואורליאן.

ב-531 כלותאר לחם בשבט הגרמאני של התורינגים, ובשנה שלאחריה נשא לאישה את ראדגונד (רדגונדיס), אחייניתו של ברתאכאר (יש גרסה לפיה הייתה אשתו של ברתאכאר), מלך תורינגיה שהובס על ידו. אך מנישואים אלה, כמו מנישואיו הראשונים, לא היו לו כל ילדים. אחרי כן נישא לאינגונד שילדה שתי בנות וחמישה בנים, ובהם שלושה מלכים: כריברט הראשון, מלך פריז, סיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה, וגונתרם, מלך בורגונדיה.

על פי גרגוריוס מטור אינגונד ביקשה מכלותאר הראשון, מלך סואסון, למצוא בעל ראוי ממוצא רם ונישא בעבור אחותה ארגונד . המלך לא מצא בעבור ארגונד בעל ראוי יותר מאשר הוא עצמו, והחליט לשאת לאישה את גיסתו ארגונד, שילדה לו את כילפריך הראשון מלך נויסטריה. מצב זה, שנמשך שנים מספר, גרם למלכה אינגונד מחלת נפש, והיא מתה ב-546. אשתו האחרונה הייתה קוסינה, שילדה לו את בנו כארם.

הוא השתתף בפשיטות על ממלכת בורגונדיה, ואחרי חורבנה של ממלכה זו ב-534, קיבל לידיו את גרנובל ואת הערים הסמוכות לה. כאשר האוסטרוגותים מסרו את פרובאנס לפרנקים, הוא קיבל לידיו את הערים אוראנז', קארפנטייה וגאפ. ב-542 לחם בויזיגותים בספרד בעזרת אחיו כילדברט הראשון מלך פריז.

אחרי מות כילדברט הראשון (13 בדצמבר 558), כלותאר הפך למלך הפרנקים בשם כלותאר הראשון. הוא שלט גם בחלק גדול של גרמניה, ערך פשיטות על הסקסונים ואילץ אותם לשלם לו מס עובד של 500 פרות לשנה. בסוף תקופת שלטונו היה נתון בצרות. בנו כארם מרד בו מספר פעמים, והוא רדף אותו עד ברטאן שבה בנו המורד מצא מקלט. הוא כלא את בנו, את אשתו ואת ילדיו בבית כפרי והעלה את הבית באש.

על פי גרגוריוס מטור כלותאר הראשון היה מלא חרטה על מעשה זה, ועלה לקברו של סן מרטן בטור כדי לבקש מחילה. הוא מת קצת אחרי כן בארמונו שבעיר קומפיין.

## ראו גם
* גונדובלד

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
קטגוריה:מלכי נויסטריה
קטגוריה:נפטרים ב-561
ח'אלד אבו טועמה

**ח'אלד אבו טועמה** (ערבית: **خالد أبو طعمة**; נולד ב-1963) הוא עיתונאי ומרצה ערבי-ישראלי. הוא שימש ככתב ביהודה ושומרון בעבור "ג'רוזלם פוסט" ועבור "U.S. News & World Report", ומפיק בעבור חדשות רשת NBC משנת 1988. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון וחוקר ועמית בכיר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.

## ביוגרפיה
אבו טועמה נולד בשנת 1963 וגדל בבאקה אל-גרבייה. סיים תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. החל את עבודתו ככתב בעבור אל פג'ר, עיתון המזוהה עם אש"ף.בשנת 2011 זכה בפרס לביקורת התקשורת של האגודה לזכות הציבור לדעת. כמו כן, הוא מפרסם את מאמריו באתר Gatestone Institute. בכתיבתו ניכרת הביקורת כלפי העומדים בראש הרשות הפלסטינית אשר עסוקים לדבריו יותר בביקורת כלפי ישראל מאשר להקדיש את זמנם לשיפור חייהם של הפלסטינים בגדה המערבית.

טועמה נשוי ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים

* KHALED ABU TOAMEH AND THE ISRAELI-PALESTINIAN DILEMMA
* http://www.gatestoneinstitute.org/author/Khaled+Abu+Toameh
*טוריו של ח'אלד אבו טועמה באתר מידה 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי הפרס הישראלי לביקורת התקשורת
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:באקה אל-גרבייה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי

**מוזיאון תכנון העיר של שאנגחאי** (סינית: **上海 城市 规划 展览馆**; פין-יין: **Shànghǎi Chéngshì Guīhuà Zhǎnlǎn Guǎn**). הוא מרכז תערוכות בן 6 קומות עם 2 קומות מרתף הממוקם בכיכר העם בשאנגחאי סמוך לבניין הממשל העירוני ומציג את הפיתוח והתכנון העירוני. המוזיאון מציג בין השאר דגמים בהתפתחות ההיסטורית של העיר שאנגחאי.

## המבנה
הבניין תוכנן על ידי האדריכל לינג בנלי מהמכון לעצוב אדריכלות ומחקר של מזרח סין (ECADI). המבנה הוקם בדמות תיאטרון גדול ומצופה באלומיניום. גג המבנה הוקם בדמות סמלית של ממברנה. גובהו של המבנה הוא 43 מטר.

## המוזיאון
האולם המרכזי של המוזיאון הוא דגם גדול של העיר שאנגחאי ובו מצויים כל מבני העיר כולל מבנים שעדיין לא הוקמו ונמצאים בתהליכי הקמה. המבקרים באולם יכולים לראות את דגם העיר מן הצד או לעלות קומה ולצפות בו מלמעלה.

הדגם נועד לייצג את שאנגחאי ולכלול את כל ההתפתחויות המתוכננות של העיר. עם זאת עקב גודלו של הדגם עוברים בו כמה עמודים המסתירים את תצוגת המבנים בו.

לצד האולם המרכזי ישנו אולם קטן בו מוקרנים סרטים ב-360 מעלות. בנוסף לכך הצופים באולם מרגישים כמו בבית קולנוע תלת־ממדי עם כיסאות זזים ובו מוקרנים גם סרטים על העיר שאנגחאי כולל סרטון על תערוכת אקספו 2010.

## גלריה



תמונה:Shanghai cityplan1.JPG|דגם מוקטן של גורדי שחקים בשאנגחאי המוצב בכניסה למוזיאון
|מודל העיר שאנגחאי
תמונה:Donghai Bridge model 3.JPG|דגם מתוכנן של איים באזור שאנגחאי
תמונה:Urban planning museum Shanghai.jpg|דגם של העיר שאנגחאי


## ראו גם
* מוזיאון תכנון העיר של בייג'ינג

## קישורים חיצוניים

* 

תכנון העיר
קטגוריה:מוזיאונים לאדריכלות
קטגוריה:מוזיאונים לתכנון ערים ואזורים
אור-נמו

שמאל|ממוזער|250px|אור-נמו (יושב)
**אוּר-נַמּוּ** היה מלך שומרי של העיר אור. לפי הכרונולוגיה התיכונה הוא שלט בין השנים 2094–2111 לפני הספירה. הוא היה מייסד שושלת אור 3 ושלט על שומר ואכד.

## היסטוריה
במהלך מאות שנים במסופוטמיה שלטו אכדים וגותים. מושל העיר ארך אותו-ח'גל מרד בהם בעזרת מושלים שומריים אחרים. בתקופת שלטונו של אותו-ח'גל אור-נמו היה מושל של אור. השתמרה כתובת שבה אור-נמו מבקש חיים ארוכים לאותו-ח'גל. בסוף אור-נמו מרד באותו-ח'גל והפך למלך ארץ שומר ואכד.

כשהוא הפך למלך ארץ שומר ואכד הוא העביר לאור את מרכז השלטון, מה שהפך את אור לעיר המרכזית של מסופוטמיה. הוא נהרג במלחמה נגד עם הגותי לאחר שצבאו נטש אותו. בנו שולגי ירש את השלטון.

## מפעל בנייה
בהתאם למסורת של מלכים קודמים, אור-נמו בנה מקדשים, כולל זיקורתים בערים דרום מסופוטמיות שהיו תחת שליטתו: אור (הזיקורת הגדול של אור), ארידו, ארך וניפור. הוא נפטר טרם השלמת הזיקורת באור (בנו שולגי השלים את הבניה). בזמן חפירות בארך, ביסודות של המקדש נמצא לוח שבו כתוב שאור-נמו בנה מקדש לכבוד האל ננה. לבנים עם חותמת של אור-נמו נמצאו בארידו, ניפור ואומה.

ארידו העיר של אל אנכי, עניינה אותו כמרכז דתי וכנמל חשוב. הוא ציווה לחפור תעלה מאור לארידו, התעלה שימשה גם להשקיה וגם לחיבור אור עם המפרץ הפרסי.

בניפור הוא התחיל לשקם את המקדש של האל אנליל, זה גרם לשיפור יחסים בין אור-נמו לבין הכוהנים.

אור-נמו שיפר את תעלות ההשקיה הקיימות ובנה תעלות חדשות.

## פוליטיקה פנימית
אור-נמו המשיך בצורת השלטון של האכדים. הוא מינה את המושלים, לעיתים מקרב מקורביו. יוצאים מן הכלל היו אזורים מרוחקים וכן העיר הקדושה ניפור, שם תפקיד אנסי המשיך לעבור בירושה מאב לבן.

אור-נמו ארגן מחדש את הצבא. הוא חיבר קודקס חוקים, שנקרא במחקר חוקי אור-נמו, ממנו נשמר עד ימינו חלק קטן והוא נחשב לעתיק ביותר שנותר.

## ראו גם
*תקופת אור 3
*שומר
*רשימת המלכים השומרית
*חוקי אור-נמו

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:מלכים בשומר
איגור נטו

**איגור אלכסנדרוביץ' נטו** (ברוסית: **Игорь Александрович Нетто**; 9 בינואר 1930 – 30 במרץ 1999) היה כדורגלן סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת הקשר, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הסובייטים בכל הזמנים. נטו החל את הקריירה שלו כמגן שמאלי, אך בשל יכולות הכדרור והטכניקה המרשימה שהפגין הוסט בהמשך לקישור.

## ביוגרפיה
נטו החל את הקריירה שלו בקבוצת ספרטק מוסקבה ב-1949, ושיחק בה במשך כל הקריירה. הוא הבקיע 37 שערים ב-367 משחקי ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות בחמש אליפויות של ליגת העל הסובייטית בשנים 1952, 1953, 1956, 1958 ו-1962, ובשלושה גביעי ברית המועצות. בעקבות היכולת המרשימה שהפגין במדי ספרטק, קיבל נטו את סרט הקפטן של נבחרת ברית המועצות ב-1954, ושימש בתפקיד עד לסיום הקריירה שלו.

נטו הוביל כקפטן את נבחרת ברית המועצות לזכייה במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מלבורן ב-1956. כעבור שנתיים נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1958, אך בשל פציעה החמיץ את כל משחקי הטורניר, למעט המשחק השלישי בשלב הבתים מול נבחרת ברזיל. באליפות אירופה בכדורגל הראשונה שנערכה ב-1960, הוביל נטו את ברית המועצות לזכייה, לאחר ניצחון על נבחרת יוגוסלביה במשחק הגמר. במהלך הטורניר המוצלח הוא ניהל את משחקה של הנבחרת במרכז המגרש לצידו של יורי וובינוב. במונדיאל 1962 סייע נטו לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת צ'ילה. במהלך משחק נגד אורוגוואי הפגין הגינות יוצאת דופן: איגור צ'יזלנקו הצליח להכניס את הכדור לשער, אך היה זה דרך חור ברשת החיצונית; נטו עדכן את שופט המשחק בכך על מנת שיפסול את השער.

ב-1966 פרש נטו ממשחק, ומאוחר יותר הפך למאמן הוקי קרח. ב-1967 החל לעבוד גם כמאמן כדורגל, ושימש כמאמנן של אומוניה ניקוסיה, שיניק ירוסלבל, נבחרת איראן, פאניוניוס ונפצ'י באקו. ב-1957 הוענק לו עיטור לנין על הישגיו בספורט.

אצטדיון קבוצת המילואים של ספרטק מוסקבה נושא את שמו.

## קישורים חיצוניים

* איגור נטו באתר נבחרת רוסיה
* איגור נטו באתר Sports-Reference
* 

קטגוריה:קשרי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:מוסקבה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורגל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:כדורגלני יורו 1960
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:מאמני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מאמני אומוניה ניקוסיה
קטגוריה:מאמני נבחרת איראן בכדורגל
קטגוריה:מאמני נפטצ'י באקו
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1930
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1999