בדיקת חמץ

**בדיקת חמץ** היא המצווה לחפש שאריות חמץ בערב פסח כחלק קיום מצוות השבתת חמץ. חז"ל הורו שחובה לקיים את הבדיקה עם רדת הלילה שקודם לליל הסדר, לאור נר. לפני הבדיקה אומרים את ברכת המצוות וחותמים "על ביעור חמץ". יש הנוהגים להטמין בבית חבילות קטנות של חמץ עטופות היטב, ויש הנוהגים להשתמש בנוצה המגיעה לכל פינה בקלות, וכן לאסוף הפירורים בכף עץ, ולאחר מכן שורפים אותם בשריפת החמץ.

בדיקת החמץ היא שלב אחד מבין ארבעה שלבים הנהוגים כיום בהלכה על מנת להשבית את החמץ: בדיקה וביטול, ביעור (השמדה) וביטול. לאחר הבדיקה מבטלים את החמץ באמצעות הכרזה שכל חמץ שלא נמצא במהלך הבדיקה הרי הוא כעפר הארץ. למחרת מבערים את החמץ שנמצא בבדיקה ומבטלים שוב כל חמץ שעלול להיוותר בשוגג. מלבד ארבע פעולות אלה, רבים מבצעים פעולה נוספת כדי שלא יהיה חמץ בבעלותם בפסח, והיא מכירת חמץ.

## מקור המצווה

מדין התורה אסור שיהיה ברשות האדם חמץ בפסח, כפי שנאמר: , ובפסוק נוסף: . כמו כן התורה מצווה על האדם "להשבית" את החמץ שברשותו לפני הפסח:  (ה"יום הראשון" הוא ערב הפסח, י"ד בניסן לפני הצהריים).

כדי לבצע את ההשבתה, נאמר במשנה: . אמנם בתלמוד נאמר שההשבתה אינה חייבת להיות על ידי השמדה ומספיק לבטל בלבד (ביטול חמץ הוא הכרזה כי האדם רואה בחמץ שברשותו דבר בטל וחסר ערך, כעפר הארץ).

כאשר לא נעשה 'ביטול', נחלקו הראשונים האם ישנה חובה מן התורה לבדוק את החמץ: יש מן הראשונים שסוברים שאז חובת הבדיקה היא מן התורה, ויש שסוברים שמן התורה אין חיוב בדיקה, מכיוון שמהתורה אינו עובר איסור אלא בחמץ שידוע לו על מקום המצאו, אך אין חיוב **לחפש** אחר החמץ.

כמה ראשונים מבהירים שאפילו שביער את החמץ על ידי ביטולו, תיקנו חכמים חובה לבדוק את החמץ. שלשה טעמים נתנו לתקנה זו: האחד, שמא יהיו אנשים שביטול חמצם לא היה בלב שלם, ויעברו על איסור בל יראה ובל ימצא. השני, שמא תוך כדי הפסח ימצא אדם חמץ ויאכלנו. ועל אף שברוב איסורי התורה לא מופיע שהאדם צריך לבערם מביתו שמא יבוא לאכלם, אך חמץ שונה משאר האיסורים בכך שהאדם רגיל לאוכלו כל השנה, ולכן גדל החשש שמא יבוא לאכלו, הטעם השלישי לבדיקה הוא כמין 'תזכורת' לבטל את החמץ. יש אף המדגישים כי עיקר כוונת התורה - **בבדיקה ובביעור הממשי** של החמץ, ולא בביטול.

התלמוד הירושלמי מסמיך את מצוות בדיקת החמץ על פסוק מהתורה: "ושמרתם את המצות - אם אינו עניין לאכילת מצה תנהו עניין לביעור חמץ" (הירושלמי אף מסמיך את זמן הבדיקה למקרא).

**להלכה**, חובה לנקוט בשתי הדרכים: ביעור (כולל בדיקה) וביטול.

## זמן המצווה
כאמור, זמן המצווה הוא "אור לארבעה עשר" כלומר בליל י"ד בניסן, בתחילת הלילה. זמן זה נקבע כבר מהלילה, משום שבלילה אנשים מצויים בבתיהם, ואינם טרודים בעסקיהם, וכן משום שבלילה אור הנר מאיר בצורה טובה יותר את המקומות הנסתרים בבית, שבהם עשוי להימצא חמץ.

התלמוד קובע, שאין להתחיל ללמוד תורה בזמן זה, שמא ישקע האדם בלימודו, וישכח לבדוק את החמץ. אם קיים שיעור שזמנו קבוע שמתחיל **לפני** זמן הבדיקה, אין נוהגים לבטלו, אלא מודיעים בתחילתו או בסופו שלא לשכוח לבדוק חמץ.

מטעם זה גם אין להתחיל לאכול סעודה או לעסוק במלאכה חצי שעה לפני זמן הבדיקה.

מי שלא בדק את החמץ מסיבה כלשהי בליל ארבעה עשר, חייב לבדוק במשך היום שלמחרת. ואם לא בדק לפני הפסח יבדוק ויבער את החמץ בימי חג הפסח, ואפילו אם עבר הפסח ולא בדק את החמץ, יבדוק לאחר הפסח, ויבער את החמץ שנמצא, אך אין מברכים על בדיקה שנעשית לאחר חג הפסח, כיוון שהבדיקה נעשית רק כדי לבער חמץ שעבר עליו הפסח, שאיסורו הוא רק מדרבנן.

אם אדם יוצא מביתו לפני ליל בדיקת חמץ, מוטל עליו לבדוק את החמץ בלילה האחרון לפני יציאתו. חובה זו מותנית בכך שהאדם יוצא מביתו תוך שלושים הימים שלפני פסח (כלומר: מפורים ואילך), אך אם אדם יוצא מביתו לפני זמן זה, ואין בכוונתו לחזור לביתו לקראת הפסח או בפסח עצמו – די לו בביטול.

## מקומות שצריכים בדיקה
ממוזער|250px|ילדים משתתפים בבדיקת חמץ לקראת הפסח
כל מקום שאנשים רגילים להיכנס אליו עם חמץ צריך לבדקו. מקום שבעלי חיים האוכלים את החמץ נמצאים בו אין צורך לבדקו (כאשר לא ידוע בוודאות שהכניסו לשם חמץ), משום שסביר להניח שבעלי החיים אכלו את החמץ אם היה שם.

חובת הבדיקה אינה רק בבית הפרטי, אלא גם במקומות ציבוריים שמכניסים בהם חמץ, כגון חדרי מדרגות, בתי כנסת, משרדים, חנויות ומבני ציבור.

בזמננו "מקומות שצריכים בדיקה" באופן מיוחד (מלבד מטבח וחדר אוכל) הם תיקים וכיסי בגדים ומעילים ואף מכוניות פרטיות. בבית בו מצויים ילדים קטנים – כמעט כל מקום בבית, אליו הם מסוגלים להגיע, נחשב כ"מקום שמכניסים בו חמץ".

יש הסוברים שיש לבדוק מחמץ גם ספרים שמשתמשים בהם בשעת הארוחה, כגון זמירות לשבת, ברכונים וספרים הנלמדים בסעודה.

הרמ"א קובע כי יש לנקות את הבית בי"ג בניסן, לפני הבדיקה, כדי להקל על ביצוע הבדיקה (ייתכן שהלכה זו היא העומדת ביסוד המנהג לערוך ניקוי יסודי לפני פסח). ניקוי זה אינו פוטר את האדם מחובת בדיקת חמץ, אך לפי הרבה פוסקים מי שעשה ניקוי יסודי של הבית - כפי שרבים עושים בתקופה שלפני פסח – אינו חייב לבדוק בדיקה יסודית, והוא יכול להסתפק בבדיקה שטחית יותר, ולדלג על מקומות שידוע לו שנבדקו כבר במהלך הניקוי.

## לאור הנר
הבדיקה צריכה להיעשות לאור הנר, משום שבאמצעותו ניתן לראות היטב 'בחורים ובסדקים'. בנוסף דרשו חכמים מן הפסוקים שחיפוש טוב נעשה באמצעות נר, ככתוב: ; .

גם מי שבודק ביום – כגון מי ששכח לבדוק בלילה – אינו בודק לאור השמש, מכיוון שאורה אינו מגיע למקומות המוסתרים. עם זאת, ניתן לבדוק לאור החמה במקומות לא מקורים או בעלי שלושה קירות, או ישירות מול החלון, כיוון ששם אור השמש חזק דיו. למרות ההלכה שיש לבדוק את החמץ לאור הנר, קבעו הפוסקים בזמננו שניתן בעת הצורך, לבדוק בפנס חשמלי. הלכה זו מיושמת בעיקר בבדיקת חמץ במקומות המועדים לדליקה, אך במקרה כזה צריך תחילה להדליק נר לברך על הבדיקה ולחפש מעט, ואחר כך להמשיך עם הפנס.

## ברכה
לפני הבדיקה, שהיא תחילת המצווה, מברכים: **ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם, אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על ביעור חמץ**. וכיוון שהברכה היא על הביעור – שנעשה בפועל ביום המחרת – ולא על הבדיקה, לא מברכים פעם נוספת בשעת הביעור.

אין לדבר בין הברכה לבין תחילת הבדיקה על מנת להימנע מהסחות דעת.

מנהג רווח הוא להניח כמה חתיכות של חמץ בכמה מקומות בבית. נהוג לומר שטעם הנחת הפתיתים הוא כדי שברכת הבודק לא תהיה ברכה לבטלה אם לא ימצא כלל חמץ. אך לדעת רוב הפוסקים גם אם לא מניחים חמץ ולא נמצא כלל חמץ בבדיקה - עדיין הברכה אינה לבטלה, כיוון שהברכה היא על הבדיקה והחיפוש, ולא על המציאה. אלא טעם המנהג הוא כדי שיישאר חמץ מאותם הפתיתים, ועל ידי כך לא ישכח לבטל את החמץ. ויש שאמרו כי בזכות החבאת הפתיתים לא יכשל הבודק בבדיקתו, ויבדוק כהוגן.

## ביטול לאחר הבדיקה

בגמר הבדיקה - מניח השקית, הנוצה והנר שנותר בתוך כף עץ קעורה, מעטף הכל בנייר [אבל לא יד הכף, שנשאר בלתי מעוטף], ומהדק על ידי חוט שכורכו סביב הנייר כמה פעמים וקושרו. וכן יש לבטל את החמץ. הנוסח המקובל הוא בארמית, אך ניתן לומר את הביטול בכל שפה שהאדם מבין. נוסח הביטול הארמי הוא: "כָּל חֲמִירָא וַחֲמִיעָא דְאִיכָּא בִּרְשׁוּתִי, דְלָא חֲמִתֵּיהּ (או: דְּלָא חַזִיתֵיה) וּדְלָא בִיעַרְתֵּיהּ, לִבְטִיל וְלֶהֱוֵי [הֶפְקֵר] כְּעַפְרָא דְאַרְעָא". (בעברית: כל חמץ ושאור שישנו ברשותי, שלא ראיתיו ושלא ביערתיו, ייבטל ויהיה הפקר כעפר הארץ). לאח"מ אומרים ה"יהי רצון" ומנהג חב"ד הוא לא לאומרו.

ונוהגים לבטל את החמץ פעם נוספת לאחר שריפת חמץ ולפני זמן איסור ההנאה מהחמץ בשעה חמישית לפי שעות זמניות (בערך בשעה 10:00 בבוקר ובשעון קיץ 11:00). נוסח הביעור ביום שונה מעט, והוא כוללני יותר: "כָּל חֲמִירָא וַחֲמִיעָא דְאִיכָּא בִּרְשׁוּתִי, **דַחֲמִתֵּיהּ** וּדְלָא חֲמִתֵּיהּ (או: **דַחֲזִתֵּיהּ** וּדְלָא חֲזִתֵּיהּ), **דְבִיעַרְתֵּיהּ** וּדְלָא בִיעַרְתֵּיה, לִבְטִיל וְלֶהֱוֵי [הֶפְקֵר] כְּעַפְרָא דְאַרְעָא" (בעברית: כל חמץ ושאור שישנו ברשותי, שראיתיו ושלא ראיתיו, שביערתיו ושלא ביערתיו, ייבטל ויהיה הפקר כעפר הארץ). (לאחר זמן זה הביטול אינו מועיל כיוון שאין בעלות הלכתית על החמץ בשעה זו).

## בתורת החסידות

### בדיקת החמץ וביעורו
מסופר על אדמו"ר הזקן, שלאחר שובו מביקורו הראשון אצל המגיד ממעזריטש, אצלו למד את כוונות בדיקת חמץ, האריך מאד בבדיקה כדי להביא את כל הכוונות לפועל בבדיקתו (ובדיקתו נמשכה על כל הלילה, זאת למרות שהיה לו בזמנו רק חדר אחד).

באותו מעמד פירש אדמו"ר הזקן את הטעם לכך שבודקים את החמץ דווקא בי"ד ניסן: "י"ג בגימטריא אחד, והוא עניין הדעת, בזה אין שייך (צריך) בדיקה. י"ד הוא עניין המדות (ז' מדות דנפש האלקית ודנפש הבהמית), שם צריך להיות בודקין את החמץ". זאת אומרת: חמץ מסמל ישות (לעומת מצה שמסמל ביטול). בחלק הדעת שבנפש – בו מציאותו של ה' הוא מוחשי ואמיתי, בוודאי ישנו ביטול, ואין צורך לבדוק אם יש שם חמץ. מה שאין כן במדות, שענינם הוא הרגשת עצמו, שם שייך ישות, ולכן צריך לבדוק שם את החמץ ולבערו, ולכן זמן הבדיקה הוא בי"ד, משום שהז' מדות של נפש האלקית מבררים את הז' מדות של נפש הבהמית.

בתורת החסידות מבואר, על פי ספרי הקבלה, סדר העבודה של בדיקת חמץ ולאחר מכן ביעורו, בעבודת ה':

על פי הקבלה, עבודת בדיקת חמץ היא לעשות כלי לאור המתגלה בחג הפסח, על ידי ה"בדק" והסרת החיצונים. כמו שדירת המלך חייבת להיות נקיה מכל לכלוך, כך כדי לקבל את האור של פסח ומתן תורה שלאחריו חייבת להיות טהרה מכל ישות. כפי שרואים בלימוד תורה, שתלמיד שהוא מלא בישות עצמו לימודו אינו נקלט כראוי (ועליו אמרו "משפך - שמכניס בזו ומוציא בזו", כי אין לו כלי), ודווקא הביטול הוא כלי ללימוד תורה כראוי.

אף שהבדיקה והביעור הם עניין אחד - הסרת החמץ (כפי שהוא בפשטות, שעל הבדיקה מברכים "על ביעור חמץ", כיון שהיא התחלת הביעור), בפרטיות העבודה נחלקת לשתים:

בדיקת חמץ, היא העבודה של חשבון נפש בפרטי ענייניו והמרירות על הרע שבו, ועל ידי זה מגיעים לביעור חמץ, שהוא הגילוי מלמעלה של אהבה רבה ורעותא דליבא.

בדיקת חמץ, שבה עדיין יש רע ויש לחפש אחריו ולבערו, היא העבודה שעל פי טעם ודעת, שבה יש רע וצריכים עדיין לכפותו - אתכפיא. לעומתה, העבודה של ביעור חמץ היא עבודה שלמעלה מטעם ודעת, שבה כבר לא שייך רע - אתהפכא. לכן עבודת בדיקת חמץ שייכת ליום י"ד - ארבעה עשר, וביעור חמץ שייך ליום הט"ו - חמישה עשר: "ארבעה עשר" אותיות ד"י, "די מחסורו", הוא עבודה שבה ישנו רק מילוי החסרון אך עדיין שייך חסרון; ואילו יום החמישה עשר אותיות י"ה, הוא המשכה שלימה באופן של עשירות, שלא שייך בה חסרון. האור המאיר בארבעה עשר הוא מבחינת דעת תחתון ולכן שייך עדיין חמץ, והאור בחמישה עשר הוא מבחינת דעת עליון ולכן לא שייך חמץ. אלא שעל ידי התורה נפעל ביעור החמץ עוד קודם החמישה עשר, כבר ביום ארבעה עשר (שלכן התורה קוראת לארבעה עשר "ביום הראשון" שבו יש להשבית את החמץ), כיון שבכוחה של התורה לפעול כבר בעבודה של אתכפיא את השלימות של אתהפכא.

### אור הנר
הכח לבדיקת החמץ נמשך מבחינת ה"אור" המתגלה לארבעה עשר, שהוא הכח שניתן בנשמה האלוקית - הנקראת נר, "נר ה' נשמת אדם" - ששבע המדות שלה יגברו על שבע המדות של נפש הבהמית.

אמנם כח זה ניתן בנשמה הוא רק באופן של "נר", אור קטן, ואסור לבדוק לאור אבוקה שהוא אור גדול יותר. ומבואר בספרי הקבלה, שמול אור של אבוקה בטל הרע לגמרי, ואילו בבדיקת חמץ שייך עדיין רע, ולכן היא נעשית רק על ידי נר (בדומה להבדל הכללי בין ביטול הרע ביציאת מצרים שהיה רק בבחינת אתכפיא, ולכן נמשלה לאור הנר; לעומת הגילוי בגאולה העתידה שיהיה בבחינת אתהפכא, ונמשלה לאור השמש). זאת מכיוון שהעבודה צריכה להיעשות על ידי הנשמה בכוחות עצמה, ודווקא כוחות פנימיים ולא מקיפים, ולא בכח הגילוי מלמעלה. אמנם, בלית ברירה ניתן לבדוק גם לאור השמש, היינו בכח הגילוי מלמעלה, כי סוף סוף גם בכך נעשית העברת הרע.

## ראו גם
*ביטול חמץ
*ביעור חמץ
*חמץ
*פסח

## לקריאה נוספת
הרב שלמה יוסף זוין, **המועדים בהלכה**, מכון התלמוד הישראלי השלם, ירושלים תש"ם.

## קישורים חיצוניים
* הלכות פסח ובדיקת חמץ באתר דין
* 
* דיני בדיקת חמץ וביעורו באתר אש התורה
* דיני בדיקת חמץ מאת הגאון הרב מרדכי אליהו באתר ישיבת בית אל
* זמן בדיקת חמץ באתר דעת
*  ערוץ יהדותון
* 
* נוסח בדיקת, ביעור וביטול חמץ באתר חידוש
* הרב אליעזר מלמד בדיקת חמץ באתר פניני הלכה
* 
* 
* ביאור 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערב פסח
קטגוריה:חמץ
קטגוריה:מצוות ותקנות דרבנן