מנחם המאירי

רבי **מנחם בן שלמה המאירי**, המכונה בקיצור **המאירי** (ה'ט', 1249 – ה'ע"ו, 1316), ונודע גם בשם "דון וידאל שלמון", היה מגדולי הראשונים, מחכמי פרובנס, מפרש התלמוד והמקרא, מחבר ספר בית הבחירה.

## תולדות חייו
מוצא משפחתו של המאירי, תושב העיר פרפיניאן (Perpignan) שבפרובאנס (כיום בחבל לנגדוק-רוסיון שבדרום מערב צרפת) הוא במקור מקרקסונה (Carcassonne). משם ומנרבונה (Narbonne) היגרו המשפחות היהודיות הראשונות לפרפיניאן. היה תלמיד של רבי ראובן בן חיים בעל "ספר התמיד", תלמיד תלמידו של הראב"ד. מן התעודות הנוטריוניות שנשתמרו בפרפיניאן עולה שהמאירי התפרנס מהלוואה בריבית, כמרבית יהודי פרפיניאן, והסכומים המופיעים בתעודות אלו מעידים שרמת הכנסתו הייתה גבוהה למדי. לא ידוע לנו שהמאירי נשא במשרה רבנית, אולם מצויים בידינו מסמכים המעידים על מעמדו החשוב בקהילה ובהם הוא חתום כאחד מראשי הקהילה ונציגיה.

הכינוי המאירי, ניתן לו כנראה על שם אחד מאבותיו שנקרא מאיר. שמואל מירסקי משער שהאדם שעל שמו כונה רבי מנחם בן שלמה בשם המאירי הוא רבי מאיר דטראנקטלייש, שהמאירי מזכירו בפתיחה למסכת אבות כאחד מזקניו.

המאירי נחשב לאחד מצאצאיו של רבי משולם בן משה מבדרש בעל ספר ההשלמה, מכיוון שבחידושים לעירובין שיוחסו למאירי מוזכר ר' משולם כאחד מאבותיו של המחבר. אולם, מכיוון שככל הנראה חיבור זה לא יצא מתחת ידיו, ובשאר חיבוריו מזכיר המאירי את ר' משולם ואינו מציין שיש קירבה ביניהם, יש להניח שהוא לא היה מצאצאיו.

## חיבוריו וספריו
רוב כתביו של המאירי לא התפרסמו עד ראשית המאה העשרים, והם התגלו בכתב יד יחידי שנמצא בספרית פאלאטינה. קטעים בודדים מכתביו התפרסמו קודם לכן בספר שיטה מקובצת. בעקבות זאת, החזון איש טען שאין לדבריו מעמד שווה לדברי שאר הראשונים, משום שלא עבר תחת שבט ביקורתם של גדולי ישראל במהלך הדורות, וייתכן שנפלו טעויות סופר במהלך ההעתקה. לעומת זאת, רוב האחרונים ראו את כתביו כדברי שאר הראשונים, בולט בגישה זו הוא המשנה ברורה שמביא להלכה את דברי המאירי למעלה ממאתיים פעמים. כמענה לטענת החזו"א, יש שכתבו שכשם שהיעלמותו של הספר יכולה להוות סימן אלוהי על אי חשיבותו, כך גם העובדה שהספר שרד כמעט במילואו והתגלה בדורות האחרונים היא ראיה על חשיבותו וסמכותו.

### בית הבחירה

חיבורו המרכזי הוא ספרו ההלכתי על סדר התלמוד – "בית הבחירה". לפי עדותו של המאירי עצמו הוא החל לכתוב את בית הבחירה בהיותו בן שלושים ושמונה וסיים אותו בהיותו בן חמישים ואחת. רוב המסכתות שיש לנו עליהם חיבור מהמאירי הם מחיבורו "בית הבחירה", אם כי בחלק מהמסכתות טעו המדפיסים וכתבו "חידושי המאירי", למרות שזהו שמו של חיבור אחר. בחיבור מצויות פרשנויות הן מאשכנז והן מספרד. מלבד זאת, בניגוד לרוב פרשני התלמוד, הרבה המאירי להשתמש בתלמוד ירושלמי לצורך פרשנותו, ולפניו היו מונחות נוסחאות של חיבור זה, שאינן בידינו כיום.

בחיבורו בית הבחירה סדרנותו קודמת לפלפולו, המאירי מפרש תחילה דברים יסודיים, שכל המשא התלמודי בנוי עליהם, באופן הגיוני ובהיר; ואחרי כן מפרש את הסתעפויות הסוגיה. הוא מביא סיכום על דרך הפשט של הסוגיות עם נטייה לדברי הרמב"ם, סיכום של דעות הפוסקים בדורות לפניו, כותב את מסקנות הסוגיא בהלכה ומוסר היוצאים ממנה ומתוך מגוון הדעות הרחב שהמאירי בוחן, הוא כובש לו את שיטתו שלו ומכריע בה להלכה.

### חיבורים נוספים
המאירי כתב ספרים רבים, והיה אחד מגדולי המחברים בתולדות ישראל. מלבד ספרו "בית הבחירה" חיבר המאירי חידושים על התלמוד, שרק מיעוטם שרדו (למשל על מסכת עירובין, פסחים וביצה). כמו כן כתב את ספר 'מגן אבות', בו הוא דן ב-24 נושאים הלכתיים שונים. ספר זה כתב המאירי בעקבות מחלוקת עם תלמידי הרמב"ן שרצו להנהיג בפרובאנס את מנהגי רבם, והוא ביקש להגן על מנהגי המקום. הספר שימש מקור הלכתי חשוב לראשונים שלאחריו.

המאירי חיבר גם ספר בשם "חיבור התשובה"; פירוש לספר תהלים ופירוש לספר משלי; וכן הספר "קריית ספר" – הכולל הלכות כתיבת ספר תורה ובו רשימת מילים הכתובות בכתב מלא או כתב חסר, וספרים נוספים שככל הנראה אבדו.

בנוסף, היה רבי מנחם המאירי גם פייטן, ויש המייחסים לו קדושתא לראש השנה שנאמרה בימי הביניים בנוסח פרובנס.

## מתפיסותיו העקרוניות

### יחסו לפילוסופיה
בנוסף להיותו של המאירי איש תלמוד והלכה מובהק, הוא גילה עניין בפילוסופיה ומדע (ברוח היהדות) . המאירי הושפע במיוחד ממשנתו של הרמב"ם. בוויכוח הגדול שהתפתח בעקבות ספרו של הרמב"ם 'מורה הנבוכים' והחרם שהטיל הרשב"א על לימוד הפילוסופיה, התנגד המאירי לחרם ותמך ללא סייג בעמדת המגינים על עמדת הרמב"ם, וטען שאין בכך כל פסול.

המאירי התנגד לאמונה במציאות השדים וסבר שלא הוזכרו בתלמוד אלא מפני ההמון , דוגמה לדבר אפשר למצוא בפירושו ל"מזיקים" שהוזכרו בתלמוד , ובדרכו הפילוסופית דחה את אמונת הגלגול נשמות ואף כינה את מאמיני השדים והגלגול סכלים, כלשונו:

על הכחשתו את מציאות השדים קיבל המאירי ביקורת קשה מהרדב"ז 

המאירי התנגד נחרצות לתפיסה הדטרמיניסטית, וטען שלאדם יש יכולת בחירה חופשית לשנות את תכונותיו.

### יחסו לנכרי
בנוסף ראוי לציון גם יחסו של המאירי לגויים. בפירושו הוא עומד על כך שהאיסור לתת להם מתנות לא נאמר ב, ולפיכך אינו חל על המוסלמים, ואף לא על הנוצרים, שלדעתו אף הם אינם נחשבים לעובדי עבודה זרה.

דוגמה לכך ניתן להביא מדבריו על מסכת עבודה זרה דף כא' בדין מכירת בתים לגויים:  ... 
יש הטוענים, שדבריו אלה של המאירי נאמרו מתוך חשש מן הנוצרים, ואינם משקפים את דעתו האמיתית. עמדה זו נדחתה על ידי יעקב בלידשטיין, אשר הראה כי עמדתו ביחס לגויים חוברת לדיונו הייחודי באשר לגר תושב וכי התלבטויותיו של המאירי וניסוחיו מורים כי אין המדובר באפולוגטיקה. כך סבר גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אשר קבע, "שהעיקר הוא כדעת המאירי, שכל העמים שהם גדורים בנימוסים הגונים בין אדם לחבירו הם כבר נחשבים לגרים תושבים בכל חיובי האדם". לעומתם, רבי דוד צבי הילמן כתב מאמר בו הביא מספר ראיות לכך שדבריו של המאירי בנושא זה אכן נכתבו רק כלפי חוץ ואינם משקפים את דעתו. 

פרופ' משה הלברטל בספרו "בין תורה לחכמה" סוקר את הסוגיות בהן המאירי שוטח את שיטתו בעניין זה, ובהן: האיסור לסחור עם הנכרי ביום אידו, האיסור למכור לנכרי חפצי פולחן, כמו קטורת ולבונה; האיסור להשכיר בית לנכרי, שמא יכניס לתוכו עבודת אלילים; איסור סתם יינם של נכרים בהנאה גזירה משום יין נסך; כפילת שלום לנכרי וכניסה לביתו לשאול בשלומו ביום אידו. פיצוי שווה על נזקי רכוש; חובת השבת אבדה; חובת הצלה; הענקת מתנת חינם; חובת טעינה; איסור הונאה; שוויון בענישה על שפיכות דמים של נכרי; איסור כבישת שכר שכיר; חילול שבת במקרה של פיקוח נפש; היתר למכירת נשק לנכרי; היתר העמדת בהמה בפונדקאות נכרי.
הלברטל טוען כי המאירי פיתח שיטה חדשה במשפט העברי ובה אין הבדל בין יהודים לגויים כי אם הבדל בין בעלי דתות לשאינם בעלי דתות ומוכיח זאת מדברי המאירי בסוגיות המובאות לעיל.

### פרשנותו לאגדות חז"ל
המאירי נקט לאורך כל פירושו בפרשנות אלגורית לאגדות שבתלמוד, בהקדמתו למסכת אבות כותב: . ובהקדמתו לבית הבחירה האריך לבאר דברי התלמוד שנכנסת נשמה יתירה באדם בשבת .

המאירי אף חלק על דברי חז"ל באגדה, התלמוד אומר ש"יש מיתה בלא חטא" ואף דוחה בתיובתא (פירכא חזקה) את דברי רבי אמי שאמר "אין מיתה בלא חטא" "ותיובתא דרב אמי, תיובתא". אך המאירי כותב . ועל אחד מהאמוראים אמר שדבריו  הם  כלומר, הוא אמר זאת מפני צערו ואין ללמוד מכך מפני .

## מועד פטירתו
בין החוקרים קיימת מחלוקת על קביעת מועד פטירתו של המאירי, שנת מותו נקבעה על ידי חלק מן החוקרים לשנת 1306 אולם ככל הנראה יש לאחרה עד 1316.

## לקריאה נוספת
* שמואל בנימין סופר, **אור המאיר, תולדות רביו המאירי ז"ל וספריו**, ירושלים תש"ב.
* משה הלברטל, **בין תורה לחכמה: ר' מנחם המאירי ובעלי ההלכה המיימונים בפרובאנס** – הוצאת מאגנס, 2003
* שמואל ק. מירסקי, תולדות ר' מנחם המאירי וספריו, ב-"**חיבור התשובה**" לרבנו המאירי, ניו יורק תש"י.
* יעקב כ"ץ, **בין יהודים לגויים**, ירושלים תשכ"א, עמ' 116–128
* יעקב כ"ץ, **סובלנות דתית בשיטתו של רבי מנחם המאירי בהלכה ובפילוסופיה**, ב"החברה ההיסטורית בישראל", תשי"ג, ע' 15–30.
* בנימין זאב בנדיקט, **מרכז התורה בפרובאנס: אסופת מאמרים**, ע' 184–191, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1985
* אפרים אלימלך אורבך, "שיטת הסובלנות של ר' מנחם המאירי – מקורה ומגבלותיה", בתוך: **פרקים בתולדות החברה היהודית בימי-הביניים ובעת החדשה – מוקדשים לפרופסור י' כ"ץ**, ירושלים תש"מ, עמ' לד–מד
* אברהם גרוסמן, **האישה במשנתו של ר' מנחם המאירי,** ציון כרך סז, חוברת ג (תשס"ב 2002), ע' 253–291.

## קישורים חיצוניים

**ספרים**
* ספר מגן אבות למאירי
* סדר הקבלה
* פירוש המאירי לספר תהילים
* קריית ספר למאירי
* 
* 
**אודות**
* 
* 
* 
* 
* יעקב בלידשטיין, יחסו של ר' מנחם מאירי לנוכרי, **[[ציון (כתב עת)|ציון]]** נא (תשמ"ו), עמ' 153–166
* 
* אליקים קרומביין, כוונת הלב במצוות: ערך מול הלכה בתורתו של רבנו מנחם המאירי
* 
* 
* עדיאל ברויאר, "החידושים המיוחסים למאירי על עירובין", **[[תרביץ]]** פח [א] (תשרי תשפ"א), עמ' 73–107 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חכמי פרובנס
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:פרפיניאן: אישים
קטגוריה:פייטני פרובנס וקטלוניה
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:יהודי פרובאנס במאה ה-13
קטגוריה:יהודי פרובאנס במאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1249
קטגוריה:נפטרים ב-1306