open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משפט קניג (תורת הקבוצות)

**משפט קניג** (נקרא גם אי-שוויון קניג) הוא משפט מתמטי בתורת הקבוצות. משפט קניג מניח את אקסיומת הבחירה, ולמעשה שקול לה. המשפט הוכח על ידי המתמטיקאי ההונגרי-יהודי דיולה קניג (**Kőnig Gyula**) המשפט מהווה הכללה של משפט קנטור.

נוסח המשפט: לכל קבוצה I, אם לכל i \in I נתונות זוג עוצמות \kappa_i ו-\mu_i, כך שמתקיים  \kappa_i , אז:
:\sum_{i\in I}\kappa_i

אגף שמאל של המשפט סכום העוצמות \kappa_i, ואילו אגף ימין הוא מכפלת העוצמות \mu_i. אי-השוויון הוא טריוויאלי כאשר העוצמות והקבוצה סופיים, אבל כלל אינו ברור מאליו למקרים אינסופיים. אם למשל תוחלף המכפלה באגף ימין בסכום, עשוי להתקיים שוויון (שאינו נכון כלל במקרה הסופי).

משפט קנטור מתקבל כמקרה פרטי של משפט קניג: 
אם לכל i \in I בוחרים  \kappa_i = 1 ו- \mu_i = 2, אז ממשפט קניג נקבל:
:|I| = \sum_{i\in I} 1
למעשה, ממשפט קניג נובעת תוצאה חזקה יותר:
:\lambda  כאשר \mbox{cf}(\lambda) הוא הקופינאליות של המונה האינסופי \lambda, ו-\gimel היא פונקציית גימל.
ניתן להוכיח זאת על ידי הבחירה הבאה (בסימונים של תחילת הערך):
:\forall i\, \kappa_i .

מהעובדה הזאת נובע השיפור הבא של משפט קנטור:
:\mbox{cf}(2^\kappa) > \kappa
ניתן להוכיח אותו על ידי הצבה \lambda = 2^{\kappa}, ואז אם נניח בשלילה: \mbox{cf}(2^\kappa) \le \kappa נקבל כי \lambda^{\mbox{cf}(\lambda)} \le (2^{\kappa})^\kappa = 2^{\kappa} =\lambda, בסתירה לטענה הקודמת.

## הוכחה
תהי \textstyle f : \sum_{i \in I} B_i \rightarrow \prod_{i \in I} C_i פונקציה, ונניח כי |B_i| , לכל i. נראה כי הפונקציה הזו איננה על.

לכל i \in I, נגדיר את הפונקציה fi על ידי צימצום הפונקציה f לקבוצה Bi בקלט וצמצום הפלט רק לקואורדינטה ה-i שלו. אם נחשוב על איברי המכפלה כפונקציות עם קלט ב- I, אז f_i(x) = f(x)(i) עבור x \in B_i. הפונקציה הזו, f_i : B_i \rightarrow C_i, לא תהיה על בגלל שמתקיים |B_i| . לכן, ניתן לבחור c_i \in C_i שאינו בתמונה של fi.

נטען כי האיבר c = \langle c_i | i \in I \rangle \in \prod C_i לא נמצא בתמונת f, ובכך נסיים את ההוכחה. אחרת, היה לו מקור, b \in B_i, \,i \in I. אבל אז, הקואורדינטה ה-i של c, הייתה נמצאת בתמונה של fi, וזו סתירה לצורה בה בחרנו את c.

השימוש באקסיומת הבחירה נעשה בשלב האחרון, בו טענו כי c קיים (או באופן שקול, כאשר בחרנו לכל i את ci). ללא אקסיומת הבחירה קיים אוסף של קבוצות לא ריקות שמכפלתו ריקה. אוסף זה יסתור את משפט קניג באופן טריוויאלי.
## ראו גם
* מונחים בתורת הקבוצות
## קישורים חיצוניים
*משפט קניג באתר PlanetMath

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קניג
קטגוריה:אקסיומת הבחירה
זאק מקראקן

**זאק מקראקן** (באנגלית: **Zak McKracken and the Alien Mindbenders**) הוא משחק מחשב מסוגת משחקי ההרפתקאות בגוף שלישי, שיצא לאור בשנת 1988 על ידי חברת לוקאס ארטס (שנקראה בזמנו Lucasfilm Games). הוא המשחק השני שהשתמש במנוע SCUMM, לאחר אחוזת המטורפים.

המשחק פותח על ידי דוד פוקס, מת'יו אליין קיין, דוד ספנגלר ורון גילברט.

כיום ניתן לשחק במשחק על מחשבים חדישים באמצעות המנוע ScummVM.
## משחקיות
המשחק הוא דו-ממדי מגוף שלישי. הממשק שלו הוא הצבע והקלק - בניגוד לממשק אחר שהיה נפוץ למשחקי ההרפתקה באותם ימים, שבו השחקן כותב בעצמו את מה שהוא רוצה שהדמות תעשה, השחקן בוחר פועל מרשימת פעלים בסרגל כלים, לוחץ על עצם כלשהו במסך והדמות עושה את שמתאר הפועל על העצם (רוב המשחקים האחרים של לוקאס ארטס מתבססים על ממשק זה). המשחק הוא השני ממשחקי לוקאס ארטס שהשתמש במנוע SCUMM, אחרי אחוזת המטורפים. במשחק שולט השחקן על ארבע הדמויות המרכזיות שבסיפור, בניגוד לאחוזת המטורפים, השחקן אינו שולט בכל הדמויות בו זמנית, אלא בדמות אחת בכל פעם בהתאם להתקדמות העלילה).

במשחק אפשר להיתקע בדרכים רבות, מאפיין של המשחקים הישנים מאת החברות לוקאס ארטס וסיירה.

## עלילה
העלילה עוקבת אחר זאק, עיתונאי כושל בצהובון. אנני לאריס, מדענית עצמאית. מליסה ולסלי, שתי סטודנטיות. זאק, אנני, מליסה ולסלי מנסים להציל את העולם מפני חייזרים המעוניינים בהפחתת האינטליגנציה של בני האדם.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:משחקי הרפתקה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1988
קטגוריה:משחקי לוקאס ארטס
קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
פארק השלום בהירושימה

**פארק השלום בהירושימה** (ביפנית: 広島平和記念公園) הוא פארק זיכרון בלב העיר הירושימה, יפן. הוא מוקדש למורשת של הירושימה כעיר הראשונה בעולם שסבלה מהתקפה גרעינית, וכן להנצחת זכרם של הנפגעים הישירים והעקיפים של הפצצה (כ-140,000 בני אדם).

הפארק ממוקם היכן שהתקיים בעבר רובע המסחר והמגורים השוקק של העיר. הפארק נבנה בשטח פתוח שנוצר על ידי הפיצוץ. כיום בפארק מספר של אנדרטאות, מונומנטים, מוזיאונים ואולמי הרצאות אשר מושכים יחדיו למעלה ממיליון מבקרים בשנה.

בפארק נערך גם טקס הזיכרון והשלום השנתי, ב-6 באוגוסט (יום ההפצצה), אשר נערך בחסות עיריית הירושימה. מטרת הפארק היא לא רק להנציח את הקורבנות, אלא גם ליצור זיכרון של זוועות הנשק הגרעיני, ולתמוך בשלום עולמי.

## סמלים בולטים
[ממוזער|שמאל|200px|[אנדרטת השלום בהירושימה|הכיפה האטומית, לצד צילום בו היא נראית לפני הפצצה]]

### הכיפה האטומית

**אנדרטת השלום בהירושימה** המכונה לרוב גם "הכיפה האטומית" או "כיפת הפצצה" היא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1996. הבניין שהפך לאנדרטה תוכנן במקור על ידי האדריכל הצ'כי יאן לטסל. עבודות הבנייה החלו ב-1914 והבניין הושלם ונפתח באפריל 1915, אז החל לשמש כמרכז תערוכות וכנסים עירוני וכונה "אולם התערוכה המסחרית של הירושימה". כשהוטלה הפצצה האטומית היא התפוצצה במרחק 150 מטרים מהבניין, 600 מטרים מעל האדמה. בניין זה היה למבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ ששרד לפחות בחלקו, וזאת בשל העובדה שהדף הפיצוץ הגיע מכיוון כמעט אנכי. שלד האגף המרכזי של המבנה נותר עומד והוא נשאר כך עד היום. ממשלת יפן החליטה לא לשפץ את הבניין אלא להפוך אותו לאנדרטה להפצצה האטומית ולסמל של תקווה לשלום בעולם ולתמיכה בהתפרקות מנשק גרעיני.

### אנדרטת השלום של הילדים

**אנדרטת השלום של הילדים** היא פסל אשר מוקדש לזכרונם של ילדים אשר מתו כתוצאה מהפצצה ומנזקי הקרינה שלה. הפסל מתאר ילדה אשר זרועותיה מושטות ומחזיקות עגור מנייר אשר מתנשא מעליה. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של סדקו ססקי (ביפנית: 佐々木禎子), נערה צעירה אשר מתה מקרינה מהפצצה. היא האמינה שאם תיצור 1,000 עגורי נייר, המחלה שלה תתרפא. עד היום הזה, אנשים (בעיקר ילדים) ברחבי העולם מקפלים עגורי נייר ושולחים אותם להירושימה, שם הם מונחים ליד הפסל. ישנה קולקציה מתחדשת באופן תמידי של עגורי נייר בסמוך לפסל. האנדרטה נחנכה ב-5 במאי 1958.

## טקסים
[ממוזער|שמאל|175px|[טורו נגאשי בהירושימה, על רקע אנדרטת השלום]]
[ממוזער|שמאל|175px|[טורו נגאשי בהירושימה, עם מסרים לשלום, אשר הוכנו בידי ילדים]]

### עצרת הזיכרון והשלום של הירושימה
מדי שנה ב-6 באוגוסט, יום ההפצצה, עיריית הירושימה עורכת טקס אבל על הקורבנות, ותפילה להתגשמות שלום עולמי אמיתי. הטקס נערך בשעות הבוקר, מתחיל ב־8:00, מול מצבת הזיכרון בפארק, בנוכחות אזרחים רבים, כולל משפחות הנספים. במהלך הטקס, דקת דומייה נערכת ב־8:15, שעת התפוצצות הפצצה.

הטקס נערך בנוכחות אזרחים יפנים, אורחים מכל העולם, ואישים ציבוריים בולטים דוגמת ראש עיריית הירושימה, המושל של הירושימה, ראש ממשלת יפן ומזכ"ל האו"ם, אשר השתתפותם בטקס קבועה.

### טקס מנורות

בערב ה-6 באוגוסט, יום ההפצצה, נערך טקס מנורות מסורתי, טורו נגאשי, אשר מטרתו היא לשלוח את רוחות הנספים על מנורות הנושאות מסרים של שלום. המנורות צפות במי נהר מוטויאסו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הירושימה, השלום
קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הירושימה
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מחלף חוף השרון

**מחלף חוף השרון [[יקום (קיבוץ)|יקום]]-געש** הוא מחלף המחבר את יישובי חוף השרון עם כביש 2.

בשנת 2017 ובתום יותר משלוש שנים של עבודות תשתית במסגרת פרויקט תת"ל 15 (תוכנית תשתיות לאומיות מספר 15) וחיבור ככביש 531 לכביש 2 - נחנך במהלך חודש אפריל 2017 מפרידן תחתי (מנהרה) בין היישובים יקום וגעש במתכונת דו-סטרית ובצרוף מעגלי תנועה חדשים בכל צד של המנהרה החדשה. המפרידן החדש מאפשר תנועה דו סטרית בין צידיו השונים של כביש 2 (כביש החוף) ותורם לחיבור יישובי המועצה האזורית חוף השרון בכלל ובהנגשת הדרכים לקיבוץ יקום בפרט. 

קטגוריה:כביש 2: מחלפים
קטגוריה:השרון: צמתים ומחלפים
קטגוריה:שפיים
דניאל ג'יידלין

**דניאל ג'יידלין** (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית.

## ביוגרפיה
ג'יידלין נולדה בישראל וגדלה גם בלונדון. בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית. בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם. היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London.

מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב.

## קריירה
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס".

בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions. הם יצרו סרטים קצרים, ביניהם סרט בן 40 דקות בשם "The Ending", וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה. את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה.

ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT.

ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים. השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים. באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר.

ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין. ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם".

ב-2023 הופיעה בסדרה "חאנשי" בתור נעמי, שותפתה לדירה של נוקי, שלא מחבבת את חאנשי מלכתחילה.

## קישורים חיצוניים

* Jadelyn-Hilder Productions
* Danielle Jadelyn short films on YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראליות שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:שחקנים יהודים בריטים
קטגוריה:במאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:מפיקות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
וסילי ליוואנוב

**וסילי בוריסוביץ' ליוואנוב** (ברוסית: Василий Борисович Ливанов; נולד ב-19 ביולי 1935) הוא שחקן, במאי, תסריטאי וסופר רוסי. את עיקר פרסומו קיבל בזכות משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון, בו גילם את דמותו של שרלוק הולמס ובשנת 2006 אף קיבל על כך את אות מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.
[ממוזער|שמאל|וסילי ליוואנוב בתפקידו כ[שרלוק הולמס]]

## ביוגרפיה
ליוואנוב הוא בנו של השחקן בוריס ליוואנוב, ונכדו של השחקן ניקולאי איזוולסקי. אמו יבגניה הייתה "אחת הנשים היפות ביותר במוסקבה". בין המבקרים הקבועים בבית משפחת ליוואנוב נמנו בוריס פסטרנק, אלכסנדר דובז'נקו וניקולאי צ'רקסוב.
כבר בשנות לימודיו נכר בו השילוב של אינטליגנציה, שנינות רגשית, ורומנטיקה.
בין השנים 1966 ל-1973 עבד באולפני סויוזמולטפילם. במהלך עבודתו דיבב כשלוש מאות דמויות, ביניהן קרלסון, התנין גֶנַה מצ'בורשקה, ויחד עם יורי אנטין יצר את הסרט המצויר "הנגנים של ברמן".
בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
ב-15 ביוני 2006 העניק לליוואנוב שגריר בריטניה במוסקבה את אות מסדר האימפריה הבריטית על משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון שבזכותו הוכרז כ"שרלוק הולמס הטוב ביותר בכל הזמנים".

## משפחה
נשוי לילנה (1949), העובדת בהנפשה. לזוג שלושה ילדים — אנסטסיה (1963), בוריס (1974) וניקולאי (1984); ושלושה נכדים.

ב-2009 הורשע בנו בוריס בהריגה בהיותו שיכור ונידון ל-9 שנות מאסר.

## פרסים
* פרס על שירות מיוחד לאומה - 2005 על "תרומה גדולה לפיתוח הקולנוע"
* אות מסדר האימפריה הבריטית - 2006 על היותו "שרלוק הולמס מן הטובים ביותר בכל הזמנים"
* תואר אמן העם של ברית המועצות - 1988

## עובדות מעניינות
את קולו הייחודי קיבל ליוואנוב לאחר משחקו בסרט "המכתב שלא נשלח", בו הכריח הבמאי מיכאל קאלאטוזוב את השחקנים לצעוק בקור של-40 מעלות וכתוצאה מכך קרע ליוואנוב את מיתרי גרונו. לאחר שעבר טיפולים רפואיים להחזרת קולו התברר שהוא שב לדבר, אך עם צרידות ייחודית שמהווה את אחד מסמליו המסחריים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
אורי צאן

**אורי צאן** (21 ביולי 1924 – 29 בינואר 1996) היה לוחם פלמ"ח וסופר; ממקימי ה"חי בר" וה"טכנודע בחדרה".

## ביוגרפיה
נולד לחנה ומאיר בארץ ישראל. למד בבית-ספר "אחד-העם" בחדרה ולאחר מכן בתיכון חדרה. בגיל 17, התגייס ב-1941 לפלוגה ג' של הפלמ"ח. הוא שירת באפיקים ובאשדות יעקב במסגרת הכשרת "מעוז" יגור-אפיקים של הנוער העובד. השתתף בהעלאת עולים מלבנון לישראל; בסיס היציאה היה כפר גלעדי. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני ובמלחמת סיני בחטיבה 9 שירדה לשארם א-שייח'. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים שרת בהג"א.

צאן למד במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון. ב-1956 היה פקח הציד הלאומי הראשון במדינה. הוא היה כפוף ל"מדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות. בהמשך תפקד כעוזר ראשי לאלוף אברהם יפה ברשות שמורות הטבע. ב-1960 יזם והקים עם יפה את אגודת החי-בר; מטרת האגודה הייתה להשיב לארץ ישראל את חיות הבר התנ"כיות שחיו בה בימי קדם.

ב-1986, לאחר פרישתו מהרשות, פעל להקמת ה"טכנודע" בחדרה והיה מנהלו הראשון.

צאן כתב ארבעה ספרים: "חלום שהתגשם", המספר על הקמת שמורת חי-בר בנגב; "היצרים להטו והצבי שאג"; "הצועני"; ו"עולם אכזר הסוואנה".

אורי צאן היה נשוי למלכה (לבית גולדפיין) ונולדו להם שתי בנות. הוא התגורר בחדרה עד לפטירתו ב-1996, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פעילי ציבור ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי תיכון חדרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חדרה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בחדרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
מחלף אולגה

**מחלף אולגה** הוא מחלף המחבר את שכונת גבעת אולגה השוכנת במערב העיר חדרה, ואת העיר חדרה עם כביש 2.

## היסטוריה
בינואר 1959 הושלמה סלילת מסלול בודד של כביש 2 מנתניה ועד לכניסה לחדרה (ללא המשך צפונה). באמצע שנת 1965 נפתח המסלול הנוסף עד גבעת אולגה, (למעט מעל נחל אלכסנדר, בגלל הצורך להרחיב את הגשר מעל הנחל). בכניסה לשכונת גבעת אולגה נבנה צומת.

בשנת 1969 הושלמה סלילתו של כביש 2 מחדרה לחיפה. במסגרת המגמה להפוך את כביש החוף לכביש מהיר לכל אורכו, נחנך ב-2 במאי 1993 מחלף במקום, על שם שכונת גבעת אולגה, הקרויה על שם אולגה חנקין.

בשנת 2019 החל המחלף לעבור שדרוג, במסגרתו חובר כביש הגישה של מרכז הקניות "מול החוף ווילג'" מכיוון גשר אריאל שרון לכיוון גשר המחלף. אחר כך החלו עבודות להקמת שני גשרים חדשים מעל כביש החוף, כשני מחלפים נפרדים, מחלף אולגה צפון ומחלף מחלף אולגה דרום. באוגוסט 2022 נהרס הגשר הישן במחלף, לאחר שהוקם במקביל לו גשר חדש רחב יותר.

ב-29 ביוני 2023 נתפח לתנועה המחלף המשודרג בשם "אולגה צפון", שבנוסף נפתח באופן חלקי מחלף חדש בשם "אולגה דרום", המשמש ככניסה נוספת לגבעת אולגה. שבועיים אחר כך הודיע השר ישראל כ"ץ שהוא פועל לשנות את שם המחלף על שמו של קלימו חלפון, פעיל ליכוד וחבר מועצת העיר חדרה לשעבר.

## מבנה המחלף
כל היציאות והכניסות במחלף מתבצעות באמצעות נתיבי שירות היוצאים מן הכביש בשני כיווני הנסיעה במקביל לכביש הראשי. המעבר בכביש המשני מתבצע באמצעות גשר העובר מעל הכביש הראשי בצידו הדרומי של המחלף. בשנת 2019 חובר גשר זה ישירות אל גשר אריק שרון הסמוך לתחנת הרכבת חדרה מערב, והתנועה בין מרכז חדרה וכביש החוף מתבצעת ישירות, ללא צורך לחלוף ברחוב אהרונסון החוצה שכונת מגורים (שכונת ויצמן) תוך הארכת זמן הנסיעה.

החל משנת 2011 מסמן המחלף את תחילתו של קטע דרך לכיוון צפון, שבו מותרת נסיעה במהירות של 110 קילומטר לשעה.

## הערות שוליים

אולגה, מחלף
קטגוריה:חדרה: מבנים
קטגוריה:חדרה: תחבורה
קטגוריה:חדרה: גאוגרפיה
מחלף אור עקיבא מערב

**מחלף אור עקיבא מערב** הוא מחלף המחבר את כביש 2 עם היישובים אור עקיבא וקיסריה, בכביש 6511.

## היסטוריה
בסוף שנות ה-60 נסללה הדרך המהירה מחדרה לחיפה, במסגרת הכביש החדש נבנה מעבר תחתי המקשר בין היישובים קיסריה, השוכן במערב על חוף הים התיכון, ואור עקיבא הנמצא ממזרח לכביש. עם התפתחותה של אור עקיבא עלה הצורך בחיבורה אל הכביש הראשי ולאחר תכנון ארוך נחנך המחלף בשנת 2008.

מבנה המחלף הוא כמחלף יהלום בו נתיבי הכניסה והיציאה אל המחלף נפגשים בשני מעגלי תנועה והמעבר בין שני צידי הכביש המהיר מתבצע על ידי המעבר מתחת לגשר הכביש.

בשנת 2012 הוחלט לקרוא את המחלף על שמו של יוני נתניהו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אור עקיבא מערב
קטגוריה:קיסריה: תחבורה
קטגוריה:אור עקיבא: תחבורה
אור עקיבא מערב
איג'יפטאייר אקספרס

**איג'פטאייר אקספרס** (בערבית: **مصر للطيران إكسبريس**, באנגלית: **EgyptAir Express**) הייתה חברת תעופה אזורית מצרית, חברת בת של איג'יפטאייר. החברה נוסדה בשנת 2006 וביצעה את טיסתה הראשונה בשנת 2007. החברה הייתה חברה בברית חברת התעופה סטאר אלייאנס משנת 2008. ב-4 בנובמבר 2019 היא מוזגה לחברת האם שלה כחלק מהתארגנות מחדש של החברה.

החברה נוסדה על מנת לספק שירות לטיסות פנימיות וליעדים קרובים במצרים ובסביבתה. החברה השתמשה רק במטוסים קטנים, וטסה ל-14 יעדים במצרים וכן לנמל התעופה באתונה, בודפשט, ביירות, נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, ג'דה ותל אביב.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019 (בשעת מיזוג החברה):

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תעופה מצריות
מרי בדהם

**מרי בדהם** (באנגלית: **Mary Badham**; נולדה ב-7 באוקטובר 1952) היא שחקנית קולנוע והמועמדת הצעירה ביותר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד על הופעתה בסרט "אל תיגע בזמיר".

## ביוגרפיה
בדהם נולדה בעיר ברמינגהאם שבאלבמה לקצין צבא בדימוס ולשחקנית.
פרצה לתודעה בשנת 1962 לאחר שנבחרה לתפקיד הילדה הפראית סקאוט פינץ' בעיבוד הקולנועי של רוברט מאליגן לרומן "אל תיגע בזמיר".

בדהם הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שנבחנה לתפקיד ובגיל 10 בלבד הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ללא ניסיון משחק קודם והייתה לצעירה ביותר המועמדת לפרס עד לשחקנית טייטום אוניל.
את הפרס הפסידה בדהם לפטי דיוק שזכתה באוסקר בגיל 16 בלבד.

לאחר מכן התפרסמה בדהם בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" בתפקיד הילדה ספורט שרווד.
אף על פי שהצליחה כבר לפרוץ בהוליווד בגיל צעיר לא פיתחה לעצמה קריית משחק והופיעה למעשה רק בשנת 1966 בסרטו של סידני פולאק "בית זה עומד להיהרס" בתפקיד הילדה הפרועה ווילי סטאר. בשנת 2005 חזרה בדהם מפרישה להופעה קטנה בדרמה העצמאית "אחת משלנו".

בדהם היא אחותו הצעירה של במאי המצליח של "שיגעון המוזיקה", "משחקי מלחמה" ו"רעם כחול" ג'ון בדהם.

בדהם עובדת כרסטורית אומנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
שכונת אברהם אבינו

שמאל|ממוזער|250px|גינת ילדים בשכונת "אברהם אבינו"
**שכונת אברהם אבינו** היא שכונה יהודית בחברון, סמוך למערת המכפלה.

השכונה הוקמה בידי יהודים גולי ספרד במאה ה-16, וחרבה לחלוטין בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט.

בשנת 1979 הוקמה במקום מחדש שכונה יהודית בשם זה.

## היסטוריה

[שמאל|ממוזער|250px|בית כנסת "אברהם אבינו" [1925]]
אדמות השכונה נקנו במאה ה-16, בידי קבוצת יהודים ממגורשי ספרד. הקבוצה התיישבה בחברון בנשיאות הרב מלכיאל אשכנזי. במרכז השכונה הוקם בית הכנסת אברהם אבינו

בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט (1929) עונו ונרצחו יהודים תושבי השכונה. התושבים ששרדו פונו לירושלים על ידי הבריטים. בכך פסקה ההתיישבות היהודית בשכונה לתקופה של 50 שנה.

לאחר הכיבוש הירדני בה'תש"ח (1948) הרסו הערבים את בתי השכונה והקימו עליהם שוק סיטונאי, מרכז איסוף אשפה ובית שימוש ציבורי. על חורבות בית הכנסת אברהם אבינו הוקם דיר עיזים וחמורים.

## תחת שלטון ישראל
שכונת אברהם אבינו יושבה מחדש ביהודים בשנת 1979. בראש קבוצת המתיישבים עמד הרב משה לוינגר.

בשכונה נבנו מספר בנייני מגורים, בבתי השכונה מתגוררות כ-40 משפחות. בצידה הצפוני של השכונה ניצב בית הכנסת אברהם אבינו ששמו כשם השכונה. במרכז השכונה פועל בית הארחה "אשל אברהם", ולצדו דירת אירוח הקרויה "בית המערות". בשכונה שוכנים גם גני ילדים, "בית ביתר" ומשרדי היישוב היהודי בחברון. בנוסף קיים בשכונה מקווה טהרה וסמוך לו גינת משחקים שמשמשת את ילדי השכונה. 
ב-1999 אישר ראש הממשלה בנימין נתניהו הקמת בניין נוסף שנקרא בית נחום ויהודה, על שם נחום הוס ויהודה פרטוש שנרצחו בידי מחבלים.
בשנת 2001 נרצחה בשכונה התינוקת שלהבת פס מירי של צלף פלסטיני. לזכרה של שלהבת הוקמה אנדרטה במקום הרצח.

## גלריית תמונות

קובץ:Hébron Synagogue Avraham Avinou.jpg|פנים בית הכנסת "אברהם אבינו"
קובץ:Memorial-shalhevet-pass.jpg|ציון מקום הירצחה של שלהבת פס


## קישורים חיצוניים

*שכונת אברהם אבינו באתר "היישוב היהודי בחברון"
*שכונת אברהם אבינו באתר ישיבת "שבי חברון"
## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן סעדיה מנדל
אברהם אבינו
קטגוריה:אברהם
עיצור וילוני, סותם, אטום

**[[עיצור]] [[עיצורים וילוניים|וילוני]] [[עיצורים סותמים|סותם]] [[קוליות העיצורים|אטום]]** הוא צליל עיצורי המצוי בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא K לטינית קטנה /k/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-k. זהו הצליל לאותיות **[[כ|כּ]]** ו-**[[ק]]** - בהגיות העברית המקראית והטברנית הקו"ף מבוטאת כעיצור ענבלי, סותם, אטום.

## התרחשות

## ראו גם

וילוני, סותם, אטום
מחלף כפר סבא רעננה צפון

**מחלף כפר סבא רעננה צפון** הוא מחלף, המחבר את הערים כפר סבא ורעננה אל כביש 4.

מחלף כפר סבא רעננה צפון הוקם כמענה לעומסי התנועה הרבים מהם סבל הצומת שקדם לו, כחלק מתוכנית כוללת למחלוף כל הצמתים בכביש 4 ממחלף מורשה וצפונה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2009 בהשקעה של למעלה מ-250 מיליון שקלים.

מבנה המחלף משלב מחלף עלה תלתן עם מחלף יהלום. כביש 4 מצוי על גשר; הכביש המקשר בין שתי הערים עובר מתחתיו בזוג מנהרות; בפניה מכביש 4 לכיוון הערים רמפת לולאה (ללא רמזור); בפנייה מכפר סבא לצפון כביש 4 נתיב האצה ישיר (ללא רמזור); ובפניות ממזרח לדרום או ממערב לצפון זוג צמתים מרומזרים משני צידי הגשר, שלאחריהם מעבר במנהרות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

כפר סבא רעננה צפון
כפר סבא רעננה צפון
קטגוריה:כפר סבא: תחבורה
קטגוריה:רעננה: מבנים
קטגוריה:רעננה: תחבורה
כפר סבא רעננה צפון
כפר סבא רעננה צפון
פנורמה נעה

[שמאל|ממוזער|250px|סצנה 25 מתוך הפנורמה על חיי [גריבלדי. אוניברסיטת בראון]]

**פנורמה נעה** היא אמצעי בידור שהומצא בסוף המאה ה-18. שמה נגזר רעיונית מהציור הפנורמי שהיה פופולרי באותה עת, אם כי עיצובה היה שונה והיא שרדה זמן ממושך יותר.

מקור השם פנורמה ביוונית ומשמעותו "לראות הכל". הצייר רוברט בארקר המציא את המושג "פנורמה נעה" ב-1791 כדי לתאר את ציורי אדינבורו המרשימים שצייר. זאת למרות שציוריו הללו לא היו פנורמיים (היקפיים) אלא תצוגה המשכית של סצנות חולפות, כאילו נצפו מתוך סירה שטה או מחלון רכבת נוסעת. התמונות הותקנו על סלילים ענקיים וגולגלו למול פני הקהל דרך מסך-רקע או פרוסניום, אשר הסתיר את המנגנון מהקהל. שלא כמו במוצגי ציור פנורמי, לפנורמה הנעה כמעט תמיד נלוותה קריינות שתארה את התמונות החולפות והוסיפה לדרמה של האירועים המתוארים. לעיתים נוסף גם ליווי נגינת מוזיקה.

אחד הקריינים המצליחים ביותר היה ג'ון בנבארד, שהפנורמה שלו, טיול במורד ובמעלה המיסיסיפי, הניבה סיור עולמי כה מוצלח עד שרווחיו אפשרו לו לבנות אחוזה עצומה בלונג איילנד כחיקוי לטירת וינדזור.

בבריטניה סיירו בכל קצוות המדינה מגוון פנורמות כאלו משנות ה-50 של המאה ה-19 עד סוף שנות ה-1880.

באמצע המאה ה-19 הייתה הפנורמה הנעה אחד מאמצעי הבידור הנפוצים ביותר; מאות פנורמות סיירו בקביעות ברחבי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אירופאיות רבות.

פנורמות נעות שימשו גם במחזות מלודרמטיים. הן הפכו לרכיב ויזואלי חדש בתיאטרון ואפשרו שילוב איכות מציאותית יותר במחזות. בנוסף להיותן אפקט מיוחד על הבמות, היוו הפנורמות אב-קדמון ובסיס לקולנוע המוקדם.

## נושאים מקובלים
פנורמות נעות (ולעיתים גם דיורמות נעות) שימשו לשיחזור טקסי ענק. ב-1811 שוחזר בפילדלפיה אירוע משנת 1788 על גבי 400 מטר של בד מצויר. כך שוחזר גם טקס ההכתרה של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בלונדון.

נופים ומסעות אקזוטיים היוו נושא פופולרי, בעיקר מסעות להודו, ניו זילנד, אוסטרליה והאזור הארקטי. 

בארצות הברית פנורמות פופולריות בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 היו ערים גדולות כגיון ניו יורק ומפלי ניאגרה. 

## שרידת המדיה
פנורמות מעטות שרדו עד ימינו, ושיקולי שימור מונעים הצגתן בפורמט המקורי. במוזיאון במיין מצויה פנורמה שצוירה בעבודה משותפת של מיטב ציירי התקופה. פנורמות מצויות גם במוזיאון במסצ'וסטס ובמוזיאון לאמנות של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. ב-2005 נתרמה לאוניברסיטת בראון פנורמה שצוירה ב-1860 ומתארת את חיי גריבלדי. אורכה כ-43 מטרים, מצוירת משני צידיה בצבעי מים. הפנורמה כוללת 42 סצנות, לרבות טקסט הקריינות המקורי הכתוב בדיו.

## ראו גם
* סינאורמה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טכנולוגיות תצוגה
קטגוריה:היסטוריה של הקולנוע
קטגוריה:המצאות במאה ה-19
קיושי שיגה

**קִיוֹשִׁי שִׁיגָה** (ביפנית: 志賀 潔; ) היה רופא ובקטריולוג יפני.

## חייו
שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן. הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו. הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק *[[Shigella dysenteriae]]*, חיידק מתג מהסוג *[[Shigella]]* הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%. סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר.

לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה. שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957.

## ראו גם
* קיטסאטו שיבסבורו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מיקרוביולוגים יפנים
קטגוריה:בקטריולוגים יפנים
קטגוריה:מדענים יפנים
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1871
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1957
רקון (רכב תצפית)

ממוזער|250px|רכב איסוף ותצפית רקון
**רקון** (באנגלית: Stalker) הוא מערכת תצפית לאיסוף מודיעין המותקנת על כלי רכב מסוג האמר המקנה לה ניידות ועבירות גם בשטחים קשים. המערכת עצמאית לגמרי ומכילה את כל המרכיבים לתנועה, תצפית, וניתוח המידע שנאסף. 

המערכת פותחה ומיוצרת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, והיא כוללת מכ"ם קרקעי בעל יכולת להבחין בבני אדם ממרחק של כ-10 קילומטרים ומצלמה מדגם POP לאיסוף מודיעין חזותי, המורכבים על תורן טלסקופי המתנשא לגובה של עד תשעה מטרים. בנוסף מותקן על התורן אמצעי מדויק למציאת הצפון (north finder) המערכת מופעלת על ידי צוות של שלושה אנשים, היושבים בתא סגור וממוזג בחלקו האחורי של הרכב. 

המערכת פועלת משנת 2001 בשירות חיל האיסוף הקרבי, ומאוחר יותר גם בשירות משמר הגבול ומשטרת ישראל. ב-2010 נכנס לשירות צבאי אב טיפוס של ה"גרניט" שאמור בסופו של תהליך להחליף את הרקון המיושן. במשטרה משמשת המערכת לזיהוי מרחוק של פעילות עבריינית, ובמשמר הגבול משמשת המערכת לאיתור מסתננים וכן סיוע לפעילות היחידות המיוחדות של מג"ב.

## ראו גם

* נגמפו"פ

## קישורים חיצוניים
* פרסום מהאתר הרשמי של רפא"ל
* 

קטגוריה:אמצעי איסוף מודיעין
קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
קטגוריה:רפאל: מוצרים
אייר ערביה מרוק

**אייר ערביה מרוק** (בערבית: **العربية للطيران المغرب**, באנגלית: **Air Arabia Maroc**) היא חברה לטיסות חסך מרוקאית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי בקזבלנקה. החברה היא חברת בת של חברת התעופה אייר ערביה.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2019:

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרוקו: תעופה
קטגוריה:חברות מרוקאיות
קטגוריה:אפריקה: חברות תעופה
אייר ערביה איג'יפט

**אייר ערביה איג'יפט** (בערבית: **العربية للطيران مصر**, באנגלית: **Air Arabia Egypt**) היא חברה לטיסות חסך מצרית שבסיסה נמצא בנמל התעופה בורג' אל-ערב שליד העיר אלכסנדריה. החברה שייכת לשלושה גופים: 10% בידי אייר עראביה איג'יפט, 40% בידי אייר ערביה ו-50% בידי Travco Group. החברה החלה את פעילותה ב-1 ביוני 2010, והיא מפעילה טיסות מנמל התעופה בורג' אל-ערב לתשעה יעדים, ובהם עמאן, כווית סיטי, ביירות, ח'רטום, מילאנו, איסטנבול ואבו דאבי.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה מצריות
כלא ברזה קרטוסקה

**כלא בֶּרֶזָה קַארְטוּסקָה** (בפולנית: **Miejsce Odosobnienia w Berezie Kartuskiej**) היה כלא פולני בעיירה בברזה קרטוסקה (לימים חלק מבלארוס), אשר פעל בין השנים 1934–1939.

## רקע
קיים ויכוח על הגדרתו של המקום. יש שכינוהו מחנה ריכוז, אך פולין מתנגדת להגדרה זו. המבנה המרכזי, אשר שימש בעבר ככלא צארי, הוא בניין לבנים בן שלוש קומות. הכלא אוכלס בעיקר באסירים פוליטיים, הן מימין והן משמאל. האסירים, כמה אלפים בכל שנות קיומו וכמה מאות בזמן נתון, נכלאו בו בעקבות מעצרים מנהליים. בין אסיריו המפורסמים נמנו אדווארד אוחאב, לאון פסטרנק, פיודור מרקוב, בולסווב פייסצקי, רומן שוכביץ, שמעון דובז'ינסקי ועוד. הכלא נודע בתנאיו הקשים במיוחד. בין היתר, היו האסירים נתונים ברעב ובקור, נאלצו לבצע עבודות כפייה וסבלו מעונשים כבדים כגון שהייה בצינוק, השפלות, טרטורים ואלימות.

הספר המרכזי המתעד את קורותיו של המחנה, הוא **Bereziacy**, אשר יצא לאור בשנת 1965. תיעוד נוסף, הוא סרטו של יורי לוחובי משנת 2007.

## מפקדים וסוהרים
בין מפקדי המחנה, סוהריו והאחראים עליו נמנו ווצווב קוסטק־ביירנצקי (בפולנית: Wacław Kostek-Biernacki), יוזף קמאלה־קורהנסקי (Józef Kamala-Kurhański), וינצנטי רידזיק (Rydzik Wincenty) ובולסווב גרפנר (Bolesław Greffner). לפחות אחד המפקדים נשלח להשתלם במחנות הריכוז שהקים היטלר, ובשובו הנהיג את השיטות שלמד.

## ראו גם
* הרפובליקה הפולנית השנייה
* סנאציה

## לקריאה נוספת

* Pasternak, Leon (red.), **Bereziacy**, Warszawa: Książką i Wiedza, 1965


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פולין: פוליטיקה
קטגוריה:הרפובליקה הפולנית השנייה
קטגוריה:בתי סוהר שנסגרו
קטגוריה:אירופה: בתי סוהר
ברזה קרטוסקה
משה פראוסניץ

[200px|ממוזער|שמאל|עבודת הדוקטורט של משה פראוסניץ בנושא כלי צור [התקופה הנאוליתית|נאוליתיים יצאה לאור כספר באנגלית.]]
** משה (מקס) ו' פּרַאוּסניץ** (**Moshe W. Prausnitz**; 8 בדצמבר 1922, ברלין – 1 ביולי 1998, ירושלים) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בתחום הפרהיסטוריה.

## ביוגרפיה

פראוסניץ נולד בברלין בירת גרמניה ב-1922. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937, בגיל 15, והתגורר על הר הכרמל בחיפה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. בשנת 1953 נסע להשתלם באנגליה ולמד אצל הפרהיסטוריון הנודע ויר גורדון צ'ילד. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית. עבודתו עסקה ב"כלי צור נאוליתיים" היא יצאה לאור באנגלית כספר בשם "From Hunter to Farmer and Trader".

פראוסניץ עבד באגף העתיקות. עבודתו הראשונה הייתה בחפירות בקיסריה כעוזר לפרופסור שמואל ייבין, מנהל האגף דאז. החפירה הראשונה שניהל (יחד עם מרים תדמור) הייתה בראש הנקרה. במסגרת עבודתו ניהל וחפר באתרים ארכאולוגים רבים. בין האתרים שחפר: בית הקברות ליד תל אבו הואם (1952); שרידי כנסייה ויישוב ביזנטי ליד שבי ציון (1955); תל אכזיב (1958–1998), ביחד עם המכון המזרחי של אוניברסיטת רומא, חפירה שהמשיכה אילת מזר בהצעתו, לאחר מותו; תל עלי  – אתר נאוליתי מדרום לכנרת; תל כברי; בהרצליה – אתר פרהיסטורי; האתר הנאוליתי הטבוע נווה ים ביחד עם ארנסט אליעזר ורֶשנֶר; אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה מחצבת עברון בגליל, ביחד עם אברהם רונן; מבצר ראש מיה בחיפה ואתרים נוספים.

בשנת 1959, בהיותו מפקח מחוז הצפון של אגף העתיקות, הגיש לרמטכ"ל חיים לסקוב תלונה כנגד משה דיין וקצינים נוספים על חפירות בלתי חוקיות שבוצעו בתל אל-ערבי הסמוך לקיבוץ יסעור שב, בדרישה להחזרת ממצאים שנלקחו על ידם מהאתר. לאחר מכן היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות (יחד עם רם גופנא, יוסף נווה, יוסף ליבוביץ ולוי יצחק רחמני) שכתבו מכתב תלונה על דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו. בן-גוריון השתיק את המאורע.

פראוסניץ שימש, בתקופה מסוימת, גם עורכו של "מתקופת האבן", כתב העת המדעי של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה.

נפטר בירושלים בקיץ 1998, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
עזבונו הועבר לרשות העתיקות.

## לקריאה נוספת
* מרים תדמור, 'לזכר נעדרים: משה פראוסניץ', **[[קדמוניות]]** (רבעון לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא) 32, 117 (1999), 59-60.
*עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, '''הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב''', ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 330.
*משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970.

* 'Obituaries: Prausnitz, Moshe,' *[[Israel Exploration Journal]]* 49 (1999), 144.
* Prausnitz, Moshe. W. (1975). Rosh Maya (Kh. Rushmiya), Haïfa. Revue Biblique, 82(4), 591–594.


## קישורים חיצוניים

* 
* אתר העמותה הישראלית לפרהיסטוריה ובה גם כתב העת "מתקופת האבן"

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:עובדי רשות העתיקות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
יסוד ושורש העבודה

ספר **יְסוֹד וְשׁוֹרֶשׁ הַעֲבוֹדַה**, הוא ספר מוסר קבלי שנכתב על ידי הרב אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, המדריך את האדם בהתנהגותו היומיומית, בתפילתו ובמצוות שבין אדם למקום ובין אדם לחברו. נדפס לראשונה בנובידבור בשנת ה'תקמ"ב וזוכה עד היום לפופולריות רבה ונחשב כספר יסוד בעבודת ה'.

## מבנה הספר
ספר זה מלמד את עבודת השם ומביא את עיקרי המידות עליהן צריך האדם לעבוד, והן: היראה, האהבה לה', התשובה, ההקפדה על קדושה וטהרה והענווה, ומטיף על חשיבות ההכנה טרם כל מצווה, על ההתלהבות בעת התפילה, וכיצד עליו לחוש שעה שהוא מתפלל. כמו כן מבאר כוונות הפסוקים בכל התפילה ובכוונות שיש לכוון בהן ובהטעמות הנכונות שיש להקפיד עליהן ושלא להבליע את האותיות בתפילה.
כך למשל בתפילת העמידה: "השיבנו אבינו – "כשיאמר אבינו יכניס שמחה עצומה בלבו". והחזירנו בתשובה שלימה לפניך – "בתחלה יתפלל במחשבתו בשברון לב מאוד ואחר כך יתפלל תפלה פרטית על עצמו ויתפלל בלב נשבר מאוד שיתן בלבו לחזור מהן ומה טוב כי פלגי מים תרד עיניו".

כפי שעולה מעדות עצמו בצוואתו היה נאה דורש ונאה מקיים: "לבד כל הכוונות שכתבתי בחיבורי הנדפס, מעיד אני עלי שמים וארץ בני אהובי, שלא נעדר אחת מהנה שלא כוונתי בעצמי בכל התפילות ובכל ההודאות ביתר שאת וביתר עוז, ועוד רבים כהנה וכהנה שלא היה ביכולתי להציג בחבורי כוונתי אותם בעזה"ש מחמת גודל אהבת ה' יתעלה ברוך הוא וברוך שמו". ועוד להלן: "אך דעו, בניי אהובי, שבוודאי כפלי כפלים דברים כהנה וכהנה שהייתי נזהר בהם ולא העליתי אותם בכתב".

העיקר שעליו מושתת הספר הוא, **לעשות נחת רוח לבורא יתברך** בכל מעשינו, וש**עבודת התפילה ועשיית המצוות תהיינה בשמחה רבה**.

## תוכן הספר
הספר מתחלק לשנים עשר שערים לפי שמות שערי המקדש:
* שער א' – **שער הגדול**, הוא מבוא גדול להלהיב ליבות בני אדם אל כללות העבודה של אהבה ויראה והוא כולל עבודת הלב והמחשבה.
* שער ב' – **שער האשמורת**, כולל כל עבודות האשמורת וכל ברכות השחר וקורבנות עם כל הסדר עד ברוך שאמר.
* שער ג' – **שער השיר**, מבואר בו כוונות פסוקי דזימרה ודקדוק המילות.
* שער ד' – **שער המזרח**, מבואר בו כוונות אמן יהא שמיה רבא וקריאת שמע וברכותיה וכוונת הייחוד.
* שער ה' – **שער הקרבן,** מבואר בו כוונת תפלת י"ח ושאר כל סדר התפילה.
* שער ו' – **[[שער הניצוץ]]**, מבואר בו גודל מעלת הלימוד וסדר הלימוד וכוונתה.
* שער ז' – **שער הבכורות**, מבואר בו כוונת האכילה עם כל פרטיה וכוונת ברכת המזון וברכת הנהנין וכן תפילת מנחה וערבית וקריאת שמע שעל המטה.
* שער ח' – **שער העליון**, מבואר בו כל פרטי העבודות של ערב שבת קודש וכל יום השבת עד אחר הבדלה.
* שער ט' – **שער הצאן**, מבואר בו כל פרטי העבודות של חודש ניסן, ואחריו על סדר החדשים חודש סיון תמוז אב.
* שער י' – **שער המים**, על חודש אלול, ומבואר בו התעוררות התשובה.
* שער יא' – **שער האיתון**, על חודש תשרי, בו מבואר כל פרטי העבודות הנעשים בחודש זה עד אחר חג הסוכות.
* שער יב' – **שער המפקד**, בו מבואר כל פרטי העבודות של חודשי החורף עד אחר חודש אדר.
### שאר חלקי הספר
* שער יג' – **שער הכולל**, הכולל כל שאר פרטי עבודת הקודש שלא נזכרו בחיבורו.
* ביאור גבולות ארץ ישראל, ופירוש לבניין בית המקדש שבספר יחזקאל.
* הצוואה לחברא קדישא ולמשפחתו.

## קישורים חיצוניים

* יסוד שורש העבודה, באתר Hebrewbooks

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:פרשני התפילה
קטגוריה:ספרי שנות ה-1780
הדודאים והפרברים

**הדודאים הפרברים** הוא אלבום אולפן שבו איחדו כוחות שניים מצמדי מוזיקת העם הישראלית הבולטים במחצית השנייה של המאה העשרים: הדודאים - ישראל גוריון ובני אמדורסקי, והפרברים - אורי הרפז ויוסי חורי. האלבום יצא בשנת 1985 והתלווה לו מסע הופעות ארצי שזכה להצלחה רבה.

האלבום נחשב לאחד האלבומים המצליחים של הדודאים והפרברים והוא אף זכה בגרסת תקליטור כבר בשנת 1994. בין שירי האלבום כמה מהשירים שהפכו לנכסי צאן וברזל של המוזיקה הישראלית ובהם "תלבשי לבן", "צל ומי באר" ו"שי". 

בשיר  "מחרוזת שירי דת כושיים" ישנה מחרוזת שירים, בסגנון גוספל (בסגנון רביעיית גולדן גייט), הכוללת את השירים: Battle of Jericho, Down by the river, Shadrach , When the Saints Go Marching In. בשיר When the Saints Go Marching In שינו את המילים למילים סאטיריות שהיו התבטאות פוליטית (נדירה לשני הצמדים) הקוראת לאריאל שרון לצאת מלבנון.

את האלבום הפיק קובי אשרת שהיה באותה העת אחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בישראל בקרב זמרי אמצע הדרך, שגם עיבד חלק משירי האלבום. מוזיקאי נוסף שהשתתף בעיבודים הוא מתי כספי.

## רשימת השירים
#תלבשי לבן
#צל ומי באר
#אל תוותרי
#נשר נשר
#שי
#הנה שנה עוברת
#מרש הדייגים
#סבלנות
#"ביילע"
#מחרוזת שירי דת כושיים

## משתתפים
* אורי הרפז - שירה וגיטרות
* יוסי חורי - שירה וגיטרות
* ישראל גוריון - שירה וגיטרות
* בני אמדורסקי - שירה
* קובי אשרת - גיטרה בס, כלי הקשה, הפקה, ניהול מוזיקלי
* אורי נדיר - כלי הקשה
* יהודה גבאי - טכנאי הקלטה ומיקס
* דודו רודן - טכנאי הקלטה

## קישורים חיצוניים

*  הדודאים והפרברים, תלבשי לבן, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
*  הדודאים והפרברים, שי, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
יאנוש אדר

**יאנוש אדר** (בהונגרית: **Áder János**; נולד ב-9 במאי 1959) הוא עורך דין ופוליטיקאי הונגרי; היה נשיאה של הונגריה ממאי 2012 עד מאי 2022.

## ביוגרפיה
אדר הוא בעל תואר במשפטים. הוא נמנה עם מייסדי מפלגת פידס (ברית הדמוקרטים הצעירים). הוא היה חבר הפרלמנט ההונגרי מטעם המפלגה בשנים 1990–2009, היה יושב ראש האספה הלאומית של הונגריה בשנים 1998–2002, וכיהן גם כראש האופוזיציה בשנים 2002–2006. בשנת 2009 נבחר לחבר הפרלמנט האירופי.

באפריל 2012, לאחר התפטרותו של פאל שמיט, מונה אדר לנשיא הונגריה על ידי מפלגתו ועל ידי ראש הממשלה ויקטור אורבן. הוא נבחר ב-2 במאי לכהונה בת חמש שנים ברוב של 262 חברי פרלמנט בעד ו-40 מתנגדים, והושבע לתפקיד ב-10 במאי. באותה שנה גם ביקר בישראל ונועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.

הוא נשוי ואב לארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי הונגריה
קטגוריה:יושבי ראש של פרלמנטים
קטגוריה:עורכי דין הונגרים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1959
מחלף בצרה

**מחלף בצרה** הוא מחלף המקשר את המושבים בצרה ובני ציון עם כביש 4.

גודלו של המחלף קטן יחסית, ובבסיסו מעבר תחתי המקשר בין שני עברי הכביש ונתיבי כניסה ויציאה קצרים יחסית למחלפים אחרים להשתלבות וליציאה מהכביש. הפנייה לכיוון מערב מובילה ליישוב בצרה. מהיציאה המזרחית ניתן להגיע בדרכי עפר אל המושב שדה ורבורג.

בצרה, מחלף
בצרה, מחלף
חברה ורווחה (כתב עת)

**חברה ורווחה** הוא כתב עת אקדמי שפיט שנועד להרחיב ולהעמיק את הידע התאורטי, המחקרי והיישומי בתחום העבודה הסוציאלית. כתב העת מיועד לעובדים סוציאליים ולמקצועות הטיפול והרווחה הסמוכים, כגון: פסיכולוגים, קרימינולוגים, עובדי בריאות הציבור וסוציולוגים.

## היסטוריה
משנת 1955, תקופתו של שר הסעד חיים משה שפירא, החל לצאת לאור כתב העת תחת השם "סעד". כתב עת זה לא היה בעל אוריינטציה מחקרית. הוא הציג דעות ורשמים של אנשי המשרד ורשימות מעבודת השדה של העובדים בשירותי הסעד, ונועד להציג הישגים וצרכים.

במרוצת השנים, התפתח כתב העת לכתב-עת מקצועי בלתי תלוי, בתחומי העבודה הסוציאלית בישראל. כתב העת שיקף תאוריות וגישות יישומיות שרווחו בישראל ובחו"ל, והציג חומר קריאה חיוני לעובדים הסוציאליים, לאנשי השלטון המרכזי והשלטון המקומי, לאנשי אקדמיה ולציבור המתעניין. בשנת 1978 החל לצאת בשם חדש "חברה ורווחה", שינה את אופיו לכתב עת אקדמי שפיט, וכחלק משינוי זה מונתה מערכת שכל עורכיה בעלי ותק וניסיון בתחומי המחקר של הרווחה והעבודה הסוציאלית. 

החל מדצמבר 2016, העורכת הראשית של כתב העת היא פרופ' ורדה סוסקולני.

## קישורים חיצוניים
* לארכיון המאמרים של הגיליון 

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:ישראל: עבודה סוציאלית
קטגוריה:כתבי עת במדעי החברה
ישן וגם חדש

**"ישן וגם חדש"** הוא אלבום אוסף המאגד תקליטונים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בחברת הד ארצי. האלבום יצא בשנת 1968.

האלבום כולל את שירי התקליטון "הגר" לצד הקלטות מוקדמות יותר כמו "עיר לבנה", "השעות הקטנות של הלילה" ו"אני מרגיש כמו מלך" (גרסה עברית לשירו של דונובן "Mellow Yellow"), שהופיעו בתקליטונים השונים שהקליט איינשטיין בהד ארצי, וכן שירים מתקופת להקת הנח"ל ("רוח סתיו") שלישיית גשר הירקון ("הכאב הזה"), החלונות הגבוהים ("חייל שוקולד") ואריק והאיינשטיינים ("מזל"). היות ששירי האלבום הוקלטו לאורך עשור, מתאפיין האלבום בריבוי סגנונות ובחוסר אחידות ואיכות השירים. השיר "מזל", גרסה עברית עם מוטיבים תימניים לשירם של להקת החיפושיות "Do You Want to Know a Secret ", נכלל במקור בתקליטון שהוציאו "אריק והאיינשטיינים" ב-1966 בעיבוד דוד קריבושי. התקליטון כלל בנוסף את השירים "ערב של שושנים", "רחוק רחוק מכאן", אשר מבוסס על לחן השיר The House of the Rising Sun, ו"עץ הלימון" שלא נכללו באלבום. בשיר ניגנו דוד קריבושי באורגן, אלי מזרחי בתופים, שמוליק ארוך בבס וריצ'רד פרץ בגיטרה חשמלית.

האלבום שהופק על ידי המפיק והזמר בני אמדורסקי כלל גם צילומים של אלונה איינשטיין וכן טקסט המציג את מעמדו של איינשטיין באותה התקופה.

את עטיפת האלבום אייר חברו של איינשטיין, הצייר יורם לוקוב שאייר שנים רבות לאחר מכן גם את עטיפת אלבומו "אוהב להיות בבית".

האלבום יצא לראשונה במהדורת תקליטור בשנת 1991, בשנת 2002 יצאה מהדורה נוספת ומורחבת של האלבום.

## רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
אהרן ברמן

שמאל|ממוזער|220px|ד"ר אהרן ברמן
**אהרן בֶּרמן** (19 בפברואר 1895 – 22 במאי 1969) היה מחנך עברי בקובנה ובתל אביב. ממייסדי תיכון חדש ומנהלו. רופא בהשכלתו.

## ביוגרפיה

אהרן ברמן נולד ב-1895 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד בישיבות ליטא, טלז, וולוז'ין ופוניבז'. לאחר מכן למד באוניברסיטאות גרמניה וציריך, וב-1919 קיבל תואר דוקטור לרפואה.

בשנת 1920 הוזמן על ידי ד"ר מנחם סולובייצ'יק (סוליאלי) להורות בגימנסיה העברית בעיר קובנה (בירתה ה"זמנית" ליטא העצמאית) שבהנהלת ד"ר משה שוואבה.
בשנת 1925 החליף את ד"ר שוואבה (שעלה לארץ ישראל) כמנהלה הפדגוגי של הגימנסיה (שעה שקופל וולוצקי שימש כמנהלו האדמיניסטרטיבי של המוסד עד לפטירתו ב-1927), וכיהן בתפקיד המנהל עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1936 (בשנים 1936-1928 ביחד עם יואל ברוצקוס). בנוסף כיהן כמורה ומנהל בסמינר העברי למורים של "תרבות" בקובנה. היה סגן יו"ר מרכז "תרבות" בליטא.

בשנת 1936 עלה לארץ.
ב-1937 היה שותף למחנכת יוצאת גרמניה טוני הלה בייסוד תיכון חדש בתל אביב, ועמד בראשו מ-1937 ועד 1964.
זמן-מה הורה בבית המדרש לגננות מיסודו של יחיאל היילפרין, ומ-1940 לימד בסמינר לוינסקי.

דרכו החינוכית ינקה מן המורשת היהודית, ולצדה מהפילוסופיה של אפלטון, של שפינוזה ובמיוחד מזו של הפילוסוף היהודי-גרמני קונסטנטין ברונר.

ברמן נפטר בקיץ 1969. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

## ספריו
* **תולדות החינוך בישראל ובעמים**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו. (ראה אור בעשר מהדורות נוספות, מהן מתוקנות; מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, בתוספת "החינוך היהודי בתפוצות הגולה בימינו" מאת ישראל מהלמן: תשכ"ח.) 
* **תורת החינוך וההוראה**, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"א. (ראה אור בעשר מהדורות נוספות; מהדורה יא מתוקנת ומורחבת: תשכ"ח 1967.)
* **פילוסופיה פעילה: מסות בפילוסופיה, בפסיכולוגיה ובחינוך**, תל אביב: בית הספר התיכון החדש, תשכ"א. (מוסף: "העולם החיצוני והפנימי. החשיבה וההתפשטות")

### בעריכתו
* אהרן ברמן (עורך), **מֻנחי הבוטניקה הכללית**, קובנה: הסתדרות המורה בליטא ('ספריה שמושית למורים'), [הקד’ תרפ"ב]. (חוברת)
* אהרן ברמן (עורך), **אשנב לפילוסופיה: לקט לתלמידי הכיתה העליונה של בית הספר התיכון**, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ב.
* **הפילוסופיה של [[קונסטנטין ברונר]]: אנתולוגיה**; הסדיר, תרגם וצירף מבוא אהרן ברמן, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"ז.

## קישורים חיצוניים
* 
* 'ברמן, אהרן בן מרדכי', בתוך: דב ליפץ, נתן גורן [ואחרים] (עורכים), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 128 (, תמונה 1326)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:סגל תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חוקרי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל תיכון חדש
קטגוריה:סגל מכללת לוינסקי לחינוך
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל הגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1895
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
קורט לינגנס

**קורט לינגנס** (**Kurt Lingens**; 1912, דיסלדורף – 1966 או 1967), הוא חסיד אומות העולם מגרמניה.

## רקע משפחתי
אביו של קורט לינגנס היה מפקד המשטרה בקלן. ב-1936 הוא איבד את עבודתו עקב השתייכותו למפלגה הקתולית צנטרום (Zentrum) שהתנגדה באופן מסורתי לנאציזם וכיוון שניסה למנוע את רדיפת הקתולים על ידי האס אה.

## לפני המלחמה
על קורט לינגנס נאסר ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה בגלל פעילות אנטי פשיסטית כסטודנט. הוא עבר לווינה, אוסטריה, שם נפגש עם אלה ריינס לינגנס. כאשר הנאצים סיפחו את אוסטריה, החלו בני הזוג לינגנס לעזור ליהודים.

## בתקופת מלחמת העולם השנייה
בני הזוג לינגנס הסתירו בדירתם יהודים בשנים 1941–1942 בעזרת חברים שסיפקו כרטיסי חלוקת מזון. ב-13 באוקטובר 1942 נעצרו בני הזוג לינגנס על ידי הגסטאפו בעקבות הלשנה. קורט לינגנס נשלח לחזית הרוסית כעונש על סיועו ליהודים, ובחזית הרוסית נפצע באורח אנוש אך שרד.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבד לינגנס במרפאת ילדים בווינה. לאחר מכן היגר לינגנס לארצות הברית, שם עבד כפסיכיאטר. ב-1980 הכיר יד ושם בבני הזוג קורט ואלה לינגנס כחסידי אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* קורט לינגנס באתר יד ושם

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1912
מחלף הדרים

**מחלף הדרים** הוא מחלף המקשר את מושב בני ציון ואת כביש הרוחב העתידי 551 עם כביש 4.

## מבנה
מחלף הדרים נבנה כהכנה להקמת כביש 551, צורת המחלף הוא כשל מחלף יהלום. בקטע המחלף עולה כביש 4 על גשר ומשני כיווני הנסיעה רמפות ירידה מן הגשר, המעבר מצד אחד לצדו השני מתבצע במעבר מתחת לגשר. כיום המחלף משמש רק לקשר את יישובי הסביבה עם כביש 4, בעתיד ישמש גם כמקשר עם כביש הרוחב 551 העתיד לעבור מתחתיו.

בסמוך למחלף נמצא בית מעצר הדרים.

## קישורים חיצוניים

הדרים, מחלף
הדרים, מחלף
הדרים
צינור הנפט סומד

**צינור הנפט סומד** (באנגלית: **Sumed oil pipeline**, ידוע גם כ**צינור הנפט סואץ-הים-התיכון**, **Suez-Mediterranean pipeline**) הוא צינור נפט במצרים המשמש להובלת נפט גולמי ממסוף עין שוקנה בחופי הים האדום לאלכסנדריה שלחופי הים התיכון. מטרת הצינור לשמש חלופה למעבר מכליות נפט שמוצאם במפרץ הפרסי דרך תעלת סואץ, באמצעות חיבור ישיר לצינור הנפט מזרח-מערב המקשר בין המפרץ הפרסי לחוף הים האדום. 

אורכו של הצינור 320 ק"מ, בנייתו החלה בשנת 1973 והושלמה בשנת 1977.

## היסטוריה
הפרויקט לבניית צינור להובלת נפט גולמי מהים האדום לים התיכון החל על רקע חסימת התעלה למעבר אוניות לאחר מלחמת ששת הימים ביוני 1967, דבר שאילץ את מכליות הנפט לבצע סיבוב ארוך סביב כף התקווה הטובה. היוזמה להקמת הצינור גובשה בשנת 1973 על ידי מדינות המפרץ הפרסי: ערב הסעודית, כווית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות יחד עם מצרים. בעקבות היוזמה הוקמה חברה בבעלות משותפת של המדינות שתבנה ותנהל את הצינור. בניית הצינור החלה בשנת 1974 והיא הושלמה בשנת 1977, זאת על אף שתעלת סואץ נפתחה שוב לאוניות לאחר מלחמת יום כיפור ב־1974.

## מפרט טכני
אורכו של הצינור הוא 320 ק"מ (200 מייל), קוטרו 1,070 מילימטר (42 אינץ'). הקיבולת של הצינור כ-2.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור 3 תחנות שאיבה. 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סומד
קטגוריה:מצרים: אנרגיה
רבותי ההיסטוריה חוזרת

[שמאל|ממוזער|150 פיקסלים|חיילים אוסטרלים בחורבות ב[צידון, 1941]]
"**רבותי ההיסטוריה חוזרת**" הוא שירו של המשורר והפזמונאי הישראלי חיים חפר לאחר 1948. חובר לו הלחן של המלחין שמואל פרשקו; לחן זה חובר תחילה ל"שיר הגעגועים" של נתן אלתרמן, ואחר ל"שיר הוותיקים" של חיים גורי. הושר על ידי יפה ירקוני, יהורם גאון, להקת פיקוד מרכז, ושושנה דמארי. השיר המספר על אירועים מכוננים בפלמ"ח בשנים שמאז הקמתו ולקראת הקמת המדינה, נתפס כמייצג ומבטא רוח הזמן ומקובל לנגנו במפגשי קהילות ובימי מועד וזיכרון.
 שם השיר הפך לביטוי עצמאי בשפה העברית ובתרבות הישראלית, ונעשה בו שימוש נרחב מחוץ להקשרו הפואטי וההיסטורי.

## אמירות ותכנים
נושא השיר הוא תולדות הפלמ"ח על פי אירועים חשובים ומסעירים ועל כך מכריזות בלשון דיבור נאומית המילים הראשונות ב**בית הראשון**: „רבותי, ההיסטוריה חוזרת / שום דבר לא אבד, לא נשכח”. האני השר בגוף ראשון יחיד, מצרף אל "נאומו" תחזית על שיחה בין חברת הפלמ"ח, שהפכה ל"סבתא" לאחר כשנות דור מזמן חיבור השיר, ודבריה-סיפורה, אם בחיוך ואם בכאב, ל"נכד", על אירועי שנות הארבעים לפני הקמת המדינה. וה"היסטוריה" שאשת הפלמ"ח מספרת לנכדה, היא דברי ימי הפלמ"ח בראייתם של חבריו.

השיר המחורז כולל חמישה בתים. האירוע החשוב הראשון בתולדות הפלמ"ח מובא במילים: „עוד נזכור, תחת גשם עופרת / איך בסוריה צעד הפלמ"ח”, מתוארות מעורבותם והשתתפותם של עשרות חברי הפלמ"ח במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. אנשי הפלמ"ח, שהוקם רשמית ב-15 במאי 1941, גויסו בהמלצת ראשי היישוב, ובהם משה שרת ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ועל פי בקשתם של אנשי המודיעין הצבא הבריטי. פעולתם הראשונה במערכה, הייתה הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה לפעולה בטריפולי בלבנון, אשר אבדו ללא מידע על גורלם. 37 אנשי פלמ"ח השתתפו בחוליות בגזרות מטולה וראש הנקרה, במערכה לכיבוש סוריה ולבנון. בין הלוחמים היו משה דיין ויגאל אלון. משה דיין נפצע בקרב ואיבד את עינו וכן נפצע ברגלו לוחם פלמ"ח אחר; שאר הלוחמים חזרו לארץ בשלום.

ב**בית השני** מוזכר קרב אל-עלמיין, שהשלכותיו בטרם שהוכרע נצפו כקובעות את הזירה המזרח תיכונית, וארץ ישראל בכללה, ואת גורל היישוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. מפקדי הפלמ"ח, בין השאר, פעלו לקראתו, וכפי שמתאר המשורר בשפה פואטית ב**בית השני**: „אל הנגב פלוּגונת נשלחה - / עם מקלות כתחליף לרובים”, בשל המחסור באמצעי תשלום לרכישת נשק הולם. הכוננות לפלישה בארץ ישראל כונתה לימים "מאתיים ימי חרדה".

ב**בית השלישי** פורש האני השר, מפיה של אשת הפלמ"ח "הסבתא" העתידית, על עקרונות הפלמ"ח ורוח הלחימה שלו, בהם מסירות נפש והתגייסות לכל משימה, בכל חזית ושדה הקרב, נכון לכל עבודה כמו "פקק", עובד לעת מצוא בסידור העבודה ובארגונה, למשל בקיבוץ; כך במילים:

ובמילים:

ב**בית הרביעי**, המספרות על משימתם של אנשי הפלמ"ח בתקופת הסזון.

חפר הטמיע בבית האחרון של השיר, במילים: „כן, הכושי יכול כבר ללכת, / כי הכושי עשה את שלו” המשוחחות עם הביטוי "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת", את כאבם של חברי הפלמ"ח על פירוקו בידי דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל, על פי החלטה שהתקבלה בעיצומה של מלחמת העצמאות.

## קישורים חיצוניים

* 
* אבשלום קור, דאליית אל כרמל מארחת באהבה, גלי צה"ל, 19 בפברואר 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1940
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:ניבים וביטויים מהשירה העברית