open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דגל הפיליפינים

**[[דגל]] [[הפיליפינים]]** מורכב משמש בעלת שמונה קרניים ושלושה כוכבים, שניהם בצבע זהב, על משולש שווה-צלעות בצבע לבן בצד התורן. המחצית העליונה של האזור שנותר היא בצבע כחול והתחתונה בצבע אדום. יחס הממדים של הדגל הוא 2:1.

## היסטוריה
[ממוזער|250px|הדגל המקורי של הפיליפינים כפי שנהגה על ידי [אמיליו אגינלדו. הצבע הכחול בהיר יותר, לשמש קרניים רבות ודקות ובמרכזה פנים של דמות מיתית]] 

[ממוזער|250px|שמאל|זהו הדגל הרשמי הראשון שנועד לייצג את המדינה. הוא עוצב על ידי הקטיפונן בנאיק, קביטה בשנת [1897.]]הדגל הומשג לראשונה על ידי אמיליו אגינלדו. הדגל הראשון נתפר בהונג קונג על ידי מרסלה דה אגונסילו, ביתה לורנצה, וג'וזפינה הרבוסה דה נטיבידד, אחייניתו של חוזה ריזל (על פי מקורות אחרים, שם האחיינית היה דלפינה הרבוסה דה נטיבידד).

לפי הצהרת העצמאות של הפיליפינים ב-12 ביוני 1898, המשולש הלבן הוא הסמל של הקטיפונן, שעל ידי ברית דמים עוררו השראה בעם הפיליפיני לקום למהפכה. שלושת הכוכבים מייצגים את שלוש קבוצות האיים של המדינה: לוזון, ויסאייאס ומינדנאו, למרות שבהצהרת העצמאות במקור סימל אחד הכוכבים את האי פאנאי, במקום ויסאייאס. שתי האפשרויות מייצגות את אותו מסר: האיחוד של עמים ותרבויות לכדי אומה אחת. שמונה הקרניים של השמש מסמלות את שמונה הפרובינציות הראשונות: מנילה, קביטה, בולקן, פמפנגה, נואבה אסיג'ה, בטאן, לגונה ובטנגס, שהתמרדו נגד השלטון הספרדי. למרות שרבים רואים היום במנילה עיר, הוספת מנילה לקבוצה לעיל הייתה נכונה בשנת 1898, שכן אז מנילה ופרבריה נוהלו כפרובינציה נפרדת. פרובינציה זו ידועה בשם "אזור בירת המדינה".

משמעות הצבעים היא כדלהלן: המשולש הלבן מייצג שוויון ואחווה; הכחול מסמל שלום, אמת וצדק; והאדום מסמל פטריוטיות וגבורה. עם זאת, בהצהרת העצמאות נכתב כי ההשראה לצבעי הדגל היא מדגל ארצות הברית, כביטוי להכרת התודה של הפיליפינים לסיוע האמריקאי נגד הספרדים.

הגוון המדויק של הצבע הכחול המשמש בדגל היה במרכז ויכוח במשך כמעט תשעים שנה. משנת 1920 ועד שנת 1985 הגוון היה "כחול צי", עד שהנשיא פרדיננד מרקוס הורה לשנותו ל"כחול שמים", בעצת חוגים היסטוריים, כדי שיהיה כמו הגוון המשמש את דגל קובה, שנתפשה כבעלת ברית נגד ספרד. בשל מחסור בחומרי גלם ובסטנדרט אחיד בזמן המלחמה הפיליפינית-אמריקאית, תומכי שני הגוונים יכולים להציג עדויות מתועדות שתומכות וסותרות את שתי הגישות. ראו דגלי המהפכה הפיליפינית.

במסמכים מהפכניים רשמיים כתוב בבירור שהגוון המקורי של כחול שהיה בשימוש היה "אזול אוסקורה", שפירושו בערך "כחול ערפילי", אולם הקביעה באיזה צבע מדובר בדיוק תישאר חומר לוויכוחים עוד שנים רבות. היסטוריונים נוטים להסכים ש"אזול אסקורה" הוא גוון כהה יותר מ"כחול שמיים", אך בהיר יותר מ"כחול צי".

כדי לשים קץ לוויכוח, קובע חוק הרפובליקה מס. 8491 כעת כי הגוון בו יש להשתמש הוא "כחול מלכותי".

הדגל הפיליפיני מיוחד בכך שהוא גם יכול לסמל מצב מלחמה. כשהדגל מונף הפוך, כך שהצבע האדום נמצא למעלה (או בצד שמאל, אם הדגל מוצג באופן אנכי), המשמעות היא שמדינת הפיליפינים נמצאת במצב מלחמה. הדגל הוצג הפוך לראשונה ב-4 בפברואר 1899, בתחילת מלחמת ארצות הברית-הפיליפינים.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* הוראת נשיא הפיליפינים מספר 137 (1965) באתר ממשלת הפיליפינים 
* 

הפיליפינים, דגל
הפיליפינים
קטגוריה:הפיליפינים: סמלים לאומיים
הפיליפינים
הפיליפינים
הפיליפינים
דגל יפן

**דגל יפן**, הידוע בשמו הרשמי **נישוקי** (**日章旗**, מיפנית: דגל סימן השמש) או בשמו הנפוץ **הינומארו** (**日の丸**, דיסקית שמש) הוא דגלה הלאומי של יפן. הדגל שימש דה פקטו כדגלה הלאומי של יפן משנת 1870 אולם קיבל הכרה רשמית וחוקית רק לאחר חקיקתו של חוק הדגל וההמנון הלאומיים ב-13 באוגוסט 1999.

## עיצובו של הדגל
הכרזת ראש הממשלה מספר 57 משנת 1870 הכילה שתי הוראות הקשורות בדגל הלאומי. ההוראה הראשונה ציינה מי רשאי להניף את הדגל, מתי וכיצד. ההוראה השנייה לעומת זאת, ציינה כיצד יש לייצר את הדגל.

## היסטוריה
אגדה מספרת שמקורו של הדגל הוא בימי הפלישה המונגולית ליפן במהלך תקופת קמקורה (המאה ה-13), כשהנזיר הבודהיסטי ניצ'ירן הגיש את דגל השמש לקיסר יפן, שנחשב לצאצא של אלת השמש אמטראסו. למעשה, סמל דיסקת השמש היה בשימוש כבר במניפות שנשאו סמוראים שהיו מעורבים בסכסוך בין השבטים טאירה ומינאמוטו במאה ה-12. הסמל היה בשימוש נרחב בנסים צבאיים בתקופת סנגוקו במאה ה-15 ובמאה ה-16. 

השימוש הרשמי הראשון בדגל נעשה באוגוסט 1854, כאשר יפן הקימה נציגויות דיפלומטיות בארצות אירופה. הדגל שימש גם ספינות יפניות.

עד תקופת הרסטורציה של מייג'י בשנת 1868, הדגל כבר הפך לדגל הלאומי. במרץ 1931 ניסתה ממשלת יפן האימפריאליסטית להביא לאימוצו הרשמי של הדגל. ההצעה עברה בבית התחתון של הפרלמנט היפני, אך נתקעה בבית העליון. 

הוא לא אומץ רשמית כדגל הלאומי עד 13 באוגוסט 1999 בצו רשמי, שאף הגדיר את ממדיו המדויקים: יחס הממדים הוא 2:3 כאשר הדיסקה היא בקוטר שלוש חמישיות מגובה הדגל, ומרכזה בדיוק במרכז הדגל.

## גרסאות
גרסה שונה מוכרת של הדגל היא 'דגל השמש העולה', בו 16 קרניים אדומות יוצאות מהדיסקית. דגל השמש הזורחת שימש בעיקר את הצי היפני עד תום מלחמת העולם השנייה. כיום הוא משמש כדגל כוחות ההגנה של יפן.

הדגל היפני שימש כבסיס לעיצוב דגל לאוס, שהוקמה כמדינה חסות של האימפריה היפנית בשלהי מלחמת העולם השנייה. בדגל נעשה כהיפוך דגל יפן: דיסקית לבנה על רקע אדום.

דגל נוסף המשתמש בעיצוב הדגל היפני הוא דגל האוונקס , הכולל בשורתו העליונה את דגל יפן.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* אלי לנצמן, "עם וארץ: דגל, המנון, החוקה", באתר אגודת הידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן
* 

## הערות שוליים

יפן, דגל
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
יפן
יפן
יפן
גמבוזיים

ממוזער|דגי Limia nigrofasciata
[ממוזער|[פלטי הכתמים]]
**גמבוזיים** (שם מדעי: Poeciliidae; קרויים גם **משריצי חיים**) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים. 

במשפחה ישנם 3 תת-משפחות:
*Poeciliinae
*Aplocheilichthyinae
*Procatopodinae

מינים ממשפחה זו נמנים עם דגי הנוי הנפוצים ביותר, בעיקר משום שהם קטנים, פעילים מאוד, צבעיהם מרהיבים, עמידותם בשינויי טמפרטורות וקשיות מים שונה, חוסר רגישותם לטעויות המגדל המתחיל ואופן רבייתם הקל יחסית – כל נקבה מסוגלת להשריץ כ-10 פעמים בשנה, כשבכל השרצה בין 30 ל-120 דגיגונים. אצל הגמבוזיים ישנה דו צורתיות זוויגית בולטת וקל להבחין בין הזכרים לנקבות בעיקר בגלל שלזכרי הגמבוזיים איבר הנקרא "גונופודיום" שהוא מעין צינורית המשמשת להחדרת הזרע לנקבה.

## מיני גמבוזיים נפוצים
*גמבוזיה מצויה, זהו מין בצבע אפרפר, הידוע כטורף זחלי יתושים ועל כן מגדלים אותו בעיקר בבריכות נוי.
* גופי, הססגוני ביותר מבין משריצי החיים, והקל ביותר לגידול.
*סייפן מצוי, 
* מולי, מין זה ידוע כמסתגל במהירות למעבר בין מים מתוקים למלוחים.
* פלאטי, בעבר נחשב כבן כלאיים של סייפן,
קיימים מינים נוספים, כאשר לכל מין תת-מינים לרוב.

## מזון
מרבית הגמבוזיים הם אוכלי כל וניזונים הן ממזון מן הצומח כגון צמחי מים ואצות והן ממזון מן החי כגון זחלי יתושים ותולעים אדומות, סרטנונים זעירים הם חלק חשוב בתפריט שלהם, המוליים ידועים כאוכלי ירק וניזונים הרבה מהירוקת הגדלה על סלעים במים ועל דפנות האקווריום.

## רבייה
הגמבוזיים מכונים גם "משריצי חיים" משום שהנקבות משריצות דגיגים עצמאיים ולא מטילות ביצים כיתר משפחות הדגים. 

צורת הרבייה היא שמייחדת משפחה זו. לאחר שהנקבה נענית לחיזור הזכר, הוא מחדיר את הגונופודיום שלו לפתח הביב של הנקבה שם יתפתחו הביצים שבתוכן הדגיגים. הדגיגים יושרצו כ-35 ימים לאחר ההפריה ויהיו דגים עצמאיים לכל דבר, הם ימצאו את מזונם לבד ואף יאלצו להסתתר מהוריהם הרעבתניים העלולים לאוכלם. מהפריה אחת שכזו יכולים להתפתח עד 6 הריונות.

## גידול והרבעה באקווריום
הגמבוזיים הם דגים חזקים המסוגלים לשרוד גם בתנאים שאינם אופטימליים, אולם, כמובן, הם יתפתחו ויראו טוב יותר באקווריומים גדולים ואיכות מים טובה וישמחו לכפית מלח על כל עשרה ליטרים של מי אקווריום. רוב בני משפחת הגמבוזיים ידידותיים ושלווים מאוד ולכן ניתן לשלבם עם מגוון דגים, כל עוד שלומם של הגמבוזיים מובטח והדיירים האחרים אינם תוקפנים בעצמם. הרבעת הגמבוזיים קלה מאוד ולמעשה, כמעט ואין סיכוי להשיג נקבה שאינה כבר מופרית. הגמבוזיים אינם זקוקים לשינויים מיוחדים כדי לעורר את "יצר האהבה" אבל חשוב לשמור על הדגיגים שלהם לכשיושרצו. שתי שיטות נפוצות לשמירה על הדגיגים: הראשונה, שימת האם בתא השרצה כאשר היא נראית כבר ככורעת להשריץ (מראה נפוח ונקודה שחורה בולטת ליד הביב, ולעיתים גם את עיניהם של השרצים בסמוך להשרצה). תא ההשרצה הוא קופסה שקופה שבה משריצה נקבה את הדגיגים, הם נופלים בכעין מדרון המצוי בה לחלק אחר של התא, שאליו הנקבה אינה יכולה להגיע וכך נשמרים מרעבונה. הדרך השנייה היא לגדל את האם באקווריום עמוס בצמחים צפופים בהם יוכלו להסתתר מפניה.
הדגיגים הצעירים אינם זקוקים למזון ביומיים הראשונים לחייהם שכן הם נולדים עם שק חלמון המחובר לגופם. את הדגיגים הצעירים ניתן להאכיל בחלמון ביצה מפורר, במזון יבש מיוחד לשרצים ובארטמיה שהיא סרטנים קטנים שזה עתה בקעו.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
גמבוזאים

ממוזער|Heterandria formosa
**גמבוזאים** (שם מדעי: Cyprinodontiformes) היא סדרה של דגים מקריני סנפיר. הם שוכנים בדרך כלל במים עליונים במים מתוקים אך יכולים להסתגל גם למים מליחים ולחופי ימים.

רבים מבני סדרה זו הם דגי נוי מוכרים מהאקווריום שבו מגדלים אותם למשל דגי הגופי המשריץ צאצאים חיים. דגים אחרים כוללים את הגמבוזיה הידועה בצמצום מספרי יתושים ברחבי העולם וממנה קיבלה הסדרה את שמה.

רובם קטנים מאוד והגדלים שבהם מהסוג ארבע-עין מגיעים לאורך 34 סנטימטר. הם אוכלי כל מהחי ומהצומח.

## משפחות
*דגליליים (Aplocheilidae)
*Nothobranchiidae
*ריבוליים (Rivulidae)
*Profundulidae
*גּוּדֵאָתִיִּים (Goodeidae)
*Fundulidae
*Valenciidae
*נאוויתיים (Cyprinodontidae)
*ארבע עיניים (Anablepidae)
*גמבוזיים (Poeciliidae)

## ראו גם
* גידול דגי נוי
* קורידורס
* דגי נוי
* גורמי פנינה

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לב ברג
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1940
המסדר הכרמליתי

[שמאל|ממוזער|250px|המנזר הכרמליתי ב[סטלה מאריס]]
[ממוזער|250px|ראש [הכרמל והדרך העולה אליו ממערת אליהו בספרו של ז'אן דובדאן, 1666]]
[שמאל|ממוזער|250px|תבליט על גג כנסיית אליהו הנביא מצפון ל[כיכר חמרה|כיכר פריז בעיר התחתית בחיפה. הכנסייה נחנכה בשנת 1871]]
ה**מסדר של גבירתנו מהר הכרמל**, או **המסדר הכרמליתי** (בלטינית: **Ordo fratrum Beatæ Virginis Mariæ de monte Carmelo**) הוא שמו של מסדר נזירים קתולי שנוסד במאה ה-12 על ידי נזיר בשם ברתולד (מת לאחר 1185), בהר הכרמל שבארץ ישראל, ומכאן שמו.

## היסטוריה מוקדמת
בראשיתו כלל המסדר הכרמליתי נזירים בלבד, שהתבודדו במורדות הר הכרמל באזור נחל שיח. ברתולד הקדוש, שהגיע לארץ ישראל מקלבריה שבאיטליה במסגרת מסעי הצלב, בחר בהר הכרמל כמקום מושבו, בעקבות המסורת לפיה שם פעל אליהו הנביא. בשנים 1206–1214 קיבלו הכרמליתים תקנון מאלברט, הפטריארך הלטיני של ירושלים, שכלל 16 סעיפים וביניהם ציות לראש המסדר, מגורים בתאים פרטיים, דבקות בתפילה, שמיעת מיסה מדי בוקר בבית התפילה של הקהילה, סגפנות, עבודה, שתיקה מתפילת הערבית ועד לתפילת הבוקר למחרת, הינזרות מבשר.

המקום היחיד שהתאים לפעילותם של המתבודדים הנוצרים, שנאלצו לעזוב את מקומותיהם שנתפסו בידי המוסלמים, היה בהר הכרמל. עם התמוטטות הממלכה הצלבנית, חזרו הכרמליתים לאירופה ושבו לכרמל רק במאה ה-17. הם התגוררו בכוכים שמעל מערת אליהו, וב-1767 בנו את מנזרם בראש הכרמל בגלל קדושתם של כף הכרמל, מערת פרוספר ומערת אליהו, הנמצאים בסמיכות. כמו כן, הכרמליתים מאמינים, שהמנזר נבנה על שרידי קפלה קדומה, המזוהה כמקום הפולחן הקדום ביותר בעולם המוקדש למרים, ולכן הכנסייה מכונה במקור "גבירתנו של הכרמל". בקרן הכרמל (דיר אל-מוחרקה) נמצא מנזר כרמליתי נוסף, הנושא את שמו של אליהו הנביא, שעל פי המסורת הכרמליתית, הוא המקום שבו התחולל המאבק בין אליהו לבין נביאי הבעל. בחצר המנזר שבקרן הכרמל ניצב פסל של אליהו הנביא.

טרסה ינינה קיארוצ'ינסקה, מנזירות המסדר קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם.

## ראו גם
* תרסה מאווילה
* האקסטזה של תרזה הקדושה
* מנזר סטלה מאריס
* מנזר גבירתנו של הכרמל
* קרן הכרמל

## קישורים חיצוניים

* 
*  אוסף המסדר הכרמליתי, במאגר האוספים הדיגיטליים בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
* 

## הערות שוליים

*
נטלי קוגלין

**נטלי אן קוגלין-הול** (באנגלית: **Natalie Anne Coughlin-Hall**; נולדה ב-23 באוגוסט 1982) היא שחיינית עבר אמריקנית, פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) במשחה ל-100 מטר גב, בעלת 12 מדליות אולימפיות, אלופת עולם בעלת 20 מדליות (שנייה בכל הזמנים), מהן 8 זהב ושיאנית עולם.

קוגלין היא שחיינית רב גונית, נחשבת לאחת השחייניות הטובות בעולם בסגנון גב. במשחה ל-100 מטר גב, היא שיפרה 8 פעמים את שיא העולם (5 בבריכה אולימפית ו-3 בבריכת 25 מטר). היא האישה הראשונה בעולם שירדה מגבול הדקה ומגבול 59 שניות במשחה זה בבריכה אולימפית.

## ביוגרפיה
קוגלין נולדה בעיר ולחו (Valejo) שבצפון קליפורניה. היא גדלה בעיר קונקורד, אף היא בצפון קליפורניה, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וקבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה ב-2005.

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קוגלין ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.37 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:00.17 דקות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קוגלין ב-6 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-3 ארד, מספר המדליות הרב ביותר במשחקים לאחר מייקל פלפס מארצות הברית. היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.96 שניות ובכך הייתה לשחיינית אישה הראשונה בעולם שהגנה על תוארה, זאת על אף שהתוצאה הטובה ביותר באולימפיאדה במשחה זה נקבעה על ידי קירסטי קובנטרי מזימבבואה שקבעה שיא עולם בשלב חצי הגמר.

בשנת 2009 התמודדה בעונה התשיעית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והייתה למודחת השישית. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה קוגלין במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מליסה פרנקלין, שנון ורילנד ומייגן רומנו בשיא אמריקאי חדש של 3:32.31 דקות, לפני אוסטרליה שקבע שיא אוקיאניה חדש של 3:32.43 דקות והולנד (3:35.77 דקות). כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.98 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.02 שניות.

קוגלין מתאמנת במועדון "קליפורניה אקווטיקס" (California Aquatics) בדרום קליפורניה.

## תארים והישגים
* בסך הכל זכתה קוגלין ב-12 תארים באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA).

## שיאים אישיים
### בריכה אולימפית

### בריכת 25 מטר

## ראו גם

*התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
*התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
*התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר
*התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה באנגלית)

## קישורים חיצוניים

* 

* נטלי קוגלין באתר הנבחרת האולימפית

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות מעורב אישי
קטגוריה:אלופות עולם בשחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:שחייניות אמריקאיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שחייניות אמריקאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:נשים ראשונות בספורט
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:קליפורניה: שחיינים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
קשר מתכתי

**קשר מתכתי** הוא קשר כימי בין גרעינים חיוביים (יונים חיוביים) במתכת מוצקה ונוזלית, הנובע משיתוף של אלקטרוני הערכיות בין כל אטומי המתכת. מבנה זה, המכונה סריג מתכתי, מעניק למתכות את מוליכותן החשמלית, מאחר שהאלקטרונים אינם קשורים לשום אטום ספציפי וחופשיים לנוע וליצור זרם חשמלי. גם היכולת לעבור ריקוע, והאפקט הפוטואלקטרי הנצפה במתכות, מוסברים על ידי מבנה זה.

## סידור האטומים בסריג מתכתי
בסריג מתכתי נעים האלקטרונים מרמת האנרגיה האחרונה סביב הגלעינים (חלקיקים הכוללים את גרעין האטום ואת האלקטרונים שסביבו, פרט לאלקטרוני הערכיות. הגרעין טעון חיובית מכיוון שחסרים לו אלקטרונים.) באופן חופשי, כלומר, בלי להיות קשורים לגרעין מסוים. אופן תנועה זה מכונה **ים אלקטרונים**, **ענן אלקטרונים** או **דבק אלקטרוני**.

## מוליכות חשמלית ותכונות נוספות
גרעיני האטומים של המתכות הם בעלי מטען חשמלי חיובי (כפי שהוסבר לעיל, הדבר נובע בשל היעדרם של אלקטרוני הערכיות), ולכן הם נמשכים לענן האלקטרונים, שמטענו שלילי.

אם כן, קשר מתכתי הוא קשר בין יונים חיוביים, הנוצרים לאחר שהאטום מסר את אלקטרוני הערכיות שלו, לבין "ים" של אלקטרונים המקיפים אותם. בעזרת מודל זה ניתן להסביר את תכונותיהן השונות של המתכות: בשל המשיכה החשמלית החזקה בין היונים החיוביים והאלקטרונים השליליים, נמצאות מרבית המתכות, בטמפרטורת החדר, במצב צבירה מוצק.

מוליכות החום והחשמל של המתכות היא הודות לניידות האלקטרונים. למתכות טהורות יש מוליכות חשמלית טובה, בגלל שהאלקטרונים הקוולנטיים אינם ממוקמים במיקום אחד. כאשר מופעל מתח חשמלי על המתכת, אלקטרונים מהענן חופשיים לנוע בקלות ולהעביר את הזרם חשמלי.

כאשר מופעל כוח חיצוני על מתכת, עשויים היונים החיוביים להחליף את מקומם עם יונים חיוביים אחרים. תזוזה זו אמנם תגרום לשינוי מבנה המתכת, אולם האלקטרונים השליליים ימשיכו "להדביק" גם את הסידור החדש. זו הסיבה שניתן לרקע ולעבד מתכות.

## קישורים חיצוניים

* Metallic bonding, Chemguide
*חומרים מתכתיים - מבנה ותכונות, באתר לרגו (LerGO)
* 

מתכתי
קטגוריה:מתכות
קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:קריסטלוגרפיה
ספר אחיקר החכם

[שמאל|ממוזער|250px|[פפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס עם סיפור אחיקר החכם במוזיאון החדש בברלין]]
**ספר אחיקר החכם** (או **משלי אחיקר**) הוא ספר משלים שנכתב במקור בארמית עוד בתקופת ממלכת אשור. הספר היה מוכר לחכמי יוון ולקהילות ישראל. אף על פי שאחיקר לא היה יהודי, דמותו מצאה את דרכה לספר טוביה, שם הוא מופיע כמי שנמנה עם צאצאי עשרת השבטים.

משלי המוסר שבספר משולבים בעלילה על אחיקר החצרן. אחיקר היה סופר ויועץ חכם בחצרם של סנחריב ואסרחדון מלכי אשור, וכיון שלא היו לו ילדים, הוא אימץ את אחיינו נדן, חינך אותו ולימדו דעת, כדי שיוכל למלא את מקומו כשיגדל. נדן הצליח להשתלב בחצר, אבל נהג בבוגדנות באחיקר, האשים אותו בבגידה וזייף מכתבים בשמו. אחיקר נדון למיתה, אולם הפקיד האחראי על ההוצאה להורג, שניצל בעבר בידי אחיקר, חס על חייו והוציא להורג אדם אחר במקומו.

כעבור זמן הציב פרעה מלך מצרים אתגר למלך אשור: אם יוכל מלך אשור לשלוח אדם למצרים שיבנה ארמון בין שמים וארץ יעלו המצרים מס לאשור, ואם לאו, חייבת אשור להעלות מס למצרים. מלך אשור חשב שאחיקר מת, וחשב שלא יוכל לבצע את המטלה. אך כשגילה לשמחתו שהוא חי, שלח אותו למצרים להיענות לאתגר. אחיקר מתייצב בפני פרעה, ונדרש לענות על חידות שונות כדי להוכיח את חכמתו. לאחר מכן פרעה דורש ממנו לבצע משימות שונות שנראות בלתי ניתנות לביצוע כגון כתיבת איגרת שחכמיו יודו שטרם ראו כמוה, בניית ארמון בין שמים וארץ, שזירת חבלים מחול הנהר ותיקון רחיים שבורות. אחיקר בכל המקרים מצליח להגחיך את המשימה ולבקש מפרעה את הנדרש למילויה באופן שפרעה מוותר. לאחר שפרעה נוכח כי לא יוכל לחכמת אחיקר, הוא מודה בהפסד בכבוד וממלא את התחייבותו. אחיקר מביא עמו את המס ודואג שנדן ייענש על בגידתו.

הספר מחולק לשישה חלקים, בהם מספר אחיקר משלי חכמה לנדן. החלקים הם:
# אחיקר מאמץ את נדן לבן
# משלי חכמה שאחיקר מלמד את נדן
# נדן בוגד באחיקר ומדיח אותו מתפקידו
# אחיקר חוזר לגדולתו ונשלח למצרים
# אחיקר במצרים, נדן נאסר
# דברי מוסר שאמר אחיקר לנדן

ספר אחיקר נמצא בפפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס, בין התעודות שנתגלו באי יב שבמצרים. בפפירוס זה, החלק הראשון של הסיפור מורחב מאוד במשלים ואמירות חכמה שונות. חוקרים חושדים כי חלק זה אינו חלק מן הסיפור המקורי, שכן הוא אינו מזכיר את אחיקר כלל, ודומה במהותו לחלקים מספר משלי ולמשלים בבליים ופרסיים.

הספר תורגם לעברית על ידי יוסף מזל ואחר כך על ידי אבינעם ילין.

אגדה דומה מופיעה בגמרא באגדות סבי דבי אתונא. שם מסופר שהקיסר הורה לר' יהושע להתווכח עם חכמי אתונה ויכוח דומה, ובסוף ניצח אותם וכנראה הרג אותם.

## קישורים חיצוניים

* 
* על ספר אחיקר החכם באתר דעת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משלים
קטגוריה:ספרות חוכמה
קטגוריה:ספרות יהודית של העת העתיקה
קטגוריה:יצירות יהודיות בארמית
גאיה

**גאיה** (ביוונית: **Γαῖα**; צורה שירית של **Γῆ**, אדמה) היא כינוי להאנשה של כדור הארץ, שמה של האדמה בתרבויות מסוימות וכן שמה של אמא אדמה במיתולוגיה היוונית.

## גאיה במיתולוגיה
[ממוזער|150px|גאיה מושיטה את התינוק אריכתוניוס (Ἐριχθόνιος)  ל[אתנה]]
נקראה ביוונית עתיקה **מא גא** - "**אמא אדמה**" וכך גם מקבילתהּ במיתולוגיה רומית: **[[טרה (מיתולוגיה)|טֶרָה מאטר]]** או **טֶלוּס** (Tellus). בשפה העברית מקובל, בעקבות כינויים אלה המונח "אמא אדמה".

על פי רוב המקורות גאיה נוצרה מתוך הכאוס. היא הולידה עם אוראנוס את פונטוס (הים השחור) ואת טרטרוס (השאול), הקיקלופים והטיטאנים שמהם נוצרו האלים האולימפיים. עם פונטוס היא הולידה אלי ים ומים (למשל את פורקיס).

אורנוס החביא את ילדיה של גאיה, ההקאטונכרים (Hecatonchires) הענקים בעלי מאה הידיים ואת הקיקלופים, בטרטרוס (בטן האדמה), כדי שלא יראו אור יום.

הדבר הכאיב לגאיה (תרתי משמע, בגלל שהם היו כלואים בתוכה וגם בגלל צער ילדיה), והיא יצרה אבן חלמיש אפורה וחצבה ממנה חרמש. את החרמש היא נתנה לטיטאנים ופקדה עליהם שיעזרו לה. קרונוס היה היחיד שהעיז, ובעזרת החרמש תקף את אביו אורנוס וסירס אותו.

מהדם שניתז על האדמה נולדו האריניות (אלות הזעם והנקמה), הגיגאנטים וחלק מהנימפות. לפי גרסה אחת, מהאשכים שהושלכו לים נולדה אפרודיטה.

לפי גרסה אחרת הדם שניתז אל הים גרם לו לרתוח ולהוציא קצף, שמתוכו יצאה פנינה ורודה ששטה לה אל חופי האי קפריסין, ומתוכה יצאה אפרודיטה אל אוויר העולם.

כאשר עלה קרונוס לשלטון, הוא גירש את ההקאטוניכרים ואת הקיקלופים בחזרה לטרטרוס.

שבועה בשמה של גאיה נחשבה ביוון כאחת השבועות החמורות ביותר, המחייבות את הנשבע לקיים את ההבטחה כמעט בכל מחיר.

## בתרבות
בציורים נראה לרוב פלג גופה העליון של גאיה מעל האדמה.
בכמה ציורים נראית גאיה שכובה על פני האדמה כשמסביבה משרתיה. בציורים המופיעים על אגרטלים חוזר המוטיב של מסירת התינוק אֶריכתוניוס לאתנה .

## אילן יוחסין

## ראו גם
* השערת גאיה
* טרה - מקבילתה במיתולוגיה הרומית
*אמא אדמה
*פצ'אמאמה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים כתוניים
קטגוריה:אלים יווניים קדומים
קטגוריה:אלי אדמה
אורנוס (מיתולוגיה)

**אורנוס** הוא דמות במיתולוגיה היוונית המסמלת את השמיים. על פי המיתולוגיה היוונית, אורנוס היה השליט הראשון של היקום. הוא מסמל את היצירה והבריאה, שבעזרת חום השמש ומי הגשמים מפרים את האדמה (גאיה) ויוצרים חיים.

על פי המיתולוגיה גאיה (האדמה) היא בו-זמנית גם אמו וגם אשתו של אורנוס, וביחד הם הדור הראשון של האלים במיתולוגיה היוונית. אורנוס וגאיה יצרו או ילדו את המפלצות הקדומות: הקיקלופים, ההקאטונכרים, הטיטאנים ומפלצות נוספות שקדמו לאלים האולימפיים.

על פי המסופר במיתולוגיה, אורנוס - שלפי גרסה אחת התבייש בילדיו, ולפי גרסה אחרת פחד מהם -החביא את ילדיה של גאיה, ההקאטונכרים, ואת הקיקלופים, בטרטרוס (בטן האדמה), למען לא יראו אור יום. הדבר הכאיב לגאיה במשמעות כפולה: גם כיוון שכאבה את סבל בניה, וגם כיוון שטרטרוס היו למעשה קרביה, והימצאות בניה בם הכאיבה לה פיזית; לכן היא יצרה סלע חלמיש אפור, ומזה חצבה חרמש. את החרמש נתנה גאיה לטיטאנים, ופקדה עליהם לעזור לה. היחיד שציית לה היה קרונוס, (אל הזמן, צעיר הטיטאנים) שתקף את אביו אורנוס בעזרת החרמש, בזמן שזה הזדווג עם גאיה, וסירס אותו.

אורנוס הפגוע נרתע מגאיה, ומאז נוצר החלל בין השמים לארץ. מהדם שניתז על האדמה נולדו האריניות, אלות הזעם והנקמה שתפקידן לרדוף רוצחי קרובי משפחה, הגיגנטים הענקים וחלק מן הנימפות. לפי גרסה אחת, מאשכי אורנוס שהושלכו לים, ומקצף הגלים סביבם וזרעו השפוך של אורנוס נולדה אפרודיטה, אלת האהבה היוונית. חרף שיתוף הפעולה שלו עם גאיה,  כשעלה קרונוס לשלטון הוא גירש את ההקאטונכרים ואת הקיקלופים חזרה לטרטרוס.

הדמות המקבילה לאורנוס במיתולוגיה הרומית הוא קיילוס.

## צאצאיו
[ממוזער|שמאל|338x338px|[ג'ורג'ו וזארי וכריסטופנו גרארדי (Cristofano Gherardi), **סירוסו של אורנוס**, בסביבות 1560]]
;ללא אם:
* אפרודיטה אלת האהבה והיופי
* **[[אריניה|אריניות]]**:
*# אלקטו
*# מגארה
*# טיסיפונה
* **[[גיגאנטים]]**:
*# אלקיונוס
*# אתוס
*# קליטאס
*# אנקלדוס
*# אכיון
* **מליות**
;עם גאיה:
* **[[קיקלופים]]**:
*# ברונטס
*# סטרופס
*# ארגס
***[[הקאטונכרים]]**:
*# בריירוס
*# קוטוס
*# גאיאס
* **[[טיטאנים]]**:
*# קויוס
*# קרונוס
*# היפריון
*# יאפטוס
*# מנמוסינה
*# אוקיינוס
*# פויבה
*# ריה
*# טתיס
*# תיאה
*# תמיס
*# קריוס

## ראו גם
* מיתולוגיה יוונית
* באסטרונומיה: אורנוס - כוכב הלכת השביעי במרחקו מן השמש, שנקרא על שמה של הדמות המיתולוגית

## לקריאה נוספת
*אפי זיו, **סודות אלי האולימפוס**, כנרת זמורה-ביתן דביר, עמודים 16–17

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלים יווניים קדומים
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
רומן

**רומן** הוא סוגה ספרותית. בימינו מקובל לכנות בשם "רומן" כל יצירת סיפורת בפרוזה שהיא רחבת היקף דייה; סיפורת מצומצמת יותר מכונה סיפור קצר, נובלה או נובלטה, לרוב בהתאם לכמות המילים שהסיפור מכיל. יש הטוענים שהרומן התפתח באירופה מתוך האפוס (שהוא עלילתי באופיו, שלא כמו יתר סוגי השירה) והרומנס, 
סוג נודע זה, שהוא בעל היקף נרחב ומשתרע לעיתים על כמה כרכים, עבר גלגולים רבים.

## היסטוריה
הרומנים הראשונים בעולם המערבי, ובכלל, נכתבו ביוונית עתיקה ובלטינית בין המאה הראשונה לפני הספירה למאה הרביעית לספירה. ידועים לפחות עשרים רומנים כאלה, שהמוקדם בהם הוא ככל הנראה "קלירואה" מאת כריטון. בין הרומנים האלה, שחלקם שרדו בשלמותם או כמעט בשלמותם, ניתן למנות את "דפניס וכלואה" מאת לונגוס, "סטיריקון" מאת פטרוניוס (רק חלק קטן ממנו שרד), "חמור הזהב" מאת אפוליוס, "סיפור אתיופי" ("אתיופיקה")  מאת הליודורוס, ועוד.

עם זאת מקובל לראות ב"דון קישוט" של מיגל דה סרוואנטס את הרומן האירופי הראשון, אם כי יש המקדימים וכוללים כבר את "גרגנטואה ופנטגרואל" של פרנסואה רבלה בסוגה זו. הספר "מעשה גנז'י" של הסופרת היפנית מורסקי שיקיבו נחשב גם הוא לרומן, אף שהקדים את הרומנים האירופיים בכ־500 שנה. אונורה דה בלזק נחשב בעיני רבים אבי הרומן המודרני.

עד המאה ה־18 התייחס המונח לספרים המתארים עלילות רומנטיות (רומן רומנטי), אך כיום הוא מקיף את כל התחום של יצירת הסיפורת רחבת ההיקף בפרוזה. לעיתים קרובות הרומן מאופיין בעלילה מורכבת ורבת־רבדים, או אף בכמה עלילות מקבילות, וכן בריבוי מקומות, זמנים ודמויות מורכבות (עגולות). המבנה עשוי לכלול אקספוזיציה, הסתבכות העלילה, נקודת מפנה, נקודת שיא, התרה וסיום. אין הסכמה גורפת על הגדרת הרומן, וחוקרים אחדים עשויים לחלוק על האמור לעיל. עם זה, האמור לעיל משקף את הדעות הרווחות ביותר וכן את השימוש היום-יומי במילה רומן.

מקור המילה "רומן" ככל הנראה בגרמנית, שבה הסוגה נקראת Roman. בכמה שפות אירופאיות אחרות משתמשים במונח נוֹבֵל, אשר מקורו במילה הצרפתית nouvelle ("חדשה").

## ראו גם
* סיפור קצר
*ספרות ילדים
*ספרות פרולטרית
* נובלה
* רומן גרפי
* רומן חזותי
* רומן רומנטי
* רומן מפתח

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:סיפורת
האחים מונגולפייה

שמאל|ממוזער|300px|ניסוי שיגור בבלון מקובע מ-19 באוקטובר 1783
**האחים מונגולפייה**, (בצרפתית: **Montgolfier**) **ז'וזף מישל** (26 באוגוסט 1740 - 26 ביוני 1810) ו**ז'אק אטיין** (6 בינואר 1745 - 2 באוגוסט 1799), היו הראשונים שבנו כדור פורח.

האחים היו בניו של יצרן נייר מהעיירה אנונה (Annonay), מדרום לליון שבצרפת. בעת משחק עם שקיות נייר מעל אש גילו שהשקיות מתרוממות באוויר, תגלית שהובילה אותם להתנסות עם שקים גדולים יותר מחומרים אחרים. במהלך 1782 ביצעו ניסויים בביתם עם אריגים שונים דוגמת משי ופשתן.

בהדגמה פומבית באנונה עיירת הולדתם ב-4 ביוני 1783, הטיסו האחים בלון (שנקרא על שמם - המונגולפייר) בנפח 900 מטרים מעוקבים. הבלון טס למשך 10 דקות, עבר מרחק של 2 ק"מ, והגיע לגובה משוער של בין 1000 ל-2000 מטר. הבלון היה עשוי משילוב של חומרים שונים ביניהם נייר, אריגים ואלומיניום שנועד למנוע שריפה, שחוברו יחדיו באמצעות יותר מ-2000 כפתורים. האוויר בבלון חומם באמצעות להבה שבערה על רחבה שמתחת לו. הדלק לבעירה היה תבן, צמר ואף נעליים ישנות. הסיבה להרכב המוזר של חומרי הבערה היא שהאחים לא הבינו נכונה את הפיזיקה שמאחורי הבלון, וסברו שהעשן הוא שגורם להתרוממותו.

ב-19 בספטמבר 1783, בנוכחות המלך לואי ה-16, נערך בוורסאי ניסוי נוסף, ועל הבלון בנפח של 1400 מטרים מעוקבים הועלו תרנגול, ברווז וכבשה על מנת לבחון את בטיחות הטיסה. הבלון התרומם, טס למרחק של 3 ק"מ, והגיע לגובה משוער של 500 מטרים.

ב-21 בנובמבר 1783 עלה לאוויר הכדור הפורח המאויש הראשון בעולם. נוסעיו של הכדור היו ז'אן-פרנסואה פילאטר דה רוזייה ופרנסואה לורן ד'ארלנדה, שטסו כ-25 דקות למרחק של 9 ק"מ ובגובה של 900 מטר מעל פריז. נפחו של הכדור היה 2200 מטרים מעוקבים, והוא נחת באזור בוט או קיי שברובע השלושה-עשר של פריז.

טיסות נוספות נמשכו בכדורים הפורחים, וב-7 בינואר 1785 חצו ג'ון ג'פריז וז'אן-פייר בלנשאר את תעלת למאנש.

למרות הצלחתם הכבירה, רק אחד מהאחים מונגולפייה טס בכדור פורח, ועשה זאת פעם אחת בלבד.

במקביל להתפתחות הכדורים הפורחים המונעים באוויר חם, התפתחו גם כדורים פורחים שמולאו במימן ופותחו על ידי הצרפתי ז'אק שארל. כדורים אלו זכו בבכורה במאות השנים הבאות ורק בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם התחלת השימוש בגז בישול כמקור דלק, חזר השימוש בכדורים פורחים המלאים אוויר חם.

## ראו גם
*כדור פורח

## קישורים חיצוניים

* כדורים פורחים, באתר מוזיאון המדע בירושלים
* 
* 

קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ממציאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:כדורים פורחים
קטגוריה:אחאים
דגל פורטוגל

[שמאל|ממוזער|200px|דגל פורטוגל מתנוסס על אחד ממגדלי [טירת סאו ז'ורז'ה]]
**[[דגל]] [[פורטוגל]]** הוא מלבן ביחס של 2:3 בצבעים ירוק ואדום, המחולק אנכית לחלק ירוק בצד התורן (2/5 מאורך הדגל) ואדום בצד השני (3/5). במרכז קו החלוקה נמצא סמל המורכב מהספירה הארמילרית שבה מגן פורטוגלי מסורתי. הדגל אומץ רשמית ב-30 ביוני 1911, אך היה בשימוש מאז המהפכה הרפובליקאית של 5 באוקטובר 1910.

## משמעות הדגל
לדגל יש משמעויות רבות. במהלך האסטדו נובו, תקופת המשטר הלאומני שנמשכה משנת 1933 עד מהפכת הציפורנים בשנת 1974, הירוק סימל את יערותיה של פורטוגל והאדום סימל את דמם של אלו שמתו בשרות האומה. הסבר זה הוא המקובל כיום, אולם המשמעות המקורית הרבה פחות ברורה. תאוריות אחדות טוענות שהאדום מסמל את זריחת ושקיעת השמש מעל הספינות הפורטוגליות במהלך שנות הגילוים של המאה ה-16 והירוק מסמל את צבעו של הים העמוק, אותו תרו ראשונים הספנים הפורטוגלים.
פרשנויות לאומניות פחות טוענות שהירוק והאדום הם צבעים מסורתיים של הפדרליזם האיברי, אידאולוגיה רפובליקאית-סוציאליסטית נפוצה בתחילת המאה ה-20 שתמכה באיגוד ספרד ופורטוגל, למרות שהעם הפורטוגלי היה עצמאי מאז 1149 ותמיד לחם על עצמאותו, גם כשהיה תחת שליטה ספרדית במאה ה-17.

פריט העיצוב המעגלי הוא אצטרולב כדורי שהחליף את הכתר בדגל המלכותי הישן. הוא מסמל את האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית בזמן המהפכה והתגליות של פורטוגל. המגן הפורטוגלי המסורתי מופיע כמעט בכל דגל של פורטוגל.

חמש הנקודות הלבנות בחמשת המגינים במרכז הדגל מתייחסים לאגדה על המלך הראשון של פורטוגל, המלך אפונסו הנריקס, או אפונסו הראשון. על פי הסיפור לפני קרב אוריקו (26 ביולי 1139), המלך אפונסו התפלל להגנת העם הפורטוגלי כאשר חיזיון של ישו על הצלב הופיע לפניו. המלך אפונסו ניצח בקרב וכאקט של הכרת תודה שילב את חמשת הפצעים של ישו בדגלו.
חמשת המגינים מסמלים את חמשת המלכים המורים שהובסו בקרב אוריקה.

הטירות, תשע במקור, הם סמל לניצחונות הפורטוגליים תחת המלך אפונסו השלישי, ומתייחסים לתשע הטירות המוריות שהוכנעו על ידי פורטוגל בשנת 1249; הן גם סמל לממלכת אלגרב, האחרונה שנכבשה על ידי הפורטוגלים, כשהגבולות הסופיים שורטטו. מאוחר יותר, המלך ג'ואו השני הקטין את מספר הטירות על הדגל ל-7.

## היסטוריה
ממוזער|ימין|180px|הדגל המלוכני שהיה בשימוש עד 1910
מיד לאחר המהפכה הרפובליקאית, ב-5 באוקטובר 1910, הדגל המלוכני בוטל והמדינה ערכה תחרות של הצעות דגלים עבור הממשל החדש.

נערך דיון ציבורי ער בשאלה האם יש להשתמש בכחול-לבן הפורטוגליים המסורתיים או שמא יש לאמץ את הירוק-אדום של המפלגה הרפובליקאית. למרות שרוב ההצעות השתמשו במוטיב הכחול-לבן, הזוכה היה דווקא ירוק-אדום. הזוכה, שהוכרז ב-30 ביוני 1911, היה עיצוב שהתבסס על הדגל שהתנוסס על ספינת המורדים "אדמסטור" במהלך המהפכה.

## בעיות סמליות וחברתיות
למרות שהיום הירוק-אדום, או ה"ורדה אה רוברה" בפורטוגזית, כבר התקבל בקרב אנשי פורטוגל, הוא עדיין נדחה בקרב חוגים שמרנים של החברה. המלוכנים, למשל, משתמשים עדיין בדגל הכחול-לבן הליברלי משנת 1820 והלאומנים מעדיפים את הדגל הכחול-לבן ללא הכתר, שהוא דגל רפובליקאי ללא הירוק-אדום הסוציאליסטיים.

בעיה נוספת היא שעל פי חוק הטינקטורה, ירוק אסור שיבוא במגע עם אדום. לכן, מומחי סמלים רבים מתייחסים לדגל פורטוגל (ולדגל ליטא, למשל) כטעויות בסמלים.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* הדגל הלאומי באתר נשיא פורטוגל 
* 

פורטוגל, דגל
קטגוריה:פורטוגל: סמלים לאומיים
פורטוגל
פורטוגל
1994 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1994 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## אירועים

## סרטים [[שוברי קופות]]
# "מלך האריות"
# "פורסט גאמפ"
# "שקרים אמיתיים"
# "חומות של תקווה"
# "הפלינסטונס"
# "טיפשים בלי הפסקה"
# "סכנה ברורה ומיידית"
# "ספיד"
# "המסכה"
# "ספרות זולה"

## פרסים
### [[פרס אוסקר|פרסי אוסקר]]
* הסרט הטוב ביותר – פורסט גאמפ
* הבמאי הטוב ביותר – רוברט זמקיס (פורסט גאמפ)
* השחקן הטוב ביותר – טום הנקס (פורסט גאמפ)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'סיקה לאנג (שמיים כחולים)
* שחקן המשנה הטוב ביותר – מרטין לנדאו (אד ווד)
* שחקנית המשנה הטובה ביותר – דיאן ויסט (קליעים מעל ברודוויי)
* פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר – שמש בוגדנית (רוסיה)

### [[פרס גלובוס הזהב|פרסי גלובוס הזהב]]
#### דרמה
* הסרט הטוב ביותר – פורסט גאמפ
* השחקן הטוב ביותר – טום הנקס (פורסט גאמפ)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'סיקה לאנג (שמיים כחולים)

#### קומדיה או מחזמר
* הסרט הטוב ביותר – מלך האריות
* השחקן הטוב ביותר – יו גרנט (ארבע חתונות ולוויה אחת)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'יימי לי קרטיס (שקרים אמיתיים)

## נולדו

* 23 בפברואר – דקוטה פנינג, שחקנית
* 8 באפריל – אריק הרננדז, שחקן
* 12 באפריל – סרשה רונן, שחקנית
* 18 באפריל – מויסס אריאס, שחקן
* 6 ביולי – קמילה רוסו, שחקנית
* 6 ביולי – רבקה רוסו, שחקנית
* 16 ביולי – מרק אינדליקאטו, שחקן
* 9 באוגוסט – פורסט לאנדיס, שחקן
* 25 באוגוסט – ג'וש פליטר, שחקן
* 28 באוגוסט – ג'סי פלאוור, שחקנית
* 17 בנובמבר – ראקל קסטרו, שחקנית
* 3 בדצמבר – ג'ייק ט. אוסטין, שחקן
* 15 בדצמבר – אמה לוקהארט, שחקנית

## נפטרו

* 1 בינואר – סיזר רומרו, שחקן
* 22 בינואר – טלי סוואלס, שחקן
* 6 בפברואר – ג'וזף קוטן, שחקן
* 11 בפברואר – סורל ברוק, שחקן
* 11 בפברואר – ויליאם קונרד, שחקן
* 19 בפברואר – דרק ג'ארמן, במאי
* 24 בפברואר – דינה שור, זמרת ושחקנית
* 4 במרץ – ג'ון קנדי, קומיקאי ושחקן
* 6 במרץ – מלינה מרקורי, שחקנית
* 17 במרץ – מאי צטרלינג, שחקנית ובמאית
* 21 במרץ – אדוארד מקדונלד-קיירי, שחקן
* 21 במרץ – לילי דאמיטה, שחקנית
* 23 במרץ – ג'ולייטה מסינה, שחקנית
* 8 במאי – ג'ורג' פפארד, שחקן
* 15 במאי – גילברט רולנד, שחקן
* 4 ביוני – מאסימו טרואיזי, שחקן
* 7 ביוני – דניס פוטר, תסריטאי
* 14 ביוני – הנרי מנציני, מלחין
* 26 ביולי – טרי סקוט, שחקן
* 11 באוגוסט – פיטר קושינג, שחקן
* 7 בספטמבר – דניס מורגן, שחקן
* 11 בספטמבר – ג'סיקה טנדי, שחקנית
* 12 בספטמבר – טום יוול, שחקן
* 19 באוקטובר – מרתה ריי, שחקנית
* 20 באוקטובר – ברט לנקסטר, שחקן
* 20 באוקטובר – סרגיי בונדארצ'וק, שחקן ובמאי
* 1 בנובמבר – נח בירי הבן, שחקן
* 30 בנובמבר – ליונל סטנדר, שחקן
* 24 בדצמבר – רוסאנו בראצי, שחקן

## סרטים אחרים
* "חומות של תקווה" – בבימויו של פרנק דרבונט, על פי סיפור של סטיבן קינג, בכיכובם של טים רובינס ומורגן פרימן
* "גרסת בראונינג" בכיכובו של אלברט פיני
* "לאון"
* "אד ווד"
* "מוכרים בלבד"
* "מלך האריות"
* "רוצחים מלידה"
* "אייס ונטורה: בלש בצחוק"
* "קריאת העורב"
* "ארבע חתונות ולוויה אחת"

## ראו גם
* 1994 בטלוויזיה
*1993 בקולנוע 
*1994
*1995 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1994 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
* 
*
מתוך הביואיק

**מתוך הביואיק** (באנגלית: **From a Buick 8**) הוא ספר של סטיבן קינג שיצא לאור ב-24 בספטמבר 2002.

## עלילת הספר
בשנת 1979, קרטיס וילקוקס, שוטר טירון במשטרת מערב פנסילבניה, נקרא יחד עם שותפו, איניס ראפרטי, לתחנת דלק בה ננטשה מכונית ביואיק רואדמאסטר שנת 1954. המדווח הוא בראדלי רואץ', שלימים ידרוס את קרט לא רחוק משם, מתוך שכרות. שני השוטרים מפלוגה ד' מחרימים את המכונית ולוקחים אותה לתחנת המשטרה. השוטרים בודקים את המכונית ומגלים כי זוהי אינה מכונית כלל: המצבר אינו מחובר לשום דבר, לוח המחוונים מזויף, והמפתח חלק לגמרי ואינו מסתובב בחור ההצתה. הגוף של ה"ביואיק" דוחה כל לכלוך, וכאשר היא נשרטת, ה"מכונית" מתקנת את עצמה.

באותו ערב נכנס איניס לביתן ב' בו מאוחסנת הביואיק ונעלם. מאז קרט מפתח אובססיה אודות הביואיק, שמדי כמה זמן מציגה מעין מופע זיקוקים סגולים (שהשוטרים מכנים רעידות אור) ו/או מוציאה מתא המטען יצורים דוחים ובדרך כלל מתים. השוטרים של פלוגה ד' מבינים כי מה שנמצא בידיהם הוא שער לעולם אחר.

הסיפור מסופר מנקודת המבט של השוטרים מפלוגה ד', המספרים על רבע המאה שבה נמצאת הביואיק אצלם לבנו של קרט, נד, אשר מחליט להשמיד את המכונית. השוטרים מצליחים לעצור אותו בזמן ומונעים ממנו להרוס את הביואיק, שכן ההריסה שלה תפתח לגמרי את השער שבין העולמות, וכל הסביבה (ואולי גם כל העולם) יישאבו לתוך השער.

לאחר כמה שנים מגלה נד סדק בשמשת המכונית, ומבין כי במוקדם או במאוחר היא תקרוס לחלוטין, והשער בין העולמות ייסגר.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי סטיבן קינג
קטגוריה:ספרי אימה
קטגוריה:ספרי 2002
הים הקריבי

**הים הקריבי** (באנגלית: **Carribean Sea**; בספרדית: **Mar Caribe**) הוא ים בין-יבשתי מדרום למפרץ מקסיקו, חלק מהאוקיינוס האטלנטי. הוא תחום במדינות ונצואלה, קולומביה ופנמה מדרום, קוסטה ריקה, ניקרגואה, הונדורס, גואטמלה, בליז, ומדינת יוקטן במקסיקו ממערב, קובה, האיטי והרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה ופוארטו ריקו מצפון והאיים האנטילים הקטנים ממזרח.

שטחו של הים הקריבי 2,754,000 קילומטרים רבועים. הנקודה העמוקה ביותר היא בשקע קיימן המצוי בין קובה לג'מייקה ועומקו המרבי 7,686 מטרים.

בשם "קריביים" נקראים הים הקריבי והאיים שבו, כגון קובה, היספניולה, הוא האי עליו נמצאות האיטי והרפובליקה הדומיניקנית, פוארטו ריקו, ג'מייקה, איי בהמה, טרינידד וטובגו ועוד איים קטנים רבים נוספים. איים אלו ידועים כאיי הודו המערבית או האיים הקריביים.

איי הים הקריבי נחלקים ל-3 קבוצות עיקריות:
* האנטילים הקטנים – שרשרת איים קטנים בין פוארטו ריקו לוונצואלה.
* האנטילים הגדולים – קובה, היספניולה, ג'מייקה, פוארטו ריקו ואיי קיימן.
* איי בהאמה – קבוצת איים קטנים מדרום מזרח לפלורידה.

מקור שמו של הים הקריבי הוא באינדיאנים בני שבט הקריב, ששכנו בו. האירופאים שהגיעו לאזור ראו אותם כלוחמניים ואפילו כקניבלים, מילה שהוכנסה לשימוש בעקבות כינוי אחר של בני הקריב, קניבה.

הים היה ידוע לשמצה עקב פעילות ערה של שודדי ים במאות ה-16, ה-17 וה-18. שודדים אלה כונו שודדי הים הקאריביים. במלחמת העולם השנייה פעלו צוללות מדינות הציר בים הקריבי על מנת לשבש העברת נפט מוונצואלה לבעלות הברית.

## לקריאה נוספת
* דייוויד דובילה, **יהלומי הכתר של הים הקריבי**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 221, אוקטובר 2016

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קריבי
קריבי
Plan 9 from Bell Labs

ממוזער|200px|גלנדה – הסמל הרשמי של Plan9

**Plan 9 from Bell Labs** (בקצרה **Plan9**) הוא שמה של מערכת הפעלה חופשית שמקורה בשנות ה-80, בפרויקט דור ההמשך למערכות UNIX של מעבדות בל ב-AT&T. 

מערכת ההפעלה יועדה לניהול משאבים מבוזר מבוסס רשת, עקב הדרישה התפעולית לתחנות עבודה מרובות בניהול מרכזי.
המערכת שווקה תחת רישוי סגור עד שנת 2000, אך לאחר מעבר זכות הקניין לחברת לוסנט ב-2000, עברה המערכת להפצה כקוד פתוח למטרות לא מסחריות, וב-2002, לרישוי חופשי.

שמה של המערכת נגזר משמו של סרט – תוכנית 9 מהחלל החיצון (Plan 9 from Outer Space).

## עיצוב ומבנה
ראשית, בהיותה מערכת שנועדה להחליף את מערכת ה-UNIX, נבנתה על העיקרון של מערכת שכל משאביה מבוססי קבצים. שנית, כל משאבי הרשת שייכים למאגר משאבים יחיד, שמתקשר אחד עם השני, וזאת על ידי פרוטוקול רשת מיוחד שנקרא 9P, המאפשר לגשת למשאבים על מחשבים אחרים שמריצים את המערכת.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של Plan9 והפצתו 
* הרישיון בו מופצת המערכת

קטגוריה:מערכות הפעלה
ריצ'רד קונדון

**ריצ'רד קונדון** (באנגלית: **Richard Condon**; 18 במרץ 1915 - 9 באפריל 1996) היה סופר אמריקאי.

ריצ'רד קונדון נולד בניו יורק. בצעירותו שירת בצי הסוחר האמריקאי. לאחר מכן עבד בתחום הפרסום, ובמשך שנים רבות שימש כאיש יחסי ציבור בתעשיית הקולנוע. הספר הראשון מפרי עטו הופיע בשנת 1958. משנות החמישים התגורר קונדון מחוץ לארצות הברית, בספרד, אירלנד ושווייץ. קונדון נפטר בדאלאס, טקסס בשנת 1996.

ספרו המפורסם ביותר של ריצ'רד קונדון הוא "השליח ממנצ'וריה" משנת 1959. הספר הוא מותחן המתאר קנוניה לביצוע רצח פוליטי, בה אמור היה חייל משוחרר אמריקאי, שעבר שטיפת מוח בשבי הצפוניים במלחמת קוריאה, להתנקש בחייו של מועמד לנשיאות ארצות הברית. מטרת הרצח הייתה לגרום לכך שהמועמד לתפקיד סגן הנשיא, שהיה למעשה סוכן סובייטי, ייבחר לנשיא בשירות שולחיו במקום המועמד שנרצח.

הספר זכה להצלחה רבה והפך לסרט קולנוע מפורסם בשנת 1962 בבימויו של ג'ון פרנקנהימר ובהשתתפותם של לורנס הארווי, פרנק סינטרה ואנג'לה לנסבורי. בשנה שלאחר מכן, כשנרצח הנשיא ג'ון קנדי, נמצא דמיון רב בין פרטים בעלילה הדמיונית של הסרט לבין מספר עובדות מפרשת רצח קנדי. ב-2004 זכה הספר לעיבוד קולנועי נוסף ומותאם להווה, שהופץ בישראל תחת השם המועמד ממנצ'וריה.

לאחר רצח הנשיא פרסם קונדון ספר בשם "חורף קטלני", שהיה רומן מפתח סאטירי על שושלת קנדי ועל רצח הנשיא. גם ספר זה הפך לסרט קולנוע בהשתתפות ג'ף ברידג'ס, אנטוני פרקינס וסטרלינג הידן והשתתף בו כשחקן הבמאי ג'ון יוסטון.

ספרו של קונדון "הכבוד של פריצי" משנת 1982, שנושאו הוא רוצחים בשירות המאפיה, זכה אף הוא, כדוגמת "השליח ממנצ'וריה", לפרסום רב. קונדון עיבד את הספר לתסריט לסרט הקולנוע "הכבוד של פריצי" שיצא בשנת 1985 בהשתתפות קתלין טרנר וג'ק ניקולסון. קונדון זכה בפרס באפט"א לקולנוע לתסריט המעובד הטוב ביותר. בשנים שלאחר מכן הוציא קונדון שני ספרי המשך ל"כבוד של פריצי".

תרגומי ספריו של ריצ'רד קונדון לעברית הם:
***השליח ממנצ'וריה**. הופיע בעברית בשנת 1964 בהוצאת "מרחב".
***הכבוד של פריצי**. הופיע בעברית בשנת 1978 בהוצאת זמורה ביתן.
***המועמד ממנצ'וריה**. הופיע בשנת 2004 ב"הוצאה עברית".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:יחצ"נים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
אבירי האור הקסום

**אבירי האור הקסום** (באנגלית: **Visionaries - Knights of the Magical Light**) הייתה סדרה מצוירת שנוצרה על ידי חברת Sunbow Entertainment האמריקאית ושודרה בישראל בערוץ הראשון בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, ומאוחר יותר גם במסגרת ערוץ הילדים בכבלים.

הסדרה הציגה עולם בשם "פריסמוס", בו תזוזת השמשות המאירות אותו הובילה לסוף עידן המדע ושקיעה לתקופה בסגנון ימי הביניים, בו קבוצות אבירים לוחמות זו בזו על שליטה בשטח, באוכלוסייה ובמשאבים תוך הנהגת משטר פאודלי.

## תקציר העלילה
ממוזער|200px|ימין|מנהיג אבירי הקשת, האביר הטוב לביאור
עלילת הסדרה מתחילה כאשר מכשף רב-עוצמה ושמו "כשף" מעמיד בפני כל אבירי פריסמוס אתגר: מי שיצלח את המבוך המסוכן שבמעמקי המקדש שלו, יזכה לקבל כוחות קסם אדירים לשירותו.

את המבוך הקשה צולחות שתי קבוצות אבירים: "אבירי הקשת" הטובים בראשות לביאור ו"אבירי השחור" הרעים בראשות כוח-שחור. הפרס שמוענק לאבירים היא היכולת להשתנות לסוג מסוים של חיה, כאשר החיה נקבעת לפי אופיו של האביר ולפי הכישורים שהפגין במבוך (למשל: לביאור יכול להפוך את עצמו לאריה בזכות אומץ לבו, רעם יכול להפוך את עצמו לעיט כי הוא בנה דאון פרימיטיבי וריחף באמצעותו מעל תהום). כמו כן, אבירים בעלי מטות קיבלו יכולת לזמן כישוף רב עוצמה (עצה, הגנה, מהירות, הרס, הטלת פחד ועוד) אך עליהם לטעון את המטה בבריכה של כשף לאחר שימוש בו. רוב אלו שלא קיבלו מטות, קיבלו את היכולת להפעיל את כלי הרכב ששרדו מעידן המדע.

כשף מנצל את היריבות ההדדית בין האבירים ואת תלותם בכוחות הקסם שהוא מספק להם כדי לגרום להם לבצע משימות עבורו. כך, שתי קבוצות האבירים לוחמות זו בזו:"אבירי הקשת" מנסים לעזור לאיכרים, ואילו "אבירי השחור" - לשעבדם.

## הדמויות הראשיות
אבירי האור הקסום נחלקים לשתי קבוצות, אבירי הקשת ואבירי השחור, כאשר שתי הקבוצות קיבלו את כוחות הקסם שלהם מכשף המכשף לאחר שהצליחו לסיים בהצלחה את המבוך המסוכן שבמעמקי המקדש שלו. כל דמות עם מטה קיבלה כוח שונה אשר משקף את האישיות שלה ואשר מופעל לאחר דקלום של פסוק מיוחד.

### אבירי הקשת
אבירי הקשת (Spectral Knights) הם האבירים אשר משתמשים בכוחות הקסם שלהם למטרות טובות. המנהיג שלהם הוא לביאור, מנהיג העיר נווה-עתיד.

### אבירי השחור
אבירי השחור (Darkling Lords) הם האבירים אשר משתמשים בכוחות הקסם שלהם למטרות אנוכיות ומשמשים כנבלים של הסדרה. המנהיג שלהם הוא כוח-שחור.

## פרקים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1987
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות מונפשות עם השפעות אנימה
TTL (צילום)

שמאל|ממוזער|250px
שמאל|ממוזער|250px
**TTL** הם ראשי תיבות של "Through The Lens" (דרך העדשה). ה־TTL היא שיטת מדידת האור הנפוצה ביותר, המשמשת ברוב המצלמות המודרניות.
שיטה זו היא השיטה המדויקת ביותר למדידת אור חוזר, ויתרונה הגדול הוא מניעת היסט (פרלקס) בין הנושא המצולם למד האור.
גם חיישני מיקוד אוטומטי (אוטו-פוקוס) יכולים לפעול דרך העדשה במקום, או במשולב עם חיישן מיקוד חיצוני.

## שיטות מדידת ה־TTL
ישנן 4 שיטות למדידת אור בעזרת מד אור TTL.
הימצאותן תלויה בגוף המצלמה ומתי הוא יוצר.

* תמונה מלאה - השיטה הפשוטה ביותר, יוצרת ממוצע של כל שטח הפריים המצולם ומניחה שהוא אפור 18%.

* Center weighted - שיטה מתקדמת יותר, המניחה שלא לכל הפריים יש חשיבות אחידה בקביעת החשיפה של התמונה, ולכן נותנת משקל רב יותר למרכז התמונה ומשקל קטן יותר לשולי התמונה, זאת מנקודת ההנחה שמרכז התמונה הוא החלק החשוב ביותר בתמונה.

* Spot - שיטה זו נוספה על ה־Center weighted כדי לאפשר לצלמים למדוד אור מנקודה אחת בלבד בפריים המצולם. דבר זה חוסך את השימוש במד אור חיצוני לאור חוזר. צלמים מנוסים משתמשים בשיטת מדידה זו כדי לקבל את המדידה הנכונה רק מהאובייקט שמעניין אותם או לצורך השוואת הנקודות הבהירות בתמונה (HighLights) והכהות בתמונה (Shadows) להתאים את החשיפה לטווח ההתגלות של הסרט הצילום או החיישן הדיגיטלי.

* Matrix - שיטה זו משתנה ממצלמה למצלמה. כל חברה פיתחה את השיטה הייחודית שלה שמאפשרת את החשיפה המדויקת ביותר לדעתה.
בשיטה זו ישנם מספר חיישנים (מ-4 ועד מאות) שחשים את כמות האור באזורים שונים של הפריים. החיישנים שולחים את מדידת האור שלהם למחשב המצלמה שמשווה באמצעות בינה מלאכותית בין הסיטואציה המצולמת לבין מצבים שהוזנו לו במפעל. כל מצלמה מנתחת את הסיטואציות בשיטה שונה ועפ"י שיקולים שונים, אך התוצאות הסופיות על פי רוב זהות.

## מיקום מד האור
עקב הצורך לעבור את העצמית כדי למנוע היסט, החישנים יהיו ממוקמים בתוך גוף המצלמה.

ברוב מצלמות הרפלקס החיישנים יהיו ממוקמים בתוך המנסרה של העינית. מצלמות דיגיטליות (פרט לDSLR) משתמשות בחיישן שלהן לצורך איסוף המידע (בדומה לאוטופוקוס של כמה מהן).

## Flash TTL
המצלמות המודרניות מסוגלות לשלוט בכמות האור המוקרנת מהמבזק ("פלאש") אליהן הן מחוברות. 

אין דרך לדעת באופן מדויק לפני הצילום כמה אור דרוש להארת הנושא על ידי מהצלמה אלא על ידי שימוש במספר המנחה שלו ומדידת המרחק מהאובייקט (המצלמות של חברת Minolta מצוידות בטכנולוגיה ייחודית שמאפשרת להן לקבוע את עוצמת ההבזק לפני הצילום בעזרת שימוש בנתון מרחק המיקוד מהעצמית וה־GN של המבזק).
מדידת ה-TTL בשימוש עם מבזק תעשה מההשתקפות על גבי הסרט הצילום עצמו. המצלמה פותחת את הסגר ומפעילה את המבזק, האור שנכנס דרך העצמית פוגע בסרט הצילום. החיישנים שמופנים לכיוון הסרט הצילום בוחנים את עוצמת ההשתקפות שחוזרת ממנו, ומחליטים מתי הגיע מספיק אור.
הם שולחים אות למחשב המצלמה שיפסיק את ההבזק.

הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.

מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציוד צילום
מייק וולאס

**מיירון לאון "מייק" וולאס** (באנגלית: **Myron Leon "Mike" Wallace**; 9 במאי 1918, ברוקליין שבמסצ'וסטס – 7 באפריל 2012, ניו הייבן, קונטיקט) היה מנחה ומראיין טלוויזיה מפורסם, יהודי אמריקאי שזוהה בעיקר עם התוכנית "60 דקות", שבה שימש מנחה מאז עלתה לאוויר בשנת 1968. במהלך הקריירה שלו ב־"60 דקות" הוא ראיין מגוון של אנשים כמו ג'וני קרסון, דנג שיאופינג, אייתוללה חומייני, קורט ולדהיים, יאסר ערפאת, מנחם בגין, אנואר סאדאת ומנואל נורייגה.

וולאס נודע בגישתו הקשוחה והישירה כלפי מרואייניו ולא נרתע מלומר מילים קשות באוזני מרואייניו, אף כאלו שהיו רמי דרג. כך למשל שאל את חומייני מה דעתו על כך שאנואר סאדאת נשיא מצרים קרא לו "משוגע". בריאיון עם שירלי מקליין שאל אותה אם חוצנים נוחתים במרפסת שלה.

## חיים אישיים
וולאס נולד בשם משפחה ואליק להורים יהודים שהיגרו מהאימפריה הרוסית. נישא כמה פעמים ונולדו לו שני בנים. בנו הבכור נהרג בתאונת טיפוס הרים בשנת 1961. בנו השני, כריס וולאס, שימש מגיש חדשות ברשת פוקס ניוז.

וולאס התפרסם במיוחד בשנות השמונים של המאה ה־20, כשהתוודה שהוא חולה בדיכאון כרוני, שיש לו מחשבות על התאבדות ושאף אושפז בבית חולים לחולי נפש. בריאיון שנתן התוודה אף שניסה להתאבד באמצעות נטילת גלולות. הוא טען שתביעת דיבה שהוגשה נגד תוכניתו הייתה הגורם לדיכאון.

לוולאס הייתה היסטוריה ארוכה של בעיות בלב. ב־2012 נפטר והוא בן 93, לאחר שנאבק שנים אחדות במחלה.

## קישורים חיצוניים

*  מורלי סייפר, The life and career of Mike Wallace, 1918-2012, באתר CBS News, 8 באפריל 2012 
* ארכיון ראיונות של תוכניתו 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:סגל CBS
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אישים שניסו להתאבד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
אל-מתכת

**אל-מתכות** הן יסודות כימיים חסרי תכונות מתכתיות. קבוצת האל-מתכות היא קבוצה אחת מתוך שלוש המחלקות בטבלה המחזורית, יחד עם מתכות ומתכות למחצה. המחלקה כוללת בתוכה בין היתר את ההלוגנים (מלבד האסטטין) ואת הגזים האצילים.

רוב האל-מתכות נמצאות בצד הימני העליון של הטבלה המחזורית. יוצא דופן הוא המימן, שמופיע בצד השמאלי העליון יחד עם המתכות האלקליות, אבל הוא מתנהג ברוב המקרים כאל-מתכת. שלא כמו מתכות, שמוליכות חשמל, רוב האל-מתכות הן מבודדות או מבודדות למחצה. אל-מתכות יכולות ליצור סריג יוני עם מתכות, או לחלופין קשר קוולנטי עם אל-מתכות ומתכות אחרות. תחמוצת של אל-מתכת יוצרת חומצה.

ישנן 19 אל-מתכות ידועות; חלקן חד-אטומיות (הגזים האצילים); חלקן דו-אטומיות (מימן, חנקן, חמצן, פלואור, כלור, ברום ויוד), והשאר הן רב-אטומיות.

## רשימת האל-מתכות
האל-מתכות, לפי מספר אטומי:
*מימן (H) (אל מתכת)
*הליום (He) (אציל)
*פחמן (C) (אל מתכת)
*חנקן (N) (אל מתכת)
*חמצן (O) (אל מתכת)
*פלואור (F) (הלוגן)
*ניאון (Ne) (אציל)
*זרחן (P) (אל מתכת)
*גופרית (S) (אל מתכת)
*כלור (Cl) (הלוגן)
*ארגון (Ar) (אציל)
*סלניום (Se) (אל מתכת)
*ברום (Br) (הלוגן)
*קריפטון (Kr) (אציל)
*יוד (I) (הלוגן)
*קסנון (Xe) (אציל)
*רדון (Rn) (אציל)
*טנסין (Ts) (הלוגן)
*אוגאנסון (Og) (אציל)

## ראו גם
* הלוגנים
* גזים אצילים

## קישורים חיצוניים

* 

*