open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'יימס דיקי

**ג'יימס לאפייט דיקי השלישי** (באנגלית: **James Lafayette Dickey III**; 2 בפברואר 1923 - 19 בינואר 1997) היה משורר וסופר אמריקאי.

## ביוגרפיה
ג'יימס דיקי נולד בעיר אטלנטה. אביו, שהיה עורך דין ואוהב שירה, משך אותו לעיסוק ואהבת השירה. בתום לימודיו בשנת 1942 התגייס לחיל האוויר האמריקאי, ושירת במערכה נגד היפנים באוקיינוס השקט. המשוררים שהשפיעו עליו בצעירותו הם קונרד אייקן ודילן תומאס.

בשובו מהמלחמה למד דיקי באוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי. הוא למד פילוסופיה, צילום אמנותי, אסטרונומיה ואנתרופולוגיה. וכן למד ספרות ואנגלית. בעידודו של מורהו החל לכתוב ולפרסם משירתו. הוא גויס שוב למלחמת קוריאה, השתלם כקצין, ובשובו החל ללמד באוניברסיטת פלורידה. בשנת 1956 יצא לניו יורק, שהה שם כמה שנים, הצטיין בקריאת שיריו, ועבד בענף הפרסום. הוא פרסם את ספר שיריו הראשון, "אל תוך האבן", בשנת 1960. מלכתחילה משכה שירתו המיוחדת את תשומת לבו של קהל קוראי השירה באמריקה. הטבע הפראי ממלא בשירתו תפקיד מכריע.

בשנת 1961 יצא דיקי עם משפחתו לאיטליה, ספרי שירתו שיצאו לאור בשנות ה-60 זכו בפרסים חשובים, ובהם "פרס הספר הלאומי". ג'יימס דיקי התמנה ל"משורר הקונגרס", או "משורר החצר", והחזיק במשרה החשובה משנת 1966 עד שנת 1968. הוא גם הוזמן לקרוא משיריו בטקס ההכתרה של הנשיא ג'ימי קרטר, כאיש רוח דרומי מפורסם וידוע. באחרית ימיו חלק לו הדרום האמריקאי כבוד רב, כגיבור מלחמה, כמשורר, כמוזיקאי, כסופר נערץ, צייד ואיש יערות, וכמי שהעלה את הטבע הפראי של הדרום לערך לאומי.

יצירתו הנודעת ביותר של דיקי היא הרומן Deliverance (בתרגום מילולי "הצלה"), שיצא לאור בשנת 1970. הספר עובד ב-1972 לסרט בשם "גברים במלכודת", בבימויו של ג'ון בורמן, וזכה לפרסום עולמי. דיקי עצמו מופיע בסרט בהופעת אורח. הביקורת כתבה על הסרט, בין השאר: "ארבעה אנשי עסקים מאטלנטה יוצאים למסע, שהופך לסיוט. המסע מעמיד את כל ערכיהם האמריקאיים הגבריים במבחן. הוא יצירה עזת ביטוי, שנעזרת בהופעתו של צוות מצוין של שחקנים: ג'ון וויט, ברט ריינולדס, נד ביטי, רוני קוקס. יותר מאשר אמירותיו של הסרט, עוצמתו נובעת מהאופן שבו בורמן ממקם את גיבוריו בנוף הפיסי והאנושי."

מיצירתו הענפה של דיקי תורגם לעברית ספרו "גברים במלכודת". שירים בודדים שלו תורגמו בידי עודד פלד, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים.

## ספרו בעברית
***גברים במלכודת**, נוסח עברי אריה חשביה, ביתן, תל אביב, תשל"ג 1973.

## קישורים חיצוניים

* קהילת ג'יימס דיקי, באנגלית.
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:אטלנטה: אישים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחילות האוויר של צבא ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
בארקינג ודאגנהאם

**רובע בָּארְקִינְג וְדָאגֶנְהָאם של העיר לונדון** (באנגלית: **The London Borough of Barking and Dagenham**, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא במזרח העיר לונדון.

## היסטוריה
רובע בארקינג ודאגנהאם הוקם בשנת 1965 בעקבות חוק הממשל בלונדון 1963. באותה עת נקרא הרובע בשם "רובע בארקינג של לונדון" (London Borough of Barking), וכלל את שטחי הרובע המוניציפלי של בארקינג והרובע המוניציפלי של דאגנהאם שהיה שייך קודם לכן למחוז אסקס, למעט חלקו הצפוני של הרובע שהפך לחלק מרובע רדברידג'. באותה עת התגוררו באזורי הרובע כ-180,000 תושבים. בשנת 1980 שונה שם הרובע לשמו הנוכחי.

## שלטון מקומי
מועצת הרובע מורכבת מ-51 נציגים הנבחרים מתוך 17 אזורי בחירה.

## שכונות
רובע בארקינג ודאגנהאם גובל ברובע האברינג במזרחו (הנהר רום מהווה גבול הרבעים). במערב גובל הרובע ברובע ניוהאם (נהר רודינג מהווה הגבול בין הרבעים). בדרום גובל הרובע בנהר התמזה המהווה גבול בינו לבין הרבעים בקסלי וגריניץ' המצויים מדרום לנהר. בצפון גובל הרובע ברובע רדברידג'.

הרובע מכיל את השכונות הבאות:
* בארקינג
* בקונטרי
* בקונטרי הית'
* דאגנהאם
* צ'דוול הית'

מרבית שכונות הרובע נבנה ביוזמת מועצת מחוז לונדון בין השנים 1918–1939. לרובע זה עברו תושבים רבים של רובע האיסט אנד של לונדון, אשר רצו לעזוב את שכונות העוני של האיסט אנד ולעבור לבתים מרווחים וחדשים יותר. בניית מפעל של חברת פורד ומפעלים כימיים בדאגנהאם יצרו מקורות תעסוקה חדשים ברובע והביאו לגידולו. בשנות ה-80 נסגרו מפעלים רבים ברובע, דבר שהביא לשינוי בהרכב אוכלוסיית הרובע, שהפך פופולרי בקרב מעמד הביניים.

## השכלה
ברובע פועלות שתי מכללות: מכללת בארקינג ומכללת בארקינג דאגנהאם למבוגרים (Adult College of Barking and Dagenham).

## ערים תאומות
לרובע שתי ערים תאומות:
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* קישורים מקומיים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
פרימוס (תואר)

התואר **פְּרִימוּס** שימש בימי הביניים ואחריהם כתואר כבוד לאדם בעל תפקיד ראשון במעלה. התואר גזור מהמילה הלטינית "primus", שפירושה – ראשון במעלה.

## בהיררכיה הכנסייתית
בתואר זה כונה הבישוף האחראי של הכנסייה ההגמונית בסקוטלנד.

הפרימאס של פולין (Prymas Polski), כלומר ראש הכנסייה הקתולית הפולנית, הוא הארכיבישוף של גנייזנו.

## פרימוס ביהדות צ'כיה
בתואר הכבוד "פרימוס" כונה הפרנס והגבאי הראשי, בקהילות יהודיות מרכזיות בצ'כיה, בבוהמיה ומוראביה, והמפורסמת שבהן היא קהילת פראג.

רבים מנכבדי פראג, ששימשו בדרך כלל גם כפרנסים ומנהיגים ודיינים בוררים התכנו "פרימוס". כך למשל חותנו של ר' נפתלי כ"ץ הראשון, הרב ישעיה ליברמן פרימוס; הרב שמעון הלוי ברנדיס חתנו של המהר"ל מפראג, ועוד רבים נוספים. כינוי זה ניתן למנהיגה הראשי של הקהילה, והוא כלל במשמעותו גם את היותו של מנהיג זה שתדלן אצל השלטונות.

בעיר ניקלשבורג, עד לשנת ה'ת"פ היה נקרא אחד מהגבאים הראשונים, החשוב שבהם, בשם "פרימוס". בשנת ה'ת"פ התקבלה החלטה למנות ארבעה גבאי-על ולבטל את משרת ה"פרימוס". בפראג נקרא ראש הקהל בתואר "פרימוס", והמהר"ל בדרשתו לשבת הגדול גינה כינוי זה משום חוקת הגויים. הפרימוס היהודי היה גם מתכבד בכיבודים שונים, כעלייה לתורה ראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תארים
קטגוריה:בישופים לפי סוג
מצבת הזיכרון הטורקית בבאר שבע

**מצבת הזיכרון הטורקית בבאר שבע** היא אנדרטה הניצבת בשדרות דוד טוביהו, בסמוך לתחנת הרכבת הטורקית הישנה בבאר שבע. המצבה הוצבה בשנת 2002 על ידי ממשלת טורקיה, לזכר 298 חללים טורקים שנפלו בקרב באר שבע.

בבסיס המצבה הוצב לוח זיכרון לזכר החללים הטורקים שנפלו במערכה. הלוח במקורו הוצב על ידי הבריטים בקיר הכניסה לבית הקברות הצבאי הבריטי, כתגמול לחסד עם המת שעשו הטורקים כאשר הציבו מצבה לטייס בריטי שנפל בקרב נגדם. ליד המצבה ניצב פסל ראש של מוסטפא כמאל אטאטורק.

בשנת 2010 הושחתה המצבה בעקבות אירועי המשט לעזה, כשרוססה עליה הכתובת "כל הכבוד לצה"ל", ונעשה ניסיון להצית את דגל טורקיה שלצידה.


קובץ:Battle of Beersheba 90 anniversaryM185.JPG|טקס הזיכרון במלאת 90 שנה לקרב על באר שבע - 2007
קובץ:Türk Askerleri Anıtı'nın yanındaki Osmanlı demiryolu ve Mustafa Kemal Atatürk büstü (Beerşeba, İsrail) 2.jpg|פסלו של מוסטפא כמאל אטאטורק ליד האובליסק
קובץ:תחנתהרכבתהטורקית.JPG|האנדרטה על רקע תחנת הרכבת הטורקית


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע: תיירות
קטגוריה:באר שבע: אנדרטאות
קטגוריה:ישראל: עמודי הנצחה
קטגוריה:ישראל: אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנדרטאות לאנשי צבא
קטגוריה:יחסי טורקיה–ישראל
ימאלו-ננץ

**מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ **(ברוסית:** Ямало-Ненецкий автономный округ **, בתעתיק: **ימאלו-ננצקי אבטונומני אוקרוג**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית משתייך למחוז טיומן.

המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930, ובשנת 1992 הפך לסובייקט פדרלי של רוסיה.

נכון לינואר 2024 באזור התגוררו 515,960 תושבים.

המחוז נמצא בחלקו הצפוני של מישור סיביר המערבי. מעל ל-50% משטח המחוז נמצא מעבר לקו הקוטב הצפוני. במחוז תנאים אקלימיים קשים במיוחד. בחורף, הטמפרטורה יורדת עד ל-59 מעלות מתחת לאפס. בקיץ ייתכנו גלי חום עד ל-30 מעלות.

## היסטוריה
במסמכים של רפובליקת נובגורוד מסוף המאה ה-14 קיים אזכור על יישוב אובדורה באזור. בשנת 1595 קוזקים הקימו מבצר אובדורסקי (כיום סלחרד).

לאחר הקמת גוברניות האזור נכלל בגוברניית טובולסק.

בשנת 1930 הוקם אוקרוג אוטונומי כחלק של מחוז אוראל. בשנת 1944 הוא נכלל במחוז טיומן החדש.

בשנת 1992 מעמדו שודרג לסובייקט בפדרציה הרוסית כחלק של מחוז טיומן.
## ממשל
ימין|ממוזער|200px
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ" שכוללת 22 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר דמיטרי ארטיוחוב. בשנת 2023 הוא נבח לכהונה השנייה.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-7 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית. \

## דמוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|אוכלוסיית ננצי (ненцы) באוהל

נכון לינואר 2024 באזור התגוררו 515,960 תושבים. בערים מתגוררת כ-83.5% מאוכלוסיית המחוז. בשנת 1970 באזור התגוררו 80 אלף תושבים בלבד. עם גילוי שדות נפט וגז טבעי החל פיתוח האזור תוך הגדלה משמעותית של האוכלוסייה והקמת ערים חדשות. בשנת 1979 150 אלף ובשנת 2000 כ-500 אלף.

בירת המחוז היא סלחרד, בה מתגוררים כ-50 אלף תושבים. הרים הגדולות הוקמו בעקבות פיתוח הפקת נפט וגז טבעי והם נובי אורנגוי (107 אלף) ונויאברסק (101 אלף).

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים כ-50% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-3.6%, הטטרים כ-3.7%, ועמי הצפון (ננצי (סמויאדים), חנטי, קומי) כ-9%. לעומת שנת 1959, אחוז עמי הצפון באוכלוסיית המחוז ירד מכ-30% לכ-9%, וזאת למרות שאוכלוסייתם כמעט הוכפלה. זאת עקב נהירה של אנשים ממרכז רוסיה בעקבות פיתוח שדות נפט וגז באזור והקמת ערים חדשות.

בשטח המחוז מתגוררים דוברי ננצית יערות - שפה בסכנת הכחדה שמספר הדוברים בה כ-1000 איש.

## כלכלה
כלכלת האזור מתבססת על הפקת נפט וגז טבעי והעברתו למרכזי הצריכה באירופה. כ-50% של גז טבעי הרוסי מופקים במחוז. לאחרונה החל להתפתח פרויקט ימאל גט"ן שכולל נמל לגז נוזלי.

בשטח המחוז ממוקם מוסד בו מוחזקים פושעים שעונש מוות עבורם הומר למאסר עולם. במוסד מוחזקים כ-450 פושעים לרבות דמיטרי וורוננקו.

### תחבורה
עוד בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין החלה הקמת מסילת ברזל שתקשר את האזור עם חלקים אחרים של ברית המועצות. הבניה בוצע על ידי אסירי גולאג. בהמשך הפרויקט ננטש. גם כיום באזור קיימות רק מסילות ברזל אזוריות.

פיתוח שדות נפט וגז טבעי חייב פיתוח רשת כבישים שהוקמו באזור.

לאבטחת קשר אמין באזור הפקת גז בחצי האי יאמל הוקם נמל תעופה בין-לאומי. דרך נמל תעופה בעיר נובי אורנגוי עוברים מעל למיליון נוסעים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1930
ים צ'וקצ'י

**ים צ'וּקְצִ'י** (ברוסית: **Чуко́тское мо́ре**) הוא ים שולי באוקיינוס הקרח הצפוני, המופרד ממנו על ידי מצר דה לונג והאי וראנגל במערב, ופוינט בארו (Point Barrow) במזרח. הים הצ'וקצ'י מכסה שטח של 589,600 קמ"ר, גבולותיו הם אלסקה בדרום-מזרח וסיביר וחצי האי הצ'וקצ'י ברוסיה בדרום-מערב. מצר ברינג מקשר בין ים ברינג לבין ים צ'וקצ'י. הים נקרא על שם העם המתגורר בחצי האי צ'וקוטקה.

ערי נמל החשובות לאורך חופיו של הים הן אואלן (Uelen) ברוסיה ובארו (Barrow) בארצות הברית, והוא ניתן לשייט במשך ארבעה חודשים בשנה בלבד.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ימים באוקיינוס הקרח הצפוני
קטגוריה:ימים שוליים
קטגוריה:רוסיה: ימים
קטגוריה:ארצות הברית: ימים
ים צ'וקצ'י
ים צ'וקצ'י
אלטאי (רפובליקה)

**רפובליקת אלטאי** (ברוסית: **Республика Алтай**, באלטאי: **Алтай Республика**) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית, בדרום סיביר, בגבול עם סין, מונגוליה וקזחסטן. נכון לשנת 2024 ברפובליקה מתגוררים כ-210 אלף תושבים.

היא הוקמה ב-1 ביוני 1922 בשם "המחוז האוטונומי אוירוט" שפוצל מפלך אלטאי . בהמשך, לאחר מספר שינויים, ב-12 בדצמבר 1993, הוקמה רפובליקת אלטאי כחלק מן הפדרציה הרוסית.

מבחינה אדמיניסטרטיבית, הרפובליקה מחולקת ל-11 אזורים.

## היסטוריה

במאה ה-2 לפני הספירה התגוררו באזור זה סקיתים. החל מהמאה ה-6 נכלל האזור בממלכת הטורקים. בהמשך הוא היה חלק מממלכת דז'ונגר, שהשתרעה על שטחים שעתה שייכים לרוסיה, לקזחסטן, למונגוליה ולסין. עם נפילת הממלכה בשנת 1756, חלקה הצפוני סופח לאימפריה הרוסית. עד לשנת 1917 האזור היה חלק של גוברניית טומסק. בתקופת ברית המועצות השטח פוציל ליחידה מנהלית עצמאית-אוטונומית. לאחר התפרקות ברית המועצות מעמדו שודרג לרפובליקה בתוך הפדרציה הרוסית.

## גאוגרפיה
ימין|ממוזער|200px
שטח המחוז הררי, כשמרביתו הוא הרי אלטאי (החלק הרוסי). בשטח המחוז נמצא הר בלוחה (גובה של 4500 מטר) - הנקודה הגבוהה בסיביר. בשטח יש מקורות מים רבים - כ-7000 אגמים ותחילת נהר אוב.
## ממשל
הרשות המחוקקת היא "המועצה המדינית - אל קורולטאי של רפובליקת אלטאי" שכוללת 41 חברים. בבחירות שנערכו בשנת 2024 נציגי רוסיה המאוחדת זכו ב-37 מושבים.

חוקת הרפובליקה התקבלה בשנת 1994. מאז היו כמה תיקונים.

בראש המחוז עומד ראש הרפובליקה (עד לשנת 2011 נשיא) שנבחר לכהונה של 5 שנים בבחירות ישירות. בשנת 2024 לתפקיד נבחר אנדריי טורצ'אק. 

מבחינה מנהלית הרפובליקה כוללת 10 ראיונים ועיר אחת בעלת חשיבות.

## כלכלה
כלכלת הרפובליקה מבוססת על חקלאות. אין בה מפעלי תעשייה משמעותיים.

האזור מהווה אטרקציה תיירותית. כול שנה מגיעים לאזור כמיליון תיירים. תיירים רבים מבקרים באזור הרי הזהב של אלטאי שקיבל מעמד של אתר מורשת עולמית.

בשלבי תכנון נמצא צינור גז טבעי "כוח סיביר 2" שצריך לאפשר להגדיל העברת גז טבעי מסיביר לסין. הוא צפוי לעבור לסין דרך שטחי הרפובליקה.

הכביש הראשי של האזור - R-256 חוצה את השטח מצפון לדרום ומקשר נובוסיבירסק למונגוליה.

בעיר גורנו-אלטאיסק פועל נמל תעופה לטיסות פנים. במספר יישובים מופעל מנחת מסוקים.

## דמוגרפיה
מבחינה אדמיניסטרטיבית הרפובליקה מחולקת ל-11 אזורים.
רק -26% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - גורנו-אלטאיסק מתגוררים כ-50 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני המפקד של שנת 2021, הרוסים מהווים כ-106 אלף (51%) מאוכלוסיית הרפובליקה, האלטאים - כ-73 אלף (כ-35%), הקזחים כ-6%.

האוכלוסייה הרוסית מרוכזת בעיקר בחלק בצפון מזרחי של הרפובליקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

אלטאי
קטגוריה:מדינות טורקיות
קטגוריה:רפובליקות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1922
אסלאם באתיופיה

על פי המפקד שנערך בשנת 1994: **[[אסלאם]]** היא הדת השנייה בגודלה **ב[[אתיופיה]]**, לאחר הנצרות, עם כ-30.8% מהאוכלוסייה, האסלאם הגיע לאתיופיה בשנת 615. הריכוז המוסלמי באתיופיה הוא בעיקר במזרח ועמים שלמים עובדים אותו כמו העפרים, הסומלים וכחצי מאוכלוסיית האורומו, רובם של המוסלמים האתיופים משתייכים לזרם הסוני.

## היסטוריה

[שמאל|ממוזער|200px|מסגד בעיר [הרר, העיר הקדושה ביותר למוסלמים בקרן אפריקה.]]

המוסלמים הראשונים באתיופיה היו פליטים ערבים מהעיר מכה, שנרדפו על ידי שבט קורייש. הם התקבלו על ידי שליט ממלכת אקסום בזמנו, שבמסורת הערבית נקרא אסחאמה אבן אבג'אר, והוא יישב אותם בעיר נאגאש. שבט קורייש דרשו מהמלך להחזיר אותם לערב אך המלך דחה את דרישתם. תלמידיו של מוחמד שבאו מאתיופיה למדו ממנו והוא לימד אותם לכבד ולחיות בשלום עם הנוצרים האתיופים. אף על פי כן, הפליטים חזרו לאחר שהרוחות נרגעו ויישבו לבסוף בעיר אל-מדינה הנמצאת צפונית למכה, לביתם החדש של הפליטים. גם בילאל אבן רבאח, אחד מבני לווייתו החשובים של הנביא מוחמד והמואזין הראשון, היה מאתיופיה.

תחת הקיסר הקודם היילה סלאסי, קהילות מוסלמיות יכלו לשפוט על פי חוקי האסלאם השריעה עניינים של אישיות, חוק, משפחה וירושה לפני בתי משפט איסלמיים, קרוב לוודאי המשיכו לעשות כך תחת השלטון המהפכני. אף על פי כן, רבים מהמוסלמים נשפטו תחת המשפט המקובל.

## אסלאם באתיופיה המודרנית

כמו יתר העולם המוסלמי, האסלאם באתיופיה מובל ומונחה על ידי הקוראן והסונה. הטקסיים הדתיים החשובים ביותר, כמו תפילות הטקס היומיות (הצלאה) והצום (בערבית: סאוום, באמהרית כמו גם בעברית צום) במשך חודש הרמדאן, שנחגג באזוריים עירוניים וגם כפריים. מוסלמים אתיופיים רבים מופיעים בעלייה לרגל למכה מדי שנה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

אסלאם
אסלאם
אתיופיה
קטגוריה:אסלאם לפי מדינה
קטגוריה:אפריקה: אסלאם
רביעיית מיתרים מס' 7 של בטהובן

**רביעיית המיתרים מספר 7** מאת בטהובן בפה מז'ור, היא הרביעייה הראשונה מתוך שלוש הרביעיות אופוס 59 אשר מכונות גם "רביעיות רזומובסקי" על שם מושא ההקדשה. הקובץ כולו פורסם בשנת 1806.
הרביעייה כוללת ארבעה פרקים:
# אלגרו בפה מז'ור
# אלגרטו ויוצ'ה א סמפרה סקרצנדו בסי במול מז'ור
# אדאג'יו מולטו א מסטו בפה מינור, אטאקה לפה מז'ור
# אלגרו בפה מז'ור

אופוס 59 המכונה "רזומובסקי" הוקדש עבור הנסיך אנדראס רזומובסקי, השגריר הרוסי בווינה דאז. זו גם הרביעייה הראשונה מבין רביעיות תקופת הביניים של בטהובן, המסמלות התפתחות בסגנונו, בהשוואה לרביעיותיו המוקדמות, אופוס 18.
ההבדל הניכר ביותר הוא שרביעייה זו נמשכת מעל 40 דקות והיא בעלת רוחב יריעה ומורכבות שכמותן עדיין לא נראו במוזיקה הקאמרית, בעוד שש הרביעיות המוקדמות של בטהובן נמשכו כ 25-30 דקות בלבד והיו בעלות אופי קליל יותר.

## פרקי הרביעייה

**הפרק הראשון** מהווה פתיחה מרשימה בצורת סונאטה עם פוגטו בפיתוח. הוא נמשך כ-12 דקות, למרות שהוא חסר את החזרה המסורתית על תצוגת הנושאים.

**הפרק השני** ברביעייה הוא באופן לא שיגרתי, פרק לא-איטי. הופעה של פרק איטי כפרק שלישי בצורה רב פרקית מתרחשת לרוב כאשר הפרק הראשון ארוך במיוחד ובעל אופי רציני, כפי שקורה בפרק הראשון ברביעייה זו. לכן הפרק השני קליל יותר באופיו על מנת לאזן בין הפרקים הרציניים לבין הפרקים הקלילים. הפרק השני היצירה הוא בעל מאפיינים ברורים של סקרצו אך לא מתווה בצורה רשמית כסקרצו בעל הצורה התלת-חלקית או החמש-חלקית המקובלת. קטע הביניים בסקרצו, הטריו אינו מופיע כחטיבה מופרדת במובהק, אך ישנן שתי הופעות של קטע ביניים זהה בעל אופי שונה משאר הפרק אשר מתפקדים כטריו. מדובר באחד מהפרקים יוצאי הדופן של התקופה האמצעית של בטהובן אשר ניתן להגדירו אם כן כסקרצו חופשי.

**הפרק השלישי** האיטי גם הוא בצורת סונאטה, עשיר בתוכן אך ללא פיתוח (לרוב מתייחסית לצורת סונאטה ללא פיתוח מובהק כאל "סונאטינה").

**הפרק הרביעי** הוא פרק מהיר אשר נושאו הראשי כתוב על פי מנגינה רוסית ידועה. ניתן להניח שהדבר נעשה כניסיון לרצות את הקומיסר הרוסי.

## ראו גם
*רביעיית מיתרים מס' 4 של בטהובן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יצירות מאת בטהובן
קטגוריה:יצירות לרביעיית מיתרים
טווח בין-רבעוני

ה**טווח** **הבין־רבעוני** הוא מדד לפיזורם של ערכים במדגם. הטווח הבין־רבעוני הוא טווח שבו נמצאים חצי מהערכים. 

בהינתן קבוצת מספרים, כגון תוצאות של משתנה רציף שנאספו בסקר, טווח בין־רבעוני הוא הטווח שבין המאון ה־25 (Q1) למאון ה־75 (Q3). דהיינו, טווח כלל התוצאות, שאינן מוכלות ברבעון העליון ואינן מוכלות ברבעון התחתון. לדוגמה, בקבוצת המספרים 1, 1.5, 1.5, 2, 3, 3, 4, 8, הטווח הבין־רבעוני הוא 1.5 עד 3.5 (-ממוצע של האיברים האמצעיים)

הטווח הבין־רבעוני מתאים למשתנה בסולם מדידה אורדינלי (סידורי) ומעלה.
למציאת הרבעונים יש לחלק את הטווח (בין 2 הערכים הקיצוניים בהתפלגות) לארבעה רבעים שווי שכיחות (בכל אחד מהרביעונים 25% מהשכיחויות):

Q1 – רבעון ראשון: **ערך** שעד אליו רבע (25% מהשכיחויות) ומעליו שלושה רבעים (75%) מהמקרים.

Q2 – רבעון שני: החציון, הערך שחצי (50% מהשכיחויות) מהמקרים קטנים או שווים לו וחצי גדולים או שווים לו.

Q3 – רבעון שלישי: הערך שמתחתיו שלושה רבעים מההתפלגות ומעליו רבע ממנה.

## שימוש
שלא כמו טווח (מלא), לטווח הבין־רבעוני יש נקודת שבירה של 25% ולכן
לפעמים מעדיפים אותו על פני טווח. הטווח הבין־רבעוני משמש לבניית תרשימי קופסה
וייצוגים גרפיים פשוטים של התפלגות. עבור ההתפלגות הסימטרית (שבה החציון שווה
למרכז הרבעונים (הממוצע של הרבעון הראשון והשלישי), חצי מהטווח הבין־רבעוני שווה לחציון
הסטיות המוחלטות מהחציון (MAD).

## דוגמאות
### נתונים בטבלה

עבור הנתונים שבטבלה, הטווח הבין־רבעוני הוא 115 - 105 = 10.

### נתונים בתרשים


                    
                             +-----+-+     
   o        *    |-----------|     | |-----------|
                             +-----+-+    
                    
 +---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+---+   number line
 0   1   2   3   4   5   6   7   8   9   10  11  12  


* ערך החציון: *Q*2 = 8.5
*ערך הרבעון הראשון: *Q*1 = 7.
* ערך הרבעון השלישי: *Q*3 = 9
*הטווח הבין־רבעוני: IQR = *Q*3 - *Q*1 = 2 
*ערך קו 1.5 * IQR תחתון: Q1 - 1.5 * IQR = 7 - 3 = 4
*ערך קו 1.5 * IQR עליון: Q3 + 1.5 * IQR = 9 + 3 = 12


  
## הטווח הבין־רבעוני של התפלגויות
אפשר לחשב את הטווח הבין־רבעוני של התפלגות רציפה על ידי פונקציית צפיפות (שנותנת את פונקציית ההצטברות, כל דרך אחרת לחישוב פונקציית ההצטברות תעבוד). הרבעון התחתון, Q1, הוא מספר עבורו מתקיים שהאינטגרל של פונקציית ההצטברות מ־∞ ל־Q1 שווה 0.25, ועבור Q3

האינטגרל מ־∞ ל־Q3 שווה 0.75. במונחים של פונקציית הצטברות (CDFׂ) אפשר לתאר את הרבעונים כך:

:Q_1 = \text{CDF}^{-1}(0.25) 

:Q_3 = \text{CDF}^{-1}(0.75) 
: 
: כאשר  CDF−1 היא פונקציית השברון.
: להלן הטווח הבין־רבעוני והחציון של התפלגויות שכיחות:

## הטווח הבין־רבעוני וערכים קיצוניים
נהוג להשתמש בטווח הבין־רבעוני כדי למצוא ערכים קיצוניים בנתונים. ערכים קיצוניים הן תצפיות שנופלות מתחת ל־(Q1-1.5(IQR או מעל (Q3+1.5(IQR. 
## ראו גם
* סטטיסטיקה חסינה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מאונים
*
ביחחנים

ממוזער|שמאל|300px|מפת אזור חצי האי טאמאן
**בּיחַחַנים** (המאה ה-14 - המאה ה-15) הייתה נסיכה ששלטה על פוליטיה קטנה שהייתה ממוקמת בחצי האי טאמאן (כיום בדרום רוסיה). מוצאה אינו ברור לגמרי, וכנראה היה צ'רקסי, גאורגי או קומני.

ההיסטוריון הרוסי, ברון, טען כי ייתכן ושמה של הנסיכה אינו ביחחנים אלא **ביחחטון**, ומכאן שהייתה בתו של הנסיך הגאורגי בקה השני ג'ק'לי (נפטר ב-1391), שליט סאמצחה וקלארג'תי

ביחחנים נישאה בשנת 1419 ליהודי מג'נובה בשם סימון דה ר'יסולפי, שבאמצעות נישואין אלה הפך לשליט הממלכה תחת שליטה גנואית. בשנת 1482 עדיין שלט בה אחד מיורשיו, זאצ'אריאס דה ר'יסופלי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:קיפצ'קים
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:נסיכות המאה ה-14
קטגוריה:נסיכות המאה ה-15
ז'ואאו קורטה-ריאל

**ז'ואאו ואז קורטה-ריאל** (בפורטוגזית: **João Vaz Corte-Real**; ? - 1496) חוקר ומגלה ארצות פורטוגזי בן המאה ה-15. ב-1474 הוענקו לו אדמותיו של האי טרסיירה שבאיים האזוריים על גילויה של הארץ החדשה של דגי הבקלה (פורטוגזית: Terra Nova do Bacalhau); ישנן השערות כי ייתכן שהאי הבלתי מזוהה הזה הוא ניופאונדלנד. אם ההשערות נכונות, קורטה-ריאל הגיע לאמריקה בערך עשרים שנה לפני קולומבוס. קיומו של מסע זה ודאי, אך מחוסר ראיות או תעוד לא ניתן לאמת את פרטיו. מול חופה הצפון מזרחי של ניופאונדלנד, בחצי האי אבאלון, נמצא אי המכונה כיום אי הבקלה (Cod Island).

קורטה-ריאל היה אביהם של מיגל וגספר קורטה-ריאל, שהתלוו אליו במסעו. מספר ראיות מצביעות על כך שהמשלחת הייתה יוזמה משותפת של מלכי פורטוגל ודנמרק, ושלקורטה ריאל נלוו המלחים הגרמנים דידריק פינינג והנס פוטהורסט, ואף יוהאן סקולבוס (מלח שסביבו נרקמה האגדה שהגיע לאמריקה ב-1476)

קורטה-ריאל ערך שני מסעות מחקר בצפון האוקיינוס האטלנטי. במסעו הראשון, לפי מספר היסטוריונים, הוא הגיע לגרינלנד (פורטוגזית: Terra Verde) (שנודעה מאוחר יותר כ-Terra Nova: הארץ החדשה) זמן קצר לפני 1472. במהלך מסעו השני עם בניו, ייתכן שהוא גילה את "הארץ החדשה של דגי הבקלה". על תגליותיו, הוענקה לו ב-1474 הקפיטניה אנגרה דו אירואיז'מו כנחלה, וב-1483 מונה כאדון גם על הקפיטניה שכללה את האי סאו ז'ורז'ה. הוא נפטר בשנת 1496.

## ראו גם
*האימפריה הפורטוגזית
*עידן התגליות האירופי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגלי ארצות פורטוגזים
קטגוריה:מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה
קטגוריה:קנדה: היסטוריה
קטגוריה:עידן התגליות
קטגוריה:המסעות הפורטוגזיים בעידן התגליות
קטגוריה:ילידי 1420
קטגוריה:נפטרים ב-1496
בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה

**בלדווין הראשון**, רוזן פלנדריה המכונה "זרוע הברזל" (מת ב- 879). מייסד שושלת רוזני פלנדריה.

## ביוגרפיה
בלדווין היה בנו של אודוקאר, הממונה על היערות מטעם לואי החסיד מלך הפרנקים, וירש תפקיד זה עם מות אביו בשנת 837. הוא נודע כלוחם נועז ובשל כך זכה לכינוי "זרוע הברזל". הוא השתתף בקרב פונטניי (25 ביוני 841) לצדו של לותאר, שהפסיד במערכה נגד שני אחיו שארל הקירח ולודוויג הגרמני (כולם בניו של לואי החסיד שנפטר ב-840).

בדצמבר 862 בלדווין ברח עם אהובתו יהודית (שהייתה בתו של שארל הקירח שהפך בינתיים למלך פרנקיה המערבית) ונשא אותה לאישה בסתר. שארל הקירח סירב להכיר בנישואים אלה, ומועצת הבישופים שהתכנסה בעיר סואסון הטילה חרם על בלדווין. יהודית ובלדווין נסעו לרומא לבקש את עזרתו של האפיפיור ניקולאוס הראשון הגדול, שהצליח להשפיע על שארל הקירח להשלים עם נישואיהם.

ב-863 כנדוניית נישואים, העניק שארל הקירח לבלדווין את התואר רוזן פלנדריה. בלדווין הפך ליד ימינו של שארל הקירח ולחם נגד הנורמנים. הוא הרחיב את גבולות רוזנות פלנדריה, שהפכה לרוזנות חשובה של ממלכת פרנקיה המערבית. הוא ביצר את הערים אראס וגנט, ואת העיר ברוז' שהפכה לבירתו ושבה הקים את כנסיית סנט דונה.

ב-877, עם מות שארל הקירח, הפכה רוזנות פלנדריה לנחלה עוברת בירושה לצאצאיו של בלדווין, החל מבלדווין השני. הוא מת ב-879 ונקבר במנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. מאוחר יותר עצמותיו הועברו לכנסיית סן-פייר שבעיר גנט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:ילידי 830
קטגוריה:נפטרים ב-879
מעורר השאול

**מעורר השאול** (באנגלית: **Hellraiser**) הוא סרט אימה בריטי משנת 1987, העוסק בסאדו מאזוכיזם, כאב כמקור להנאה, ומוסר תחת כאב ואימה. הסרט מבוסס על הנובלה The Hellbound Heart מאת קלייב בארקר שגם ביים וכתב את התסריט לסרט. לסרט יצאו 8 המשכים ורימייק שהוכרז בשנת 2007.

עלילת הסרטים עוסקת בדמות ששמה פינהד (ראש סיכה), יצור מהשאול שעל ראשו מסמרים רבים. הוא משתמש בקופסת חידות מסתורית כדי לפתוח את שערי הגיהנום ולשחרר את השדים שלו ולהטיל אימה על בני האדם. פינהד מגולם בכל אחד מסרטי הסדרה על ידי דאג בראדלי, חוץ מאשר בסרט "מעורר השאול: התגלות" משנת 2011, בו הוא מגולם על ידי סטיבן סמית' קולינס.

## עלילה
הסרט מספר על פרנק קוטון, טיפוס אגואיסט והדוניסט, אדם שרוצה הכל ולא בוחל בדבר. יום אחד, פרנק קונה קופסת פלאים שדרכה אפשר להגיע לתענוגות שלא מן העולם הזה, אשר פותחת שער לגיהנום וסנובייטים עולים ממנו ולוקחים אותו איתם, לחוות את הסבל וההנאה שכל כך חיפש. אחרי היעלמותו של פרנק, עוברים אחיו לארי, אשתו ג'וליה, אישה בוגדנית ואגואיסטית, ובתו המתבגרת כריסטי, לגור בביתו (בעוד הם חושבים שפרנק נמצא באחת מהרפתקאותיו). כאשר הם מגיעים לבית, לארי נפצע בידו על ידי מסמר, ודמו פוגע בנקודה שבה מת פרנק. כתוצאה מכך, חוזר פרנק לחיים. עם עזרתה של ג'וליה, פרנק מתחיל לבנות את גופו מחדש, בעזרת דמם של הקורבנות שג'וליה מספקת לו. כריסטי, בתו של לארי, משחררת בטעות את הסנובייטים אך עושה עסקה איתם, שאם הם לא יהרגו אותה, היא תביא להם את פרנק. אחרי שהסנובייטים תופסים את פרנק, הם משנים את דעתם ומנסים לקחת גם את כריסטי, שמצליחה לפתור את הפאזל ושולחת אותם בחזרה לגיהנום.

## צוות שחקנים
*אנדרו רובינסון - לארי קוטון
*קלייר היגינס - ג'וליה קוטון
*אשלי לורנס - כריסטי קוטון
*שון צ'אפמן - פרנק קוטון
*רוברט הינס - סטיב
*קנת נלסון - ביל
*דאג בראדלי - פינהד (ראש סיכה)

## הבדלים בין הסרט לספר
*בספר, לארי קוטון נקרא רורי קוטון.
*בספר, כריסטי היא שכנה של הקוטונים, והיא מאוהבת ברורי. בסרט, כריסטי היא הבת של לארי וביתה החורגת של ג'וליה.
*בספר, הנשק של ג'וליה הוא סכין במקום פטיש, בו היא משתמשת להרוג את קורבנותיה.
*בספר, רורי (בסרט לארי) חותך את ידו עם אזמל, במקום עם מסמר.

## רשימת הסרטים שבסדרה
### הוקרנו בקולנוע
***בדרך לשאול: מעורר השאול 2** (1988)
***מעורר השאול 3: שאול על פני האדמה** (1992)
***מעורר השאול 4: תורשה** (1996)
***מעורר השאול: התגלות** (2011) - הוקרן בבית קולנוע יחיד לפני שהופץ במדיה ביתית.
***מעורר השאול ([[2022]])**

### ישירות לווידאו
***מעורר השאול: חזרה מהתופת** (2000)
***מעורר השאול: מחפש השאול** (2002)
***מעורר השאול: מת יותר** (2005)
***מעורר השאול: עולם השאול** (2005)

## רימייק
עיבוד מחודש לסרט זה הוכרז כבר בשנת 2007, כאשר אלכסנדר בוסטילו וג'וליאן מורי נשכרו לביים. אך ההפקה נדחתה ל-2009, ופטריק מלטון ומרקוס דאנסטן (המסור 4, המסור 5) נשכרו לכתוב את התסריט. בוסטילו ומורי לאחר מכן עזבו את הפרויקט ובמקומם נשכר פסקל לוגייר. ב-4 ביוני 2009, לוגייר עזב את הפרויקט וההפקה נעצרה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטי אימה מ-1987
קטגוריה:סרטי אימה בריטיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:BDSM בקולנוע
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים משנות ה-1980
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים בריטיים
אירוויזיון 1960

**תחרות ה[[אירוויזיון]] לשנת [[1960]]** (התחרות החמישית במספר) נערכה ב-29 במרץ אותה שנה באולם הפסטיבלים המלכותי שבלונדון, לאחר שנציגי הולנד, שזכתה שנה קודם לכן, סירבו לארח במדינתם את התחרות.
הולנד אירחה את אירוויזיון 1958, לפיכך נציגיה טענו כי אין זה אפשרי מבחינתם לארח את התחרות זמן קצר כל כך לאחר האירוח הקודם.
על כן, העניקה לבריטניה את הכבוד לארח אותה בפעם הראשונה בתולדותיה.

מנחת התחרות בשנה זו הייתה קייטי בויל, אשר הנחתה גם את אירוויזיון 1963, שנערך שלוש שנים לאחר מכן בבריטניה, וכן את אירוויזיון 1968 ו-1974, שנערכו גם הם בבריטניה.

בתחרות השתתפו 13 מדינות, מתוכן מדינה חדשה שהייתה זו השתתפותה הראשונה אי פעם, נורווגיה.

צרפת, שיוצגה באותה שנה על ידי ז'קלין בואייה, זכתה בפעם השנייה, הפעם עם השיר: "Tom Pillibi" (טום פיליבי).
השיר קיבל 32 נקודות בסך הכל, על פי הנוהל:
כל צוות שופטים מכל מדינה הכיל 10 חברים, כל אחד מהם נתבקש להעניק נקודה אחת לשיר המועדף עליו.

למקום השני הגיעה בריטניה המארחת, שיוצגה על ידי בראיין ג'ונסון, עם 25 נקודות.

## השירים המשתתפים

## מבצעים חוזרים בתחרות

## קישורים חיצוניים

* 
* אירוויזיון 1960 באתר האירוויזיון הרשמי
* היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1960

*
1960
קטגוריה:1960 במוזיקה
קטגוריה:אירועי מוזיקה בלונדון
קטגוריה:אנגליה: תרבות
1960
קטגוריה:1960 בממלכה המאוחדת
צרפת המשוונית

**צרפת המשוונית** (בצרפתית: **France équinoxiale**) היה השם שניתן לניסיונות ההתיישבות הצרפתית בדרום אמריקה במאה ה-17, באזור קו המשווה. האימפריה הצרפתית הקולוניאלית באמריקה כללה באותה התקופה גם את צרפת החדשה (Nouvelle France), שהשתרעה על שטח נרחב בצפון אמריקה, ואת צרפת האנטארקטית (France Antarctique), שהייתה באזור ריו דה ז'ניירו של היום.

מושבת צרפת המשוונית ראשיתה בשנת 1612, אז משלחת צרפתית שיצאה מברטאן שבצרפת וכללה 500 מתיישבים הגיעה לאזור החוף הצפוני של מדינת מרניאו בברזיל של היום. המתיישבים ייסדו כפר שנקרא "סן לואי", על שם המלך הצרפתי דאז, לואי התשיעי. כפר זה יהפוך מאוחר יותר לסאו לואיס (בפורטוגזית São Luís), הבירה המקומית היחידה בברזיל שהוקמה על ידי הצרפתים. בניגוד למושבה הצרפתית בצרפת האנטארקטית, מושבה זו לא הוקמה בשל בריחה מרדיפות דתיות.

המושבה הקטנה לא החזיקה מעמד זמן רב, שכן הפורטוגלים אספו במהרה צבא בפרנמבוקו ותקפו את המתיישבים הצרפתים בשנת 1615. הצרפתים הובסו והכפר החל לגדול בעזרת מתיישבים פורטוגלים וברזילאים שהחלו לגדל שם קני סוכר.

הצרפתים ניסו שוב להתיישב בצרפת המשוונית, באזור שהיום נקרא גיאנה הצרפתית, בשנים 1626, 1635 (אז נוסדה עיר הבירה קאיין) ו-1643, אך המושבה יוצבה לבסוף רק בסוף המאה, כאשר היא הושמה תחת שלטון ישיר של המלוכה הצרפתית. עד היום גיאנה הצרפתית היא מחוז רשמי של צרפת.

משוונית
קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
קטגוריה:גיאנה הצרפתית
קטגוריה:מרניאו
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מושבות לשעבר
נואר

**בני הנואר** הם קונפדרציה של שבטים בדרום סודאן ובמערבה של אתיופיה. יחד, יוצרים בני הנואר את אחת הקבוצות האתניות הגדולות במזרח אפריקה והם משתייכים לקבוצת העמים הנילוטים. הם רועי צאן שמסתמכים על גידול בקר שמספק להם את כל צורכיהם.

## היסטוריה

הנוארים הם אחת הקבוצות האתניות המעטות באפריקה שהצליחו להדוף כוחות קולוניאליים במהלך המרוץ לאפריקה. הלוחמים הנוארים התמחו בלחימה, עם נשק שנעשה מברזל מעוצב בצורה טובה. מאז שהנוארים הצליחו בלהדוף כוחות אירופאיים, הם השתלטו וכבשו את אדמות שכניהם הדינקאים והאנוקים. המבנה הארגוני המוצלח של הנוארים אפשר להם לבצע פשיטות בוקר כנגד הדינקאים, קבוצה הגדולה מהם מספרית. הארגון הפוליטי שלהם הוצג על ידי העבודה האתנוגרפית של אדוארד אוונס פריצ'רד, שנעשתה דוגמה קלאסית של מבנה פוליטי ללא מנהיג יחיד או קבוצת מנהיגים.

במאה התשע עשרה השפיעה התפשטות העות'מאנים, הערבים ולבסוף הבריטים על היחסים בין השבטים הדרומיים השונים. הנוארים, שהתנגדו להשפעה הבריטית, הותקפו על ידי שבטים מקבוצת הדינקה ששיתפו פעולה עם הבריטים.

## תרבות

כמות הבקר ואיכותו הייתה באופן היסטורי הסמל של סטטוס דתי וכלכלי גבוה בין הנארים. קבעו את שוויו של האיש והאם כדאי להנשא לו. בתמורה לבקר האיש מקבל את האישה בה יחפוץ. הנארים דוגלים בנישואים עם אנשים מתים, כלומר, האישה נישאת לאיש המנוח אך היא יכולה להוליד ילדים מגבר אחר כך שזרעו של אותו "אבא" ימשיך.

שפתם של הנוארים, הנוארית, שייכת למשפחת השפות הנילו-סהריות. כחלק מטקס המעבר של הקבלה לבגרות לכל נארי נעשים סימנים על הפנים (הנקראים גאר). למשל קווים אופקיים "דוינה" הנחתכים בסכין מקבילים על המצח, עם טבילה בקווים מעל האף. גם תבניות מנוקדות שכיחות (במיוחד אצל הבאל-נוארים).

מאכלים טיפוסיים כוללים בשר בקר, כדורי תירס עם לחם שאור (הנקרא לקוף), אנג'רה, חלב, ומנגו.

בגלל מלחמת האזרחים בדרום סודאן  שנמשכה כ-50 שנים, רבים מהנוארים היגרו לקניה ולמקומות אחרים. כעשרים וחמישה אלף נוארים מצאו מקלט בתחילת שנות התשעים בארצות הברית. רבים מהם מתגוררים כיום בנברסקה, נמל ריפיון שבמדינת ניו יורק, איווה, דרום דקוטה, טנסי, ג'ורג'יה ובמדינות אחרות. כמה מהם חיים בקנדה, בעיקר בטורונטו, אדמונטון וקלגרי. נכון לשנת 2008 חיו באוסטרליה כעשרים אלף איש מדרום סודאן, כשליש מהם נוארים, גם לישראל היגרו פליטי נואר (אילת בעיקר) וניתן לזהותם ע"פ החתכים האופקיים על המצח.

שמאל|ממוזער|250px|ילד נוארי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עמים נילוטיים
קטגוריה:גמבלה
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:דרום סודאן: דמוגרפיה
Northern Kings

**נורת'רן קינגס** (**Northern Kings**) הם הרכב פאוור מטאל סימפוני מפינלנד המורכב מארבעה מוזיקאים שכבר התפרסמו עם להקותיהם: ג'רקו אהולה מלהקת Teräsbetoni ו-Dreamtale, מארקו היטאלה מלהקת Nightwish, טוני קאקו מלהקת Sonata Arctica וג'י פי לפאלוטו מלהקת Charon. הסינגל הראשון שלהם "We Don't Need Another Hero" הוא גרסת כיסוי (קאבר) לשיר שבוצע על ידי טינה טרנר.

## דיסקוגרפיה

### אלבומים

* *Reborn* (2007)
* *Rethroned* (2008)

### סינגלים

* "We Don't Need Another Hero" (2007)
* "Hello" (2007)
* "Kiss from a Rose" (2008)
* "Lapponia" (2010)

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:להקות פאוור מטאל
קטגוריה:להקות פיניות
קטגוריה:רביעיות מוזיקליות
רב-קומות

[שמאל|ממוזער|250px|רב-קומות ב[הולנד]]
[שמאל|ממוזער|250px|רב-קומות ב[ראשון לציון]]
**רב-קומות** הוא בניין גבוה בעל קומות רבות. לרבי-קומות שימושים מגוונים: מגורים, משרדים, בתי חולים, בתי מלון ועוד.

בישראל, בתקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) מופיעה ההגדרה:
:"בניין רב–קומות" - בניין שבו הפרש הגובה בין מפלס הכניסה הקובעת לבניין לבין מפלס הכניסה לקומה הגבוהה ביותר המיועדת לאכלוס, שהכניסה אליה דרך חדר מדרגות משותף, עולה על 29 מטרים.

הגדרה זו, המשקפת בניין שבו כעשר קומות, יפה לתקנות שבהן היא מופיעה. בלשון הדיבור, גם בניין שבו חמש קומות נחשב לרב-קומות (בתקנות מוגדר בניין שגובהו פחות מאשר בהגדרה הנ"ל אך יותר מ-13 מטרים כ"בניין גבוה").

הבחנה של הרשות הארצית לכבאות והצלה בין הגדרת "רב-קומות" לגורד שחקים הוצגה על ידי חיים תמם, סגן מפקח כבאות ראשי, בריאיון לאתר "רב-קומות: הארגון הבין-תחומי" באוגוסט 2007: "מכבי אש נוטים להתייחס למבנה כאל "גורד שחקים" כאשר גובה המבנה הוא מעל גובה המנוף שקיים ברשותם, קרי מבנה שגובהו מעל 42 מטר."

## מבנן
במקומות רבים בארץ ניתן לראות רצף של רבי-קומות. על מנת לחסוך שטחים, עלויות בנייה ואחזקה, חלק מן המערכות עבור צרכים של שני מבנים או יותר ממוקמות בשטח המשותף למבנים, כגון: מפוחים בחניונים, מאגרי מים ותוספות כגון חניונים, חדרי כושר, סאונה וג'קוזי. מספר מבנים הבנויים באופן זה כונו בעבר 'קומפלקס' ובימינו 'מבנן' - שפירושו על פי האקדמיה ללשון העברית הוא "צביר/אשכול בניינים".

## קישורים חיצוניים

*
*
* נחום כהן, אדריכל, הקרב על הגובה מאמר על גבולות הגובה והציפוף
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:ישראל: תכנון ובנייה
חוק הממשלה

**חוק הממשלה, התשס"א-2001** הוא חוק המסדיר היבטים שונים בפעילות הממשלה שמבחינת מעמדם, לא היה מקום להסדירם בחוק יסוד: הממשלה. החוק נחקק ב-2001, בעת שנחקק חוק יסוד: הממשלה החדש, שביטל את חוק הבחירה הישירה, והוא נכנס לתוקף עם כינונה של הממשלה ה-30, ב-28 בפברואר 2003.

חוק הממשלה מסדיר, בין היתר, את הנושאים הבאים:
* הוראות בדבר חובת פרסום הסכמים קואליציוניים.
* הוראות פרוצדורליות לגבי הליכים משפטיים המתנהלים נגד שרים. בין היתר, הוחרגו עבירות תנועה ועבירות שדינן קנס מהכלל הקובע ששר יועמד לדין בבית משפט מחוזי.
* תקופת צינון בת 3 שנים לראשי מערכת הביטחון בטרם יהיו כשירים להתמנות לשרים.
* קביעת הרכב הקבינט הביטחוני. החוק קובע כי בראש הקבינט עומד ראש הממשלה, וחברים בו שרי הביטחון, המשפטים, החוץ, ביטחון הפנים והאוצר. ניתן למנות לקבינט שרים נוספים, אך מספרם אינו יכול לעלות על מחצית מחברי הממשלה כולה.
* הסמכות למנות את מזכיר הממשלה (אף שתפקידיו אינם קבועים בחוק).
* הסמכות למנות ועדת בדיקה ממשלתית.
* פעולות שונות שעל הממשלה להודיע עליהן לכנסת או לפרסם אודותן ברשומות.

עד 2008 עוגנה בחוק גם הסמכות למנות את המועצה לביטחון לאומי, אך מבלי שנקבעו בו תפקידיה. באותה שנה נחקק חוק המטה לביטחון לאומי, שמסדיר את תפקידיה באופן רחב יותר, והסעיף העוסק בכך בחוק הממשלה הושמט.

במאי 2020 אושרו תיקונים אחדים לחוק זה הנוגעים לפעולתה של ממשלת חילופים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ממשלת ישראל
ממשלה
קטגוריה:הכנסת החמש עשרה: חקיקה
קידוח כווני

שמאל|ממוזער|250px|מחפר כווני בפעולה
שמאל|ממוזער|250px|נקודת כניסה לקידוח
שמאל|ממוזער|250px|תשתיות שהותקנו באמצעות קידוח כווני

**קידוח כווני** (באנגלית: Directional boring או  horizontal directional drilling או HDD) היא שיטה להתקנת צנרת תת-קרקעית למי שתייה, צנרת ביוב ושאר תשתיות תת-קרקעיות לאורך מסלול תת-קרקעי, תוך הפרעה מינימלית לסביבה. אורך הצנרת המותקנת יכול להגיע עד 4500 מטר וקוטרה יכול להגיע עד 120 ס"מ – כאשר מדובר בהתקנות לאורך קצר יותר.

## יישומים

קידוח כיווני מיושם לצורך העברת כבלי תקשורת וכבלי כוח, קווי מים לשתייה, קווי גז, קווי נפט, צנרת תעשייתית וקווי ביוב.
קידוח כיווני היא שיטה מועדפת מהסיבות הבאות:

* הפרעה מינימלית לתחבורה
* עלות נמוכה
* התקנת הצנרת בעומק רב
* התקנה למרחק גדול
* זמן ביצוע קצר
* אפשרויות כיווניות
* ידידותי לסביבה

## אופן הפעולה

רוב מכונות הקידוח הכיווני משתמשות בנוזל קידוח (בוץ, בנטוניט), ואילו מעט מכונות מתוכננות לשימוש באוויר. נוזל קידוח מעורב בדרך כלל עם ביטוניט ומים וכן עם תוספים לשיפור ביצועי המכונה. כאשר קודחים באדמה רכה, זרם של נוזל בלחץ גבוה חותך את החול באמצעות גרגרים חדים הנמצאים בנוזל הקידוח. 

בנוסף, המכונה מזרימה נוזל לתוך פיר הקידוח וגרגירי החיתוך נשאבים בחזרה אל מחוץ לפיר הקידוח יחד עם עפר הקידוח, או מופרדים מכנית במערכת ניקוי. נוזל קידוח מסווג כלא רעיל ויכול לשמש בהתאם, כלומר, לא חייבים לזרוק אותו כאשפה רעילה.

באדמות רכות, מקדח זוויתי משמש לשינוי כוון הקידוח – לשינוי בנתיב הקידוח נעצרת תנועת המנוע והמקדח הכווני מכוון בהתאם לכוון הדרוש.  

במקרים של אדמה בלתי יציבה – במערכות מסוימות נעשה שימוש בצינור כפול המונע התמוטטות הדפנות לתוך פיר הקידוח. לאחר סיום הקידוח אל נקודת היעד, המקדח מוסר והצינור המושחל מוצמד למוט הקידוח.

## קישורים חיצוניים
* אתר חברת Directional Drilling UK - יצרנית ציוד קידוח אופקי

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
דני פרידמן

**דני פרידמן** (נולד ב-30 בינואר 1988) הוא אלוף ישראל בחתירה.

## ביוגרפיה
פרידמן נולד באוקראינה ועלה לארץ בגיל שנה וחצי. אחרי שהות קצרה בחיפה, משפחתו עברה לעפולה. הוא שיחק במשך שמונה שנים כדורגל בקבוצת הפועל עפולה כקשר קדמי. בגיל 16 החל להתאמן במועדון החתירה בטבריה בהדרכת ודים וינוגרדוב.

בגיל 18 השתתף לראשונה באליפות העולם לנוער. ב-2012 סיים שמיני באליפות אירופה ושנה לאחר מכן סיים שישי באותה תחרות. באליפות העולם ב-2013 סיים פרידמן במקום התשיעי - הישג ישראלי של כל הזמנים.

במרץ 2015 זכה בפעם ה-11 באליפות ישראל בחתירה.

כיום פרידמן מתגורר בתל אביב ומתאמן במועדון השייטים תל אביב

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חותרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1988
סורמים

**סורמים** הוא השם הקיבוצי בו מכנה ממשלת אתיופיה את הסאורים, המורסים והמעים. המונים כ-103,700 נפש. כל שלוש קבוצות אלו דוברי שפות סורמיות שמשתייכות למשפחת השפות הנילו-סהריות.
***סאורים** או **שאורים** הוא שמם של קבוצת רועי צאן בעיקרה הדוברת שפה הנקראת סאורית, שמשתייכת לשפות הנילו-סהריות. קבוצה זו חייה בנפת טבאנץ' מאג'י במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום על הגבול עם סודאן וגם בסודאן עצמה וחלקים ממוקמים מערבית לעיירה האתיופית מיזן טפרי. אוכלוסייתם נכון למפקד של 1998 מנתה כ-20,622 וכיום הם מונים כ-24,000 נפש.
***[[מורסים]]** או **מורזים** קבוצה של רועי צאן לא פעילים, שפתם המורסית היא שפת האם של 80% מהם. קבוצה זו יושבת במרכזו של אזור אומו והעמקים הדרום מערביים שליד העיירה ג'ינקה בנפת אומו הדרומית. המורסים אינם רואים את עצמם תחת הקטגוריה של הסארמים חרף הדמיונות הבלשניים והתרבותיים. אוכלוסייתם נכון למפקד של 1998 מנתה כ-3,258 נפש. כיום הם מונים כ-4,100.
***מעים** הוא שמם של קבוצת רועים לא פעילים שדוברים את שפתם המעית נכון להיום רק כ-80% מקרב המעים דוברים את שפתם. הם ממוקמים סביב אזור באצ'אמה ובעמקים דרומה, ליד נהר האומו אוכלוסייתם נכון למפקד של 1998 מנתה כ-56,585 וכיום הם מונים כ-73,000 נפש.

שלוש הקבוצות חולקות תרבות דומה. המולדת שלהם הייתה בהתחלה בהרים אך הם נדדו בגלל הקרבות העקובים מדם, ותחרויות מסורתיות עם השכנים השבטיים שלהם נעשו רק אכזרים כאשר הם הצליחו להשיג כלי-נשק אוטומטיים ממלחמת האזרחים הסודאנית. המשטרה המקומית נותנת לזרים לטייל רק עם שומרי ראש חמושים.

לקבוצות אלו יש תרבות גברית, עם רצון עז להילחם שמביא כבוד גדול לגברים, זה חשוב במיוחד כאשר הם מחפשים כלה, הם מאוד תחרותיים, בסיכון של פגיעה רצינית ומוות. הזכרים לעיתים קרובות מגולחים לקרחת, ולעיתים בזמן הקרבות הם לבושים בלבוש מינימלי או ללא לבוש כלל.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:סודאן: קבוצות אתניות
קורת שילוח

שמאל|ממוזער|250px|קורת שילוח
**קורת שילוח** משמשת להרכבת גשרים; מקטעי הגשר המיוצרים במפעל מובלים אל אתר ההרכבה (הגשר) בעזרת משאיות תובלה. קורת השילוח פורקת את המקטעים מן המשאיות משנעת ומרכיבה אותם במקומם המיועד בגשר. הרכבת הגשר מתבצעת מנציבי האמצע של הגשר תוך כדי איזון ופילוס מתמיד של הגשר.

יתרונה המובהק של המערכת בא לידי ביטוי במקומות בהם הנגישות לתחתית הגשר מוגבלת, כגון מקומות בהם הרגישות הנופית גבוהה מאוד ולא ניתן לבצע הרכבה בעזרת עגורן קונבנציונלי מתחתית הגשר.

חסרונות עיקריים של המערכת הם עלות גבוהה, צורך בצוותי הפעלה מיומנים, הרכבה איטית וחוסר גמישות בסדר הרכבת המקטעים.

## שימוש בקורת שילוח בישראל
בישראל נעשה שימוש במערכת זו במקומות הבאים:
# נתיבי איילון (20) - גשר קיבוץ גלויות.
# כביש 1 - בכניסה לירושלים.
# כביש 9 בירושלים - מחלף 9/1.
# מחלף בגין / גולדה מאיר.

## ראו גם
* עגורן

קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
בני שליטא

**בני שליטא** (13 בנובמבר 1934 – 4 ביוני 2025) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית מנחמיה וכחבר הכנסת.

## ביוגרפיה
בני שליטא נולד לחנה ומיכאל במנחמיה, במשפחה בת ארבעה ילדים. מיכאל, אביו, עלה בגיל 12 לסג'רה מעיירה הסמוכה לקייב. אמו, חנה, ילידת כפר תבור, והוריה עלו מטרנסילבניה שברומניה.

בצה"ל שירת ביחידה 101 וגם במילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים במנחמיה רשימה וזכה בבחירות המקומיות ב-1956, בגיל 21 וחצי (ראש המועצה הצעיר ביותר שנבחר בישראל לתפקיד). לאחר זכייתו פרצה מלחמת סיני והוא יצא למילואים למשך חצי שנה. לאחר חזרתו הוקמה המועצה המקומית ב-1957.
שימש בתפקיד זה ברציפות במשך 36 שנים, עד שנת 1992. בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית מטעם הליכוד, כנציג המפלגה הליברלית (אם כי במקור היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית ואף הוצב ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת הרביעית) והוא כיהן בכנסת עד שנת 1988. בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה ובוועדת החוץ והביטחון, ובכנסת ה-11 היה גם חבר בוועדת הכספים.
הוא יזם יחד עם חבר הכנסת רפי סויסה את הקמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

שליטא נבחר בפעם האחרונה לראש מועצת מנחמיה בשנת 1989, אך כיהן עם מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. במהלך הקדנציה הועלו נגדו טענות לאי סדרים כספיים ובעקבות זאת הורה שר הפנים על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא בנציג האופוזיציה. כעבור מספר שנים דרש שליטא משר הפנים להדיח את מחליפו ולמנות למנחמיה ועדה קרואה, ומבוקשו נתמלא.

בשנת 1993 הוגש נגד שליטא כתב אישום שייחס לו שלושה אישומים של שחיתות ציבורית. בית משפט השלום זיכה אותו משניים מהאישומים, אך הרשיע אותו בשלישי, לפיו דאג שליטא שהמועצה המקומית מנחמיה תשכור משרד פרסום, כביכול עבור המועצה, אך  למעשה לשם קידום בחירתו של שליטא לרשימת הליכוד לכנסת בבחירות 1988. על שליטא נגזרו שישה חודשי מאסר על-תנאי וקנס כספי. שליטא ערער לבית המשפט המחוזי, שזיכה אותו מחמת הספק ב-31 בדצמבר 2002. בית המשפט קבע שחלו פגמים בהרשעתו ועל כן היה ראוי להחזיר את הדיון לבית משפט השלום לדיון חוזר. אולם, בהתחשב בזמן שחלף ופרישתו מפעילות ציבורית הוחלט לזכותו מחמת הספק.

לאחר פרישתו מהכנסת היה חבר הנהלת גמלאי הכנסת ונאבק כנגד המלצות ועדת גרונאו לצמצום הטבות (כמו טלפון ועיתון חינם) לגמלאי הכנסת. שימש מתנדב בבית החולים פוריה, חבר בוועדת הביקורת וחבר עמותת בית החולים.

בשנת 2010 יצא לאור ספרו "הוד מעלתו האזרח", העוסק בדעותיו ובאירועים מחייו.

את רעייתו, עתליה, שגדלה בתל אביב, הכיר כשהגיעה כמורה למנחמיה. לשניים נולדו שלוש בנות.

נפטר ב-4 ביוני 2025, בגיל 90, ונקבר למחרת בבית העלמין במנחמיה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:מנחמיה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
בוסטון רד סוקס

ה**בוסטון רד סוקס** (באנגלית: **Boston Red Sox**; בתרגום חופשי: **הגרביים האדומים של בוסטון**) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בבוסטון, מסצ'וסטס. קבוצת הבוסטון רד סוקס נוסדה ב-1901 והיא אחת משמונה הקבוצות המקוריות של האמריקן ליג. עד 1909 היא נקראה **בוסטון אמריקנס**. היא ניצחה את הוורלד סיריס הראשון ב-1903 מול אלופי הנשיונל ליג, הפיטסבורג פיירטס. מאז שנת 1969, משחקת הקבוצה בבית המזרחי של האמריקן ליג.

קבוצת הניו יורק יאנקיז היא היריבה המיתולוגית של בוסטון רד סוקס, ויחד הן יוצרות את אחת התחרויות המתוחות ביותר שיש בספורט האמריקאי.

שם הקבוצה מכיל שגיאת כתיב מכוונת. המילה "גרביים" באנגלית נכתבת "Socks" ולא "Sox", כפי שהיא מופיעה בשם הקבוצה.

## היסטוריה

עד שנת 1918 זכתה הקבוצה בשליש מאליפויות הוורלד סיריס והייתה הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות הליגה הצעירה. לאחר מכן סבלה הקבוצה מאכזבות רבות שיוחסו למכה שכונה כ"קללת הבמבינו", שמנעה ממנה כביכול לזכות בוורלד סיריס במשך 86 שנים. על פי המיתוס מקור הקללה היה במכירת השחקן ג'ורג' הרמן "בייב" רות' ששיחק בבוסטון רד סוקס בין השנים 1914 ל-1919 בתור זורק (pitcher). הבעלים של הקבוצה באותה התקופה, הנרי פראזי, החליט למכור את רות' לניו יורק יאנקיז שעד אז לא הצליחה לנצח אליפות אחת. אצל היאנקיז שיחק רות' כחובט, שם נתגלה כישרונו האמיתי והוא נחשב עד היום לאחד משחקני הבייסבול הטובים ביותר בכל הזמנים. מאז השתנה מזלה של הבוסטון רד סוקס, ועל אף שהם הרבו לנצח במשחקים המוקדמים, הם נכשלו באופן עקבי במשחקי הגמר. תחילה סברו האוהדים שכישלונות הקבוצה נובעים מניהול לקוי של ההנהלה, אך ככל שהזמן חלף וההנהלות התחלפו החלו להאשים את רות' בכך שהטיל קללה, אמונה שהתחזקה לאחר מותו של השחקן.

ה"קללה" הוסרה בשנת 2004, לאחר שהבוסטון רד סוקס ניצחו לראשונה בוורלד סיריס מזה 86 שנה. ניצחון הרד סוקס היה מפתיע לאחר שכמעט הודחו בגמר האמריקן ליג על ידי היאנקיז שכבר הובילו 3:0 (דרושים 4 ניצחונות כדי לעבור שלב), אך הבוסטון רד סוקס חזרו וניצחו 3:4. במהומות שהתרחשו בבוסטון בעקבות הניצחון הפעילה המשטרה אמצעים אלימים שאף הביאו להרוגה אחת. בגמר עצמו ניצחה הקבוצה את הסנט לואיס קרדינלס בסוויפ (ניצחון 0:4). במצעד הניצחון השתתפו יותר משלושה מיליון אוהדים שיצאו לרחובות בוסטון כדי לחגוג. בשנת 2007 זכו הרד סוקס שוב בוורלד סיריס, לאחר שגברו על הקולורדו רוקיס בסוויפ נוסף. ב-2013 זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדותיה וב-2018 זכתה באליפות התשיעית לאחר שיא מועדון של 108 ניצחונות בעונה הסדירה.

## חברי היכל התהילה של הבייסבול
להלן חברי היכל התהילה שקבוצתם העיקרית הייתה בוסטון רד סוקס, בסוגריים שנת הבחירה.
* ג'ימי קולינס (1945)
* ג'ו קרונין (1956)
* טד ויליאמס (1966)
* הארי הופר (1971)
* טום יוקי (1980, מנג'ר)
* ריק פארל (1984)
* בובי דוהר (1986)
* קארל יסטרזמסקי (1989)
* ווייד בוגס (2005)
*ג'ים רייס (2009)
*פדרו מרטינז (2015)
*דייוויד אורטיז (2022)

### שחקנים ש[[מספר שהוצא לגמלאות|מספר חולצתם הוצא לגמלאות]]

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* הרד סוקס באנציקלופדיית הספורט
* עמודי השער של עיתוני ארצות הברית מדווחים על ניצחון ה ב-2004, באתר ניוזיאום

*
קטגוריה:בוסטון: מועדוני ספורט
קטגוריה:זוכי פרס ESPY: קבוצת השנה
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: רוח ספורטיבית
חלוצי המחר

**חלוצי המחר** (בערבית: **رواد الغد**) היא תוכנית טלוויזיה שבועית לילדים ששודרה מ-13 באפריל 2007 עד 16 באוקטובר 2009 בערוץ הטלוויזיה הרשמי של חמאס, ערוץ אל-אקצא ושידרה תעמולה לוחמנית, אסלאמיסטית ואנטיציונית. התוכנית עלתה לכותרות ברחבי העולם בעקבות שימושה בדמות הדומה למיקי מאוס בשם "**פרפור**" ("פרפר" בערבית, או גלגול של "פיר", "עכבר" בערבית). הדמות הוחלפה מאז בדבורה הדומה לדבורה מאיה בשם "**נחול**", לאחר שבפרק האחרון בכיכובו של "פרפור" נטען בתוכנית כי הוכה כביכול למוות על ידי ישראלי שניסה לגנוב את המפתח ליישוב הפלסטיני הבדיוני תל א-רביע (תרגום מילולי לערבית של השם "תל אביב"), שעל פי התוכנית נכבש על ידי היהודים והפך לתל אביב. פרפור שנרצח בעינויים הפך לשאהיד.

ב-8 בפברואר 2008 הסבירו מגישי התוכנית כי "נחול" "הורעל בביתו" והחליף אותו הארנב הלבן **"אסוד"** (אריה בערבית), הדומה לבאגס באני. "אסוד" מסביר את שמו בכך ש"ארנב" הוא כינוי לפחדנים, ואילו "אני, אסוד, אגמור עם היהודים ואוכל אותם!"
בפרק האחרון של העונה השלישית, ב-2 בינואר 2009, נראה אסוד מת בבית חולים לאחר מתקפה ישראלית במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אותו החליף דוב הדומה לבוריס מדובים ונהנים שנקרא "**נאסור**" (Nassur).

התוכנית עוסקת במסורות ובסגנונות חיים אסלאמיסטיים. בין היתר, עוסקת התוכנית בחשיבות של תפילה יומיומית ושל תזונה נכונה, אך גם בנושאים קיצוניים יותר, כעליונות אסלאמית, תיעובם של ישראל ושל ארצות הברית והדרכתם של הצופים הצעירים על עקרונות הג'יהאד.

גורמים רשמיים בישראל ובארצות הברית גינו את התוכנית כמסיתה, אנטי-ישראלית, אנטי-אמריקאית ואנטישמית. מפיק התוכנית הגיב כי התוכנית עוסקת בילדים שמביעים את רגשותיהם בנוגע לדברים שהם עדים להם. ב-16 באוקטובר 2009 התוכנית ירדה מלוח השידורים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:חמאס: תקשורת
קטגוריה:תעמולה פלסטינית
קטגוריה:הסתה והמרדה
קטגוריה:מחלוקות דתיות בטלוויזיה
קטגוריה:רצועת עזה: חינוך
המכללה האקדמית תל אביב-יפו

[175px|ממוזער|[סמלילה הישן של המכללה]]
**המכללה האקדמית תל אביב-יפו** היא מכללה אקדמית המוסמכת להעניק לבוגריה תארים ראשונים (.B.A, B.Sc, .B.S.N) ותארים שניים (.M.A, M.Sc, .M.B.A) השוכנת בתל אביב-יפו. המוסד מוגדר כ"מכללה ציבורית" ושכר הלימוד בו זהה לזה שבאוניברסיטאות.

## היסטוריה
האקדמית תל אביב-יפו הוקמה בשנת 1994 ביוזמה משותפת של אוניברסיטת תל אביב, עיריית תל אביב-יפו והוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, כמוסד אקדמי ציבורי להשכלה גבוהה (האקדמית זכתה להכרה כמוסד להשכלה גבוהה ב-1996). נשיאה הראשון היה פרופסור אלעזר כוכבא, זואולוג מאוניברסיטת תל אביב, שכיהן בתפקיד עד שנת 2000.

בשנים הראשונות לפעולתה פעלה המכללה בארבעה קמפוסים קטנים ברחבי העיר תל אביב-יפו: ברחוב אנטוקולסקי שכן בית-הספר למדעי המחשב, ברחוב דפנה בית-הספר למדעי ההתנהגות, ברחוב סאלד שכנו בית-ספר למדעי המחשב (שנה א') ובית-הספר למדעי ההתנהגות (שנה א') וברחוב מלצ'ט שכנו בית הספר לכלכלה וניהול ובית הספר לממשל וחברה. הנהלת המכללה שכנה במגדל המאה ברחוב אבן גבירול. כיום מרוכזת פעילות המוסד בקרית הקבע שלה ברחוב רבנו ירוחם ביפו, במתחם בו עמד קודם שלד מבנה בית החולים אייזנברג. התוכנית הכללית לקמפוס נעשתה על ידי משרד האדריכלים קולקר-אפשטיין.

### נשיאי המכללה

## תוכניות לימוד ומכונים
במכללה מתקיימים לימודי תואר ראשון במדעי המחשב, כלכלה וניהול, מערכות מידע, פסיכולוגיה, פכ"מ (פילוסופיה-כלכלה-מדע המדינה) ולימודי אֲחָיוּת (סיעוד).

לימודי תואר שני מתקיימים במקצועות: פסיכולוגיה, מדעי המחשב, מנהל עסקים, ייעוץ ופיתוח ארגוני, לימודי משפחה, לימודי צעירוּת, מערכות מידע ואֲחָיוּת.

עוד במכללה פועלים המכון לחקר חברה וכלכלה RISE IMPACT, "בית לאמנות ישראלית" - מכון לימוד ומחקר של אמנות ישראלית, מרכז SEED להתפתחות רגשית מוקדמת, וכן מכון מפרשים לחקר והוראת הפסיכותרפיה.

## קהילה
במכללה פועלת אגודת הסטודנטים והסטודנטיות.

בשנת הלימוד תשע"ה זכתה המכללה בפרס המוסד המצטיין ע"ש שוש ברלינסקי שינפלד ז"ל במעורבות ועשייה חברתית בקהילה על ידי המועצה להשכלה גבוהה.

## מעונות הסטודנטים
באוקטובר 2019 נחנכו מעונות סטודנטים במתחם המכללה. במבנה המעונות 400 חדרים והוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים אלדן.


קובץ:Academic College of Tel Aviv - building 1.jpg|בניין 1 - בית הספר למדעי ההתנהגות ע"ש אלפרדו ברנשטיין, בנימין רוזנטל, פומנטו-מקסיקו
קובץ:Academic College of Tel Aviv - building 2.jpg|בניין 2 - בית הספר למדעי המחשב ובינה מלאכותית ע"ש ג'ודי וג'וש ווסטון
קובץ:Academic College of Tel Aviv - building 3.jpg|בניין 3 - בית הספר לניהול וכלכלה
קובץ:Academic College of Tel Aviv - dorms.jpg|מעונות הסטודנטים במכללה האקדמית תל אביב-יפו


## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* הקמת המכללה האקדמית של תל אביב-יפו

## הערות שוליים

תל אביב-יפו
קטגוריה:תל אביב-יפו: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:יפו: חינוך
קטגוריה:תל אביב-יפו: עמותות