open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
החלטה 339 של מועצת הביטחון של האו"ם

**החלטה 339 של [[מועצת הביטחון]] של [[האו"ם]]** היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב־23 באוקטובר 1973, ונועדה לעזור לשים קץ למלחמה.

החלטה זו הסתמכה בעיקרה על החלטה 338 יום לפני כן (אשר היא בעצמה התבססה על החלטה 242). עיקרי ההחלטה היו אישור ההחלטה הקודמת, החזרת כוחות שני הצדדים לעמדות שהיו ברגע שנכנסה הפסקת האש לתוקף ובקשה ממזכ"ל האו"ם לנקוט אמצעים למען הצבה של משקיפי או"ם על מנת לפקח על הפסקת האש.

הצורך בהחלטה זו נבע מהתחדשות הלחימה אחרי הפסקת האש שבאה בעקבות החלטה 338. החלטה 338 הופרה על ידי מצרים. ישראל ניצלה הפרות אלה כצידוק לשורה של הפרות בולטות וזאת בהוראת הממשלה ובאישור שבשתיקה שניתן על ידי ארצות הברית: צה"ל תקף את מוצב בוצר, ניסה לכבוש את העיר סואץ ולכתר את אסמאעיליה, ובעיקר ריכז כוחות על מנת לסיים את כיתור הארמייה השלישית המצרית, ניסיון שנכשל עד אז.

הארמייה השלישית כותרה בסופו של דבר לאחר יומיים נוספים של לחימה, דבר שהוביל את מצרים להסכים להפסקת אש. הפסקת האש בשתי החזיתות נכנסה סופית לתוקפה ב-24 באוקטובר, בצל איום סובייטי להתערבות קונבנציונלית של ברית ורשה, וגרעינית באמצעות שתי חטיבות טילי סקאד גרעיניים באזור הדלתא של הנילוס, דבר שגרם לכוננות גרעינית בישראל, ולהעמדת הצבא האמריקני בכוננות שכללה כוננות גרעינית, שהביאה להסרת האיום הסובייטי.

## קישורים חיצוניים
* [הנוסח האנגלי של החלטה 339](http://www.un.org/french/documents/view_doc.asp?symbol=S/RES/339(1973)&TYPE=&referer=http://www.un.org/french/documents/sc/res/1973/cs73.htm&Lang=E), באתר האו"ם.

## הערות שוליים

339
קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים
339
קטגוריה:ישראל: נשק גרעיני
339
339
קוסמודרום בייקונור

** בַּייקוֹנוּר** (קזחית: **Байқоңыр ғарыш айлағы**; רוסית: **Космодром Байконур**), הקרוי גם **טיוּרה־טאם**, הוא נמל החלל הגדול והוותיק בעולם. הקוסמודרום נבנה על ידי ברית המועצות בשנות ה־50, ומאז 1996 הוא מופעל תחת פיקוח רוסיה, אף על פי שהוא נמצא בשטח קזחסטן, אך גם סוכנות החלל הלאומית של קזחסטן מעורבת בהפעלתו.  חוזה החכירה הנוכחי של רוסיה בתוקף עד שנת 2050. בייקונור נמצא כ־200 קילומטר ממזרח לימת אראל, על גדתו הצפונית של נהר הסיר דריה, ליד העיר טיורה־טאם בדרום קזחסטן.

השם "בייקונור" נועד ליצור רושם מוטעה במערב כאילו האתר ליד העיר בייקונור, יישוב כורים הנמצא כ־320 ק"מ צפונית מזרחית לנמל החלל, באזור מדברי סמוך לג'זקזגאן.

## היסטוריה
בייקונור היה מרכז תוכנית החלל השאפתנית של ברית המועצות מסוף שנות ה־50 ועד שנות ה־80 של המאה ה־20. היו בו מתקנים לשיגור חלליות מאוישות ובלתי־מאוישות, וניתן היה לשגר ממנו מגוון רחב של טילי שיגור: סויוז, פרוטון, ציקלון, דנייפר וזניט. שיגורים מבסיס זה מהווים חלק חשוב בפריסתה ובתחזוקתה של תחנת החלל הבינלאומית.

הבסיס נבנה במקור בשנות ה־50 כאתר לשיגור וניסוי של טילים ארוכי טווח, ומאוחר יותר הוסב לבסיס שיגורים לחלל. ליד הקוסמודרום נבנה יישוב שתפקידו לשרת את צורכי הקוסמודרום. בשנת 1966 הוא קיבל מעמד של עיר ונקרא לנינסק, אך שמו שונה לבייקונור ב־1995.

טיסות היסטוריות רבות לחלל שוגרו מבייקונור: הלוויין הראשון ב־4 באוקטובר 1957, האדם הראשון בחלל ב־1961, והאישה הראשונה בחלל ב־1963.

השיגורים לחלל נמשכו גם לאחר התפרקות ברית המועצות ב־1991, תחת חבר המדינות. במרץ 1996 חכרה רוסיה את הבסיס ל־20 שנה, תמורת תשלום שנתי של 115 מיליון דולר ואפשרות להארכת החכירה בעשר שנים נוספות. בשנת 2004 סוכם על הארכת ההסכם עד לשנת 2050 ללא שינוי דמי התשלום השנתיים.

בשל חילוקי דעות בין רוסיה לקזחסטן על גובה דמי החכירה, החלה רוסיה להרחיב את קוסמודרום פּלֶסֶצק שבשטחה, במחוז ארכנגלסק שבצפון־מערב רוסיה, וכן בנתה את קוסמודרום ווסטוצ'ני במזרח הרחוק במחוז אמור.

מאז סיום תוכנית מעבורות החלל של נאס"א ועד השיגור המאויש של חללית דרגון של חברת ספייס איקס בשנת 2020, המקום היחיד ממנו מתבצעים שיגורים מאוישים, היה נמל חלל זה. עלות שיגור והחזרה לפי ההסכם עם נאס"א היה 82 מיליון דולר עבור כל אסטרונאוט, כאשר יכולים להיות בחללית הסויוז עד שלושה אנשים.

## כני שיגור
במהלך תפקוד האתר במתחם נבנו כני שיגור רבים. רובם לא בשימוש כיום. להלן כני שיגור פעילים:

31 - שיגור משגרים ממשפחת סויוז

81 - שיגור משגרים ממשפחת פרוטון

200 - שיגור משגרים ממשפחת פרוטון

175 - שיגור משגרים מדגם רוקוט וסטרלה

## קישורים חיצוניים

* 
*  Humanity's unlikely gateway to space - מאתר ה-BBC
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:תוכנית החלל הקזחית
בייקונור
קטגוריה:קזחסטן: מבנים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
ארמון קנזינגטון

שמאל|ממוזער|250px|ארמון קנזינגטון
**ארמון קנזינגטון** (באנגלית: **Kensington Palace**) הוא ארמון בגני קנזינגטון בלונדון שבאנגליה. הארמון נמצא ב"רובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי" - אחד מרובעי לונדון.

## היסטוריה
המבנה המקורי הוקם בראשית המאה ה-17 עבור הרוזן מנוטינגהאם. באותה עת היה קנזינגטון כפר קטן, והרוזן הקים את ביתו הכפרי באתר וקרא לו "בית נוטינגהאם" (Nottingham House).

בשנת 1689 קנה המלך ויליאם השלישי את הארמון מנכדו של הרוזן, מאחר שהמלך רצה בית קיץ המרוחק מהעיר המזוהמת בשל האסתמה ממנה סבל. קנזינגטון היה כפר קטן בפאתי לונדון, שהגישה אליו הייתה קלה יותר מאשר הגישה אל ארמון המפטון קורט (אליו הגיעו בהפלגה על התמזה).

דרך פרטית נסללה עבור המלך מאזור וסטמינסטר לקנזינגטון (כיום הרוטן רו), ומבנה הארמון הוגדל על ידי האדריכל סר כריסטופר רן. רן בנה בארמון שני ביתנים לאור המבנה המרכזי, והוסיף לו את חדרי המגורים עבור המלך, אולם מועצה וקפלה מלכותית, וכן גרם מדרגות ייצוגי מרכזי. כמו כן רן בנה אגף דרומי ואגף צפוני לארמון על מנת לבנות חצר כניסה מרכזית אליה יכנסו דרך כניסה רשמית.

הארמון המשיך להיקרא "בית קנזינגטון" (**Kensington House**) ולא נקרא "ארמון". גני הארמון סיפקו ירקות ופירות לארמון סנט ג'יימס שהיה באותה עת מקום מגוריה הרשמי של משפחת המלוכה.
[ממוזער|שמאל|250px|ארמון קנזינגטון, מבט מדרום. [תחריט מעשה ידי יאן קיפ, 1724.]]
[שמאל|ממוזער|250px|חדר הכיפה, בעיצובו של ויליאם קנט, 1722. בחדר עמד שעון מוזיקלי רחב ממדים, אשר ניגן יצירות מאת [גאורג פרידריך הנדל|הנדל, קורלי וג'מיניאני.]]
ממוזער|שמאל|250px|הגלריה המלכותית בארמון, 1819
במשך מרביתה של המאה ה-18 היה ארמון קנזינגטון מקום המגורים החביב על מלכי בריטניה, אף שמקום מושבם הרשמי נותר ארמון סנט ג'יימס. מרי השנייה נפטרה בארמון קנזינגטון בשנת 1694, ובשנת 1702 המלך ויליאם נפל מסוסו בהמפטון קורט והובא לארמון קנזינגטון בו נפטר זמן קצר לאחר מכן בשל פציעתו.

לאחר מותם של ויליאם ומרי, עברה להתגורר בארמון המלכה אן. בשנת 1704 בנה סר ג'ון ואנברוג את ה"אורנז'רי" (חממת התפוזים) עבורה בסגנון בארוק, וגני הארמון בשטח של 121,000 מ"ר נשתלו על פי תכנונו של הנרי וייס.

המלך ג'ורג' הראשון הורה על שיפוץ חדרי המגורים המלכותיים בשנת 1718, וויליאם קנט עיטר את חדר המדרגות והתקרות בשנים 1718–1722. בשנת 1722 עיצב קנט את "חדר הכיפה" - החדר הממלכתי הרשמי של הארמון, ובו הוטבלה המלכה ויקטוריה בשנת 1819 (ויקטוריה נולדה בארמון).

האחרון ממלכי בריטניה שהתגורר בארמון היה המלך ג'ורג' השני. בתקופתו עוצבו מחדש הגנים על ידי צ'ארלס ברידג'מן אשר הפך את הגנים הרשמיים לגני קנזינגטון של ימינו - בסגנון אנגלי כפרי, וכן בנה את הסרפנטין, ואת האגם העגול שבגנים.

לאחר מותו של ג'ורג' השני, המשיכו בני משפחת המלוכה להתגורר בארמון, אך לא המונרך. בין היתר נולדה בארמון מרי מטק בשנת 1867.

בשנת 1981 אוחדו דירות 8 ו-9 בארמון על מנת ליצור דירה חדשה לצ'ארלס, נסיך ויילס ולרעייתו דיאנה שאך נישאו. הארמון נותר מקום מגוריה הרשמיים של דיאנה, אף לאחר גירושי בני הזוג, ועד יום מותה.

החל משנת 2011 התגוררו בארמון הדוכס והדוכסית מקיימברידג' הנסיך ויליאם וקייט מידלטון, וילדיהם, ג'ורג', שארלוט ולואי. בספטמבר 2022, לאחר מותה של אליזבת השנייה והכתרת צ'ארלס השלישי למלך עברו הזוג עם ילדיהם לקוטג' בווינזדור. גם הנסיך אדוארד, דוכס קנט מתגורר בארמון.

החדרים הממלכתיים בארמון מנוהלים על ידי רשות הארמון המלכותיים ופתוחים לציבור.

## ראו גם
*גני קנזינגטון

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים שתכנן כריסטופר רן
קנזינגטון, ארמון
דריווש השלישי

**דָרְיָוֶשׁ השלישי** (בפרסית עתיקה:𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁, **דָרְיַיוַאוּש**; 380 לפנה"ס – יולי 330 לפנה"ס) היה שליט האימפריה הפרסית משנת 336 לפנה"ס עד 330 לפנה"ס. דריווש השלישי היה מענף צדדי של משפחת המלוכה הפרסית, ועלה לשלטון אחרי הירצחו של ארתחשסתא הרביעי על ידי אחד משריו.

בעלותו לשלטון גילה כי פרס, על אף עושרה האגדי, סובלת מבעיות רבות והפרובינציות המערביות באסיה הקטנה ממשיכות לחרוש מזימות כנגד השלטון המרכזי. בעיה חמורה נוספת הייתה כוונתו המוצהרת של פיליפוס השני, מלך מוקדון, לפלוש לפרס. פיליפוס אף שלח חיל חלוץ חזק של כ-10,000 חיילים בהנהגתו של פרמניון לאסיה הקטנה, על מנת להבטיח את ראש הגשר עבור חייליו. דריווש ניסה לענות לאיומים אלו על ידי הגדלת כוח השכירים היוונים ומינויו של ממנון היווני לראש הצבא הפרסי.

כתגובה לכוונות המוקדוניות לפלוש לאסיה הקטנה, ביצר אותה דריווש, ושלח לשם כוחות צבא רבים. כוחות אלה מנו כ-40,000 איש בשנת 334 לפנה"ס, כאשר התנגשו הכוחות הפרסים בכוחותיו של בנו של פיליפוס, אלכסנדר הגדול, בקרב גרניקוס. למרות היתרון בפרשים נחלו הגנרלים הפרסים תבוסה כואבת, ומרבית חיל הרגלים אבד בקרב, יחד עם כ-1,000 פרשים.

עם העמקת הפלישה המוקדונית לתוככי האימפריה הפרסית, ניסה דריווש להילחם באלכסנדר בעצמו בקרב איסוס (333 לפנה"ס), אך הפסיד למרות יתרונו המספרי (בערך 5 ל-1 לטובת הפרסים). לאחר תוצאותיו ההרסניות של הקרב לצבא הפרסי, הציע דריווש לאלכסנדר, במטרה להשיג שלום, 10,000 טאלנטים, את כל אסיה הקטנה, וחלקים נוספים מהמזרח התיכון, אך אלכסנדר סירב. בלית ברירה, דריווש התחיל להתכונן לקרב נוסף והזעיק את כל עתודותיו. למרות יתרון מספרי גדול הוא הפסיד שוב בקרב גאוגמלה (331 לפנה"ס) ונמלט משדה הקרב. הוא נרצח על ידי אחד האחשדרפנים שלו בשם בסוס (Bessus) כמה חודשים אחרי קרב גאוגמלה, משום שאותו בסוס קיווה לזכות בחסדיו של אלכסנדר על ידי רציחתו של יריבו. הרצח לא עזר לבסוס, ואלכסנדר הגדול הוציא אותו להורג באשמת "בגידה במלכות" (כשהוא מתכוון לכך שבסוס אשם בבגידה בדריווש).

לפי מספר מקורות עתיקים, החשודים באהדה יתרה לאלכסנדר, הצליח האחרון לדבר עם דריווש על ערש דוויו, וזה הודה לו על היחס הטוב שהעניק לבני משפחתו שנפלו בשביו אחרי קרב איסוס, ואף בירך אותו ואמר שהוא מקווה שהאלים יטו חסד לפרס ויתנו לה שליט כמו אלכסנדר. אלכסנדר גם נשא לאחר מותו של דריווש את אחת מבנותיו, בתקווה לחזק בכך את שלטונו על פרס.

## לקריאה נוספת


* Matt Waters, Ancient Persia: A Concise History of the Achaemenid Empire, 550-330 BCE, Cambridge University Press 2014



## קישורים חיצוניים

* ערך על דריווש השלישי באנציקלופדיה איראניקה 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-31
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
רבלון

**רבלון** (באנגלית: **REVLON**) היא חברה אמריקאית למוצרי קוסמטיקה.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1932, בעיצומו של השפל הגדול בארצות הברית. מייסדי החברה הם צ'ארלס וג'וזף רבסון, שני אחים יהודים ממוצא מזרח אירופי שנולדו בארצות הברית. שם החברה מורכב מצירוף אותיות של שמם ושמו של הכימאי ג'וזף לחמן (תורם ה"L" למותג).

בשנת 1932 יצא מוצרה הראשון של החברה, לק לציפורניים שמשווק עד היום. הדוגמנית הראשונה של רבלון הייתה ווליס סימפסון, הדוכסית מווינדזור. ב-2018 נבחרה דברה פרלמן (בתו של יו"ר החברה, רונלד פרלמן) בתור המנכ"לית האישה הראשונה של החברה.

אחת ההמצאות הבולטות של רבלון היא המייק אפ הנוזלי, פטנט משנות ה-50 של המאה ה-20 שזכה בפרסים רבים.

הבושם "צ'ארלי", אשר הושק ב-1973, הוא הבושם הנמכר ביותר בעולם, על-פי ספר השיאים של גינס.

ביום 16 ביוני 2022, תשעים שנה לאחר הקמתה, הכריזה החברה על פשיטת רגל

ב-9 באוגוסט 2022 הודיעה כי קיבלה הלוואה בסך מיליארד וחצי שקלים לצורך ארגון מחדש.

## בישראל

משנת 1963 ועד לשנת 2000 הפעילה החברה מפעל ישראלי באשדוד.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* הנחת אבן פינה למפעל רבלון
* פתיחת מפעל רבלון באשדוד

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות קוסמטיקה אמריקאיות
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-1930
קטגוריה:אשדוד: חברות
האנדרטה לשרפה הגדולה של לונדון

**האנדרטה לשרפה הגדולה של לונדון** (באנגלית: **Monument to the Great Fire of London**), המכונה בלונדון בפשטות **האנדרטה**, היא אנדרטה לזכר השרפה הגדולה של לונדון הממוקמת בסיטי של לונדון שבאנגליה, בסמוך לקצה הצפוני של גשר לונדון, קרוב למקום שבו פרצה השרפה בשנת 1666.

## מבנה
האנדרטה, שתוכננה על ידי כריסטופר רן ורוברט הוק, נבנתה בין השנים 1671 ל-1677. היא בנויה בצורת עמוד דורי מאבני פורטלנד, שבראשה דמות להבה מצופה זהב. בצדה המערבי תבליט המתאר את השרפה, מעשה ידי קיוס גבריאל קיבר. בתבליט נראה המלך צ'ארלס השני, ולצדו אחיו ג'יימס, דוכס יורק, (מאוחר יותר המלך ג'יימס השני), ומצדיהם מנחות דמויות החירות, האדריכלות והמדע את המלך בבנייה המחודשת של העיר.

גובה האנדרטה 61 מטר - המרחק המדויק ממקום האנדרטה למאפייה של תומאס פארינור, האופה המלכותי, בסימטת פודינג שם החלה השרפה הגדולה.

אל ראש האנדרטה ניתן להגיע בטיפוס ב-311 מדרגות. במרפסת שבראש האנדרטה הותקן כלוב באמצע המאה ה-19, לאחר ששישה אנשים התאבדו מראש האנדרטה.

בכל אחד מצדי בסיס האנדרטה כתובות בלטינית. הכתובת בצד הדרומי מתארת את הצעדים שנקט המלך צ'ארלס השני בעקבות השרפה. הכתובת במזרח מתארת את בניית האנדרטה, הכתובת בצפון מתארת את פרוץ השריפה ואת הנזק שנגרם לעיר (חלק ממנה, המאשים את הקתולים בשרפה, נמחק בשנת 1831). הכתובת בצד המערבי כתובה באנגלית ולא בלטינית.

## גלריה

MonumentBase.jpg|250px|התבליט בבסיס האנדרטה
Monument stairwell.JPG|250px|פנים האנדרטה


## ראו גם
* היסטוריה של לונדון

## קישורים חיצוניים

* 

* 

שריפה הגדולה של לונדון, האנדרטה ל-
אנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון, ה-
אנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון, ה-
קטגוריה:השרפה הגדולה של לונדון
קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
סמטת פודינג

**סמטת פודינג** (באנגלית: **Pudding Lane**) היא סמטה בסיטי של לונדון שבאנגליה, שבה פרצה השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. השריפה פרצה בשעות הלילה המאוחרות במאפייה של תומאס פארינור, האופה המלכותי, שהייתה ממוקמת בקצה סמטת פודינג.

הסמטה נמצאת בקרבת גשר לונדון, אשר בעת השריפה טרם שוקם קצהו הצפוני, ועל כן לא ניזוק בה.

משום שהשריפה החלה בסמטת פודינג, הסתמכו הכמרים באותה תקופה על שמה (פודינג) וטענו כי השריפה הייתה עונשם של אנשי לונדון על חטא הזללנות.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

פודינג
קטגוריה:השרפה הגדולה של לונדון
ארחאנגאי

**ארחאנגאי** (במונגולית: **Архангай аймаг**) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. 
פירוש השם: חאנגאי העליונה. האיימאג ממוקם במרכז המדינה ובירתו היא **צצרלג** (Tsetserleg).

## גאוגרפיה
מחוז ארחאנגאי גובל במחוזות הבאים: בולגאן (צפון מזרח), אובורחאנגאי (דרום מזרח), באיינחונגור (דרום), זבחאן (מערב) וחובסגול (צפון מערב). 

הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פסגת חארלאגטאי, בגובה 3,529 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר במחוז נמצאת בנהרות אורחון ותמיר, בגובה 1,290 מטרים. 

במחוז נמצא הפארק הלאומי חורגו טרחין טסגאן נור, בו ממוקם חורגו, הר געש כבוי. חורגו נמצא בגדה המזרחית של האגם הלבן. הר הגעש התפרץ לפני כ-9,000 שנה והותיר אחריו לבה וסלעי בזלת.

## אוכלוסייה
במחוז מתגוררים 95,100 תושבים (נכון ל-2017). שיעור האבטלה הוא 5.4%. ענף התעסוקה הבולט הוא חקלאות, בעיקר גידול חיות משק. בשנת 2004 במחוז היו 1,948,000 כבשים, עזים, בקר, סוסים וגמלים.

## סומים (תת מחוזות)
* בטצנגל (Battsengel)
* בולגן (Bulgan)
* צ'ולוט (Chuluut)
* ארדנבולגן (Erdenebulgan)
* ארדנמנדל (Erdenemandal)
* חנגאי (Hangay)
* חשט (Hashaat)
* חיירחן (Hayrhan)
* חוטונט (Hotont)
* איחטמיר (Ihtamir)
* ג'רגלנט (Jaargalant)
* אולגינור (Ölgiynuur)
* אולזיט (Ölziyt)
* אונדור-אולן (Öndör-Ulaan)
* טריאט (Tariat)
* טובשרולח (Tövshrüüleh)
* צחיר (Tsahir)
* צנחר (Tsenher)
* צצרלג (Tsetserleg)

## קישורים חיצוניים

* 

* ארחאנגאי באתר mongolia-guide

* רקע למחוז ארחאנגאי, למטייל
* ערים בארחאנגאי - מפות ונתונים

## הערות שוליים

ארחאנגאי
המפטון קורט

[ממוזער|שמאל|250px|[מגדל שעון|מגדל השעון בארמון המפטון קורט]]
**המפטון קורט** (באנגלית: **Hampton Court Palace**) הוא ארמון על הגדה הצפונית של נהר התמזה בלונדון שבאנגליה. הארמון נמצא ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, במרחק 19 קילומטר ממרכז לונדון, במעלה נהר התמזה.

## היסטוריה
במקום שבו נמצא הארמון הייתה מ-1236 חווה של המסדר ההוספיטלרי. ב-1505 חכר את השטח סר גילד דובני, שהשתמש בחווה לארוח אצילים אחרים וכן את הנרי השביעי מלך אנגליה.

ב-1514 חכר את השטח תומאס וולזי, ההארכיבישוף מיורק וראש הממשלה דאז, ובנה שם בית אחוזה חדש בין 1515–1521. וולזי ביקש לבנות את בית האחוזה כארמון קרדינל בסגנון הרנסאנס האיטלקי. אחד החידושים במבנה היו הארובות: קודם לכן נהגו פשוט להדליק מדורות במרכז החדר, והעשן יצא מהחלונות.

ב-1525 הלאים המלך הנרי השמיני את הארמון, אף שהקרדינל וולזי המשיך להתגורר בו עד 1529. הנרי השמיני הוסיף למבנה את האולם הגדול ואת מגרש הטניס. ב-1537 ילדה המלכה ג'יין סימור, אשתו השלישית של הנרי השמיני, את אדוארד השישי בארמון. בעקבות סיבוכים בלידה היא נפטרה כ-12 יום לאחר הלידה. ב-1542 נאסרה בארמון המלכה קתרין הווארד, רעייה נוספת של הנרי השמיני, בעוון בגידה במלך. מסופר כי היא רצה לאורך הגלריה הגדולה תוך שהיא קוראת בשם המלך על מנת שיציל אותה.

ב-1604 נפגש בארמון המלך ג'יימס הראשון עם הפוריטנים האנגלים. פגישה זוכונתה לאחר מכן מועצת המפטון קורט. תוצאת מפגש זה הייתה תרגום התנ"ך לאנגלית, תרגום שידוע עד היום כתנ"ך המלך ג'יימס.

בתקופת שלטונם של ויליאם השלישי ומרי השנייה נהרסו חלקים מארמונו של הנרי השמיני, ואגף חדש (שבנייתו נמשכה בין 1689–1694) נוסף לארמון, בתכנונו של האדריכל סר כריסטופר רן. הארמון חדל מלשמש את מלכי אנגליה ב-1760, אז העדיף המלך ג'ורג' השלישי להתגורר בלונדון.

ב-1838 פתחה המלכה ויקטוריה את הארמון לציבור הרחב.

הארמון שופץ לאחר שפרצה בו שרפה ב-1986. השיפוצים הסתיימו ב-1995.

## המבוך
בגינת ארמון המפטון קורט נמצא מבוך גן, שנשתל ב-1689. במבוך שבילים באורך 800 מטרים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:מבנים שתכנן כריסטופר רן
קטגוריה:לונדון: ארמונות מלכותיים
קטגוריה:תמזה
קטגוריה:ריצ'מונד שעל התמזה
רחוב פליט

[שמאל|ממוזער|250px|רחוב פליט, [1890]]
[שמאל|ממוזער|250px|רחוב פליט, [2005]]
**רחוב פליט** (באנגלית: **Fleet Street**) הוא רחוב בלונדון שבאנגליה. הרחוב מפורסם בהיותו מרכזה של העיתונות בבריטניה. על אף שכיום אין מערכות העיתונים החשובים בבריטניה נמצאות ברחוב זה, נותר שם הרחוב שם נרדף לעיתונות הבריטית.

בשנת 2003 עזב את הרחוב המשרד האחרון של סוכנות ידיעות בעלת חשיבות - משרדה של סוכנות הידיעות רויטרס.

רחוב פליט נמצא בסיטי של לונדון, ובצאתו מהסיטי משתנה שמו לרחוב הסטרנד.

הרחוב נקרא על שם הנהר פליט, שעבר לצד הרחוב, וכיום זורם מתחתיו.

בתרבות, הרחוב מפורסם בתור משכנו של המספרה של סוויני טוד, שהיה רוצח את קורבנותיו. חנות סמוכה, ששייכת לגברת לאבט, הייתה אופה את קורבנותיו בתוך פשטידות בשר ומוכרת אותן. 

## קישורים חיצוניים

פליט
הסטרנד

ממוזער|כנסיית הקדוש קלמנט דנס ליד רחוב פליט 
250px|ממוזער|שלט הרחוב
**סטרנד** (באנגלית: **Strand**) הוא רחוב מפורסם בלונדון שבאנגליה, המקשר בין כיכר טרפלגר לרחוב פליט ולסיטי של לונדון. הרחוב מכונה בדרך כלל **הסטרנד** אף ששמו הוא רק **סטרנד**.

הרחוב מתפתל מכיכר טרפלגר בווסטמינסטר, לאורך העיקול של נהר התמזה עד לפתח הסיטי בקרבת טמפל בר.

מקור השם "סטרנד" במילה הנורדית העתיקה "חוף" - עד הקמת האמבנקמנט, הרציפים לאורך התמזה, עבר רחוב סטרנד לאורך גדת הנהר.

אזור זה של לונדון היה מיושב החל מהתקופה הסקסונית. בימי הביניים התגוררו תושבים רבים מחוץ לחומת הסיטי, שהייתה המרכז המסחרי, על הדרך המובילה ממנה לווסטמינסטר, שהייתה המרכז הפוליטי.

## בניינים
* תיאטרון אדלפי
* תחנת רכבת צ'רינג קרוס
* בתי המשפט המלכותיים
* בית סומרסט
* בית בוש - מקום מושבו של השירות העולמי של ה-BBC.

## הסטרנד במקומות אחרים בעולם
בהשפעת הבירה הבריטית נקראו רחובות ראשיים בערים נוספות ברחבי האימפריה באותו השם, בעיקר בערים שאפתניות שתוכננו, נבנו ונסללו בקולוניות השונות. כך, לדוגמה, ישנו ה**סטרנד** בכלכתה ובניו דלהי שבהודו. כן אפשר למצוא את ה**סטרנד** גם בינגון (לשעבר רנגון), בירת מיאנמר (לשעבר בורמה) ובמקומות נוספים באימפריה לשעבר.

## לקריאה נוספת

* Manolo Guerci, **London's 'Golden Mile': The Great Houses of the Strand, 1550–1650**, Paul Mellon Centre, November 30, 2021.   

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לונדון: רחובות
שלמנאסר הראשון

**שַׁלְמַנְאֶסֶר הראשון** (באשורית: **שוּלַמנוּ-אַשַרֵדוּ** – האל שולמנו נשגב) (1244-1275 ? לפנה"ס) (1235-1255 ? לפנה"ס) היה מלך אשור. בנו של אַדַד-נִירָרִי הראשון, שלמנאסר המשיך את מסע הכיבושים של אביו והרחיב את גבולות אשור לצפון ולמזרח.

עם מות אביו, אדד ניררי הראשון, נתמנה שלמנאסר הראשון למלך אשור. מאז ימיו של אבי סבו-רבו, אשור-אבליט הראשון, נמצאה אשור במגמה בלתי פוסקת של התרחבות בכוח הזרוע ושלמנאסר פנה אף הוא לדרך זו ולכיבוש עמים זרים.

חלק ממערכותיו הופנו כנגד הארמים בצפון מסופוטמיה, ולאחר מספר קרבות מוצלחים, סיפח לממלכתו חלקים מקליקיה, כמו כן הקים מושבות מסחריות באזור.
בהתאם לכתביו, שנתגלו בארמונו באשור, בשנתו הראשונה כבש שמונה מדינות בצפון-מערב, והפיל את מבצר ארינו. לאחר מכן הביס את החתים, שבטי האכלמו, ומלך חניגלבת, והרחיב את גבולות ממלכתו עד לכרכמיש. ובנוסף לכך כבש את שארית שטחי ממלכת מיתני, שעוד לא סופחו לאשור. בבירתו בנה ושיקם מקדשים לאלים, שלכבודם ערך את מסעות כיבושיו. מרבית תקופת מלכותו עורערה על ידי פשיטות כשדיות על גבולות ממלכתו ועריו.

## קישורים חיצוניים

* 

 

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי אשור התיכונה
אקצ'ה (מטבע)

**אקצ'ה** (בטורקית: **Akçe**; בטורקית עות'מאנית: **آقچه**) היה מטבע באימפריה העות'מאנית עשוי כסף. 
במשך תקופות ארוכות היה יחידת הכסף העיקרית באימפריה העות'מאנית.

## שמותיו
שמו הטורקי של המטבע נגזר מהמילה ak (לבן), רמז לצבעה של המתכת. הוא נקרא בראשיתו akça, קרי "לבנבן", והוטבע לראשונה בעיר בורסה בשנת 1327, בידי אורהן הראשון; השם "לבן" או "לבנבן" בא משם מטבע ביזנטי מכסף הנקרא אף הוא "לבן", ביוונית "אספרון" או "אספרו" (**ασπρον**
או **ασπρο**). הוא הוטבע על ידי בית קומננוס בטרפזונט. על כן, במקורות העבריים נקרא גם "לבן".

באירופה נקרא **אַסְפֵּר** על שם מטבע יווני (יוונית: **ασπρον** – **אספרון**), ובמקורות עבריים גם אשפר ואשביר. וכן, בצרפתית (aspre), באיטלקית "אספרו" (aspro) ובנסיכויות הרומניות - aspru.

## הרכב המתכת והשווי
בשנים הראשונות להטבעתו הייתה מתכת האקצ'ה בדרגת טוהר טורקית של 900 אָיָר (טורקית: ayar). אך בחלוף הזמן פחתה איכות המתכת עד דרגת טוהר של 465 אָיָר. לשם ציונה של דת האימפריה היו חקוקים על צדה האחד של המטבע השהאדה ושמם של ארבעת ח'ליפי האסלאם (הראשידון), ואילו בצדו השני (צד שמאל) הוטבע שמו של סולטאן התקופה (בתקופת בין המלכים נזכר על גבי המטבע גם שמו של טימור לנג, אך לימים הוסר ממנה.)
תקופה ארוכה שלושה מטבעות אקצ'ה היו שווים לפארה אחד. 120 מטבעות אקצ'ה היו שווים למטבע אחד של קורוש. הקורוש היה יחידת החישוב (יחידת מטבע המשמשת כבסיס אחיד לחישוב מחירים) שמילאה את מקומו של האקצ'ה. בשנת 1870 הוחלף הקורוש בלירה. 

אף שבראשיתן לא צוין התאריך על גביהן, הרי שבימי הסולטאן באיזיט הראשון החלו להטביעו על גבי המטבעות.

בניית מסגד סולימאן באיסטנבול מומנה בכ-59 מיליון מטבעות אקצ'ה, בשנת 1550. סכום נכבד זה היה שווה באותה העת ל-700,000 דוקאטים (מטבע אירופי ונציאני) בזהב.

בשנת 1843 הצטרפה למטבע זה הלירה הזהובה, ושני המטבעות יצרו יחדיו בסיס דו מתכתי.

## ראו גם
*מטבעות ארץ ישראל

## קישורים חיצוניים

*לוצ'אנו רוקי - מחקרים בשפה העות'מאנית במאה ה-16, אוצר המלים של כתב היד של פיליפו ארג'נטי מפירנצה, הוצאת הראסוביץ, ויסבאדן 2007 (Luciano Rocchi – Ricerche sulla lingua osmanli del XVI secolo, Il corpus lessicale del manoscritto fiorentino di Filippo Argenti, Harrassowitz Verlag, Wiesbaden 2007 )
*האתר הנומיסמטי TreasureRealm מטבעות באות a, הערך asper  (גישה ב-11 בפברואר 2012)

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מטבעות
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
קטגוריה:מטבעות כסף
קורוש

ממוזער
**קורוש** (בטורקית: **Kuruş**) הוא מטבע שהיה נהוג באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן בטורקיה. כיום הקורוש הוא יחידת המשנה של המטבע הטורקי לירה טורקית - לירה טורקית אחת שווה מאה קורוש.

באימפריה העות'מאנית קורוש היה שווה בערכו ל-40 פארה. הקורוש העות'מאני (כונה גם פיאסטר) היה מלכתחילה מטבע עשוי כסף, אך במחצית השנייה של המאה ה-19 פוחת ערכו עד כדי כך שהוא הופץ גם כמטבע נחושת גדול וגם כמטבע כסף קטן. לאחר מכן, בשנת 1870, הפך ליחידת משנה של הזהב הטורקי, הלירה.

הקורוש איבד את ערכו לחלוטין בעקבות האינפלציה הכרונית בטורקיה בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. ב-1 בינואר 2005 החליטה ממשלת טורקיה להחליף את המטבע הטורקי, ולהנהיג את הלירה הטורקית החדשה. השם קורוש הוחזר לשימוש עבור יחידת המשנה של הלירה החדשה, כך שהחלק המאה של הלירה החדשה מכונה קורוש חדש.

השם קורוש, בצורתו הערבית: קִרְש (قرش), התקבל גם במצרים בעת שהנהיגה מטבע עצמאי משלה - הלירה המצרית. עד היום נקרא החלק המאה של הלירה המצרית "קרש". בעת שהוחלפה הלירה המצרית בלירה הארץ ישראלית (פונט פלסטיני) בשטח המנדט הבריטי, נקבע שהיא תתחלק ל-1000 מיל, אולם בציבור עדיין רווח השם קרש או גרוש למטבע של 10 מיל.

## ראו גם
*גרוש
*לירה טורקית

קטגוריה:קצרמר האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:טורקיה: כלכלה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מטבעות
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
דריווש

**דריווש**, בכתיב מנוקד: **דָרְיָוֶשׁ**, בפרסית עתיקה: **𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁**, הוא שמם של מספר שליטים.

## הערות שוליים
גשר וסטמינסטר

**גשר וסטמינסטר** (באנגלית: **Westminster Bridge**) הוא גשר מעל הנהר תמזה במרכז לונדון המקשר בין רובע וסטמינסטר לבין רובע למבת'.

לגשר שבע קשתות. את העיטורים הגותיים תכנן צ'ארלס בארי, מתכנן ארמון וסטמינסטר. צבעו של הגשר ירוק - כצבע כיסאות בית הנבחרים הבריטי. גשר למבת' הסמוך צבוע באדום - כצבע כיסאות בית הלורדים.

מצידו המערבי של הגשר נמצא הפרלמנט הבריטי בארמון וסטמינסטר ובית פורטקליס, ובצידו הצפון מזרחי של הגשר נמצאים בניין המחוז של לונדון והלונדון איי.

בסרט הקולנוע המדע הבדיוני 28 יום אחרי מתעורר גיבור הסרט ומגלה שכל תושבי לונדון נעלמו. באחת מסצנות הסרט חוצה הגיבור את הגשר העמוס בדרך כלל, כשהוא ריק לחלוטין.

ב-22 במרץ 2017 אירע על הגשר פיגוע דריסה, בו נרצחו חמישה ונפצעו כחמישים.
## היסטוריה
הגשר המקורי במקום נבנה בשנים 1739–1750 אך היה רעוע ביותר. הגשר הנוכחי נבנה בשנת 1862 והוא העתיק מבין גשרי מרכז לונדון הקיימים כיום.

טרם הקמת הגשר (המקורי), היה ניתן לחצות את התמזה רק דרך גשר לונדון או דרך גשר קינגסטון. אך גשרים אלו, שהיו באותם ימים צרים ורעועים לא עמדו בעומס תנועת הכרכרות שהעבירו כמויות רבות של סחורה בין שתי גדות התמזה. מעבר בין שתי הגדות דרך גשר לונדון ארך לעיתים קרובות כשעה ואף יותר מכך.

בשנת 1664 הועלה לראשונה הרעיון של הקמת גשר חדש באזור וסטמינסטר אך בשל התנגדות מצד חברות הספנות הבריטיות שתפעלו מעבורות, וקווי תובלת סחורות בין שני חלקי התמזה, לא נתקבלה החלטה לבניית גשר במקום. לאחר סדרת התנגדויות נוספת וגידול מתמיד בנפח התנועה בגשר לונדון קבע המלך הג'ורג' השני במאי 1736 כי יבנה גשר חדש במיקום שהוצע ואנשי חברות הספנות יקבלו פיצוי בגובה של כ-25,000 ליש"ט.

בראשית שנות ה-40 של המאה ה-18 החל סמואל סקוט לצייר את לונדון, במיוחד את גשר וסטמינסטר החדש, שנבנה באותם ימים. לאחר הגעת קאנאלטו ללונדון בשנת 1746, ציורי הנוף של העיר הפכו אופנתיים, הוא החל לעבד את הרישומים לציורי שמן. הוא צייר לפחות אחת עשרה גרסאות לתצפית על גשר לונדון העתיק, הישנה ביותר משנת 1747. סקוט המשיך לצייר עותקים ממנה לאחר 1757, כאשר הבתים הנשענים על הגשר, המוצגים בציור נהרסו. תמונות גשר לונדון צוירו לעיתים קרובות כתליון מורכב מזוג תמונות והשנייה תמונה של מגדל לונדון או גשר וסטמינסטר.

## גלריה

Westminster Bridge, River Thames, London, England.jpg|גשר וסטמינסטר. ברקע ארמון וסטמינסטר
Canaletto - Westminster Bridge, with the Lord Mayor's Procession on the Thames - Google Art Project.jpg|גשר וסטמינסטר הראשון. ציור מעשה ידי קאנאלטו, 1746


## קישורים חיצוניים

* מילות שירו של ויליאם וורדסוורת' "על גשר וסטמינסטר".

## הערות שוליים

קטגוריה:וסטמינסטר: תחבורה
וסטמינסטר
קטגוריה:אנגליה: מבנים רשומים דרגה II*
באיזיט הראשון

שמאל|ממוזער|250px|אנדולו היסארי
**באיזיט הראשון** (טורקית **I. Bayezid** המכונה **Yıldırım**, יילדירים, שמשמעותו "הברק" וזאת משום מהירות מסעותיו הצבאיים ויכולתו לעבור בין מספר חזיתות בתוך זמן קצר להפליא; טורקית עות'מאנית **بايزيد اول**, 1360 – 8 במרץ 1403) היה סולטאן האימפריה העות'מאנית בשנים 1389–1402. באיזיט עלה לכס המלכות לאחר ההתנקשות באביו מוראט הראשון. מיד לאחר מכן ביאזיט חנק למוות את אחיו יעקוב, על מנת שזה האחרון לא יוכל לדרוש את הכס העות'מאני או לגרום להפיכה.

כדי לנקום על ההתנקשות באביו בקרב קוסובו, הוציא באיזיט להורג את אסיריו הסרביים. אף על פי כן, באיזיט הצליח להשיג חוזה שלום עם המנהיג הסרבי סטפן בולקוביץ'. ההסכם העניק לסרביה ריבונות ניכרת.

בשנים שלאחר מכן, ניצחו חילותיו של באיזיט הראשון את הבולגרים ופלשו ליוון, אלבניה ובוסניה. באנטוליה כבשו חילותיו כמה אזורים נרחבים כמו נסיכות קרמן שבירתה בקוניה. במקום לשתף פעולה עם הממלוכים, כפי שעשו הסולטאנים שקדמו לו, יצא באיזיט למלחמה בהם, ניצחם וכבש כמה ממבצריהם באנטוליה הדרומית. מלחמותיו של באיזיט כנגד מדינות מוסלמיות גרמו לכעס רב עליו מצד האליטות הדתיות במדינתו.

בשנת 1391 הקים באיזיט מבצר סמוך לקונסטנטינופול בצד האסייתי של מצר בוספורוס, שכונה אנאדולו היסארי. באותה שנה הוא שם מצור על בירת האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול, והאפיפיור בוניפקיוס התשיעי קרא למסע צלב נגדו. לקריאה נענו זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מספר דוכסים צרפתיים, הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה של ג'נובה ומסדר אבירי רודוס; סך הכל כ־100,000 איש. הצבא הצלבני שם מצור על ניקופול בשנת 1396, והכריח את באיזיט לצאת לעזרת העיר. ב־25 בספטמבר לחמו הצבאות זה בזה. למרות שבאיזיט סבל אבדות כבדות מהצבא הצלבני, הצלבנים נטשו לבסוף את שדה הקרב.

המצור על קונסטנטינופול נמשך עד 1398. הוא פסק באופן זמני לאחר שהביזנטים העלו לבאיזיט מס כבד, אך לבסוף הפסיק באיזיט את המצור באופן חד-צדדי, כאשר טימור לנג פלש לממלכתו בשנת 1400. טימור לנג החריב שתי ערים באנטוליה והמשיך במסעו דרומה. לאחר כיבוש סוריה ובגדאד, הוא שב לאנטוליה, ובקיץ 1402 נחל באיזיט תבוסה מוחצת בקרב אנקרה.

קרב זה היה הרה הגורל עבור באיזיט שנשבה ב-20 ביולי 1402, נכבל, ונלקח לכלוב בו הוא הוצג כשלל מלחמה. ישנה אגדה המספרת שטימור לנג נהג בבאיזיט כהדום לרגליו בעת שביו. באיזיט מת בשנת 1403 באקשהיר ויש טענה כי התאבד. הוא נקבר בבורסה.

מבחינה מנהלתית ארגן באיזיט את הסנג'קים של האימפריה ויצר מנגנון בירוקרטי לאיסוף מיסים. המנהל שלו אופיין בכניסה נוחה יחסית של נוצרים גם לתפקידים בכירים, ובמקביל הוא החל להשתמש בעבדים נוצרים כחיילים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סולטאני האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:מלחמות ביזנטיות-עות'מאניות
קטגוריה:טורקים ממוצא יווני
קטגוריה:ילידי 1354
קטגוריה:נפטרים ב-1403
יבלית

יַבְּלִית מְצוּיָה (שם מדעי: *Cynodon dactylon*) היא צמח עשבוני רב-שנתי או גאופיט בעל קנה שורש ממשפחת הדגניים.מין זה הוא הנפוץ ביותר מבין 15 מיני היבלית, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע באזורי האקלים הממוזג והתת-טרופי של העולם הישן, דרך איי דרום-מזרח אסיה ואוקיאניה, ועד אוסטרליה. יבלית מצויה התפשטה הרחק מעבר לתחום תפוצתה הטבעי, והיא מצויה כיום במדינות רבות באמריקה, בכלל זה בצפון אמריקה. **בדרום אמריקה הצפונית** היא מטופחת כעשב מרעה ומדשאה, אך באזורים אחרים נחשבת לעשב פולש או עשב רע – מה שתורם לנראות הגבוהה שלה ברחבי האזור. בישראל זהו המין היחיד מסוגו, והוא נפוץ מאוד בבתות, במדבר ובערבות-שיחים כמעט בכל רחבי הארץ – מהחרמון ועד אילת.

ליבלית קני שורש מסועפים, המעמיקים עד מטר ויותר באדמה. קני שורש אלה זוחלים ומתפשטים וממפרקיהם יוצאים שורשים כלפי מטה וניצנים כלפי מעלה. מאלה מתפתחים עלים צרים, קצרים ושטוחים ותפרחות מאוצבעות. היבלית מעדיפה אקלים חם ובחורף כל חלקיה העל-קרקעיים נצרבים מהקור ומתייבשים. היבלית מתרבה הן על ידי זרעים והן על ידי קני שורש, המתפשטים מתחת לפני הקרקע ועל כן נחשבת ל"עשב שוטה". צמח זה הוא בעל יכולת שרידה גבוהה והדברתו קשה ביותר.

היבלית מתפתחת בארץ בכל סוגי הקרקעות, באדמות כבדות וכן בקרקעות לס. מאחר שהיבלית גדלה גם בקרקע חולית, שורשיה מייצבים אותה ומאפשרים קליטת צמחים נוספים בעקבותיה.

## שימושים
* לשורש היבלית טעם מתקתק המזכיר שומר פשוט. בעתות רעב השתמשו בקמח שנטחן מהשורש לאפיית לחם.
* היבלית משמשת כמזון לסוסים, כבשים, עיזים ובקר.
* לעיתים היבלית נאכלת על ידי כלבים וחתולים כדי לגרום להקאה. הסברה היא שהיבלית משמשת אותם לניקוי הקיבה, בייחוד בעת הרעלה ובעיות עיכול.
* שימוש כצמח מרפא לבעיות הקשורות לשלפוחית השתן ולכליות.
* היבלית הנקראת גם דשא ברמודה נפוצה בתור דשא במגרשי ספורט שונים.

## היבלית במשנה

היבלית מוזכרת במשנה כצמח שהפיקו ממנו דבק לצורך הדבקת כדי יין: "יבלית שטופלין בה את הפיטסין" (כלים ג', ו'). ייתכן כי היבלית המשנאית היא צמח אחר מהיבלית המצויה, מאחר שלא ידוע על הפקת דבק מהיבלית המצויה. היבלית המשנאית מזוהה (לפי אפרים הראובני) עם עירית גדולה, שמשורשיה מפיקים תרופה ליבלות קשות וייתכן כי כונתה יבלית. כמו כן ידוע שמפיקים משורשי העירית דבק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1805
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי כריסטיאן הנדריק פרסון
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:דגניים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
לונדון איי

[שמאל|ממוזער|200px|הלונדון איי – מבט מנהר ה[תמזה]]
שמאל|ממוזער|200px|תאי הנוסעים
ה**לונדון איי** (מאנגלית: **London Eye**, מילולית: ה"עין של לונדון"), מכונה גם **גלגל המילניום**, שגובהו 135 מטרים, הוא גלגל הענק השני בגובהו באירופה אחרי המוסקבאי, והגבוה ביותר בעולם עד שנת 2006. הגלגל נמצא על הגדה הדרומית של נהר התמזה ברובע למבת', בלונדון שבאנגליה, צפונית לגשר וסטמינסטר, ממול ארמון וסטמינסטר – הפרלמנט הבריטי. את הגלגל מפעילה חברת המשקאות קוקה-קולה.

את הלונדון איי תכננו האדריכלים דייוויד מרקס וג'וליה בארפילד. לגלגל 32 תאי נוסעים סגורים וממוזגים, המכונים "בועות"; בכל בועה מקום לעשרים וחמישה נוסעים, כך שבסך הכול יכולים 800 נוסעים לנסוע בגלגל בו-זמנית. הגלגל מסתובב במהירות של 0.9 קילומטר לשעה לערך, כך שתא נוסעים מקיף את הגלגל בערך כל חצי שעה.

הגלגל אינו עוצר את סיבובו כדי לאסוף נוסעים. מהירותו איטית דייה כדי שהנוסעים יוכלו להיכנס אל התא ולצאת ממנו תוך כדי תנועת הגלגל.

הגלגל נבנה חלקים חלקים, והוסע למקומו ברפסודות על התמזה, שם הורכב על צדו והורם למקומו, בקצב של 2 מעלות לשעה, עד שהגיע לזווית הרמה של 65 מעלות. הגלגל נשאר במצב מוטה זה עד שבניית הבסיס הסתיימה, אז הורם הגלגל למקומו.

הגלגל נפתח רשמית לקהל ב-31 בדצמבר 1999 לרגל חגיגות המילניום, בידי ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, אולם בשל תקלות הוא נפתח למבקרים רק במרץ 2000. במהלך השנתיים הראשונות להפעלתו ביקרו בגלגל 8.5 מיליון מבקרים ועד היום הוא בין מוקדי התיירות המרכזיים בלונדון.

עד שנת 2006 היה הלונדון איי גלגל הצפייה הגבוה בעולם. בשנה זו עבר אותו כוכב נאנצ'אנג, ובשנת 2007 עבר הסינגפור פלייר את שניהם. השיא נשבר עוד מספר פעמים וכיום גלגל הצפייה הגבוה בעולם הוא עין דובאי בדובאי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
250px|ממוזער|ימין|מבט על הגלגל בשעת לילה בהיותו בתנועה (תצלום בחשיפה ארוכה).

קטגוריה:לונדון
קטגוריה:גלגלי ענק
קטגוריה:שיאי גינס
קטגוריה:לונדון: אטרקציות תיירותיות
מאדאם טוסו

[שמאל|ממוזער|250px|מוזיאון ה[שעווה של מאדאם טוסו בדרך מרילבון שבלונדון, וצמוד לו - הפלנטריום של לונדון]]
[שמאל|ממוזער|250px|בובת שעווה של [מארי טוסו מייסדת המוזיאון - בכניסה לאולם התצוגה במוזיאון בלונדון]]
**מאדאם טוסו** (באנגלית: **Madame Tussauds**) היא רשת עולמית של מוזיאונים לבובות שעווה הקרויה על-שמה של הפסלת הצרפתייה מארי טוסו. סניפה הראשי של הרשת נמצא בלונדון שבאנגליה. המוזיאונים ברשת זו מציגים אישים היסטוריים או אישים מפורסמים בכל תחום שהוא (מדינאים, בדרנים וכדומה), במטרה להמחיש כיצד נראו ומה עשו, בעזרת בובות השעווה המוצגות בהם.

## היסטוריית מוזיאון מאדאם טוסו הראשון
המוזיאון הראשון ברשת מאדאם טוסו הוקם על ידי מארי טוסו, שהייתה פסלת שעווה.

תערוכת פסלי השעווה הראשונה נערכה בשנת 1770 בעיר פריז שבצרפת, ובה הוצגו פסליו של הרופא פיליפ קורטיוס. עקב הצלחתה הרבה והתגובות החיוביות של המבקרים הועברה התערוכה לפאלה רויאל בפריז ב-1776. בשנת 1782 נפתחה תערוכה נוספת בבולוור דו טמפל.

אמה של טוסו הייתה סוכנת הבית בביתו של קורטיוס, והוא לימד את הבת את אמנות הפיסול בשעווה. טוסו יצרה את פסלה הראשון, פסל של וולטר, בשנת 1777. בעקבות פסל מוצלח זה ביקשו מפורסמים נוספים כי תפסל אותם ובהם בנג'מין פרנקלין וז'אן-ז'אק רוסו. לאחר מותו של קורטיוס ירשה טוסו את אוסף פסליו.

בשנת 1792 עברה מארי טוסו לאנגליה עם אוסף הפסלים שלה. בשנת 1835 נפתח המוזיאון ברחוב בייקר ובשנת 1884 עבר למשכנו הנוכחי, בדרך מרילבון בלונדון.

## מעמד המוזיאון הלונדוני כיום
מוזיאון מאדאם טוסו נחשב לאטרקציה תיירותית גם כיום. פַסלי השעווה שלמדו את עבודתה של מארי טוסו ממשיכים לפסל דמויות עכשוויות, דבר המושך אנשים רבים למקום, להצטלם עם הדמויות.

בעוד שבעבר פוסלו בעיקר פוליטיקאים ושחקנים ותיקים, בשנות האלפיים ניתן למצוא בין הדמויות המפוסלות ידוענים כגון בריטני ספירס, בראד פיט, אנג'לינה ג'ולי וחברי להקת הביטלס. מלבד הפסלים ישנו במוזיאון "חדר אימים", המציג בין היתר מסכות מוות של בני אצולה צרפתים שראשם נכרת בגיליוטינה, וכן פסלי פושעים ורוצחים.

## סניפי המוזיאון
למוזיאון המצליח עשרים וחמישה סניפים ברחבי העולם. הבובות במוזיאונים השונים אינן זהות, ובכל מקום ניתן למצוא בובות המתאימות לרוח המקום, וכן בובות של ידוענים או פוליטיקאים מקומיים, שאין להן מקום במוזיאון במדינה אחרת.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לונדון: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאוני שעווה
מוזיאון טייט בריטניה

שמאל|ממוזער|250px|מוזיאון טייט בריטניה
**מוזיאון טייט בריטניה** (באנגלית: **Tate Britain**) הוא חלק מגלריית טייט בלונדון, אנגליה, יחד עם מוזיאון טייט מודרן.

במוזיאון, שנמצא באזור מילבנק של לונדון, מוצגות יצירות אמנות של אמנים בריטיים משנת 1500 ועד ימינו. בין השאר מוצגים בו ציורים של ויליאם בלייק, תומאס גיינסבורו, ויליאם הוגארת וכן אגף שלם שמוקדש ליצירותיו של טרנר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טייט בריטניה
טייט בריטניה
בריטניה
פיצוצייה

שמאל|ממוזער|230px|פיצוצייה בתל אביב
**פיצוצייה** היא חנות "מיני כלבו" המשלבת בין קיוסק ישראלי קלאסי לבין חנות נוחות בסגנון אמריקאי. פיצוציות כאלו מצויות בכל רחבי ישראל, וממוקמות בדרך כלל על צירי תנועה ורחובות ראשיים בערים. בפיצוצייה נמכרים על פי רוב מוצרים עמידים כגון פיצוחים, ממתקים, חטיפים, משקאות, עיתונים, סיגריות וצורכי עישון, משקאות חריפים (אלכוהול), וכן מוצרי מזון כגון חלב עמיד, עוגות, קפה וכדומה. פיצוציות רבות כוללת גם תחנות לוטו או טוטו. ייחודה של הפיצוציה הוא בפעילות מסביב לשעון, אם כי יש פיצוציות שעובדות רק בחלק מהיממה.

המונח "פיצוצייה" לסוג זה של חנות נטבע על ידי דני קוגלביץ', שבסוף שנות השמונים פתח חנות בשם "הפיצוצייה" בתל אביב. קודם לכן נקראו חנויות דומות "קיוסק" או "פיצוחייה", בשל המתקן לממכר פיצוחים שתפס מקום מרכזי בקיוסקים אלה. בהמשך נפתחו סניפים נוספים של "הפיצוצייה" המקורית, וכן חנויות דומות תחת שמות ובעלות אחרים, אך השם "פיצוצייה" אומץ בסלנג הישראלי כמעין שם גנרי לחנויות מסוג זה.

"הפיצוחיה" היא סדרת דוקו-דרמה בערוץ 8, שצולמה בסניף הפיצוצייה בתל אביב ועוקבת אחר שגרת הלילה בחנות והלקוחות הקבועים הפוקדים אותה.

בעשור הראשון והעשור השני של המאה ה-21 החלה תופעה של הפצת סמים סינתטיים, שלא הופיעו בפקודת הסמים המסוכנים באמצעות הפיצוציות. סמים אלה זכו לכינוי "סמי פיצוציות", על שם דרך הפצתם, וזכו לפופולריות. בעקבות עליית התופעה הוצאו סמים אלה אל מחוץ לחוק.

הקמת פיצוצייה, על פי החוק בישראל, דורשת קבלת רישיון עסק מהרשות המקומית, ורישיון ממשרד הבריאות. בנוסף ישנה הגבלה על שעות מכירת מוצרים מסוימים ובהם סיגריות ואלכוהול, בפרט לקטינים.

## ראו גם
* חנות נוחות
* סם פיצוציות

## קישורים חיצוניים

* 
* ז'אן קלוד מקס, איך לפתוח קיוסק בישראל?

## הערות שוליים

קטגוריה:חנויות
קטגוריה:תרבות רחוב
קטגוריה:חנויות מזון
אנטינומיה

בלוגיקה ובאפיסטמולוגיה, **אנטינומיה** (מיוונית: ἀντί, "אנטי" – נגד, νόμος, "נומוס" – חוק) היא סתירה פנימית שאינה ניתנת ליישוב בתוך המערכת הלוגית שבה נוצרה.

## הסבר
הפילוסוף עמנואל קאנט הניח שכאשר החשיבה חורגת מגבולות הניסיון האפשרי היא עלולה להיקלע לאנטינומיות, כלומר תוצאות שהן רציונליות במידה שווה אך סותרות זו את זו. החשיבה אינה יכולה במצב כזה לשמש לקביעה של אמיתות, משום שהיא הופכת לטרנסצנדנטית. לדוגמה, סבר קאנט, מההנחה כי ליקום יש התחלה בזמן ניתן להגיע למסקנה שלא הייתה לו התחלה, ולהפך. דיון זה היה חלק מתוכניתו של קאנט לקבוע גבולות למדע ולחקירה הפילוסופית.

ניתן גם לטעון שאנטינומיות אינן מצביעות על גבולות כוחה של החשיבה ההגיונית. זאת משום שהמסקנה כי יש גבול נובעת מהאנטינומיה באמצעות חשיבה הגיונית. לפיכך כל הגבלה על תקפותה של החשיבה ההגיונית מגבילה את המסקנה כי יש גבול לכוחה של החשיבה ההגיונית (זהו טיעון של התייחסות עצמית (self-reference), שהוא פתח ידוע לתוצאות פרדוקסליות). בקצרה, במונחי תקפותה של החשיבה ההגיונית כשלמות, אנטינומיות מבודדות את עצמן: הן כמו נקודות אי-רציפות הפזורות בשדה הלוגיקה, שאינן מעוררות ספק אלא ביחס לעצמן.

גישה חסרת דאגות זו עומדת בסתירה לעיקרון המקובל בלוגיקה, לפיו מתוך סתירה ניתן להגיע לכל מסקנה אפשרית. בלוגיקה מתמטית אנטינומיות בפירוש אינן מבודדות את עצמן, הן נחשבות להרות אסון למערכת הפורמלית שבמסגרתה הן צצות (כמו השפעתו של הפרדוקס של ראסל על עבודתו של פרגה).

## ראו גם
*פרדוקס המספרים המעניינים
*הפרדוקס של רישאר
*ספינת תסאוס
*פרדוקס הערימה

## לקריאה נוספת
* עמנואל קאנט, **[[ביקורת התבונה הטהורה]]**, תרגם ש. ה. ברגמן, הוצאת מוסד ביאליק, 1954 (עמ' 216–218, 428-432 במקור).
* אי"י פוזננסקי, "על יסודות המתמטיקה", נספח לספר **הגיון לשון ושיטה** מאת יהושע בר-הלל, ספרית פועלים, 1970.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:תורת ההכרה
קטגוריה:לוגיקה
הני ונצל

**הנלורה ונצל** (בגרמנית: **Hannelore Wenzel**; נולדה ב-14 בדצמבר 1956) היא גולשת סקי ממוצא גרמני המתגוררת בנסיכות ליכטנשטיין. זכתה במדליה הראשונה בתולדות ליכטנשטיין כאשר סיימה שלישית בתחרות הסללום הענק בענף הסקי אלפיני, באולימפיאדת אינסברוק (1976).

ונצל נולדה בגרמניה, בעיר שטראובינג ובגיל צעיר עברה לליכטנשטיין. לאחר מכן, היא ואחיה אנדריאס הצליחו בענף הסקי, זכתה במדליית זהב בסללום באליפות העולם בשנת 1974, המשפחה קיבלה אזרחות מטעם המדינה, ובשנת 1976 היא העניקה למדינה את המדליה האולימפית הראשונה שלה, כאשר זכתה ב-2 מדליות ארד באותה אולימפיאדה.

באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה ונצל בשתי מדליות זהב (הראשונות בתולדות הנסיכות) ובמדליית כסף.

ונצל נישאה לגולש הסקי ואלוף העולם הרטי וייארתר. בתם היא הגולשת טינה וייארתר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גולשות סקי ליכטנשטייניות
קטגוריה:אלופות אולימפיות: גלישת סקי
קטגוריה:אלופות עולם בספורט
קטגוריה:גולשי סקי אלפיני באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980)
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית: גלישת סקי
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית: גלישת סקי
קטגוריה:ילידות 1956
דטרגנט

250px|ממוזער|שמאל|מבחר חומרי ניקוי
**דֵּטֶרְגֵּנְט** (מאנגלית: **Detergent**. בעברית, על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: **בֹּרִיתָן**) הוא חומר או תערובת של חומרים המשמשים לניקוי והמסת שומנים.

דטרגנטים הם סבונים סינתטיים שפותחו כבר במאה התשע-עשרה.
הסבון שאותו מייצרים מחומרים טבעיים (שומן ונתר מאכֵּל, המתקבל גם מאפרם של צמחים מסוימים העשירים באשלגן כלורי), היה ידוע כבר בימי קדם.

פעולת הניקוי של הסבון הטבעי מבוססת על כך שחלק מהמולקולות שלו מסיס בשומן, וחלק אחר מסיס במים. כאשר מרטיבים את הסבון במים, באות הבועות שלו במגע עם השומן שבלכלוך, ומולקולות הסבון מקיפות את השומן בשכבה דקיקה; החלק המסיס בשומן שבהן ממס את השומן שבלכלוך, וזה נשטף במים ומותיר את הבד נקי.

הסבון פועל היטב רק במים "רכים", שלא מומסים בהם מלחי סידן ומגנזיום בשיעור רב, ואילו במים "קשים" נוצרים לאחר הסיבון משקעים אפורים (מלחי סידן), הנדבקים לבד המכובס. טרם עידן ההתפלה, היו המים בישראל "קשים" במיוחד ברוב המקומות, והכילו עד 400 מיליגרם מלחי סידן מומס לליטר מים. אי יצירת משקעים אפורים אלה כמו לאחר הכיבוס בסבון, כמו גם יתרונות נוספים, הם שהביאו לפיתוחו של הדטרגנט.

## דרכי פעולתם של הדטרגנטים

במשך הזמן שוכלל יצור הדטרגנטים, וכיום הם מהווים את המרכיבים העיקריים של כל חומרי הניקוי הנוזליים, המשמשים להדחת כלים ולניקוי משטחים וכדומה, ושל אבקות הכביסה. כושר הניקוי של הדטרגנטים מקורו בחומרים "פעילי השטח" שבהם. אלה הם חומרים המקטינים את מתח הפנים של השכבה הדקיקה, החד-מולקולרית, שבין המים והשומנים שבלכלוך, ומאפשרים להמס שומנים אלה, כלומר להופכם לתחליב, הנשטף במים, וכך להרחיק את הלכלוך.
החומרים פעילי השטח כוללים סבון וחומרים דמויי סבון, המיוצרים יצור סינתטי מתוצרי נפט (חומרים המופקים מנפט), או משומנים שפירקו אותם פירוק כימי. נוסף עליהם מכילים הדטרגנטים מרכיבים שתפקידם לנטרל את קשיות המים, כדי להגביר את כושר הניקוי של החומרים פעילי השטח. לדטרגנטים מוסיפים גם חומרי הלבנה ומרכיבים נוספים.

תערובות הדטרגנטים כוללות לעיתים קרובות חלק מהמרכיבים הבאים:
*חומרים להקטנת מתח הפנים של נוזלים (מים לבדם לא יכולים לנקות לכלוך בשל מתח הפנים הגבוה שלהם).
*חומרים שוחקים.
*חומרים המשנים את רמת ה-pH של התערובת, לצורך שיפור היעילות והיציבות של החומרים האחרים, או כדי להסיר לכלוך על ידי חומציות או בסיסיות גבוהה.
*חומרים "מרככים" לשם סתירת ההשפעה של יונים ה"מקשים" חומרים אחרים בתערובת.
*חומרים מחמצנים, להלבנה ולהשמדת לכלוך.
*חומרים סותרי קצף כדי למנוע הקצפה (או הקצפת-יתר) של החומרים האחרים בתערובת.

בנוסף, דטרגנטים כוללים לעיתים קרובות חומרים שאין להם השפעה ישירה על תהליך הניקוי אך הם מובילים לתופעות רצויות אחרות: צבעים, ריחות, חומרים המבהיקים את הבד וכדומה.

בין הדטרגנטים השונים כלולים סבונים, חומרי ניקוי אל-סבוניים, אבקות כביסה, מרככי כביסה, חומרים לשטיפת רצפות ועוד.

## קישורים חיצוניים

* חגית מאור, דטרגנטים, הספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
* ד"ר ענת לונדון, מהו החומר הפעיל בסבון הכלים הנוזלי?, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, מכון ויצמן למדע.
* 

קטגוריה:הנדסה כימית
קטגוריה:מוצרי ניקיון
ריג'נטס פארק

**ריג'נטס פארק** (באנגלית: **Regent's Park**; 'הפארק של העוצר') הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון שבאנגליה. הפארק נמצא בחלקו הצפוני של רובע וסטמינסטר וחלקו הדרומי של רובע קמדן.

הפארק מוקף על ידי רחוב מעגלי שנקרא "המעגל החיצוני" ובאמצע הפארק כביש מעגלי שנקרא "המעגל הפנימי". במרכז המעגלי הפנימי של הפארק נמצאים "גני המלכה מרי".

לאורך חלקו הצפוני של הפארק נמצאת תעלת ריג'נטס, וצפונה לה גבעת פרימרוז. בחלקו הצפון מזרחי של הפארק נמצא גן החיות של לונדון.

## היסטוריה
השטח עליו ניצב הפארק נקרא בעבר "פארק מרילבון", והשתייך לבית המלוכה מאז ימי הביניים. עד 1811 נחכר השטח על ידי הדוכס מפורטלנד כאזור ציד. לאחר מכן העוצר (מלך בפועל, באנגלית: **ריג'נט**), לעתיד - המלך ג'ורג' הרביעי, שכר את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הפארק. בתחילה תכנן נאש ארמון ליורש העצר, וסביבו מספר וילות לידידיו, אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל, ובמקומן נבנה ארמון בקינגהאם. בשטח שהתפנה הוחלט לבנות פארק פתוח לציבור, אשר נפתח בשנת 1835.

## [[אולימפיאדת לונדון (2012)]]
בפארק נערכו תחרויות מרוצי הכביש של אולימפיאדת לונדון.

## ראו גם
* אסון ריג'נטס פארק
*הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* סיור וירטואלי בפארק (מפה ותמונות)

קטגוריה:לונדון: פארקים
קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:קמדן
באיינחונגור

**באיינחונגור** (במונגולית: **Баянхонгор аймаг**) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בדרום המדינה ובירתו היא **באיינחונגור**.

## סומים (תת מחוזות)

## קישורים חיצוניים

* 
* ערים בבאיינחונגור - מפות ונתונים

באיינחונגור
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1941
תעלת ריג'נטס

[שמאל|ממוזער|250px|תעלת ריג'נטס באזור [קמדן טאון]]
**תעלת ריג'נטס** (אנגלית: Regent's Canal) היא תעלה העוברת לאורך צפון מרכז לונדון. התעלה מקשרת בין תעלת גרנד יוניון לנהר תמזה.

## היסטוריה
הקמת התעלה הוצעה לראשונה בשנת 1802 על ידי תומאס הומר. בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי בשנת 1812 מונה ג'ון נאש לתכנן את התעלה הגדולה. היות שבשנת 1811 התבקש נאש על ידי הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, לתכנן את אזור מרכז לונדון, שולבה התעלה בתוכניות ריג'נטס פארק.

כיום אין התעלה משמשת לתנועת סחורות. היא מהווה אך ורק אטרקציה תיירותית לנוסעים המעדיפים להגיע בשיט לוונציה הקטנה או לגן החיות של לונדון.

## קישורים חיצוניים

* מוזיאון התעלות של לונדון

קטגוריה:לונדון: תחבורה
ריג'נטס
מצעד הספרים

**מצעד הספרים לילדים ונוער** הוא יוזמה ממשלתית של משרד החינוך הישראלי לעידוד קריאה בקרב תלמידי בית-הספר, אשר החל בשפה העברית בשנת הלימודים תשנ"ה.

בכל שנה נבחרת על ידי ועדת שופטים רשימת ספרים מומלצים המחולקת לפי קבוצות גיל, מכיתות א' ועד י"ב. הרשימה מועברת לבתי-ספר המשתתפים במצעד ולספריות, בצפייה שתתקיים פעילות סביב הספרים ברשימה, פעילות שתעודד את קריאתם. משרד החינוך אף מחלק מענקים לספריות המציגות תוכניות מובנות לקריאת ספרים אלה. בתי הספר יכולים לרכוש את הספרים המשתתפים במצעד במחיר מוזל, דרך משרד החינוך או ישירות מהמוציאים לאור. בהמשך השנה מוזמנים התלמידים להצביע על הספר האהוב עליהם מבין הספרים המוצעים.

החל מתשס"ח נקרא המצעד על שם סופרת הילדים מרים רות. עם השנים, מצעד הספרים התרחב גם לשפה הערבית.

## קישורים חיצוניים
* מצעד הספרים תשע"א באתר משרד החינוך.
* מצעד הספרים תש"ע באתר משרד החינוך.
* מצעד הספרים תשס"ט באתר משרד החינוך.
*מצעד הספרים תשפ"א באתר משרד החינוך.
*מצעד הספרים תשפ"ו באתר משרד החינוך.
## הערות שוליים

*
קטגוריה:ספר
קטגוריה:משרד החינוך
ג'ון נאש (אדריכל)

**ג'ון נאש** (באנגלית: **John Nash**; 18 בינואר 1752 – 13 במאי 1835) היה אדריכל בריטי שתכנן את מרכז לונדון. הוא פעל בתקופה הג'ורג'יאנית ובתקופת העוצרות והיה אחראי על התכנון, בסגנונות נאו-קלאסיים ו, של אזורים חשובים רבים בלונדון.

נאש נולד בלמבת' בלונדון, ולמד אדריכלות אצל סר .

לאחר שירש הון רב עבר להתגורר בכפר, אך משאבד הון זה בשל עסקאות כושלות והוכרז פושט רגל בשנת 1783 חזר לעבוד כאדריכל. נאש מונה על ידי יורש העצר בזמנו, המלך לעתיד ג'ורג' הרביעי, לתכנן את פארק מרילבון. באזור זה תכנן ארמון למלך, אך תכנון זה לא יצא לפועל. במקום זה תכנן נאש במקום פארק ציבורי הוא ריג'נטס פארק.

בשנת 1812 מונה נאש לתכנן את התעלה החוצה את לונדון היא תעלת ריג'נטס.

כמו כן תכנן נאש את ההרחבות לארמון בקינגהאם, את האורוות המלכותיות, את פארק סנט ג'יימס, כיכר טרפלגר ואת מארבל ארץ'.

## ביוגרפיה וקריירה
נאש נולד בשנת 1752 בלמבת', לונדון. אביו (שגם הוא נקרא ג'ון). היה מתקן טחנות וולשי. (1714–1772) מ-1766 או 67, ג'ון נאש התמחה אצל האדריכל רוברט טיילור. ג'ון סיים את החניכה בשנת 1775 או 1776. ב-28 באפריל 1775, בכנסיית סנט מרי ניוינגטון (שכיום הרוסה), נאש התחתן עם אשתו הראשונה ג'יין אליזבת קר. בהתחלה, נראה שהוא המשיך בקריירה של מודד, בנאי ונגר. עבודתו נתנה הכנסה של כ-300 אירו (בערך 50,000 אירו של היום.) ג'ון ואשתו הקימו את ביתם בלמבת', לונדון. הוא התחיל להיות אדריכל ב-1777 ובאותו הזמן היה בשיתוף פעולה עם סוחר עצים, ריצ'רד הייביסייד. הקריירה שלו הייתה בתחילתה לא מוצלחת. לאחר ששאל 1,000 אירו (בערך 162,000 אירו בכסף של היום) בשנת 1778 מדודו תומאס, הוא השקיע את הכסף בעבודותיו הראשונות, בלומסברי סקוור (גינה משותפת בלונדון) ודירה ב, לונדון. עם זאת, נכסיו לא הושכרו והוא פשט רגל ב-30 בספטמבר 1783. חובותיו היו כ-5,000 אירו (בערך 760,000 אירו בכסף של היום), ועוד 2,000 אירו שהוא שאל מרוברט אדם ואחיו.

שלט כחול המנציח את נאש הוצב ברחוב ראסל הגדול 66 על ידי המורשת האנגלית בשנת 2013.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנגלים
קטגוריה:לונדון
קטגוריה:אדריכלים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1752
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1835
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
באיין-אולגי

**באיין-אולגי** (במונגולית: **Баян Өлгий**, בקזחית: **Баян Өлгей**) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. זהו האיימאג המערבי ביותר. בירת האיימאג היא **אולגי**.
הויטן-אול, ההר הגבוה ביותר במונגוליה (4374 מ') ממוקם בצפון האיימאג, סמוך לגבול הרפובליקה העממית של סין.

## הקזחים בבאיין אולגי
### רקע היסטורי
באיין אולגי מופרד משאר מחוזות מונגוליה על ידי נהר החובד ומסין על ידי הרי אלטאי.
בידוד זה גרם לכך שהמחוז מובדל משאר מונגוליה גם בשפתו, הרכבו האתני ותרבותו.

בסוף המאה ה-17 נמלטה קבוצה קטנה של קזחים והתיישבה בבאיין-אולגי. במאה ה-18 הביסו המנצ'ורים את המונגולים באזור, השתלטה קבוצת הקזחים על האזור, והם שומרים על תרבותם המוסלמית עד ליום זה. לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו רבים מהקזחים בבאיין-אולגי לקזחסטן, וכיום נותרו במחוז פחות ממחצית מכמות הקזחים שהיו בה בעבר.

### בזיירים
הקזחים של באיין אולגי ידועים במיומנותם בבזיירות (ציד בעזרת עופות דורסים), בעיקר בשימוש בעיטים זהובים. בעבר היה נחשב הציד באמצעות עיטיים לספורט של האליטה ברחבי אסיה המרכזית, אך כיום הקזחים של באיין אולגי הם כמעט היחידים העוסקים בכך שלא על מנת לשמש אטרקציה לתיירים.

## סומים (תת מחוזות)
* אלטנצוגץ (Altantsögts)
* אלטאי (Altay)
* ביינור (Bayannuur)
* בוגט (Bugat)
* בולגן (Bulgan)
* בויינט (Buyant)
* דלון (Delüün)
* נוגונור (Nogoonnuur)
* אולגי (Ölgiy)
* סגסיי (Sagsay)
* טולבו (Tolbo)
* צנגל (Tsengel)
* אולנחוס (Ulaanhus)

## קישורים חיצוניים

* 
* ערים בבאיין-אולגי - מפות ונתונים
* מידע על באיין-אולגי

קטגוריה:מונגוליה: מחוזות