open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דוד אוהנסיאן

[ממוזער|קירמיקה של דוד אוהנסיאן ב[בית אות המוצר הירושלמי]]
**דוד אוהנסיאן** (בארמנית: **Davit Ohannessian**; 1884 – 1952) היה אמן אריחי קרמיקה ארמני, יליד האימפריה העות'מאנית, הנחשב לאבי אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים.

## ביוגרפיה
אוהנסיאן נולד בשנת 1884 בכפר הארמני מורדקאי שבמזרח אנטוליה, וגדל בעיר אסקישהיר. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא עזב את לימודיו כדי לעזור בפרנסת המשפחה והצטרף לסדנת קרמיקה בבעלות ארמנית ב . בגיל 23 ייסד סדנת קרמיקה בשותפות עם אמנים נוספים, שם התמחה ביצירות מונומנטליות ובשחזור אריחים בסגנון המסורתי של איזניק. לצד עבודות פרטיות רבות ביצע אוהנסיאן גם עבודות ציבוריות גדולות כגון אריחים לקבר הסולטאן ראשיד הרביעי ולבית הדואר המרכזי באיסטנבול, עבודות שימור ב"מסגד הירוק" בעיר בורסה וכן עבודות שימור במתחם המקודש במכה.

בשנת 1915 רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה גלו בני המשפחה לעיר חַלַבּ שבסוריה, שם פגש אוהנסיאן את מארק סייקס, דיפלומט בריטי שהעסיק את אוהנסיאן בעבר. בשנת 1919 סיר רונלד סטורס, המושל הבריטי של ירושלים, החליט על שיקום אריחי הקרמיקה שעיטרו את כיפת הסלע שנוצרו במהלך המאה ה-16. סייקס, אשר הכיר כבר את אוהנסיאן המליץ עליו כראש הפרויקט. אוהנסיאן הביא מקוטחיה קבוצת אמנים ארמנים ובהם נשאן בליאן ומגרדיץ' קרקשיאן, בעזרתם ייסד את הסדנה שנקראה "אריחי כיפת הסלע".

בשנת 1920, לאחר שהופסקו עבודות השחזור בהר הבית בשל מחסור בכספים, העביר אוהנסיאן את הסדנה למבנים ב"ויה דולורוזה". בשנת 1922 עזבו בליאן וקרקשיאן את הסדנה והקימו סדנה עצמאית שנקראה "Palestine Pottery" בדרך שכם.במשך השנים עבדו בסדנה של אוהנסיאן אמנים ארמנים רבים. בין האמנים גם קבוצה של יתומים ארמנים שהובאו מטורקיה. בין העבודות העיקריות שיצר היו אריחים למלון "אמריקן קולוני", למרפאות החוץ של בית החולים סנט ג'ון, אריחים לבית הארחה של כנסיית סנט אנדרוז, "בית המזרקה" ב"מוזיאון רוקפלר", שלטי רחובות בעיר העתיקה ירושלים, שלטים על מצודות טגארט ביניהם שלט חזית תחנת המשטרה המנדטורית תרשיחא ושלט על תחנת המשטרה המנדטורית ברחובות ועוד. הסדנה פעלה עד שנת 1948.עם פרוץ מלחמת השחרור אוהנסיאן עוזב את ארץ ישראל. הוא נפטר בביירות בשנת 1952.

## גלריה

קובץ:Rockefeller Museum fountain2.jpg|בית המזרקה במוזיאון רוקפלר, שנות השלושים של המאה ה-20
קובץ:Tarshiha police.jpg|שלט בחזית תחנת משטרת מעלות-תרשיחא עם חתימת האמן בשוליים מימין למטה


## לקריאה נוספת

*Sato Moughalian, Feast of Ashes: The Life and Art of David Ohannessian
*כנען-קדר, נורית, **הקרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919–2000**, יד יצחק בן-צבי, 2002
*שלו-כליפא, נירית, "דוד אוהנסיאן וסדנת 'אריחי כיפת הסלע' 1919–1920", בתוך: כנען-קדר, נורית; עובדיה, אשר (עורכים), **אמנות ואומנות, זיקות וגבולות**, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2003, עמ' 145–162

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ארמנים
קטגוריה:אמני קרמיקה
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1952
הסתכלי אלי

**הסתכלי אלי** הוא אלבומו החמישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-8 באוגוסט 1999. באלבום נכללו להיטים כ"הסתכלי אלי", "בעירי", "ים של טעויות", "תודה לאל", "לב חולה", ״שושנת ספרד״ ו"מלך המגרש". היה זה האלבום השלישי והאחרון, אשר נכתב והולחן כולו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, שהפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם שולטן. כשנה אחר כך נפרדו חברי אתניקס מאייל באלבום "אתניקס ואייל גולן - המופע המשותף", שסיכם 4 שנות עבודה משותפות. בדומה לשני אלבומיו הקודמים, גם אלבום זה נחל הצלחה רבה והיה לאחד האלבומים הנמכרים בישראל אי פעם.

## רשימת רצועות

## קרדיטים
* מילים, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית: זאב נחמה ותמיר קליסקי.
* תופים: אשר פדי.
* גיטרות: אבי סינגולדה, חיים רומנו, יהודה קיסר.
* גיטרה בס: אבי יפרח.
* קלידים: תמיר קליסקי, יוסי יוסף.
* דרבוקה: רוני דדון.
* אקורדיון: בוריס אלייב.
* חצוצרה: אברהם פלדר.
* קולות רקע: מיכל מלאכי, אופירה יוספי, זאב נחמה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
תופעת פי

ממוזער|שמאל|תופעת פי
שמאל|ממוזער|תזוזת בטה הנבדלת מתופעת פי, רבים מבלבלים בין השתיים
**תופעת פי** (באנגלית: **Phi Phenomenon**) היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שקיימת תנועה, כאשר אובייקט דומם מוקרן במיקומים שונים, זה אחר זה, בשדה הראייה. האובייקט המוקרן לא נע, אך הצופה מדמיין שהוא נע.

תופעת פי בצבע היא מעניינת יותר: כאשר מוקרן ראשית האובייקט (למשל, עיגול) בצבע אחד, ובמיקום אחר מוקרן אותו אובייקט בצבע אחר, עדיין תישאר אשליית התנועה ואף תיווסף אשליית שינוי צבע של האובייקט ה"נע".

תופעה זו, שתוארה על ידי מקס ורטהיימר, היא נושא הנחקר בפסיכולוגיה, וכן מהווה חלק מהבסיס התאורטי של הקולנוע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אשליות אופטיות
טריאדה

**טריאדה** היא מושג המתאר קבוצה של שלוש. בהקשרים שונים מושג זה לובש משמעויות שונות.

קטגוריה:3 (מספר)
מועצת המדינה של רוסיה

**מועצת המדינה של הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Государственный Совет РФ**) היא גוף ייעוץ ממלכתי הצמוד לראש המדינה. המועצה הוקמה על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין ב-1 בספטמבר 2000. יושב ראש המועצה הוא נשיא הפדרציה הרוסית.
## היסטוריה

אף שמועצת המדינה הוקמה בשנת 2000, המועצה נחשבת ליורשת של גוף קודם, שהיה קיים עוד בתקופת הצאר והיה גוף מייעץ לקיסר רוסיה. מועצת המדינה, ששמה מתורגם כ"המועצה המדינית", הייתה מוסד ממשל עליון באימפריה הרוסית שהוקם ב-1806. עד שנת 1906 היא תפקדה כמועצה מייעצת לקיסר, ובשנים 1906-1917 הייתה הבית העליון של הפרלמנט הרוסי.

בשנת 2000 הוקמה מועצת המדינה והורכבה ממושלי המחוזות ברוסיה ושבעת מחוזות-העל. המועצה הוקמה על ידי הנשיא ולדימיר פוטין כדי להבטיח תפקוד מתואם ואינטראקציה של גופי ממשל, כדי לקבוע את הכיוונים העיקריים של מדיניות הפנים והחוץ של המדינה ותחומי העדיפות של ההתפתחות החברתית-כלכלית של המדינה. המועצה דנה בנושאי הרפורמות בכלכלה, בעניינים חברתיים, ובנושאים רבי חשיבות מבחינה ביטחונית, כגון הרפורמה הצבאית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. המועצה מקיימת לעיתים ישיבות משותפות עם מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית בנושאי צבא. כך, למשל, התקיימה ישיבה משותפת עם המועצה לביטחון לאומי של רוסיה ב-6 בספטמבר 2008, בעקבות פרוץ המלחמה בדרום אוסטיה.

בינואר 2020 הציע הנשיא פוטין לערוך שינויי חקיקה שיעניקו למועצה סמכויות נרחבות יותר ויהפכו אותה לגוף על שלטוני. מומחים טענו כי החקיקה תהפוך את המועצה לבית שלישי של האספה הפדרלית, הפרלמנט הרוסי. בפועל, בהתאם לתיקונים לחוקת רוסיה, ב-21 בדצמבר 2020 פורסם אוקאז לפיו עוגן מעמדה של המועצה כגוף ייעוץ נשיאותי ובו חברים ראש הממשלה מיכאיל מישוסטין, סגן ראש סגל הקרמלין סרגיי קיריינקו, יושבי ראש מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית, ראשי סיעות הדומה, מושלים, נציגי הנשיא במחוזות הפדרליים, יו"ר הפדרציה של האיגודים המקצועיים העצמאיים של רוסיה מיכאיל שמקוב, נשיא איחוד התעשיינים והיזמים הרוסי אלכסנדר שוכין, וראשי סוכנויות פדרליות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
מוסר עבודה

**מוסר עבודה** הוא אמונה של עובד בערך של עבודה במקום עבודה כלשהו, ובסיפוק ופיתוח אישי שהיא יכולה להקנות לו; אמונה זו עשויה להתבטא בהתנהגויות של מוכנות למאמץ והשקעה בעבודה, השתדלות של העובד להיענות לציפיות ההנהלה, התמדה, משמעת עצמית, חריצות, אחריות, יוזמה, נאמנות לעבודה, שיפור מתמיד, ועוד, כל זאת גם בהיעדר פיקוח של ההנהלה על עבודתו.

עובד בעל מוסר עבודה גבוה מזדהה עם מטרות הארגון ופועל כמיטב הבנתו ויכולתו להשגת מטרות אלה. מאחר ש"מטרות הארגון" כלליות מאוד, התרגום האופרטיבי שלהם מתבטא ב"ציפיות ההנהלה" הכלליות מחברי הארגון והמיוחדות מכל בעל תפקיד, שמתבטאות בין השאר בהסכמי עבודה, נהלים והוראות. עובד עשוי להתנהג בהתאם לציפיות ההנהלה כאשר המנהל שלו נוכח לידו, בשל חשש מעונש אם לא ינהג כך, או שינהג בהתאם לציפיות גם בנוכחות חבריו לעבודה, כי חשוב לו שיעריכו אותו כעובד מסור; אך אם הוא נוהג בהתאם לציפיות ההנהלה גם ללא נוכחות אחרים בשעת מעשה, ומתוך ערכים של העובד בלבד, ניתן לומר שיש לו מוסר עבודה גבוה. 

מוסר עבודה קשור בציפיות הנהלה שהן לגיטימיות; אם יש התנגשות בין עקרונות מוסר חברתי כללי לבין מוסר עבודה, שהוא רק היבט אחד מתוך המכלול של מוסר, הן אינן לגיטימיות. למשל, במפעל שפועל בניגוד לחוק וגורם נזק לסביבה, לעובדיו או לקהילה, ההנהלה עשויה לצפות מהעובדים שישתפו פעולה ולא ידווחו לנפגעים על נזק שנגרם להם, אך ציפיות כאלה סותרות את המוסר החברתי, ולכן אינן לגיטימיות.

מוסר עבודה היא תכונה מוערכת בארגונים רבים בחברה המערבית, ולעיתים קרובות היא עשויה לתרום להגדלת תחומי אחריותו של העובד ולקידומו המקצועי בארגון.

## לקריאה נוספת
* אברהם פנקס, השפעת דיונים בדילמות, על מוסר העבודה ורמת השיפוט המוסרי של תלמידים בבי"ס תעשייתי, עבודת תזה באוניברסיטת בר-אילן, 1994
* ההסתדרות הכללית, (1981/1982). חוקת העבודה לעובדי החרושת ההסתדרותית, תל אביב: האגף לאיגוד מקצועי
*מוסר עבודה במשפט העברי, הרב ישועה רטבי


* Antony, P. (1977). The ideology of work, London: Tavistock
* Cherrington, D. (1980). The work ethic: working values and values that work, N.Y. AMACOM, a div. of American Management Association
* Mirels, H. and Garrett. J. (1971). The protestant ethics as a personality variable, Journal of Consulting and Clinical Psychology, 36 1, 40-44
* Rose, M. (1985). Re-working the work ethics, N.Y.: Schocken
* Sengoku, T. (1985). Willing workers, Connecticut: Quorum
* Weber, M (1958). The protestant ethic and the spirit of capitalism, New York: Charles Scribner's Sons
* Kohlberg, L., Levine, D. & Hewer, A. (1983). Moral stages: a current formulation and a responce to critics, N.Y.: Karger 


## ראו גם
* דיני עבודה
* אתיקה בעסקים
* חריצות
* משמעת עצמית
* אחריות
* מסוגלות תעסוקתית
* למידה לאורך חיים
* אגואיזם אתי
* אינדיבדואליזם
* עבודה
* ארגון התקינה הבין-לאומי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יחסי עבודה
קטגוריה:עקרונות אתיים
המטוס הנשיאותי של רוסיה

[ממוזער|241x241px|[ולדימיר פוטין במטוס מדגם טופולב Тu-214SR בטיסתו לסוריה, 11 בדצמבר 2017|טקסט=]]
**המטוס הנשיאותי של רוסיה** (ברוסית: **Самолёт президента России**), מבחינה רשמית, **נקודת** **הפיקוד האווירית של נשיא רוסיה**, הוא מטוסו של נשיא רוסיה. כלי הטיס העיקרי הוא מטוס איליושין IL-96 דגם 300. המטוס מתוחזק, מופעל ומנוהל על ידי יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה", שהיא הגוף הממשלתי לתפעול המסוקים והמטוסים הנשיאותיים ברוסיה.
המטוס מאפשר לנשיא רוסיה לנהל את הכוחות המזוינים של רוסיה במהלך טיסות.
## היסטוריה
המטוס הראשון נבנה ב-1995 עבור הנשיא בוריס ילצין. המטוס השני הוכנס לשירות בתקופת הנשיא ולדימיר פוטין והמריא לראשונה ב-21 באפריל 2003 (מטוס מספר 96016). את המטוס הטיס הטייס ויקטור גלקין. במטוס שלושה ברים, חדר מנוחה עם מיטה זוגית עבור הזוג הנשיאותי, חדר עבודה, ומשרד הנשיא בגודל 10 מטרים רבועים וטרקלין מצופה זהב טהור.

עד 2010, מנהיגי ברית המועצות ורוסיה טסו רק בכלי טיס רוסיים. באוקטובר 2010 הנשיא דמיטרי מדבדב טס במטוס דגם Dassault Falcon 7X צרפתי בביקורו במחוז סחלין במזרח המדינה.

## מטוסים נוספים בשירות הנשיא
מטוס נוסף המשרת את הנשיא הוא מטוס טופולב Tu-214SR, מטוס שידור להצפנת שיחות המבוצעות מהמטוס הנשיאותי ליעד אחר בשיחת טלפון. מטוס שירות שני הוא מטוס Tu-214SUS, מטוס לאחזקת תקשורת הנשיא ואבטחתה. המטוס הוא רכוש המינהל הנשיאותי הרוסי, הגוף האחראי גם להגדרת סדר יומו של הנשיא.

המטוס הנשיאותי הרוסי מאובטח על ידי יחידת האוויר 235 של חיל האוויר הרוסי והיא זו שמלווה את הנשיא הרוסי בטיסותיו לחו"ל, במשך שנים היחידה ליוותה גם את מנהיגי המדינה הסובייטית. בסיסם של חיילי היחידה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, שם גם חונה המטוס הנשיאותי.[241x241px|ממוזער|[נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בנמיביה כשברקע מטוסו הנשיאותי, 26 ביוני 2009|טקסט=]]במרץ 2010, הנשיא המכהן דמיטרי מדבדב הזמין שני מטוסים נוספים ממפעל המטוסים של וורונז' מדגם איליושין IL-96-300PU. באותה שנה המינהל הנשיאותי רכש מטוס אנטונוב An-148, לליווי המטוס הנשיאותי.
### צי
[ממוזער|[טופולב Tu-214.|234x234 פיקסלים]]
[ממוזער|[סוחוי סופרג'ט 100 בשירות נשיא רוסיה.]]
[ממוזער|[מיל מי-8|Mi-8PS-7.]]
נכון לדצמבר 2016 צי המטוסים הנשיאותי כלל את המטוסים הבאים:




## ראו גם
*אייר פורס 1 - המקביל האמריקאי

## קישורים חיצוניים
*
*תצלומים שונים מפנים המטוס
*אודות המטוס מספר אחת של רוסיה 

[200px|ממוזער|שמאל|[ולדימיר פוטין בביקור רשמי בערב הסעודית, שברקע מטוסו הנשיאותי, 11 בפברואר 2007.]]

## הערות שוליים

קטגוריה:מטוסי נוסעים רוסיים
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:מטוסים נשיאותיים
צ'זרה פראנדלי

**צ'זרה קלאודיו פראנדלי** (באיטלקית: **Cesare Claudio Prandelli**; נולד ב-19 באוגוסט 1957 באורזינובי, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן. כיהן בעבר כמאמנה של נבחרת איטליה.

## קריירה
כשחקן פעיל, שיחק במועדוני הכדורגל קרמונזה (בשנים 1974–1978), אטאלנטה (בשנים 1978–1979 ולאחר מכן שוב בשנים 1985–1990) ויובנטוס (בשנים 1979–1985). פראנדלי שיחק בעמדת הקשר.

את קריירת האימון שלו החל פראנדלי בקבוצת הנוער של אטלנטה ב-1990 ואימן אותה במשך שבע שנים. לאחר מכן אימן במועדונים כמו לצ'ה, ורונה, ונציה ופארמה. ב-2004 מונה למאמנה של רומא, אך עזב את הקבוצה באותה שנה עקב החמרת מצבה הבריאותי של אשתו.
ב-2005 מונה למאמנה של פיורנטינה ואימן אותה במשך חמש שנים. בתחילת 2009, קיבל את פרס 'אוסקר דל-קאלצ'ו' על בחירתו למאמן השנה בליגה בעונת 2007/2008.

ב-30 במאי 2010, התאחדות הכדורגל האיטלקית הודיעה כי פראנדלי יהיה מאמנה של ה'אזורי', נבחרת איטליה בכדורגל, אחרי מונדיאל 2010. תחת הדרכתו הגיעה איטליה לגמר יורו 2012 ולמונדיאל 2014, שם הודחה בשלב הבתים. פראנדלי התפטר מאימון הנבחרת מספר שעות לאחר ההדחה. ב-5 ביולי מונה למאמן גלאטסראיי הטורקית. ב-27 בנובמבר 2014 פוטר בשל חוסר הצלחתו בקבוצה. ב-28 בספטמבר 2016 מונה למאמן ולנסיה. ב-30 בדצמבר התפטר מתפקידו לאחר עשרה משחקים. ב-25 במאי 2017 מונה למאמן א-נסר. ב-21 בינואר 2018 פוטר מתפקידו. ב-9 בנובמבר 2020 חזר פרנדאלי לאימון פיורנטינה. ב-23 במרץ 2021 התפטר מאימון הקבוצה.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקה על תקופתו כשחקן ביובנטוס, באתר myjuve
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני קרמונזה
קטגוריה:כדורגלני אטאלנטה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:מאמני נבחרת איטליה בכדורגל
קטגוריה:מאמני הלאס ורונה
קטגוריה:מאמני ונציה
קטגוריה:מאמני פארמה
קטגוריה:מאמני פיורנטינה
קטגוריה:מאמני רומא
קטגוריה:מאמני גלאטסראיי
קטגוריה:מאמני ולנסיה
קטגוריה:מאמני לצ'ה
קטגוריה:מאמני א-נסר (דובאי)
קטגוריה:מאמני יורו 2012
קטגוריה:מאמני מונדיאל 2014
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1957
כנסיית קלריגוש

**כנסיית קלריגוש** (בפורטוגזית: **Igreja dos Clérigos** - "כנסיית הכמורה", ()) היא כנסייה בסגנון הבארוק בעיר פורטו שבפורטוגל. הכנסייה ידועה בזכות מגדל קלריגוש - מגדל פעמונים גבוה הנשקף מנקודות שונות בעיר, ומהווה את אחד מסמליה.

## היסטוריה
הכנסייה נבנתה עבור אחוות הקלריגוש (כמורה) בידי ניקולאו נסוני (Nicolau Nasoni), אדריכל איטלקי וצייר, שעבד רבות בצפון פורטוגל במהלך המאה ה-18. לבקשתו, הוא נקבר בקריפטה של הכנסייה. הבנייה החלה בשנת 1732 והסתיימה בסביבות 1750, ובתקופה זו הושלם גרם מדרגות כפול מונומנטלי בחזית הכנסייה.

החזית הראשית של הכנסייה מקושטת במוטיבים בארוקיים (כגון חרציות וצדפים) וגמלון גדול מקוטע ("שבור") בראש המבנה. תכנון זה היה מבוסס על סכמה אדריכלית מתחילת המאה ה-17. האפריז המרכזי מעל החלונות מציג סמלי פולחן וקערת קטורת. 

החזיתות הצידיות חושפות את תוכנית הקרקע הכמעט אליפטית של הספינה הראשית. כנסייה זו הייתה מבין כנסיות הבארוק הראשונות בפורטוגל שאימצה תוכנית קרקע אליפטית. התמונה שעל לוח המזבח (altarpiece) בקפלה הראשית, עשויה משיש במספר גוונים, ונוצרה על ידי מנואל דוש סנטוש פורטו.

המגדל המונומנטלי של הכנסייה, הממוקם בצידה האחורי, נבנה מאוחר יותר מהכנסייה עצמה. בנייתו החלה ב-1754 והושלמה ב-1763. עיטורי הבארוק שלו מושפעים גם מהסגנון הבארוקי של רומא, בעוד שהמגדל עצמו הושפע יותר מקמפנילות (מגדלי פעמונים באיטליה שנבנו כמבנים עצמאיים) בטוסקנה. גובה המגדל הוא 75.6 מטר והוא שולט בשמי העיר. 225 מדרגות מובילות לקומתו השישית והאחרונה. המגדל הפך לאחד מסמלי העיר וניתן לצפות ממנו על כל העיר העתיקה של פורטו (אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית), על נהר הדואורו ועל העיר השכנה וילה נובה דה גאיה שבגדה הדרומית של הנהר.

## גלריה

Facada_torre_dos_Cl%C3%A9rigos.jpg|חזית הכנסייה
Clerigos.jpg|מגדל קלריגוש בחזית האחורית של הכנסייה
Porto - Torres dos clérigos.JPG|הכנסייה מוארת בלילה
ClerigosChurchInterior.jpg|המזבח המרכזי


## קישורים חיצוניים

* 
* המכון הפורטוגזי למורשת אדריכלית

קטגוריה:פורטוגל: מבני דת
קטגוריה:אירופה: כנסיות
קטגוריה:פורטו: מבנים
קטגוריה:אטרקציות תיירותיות: מגדלים
נתן שור

**נתן שוּר** (19 באוגוסט 1923 - 12 באפריל 2012) היה היסטוריון ישראלי, שחקר – בין היתר – את ספרות הנוסעים לארץ ישראל.
## ביוגרפיה
שור נולד ב-19 באוגוסט 1923 בווינה שבאוסטריה, עלה ארצה בגיל 11 והתגורר בתל אביב. הוא סיים את חוק לימודיו בגימנסיה הרצליה והתגייס ב-1941 לשורות הצבא הבריטי. בהמשך שירת בצה"ל בחטיבת גולני, בחיל המודיעין ובמוסד.

שור למד היסטוריה, גאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, והתמחה בחקר ספרות נוסעים לארץ ישראל בשפות רבות. בהמשך ליקט עדויות וסיפורים רבים מיושבי הארץ בעת החדשה, ופרס תמונה כוללת של אירועי הארץ מימי קדם ועד ימינו. את מקורותיו שאב מספריות ומארכיונים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.

תרומתו העיקרית של שור למחקר ארץ ישראל הייתה באיתורם ותרגומם של עדויות ומכתבים ממקור ראשון, המאששים או מפריכים סברות והנחות מקובלות על אירועים או מקומות. הוא השקיע מאמץ רב באיתור מסמכים ממקורות מרוחקים, כך למשל, נסע עד לספרייה המלכותית בסטוקהולם כדי למצוא את יומנה של הסופרת השוודית סלמה לגרלף, על ביקורה בירושלים בראשית המאה ה-20.

שור היה אחיה של כלת פרס ישראל דינה פייטלסון, ואב לבן ובת. הוא נפטר בתל אביב בגיל 89.

## ספריו
שור כתב למעלה ממאה מאמרים, רבים מהם בכתב העת "עת-מול", וכן חיבר יותר מעשרים ספרים, בהם:
* תולדות צפת, הוצאת עם עובד/דביר, 1983, .
* מסע נפוליון לארץ ישראל, עם עובד, 1984, .
* תור הזהב של ספרות הנוסעים לארץ ישראל, אריאל 47, 1986.
* תולדות ירושלים בספרות הנוסעים ועולי הרגל, דביר, 1987 (שלושה כרכים).
* ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר, 1988.
* תולדות השומרונים, 1989 (באנגלית).
* תולדות עכו, דביר, 1990.
* תולדות הקראים, 1992 (באנגלית).
* אנציקלופדיה קראית, 1995 (באנגלית).
* Nathan Schur, The Relevant History of Mankind. The Alpha Press, 1997, (באנגלית).
* תולדות ארץ ישראל, מן התקופה הפרהיסטורית עד ימינו, הוצאת דביר, 1998.
* מסע אל העבר, מסה על העבר, לתולדות התקופות הממלוכית והעות'מאנית בארץ ישראל, ספר היובל לנתן שור לשנתו ה-75, הוצאת אריאל, ירושלים, 1998 (אוסף מאמרים שפורסמו בעבר במקומות שונים).
* תולדות הקראים, מוסד ביאליק, 1999.
* תולדות הגולן, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2002.
* תולדות תל אביב, הוצאת ספרים אריאל, 2015 (פורסם לאחר מותו)

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:ארץ ישראל: היסטוריונים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
אדוארד פנק אדאמי

**אדוארד (אדי) פנק אדאמי** (באנגלית: **Edward Fenech Adami**; נולד ב-7 בפברואר 1934) היה ראש ממשלת מלטה ונשיאה השביעי.

## ביוגרפיה
פנק אדאמי הצטרף למפלגה השמרנית במלטה לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה, והיה לאחד ממנהיגיה הבולטים. תקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלת מלטה (1987-1996) התאפיינה ביישום הפרטה מקיף במשק המלטזי בתחומי התקשורת, הפיננסים והתשתית. בשנת 1990 הגישה הממשלה בראשותו בקשה להצטרף לאיחוד האירופי, והחלה בביצוע הרפורמות המבניות כדי להתאימם לתקינה האירופית.

בבחירות בשנת 1996 הפסידה המפלגה השמרנית ופנק אדאמי הפך למנהיג האופוזיציה בפרלמנט. מפלגת הלייבור שניצחה בבחירות באותה שנה החליטה להקפיא את תהליך הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופאי בטענה שצעד זה יביא לאובדן זהותה הייחודית של המדינה. בשנת 1998 ניצחה המפלגה השמרנית בבחירות ופנק אדאמי נבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו השנייה של פנק אדאמי כראש ממשלת מלטה התאפיינה בהשלמת המהלך להצטרפות מלטה לאיחוד האירופאי. לאחר משא ומתן מואץ אושר ההסכם ההצטרפות ואושר ברוב גדול במשאל עם שנערך במלטה במרץ 2003. חודש לאחר מכן הכריז פנק אדאמי על קיום בחירות חדשות, בהן הוא ניצח ברוב גדול. בחודש מרץ 2004 החליט פנק אדאמי להתפטר מתפקידו כראש ממשלת מלטה ולהתמודד על תפקיד הנשיאות. את מקומו כראש ממשלת מלטה ירש לורנס גונצי. פנק אדאמי הוא ראש הממשלה שכיהן תקופת כהונה הארוכה ביותר, מאז מלטה קיבלה את עצמאותה בשנת 1964.

באפריל 2004 נבחר פנק אדאמי לתפקיד הנשיא השביעי של מלטה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2009 כאשר הוחלף על ידי ג'ורג' אבלה. בשנת 2004 העניק העיתון "קול אירופה", שמקום מושבו בבריסל, את התואר "אירופאי השנה" לפנק אדאמי על נחישותו ותרומתו הרבה להצטרפות מלטה לאיחוד האירופי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשיאי מלטה
קטגוריה:ראשי ממשלת מלטה
קטגוריה:עורכי דין מלטזים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1934
הלל פריד

הרב **הלל פריד** (ה'תקכ"ג, 1763 - ב' באדר ה'תקצ"ג, 1833), היה "משנה לראש הישיבה" בישיבת וולוז'ין, תחת הנהגת חותנו רבי חיים מוולוז'ין, ולאחר מכן כיהן כאב"ד ומו"ץ בעיר גרודנה.

## קורות חייו
נולד בנשביז בשנת תקכ"ג, 1763, לרב שמחה פריד, רבה של גרודנא. נישא לאסתר בתו של ר' חיים מוולוז'ין.

כנהוג בישיבת וולוז'ין, לצד ראש הישיבה התמנה "משנה לראש הישיבה". ר׳ חיים מוולוז'ין מינה את חתנו הרב הלל פריד למשנהו לאחר פרישתו של ר' יחיאל מיכל ממינסק, והוא נשא בתפקיד זה במשך עשר שנים, בין השנים תקע"א-תקפ"א, 1811-1821. כך מעיד נכדו הרב חיים הלל פריד בשם אביו הרב אליעזר יצחק פריד: "וגם א"ז (אדוני זקני) הגאון מ' הלל זללה"ה הגיד השיעור בהישיבה הק' דפעה"ק עשר שנים רצופות, ומהם כמה שנים עוד בחיי חותנו הגאון רשכבה"ג אדמו"ר מהר"ח זצ"ל, כאשר כה מצאתי כתוב בין כי"ק א"א (אדוני אבי) הגאון זצ"ל בהספדו אשר ספד עליו בקהל עם בבהמ"ד דפה".

לאחר פטירת חמיו בשנת תקפ"א (1821), עבר ר' הלל מוולוז'ין לגרודנה למלא את מקום אביו ברבנות. בשל סכסוכי רבנות לא כיהנו עוד רבנים בגרודנה מאז שנת תקע"ח, 1818, אלא רק דיינים, ולפיכך, תוארו הרשמי של ר' הלל היה אב"ד ומו"ץ.

רבי הלל פריד נפטר ביום ב' באדר תקצ"ג, 1833. על מצבתו בבית העלמין בגרודנא נכתב: "**ה**מורה לצדקה משפטי ה' ותורתו. **ל**כס אבותיו צדיק ישר למלאותו. **ל**צאן קדשים דלה מבאר מים חיים. בחסותו בצל קורת **נפש החיים**".

## עיזבונו התורני
בהקדמת הספר "חוט המשולש" כותב נכדו, הרב חיים הלל פריד: "אמנם מגודל חסידותו וענוותנותו לא רצה לכתוב חידו"ת (=חידושי תורה) שלו, כאשר כה מצאתי בין כתבי אבי הגאון וצדיק ז"ל שהגיד כן בהספדו אשר ספד עליו... ואמר לי שאף שאמר השיעור עשר שנים רצופות, ובכל יום לא הלך לשיעור בלי חידוש, אמר שמעולם היה מהדר שלא לכתוב שום חידוש, גם שלא לומר החידוש בפני רבים את מה שאמר בתוך השיעור, כי אולי זכהו ה' באיזה חידוש יותר מכפי שכלו למען זכות תלמוד תורה דרבים ואיך יתפאר בו, והחידושי תורה שאמר לכותבם הם שחידש בהיותו בהוראדנא".

בשו"ת חוט המשולש (ווילנא תרמ"ב) נדפסו שמונה תשובות שלו, הכוללות התכתבות עם הרב משה זאב מרגליות מגרודנא, מחבר **מראות הצובאות**. ב**פתיחה** לספר כלולה דרשה אחת ממנו שהייתה מצויה ברשימת ההספד של בנו הרב אליעזר יצחק.

## צאצאיו
הרב פריד הותיר אחריו כמה בנים:

* בנו, הרב אליעזר יצחק פריד ראש ישיבת וולוז'ין
* בנו, שמחה זלמן ממריאמפולה
* בתו רבקה חינע
* בתו, שנישאה לרב אליעזר הלוי מגרודנה (בנו של הרב יחזקאל מבוברויסק, ממלא מקום חותנו ברבנות בגרודנה)
* בתו, שנישאה לרב ישראל ברמן

## לקריאה נוספת
* משה צינוביץ, **עץ חיים** - ספר ראשון (עמ' 93-89), תל אביב תשל"ב

## קישורים חיצוניים
* השושלת הוולוז'ינית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1833
קטגוריה:ילידי 1763
קטגוריה:ראשי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:משפחת חיים מוולוז'ין
קטגוריה:גרודנו: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
ל'אסקולניה

**ל'אסקולניה** (בקטלאנית: **L'Escolania**) היא מקהלת נערים של קולות סופרן ואלט הפועלת במנזר הבנדיקטיני סנטה מריה דה מונטסראט, סמוך לברצלונה שבחבל קטאלוניה בספרד. כאשר הרפרטואר דורש זאת, המקהלה מלווה במקהלת הקאפלה של מונטסראט, המורכבת מנערי מקהלה בוגרים והנזירים של מקהלת קאפלת הכומריה.

ל'אסקולניה מזמרת מדי יום בבזיליקה של מונטסראט, לעיתים קרובות לפני קהל גדול של צליינים ומבקרים מכל רחבי העולם. ה"סלבה רג'ינה" של צהרי היום הייתה, במהלך העשורים האחרונים, לפרק המקובל ביותר בעבודת הקודש היום-יומית.

מאז שלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, המקהלה יוצאת מתחומי הבזיליקה ומופיעה בקונצרטים בקטאלוניה ובעולם. הקונצרט החשוב ביותר בסיבוב האחרון היה עם "תזמורת הלאומים" (l'Orquesta de les Nations) בניצוח ג'ורדי סאבאל, וההשתתפות באופרה "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן בתיאטרון של ברצלונה.

## קישורים חיצוניים

* 

* דיסקוגרפיה

קטגוריה:מקהלות
קטגוריה:להקות ספרדיות
קטגוריה:ברצלונה: תרבות
קופי לואק

שמאל|ממוזער|250px|פולי קופי לואק לפני ניקוי וקלייה
[שמאל|ממוזער|250px|[גחן דקלים אסייתי]]
**קוֹפִּי לוּאָק** (באינדונזית: **Kopi luwak**, **קוֹפִּי** - קפה; **לוּאָק** - גחן דקלים אסייתי) הוא קפה המיוצר מפולי קפה שעברו במערכת העיכול של גחן דקלים אסייתי, וגחניים אחרים.

הגחן אוכל את פירות צמח הקפה ולאחר כיום וחצי מפריש את הפולים בקבוצות (בצואה) כשחלק מהפירות עודם מחוברים לפולים. הם נאספים, נשטפים ביסודיות, מיובשים בשמש ועוברים תהליך קל של קלייה בלבד, כדי לא לפגוע במגוון הטעמים וחוסר המרירות שנובעים מהתהליך שעברו הפולים במערכת העיכול של הגחן.

## אזור גידול
מקורם של הפולים מאינדונזיה. לפי הסיפור העממי, את הקפה גילו ילידים מסומטרה שלא הורשו לקטוף את פירות הקפה מהמטעים של המתיישבים ההולנדים במאה ה-18. לאחר שראו כי גחני הדקלים נוהגים לאכול את פולי הקפה ולהוציא אותם אחר כך בצואה, הפועלים באחוזות הקפה החלו לאסוף את הפולים, לרחוץ אותם ולהכין מהם משקה קפה, וגילו שטעמו טוב יותר.
[ממוזער|קפה ערביקה שיוצר מגללים של גחן על רקע מטע קפה בדאלאת, [וייטנאם]]
זהו אחד מסוגי הקפה היקרים ביותר בעולם, ונמכר במאות דולרים לקילוגרם. הקפה נמכר בעיקר לפי משקל ביפן ובארצות הברית, ומוגש בבתי קפה בדרום-מזרח אסיה. מדי שנה מיוצרים כ-230 ק"ג של קפה המתקבל בתהליך זה.

סוג יקר יותר של קפה, שייצורו מסתמך על מערכת העיכול של פילים, מכונה קפה שנהב שחור.

## כשרות
שאלת כשרותו של קפה זה שעבר במערכת העיכול של חיה טמאה, עוררה דיונים בין פוסקי ההלכה. תשובה הלכתית ראשונית בתחום זה נכתבה בידי הרב שלמה פישמן הנוטה להכשיר את הקפה. כמוהו גם הרב שניאור זלמן רווח, קבע שהקפה מותר לשתייה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קפה
קטגוריה:גחניים
פיאזה

**וילסון דה סילבה פיאזה** (בפורטוגזית: **Wilson da Silva Piazza**; נולד ב-25 בפברואר 1943 בריבייראו דאס נבס), הידוע בשם **פיאזה**, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדות הבלם והקשר ההגנתי, וידוע במיוחד בשל הופעותיו במדי קרוזיירו ונבחרת ברזיל.

פיאזה החל את הקריירה שלו ב-1961, בקבוצת רנאסנסה (Renasença) ממדינת מינאס ז'ראיס. בתחילת דרכו שיחק דווקא כחלוץ, אך בהמשך הוסט לתפקידו ההגנתי. ב-1964 הוא עבר לקרוזיירו, מבכירי המועדונים במדינה זו. במהלך 15 שנותיו בקבוצה שיחק פיאזה ב-559 משחקים, ומלבד יכולתו היציבה במשחק ההגנה תרם לקבוצה גם מבחינה התקפית עם 39 שערים בסך הכל, זכר לתפקיד ההתקפי שבו החל את הקריירה. פיאזה היה מהשחקנים הבולטים של קרוזיירו באותה תקופה, לצדם של טוסטאו ודירסאו לופז, ושותף לעשר זכיות באליפות מינאס ז'ראיס, לזכייה בטאסה ברזיל ב-1966 ולזכייה בגביע ליברטדורס ב-1976, לאחר ניצחון על ריבר פלייט הארגנטינאית במשחק הגמר. הוא פרש מכדורגל ב-1979.

פיאזה החל לשחק בנבחרת הלאומית של ברזיל ב-1969, וערך במדיה 47 הופעות. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1970, תוך שהוא משמש אחד משחקני המפתח בהגנת הנבחרת, לצדם של שחקנים כמו קרלוס אלברטו. הוא השתתף עם ברזיל גם במונדיאל 1974, שבו הודח עמה בסיבוב השני.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל השחקן באתר Sambafoot

קטגוריה:בלמי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1943
סיפורים שלא נשלמו

**סיפורים שלא נשלמו: מנומנור ומהארץ התיכונה** או "**סיפורים שלא נשלמו**" (באנגלית **Unfinished Tales of Númenor and Middle-eart**), הוא קובץ מאמרים וסיפורים מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, המתארים בהרחבה את קורות הארץ התיכונה ונומנור, מהעידן הראשון ועד השלישי, שלא ראו אור בחייו של המחבר. לאחר מותו, ביקשו רבים מקוראי סדרת ספרי שר הטבעות וההוביט ללמוד עוד על הארץ התיכונה ויושביה, ההיסטוריה שלה ופרטים נוספים הנוגעים לדמויות המוכרות להם כבר. כל אלה ועוד נמצאו ברשומות שהשאיר אחריו טולקין בערבוביה, ובנו כריסטופר ערך אותן והכניס בהן סדר עד שהוציאן לאור בספר "סיפורים שלא נשלמו" בשנת 1980. הספר הוא חלק מהלגנדריום, המכלול הספרותי המתאר את היקום הדמיוני שיצר טולקין.

## הסיפורים
### מן העידן הראשון
* "על טואור ובואו לגונדולין": גרסה מורחבת של סיפור טואור ובואו לגונדולין.
* "נרן אי הין הורין": גרסה מורחבת של סיפור ילדי הורין מזו שנמצאת בסילמריליון.

### מן העידן השני
* "תיאור האי נומנור": תיאור מפורט של האי נומנור בו השתכנו הדונאדין בעידן השני.
* "אלדריון וארנדיס": סיפורם של טר-אלדריון, מלך נומנור ורעייתו ארנדיס.
* "שושלת אלרוס: מלכי נומנור": שושלת מלכי נומנור מטר-מיניטור (אלרוס אחי אלרונד) עד אר-פרזון.
* "תולדות גלדריאל וקלבורן": קורות חייהם של גלדריאל, בעלה קלבורן, ואמרות מלך לות'לוריין.

### מן העידן השלישי
* "האסון בשדות הסיפנים": סיפור הקרב בשדות הסיפנים בו נהרג המלך איסילדור והטבעת האחת אבדה.
* "קיריון ואאורל": סיפורם של עוצר גונדור קיריון ושל שר האאותאוד (הרוהירים) אאורל, שיתוף הפעולה במלחמה נגד עם עוין מהמזרח, וההסכם שבו ניתנה רוהן לאאותאוד.
* "מסע ארבור": סיפור פגישתם של גנדלף ושל תוֹרִין צִנַּת-אַלּוֹן, מלך גמד גולה של אחת ממלכות הגמדאים, שהובילה לסיפור שמתואר בספר "ההוביט".
* "חיפוש הטבעת": תיאור מסעם של הנאזגול שנשלחו על ידי סאורון לחפש את הטבעת האחת.
* "הקרבות על מעברות האיסן": תיאורם של הקרבות על מעברות האיסן, שני קרבות שנערכו בין הרוהירים לבין צבאו של סארומן במהלך מלחמת הטבעת.

### סיפורים שאינם משתייכים לעידן מסוים
* "הדרואדין": הרחבה על הדרואדין, אנשי הפרא מיער דרואדין שבקצה ארד נימרס.
* "האיסטרי": על מקורם של האיסטרי: הקוסמים שבאו לארץ התיכונה על מנת להילחם בשר האופל סאורון.
* "הפלנטירי": סיפורם של הפלנטירי (ביחיד פלנטיר): 7 אבני הבדולח הקסומות שהביאו אלנדיל ובניו מנומנור לארץ התיכונה.

## קישורים חיצוניים
* סיפורים שלא הושלמו, בפרויקט הלגנדריום של טולקין באתר פאנדום

קטגוריה:ספרי 1980
קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי ג'. ר. ר. טולקין
ולדמר דה בריטו

**ולדמר דה בריטו** (בפורטוגזית: **Waldemar de Brito**; 17 במאי 1913 – 21 בפברואר 1979) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ במועדונים בברזיל ובארגנטינה, כמו גם בנבחרת ברזיל.

## קריירה
דה בריטו, יליד סאו פאולו, שיחק בראשית הקריירה שלו במועדונים המקומיים סיריו (Syrio) ואינדפנדנסיה (Independência). ב-1933 הוא החל לשחק כמקצוען בקבוצה הבכירה של העיר, סאו פאולו דה פלורסטה, והיה באותה שנה למלך השערים של טורניר ריו-סאו פאולו עם 21 שערים. שנה לאחר מכן הוא עבר לבוטפוגו, במדיה שיחק תקופה קצרה בטרם עבר לסן לורנסו מהליגה הארגנטינאית. ב-1936 הוא חזר לברזיל ועבר לשחק בפלמנגו, עמה זכה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1939. ב-1943 הוא עבר לקבוצת פורטוגזה ולאחר מכן עבר לפורטוגזה סנטיסטה, במדיה סיים את הקריירה ב-1945.

במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל שיחק דה בריטו ב-18 משחקים והבקיע 18 שערים. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1934, שבו הודחה הנבחרת כבר בסיבוב הראשון על ידי נבחרת ספרד. באותו משחק הוא בעט בעיטת עונשין לזכות נבחרתו, אך זו נהדפה על ידי השוער הספרדי ריקרדו זאמורה.

לאחר פרישתו ממשחק שימש דה בריטו כסקאוט במועדון באורו אתלטיק קלאב. ב-1954 הוא גילה נער בשם אדסון ארנטס דו נסימנטו (פלה), ולקח אותו לשחק בסנטוס. פלה עתיד היה להפוך לאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.

## קישורים חיצוניים

* ולדמר דה בריטו באתר Sambafoot

קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:סאו פאולו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סאו פאולו
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1934
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-1979
איליושין

תאגיד התעופה **איליושין** (ברוסית: **Авиационный комплекс имени С. В. Ильюшина**) הוא יצרן מטוסים שהוקם על ידי סרגיי ולדימירוביץ' איליושין ב-13 בינואר 1933 על פי הוראת בראנוב, שהיה הקומיסר העממי לענייני תעשייה כבדה וראש המחלקה הראשית לתעשייה אווירית של ברית המועצות.

במהלך השנים תכנן המשרד מספר רב של דגמי מטוסים שהיו בסיס לחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. כמו כן הוא תכנן מטוסי נוסעים כגון מטוס איליושין Il-18 שהיה המטוס העיקרי לתעבורת נוסעים בברית המועצות במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20.

תאגיד איליושין הוא אחד הגדולים והמתקדמים בתעשיות הביטחוניות של רוסיה. התאגיד עוסק בייצור מטוסים אזרחיים ובעבר גם בייצורם של מטוסי קרב בודדים.

לחברה ישנה חברת בת בשם איליושין פיננס-קו (Ильюшин Финанс Ко) האחראית לייצור מטוסי תובלה ומטוסו של נשיא רוסיה.

נכון לשנת 2021 במפעלי התעשייה האווירית בוורונז' ובאוליאנובסק מיוצרים מספר דגמים של מטוסי נוסעים ומטוסי תובלה שתוכננו על ידי התאגיד. מספר דגמים של מטוסי תובלה נמצאים בשלבי פיתוח שנים כולל רעיונות לפיתוח מטוס כבד במיוחד מדגם ירמאק.

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

האתר הרשמי של יצרנית המטוסים הרוסית איליושין

קטגוריה:יצרני מטוסים
*
קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
לי עברון

**לי עברון** (נולדה ב-6 באוקטובר 1975) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.

## ביוגרפיה
עברון, ילידת ירושלים, היא בתם של איש התרבות והטלוויזיה רם עברון ושל העיתונאית ואשת הרדיו עדנה עברון.

עברון היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובלימודים כלליים (כולל חטיבות בספרות אנגלית וצרפתית) באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה לימודי תעודה בתרגום ועריכה במכללת עלמא.

בשנים 1992–1998 הייתה כתבת ומבקרת תיאטרון במקומון "ירושלים" של רשת ידיעות תקשורת, ובשנים 2005–2007 כתבה ביקורות ספרות בעיתון מעריב. בשנים 05–2012 שימשה עורכת לשונית בהוצאת כתר ספרים.

כיום מתרגמת באורח עצמאי ספרות יפה מאנגלית ומצרפתית.

בשנת 2019 הקימה יחד עם בת-זוגה, הסופרת ציפור פרומקין, את "'צילי' - הוצאה קטנטנה לספרי ילדים ונוער".

היא גרושה ואם לילדה.

## יצירתה הספרותית
עברון פרסמה ארבעה ספרי ילדים, שלושה ספרי שירה ('עד תפארת חיזורנו', גוונים, 1999; 'יבשות נעות', פרדס, 2012; 'דבר בלתי נראה', פרדס, 2015; 'אבטיח עם זנב', קתרזיס, 2023) וקובץ סיפורים קצרים ('התעוררות', גוונים, 1999). כמו כן פרסמה שירים וסיפורים בכתבי-העת עתון 77, אב, זוטא, החוטם ואחרים. עברון תרגמה לעברית (מאנגלית ומצרפתית) מגוון ספרים לנוער ולמבוגרים, בהם מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן, הרפתקאותיו של טום סויר מאת מארק טוויין, עליו זכתה בפרס היצירה למתרגמים, בשנת 2019, סביב העולם בשמונים יום מאת ז'ול ורן, מספר ספרים מסדרה "קלע הכשף", 'נדנדת חבלי הכביסה' מאת אחמד דני רמדאן ומספר ספרים מאת דויד פואנקינוס ושל אליקס א' הארו. בשנת 2022, תרגמה מצרפתית את 'התעלומה של חדר 622' מאת ז'ואל דיקר.

בנוסף, עברון כתבה ותרגמה תסכיתי רדיו ששודרו בקול ישראל וכתבה מילים למוזיקה עבור מספר מלחינים, בהם דוד הרשל.

בשנת 2010 הועלתה בתיאטרון מראה הצגת ילדים פרי עטה בשם "התרנגול", בבימויו של עופר שמר. ההצגה מבוססת על מעשה בבן מלך שנפל לשיגעון מאת רבי נחמן מברסלב.

באוגוסט 2020 ראה אור ספרה "העולם שמתחת לשטיח", בהוצאת טל-מאי. הספר זכה בפרס גפן מטעם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה ופרס דבורה עומר לשנת 2022.

## קישורים חיצוניים

*
* 
* סיפור ילדים ושיר בכתב-העת החוטם
*סיפור קצר בכתב העת זוטא
*אתר הבית של הוצאת הספרים 'צילי'
* 
* לי עברון באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן
* 
*על "העולם שמתחת לשטיח", ריכוז כתבות

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סופרות להט"ביות ישראליות
לי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
סטפן קרקשיאן

**סטפן קרקשיאן** (נולד ב-1929) הוא צייר ואמן קרמיקה ארמני יליד ירושלים. יצירתו הקרמית של קרקשיאן, והסדנה המשפחתית אותה הוא מנהל, משמרות את הדגמים הייחודיים ואת אמנות הקרמיקה הארמנית שהתפתחה בירושלים בראשית המאה ה-20 והפכה לאחד מסמני ההיכר של מזרח ירושלים.

קרקשיאן הוכשר ב"הסדנה המשותפת" שהקים אביו, מגרדיש קרקשיאן ביחד עם נישאן בליאן בדרך שכם בירושלים, לאחר שפרשו מסדנתו של דוד אוהנסיאן. לאחר מותו של מגרדיש, פורקה, בשנת 1954, הסדנה המשותפת ופוצלה לשתי סדנאות נפרדות. יורשי משפחת בליאן המשיכו להפעיל את הסדנה בדרך שכם, שנקראת "Palestine Pottery", ואילו סטפן קרקשיאן ואחיו הקדר ברג' קרקשיאן פתחו סדנה לייצור קרמיקה ברחוב ה"ויה דולורוזה" מס' 15.

יצירתו של קרקשיאן ממשיכה ומשמרת את הדגמים שנוצרו בסדנה המשותפת, אולם במהלך השנים פיתח קרקשיאן סגנון אישי המאופיין בקו מתאר דקדקני ובהדגשה של דימויים בודדים מן הדגמים והפיכתם למרכזה של יצירה חדשה. בין הדימויים המרכזים בעבודתו: דגמים של ערבסקות, ציפורים (חלקן בהשפעת "פסיפס הציפורים"), פרחים, איילה או עופר המרים ראשו ועוד.

יצירות הסדנה הוצגו בתערוכה "הקרמיקה הארמנית של ירושלים" שהוצגה במוזיאון ארץ ישראל בשנת 1986.

## גלריה

קובץ:Tephan Karakashian, plate decorated with a fabulous white bird.gif|קערה מעוטרת בציפור אגדית לבנה
קובץ:Jerusalem pottert karakashian bros.jpg|הכניסה לחנות של משפחת קרקשיאן


## ביבליוגרפיה
*כנען-קדר, נורית, ה**קרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919-2000**, יד יצחק בן צבי, ירושלים, 2002.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:אמנים ארמנים
קטגוריה:אמני קרמיקה
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1929
PsycINFO

**PsycINFO** הוא מאגר מידע ביבליוגרפי העוסק בתחום הפסיכולוגיה. הוא כולל תקצירים ורישומים ביבליוגרפיים של למעלה מ-2.5 מיליון פרסומים מדעיים. הפרסומים מתועדים בו באופן שיטתי החל משנת 1800, אך חלק מהמאמרים הוא מהמאה ה-18 ומהמאה ה-17. הפקת המאגר ועדכונו מדי שבוע מבוצעים על ידי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA), והוא מופץ כחלק מהמאגר "APA PsycNET". 

78% מהמאגר כוללים מאמרים מכתבי עת מדעיים, מתוכם 98% הם מאמרים מכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים. 4% מהמאגר הם ספרים, 7% הם פרקים מתוך ספרים, ו-11% הם תזות (מתוך מאגר הדיסרטציות "Dissertation Abstracts International"). המאגר כולל פרסומים מדעיים מ-49 מדינות, וכתבי עת ב-29 שפות. מפתח המאמרים כולל מונחים מתוך אגרון (תזאורוס, נרדפון) של מונחים ומילות מפתח פסיכולוגיים. 

המאגר מהווה גרסה אלקטרונית למפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שהודפס מדי חודש במשך שמונים שנה, וכלל את התקצירים של המאמרים שהופיעו במשך החודש. בשנת 2000 הוכללה במאגר האלקטרוני "PsycINFO" גם גרסת ה-CD-ROM של מפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שנקראה "PsycLIT". הדפסת מפתח המאמרים הופסקה ב-2006, במקביל להתבססות מאגר המידע האלקטרוני "PsycINFO". 

## קישורים חיצוניים
* 
* רשימת כתבי העת המדעיים שכלולים במאגר PsycINFO

## הערות שוליים

קטגוריה:מאגרי מידע ביבליוגרפיים
קטגוריה:כתבי עת לפסיכולוגיה
Generic Mapping Tools

**Generic Mapping Tools** או **GMT** היא חבילת תוכנה המשוחררת בקוד פתוח המכילה אוסף של כלים לעיבוד והצגת מפות גאוגרפיות ודיאגרמות.

הגרסה הראשונה של חבילת התוכנה פותחה על ידי פול וסל ווולטר סמית' בשנת 1988. חבילת התוכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.

חבילת התוכנה פועלת תחת מערכות ההפעלה יוניקס, לינוקס ו-Windows.

## קישורים חיצוניים

* 
* רשימת הכלים

קטגוריה:מערכות מידע גאוגרפי
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1988
המרכז הלאומי לבניית מטוסים מיל וקאמוב

230px|ממוזער
**המרכז הלאומי לבניית מטוסים מיל וקאמוב** (ברוסית: **Национальный центр вертолетостроения имени М.Л. Миля и Н.И. Камова**) הוא חברה רוסית לבניית מסוקים שמפעליה ממוקמים בטומלינו שבמחוז המשנה ליוברצי במחוז מוסקבה. החברה נחשבת ליצרנית מסוקי הקרב הגדולה ביותר ברוסיה. החברה נוצרה בדצמבר 2019 ממיזוגן של מיל וקמוב. מהווה חלק מתאגיד מסוקי רוסיה של רוסטך ומהווה נדבך חשוב בתעשייה האווירית ברוסיה.

## מיל
**מפעל המסוקים של [[מוסקבה]] ע"ש מ.ל. מיל** (ברוסית: **Московский вертолётный завод имени М. Л. Миля**) הייתה חברת רוסית לייצור מסוקים שהוקמה על ידי מיכאיל מיל ב-1947. החברה אורגנה מחדש בדצמבר 2019 כחלק מתאגיד "מסוקי רוסיה", המאגד את יצרניות המסוקים הגדולות ברוסיה.

### מסוקי מיל
לחברה מעל 45 סוגי מסוקים, ביניהם:

## קמוב

**קמוב** (ברוסית: **Камов**, באנגלית: **Kamov**) הייתה חברת מסוקים רוסית שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938). החברה ייצרה וסיפקה כלי טיס צבאיים, מסוקים, מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה.

### מטוסי קמוב

## גלריה

Hip Mi-8.jpg|מסוק מיל מי-8 מתוצרת החברה, מוצב כאנדרטה במתחם המפעל.
Russian Air Force Kamov Ka-50.jpg|מסוק קרב Ka-50 של חיל האוויר הרוסי, מתוצרת החברה.
Ka-60-1.jpg|קמוב KA-60.


## ראו גם
* קאזאן מסוקים
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*

*
קטגוריה:יצרני מסוקים
אליזבת איידנבנץ

**אליזבת איידנבנץ** (בגרמנית: **Elisabeth Eidenbenz**; 12 ביוני 1913, ווילה – 23 במאי 2011, ציריך) הייתה מורה ואחות שווייצרית. איידנבנץ היא חסידת אומות העולם על פעילותה להצלת ילדים בתקופת מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים.
ייסדה את בית היולדות של אלנא (בקטלנית: "La Maternitat d’Elna"; בצרפתית: "La Maternité Suisse d'Elne") בקרבת העיר פרפיניאן. בין השנים 1936–1944 הצילה איידנבנץ בערך שש מאות תינוקות, רובם ילדים של רפובליקנים ספרדים, פליטים יהודים וצוענים שברחו מפלישת הנאצים.

## ביוגרפיה
ממוזער|left|250px|בית החולים המשוחזר באלנא
איידנבנץ הייתה מורה בשווייץ ובדנמרק, עד הצטרפותה אל "Asociación de Ayuda a los Niños en Guerra", אגודה לסיוע לילדים במלחמה.

לאחר התמוטטות הרפובליקה הספרדית השנייה, ברחו גולים רפובליקנים רבים לצרפת, במיוחד לרוסיון, המחוז המכונה "קטלוניה הצפונית". רבים מהם מתו מתת-תזונה או ממחלות; נשים הרות רבות הפילו את עובריהן לפני הלידה או מתו בלידה. איידנבנץ הגיעה למדריד ב-24 באפריל 1937 כמתנדבת באגודת הסיוע, ובהמשך עברה לדרום צרפת. היא הושפעה ממצבם של הנשים והילדים הפליטים, והחליטה להפוך אחוזה נטושה בעיר אלנא (Elna) לבית יולדות.

בתחילה הסתמכה הקבוצה על תרומות מאירופה, אך לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תרומות אלו הופסקו, ופליטים רבים המשיכו להגיע לאלנא מצרפת ומרחבי אירופה. רוב הפליטים היו נשים יהודיות שברחו מכיבוש הנאצים. לכן, ממשלת צרפת של וישי הכריחה את הקבוצה להצטרף אל הצלב האדום ולשמור את מדיניות הנייטרליות. משום כך, בית היולדות של אלנא לא היה יכול לגונן על פליטים מדיניים, שחלקם היו יהודים. אך איידנבנץ החליטה להסתיר את זהותם של הפליטים, כדי לעקוף את החוק. איידנבנץ ועמיתיה הוטרדו על ידי הגסטאפו ופעם אחת אף נאסרו. בתקופה זו כ-600 ילדים ספרדים ו-200 יהודים מרחבי אירופה ניצלו בבית היולדות של איידנבנץ.

לאחר פרישתה לגמלאות, עברה איידנבנץ להתגורר באוסטריה, סמוך לווינה.
250px|ממוזער|שמאל|אליזבת איידנבנץ (שנייה מימין בשורה שנייה). צילום ליד האחוזה.
מאז 2002 ממשלות של כמה מדינות החלו להכיר בפועלה של איידנבנץ. פורסמו מספר ספרים על בית החולים שלה. בפסחא של שנת 2002 נפגשו מחדש כשישים ניצולים שאיידנבנץ סייעה להם, על מנת לכבד את "La Senyoreta" (הגברת).

ב-2002 קיבלה את תואר חסיד אומות העולם מממשלת ישראל. כמו כן קיבלה אזרחות כבוד מהעיר אלנא. ב-2006 זכתה בפרס של צלב ג'ורג' הקדוש מממשלת קטלוניה, וב-2007 זכתה בכוכב לגיון הכבוד מממשלת צרפת.

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם איידנבנץ 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אחיות
קטגוריה:אנשי חינוך שווייצרים
קטגוריה:שווייצריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:מהגרים לאוסטריה
קטגוריה:פרפיניאן: אישים
קטגוריה:שווייצריות שנולדו ב-1913
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרות ב-2011
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-2011
חיל הצנחנים הרוסי

**חיל הצנחנים הרוסי** (ברוסית: **Воздушно-десантные войска**; תרגום מילולי: חיל הנחיתה האווירית) הוא מחילות הצנחנים הוותיקים ביותר בעולם.

החיל הוקם ב-2 באוגוסט 1930 ומהווה את חוד החנית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. בהתאם לדוקטרינה הרוסית החיל מהווה עתודה ונמצא תחת פיקודו הישיר של המפקד העליון של הצבא.

המפקד הנוכחי הוא גנרל-קולונל מיכאל טפלינסקי .

## היסטוריה

באוגוסט 1930 חיילי המחוז הצבאי המוסקבאי הצניחו 12 צנחנים באזור וורונז', ואלה היוו את הגרעין ליחידת הצנחנים הרוסית.

במלחמת העולם השנייה, היחידה ביצעה את מרבית המבצעים החשובים. בשנות המלחמה הקרה עסקה באימונים אינטנסיביים, אך מעולם לא ביצעה מבצעים פעילים.

דמות החיל עוצבה על ידי וסילי מרגלוב, מפקד החיל משנת 1954 ועד ל-1979. תחת פיקודו, במהלך אימונים שנערכו בשנת 1967 במסגרת תמרון "דנייפר" בוצעה נחיתה מהאוויר של 8,000 חיילים ו-160 יחידות אמצעי לחימה.

במהלך הפוטש של אוגוסט אוגדת צנחנים בפיקודו של פאבל גרצ'וב נכנסה למוסקבה והשתלטה על נקודות מפתח בעיר. אך עד מהרה גרצ'וב יצר קשר עם בוריס ילצין וסירב לפקודת ראשי הצבא לתקוף את בניין הפרלמנט הרוסי. העברת אוגדת הצנחנים לצד מתנגדי הפוטש הייתה מנקודות המפתח בסיום הפוטש.

ב-29 בפברואר 2000 יחידת החיל כותרה על ידי המורדים הצ'צ'נים גדולים. במהלך הקרב נהרגו 84 מ-90 לוחמי הצנחנים.

מתחילת המאה ה-21, החיל החל לבצע פעולות נרחבות יותר והשתתף במבצעי אכיפה בצ'צ'ניה וביצע תרגילים משותפים עם הצי הרוסי באוקיינוס ההודי. במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, חיל הצנחנים הרוסי סייע בהשתלטות על בסיסי צבא גרוזיניים סמוך לדרום אוסטיה.

## הרכב החיל
בהתאם לנתונים הרשמיים לשנת 2010 בחיל משרתים 4,000 קצינים ו-31 אלף חיילים המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. כוחות החיל העיקריים כוללים:

;6 אוגדות:
* 20px דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית בנובורוסיסק
* דיוויזיית התקיפה האווירית ה-44 - הוקמה ב-2023 על בסיס מספר יחידות מילואים. הדיוויזיה ככל הנראה קיימת רק על הנייר.
* 20px דיוויזיית התקיפה האווירית ה-76 בפסקוב
* 20px דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98 באיוואנובו
* 20px דיוויזיית המשמר המוטסת ה-104 באוליאנובסק
* 20px דיוויזיית המשמר המוטסת ה-106 בטולה

;4 חטיבות עצמאיות:
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-11 באולן אודה
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-31 באוליאנובסק
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-56 בקמישין
* חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-83 מאוסורייסק
* החטיבה המוטסת העצמאית ה-345 בוורונז' (בשלבי ההקמה)

;רגימנטים עצמאים
* 20px רגימנט הסיור העצמאי ה-45 בקובינקה
* חטיבת המשמר התקשוב ה-38 במדבז'יה אוזיורה

;מרכזי הדרכה ואימונים:
* מרכז האימונים ה-242 באומסק
* 20px בית ספר הגבוה לקציני חיל צנחנים בריאזן

## קישורים חיצוניים

* רשימת מפקדי חיל הצנחנים הרוסי בוויקיפדיה הרוסית

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות צנחנים רוסיות
קטגוריה:הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
אנטונוב

**אנטונוב** (באוקראינית: **АНТК імені Олега Антонова**, ברוסית: **КБ Антонов**, באנגלית: **Antonov ASTC**) היא יצרנית מטוסי תובלה אוקראינית הנחשבת לתאגיד ממלכתי לבניית מטוסים. החברה הוקמה כמערך מדעי טכני לתעופה על ידי המהנדס אולג אנטונוב כמשרד לתכנון ניסויי מספר 153, ב-31 במאי 1946. משרד התכנון הוקם ליד מפעל המטוסים בעיר נובוסיבירסק. בשנת 1952 משרד התכנון עבר לקייב. אולג אנטונוב היה המתכנן הראשי של כל תוצרת המשרד עד לפטירתו בשנת 1984. בשנת 1984 שם משרד התכנון שונה ל"משרד התכנון על שם אנטונוב".

## תחומי פעילות ומוצרים עיקריים
תחומי פעילותה המסחרית של החברה כוללים:
*יצור ובניית כלי טיס.
*הובלת ושילוח מטענים בדרך האוויר (על ידי אנטונוב איירליינס).
*תחזוקת ושדרוג מטוסים.
*תמיכה הנדסית לתוכניות ופעילות בחלל החיצון.
*הפעלת "נמל התעופה הוסטומל" (ידוע גם בשם "נמל התעופה אנטונוב").
*שיגור לוויינים מעל גבי מטוס רוּסלן (Antonov An-124 *Ruslan*) שעבר התאמה מיוחדת לכך.
*יצור ובניית טרוליבוסים.

במאה ה-21 החברה נכנסה לתחום כלי טיס לא מאוישים, בשנת 2024 החל ייצור של "אנטונוב An-196".

## מטוסי אנטונוב

*אנטונוב A-40 תוכנן על ידי אנטונוב לפני ייסוד המשרד.

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 

*  אנטונוב 225 - המטוס הגדול בעולם, בערוץ Star Documentary

*
קטגוריה:קצרמר חברות
קטגוריה:קייב: חברות
קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:אוקראינה: תעופה
קטגוריה:חברות סובייטיות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
עברון (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
הרי גהט המערביים

[שמאל|ממוזער|250px|[מדרגות דקאן בהרי גהט המערביים, סמוך למומבאי במדינת מהאראשטרה]]
**הרי גהט המערביים** או **הרי סהיאדרי** הוא רכס הרים ארוך במערב הודו, העובר מערבית לרמת דקאן, ומפריד בינה לבין מישור חוף לאורך הים הערבי. בשנת 2012 הוכרז שטח של 7,953 קמ"ר ברכס ההרים כאתר מורשת עולמית. 

אורך הרכס כ-1600 ק"מ, מתחיל סמוך למדינות גוג'ראט ומהאראשטרה, מדרום לנהר טפטי ועובר דרך המדינות מהאראשטרה, גואה, קרנאטקה, טאמיל נאדו וקרלה, שם קצהו במחוז קניאקומרי, בכף קומורין שבקצה הדרומי של תת-היבשת ההודית. גובה הרכס הממוצע הוא כ-1200 מטר.

כ-60% משטח רכס הרי גהט המערביים ממוקמים במדינת קרנאטקה.

הרים אלה בולמים גשמי מונסון, ומשום כך מדובר באזור גשום מאוד, במיוחד בצדם המערבי. הרכס יצר גם סביבה אקולוגית ייחודית, ובשל כך האזור מהווה בית גידול לצמחייה מיוחדת ולאלפי מינים של בעלי חיים, בהם 325 מינים של בעלי חיים בסכנת הכחדה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הודו: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: רכסי הרים
קטגוריה:האזור האינדומלאי
קטגוריה:קרלה: גאוגרפיה
אלווין סטקמן

**אלווין צ'ארלס סטקמן** (באנגלית: **Elvin Charles Stakman**; 17 במאי 1885, אלגומה, ויסקונסין - 22 בינואר 1979, סיינט פול, מינסוטה) היה חוקר מחלות צמחים אמריקני, היה חלוץ המחקר, המאבק, ואבי שיטות הזיהוי של מחלות החיטה. סטקמן ניהל את מחקריו בחווה שגודלה 40 אקר באדמות אוניברסיטת מינסוטה, בה כיהן כפרופסור. היותה של ארצות הברית, "אסם התבואה" של העולם בתקופת מלחמת העולם השנייה נזקפת לזכותו של סטקמן, אשר פיתח זנים חדשים של חיטה ותבואות אחרות, המחוסנים מפני מחלות, אשר זמן לא רב קודם לכן חיסלו בארצות הברית בלבד, כ־7.2 מיליון טונות חיטה מדי שנה. סטקמן היה זה ששכנע את נורמן בורלוג לפתח קריירה בתחום הפיתופתלוגיה.

## ביוגרפיה
סטקמן נולד בעיירה אלגומה שבמדינת ויסקונסין, כבנו הרביעי של איכר עני בשם פרדריק סטקמן. עוד בהיותו תינוק עברה המשפחה להתגורר בבראונטון אשר במינסוטה. עד לכיתה י' למד בבית הספר שבעיר, ולאחר מכן עבר ללמוד בסיינט פול. מנעוריו השתלם בשפה הגרמנית, ולאחר לימודיו באוניברסיטה שלט בגרמנית כשפת אם. באוניברסיטה למד סטקמן גרמנית, בוטניקה ומדע המדינה, וכדי לממן את לימודיו עסק בכל מיני עבודות מזדמנות, ואף קיבל עזרה כספית מאחותו.

בשנת 1908 קיבל משרה של עוזר מחקר במחלקה חדשה, לחקר מחלות צמחים, שהוקמה שנה קודם לכן, בקמפוס סיינט-פול שבאוניברסיטת מינסוטה. הייתה זאת התחלתה של קריירה מדעית, שהניבה פירות כה רבים, ונמשכה כמעט 70 שנה. את עבודת המוסמך שלו כתב בנושא דפוסי נביטתם של נבגי פטריית פייחת הדגן.

## קישורים חיצוניים

* אלווין סטקמן,  national academy of sciences washington d.c
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:בוטנאים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
טטוון

**טטוון** (בבולגרית: **Тетевен**) היא עיירה בצפון מרכז בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במחוז לובץ' ושוכנת 44 קילומטרים מבירת המחוז לובץ' ו-82 קילומטרים מסופיה. טטוון ממוקמת על גדות הנהר ויט במורדות הרי הבלקן.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-3 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובמהלך המאה ה-4 עבר לחזקת האימפריה הרומית המזרחית שהפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית. במאה ה-6 היגרו למקום שבטים בולגארים וסלאבים שיצרו בהמשך את האימפריה הבולגרית הראשונה. בחפירות ארכאולוגיות נמצאו באזור היישוב המודרני שרידי התיישבות מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית והפך חלק מפלך רומליה של העות'מאנים. היישוב מוזכר בשמו המודרני בתעודות עות'מאניות מ-1421, שנה הנחשבת לשנת יסוד העיירה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ב-1 בנובמבר 1877 נכבשה טטוון על ידי צבא האימפריה הרוסית ושוחררה מעול העות'מאנים. תאריך זה הוא יום חג רשמי בעיירה. בתום המלחמה הפכה טטוון חלק מנסיכות בולגריה.

## כלכלה
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. בתחילת המאה ה-21 ממצבת עצמה טטוון כיעד השקעה בתחום המקרקעין, בעיקר לרכישת דירות נופש. באזור העיירה קיימים מפעלים ליצור רהיטים ומנועים חשמליים. התחבורה הציבורית לעיירה וממנה נעשית באמצעות אוטובוסים ומוניות.

## תרבות ותיירות
בעיירה קיימת ספרייה ובה ארכיון היסטורי וכן מוזיאון המציג ממצאים היסטוריים וארכאולוגיים מתולדות האזור. בסמיכות לטטוון ממוקם מנזר גלוז'ן ומספר מערות התבודדות מימי הביניים המהווים יעד תיירותי. מדי קיץ מתקיימת בעיירה תחרות שחמט גדולה, אחד מאירועי השחמט העיקריים בבולגריה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז לובץ'
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15