open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קוד מקור

ממוזער|קוד מקור שנועד ליצור את הכיתוב Hello World
**קוד מקור**, או בקיצור **קוד**, הוא אוסף הוראות הניתנות למהדר (קומפיילר) לשם תרגום לשפת מחשב אחרת, בדרך כלל לשפת מכונה. בשפות תכנות שאינן עוברות הידור (קומפילציה), קוד מקור מתייחס לאוסף ההוראות הניתנות למפרש לשם ביצוען.

לרוב, קוד מקור נכתב על ידי מתכנת, או קבוצת מתכנתים, בשפת תכנות מסוימת, כחלק מתהליך הפיתוח של התוכנה.

כתיבתו של קוד מקור נעשית באמצעות עורך טקסט כללי, או באמצעות עורך קוד מקור בסביבת פיתוח משולבת, המסייע בכתיבה באמצעות הבחנה בין המילים השונות המרכיבות את הקוד: פקודות, משתנים וכדומה.

## קוד פתוח

קוד מקור נחשב לקניין רוחני וכסוד מסחרי, ולכן ברוב המקרים לא נהוג לחשוף את קוד המקור מחוץ לקבוצת העבודה המפתחת את המוצר המשתמש בקוד המקור. לעומת זאת, בקהילת הקוד הפתוח, מפתחים דווקא חושפים את קוד המקור ומאפשרים לכל אחד לפתח תוכנות או סקריפטים המבוססות על הקוד ולהפיץ גם אותן (במקרים רבים, תוך שמירה על החופשיות של הקוד). מכאן השם "קוד פתוח".

בדרך כלל קוד מקור החשוף ברשת מכיל קובץ הוראות להידור, התקנה והפעלה של התוכנה.

## קוד מקור של דפי אינטרנט

דפדפנים מאפשרים לגולשים בהם לצפות בקוד המקור של דפי אינטרנט. בבחירה באפשרות התפריט "הצג קוד מקור" (View source), הדפדפן מציג את קובץ קוד המקור של הדף הנוכחי, שכולל HTML, ומרכיבים נוספים כגון CSS ו-JavaScript, וכן קישורים למשאבים חיצוניים שהדף כולל, כגון קובצי קוד CSS ו-JavaScript, וכן קובצי תמונות וסרטים.

## ראו גם

* תוכנית Hello world

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תכנות
קטגוריה:מונחים בתוכנה
קבוצת 47

**קבוצת 47** (בגרמנית: **Gruppe 47**) הייתה קבוצה ספרותית חשובה בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.

ראשית הקבוצה בהקמת המגזין הספרותי **Der Ruf** ("הקריאה") על ידי אלפרד אנדרש (Alfred Andersch) וולתר קולבנהוף (Walter Kolbenhoff) בשנת 1946 במינכן. מטרתם הייתה ללמד את הציבור הגרמני על הדמוקרטיה לאחר עידן היטלר. כוחות הכיבוש האמריקאים שללו את רישיונם באפריל 1947 באשמת ניהיליזם מוגזם.

אנשי "דר רוף" לשעבר נפגשו בספטמבר 1947 במטרה להקים מגזין חדש, **Der Skorpion**. הם נחלו כישלון בשל מחסור בבסיס כלכלי יציב. אולם, בהשראת הקבוצה הספרדית Group 98 הם החליטו לייסד את "קבוצת 47" (Gruppe 47).

אנשי הקבוצה נפגשו באופן קבוע פעמיים בשנה. במהלך הפגישות סופרים צעירים הקריאו כתבי יד שטרם פורסמו, עליהם חיוו חברי הקבוצה את דעתם. הכותבים המצטיינים זכו בפרסים.

בתחילה, המטרה המוצהרת של אנשי "קבוצת 47" הייתה לעודד סופרים צעירים, מה שכונה Nachkriegsliteratur (ספרות בתר-מלחמה). בנוסף, אנשי הקבוצה מתחו ביקורת פומבית על הפרוזה המודרנית המציגה אידיאליזציה, פואטית, ורגשנית עד דמעות. הם גם ביקרו את הנטייה לכתוב על זמנים עברו במקום על כאן ועכשיו.

"קבוצת 47" זכתה לפופולריות מיידית, בעיקר בזכות אנשי השם שהיו חברים בה, והפכה חיש קל לחלק מהממסד הספרותי בגרמניה. תחילת שקיעתה החלה קצת לפני הפגנות הסטודנטים של 1968. התגלו מחלוקות פוליטיות עמוקות בין חברי הקבוצה, ואנשיה הפסיקו להפגש באוקטובר 1967, ובשנת 1977 פורקה הקבוצה באופן רשמי.

## חברים מפורסמים
שמאל|ממוזער|250px|גינטר גראס
* אלזה אייכינגר
* אלפרד אנדרש
* היינריך בל
* הנס מגנוס אנצנסברגר
* אריך פריד
* גינטר גראס
* וולפגנג הילדסהיימר
* אריך קסטנר
* אלכסנדר קלוגה
* זיגפריד לנץ
* ריינהרד לטאו
* מרסל רייך רניצקי
* הנס ורנר ריכטר
* פאול צלאן
* יעקב לינד

## ראו גם
* המאבק להתגבר על העבר

## קישורים חיצוניים

* Die Gruppe 47 
* 
* 	

קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:ספרות גרמנית
קטגוריה:חבורות ספרותיות
ריצ'רד פרנסיס ברטון

סר **ריצ'רד פרנסיס ברטון** (באנגלית: **Sir Richard Francis Burton**;
19 במרץ 1821, דבון, אנגליה – 20 באוקטובר 1890, טרייסט, אוסטרו-הונגריה) היה איש צבא, קונסול בריטי, חוקר ארצות, גאוגרף, מזרחן, בלשן, סופר ומתרגם.

ברטון, מחופש לסוחר אפגני מוסלמי, הסתכן וביקר בעיר מכה. קדמו לו במאה ה-19 בורקהרדט ב-1815 וגאורג אוגוסט ואלין ב-1846. ברטון תרגם את לילות ערב ואת הקאמה סוטרה לאנגלית. ברטון נודע במסעו בלוויית ג'ון הנינג ספיק לגילוי מקורות הנילוס שבמהלכו הגיעו אל האגמים הגדולים של אפריקה, מסע שתועד בספרות ואף בסרט "אל הרי הירח" (Mountains of the Moon) משנת 1990.

ברטון סייר וחקר בארצות שונות וכתב רבות. מאוחר יותר שירת בתפקיד קונסול בפרננדו פו (אי בחוף המערבי של אפריקה), בסנטוס שבברזיל, בדמשק ולבסוף בטריאסטה, שם נפטר.

ברטון היה עמית החברה הגאוגרפית המלכותית שתמכה במסעותיו. בשנת 1866 העניקה לו המלכה ויקטוריה תואר אבירות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.

## לקריאה נוספת
* אלן מורהד, **הנילוס הלבן** (מאנגלית: זיוי שורר), הוצאת מערכות, 1965.
* פיליפ חוזה פארמר, **לך אל גופותיך הפזורים**, יצא בעברית בהוצאת לדורי, בתרגומה של שלומית קדם (2001), וכן בשם "לך אל גופיך הפזורים" בהוצאת אודיסיאה, בתרגומו של אסף כהן (2002). ספר מדע בדיוני שבו ברטון משמש כגיבור.

## קישורים חיצוניים

* Sir Richard F. Burton on the Web
* eBooks@Adelaide- כתביו של ריצ'רד ברטון
* גיטה אבינור, "הבושם והאהבה" (על "גן הבשמים" לעומר אבן מוחמד אל נפזאוי בתרגום סיר ריצ'רד ברטון), **בצל הזכרונות: מאמרים בבקורת הספרות**, מפעל סופרי חיפה, 1975.
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קרטוגרפים בריטים
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:אפריקה: חוקרים ומגלים
קטגוריה:דיפלומטים בריטים
קטגוריה:מתרגמים אנגלים
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:מזרחנים בריטים
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירים מפקדים
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מלחמת קרים: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1821
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1890
מספר מסה

**מספר מסה** (), הקרוי גם **מספר נוקליאון** וסימנו **A**, הוא מספר הנוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – הנמצאים בגרעין האטום של אטום מסוים. מספר המסה ייחודי לכל איזוטופ של יסוד כימי מסוים. ישנם איזוטופים שונים החולקים את אותו מספר מסה, אך כל אחד מהם הוא של יסוד אחר – לדוגמה, חמצן-16 וחנקן-16. מספר המסה נכתב אחרי שם היסוד או בכתב עילי משמאל לסמל היסוד. לדוגמה, הסימול של פחמן-12 הוא . מספר המסה שלו הוא 12, מכיוון שבגרעין שלו נמצאים 6 פרוטונים ו-6 נייטרונים.

לעיתים, הסימול כולל גם את המספר האטומי (Z), שהוא מספר הפרוטונים בגרעין האטום. מספר זה מופיע בכתב תחתי משמאל לסמל היסוד ומתחת למספר המסה:

מכיוון שמסת הפרוטון, כמו זו של הנייטרון, גדולה כמעט פי 2,000 ממסת האלקטרון, הרי כמעט כל המסה של האטום נובעת מהמסה של הנוקליאונים. לכן, קיימת קרבה הדוקה בין מספר המסה לבין המסה האטומית של אטום. המשקל האטומי של יסוד מסוים הוא הממוצע של המסות האטומיות של כל האיזוטופים של אותו יסוד, משוקללים לפי שכיחותם היחסית.

מספר המסה הוא נתון חשוב בתחום הפיזיקה, אך יש לו חשיבות פחותה בתחום הכימיה, שם המספר האטומי חשוב יותר.

## ראו גם
* מספר אטומי (Z) – מספר הפרוטונים בגרעין של אטום מסוים; קובע את היסוד של האטום.
* יחידת מסה אטומית מאוחדת (u) – יחידת מידה קבועה של מסה, השווה  מהמסה של אטום אחד של פחמן-12.
* מסה אטומית (ma) – מסה של אטום מסוים; משתנה עם שינוי האיזוטופ; ניתנת למדידה ביחידות u.
* משקל אטומי או מסה אטומית יחסית (Ar) – המסה הממוצעת של אטום אחד של יסוד מסוים, לאחר שקלול שכיחותם היחסית של האיזוטופים השונים של היסוד, שלכל אחד מהם מסה אטומית שונה.
* מסה מולקולרית (m) – מסה של מולקולה מסוימת; ניתנת למדידה ביחידות u.
* מסה מולרית (M) – מסה של כמות נתונה של חלקיקים מסוימים; נמדדת ביחידות g/mol.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:גדלים פיזיקליים
קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:כימיה גרעינית
1630

__TOC__

## אירועים

* מרץ - מרד פדורוביץ' (Fedorovych uprising)  מרד בראשות טאראס פדורוביץ', מנהיגם של קוזקים זפורוז'יאנים באיחוד הפולני-ליטאי
* 3 במרץ – צי שנשלח על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית כובש את רסיפה מידי הפורטוגלים, ומקים את ברזיל ההולנדית.
* 6 ביולי – גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה מוביל צבא של 13,000 חיילים הלוקחים חלק במלחמת שלושים השנים

## נולדו

* 25 לינואר – לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (מת 1678)
* 29 במאי – צ'ארלס השני, מלך אנגליה  (מת 1685)
* 14 באוקטובר – סופיה מהנובר (מתה 1714)
* 5 בדצמבר - סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ (מתה 1680)

## נפטרו

## לוח שנה

### שנת 1630 לפי הלוח היוליאני

|}

## קישורים חיצוניים
T-28

**T-28** הוא טנק סובייטי, שפותח בשנות ה-30 המוקדמות על ידי קבוצת מהנדסים ובראשם עמד סמיון גינזבורג. בניית אב-טיפוס הושלמה ב-1931 והיצור החל בסוף שנת 1932. הטנק היה דומה למפרט A6 הבריטי. כיום ידוע שהסובייטים גנבו את תוכניות ה-A6. בדומה ל-A6, הטנק היה כבד יחסית, בעל שריון עבה לתקופתו (30 מילימטר בנקודות המקסימליות) והיו לו 3 צריחים. הצריח המרכזי נשא תותח 76.2 מ"מ, והצריחים הקטנים נשאו מקלעי DT בקוטר 7.62 מילימטר. 

מאפיין בולט ואף מהפכני היה ייצוב התותח. המנוע היה חלש מעט לטנק הכבד, אך לא באופן שיקשה על תפעולו. T-28 היה גם אמין למדי. הטנק נכנס לשירות ב-1934 והיה נדמה שמדובר בטנק מוצלח מאוד. במהלך השנים 1933–1940 במפעל קירוב בלנינגרד נבנו 503 טנקים מדגם זה.

למעשה, הטנק הפך למיושן במהרה. בלחימה נגד פינלנד במהלך מלחמת החורף התברר שהטנק אינו עמיד בפני תותחי נ"ט, ושצריחיו המרובים יוצרים "מלכודות" לפגזי האויב ובכך מסכנים את צוות הטנק. בעקבות המלחמה פותח דגם חדש של T-28 בעל שריון משופר, אך רעיון הטנק מרובה הצריחים והאיטי נעלם עם הופעת הפנצרים הגרמניים. 

ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות היו בצבא האדום כ-400 טנקי T-28 (אך רק כ-250 מהם במצב שמיש). רוב הטנקים הללו אבדו כבר בחודשיים הראשונים של הלחימה, בעיקר נעזבו במהלך הנסיגה בשל תקלות מכניות. למעשה החל מסתיו 1941 המקום היחיד בו עוד נשארו טנקי T-28 הייתה חזית לנינגרד. הם שרדו את כל תקופת המצור על העיר ואף השתתפו בהסרתו בינואר 1944. הסיבה העיקרית לשרידותם - הימצאותו של מפעל קירוב בעיר ובו מלאי גדול של חלקי חילוף ל-T-28.

## דגמים עיקריים של הטנק
* **T-28 דגם שנת 1934** - הדגם הסדרתי הראשון. במהלך השנים 1934 - 1938 יוצרו 307 יחידות.
* **T-28 דגם שנת 1938** - בדגם זה הותקן תותח ארוך הקנה (198 ס"מ לעומת 126 ס"מ בדגם הקודם). על שדרוג הטנק היה אחראי צוות מהנדסי המפעל בראשות ניקולאי דוחוב. 131 יחידות מדגם זה יוצרו בשנים 1938–1940. 
* **T-28 דגם שנת 1940** - בדגם זה שונתה צורת הצריח העיקרי. במהלך שנת 1940 יוצרו 13 יחידות מדגם זה.
* **T-28E ** - בדגם זה הותקנו לוחות שריון נוספים כלקח ממלחמת החורף. כתוצאה מכך השריון הקדמי עובה ל-80 מ"מ ושריון הצד ל-40 מ"מ. במהלך שנת 1940 כ-110 טנקי T-28 מהדגמים הקודמים עברו הסבה לדגם זה.
* **OT-28** - בדגם זה במקום התותח הותקן להביור.

## קישורים חיצוניים

* מידע רב ותמונות  של הטנק 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טנקים רוסיים
קטגוריה:טנקים סובייטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים בינוניים
כלב אנדלוסי

**כלב אנדלוסי** (בצרפתית: Un chien andalou) הוא סרט אילם סוריאליסטי קצר (16 דקות) של לואיס בוניואל וסלבדור דאלי.

## רקע
הסרט הופק בצרפת בשנת 1929, והוא משלב השפעה מתנועת האוונגרד הקולנועית של אותה תקופה וביקורת עליה ונחשב הסרט הסוריאליסטי הראשון.

הסרט מורכב מסדרה של סצנות אסוציאטיביות ומטרתן לזעזע את הצופה. מצד שני, הסרט שובר את מסורת האוונגרד בכך שהוא מתרכז ב**תוכן** וגם בצורה: זוויות צילום מפתיעות, "טריקים" קולנועיים ועוד.

## תוכן ופרשנות
הסרט נפתח בכותרת "היה היה" ולאחריה סצנה בה אדם (בגילומו של בוניואל) משחיז תער, לאחר מכן הוא חותך באמצעותו את גלגל העין של אישה, וממשיך בסדרה של סצנות סוריאליסטיות - אדם תוחב את מקלו ביד כרותה ברחוב, אדם גורר שני פסנתרי-כנף שבתוכם מוטלות גופות חמורים רקובות, לוחות עשרת הדיברות וכמרים חיים, נמלים מגיחות דרך חור בכף ידו של אדם, שער בית השחי של אישה מצמיד את עצמו לפניו של אדם.

סדר האירועים בסרט אינו אחיד, והוא קופץ מ"פעם אחת" ל"לאחר שמונה שנים" וכן הלאה. שתי דמויות, איש ואישה לא מזוהים, מופיעות שוב ושוב בסצנות השונות.

מבקרי קולנוע טענו ש"כלב אנדלוסי" הוא סרט אנטי-בורגני אנטי-כנסייתי טיפוסי של בוניואל. למשל, האדם הגורר את פסנתרי הכנף, החמורים, הדיברות והכמרים אמור לייצג את האדם שהתקדמותו למימוש מטרותיו מעוכבת על ידי מטען החברה שעליו לשאת על כתפיו.

פרשנות נוספת טוענת שחיתוך גלגל העין בסצנת הפתיחה ניתן לפירוש שבוניואל (ששיחק בעצמו את האיש המשתמש בסכין) "תוקף" את הצופים.

למרות הפרשנויות הרבות המוצעות לסרט, דאלי ובוניואל הסבירו שהקו המנחה היחיד בכתיבת התסריט היה ש"לשום סצנה לא תהיה פרשנות הגיונית". בוניואל גם אמר "שום דבר בסרט לא מסמל כלום".

## השפעות
השיר ״Debaser״  של להקת הפיקסיז עוסק בסרט זה.

במהלך מסע הופעות בשנת 1976 השתמש הזמר דייוויד בואי בסרט כסצנת הפתיחה של המופע שלו.

## לקריאה נוספת
*

## קישורים חיצוניים

*  פסטיבל כאן: תוכנית רדיו המוקדשת לניתוח הסרט "כלב אנדלוסי", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת
* אתר ובו פריימים מתוך הסרט
* הסרט המלא לצפייה ביוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטים אילמים
קטגוריה:סרטים סוריאליסטים
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 1929
M48

**M48** (מ-**Messier 48**, או **NGC 2548**) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים נחש מים הנמצא במרחק של כ-1,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-80 כוכבים.

## היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-9 בפברואר 1771 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים ללא ערפילית סמוך לשלושת הכוכבים שבקצה זנבו של החד-קרן" (הכוכבים ζ,  27 ו-28 בחד קרן). בדומה לשגיאה שביצע מסיה באותו לילה ברישום של מיקומו של M47, גם מיקומו של M48 נרשם בצורה שגויה, הנטייה שלו היא כ-2.5 מעלות מדרום למיקום שרשם מסיה בקטלוג. בשל המיקום השגוי, הצביר התגלה מחדש ב-1782 על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה וב-1783 על ידי האסטרונומית הגרמניה קרוליין הרשל. בשנת 1786 צפה ויליאם הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה של כוכבים דחוסים", כאשר הוא מייחס את גילויו לאחותו קרוליין. ג'ון הרשל צפה בצביר ב-1830 ויותר מאוחר כלל אותו בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הסימון GC 1637. בקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר קיבל הצביר את הסימון NGC 2548. רק בשנת 1934 זיהה אסטרונום גרמני בשם אוסוואלד תומאס את NGC 2548 עם M48. זיהוי זה הוא סביר, שכן NGC 2548 הוא הצביר היחידי באזור הזנב של החד-קרן שמתאים לתיאור של מסיה.

לצביר דרגת בהירות נראית 5.5 כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים. באמצעות משקפת איכותית ניתן להבחין בכ-10 כוכבים שהבהירים שבהם הם בעלי דרגת בהירות סביב 8 ובאמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בכ-50 כוכבים שבהירותם נעה בין דרגה 8 לדרגה 13. מיקומו של הצביר הוא כ-3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ζ (זטא) בחד קרן, כ-9 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-14 מעלות מדרום-מזרח לפרוקיון.

## מאפייני הצביר
מרחקו של M48 ממערכת השמש מוערך בכ-1,500 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-54 דקות קשת - כמעט פעמיים קוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-23 שנות אור, אך מרבית הכוכבים מרוכזים במחצית הקוטר. הצביר כולל כ-80 כוכבים שהצעירים והחמים שבהם הם מסוג ספקטרלי A וכן יש בו גם כוכבים מסוגים ספקטרליים F ו-G, בהם מספר ענקים צהובים, אך אין בו כלל כוכבים מהסוגים הספקטרלים B ו-O, כך שגילו מוערך בכ-300 מיליון שנים.

## קישורים חיצוניים

* M48 בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

48
קטגוריה:קבוצת הכוכבים נחש מים
48
פוהיולה

[שמאל|ממוזער|250px|ההגנה על הסמפו. ציור של [אקסלי גאלן-קאללה]]

**פוהיולה** הוא שם אזור במיתולוגיה הפינית, המתייחס ל"פוהיה" (צפון), כנקודה עליה מצביע המצפן, "ארץ הצפון" – כל אזור הקוטב הצפוני, ובעולם של האפוס הפיני הנודע קלוולה (Kalevala), ארצם של הלפים.

כיום השם מתייחס לחלקים מלפלנד ואזור קאינו (Kainuu - חבל ארץ בצפון מזרח פינלנד). ניתן להתייחס לפוהיולה כמקום מיתולוגי בלבד, מקור הרוע – ארץ צפונית מאיימת וקפואה לנצח. פוהיולה זאת היא כנראה מקור המגפות והכפור. פוהיולה היא אויבת **ואינולה** (Väinölä- הארץ של קלוולה).

במיתולוגיה, גבירת פוהיולה היא לוהי (Louhi), מכשפה מרושעת רבת כוח. על פי דרישתה חישל הנפח הדגול **ספו אִילְמַרִינֵן** (Seppo Ilmarinen) את החפץ המכושף המכונה "סמפו" (Sampo) והביא אותו אליה כמוהר תמורת יד בתה. ה"סמפו" הוא טחנה או אבן רחיים מכושפת בדומה לקרן השפע, המספקת שפע לתושבי פוהיולה, והמכסה המסתובב שלה הוא סמל של כיפת השמים, עטורת כוכבים, המסתובבת על ציר מרכזי או עמוד התווך של העולם.

דמויות נוספות מהאפוס קאלואלה שאפו להינשא לבנות פוהיולה. אלה כללו את ההרפתקן **למינקאנן** (Lemminkäinen) והחכם הדגול **וַאיְנֶמוֹיְנֵן** (Väinämöinen). לוהי דרשה מהם ניסים כדוגמת חישול הסמפו והריגת הברבור מטואנלה. בסופו של דבר, כשהמחזר היה זוכה בבתה, נערכו החתונה והנשפים עתירי המזון והמשקאות באולם הגדול של פוהיולה.

מנקודת המבט של המיתולוגיה הפינית היו יסודות עמוד התווך, השורשים של "עץ העולם" ממוקמים אי-שם מעבר לאופק הצפוני בפוהיולה.

חישול הסמפו ואגירת השפע שיצר על ידי המכשפה לוֹהִי בלב הר גדול במחשכים של פוהיולה; המאבק והמלחמה של אנשי הדרום ללכוד את הסמפו לצורכיהם, וניפוץ הסמפו ואובדן מכסהו רב החשיבות (המסמל את שבירת עץ העולם בקוטב הצפוני) מהווים את עיקר ספור הקלוולה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מיתולוגיה פינית
דגל האיטי

**[[דגל]] [[האיטי]]** (בצרפתית: **Drapeau d'Haïti**; בקריאולית האיטית: **Drapo Ayiti**) הוא דגלה המדיני והצבאי של האיטי ביבשה ובים, הוא אומץ בגרסתו המוקדמת בשנת 1803 והגרסה החדשה שלו הכוללת גם את סמל האיטי אומצה ב-25 בפברואר 1986.

הדגל הוא ביקולור המורכב משני פסים אופקיים: כחול ואדום ובמרכזו נמצא מרובע לבן עליו נמצא סמלה של האיטי, הגרסה האזרחית שלו חסרה את הסמל.

העיצוב הנוכחי שימש לראשונה את הרפובליקה של האיטי תחת הנשיא אלכסנדר פטיון בשנת 1806.

דגל האיטי הוא אחד משמונה דגלים לאומיים המשלבים בתוכם את סמלה של המדינה. הדגל הוא אחד מארבעה דגלים לאומיים של מדינות החברות באו"ם המציגים רובה (האחרים הם מוזמביק, בוליביה וגואטמלה).

## היסטוריה
הדגל הראשון של האיטי נוצר לראשונה ב-18 במאי 1803 במהלך מרד העבדים בהאיטי. המורדים הסירו את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי, והשתמשו ביתר כדגלם. על פי גרסאות אחרות, הייתה זו החייטת קתרין פלון שהסירה את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי.

בעקבות הכרזתו של ז'אן-ז'אק דסאלין בהיותו קיסר האיטי, נכתבה חוקה חדשה ב-20 במאי 1805, בה שונו צבעי הדגל לשחור ואדום. בשנת 1806, כשאלכסנדר פטיון עלה לשלטון, צבעיו של הדגל חזרו להיות כחול ואדום. לאחר מכן שמו אותם לרוחב והוסיפו את סמל האיטי על מרובע לבן במרכז הדגל.

בין השנים 1964–1986 צבעיו של הדגל חזרו להיות אדום ושחור. הדגל אז כלל את הסמל, אך צבעי הדגלים בו שונו לשחור.

באולימפיאדת ברלין ב-1936 הופתעו המשלחות של האיטי ושל ליכטנשטיין לגלות שדגלן זהה. ליכטנשטיין מיהרו להטעין את דגלם בכתר המייצג את בית המלוכה, בעוד שהאיטי התמהמהה ורק ב-1986 הוטען הדגל בסמל המדינה.

## גלריה

קובץ:Pavillon LouisXIV.svg|הדגל לפני מרד העבדים
קובץ:Flag of Haiti (1803–1804).svg|הדגל בין השנים 1803–1804
קובץ:Flag of Haiti (1964–1986, civil).svg|הדגל בין השנים 1804–1806
קובץ:Flag of Haiti (1811–1814).png|הדגל בין השנים 1811–1814
קובץ:Flag of Haiti (1814–1820).svg|הדגל בחלקה הצפוני של האיטי בין השנים 1814–1820
קובץ:Flag of Haiti (civil).svg|הדגל בחלקה הדרומי של האיטי בין השנים 1806–1820, ושל כל האיטי בין השנים 1820–1849
קובץ:Flag of Haiti (1849–1859).svg|הדגל בין השנים 1849–1859
קובץ:Flag of Haiti (1820–1849, 1859–1964).svg|הדגל בין השנים 1859–1964
קובץ:Flag of Haiti (1964–1986).svg|הדגל בין השנים 1964–1986
קובץ:Flag of Haiti.svg|הדגל משנת 1986


## ראו גם

* קתרין פלון
* יום הדגל של האיטי

* דגל ליכטנשטיין (בעבר הדגל של האיטי ודגל זה היו זהים)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

האיטי
קטגוריה:האיטי: סמלים לאומיים
האיטי
האיטי
האיטי
האיטי
האיטי
דגל סיירה לאון

**[[דגל]] [[סיירה לאון]]** אומץ רשמית ב-27 באפריל 1961. הדגל הוא טריקולור בצבעים ירוק, לבן וכחול. הירוק מסמל את החקלאות, ההרים והמשאבים הטבעיים. הכחול מסמל את התקווה שהנמל הטבעי בפריטאון יתרום לשלום בעולם. הלבן מסמל אחדות וצדק.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
* 

סיירה לאון
קטגוריה:סיירה לאון: סמלים לאומיים
סיירה לאון
סיירה לאון
דגל פפואה גינאה החדשה

**[[דגל]] [[פפואה גינאה החדשה]]** אומץ רשמית ב-1 ביולי 1971. במשולש התחתון מופיע קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי על רקע שחור; במשולש העליון מופיעה צללית של ציפור גן עדן בצבע צהוב על רקע אדום.
מעצבת הדגל הייתה סוזן קריקה, תלמידת בית ספר תיכון בת 15, אשר זכתה בתחרות לאומית שנערכה לקביעת עיצוב הדגל.
אדום ושחור היו באופן מסורתי צבעים שבטיים של שבטי פפואה. שחור, לבן ואדום היו צבעי דגל האימפריה הגרמנית ששלטה באי קודם לשנת 1918. ציפור גן העדן מסמלת את האי ומופיעה גם על סמל פפואה גינאה החדשה.

דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע השחור (אחרי דגל לוב) – 48.1% ממנו צבועים בשחור.

## ראו גם

* סמל פפואה גינאה החדשה
* המנון פפואה גינאה החדשה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

פפואה גינאה החדשה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: סמלים לאומיים
פפואה
פפואה גינאה החדשה
קטגוריה:ציפורי שיר בתרבות
PT-76

**PT-76** הוא טנק אמפיבי קל שפותח בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה. הייצור התחיל בשנת 1950 ונפסק בשנות ה-60. הטנק שירת ומשרת בצבאות רבים בעולם, נחשב לאלטרנטיבה זולה לטנקי מערכה עיקריים והיה טנק הסיור הסטנדרטי של הצבא האדום עד החלפתו ב-BMP-1.

ייצור הטנק היה מרוכז במפעל קירוב בלנינגרד ומפעל הטרקטורים בוולגוגרד.

במלחמת ששת הימים תפס צה"ל טנקי PT-76 שלל והכניסם לשירות מבצעי. בין היתר פעלו הטנקים ביחידה 88 - דב לבן בחטיבה משוריינת 14 והשתתפו בצליחה לצד המערבי של תעלת סואץ ובקרבות הפשיטה והכיבוש שם במלחמת יום הכיפורים. 

צבא צפון וייטנאם עשה שימוש בטנק במהלך מלחמת וייטנאם.

PT-76 היווה בסיס לרק"ם סובייטי רב - הנגמ"שים: BTR-50 ו-OT-62, רכב השיגור של הטיל הנ"מ SA-6 ותותח הנ"מ המתנייע ZSU-23-4. כמו כן רכב הגרירה הרב-תכליתי-MT-L והגרסה המשוריינת שלו MT-LB פותחו אף הם על בסיס ה-PT-76.

בסין מיוצר ה-Type 63, העתק משופר של הטנק החמוש בתותח 85 מ"מ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טנקים רוסיים
קטגוריה:כלי רכב אמפיביים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1952
קטגוריה:אמצעי לחימה במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:טנקים קלים
קטגוריה:נשק שלל בצה"ל
ז'וקוב

**ז'וקוב** הוא שם משפחה ממקור רוסי (Жуков).

קטגוריה:שמות משפחה
אזהרת מסע

**אזהרת מסע** היא המלצה רשמית המפורסמת לרוב על ידי משרד ממשלתי או רשות במדינה, במטרה לספק לאזרח מידע והמלצות אודות גורמי סיכון שונים במדינות בעולם, כגון: טרור, מחלות, הפרות סדר, פשיעה, סוגיות קונסולריות (כגון בעיות הנפקת ויזות) ועוד.

בישראל ישנם שני גורמים אשר אחראים לפרסם אזהרת מסע:

# המטה לביטחון לאומי אחראי בחוק לפרסם אזהרות מסע והמלצות בהקשרים של פעילות הטרור במדינה.
# משרד החוץ אחראי לפרסם המלצות ואזהרות במגוון סוגיות שונות (פשיעה, מחלות, הפרות סדר, אסונות טבע וכו'), מלבד איום הטרור.

במדינות רבות בעולם, ישנו משרד אחד או רשות אחת אשר מתכללת את כלל הסוגיות באזהרת מסע אחת. בארצות הברית, למשל, אחראית מחלקת המדינה של ארצות הברית על פרסום אזהרות מסע.

רשימת אזהרות המסע מתעדכנת באופן עיתי, בהתאם להתפתחויות במדינות השונות ולעדכונים מודיעיניים.

## אזהרות המסע בישראל
כפי שצוין, בישראל קיימת חלוקה בין אזהרות מסע בהקשרי טרור (פגיעה/חטיפה) לבין אזהרות מסע בהקשרים אחרים (פלילי, אסונות טבע, סוגיות קוסולריות ועוד), הסיבה המרכזית לכך היא הצורך בתשומות רבות: פעילות טרור מתנהלת לרוב ברובד החשאי, וקיים קושי מובנה בהערכת סיכונים בנושא. בניגוד לאזהרות מסע של משרד החוץ, המשקפות סיכון מאירוע גלוי ומתגלגל, בפעמים רבות אזהרת המסע של המטה לביטחון לאומי, תשקף פוטנציאל של סיכונים, מבלי שהאזרח יוכל "לראות" התפתחויות בשטח.

אזהרות המסע של המטה לביטחון לאומי החלו להתפתח בתחילת שנות ה-2000, בעקבות מספר פיגועים, סיכולים וחטיפות (כגון חטיפת אלחנן טננבאום). המטרה של מנגנון זה הוא לספק לאזרח ישראלי מידע באשר לסיכונים הצפויים לו מגורמי טרור ביעדים שונים בעולם. אזהרת המסע של המטה לביטחון לאומי מוצגת במודל בן 4 רמות, בעוד אזהרות המסע של משרד החוץ מכילות המלצות שונות בהתאם לסוג וחומרת האירוע.

## קישורים חיצוניים

* אזהרות מסע עדכניות, באתר המועצה לביטחון לאומי
* 
קטגוריה:תיירות
קטגוריה:טרור
קטגוריה:המטה לביטחון לאומי
דגל עומאן

**[[דגל]] [[עומאן]]** מורכב משלושה פסים (לבן, ירוק ואדום) עם פס אנכי אדום בצד התורן שמכיל את סמל עומאן. הצבע הלבן מסמל שלום ושגשוג, הירוק מסמל פוריות ואת ההרים הירוקים, והאדום מסמל את הקרבות נגד הפולשים מבחוץ. אדום הוא גם צבע הדגל הקודם **(השימוש בדגל זה התקיים עד שנת 1975)**, עת שנודעה כ**[[סולטנות מוסקט]]**.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

* 

עומאן
קטגוריה:עומאן: סמלים לאומיים
עומאן
עומאן
עומאן
עומאן
בונה (בעל חיים)

**בונה** (שם מדעי: *Castor*) הוא מכרסם גדול, סוג יחיד במשפחת הבוניים (Castoridae). הבונה מבלה את רוב זמנו במים ונפוץ באמריקה הצפונית ובאירופה. הבונים ידועים בעיקר בשל כישרונם בבניית סכרים. הבונים חיים במושבות על איים דמויי כיפה.

## מבנה הגוף
משקלו של הבונה הממוצע 15–20 קילוגרם ואורכו כ-75 סנטימטרים. גופו של הבונה כבד ורגליו קצרות ואינן מותאמות להליכה, והוא מבלה את רוב זמנו במים. פרוותו של הבונה עמידה בפני מים ואצבעותיו מחוברות בקרום.
הבונה מסוגל לצלול במשך כ-15 דקות, מכיוון שבאותו זמן אוטם שסתום את אוזניו וחוטמו. זנבו של הבונה קשיח ודמוי משוט, ומשמש לו כ"הגה". כמו לכל המכרסמים, גם לבונה זוג שיניים קדמיות חזקות וגדולות, שעל הבונה להשתמש בהן ללא הפסק על מנת שלא יגדלו יתר על המידה. לבונה יש טופר מיוחד על האצבע השנייה של הרגל האחורית, המשמש אותו לניקוי פרוותו.

## מינים
* בונה קנדי (*Castor canadensis*) – בעבר היה נפוץ בכל אמריקה הצפונית, ממקסיקו ועד אלסקה, אבל הציד גרם להיעלמות הבונים כמעט מכל שטחה של ארצות הברית, והם נדירים גם בחלקים גדולים של קנדה. כיום הבונה הוא חיה מוגנת באמריקה, והוא החיה הרשמית של קנדה ושל מדינת אורגון. הוא נבדל מהבונה האירופי במבנה הגולגולת והחוטם.
* בונה אירופי (*Castor fiber*) – בעבר היה הבונה נפוץ ביותר באירופה הצפונית והמרכזית. עם זאת, ציד ממושך של הבונים בשל פרוותם ובשל סגולות רפואיות שיוחסו לבלוטות הריח שלהם, גרמו כמעט להכחדתם מנופי אירופה. ארגוני הסביבה מנסים להשיב את הבונים לסביבתם האירופית הטבעית, והם נפוצים כיום בצרפת, נורווגיה וגרמניה. הבונה נכחד בבריטניה כבר במאה ה-16, אך ישנו רצון להקים מושבות בונים בסקוטלנד.
* *Castor californicus* – נכחד
* *Castor praefiber* – נכחד

## אורח חיים
הבונים הם יצורים חברתיים, וחיים במושבות שמכילות לרוב מספר גדול של משפחות. כל משפחה חיה ב"קן" העשוי ממוטות ומענפים. ככל שגילו של הקן רב יותר, כך הוא יהיה גדול יותר, מכיוון שהבונים שבים ומגדילים אותו מדי פעם. רוחבם של הקינים הגדולים ביותר שנמצאו היה 6 מטרים, וגובהם הגיע ל-2 מטרים.
הבונים אינם שוקעים בשנת חורף, אך פעילותם בעונה הקרה מצטמצמת. באביב ממליטה נקבת הבונה בין שניים לחמישה צאצאים. הבונים הם יצורים ליליים, וניזונים מעצי צפצפה וערבה. טורפיו של הבונה הם הזאבים והדובים.

## סכרים
שמאל|ממוזער|250px|סכר של בונה
בניית סכרים משמשת את הבונה בכך שהסכר שומר על מפלס מים גבוה דיו, על מנת שהכניסה לקן תהיה תת-מימית. על אף המוניטין שיצא לבונה בבניית סכרים, הבונה האירופי כמעט ואינו עוסק בכך, אלא חי על גדות הנהר. הבונה הקנדי בונה סכרים על ידי כריתת עצים בשיניו, ומסוגל לבנות סכרים גדולים מאוד – במונטנה נמצא סכר שאורכו למעלה מ-600 מטרים.

לאחר כריתת העץ, מסלק הבונה את הענפים וחותך את הגזע לאורך המתאים לו לבניית הסכר. לאחר מכן הוא גורר את הענפים אל המים, ומשיט אותם אל היעד. לעיתים צריך הבונה לדחוף את הקורות במורד גבעה, ולכן הוא מקדים ו"מנקה" את השטח ממכשולים היכולים להפריע לו. הבונים מסוגלים גם לחפור תעלות על מנת להעביר בהן את הענפים, ואורכן יכול להגיע ל-300 מטר.

כאשר הסכר נפגע כתוצאה מהצפה, מתקן אותו מייד הבונה על ידי הוספת ענפים, אבנים ובוץ. כשזרמי המים משקיעים סחף בקרקעית הנהר, מגביהים הבונים את הסכר ולעיתים גם מאריכים אותו.

התגלה כי סכר שבנו בונים סינן עשרות אחוזים מהחנקות שהיו במי הנהר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* Reintroduction of the European Beaver into Scotland  - על הניסיון להחזיר את הבונים לסקוטלנד

## הערות שוליים

קטגוריה:בוניים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
הסכם בייג'ינג (1860)

**הסכם בייג'ינג** (באותה תקופה נקראה **הסכם פקינג**, בסינית: **&#21271;&#20140;&#26781;&#32004;**) נחתם בסין ב-18 באוקטובר 1860, והיווה את סיומה הרשמי של מלחמת האופיום השנייה.

התוצאה המרכזית של ההסכם, שהשלטון בסין נאלץ לחתום עליו בעקבות תבוסתו במלחמה, הייתה העברת חלקו הדרומי של חצי האי קאולון והאי הונג קונג משליטת סין לשלטון בריטניה.

בנוסף הוסכם בוועידה על:

# הכרה וקבלה רשמית מצד סין של עקרונות חוזה טיינג'ין.
# אישור לתושבי סין להגר אל מחוץ לגבולותיה למטרות עבודה.
# קנס גבוה שסין תשלם לבריטניה ולצרפת כפיצויים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
בייג'ינג
בייג'ינג
קטגוריה:1860
קטגוריה:מלחמת האופיום השנייה
בייג'ינג (1860)
בייג'ינג
בייג'ינג
בייג'ינג
קטגוריה:גבול סין–רוסיה
קטגוריה:האימפריה הרוסית: שינויים טריטוריאליים
קטגוריה:יחסי סין–רוסיה
חוזה טיינג'ין

**חוזה טְייֵנְגִ'ין** (בסינית: **天津條約**, נקרא גם **חוזה טיאנצין**) היה חוזה שנחתם ביוני 1858 והביא לסיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין. על החוזה שנחתם בטיינג'ין, סין, חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה, אשר היו שותפות במלחמה.

**עיקרי החוזה:**
# הבריטים, הצרפתים האמריקאים והרוסים יהיו רשאים להציב נציגים בבייג'ינג (עד אז הייתה העיר סגורה בפני מערביים).
# פתיחת 11 נמלים נוספים לסחר מערבי.
# אישור לכלי שיט וספינות מלחמה לשייט באופן חופשי בנהר היאנגצה.
# אישור לאזרחי המעצמות להיכנס אל תוך סין למטרות טיול, סחר או מיסיונריות.
# חיוב הסינים בתשלום קנס של 2 מיליון מטבעות כסף על הוצאות המלחמה של בריטניה, 2 מיליון מטבעות על הפסדי סוחרים נתיני בריטניה ו-2 מיליון מטבעות לצרפת.

חצר הקיסרות הסינית סירבה בתחילה להכיר בהסכם, אך חויבה לכך מאוחר יותר במסגרת ועידת פקין ב-1860.

## קישורים חיצוניים
* נוסח חוזה טיינג'ין בין סין ובריטניה
* נוסח חוזה טיינג'ין בין סין וצרפת 
* נוסח חוזה טיינג'ין בין סין וארצות הברית
* נוסח חוזה טיינג'ין בין סין ורוסיה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טיינג'ין
טיינג'ין
טיינג'ין
קטגוריה:מלחמת האופיום השנייה
קטגוריה:טיינג'ין
טיינג'ין
טיינג'ין
טיינג'ין
קטגוריה:נשיאות ג'יימס ביוקנן
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – סין
קטגוריה:יחסי סין–רוסיה
חוזה אייגון

[ממוזער|מפה של שינויי הגבולות בין רוסיה לסין במאות ה-17–19. הרצועה הוורודה המפוספסת בצפון מסמנת את הגבול לפי [הסכם נרצ'ינסק ( 1689). השטח הצהוב הוא שטח שעבר לידי רוסיה בהסכם אייגון (1858). השטח המסומן בוורוד היה בשליטה משותפת של סין ורוסיה מאז הסכם אייגון ועד הסכם פקינג (1860), אז עבר לשליטת רוסיה בהתאם להסכם בייג'ינג.]]
**חוזה אייגוּן** נחתם בין האימפריה הרוסית לסין הקיסרית בהנהגת שושלת צ'ינג ב-28 במאי 1858 בעיר המנצ'ורית אייגוּן (Aigun). החותמים היו הרוזן הרוסי מורביוב-אמורסקי והפקיד הרשמי במאנצ'ו.

מטרת החוזה הייתה להחזיר את הגבול בין שתי המדינות אל נהר האמור. לפי החוזה, קיבלה רוסיה חזרה לשטחה את השטח שמצפון לנהר, שטח אותו איבדה כתוצאה מהסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689. חלק גדול נוסף של אדמות ממזרח לנהר אוסורי ניתן גם לרוסיה. הסכם אייגון הסתכם בשני מיליון מיילים של שטח חדש לרוסיה. בנוסף לטריטוריה, רוסיה השיגה שליטה רבה יותר על הסחר האזורי וכמעט בלעדיות בשימוש בנהרות אמור, אוסורי וסונגארי. כעבור שנתיים אושרו תנאי חוזה אגיון בהסכם בייג'ינג, שסימן את נהר אוסורי כגבול בין רוסיה לסין.

חוזה אייגון, יחד עם הסכם פקינג, קבעו את הגבולות המודרניים של מזרח רוסיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אייגון
אייגון
אייגון
קטגוריה:1858
אייגון
קטגוריה:גבול סין–רוסיה
קטגוריה:האימפריה הרוסית: שינויים טריטוריאליים
קטגוריה:יחסי סין–רוסיה
אולפן קולנוע

250px|ממוזער|שמאל|טקסט=צילום של אופן צילום אדם באולפן קולנוע פשוט|אולפן קולנוע פשוט
**אולפן קולנוע** הוא מקום שבו מצלמים סרטים ופרסומות. לרבות מחברות הפקת הסרטים בעולם יש אולפן קולנוע ואזורי הפקה ייעודיים משלה, כך למשל אולפני הוליווד של דיסני, או אולפני יוניברסל המפורסמים בארצות הברית.

בדרך כלל אולפן יכלול: חדרי הקלטת קול, חדרי איפור והלבשה, חדרי הלבשה וכביסה, חדרי הפקה, עריכה וניהול, חדרי עריכת סאונד וקול, ספרייה, אזורי צילום חיצוניים ופנימיים באזור האולפן, חדרי אוכל ושתייה, חדרי תצוגה בקדמתו. לכל אזור צילום יש את העיצוב הייחודי לו, קירות מעוצבים לכל סט, תאורה ייחודית וחלקי צילום מסומנים.

"אולפן" לבדו, משמעותו "בית מלאכה" עבור אמנים, צלמים, שחקנים ורקדנים. בהקשרו לעולם הקולנוע בית המלאכה מתקשר לעולם הסאונד, מוזיקה וההקלטה ולמעשה נקרא "במה". כל בתי המלאכה יחד נקראים אולפן קולנוע.

## היסטוריה

אולפני הקולנוע התפתחו עם ראשית הקולנוע בתחילת המאה ה-20. אולפן הקולנוע הראשון נבנה על ידי תומאס אדיסון בניו יורק בשנת 1893 ונקרא "מריה השחורה". על מנת לנצל את אור השמש (מנורות עוד לא היו זמינות) האולפן היה בנוי על ציר הידראולי מסתובב עם חלון בגג לקליטת אור השמש.

בתחילת המאה ה-20, חברות החלו לנוע ללוס אנג'לס, קליפורניה. מקור התאורה הטוב ביותר לייצור ראינוע היה אור שמש טבעית, שכן בקליפורניה היו יותר ימי שמש מאשר ניו יורק. באותן השנים החלה להיווצר התעשייה שהיום מכונה "הוליווד", על פי שם הכפר שבדרום קליפורניה.

בשנת 1905 נוצרה הטכנולוגיה לצילומי פנים (נורות מרקורי). כיום אולפני הקולנוע משוכללים וכוללים אמצעים רבים כגון: מתקני דולי, תאורה ו"מסך ירוק".

החל משנות החמישים והלאה, אולפנים החלו ליצור גם תוכניות טלוויזיה.

## אולפני קולנוע
אולפני קולנוע הם גם שם לחברות בתחום הפקת והפצת סרטים. חמשת אולפני הקולנוע הגדולים בתעשיית הקולנוע ההוליוודית הם:
* האחים וורנר - Warner bros
* חברת וולט דיסני - Walt Disney Pictures
* סרטי קולומביה - Columbia Pictures
* סרטי פרמאונט - Paramount
* סרטי יוניברסל - Universal

מלבדם קיימות חברות נוספות הנחשבות לאולפנים "עצמאיים", ובהם דרימוורקס, מירמקס, ואחרים.

**מחוץ להוליווד:**
* אולפני האחים וורנר, ליבסדן - הממוקמים צפונית-מערבית לעיר לונדון, בממלכה המאוחדת. בהם צלמו סרטי סדרת הארי פוטר ומספר סרטים מסדרת סרטי ג'יימס בונד.
* אולפני אילינג - אולפני טלוויזיה וקולנוע הפועלים בשכונת אילינג במערב לונדון מאז בשנות ה-30 של המאה ה-20.
* בוליווד - כינויה של תעשיית הסרטים הגדולה ביותר בהודו ומהגדולות בעולם. תעשייה זו מפיקה סרטים בשפת הינדי ומיקומה בעיר מומבאי.
* אולפני הנגדיאן וורלד - אולפנים הממוקמים בעיירה הנגדיאן שבג'ג'יאנג, סין. זהו אתר הצילומים הגדול ביותר באסיה.

## בישראל
בישראל הוקמו במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20, אולפני הקולנוע "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים" בנווה אילן.

## קישורים חיצוניים

* The Film Studio: Film Production in the Global Economy

## הערות שוליים

*
המיליציה הצרפתית

[שמאל|ממוזער|150px|סמל המיליציה ([גמא)]]
[שמאל|ממוזער|200px|[כרזה|כרזת גיוס למיליציה, אשר מדגישה את תפקידה בהתנגדות לקומוניזם]]
**המיליציה הצרפתית** (בצרפתית: **Milice Française**) הייתה המשטרה החשאית של צרפת של וישי.
המיליציה הצרפתית הוקמה ב-10 בינואר 1943, כשהגרמנים דרשו משלטונות וישי להקים גוף לוחם תוקפני נגד תנועת ההתנגדות הצרפתית. למיליציה קדם ארגון צבאי של הימין הקיצוני בצרפת, "לגיון שירות הסדר" (Service d'ordre légionnaire; S.O.L), שהוקם ביולי 1941 על ידי ז'וזף דארנן.

בראש המיליציה עמד רשמית פייר לאוואל, אך דארנן היה מפקדהּ בפועל, והוענקה לו דרגת שטורמבאנפיהרר (רב-סרן) בוואפן אס אס.

המיליציה פעלה באכזריות תוך שימוש בעינויים, התנקשויות והוצאות להורג. כן נטלה המיליציה חלק בתפיסה וריכוז יהודי צרפת בדרך לשילוחם להשמדה. בין יתר פשעיה אחראית המיליציה לרצח שר הפנים לשעבר של צרפת, היהודי ז'ורז' מנדל, ב-7 ביולי 1944.

ב-1944 מנתה המיליציה יותר מ-35,000 חברים. לאחר הפלישה לנורמנדי, ועם התקדמות כוחות בנות הברית ללב צרפת, נמלט ז'וזף דארנן ועימו שרידי המיליציה לגרמניה; שם מוזגו שרידי המיליציה עם דיוויזיית שרלמאן ובהמשך נטלו חלק, תחת פיקוד ה"וואפן אס. אס." בהגנת ברלין והבונקר של היטלר, בימיו האחרונים של הרייך השלישי. חלקם נשלחו לאיטליה להילחם בפרטיזנים, לצד חיילי הוורמכט.

זמן קצר לאחר סיום המלחמה נלכד מפקד המיליציה ז'וזף דארנן על ידי כוחות בעלות הברית, נשפט בצרפת, נידון למוות והוצא להורג ב-10 באוקטובר 1945.

## קישורים חיצוניים


תמונה:Bundesarchiv Bild 101I-720-0318-04, Frankreich, Parade der Milice Francaise.jpg|מצעד של המיליציה הצרפתית, 1944
תמונה:Bundesarchiv Bild 146-1989-107-24, Frankreich, Einsatz gegen die Resistance.jpg|חברי הרזיסטנס נשבים בידי חיילי המיליציה


קטגוריה:צרפת של וישי
קטגוריה:ארגונים משתפי פעולה עם הנאצים
קטגוריה:ארגוני ביון
דלק

שמאל|ממוזער|250px|טמפרטורת רתיחה של מוצרי דלק שונים
[שמאל|ממוזער|250px|כדוריות [דלק גרעיני]]
**דלק** הוא שם כולל לכל חומר שאצורה בו אנרגיה פוטנציאלית רבה, שההעברה שלה לצורה אחרת של אנרגיה (חום, אנרגיה קינטית, אנרגיה חשמלית או כל טיפוס אחר של אנרגיה) היא קלה ויעילה. בדרך כלל העברה כזאת מתבצעת בצורה של שרפה, ודלק הוא פשוט חומר המשחרר אנרגיה רבה בשעת שריפתו.

דלקים משמשים ליצירת חשמל בתחנות כוח (בעיקר פחם, מזוט ודלקים גזיים), להפעלת מנועים (בנזין, סולר, גז), לחימום והסקה.

ישנם סוגים רבים של דלק. דלק מוצק כמו פחם או עץ, שהם חומרים דליקים היוצרים אנרגיית חום. פחם שימש בעבר להסקת מכונות בעלות מנועי קיטור. עץ לעומתו משמש בדרך כלל לחימום ביתי ותעשייתי, אולם כיום השימוש בדלק זה הולך ופוחת.

דלקים נוזליים הנמצאים בשימוש הם ברובם תוצרי נפט גולמי כגון: קרוסין (דלק סילוני) המשמש במנועי סילון, בנזין המשמש בעיקר לתדלוק מנועי בנזין, סולר המשמש במנועי דיזל וכן להסקה, מזוט המשמש בעיקר לחימום ויצירת קיטור. ישנם דלקים נוזליים המופקים ממקורות אורגניים ובפרט משמנים צמחיים. דלקים אלו נקראים "ביו דיזל".

דלקים גזיים כוללים גז טבעי, וגז פחמימני מעובה (גפ"מ) הידוע גם כגז בישול, שאף הוא תוצר של נפט.

הדלק אינו חייב להיות רק אנרגיה פוטנציאלית הנובעת כתוצאה משינוי מולקולרי, המתרחש בעת בעירה. הוא יכול להיות גם חומר שאינו דליק, המשחרר את האנרגיה שאצורה בו בתהליכים של ריאקציה גרעינית. במקרה זה למשל עובר הדלק ביקוע, או היתוך (כמו בשמש בה המימן מהווה דלק לתהליך ההיתוך).

הדלק העיקרי המשמש לאספקת אנרגיה בגוף האדם הוא פחמימות פשוטות (סוכרים) ופחמימות מורכבות, שומנים וחלבונים מהווים מקורות אנרגיה נוספים לגוף. מקורות אלו מהווים בסיס ליצירת מולקולות אדנוזין תלת-זרחתי ATP המהווה את מקור האנרגיה בתאים.

## ראו גם
* תחנת דלק
* בנזין
* סולר
* אוקטן

## קישורים חיצוניים

* 
* ייצור דלקים נוזליים וכימיקלים ירוקים מפחמן דו-חמצני ומים, **[[אקולוגיה וסביבה]]**, אוקטובר 2015
* How Fuel Efficient Is An Airplane? - סרטון הסבר על ניצול הדלק של מטוסים 
* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנרגיה
קטגוריה:מחצבים
T-80

**T-80 **הוא טנק מערכה אשר פותח בעיר לנינגרד בברית המועצות בין השנים 1973–1975 ונכנס לייצור סדרתי בשנת 1976.

## היסטוריה
חרף הופעתו של טנק ה-T-72 המוצלח, החליטה החברה שפיתחה את טנק ה-T-64 לפתח טנק חדש שיהווה תחרות ל-T-72. בהתחלה, הטנק התבסס על ה-T-64 (שבדגמיו המוקדמים סבל מבעיות אמינות), אך מבנהו יצר הרבה בעיות והיה צורך להתחיל מהתחלה ולבנות טנק חדש לחלוטין. התוצאה הייתה ה-T-80; טנק אשר המשיך את "מסורת" קודמו והציג מגוון חידושים טכנולוגיים, במחיר עלות גבוהה ומורכבות טכנית, הנגזרת מאופן התפיסה של החברה. ה-T-80 די דומה ל"בן משפחתו" ה-T-64, אשר כלל מטען אוטומטי חדש ופתרונות אוטומטיביים יעילים יותר.

ה-T-80 כולל תותח טנק 125 מ"מ חלק-קדח משופר והציג לראשונה בעולם מנוע טורבינת גז (בדומה ל-M1 אברהמס האמריקאי) בהספק , אשר בשילוב המשקל הנמוך של הטנק העניק יכולת ניידות יוצאת מן הכלל בגינה זכה לכינוי "הטנק המעופף".
בשנת 1987 הפסיק מפעל הטנקים בחרקוב (כיום באוקראינה) לייצר את ה-T-64 ועבר לייצור טנק ה-T-80UD, אשר כלל מנוע דיזל אמין במקום מנוע טורבינת הגז הבזבזני.

## מאפיינים ומפרט טכני
### עבירות שטח
ה-T-80 מצטיין בניידות בסוגים שונים של שטחים, החל משטחים מלאים בשלג ועד לשטחים מדבריים, זאת בזכות הזחל הענק שלו, שפורש את משקל הטנק הנמוך יחסית לטנקים אחרים, על שטח גדול, כך ששקיעה של הטנק אינה סבירה.

### מיגון
מיגון הדגם הבסיסי זהה למיגון ה-T-64, ואולם, גרסאותיו המתקדמות של הטנק כוללות שיפורי מיגון רבים כגון מיגון ריאקטיבי (קל וכבד). עם זאת, המצאות המטען האוטומטי ובטן התחמושת בתא הלחימה מהווים חיסרון משמעותי במיגון הטנק, עקב הסבירות הגבוהה להיווצרות תגובת שרשרת במקרה של חדירה לתא הלחימה.

### חימוש
במרבית גרסאותיו של הטנק מותקנות מערכות בקרת אש מתקדמות הכוללות מחשב ירי דיגיטלי, אמצעי ראיית לילה פאסיבי או תרמי מדגם AGAVA 1-2, המסוגל לזהות מטרות ממרחק 6400 מטר (לפי נתוני היצרן). התותח חלק-קדח משופר בקוטר 125 מ"מ מדגם 2A46-2 (באורך L48), יורה תחמושת חצי אחודה ומאפשר שיגור טיל נ"ט AT-8 "סונגסטר" (Songster), ובדגמים מתקדמים יותר טיל AT-11 "ריפלקס" (Refleks).

#### הטען האוטומאטי
הטען האוטומאטי של ה-T-80 שונה במבנהו מהטען ב-T-72, זאת מכיוון שה-T-80 ירש את טענו מה-T-64. התחמושת מוצבת כך שההודף נמצא במצב שוכב והפגז במצב עומד. טען זה מבוסס על יד רובוטית, יקר יותר ומסובך יותר מהטען ב-T-72\T-90. אופן סידור הפגזים בו מקנה לצוות יותר מרחב והופך את התנאים בטנק לנוחים יותר. 
במקרה של כשל בטען הטיפול בו יותר מסובך מהטיפול בטען של ה-T-72, אך למפקד יש אפשרות לטעון את התותח ידנית.
ממוזער|T-80U צולח נהר

## שירות
הטנק הגיע ליחידות החל משנת 1984 ויוצרו ממנו מעל 5,000 טנקים מכמה דגמים. במהלך הלחימה הסובייטית בצ'צ'ניה הושמדו טנקי T-80 רבים כתוצאה מהפעלה לקויה של הכוחות המשוריינים בשטחים אורבניים. עם התפרקות ברית המועצות נפסק ייצורם של הטנקים ברוסיה, בעוד אוקראינה, באמצעות המפעל בחרקוב, המשיכה לייצר את ה-T-80UD ואף לשדרגו לרמת T-84. כ-300 טנקים מסוג זה נמכרו על ידי אוקראינה לפקיסטן. כיום, ה-T-80 משרת בצבא רוסיה, בצבא אוקראינה, בצבא קוריאה הדרומית, בצבא קפריסין ובצבא פקיסטן.

## ראו גם
* T-84

## קישורים חיצוניים

*תמונת הטנק
*תמונה נוספת

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טנקים רוסיים
קטגוריה:טנקי מערכה
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1976
מהפכת שינהאי

**מהפכת שׂינְהַאי** (בסינית: **辛亥革命**; 10 באוקטובר 1911 – 12 בפברואר 1912) הייתה מהפכה עממית בסין. המהפכה התרחשה בשנה הסינית שינהאי (1911), וקרויה על שמה. במהלך המהפכה הדיחו מהפכנים רפובליקנים, בהובלתו של סון יאט-סן, את שושלת צ'ינג הקיסרית אשר שלטה במדינה מאז 1644, והקימו את הרפובליקה הסינית.

המהפכה החלה בהתקוממות ווצ'אנג ובהתפשטות המרידות הרפובליקניות במחוזות הדרומיים. לאחר משא ומתן ממושך בין המשטר הרפובליקני בנאנג'ינג לבין תומכי הקיסר בבייג'ינג, ויתר הקיסר פּוּ-יִי על כתרו באופן רשמי.

מהפכת שינהאי פתחה בסין תקופה של מאבקים על אופי המדינה. בפרק זמן זה היו במדינה שתי תקופות קצרות של שלטון מונארכי ומספר תקופות של משטרים יציבים, עד לכינונה הסופי של הרפובליקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סין: היסטוריה
שינהאי
קטגוריה:הרפובליקה הסינית (1912–1949)
מנוע השראה ישר

שמאל|ממוזער|180px|קרון רכבת המונע בעזרת מנוע השראה ישר
**מנוע השראה ישר** (LIM,מאנגלית - Linear Induction Motor) הוא מנוע חשמלי המבוסס על השראה מגנטית. מנועים מסוג זה הם למעשה מנוע חשמלי רגיל ש"נפרש" כך שהסטטור שלו אינו בצורת מעגל אלא מהווה מסילה ישרה, ובמקום כוח פיתול הוא יוצר כוח בכיוון קבוע. מנועים כאלה, כשהם משולבים במסילה משמשים להסעת קרונות רכבת ריחוף מגנטי, רכבות הרים ואף להנעת רכיבי ייצור זעירים במפעלי תעשייה בדיוק גבוה ביותר.

## אופן הפעולה
[שמאל|ממוזער|250px|רכבת בעלת מנוע ישר ב[קואלה לומפור]]
המנוע פועל על עקרון ההשראה המגנטית. בחלקים המיועדים לכך וקבועים במסילה, מוזרם זרם חשמלי המייצר שדה מגנטי. מגנט זה (הנקרא סטטור) מושך אליו מגנט אחר, לעיתים מגנט קבוע הנמצא בחלק המונע כמו קרון רכבת וכדומה. כאשר הקרון מתקרב לסטטור בגלל השראה מגנטית החשמל אל הסטטור נפסק, ומועבר לסטטור הבא, שמושך את הקרון הלאה, וחוזר חלילה. מנועים אלו פועלים ללא חלקים נעים, ויכולים לגרום לתנועה בדיוק גדול מאוד ובכוח רב.

ברכבות ההרים הטכנולוגיה מאפשרת עצירה מוחלטת מיידית, שליטה בתאוטות ותאוצות, הרמת הקרונות בנסיקה וצלילה אנכיים, וכן כניסה ללולאות תוך כדי שליטה מדויקת במהירות ובתיזמון בין הקרונות. במערכות הייצור, המנועים דואגים לתנועה מדויקת ועצירה במקום הנכון ללא חלקים נעים ונשחקים, ובאופן אמין ביותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
השראה ישר
רנו FT-17

**רנו FT** (לאחר מלחמת העולם הראשונה נקרא גם FT-17), הוא טנק קל מתוצרת צרפת. זהו הטנק הראשון בעולם עם צריח מסתובב ב-360 מעלות. 

## רקע
תכנון הטנקים הצרפתי החל בערך באותו תקופת זמן כמו הבריטים. הצרפתים עשו ניסיונות בטנקים כבדים. שני תכנונים כאלה, הסן שאמון והשניידר CA1 (תוצרת שניידר) הופיעו ב-1916, אך היו כישלונות מכניים. כתוצאה מכך, החליטו הצרפתים להשאיר לבריטים את תכנון הטנקים הכבדים, ולעבור לייצור טנקים קלים יותר. התכנון הופקד בידי חברת רנו, ומהנדסיה הפיקו תכנון חדשני שהשפיע על כל הטנקים מאז ועד היום.

## FT
ממוזער|בתמונה זו ניתן לראות בבירור את הצריח המסתובברנו FT שקל 6.5 טון. הטנק היה יוצא דופן מכיוון שהיה לו צריח מסתובב ב-360 מעלות ובו החימוש, בניגוד לשאר טנקי מלחמת העולם הראשונה שנשאו חימוש בכל צד של הטנק. הודות לכך, נשא ה-FT רק נשק אחד - תותח 37 מילימטר קצר קנה או מקלע 8 מילימטר. כך צומצם גם הצוות לשניים: מפקד-תותחן ונהג, בניגוד לשמונה בטנק סימן 1 הבריטי. על אף שהבריטים לא התרשמו מהטנק (ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר כינה אותו "מקבע מתוחכם למקלע גדודי"), הוא השפיע למעשה על כל הטנקים שבאו אחריו. אומנם עברו עוד כמה שנים, אך לבסוף הפך הצריח היחיד עם החימוש העיקרי למאפיין ברור מאליו בכל טנק.
חיקויים של ה-FT שימשו צבאות רבים, כולל צבא פולין, צבא ארצות הברית ועוד. ברוסיה יוצר כ-KS. גם בפרוץ מלחמת העולם השנייה היו טנקי FT בשימוש צבאות שונים, אך הם נתגלו כמיושנים מדי והוחלפו במהירות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טנקים צרפתיים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:טנקים קלים
קטגוריה:טנקים נבחרים עבור תבנית טנקים
FT17
1294

## אירועים
* האדריכל ארנולפו די קמביו מתחיל בעבודת התכנון של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה – ה"דואומו" של פירנצה. מתחילה גם בניית בזיליקת סנטה קרוצ'ה

## נולדו
* שארל הרביעי מלך צרפת (נפטר ב-1328)

## נפטרו
* רוג'ר בייקון, פילוסוף אנגלי (נולד ב-1214)
* יאגבה ציון, קיסר אתיופיה
* דמיטרי, נסיך ולדימיר (נולד ב-1250)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
פרס לובנר

**פרס לובנר** (The **Loebner Prize**) הוא תחרות שנתית בין בוטי שיחה שבה זוכה הבוט שנחשב לאנושי ביותר באותה שנה.

## התחרות
התחרות נערכת במתכונת דומה למבחן טיורינג. כלומר, על הבוט לשכנע אנשים המתכתבים איתו כי הוא מדבר עם אדם אמיתי. עד שנת 1995 יכלו המתחרים להגביל את נושאי השיחה ואכן בשנים הראשונות היו כמה תוכנות שהצליחו להטעות לפחות שופט אחד.

## פרסים
הפרסים בתחרות הם:
* מדליית ארד ו-$2,000 לבוט שנחשב לאנושי ביותר מכל הבוטים - מחולק כל שנה.
* מדליית כסף ו-$25,000 לבוט הראשון שהשופטים לא הצליחו להבחין בינו לבין אדם במבחן טיורינג טקסטואלי (מיועד להיות מוענק פעם אחת בלבד, בפעם הראשונה שמישהו יעבור את המבחן הטקסטואלי).
* מדליית זהב ו-$100,000 לבוט הראשון שהשופטים לא יצליחו להבחין בינו לבין אדם במבחן טיורינג שכולל גם פענוח והבנת טקסט, תמונות ושמע.

התחרות  תפסיק להתקיים כאשר מישהו יגרוף את הפרס על סך 100,000 דולר.

את הענקת הפרס יזם בשנת 1990 ממציא אמריקאי בשם יו לובנר יחד עם מרכז קיימברידג' למחקרים התנהגותיים.

## זוכים (ארד)

## ביקורת
הפרס שנוי במחלוקת בקרב העוסקים בבינה מלאכותית. כבר לאחר התחרויות הראשונות הציע פרופסור סטיוארט שיבר מאוניברסיטת הרווארד לשנות את צורת התחרות, כיון שבמתכונתה הנוכחית איננה מקדמת את התחום. מרווין מינסקי, מחלוצי הבינה מלאכותית האשים את לובנר וטען נגדו שהוא יצר מסע פרסום שנתי מגונה וחסר תועלת, ובבדיחות הציע את "פרס מינסקי" בסך 100 דולר לאדם שישכנע את לובנר להפסיק את התחרות. לובנר טען בתגובה כי מי שיצליח לזכות במדליית הזהב יגרום להפסקת התחרות, ויהיה זכאי גם לפרס מינסקי, ועל כן רואה לובנר במינסקי נותן חסות לתחרות.

## ראו גם
*קיברנטיקה
*רובוט

## קישורים חיצוניים
* 
* Artificial stupidity, באתר Salon, מאמר עיתונאי המתאר את האנשים המעורבים

## הערות שוליים

קטגוריה:בינה מלאכותית
לובנר
לובנר
קטגוריה:צ'אטבוטים
1293

## אירועים

## נולדו
* פיליפ החמישי, מלך צרפת (נפטר ב-1322)
* פיליפ השישי, מלך צרפת (נפטר ב-1350)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
11 (מספר)

**11** (במילים בלשון זכר: **אחד-עשר**; בלשון נקבה: **אחת-עשרה**) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 10 והבא לפני 12.

## עברית מקראית
לצד הגייתו כ-אחד-עשר נקרא 11 בעברית מקראית **עַשְׁתֵּי עָשָׂר** ואף מופיע מספר פעמים בתנ"ך ובמשל הפועלים בכרם מתוך תרגום הברית החדשה של פרנץ דליטש. כיום הביטוי אינו בשימוש בכלל.

## במתמטיקה
* 11 הוא המספר הראשוני החמישי בגודלו, והראשון שסכום הספרות שלו יוצר מספר ראשוני אחר (2=1+1, ו-2 הוא מספר ראשוני). 11 הוא גם מספר ראשוני ז'רמן הרביעי. בבסיסי הספירה השלישי והעשירי הוא גם מספר שכל ספרותיו זהות. מכאן, ש-11 הוא גם ראשוני סיבובי.
*11 הוא המספר הדו ספרתי הפלינדרומי הראשון.
*מבחן התחלקות: מספר שלם מתחלק ב-11 אם ורק אם הפרש סכום הספרות במקומות הזוגיים לסכום הספרות במקומות האי זוגיים מתחלק ב-11, לדוגמה: 47,201 מתחלק ב-11 שכן 4+2+1=7+0, או, באופן שקול, כאשר מחסרים ומחברים לסירוגין את ספרותיו, מתקבל מספר שמתחלק ב-11. למשל, 908,061 מתחלק ב-11 שכן 9-0+8-0+6-1=22, ו-22 מתחלק ב-11.

## במדע ובטכנולוגיה

* 11 הוא המספר האטומי של נתרן.
*קודים רבים שבנויים מ-10 הספרות הרגילות, נבנים במקור כקודים ליניאריים בעלי 11 ספרות. כדי להחזיר אותם לבעלי 10 ספרות בלבד, בוחרים מתוך הקוד רק את המילים שבהן לא מופיעה הספרה ה-11.
*לפי תורת M, ישנם אחד עשר ממדים בעולמנו.

## בתרבות
* 11 הוא מספר הרובים במטחי הכבוד של הצבא האמריקני.
* 11 הוא מספר השחקנים במשחק כדורגל מאותה קבוצה.
* 11 הוא מספרם של הכוכבים שראה יוסף בחלומו (ולהם מוקדש המספר 11 בשיר "אחד מי יודע").
* במשחק טניס שולחן מספר הנקודות שצריך לנצח בשביל לזכות במשחקון הוא 11.
* אילבן (11) הוא שם של דמות בדיונית בסדרת המקור של נטפליקס דברים מוזרים, המגולמת על ידי מילי בובי בראון.טקסט=המספר 11 כשילוט לסימון חנייה בכפר סבא, ישראל|ממוזער|המספר 11 כשילוט לסימון חנייה בכפר סבא, ישראל

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מספרים טבעיים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
תקומה

**תקומה** הוא מושב דתי במערב הנגב הצפוני, מצפון־מערב לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. המושב שוכן בתחומי המועצה האזורית שדות נגב בסמוך לחוות יזרעם.

## היסטוריה
היישוב הוקם בלילה שבין 5 ל־6 באוקטובר 1946 במסגרת מבצע הקמת 11 הנקודות. הוא הוקם כקיבוץ ומיקומו היה במרחק כמה קילומטרים ממיקומו הנוכחי, בשדות חוות יזרעם, מול קיבוץ בארי. בתחילה נקרא היישוב סומרה אך כבר לאחר מספר ימים ניתן לו השם הזמני, שהיה לקבוע, "תקומה". מתיישביו הראשונים היו עולים ניצולי השואה ממזרח אירופה יוצאי הפלוגה הדתית בבת גלים. בתאריך 30 במאי 1949, לאחר מספר היתקלויות עם הערבים באזור, עברו תושבי תקומה אל אזור אדמות הכפר הערבי אל-מוחרקה, שתושביו גורשו על ידי כוחות של חטיבת הנגב. במקום שננטש על ידי גרעין ארגון תקומה נשאר רק בית הביטחון של סומרה. הוא העדות היחידה שנשארה במקום מההתיישבות הראשונית של גרעין תקומה.

במהלכן של שנות ה-50 של המאה ה-20 הגיעו ליישוב עולים ממזרח אירופה ומתוניסיה.

שמו של היישוב נבחר על ידי מקימיו שהיו ניצולי שואה על מנת לסמל את תקומת עם ישראל במולדתו.

רב המושב הוא הרב שמואל נחושתן. בעבר כיהן הרב שמחה שטטנר כרב המושב.

במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023 הגיעו מחבלים למושב, אך לא נכנסו מאחר שהשערים היו סגורים. המושב התפנה למושבה מגדל ששוכנת ליד הכנרת וקבוצה קטנה יותר התפנתה למודיעין-מכבים-רעות.

מערבית למושב תקומה, הוקם אתר הנצחה לזכר נרצחי ונפגעי הטבח וכעדות למתקפת הפתע האכזרית שפתחה את מלחמת ה-7 באוקטובר, חג שמחת תורה – קיר המכוניות השרופות.

## גלריית תמונות

קובץ:Tkooma synagoge.jpg|בית הכנסת
קובץ:Tkooma street in the Moshav.jpg|רחוב במושב
קובץ:Tkooma Kindergarten protected against Qassam.jpg|גן ילדים ממוגן מפני קסאמים
קובץ:תקומה.JPG|בית הביטחון בסומרה


## קישורים חיצוניים

* אבני מורשת - מחוברים לשימור המקום, קיר המכוניות השרופות
* סיפור מקומי - מושב תקומה על ציר הזמן, עבר והווה
* 
* תקומה באתר המועצה האזורית שדות נגב
*  הקמת 11 יישובים חדשים בנגב: בניה, קדמה, גלאון, שובל, משמר הנגב, תקומה, בארי, כפר דרום, נבטים וחצרים. יומני כרמל 1946 (התחלה 2:20)
* בית הביטחון, מיזם אבני מורשת
* מושב תקומה, מיזם אבני מורשת

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:11 הנקודות
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מעוטרי נס הקוממיות
קטגוריה:יישובים בדרום ישראל שפונו במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום