open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דגל רפובליקת נטאליה

**[[דגל]] רפובליקת נטאליה** הוא דגל לאומי שהיה בשימוש במהלך קיומה של רפובליקת נטאליה בין השנים 1839–1843.

הדגל כלל שלושה משולשים בצבעים לבן, אדום וכחול כצבעי דגל הטריקולור אשר הונף בסוולנדם ובגראף-ריינט (Swellendam and Graaff-Reinet) בשנת 1795, אשר בתורו התבסס על עיצובו של הדגל ההולנדי.

## קישורים חיצוניים
* 

רפובליקת נטאליה
נטאליה, דגל
נטאליה
רפובליקת נטאליה
צפון סיני

**צפון סיני** (ערבית: **شمال سيناء**, תעתיק: שמאל סינאא) הוא מחוז מצרי הנמצא בצפון חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא אל-עריש.

## גאוגרפיה
צפון סיני גובל במחוז דרום סיני מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח. מצפונו נמצא הים התיכון, במזרח נמצאות רצועת עזה (בחלק הצפוני) וישראל (בחלק הדרומי) ובמערב נמצאים מחוזות אל-אסמעאיליה (בחלק הצפוני) וסואץ (בחלק הדרומי).

שטח המחוז הוא 27,574 קמ"ר ומספר תושביו עומד על כ-400,000.

כלכלת המחוז מתבססת על תיירות חופים, מחצבים (שיש, פחם, צורן וגז טבעי) וחקלאות (תמרים, פולי קיקיון, דיג ולכידת שלווים).

ערים וישובים הנמצאים במחוז:
*אל-עריש
*רפיח המצרית
*נח'ל
*שיח' זוויד
*ביר אל-עבד

## חלוקה מנהלית
המחוז מחולק ל-11 נפות, מתוכן 4 נפות קשורות לעיר אל-עריש ולאזור שסביבה.
#אל-עריש 1, מזרח העיר והשטחים הגובלים בה, 49.7 קמ"ר, 41,177 תושבים
#אל-עריש 2, מערב העיר, 60.5 קמ"ר, 48,060 תושבים
#אל-עריש 3, דרום העיר והיישובים שמדרום לעיר, 170 קמ"ר, 32,255 תושבים
#אל-עריש 4, השטח שממערב ומדרום לעיר, 1,393 קמ"ר, 20,006 תושבים
#אל-חסנה, צפון-מרכז סיני, 5,809 קמ"ר, 13,835 תושבים
#שייח' זווייד, שייח' זווייד ודרומית לה, 2,434 קמ"ר, 45,696 תושבים
#ביר אל-עבד, צפון-מערב סיני, 5,234 קמ"ר, 33,788 תושבים
#נח'ל, מרכז סיני, 6,677 קמ"ר, 11,023 תושבים
#רפיח, מרפיח המצרית ועד דרומית למעבר ניצנה, 1,027 קמ"ר, 5,8615 תושבים
#קסיימה, מזרח-מרכז סיני, 3,214 קמ"ר, 9,681 תושבים
#רומנה, אזור רומני בצפון-מערב סיני, 554 קמ"ר, 29,545 תושבים

## היסטוריה
אזור צפון סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים.

ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: העיר ימית וחבל ימית שכלל מספר רב של יישובים חקלאיים.

סביב מתחמי רפיח ומתחמי אבו עגילה הנמצאים במזרח המחוז, נערכו קרבות בין צה"ל והצבא המצרי במלחמת העצמאות, מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים.

בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים נסוג צה"ל מסיני בשנים 1980–1982.

אזור זה כמו שאר חצי האי סיני היה יעד לפיגועי טרור רבים בעיקר בתקופת העשור השני של המאה ה-21.

## מושלי המחוז
* 1999 עד אוקטובר 2008 - מייג'ור גנרל אחמד עבד אל-חמיד
* מייג'ור גנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה, לשעבר סגן מפקד משמר הגבול.
* ינואר 2010 עד ינואר 2011 - מוראד מוואפי
* עד אוגוסט 2012 - גנרל עבד אל-ווהאב מברוק, לשעבר מפקד כוח משמר הגבול המצרי עם ישראל.
* נכון לאוקטובר 2014, עבד אל-פתאח חרחור
*החל מאוגוסט 2018, הגנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה

## ראו גם
* דרום סיני

## לקריאה נוספת
*צפון חצי האי סיני, ב**נופים ואתרים**, עמ' 280–285, משרד הביטחון, 1973

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על המחוז
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: מחוזות
קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
קולונאט

**קולונאט** (בלטינית: **colonatus**) היה מושג ששימש לתיאור מעמד צמיתים שהתקיים בקיסרות הרומאית המאוחרת.

במקור, משמעות המושג "**קולונוס**" (**colonus**, ריבוי: coloni, "קולונים") הייתה חקלאי שחוכר קרקע מבעל אדמה. בתקופת הקיסרות המאוחרת קבע הקיסר קונסטנטינוס שמעמד של קולונוס יעבור בירושה, וכך בן של קולונוס נאלץ גם הוא להפוך לחקלאי שמעבד את השדות המשפחתיים. הצו של קונסטנטינוס קשר את החקלאי לקרקע ואסר עליו לעוזבה, או על אדם כלשהו לסלקו מן הקרקע שאותה הוא מעבד.

התפתחות הקולונאט היא עדות לשקיעת מוסד העבדות ברומא העתיקה, בווילה הרומית היה נהוג השימוש בעבדים לעיבוד חלקות אדמה גדולות, "לטיפונדיות" (יחיד: latifundia), אולם הידרדרות הכישורים המנהלתיים בקיסרות המאוחרת, והקושי שהתעורר בזמנים מסוימים להשיג עבדים חדשים, הפכו את עבודת העבדים לבלתי כלכלית. דבר זה גרם להרחבת השימוש בקולוני שחכרו חלקות אדמה קטנות. החוקים של קונסטנטינוס נועדו להבטיח אספקת מזון מתמדת בניסיון להתגבר על חוליה של הקיסרות המאוחרת.

מבחינה חוקית, הקולוני לא היו עבדים, וכך ראה אותם גם החוק ואף אפשר להם לגשת למערכת המשפט של האנשים החופשיים, להבדיל מעבדים שנשפטו על ידי אדוניהם. אולם במובנים מסוימים היה מעמדם החוקי דומה לזה של עבדים. דוגמאות לכך אפשר לראות באיומו של קונסטנטינוס שיכבול בשלשלאות קולוני שברחו מנחלתם, ובחוקים מתייחסים למחכיר האדמה לקולונוס כ"אדון" (dominus). מעשים ומונחים אלה היו נקוטים ביחס לעבדים.

## לקריאה נוספת
* ישראל שצמן, **האימפריה הרומית ומורשתה**, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ו, מעבדות לקולונט, עמ' 151–164.

## קישורים חיצוניים
* מרק בלוך, התהוות האחוזה בימי הביניים, מתוך: *Cambridge Economic History of Europe*, vol.1 (1941), pp. 235-290, תרגום לעברית מאת גדי אלגזי
* 

קטגוריה:מעמדות וכיתות ברומא העתיקה
קטגוריה:פיאודליזם
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קבר עמוס

**קבר עמוס הנביא** הוא קברו של הנביא עמוס, הנמצא, לפי המסורות היהודיות והנוצריות, ליד הכפר תוקוע או בתוכו.

## זיהוי הקבר

על פי המסופר בתחילת ספר עמוס, עמוס נולד בתקוע ושם גדל:

מכיוון שכך, רוב ההערכות הן ששם הוא גם נקבר.

כיום יש מספר מסורות היכן ממוקם בדיוק קברו:

* לפי מסורת אחת, המוזכרת כבר בדברי נוסעים מהמאה ה-4 לספירה ועד ימי הביניים, הקבר נמצא בתוך הכפר תוקוע. בסמוך לקבור הוקמה כנסייה נוצרית, אשר נחרבה מאוחר יותר.
* לפי מסורת אחרת, הקבר נמצא במערת קבורה עתיקה שנמצאת סמוך לכפר תוקוע, אשר כיום סתומה בפסולת. יש המעריכים כי במערה זו קבור גם ישעיהו הנביא. כיום מקובל לזהות במערה זו את קבר הנביא. מכיוון שהמערה נמצאת בסמוך לכפר תוקוע, וכניסת ישראליים לשם מוגבלת, עליות ישראליים לקבר מאז הסכמי אוסלו הן נדירות מאוד, אולם לעיתים רחוקות יש עליות לקבר, בליווי צה"ל

## הערות שוליים

קטגוריה:קברי צדיקים ביהודה ושומרון
קטגוריה:מדבר יהודה
קטגוריה:תקוע
מטען (הרלדיקה)

ה**מטען** בהרלדיקה ובווקסילולוגיה הוא צורה המאכלסת את שדה המגן או הדגל. בבלאזון המילה "מטען" יכולה לשמש גם כפועל (לדוגמה, אם על מגן מופיעים שלושה אריות, נוכל לומר כי "המגן מוטען בשלושה אריות"). חשוב להבדיל בין המטען לבין חלוקת השדה, ולהבחין כי המטענים עצמם עשויים להיות מוטענים גם כן. 

אלפי אובייקטים מעולם הטבע, המיתולוגיה והטכנולוגיה הופיעו ומופיעים מעל שלטי אצולה לצד מטענים אשר אופייניים לעולם המושגים ההרלדי. המטענים עשויים להיות כל דבר החל בבעלי חיים, חפצים וכלה בצורות גאומטריות. הצורות הרגילות נקראות לעיתים **מטענים נכונים** (proper charges) ואילו מטענים אחרים נקראים **מטענים נפוצים** (common* charges*). בבלאזון הצרפתי הצורות הרגילות נקראות pièces ואילו המטענים האחרים שניתן לשבץ בכל מקום על גבי המגן הם meubles (ניידים).

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:וקסילולוגיה
קטגוריה:התקנים הרלדיים
ארקדי גאידר

**ארקדי גַאידר** (ברוסית: **Аркадий Гайдар**; 21 בינואר 1904 – 26 באוקטובר 1941) הוא שם עט של **ארקדי פטרוביץ' גוליקוב**, סופר ילדים סובייטי רוסי.

## חייו
גוליקוב נולד בעיירה לגוב (כיום במחוז קורסק) במשפחתו של מורה. בשנת 1909 עברה משפחתו לעיר ארזאמאס שבמחוז ניז'ני נובגורוד. בשנת 1918, בגיל 14 בלבד, עזב ארקדי את לימודיו בגמנסיה והתנדב לצבא האדום (תוך שהוא מסתיר את גילו האמיתי). הוא השתתף בקרבות כנגד צבאו של סימון פטליורה באוקראינה. בשנת 1919 נשלח למוסקבה, שם סיים קורס קצינים מזורז. כמפקד פלוגה נטל חלק בקרבות נגד הצבא הלבן בקווקז ובאזור נהר דון. בשנים 1922–1923, כמפקד יחידה מיוחדת, השתתף בדיכוי מרידות אנטי קומוניסטיות של איכרים באזור טמבוב ובחקסיה. בשנת 1924 מסיבות בריאותיות שוחרר מן השירות הצבאי.

לאחר שחרורו מן הצבא החל לעסוק בפעילות ספרותית. בשנת 1926 התפרסמה היצירה הגדולה הראשונה שלו נובלה "ר.ו.ס.", בה מתואר סיפורם של שני ילדים, המסתירים לוחם פצוע של הצבא האדום מפני חיילי הצבא הלאומי האוקראיני במהלך מלחמת האזרחים. יצירה זו התוותה, במידה רבה, את המשך דרכו הספרותית של גאידר – סיפורי גבורה מימי המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים המיועדים לילדים ובני נוער.
בשנת 1940 יצאה לאור היצירה הכי מפורסמת של ארקדי גאידר – "טימור וחבורתו". בספר זה מתאר חבורת בני נוער, פיונירים, אשר עוזרים בהתנדבות למשפחות של חיילי הצבא האדום ונלחמים בפרחחי רחוב. בעקבות פרסום הספר נוסדה בברית המועצות תנועת התנדבות בשם "טימורווצי" (הקרויה על שם גיבור הספר).

ביוני 1941, לאחר פלישת הוורמאכט לברית המועצות, ביקש גאידר להתנדב לצבא. בקשתו נדחתה מטעמים רפואיים. אך הוא לא ויתר ובסופו של דבר הצליח להגיע לחזית ככתב צבאי של העיתון קומסומולסקאיה פראבדה. בסתיו 1941 כותרה היחידה, אליה צורף גאידר, על ידי הגרמנים באזור אומן. רוב חייליה נפלו בשבי, אך גאידר עם כמה לוחמים הצליח להימלט ליערות בסביבה, שם הצטרף ליחידת פרטיזנים מקומיים. בפרטיזנים לחם גאידר כמפעיל מקלע. ב-26 באוקטובר 1941 נהרג גאידר בקרב עם הגרמנים בכפר ליפליאבה שליד צ'רקסי. לאחר מותו הוענק לגאידר עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה על גבורתו בקרב.

## משפחתו
בשנת 1925 התחתן גאידר עם רבקה-לאה סלומנסקי אך הם התגרשו בשנת 1931. מנישואין אלו נולד בנו היחיד, טימור (לימים קצין בחיל הים הסובייטי, כתב צבאי של העיתון פראבדה וסופר). נכדו, יגור גאידר, כיהן תקופה קצרה כראש ממשלת רוסיה בתחילת שנות ה-90. נינתו, מריה גאידר, פוליטיקאית אף היא.

## ספריו שתורגמו לעברית
* **טימור וחבורתו**, הוצאת מסדה, 1970
* **צ'וק וגק**, הוצאת שמעוני
* **קורותיו של המתופף**, הוצאת שמעוני

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער רוסים
קטגוריה:רוסים וסובייטים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:פרטיזנים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:סופרים רוסים הידועים בשם עט
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1941
מעייני הישועה (עלון שבת)

[שמאל|ממוזער|250px|שער העלון ביום פטירת הרב [מרדכי אליהו]]
**מעייני הישועה** היה עלון שבת בהוצאת תנועת מעייני הישועה. בכותרת המשנה שלו הוא הוגדר "שבועון למשפחה הישראלית". בסוף שנת ה'תשע"ג, 13 שנים אחרי שיצא לראשונה, הפסיק העלון לצאת לאור. במקביל, החל לצאת 'ישראלי', עלון בפורמט של עיתון הנחשב למחליף של 'מעייני הישועה', ומוצא לאור גם כן על ידי תנועת 'מעייני הישועה'.

## קו מערכתי
העלון כלל במשך שנים בעמודיו הראשונים דברי תורה לפרשת השבוע מאת הרב מרדכי אליהו, ומאמרים מאת הרבנים יעקב אריאל ושלמה אבינר, שעסקו על פי רוב בענייני השעה, לעיתים תוך התייחסות לפרשת השבוע. לאחר פטירתו של הרב מרדכי אליהו הובאו מאמרים של בנו, הרב שמואל אליהו, ובהם מדור קבוע על סיפורים והנהגות של הרב מרדכי אליהו.

העלון עודד פעילות אקטיבית של הציבור הדתי לאומי לעידוד חזרה בתשובה והעמוד האחורי בגיליון הוקדש לדיווח על פעילות הפצת היהדות הנעשית על ידי חברי התנועה "מעייני הישועה", פעילות הכוללת דוכני הסברה, הנחת תפילין וחלוקת חומר הסברה לקירוב לבבות ליהדות. פעילות זו מתבצעת על פי רוב על ידי צעירים וצעירות ברחבי הארץ.

בעלון עלו גם סוגיות בעלות אופי פוליטי. הרב שמואל אליהו דן בו בשאלה "אהבת הגר – האם חלה על ערביי ישראל?". במקרה אחר כתב, אגב התייחסות לפרשת השבוע, כי "אלה שחושבים להחזיר לאחור את גלגלי הגאולה מביאים עלינו את הקללה הגדולה ביותר. הם חושבים להחזיר את אדמות ארץ ישראל לנכרים ומשוכנעים שבזה יבוא הקץ לצרותינו, אך הם רק מסכנים את כולנו באופן שלא סיכן אדם מעולם". הרב שלמה אבינר כתב שעל הציבור הדתי לדאוג לא לעצמו אלא לעם ישראל כולו, ולזכור שהוא מיעוט בעם ישראל. וגם בתוך הציבור הדתי עצמו, "הבית היהודי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בעניין ארץ ישראל. והאיחוד הלאומי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בענייני תורה". לכן, "לא נוכל להחליט בשביל כולם". הוא הוסיף שאם הציבור הדתי מבקש להוביל את מדינת ישראל, עליו להפסיק להתלונן ולהאשים וכן לא לדחוק את עצמו לפינה על ידי ביטויים קיצוניים ואיומים על העם והמדינה. בשנת 2008 הוצג בשער העלון צילום של הר הבית שממנו נמחקה כיפת הסלע.

בשנת 2011 פורסם בעלון מאמר מערכת בנושא רבנים שאינם דתיים מספיק. במאמר נכתב "מעניין אם גם את ריכוז העמלקים במחנות השמדה הם ישאירו לאחרים". מאמר זה גרר טענות מצד חוגים מתונים בציונות הדתית ועורר הדים גם בתקשורת הארצית.

## פורמט
במהלך שנת תשס"ו (2006) התרחב העלון ל-16 עמודים והכניס ראיונות וכתבות על היסטוריה של ארץ ישראל ונושאים ציבוריים, בנוסף לדברי תורה ומאמרים הנהוגים בעלוני השבת.

מדורים קבועים נוספים שהיו בגיליון: "פינה ירושלמית" מאת אלידע בר שאול, "טב למיתב טנדו" אשר נכתב על ידי רבנים, פסיכולוגים ויועצי זוגיות מתחלפים (בשנת ה'תשס"ח {2008} יצא ספר המלקט מאמרים מפינה זו), "להנהגת הציבור" על ידי הרב שמואל אליהו, ראיון מרכזי עם אישיות יהודית, "שו"ת SMS" – שאלות לרבני התנועה. בעלון יש אף פינה לילדים של הרב אבינר, וכן חלק מיוחד לנשים - "פנימה" מהרבנית ימימה מזרחי (שבהמשך החל לצאת במסגרת ירחון הנשים "פנימה").

בערב ראש השנה ה'תשע"ד (2013) הפסיק העלון לצאת לאור. במקומו החל לצאת לאור "ישראלי", עלון בפורמט של עיתון עם שינוי במדורים, וכולל בין השאר מידע על פעילות עמותת מעייני הישועה, ובבעלות הפרטית של אביחי בוארון ששימש במקביל כמו"ל ישראלי וכיו"ר תנועת מעייני הישועה. באייר ה'תשע"ה הפסיק העלון לצאת לאור.

## קישורים חיצוניים
*אתר תנועת מעייני הישועה
*

## הערות שוליים

קטגוריה:עלוני שבת
קטגוריה:ציונות דתית
HBsAg

**HBsAg** הוא אנטיגן לנגיף HBV, מחולל דלקת כבד נגיפית מסוג B. הימצאותו עשויה להצביע על הידבקות בנגיף זה. הקופסית (capsid), המעטפת החיצונית של הנגיף, בנויה מחלבונים משאר הנגיף. אנטיגן HBsAg נקשר לאחד החלבונים הללו, הבונים את מעטפת הנגיף. בכ-5% מהנבדקים מתקבלות תוצאות חיוביות שגויות, לרוב עקב מחלות אחרות.
ימין|ממוזער|250px|תרשים מפושט של האנטיגנים העוטים את מעטפת נגיף HBV. הדיסקיות החומות מסמלות את אנטיגן HBsAg.
כיום משתמשים בחיידקי קולי מהונדסים גנטית לייצור האנטיגן בכמויות הדרושות לבדיקת ELISA להימצאות נגיף HBV. הוא מצוי בסרום של נשאי נגיף HBV, כמו גם בנבדקים בריאים במדינות טרופיות ובדרום-מזרח אסיה. הימצאו עשוי להעיד על נשאות כרונית של הנגיף, אך דווקא התפתחות דלקת כבד נגיפית מסוג B כרוכה בירידת ריכוז מעטפת הנגיף בדם, המביאה לתוצאה שלילית בבדיקת HBsAg.
[שמאל|ממוזער|250px|המטען התורשתי של נגיף HBV. [מסגרת הקריאה הפתוחה של הגן|מסגרת הקריאה הפתוחה המקודדת לאנטיגן HBsAg מסומנת בירוק.]]
האנטיגן בודד לראשונה בשנת 1963 על ידי המדען האמריקאי היהודי ברוך שמואל בלומברג, בסרום של אוסטרלי אבוריג'יני. בלומברג ועמיתיו כינו את הממצא "אנטיגן אוסטרליה", אך כינוי זה אינו נפוץ עוד. על תגלית זו ותובנות נוספות בדבר דלקת הכבד הנגיפית הוענק לבלומברג פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1976.

## הערות שוליים

קטגוריה:אימונולוגיה
קטגוריה:חלבונים
חמישיית העונה ב-NBA

**חמישיית העונה ב-NBA** או **נבחרת ה-NBA** (באנגלית: **All-NBA Team**) הוא פרס מטעם ליגת ה-NBA, אותו מקבלים שחקנים שנבחרים כשחקנים המצטיינים של העונה הסדירה בליגה (לא בשלבי הפלייאוף). הבחירה מבוצעת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים מארצות הברית וקנדה. החמישייה נבחרת לקראת כל סיום עונה ב-NBA, מאז עונתה הראשונה של הליגה ב-. הנבחרת מורכבת משלוש קבוצות שחקנים - החמישייה הראשונה, החמישייה השנייה והחמישייה השלישית; בסך הכל 15 שחקנים. הנבחרת כללה במקור שתי קבוצות, אך הורחבה לשלוש בעונת .

השחקנים מקבלים חמש נקודות על כל קול לחמישייה הראשונה, שלוש נקודות על כל קול לחמישייה השנייה ונקודה אחת על כל קול לחמישייה השלישית. חמשת השחקנים עם מספר הנקודות הכולל הגבוה ביותר נבחרים לחמישייה הראשונה, חמשת הבאים אחריהם נבחרים לחמישייה השנייה והחמישה שאחריהם לחמישייה השלישית. במקרה של תיקו על המקום החמישי, מספר השחקנים מורחב - החמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים, והחמישייה השנייה נשארת עם חמישה שחקנים ואפשרות להרחבה במקרה של שוויונים נוספים. תיקו כזה התרחש רק ב-, בין בוב דייוויז לדולף שייז. מ- עד  והחל מ- החמישיות נבחרות ללא קשר לעמדה. מ- ועד  כל חמישייה כללה שני רכזים, שני פורוורדים וסנטר אחד. המשמעות של שחקן שנבחר לחמישייה הראשונה היא, שהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר בעונה זו בעמדתו, או לשני או לשלישי בטיבו בעמדתו בהתאם לחמישייה בה נבחר.

לברון ג'יימס מחזיק בשיא הבחירות, עם 21 בסך הכול, ואת המקום השני חולקים כרים עבדול-ג'באר, קובי בראיינט וטים דאנקן עם 15 בחירות כל אחד. קארל מלון ושאקיל אוניל מדורגים אחריהם עם 14 בחירות כל אחד. דולף שייז, בוב קוזי, ג'רי וסט, האקים אולאג'ואן ודירק נוביצקי חולקים את המקום הרביעי עם 12 בחירות לכל אחד. לברון ג'יימס נבחר לחמישייה הראשונה יותר מכל שחקן אחר עם 13 בחירות, בעוד קארל מלון וקובי בראיינט נבחרו לחמישייה הראשונה 11 פעמים. את המקום השלישי בדירוג חולקים בוב קוזי, בוב פטיט, אלג'ין ביילור, ג'רי וסט, כרים עבדול-ג'באר, מייקל ג'ורדן וטים דאנקן שנבחרו עשר פעמים.

## הזוכים בתואר

### בין עונת 1946/1947 לעונת 1954/1955
בין עונת  לעונת , חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). השחקנים נבחרו ללא קשר לעמדתם.

### בין עונת 1955/1956 לעונת 1987/1988
בין עונת  לעונת , חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים. 
השחקנים נבחרו לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.

### בין עונת 1988/1989 לעונת 2022/2023
בין עונת  לעונת , חמישיית העונה הורכבה משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). 
השחקנים נבחרו לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.

### מאז עונת 2023/2024
מאז עונת , חמישיית העונה מורכבת משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). 
השחקנים נבחרים ללא קשר לעמדתם.

## ראו גם
* MVP של העונה הסדירה ב-NBA

## הערות שוליים

קטגוריה:פרסי NBA
סרביט אל-ח'אדם

**סרביט אל-ח'אדם** (בערבית: **سرابيط الخادم**; סַרָאבִּיט אַל־חָ'אדִם) הוא אתר ארכאולוגי במערב סיני, שימש בימי קדם כמכרה לאבן הטורקיז של ממלכת מצרים.

בשנת 1761 גילה במקום החוקר הגרמני קרסטן ניבור (Carsten Niebuhr), שיצא לחקור את המזרח התיכון במשלחת מדעית מטעם המלך הדני פרדריק החמישי, מקדש ובו כתובות ופסלים מצריים. בשנת 1905 נעשו במקום חפירות על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, שגילה מכרות עתיקים, ומקדש לאלה המצרית חתחור. גולת הכותרת של תגליותיו היו כתובות בכתב פרוטו-סינאי. זאת העדות המוקדמת ביותר של התפתחות כתב ההירוגליפים המצרי, שכלל מאות ואף אלפי סימנים, לכתב אלפביתי, שכולל מספר מצומצם של אותיות. מכתב זה התפתחו האלפבית של שפות אירופה (האלפבית היווני, האלפבית הלטיני, האלפבית הקירילי) והמזרח התיכון (האלפבית העברי, האלפבית הערבי). הכתובות נכתבו ככל הנראה על ידי עובדים מקומיים ממוצא שמי שעבדו במכרות בראשות אדם בשם חבדד, שהיה "אחיו של נסיך רזנו (אזור בכנען)".

[ממוזער|275px|פענוח מִקְטע מהכתובת הפרוטו-סינאית, ובו רצף האותיות "עת מתלבעלת" בשתי שורות היורדות באלכסון משמאל לימין). מתוכן פוענחה המילה "לבעלת" שמשמעותה לגבירה או לאלילה (אשת האל). לצילום המקורי של הכתובת בספרם של ויליאם פטרי וצ'ארלס קורלי "מחקרים בסיני" [:en:File:Ba`alat.jpg|ראו כאן. הכתובת מסומנת במספר תקן: ISO15924 Psin. לפי פענוח זה הקווים באות ל מתחברים וכפי הנראה היטשטשו.]]

פרופ' רפאל גבעון מאוניברסיטת תל אביב שלמד את המקום כתב עליו בספרו 'אבני סיני', ובו הוא קורא לכתב הפרוטו-סינאי ההישג התרבותי הגדול ביותר בחצי האי סיני. ד"ר צבי אילן הציע לזהות את סרביט אל-ח'אדם עם הר סיני, זיהוי שלא מקובל על מרבית החוקרים.

לטענת עידו דיסנצ'יק ב-1981, היה עד לגניבת עתיקות מהאתר בעזרת מסוק צה״לי בשנת 1969 על ידי שר הביטחון, משה דיין. בתגובה טען דיין כי העביר את הממצא שנטל מהאתר לבחינה באוניברסיטת תל אביב וכי הממצא הוחזר לאחר מכן לאתר.


SerabitBothChapels.jpg|300px|ממוזער|שמאל|המקדש לאלה חתח'ור
Dagon Museum, Grinding stones from Serabit el-Khadim.JPG|ממוזער|200px|אבן שחיקה ממקדש בסרביט אל-ח'אדם בסיני, 1200 לפנה"ס, מוזיאון דגון בחיפה


## ראו גם
* אמנמחת השלישי

## קישורים חיצוניים

* חידת הר סיני, האם ניתן לזהות את הר סיני עם סרביט אל-ח'דאם?, מאת ד"ר צבי אילן, באתר מט"ח.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:סיני: אתרים ארכאולוגיים
סוטייסקה ניקשיץ'

**סוטייסקה ניקשיץ**' (במונטנגרית: **Fudbalski klub Sutjeska Nikšić **) הוא מועדון כדורגל מונטנגרי מהעיר ניקשיץ'. המועדון הוא אחד משני הגדולים במונטנגרו, ביחד עם בודוצ'נוסט פודגוריצה.

מועדון הכדורגל, שהוקם כבר בשנת 1927, הופיע עשר עונות בליגה היוגוסלבית הבכירה כאשר את רובן שיחקה בתחתית הטבלה והישג השיא של הקבוצה היה המקום התשיעי בעונת 1984/1985, וכן עוד פעמיים במקום ה-10. לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה סוטייסקה לשחק בליגה הבכירה של סרביה ומונטנגרו, בה שיחקה שבע עונות כשהישג השיא שלה היה המקום הרביעי בעונת . בעונה זו ערכה את הופעתה הראשונה במפעלים האירופים, כשהשתתפה בגביע האינטרטוטו, והפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת טמפרה יונייטד מפינלנד.

עם הקמת הליגה המונטנגרית בעונת 2005/06 שיחקה בה סוטייסקה, וכבר בעונה הראשונה סיימה במקום השני בטבלה, אחרי רודאר פלבלה.  מאז אותה העונה סוטייסקה היא קבוצת מרכז טבלה במונטנגרו, ובסוף עונת 2007/08, לאחר שנוצחה בגמר הגביע המונטנגרי 2-1 על ידי קבוצת רודאר פלבלה, סיימה במקום ה-11 והייתה מועמדת לירידה, אך ניצלה בסופו של דבר ונשארה לעונה נוספת בליגה הבכירה, לאחר שניצחה במשחקי ההצלבה את צ'ליק ניקשיץ', יריבתה העירונית. בעונת 2008/09 הגיעה הקבוצה למקום השלישי. בעונת  זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונה שלאחר מכן השלימה אליפות שנייה ברציפות.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל של מונטנגרו|הליגה המונטנגרית]]**:
**אליפות (5): 2013, 2014, 2018, 2019, 2022
***[[הגביע המונטנגרי]]**:
**זכייה (2): 2017, 2023
**סגנות (1): 2007

## שחקנים מפורסמים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל מונטנגריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1927
יצחק ליפקין (פעלז)

**יצחק ליפקין** **(פעלז)** (תקצ"ד, 1834 − י"ט באדר ב' תרפ"ז, מרץ 1927) היה סוחר ומקים שכונות בירושלים.

## קורות חיים
יצחק ליפקין נולד כיצחק פעלז בקרלין, אז ישוב נפרד וכיום פרבר של פינסק, בן זקונים להוריו, יוסף משה פעלז ומרים מינדל. אביו היה מחסידיו של רבי אהרן מקרלין (ה"בית אהרן"). בשנת תר"ז יצאו הוריו מפינסק במטרה לעלות לארץ ישראל ולאחר תלאות וטלטולים התיישבו בטבריה שהייתה אז מרכזם של חסידי קרלין בארץ ישראל. אחיו הגדולים ממנו, שהיו כבר נשואים ובעלי משפחות נשארו ברוסיה. לאחר פטירת אביו עברה אמו יחד איתו לירושלים, שם קיבלו "חלוקה" מכולל ווהלין. יצחק ליפקין למד בישיבה. נישא לאיטה טויבה, בתו של משה בן שמעון שמרלינג, חסיד חב"ד תושב חברון שנפטר עוד לפני השידוך. מגיל צעיר התחיל לעסוק במסחר עם הכפריים הערבים בתבואה ובתוצרת חקלאית, צימוקים, פירות וירקות. לאחר נישואיו עבר לחברון וגר שם כנראה כשלושים שנה. בין היתר סחר בבצל, ורכש כך את הכינוי 'אבו בסל', שם שדבק לאחר מכן בשכונות שהקים.

בשנת תר"ן עבר לירושלים ובשנת תרנ"א הקים את שכונת שערי ירושלים ואת שכונת אהל שלמה הסמוכה (שכונו שתיהן יחד בפי העם "בתי אבו בסל").

אשתו איטה טויבה מתה בגיל צעיר במסע לטבריה, צפת והסביבה לקראת ל"ג בעומר תרנ"ט (1899) על מנת לבקר בקברי הצדיקים ולהשתתף בהילולה במירון. כשרכבה בהרים לכיוון צפת, מעדה הפרדה שעליה רכבה, היא נשמטה מעל גבה ונפגעה קשה מן הסלעים. היא לא התאוששה מפגיעות אלה, ונפטרה בטבריה ביום ט"ז אייר תרנ"ט (26 באפריל 1899) ונטמנה שם בבית העלמין הישן.

יצחק ליפקין נפטר בירושלים בשנת 1927 בן תשעים ושלוש. היו לו 4 בנים ו-4 בנות שהתחתנו והקימו משפחות והוא הניח אחריו משפחה גדולה בת יותר ממאה נפשות.

ליפקין, היה נציג מובהק של "היישוב החדש", ציוני דתי שהתנגד לדרך החיים של היישוב הישן שהתפרנס מכספי החלוקה, ולתרבות שגזרה תלות של יהודי ארץ ישראל בנדבות מהגולה. כציוני נלהב הוא ראה את בעלי המלאכה היהודיים - הפועלים, הסוחרים ואנשי המקצוע, כבסיס לגאולת הארץ ולעצמאות העם.

בספרו 'ספר היישוב' כותב פנחס גרייבסקי:

מצאצאיו: אמנון ליפקין-שחק, יעקב לפקין, גיא ליפקין ואורה איל.

## קישורים חיצוניים

* 
* אריה גילאי, שכונת אוהל שלמה היא שכונת "אָָבּוּ אל-בּסָל" (צאצאיו של ליפקין)

## הערות שוליים

קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:משפחת שמרלינג
יצחק
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1834
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1927
ממטרה

שמאל|ממוזער|250px|ממטרה בעלת ראש המסתובב באמצעות יתד פגיעה
**ממטרה** היא כלי השקיה לריסוס ולפיזור מים על שטח גדול למטרת גידול של צמחים שונים. ממטרות משמשות גם כמערכות קירור והרטבת משטחים.

## מבנה
לשם פיזור המים ביעילות משתמשת הממטרה בלחץ המים המוזרמים אליה שימוש כפול, האחד הוא כדי להתיז את המים למרחק והשני הוא אפקט של תרגום הלחץ לתנועה סיבובית.

קיימים סוגים שונים של ממטרות אולם המבנה הזה הוא מכנה משותף השייך לרובן.

## שימוש
ממוזער|250px|ממטרה המשמשת להשקיה
ישנם שני שימושים עיקריים לממטרות:
* השימוש הנפוץ ביותר הוא להשקיה של גינות ושטחים חקלאיים – פיזור וריסוס מים לשם גידול צמחים.
* ממטרות תעשייתיות מיוחדות משמשות לקירור מכונות כדי שאלה לא יתחממו יתר על המידה.

## סוגי ממטרות
### ביתיות
שמאל|ממוזער|220px|ממטרות תעשייתיות המותקנות על קוונוע נייד שנע לאורך השדה
ממטרות ביתיות הן לרוב ממטרות פשוטות. ישנם סוגים שונים של ממטרות ביתיות: ממטרות יתד, ממטרות נמוכות (ממטרות המושתלות באדמה ומשקות מגובה נמוך) ועוד.
הממטרה הנפוצה ביותר היא ממטרת יתד בעל ראש התזה – ממטרה בעלת תומך כלשהו שמגביה את הממטרה וכך מגדיל את סך השטח שהממטרה משקה ("השקיה עילית").

### תעשייתיות
ממטרות תעשייתיות הן גדולות יותר מן הממטרות שנמצאות בשימוש הביתי ומכונות "מרססות". לממטרות ראשי ריסוס גדולים יותר והן בעלות צינורות מים גדולים לשימוש נרחב.
הן לרוב לא מעוצבות כדי לעמוד בלחץ של יותר מ-200 kPa. ממטרות אלו מסודרות בשורה ובעלות יכולת התזה גדולה ביותר ובעלות ראשים מסתובבים שמכסים חלקים גדולים מהשדה. ישנם מספר סוגים של ממטרות בעלות ראשים מסתובבים: יש כאלו שמונעות על ידי "כדור ציר" ויש כאלו בעלות יתד בולט בכיוון יציאת המים מן הממטרה ("יתד פגיעה"). הסתובבות הממטרה נעשית כך שפעם בסיבוב, המים יפגעו ביתד ויגרמו לתזוזה של הראש המסתובב ומכאן, לסיבוב נוסף וחוזר חלילה. סוג נוסף הוא ממטרות המותקנות על קוונועים ומתיזות מים תוך כדי תנועת הקוונוע לאורך השדה או סביב צירו (בקוונוע מחוגי).

## בישראל
בישראל ישנו שימוש נרחב בממטרות נמוכות ברוב הערים, המשמשות את העיריות להשקיית גנים ציבוריים ופארקים.

משנת 2008, נאסרה ההשקיה בממטרות בשעות הבוקר בשל המחסור החמור במשק המים בישראל. ההשקיה בשעות הבוקר מותרת אך ורק על ידי טפטפות, וגם זאת תחת מספר תנאים.

## ראו גם
* השקיה
* טפטפת
* צינור השקיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:השקיה
קטגוריה:גינון: כלים ואביזרים
מרכז הטניס של הפארק האולימפי (סיאול)

**מרכז הטניס של הפארק האולימפי בסיאול** הוא מתחם טניס הממוקם בפארק האולימפי של בירת קוריאה הדרומית סיאול. במרכז נערך בשנת 1988 טורניר 

הטניס האולימפי של אולימפיאדת סיאול. כמו כן נערכו במרכז מספר התמודדויות של נבחרות קוריאה הדרומית במסגרת גביעי הדייוויס והפדרציה. כיום נערכת במרכז אליפות קוריאה הפתוחה. לאצטדיון המרכזי יש תכולה של 10,000 צופים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סיאול: מבנים
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט אולימפיים
קטגוריה:אצטדיוני טניס
קטגוריה:אולימפיאדת סיאול (1988)
צפון הולנד

**צפון הולנד** (בהולנדית: ) הוא מחוז בהולנד הממוקם בצידה הצפון-מערבי. המחוז גובל במערב עם הים הצפוני ומדרום עם מחוז דרום הולנד, מחוז אוטרכט ומחוז פלבולנד. בירת המחוז היא הארלם והעיר הגדולה ביותר היא אמסטרדם שהיא גם בירת הולנד.

במחוז 2,606,584 תושבים והוא המחוז השני במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 2,670 קמ"ר, והוא המחוז השישי בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 976 איש לק"מ, הצפיפות השנייה בגודלה בהולנד.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003, ל-58% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 11% מהתושבים פרוטסטנטים, 20% קתולים, 8% מוסלמים ו-3% מגדירים את עצמם אחרת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:הולנד: מחוזות
יחידת האיתור הבינלאומית

שמאל|ממוזער|250px|קורס קציני האיתור הראשון
**יחידת האיתור הבינלאומית** היא יחידה הפועלת במסגרת מגן דוד אדום, כחלק משירות האיתור הבין־לאומי של הצלב האדום. מטרת היחידה איתור בני משפחה וחברים שהופרדו במהלך אירועים כגון בריחה מרצח עם, השואה, הגירה טבעית ואסונות טבע.

בשנת 1949 חתמה מדינת ישראל על אמנות ז'נבה, ובהן הנחיה להפעיל שירותי חיפוש קרובים. השירות מטפל בבקשת איתור קרובים שהקשר איתם אבד כתוצאה ממלחמות או מאסונות טבע. יחידת האיתור הבינלאומית של מגן דוד אדום פתוחה לכל אזרח ישראלי כחלק מהשירותים הניתנים על ידי אגודה לאומית, דהיינו המקבילה לאגודת צלב אדום במדינות אחרות. בשנים האחרונות התהדק הקשר בין תנועת הצלב האדום והסהר האדום לבין מד"א, במיוחד בעקבות הצטרפות מד"א לתנועה הבינ"ל של הצלב האדום והסהר האדום. במסגרת זו חודשה פעילות יחידת האיתור במד"א בתמיכה ארגונית, לוגיסטית ופיננסית של ICRC, במטרה לשלב את מד"א בפעילות העולמית של התנועה. בשנים 2002 – 2007 יחידת האיתור הבינלאומית טיפלה ביותר מ-5,000 פניות. 

בחיפוש אחר מידע, יחידת האיתור הבינלאומית יוצרת קשר עם מוזיאונים, ארכיונים, ארגונים שונים ואגודות לאומיות של הצלב האדום במדינות שונות בעולם. 

במקרים והבקשה מוגשת בארץ אחרת, יחידת האיתור הבינלאומית פועלת לעזור באיתור על פי המידע הנמצא בישראל. 

במספר מקרים מצומצם העלו פעולות האיתור כי האדם הנעדר עודנו נמצא בין החיים. קרובי משפחה התאחדו שוב לאחר עשרות שנים של חיפוש.

ביותר מ-1,700 מקרים, הפונים קבלו אישור על מוות או גירוש יקיריהם ממדינות שונות. אישור המוות מהווה חלק חשוב בתהליך האבל וסגירת מעגל. 

לאחר מספר איתורים מוצלחים החליטו במד"א על מיסוד המחלקה כיחידה לאיתור והקמת קורס ראשון מסוגו בעולם להכשרת קציני איתור. הקורס נערך בחודש אוקטובר 2008 בירושלים ובו הוכשרו 15 קציני איתור, מתוך עובדי ומתנדבי מד"א. הקורס נערך בשיתוף נציגים מהצלב האדום.

## פיצויים, תמיכות ופנסיה
מגן דוד אדום בישראל יכול לסייע בהשגת המסמכים הקשורים לעבודה בכפייה, עבדות, פינוי בכח משטחים של ברית המועצות לשעבר או כליאה במחנות ריכוז, מסמכים הנדרשים להגשת בקשות פיצויים.

## ראו גם
*המדור לחיפוש קרובים
*שירות האיתור הבין־לאומי

## קישורים חיצוניים
*  
* שירות האיתור הבינלאומי -  באתר ITS
* רשימת קציני האיתור הבינלאומיים -  באתר ICRC

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:מגן דוד אדום
אדיב שישכלי

**אדיב אבן חסן שישכלי** (בערבית: **أديب الشيشكلي**; 1909 – 27 בספטמבר 1964) היה מנהיג צבאי סורי ונשיא סוריה בשנים 1953–1954.

## ביוגרפיה
אדיב שישכלי נולד בחמאת, סוריה, למשפחה ממוצא כורדי. הוא למד באקדמיה הצבאית בדמשק ושירת בצבא תחת פיקוד צרפתי. במלחמת העצמאות (1948) הצטרף ל"צבא ההצלה" של פאוזי קאוקג'י ופיקד על גדוד הירמוך השני, חדר לארץ ישראל ב-1 בינואר 1948 והתמקם בתרשיחא. הוא השתתף בקרבות בגליל, והתקיף את קיבוץ יחיעם אך נחל תבוסה. במאי הצליחו כוחותיו להדוף את התקפת חטיבת יפתח בקרב מלכיה הראשון, אולם נחלו מפלות בקרבות על הגליל המזרחי ועל צפת.

לאחר המלחמה חזר לסוריה, צבר כוח דרך המפלגה הסוציאליסטית הלאומית הסורית, והפך לדמות שלטונית מרכזית. הוא מינה את מקורבו פאוזי סלו לנשיא, ראש ממשלה ורמטכ"ל, אך למעשה שמר את השליטה בידיו. בסוף 1952, הציע תוכנית לשיקום 300,000 פליטים פלסטינים בארצו תמורת סיוע בינלאומי. לאחר משאל עם ב-1953 נבחר לנשיא. הוא הטיל משטר צבאי, פיזר את כל המפלגות, סגר עיתונים ורדף את הדרוזים, אותם האשים בקנוניה נגדו בתמיכת ירדן. בעקבות לחץ פנימי גובר, ב-1954 נמלט ללבנון. מנהיג הדרוזים בלבנון כמאל ג'ונבלאט איים עליו ברצח אם לא יעזוב את לבנון, כך נאלץ שישכלי לברוח לברזיל. בשנותיו בגלות ניסה לתכנן הפיכה בעזרת תמיכה עיראקית, אך הסורים גילו זאת ודנו אותו למוות שלא בפניו. לבסוף, ב-1964, נרצח בברזיל בידי מתנקש דרוזי כנקמה על הפצצת הר הבשן. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי סוריה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באמריקה הדרומית
קטגוריה:כורדים סורים
קטגוריה:פוליטיקאים כורדים
קטגוריה:קורבנות רצח בברזיל
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:מנהיגים סורים שהודחו במהפכה
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-1964
ג'בל מע'רה

**ג'בל מע'רה** הוא הר בצפון סיני הנמצא מצפון לכביש ניצנה – אסמאעיליה, בקטע שבין ג'בל ליבני ובין ביר גפגפה. ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח. בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול. בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב. שיאו של ההר מתנשא לגובה 735 מטר. המשקעים היורדים במפנהו הצפון מערבי של ההר מרובים מאלו שבמפנהו הדרום מזרחי ועל-כן, מערכת הנחלים שבמפנהו הצפוני מסועפת יותר מבמפנים האחרים.

בין השנים 1970 ו-1976 נערכו באזור חפירות ארכאולוגיות בראשות עופר בר-יוסף וג'יימס פיליפס ונתגלו בהם ממצאים מתקופת האבן. בביר מע'ארה הנמצאת במכתש, נתגלו שרידי תחנה-מצודה עתיקה ויש הסוברים כי הדבר מעיד על קיום דרך נבטית מאדום אל פלוסיון שעברה באזור.

מנשה הראל מזהה את ג'בל מע'רה עם האתר המקראי חצר-אדר.

באזור נתגלו מספר מחצבים. הבולט שבהם הוא הפחם שנתגלה בשכבת היורה. רזרבות הפחם במקום נאמדו ב-50 מיליון טון. ב-1964 הקימה מצרים במקום מכרה משוכלל שתפוקתו יועדה למפעל הפלדה בחילואן. עד כיבוש המקום ב-1967 במלחמת ששת הימים היה קצב ההפקה השנתי 10,000 טון בשנה. בזמן השלטון הישראלי (עד 1980) לא היה המכרה פעיל. לאחר חזרת השלטון המצרי הופעל שוב המכרה ב-1995 אך נסגר שוב וב-2014 התקבלה החלטה להפעילו מחדש.

אדמת בקעת ג'בל מע'רה הנמצאת במכתש ניתנת לשימוש חקלאי ועשירה יחסית במקורות מים הטובים לשתייה ולחקלאות והבדווים במקום מגדלים בה דורה ואבטיחים.

## הערות שוליים

מע'רה
הטוחנת היפה

**הטוחנת היפה** (בגרמנית: **Die schöne Müllerin**) מספר 795 ברשימת דויטש, מחזור שירים אמנותיים (לידר) לזמר ולפסנתר מאת פרנץ שוברט, אשר הולחן בשנת 1823. זהו מחזור הלידר המוקדם ביותר של שוברט הזוכה להשמעה רחבה, והוא בין יצירותיו האהובות, המושמעות והמוקלטות ביותר, ונחשב לאחת מפסגות אמנות הליד והמוזיקה במאה התשע-עשרה בכלל.

מחזור הלידר מבוסס על אסופת שירים באותו שם מאת המשורר וילהלם מילר אשר ראתה אור בשנת 1821 תחת השם "77 שירים מעזבונו של נגן קרן יער נודד". מבין 25 השירים שכתב מילר, הלחין שוברט 20. לפי מכתביו של מילר ומקורות בני-התקופה, נכתבו השירים בשל אהבתו הבלתי-מושגת של מילר למשוררת .

לשירים תוכן רומנטי אופייני. שוליית טוחנים צעיר יוצא לטייל. הוא הולך לאורך פלג, המוביל אותו לטחנה, שבה הוא מתאהב לשווא בבת אדונו. אהבתו אל הנערה היפה נותרת בלתי מושגת. לאחר שלרגע נדמה לו כי האהבה עשויה להתממש, בוחרת הנערה בצייד על פניו. בייאושו מטביע עצמו הדובר בפלג, אשר זוכה במחזור השירים לתפקיד של דמות ממש: השוליה פונה אליו ישירות שוב ושוב, בשיר הלפני-אחרון ("הטוחן והפלג") שרים השניים לסירוגין ואילו בשיר האחרון ("שיר הערש של הפלג") מספיד הפלג את השוליה. מאידך, נעדרת דווקא הטוחנת היפה, שהדובר למעשה כלל איננו פוגש בה או משוחח איתה.

השירים הראשונים במחזור הם שמחים וזכו ללחן קליל וסוחף, המתבטא גם בנגינת הפסנתר הווירטואוזית. בחלקו השני של המחזור גוברים הייאוש, הכאב והזעם חסר-האונים והשירים מבטאים חדוות-מוות המזכירה את מחזור הלידר המפורסם האחר של שוברט, מסע החורף.

את מחזור השירים "הטוחנת היפה" ביצעו מיטב זמרי הטנור והבריטון כגון דיטריך פישר-דיסקאו, פטר שרייר, פיטר פירס, פריץ וונדרליך ותומאס קווסטהוף וכן גם זמרות אלט. מיטב חברות התקליטים הקליטו ליצירה ביצועים רבים .

## רשימת הלידים
# הטוחן הנודד
# לאן?
# עצור!
# שיר הודיה לפלג
# מנוחה בסופו של יום
# סקרן אחד
# קוצר רוח
# בוקר טוב
# פרחי הטוחן
# גשם של דמעות
# שלי!
# הפוגה
# עם סרט הקתרוס הירוק
# הצייד
# קנאה וגאווה
# הצבע האהוב
# הצבע הרע
# פרחים נבולים
# הטוחן והפלג
# שיר-ערש הפלג

## קישורים חיצוניים

* [תווים מלאים של "הטוחנת היפה"](http://www.imslp.org/wiki/Die_Sch%C3%B6ne_M%C3%BCllerin,_D.795_(Op.25)_(Schubert,_Franz))
* מילות השירים בגרמנית ובתרגום לשפות אחרות
* דיסקוגרפיה של 130 הקלטות שונות של היצירה
* אתר מקיף המוקדש ליצירה, וכולל סקירות מעמיקות על המילים, הלחן והביצועים השונים
* תערוכה של גלויות בנות התקופה ועליהן מילות השיר Ungeduld (קוצר רוח) מתוך מחזור השירים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות מאת שוברט
קטגוריה:יצירות על פי שירי משוררים
קטגוריה:שירים במוזיקה קלאסית
קטגוריה:מחזורי שירים
מוגרן בודווה

**מועדון הכדורגל מוגרן בודווה** (סרבית בכתב לטיני: **Fudbalski klub Mogren Budva**) הוא מועדון כדורגל מונטנגרי מהעיר בודווה. המועדון, שהוקם בשנת 1920 היה משך שנים אחד הגדולים במונטנגרו ואף שיחק מספר שנים בליגה הבכירה בסרביה ומונטנגרו אך לא זכה במשך שנים בתואר משמעותי כלשהו, עד שבעונת 2007/2008 סיים במקום השלישי בליגה הבכירה במונטנגרו וזכה בגביע המונטנגרי, דבר שזיכה את הקבוצה בהופעה בגביע אופ"א.

בעונת 1991/1992, העונה האחרונה בה התקיימה מדינת יוגוסלביה סיימה מוגרן במקום הרביעי בליגת המשנה, מקום שהיה מזכה אותה לראשונה בתולדותיה במקום בליגת היוגוסלבית הבכירה אז פורקה יוגוסלביה והקבוצה שיחקה 4 עונות בליגה הבכירה של סרביה ומונטנגרו.  עם פירוק סרביה ומונטנגרו, עברה הקבוצה לשחק בליגה הבכירה של מונטנגרו, בה הפכה לאחת הקבוצות החזקות בליגה.

## הופעות במפעלים האירופיים
הקבוצה הופיעה בפעם הראשונה בתולדותיה במפעלים האירופיים בעונת  בגביע אופ"א, אז פגשה בשלב המוקדמות הראשון בקבוצת עירוני קריית שמונה הישראלית.  המשחק הראשון, שנערך באצטדיון קריית אליעזר נגמר בתיקו 1-1 אך משחק הגומלין במונטנגרו נגמר בניצחון של קריית שמונה 3-0 ומוגרן לא המשיכה לשלב הבא.

## תארים והישגים
***[[הליגה המונטנגרית בכדורגל|הליגה המונטנגרית]]**:
**אליפות (2): 2009, 2011
***[[הגביע המונטנגרי]]**:
**זכייה (1): 2008
**גמר: 2011

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל מונטנגריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1920
ריגליץ

**ריגליץ** (בפולנית: **Ryglice**) היא עיירה בגליציה דרומית לטרנוב.

## היסטוריה
ריגליץ הוקמה במהלך המאה ה-18 על ידי בני אצולה בעלי אדמות באזור, כעיירה פרטית ובשנת 1824 קיבלה מהשלטונות האוסטרים מעמד רשמי של עיירה. משעברה לחזקת פולין לאחר מלחמת העולם הראשונה נחשבה שוב ככפר מבחינה אדמיניסטרטיבית. היא הייתה מרוחקת כ-8 ק"מ מתחנת הרכבת הקרובה ביותר ותושביה התפרנסו מחקלאות, אריגה, עבודה באחוזתו של הפריץ ומסחר ושירותים שונים לכפריי הסביבה.

## יהודים
לפי ההערכות, יהודים התיישבו בריגליץ כבר באמצע המאה ה-18, למרות שידיעות מוצקות על קהילה ועל רב יש רק מתחילת המאה ה-19. יהודי ריגליץ התגוררו במרכז העיירה ועסקו במסחר, רוכלות, וגם בחייטות, זגגות ומלאכות אחרות. היו גם יהודים שהתגוררו בפרברי העיירה ועסקו בחקלאות. כמה מאמידי הקהילה עבדו עבור הפריץ המקומי. 

יהודי ריגליץ, כשאר יהודי גליציה המערבית התאפיינו בהיותם אדוקים, ובמהלך השנים עברו רובם לתנועת החסידות. בתחילת המאה ה-19 כיהן כרבה של ריגליץ הרב טוביה גוטמאן, שהיה מתלמידיו של החוזה מלובלין. אחריו כיהן חתנו, הרב נחום צבי הורביץ טנצר, שהוחלף על ידי בנו הרב אברהם אבא הורוביץ טנצר. גם הוא העביר את תפקיד הרב לבנו אחריו, הרב יעקב יצחק הורוביץ, שכיהן במקביל כרב בריגליץ ובלימאנובה, ועל כן שהה בריגליץ רק בימים הנוראים ובחגים. בהיעדרו, מילא את מקומו שמחה ברגלס, סוחר שהיה גם תלמיד חכם. משנת 1904 כיהן כרבה של ריגליץ הרב יקותיאל צבי זלמן גוטווירט, שהיה חתנו של הרב נחום צבי הורביץ טנצר. אחריו כיהן כרב אלטר אליעזר הורוביץ ובערך בשנת 1922 היה ישראל יוסף בנו, רבה של ריגליץ. הרב יוסף שמואל שמלקא ארליך כיהן כרב אחריו, וככל הנראה היה אחרון הרבנים בריגליץ. 

אזור ריגליץ לא התפתח ובתחילת המאה ה-20 היגרו חלק מתושביה היהודיים להולנד, בלגיה וארצות הברית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נעזרו יהודי ריגליץ על ידי הג'וינט ובין השאר הוקם במקום "חברת ביקור חולים".

## פרברים

בגמינת ריגליץ שריגליץ היא מרכזה נמצאים מספר כפרים קטנים:
*אונישובה (Uniszowa) - כ-3 קילומטר מערבית לריגליץ. בשנת 1880 התגוררו בה כ-300 תושבים, ובהם שישה יהודים. 
* ביסטושובה (Bistuszowa)
* קובלובה (Kowalowa) - כ-6 קילומטר מזרחית לריגליץ. בשנת 1883 התגוררו במקום 877 תושבים והתקיים בה בית ספר ציבורי של חדר אחד. קובלובה נמצאת בעמק בגובה של 318 מטר מעל פני הים. 
* יוניני (Joniny) 
* לובצ'ה (Lubcza)
* וולה לובצקה (Wola Lubecka)
* זאלאסובה (Zalasowa)

## ערים תאומות
* 

## לקריאה נוספת
*פנקס הקהילות, כרך III, גליציה המערבית, ערך ריגליצה, עמודים 356-355.

## קישורים חיצוניים

* 
* “Ryglice” - Encyclopedia of Jewish Communities in Poland, Volume III, תרגום לאנגלית של פנקס הקהילות על ריגליץ
* Parafia Ryglice, אתר של תמונות מריגליץ
* Jewish cemetery in Ryglice

## הערות שוליים

קטגוריה:פולין קטן (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:גליציה
פיירו סטרוצי

**פיירו סטרוצי** (באיטלקית: **Piero Strozzi**, נולד ב-1550, מת אחרי 1 בספטמבר 1609) היה אציל איטלקי ומלחין חובב. 

סטרוצי נולד בפירנצה ומילא תפקיד אינטלקטואלי חשוב בטיפוח "המוזיקה החדשה" בעירו בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה חבר בקבוצת הקמראטה הפלורנטינית של הרוזן ג'ובאני דה בארדי ובקמראטה של יאקופו קורסי. סטרוצי תמך בג'וליו קאצ'יני והזמין אצלו יצירות אחדות. בין חיבוריו כמה מדריגלים ואופרה אחת La mascherata degli accecati

## לקריאה נוספת

* Edmond Strainchamps. The New Grove Dictionary of Opera, edited by Stanley Sadie (1992),  and 



קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1609
מרקוס לוליוס

שמאל|ממוזער|250px|שמו של לוליוס על גשר ארבעת הראשים (בתחתית צד שמאל)
**מרקוס לוליוס** (בלטינית: **Marcus Lollius**; 55 לפנה"ס - 2 לספירה) היה מצביא ופוליטיקאי רומאי.

## תולדות חייו
יש המזהים את לוליוס עם מרקוס שנזכר בכתביו של אפיאנוס. לפי גישה זו היה לוליוס מתומכיו של מרקוס יוניוס ברוטוס ובשל כך נכלל ברשימת הפרוסקריפציות של הטריומווירט השני ונגזר עליו מוות. שהה עם ברוטוס במזרח ונלחם לצידו בקרב פיליפי. לאחר תבוסת הליברטורים הוא התחזה לעבד ונמכר לאדם בשם ברבולה (המזוהה עם קווינטוס אמיליוס לפידוס) שהפך אותו לעבדו הראשי, ובסופו של דבר גילה את מוצאו האמיתי והצליח להשיג חנינה מאוקטביאנוס, תודות להתערבותו של מרקוס ויפסניוס אגריפה.

לאחר מכן, לפי אפיאנוס, הפך לוליוס לתומכו של אוקטביאנוס ונלחם לצידו בקרב אקטיום שבסופו הוא פגש בחברו לפידוס, שנלחם לצדו של מרקוס אנטוניוס. הפעם היה זה לפידוס שהתחזה לעבד, ולוליוס קנה אותו ובסופו של דבר הצליח להשיג לו חנינה מידיו של אוקטביאנוס.

תפקידו הראשון של לוליוס הידוע בוודאות היה של מושל גלטיה, הוא נשלח בשנת 25 לפנה"ס לארגן את הפרובינקיה שזה עתה סופחה לקיסרות, הוא הצליח לארגן את הפרובינקיה בלא שפיכות דמים, וצבאה שולב בצבא הרומאי ואורגן מחדש כלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה.

לוליוס נבחר לכהן כקונסול בשנת 21 לפנה"ס ביחד עם לפידוס. לא ידוע דבר על פעולותיו כקונסול מלבד כתובת שמעידה על כך שהוא שיקם את גשר ארבעת הראשים.

לאחר תום כהונתו כקונסול יצא לוליוס לשמש כמושל מוקדון בשנת 19/18 לפנה"ס, במהלך כהונתו כמושל, נלחם והביס שבט תראקי. הוא מונה לכהן כמושל גאליה קומאטה בשנת 17 לפנה"ס והובס במהלך כהונתו על ידי שבט גרמאני שאף הצליח לשבות את נסו של הלגיון החמישי אלואדה. תבוסה זאת פגמה במוניטין שלו והוא מעולם לא מונה שוב לתפקיד הדורש פיקוד על כוחות צבא.

לוליוס היה בפמלייתו של גאיוס קיסר, נכדו של אוגוסטוס, כשזה שוגר למזרח הקיסרות בשנת 2 לפנה"ס כדי לפתור את הסכסוך עם האימפריה הפרתית שנסוב על שאלת השליטה בארמניה. מטרה נוספת לשליחות הייתה רצונו של אוגוסטוס להציג את נכדו, שאותו הועיד ליורשו המיועד, בפני שליטי המזרח.

לאחר שהתגלה לקיסר כי לוליוס צבר הון עצום כתוצאה משורה של מעשי שחיתות, התאבד לוליוס בשנת 2 לספירה.

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-2
שושלת האן

**שושלת האן** (סינית: **漢**; פיניין: **Hàn**), הייתה שושלת קיסרים ששלטה בסין במשך כ-400 שנה, לאחר נפילתה של שושלת צ'ין. למעשה, בני המשפחה הקיסרית של האן שלטו בסין בשתי תקופות נפרדות (ולכן השושלת "מחולקת" לשתיים): שושלת האן המערבית שלטה על סין בין השנים 206 לפנה"ס ל-9 לספירה, ושושלת האן המזרחית שלטה על סין בין 23 לספירה עד שנת 220 (בין השנים 9–23 לספירה שלטה שושלת שין). בתקופת האן התגבשה זהותם של הסינים כבני האן, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסין וכיום הגדולה בעולם, זהות הנשמרת עד ימינו אנו.

בתקופת שלטונה של השושלת הפך הקונפוציוניזם לדת המדינה ולפילוסופיה המנחה אותה ואשר המשיכה להנחות את המשטר הסיני עד לקץ העידן הקיסרי בתחילת המאה ה-20. תחת שלטון ההאן עשתה התרבות הסינית התקדמות אדירה בתחומי ההיסטוריוגרפיה, האומנות והמדע.

שושלת האן הרחיבה משמעותית את שטחה של סין בסדרה של מסעות צבאיים שהגיעו לקוריאה, לווייטנאם, למונגוליה (הקיסר וו חיזק והרחיב את הממלכה בהודפו את שבטי השׂיוֹנג-נוּ אל תוך מונגוליה של ימינו, תוך שהוא מספח לממלכתו את השטחים בהם ישבו שבטים אלו). שטחים חדשים אלו אפשרו לסין לראשונה לפתח קשר מסחר עם המערב בדרך המשי ולמרכז אסיה.

## היסטוריה
ההיסטוריה של שושלת האן מתחלקת לשתי תקופות, "המערבית" וה"מזרחית", כאשר ב-14 השנים שבין שתיהן שלטה שושלת שין קצרת-היומין של ואנג מאנג.

### שושלת האן המערבית

תקופת האן המערבית אופיינה ביציבות פוליטית, בפריחת היצירה האמנותית והתרבות, בעליית קרנו של הקונפוציאניזם (שנרדף בתקופת צ'ין), בפיתוח יחסי החוץ של סין ובתחילת המסחר בדרך המשי.

שלטונה נמשך מ-206 לפנה"ס, בה עלה לשלטון הקיסר הראשון ליוּ בָּאנְג, ועד 9 לספירה. חוסר יציבות שלטוני שנגרם עקב השתלטותן של משפחות אצולה על אדמות המדינה תוך ערעור בסיס המיסוי של הממלכה, נוצל על ידי וואנג מאנג, שהקים את שושלת שין (新), ששלטה עד שנת 23 לספירה.

### שושלת האן המזרחית

החלה בשנת 25 לספירה, ושלטונה הסתיים בשנת 220 לספירה. עימותים עם בעלי הקרקעות, יחד עם פלישות מבחוץ ומאבקים פנימיים במיעוטים החלישו שוב את השלטון. מרד הטורבן הצהוב שפרץ בשנת 184, סימן את תחילתה של תקופה חדשה, שבה הובילו שליטים צבאיים מלחמות בתוך סין, וסין התפצלה לשלוש ממלכות (蜀 – שׁוּ; 吳 – ווּ; 魏 – וֵיי), שלחמו זו בזו. תקופה זו נודעה בשם תקופת שלוש הממלכות (סינית: 三國; פיניין: Sān Guó).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*Han Dynasty by Minnesota State University
*Han Dynasty art with video commentary, Minneapolis Institute of Arts
* שושלת האן: תחיית הקונפוציאניזם, באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית

*
האן
קוסאשווילי

**קוסאשווילי** (ქოსაშვილი; בתעתיק מדויק: כּוֹסאשווילי) הוא שם משפחה יהודי-גאורגי. 

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות גאורגיה
רייקוון

**קוריי וודס** (באנגלית: **Corey Woods**; נולד ב-12 בינואר 1970) הידוע בשם הבמה רייקוון (**Raekwon**) הוא ראפר ושחקן אמריקאי, חבר ההרכב ההיפ-הופ וו טאנג קלאן. ב-1995 הוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Only Built 4 Cuban Linx...", מאז הוא מקליט אלבומי סולו במקביל לעבודתו עם וו-טאנג קלאן.

## רקע
וודס נולד בברוקלין ניו יורק. הוא הצטרף לוו טאנג בזמן ההכנות של האלבום "Enter the Wu-Tang: 36 Chambers", להרכב הייתה הצלחה ראשונית מסיבית. מאוחר יותר הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "לאוד" (שגם הייתה חברת התקליטים של הקלאן) ובה הוציא את האלבום "Only Built 4 Cuban Linx...".

בשנת 2009 המיר את דתו לאסלאם.

## Only Built 4 Cuban Linx...
אחרי ההצלחה של אול דירטי באסטרד הבא שהוציא אלבום סולו מהקלאן הוא Raekwon. זה הפתיעה הרבה מעריצים של הקלאן כשהאלבום יצא. רבים חשבו שהבא בתור היה ג'יזה או גוסטפייס קילה כיוון שהם היו ראפרים עם יותר כישרון אבל מסתבר שאחרי האלבום הזה RAE הוכתר ל-Storyteller של ההרכב.
האלבום הזה שם בצד את הסאונד המקורי של הקלאן מבחינת הפקות ומבחינה מילולית כאחד. ריזה שינה את סגנון ההפקות שלו מהביטים האפלים והקודרים למשהו יותר סינמטי עם סמפלים של ג'אז וסול. RAE בחר להתרכז בנושא העולם התחתון של ניו יורק, עסקאות סמים וכל דבר שקשור למאפיה. בנוסף הוא גייס את הבן דוד שלו גוסטפייס קילה שהופיע בחלק גדול מהאלבום ואפילו חלק את העטיפה.
האלבום קיבל 5 כוכבים כמעט בכל מקום ומכר מעל מיליון עותקים בארצות הברית ופתח דלתות לסגנון שרק התחיל להתפתח בניו יורק שנקרא Mafioso Rap.

## קריירת משחק
רייקוון התחיל את קריירת המשחק שלו כאשר שיחק את הדמות 'סיגר' בסרט שחור ולבן, ובמשך השנים שיחק בכמה תפקידים קטנים.

## דיסקוגרפיה
*Only Built 4 Cuban Linx… - 1995
*Immobilarity - 1999
*The Lex Diamond Story - 2003
*Only Built 4 Cuban Linx II - 2009

## קישורים חיצוניים

* 

* ביקורת על האלבום באתר 'השרת העיוור'

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:אמני אינטרסקופ רקורדס
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:מתאסלמים אמריקאים
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
ספר אקסום

**ספר אקסום** (בגעז: መጽሐፈ ፡ አክሱም, "מצהפא אקסום") כינוי שהתקבל מאז ימי ג'יימס ברוס לאוסף הכתבים ההיסטוריים ששכנו בכנסיית גבירתנו מרים מציון, ספר זה הוא מקור חשוב ללימוד ההיסטוריה האתיופית.

ההיסטוריון קרלו קונטי רוסיני (Carlo Conti Rossini) אשר עיבד את הכתבים חילק אותם לשלושה חלקים: הראשון המתאר את תולדות אותה כנסייה עד לפגיעה בה במאה ה-16 בנוסף לטופוגרפיה של אקסום ועל ההיסטוריה של קיסרות אקסום. החלק השני הוא אוסף של כתבים היסטוריים, רובם עוסקים בתשלומי מס, מתחילת המאה ה-17 הכולל 103 טקסטים. החלק השלישי הוא מסוף המאה ה-17 המכיל כתבים נוספים לגבי היסטוריית אקסום, נוסף לכך קיימים עוד כתבים עד לאמצע המאה ה-19.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות געז
קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: היסטוריה
און, מלך אקסום

**און** (שנת 400 לערך) היה מלך אקסום (שבקרן אפריקה של ימינו). הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שטבע במהלך שלטונו, שבהן שמו כתוב ביוונית בשם " Eon Bisi Anaaph" ("און באיסי אנף"). בעוד "bisi Anaaph" בדרך כלל מתורגם כ"איש אנף".

ריצ'רד פרנקסט מציין כי סטפן רייט סבור שהמילה bisi (באיסי) "עלולה לשמש ביחס לסוסו של המלך, באותו אופן שבו אתיופים הרבה יותר מאוחר השתמשו במילה "אבא". למשל, סהלה סלאסי, היה ידוע בכינוי "אבא דינה" לעיתים קרובות (דינה אמור להיות שם הסוס החביב עליו).

און עשוי להיות אותו אדם כמו המלך Hiuna, אשר מוזכר ב"ספר החימירים" כמי שהוביל משלחת צבאית מאקסום דרך הים האדום לתוך דרום ערב, מונארו-האי מציין כי "ההבדל באיות הוא הגורם לשוני של שמו בשתי השפות ", אבל מודה כי הזיהוי לא ודאי, אפילו לא בטוח ש Hiuna היה מלך.

און גם היה המלך הראשון של אקסום שהישתמש בתואר המסתורי CIN + BAC + + + BAX, אשר מונארו האי מפרש כ:"Basileus habasinon" - "מלך החבשט/חבש", כותרת המשמשת בכתובות דרום ערב לכינוי מלכי אקסום. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
גיאורגי ארסנישווילי

**גיאורגי ארסֶנישווילי** (בגאורגית: **გიორგი არსენიშვილი**; 5 בינואר 1942 בצ'ירסה קאחתי - 17 בנובמבר 2010) או **גיאה ארסנישווילי** הוא מדען ופוליטיקאי גאורגי שכיהן בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2000–2001.

## תחילת חייו
ארסנישווילי נולד בשנת 1942 בצ'ירסה שבקאחתי. בין השנים 1959–1965 הוא למד מכניקה ומתמטיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי וסיים בתואר דוקטור. לאחר שהמשיך ללמוד מתמטיקה שימושית הוא הפך בשנת 1971 לפרופסור חבר (Associate Professor), ובשנת 1982 הוא מונה להיות דיקן הפקולטה למתמטיקה שימושית. בין השנים 1981–1997 הוא עמד בראש הקרן לתמיכה ביישומי שיטות מתמטיות.

## קריירה פוליטית
בין השנים 1995–1999, כיהן ארסנישווילי כמושל מחוז הולדתו, קאחתי. ב-11 במאי 2000, לאחר שאדוארד שוורדנדזה נבחר שוב לתפקיד נשיא גאורגיה, מינה אותו האחרון לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. במהלך כהונתו נוצר קרע במפלגה אליה השתייך, איחוד האזרחים של גאורגיה (בראשות שוורדנדזה) שהביא להתפטרותם של צעירים רבים במפלגה ביניהם הפוליטיקאים הרפורמיסטים, כמו מיכאיל סאקשווילי וזוראב ז'ווניה. הם התאכזבו והוקיעו את אוזלת ידו במלחמה כנגד השחיתות. המשבר הגיע לשיא עם החלטתו של הנשיא להטיל וטו על החוק המחייב את חברי הממשלה לחשוף את הכנסותיהם, עזבו נטשו את המפלגה, ובאמצע שנת 2001, הפסיד איחוד האזרחים את הרוב שהיה לו בפרלמנט הגאורגי. באוקטובר של אותה שנה החלו להופיע בטביליסי הפגנות גדולות שקראו להתפטרותו של שוורדנדזה כתוצאה מפרשת ה"התחמקות ממיסים" של חברי ממשלת גאורגיה, שהופיעה בטלוויזיה הגאורגית בערוץ רוסתווי-2. ההפגנות לוו בפשיטה משטרתית על תחנת המשטרה. כתגובה למחאה הציבורית פיטר שוורדנדזה את כל שרי הממשלה, ב-1 בנובמבר של אותה שנה. האופוזיציה לנשיא גדלה ביתר שאת כאשר מונתה נינו בורג'נדזה ליושבת ראש הפרלמנט הגאורגי, שהייתה האישה הראשונה בגאורגיה שהחזיקה בתפקיד זה. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, פיטר שוורדנדזה את ארסנישווילי עצמו. הוא הועבר למשך שבוע ימים לתפקיד שר החוץ של גאורגיה, עד שמונה, ב-29 בדצמבר 2001, לתפקיד שגריר גאורגיה בצ'כיה, תפקיד אותו מילא עד ל-15 ביולי 2004.

לאחר שסיים את כהונתו כשגריר עזב ארסנישווילי את המינהל הציבורי, ובין השנים 2004–2006 הוא עמד בראש הגוף המפקח על הטלקומוניקציה בגאורגיה. לאחר מכן, בין השנים 2006–2007, הוא עמד בראש הגו המפקח על רכבת גאורגיה. בשנת 2008, הוא חזר לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הגאורגי במסגרת "התנועה הלאומית המאוחדת - לניצחון גאורגיה", במחוז הבחירה של נפת תלאווי, ומונה ליושב ראש "הוועדה להגנה על זכויות האדם ואינטגרציה אזרחית".

## קישורים חיצוניים
* גיאורגי ארסנישווילי, באתר הפרלמנט של גאורגיה, 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:שגרירים בצ'כיה
קטגוריה:שגרירים באוסטריה
קטגוריה:שגרירים בהונגריה
קטגוריה:שגרירים בסלובניה
קטגוריה:שגרירים בסלובקיה
קטגוריה:שגרירי גאורגיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טביליסי
קטגוריה:ילידי 1942
קטגוריה:נפטרים ב-2010