יהודה ליטני

[250px|ממוזער|שמאל|יהודה ליטני עם ראש עיריית [חברון, מוחמד עלי אל-ג'עברי, סוף שנות ה-60]]
**יהודה ליטני** (1943 – 12 בינואר 2022) היה עיתונאי, פרשן וכתב ישראלי לענייני פלסטינים, וכן עורך, דובר ומתרגם.

## ביוגרפיה
יהודה ליטני נולד בירושלים בשנת 1943 לחיים (הנריק) לייטאיזן, בעל בית מלאכה לצורפות שעלה לארץ ישראל מפולין ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, ולנחמה, בת למשפחת פת הירושלמית, שבבעלותה היה קפה פת ברחוב הנביאים בעיר. הוא למד בגימנסיה העברית רחביה במגמת מזרחנות וב-1961 התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 515 (לימים יחידה 8200) של חיל המודיעין עד 1964.

בתום שירותו הצבאי התגורר במשך שנים מספר בניו יורק, שם למד פרסום ועבד בקונסוליה הישראלית בעיר כמפענח צופן (מפענח מברקים). עם שובו מניו יורק למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי המזרח התיכון ועבד בקול ישראל ובערוץ הראשון. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שירת כדובר הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון, תחת פיקודו של תת־אלוף רפאל ורדי. בשנת 1973 החל לעבוד בעיתון "הארץ" וסיקר את ליבת הסכסוך הישראלי-פלסטיני משטחי יהודה ושומרון. היה מראשוני העיתונאים הישראלים שכתבו על מעשי העוולה שביצעו מדינת ישראל וצה"ל נגד האוכלוסייה הפלסטינית בשטחי יהודה ושומרון. ליטני קנה לעצמו שם של עיתונאי וכתב שטח מוערך, והרבה להיפגש גם עם מנהיגים פוליטיים פלסטינים וגם עם תושבים מהרחוב הפלסטיני, ולשמוע את נקודת מבטם על הסכסוך. הוא עבד בעיתון עד שנת 1985, ושימש גם הכתב המדיני של העיתון. לאחר מכן החל לעבוד עבור העיתון "ג'רוזלם פוסט", שם עבד כעורך לענייני המזרח התיכון, בין היתר באינתיפאדה הראשונה ובעיתון "חדשות".

בשנת 1982 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג של האגודה לזכויות האזרח בישראל על פועלו העיתונאי לשיקוף מצב תושבי שטחי יהודה ושומרון הפלסטינים "כנתונים לממשל צבאי ונטולי רוב הכלים להתבטאות עצמית ועצמאית העומדים לרשות אזרחיה של המדינה השלטת עליהם", כך על פי נימוקי הזכייה.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבד בחברת החדשות של ערוץ 2 והיה העורך של המגזין השבועי "השבוע" בערבית בערוץ 2.

בנוסף פרסם ליטני במשך השנים סיפורים וספרים.

בשנת 2000 פורסם ספר הבישול שכתב ביחד עם נעים עריידי, "לא על החומוס לבדו" בהוצאת מודן.

מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 פרסם ליטני, שחש חיבה גדולה לאירלנד, תרגומי שירה אירית  בעיתונים ובכתבי-עת שונים. כן כתב, יחד עם רעייתו, לבנה, את "המיתולוגיה האירית" בסדרת המיתוסים של הוצאת מפה. בין היתר תרגם את ספרו של המשורר האירי שיימוס היני "סטיישן איילנד" בהוצאת כרמל.

היה נשוי ללבנה, מתמטיקאית במקצועה, ולהם שלושה ילדים. נפטר ב-12 בינואר 2022 בביתו בהוד השרון בגיל 78. הובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בעיר.

## כתיבתו
### ספריו

* יהודה ליטני, נעים עריידי, **לא על החומוס לבדו - חומוס, שמן זית, מראי מקום**, מודן, 2000
* לבנה ליטני, יהודה ליטני, **המיתולוגיה האירית**, תל אביב, הוצאת מפה, 2002
* יהודה ליטני, **סינדרלה ירושלמית ב[[מילאנו]]**, ירושלים, הוצאת ינטיל, 2014
* יהודה ליטני, **שכן רחוק**, הוד השרון, הוצאת ינטיל, 2018
* אלון ליאל, יהודה ליטני, **וכיתתו: אירלנד, קפריסין ודרום אפריקה,** בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024

### מבחר מסיפוריו

* יהודה ליטני, "יוליוס חוזר הביתה: ביקור בדבלין של ג'יימס ג'ויס", בספר: משה גלעד (עורך), **העולם הוא ספר פתוח: 33 מסעות בעקבות סופרים, ספרים ודמויות שלא היו**, תל אביב, מסע אחר, 2004
* יהודה ליטני, "סינדרלה ירושלמית במילאנו" בספר: משה גלעד (עורך), **געגועים לשינויים: 16 סיפורי מסע ישראליים**, תל אביב, עם עובד, 2005
* 
* 
* 
* 

### מבחר מתרגומיו

* שיימוס היני (תרגם: יהודה ליטני), **סטיישן איילנד**, ירושלים, הוצאת כרמל, 2003
* 
* 

### שונות

* יהודה ליטני, הערך "הדת של הקלטים" בספר: מירצ'ה אליאדה ויואן פ. קוליאנו, **מילון הדתות**, הוצאת כרמל, 2024

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כתבים ישראלים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:זוכי אות אמיל גרינצוויג
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:פרשנים לענייני ערבים
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:אישים הקבורים בהוד השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022