open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משפחתי וחיות אחרות

**משפחתי וחיות אחרות** (באנגלית: **My Family and Other Animals**) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הסופר וחוקר הטבע ג'רלד דארל, המתאר את נעוריו המוקדמים, בין השנים 1935–1939, באי קורפו שביוון, לשם עברה משפחתו מאנגליה. הספר הוא הראשון מטרילוגיית הספרים של דארל המתארת את האי קורפו.

בספר מתאר דארל בהגזמה קומית את משפחתו, וביניהם את אחיו לורנס דארל (לארי). הספר כולל גם תיאורים ארוכים של החי והצומח בקורפו, והייתה לו השפעה בפיתוח התיירות באי. ספר זה השיק את הקריירה של דארל כבעליו של הפארק הזואולוגי ג'רזי, שם שיכן את אוסף החיות הגדול שלו.

## תקציר הספר
הספר מתאר את חייו של ג'רלד (ג'רי), של משפחתו ושל חיות המחמד המגוונות שלו במהלך תקופת שהותם באי קורפו. הספר מחולק לשלושה חלקים, לפי שלוש הווילות שבהן גרו: "**הווילה בצבע התות שדה**", "**הווילה בצבע הנרקיס הצהוב**", "**הווילה הלבנה כשלג**". משפחתו כוללת את אמו האלמנה שתמיד מבשלת ומארגנת מסיבות, **לארי**, אחיו המשורר המתואר כשחצן היודע תמיד מה נדרש לעשות אבל לא מתנדב לעשות אותו, מנהל המשפחה; אחיו **לזלי** המכור לציד ולכלי נשק, אחותו **מרגו** העסוקה בדיאטות, לבוש, ולא חכמה במיוחד, ו**רוג'ר** הכלב שלו. אל בני המשפחה מצטרפים **ספירו**, נהג מונית אותו הכירו כשיצאו לסיור נדל"ן בתחילת דרכם וד"ר **[[תיאודור סטפנידאס]]** - רופא ואיש רוח, חבר המשפחה השותף להתעניינותו העמוקה של ג'רלד בזואולוגיה. הספר כולל עוד שלל טיפוסים צבעוניים, בהם מוריו של ג'רלד ואיכרים מקומיים.

ג'רלד מתאר בצורה קומית את חייו על האי, כשבדרך הוא מטפח אוסף גדל והולך של בעלי-חיים: צב בשם אכילס, עקעקים הקרויים "עקנקים", שחף אותו השיג מאסיר רוצח ואחרים.

## כתיבת הספר
הספר נכתב ב-1955 בבורנמות', שם החלים דארל מצהבת. בדרך כלל היה דארל מצהיר על העיסוק בכתיבה כאל מטלה, אבל הספר הזה היה שונה. אשתו, ג'קי, אמרה: . הספר ראה אור לראשונה בשנת 1956 וזכה להצלחה מיידית.

אף על פי שהספר מתואר כאוטוביוגרפי, גם אם הוא לא מתיימר לאובייקטיביות מלאה, למעשה הרבה מהמתואר שם לא באמת קרה. למשל, פרט חשוב שדארל לא הזכיר הוא העובדה שלארי התגורר עם אשתו, ננסי דארל, בקצה השני של קורפו, בשעה שבספר מתואר שהוא התגורר יחד עם כל המשפחה, רווק. נוסף לכך, השתלשלות האירועים אינה תמיד מדויקת. בספר לא ניתנת הסיבה שבשלה עזבה משפחת דארל את קורפו (מלחמת העולם השנייה). במקום זאת נרמז שהמשפחה עזבה עבור חינוכו של ג'רלד באנגליה.

למרות כל זאת, הספר מתאר באמינות את חייו של דארל כפי שראה אותם בגילים 10–15, והוא מלא בתיאור צבעוני ובהומור. לורנס דארל כתב, .

כותרת הספר הצינית נתנה השראה לכמה סופרים אחרים שהעניקו לספרם שמות דומים.

## תרגומים לעברית
* ספרית פועלים, 1978, בתרגום עפרה ישועה.
* סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, בהוצאת מודן ואוקיינוס, 2014, בתרגום יואב אבני.

## עיבודים לספר

* **1987**: מיני סדרה "משפחתי וחיות אחרות" (My family and Other Animals), בריטניה.
* **2005**: סרט "משפחתי וחיות אחרות" (My family and Other Animals), בריטניה.
* **2016 - 2019**: סדרה "הדארלים" (The Durrells), בריטניה. 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1956
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
ארנה דה ז'ובנטודה

**ארנה דה ז'ובנטודה** (בפורטוגזית: **Arena da Juventude**, זירת הנוער (ארנת הנוער); נודע גם כ**ארנה דאודורו**) הוא היכל ספורט שהוקם בשכונת דאודורו שבריו דה ז'ניירו. ההיכל מהווה חלק מהתשתית הנרחבת לאירוח אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. הוא מכיל כ-5,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (3,000 מהם מיועדים יפורקו לאחר האולימפיאדה) ויארח את טורניר הסיף בקרב חמש במשחקים האולימפיים (מול 4,000 צופים) ובאולימפיאדת הנכים וחלק ממשחקי כדורסל הנשים. המבנה בנוי בבנייה קלה ומבוסס על שלד פלדה קליל המחופה עץ וחומרים שקופים למחצה ומוקף בעמודי פלדה הנושאים את הגג. בגג נפערו שורת אשנבים צרים וארוכים המאפשרים חדירת אור ואף אוורור האולם.

האולם מוקם לצד מתקני ספורט נוספים באזור דאודורו שיארחו תחרויות באולימפיאדה, ובהם המטווח האולימפי, פארק לתחרויות אופני הרים ואופני BMX, מסלולים לתחרויות חתירה וקרב חמש, וגם זירת ההיפודרום האולימפי מצויה בקרבת מקום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט אולימפיים
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אצטדיון ספורט המים האולימפי (ריו דה ז'ניירו)

**אצטדיון ספורט המים האולימפי של ריו דה ז'ניירו** (בפורטוגזית: **Estádio Olímpico de Desportos Aquáticos**) הוא בריכת השחייה האולימפית המקורה, שמארחת את תחרויות השחייה המרכזיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ובאולימפיאדת הנכים.

הקמת המתקן התחילה ב-2013. במקור המבנה תוכנן כמבנה קבע המכיל 18,000 צופים שנועד לשמש לאחר האולימפיאדה כמתקן אימון לשחיינים ובתכנון הוצג שחלק מהחזיתות וגג המבנה יחופו בתריסים שקופים למחצה שיאפשרו חדירת אור יום טבעי אך לא מסנוור וגם יסייעו לאוורור טבעי של המבנה. בנוסף הובטח כי יותאמו חזיתות מבנה הבריכה להקרנת תצוגות מולטימדיה צבעוניות. אולם בפועל הוחלט כי המבנה יהיה זמני בלבד ויפורק לאחר האולימפיאדה וחלקיו ישמשו להקמת 2 פארקי מים בערים אחרות בברזיל. תכולת המבנה היא 15,000 צופים ובתוכו 2 בריכות לאימונים ולתחרויות השחייה. גם צורתו החיצונית שונתה מתכנונו הראשוני. גג הביתן נתלה על 4 עמודי ענק שהוצבו ב-4 פינות היציעים ובולטים כתרנים מעל גג המבנה. חזית המבנה שהפך לזמני כוסה בחיפוי שקוף למחצה ועליו עבודת אמנות מצוירת של האמנית הברזילאית אנדריאה ורחו. העבודה צוירה בגוונים כחולים ויוצרת צורות המדמות גלים התואמים את ייעוד המבנה.

מבנה הבריכה האולימפית הוקם ב"בארה אולימפיק פארק" ברובע בארה דה טיז'וקה בעיר ריו דה ז'ניירו, שמכיל רבים ממתקני הספורט האולימפיים. הבריכה אירחה את תחרויות השחייה ושלבי הגמר של תחרויות הכדורמים. תחרויות נוספות בענפי המים התקיימו במרכז ספורט המים מריה לנק הסמוך.

## קישורים חיצוניים

* אצטדיון ספורט המים האולימפי באתר הרשמי של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:בריכות שחייה
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
תלמוד תורה תשב"ר

**[[תלמוד תורה]] [[תשב"ר]] בבית [[מרן (תואר)|מרן]] [[אברהם ישעיהו קרליץ|החזון איש]]** הוא תלמוד תורה חרדי ליטאי בבני ברק; התלמוד תורה הממוסד הפרטי הראשון שהוקם בעיר זו.

## היסטוריה
בשנות ה-40 עבר החזון איש מגבעת רוקח לביתו החדש שהיה שייך לאדם פרטי שהקצה אותו למגורי החזון איש, במזרח העיר (של אז), לימים רחוב חזון איש. בדירתו היה בית כנסת קטן שבו התפלל. החזון איש היה חשוך בנים, ולאחר מותו חזרה חזקת הבית לבעליו. כשנה לאחר פטירתו של החזון איש התאגדה קבוצה מתלמידיו ורכשה את הבית למטרת הקמת תלמוד תורה לזכרו עבור ילדי תלמידיו וחברי חוג חזון איש ("חזונאיש'ניקים"). שמו, "תשב"ר", הוא ראשי התיבות: תינוקות של בית רבן. שמו הרשמי המלא: "תלמוד תורה תשב"ר בבית מרן החזון איש".

בשנות ה-70, לאחר שכמות התלמידים בתלמוד תורה תשב"ר גדלה, הורחב מבנה התלמוד-תורה ונבנו קומות נוספות. המבנה המקורי של בית החזון איש נשמר. בשנת 2011 פרצה שרפה במבנה ונגרם לו נזק רב. 

למרות שתלמידי תלמוד תורה תשב"ר הם ברובם הגדול ממשפחות ליטאיות ששפת הדיבור הרווחת אצלן היא עברית, במשך שנים שפת הלימוד בשיעורי החומש הייתה יידיש, בעשור הראשון של המאה ה-21 עברו ללמד בעברית.

למרות שתלמוד תורה תשב"ר אינו נמנה עם הזרם של העדה החרדית, הנהלתו הקפידה שלא להשתמש בתקציבי המדינה והוא היה נשען על תרומות ותשלומי שכר לימוד של ההורים. גם לאחר שנקלע לקשיים תקציביים גדולים שהקשו על תפקודו השוטף של התלמוד תורה, הורה הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן ב-2016 להנהלה להמשיך להתנזר מתקציב ממשלתי.

נשיא התלמוד-תורה היה הרב חיים שאול קרליץ, ולאחר מכן הרב חיים קניבסקי. במשך שנים רבות מנהל התלמוד-תורה היה הרב אלעזר צדוק טורצ'ין, מתלמידי החזון איש ומחבר הספר "שונה הלכות" (יחד עם הרב קניבסקי). אחרי פטירת הרב טורצ'ין התמנה הרב משה הלוי (נכדו של הרב יצחק אייזיק הלוי) כמנהל, משרה שבה החזיק עד לפטירתו בקיץ 2022. בראשית שנות ה-2000 החל לכהן לצדו בניהול המוסד, בנו, הרב שמואל הלוי. כמנהל כלכלי שימש הרב אהרן רגוזניצקי וכיום המנהל הכלכלי הוא חיים אהרן סטנייצקי. 

בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנה ברחוב הרב לנדא מבנה נוסף עבור התלמוד-תורה, בתרומת איש העסקים היהודי-קנדי הרשי פרידמן. בשנת הלימודים תשע"א למדו בו כ-1,000 תלמידים.

תלמוד תורה תשב"ר הוא ה"חדר" הממוסד הפרטי הראשון בבני ברק. עד שנות ה-70 רוב ילדי העיר החרדים למדו בבתי ספר של החינוך העצמאי. בשנות ה-60 נוסד על ידי הרב חיים פרידלנדר תלמוד תורה תורת אמת. עם השנים נוסדו "חדרים" נוספים של הזרמים החרדיים השונים, וכיום רוב תלמידי העיר לומדים ב"חדרים" פרטיים.

בשנת 2015 נקלע התלמוד תורה לקשיים כלכליים כבדים. הנהלת התלמוד תורה ערכה כינוס חירום להצלת המוסד בחדר לימודו של החזון איש הנמצא במתחם התלמוד תורה, בכינוס השתתפו תלמידי החזון איש, הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב ניסים קרליץ, הרב חיים קניבסקי, הרב דוב לנדו והרב גרשון אדלשטיין.

בשנת 2020 נרשם התלמוד תורה במשרד החינוך כמוסד פטור והחל לקבל תקציב ממשלתי.

## לקריאה נוספת
[ממוזער|250px|שמאל|[ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון בבית הכנסת שבמבואת הכניסה לביתו של החזון איש בבני ברק. אוקטובר 1952. המקום משמש חלק מקומת המבואה של מבנה תלמוד תורה תשב"ר]]

* יצחק ברוורמן (עורך), **זיכרון לדורות: למיסד הת"ת רבי משה הלוי זצוק"ל**, בני ברק: תשב"ר בבית מרן החזון איש, ללא שנת דפוס [2023]

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: מוסדות חינוך
קטגוריה:הנצחת החזון איש
קטגוריה:תלמודי תורה
*
לאו-פקה טהטי

**לאו-פקה טהטי** (בפינית: **Leo-Pekka Tähti**; נולד ב-22 ביוני 1983) הוא ספורטאי נכה פיני. אלוף עולם ובעל חמש מדליות פאראלימפיות, מהן שלוש מדליות זהב, במשחקים הפאראלימפיים.

## קריירה
### המשחקים הפאראלימפיים
טהטי התחרה לראשונה עבור המשלחת הפינית במשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו באתונה בשנת 2004. הוא התחרה במרוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T54) וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 14.19 שניות, 12 מאיות השנייה לפני הבריטי דייוויד ויר שסיים את מקצה הגמר ב-14.31 שניות, לאחר ששבר שיא פאראלימפי במקצה המוקדם עם 14.17 שניות. טהטי הוסיף מדליית זהב נוספת בתחרות ל-200 מטר עם תוצאה של 25.25 שניות.

ב התחרה טהטי בשני המקצים פעם נוספת. במקצה ל-100 מטר שבר את שיא העולם במקצה המוקדמות עם תוצאה של 13.76 שניות, וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 13.81 שניות במקצה הגמר. ובמירוץ ל-200 מטר ראה את לִישִׂין גָ'אנְג הסיני קובע שיא עולם של 24.18 שניות במקצה המקדים, וזוכה בזהב עם 24.34 במקצה הגמר. טהטי זכה במדליית הארד כשסיים את המירוץ בתוצאה של 25.17 שניות.

ב זכה טהטי במדליית זהב במירוץ ל-100 מטרים כשניצח בתחרות עם תוצאה של 13.79 שניות, לפני יאנג לו הסיני שסיים ב-13.92 שניות וסאיצ'ון קונג'ן התאילנדי שזכה במדליית הארד עם 13.92 שניות.

### אליפות העולם
טהטי לקח חלק גם באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בעיר אסן בשנת 2006. הוא השתתף במקצים ל-100 ו-200 מטר וזכה בשתי מדליות ארד. במקצה ל-100 מטר עם תוצאה של 14.51 שניות, ובמקצה ל-200 מטרים עם תוצאה של 25.85 שניות. 

באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה טהטי במדליית הזהב במקצה ל-100 מטרים עם תוצאה של 14.14 שניות, ובמדליית הכסף במקצה ל-200 מטרים עם תוצאה של 25.25 שניות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאי ספורט נכים 
קטגוריה:אלופים פאראלימפיים
קטגוריה:אתלטים פינים
קטגוריה:אצנים
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1983
איסאייס וולף הלמן

**איסאייס וולף הלמן** (**Isaias Wolf Hellman**; 3 באוקטובר 1842 - 9 באפריל 1920) היה יהודי אמריקאי ממוצא גרמני והבנקאי הראשון של לוס אנג'לס, אשר נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר בתקופתו בתחום הפיננסי בקליפורניה.

## קורות חיים
הלמן נולד ב-3 באוקטובר 1842 בבוואריה שבגרמניה למשפחה יהודית. הוא ואחיו היגרו ללוס אנג'לס שבקליפורניה במאי 1859.

הלמן החל לעבוד בחנות של בני דודיו ובשנת 1865 הוא פתח חנות מוצר צריכה משלו. הוא החל לעסוק בבנקאות כמעט במקרה, כאשר אחד מלקוחותיו הפקיד אצלו באופן קבוע זהב ודברי ערך, אותן הלמן שמר בכספת. הוא התקדם בעסקיו ובשנת 1868 יחד עם שותף נוסף הוא פתח בנק.

הלמן נישא לאסתר ניוגס, תושבת ניו יורק, באפריל 1870. נולדו להם שלושה ילדים.

בשנת 1871, הקימו הלמן ומושל קליפורניה ג'ון דאוני , יחד בנק שהצליח במהרה. להלמן היו מספר השקעות שונות בתחום הבנייה והחקלאות. הלמן החל לרכוש שטחי אדמה בלוס אנג'לס ובשנת 1871 התעצמו שטחיו עם רכישת אדמה בשטח של 53 קמ"ר. הוא רכש עסקים בתחילת דרכם וצבר כוח כלכלי רב.

בשנת 1879 תמך הלמן בהתארגנות של כמה צעירים והביא להקמת אוניברסיטת דרום קליפורניה, האוניברסיטה הראשונה באזור דאז.

בשנת 1890 עבר הלמן לסן פרנסיסקו שבקליפורניה, כדי לרכוש את בנק נבדה. שניים ממחזיקי המניות העיקריים שלו כללו את האחים ליהמן ואת לוי שטראוס. הלמן מונה לנשיא הבנק בין השנים 1890 ל-1898, ולנשיא הבנק הלאומי של נבדה מ-1898 ועד 1905. באותה השנה בנק נבדה מוזג עם וולס פארגו.

בשנת 1920 נפטר הלמן. לימים, בנו מונה ליו"ר חברת וולס פארגו, ונכדת-נכדתו כתבה עליו את הספר "איך מהגר יהודי בשם איסאייס ייסד את קליפורניה" (Towers of Gold: How One Jewish Immigrant Named Isaias Hellman Created California), אשר יצא לאור בשנת 2008 וזכה להצלחה אזורית רבה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:בנקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1842
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1920
אייזק האל

ממוזער|250px|קפטן אייזק האל, 1814
**אַייזֶק הָאל** (באנגלית: **Isaac Hull**) (9 במרץ 1773 – 13 בפברואר 1843) היה קומודור בצי האמריקני.

## קורות חייו
אייזק האל נולד בדרבי, קונטיקט (על פי מקורות אחרים בהנטינגטון, כיום שֶׁלְטוֹן, קונטיקט). בנעוריו הצטרף לאביו הימאי בהפלגות קצרות לאורך החוף ואף בהפלגות אל איי הודו המערבית. אביו מת בעודו נער, והוא אומץ על ידי דודו ויליאם האל, קצין במלחמת העצמאות האמריקנית ולימים גנרל ופוליטיקאי.

באמצע שנות התשעים פיקד האל הצעיר על ספינות סוחר אחדות, חלקן נפלו לידי פריבטירים צרפתיים. הוא הצטרף לצי האמריקני, במרץ 1798 קיבל דרגת לוטננט, ובשנתיים הבאות, במהלך המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת, שירת בהצטיינות בפריגטה "קונסטיטושן".

ב־1802 עם התגברות ההתקפות של הקורסארים הברברים על אוניות סוחר אמריקניות, יצא אל הים התיכון כלוטננט ראשון בפריגטה "אדמס". מאוחר יותר פיקד על הסקונר "אנטרפרייז" ועל הבריג "ארגוס". ב־1804 הועלה לדרגת מאסטר-קומנדנט וב־1806 לדרגת קפטן. שנים ספורות לאחר מכן פיקח על בנייתן של ספינות תותחים, ובין 1809 ל־1810 פיקד על הפריגטות "צ'סאפיק", "פרזידנט" ו"קונסטיטושן".

תקופת פיקודו על הפריגטה "קונסטיטושן" הייתה רבת־אירועים. בשנים 1811-1812 הפליגה האונייה בפיקודו אל אירופה, ושבה הבייתה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. שייטת אויב רדפה אחר אונייתו בחוף המזרחי ביולי 1812, אך האל הצליח בכישרון רב להתחמק ממנה. ב־19 באוגוסט אותה שנה נתקלה "קונסטיטושן" בפריגטה הבריטית אה"מ "גרייר", ובקרב שנתלקח ביניהן הלמה בה בתותחיה ללא רחם ואילצה אותה להיכנע. הניצחון עורר גל של שמחה וגאווה בקרב הציבור, והוכיח כי הצי האמריקני הוא יריב ראוי ואף מסוכן לאוניותיה של המעצמה הימית הבריטית. בפרק הזמן עד סיומה של המלחמה פיקד האל על מספנת הצי בפורטסמות', שירת תקופה קצרה במועצת המפקחים של הצי בוושינגטון ואחר כך פיקד על מספנת הצי בבוסטון. בין 1823 ל־1827 פיקד על שייטת האוקיינוס השקט שפעלה במימי דרום אמריקה. את תפקידו הבא, בשנים 1829-1835, עשה האל כמפקד מספנת הצי בוושינגטון. בשנים 1839-1841 פיקד על שייטת הים התיכון.

ב־1843 פרש האל מן הצי בשל בריאותו הרופפת וגילו המתקדם. הוא מת בפילדלפיה, פנסילבניה, ונקבר בבית הקברות לוּרְל הִיל.

## אוניות שנקראו על שמו
חמש מאוניותיו של הצי האמריקני נקראו על שמו: ספינת התותחים "קומודור האל" (1862), והמשחתות "האל" (1902), "האל" (1921), "האל" (1934) ו"האל" (1957).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1773
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1843
ג'רי סיגל

**ג'רום "ג'רי" סיגל** (באנגלית: **Jerome "Jerry" Siegel**, 17 באוקטובר 1914 – 28 בינואר 1996), היה קומיקסאי יהודי-אמריקאי הידוע כיוצרו של גיבור-העל סופרמן, יחד עם המאייר ג'ו שוסטר. שמו הונצח בהיכל תהילת הקומיקס ע"ש ויל אייזנר בשנת 1992 ובהיכל התהילה ע"ש ג'ק קירבי כשנה לאחר מכן.

## ביוגרפיה
סיגל הוא הצעיר מבין שישה אחים, והוא בנם של מהגרים יהודים מליטא. אביו מיטשל סיגל (שם נעורים מיקל סגלוביץ') היה צייר שלטים שפתח סדקית ועודד את נטיותיו האמנותיות של בנו. כשסיגל הצעיר היה בבית ספר תיכון, מיטשל סיגל מת מהתקף לב לאחר שחנותו נשדדה. סיגל היה חובב סרטי קולנוע, רצועות קומיקס, וכן מגזיני ספרות זולה מדע בדיוניים במיוחד. הוא החל לפעול במה שידוע כיום כפנדום, והתכתב עם מעריצי מדע בדיוני נוספים, ביניהם הסופר לעתיד ג'ק ויליאמסון. בשנת 1929 פרסם סיגל את מגזין המדע בדיוני הראשון שלו, "סיפורים קוסמיים", אותו הדפיס במכונת כתיבה ופרסם במודעות הדרושים של המגזין "סיפורי פלא בדיוניים".

סיגל למד בתיכון גלנוויל שבקליבלנד, אוהיו ועבד במערכת עיתון הסטודנטים "הלפיד". הוא היה תלמיד ביישן ולא פופולרי, אך זכה במעט תהילה כאשר פרסם פרודיה על טרזן, *Goober the Mighty*. בגיל 16 הוא חבר לג'ו שוסטר, שותפו לעתיד ביצירתו של גיבור-העל סופרמן. הצוות פרץ לראשונה באוקטובר 1935 בסדרת החוברות *More Fun Comics* ביצירתן של הרפתקאות המוסקטר הנרי דובאל, וכן רצועת קומיקס על לוחם בפשע על-טבעי בשם דוקטור אוקולט (Doctor Occult).

## קישורים חיצוניים

* ג'רי סיגל במסד הנתונים Comic Books DB
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:קליבלנד: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קומיקסאים יהודים
קטגוריה:סופרמן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
כריס קלרמונט

**כריסטופר ס. "כריס" קלרמונט** (באנגלית: **Christopher S. "Chris" Claremont**; נולד ב-25 בנובמבר 1950 בלונדון, אנגליה) הוא כותב וסופר קומיקס אמריקאי-יהודי זוכה פרסים, שידוע בזכות עבודתו רבת השנים בכותרי *[[אקס-מן|Uncanny X-Men]]* עבור חברת מארוול קומיקס (1991-1975) - הרבה יותר מכל כותב אחר. ניתן לו הקרדיט לפיתוחן של דמויות נשיות חזקות ולהצגת תמות ספרותיות מורכבות לתוך הסיפר של גיבורי-העל, מה שהפך את סדרת האקס-מן למורכבת ולמצליחה יותר.

במהלך שנות עבודתו בחברת מארוול, קלרמונט היה שותף ליצירתם של גיבורי-על ונבלי-על רבים מיקום האקס-מן, ביניהם אומגה סנטינל, איש אקס, ג'ובילי, גמביט, המשוכפל, וולפסביין, וורפאת', חפציבה, טום קאסידי השחור, לגיון, מג'יק, מיסטיק, מיסטר סיניסטר, מלך הצללים, רייצ'ל סאמרס, סטרונג גאי, סייברטות', סייג', סייפר, סיירין, סלנה, פניקס, אמה פרוסט, מדלין פריור, קפטן בריטניה, רוג, קיטי פרייד, סבסטיאן שו, ת'אנדרבירד, כמו גם הקבוצות אקסקליבר, הבוזזים, המוטאנטים החדשים, המטהרים, המשוטטים, מועדון הלפייר, מורלוקים, סטארג'אמרס ואימפריית השי'אר. בתקופה זו, קלרמונט כתב סיפורים רבים כ"אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה", "אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג" ו"אקס-מן: ימי עבר עתידי". יחד עם כותבים כג'ון ביירן, הוא עזר להפוך את דמותו של וולברין לחביבת המעריצים. קלרמונט שכתב את סיפור הרקע של מגנטו והפך אותו לשורד שואה, שבני משפחתו נרצחו באושוויץ, ולאחר המלחמה המשפחה החדשה שהקים נרצחה אף היא בידי המון שטוף שנאה - דבר שהניע אותו לחוסר אמון באנושות ובדו-קיום ונקיטת גישה של הישרדות בכל מחיר, כולל מתקפת מנע נגד האנושות שרודפת את המוטאנטים ופועלת להכחידם. קלרמונט הפך את מגנטו מנבל-על פשטני לדמות טראגית של אנטי-גיבור ובהמשך אף לגיבור-על שמסייע לפרופסור X והאקס-מן להילחם בנבלי-על וברובוטי הזקיפים רודפי המוטאנטים.

יחד עם המאייר ג'ים לי, קלרמונט כתב את *X-Men #1*, חוברת הספין אוף הראשונה לכרך השני של סדרת האקס-מן שפורסמה בשנת 1991 והפכה לחוברת הקומיקס הנמכרת ביותר בכל הזמנים, לפי ספר השיאים של גינס. בשנת 2015, קלרמונט ושותפו לכתיבה ג'ון ביירן הוכנסו להיכל התהילה של פרסי אייזנר.

נולד באנגליה לאב נוצרי ולאם יהודייה. כשהיה בן שלוש הם עברו עמו לארצות הברית. בצעירותו התנדב בקיבוץ בישראל.

## ביבליוגרפיה חלקית
### [[מארוול קומיקס]]

### [[DC קומיקס]]
* Superman\Wonder Woman: Whom Gods Destroy #1-4*

===[[אימג' קומיקס]]===
* *Witchblade\Wolverine #1''

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* כריס קלרמונט במסד הנתונים Comic Books DB

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קומיקסאים אמריקאים
קטגוריה:קומיקסאים יהודים
קטגוריה:בוגרי בארד קולג'
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
משלי איזופט

שמאל|ממוזער|250px|איור המשל על הכלב והשתקפותו
**משלי איזופט** (בצרפתית: **Isopet**) הם אוסף משלים בשם "איזופוס הקטן", שבהם גרסאות שונות למשלי איזופוס. 

## היסטוריה
השימוש בשם "איזופט" נעשה לראשונה במאה ה-12 על ידי הסופרת הצרפתיה מארי דה פרנס, אשר נטען כי עיבדה 102 משלים שתרגמה מיצירותיו של אלפרד הגדול, אולם קיימת מחלוקת באשר לטענה זו, היות שאין תיעוד למקור באנגלית עתיקה.

המשלים מגיעים ממגוון רחב של מקורות, ובמרכזם תכונות של בעלי חיים, חרקים ובני אדם. הם נשענים על אוספי איזופוס של רומולוס ובבריוס (Babrius), אך נכתבים בווריאציה שונה. 

חלק מהסיפורים במשלי איזופט מופיעים בהם בפעם הראשונה וייחודם בכך שבמרביתם מופיעים בני אדם. חלק מהמשלים הם גרסה אחרת של סיפור מוכר, דוגמה לכך הוא משל "הכלב והשתקפותו", שבמרכזו כלב המגיע לנהר כשהוא אוחז בפיו עצם, כשהוא רואה בנהר את השתקפותו, הוא חושב שהוא מביט בכלב אחר עם עצם בפיו. מתוך כוונה לנסות ולקחת מהכלב האחר את העצם, הוא פותח את פיו, וכך מאבד בעצמו את העצם שהייתה אצלו. בסיפורו של איזופוס הכלב מחזיק בעצם, ובסיפורה של דה פרנס בגבינה.
   
## מוסר השכל
מוסר ההשכל בסיפורים נלקח מההתנהגות של הדמויות, והוא משקף את החברה הפאודלית של זמנה של דה פרנס, ואת הדאגה לרווחת הפרט בחברה. דה פרנס מבקרת את אלה המנצלים את מעמדם וקשובה למצוקתם של המקופחים. מרבית ביקורתה מופנית כלפי אי השווין של מערכת המשפט.

## קישורים חיצוניים
*הספר משלי מארי דה פרנס, באתר גוגל ספרים 
*ספרי איזופט, באתר אוניברסיטת קליפורניה  
* 

קטגוריה:משלי איזופוס
קטגוריה:ספרות צרפתית
סת"ם

**סת"ם** – ראשי תיבות של '''ס'''פרי תורה, '''ת'''פילין ו'''מ'''זוזות

*
פגישה, חצי פגישה

שמאל|ממוזער|150px|המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
**פגישה, חצי פגישה** הוא שירה של רחל המשוררת, אשר נכתב בתל אביב ב-13 באפריל 1925.

השיר נלמד בבתי הספר התיכונים במוסדות החינוך הממלכתי בישראל במסגרת תוכנית הלימודים בספרות, כחלק מלימודי החובה לבגרות.

## נושא השיר
נושא השיר הוא אהבה בין בני זוג, שזכרה העז מתעורר לאחר פגישה קצרה ביניהם. הדוברת הנשית בשיר, שהוא גם תיאור ביוגרפי של המשוררת, נכנעת לרגשות המתעוררים בעקבות הפגישה ואף מודה בכוחם המחיה עבורה.

יש הטוענים כי הפגישה המתוארת נערכה עם אהובה זלמן שזר (שהיה לנשיאה השלישי של ישראל, כעבור כארבעים שנה). השניים לא נפגשו שנים אחדות והפגישה ביניהם הייתה חטופה, כפי שתיארה רחל: "חצי פגישה, מבט אחד מהיר".

## מילות השיר

## לחן וביצועים
השיר הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל, והושר לראשונה על ידי יובל, דורית ראובני ודני כץ במופע "ערב שירי המשוררת רחל", בשנת 1974. כל השירים במופע היו מלחניו של יובל, והם, ובכללם שיר זה, תועדו על גבי אלבום שיריו, ששמו כשם המופע.

עם זאת, השיר זכה ללחן מוקדם יותר ומוכר פחות מזה של יובל. ב-1967 הולחן השיר על ידי דינה עמלי, חברת קיבוץ כפר סאלד. היא עצמה הייתה שותפה לביצועו כחברת "צוות הווי הדרכה" בשנת 1969, במסגרת התוכנית "מותר לחלום", בעיבודו של אמיתי נאמן. שנתיים לאחר מכן שרה את השיר, בלחנה של עמלי, "להקת כפר סאלד" (בעיבוד אלברט פיאמנטה), במסגרת פסטיבל "ניחוחי חציר". השיר בביצוע זה הופיע בתקליט ורשות השידור אף צילמה לו וידאו קליפ שהוקרן בערוץ הראשון.

השיר זכה לפרסום בעקבות לחנו של יובל. בעקבות זאת, הביטוי שטבעה בו המשוררת, "פגישה, חצי פגישה", נעשה מקובל בתרבות העברית הישראלית, לתיאור פגישה חטופה שהיא בעלת משמעות, אך קצרה או שיעדיה לא מוצו.

## לקריאה נוספת
* רחל בלובשטיין, פגישה, חצי פגישה, **[[שירת רחל (ספר)|שירת רחל]]**, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' כב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1925
קטגוריה:שירי חנן יובל
קטגוריה:שירי דורית ראובני
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי חנן יובל
קטגוריה:שירי אהבה בעברית
טלי אברהמי

**טלי אברהמי** (נולדה בכ"ה בטבת תשכ"ט, 15 בינואר 1969) היא יוצרת, במאית ומפיקה חרדית -ישראלית, חסידת חב"ד. אברהמי, מורה לשעבר, עוסקת בהפקות תיאטרון וקולנוע המיועדות לציבור החרדי הנשי.

## ביוגרפיה
נולדה ברחובות והתחנכה במוסדות חב"ד. למדה בתיכון בית רבקה בכפר חב"ד ולאחר מכן במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד תואר ראשון אקוויוולנטי בחינוך עם התמחות בתורה שבעל פה (1995–1996) ותואר שני אקוויוולנטי בהוראה בחינוך (2002–2004). אברהמי עסקה בהוראה כמחנכת במשך 17 שנים, עד לשנת 2004.

## עבודתה כבמאית
ב-2004 פתחה את משרד ההפקות "הרוח החיה" המיועד לציבור החרדי, משרד העוסק בפיתוח סדנאות חינוכיות וחווייתיות, הפעלות לבתי ספר, מוסדות וארגונים. בד בבד, החלה אברהמי לעסוק בפיתוח הצגות והופעות קומדיה לנשים ולבנות. הופעותיה עוסקות בהעצמת והאדרת כוחה של האישה בבית היהודי ובגילוי ומימוש הפוטנציאל של כל אחת ואחת.

ההופעה הראשונה הייתה "הכח שבך", מופע שיצא בשנת 2005 וגרף הצלחה גדולה ברחבי הארץ. לאחריו הגיעו המופעים "החן שבך", "קולות", "כאן בונים", "שעשני כרצונו", "עד כאן", "חצי חצי", "נעבור את זה", "אמא בחופשה" "בלי לחץ", "הנותן לעייפה כח", "אגרוייסע קולולולו" "החיים טובים"." ויוצאת לחופשי"

בשנת 2010 נכנסה אברהמי לראשונה לתחום הקולנוע בהפקת הסרט **שרה – אחת מול כולן** שמדבר על שרה קצנלבוגן שארגנה את יציאת חסידי חב"ד מברית המועצות בשנים 1946–1947. בשנת 2011 ביימה את הסרט הגדר על גזרת הקנטוניסטים ותנועת ההשכלה היהודית. בפסח 2012 יצא הסרט מלאכיות בלבן, בסוכות תשע"ג (2012) יצא סרטה בומביי על מתקפת הטרור במומבאי . בפסח תשע"ד (2014) הסרט סניורה, העוסק בסיפורה של דונה גרציה נשיא. לאחר מכן יצא הסרט הריני מוחלת, ובמהלך 2017 יצא הסרט עלה קטן ובסוכות (2018) יצא הסרט לשם שינוי

בשנת 2012 נבחרה אברהמי להשתתף בפרויקט החממה ליוצרות קולנוע חרדיות הנקרא בשם **"פתיחת מסך"** מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. זהו הפרויקט הראשון מסוגו במגזר החרדי.

בשנת 2018 זכתה אברהמי בפרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך – בקטגוריית קולנוע פורץ דרך בעל זהות יהודית.

## חיים אישיים
אברהמי נשואה לשמעון, מתגוררת בקריית גת ואם לתשעה ילדים. בנה הבכור התאבד ובעקבות כך הוציאה אברהמי הצגה שעוסקת בנושא.

## עבודותיה

## קישורים חיצוניים
* 

* שפרה ריפקין, עולה ופורח – ביקורת סרט על הסרט 'עלה קטן' בעיתון בשבע, (הכתבה בעמ' 42).
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:מפיקות ישראליות
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קטגוריה:במאיות קולנוע חרדיות ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע חרדים ישראלים
קטגוריה:בוגרות מכללת בית רבקה
קטגוריה:קריית גת: אישים
קטגוריה:יוצרי קולנוע חרדי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
מעבר לים (שיר)

"**מֵעֵבֶר לַיָּם**" הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. חובר כנראה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20 ונשלח לפרסום בשנת תרפ"ד 1924.

מספר מנגינות חוברו לשיר, שנעשה אהוב ביישוב, על ידי אלמונים, גרשון אפרת, נחום נרדי, ניסן כהן מלמד, יקותיאל שור ואפרים בן-חיים.
השיר, שנכתב בנימה הומוריסטית ואגדתית, מספר על געגועים לארצות רחוקות "אִיֵּי הַזָּהָב", שבהן חיו בני אדם בעלי יכולות וסגולות מופלאות, הן במוסר: "עַם יָשָׁר וָתָם" והן בממדי גופם ובכמותם: "עֲנָקִים, עַם גָּדוֹל וָרָם", וסביבם בעלי חיים דמיוניים כציפורי גן עדן; וייחודן ואו מופתיותן שלכאורה של חברות אנושיות בעתות קדומות, כמו ביצירותיו האחרות של המשורר, כגון אגדת שלושה וארבעה" ו"אלוף בצלות ואלוף שום".

## מילות השיר

## השיר המולחן

בשנות השישים של המאה העשרים זכה השיר ללחן של מוני אמריליו בביצוע הזמר ליאור ייני.

השיר הולחן והוקלט ב-1967 לאלבום "שירים ופזמונות" - משירי הילדים שכתב חיים נחמן ביאליק.

כשני עשורים לאחר מכן הלחינה וביצעה את השיר הזמרת והיוצרת נתנאלה.

שני הלחנים זכו להצלחה ומושמעים עד היום.

## ייצוג השיר בבול ישראלי
בחודש נובמבר 1984 הנפיק דואר ישראל סדרה בת שלושה בולים שהוקדשו לספרי ילדים. אחד הבולים הוקדש לשיר "מעבר לים" והוצג בו איור מאת נחום גוטמן. בשובל הבול צוטט הבית הראשון של השיר.

## לקריאה נוספת
* יעקב מזור, מֵעֵבֶר לַיָּם, בתוך: **הלילות בכנען, שירי ראשונים (1946-1882)**, סדרת אנתולוגיה של מסורות מוזיקה בישראל, (עורך: אדווין סרוסי), ירושלים: המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט-1999, עמ' 22–23.

## קישורים חיצוניים

* הענקים שמעבר לים – השיר “מעבר לים” של חיים נחמן ביאליק בעברית ובאנגלית, באתר יקום תרבות בעריכת ד"ר אלי אשד

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:יצירות משנת 1924
קטגוריה:שירי נתנאלה
קטגוריה:שירי ליאור ייני
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום נרדי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מוני אמריליו
קטגוריה:שירי ילדים
אבינעם בחור כארז

**אֲבִינֹעַם** **בָּחוּר כָּאֶרֶז** הוא שיר אהבה שמחברו אינו ידוע. הולחן בלחן עממי אוקראיני. חובר בארץ ישראל המנדטורית בראשית שנות העשרים.

השיר מתאר יחסי חברות ואהבה, הנרקמים בין יליד מושבה , אבינעם , בנו של "מוכתר" המושבה, לבין רחל חלוצה וחברה בגדוד העבודה. שני הנאהבים באים מקבוצות שונות: רחל ממחנות החלוצים, רובם חסרי הון, שרובם השתייכו לתנועת העבודה, ולעומתה אבינעם היא בן הציבור הוותיק והמבוסס יחסית, ובכללו האיכרים במושבות שהוקמו בתקופת העלייה הראשונה והשנייה. שני הצעירים מערערים באהבתם ובחברותם את המתיחות הקימת ואף העוינות שנוצרה בין שני המחנות, וזאת בשל תחרות על משאבי הון ושליטה ביישוב; ובכך "משרתת" אהבתם את החזון הציוני על אחדות לאומית ושיתוף פעולה בין מגזרים שונים, למען כינונה המאורגן של החברה היהודית הריבונית בארץ. 

השיר שנעשה אהוד מאוד ביישוב, זכה לגרסאות מקומיות רבות ולמספר ביצועים. המפורסם שבהם הוא ביצועם של הדודאים משנת 1986.

## מילות השיר

## לקריאה נוספת

* יעקב מזור, אֲבִינֹעַם, בָּחוּר כָּאֶרֶז, בתוך: **הלילות בכנען, שירי ראשונים (1946-1882)**, סדרת אנתולוגיה של מסורות מוזיקה בישראל, (עורך: אדווין סרוסי), ירושלים: המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט-1999, עמ' 23-22.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
אוניברסיטת איסלנד

שמאל|ממוזער|250px|אוניברסיטת איסלנד - הפקולטה למשפטים
שמאל|ממוזער|250px|אוניברסיטת איסלנד - הפקולטה לרפואה
**אוניברסיטת איסלנד** (באיסלנדית: **Háskóli Íslands**) אשר נמצאת בעיר הבירה רייקיאוויק שבאיסלנד, היא אוניברסיטת המחקר הציבורית הגדולה ביותר והעתיקה ביותר מכל מוסדות ההשכלה הגבוהה במדינה.
האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט וחברה ברשת אורורה (רשת אוניברסיטאות).

האוניברסיטה נוסדה בשנת 1911, ובמשך השנים היא גדלה מבית ספר לעובדי ציבור לאוניברסיטה שבה 14,000 סטודנטים הלומדים ב-25 פקולטות. נושאי הלימוד באוניברסיטה הם מדעי החברה, מדעי הרוח, רפואה, מדעי הטבע, הנדסה והדרכת מורים.

## היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה ב-17 ביוני 1911 על ידי הפרלמנט האיסלנדי "אלת'ינגי", במטרה לאחד שלושה מוסדות לימוד שונים של תאולוגיה, רפואה ומשפטים. במקור אוניברסיטת איסלנד לימדה רק את שלושת תחומי הלימוד האלה, בנוסף לפקולטה למדעי הרוח. בשנה הראשונה להקמתה, למדו באוניברסיטה 45 סטודנטים, והרקטור הראשון של האוניברסיטה היה ביורן מ. אולסן, פרופסור בפקולטה למדעי הרוח. במשך 29 שנותיה הראשונות שכנה אוניברסיטת איסלנד בבניין הפרלמנט האיסלנדי, במרכז רייקיאוויק.

## תחומי הלימוד באוניברסיטה
האוניברסיטה כוללת את בתי הספר והפקולטות הבאים:
* בית הספר למדעי החברה
* הפקולטה למנהל עסקים וכלכלה 
* הפקולטה למשפטים 
* הפקולטה למדעי החברה 
* הפקולטה לעבודה סוציאלית 
* הפקולטה למדע המדינה
* בית הספר למדעי הבריאות
* הפקולטה לרפואה 
* הפקולטה סיעוד 
* הפקולטה לאודונתולוגיה 
* הפקולטה לפרמקולוגיה
* הפקולטה למדעי המזון והתזונה
* הפקולטה לפסיכולוגיה
* בית הספר למדעי הרוח
* הפקולטה לתאולוגיה
* הפקולטה לספרות שפה ובלשנות
* הפקולטה למדעי התרבות האיסלנדית
* הפקולטה להיסטוריה ופילוסופיה
* בית הספר לחינוך
* הפקולטה למדעי הספורט, מחקרים פנאי וחינוך חברתי
* הפקולטה לחינוך מורים
* הפקולטה למדעי החינוך
* בית הספר להנדסה ומדעי הטבע
* הפקולטה להנדסת תעשייה, מכונות ומדעי המחשב
* הפקולטה למדעי כדור הארץ
* הפקולטה למדעי החיים ומדעי הסביבה
* הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים
* הפקולטה למדעים הפיזיקליים
* הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רייקיאוויק: מבנים
קטגוריה:איסלנד: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אורורה (רשת אוניברסיטאות)
ויליבלד גורליט

**ויליבלד גורליט** (בגרמנית: **Wilibald Gurlitt**; 1 במרץ 1891 - 15 בדצמבר 1963) היה מוזיקולוג גרמני.

גורליט נולד בדרזדן בנו של האדריכל ומומחה לתולדות האמנות קורנליוס גורליט. הוא למד באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת לייפציג בשנים 1908 - 1914, בעיקר אצל הוגו ריימן וארנולד שרינג. בשנת 1914 קיבל את הדוקטורט בעבודת מחקר שהתמקדה בעיקר במיכאל פרטוריוס. בשנת 1919 התמנה למרצה בפרייבורג וב-1929 היה לפרופסור. בפרייבורג ייסד את המחלקה למוזיקולוגיה ואת ה**קולגיום מוזיקום**, שהתכנס בקרלסרוהה ובהמבורג לביצועים פומביים גדולים של מוזיקה עתיקה מתקופת ימי הביניים.
גורליט נשאר בפרייבורג עד פרישתו בשנת 1958, על אף הצעות מאוניברסיטאות אחרות. המשטר הנאצי סיווג את גורליט כקושר יהודי והדיח אותו ממשרתו בשנת 1937. אחרי המלחמה הושבה לו משרתו. משנת 1946 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ברן ומשנת 1955-6 באוניברסיטת בזל. בשנת 1950 נבחר לחבר האקדמיה למדעים וספרות של מיינץ. בשנת 1953 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת לייפציג. כן מילא תפקידים באגודות ובמוסדות אקדמיים שונים.

גורליט, מקדם **תנועת העוגב** (Orgelbewegung), החזיק במה שנקרא "עוגב פרטוריוס", שבנה בונה העוגבים האומן אוסקר ואלקר, בהתבסס על שרטוטים של פרטוריוס משנת 1619. העוגב נהרס בשנת 1944 בהפצצה, אבל חלק גדול שלו נבנה מחדש בידי ורנר ואלקר-מאייר באטריום של הבניין החדש של האוניברסיטה בשנת 1955.

גורליט ראה את המוזיקולוגיה בראש ובראשונה כתחום במדעי הרוח (Geisteswissenschaft) ונתן ביטוי למספר רב של נקודות מבט חדשות. מבחינתו, תולדות המוזיקה לא היו "רק עניין של התמחות אלא, כאשר מעמיקים בהן באופן פעיל, כוח רוחני בחיי המוזיקה של ההווה". תוצאות מובהקות לגישתו זו היו טיפוח ההשכלה המוזיקלית כמקצוע אקדמי לאחר מלחמת העולם השנייה ומעורבות פעילה בהקדמת בית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג.

ויליבלד גורליט הלך לעולמו בפרייבורג בשנת 1963.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקולוגים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1963
מתיאס דה פאז

**מתיאס דה פאז** (**Matías de Paz**; 1468–1519) היה כומר דומיניקני שכהן כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת סלמנקה, ספרד, ובהמשך התמחה בתורת המשפטים. 

בעקבות העימותים בין הכס המלכותי הספרדי לאפיפיור, פנה פרננדו השני אל דה פאז כדי לקבל אישור סמכותי כי אישור האפיפיור אלכסנדר השישי משנת 1493, בו הוכרז כי איי הודו המערבית שייכים לממלכת ספרד, מעניקה לגיטימציה מספקת עבור השליטה של ספרד ביבשת החדשה. דה פאז ערך למלך מסמך ובו נכתב כי האפיפיור הוא נציג ישו עלי אדמות ולכן בידו הסמכות הריבונית על העולם. לפיכך, אישורו קביל כדי להעניק לכתר הספרדי את הבעלות על האיים. מחד, חיבורו שולל את בעלותם של האינדיאנים על האיים ומאידך, הוא שולל את זכותה של ספרד על שאר העולם שהתגלה ולא הוענק לספרד בשנת 1493. לכן פנה פרננדו השני אל המשפטן חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס כדי שיחבר חיבור תאולוגי שיחזק את החזקה הריבונית של ספרד על אמריקה כולה, ללא צורך באישור האפיפיור. 

## לקריאה נוספת
* אביהו זכאי, אירופה והעולם החדש: גילוי אמריקה וכיבושה על ידי מדינות אירופה במאות הט"ו-י"ז מקורות ותעודות / ערך, הוסיף הקדמות, מבואות והערות, בלוויית תמונות - אביהו זכאי ; תרגום המקורות: אהרן אמיר, ירושלים: אקדמון, תשנ"ד, 1993 עמ' 294-293.

## קישורים חיצוניים
* מתיאס דה פאז, באתר larramendi.es 

קטגוריה:האימפריה הספרדית
קטגוריה:אמריקה הלטינית בתקופה הקולוניאלית
אנדריאה פוהריץ'

**אנדריאה פוהריץ**' (Andrija Puharich; 19 בפברואר 1918 - 3 בינואר 1995) אשר שמו המקורי היה **ד"ר הנרי ק. פוהריץ**', היה רופא, סופר, פאראפסיכולוג וממציא אמריקאי.

פוהריץ נולד בעיר שיקגו שבאילינוי, ונפטר בעיר דובסון שבקרוליינה הצפונית בארצות הברית.

## תחילת דרכו
בשנת 1947 סיים פוהריץ את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, את ההתמחות ברפואה פנימית השלים ב"בית החולים פרמננטה" אשר בקליפורניה.

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 היה פוהריץ קצין בצבא ארצות הברית, ובאותה תקופה הוא פעל לסירוגין עם מעבדות המחקר אדג'ווד ארסנל במחנה דטריק, תוך כדי שיתוף פעולה עם קצינים בכירים ובעלי תפקידים שונים, בעיקר מצד אנשי הפנטגון, ה-CIA, וכן המודיעין של הצי האמריקני.

## מחקריו
פוהריץ היה ידוע כחוקר הפאראפסיכולוגי אשר הביא את אורי גלר לחקירה מדעית בארצות הברית, בנושאי היכולות השונות אשר נטענו על ידי גלר כעל טבעיות.

מבין הספרים הרבים שכתב פוהריץ, ניתן למצוא את הביוגרפיה התומכת של גלר בנושא העל טבעי, אותו חקר בעזרת יצחק בנטוב.

לפני מחקרו על אורי גלר, ביצע מחקר לטובת המדיום הברזילאי ז'ה אריגו. עם הזמן הוא פגש את המדיום ההולנדי פטר הורקוס, אותו הביא לארצות הברית להשתתף במחקרים מדעיים. כמו כן, הוא חקר את המדיום המקסיקני פצ'יטה.

## המצאותיו
לפוהריץ היו יותר מ-50 פטנטים אשר הומצאו על ידיו, אך הידועים ביותר מהם היו הפטנטים המסייעים לשמיעה אצל אנשים אשר היו כבדי שמיעה.

## קישורים חיצוניים

* אתר על אנדריאה פוהריץ' 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:פאראפסיכולוגיה
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קרואטי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס

**חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס** (בספרדית: **Juan López de Palacios Rubios**; 1450 – 1524) היה משפטן מפורסם בספרד של המאה ה-16. פרננדו השני, מלך ספרד, פנה אליו לאחר שחיבורו של מתיאס דה פאז לא סיפק את רצונו לקבל סמכות על היבשת החדשה שהתגלתה, אמריקה. לפיכך, רוביוס חיבר את החיבור על איי האוקיינוס (On the Ocean Idles). בחיבור נטען כי לילידי אמריקה יש בעלות טבעית על אדמתם, אולם לאפיפיור יש את הסמכות לבטל את סמכות זו מתוקף סמכותו האוניברסלית על העולם. בו בזמן, על האפיפיור מוטלת גם הסמכות לדאוג להושיע את נפשות האינדיאנים. עם זאת, הוא טען כי סמכות האפיפיור חלה רק בפן הדתי, כלומר הענשה על הפרת חוקי טבע (קאניבליזם, הקרבת קורבן, עבודת אלילים ועוד) ואילו בפן המדיני, יש סמכות למלך ספרד לחוקק חוקים ולבחור את סוג העונשים שיוטלו על החוטאים.

רוביוס היה מעורב גם בכתיבת החיבור הרשמי "רקרימיינטו" (הדרישה) להצדקת סמכות ספרד ביבשת החדשה.

קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:האימפריה הספרדית
קטגוריה:ילידי 1450
קטגוריה:נפטרים ב-1524
מיראת'

**מיראת**' (בערבית: **ميراث**; בעברית: "מורשת") היא להקת אוריינטל מטאל מתוניסיה. הוקמה ב-2001 בשם "X-Tazy", ומשלבת מטאל מתקדם יחד עם מוזיקה מזרחית אותנטית. מיראת' מבצעת טקסטים באנגלית ובערבית במקביל.

## ביוגרפיה
הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט מאלק בן ערביה, שהיה אז בן 13 בלבד. מיראת' החלה את דרכה כלהקת צעירים שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של להקות שונות.
בשנים שלאחר מכן הלהקה גיבשה את סגנונה כמטאל מתקדם (פרוגרסיב מטאל), בשילוב סולמות, מנגינות ושאר אלמנטים מזרחיים בהשפעת התרבות התוניסאית. הלהקה מגדירה סגנון זה כ"אוריינטל מטאל".

האלבום הראשון של הלהקה, *Hope*, יצא בספטמבר 2007, והאלבום השני *Desert Call* יצא בינואר 2010.
מיראת' צילמה את קליפ הווידאו הראשון שלה לשיר "Merciless Times" מהאלבום השלישי, *Tales Of The Sands*, שיצא בספטמבר 2011.

לאורך השנים החל הלהקה להופיע בפסטיבלים נחשבים של מטאל מתקדם.
בנובמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ועם שתי להקות אוריינטל מטאל נוספות מצרפת ומאלג'יריה. בפברואר 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם טאריה טורונן.

## חברי ההרכב

;חברים נוכחיים
* מאלק בן ערביה - גיטרה (2001–היום)
* זאהר זורגטי - שירה (2007–היום)
* אניס ג'ויני - גיטרה בס (2006–היום)
* מורגן ברת'ט - תופים (2011–היום)

;חברים לשעבר
* ואליד איסווי - גיטרה (2001–2003)
* פהמי צ'קרון - תופים (2001–2004)
* אליס בוחוחה - קלידים, שירה (2003–2022)
* סאיף אוחיבי - תופים (2004–2011)
* זאהר חמודיה - גיטרה בס (2001–2004)
* טארק אידואני - שירה (2001–2003)
* פיווי דספראי - תופים (2011)

## דיסקוגרפיה

;אלבומים
* *Hope* 2007
* *Desert Call* 2010
* *Tales Of The Sands* 2011
* *Legacy* 2016
* *Shehili* 2019
;מיני-אלבומים ודמואים
* *Double Face* 2005 (דמו - יצא רק בתוניסיה)

## קישורים חיצוניים

* 

* ריאיון עם מייסד הלהקה מאלק בן ערביה 
* Myrath – Tales Of The Sands, ביקורת על האלבום השלישי, באתר Ov Metal

קטגוריה:להקות פרוגרסיב מטאל
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2001
החולצה הוורודה

שמאל|ממוזער|250px|החולצה הוורודה
[שמאל|ממוזער|250px|[מאוריציו פונדריסט (משמאל) בחולצת הקשת בענן - חולצת אלוף העולם ולוראן פיניון בחולצה הוורודה בג'ירו ד'איטליה (1989)]]
**החולצה הוורודה** (באיטלקית: **Maglia Rosa**, נהגה: "מאליה רוזה") היא חולצת רכיבה המוענקת למוביל בדירוג הכללי במרוץ האופניים, הג'ירו ד'איטליה. המוביל בדירוג הכללי במרוץ הוא הרוכב בעל הזמן המהיר ביותר כאשר מחוברות תוצאות כל הקטעים היומיים ומובאים בחשבון שניות בונוס שנצברו בסיומים ובמאוצי ביניים בקטעים היומיים.

החולצה הוורודה היא המקבילה האיטלקית לחולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס הצרפתי. כפי שבצרפת נקבע צבע החולצה על פי צבע דפי העיתון היומי שהוא המממן הראשי של המרוץ, כך גם באיטליה; הצבע הוורוד הוא צבע דפיו של עיתון הספורט הגדול במדינה, לה גזטה דלו ספורט, שמשמש כמממן הראשי של המרוץ מראשיתו. הנוהג של הענקת החולצה הוורודה החל ב-1931. 

בסיום כל קטע יומי במרוץ, נערך בנקודת הסיום טקס הענקת הפרסים והחולצות. הענקת החולצה הוורודה למוביל בדירוג הכללי היא השנייה בסדר הענקת הפרסים (לאחר מתן הפרס למנצח הקטע היומי) ובמעמד זה לובש הרוכב המוביל את החולצה. במהלך הקטעים היומיים לובש המוביל את החולצה הוורודה ובצורה זו הוא זוכה גם לכבוד וגם מזוהה ביתר קלות על ידי שאר הרוכבים ועל ידי אמצעי התקשורת בכלל וצופי השידורים החיים בפרט. 

בדבוקת הרוכבים קיים נוהג בלתי כתוב האומר כי אין לפתוח בהתקפה במרוץ בשעה שלובש החולצה הוורודה נקלע לבעיה שאינה קשורה לכושרו הספורטיבי; אם בשל עצירה ל"שירותים" ואם בשל מעורבות שלו בנפילה או בשל תקלה טכנית.

## סטטיסטיקה
הרוכב שזכה ללבוש את החולצה הוורודה במספר הפעמים הרב ביותר הוא הבלגי, אדי מרקס. הוא נטל חלק בשישה מרוצי ג'ירו ד'איטליה (וניצח בחמישה מתוך ששת המרוצים) ולבש במהלכם 77 פעם את החולצה הוורודה. אחריו מדורגים עשרת הרוכבים הבאים:
*אלפרדו בינדה - 65 (כולל שנים לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה)
*פרנצ'סקו מוזר - 50
*ג'וזפה סארוני - 48
*ג'ינו ברטלי - 42
*ז'אק אנקטיל - 42
*פאוסטו קופי - 31
*ברנאר אינו - 31
*מיגל אינדוראין - 29
*קוסטנטה ג'ירארדניו - 26 (כולן לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה)
*רוברטו ויזנטיני - 26

הרוכב הפעיל (נכון ל-2018) המחזיק במספר הרב ביותר של חולצות ורודות הוא וינצ'נצו ניבאלי שלבש את החולצה הוורודה 21 פעמים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופניים
ורודה
קטגוריה:ג'ירו ד'איטליה
קטגוריה:ורוד
מכללת אופקים

**מכללת אופקים** (נקראת גם **סמינר אופקים**) היא מכללה תורנית לבנות הממוקמת בעיר אופקים. השנתונים הלומדים בה מקבילים לכיתות י"ג–י"ד בסמינרים החרדים הנקראים שנה א' וב' בהתאמה ושנה ג' הכוללת יום אחד בשבוע לבנות שלומדות הוראה.

## היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת תשל"ט-1979 על ידי הרב יהודה אריה כהן והרבנית ציפי עמית. דמויות חינוכיות מרכזיות נוספות במכללה הן הרבנית פילץ (אשתו של הרב אביעזר פילץ מתפרח הסמוכה), הרבנית אסתי הורביץ ואילנה הורוביץ'.

המכללה נוסדה עם גרעין של 8 בנות בלבד, כולן "מתחזקות" (בנות מבתים דתיים-לאומיים) או בעלות תשובה. עם השנים הפכה המכללה ממקום המיועד קודם כל לבעלות תשובה ומתחזקות, למוסד שרובו בנות בית יעקב ומיעוט קטן של בעלות תשובה ומתחזקות. השוני בתלמידות גרם גם לשוני באופיו של המוסד שהפך לשמרני יותר. למשל, תקנון הלבוש נוסף רק בשנים מאוחרות יותר וכולל בתוכו את כללי הלבוש הקפדניים ביותר.

המכללה כוללת לימודי קודש הנלמדים בבוקר, ולימודי מקצוע בשעות אחר הצהריים. בין המקצועות הנלמדים הם הוראה, ייעוץ מס, הנדסת תוכנה, גרפיקה ממוחשבת, הוראה מתקנת ואומנות. המכללה אינה מעניקה תארים אקדמיים.

המכללה כוללת גם פנימייה המיועדת בדרך כלל רק לבנות שנתונים א' ו-ב', בה שוהות רוב הבנות. חלק קטן של הבנות הנקראות "אקסטרניות" הן בנות מהסביבה החוזרות לבתיהן. אחת הסיבות לכך היא מצוקת דיור במכללה, השרויה בחובות רבים, שגדלה ממוסד של כמה עשרות בנות למוסד בו בכל מחזור יש קרוב ל-200 בנות, כמעט ללא התרחבות בשטחה.

מיקום המכללה במקום השפיע רבות על פיתוח הקהילה החרדית בעיר אופקים אך עם זאת המכללה לא נמצאת בתוך האזור של הקהילה החרדית כדי לא להפריע לאנשים הגרים שם.

## סניפים
למכללה שני סניפים. האחד קטן, משני, "שירת מרים" ברכסים, והמרכזי באופקים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סמינרים חרדיים לבנות בישראל
קטגוריה:אופקים: חינוך
קטגוריה:אופקים: מבנים
הוגו רימן

**קרל וילהלם יוליוס הוגו רימן** (בגרמנית: **Karl Wilhelm Julius Hugo Riemann**; 18 ביולי 1849 – 10 ביולי 1919) היה תאורטיקאי מוזיקה ומלחין גרמני.

## ביוגרפיה

רימן נולד בגְרוֹסְמֶהלְרָה, שוורצבּוּרג-זוֹנדרשאוּסֶן. למד תאוריה אצל פרנקנברגר, פסנתר אצל בארתל ורצנברגר, וכן משפטים ולבסוף פילוסופיה והיסטוריה בברלין ובטובינגן. אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה גמר אומר להקדיש את חייו למוזיקה ונאמן להחלטתו, למד בקונסרבטוריון של לייפציג. לאחר זאת עשה כמה שנים בבּילֶפֶלְד כמורה וכמנצח, אבל ב-1878 חזר ללייפציג כפריבט-דוצנט באוניברסיטה.

כיון שהמינוי שייחל לו בקונסרבטוריון לא יצא לפועל, יצא רימן לברומברג בשנת 1880, אבל בשנים 1881 עד 1890 היה מורה לפסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון של המבורג. לאחר תקופה קצרה בקונסרבטוריון של זונדרשאוסן, לימד בקונסרבטוריון של ויסבדן (1890-95), אך בסופו של דבר חזר לאוניברסיטת לייפציג כמרצה ב-1895. בשנת 1901 התמנה לפרופסור.

## כתביו

נוסף לעבודתו כמורה, מרצה ומלחין של יצירות פדגוגיות, עשה לו רימן שם בעולם ככותב בנושאים מוזיקליים. בין כתביו הנודעים ביותר **לקסיקון למוזיקה** (1882; מהדורה 5 1899; תרגום לאנגלית, 1893-96), מילון שלם של מוזיקה ומוזיקאים, Handbuch der Harmonielehre, מחקר בלימודי ההרמוניה, ו- Lehrbuch des Contrapunkts, מחקר דומה בקונטרפונקט. כל הספרים האלה תורגמו לאנגלית. כתביו מקיפים ענפים רבים ושונים בתחום המוזיקה. בין תלמידיו היו המלחין, הפסנתרן, נגן העוגב והמנצח מקס רגר, המוזיקולוג והמלחין ולטר נימן והמוזיקולוג ויליבלד גורליט.

## יצירות מוזיקליות
רימן כתב יצירות רבות לפסנתר, שירים, סונאטה לפסנתר, שש סונאטינות, סונאטה לכינור ורביעיית מיתרים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:פסנתרנים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1849
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1919
מקבילים (התעמלות)

[שמאל|ממוזער|250px|מתעמל גרמני מבצע [עמידת ידיים על מקבילים]]
שמאל|ממוזער|250px|תרגיל התעמלות על מקבילים
בהתעמלות מכשירים, ה**מקבילים** הם מתקן המורכב משני מוטות עץ אופקיים מקבילים, המיוצבים באמצעות חיבור לקרקע. בדומה לתרגילי הטבעות, המתח וסוס הסמוכות, על המקבילים מתחרים גברים בלבד, מאחר שמדובר במתקן הדורש כוח פיזי רב בפלג הגוף העליון. נשים מתחרות במקבילים מדורגים.

ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה תקן למידות המקבילים:

תרגיל המקבילים נפתח כאשר המתעמל ניצב על הקרקע, והוא מתחיל כאשר הוא אוחז במקבילים, אליהם הוא מגיע בריצה או בעזרת מקפצה. התרגיל כולל אלמנטים שונים, ובהם סמיכה על שני המוטות, תנופות, סלטות, אלמנטים המתחילים בתליית זרועות, ועוד.

## במשחקים האולימפיים
המקבילים נכללו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896) והאלוף האולימפי הראשון היה היהודי הגרמני אלפרד פלאטו. הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת פריז (1924) הן נערכו בכל המשחקים. שני מתעמלים זכו פעמיים בתואר האולימפי - היפני סוואו קאטו באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מונטריאול (1976), והסיני לי שיאופנג באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008).

### האלופים האולימפיים

## קישורים חיצוניים

* חוקת ההתעמלות באתר איגוד ההתעמלות בישראל 
* 

קטגוריה:התעמלות מכשירים
סם המבורג

**סמואל (סם) המבורג** (באנגלית: **Sam Hamburg**, 1 בספטמבר 1899 - 26 במאי 1976) היה חוואי יהודי אמריקאי, תושב קליפורניה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 סייע לפיתוח החקלאות בישראל, והחדיר למשק הישראלי גידול כותנה ועגבניות לתעשייה. עיתונות התקופה תארה אותו כ"אבי הכותנה הישראלית".

## תולדות חייו
המבורג נולד בפינסק, אז ברוסיה, לאהרון לייב ושנה (שושנה) המבורג. ב-1912 נשלח לבדו לארץ ישראל, התגורר אצל קרובי משפחה, ולמד בגימנסיה הרצליה. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התגייס לגדודים העבריים.

ב-1920 יצא המבורג לארצות הברית ולמד חקלאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובדייוויס. אחרי סיום לימודיו החל לעבד שטחים גדולים במערב עמק סן חואקין. 
ב-1932 יסד חווה בשטח של 8,000 אקר (32,000 דונם), דרומית לעיירה לוס בנוס במחוז מרסד, כ-150 קילומטר דרומית מזרחית לסן פרנסיסקו. כמות המשקעים הקטנה באזור (כ-230 מ"מ לשנה בממוצע) חייבה הקמת מפעל השקיה חדשני, ששאב מים לגובה 90 מטר מעל פני הנהר הקרוב, ואפשר גידולי שדה מגוונים. המבורג פיתח את גידול הכותנה באזור, ובסוף שנות ה-30, לפני הנהגת הקטיף הממוכן, העסיק כ-150 קוטפי כותנה. הוא נודע ביחסו ההוגן לפועליו, והיה גאה במבני המגורים שהקים עבורם.

## בישראל
המבורג הגיע לישראל ב-1952, כדי ליעץ למשרד החקלאות. בהדרכתו, החל פיתוח מהיר של ענף הכותנה. הקושי העיקרי - נזקי מזיקים - נפתר באמצעות החלפת חומרי ההדברה. האתר הראשון שהמבורג בחר, בין נווה אור לירדנה בעמק בית שאן, נקרא על שמו "**חוות שמואל**".

המבורג שלח להדרכה בישראל מנהלים ומומחים מחוותו, ביניהם טייס ריסוס, וארח בחוותו חקלאים משתלמים ביניהם ברוך צפריר מקיבוץ אשדות יעקב איחוד. ביולי 1955, בהזמנת משרד החקלאות, השתתף בהכנת תוכנית לעיבוד שטחי החולה אחרי ייבוש האגם. הוא עמד בקשר הדוק עם מנכ"ל משרד החקלאות, חיים גבתי, לימים שר החקלאות, ומאוחר יותר אף בנה לעצמו בית בקיבוצו של גבתי, יפעת.
 
ב-1965 יזם המבורג, על סמך ניסיונו בקליפורניה, גידול עגבניות בהיקף נרחב לתעשייה ולייצוא, תוך שימוש בקטיף מכני.

## חייו הפרטיים
המבורג נישא ב-1926 לאליס זקס (1905–2001), אז מורה ולימים פעילה חברתית ופוליטית, והיה אב לשלושה. בנו אהרון (1939–1975), שניהל את החווה בלוס בנוס ואף השתלב בפעילותו של המבורג בישראל, נספה בשרפה בגיל 35.  
 
בשנת 1966 לקה המבורג במחלת גייאן-בארה, איבד את שמיעתו ונעזר בכיסא גלגלים. ב-1972 מכר את חוותו.

המבורג נפטר ב-26 במאי 1976. קרן סם המבורג, הקרויה על שמו, מעניקה פרסים שנתיים למגדלי כותנה מצטיינים.

## לקריאה נוספת

* Alice Hamburg, Tova Gazit, Ruth Kelson Rafael, *Sam Hamburg, agricultural pioneer in California and Israel*, Western Jewish History Center, Judah L. Magnes Museum, 1989
 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* קרן סם המבורג באתר המועצה לייצור ושיווק כותנה בע"מ
* מסמכי סם המבורג באוסף מגנס לאמנות וחיים יהודיים, ספריית בנקרופט, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 

* Sam Hamburg's legacy - Eccentric Los Banos grower vital to Israeli ag,  Merced Sun-Star, July 1988
 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יזמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:חקלאים יהודים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:ישראל: חקלאות
קטגוריה:נכים יהודים
קטגוריה:נכים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976
ישראל גנס

הרב **ישראל גנס** (נולד בכ"ז בטבת ה'תש"א, 26 בינואר 1941) הוא פוסק הלכה ומו"ץ חרדי-ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל, בנו של יעקב גנס, שעלה לארץ ישראל בשנות ה-30 מגרמניה. למד בישיבת קול תורה והיה מתלמידיו הקרובים של הרב שלמה זלמן אוירבך, שהסמיך אותו לרבנות בגיל 19. מאז שנות ה-80 משמש כמורה-צדק בשכונת מגוריו, קריית מטרסדורף בירושלים. בעבר היה ר"מ בישיבת קול תורה לצעירים.

הרב גנס מנהל פעילות רבנית, תורנית, הלכתית וציבורית ענפה. הוא רב קהילות אברכים בשכונת בית וגן ובשכונת רוממה בירושלים ועומד בראש בית ההוראה של קהילת האברכים ברוממה ובראש ועדת עיני לאה לביקורת ספרי קריאה ולכתיבת הסכמות לספרים אלה. הוא מרבה להרצות שיעורי תורה והלכה. בין השאר, הוא מוסר שיעורי הלכה בנווה ירושלים.

הרב גנס משתתף פעיל בכנסי חיזוק בנושאים שונים, ובהם חינוך, צניעות ושמירת הלשון. עומד בראש כנס שמירת הלשון השנתי לנשים הנערך בבנייני האומה.

עומד בראש גופים שונים שעוסקים במגוון נושאים ציבוריים-רוחניים. הוא נשיא קול המשנה, ראש הוועדה הרוחנית לביקורת ספרי קריאה, חבר ועדת הרבנים של קרן "תומכיה", יועץ למרכז י.נ.ר. (יועצי נישואין רבניים בישראל). בשנת 2010 עמד בראש ועדת השיפוט של חידון שמירת הלשון שארגנה חברת בזק.

## משפחתו
אשתו רחל (ה'תש"ב - ה'תשע"ט) הייתה בתו של האדריכל יוסף שנברגר. בנו הרב אשר, ר"מ בישיבת קריית מלך בבני ברק. בנו הצעיר, שלמה אהרן, הוא חתנו של הרב ברוך ויסבקר, ראש ישיבת בית מתתיהו. חתנו, הרב דוד הכהן מונק, הוא מחבר הספר "טהרת הכהנים".

## ספריו
* **קיצור דיני שביעית**, ה'תשל"ג
* **קובץ שיחות ושיעורים**, ה'תשנ"ח (נערך על ידי תלמידיו)
* **טל לישראל** – שיעוריו בבית המדרש משכן יצחק, רוממה, ירושלים, ה'תשס"ד

## קישורים חיצוניים
*  משיעורי הרב ישראל גנס, לצפייה באתר בינינו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני ישיבת קול תורה
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:בית וגן: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941