הדור השני לשואה

[250px|ממוזער|שמאל|[יהודה פוליקר בווילה ואנזה. הוא מספר: באחד הערבים כשהייתי כבן שש ביקש ממני אבי לתת לו משהו לאכול. הבאתי לו לחם והוא בצע אותו במהירות ובלע חתיכת גדולות, מנהג שרכש באושוויץ. לפתע נתקעה לו חתיכת לחם בגרון והוא החל להחנק. אמי שלחה אותי להזעיק רופא. אני רצתי בפחד שאבי הולך למות ומאז התחלתי לגמגם.]]
**הדור השני לשואה**, או **הדור השני**, הוא כינוי לבניהם ובנותיהם של ניצולי השואה, שנולדו לאחר השואה. אף שבני הדור השני לשואה לא חוו ישירות את מאורעות השואה, הרי השפעת הטראומה שעברו הוריהם ניכרת בהם במידה זו או אחרת, וזוכה להתייחסות בישראל. בשפה הקלינית טראומה זו מכונה 'טראומה בין-דורית'.

## בפסיכולוגיה
הדור השני לשואה העלה מספר שאלות מחקריות ראשוניות בפסיכולוגיה, בין הבולטות שבהן: האם טראומה נפשית שחווה הורה יכולה לעבור לילדיו אף שלא היו נוכחים בעת הטראומה, וכן מה ביטוייה הנפשיים של העברה בין דורית של תחושת הטראומה. ההשערה היא כי דפוסי התקשורת בין הורים אשר חוו את טראומת השואה לבין ילדיהם היא בעלת תפקיד מכריע בהעברת הטראומה לדור השני. תופעות דומות של העברת ביטויי טראומה מדור הורים לדור הילדים נחקרו ונמצאו אף אצל ילדיהם של חיילים אמריקאים משוחררים אשר שירתו במלחמת וייטנאם, אזרחים אמריקאים-יפנים אשר נעקרו מבתיהם ושהו במחנות ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה ובמקרים אחרים.

דפוס התקשורת אותו זיהו הפסיכולוגים כמאפיין תקשורת בין הורים שחוו טראומה לבין ילדיהם כונה בשם "קשר השתיקה". אותו קשר שתיקה הוא ההסכמה שבשתיקה, במשפחות של ניצולי השואה, שלא לשוחח על הטראומה של ההורה ולנתקה מחיי היום-יום במשפחה. הצורך בקשר השתיקה נובע לא רק מן הצורך של ההורים לשכוח ולהסתגל לחייהם לאחר הטראומה, אלא אף מאמונתם כי תאורי הזוועות שחוו בתקופת השואה עלולים לפגוע בהתפתחות הנפשית התקינה של הילד. ילדיהם של הניצולים - הדור השני לשואה - נעשים בדרך כלל רגישים לצורך הזה של הוריהם שלא לדבר על הנושא והתוצאה היא כי שני הצדדים, הורים וילדים יחד שותפים לקשר השתיקה.

ממחקרים שנעשו על בני הדור השני לשואה עלה כי קיימת בדור זה תודעה בתחום התחושה של ניסיונות הוריהם בתקופת השואה לצד יכולת מועטה, ולעיתים היעדר יכולת, לנסחה במילים. דפוס תקשורת זה כונה בשם: "לדעת מבלי לדעת". הסופרת אילנה סטרלין ציינה את ההלם שהיה לה אחרי שגילתה שמשפחתו הראשונה של אביה נספתה בשואה.

תחושת האשמה אצל ניצולי שואה נחקרה בהרחבה בתחום הפסיכולוגיה, הפסיכיאטר ליפטון כינה אותה בשם "אשמת הניצול" ותוארה כרגשות אשמה של הניצול על כך ששרד, בעוד שאהוביו וקרוביו לא שרדו. יש חוקרים המציעים כי רגשות "אשמת הניצול" עלולים לעבור אף לדור הילדים וזאת בתנאי שההורים "משדרים" לילד את תחושת האשמה והילדים מרגישים אשמים בסבלם של הוריהם, אף שלא גרמו, או תרמו, לסבל זה בשום אופן. תחושות אשמה כאלה אצל בני הדור השני לשואה עשויים להתלוות לקשיים גדולים יותר בהפחתת כעסים. במחקרים שנערכו בארצות הברית על הדור השני לשואה נמצא כי תפקודם הפסיכולוגי הוא בגדר הנורמה, אולם קיימים מאפיינים ייחודיים לאישיותם. מאפיינים אלה כוללים קשיים בתהליך ההיפרדות והייחוד (separation-individuation), נטייה מוגברת לחרדות, התנסות בתחושות דיכאוניות ותלונות פסיכוסומטיות.

במחקרים שונים נמצא כי טראומת השואה עשויה לעבור אף לדור השלישי.

בשנת 2003 פורסם מחקר השוואתי שנערך בישראל בו הושוותה השפעת סבתות, שהיו ילדות ניצולות שואה, על מצבן הנפשי של בנותיהן (שהיו כבר אימהות בעת המחקר), לעומת סבתות שלא חוו את השואה. במחקר נמצא כי בעוד שאצל הסבתות, ניצולות השואה, ניכרו סימני האובדן הנפשי, בנות הדור השני לא נבדלו מקבוצת הבקרה במדדי התקשרות הורית (attachment), חרדה, תגובה מתח טראומטיות והתנהגות אימהית. המחקר מצביע על כך כי ניצולי שואה, אשר היו ילדים בתקופת השואה, הצליחו לגונן על ילדיהם מלהחשף לניסיונותיהם בשואה.

להעברת הטראומה בין הדורות עשויות להיות לא רק סיבות פסיכולוגיות אלא גם סיבות ביולוגיות. במחקר של החוקרת רחל יהודה שהתפרסם בספטמבר 2016 - "מחקר גן טראומת השואה" - היא מראה כי שינויים גנטיים שנבעו מהטראומה שעברו ניצולי השואה יכולים לעבור לצאצאיהם באמצעות "הורשה אפיגנטית" - הורשה שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA

## ספרות הדור השני לשואה
ספרות השואה, שהחלה להיווצר בארץ בשני העשורים הראשונים, שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, היא בראש ובראשונה פרי יצירתם של יוצרים ניצולי שואה. ספרות השואה היא אך אחד מתחומי המדע והאמנות האחרים, המתמודדים עם אתגר כמעט בלתי-אפשרי : שחזורה של טראומת הענק. ספרות השואה, הכוונה לשירים וסיפורים קצרים, מתארת את המציאות ואת חיי היום-יום. את היצירות על השואה כתבו ניצולים רבים, אך גם בני הדור השני והשלישי מצאו דרך להתמודדות עם הנושא באמצעות הכתיבה והשירה. בכתיבתם ניתן לשמוע את "קולות השואה" כמלווים גלויים וסמויים של ילדותם בני "הדור השני". כל מי שכתב על השואה נדרש לתעוזה רבה משום שמדובר בטראומה מתמשכת, במובן מסוים להנציח את הטראומה ולתת לה מקום.

## בתרבות ובאמנות
* "כובע הזכוכית" (1985), מאת נאוה סמל, כפי הנראה היה זה הספר הישראלי הראשון שעסק בחוויות הדור השני לשואה. סמל עצמה הייתה בת לניצולי שואה, מימי ויצחק ארצי.
* "עיין ערך אהבה" (1986), מאת דויד גרוסמן, היה אחד הספרים הראשונים שעסקו בהשפעות השואה על ילדי הדור השני לשואה ועל אורח החיים בישראל. הוא פתח דרך לספרים רבים אשר השתמשו בכתיבה כתרפיה אישית ולאומית ועסקו בנושא. הפרק הראשון של ספר זה עובד לנובלה "מומיק".
* "אפר ואבק" (1988) הוא אלבום יהודה פוליקר כסולן, שיצר אותו עם יעקב גלעד, שהפיק וכתב את מרבית השירים. פוליקר וגלעד שילבו באלבום שנים עשר שירים הנוגעים בחייהם כבני הדור השני לשואה, שגדלו בישראל בצל הטראומה שחוו הוריהם.
* "חום יולי אוגוסט" (1988) הוא אלבום של הזמר שלמה ארצי בשיר "בגרמניה לפני המלחמה" עוסק החוויה הקשורה לשואה.
* "בגלל המלחמה ההיא" (1988), סרטה של אורנה בן דור, עוסק במוזיקאים יהודה פוליקר ויעקב גלעד והוריהם ניצולי השואה. הסרט עורר דיון נרחב בשאלת אופן ההתמודדות של הניצולים עם עברם ועם תהליך הקליטה שלהם במדינת ישראל.
* "מה שנשאר" (1990), אלבומו של אילן וירצברג שיצירתו צמחה בצל מותו הטרגי של אביו, בני וירצברג. האב היה ניצול שואה שהתאבד כשנה לאחר צאת ספרו האוטוביוגרפי, עת היה אילן וירצברג נער כבן 17.
* "מדריך למטייל בוורשה" (1995), מחזה מאת הלל מיטלפונקט העוסק בהשפעת השואה על הישראלים, ועל היחס של בני הדור השני להוריהם ולעבר, מול המציאות בהווה. זאת, דרך ביקור של אם ניצולת שואה ובנה בוורשה המודרנית.
* "שואה שלנו" (2000), מאת אמיר גוטפרוינד, רומן זוכה פרס בוכמן העוסק בילדות בצלם של ניצולי השואה.
* "חמסין וציפורים משוגעות" (2001) מאת גבריאלה אביגור-רותם, רומן העוסק בהתמודדותה של בת הדור השני לשואה במדינת ישראל הצעירה עם סיפור חייו של אביה.
* "רקדנית שחורה בלהקת יחיד" מאת אסתי ג. חיים (הספריה החדשה 1997) קובץ סיפורים קצרים ונובלה העוסקים בגיבוש זהותה של אישה צעירה, בת הדור השני, מילדותה, כשאמה ניצולת השואה מגוננת עליה ומלעיטה אותה בתרופות כדי שלא תחלה, ועד לבגרותה והפיכתה לאם בעצמה, כשהיא מנסה לחפש זהות חדשה, קוסמופוליטית על ידי בריחה מביתה ליציאה למסעות בעולם ובנפשה.
* "מטאליק בלוז" (2004), סרט קולנוע בבימויו של דני (נוקיו) ורטה, ובכיכובם של אבי קושניר ומשה איבגי. הסרט עוסק בסוחר מכוניות, שמואל, ובעוזרו, סיסו, הנוסעים לגרמניה כדי למכור מכונית נדירה שהזדמנה לידיהם. במהלך המסע מטרידות את שמואל, בן הדור השני לשואה, מחשבות והזיות על אירועי השואה, והן משפיעות גם על מעשיו.
* "פני הגזע ופני הזיכרון: הספרייה האסורה" מאת חיים מאור, ספר קטלוג של תערוכת הקבע שלו ב'משואה',2005.
* "רובדי זיכרון" אמנים ישראלים "דור שני" לשואה, קטלוג תערוכה באצירת בתיה ברוטין ואירית לוין, בבית האמנים בתל אביב, ינואר 2008.
* פעם הייתי, סרט של אבי נשר, עוסק בנער בן לאב ניצול שואה, הקושר קשרי ידידות עם יעקב ברייד, ידיד נעורים של אביו, שגם הוא ניצול שואה.
* "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא" (2012): רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה, המספר על חייו של קישקה בבית הוריו ובמשפחה שהקים, המתנהלים בצל זיכרונותיו של אביו ממחנות ההשמדה.
* "מקהלה הונגרית" (2014): בעקבות שיחותיו של פרופ' יגאל שוורץ עם הסופרת רות אלמוג על זכרונות הילדות שלו כבן הדור השני לשואה כתבה אלמוג את הסיפור הקצר "גמדים על הפיז'מה", שנכלל בקובץ סיפוריה "תיקון אמנותי" משנת 1993. כעבור עשרים שנה כתב שוורץ את "מקהלה הונגרית", שתחילה מובא בו סיפורה של אלמוג, ולאחריו מופיעה התייחסותו הנרחבת של שוורץ לכל משפט בסיפור זה.
* "שריקה - אמי הייתה מזכירתו של מנגלה" (2019) הצגת יחיד בכיכובה של הדר גלרון, שכתבה ביחד עם הסופר יעקב בוצ'ן, שאמו הייתה מזכירתו של יוזף מנגלה באושוויץ. יצא לאור גם כספר במספר שפות.
* "אבא שלי, הקומידיאן מאושוויץ: קורותיו של ניצול אושוויץ שמחה פליגלמן, כפי שהובאו על ידי בנו,מאיר פלג", סרט תיעודי 2020
* ״תמונה קבוצתית - מונולוגים קצרים של בני דור שני לשואה״, סרט תעודי של יגאל שטולבך משנת 2016.
* הספר הראשון של האומנית ישי גרבש "In My Mother's Footsteps" ומספר פרויקטים נוספים עוסקים בשואה
* הסודות של אבא סרט אנימציה בהפקה צרפתית-בלגית, המבוסס על הרומן האוטוביוגרפי של האמן והמאייר מישל קישקה. הסרט, בבימויה של ורה בלמונט, עוקב אחר סיפורם של האחים מישל וצ'רלי קישקה בבלגיה של שנות ה-60.
* טיול שורשים (2024) סרט בכיכובם של לינה דנהאם וסטיבן פריי על אב ניצול שואה ובתו שמגיעים לטיול שורשים בפולין.

## ראו גם
* מסעות בני נוער לפולין
* זיכרון השואה בישראל
* השפעת השואה על גיבוש הזהות הישראלית
* טראומה בין-דורית

## לקריאה נוספת
**מקורות**
*אהרון האס, **בצל השואה: הדור השני**, מאנגלית: יעקב אהרונסון, הוצאת הד ארצי, 1999
*איריס מילנר, **קרעי עבר: ביוגרפיה זהות וזיכרון בסיפורת הדור השני**, עם עובד, 2003. (ראו גם , ביקורת על הספר וכן ביקורת על הספר מאת גדעון גרייף באתר יד ושם
*ברניס אייזנשטיין, **הייתי ילדה של ניצולי שואה**, ירושלים: הוצאת כתר, 2009
*דינה ורדי, **נושאי החותם: דיאלוג עם בני הדור השני לשואה**, ירושלים: הוצאת כתר, 1990
*שושנה צינגל, **מסע אל תוך עצמנו: בני ניצולי השואה מדברים**, הוצאת אלישר, 1985
*שושנה צינגל, **מסע: בני הדור השני והשלישי לשואה מדברים,** הוצאת אסטרולוג, 2017
*'''צלם אנוש''', אוטוביוגרפיה בהוצאת פרדס מאת שלום וייס, בה רב-שיח עם בנותיו, בנות הדור השני, על חוויותיו בשואה ועל השפעותיה הרגשיות
* אסתר פלד, **הבנות של אלה משם**, סיפורי בנות לניצולי שואה, הוצאת בבל וידיעות ספרים, 2018
*ליאת שטייר-לבני, **[https://www.magnespress.co.il/book/שתי_פנים_במראה-2324 שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008,]** ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009.
*Liat Steir-Livny, *[https://press.syr.edu/supressbooks/112/remaking-holocaust-memories/ Remaking Holocaust Memory: Documentary Cinema by Third-Generation Survivors in Israel],* Syracuse: Syracuse University Press, 2019.
* רפפורט, ספירה יהודייה גזעית: בין שם לכאן - קובנה וארץ ישראל, ירושלים: יד ושם, 2004.
* שנר, משה. **בראשית הייתה השואה**. ירושלים: מאגנס, 2013.

**מחקרים**
*דליה אראל, **אינטראקציות הנישואין אצל ילדי ניצולי השואה: העברה בין-דורית לתפקוד הזוגי של הבנים על רקע פוסט-טראומטי**, עבודת מ"א, אוניברסיטת תל אביב, 1989
*גיא הלן, **שמחת חיים, [[אינטימיות]] ומיניות אצל דור שני לניצולי שואה**, עבודת מ"א, אוניברסיטת תל אביב, 1995
*טלילה קוש-זהר, **במבט שונה: זיכרון ומגדר בסיפורת הדור השני לשואה**, דוקטורט, אוניברסיטת תל אביב, 2005
*לאה חובב, דור שני לשואה - "תמיד ילווה אותו צל". **ספרות ילדים ונוער** 2001;27: 45-51
*יורם חזן, "דור שני לשואה" - מושג בספק. **שיחות: כתב-עת ישראלי לפסיכותרפיה** 1987;1: 104-107
*תקוה נתן, דור שני לניצולי השואה בהתבגרותם: מחקר שדה בשני בתי ספר תיכוניים. **דפים לחקר תקופת השואה** 1988;6: 169-184
*תקוה נתן, דור שני לניצולי השואה במחקרים פסיכו-סוציאליים. **דפים לחקר תקופת השואה**, תשמ"ב, ב', 13-26

*Ilany Kogan, On Being a Dead, Beloved Child. **Psychoanalytic Quarterly**,2003;72:727-766.
*מריאן הירש The Generation of Postmemory: Writing and Visual Culture After the Holocaust, Columbia University Press 2012


## קישורים חיצוניים
* Resources for Children of Holocaust Survivors 
** רשימת מחקרים פסיכולוגיים ופסיכיאטריים בנושא בני הדור השני לשואה 
* 
* 
* אמנון אייל, מאפיינים של דור שני לשואה, הרצאה במפגש בנושא דור שני של נפגעי פוסט-טראומה, באתר מכון טריאסט-שריג
* טראומת השואה אינה עוברת לדור שני או שלישי, מערך תהוד"ה של אוניברסיטת חיפה. תגובה למאמר זה: "ד"ר דורסט: "דור שני" הוא דור כאוב", ערוץ 7
* דן לאור, "השינוי בדמותה של השואה: הערות על ההיבט הספרותי", **[[קתדרה (כתב עת)|קתדרה]]** 69, ספטמבר 1993.
* דליה וירצברג-רופא, סיפור אחריתו של אבי במכתב אל הסופר עמוס עוז, בתגובה ל"סיפור על אהבה וחושך", מגזין אימגו
* עמותת דורות ההמשך
*  שלמה ארצי בשיחה על החיים כדור שני לניצולי שואה, גלי צה"ל, 16 באפריל 1988
* Transmission of Response to Trauma? Second-Generation Holocaust Survivors’ Reaction to Cancer


* Tali Nates, The Holocaust Through the Eyes of the Second Generation
* 2nd & 3rd Generation Holocaust Group


## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעקבות השואה
קטגוריה:דורות סוציולוגיים