open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אקליפטוס המקור

**אקליפטוס המקור** (שם מדעי *:Eucalyptus camaldulensis)*הוא אחד מיני סוגים רבים של עץ האקליפטוס. אזור גידולו הטבעי של אקליפטוס המקור הוא ביבשת אוסטרליה. זהו עץ גדול מאוד, נפוץ ומוכר, בעל גזע עבה עם קליפה חלקה אפורה לבנבנה ומתקלפת היכול להגיע לגובה של עד 50 מטר. עליו צרים וארוכים דמויי אזמל ומחודדים בקצה. הם בעלי צבע ירקרק והריח שלהם הוא ריח הדסי. אורך העלים 7 ס"מ ורוחבם ס"מ אחד.

העץ מאופיין בפרחים לבנים אשר סגורים לפני פתיחתם ב"כפתורים" בעלי מכסה מחודד דמוי מקור, ניתן לדמות זאת למעין חרוט. התפרחת היא בעלת 7–11 פרחים חסרי כותרת, ובעלי אבקנים רבים בצבע קרם. עונת הפריחה היא מחודש מרץ עד מאי ומחודש ספטמבר עד תחילת נובמבר. העץ מאופיין בסביבת גידול לחה של גדות נחלים וביצות.

עץ זה הפך למין המקובל ביותר כעץ ייעור ונוי כי הוא גדל במהירות וסתגלן, גזעו מתעבה וקוטרו מגיע לממדים מרשימים. יכול לחיות עד כ-1,000 שנים.

## תת-מינים לאקליפטוס המקור
כיום מתוארים בספרות 7 תת-מינים של אקליפטוס המקור, הנבדלים זה מזה בגלל תבנית האופרקולום (מכסה הפרח בפקע בוגר). המין הנפוץ ביותר הוא תת־מין ארידה (Eucalyptus camaldulensis subsp - arida) ניתן למצוא אותו במרבית מדינות יבשת אוסטרליה, למעט בוויקטוריה. סוג זה מאופיין בעלווה צעירה בצבע כחלחל וגם העלים הבוגרים יוצרים צמרת בצבע כחלחל. בישראל ההנחה היא ששני תת-המינים הנפוצים ביותר הם מסוג: ארידה והמקור.

## אקליפטוס המקור בארץ ישראל
עצי אקליפטוס הובאו לארץ ישראל במהלך שנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-19 כזרעים שנשלחו מהגנים הבוטניים באוסטרליה אל הקונסול הבריטי בירושלים. נעשה ניסיון נוסף של הבאת עצי האקליפטוס בשנים 1882–1883 מטסמניה למושבה האמריקנית בירושלים, ומשם הועברו לקרל נטר במקווה ישראל לצורך זריעה. שנה לאחר מכן הביא קרל נטר שתילים של אקליפטוס המקור ככל הנראה מאלג'יר. זן זה נקלט היטב ושימש לנטיעות מאוחרות יותר.

העץ מזוהה עם ההתיישבות בארץ ישראל, ויש הטוענים כי אקליפטוס המקור הובא במטרה לייבש ביצות ולסלק את מחלת המלריה כי נטיעתם של עצים אלו על פני שטחים נרחבים יותר, אכן קשורה ליצירת ישובים באזורי השפלה והעמקים ולייבוש ביצות באזורים אלו, אך לאחר מכן גילו שייבוש המים ביעילות בוצע באמצעות ניקוז מי הביצות אל הים ולאו דווקא בעקבות נטיעת האקליפטוסים.

העץ משמש בישראל כמקור צוף לדבורי דבש בעונת הסתיו, כמקור לעצה באיכות נמוכה, עבור ריהוט גס או לייצור MDF והעלים שלו משמשים את תעשיית התרופות להפקת שמן אתרי. העץ ניטע רבות ברחבי ארץ ישראל, בעיקר בידי הקרן הקיימת לישראל. ניתן לראות ריכוזים של העץ ב"חורשת המייסדים" ליד שמורת החולה וסביב בריכת דורה בנתניה וביער חדרה. קיימת מחלוקת כיום בין אנשי הקרן הקיימת לישראל לבין אנשי רשות הטבע והגנים, לגבי ההתייחסות לאקליפטוס המקור – הראשונים רואים בו מין מועיל, בעוד שהאחרונים רואים בו מין פולש הפוגע בנוף הטבעי המקומי.

## לקריאה נוספת
* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

## קישורים חיצוניים

* אברהם אופיר שמש, ועץ האקליפטוס טוב ורע, הספרייה הווירטואלית של מט"ח (במקור: כתב העת עת-מול, נובמבר 2006, גיליון 190, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן).
* ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור,הצמחים הפולשים בישראל, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל, מהדורה שנייה של הספר, 2019.

## הערות שוליים

המקור
קטגוריה:ארץ ישראל: הדסיים
קטגוריה:מיני צמחים פולשים בישראל
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
השמדת יהודי טיקטין

[שמאל|ממוזער|250px|נער עטוף ב[דגל ישראל מביט אל עבר אחד מבורות הירי]]
[שמאל|ממוזער|250px|חניכים מתנועת [הנוער העובד והלומד ביער]]
שמאל|ממוזער|250px|קבר אחים יהודים ביער לופוחובה עטור בדגלי ישראל
שמאל|ממוזער|250px|האנדרטה למרגלות אחד הבורות
**השמדת יהודי [[טיקטין]]** התרחשה באוגוסט 1941 ב**יער לופוחובה** שבצפון מזרח פולין, ליד העיירות טיקטין, ביאליסטוק, לומז'ה, אוסטרולנקה ואסטרוב-מזוביצקה, ובקרבת מחנה ההשמדה טרבלינקה.

## השמדת יהודי טיקטין
באוגוסט 1941 הגיעו אנשי גסטפו ליער ופקדו על חפירת שלושה בורות ירי, מהם שניים גדולים, שאורך כל אחד מהם 12 מטר, רוחבו 4 מטרים ועומקו 5 מטר, ואחד קטן יותר. התושבים הניחו שהבורות נדרשים לצורך הסתרת טנקים ודלק.

ב-24 באוגוסט 1941, בשעה שש בערב, נשמע קול התוף של הכרוז הטיקטיני "יבלונסקי" הסובב בעיר: "כל יהודי טיקטין, אנשים, נשים וטף, פרט לחולים ובעלי מום, יתייצבו מחר, 25 באוגוסט, בשעה שש בבוקר בכיכר השוק". למחרת ב-7:00 בבוקר הגיעו אנשי הגסטפו מצוידים במשאיות ענק, לקחו את הגברים, סידרו אותם מהגבוה לנמוך, והצעידו אותם לכפר זבד שם הם נכלאו בבית ספר מקומי. בדרך הם נדרשו לשיר באיומי שוטים. כמנהג ההטעיה של הגרמנים, נאמר ליהודים ולז'נדרמים הפולנים שהיהודים יועברו משם לגטו צ'רבוני-ברו. מבית הספר נלקחו היהודים בקבוצות במשאיות ליער לופוחובה, הועמדו על שפת הבור ונורו במכונת ירייה אל מותם. באותו יום נרצחו מעל 1,400 מיהודי טיקטין. בלילה כוסו הבורות בידי פולנים מקומיים בהשגחת הגרמנים. הגרמנים סיפרו לפולנים שמונחות שם גופותיהם של חללי מלחמה המובאות לקבורה. הפולנים שכיסו את הבורות סיפרו שהאדמה זזה מפרפורי המתים, וכי היא קיבלה גוון אדמדם מהדם.

למחרת, בלוויית חיילים פולנים, עברו הגרמנים מבית לבית, הוציאו את כל הנשים, הזקנים והחולים שלא התייצבו ביום הראשון וריכזו אותם בכיכר השוק, למעלה מ-700 נפש. הגרמנים העמיסו אותם על משאיות והובילו גם אותם ליער לופוחובה, שם הושלכו אל תוך הבור השני ומכונות הירייה פתחו באש. לאחר מכן כיסו הפולנים את הבור השני. בשעה שתיים ב-26 באוגוסט סיימו הנאצים את מלאכתם. אלה שהצליחו להימלט נתפסו לאחר מכן והובלו לבור השלישי. רק מתי מעט מן הקהילה הגדולה של יהודי טיקטין נותרו בחיים.

## זיכרון

במדריך אתרי זיכרון מלחמת העולם השנייה בפולין משנת 1968 מוזכר האתר כ"אנדרטה באתר רצח קורבנות - בשנים 1941–1943 הנאצים ירו ביער ליד הכפר לופוחובה כ-3,000 תושבים של טיקטין, זוואדי וכפרים אחרים. לזכר הקורבנות הוקמה מצבה".

כיום שלושת הבורות מגודרים ולידם מוצבות אנדרטאות עם מגן דוד המציינים את היות הנרצחים יהודים. בנוסף, חלק ממשפחות הנספים השאירו לוחות זיכרון אישיים על גדרות הבורות. למקום מגיעים משלחות רבות של יהודים מישראל ומהעולם במסגרת מסע בני נוער לפולין, משלחות צה"ל וביקורי שורשים נוספים.

## הערות שוליים

קטגוריה:טיקטין
טיקטין
קטגוריה:שואת יהודי פולין
קטגוריה:פודלסיה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1941
קטגוריה:1941 בפולין
רצועית הגליל

**רצועית הגליל** (שם מדעי: *Himantoglossum caprinum*) היא צמח נדיר ביותר ממשפחת הסחלביים, בעל מראה מוזר ומיוחד: השפית של הפרח ארוכה מאוד ביחס לשאר אברי הפרח, מה שהעניק לצמח את שמו (באנגלית - סחלב הלטאה, lizard orchid). מנגנון ההאבקה של הפרח אינו ידוע. בארץ ישראל, המין גדל בגליל ובגולן במספר מצומצם מאוד של אתרים, ופורח בחודשים מאי-יוני. לעלי העטיף של הפרח צבע ירוק כהה, ושולי עלי העטיף חומים-סגולים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1826
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קורט פוליקרפ יואכים ספרנגל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:סחלביים
קטגוריה:פרחים בצבע קרם בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: סחלביים
שמואל קרן

**שמואל קרן** (נולד ב-1947 בגרמניה) הוא תת-אלוף (במיל') בצה"ל, תפקידו האחרון במערכת הביטחון היה ראש מפא"ת.

## ביוגרפיה

תא"ל קרן (במקור ביינהורן) החל את מסלולו הצבאי במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1965–1969 למד לקראת תואר ראשון בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון שבחיפה. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין תותחנים בחטיבה 14.

בשנת 1976 קיבל קרן דרגת סא"ל והתמנה לתפקיד ראש ענף מחקר ופיתוח במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנת 1981 קיבל דרגת אל"ם והתמנה לתפקיד ראש מחלקת תורת לחימה ופיתוח אמל"ח (תו"פ) וב-1984 התמנה לתפקיד סגן ראש תו"פ במפקדת חילות השדה (מפח"ש). ב-1985 התמנה קרן לתפקיד רמ"ח תכנון ותקציבים במפח"ש, וב-1986 קיבל דרגת תא"ל ומונה לתפקיד ר' מו"פ במפא"ת.

ב-1992 השתחרר קרן מצה"ל ועבר לתעשייה הצבאית, שם מילא את תפקידי הסמנכ"ל למו"פ מאוחר יותר משנה המנכ"ל למו"פ ומנהל קבוצת המערכות. תפקידים אלה מילא קרן עד שנת 2000, אז מונה למנכ"ל תע"ש (במשך השנים 1998–2003 היה יו"ר הוועדה העליונה לדירוג מחקר בצה"ל).

ב-2002 מונה תא"ל (מיל') שמואל קרן לתפקיד ראש מפא"ת במקומו של אלוף יצחק בן ישראל שהשתחרר מצה"ל. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2010.

קרן נשוי לאב (חוה) לבית סומר ואב לשני ילדים. אחיו הוא מבקר מערכת הביטחון לשעבר, תא"ל (מיל') יוסי ביינהורן.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:חיילי חיל התותחנים
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:ראשי מפא"ת
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ראשי מחלקת תורת לחימה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
שפית

שמאל|ממוזער|200px|המין ''Cypripedium reginae'' ממשפחת הסחלביים. השפית הוורודה בולטת.
**שפית** (**labellum**) היא איבר בפרחים של משפחת הסחלביים. השפית היא למעשה גלגול של עלה כותרת, שעבר מגוון אדפטציות בהתאם למנגנון ההאבקה של כל מין ומין במשפחת הסחלביים. מגוון המופעים במשפחת הסחלביים הוא עצום, וכך גם מגוון הצורות, הצבעים והתפקידים שממלאת השפית. במינים רבים, השפית משמשת משטח נחיתה לחרקים המאביקים את הפרח. בסוג דבורנית, השפית אף מפרישה הורמוני מין (פרומונים), המושכים את זכרי הדבורים אל הפרח, בחפשם אחר נקבות. בסוג רצועית, השפית ארוכה במיוחד, ומשווה לפרח צורה של לשון, רצועה, או לטאה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סחלביים
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
אוכם מדברי

**אֻכָּם מדברי** (שם מדעי: *Suaeda asphaltica*) הוא מין בסוג אוכם, בן שיח רב שנתי. גובהו עד 60 ס"מ. גבעוליו ישרים, העלים בשרניים ודמויי גליל, מסודרים לסירוגין על הגבעול. הפרחים לבנים, קטנים, צומחים מחיקי העלים. 

הצמח אנדמי לארץ ישראל, צומח באדמות חוואר, פוספט וקירטון ולכן נמצא בארץ במדרונות מדבר יהודה, צפון הנגב ובקעת הירדן. הצמח עמיד מאוד למליחות, על ידי מהילת המלח בנוזל שבעלים, ונשירתם לאחר זמן. פורח בחודשים ינואר-מאי, הפרחים ירוקים, יוצאים מחיקי העלים.

בדומה לאוכמניה, מקור השם העברי מושאל מן הארמית: "אוּכָּמָא" בהוראת כהה, שחור. השם התקבל בשל הגוון השחור או הכהה של עליו היבשים. שמו המדעי, **Suaeda**, גזור גם הוא מצבעו השחור של הצמח: בערבית עתיקה הצמח קרוי "**סוידא**", כלומר: "שחור" (בדומה ל־أَسْوَد – שחור).

ברפואה הבדואית משתמשים בו לדלקות עור קשות, ובשימוש פנימי הוא מומלץ נגד הפרעות בדרכי העיכול, צהבת והרעלות קיבה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1879
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אדמון בואסייה
קטגוריה:סלקיים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:ארץ ישראל: סלקיים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
קטגוריה:הנגב: הצומח
אשליל שעיר

**אַשְׁלִיל שעיר** (שם מדעי: *Reaumuria hirtella*) הוא מין בסוג אשליל, בן שיח רב שנתי.

## מאפיינים
גובהו 30 עד 50 ס"מ. עליו הקיציים קטנים, צומחים בבסיס הענפים בני השנה הקודמת. עליו החורפיים גדולים, וצומחים על גבי ענפים צעירים, צרים וארוכים, שחתכם בצורת חצי גליל. הפרחים גדולים – 15 עד 25 מ"מ קוטרם, צבעם לבן עד כחול, בעלי אבקנים רבים. הפריחה באפריל עד יולי. הפרי הוא הלקט מוארך, כ-5 ס"מ אורכו, נפתח בחמש קשוות לאחור. בתוך הלקט זרעים שעירים רבים, המופצים על ידי הרוח. 

ככל מיני האשליל, מצטיין גם מין זה ביכולת להיפטר מעודפי מלחים על ידי הפרשתם מבלוטות מיוחדות בעליו. 

משרעת תפוצתו של האשליל השעיר אירנו-טורנית וסהרו-ערבית. 

לאשליל השעיר שלושה זנים, הנבדלים אחד מהשני מורופולוגית ופנולוגית. 
***זן שעיר** – גבעוליו, עליו ופרותיו שעירים, נפוץ בסיני ובדרום הנגב, בעיקר על סלעי אבן חול וגרניט.
***זן ארצישראלי** – קרח, נפוץ במדבר יהודה.
***זן קצר חפים** – חפי הפרחים קצרים, קרח, נפוץ בהר הנגב הצפוני והמרכזי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1848
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדואר ספאש
קטגוריה:אשליים
קטגוריה:ארץ ישראל: אשליים
סחלב הביצות

ממוזער|סחלב הביצות
**סחלב הביצות** (שם מדעי: *Anacamptis laxiflora*) הוא מין בסוג בן-סחלב (בעבר שויך לסוג סחלב), הסחלב הגבוה ביותר בארץ ישראל. הצמח נדיר ומוגן.

העלים איזמלניים ורחבים. עמוד התפרחת עבה וגבוה, המגיע עד 80 ס"מ ואף יותר. התפרחת בת 10-50 פרחים. צבע הפרחים ורוד-סגול, הפרחים בעלי דרבן. הפריחה בפברואר - אפריל.

## תפוצה
משרעת התפוצה מזרח ים-תיכונית. בארץ ישראל צומח ברמת הגולן, בעמק החולה, בעמק בית שאן, עמק זבולון בשרון ובשפלה. בעבר נצפו פרטים של סחלב הביצות באזור אשדוד ואלו הועברו בשנת 1981 לשמורת מבוא אשדוד אך אלו לא נצפו בשנים האחרונות ובשנת 2016 נקבע שהפרח נכחד ממישור החוף הדרומי.

## לקריאה נוספת
סחלב הביצות, אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, עמ' 323

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סחלביים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: סחלביים
מקדוניה (פירושונים)

ממוזער|שמאל|אזור מקדוניה ההיסטורית מוקף בשחור ומצוי בתחומי יוון (צהוב), מקדוניה הצפונית (כתום), בולגריה (ירקרק), סרביה (ורוד), קוסובו (כחול) ואלבניה (סגול)
**מָקֵדוֹנְיָה** היא אזור בחבל הבלקן בו התקיימה בעבר ממלכת מקדוניה (מוֹקְדּוֹן). כיום מצוי אזור זה בתחום שש מדינות: יוון (שמחזיקה ביותר ממחציתו), מקדוניה הצפונית כולה, שטח נרחב בבולגריה ושטחים מצומצמים באלבניה, בסרביה ובקוסובו.

## הערות שוליים
הסלע האדום (שיר)

"**הסלע האדום**" הוא פזמון ישראלי שנכתב בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חיים חפר, הולחן בידי יוחנן זראי והושר בידי אריק לביא. בפזמון מתואר מסעם של צעירים ישראלים אל "הסלע האדום": אתר פטרה ובו מקדש החצוב בסלע, באבני החול של הרי אדום.

השיר מתחיל במילים:

פטרה ממוקמת בדרום ירדן, במרחק 25 ק"מ מהגבול עם ישראל (בסמוך לפארן). בשל הקרבה לישראל ויופיו הקסום והמרהיב של המקום, ולאור האתגר שבכך, ניסו במשך השנים מספר צעירים לחצות את הגבול לירדן, כדי לראותו במו עיניהם. הראשונים שעשו זאת היו, ככל הנראה, מפקד יחידה 30 חיים דים וסגנו אהרון קמארה שביקרו בפטרה ב-1952.

המסע לפטרה, המתואר בפזמון, הפך בעיני רבים להרפתקה רומנטית וחתרנית, אך בפועל היה מסוכן ביותר: רבים מהצעירים שניסו לשחזר את המסע חצו את הגבול לירדן בניגוד לחוק, חלקם נתפסו על ידי הלגיון הירדני, ורבים נרצחו. ההשראה למסעות אלה נבעה, בין היתר, ממסעו של מאיר הר-ציון במאי 1953 יחד עם חברתו רחל סבוראי – מסע שהפך לחלק מהמיתוס הציוני של התקופה, אף כי פרטיו המלאים מעורפלים. אחד ממעשי הרצח התרחש באוגוסט 1953, כאשר חמישה ישראלים נטבחו בדרכם לעיר הנבטית פטרה – תקרית שהובילה להחמרת איסור המעבר ולצנזורה על השיר "שיר הפטרה" מחשש שייתן השראה לחיקויים מסוכנים נוספים.

כותב השיר, חיים חפר, סיפר כי הוא עצמו ביקש מדוד בן-גוריון להפסיק את שידור הפזמון בקול ישראל כשראה שהוא מעודד הליכה מסוכנת לפטרה. באותו זמן הוא פגש קצין צעיר, שתיאר לו כמה הוא מתרגש מהשיר ושהוא שוקל לצאת למסע לפטרה. "באותו רגע ידעתי שאני נותן יד לחרם" טען חפר. החלטה על כך התקבלה ב-30 ביולי 1958. בהחלטה גם נאסר להשמיע את הבלדה "אנקש", אף הוא בביצועו של אריק לביא. בעקבות החלטה זו לא הושמע הפזמון במשך עשרות שנים.

רק לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994 התאפשר לאזרחי ישראל לבקר באופן חוקי בירדן ובפטרה.

## ראו גם
* צנזורה על השמעת שירים בישראל
* אנקש

## קישורים חיצוניים

* **[https://www.nli.org.il/he/items/NNL_MUSIC_AL990002442660205171/NLI הסלע האדום]**, באתר הספרייה הלאומית
* אלי אשד, בואו אל הסלע האדום, רשימות, 3 באוגוסט 2008
* אריה גילאי, פטרה והצנחנים, באתר עמותת הצנחנים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1950
קטגוריה:שירי אריק לביא
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יוחנן זראי
קטגוריה:שירים על אסיה
קטגוריה:יצירות שצונזרו בישראל
קטגוריה:צנזורה במוזיקה
בן-חורש רחב-עלים

**בן-חורש רחב-עלים** (שם מדעי: *Epipactis helleborine*) הוא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
## מאפיינים
לבן-חורש רחב-עלים פרחים שצבעם משתנה מפרט מפרט, בין לבן, ירוק, וארגמן. שפית הפרח מורכבת משני חלקים: חלקה האחורי בנוי ככוסית ומכיל צוף נוזלי; חלקה הקדמי משמש משטח נחיתה לחרקים הבאים למצוץ את הצוף.

מחקרים שנעשו במספר ארצות שבהן גדל המין, הראו שהוא מואבק על ידי צרעות; עם זאת, לא ידוע מי מאביק את המין בישראל.

בישראל, המין גדל בגליל וברמת הגולן, ובעיקר בהר מירון וליד החרמון, לרוב בגובה של כ-700 עד 1200 מטרים מעל פני הים ותחת צל חלקי או מלא של העצים. הפריחה בחודשים מאי-יוני.

## קישורים חיצוניים

200px|ממוזער|ימין|בן חורש רחב-עלים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1769
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הנדריך יוהאן נפומוק פון קרנץ
קטגוריה:סחלביים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים בצבע ארגמן בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים ירוקים בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: סחלביים
התראה

**התראה** היא אזהרה לאדם להימנע מביצוע עבירה ו/או הודעה על צעדים שעתידים להנקט נגדו. במערכות משפט מסוימות, כמו בהלכה, מהווה ההתראה תנאי לענישה. כן מהווה ההתראה במקרים מסוימים תנאי לנקיטת צעדים, כמו עיקול. בנוסף נעשה שימוש, במקרים מסוימים, בהתראה כחלופה לענישה.

## תנאי לענישה
בהלכה, מהווה ההתראה תנאי לענישה על כמעט כל עבירה, למעט עבירת המסית.

בחוק הישראלי, אין כמעט דרישה להתראה קודם לענישה ובמקומו חל לרוב הכלל ש"אי ידיעת החוק אינה פוטרת מעונש". חריג לכך הוא ענישה על הפרעה למהלך דיונים בבית המשפט או בית הדין. חוק בתי המשפט וחוק בתי דין דתיים (מניעת הפרעה) דורשים מתן התראה כתנאי לענישה של מפריעים למהלך דיון בבית הדין או בית המשפט.

### מהות ההתראה
בהלכה, ההתראה חייבת להכיל ציון שהמעשה הוא אסור, את מקור האיסור במקרא, הצעה של פרישה מן המעשה האסור, וכן את אזכור העונש הצפוי במידה ויחטא.

לגבי ההתראה בחוק הישראלי, כתב השופט מישאל חשין:

כן קבע בית המשפט העליון כי "ההתראה האמורה צריכה למצוא ביטוי בפרוטוקול הדיון"

### נימוק לדרישה להתראה
על הצורך בהתראה למפריע בישיבה של בית דין, כתבה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
:"סמכותו הייחודית של בית הדין להטיל סנקציה עונשית על האדם המפריע, מבלי לקיים הליך פלילי כסדרו, מחייבת כי בית הדין יזהיר בצורה מפורשת את המפריע באשר לאפשרות כי יטיל עליו עונש אם לא יימנע מהפרעה לדיוני בית הדין, ולפרש את סוג העונש הצפוי"

## אזהרה מנקיטת צעדים

ההתראה לפני נקיטת צעדים מהווה ניסיון להביא את המותרה להענות לדרישות של המתרה מרצונו ללא שהמתרה נדרש לנקוט בצעדים. בנוסף, ההתראה נועדה לאפשר למותרה להענות לדרישה מבלי לסבול מהצעדים. למשל, לפני ניתוק מים בגלל חוב, נדרש הגוף המנתק להתרות בחייב שבכוונתו לנתק את המים.

לפני הגשת תביעה בסדר דין מהיר נדרשת התראה לנתבע, טרם הגשת התביעה. בתביעה רגילה אין צורך בהתראה מוקדמת, אולם במקרה שלא ניתנה התראה ייתכן שלא ייפסקו הוצאות משפט.

במקום בו נדרשת התראה, נדרש שההתראה תהיה ברורה, ולמשל תודיע על המועד המדויק של נקיטת הצעדים.

## התראה כעונש
בהליכים משמעתיים כמו משפט צבאי ודין משמעתי, העונש הקל ביותר הוא "התראה". משמעות ה"התראה" אינה ברורה כאשר הנענש חדל להיות חבר בארגון שניהל את ההליך המשמעתי.

## ראו גם
* התראה (הלכה)

## הערות שוליים

קטגוריה:חוק ומשפט
ווטר איילנד

**ווטר איילנד** (באנגלית: **Water Island**; "אי המים") הוא האי הרביעי בגודלו באיי הבתולה של ארצות הברית שבים הקריבי. האי נוצר עקב פעילות געשית ונמצא דרומית לאי סנט תומאס, במפרץ העיר שארלוט אמאלי.

## גאוגרפיה
שטח האי 1.989 קמ"ר, והוא הקטן מארבעת האיים המרכזיים של איי הבתולה. האי מהווה, מבחינה אדמיניסטרטיבית, חלק ממחוז סנט תומאס. באי מתגוררים 182 תושבים (נכון ל-2010). כלכלת האי מתבססת על התיירות. באי מספר חופי רחצה. אתר תיירות נוסף באי הוא מוצב סגארה - שנבנה במהלך מלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
המתיישבים הראשונים היו אינדיאנים משבט הטיינו שהתיישבו באי במאה ה-15. 

שמו של האי "אי המים" ניתן לו על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים בשל אגמי המים המתוקים המצויים בו. בשל אגמים אלה - הנדירים באיי האנטילים הקטנים, שימש האי בסיס לשודדי ים.

חברת איי הודו המערבית הדנית טענה לבעלות על האי בשנת 1769. במאות 18 וה-19 התגוררו באי עבדים שחורים ששוחררו. הם עבדו במטעי האי וגידלו כותנה. בשנת 1905 נמכר האי לחברה המזרח אסייתית הדנית. האי נרכש על ידי ארצות הברית בשנת 1944 על מנת להגן על בסיס הצוללות המצוי בסנט תומאס, מחשש לתקיפה גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.

עד שנת 1950 היה האי בשליטת מחלקת ההגנה של ארצות הברית, אשר ביצע עליו ניסויים בחומרים כימיים, ובהם אייג'נט אורנג'. בשנת 1950 הועבר האי לשליטת משרד הפנים של ארצות הברית שהחכיר את האי לדיירים.
ב-12 בדצמבר 1996 עבר האי לממשלת איי הבתולה.

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר מרשם האוכלוסין של ארצות הברית
* מדריך למבקר באי

## הערות שוליים

קטגוריה:איים בים הקריבי
קטגוריה:איי הבתולה של ארצות הברית: איים
שארלוט אמאלי

**שארלוט אמאלי** (באנגלית: **Charlotte Amalie**) היא עיר הבירה והגדולה בערי איי הבתולה של ארצות הברית.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת על האי סנט תומאס. נכון לשנת 2004 מתגוררים בעיר כ-19,000 תושבים (סקר משנת 2010 מנה 18,481 תושבים בעיר http://www.census.gov/Press-Release/www/2001/cb01cn172.html).

## היסטוריה וכלכלה
העיר קרויה על שמה של שארלוט אמליה מהס קאסל (1650–1714), אשתו של כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק.

בשל נמל המים העמוקים הטבעי של העיר היא שימשה כבסיסם של שודדי הים הקאריביים. כיום מהווה העיר נמל עגינה לספינות תיירים רבות העוצרות באיים. למעלה מ-1.5 מיליון תיירים מבקרים בעיר מדי שנה.

בעיר מספר רב של בניינים היסטוריים בהם בית הכנסת השני בעתיקותו ביבשת אמריקה (לאחר בית הכנסת הראשון שהוקם ביבשת אמריקה הנקרא בית הכנסת "קהל צור ישראל", הוקם ב-1636).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מפת העיר

קטגוריה:הקריביים: ערי בירה
קטגוריה:איי הבתולה של ארצות הברית: ערים
קטגוריה:יחידות מנהליות של ארצות הברית: ערי בירה

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1666
קטגוריה:הקריביים: ערי נמל
מלחית אשונה

**מלחית אשונה** (שם מדעי: *Salsola vermiculata*) היא מין בסוג מלחית , בן שיח מדברי רב שנתי. גבעוליו ישרים, ומהם מתפצלים גבעולים קצרים לצדדים. העלים מסורגים, קשקשניים, בשרניים וצמודים לגבעול. הפרחים קטנים, צהבהבים, מואבקי רוח, בעלי חמישה אבקנים. הפריחה בסתיו, ההבשלה בחורף. הפירות מופצים על ידי הרוח.

כשאר מיני המלחית, עמיד הצמח למליחות הקרקע, אך עמידותו נמוכה יחסית למינים אחרים בסוגו.

משרעת התפוצה של המלחית האשונה אירנו-טורנית וסהרו-ערבית. בישראל הוא מצוי בנגב ובמדבר יהודה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סלקיים
קטגוריה:ארץ ישראל: סלקיים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
דניאל הנדלר

שמאל|ממוזער|250px|דניאל הנדלר
**דניאל הנדלר** (באנגלית: **Daniel Handler**; נולד ב-28 בפברואר 1970, בסן פרנסיסקו), מוכר יותר בשם העט **למוני סניקט** (**Lemony Snicket**) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי.

## חיים אישיים
הנדלר נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. אביו לואיס הנדלר היה פליט יהודי מגרמניה ואימו, סנדרה הנדלר (לבית וולפול), הייתה בעבר דיקנית הסיטי קולג' של סן-פרנסיסקו. הוא בוגר אוניברסיטת וסליאן מ-1992.

הנדלר נשוי לליסה בראון, מעצבת גרפית אותה הכיר באוניברסיטה. לו בן אחד.

מלבד היותו סופר הנדלר הוא מוזיקאי מצטיין, וניגן באקורדיון במספר הקלטות.
הוא היה חבר בשתי להקות: The Edith Head Trio (שלישיית אדית' הד) ו-Tzamboni (טזמובני). אף-אחת מהלהקות לא הצליחה. הוא ניגן גם בפרויקט מריט השישי, שסיפק מוזיקה לספרי האודיו של "סדרה של צרות". הנדלר תרם לפרויקט מגנטיק פילדס "69 שירי אהבה".

הנדלר היה גם מעורב בכתיבת תסריטים. הוא הפיק את התסריט לסרט "ריק", המבוסס על האופרה של ורדי ריגולטו, ואת "הרוג את העני", המבוסס על ספר מאת ג'ואל רוז. הנדלר היה מועמד לכתיבת התסריט לסרט "סדרה של צרות", אך בסוף הוחלט שאת התסריט יכתוב רוברט גורדון. הנדלר השלים שמונה טיוטות לסרט עד שהוחלף. הנדלר היה מעורב בכתיבת התסריט עבור הסדרה של נטפליקס, "סדרה של צרות".

## כתיבה ספרותית
הספר הראשון שכתב הנדלר, "The Basic Eight" ("השמונה הבסיסיים"), נדחה על ידי מו"לים רבים בעקבות החומרים המופיעים בספר (מבט אפל על חייה של נערה) והטון בו הוא מסופר. הנדלר טוען שהספר נדחה 37 פעמים עד שפורסם.
סגנון הספר משמש כמין תמריץ לעבודותיו של הנדלר בתור **למוני סניקט**.

ספרו השני, "Watch Your Mouth" ("שמור על הפה שלך"), הושלם עוד לפני ש-"The Basic Eight" פורסם. הספר מספר על נושא יותר אופראי, ומושלם על ידי הוראות בימוי ומערכות מגוונות.
ספרי הרפרקולינס, המדפיסים החדשים של הספר, מתארים אותו כ"אופרה מינית". בספר יש מרכיבים מהמיתולוגיה היהודית ומיניות מודרנית.

ספרו השלישי, "Adverbs" (מילולית: "תוארי פועל"), הוא אוסף המכיל 17 סיפורים קצרים העוסקים כולם באהבה והתאהבות מזוויות שונות. הספר פורסם באפריל 2006, והוא הראשון שתורגם לעברית - יצא בקיץ 2009 בשם "בקיצור ביחד".

את ספרי "סדרה של צרות" החל הנדלר לכתוב תחת השם למוני סניקט ב-1999, עקב המלצתם של מו"לים של ילדים שקראו את "The Basic Eight".
הספרים מגוללים את סיפורם של שלושה יתומים, שקורים להם עוד ועוד דברים רעים. תפקידו של סניקט הוא מספר הסיפור והביוגרף של הילדים.
ספרי "סדרה של צרות" הצליחו ברוב העולם, אך הצלחתם בישראל הייתה יחסית מועטה. בסדרה יצאו שלושה עשר ספרים, מתוכם רק חמישה ספרים תורגמו לעברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סדרה של צרות
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
ריק רובין

**פרדריק ג'יי "ריק" רובין** (באנגלית: **Frederick Jay "Rick" Rubin**; נולד ב-10 במרץ 1963 בניו יורק) הוא מפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי, שחתום על הפקת אלבומים רבים וחשובים.

## קריירה
רבים מהאלבומים שהפיק רובין, בין השאר עבור טום פטי, ג'וני קאש, רד הוט צ'ילי פפרז, לינקין פארק, סיסטם אוף אה דאון, בלאק סבאת', AC/DC, שריל קרואו, אודיוסלייב, שאקירה, אדל ומיק ג'אגר, דה מארס ולטה - זכו להצלחה מסחרית כמו גם לאהדת מבקרי המוזיקה. רובין מתייחד כמפיק בזכות מגוון הסגנונות המוזיקליים השונים שבהם הוא עוסק, מת'ראש מטאל כמו מטאליקה וסלייר, עד הפופ של ג'סטין טימברלייק.

רובין ייסד את חברת התקליטים דאף ג'אם, ולאחר מכן ביחד עם שותפו החדש ראסל סימונס, שיחק תפקיד חשוב בפריצת הראפ וההיפ הופ לזרם המרכזי, בדמותם של אמנים כ-RUN-D.M.C, אל אל קול ג'יי, הביסטי בויז ופאבליק אנמי. במספר הזדמנויות הוא יזם בעצמו פרויקטים, כמו ה"הקלטות האמריקאיות" של קאש והאלבום האחרון של ניל דאימונד.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 
* דויד פרץ, המפיקים # 2 - ריק רובין, בלוג "יוצר השיר", 22 בדצמבר 2006
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מפיקי היפ הופ אמריקאים
קטגוריה:מפיקי היפ הופ יהודים
קטגוריה:בכירים בתעשיית המוזיקה האמריקאית
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
שלום (פירושונים)

**שָׁלוֹם** היא מילה בעברית בעלת מספר משמעויות.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
ספורופיט

**ספורופיט** (באנגלית: sporophyte) או **דור נבגי**, הוא השלב הדיפלואידי במחזור החיים של הצמחים. מהווה את השלב הדומיננטי במחזורי החיים של השרכניים והצמחים העילאיים, ואילו את השלב הבלתי-דומיננטי במחזורי החיים של הטחבניים.
שמאל|ממוזער|250px|ספורופיטים של טחב
הספורופיט מתפתח מהזיגוטה בסדרה של חלוקות מיטוטיות. הספורופיט הבוגר מצמיח מנבגים, בהם נוצרים בחלוקה מיוטית הנבגים ההפלואידים, מהם יתפתח הגמטופיט.

## ראו גם
*גמטופיט

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
רואפהו

**הר רואפהו** (במאורית: **Mount Ruapehu**, "בור רועש") הוא הר געש פעיל במרכז האי הצפוני של ניו זילנד, הנמצא 40 ק"מ דרום-מערבית לאגם טאופו. להר שלוש פסגות מרכזיות: טהורנגי – 2,797 מטר – שהיא הפסגה הגבוהה ביותר באי הצפוני, פרטטאיטונגה – 2,751 מטר, וטה האוהאו – 2,755 מטר. רואפהו פעיל באופן רציף, והוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגדולים באוקיאניה.

ברואפהו שני אתרי סקי מסחריים: ואקפפה בצד הצפוני וטורואה במדרון הדרומי, וכן אתר סקי פרטי בטוקינו בחלקו המזרחי של ההר.

להאר (מפולת בוץ געשית) שנוצר בעקבות התפרצות ב-24 בדצמבר 1953 גרם למותם של 151 בני אדם, כאשר נהר והנגיהו עלה על גדותיו והרס גשר של מסילת ברזל בדיוק כשרכבת אקספרס עברה מעליו. בשנת 1996, נוצר אגם משלג שהומס בלוע הר הגעש. גאולוגים חוששים כי כשהאגם יעלה על גדותיו תתרחש מפולת ענקית שתגרום נזק רב. בשנת 2005 הגיע האגם לגובה של שכבת הסלע הרכה יותר בשפת הלוע ומאז החלו הרשויות המקומיות בכוננות למקרה של מפולת באזור. במרץ 2007 עלה אגם הלוע על גדותיו ויצר מפולת בוץ. הודות לניטור גובה המים באגם לא נרשמו פגיעות כתוצאה מהמפולת. ב-25 בספטמבר 2007 התפרץ ההר במשך 10 דקות, תוך שהוא פולט עשן לגובה של כ-5,000 מטרים ומעיף סלעים. מטפס הרים אחד נפצע במהלך ההתפרצות, וכ-50 בני אדם נוספים פונו מההר.

ממוזער|שמאל|אגם המכתש בפסגת רואפהו

מזג האוויר בהר משתנה בתדירות גבוהה, ובמקרים נדירים עלול לגרום למוות. מקרה כזה אירע במהלך סופת שלגים פתאומית, בה נקברה למוות קבוצת חיילים באימון הישרדות חורפי. באותה סופה מצא תייר יפני מחסה במערת שלג, שם נשאר ימים ספורים עד שחולץ. ב-5 ביולי 2003, 350 גולשי סקי ו-70 אנשי צוות נלכדו במשך הלילה באתר הסקי בצד ההר לאחר שסופה פתאומית פרצה ומנעה תנועה על הכביש המגיע אל האתר. בבוקר המחרת ירדו כולם מההר בבטחה.
שמאל|ממוזער|250px|רואפהו בקיץ

## קישורים חיצוניים

*מעקב אחר הר רואפהו 
*מצב אגם המכתש 
*הר רואפהו מאנציקלופדיית הרי העולם 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו זילנד: גאולוגיה
קטגוריה:האי הצפוני
קטגוריה:אגמי לוע
קטגוריה:ניו זילנד: הרי געש
קטגוריה:ניו זילנד: הרי געש שכבתיים
גמטופיט

ממוזער|תצלום תקריב של גמטופיטים (סוג לא ידוע) גדלים בחממה על אדמה ממדינת ורמונט ארצות הברית
**גמטופיט** (**gametophyte**, מ"גמטה", תא רבייה) – השלב ההפלואידי במחזור החיים של הצמחים. הגמטופיט מהווה את השלב הבלתי-דומיננטי במחזורי החיים של השרכניים והצמחים העילאיים, ואת השלב הדומיננטי במחזורי החיים של הטחבים.

בטחבניים, הגמטופיט מתפתח מהנבג בסדרה של חלוקות מיטוטיות. הגמטופיט הבוגר מצמיח ארכגוניה ו/או אנטרידיה, שבהם נוצרים בהתאמה תא הביצה ותא הזרע, המתאחדים זה עם זה ליצירת הזיגוטה, שממנה יתפתח הספורופיט.

ישנם שני סוגי גמטופיט, נקבי וזכרי:
***גמטופיט זכרי** (מיקרוגמטופיט) – גמטופיט המייצר תאי זרע. בצמחים עילאיים זהו למעשה גרגר האבקה, המכיל שני תאי רבייה זכריים.
***גמטופיט נקבי** (מגהגמטופיט) – גמטופיט המייצר תאי ביצה. בצמחים עילאיים זהו למעשה שק העובר הנמצא בביצית, ומכיל 7 תאים: תא ביצה אחד הפלואידי, חמישה תאים הפלואידיים נוספים ותא-ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי.

בצמחים עילאיים, הגמטופיט נוצר ונמצא בתוך הצמח, ומכיל את תאי הרבייה ומרכיבים נוספים. הגמטופיט הזכרי עוזב את הצמח על מנת להגיע לזה הנקבי. הוא מגיע לצלקת העלי ומנביט נחשון, תהליך הנקרא האבקה; הנחשון מוביל את שני תאי הרבייה לביצית ולאחר מכן מתרחשת הפריה כפולה: תא רבייה זכרי אחד מפרה את תא הביצה ונוצרת זיגוטה, ותא הרבייה השני מפרה את תא-ההורה של האנדוספרם (אנדו – בתוך, ספרם – זרע) ונוצר תא טריפלואידי שעתיד להתפתח לרקמה שתזין את עובר הצמח החדש.

## ראו גם
*הפריה כפולה
*ספורופיט
*ארכגוניום
*אנטרידיום

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
טופולב Tu-134

**[[טופולב]] Tu-134** (קוד דיווח נאט"ו: Crusty) הוא מטוס נוסעים דו-מנועי מתוצרת ברית המועצות. זהו אחד ממטוסי הנוסעים שהיו נפוצים ביותר במדינות ברית ורשה, אולם השימוש בו דועך בשל הגבלות על עוצמת הרעש בשדות התעופה.

לאחר שחברת "סוד אוויאסיון" הצרפתית חשפה את הקרוול, שבו השתמשו לראשונה בשני מנועים בתוך מכלים בחלק האחורי של גוף המטוס, הזדרזו יצרני מטוסים אחרים להשתמש בתכנון חדשני זה. יתרונו של עיצוב זה הוא בזרימת אוויר חלקה על הכנף מבלי שפתח הפליטה ומכל המנוע יפריעו. כמו כן, עיצוב זה מפחית את הרעש בתא הנוסעים. אולם עיצוב זה חייב מחשבה עמוקה על סוגיית מרכז הכובד ביחס למרכז המטוס (אשר נמצא באזור הכנף). מייצבי הגובה הועלו לראש מייצב הכיוון, כדי לפנות מקום למנועים, מה שחייב את חיזוק המייצב, והוסיף למשקל המטוס בחלקו האחורי.

מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ביקר בשנת 1960 בצרפת, והתרשם עד מאוד מתא הנוסעים השקט של הקאראוול, וב-1 באוגוסט התקבלה במשרד התכנון טופולב הוראה רשמית לייצר מטוס טופולב Tu-124 בתצורת מנועים דומה (אשר סומל Tu-124A). בשנת 1961 עדכנה חברת התעופה הלאומית אארופלוט את המפרט הדרוש כך שהמטוס יוכל לשאת יותר נוסעים ומטען.

האב טיפוס הראשון, שמספרו CCCP-45075, טס לראשונה ב-29 ביולי 1963. אולם מספר חודשים מאוחר יותר, ב-22 באוקטובר, התרסק מטוס BAC 1-11 בריטי, בעל עיצוב דומה, וכל אנשי צוותו נהרגו. המטוס הזדקר זמן קצר לאחר ההמראה והתרסק. מייצבי הגובה נלכדו במערבולת אשר נוצרה בשל זרם הפליטה מהמנועים, מה שמנע את האפשרות להיחלץ מההזדקרות. מהנדסי טופולב שינו את העיצוב בהתאם והגדילו את שטח מייצבי הגובה ב-30% כדי לשפר את יכולת השליטה. כמו כן, דרישות כושר הנשיאה של איירופלוט הצריכו ייצורו של מנוע סולובייב D-30 - מנוע טורבו-מניפה משופר. ב-20 בנובמבר קיבל המטוס את הסימול Tu-134 באופן רשמי.

המטוס בולט בכמה החלטות תכנון יוצאות דופן. כך למשל, הכנף משוכה לאחור בזווית של 35 מעלות, לעומת 25 - 28 מעלות במטוסים דומים שיוצרו במערב. במנועים של המטוסים הראשונים שיוצרו לא היו מהפכי דחף, ועל כן המטוס הוא אחד המטוסים הבודדים אשר משתמשים במצנחי עצירה בעת הנחיתה. רוב המיכשור האלקטרוני פעל על זרם ישר. במטוס, כמו גם במטוסי נוסעים סילוניים סובייטיים מוקדמים אחרים, ישנו חרטום שקוף, אשר מקורו בטופולב 16, וכני נסע שבהם הגלגלים מנופחים בלחץ נמוך כדי להיות מסוגל לנחות על מסלולים לא-סלולים.

טיסתו המסחרית הראשונה של המטוס נערכה בספטמבר 1967, ממוסקבה לעיר הקיט סוצ'י אשר לחופי הים השחור.

בשנת 1968 החלו לתכנן בחברת טופולב גרסה משופרת של המטוס. הגוף הוארך ב-2.1 מטר, כדי לשאת נוסעים נוספים, והוספה יחידת כוח עזר בזנב. למנועים נוספו מהפכי דחף במקום המצנח המסורבל. הדגם המשופר, שסומן Tu-134A טס לראשונה ב-22 באפריל 1969, ונכנס לשירות מסחרי ב-9 בנובמבר 1970.

בסך הכול יוצרו 852 מטוסים, והם נמצאים עדיין בשימוש ברוסיה ובחבר המדינות, ובמדינות נוספות במזרח התיכון. כמה מטוסים הוסבו להיות מטוסי מנהלים מפוארים. חוקי הגבלת עוצמת הרעש בשדות התעופה גרמו להיעלמות המטוס משדות התעופה של אירופה, בשל מנועי ה-D-30 הרועשים שלו.

בעקבות התאונה בטיסה 9605 של רוסאייר שהתרחשה ב-20 ביוני 2011, דרש נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ממשרד התחבורה הרוסי לזרז הליכי קרקוע כל מטוסי הטופולב Tu-134 וקרקוע מוחלט שלהם עד 2012. עם זאת, קרקועם הסופי בוצע רק בשנת 2019.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטוסי נוסעים סובייטיים
קטגוריה:טופולב
מנבג

שמאל|ממוזער|250px|מנבגים של טחב
**מִנְבָּג** (ספורנגיום, sporangium) - האיבר בו נוצרים הנבגים, בשלב הספורופיט של חיי הצמח. המנבג מייצר תאי אם, שכל אחד מהם מתחלק לארבעה נבגים בחלוקה מיוטית. תאי המנבג הם דיפלואידיים.

עיקר הרבייה וההפצה בקבוצות הצמחים הפרימיטיביות יותר נעשות באמצעות נבגים שנוצרים במנבג ומופצים מתוכו. המנבגים של רוב הטחבים הם איברים מיוחדים שנישאים מעל שאר אברי הצמח (הירוקים), ואילו המנבגים של שרכים נמצאים על פי רוב על עלים רגילים, בשולי העלה או בצדו התחתון.

**מנבג זכרי** (מיקרוספורנגיום, microsporangium) - מנבג המייצר נבגים זכריים, מהן יתפתח גמטופיט זכרי המייצר תאי זרע. בצמחים עילאיים זהו למעשה שק האבקה. 

**מנבג נקבי** (מגהספורנגיום, megasporangium) - מנבג המייצר נבגים נקביים, מהן יתפתח גמטופיט נקבי המייצר תאי ביצה. בצמחים עילאיים זוהי למעשה הביצית. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
אות המערכה של החזית המזרחית

**אות המערכה של החזית המזרחית** (גרמנית: **Medaille Winterschlacht im Osten**) היה אות מערכה של גרמניה הנאצית שהוענק בזמן מלחמת העולם השנייה.

האות נוצר במטרה להכיר בקשיים שסבלו החיילים הגרמנים וחיילי מדינות הציר שנלחמו איתם בחזית המזרחית בזמן החורף הרוסי הקשה של 1941–1942.

במהלך המלחמה הוענקו יותר משלושה מיליון עיטורים. עקב התנאים הקשים מהם סבלו החיילים הגרמנים בחזית המזרחית העיטור כונה "מסדר הבשר הקפוא" (Gefrierfleischorden). חלוקת העיטור נפסקה ב-4 בספטמבר 1944.

## קריטריונים להענקה
* 14 ימים של שירות קרבי בחזית המזרחית בין ה-15 בנובמבר 1941 ל-15 באפריל 1942. 

* 60 ימים של שירות לא קרבי בחזית המזרחית בין התאריכים ה-15 בנובמבר 1941 ל-15 באפריל 1942. 

* פציעה בקרב במהלך שירות בחזית המזרחית.

* נפילה בקרב במהלך שירות בחזית המזרחית.

* פציעה שנגרמה מכוויית קור (או פציעה שנגרמה כתוצאה מהאקלים) וחמורה מספיק כדי להצדיק הענקת אות הפציעה.

## עיצוב
העיטור עוצב על ידי ארנסט קראויט. צורת העיטור היא עגולה, על חזית העיטור יש עיט שעומד על צלב קרס. מאחורי צלב הקרס יש עלה אלון.

בחלק האחורי של העיטור כתוב במרכז "Winterschlacht Im Osten 1941/42" (קרב החורף במזרח 1941/42) מתחת לכיתוב יש חרב ועלה אלון מוצלבים.

החלק העליון של העיטור מעוצב בצורת קסדה, העיטור תלוי על סרט בצבע אדום עם פס שחור באמצע, כאשר משני צדי הפס השחור יש שני פסים לבנים דקים (האדום מסמל את הדם שנשפך במערכה, הלבן מסמל את השלג של החורף והשחור מסמל את המוות שנגרם במערכה).

גרסה נוספת של העיטור הונפקה בשנת 1957, והיא זהה לעיצוב המקורי למעט צלב הקרס שהוסר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אס אס
קטגוריה:ורמאכט
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: אותות ועיטורים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: עיטורים
מקדם התקבצות

**מקדם התקבצות** (Clustering coefficient) הוא מונח בתורת הגרפים שהגו דאנקן וואטס וסטיבן סטרוגאטס, בשעה שהנחה האחרון את הראשון, בעבודת דוקטורט, במתמטיקה שימושית. מקדם ההתקבצות הוא מדד למידת ההצטברות לצבירים בגרף, ושימש אותם בעבודתם על עולמות קטנים.

## הגדרות
ממוזער|שמאל|מקדם ההתקבצות של הצומת המסומן בכחול במקרים שונים. הקווים השחורים מייצגים קשתות הקיימות בגרף, בעוד הקווים האדומים מייצגים קשתות אפשריות שאינן קיימות.

### הגדרות עזר

גרף מוגדר כאוסף של \ n צמתים \ V={v_1,v_2,...v_n}, ואוסף של קשתות \ E, כך ש־\ e_{ij} היא קשת בין \ v_i ו־\ v_j. בהמשך נניח ש־\ v_i, \ v_j ו־\ v_k חברים ב־\ V.

**הסביבה** \ N_i של הצומת \ v_i מוגדרת כקבוצת הצמתים המחוברים אליו ישירות: N_i = \{v_j\} : v_j \in N_i, e_{ij} \in E.

הדרגה של הצומת \ v_i, היא מספר הצמתים המחוברים אליו ישירות, או מספר הצמתים בסביבתו, ותסומן \ k_i = |N_i|.

### הגדרת מקדם ההתקבצות

מקדם ההתקבצות \ C_i של הצומת \ v_i, הוא היחס בין מספר הקשתות בסביבה של \ v_i למספר הקשתות האפשריות בסביבתו (מספר הקשתות שהיו בסביבה, אילו היא הייתה גרף מושלם).

עבור גרף בלתי-מכוון, מספר הקשתות האפשריות הוא \frac{k_i(k_i-1)}{2} - טור חשבוני (סכום של סדרה חשבונית) מ־0 עד \ k_i-1. זאת מאחר שלצומת ה־\ k_i יש \ k_i-1 קשתות אפשריות, לצומת ה־\ k_i-1 יש \ k_i-2 קשתות אפשריות (הקשת עם הצומת ה־\ k_i כבר נספרה), וכך הלאה, עד שלצומת האחרון נותרות 0 קשתות אפשריות. כלומר, בכל סביבה \ N_i בגרף בלתי מכוון יש \frac{k_i(k_i-1)}{2} קשתות אפשריות. לכן, מקדם ההתקבצות \ C_i יהיה נתון על ידי:

C_i = \frac{\frac{k_i(k_i-1)}{2}} = \frac{2|\{e_{jk}\}|}{k_i(k_i-1)} : v_i \in V, v_j,v_k \in N_i, e_{jk} \in E

הביטוי במכנה מציין את מספר הקשרים האפשריים בסביבה \ N_i, בעוד שהביטוי במונה מציין את גודל קבוצת הקשתות \ e_{jk}, כך ש־\ v_j ו־\ v_k שייכים ל־\ N_i (כלומר, חלק מהסביבה של \ v_i), ו־\ e_{jk} שייך ל־\ E (כלומר, קשתות שאכן קיימות בגרף).

בגרף מכוון המצב דומה, אלא שעבור כל קשת בודדה \ e_{jk} בגרף הבלתי-מכוון, קיימות שתי קשתות "מקבילות" בגרף המכוון: \ e_{jk} ו־\ e_{kj}. לכן, מספר הקשתות האפשריות בגרף המכוון כפול ממספר הקשתות האפשריות בגרף הבלתי-מכוון. כלומר הביטוי למקדם ההתקבצות של צומת \ v_i יהיה:

C_i = \frac{k_i(k_i-1)} : v_i \in V, v_j,v_k \in N_i, e_{jk} \in E

אם מקדם ההתקבצות של צומת מסוים, \ v_i, שווה ל־1, זה אומר שהסביבה שלו, \ N_i, היא גרף מושלם, וכל הצמתים בה מחוברים זה לזה. אם מקדם ההתקבצות שלו הוא אפס, משמעות הדבר היא שהדרך היחידה לעבור בין שני צמתים בסביבה שלו היא דרכו - הוא היחיד שמחזיק את הסביבה מחוברת.

מקדם ההתקבצות של הגרף כולו, נחשב לממוצע מקדמי ההתקבצות של כל הצמתים בגרף: \overline{C} = \frac{1}{n}\sum_{i=1}^{n} C_i. בסוציולוגיה הגודל הזה מכונה לעיתים "fraction of transitive triplets", אם כי עשויה להיות לו משמעות מתמטית שונה לעיתים: היחס בין מספר הקשתות הקיימות למספר הקשתות האפשריות בגרף כולו.

באיור משמאל מוצגת סביבה בת 3 צמתים של הצומת המסומן, ומקדם ההתקבצות בקונפיגורציות שונות של קשתות: אם קיימות כל שלוש הקשתות, מקדם ההתקבצות הוא 1, אם קיימת קשת אחת מתוך שלוש, מקדם ההתקבצות הוא שליש, ואם אף צומת בסביבה של הצומת המסומן איננו מחובר לאחרים, מקדם ההתקבצות של הצומת המסומן הוא 0.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת הגרפים
הסכמי טרטו

**הסכמי טרטו** (באנגלית: **Treaty of Tartu (Russian–Estonian)**, **Treaty of Tartu (Russian–Finnish)**; ברוסית: ****; באסטונית: **Tartu Rahu**; בפינית: **Tarton Rauha**) היו סדרה של הסכמים בין רוסיה הסובייטית ובין פינלנד ואסטוניה הצעירות, אשר היו עד פברואר 1917 בשליטת האימפריה הרוסית ואחר כך בשליטת הרפובליקה הרוסית (4 במרץ 1917 — 7 בנובמבר 1917). הם נידונו ונחתמו בעיר טרטו שבאסטוניה בשנת 1920 אחרי תום מלחמות האזרחים ברוסיה ובפינלנד וסיום מלחמת השחרור באסטוניה. ההסכמים נגעו בנושאים אשר כללו את עצמאותן של פינלנד ואסטוניה והגבולות של המדינות האלה עם רוסיה.

## ההסכמים
**ההסכם הרוסי-אסטוני** – נחתם ב-2 בפברואר 1920 אחרי מלחמת השחרור האסטונית. תנאי ההסכם נידונו בין אדולף יופה, מן הצד הרוסי, לבין יאן פוסקה (Jaan Poska)  מן הצד האסטוני וקבעו שלאסטוניה תינתן עצמאות מלאה מרוסיה. על-פי ההסכם, רוסיה ויתרה לטובת אסטוניה על אזור פצ'ורי (כיום במחוז פסקוב של רוסיה) ועל השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, כולל העיר איוואנגורוד (כיום במחוז לנינגרד של רוסיה). כמו כן, הועברו לאסטוניה כ-11.6 טון זהב במסגרת חלוקת הזהב של האימפריה הרוסית. 

**ההסכם הרוסי-פיני** – נחתם ב-14 באוקטובר 1920 אחרי משא ומתן שנמשך ארבעה חודשים. על-פי ההסכם, הגבול בין רוסיה לבין פינלנד היה זהה לגבול הישן עם הדוכסות הגדולה של פינלנד, למעט אזור פטסאמו (Петсамо, בפינית *Petsamo*) בעל הנמל נטול הקרח לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני שנמסר לפינלנד ואילו מזרח קרליה שנמסר לרוסיה. כמו כן, פינלנד פירקה את כל המתקנים הצבאיים שלה בים הבלטי והרוסים אפשרו מסחר חופשי בין ימת לדוגה למפרץ הפיני. מבחינת פינלנד הייתה זו מסגרת חוקית לביטול הסכם פרדריקסהאמן משנת 1809 שבמסגרתו סופחה פינלנד לרוסיה.

## אחרית דבר
על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939, אסטוניה, לטביה, ליטא ומזרח-פולין נכבשו על ידי ברית המועצות וגרמניה קיבלה את רוב פולין (כיום בבלארוס ובאוקראינה).

Baltic states borders.jpg|הגבול הרוסי-אסטוני, כולל השטחים בירוק, כפי שהוסכם בחוזה טרטו. 
Tarton rauha-HE.png|הגבול הרוסי-פיני כפי שהוסכם בחוזה טרטו. בירוק שטחים שניתנו לרוסיה, באדום שטחים שניתנו לפינלנד.
Joffe signing the Treaty of Tartu.jpg|אדולף יופה חותם על חוזה טרטו בשם רוסיה הסובייטית, 1920


## קישורים חיצוניים

* הסכם רוסיה-אסטוניה  

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טרטו
קטגוריה:פינלנד: היסטוריה
קטגוריה:אסטוניה: היסטוריה
טרטו
קטגוריה:1920 ברוסיה
קטגוריה:יחסי ברית המועצות – פינלנד
קטגוריה:גבול אסטוניה–רוסיה
אינקלוזיו

בספרות, **אינקלוזיו** (בעברית: מסגרת, מבנה מעטפת, חתימה מעין הפתיחה) הוא אמצעי ספרותי שמבוסס על עקרון המבנה הקונצנטרי. מבנה שכזה יוצר מסגרת ספרותית ליצירה באמצעות שיבוץ או חזרה על יסודות דומים מתחילתו של הטקסט - בסופו. באופן כזה האינקלוזיו יוצר כמעין סגירת מעגל לסיפור, ולעיתים אף משמש כסיום דרמטי.

אינקלוזיו מופיע ביצירות שונות, הן עתיקות והן חדשות, ובמיוחד בתנ"ך.
למשל: 

## לקריאה נוספת
* ש' יונה, החזרה, עבודת דוקטור, עמ' 266-236
* 
**

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:טכניקות ספרותיות בתנ"ך
ג'וליאן לויד ובר

**ג'וליאן לויד ובר** (באנגלית: **Julian Lloyd Webber**; נולד ב-14 באפריל 1951) הוא צ'לן בריטי, מנצח, שדרן, מנהל אקדמי לשעבר של  ומייסד תוכנית החינוך המוזיקלי .

ג'וליאן לויד ובר הוא בנו של המלחין ויליאם לויד ובר, שאחדות מיצירותיו לצ'לו ניגן והקליט, ואחיו הצעיר של אנדרו לויד ובר. שני האחים שיתפו פעולה בהקלטת וריאציות בסגנון קלאסי-רוק, המבוססות על הקפריצ'ו בלה מינור של פאגאניני לכינור סולו. הוא זכה במלגה לקולג' המלכותי למוזיקה (RCM) ב-1968 והשלים את לימודיו אצל פייר פורנייה בז'נבה ב-1973. ג'וליאן לויד ובר מונה לעמית בקולג' המלכותי למוזיקה בשנת 1994 וקיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האל,  ו (UWL).

ג'וליאן לויד ובר ניגן בקונצרט התרמה שהתקיים ברויאל אלברט הול ב-31 במרץ 2005 למען קורבנות רעש האדמה, שהתחולל באוקיינוס ההודי בשנת 2004. בספטמבר 2009 הצטרף לחבר הנאמנים של סאות'בנק סנטר. הוא היה עמית הנדל של מוזיאון פאונדלינג לשנת 2010, והמוזיקאי הקלאסי היחיד שנבחר לנגן ב. באפריל 2014 קיבל לויד ובר את פרס המוזיקאי הנכבד של  (ISM). הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2021 עבור שירותים למוזיקה.

## ראו גם
* אנדרו לויד ובר

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צ'לנים בריטים
קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:משפחת לויד ובר
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1951
שיטת אלכסנדר

טקסט=שעור בשיטת אלכסנדר|ממוזער|שעור בשיטת אלכסנדר
**שיטת אלכסנדר** (או טכניקת אלכסנדר) היא שיטת אימון פיזית ורגשית, שפותחה על ידי פרדריק מתיאס אלכסנדר (1869-1955) שמטרתה לעזור לאדם להיטיב את תפקודו ואת מצבו הבריאותי והרגשי על ידי שיפור הרגלי עומק בצורת השימוש בגופו המתבטא גם בשיפור היציבה.

במהלך הוראת הטכניקה, המורה מקנה לתלמיד בעזרת ידיו התנסויות תחושתיות המלמדות אותו כיצד לשנות בעצמו הרגלים לקויים ביציבה ובתנועה. באמצעות הידיים, המורה מביא את התלמיד למצב בו הוא עומד נינוח, ללא לחצים על עמוד השדרה. המורה מנחה את התלמיד ומניע את גופו בעדינות, באמצעות ידיו והתלמיד לומד כיצד לזוז בצורה שמיטיבה עם הגוף, ובפרט עם עמוד השדרה. לדברי העוסקים בתחום, השיטה היא מניעתית ושיקומית. לדידם, כשיטה שיקומית היא מסייעת לסובלים ממחושי גב וגפיים, פריצות דיסק, מכאבי ראש, מקשיי נשימה ומצרידות. השיטה מסייעת גם להפחתת מתח וחרדות, שיפור הקשב והריכוז ולאיזון רגשי. כמו כן, לפי העוסקים, השיטה גם עוזרת בשיקום נכים ובשיקום לאחר תאונות וניתוחים.

השימוש בשיטה נפוץ בכל העולם, בעיקר אירופה, ארצות הברית וישראל.

השיטה קנתה לה מעריצים רבים ביניהם הפילוסוף והפסיכולוג ג'ון דיואי, הסופר הבריטי אלדוס האקסלי, המחזאי ג'ורג' ברנרד שו, המוזיקאית נלי בן אור ורבים אחרים.

## השיטה בישראל
בישראל נפתח בירושלים בית הספר הראשון למורים בשנת 1974. בית הספר נוסד על ידי שמואל נלקן אשר ניהל אותו עד לפטירתו בינואר 2015, והיה לבית הספר הראשון מחוץ לגבולות אנגליה. מספר המורים בישראל, ביחס לאוכלוסייה, הוא מן הגבוהים בעולם, וישנם מספר מורים ישראלים בכירים המנהלים בתי ספר למורים באירופה ובצפון אמריקה.

## קישורים חיצוניים

* The Complete Guide to the Alexander Technique
* ארגון המורים הישראלי לטכניקת אלכסנדר
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
ויליאם לויד ובר

**ויליאם סאות'קומב לויד ובר** (באנגלית: **William Southcombe Lloyd Webber**; 11 במרץ 1914, לונדון - 29 באוקטובר 1982, לונדון) היה נגן עוגב ומלחין. הוא היה מנהל הקולג' המלכותי למוזיקה משנת 1964 עד מותו.

המוזיקה של ויליאם לויד ובר נהנתה מגיאות מחודשת בפופולריות, אולי הודות לפרסום שזכו לו בניו, המלחין אנדרו לויד ובר והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. הרקוויאם של אנדרו חובר לזכר אביו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:משפחת לויד ובר
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1982
גורדי שחקים בלונדון

הבנייה לגובה בעיר לונדון החלה בשנת 1098, עם תחילת בנייתו של המגדל הלבן של מצודת לונדון. המבנה הראשון שהתנשא לגובה של יותר מ-100 מטרים היה קתדרלת סנט פול הישנה. עם השלמת בנייתה, בשנת 1310, היה גובהה 150 מטרים. הקתדרלה הייתה גם למבנה הגבוה ביותר בעולם עד שנת 1311, עם השלמת בנייתה של קתדרלת לינקולן בלינקולן, אנגליה. בשנת 1549, שבה להיות קתדרלת סנט פול הישנה למבנה הגבוה ביותר בעולם עקב קריסת המגדל המחודד בראש קתדרלת לינקולן. למרות קריסתו של המגדל המחודד בראש קתדרלת סנט פול הישנה ב-4 ביוני 1561, עקב מכת ברק, היא נותרה המבנה הגבוה בלונדון. בספטמבר 1666 נשרפה כליל בשרפה הגדולה של לונדון. כעת הייתה קתדרלת סאת'ק לבניין הגבוה בלונדון - גובהה 50 מטרים. מאז ועד שנת 1710, אף מבנה לא התקרב לגובה 100 מטרים, עד בנייתה המחודשת של קתדרלת סנט פול המוכרת כיום. הקתדרלה הייתה ועודנה בגובה 111 מטרים ונותרה לבניין הגבוה בעיר עד אוקטובר 1965, עם השלמת בנייתו של מגדל בריטיש טלקום.

גורד השחקים הראשון של לונדון היה מגדל נטווסט (כיום "מגדל 42") שהושלם בשנת 1980 והגיע לגובה של 183 מטרים. הבניין הגבוה ביותר שנבנה אחריו היה כיכר קנדה 1 בקנרי וורף שהושלם בשנת 1991. בעשור השנים שלאחר מכן נבנו מספר גורדי שחקים ובהם כיכר קנדה 8, רציפי הרון, בניין ברקליז ובניין סוויס רה.

בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה שוב בנייה לגובה. מגדל השארד הגבוה ביותר בעיר ומתנשא לגובה של 306 מטרים.

[ממוזער|מרכז|1000px|תמונת פנורמה של מרכז [לונדון (יוני 2012)]]

## רשימת גורדי השחקים
הטבלה שלהלן מדרגת את גורדי השחקים בלונדון שבנייתם הושלמה או שהסתיימו בהם עבודות השלד (topped out) וגובהם עולה על 100 מטרים (328 רגל. גובה הבניינים המוצג בטבלה כולל את התורן או פרטים אדריכליים אחרים הממוקמים בראשם, אך אינם כוללים את האנטנות שעל התורן. סימן שווה (=) מצביע על שוויון בגובהם של שני מבנים או יותר. עמודת ה"שנה" מציגה את שנת סיום הבנייה.

## גורדי שחקים בבנייה
ממוזער|מרכז|1000px

## גורדי שחקים שנהרסו
טבלה זו מציגה את גורדי השחקים שנהרסו וגובהם עלה על 100 מטרים.

## סדר כרונולוגי של גורד השחקים הכי גבוה בעיר
[ממוזער|שמאל|250px|[המגדל הלבן של מצודת לונדון והיה לגבוה מבין מבני לונדון בין השנים 1098–1310]]

## ראו גם

* גורדי שחקים בישראל
* בנייה לגובה בתל אביב
* גורדי שחקים בניו יורק
* גורדי שחקים במוסקבה

## קישורים חיצוניים

* תיאור של גורדי השחקים של לונדון
* תרשימי גורדי שחקים של לונדון
* תיאור גורדי השחקים בלונדון באתר Emporis.com
* מדריך לגורדי השחקים של לונדון
* אתר רשמי של מגדל גשר לונדון
* חדשות גורדי השחקים של בריטניה

## הערות שוליים

*
קטגוריה:לונדון
770

## אירועים

## נולדו
* מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (תאריך משוער, נפטר ב-829)
* אגברט מלך וסקס (נפטר ב-839)

## נפטרו
* שוֹטוֹקוּ – קיסרית יפן (נולדה ב-718)
* דו פו – משורר סיני (נולד ב-712)
*תורינגברט, רוזן אסביי (נולד ב-735)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
מגדל 42

**מגדל 42** (באנגלית: **Tower 42**) הוא גורד השחקים הראשון של העיר לונדון והראשון שגובהו היה מעל ל-150 מטרים בבריטניה. עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נקרא המגדל "מגדל נטווסט", על שם הבנק שבנה את המגדל ואף ממבט-על מבנה המגדל דומה לסמל החברה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד ספירט ונבנה בין השנים 1971 עד 1979. קומות המשרדים נפתחו בשנת 1980 ועלות הבנייה הייתה כ-72 מיליון לירות שטרלינג.

המגדל מתנשא לגובה 183 מטרים ו-42 קומות, וכאשר הושלם היה גורד השחקים הגבוה ביותר בלונדון, עד שנעקף בשנת 1990 על ידי מגדל כיכר קנדה 1 המתנשא לגובה 235 מטרים.

בניית גורד השחקים, במרכז לונדון, נחשבה לצעד מהפכני ושנוי במחלוקת באותה העת, עקב מגבלות גובה במרכז לונדון, אך כיום האזור רווי בגורדי שחקים רבים, ביניהם מגדל סוויס רה הידוע וגורדי שחקים אחרים אחרים.

ארגון המחתרת האירי ה-IRA פוצץ בשנת 1993 משאית תופת סמוך לאזור המגדל, שגרמה לנזק עצום למגדל ולמגדלים סביבו. עקב הנזק הגדול, צופה המגדל מחדש בכל קומותיו ושופץ מחדש כמעט לחלוטין. לאחר השיפוץ, החליט בנק נטווסט (נשיונל ווסטמיניסטר בנק) שלא לאכלס את הבניין מחדש, שינה את שמו ומכר אותו לחברה אחרת אשר שינתה את שמו בשנית, הפעם ל-"מגדל 42", על שם 42 קומותיו.

## ראו גם
* גורדי שחקים בלונדון

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של "מגדל 42"
* "מגדל 42", באתר גורדי שחקים

42, מגדל
אלפ ארסלאן

**אלפ ארסלאן** (בפרסית: **آلپ ارسلان**; 20 בינואר 1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית, והנין של סלג'וק מייסד השושלת. שלט בשנים 1063–1072. הוא החליף את שמו למוחמד בן דאוד צ'אגרי, כאשר אימץ את דת האסלאם. אך לצורך מסעותיו הצבאיים הוא קיבל את השם "אַלפּ אַרסְלַאן" שמשמעותו היא "אריה אמיץ". מבחינה היסטורית הוא ידוע כלוחם ומנהיג ומבחינת אישיות הוא נזכר כאדם אמיץ, נועז ונדיב. את ניצחונו המפורסם ביותר השיג בקרב מנזיקרט בשנת 1071 מול האימפריה הביזנטית.

## מלכותו
אלפ ארסלאן ירש מאביו, צ'אגרי בג , את המושלות בחורסאן בשנת 1059.

ב-1063 תוגריל, סולטן האימפריה הסלג'וקית מת ללא בן זכר, ואלפ ארסלאן, אחיינו, עלה לשלטון על כס המלוכה הסלג'וקי. והפך בכך לשליט של פרס, מנהר אוקסוס לנהר פרת.

בגיבוש ממלכתו החדשה, וטיפול בסיעות הבעיתיות, ארסלאן נעזר בצורה בולטת בניזאם אל-מולכ, הווזיר שלו, ואחד האנשים המשפיעים ביותר בהיסטוריה המוסלמית המוקדמת.

עם ביטחון ושקט בממלכתו, כינס ארסלאן מועצה מדינית ובה הכריז על בנו מלכשאה כיורשו. בתקווה לכבוש את קייסרי, בירת קפדוקיה, יצא ארסלאן בראש חיל הפרשים הטורקמנים, חצה את נהר פרת ופלש לעיר, לאחר מכן פנה לארמניה ולגאורגיה וב-1064 השתלט עליהן.

ב-1072 נרצח על ידי אציל מקומי אותו דן למוות קודם לכן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סלג'וקים
קטגוריה:ילידי 1029
קטגוריה:נפטרים ב-1072