open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לונדון (אלבום)

"**לונדון**" הוא אלבומה ה-30 של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים והוא השני הנמכר היותר מבין אלבומיה.

## רקע
האלבום יצא ב-1989, בזמן האינתיפאדה הראשונה. למעשה, סוף שנות השמונים הייתה תקופה בה הוציאו אמנים רבים לרדיו שירי מחאה רבים על האינתיפאדה. בין אמנים אלה, מלבד אלברשטיין, ניתן למנות את נורית גלרון עם "אחרינו המבול", סי היימן עם "יורים ובוכים" ואהוד בנאי עם "ערבב את הטיח".

"לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין. את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שחלקם בעלי תוכן כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח המסורתי של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח. בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, והוא מוחה על האלימות הקטלנית של ישראל בדיכוי האינתיפאדה. השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח.

מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא". השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני.

ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון"). האלבום הוא הקלטה חיה של המופע שנערך אחרי צאת האלבום "לונדון", ובו בין השאר השירים "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר". ההקלטה נערכה בידי גלי צהל בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.

## רשימת רצועות
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חוה אלברשטיין, מלבד היכן שמצוין אחרת.

## משתתפים
* חוה אלברשטיין - שירה, קולות רקע
* ירוסלב יעקובוביץ' - קלידים, חליל, סקסופון טנור, קלרינט, סקסופון סופרן, סינתיסייזר, עיבודים, הפקה מוזיקלית
* מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה, סינתיסייזר
* אלונה טוראל - פסנתר, סינתיסייזר
* שלמה יידוב - גיטרה ("קחי אותי איתך", "רמז", "יש סיפור חדש בעיר", "אם יראוני אבן")
* שמוליק בודגוב - גיטרה ("לונדון", "מה יהיה", "אל תשליכני", "גם אתה תעבור")
* דפנה ארמוני - קולות רקע, שירה ("יש סיפור חדש בעיר")
* חני בודגוב - קולות רקע
* אורנה דץ - קולות רקע
* יהודה תמיר - קולות רקע
* מיכל רותם - צילום עטיפה
* מאירה טננבוים - עוזרת הפקה
* אריאלה וילנסקי - עוזרת הפקה
* זאב אולמן - מפיק אחראי

## קישורים חיצוניים

*  פירות הקיץ ופירות הסתיו, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
*  גם אתה תעבור, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ירוסלב יעקובוביץ'
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
בית הספר לתיאטרון חזותי

**בית הספר לתיאטרון חזותי** הוא מוסד חינוכי בתחום התיאטרון הפועל בירושלים משנת 1986.

## אודות
בית הספר הוקם בירושלים בשנת 1986 כדי לקדם גישה אמנותית בינתחומית, המציבה אלטרנטיבה לתפיסות מקובלות של יצירת אמנות. הקמפוס של בית הספר היה עד שנת 2021 ברחוב יד חרוצים באזור התעשייה תלפיות בירושלים, לצד בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה.

בית הספר שם לו למטרה להכשיר במאים, כוריאוגרפים, בובנאים, שחקנים-יוצרים, אמני וידאו ואמנים פלסטיים שעבורם הבינתחומיות, המבע החזותי וחיבורם לפרפורמנס מהווים תפיסת עולם. לצורך זאת משלב בית הספר בין לימוד קבוצתי להנחיה אישית.

בשנותיו הראשונות נוהל בית הספר על ידי הדס עפרת, ובין מקימיו נמנה גם מריו חורחה קוטליאר. עד שנת 2000 היה בית הספר מאוגד במסגרת העמותה לקידום תיאטרון בינתחומי, עם תיאטרון הקרון והזירה הבין-תחומית.

בבית הספר מוצעת תוכנית לימודים ארבע-שנתית מלאה, שאותה ניתן לשלב בלימודי תואר ראשון (.B. Ed) ובתעודת הוראה בשיתוף עם המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.

ב־2007 הועלתה בבית הספר ההצגה מייקל כפרויקט גמר, הצגה אשר זכתה בפרס ראש עיריית ירושלים ופרס קיפוד הזהב.

משנת 2022, בית הספר עבר למשכנו החדש כחלק מ"קמפוס ירושלים לאומנויות". הבניין ממוקם בצומת הרחובות בצלאל והגידם במרכז העיר, סמוך למרכז ז'ראר בכר ולמחלקה לאדריכלות של בצלאל. קמפוס ירושלים לאמנויות כולל גם את בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, הסטודיו למשחק ניסן נתיב והמרכז למוזיקה מן המזרח.

## הצוות
* נאוה פרנקל - מנהלת בית הספר
* סיגל נטף - מנהלת אופרציה ותפעול
* מירב פלג - רכזת אקדמית
* מטר פרשיץ - מנהל הפקות
* עמית מן - צילום ותיעוד
* איהאב פרוך - צוות טכני
* מועז פרוך - צוות טכני

### סגל המרצים
* חיים אברמסקי
* איריס ארז
* מירב בן דוד
* ד"ר דפנה בן שאול
* כרמל בר
* גיא גוטמן
* מנחם גולדנברג
* תומר דמסקי
* עמית דרורי
* רות וידר מגן
* אייל וייזר
* ציפי ויצמן
* מאי זרחי
* עתליה ישראלי נבו
* אורנה לוי
* יונתן לוי
* מאיה לוי
* תמי לבוביץ
* עמית מן
* עידית סוסליק
* גוני פז
* מרסלו פילבסקי
* שלי פלמון
* נאוה פרנקל
* גבי קריכלי
* אלכס קרמר
* לאה רוטמן
* יובל רימון
* עדה רימון
* אופק שמר
* גיא שרף

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ירושלים: חינוך
תיאטרון חזותי
קטגוריה:תלפיות
דוקרנית אדומה

**דּוֹקְרָנִית אֲדֻמָּה** (שם מדעי: *Mycteroperca rubra*), או בשמו העממי **לוקוס אירדי**, הוא מין דג גרמי טורף מסוג דוקרנית, החי בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי. דג זה נמנה עם מיני תת-משפחת הדקרים הידועים בבשרם המשובח וכדגי מאכל נחשקים.
## מאפיינים
ראשו גדול ומאורך, כאופייני לדגי הדקר הלסת התחתונה ארוכה יותר מהעליונה, גופו חסון ועגלגל. צבעו חום-אדום, גחונו בהיר יותר. לעיתים יש כתמים בהירים על הגוף. תפוצתו באוקיינוס האטלנטי לאורך חופי מערב אפריקה מאנגולה ועד מרוקו, בחופי אירופה בספרד ופורטוגל, ורוב הים התיכון.

דגי דוקרנית אדומה נוהגים לשהות קרוב לקרקעית, סלעית או חולית, מעומק 15 ועד 200 מטר, כאשר הצעירים יותר נמצאים בעומק רדוד יותר מהבוגרים, שם יש זרמי מים חזקים יותר הרוויים יותר בחמצן ומזון. דג זה טורף דגים קטנים ממנו ורכיכות מסוג סילוניות כגון תמנונים ודיונונים. דוקרנית אדומה מתחילה ברבייה בסוף האביב בים התיכון. כרוב דגי הדקר, דוקרנית אדומה מחליפה את מינה מנקבה לזכר בגיל מאוחר יותר בתהליך הנקרא דיכוגמיה. בגרות מינית תחל באורך 27 עד 32 ס"מ כנקבה והשינוי לזכר יתרחש באורך 53 ס"מ ומעלה. הוא מגיע לאורך ממוצע של 80 ס"מ ויכול להגיע לאורך 144 ס"מ ולמשקל 49 ק"ג.

הדג אינו נלכד לעיתים תכופות על ידי דייגים בשל העובדה כי מטבעה אוכלוסיית הדג מפוזרת על פני שטחים גדולים ובעומקים שונים. 

ימין|ממוזער|250px|דוקרנית אדומה שנלכדה בעזרת פתיון דמוי דג

## ראו גם
*דוקרנית שחורה
## קישורים חיצוניים

* דוקרנית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
* אקולוגיה משווה של דגי דקר בבית הגידול הסלעי הרדוד בחוף הים התיכוני בישראל. מאת אנדרי אהרונוב

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1793
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרקוס אליעזר בלוך
קטגוריה:דקרים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מגה-פאונה של האוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:דגי ים במערב אפריקה
Octopus's Garden

"**Octopus's Garden**" (בתרגום חופשי: **גינת התמנונים**) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס, שנכתב והושר על ידי רינגו סטאר (בשמו האמיתי ריצ'רד סטארקי), מתוך אלבומם Abbey Road משנת 1969. ג'ורג' האריסון, שסייע לסטאר בכתיבת השיר, אמר: "'Octopus's Garden" הוא השיר של רינגו. זה רק השיר השני שרינגו כתב, והוא מקסים". הוא הוסיף כי השיר נכנס עמוק מאוד לתודעה של המאזין "כי הוא כל כך שליו. אני מניח שרינגו כותב שירים קוסמיים בימים אלה בלי לשים לב לכך". זה היה השיר האחרון שיצא על ידי הביטלס עם סטאר בשירה.

## הפקה
השיר נכתב על ידי מתופף הלהקה רינגו סטאר, ולמעשה, היה זה השיר האחרון שכתב וביצע סטאר עם הביטלס. השיר הוא שיר ילדים, בו הדובר השר הוא ילד, המזמין את חברו לשחק עמו, בגן של תמנונים על קרקעית הים. השיר מבוצע כמיטב המסורת של סטאר בקולו הליצני והעליז, ומשרה תחושה מבודחת וקלילה. ג'ורג' האריסון גיטריסט הלהקה, החל לעבוד עם סטאר על השיר, כנראה מתוך הזדהות; כשם ששיריו של האריסון נדחו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני. ג'ורג' האריסון אמר בראיון:

"Octopus's Garden הוא שיר של רינגו. זה רק השיר השני שרינגו כתב, שתדע, והוא מלבב". הוא הוסיף כי השיר נכנס עמוק לתוך תודעתך "... כי הוא כל כך שליו. אני מניח שרינגו כותב שירים קוסמיים בימים אלה בלי להבין את זה". על פי סטאר, ההשראה לשיר הגיעה מחופשה שלקח פעם בסרדיניה, שם שוחח עם הקפטן של ספינה עליה הוא היה, והקפטן תיאר לו עובדות רבות על התמנון. השיר נכתב בשיתוף של רינגו והאריסון, והוקלט ב־26 באפריל 1969 באולפני אבי רוד. בגלל היעדרו של ג'ורג' מרטין, נרשמו הביטלס עצמם כמפיקים של השיר.

בסיקור של השיר נכתב כי "הקסם של השיר נמצא בפשטות והיעדר היומרנות שלו".

נואל גלאגר מלהקת אואזיס, ביצע גרסת כיסוי לשיר, ובוצעו לשיר גרסאות כיסוי שונות בידי זמרים ולהקות שונים. באלבום הרמיקס של הביטלס LOVE (אלבום), השיר עורבל עם כמה שירים כגון Yellow Submarine, Good Night, Helter Skelter ועוד (יחד עם מעבר של השיר Sun King בסוף).

## משתתפים
לדברי קווין האולט:

* רינגו סטאר - שירה, תופים, אפקטים מבעבעים
* ג'ון לנון - גיטרת קצב
* פול מקרטני - קולות רקע, בס, פסנתר
* ג'ורג' האריסון - קולות רקע, גיטרה מובילה

## מצעדים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על אוקיינוסים וימים
קטגוריה:שירים על איטליה
קטגוריה:שירי גימיק
תמנון
קטגוריה:שירי פופ רוק
I Want You (She's So Heavy)

**(I Want You (She's So Heavy** הוא שיר של להקת הרוק הביטלס משנת 1969, המופיע באלבום Abbey Road.

השיר מהווה ניגוד לשירים שבאו לפניו ואף כונה ״אחד הניסויים החריגים ביותר של הביטלס עם מבנה״. אורך שיר אופייני של הביטלס נע בין דקה וחצי ל-3 דקות, אך אורכו של שיר זה הוא כמעט 8 דקות (בדומה ל-Revolution 9).

השיר מורכב משני חלקים - בראשון, חוזר לנון על השורה "I want you so bad, it's driving me mad" מספר רב של פעמים, לצלילי מקצב סולידי שמזכיר לעיתים את סנטנה. בפזמון, אומר לנון בקול רם את המשפט "She's so heavy" על רקע קצב אינטנסיבי ומאיים יותר. לאחר מכן חוזר הבית במקצב שונה במקצת, ואחריו - הפזמון, שנמשך למעשה עד סוף השיר, במשך למעלה מ-3 דקות - וחוזר על עצמו פעם אחר פעם, כאשר לקראת הסוף מופיע רעש סטטי מוזר וצורם - רעש לבן, שבולע את הכלים האחרים. בקטע זה של השיר מתבטא הד הרוק הכבד, שהחל לקבל צורה באותה תקופה. השיר מסתיים בפתאומיות לאחר 7 דקות ו-47 שניות.

זהו שיר אפל וכבד יחסית לסגנונם הרגיל של הביטלס. בשיר הזה ניסו הביטלס להשתמש במגוון טכניקות הקלטה שבזמן ההקלטה נחשבו חדישות, כגון הקלטה בערוצים, ריבוי קולות, שימוש בכלים לא קונבנציונליים כאורגן האמונד, סינטיסייזר ועוד.

## מצעדים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על יוקו אונו
פורט לוקרוי

[שמאל|ממוזער|200px|חותמת פורט לוקרוי ב[דרכון ישראלי]]
**פורט לוקרוי** (באנגלית: **Port Lockroy**) הוא נמל, תחנת מחקר ומוזיאון באי גודייר הסמוך לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם, בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
## היסטוריה
המקום התגלה בשנת 1904 וקרוי על שמו של המדינאי הצרפתי אדואר לוקרואה (Édouard Lockroy), שתמך במסע החקר של ז'אן־בטיסט שארקו, שגילה את המקום. 

ב־1944, במהלך מלחמת העולם השנייה ומבצע מחקר איי פוקלנד הקימה בריטניה תחנת מחקר במקום. היה זה הבסיס הקבוע הראשון באנטארקטיקה היבשתית (בשנת 1904 הוקם הבסיס הארגנטינאי הראשון, בסיס אורקאדאס, באיי אורקני הדרומיים). התחנה פעלה עד 1962. הבניין המרכזי נקרא בניין ברנספילד על שם הספינה ששימשה את הבריטים ב־1944, ושנקראה בעצמה על שמו של חוקר הקוטב אדוארד ברנספילד. 

מאז 1996 משמש המקום כמוזיאון המופעל על ידי קרן מורשת אנטארקטיקה של הממלכה המאוחדת ומתעד את ראשית התיישבות האדם ביבשת. כמו כן פועל במקום, בחודשי הקיץ האנטארקטי, סניף הדואר המלכותי הדרומי ביותר בעולם. המקום מסומן כ"אתר מורשת מספר 61" במסגרת הברית האנטארקטית ומהווה את אחר מאתרי התיירות הבולטים ביבשת. 

בנוסף למוזיאון למורשת האנושית מתקיימת במקום אוכלוסייה גדולה של פינגווין לבן־אוזן.

## קישורים חיצוניים

* באתר משלחת החקר הבריטית
* באתר קרן המורשת הבריטית של אנטארקטיקה
* תצלום פנורמי של פורט לוקרוי

קטגוריה:אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה
קטגוריה:אנטארקטיקה: תחנות מחקר
קטגוריה:אנטארקטיקה: מוזיאונים
קטגוריה:ארץ גרהאם
יוהאן תולדה

**יוהאן תולדה** (גרמנית: **Johann Thölde**). אלכימאי, מומחה לייצור מלח בישול, ומוציא לאור. ידוע בעיקר כמוציא לאור של כתבי בזיליאוס ולנטינוס (Basilius Valentinus).

יוהאן תולדה נולד בכפר גרבנדורף (Grebendorf) שבהסן, גרמניה. המידע על קורותיו הוא מועט. מועד לידתו אינו ידוע בוודאות, משערים שנולד ב-1565 או מעט לפני כן. משפחתו עסקה בייצור מלח בישול ממי מעיינות מלוחים שהיו קיימים בסביבה. בשנת 1580 התקבל לאוניברסיטת ארפורט ובשנת 1583 עבר לאוניברסיטת ינה. ב-1599 נישא בעיירה פרנקהאוזן (Frankenhausen) שבתורינגיה, שם גם היה חבר מועצת העיר. הוא מופיע ברישומים לאחרונה ב-1608 כשהיה הממונה על המכרות בנסיכות במברג שבבוואריה.

תולדה ידוע בזכות ההוצאה לאור של הכתבים של האלכימאי בזיליאוס ולנטינוס, נזיר בנדיקטיני, שאין כל הוכחה לקיומו. קיימת השערה שהכתבים המיוחסים לו נכתבו על ידי תולדה עצמו. ב-1603 פרסם ספר בשם הליוגרפיה (Haliographia) בו ריכז את כל הידע של זמנו על ייצור מלח בישול ממי מעיינות מלוחים ותיאר כ-50 מפעלים לייצור כזה שהיו קיימים במרכז אירופה.

מועד ומקום מותו אינם ידועים, משערים שמת לא יאוחר מ-1614.

## קישורים חיצוניים

* הספר הליוגרפיה (מהדורת 1622) (גרמנית בכתב גותי).
* הערך על יוהאן תולדה בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלכימאים
קטגוריה:ילידי 1565
קטגוריה:נפטרים ב-1614
זרם קורושיו

שמאל|ממוזער|250px|זרם קורושיו מסומן בחץ העולה צפונה במערב הטבעת של צפון האוקיינוס השקט.
[שמאל|ממוזער|250px|הזרמים המקיפים את יפן: 1. זרם קורושיו. 2. הארכה של זרם קורושיו. 3. זרם קורושיו הנגדי. 4. זרם צושימה. 5. זרם צוגרו. 6. זרם סויה. 7. [זרם אויאשיו. 8. זרם לימן.]]
**זרם קורושיו** (ביפנית: 黒潮 – זרם שחור), הנקרא גם **זרם יפן** או **הזרם השחור**, הוא זרם ים בחלקו המערבי של צפון האוקיינוס השקט הזורם לכיוון צפון. מקורו של הזרם הוא מול חופי טאיוואן, והוא זורם בכיוון צפון־מזרח בחולפו על פני יפן, שם הוא מתמזג עם הזרם הפסיפי הצפוני הפונה מזרחה. הזרם מקביל בתכונותיו לזרם הגולף הזורם באוקיינוס האטלנטי בכך שהוא נושא מים חמים טרופיים לכיוון האזור הארקטי, והוא אחד מזרמי הים החזקים בעולם. שמו ניתן לו עקב הצבע הכחול הכהה של מימיו. מימיו החמימים של זרם קורושיו מאפשרים את קיום שוניות האלמוגים של יפן, השוניות הצפוניות ביותר בעולם, וכן את מזג האוויר הנוח בחופיה הדרומיים של אלסקה ובקולומביה הבריטית. התפצלות הזרם לתוך ים יפן נקראת זרם צושימה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קורושיו
קטגוריה:האוקיינוס השקט
קטגוריה:יפן: גאוגרפיה
אריה צימוקי

שמאל|ממוזער|250px|משפחת רוזינקו בקובל, לפני עלייתו של אריה (משמאל), 1936
[שמאל|ממוזער|250px|תלמידי כתה חמישית-שישית בגימנסיה "תרבות" בעיר קובל. 1932-3 
התלמיד אריה רוזינקו שורה עליונה קיצוני משמאל. במרכז יושב המורה ל[לטינית ולהיסטוריה מרדכי לייאר]]

**אריה צימוקי** (רוזינקו; 27 בפברואר 1919 – 1 בדצמבר 1985) היה פעיל ציוני ועיתונאי ישראלי, שעסק בעיקר בנושאי ממשלה ומדיניות חוץ. ייסד את המועצה הציונית בישראל, שימש כחבר עמית בהנהלה הציונית ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ושימש כסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית של העיתונאים.

## קורות חיים
אריה רוזינקו נולד בעיר קובל שבמחוז ווהלין (פולין), בן לגיטל ויום-טוב. למד ב"חדר", המשיך בבית ספר העממי עברי "הרצליה" וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית "תרבות" בקובל. בוגר קן "השומר הצעיר". מגיל צעיר גילה זיקה עמוקה לעיתונאות. פרסם פיליטונים ומאמרים בשבועון הציוני המקומי "קאָוולער שטימע" ('הד קובל').

בשנת 1938 עלה לארץ ישראל באמצעות סרטיפיקט סטודנט. ב-1941 סיים את לימודיו בפקולטה להיסטוריה עברית וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בהגנה, שירת כנוטר והיה פעיל באיגוד לשיקום האסיר. ב-1943 עבד כפרשן לחדשות חוץ בעיתונים "דבר", "על המשמר" ו"למרחב". עם קום המדינה ב-1948 שימש דובר (קצין עיתונות) משטרת ירושלים במשך שבע שנים, עד 1955. עבר לעיתון "ידיעות אחרונות", שם שימש כתב פוליטי ומדיני בין השנים 1963–1985. נחשב לעיתונאי בעל קשרים ומקורות בצמרת הפוליטית של המדינה ולאיש סודם של ראשיה ושריה הבכירים. כעיתונאי התמסר לטיפוח כותבי יידיש ברחבי העולם ושימש כסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית של העיתונאים (1972–1984).

צימוקי ייסד את המועצה הציונית בישראל, שימש כחבר בהנהלה הציונית ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. לאחר מותו נפתחה על שמו מדרשה לציונות על הר הרצל שיזם ופעל להקמתה.

צימוקי היה נשוי לחוה (מזכירת המערכת של סניף ידיעות אחרונות בירושלים) ואב לשתי בנות, בהן העיתונאית טובה צימוקי לוין. התגורר בשיכון העיתונאים (ירושלים). נפטר בדצמבר 1985, בגיל 66. נקבר בהר המנוחות. כיכר נקראת על שמו בירושלים ופרס על שמו מוענק למחקר על הציונות.

## קישורים חיצוניים
* משפחת רוזינקו באתר ארגון יוצאי קובל
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:בוגרי תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עיתונאים יהודים פולנים
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:טלביה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
פלטפורמת מחשוב

**פְּלַטְפוֹרְמַת מִחְשׁוּב** (לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: **מַסֶּדֶת מִחְשׁוּב**; באנגלית: **Computing platform**) היא מערכת המורכבת מסוג כלשהו של ארכיטקטורת חומרה ביחד עם תשתית תוכנה (software framework או application framework). החיבור בין השתיים אמור לאפשר הרצה של תוכנות ויישומי מחשב. פלטפורמת מחשוב טיפוסית כוללת את ארכיטקטורת המחשב, מערכת ההפעלה, שפות תכנות וממשקי משתמש הקשורים לכך - ספריות של סביבת ההרצה (run-time system) או ממשק המשתמש הגרפי.

לפלטפורמת המחשוב חשיבות מכרעת בפיתוח תוכנה.

## פלטפורמת רשת חברתית
פלטפורמת רשת חברתית, היא אפליקציה או אתר אינטרנט שמאפשרת למשתמשים ליצור פרופילים אישיים, לשתף תוכן, לתקשר עם חברים ולבצע פעולות חברתיות נוספות. פלטפורמות אלו מאפשרות למשתמשים לפרסם תמונות, וידאו, פוסטים וקישורים, ולסקור את תוכן המשתמשים האחרים. הן משמשות גם ככלי לחיפוש עבודה, קידום אירועים וגיבוש קהילות, ונמצאות בשימוש רחב ברחבי העולם לתקשורת ושיווק דיגיטלי.

במאמרו האקדמי "פלטפורמת קפיטליזם"[1], ניק סרניצ'ק מציג את האופן שבו היסודות הבסיסיים של הכלכלה מתגלים במהירות על ידי מספר קטן של פלטפורמות מונופוליסטיות כמו גוגל ופייסבוק, אפל ומיקרוסופט, אובר ו-Airbnb. החברות הללו הן דוגמה לפלטפורמות-על באינטרנט אשר מספקות את בסיס החומרה והתוכנה למילוני בני אדם ובהן ניתן לפעול במגוון רחב של שירותים: תיירות, ניווט, שיווק, חיפוש, סלולר ועוד. מחקרו של שרניק, ממחיש כיצד הפלטפורמות הללו מציגות נטיות חדשות המבוססות על שיקולים פנימיים שונים בתוך המסגרת הקפיטליסטית, ויוצרות אתגרים משמעותיים לחזון עתידי של קפיטליזם ופוסט-קפיטליזם, להפוך את הרשתות לשירותים המונעים על ידי ערכים ולא על ידי רווח. מגמה זו מסמנת שינוי משמעותי בכוח של אותן פלטפורמות, השפעתן על עיצוב סדר היום החברתי העולמי ובאופן שבו חברות קפיטליסטיות פועלות ובאופן שבו הן מתקשרות עם שאר הכלכלה. בעתיד, הרשתות החברתיות העשויות להפוך המפתח לאיחוד ולשיתוף פעולה חברתי עולמי, קידום כלכלה שיתופית ותמיכה במודלים של דמוקרטיה ישירה ותיאום בממדים גלובליים.
----[1] Srnicek, N. (2017). *Platform Capitalism*. Polity, pp.43-50. 

## ראו גם
* תוכנה חוצת פלטפורמות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחשבים
פצ'ורה

**פצ'ורה** (ברוסית: **Печо́ра**) הוא נהר בצפון-מערב רוסיה, אשר נשפך לתוך מפרץ פצ'ורה של ים פצ'ורה (המהווה חלק מים ברנץ), בקצה אוקיינוס הקרח הצפוני. אורכו של הנהר 1809 ק"מ, ורובו עובר בשטחה של רפובליקת קומי. הערים הראשיות היושבות על גדות הנהר הן נריין-מאר ופצ'ורה.

מקור המים העיקרי לנהר הוא שלג. הנהר מכוסה בקרח מסוף אוקטובר עד לסוף אפריל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:ננץ: גאוגרפיה
קטגוריה:רפובליקת קומי: גאוגרפיה
ניל הופ

**ניל הופ** (באנגלית: **Neil Hope**; 24 בספטמבר 1972 – 25 בנובמבר 2007) היה שחקן קנדי, שהתפרסם בעיקר בשל השתתפותו בדרמת הנעורים "דגראסי", בה גילם את דמותו של דרק ("ווילז") ווילר.

## קורות חייו
הופ נולד בטורונטו, והחל לשחק כשהיה בן 9. כשהיה בן 12 לוהק לסדרה "הילדים מרחוב דגראסי", בה גילם את דמותו של גריף (1985–1986). בהמשך לוהק גם לסדרות ההמשך "חטיבת הביניים דגארסי" ו-"תיכון דגארסי" (1987–1991). הופ גילם את דמותו של דרק "וילז" ווילאר, נער הגדל במשפחה מאמצת, ושלאחר מות הוריו המאמצים בתאונת דרכים מפתח דפוסי התנהגות בעייתיים הכוללים גנבות, שתייה לשוכרה ובריחה מהבית, ובסופו של דבר אף מוצא עצמו בבית הסוהר, לאחר שגרם לתאונת דרכים בהיותו שיכור.

הופ לא המשיך בקריירת משחק לאחר ירידתה של הסדרה מהמרקעים, למעט שלוש הופעות אורח בסדרת ההמשך של "דגראסי", "דגראסי - הדור הבא",בין 2001 ל-2003, בהן שב וגילם את דמותו של וילז. ב-2007 נפטר בדירה שכורה בהמילטון. משפחתו שמרה את דבר מותו בסוד, ורק ב-2012 נודע הדבר בציבור.

## קישורים חיצוניים

* ניל הופ באתר דגראסי-ויקי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקנים ילדים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1972
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2007
זרם אויאשיו

[שמאל|ממוזער|250px|זרם אויאשיו מתנגש עם זרם קורושיו סמוך ל[הוקאידו. כששני זרמים מתנגשים הם יוצרים ערבולות. פיטופלנקטון הצומח על פני המים הופך להיות אז מרוכז לאורך הגבולות של ערבולות אלו, ובכך מדגים את תנועת המים.]]
**זרם אויאשיו** (ביפנית: 親潮), הידוע גם בשמות **זרם אויה סיוו**, **זרם אוחוצק** ו**זרם קוריל**, הוא זרם ים קר סוב-ארקטי בצפון האוקיינוס השקט. מקורו של זרם זה הוא במצר ברינג והוא זורם לכיוון דרום כשהוא נושא עמו מים קרים מאוקיינוס הקרח הצפוני לאוקיינוס השקט. סמוך לחופה המזרחי של יפן זרם אויאשיו מתנגש עם זרם קורושיו ליצירת הזרם הצפון פסיפי. לזרם אויאשיו חשיבות בהשפעתו על האקלים של המזרח הרחוק הרוסי, בעיקר בקמצ'טקה ובצ'וקוטקה, שם קו העצים מוסט בכ-10° דרומה לעומת הקו בעומק היבשה בסיביר.

מימיו של זרם אויאשיו עשירים בדגה בשל תכולת חומרי המזון הגבוהה שיש במים קרים ובשל השינויים הגדולים בפני הים, אשר יכולים להגיע לכ־10 מטרים באזורים מסוימים ותורמים לזמינות חומרי המזון. עם זאת, הזרם גורם לוולדיווסטוק להיות הנמל הקרוב ביותר לקו המשווה שמימיו קופאים בעונת החורף, דבר הדורש שוברות קרח על מנת להשאירו פתוח בעונה זו. אולם, לכך יש השפעה מועטה על יבול הדגה בים אוחוצק משום שהשינויים בפני הים גורמים לכך שקפיאת המים לא מתרחשת בקלות.

## קישורים חיצוניים

* 

אויאשיו
קטגוריה:האוקיינוס השקט
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה: גאוגרפיה
קטגוריה:הצפון פסיפי הממוזג
איל שר

**איל שר** (נולד ב-1957) הוא יוצר קולנוע, מנכ"ל פסטיבל ישראל (אוג' 2014) ופסטיבל הג'אז הבינלאומי בירושלים (דצמ' 2015), לשעבר מנהל המחלקה לתרבות ואמנות של הקרן לירושלים, יוזם פרויקט ”שיחות שלום" – דיאלוג במרחב הקיברנטי. ניהל את סינמטק ירושלים בין השנים 1992–1995 והפיק את פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-10, 11 ו-12.

## ביוגרפיה
שר נולד בירושלים. מצד אמו הוא צאצא למשפחה ירושלמית ותיקה (משפחת ברוך מזרחי שהגיעה מספרד לירושלים ב-1620). מוצא שם משפחתו המקורי, סר, מלודז'. בילדותו גדל בירושלים, בפריז ובטוגו, שם כיהן אביו יואל שר בשליחות משרד החוץ. אחיו הוא עו"ד גלעד שר. הוא שיחק כדורסל בנבחרת הנוער של ישראל בכדורסל, עמה השתתף באליפות אירופה ב-1976, בהפועל ירושלים ובקבוצה הג'וניור ורסיטי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

שר בעל תואר שני בפילוסופיה של הרעיונות, מכון כהן, אוניברסיטת תל אביב. בוגר המחלקה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בזמן לימודיו היה עוזר מנהל הסברה בקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס. בוגר תוכנית העמיתים של מרכז השל לקיימות.

הפיק את "צה״ל" בבימויו של קלוד לנצמן (שואה), ביים את ”מבצע כדור רעם“ עבור ערוץ דיסקברי ואת ”ממינוס 400 ומעלה“ בסדרת ”קו התפר“ עבור שירות הסרטים הישראלי, כתב את התסריט לעץ הדומים תפוס על פי ספרה של גילה אלמגור בבימויו של אלי כהן, את "אהבה אסורה" (בימוי יוסי זומר), כתב עבור עניין של זמן יצר וביים מספר סדרות טלוויזיה, ביניהן את "צה"ל 1", "חללית" עם טל פרידמן, אורנה פיטוסי ומיכל זוארץ, "נדודי שינה" עם יעקב כהן וישראל גוריון, ועוד. ניהל את מחלקת Lucasfilm TAP (לוקאס פילם), היה מפיק שותף של פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס, ניו יורק ומיאמי, התמחה אצל המפיק , השתתף בסרט התיעודי "Vis Ã Vis: Eyal & Jawad – A Time Of Dialogue".

שר כיהן בעבר כחבר הוועד המנהל של פסטיבל ישראל, תיאטרון ירושלים, בית הספר לתיאטרון חזותי, הצוללת הצהובה, עונת התרבות בירושלים.

עם שי דורון, מנכ"ל גן החיות התנ"כי ולאחר מכן נשיא הקרן לירושלים, הגיש את "חיות לילה", תוכנית רדיו שבועית ברדיו ירושלים.

בעל עיטור אביר מסדר האמנויות והספרות שהוענק לו מממשלת צרפת עבור תרומתו לקידום קשרי התרבות בין צרפת וישראל (2019).

מיוזמי עצומת האמנים (2025).

## קישורים חיצוניים

* Jerusalem Foundation – הקרן לירושלים – אתר האינטרנט של הקרן
* שירות הסרטים הישראלי
* - peacehub – אתר השיחות
* סבו, , אשר נפל במלחמת העצמאות

* 
**מאמרים פרי עטו**
* - Celebrating Diversity over Devisivness, Jerusalem Report.
* - Start-ART City, EJewish Philanthropy
* - Israel Festival Brings People Together, Creatively, The New York Jewish Week

קטגוריה:אנשי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מנהלי סינמטק ירושלים
קטגוריה:סגל רדיו ירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה

שמאל|ממוזער|200px|תוכנית המוזיאון
שמאל|ממוזער|250px|מראה בחצר המוזיאון
שמאל|ממוזער|250px|תצוגה במוזיאון
**המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה** (ביוונית: **Αρχαιολογικό Μουσείο Ολυμπίας**) הוא מוזיאון באולימפיה שבמערב הפלופונסוס, אחד הגדולים במוזיאוני יוון. במוזיאון מוצגים ממצאים ארכאולוגיים ממחוז אליס וממצאים שנמצאו באתר הארכאולוגי של אולימפיה.

## היסטוריה
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל היווני פאטרוקלוס קרנדינוֹס (Πάτροκλος Καραντινός) ונבנה בעמק הנמצא מול האתר הארכאולוגי מצפון מערב לגבעת קרונוס. המוזיאון נפתח בשנת 1982.

אחד הממצאים החשובים במוזיאון הוא הפסל אלת הניצחון ניקה של הפסל היווני פיוניוס (Παιώνιος) שחי במאה החמישית לפנה"ס. הפסל התגלה בחפירות באולימפיה. פסל זה הוטבע על המדליות שהוענקו באולימפיאדת אתונה שהתקיימה בשנת 2004.

בפברואר 2012 שני שודדים נכנסו למוזיאון ושדדו באיומי אקדח עשרות ממצאים ארכאולוגיים.

## אוספים
* אוסף כלי חרס עשויים מטרקוטה מהתקופות הפרהיסטורית, הארכאית והקלאסית ביוון
* אוסף ממצאים עשויים ברונזה
* אוסף פסלים החל בתקופה הארכאית ועד התקופה הרומית.
* אוסף מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה

## ממצאים חשובים בתצוגה
* הרמס נושא את דיוניסוס התינוק של הפסל פרקסיטלס
* ניקה של הפסל היווני פאוניוס
* זאוס נושא את גנימדס
* גמלונים ממקדש זאוס באולימפיה
* הקסדה של מילטיאדס
* פסל ברונזה של סוס מיניאטורי

## גלריה

קובץ:Zeus' temple, frontone west, Olimpia.jpg|פסלים מהגמלון המזרחי של מקדש זאוס
קובץ:OlympiaDelphin.jpg|דולפין מטרקוטה קופץ מעל הגלים. אוסף המוזיאון
קובץ:Curtius Olympia 1 t06.jpg|"ניקה" של הפסל היווני פיוניוס
קובץ:Hermes di Prassitele, at Olimpia, front.jpg|הרמס נושא את דיוניסוס התינוק


## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

אולימפיה
קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
סיפורימפו

**סיפורימפו** (**De Fabeltjeskrant** בהולנדית: **עיתון המעשיות**) היא סדרת ילדים הולנדית המציגה בובות בסטופ מושן. הסדרה נוצרה ב-1968 על ידי לין פֿאלקניר והופקה על ידי תייס חנובסקי (עונה ראשונה) ולוּק דה לויטה (עונה שנייה), והסתיימה ב-1989.

בישראל הסדרה נרכשה על ידי הטלוויזיה החינוכית בשנות ה-70 של המאה ה-20 והופיעה כפינה בסדרות הילדים ציפיטפוט והבית של פיסטוק. את אדון ינשוף ואת הבובות דיבבו בין היתר גדעון זינגר, דליה פרידלנד ויוסי גרבר. שם הסדרה בעברית הוא הלחם של המילים סיפורים + פה, המוביל אל המרכיב העיקרי בתוכנית - הגשה של סיפורי מעשיות.
ממוזער|אדון ינשוף במחסני הטלוויזיה החינוכית

## תקציר העלילה
כל פרק מבוסס על מעשיה של ז'אן דה לה פונטן, איזופוס, פיידורוס ותסריטים שנכתבו על ידי היוצר. הדמות הראשית נקראת בעברית "אדון ינשוף" ומופיעה בתחילת כל פרק במשפט  וקורא מתוך עיתון המעשיות את עלילת הפרק.

## אתחול
בשנת 2018, לכבוד חמישים שנה לסדרה, הופק סרט הנפשה ממוחשבת בשם "De Fabeltjeskrant: De Grote Dierenbos-spelen" ("סיפורימפו: משחקי יער החיות הגדולים"). בהמשך, בשנת 2019, הופקה סדרת אתחול בהנפשה ממוחשבת שהופצה במקור בהולנד בשירות הסטרימינג "נטפליקס". הסדרה, שכוללת ארבעה פרקים באורך 30 דקות, והסרט החלו להיות משודרים בישראל בדיבוב לעברית בערוץ כאן חינוכית ב-31 ביולי 2020, כאשר את דמותו של אדון ינשוף דיבב אלי גורנשטיין.

## קישורים חיצוניים

* 

* "סיפורימפו (2020)", באתר כאן חינוכית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משלים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בכיכובן של בובות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות רכש
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה ההולנדית
תרומת גופה למדע

[300px|ממוזער|שמאל|ביצוע נתיחה למטרות לימוד ומחקר; יצירה משנת [1617]]
**תרומת גופה למדע** היא החלטתו של אדם כי לאחר מותו תועמד גופתו לשימושו של מוסד ללימוד או מחקר רפואי. בדרך כלל מורה התורם למסור את גופתו לבית ספר לרפואה, שם היא משמשת לביצוע נתיחות על ידי סטודנטים לרפואה במסגרת לימודי האנטומיה שלהם.

לאחר מסירת גופת התורם למוסד המיועד נעשות בה שם פעולות שימור (בדומה לחניטה) על מנת לאפשר את השימוש בה לפרק זמן ארוך. במסגרתן מוזרקים לגופה חומרים כימיים, המונעים את הריקבון וההתפוררות הטבעיים המתרחשים לאחר המוות. פעולת השימור אורכת מספר חודשים ולאחריה מתחיל השימוש המדעי או הלימודי בה.

לאחר פרק זמן שעליו החליט התורם מסתיים השימוש בגופתו. אז היא מובאת לקבורה או נשרפת בהתאם לרצונו של התורם ובתיאום עם בני משפחתו.

על פי ההלכה היהודית, אסור לבצע שימוש בגוף האדם לאחר מותו. גם כאשר מדובר לצורכי מחקר. אלא אם כן מדובר בצורך פיקוח נפש וודאי.

## ראו גם
* תרומת איברים

## קישורים חיצוניים

*
* 
* 
* 
* תרומת גוף למדע, מתוך הספר פניני הלכה
* נוהלי קבלה ומסירת תרומת גופה לצורכי מדע ומחקר לחוג לאנטומיה ואנתרופולוגיה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב
* נהלים הקשורים לקבלה ומסירת תרומת גופה לצורכי מדע ומחקר, הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גופת מת והטיפול בה
קטגוריה:אנטומיה
קטגוריה:לימודי רפואה
גופה
מיקה (טיל)

ה-**מיקה** (בצרפתית: **MICA**, ראשי התיבות של: Missile d’interception et de combat aérien, תרגום: טיל יירוט וקרבות אוויר), הוא טיל נ"מ שגר ושכח לטווח קצר-בינוני, המתאים כנגד מטרות מגוונות, בכל מזג-אוויר. הטיל מיוצר על ידי חברת MBDA. הטיל מיועד לשימוש הן מפלטפורמות אוויריות (מטוסי קרב) והן מפלטפורמות קרקעיות או ימיות בעלות יכולת שיגור אנכית של הטיל. הטיל הוא בעל יכולת ניהוג וקטורי. 

הטיל פותח משנת 1982 והלאה על ידי חברת MATRA. הניסויים הראשונים נעשו בשנת 1991, והטיל נכנס לשירות לראשונה בשנת 1996 במטוסי מיראז' 2000 ודאסו ראפאל. הטיל מהווה תחליף לטילי סופר 530 (יירוט) וטילי מג'יק II (קרבות אוויר). אפשר לשגר 2 טילים במרווחי זמן של 2 שניות.

## תיאור
הטיל מיוצר ב-2 גרסאות: MICA RF בעל ביות המבוסס על מכ"ם אקטיבי ו-MICA IR בעל ביות הדמאתי תת-אדום (IIR). שתי הגרסאות מתוכננות לזהות אמצעי הטעיה כמו מוץ ונורים. יחידת שליטה לניהוג וקטורי המחוברת למנוע הטיל מגדילה את יכולת הזמישות שלו. לטיל יכולת להינעל על מטרה לאחר השיגור (LOAL). כאשר הטיל מותקן על גבי מטוס הראפאל, ה-MICA IR מסוגל לשלוח תמונת תת-אדום למערכת עיבוד המידע המרכזית, ובכך להוות סנסור נוסף. 

המיקה יכול לשמש כטיל קרקע אוויר לטווח קצר כמו במערכת ה-**VL MICA SHORAD**. 

## דגמים
* MICA RF
* MICA IR
* VL MICA RF
* VL MICA IR

## מפעילים
*  
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 

## ראו גם
* AIM-132 אסראם
* AIM-9X
* דרבי (טיל)
* איריס-טי

קטגוריה:טילי אוויר-אוויר אירופאיים
קטגוריה:טילי קרקע-אוויר
קטגוריה:טילים צרפתיים
ירי שמחה

**ירי שמחה** הוא ירי בנשק קל, כגון רובה או אקדח, כלפי מעלה אל השמים לשם הבעת שמחה. ירי שמחה נהוג בחבל הבלקן, במדינות ואוכלוסיות ערביות, בחלקים מצפון הודו, בפקיסטן, באפגניסטן, בפיליפינים, ישראל (בעיקר בקרב המגזר הערבי) בחלק ממדינות מרכז אמריקה בארצות הברית, ברוסיה ובאתיופיה. הירי מבוצע בעיקר במהלך חגים או שמחות משפחתיות ולעיתים בתהלוכות ואירועים אחרים. הירי מבוצע, בדרך כלל, בזווית תלולה, כאשר הנשק מונף מעל ראשי המתקהלים ללא כוונון. לעיתים הירי מבוצע במצב אוטומטי, מרובי סער ובכך מועצמת עוצמת הרעש.

## סיכונים ומפגעים בירי שמחה
ישנם דיווחים על תאונות ירי בחתונות ובסילבסטר. חלק מהתאונות הן בשל פליטת כדור בתוך קהל צפוף וחלק בשל תכונותיו של הירי תלול המסלול שבו מהירות הקליע הנופל אל הקרקע קרובה למהירותו הגבולית. במקרים שבהם הירי מבוצע מזווית ישרה כלפי מעלה עשויים להיפגע החוגגים עצמם שמצויים בצפיפות רבה בסביבתו של היורה מפגיעות הקליעים. לעיתים הירי נעשה כשהיורה מוסח ומופרע על ידי החוגגים שסביבו ומבלי שהוא מכוון ואף אינו מביט בנשק במהלך הירי. במקרים מסוימים הירי מבוצע בנשק אוטומאטי ביד אחת מבלי שיד האחרת תומכת במתפסים ובכך עלול להיפגע מהירי חוגג אחר שבקרבת היורה.

מלבד תאונות הירי, ירי שמחה מהווה זיהום רעש. קולות הירי הם חזקים מאוד ומפריעים את שנתם ומנוחתם של המתגוררים בסביבה אף ביישובים סמוכים.

## חוקיות ירי שמחה
בישראל ירי השמחה מנוגד לחוק, שכן השימוש בנשק אישי מוגבל למטרות מסוימות שהן ציד, הגנה עצמית או אימוני ירי להגנה עצמית במקום ובמתכונת שאושרו או ירי ספורטיבי במקום ובמתכונת שאושרו. בשנת 2005 תוקן חוק העונשין, ונקבעה בו נסיבה מחמירה לעבירה של שימוש בכלי נשק בדרך נמהרת או רשלנית שיש בה כדי לסכן חיי אדם או לגרום לו חבלה, כך שכאשר הדבר נעשה בחגיגה או בטקס, העונש יעמוד על ארבע שנות מאסר ולא שלוש. בנוסף לכך ברוב המקרים מבוצע הירי בנשק בלתי חוקי (ללא רישוי).

במשטרת ישראל מתקבלות מדי שנה תלונות רבות של אזרחים בדבר ירי שמחה מיישובים ערביים, שמהווה מטרד רעש ומקור סיכון. בשנת 2011 הוגשו כמאה ושבעים כתבי אישום נגד חשודים בירי שמחה. בניסיון לצמצם היקף התופעה דורשת לעיתים המשטרה להחתים את יוזמי האירוע על התחייבות שאיש מהאורחים לא ישתמש במהלכו בנשק.

## ראו גם
* צהלולים
* מטח כבוד

## הערות שוליים

קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קטגוריה:הפיליפינים: תרבות
קטגוריה:אפגניסטן: תרבות
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: תרבות
קטגוריה:פקיסטן: תרבות
קטגוריה:תרבות ערבית
יעקב תורן

**יעקב (קובי) תורן** (1 ביוני 1939 – 26 בדצמבר 2006) היה מנהל ישראלי, שעמד בראש חברות ביטחוניות וכיהן כמנכ"ל משרד הביטחון.

## ביוגרפיה
תורן נולד בירושלים. התגייס לצה"ל, למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר ושימש במגוון תפקידים בלהק ציוד. בתקופת מלחמת ששת הימים היה אחראי על מעבדת האלקטרוניקה של טייסת 101, טייסת מטוסי מיראז'. בוגר הטכניון בהנדסת אלקטרוניקה ומוסמך בתחום הנחיה ובקרה של טילים וכלי טיס מבית הספר הטכנולוגי הגבוה של חיל האוויר האמריקאי. עסק בתחומים של פיתוח, אחזקה ורכש מערכות לחימה. עמד בראש מערכת הטילים והרקטות ברשות לפיתוח אמצעי לחימה. השתחרר ב-1982 בדרגת אלוף-משנה.

עבד בתעשייה האווירית, שימש כסגן מנהל מפעל מב"ת, וב-1985 מונה למנהלו. בתקופתו קידם את תחום החלל, הלוויינות וטילים נגד טילים.

ב-1989 מונה למנכ"ל אל-אופ, במהלך כהונתו הצעיד את החברה למעמד של מובילה עולמית בתחום פיתוח מערכות אלקטרו-אופטיות, עם מחזור מכירות של 300 מיליון דולר, צבר הזמנות של יותר מ-500 מיליון דולר, ו-2,000 מועסקים. ב-1998 זכה בפרס התעשייה בקטגוריית אלקטרוניקה כאות הערכה על "הזנקת קבוצת אל אופ אל השורה הראשונה של התעשיות הביטחוניות בעולם". הוא הוביל את הליך המיזוג של החברה עם אלביט מערכות ובשנת 2000 מונה ליו"ר משותף של אל-אופ ויו"ר ועדת המיזוג בדירקטוריון אלביט מערכות.

ב-2001 מונה ליו"ר דירקטוריון רפאל, בתקופתו הפכה רפאל לחברה ממשלתית בשם רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה בע"מ. בשנת 2004 הציגה החברה תוצאות שיא בתולדותיה ובעקבות כך שילמה לראשונה דיבידנד למדינה בסך 40 מיליון ש"ח.

תורן כיהן כחבר נשיאות איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתאחדות התעשיינים, כיו"ר פורום התעשיות הביטחוניות, כחבר הקורטוריון של הטכניון, חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול ויו"ר סניף מחוז ת"א, חבר בוועדת ההיגוי הציבורית של הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי במשרד התמ"ת. במהלך שנותיו במערכת הביטחון זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל.

ב-15 בספטמבר 2005 מונה על ידי שר הביטחון, שאול מופז למנכ"ל משרד הביטחון, בעקבות כניסתו של עמיר פרץ לתפקיד שר הביטחון, סיים תורן את כהונתו כמנכ"ל והוחלף על ידי גבי אשכנזי ב-27 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה. מספר חודשים אחר כך, ב-26 בדצמבר 2006, נפטר מדום לב.

היה נשוי ואב לשלושה.

על שמו של תורן נקרא פרס ראש מפא"ת לחשיבה יוצרת, פרס המוענק מדי שנה במטרה לעודד ולהביע הערכה מיוחדת לחשיבה מקורית ויוצרת בתחום המחקר והפיתוח הביטחוני.

## קישורים חיצוניים
* 
* יעקב תורן ז"ל אתר משרד הביטחון
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:יו"ר רפאל
קטגוריה:מנכ"לי משרד הביטחון
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
בנק כרמל

**בנק כרמל למשכנתאות והשקעות** היה בנק למשכנתאות בחיפה שהוקם ב-1962 ופעל עד שנת 2001.
## היסטוריה
הבנק נוסד על ידי "הלוואה וחיסכון" חיפה, עיריית חיפה (באמצעות "החברה הממשלתית-עירונית לשיקום משכנות העוני בחיפה") ומספר גורמים נוספים. ההסכם להקמת הבנק נחתם בנובמבר 1961, והוא החל לפעול באפריל 1962.

בשנת 1964 הונפקו מניות הבנק ב.

בשנת 1972 נרכשה השליטה בבנק על ידי בנק טפחות. בסוף 1987 עבר הבנק לידי קבוצת כצמן-רייך-קינד-שמיר. תקופת שליטתם של הארבעה בבנק הייתה רצופה קשיים וסכסוכים. בשנת 1995 מכרו חיים כצמן ורפי רייך את מניותיהם, כ-53%, לג'ק בר, מבעלי חברת טמפו משקאות. בנוסף החזיקו בה אלי קינד (10%), איתן שמיר (10%) ושתי קרנות ההשתלמות, של המהנדסים ושל האקדמאים, שהחזיקו יחדיו כ-12% מההון.

בדצמבר 1996 הודיע בנק כרמל על רכישת השליטה בבנק הספנות, כצעד ראשון בדרך למיזוג מלאה בין הבנקים. אך במרץ 1997 העסקה בוטלה לאחר שהבנק ובעל השליטה בו, ז'ק בר, לא הצליחו להגיע להסכמה עם זאב אבלס, המפקח על הבנקים, לגבי התנאים שהציב האחרון בטרם ייתן את אישורו למיזוג. בעקבות כישלון המהלך, החל בנק אגוד במשא ומתן לרכישת השליטה בבנק כרמל מידי ז'ק בר.

הבנק התקשה להוות תחרות לבנקים הגדולים בתחום ההלוואות והמשכנתאות. בשנת 2000 הונו העצמי של בנק כרמל בסוף היה כ-118 מיליון ש"ח, והעסיק כ-90 עובדים ב-7 סניפים, וטיפל ב-24 אלף לקוחות. הבנק היה הקטן ביותר מבין הבנקים למשכנתאות שפעלו אז בישראל. בפברואר 2001, החליט דירקטוריון הבנק למכור את הפעילות הבנקאית שלו, באמצעות הקמת חברה שתשמש חברת החזקות ותחזיק במניות הבנק. והבנק יימחק מהמסחר בבורסה. לצורך המכירה יצא הבנק במכרז בעלי מניות המיעוט בבנק התנגדו למכירה ופנו לבית המשפט, אך פנייתם נדחתה.

באפריל 2001 נמכר בנק כרמל לבנק אגוד תמורת כ-131 מיליון שקל. לאחר מכירתו בנק אגוד קלט את תיק המשכנתאות שלו, שהיקפו היה כ-2.3 מיליארד שקל. כל סניפיו נסגרו ורוב עובדי הבנק פוטרו.

בפברואר 2001, הוקמה חברת "כרמל השקעות" כחברת החזקות, כדי לקלוט לתוכה בעסקת החלפת מניות, את הבעלות בבנק כרמל למשכנתאות במסגרת ארגון מחדש של הבנק. לאחר שהושלמה העסקה למכירת הבעלות המלאה בבנק לידי בנק אגוד, נותרו בבעלות כרמל השקעות מספר נכסים, שנרכשו מבנק כרמל. מניות חברת "כרמל השקעות" היו רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2013. בין השאר השקיע החברה בהקמת בנק זרע בשנת 2004, ובנדל"ן ברומניה.

בשנת 2004 אושרה בקשה לתובענה ייצוגית נגד הבנק, על סך כ-6 מיליון שקל. התובעים טענו כי הבנק גבה שלא כדין פרמיות ביטוח בגין ביטוח חיים וביטוח נכס, כדי לכסות סיכון שאינו קיים על מרכיב של מענק ממשלתי. התביעה הסתיימה בהסכם פשרה בשנת 2007, במסגרתה החזיר הבנק כ-3 מיליון שקל ללקוחות.

## קישורים חיצוניים
* קבוצת כרמל השקעות בע"מ באתר "מאיה"
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
כרמל
קטגוריה:חיפה: בנקים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1962
סמיון אלסקר

**סמיון אָלֵסְקֶר** (נולד ב-1972) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור למתמטיקה עיונית באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
סמיון אלסקר נולד ב-1972. הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, משנת 1999. תיזת הדוקטורט שלו עסקה בגאומטריה קמורה ובגאומטריה בדידה, ונכתבה בהנחיית בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן. 

הוא הצטרף כחבר סגל לחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת תל אביב, שם התקדם לדרגת פרופסור. 

בשל הישגיו האקדמיים זכה במהלך השנים במספר פרסים יוקרתיים. הוא זוכה פרס חיים נסיהו במתמטיקה לשנת 1999, זוכה פרס החברה האירופאית למתמטיקה לשנת 2000 ופרס ארדש לשנת 2004.

## קישורים חיצוניים

* דף אישי באוניברסיטת תל אביב

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:זוכי פרס חיים נסיהו במתמטיקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
מדלין פריור

**מדלין פריור** (באנגלית: **Madelyne Pryor**) היא דמות משנה בדיונית של נבלת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Uncanny X-Men #168* מאפריל 1983 והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר פול סמית'.

מדלין פריור היא מושא אהבתו ואשתו לשעבר של חבר האקס-מן סקוט סאמרס. היא הפכה לאחת מדמויות המשנה בקבוצה עד אשר סדרת טראומות גרמו לה להיות נתונה להשפעתם של אחרים ולהפוך לנבלת-על. בין היתר היא ננטשה בידי בעלה, תינוקה מת, והיא גילתה שהיא למעשה שיבוט גנטי של ג'ין גריי אותה יצר מיסטר סיניסטר. היא וסקוט הם ההורים של נייתן כריסטופר צ'ארלס סאמרס, הידוע בכינויו קייבל. הביוגרפיה של מדלין פריור סבוכה היות שנעשו שכתובים רבים לדמותה וכן להיסטוריה המשותפת לה ולג'ין גריי.

## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
כלים המצוירים על לבן מתקופת הברזל

[שמאל|ממוזער|250px|קנקנית השייכת לקבוצת "הכלים המצוירים לבן I", מתוארכת לתקופה הקיפרו-גאומטרית I בין השנים 1050–950 לפנה"ס. אוסף [המוזיאון הימי הלאומי]]
**כלים המצוירים על לבן** מתקופת הברזל (באנגלית:  (**White Painted Ware – Iron Age**) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים יוצרו באובניים.

כלים ממשפחה זו הופיעו כבר במאה ה-12 לפנה"ס והיו נפוצים עד סוף התקופה הקיפרו-קלאסית, המאה הרביעית לפני הספירה.

המאפיין את הכלים הם עיטורים של דגמים הנדסיים בצבע שחור או חום כהה על רקע בהיר. העיטורים ההנדסיים כוללים משולשים, קווים, מרובעים, מעוינים ומעגלים, והם כוללים גם מאפיינים מיקניים. בכלי המשפחה ניתן למצוא קנקניות, קערות, צפחות וצלחות.

הכלים שהופיעו בתחילת הופעת המשפחה מכונים "פרוטו מצוירים על לבן". ישנה משפחת כלים ששמה זהה השייכת לתקופת הברונזה התיכונה. אין קשר בין משפחות הכלים.
כלי הגשה ושתייה מקבוצת כלי משפחה זו נמצאו גם באתרים לאורך חוף פניקיה מחוץ לקפריסין המתוארכים למאה ה-11 והמאה ה-10 לפנה"ס.
## קישורים חיצוניים

* אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, **[https://www.nmm.org.il/תערוכות/831/כלי_חרס_מקפריסין_בעת_העתיקה כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה]**, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011

קטגוריה:קדרות בארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:קדרות בקפריסין בעת העתיקה
קטגוריה:משפחות קרמיות בעת העתיקה
קטגוריה:תקופת הברזל
לאוניד פולטרוביץ'

**לאוניד פולטרוביץ**' (נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת שיקגו. עוסק בתחומי הגאומטריה הסימפלקטית ומערכות דינמיות. 

פולטרוביץ' נולד במוסקבה לויקטור פולטרוביץ', מתמטיקאי. לאוניד סיים תואר ראשון באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1984. הוא עלה לישראל והשלים דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן בשנת 1990. החל משנת 1996 הוא מכהן בדרגת פרופסור באוניברסיטת תל אביב. 

בשנת 1996 קיבל את פרס החברה האירופאית למתמטיקה ובשנת 1998 הוענק לו פרס ארדש.

בשנת 1998 נשא פולטרוביץ' הרצאה מוזמנת בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בברלין.
הוא נבחר לאקדמיה אירופיאה בשנת 2024.
## משפחתו
אחיו יוסיף פולטרוביץ' הוא פרופסור באוניברסיטת מונטריאול.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:זוכי פרס ברונו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
פאול בירן

**פאול בירן** (נולד ב-25 בפברואר 1969) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת תל אביב. עוסק בתחומי הגאומטריה האלגברית והטופולוגיה.

נולד ברומניה ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1971 סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור לאוניד פולטרוביץ' בשנת 1997.

בירן הוא זוכה פרס אוברוולפאך (Oberwolfach) לשנת 2003, פרס החברה האירופאית למתמטיקה לשנת 2004 ופרס ארדש לשנת 2006.

## קישורים חיצוניים

* דף אישי באוניברסיטת תל אביב

קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
מימי קנדי

**מימי קנדי** (באנגלית: **Mimi Kennedy**; נולדה ב-25 בספטמבר 1948) היא שחקנית אמריקאית. קנדי מוכרת בזכות תפקידה בסדרה "דארמה וגרג" ובזכות הופעותיה בסרטים "רדיו חזק", "בסוד העניינים" ו"חצות בפריס".

## ביוגרפיה
קנדי נולדה בעיר רוצ'סטר שבניו יורק לננסי הלן ולדניאל ג'רלאד קנדי.

החלה ללמוד משחק בתיאטרון השחקנים הקהילתי שברוצ'סטר והופיעה כילדה בהצגה של אגאתה כריסטי.

לקנדי שני ילדים מנישואיה לשחקן לארי דילג.

## קריירת משחק
### תיאטרון
בשנת 1971 השתתפה במחזמר "גריז".

### טלוויזיה
החלה את דרכה כשחקנית בשנת 1979 לצידה של השחקנית המצליחה סטוקרד צ'אנינג בסיטקום "סטוקרד צ'אנינג ברק חברים".
לאחר מכן הובילה לצידו של הקומיקאי האנגלי פיטר קוק את צוות השחקנים של הסדרה הקומית "שנינו".
בתחילת שנות ה-90 הופיעה בסדרת הדרמה "חזית הבית" בתפקיד רות' סלואן.
קנדי התפרסמה בסוף שנות ה-90 בסדרה הקומית "דארמה וגרג"' בתפקיד אבי אוניל, אמהּ ההיפית של הדמות הראשית, דארמה (ג'נה אלפמן). משנת 2013 משחקת בקומדיית המצבים "ממי" ברשת CBS, את דמותה של מרג'ורי ארמסטרונג.

### קולנוע
ב-1989 השתתפה בדרמה המשפחתית "פתאום הורים".
ב-1990 התפרסמה קנדי לראשונה בקולנוע בדרמה הקומית "רדיו חזק" בתפקיד מרלה אמו של שדרן הרדיו הפיראטי הצעיר מארק האנטר (כריסטיאן סלייטר).

בשנת 2009 שיחקה קנדי בקומדיה הפוליטית "בסוד העניינים" בתור סגנית מזכיר המדינה קארן קלארק.
ב-2010 השתתפה בקומדיה "אל תלחצי אני בדרך" בתפקיד אמה של סוזן הייגמן (מישל מונאהן).

בשנת 2011 הופיעה בסרטו המצליח של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד הלן אמה השמרנית של אינז (רייצ'ל מקאדמס). בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.

## פילמוגרפיה
### קולנוע
* מר בוגדי (1986)
* הכלה של בוגדי (1987)
* פתאום הורים (1989)
* רדיו חזק (1990)
* אישה בודדה (2008)
* בסוד העניינים (2009)
* אל תלחצי אני בדרך (2010)
* חצות בפריס (2011)
* החיים של לימון (2011)
* עד החתונה זה יעבור (2012)
* Expecting (2013)
* אליזבת היקרה  (2020)
* Saving Paradise (2021)
* Scrambled (2024)
* Going Places (TBA)

### טלוויזיה
* סטוקרד צ'אנינג ברק חברים – ויקטוריה (1979)
* שנינו – קלאודיה וויטי (1981)
* רוברט קנדי והזמנים שלו – פאט קנדי (1985)
* חזית הבית – רות' סלואן (1991–1993)
* Joe's Life (1993) – ברברה גנארו
* דארמה וגרג – אבי אוניל (1997–2002)
* ממי – מרג'ורי (2012–הווה)
* על הקצה – סוזן באקלי (2015)
* מפלצת: סיפורו של אד גיין (2025) – מילדרד ניומן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות מכללת סמית'
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1948
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
יוחנן טברסקי (סופר)

[250px|ממוזער|יוחנן טברסקי עם [אנדה עמיר-פינקרפלד וראובן אבינועם, 1962]]
**יוחנן טבֶרסקי** (כ"ה באייר תר"ס, 24 במאי 1900 – כ"ה בחשוון תשכ"ח, 28 בנובמבר 1967) היה פרופסור לתולדות עם ישראל, עיתונאי וסופר, מעורכי הוצאת "דביר".

## ביוגרפיה
טברסקי נולד בשנת 1900 בשפיקוב, שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), נצר לשושלות אדמו"רי טריסק, רחמסטריווקא וסקווירא. אביו, הרב מנחם נחום, היה אדמו"ר בוורשה עד השואה. טברסקי גדל בחצר סבו, רבי יעקב אריה, האדמו"ר מטריסק, שעבר עם חצרו לעיר קובל שבווהלין. יוחנן למד, בעיקר בעצמו, לימודי קודש וחול והחל בכתיבה בעברית וביידיש.

ב-1918 למד בגימנסיה באודסה, ובשל הפוגרומים באוקראינה, עבר עם משפחתו לבסראביה, שם לימד ולמד בקישינוב. ב-1921 נסע ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד בעיקר פסיכולוגיה.
בשנת 1926 היגר לארצות הברית. תחילה לימד בניו יורק, ומ-1927 בבית המדרש למורים העברי בבוסטון. ב-1933 התמנה כפרופסור לתולדות עם ישראל וביקר לראשונה בארץ ישראל.

ב-1948 עלה לארץ ישראל. בישראל נמנה עם עורכי הוצאת "דביר". ב-1924 החל לפרסם את סיפוריו ב"העולם", ומאז כתב במרבית העיתונים העבריים בארץ ישראל ובארצות הברית. פרסומיו כללו סיפורים, רומנים היסטוריים, מסות על ספרות ומאמרי ביקורת. היה חבר ועד אגודת הסופרים העברים.

בשנת תשט"ז זכה בפרס ברנר לספרות.
טברסקי נפטר בסוף שנת 1967 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

באלול תרצ"ז נישא לוורדינה בת משה טמשס מקהיר (מראשוני המושבה זכרון יעקב). היה אב לחגית.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
*  (נקרולוג)
*  (נקרולוג)
* 
* , מאמרים מאת יוחנן טברסקי בעמ' 198–207, על נעוריו בעמ' 358

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
יוחנן טברסקי
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
אקליפטוס פיציפוליה

**אקיליפטוס פיציפולה** (שם מדעי: *Corymbia ficifolia* הוא עץ אֵקָלִיפְּטוּס. הוא אינו גדול כמו שאר עצי האקליפטוס ומקורו במערב ודרום מערב אוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אקליפטוס
אידי

**אידי** (באנגלית: **Aidi**) הוא גזע כלבים שמקורו במרוקו ושייעודו המקורי היה הגנה על צאן. לאידי יכולות ציד וריח טובות, ובמרוקו צד בדרך כלל יחד עם סלוגי, אשר רדף אחר הטרף בעוד האידי איתר אותו בעזרת חוש הריח.

## היסטוריה
האידי מגיע ממרוקו, ונראה שמקורו הוא במדבר סהרה. הכלב מעולם לא היה כלב צאן, למרות שפורסם תחת השם כלב צאן הרי האטלס ב-1963, ולכן תוקן השם בשנת 1969. האידי הוא כלב אמיץ שחי ועובד בהרי האטלס של מרוקו, לוב ואלג'יריה ומגן על בעליו ורכושו מפני חתולי בר או טורפים אחרים.

לגזע זה כינוי ושמו ברברי, כיוון שהשבטים הברברים ניצלו אותו, כי הוא קצת דומה לכלבי פאריה אשר בעל אותו מוצא כמוהם. אידי עדיין לא מוערך מבחינה היסטורית, וכך גם רוב הכלבים שאינם סלוגי או גזעים אחרים שנחשבו אציליים (היו אלה לרוב גזעים של כלבי רוח).

עם זאת, המרוקאים יצרו לאחרונה מועדון על מנת להגן על טוהר הגזע אשר תרם רבות לתפקידים שהיו דרושים כגון הגנה, צייד ועזרה משטרתית, וגם כחיית מחמד. אף על פי שאידי שימש ככלב עבודה בכל מרוקו, הוא נפוץ שם יותר כחיית מחמד.

בעבודות הצאן שלו, יש לו הרבה תכונות של כלבי הרים, ולכן הוא משתייך לקבוצה זו.

גובהם בין 51 ס"מ ל-63 ס"מ ומשקלם כ-25 ק"ג. ראשו הוא דמוי דוב. בקיץ הוא משיל חלקית משיערותיו. לסתותיהם חזקות ושפתיים שחורות או חומות. העיניים בינוניות, ובעלות צבע כהה. צבעי גבם הוא לבן, שחור, אפור, ורוד וחום צהוב.

האידיים נמרצים מאוד ובעלי יכולת הגנה טובה ביותר, ובדרך כלל הם כלבי שמירה יוצאים מהכלל. האידיים מהירים, חזקים, ערניים ומוכנים לכל פעולה ובכל עת. הם נחשבים לגזע כלבים רגיש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הקבוצה השנייה של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:גזעי כלבים
ברוך הורוויץ

הרב **ברוך הורוויץ** (נולד בשנת תר"צ, 1930) הוא מייסד וראש ישיבת דבר ירושלים לחוזרים בתשובה בירושלים.

## קורות חייו
נולד בפרנקפורט, גרמניה בשנת תר"ץ. שם שימש סבו הרב דר. מרדכי הלוי הורוויץ כרב ראשי. נינו של הרב יעקב אטלינגר בעל "ערוך לנר". בצעירותו היגרה משפחתו לאנגליה. כנער למד בישיבת "שערי ציון" שלצד קהילת הרב מונק בלונדון לאחר מכן למד בישיבת גייטסהד, משם עבר לישראל כדי ללמוד בישיבת חברון בירושלים. כשחזר ללונדון הוסמך לרבנות על ידי הרב שמואל יוסף רבינוב ונבחר לכהן כרב הקהילה המרכזית "סנטרל שול" במנצ'סטר. שם ייסד כולל אברכים, סמינר לבנות, שיעורי תורה לבעלי בתים, ועד לשחיטה כשרה וועד לשמירת שבת. כיהן כחבר בית הדין במנצ'סטר שבראשות הרב יצחק יעקב וייס. שימש כרב הסטודנטים באוניברסיטאות מנצ'סטר, ובמסגרת תפקידיו היה פעיל בהפצת יהדות בקרב סטודנטים וצעירים יהודים באנגליה. ארגן שבתות אירוח לנוער חילוני בישיבת גייטסהד.

בשנת 1971 עלה לישראל והתיישב בירושלים. עם בואו ייסד את ישיבת דבר ירושלים לחוזרים בתשובה לצעירים ממדינות אנגלוסקסיות.

יחד עם בנו הרב יהודה אהרן הורוויץ עומד בראש "מכון הערוך לנר" העוסק בההדרת כתבי הרב אטלינגר. בניו האחרים: הרב ישעיה הורוויץ מארגון ערכים, והעיתונאי יצחק הורוויץ. אחד מחתניו הוא נכדו של הרב אברהם פרבשטיין, ראש ישיבת חברון.

קטגוריה:רבנים בריטים
קטגוריה:ראשי ישיבות לחוזרים בתשובה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת גייטסהד
קטגוריה:מנצ'סטר: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930