דיטריך פון יאגו

**דיטריך וילהלם ברנהרד פון יאגו** (בגרמנית: **Dietrich Wilhelm Bernhard Von Jagow**; 29 בפברואר 1892 – 26 באפריל 1945) היה חובל, פוליטיקאי ודיפלומט גרמני, חבר במפלגה הנאצית, ברייכסטאג ובשטורמאבטיילונג, בין האחראים לשואת יהודי הונגריה. התאבד בשלהי מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### ילדות
דיטריך פון יאגו נולד למשפחה אריסטוקרטית בפרנקפורט על האודר, פרובינציית ברנדנבורג, ב-29 בפברואר 1892. בן דודו היה גוטליב פון יאגו, שר החוץ של גרמניה בין השנים 1913–1916. מגיל צעיר הטמיעו בו הוריו את ערכי מעמד היונקרים, עם דגש חזק על מסירות עמוקה למדינה.

### חובל במלחמת העולם הראשונה
לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר מורוויק של הצי הימי, התגייס יאגו לחיל הים של צבא הקיסרות הגרמנית כקצין זוטר, ב-1 באפריל 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת על גבי צוללת, ועם חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918 וסיום המלחמה, עבר לפקד על שולת מוקשים.

### לוחם מיליציות
בתום המלחמה הצטרף לשורות הפרייקור בריגדת ארהארדט, ולקח חלק בפוטש של קאפ במרץ 1920. באותה תקופה גם פרש משירותו בחיל הים, לאחר שסירב להישבע אמונים לרפובליקת ויימאר. הוא השתקע בבוואריה והצטרף לארגון הימין הרדיקלי והאנטישמי , אשר היה אחראי למספר התנקשויות פוליטיות ברפובליקה הצעירה. למחייתו התפרנס כאיש מכירות של חברת בוואריאן ווד פרוססינג, אשר שימשה כסניף רדום של ארגון הקונסול.

באותה שנה נרשם יאגו כחבר במפלגה הנאצית, וכעבור מספר חודשים, בשלהי 1921, הצטרף גם לשורות השטורמאבטיילונג. הוא החל לקחת חלק במאבקי כוח אלימים, ואף לחם נגד מיליציות פולניות בשלזיה. מפקד פלוגתו באותה העת היה הברון . השניים התחברו במהרה ושמרו על קשרי ידידות ארוכי שנים.

יאגו התקדם בשורות המיליציות במהרה, ובראשית 1922 שלח אותו אדולף היטלר להקים את השלוחה הראשונה של המפלגה הנאצית בטיבינגן. בכך הפך לאחד המנהיגים הנאצים הבולטים והחשובים ביותר בווירטמברג. באותה העת עבד גם כמרצה אורח באוניברסיטת אברהרד קרלס. עם קבלת הפרופסורה שלו, ניצל יאגו את עמדתו על מנת להנחיל את תורת הפולקסגמיינשאפט בה האמין לתלמידיו.

מעט לאחר מכן הצטרף לסגל ההנהלה של חנות הספרים המפורסמת "אוסיאנדר", משרה שקיבל הודות לעזרתם של שני חובלים אשר עבדו במקום, אותם הכיר זה מכבר. כעבור מספר חודשים מינה אותו היטלר למפקח, ומאוחר יותר לראש המטה, של ארגון השטורמאבטיילונג בווירטמברג.

האווירה החברתית ששררה בוירטמברג דאז הייתה לאומנית בעיקרה, ועדויות רבות מאותה העת מציירות את העיר כמלאה בכרזות של אדולף היטלר ושל אריך לודנדורף, לצדן של אמירות אנטישמיות שונות. יאגו שגשג תחת התנאים הללו, הן כפרופסור והן כבכיר במיליציה. ב-24 ביוני נעצר ונחקר כחשוד אפשרי בהתנקשותו של ולטר רתנאו, שר החוץ הגרמני דאז, אשר נרצח בשל מוצאו היהודי. אף על פי שלא הורשע, מצאו גורמי החקירה כי העביר את מרבית זמנו בהדרכת תלמידיו באימונים צבאיים שונים, והובלתם לשורות מיליציית הקונסול.

לאחר כישלון הפוטש במרתף הבירה בנובמבר 1923, עזב יאגו את המפלגה הנאצית, אך נותר פעיל במספר מיליציות קטנות בוירטמברג. בחמש השנים הבאות השתתף בפעילויות , ובמקרה אחד ב-1925, הוביל קבוצת סטודנטים לתגרת רחוב עם חברי ארגון הרייכסבאנר-רוט-שוורץ-גולד, אחת הזרועות של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. ב-1927 הצטרף לארגון קסדת הפלדה, וכעבור שנתיים שב לשורות המפלגה הנאצית.

בשלהי שנות ה-20 החל יאגו לשמש כמנהיג המקומי של המפלגה הנאצית באסלינגן אם נקר, וכמנהיג בפועל של החלוקה המנהלית שהוקמה בוירטמברג. ב-1931 מונה למנהיגה של קבוצת השטורמאבטיילונג "דרום-מערב", אשר הייתה אחראית על כל יחידות המיליציה בחלקה הדרום-מערבי של גרמניה.

מאוחר יותר באותה שנה הסתכסך עם פריץ באואר, שופט סוציאל-דמוקרטי אשר שימש כיושב הראש של אחת מזרועות מפלגתו. כסוציאל-דמוקרט, יהודי, והומוסקסואל, הגשים באואר את כל המושאים שיאגו, אשר היה ידוע בתור אישיות מיליטנטית ואנטישמית, שנא ותיעב. בשנה הבאה נבחר כחבר ברייכסטאג, עמדה פוליטית בה החזיק עד למותו.

### קצין שטרומאבטיילונג
תחת השלטון הנאצי שירת יאגו במגוון תפקידים, כאשר הראשון מביניהם היה, ככל הנראה, נציב משטרת וירטמברג, מינוי שקיבל באופן אישי מידיו של היטלר ב-8 במרץ 1933, מכוח הסמכות שהוענקה לו עם שרפת הרייכסטאג.
ממוזער|400x400 פיקסלים|דיטריך פון יאגו (השני משמאל) לצדו של ראש ממשלת הונגריה, לאסלו ברדוסי (הראשון מימין).
כמפקד המערך המשטרתי המקומי נודע יאגו ב האכזרי שהנהיג, בייחוד לאחר שהרשה לאנשי השטורמאבטיילונג שנמצאו בפיקודו להכות יהודים, קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. במהלך ערב אחד במרץ 1933, הורה על מעצרם של יותר ממאתיים פעילי המפלגה הקומוניסטית ללא כל סיבה נראית לעין.

בהמשך נאבק לסגירתם לאלתר של כל משרדי המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בוירטמברג, בטענה כי איימו על הסדר הציבורי. כמו כן, בשטוטגרט הוביל את אנשיו באופן אישי לסגירת הסניפים המקומיים של המפלגות הללו.

באותם ימים עמל יאגו על הטלת חרמות על העסקים היהודים בוירטמברג, וכן על הקמת מחנה הריכוז הייברג, אשר נפרס על שטח קטן בתוך בסיס אימונים צבאי מקומי. היה זה מראשוני מחנות הריכוז, בו נכלאו מתנגדי המשטר השונים. בראשיתו הכיל המחנה כ-1,902 אסירים, ובתוך תשעה חודשים צמח מספר זה ל-15 אלף. במהלך חייו הקצרים של המחנה נהרגו בו כארבעים אסירים בידי השומרים, עובדה שיאגו ציין בגאווה בדיווחים התכופים ששלח לברלין.

לא חלף זמן רב בטרם השתמש יאגו בסמכותו על מנת להורות על מעצרו של יריבו המושבע, פריץ באואר, ב-23 במרץ, ללא כל חשד סביר. באואר נכלא במחנה הריכוז החדש שהקים, ובמהלך שהותו במקום הוכה והושפל פעמים רבות בידי אנשי השטורמאבטיילונג.

בחודשים הבאים התערער מעמדו של יאגו בעקבות מאבק כוחות פוליטי שהתעורר בין  לבין , שבסופו הועבר לפרנקפורט כמפקד חוליית השטורמאבטיילונג החמישית. ביוני 1933 קודם לדרגת אס. אה. אובר-גרופנפיהרר.

במהלך ליל הסכינים הארוכות החליטו אנשי השוצשטאפל להוציא להורג את יאגו, אולם רק במזל הוא הצליח להינצל מידיהם. לאחר מכן סופח לברלין ושימש כראש הענף המקומי של השטורמאבטיילונג בברנדנבורג, בין יולי 1934 לינואר 1942. עם הגעתו צבר מוניטין רב בשל הלהיטות העמוקה שהפגין בציד יהודים, וב-1935 מונה כחבר במועצת העיר.

באותה העת עזב יאגו את הכנסייה האוונגליסטית של וירטמברג, בה היה חבר במשך שנים רבות, באומרו כי השקפותיו הנציונל-סוציאליסטיות לא עלו בקנה אחד עם אמונתו הדתית. הוא שב לקריירה המוקדמת שניהל בחיל הים, כאשר שנתיים קודם לכן, ב-1933, סופח כקצין למצבת המילואים של הרייכסמרינה, לימים הקריגסמרינה, ובין השנים 1936–1937 שימש כקצין מודיעין במלחמת האזרחים בספרד.

כאשר מגזין הפולקסגמיינשאפט  נאסר לפרסום בעקבות מאמר חתרני שפרסם, בו הופיעה ביקורת על ההערצה שחשו הגרמנים למלך פרוסיה פרידריך השני, פנו עורכיו של כתב העת אל יאגו בתחינה שיעזור להם. האיסור בוטל ב-23 באוקטובר 1936, עם התערבותו של רודולף הס.

יאגו שב לשרת כחובל במשרה מלאה בספטמבר 1939, כאשר מונה למפקד שולת המוקשים טננברג, אשר שייטה בים הבלטי. מאז ומתמיד התגאה בערכי היונקרים שרכש בילדותו, אותם שילב עם רעיונות האידאולוגיה הנאצית, ובמכתב ששלח לבנו באותו החודש עודד אותו לזכור את ערכיהם המשפחתיים, שתיאר בתור . כמו כן הפציר בו שלא יהפוך ל, קרי פחדן מוסרי, וכי יישאר נאמן ל.

בשנתיים הבאות עבר לפקד על השייטת ה-18 של הקריגסמרינה, אשר כללה ספינות סיור, ספינות טורפדו ושולות מוקשים, והפליגה לאורך תעלת למאנש. הוא נהג להוביל את כוחותיו למפגשים ליליים עם ספינות הצי המלכותי הבריטי, בניסיון להוכיח את השליטה הגרמנית בתעלה.

### שגריר בהונגריה
בעקבות יריבויות ארוכות שנים בין השוצשטאפל לבין משרד החוץ הגרמני, ולאחר מרד הלגיונרים והפרעות בבוקרשט בהם תמך הצד הראשון במנהיג הפשיסטי הוריה סימה, והצד השני, יחד עם הוורמאכט, בראש הממשלה יון אנטונסקו, החליט שר החוץ הגרמני דאז, יואכים פון ריבנטרופ, לרסן את סמכות השוצשטאפל, ולמנוע מאנשי הארגון לנהל מדיניות חוץ שחתרה תחת משרדו.

לפיכך שלח ריבנטרופ כמה מאנשי השטורמאבטיילונג, תוך שהוא מנצל את המתיחות שהתקיימה בין שני הארגונים, לשגרירויות שונות במזרח אירופה. ביניהם היו,  לרומניה,  לקרואטיה, אדולף היינץ בקרלה לבולגריה,  לסלובקיה, ודיטריך פון יאגו להונגריה.
[ימין|ממוזער|397x397 פיקסלים|דיטריך פון יאגו (משמאל) לוחץ את ידו של ראש [לשכת קנצלר הרייך, האנס לאמרס (מימין), ב-26 במאי 1939.]]
אלו שהכירו את יאגו מקרוב ידעו כי  כאשר קיבל את החדשות על מינויו החדש כדיפלומט, שכן העדיף להילחם בשדה הקרב. החברה ההונגרית דאז נשלטה בידי , אשר החזיקו באדמות רבות ואיישו את מרבית משרות המשרדים הרמים. לא היה זה צירוף מקרים, אפוא, שיאגו, בן למשפחה אריסטוקרטית בעצמו, נבחר לשמש כשגריר.

יאגו העביר את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה, החל ב-1941 ועד 1944, בהונגריה. הפוליטיקאי מיקלוש קאלאי תיאר אותו באומרו, . השגריר האמריקאי בבודפשט, הרברט פל, תיאר את יאגו בתור .

על אף שמונה לו עוזר אישי, האינטלקטואל , לא התמצא יאגו בהונגריה כלל, ולא למד לדבר את שפת המקום. האליטה ההונגרית הכירה זה מכבר, ולמדה להתרגל, לבורות שהפגינו הגרמנים בכל הנוגע לתרבותם ומנהגיהם, ולא הופתעה מכך. אישיותו המיליטנטית, אשר הובילה אותו להפגין זלזול רב כלפי אזרחים מכל סוג, הקשתה עליו ליצור קשרי חברות חדשים בבודפשט. כמו כן, רקעו המשטרתי לא סייע לו כלל כדיפלומט, והוא נחשב לטיפוס חצוף ויהיר, אשר השרה אווירה בריונית ולא נעימה על סובביו.

הממשלה ההונגרית חוקקה סדרת חוקים אנטישמיים ב-1939 שנועדו לצמצם את פעילות היהודים בקרב כלל האוכלוסייה, והגבילו את מעורבותם העסקית, המקצועית והאמנותית, ל-5 אחוזים. יאגו התלונן, עוד מיומו הראשון בבודפשט, שהחוקים לא היו מספקים, וכי על ההונגרים לחוקק תקנות נוקשות יותר, ולהגביל את המספר ל-0 אחוזים.

בתור שגריר נהג להפעיל לחץ רב ותמידי על הממשלה ההונגרית כי תבצע את חלקה בהשלמת . בעקבות דרישותיו, הגבירה הממשלה את חומרת החוקים והתקנות שנחקקו כנגד יהודים, ואף על פי שסירבה, תחילה, לגרשם, חייבה את כל הגברים היהודים בעבודות כפייה.

מלבד השאלה היהודית, עסקה סמכותו של יאגו גם בהשגחה על אזורי חבל הבלקן, גיוס פולקסדויטשה (גרמנים אתנים) שחיו בהונגריה לשורות השוצשטאפל, ופיקוח על אספקת המזון ההונגרית שהגיעה לגרמניה, אשר החזיקה בידיה יותר אנשים מאשר אוכל למחייתם, והסתמכה על אדמותיה העשירות של הונגריה, בייחוד אלפלד, לשם כך.

על אף שיחסיו של יאגו עם השוצשטאפל לא היו קלים, הוא נדרש מתוקף תפקידו לוודא כי השוואבים, קרי הגרמנים האתנים שחיו באלפלד ומשפחותיהם הגיעו משוואביה, והסקסונים, דהיינו אלו שחיו בטרנסילבניה ומשפחותיהם הגיעו מסקסוניה, יצורפו לשורות הארגון ולא ל.

בדומה לקהילות גרמניות אחרות במזרח אירופה, עברו השוואבים והסקסונים תהליכי נאציפיקציה או האחדה החל משנות ה-30, וקיבלו בשמחה את הרעיון כי נאמנותם השתייכה, הלכה למעשה, לארץ אבותיהם. הליגה הגרמנית בהונגריה הפכה ב-1938 לארגון הפולקסדויטשה הגדול ביותר במדינה, ולכל אורך תולדותיה הכילה בין 150 ל-340 אלף חברים.

דיווחו של יאגו מ-1941 ציין כי כאשר ניסו אנשי הצבא ההונגרי לגייס כשמונים ושישה אזרחים שוואבים מהכפר קולה, רק אחד, גיבן שידע כי לא יצליח להתקבל לשורות השוצשטאפל, התנדב בשמחה, בעוד שכל השאר כבר הצטרפו לכוחות הגרמניים בתקווה להילחם בחזית המזרחית. על אף ציפיותיהם הנלהבות, שובצו כולם במשרות שנועדו להילחם בכוחות הפרטיזנים בחבל הבלקן.

כשגריר, נדרש יאגו לוודא שכל משפחות המגויסים יזכו לתמיכה כלכלית, אשר לא הגיעה ישירות מהשגרירות, אלא מהפולקסבונד דר דויטשן אין אונגרן, המחלקה שהוקמה במיוחד לשם כך. מאחר שכל הגברים שגויסו היו אזרחים הונגרים שנדרשו על פי החוק לשרת בצבא המלכותי, הפכה הפעילות לאסורה על פי החוק ההונגרי, והובילה להגשת מספר תלונות רשמיות. רק ב-1942, עם ביקורו של ריבנטרופ בבודפשט, נפגש הלה עם ראש הממשלה לאסלו ברדוסי, ופתר את הסוגיה.

בחודשים הבאים הוביל המדינאי האנטישמי אדמירל מיקלוש הורטי לפיטוריו של ראש הממשלה ברדוסי, והחליפו במיקלוש קאלאי. יאגו לא ראה את השינוי כדבר חשוב, וכתב בדיווחו לברלין כי .

כמו כן דיווח יאגו כי קאלאי תיאר בנאומו הראשון כראש ממשלה ב-19 במרץ 1942 את המלחמה נגד ברית המועצות בתור , והורה למשטרה לפשוט על כל סניפי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בכך שלח מאות יהודים שהיו פעילים סוציאל-דמוקרטים לעבודות כפייה בראשות הצבא המלכותי, אשר החזיקם תחת תנאים אכזריים ביותר.
ממוזער|400x400 פיקסלים|קברו של דיטריך פון יאגו.
במכתביו לריבנטרופ תיאר יאגו את קאלאי כאויב הדבר שכונה בהונגריה דאז בתור , דהיינו מדיניות אשר העדיפה נידוי חברתי ושימוש באפליות וחרמות כפתרון לשאלה היהודית, על פני אלימות מופגנת. עם זאת, ביולי 1942, סתר יאגו את דבריו הקודמים וציין כי קאלאי הציג נאמנות, מבחינה מעשית, לברית עם גרמניה, וכי ממשלתו . בחודשים הבאים גילה כי טעה בהערכת טיבו האמיתי של קאלאי.

בחלוף הזמן ועם התקדמות המלחמה, פנה מרטין לותר, הדיפלומט האחראי על השאלה היהודית מטעם משרד החוץ הגרמני, ליאגו, והודיע לו כי משימתו העליונה מעתה והלאה הייתה לשכנע את ההונגרים בחשיבות הפתרון הסופי.

רינבטרופ פתח בסדרת מאמצים עיקשת שנועדה לערב את הונגריה במלחמה שהכריזה ארצו כנגד היהודים, וב-14 באוקטובר 1942, יזם את פגישתם של מזכיר משרד החוץ הגרמני, הברון ארנסט פון וייצזקר, עם השגריר ההונגרי, דמה סטויאי. באותו היום נפגשו גם יאגו ו, שר החוץ ההונגרי. בשתי הפגישות צוין כי הפיהרר היה מאוכזב מאוד מחוסר ההתקדמות שהפגינה הונגריה בנוגע לשאלה היהודית, וכי מקומה של הונגריה בסדר האירופאי החדש, יהיה תלוי לחלוטין ברצונו. בניסיון לקנות זמן נוסף, הבטיחו הדיפלומטים ההונגרים כי קאלאי יישא נאום חשוב ביותר בכל הנוגע לעניין ב-22 באוקטובר.

בפגישה נוספת שהתקיימה כעבור שלושה ימים עם הרוזן גיצי, דרש יאגו  לשאלה היהודית, באומרו כי הונגריה מוכרחת לגרש את כל היהודים שבין גבולותיה לצורך יישוב מחדש במזרח, בקשה עליה חזר פעמים נוספות לאחר מכן. נאומו העתידי של קאלאי אכזב את יאגו, אשר התלונן כי ראש הממשלה תיאר את השאלה היהודית בתור  עמן התמודדה מדינתו, וכינה את אלו שביקשו פתרון עבורה בתור .

לאחר חמישה ימים הגיעו יאגו ללשכתו של קאלאי ונפגש עמו. קאלאי טען כי הונגריה תיאלץ להתקדם לכיוון פתרון השאלה היהודית בצעדים קטנים, שכן מרבית אנשי מעמד הביניים שבה היו ממוצא יהודי. דבריו הרגיזו את יאגו, אשר האשים אותו בכך שלא הבין את השאלה היהודית, אותה תיאר בתור  בה היו מעורבות כל אומות ומדינות העולם. כמו כן טען כי כל דאגותיו של קאלאי בנוגע לעתידה הכלכלי של הונגריה לאחר גירוש היהודים עשויות להיפתר בקלות בעזרת שיתוף פעולה של מומחים הונגרים וגרמנים.

השניים נפגשו שוב בנובמבר אותה שנה. קאלאי המשיך לעכב את התקדמות הפתרון הסופי, וטען כי האיכרים ההונגרים לא החזיקו בלבם כל רגשות אנטישמיים, כך שאקטים של גירושי יהודים עשויים למשוך תלונות מעשיות, כגון מחסור בכוח אדם, בייחוד מאחר שכל הגרמנים האתנים, קרי השוואבים והסקסונים, כבר גויסו לשורות השוצשטאפל.

במעין ניסיון סחיטה, אמר קאלאי ליאגו כי אם יגורשו היהודים מהונגריה, הוא ייאלץ לסגור לאלתר את כל מוסדות הלימוד שעסקו בלימוד השפה הגרמנית, ולעצור את גיוס השוואבים והסקסונים. יאגו השיב לו בזעם כי אין מקום להשוואה בין יהודים-הונגרים לבין הגרמנים האתנים שחיו בהונגריה, והזהיר אותו שלא לסגור את בתי הספר, בטענה כי סייעו לכל "הגרמנים האבודים" להשיב את ה הטמונה בהם.

במהלך החודשיים הבאים דיווח יאגו לברלין כי לא ציפה מהממשלה ההונגרית להקשיב להפצרותיו בדבר גירוש יהודיה למחנות ההשמדה. בחודש דצמבר הבטיחו לו הרשויות המקומיות כי הממשלה התכוונה לחוקק חוק אשר ידחוק את היהודים לשולי החברה, אך באותה נשימה הדגישו כי מספרם הדומיננטי של היהודים בקרב מעמד הביניים ההונגרי עשוי להאט את תהליך המיגור, שאם ייעשה באופן חפוז מדי, עשוי להפיל את הכלכלה ההונגרית. יאגו הודה בכעס כי ההנחה הזו הייתה נכונה מטבעה, וכי  כתוצאה מאותו .

יאגו חזר על בקשותיו בדבר גירוש יהודי הונגריה עוד מספר פעמים לאורך שנת 1943, אולם הרשויות ההונגריות הצליחו להתנער מכולן, דבר שפגע בתדמיתו הפוליטית בברלין, והצליח לעכב את הפתרון הסופי במשך זמן נוסף.

גנרל , מפקד הארמייה ההונגרית הרביעית, יחד עם גנרל , הנספח הצבאי ההונגרי בברלין, העלו בינואר אותה שנה את ההצעה, ככל הנראה ללא ידיעתו של אדמירל מיקלוש הורטי, לסילוקם כל הפליטים היהודים שהגיעו להונגריה מאז פרוץ המלחמה, אשר מספרם נאמד בכ-100 אלף, למחנות השמדה בטרנסילבניה.

כעבור חודש פנה מרטין לותר ליאגו וביקש לדעת האם הצעתם של ההונגרים עדיין נחה על השולחן. ב-18 בפברואר השיב לו כי לא היה בטוח האם הסליני והומלוק דיברו בשם הממשלה ההונגרית או לא. באותה העת כבר איבד הורטי את אמונו בניצחונה של גרמניה הנאצית, ככל הנראה בשל ההפסד שנחלה בקרב על סטלינגרד, אך יאגו עדיין לא ידע על כך. הוא שלח מברק נוסף שעסק בעניין לברלין, אך מכתבו מעולם לא נמצא בין שרידי הארכיון הדיפלומטי של משרד החוץ הגרמני, וככל הנראה הושמד מסיבות לא ידועות.

זמן מה לאחר מכן פנה הברון , מבכירי , ליאגו, בדבר ביקורה הקרוב של המשלחת הדיפלומטית של ארצו ללשכתו של מרטין בורמן, במינכן, ב-12 במרץ 1943. ויי חפץ בכך שבורמן יפעיל לחץ על חברי המשלחת, לפעול בנוגע לקידום השאלה היהודית. יאגו הסכים להעביר את דבריו הלאה, לברלין, יחד עם פתק שהפציר ברשויות הגרמניות שלא לחשוף את פניו האמיתיות. במהלך הפגישה האשים בורמן את חברי המשלחת בכך שהונגריה לא ביצעה את חלקה בהגשמת הפתרון הסופי, והתריע על כך שהדבר עתיד היה להשפיע על יחסי שתי מדינותיהם.

לאורך השנה הבאה פנו דיפלומטים הונגרים שונים ששהו בטורקיה, תחת מעטה סודיות, לכוחות בריטים ואמריקאים, בטענה כי לא רצו להילחם לצדה של גרמניה יותר. ריבנטרופ כתב ליאגו ב-29 במרץ 1943, על כך שלמד ממקורותיו, קרי השגרירות ההונגרית בברלין ויירוט תשדורות הטורקים, כי ההונגרים פתחו בשיחות עם בעלות הברית בטורקיה בדבר שביתת נשק. יאגו הזועם נפגש עם קאלאי באותו היום, האשים את ממשלתו בניהול השיחות הנסתרות, והזהיר אותו כי גרמניה לא תרשה להונגריה לעזוב את ברית מדינות הציר. קאלאי הודה בקיום השיחות, אך טען שאנשיו עצרו את כל המגעים עם בעלות הברית, לאחר שאלו דרשו מהם כניעה ללא תנאי. יאגו דיווח לריבנטרופ שלא האמין לדבריו של קאלאי.

בימים הבאים נסע קאלאי לרומא על מנת להיפגש עם בניטו מוסוליני. יאגו דיווח לריבנטרופ על כך שהשמועות בבודפשט סברו כי מטרת נסיעתו של קאלאי הייתה בחינת המצב באיטליה, והצעת הרעיון כי איטליה, הונגריה ופינלנד, יבקשו לחתום על שביתת נשק מאוחדת עם בעלות הברית. השמועות התגלו כנכונות, ויאגו הודיע לריבנטרופ כי המצב טמן בחובו , אותן ייחס ליהודים ההונגרים.

דיווחיו של יאגו מאותה תקופה מהווים את ניצניו של מבצע מרגרטה, בו כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה במהלך מרץ 1944, מחשש כי תחליף צדדים. לדבריו, ראש הממשלה לשעבר של הונגריה, בלה אימרדי, טען בפניו כי יסכים לשמש כמנהיג תחת ממשלת בובות גרמנית.

יאגו התעמת עם קאלאי פעם נוספת ב-9 באפריל 1943 בנוגע לביקורו ברומא, בו שוחח עם , שגרירה לשעבר של הונגריה בלונדון. ברצה היה אנגלופיל ידוע ויאגו חשד, ובצדק, כי ביקורו ברומא, שבמהלכו יצר קשר עם בכירים בוותיקן, היה קשור בצורה כלשהי למאמציה של הונגריה להתנתק מבריתה עם גרמניה. אופי פגישתם היה כעוס ולא נעים, ויאגו דיווח לריבנטרופ כי התרשם שקאלאי חש שלא בנוח בזמן שהטיח בפניו את האשמותיו.

סימנים מקדימים נוספים בדבר התדרדרות היחסים שבין שתי המדינות המשיכו להופיע, ובחלוף הזמן ניצב יאגו אל מול מחאה רשמית שהוגשה בפניו בנוגע לנסיגה הגרמנית לנהר הדון, לאחר קרב סטלינגרד, אשר במהלכה נערכו מספר טבחים בידי אנשי השוצשטאפל בפלוגות הונגריות שהורכבו מיהודים שהועבדו בכפייה. כמו כן, שר ההגנה ההונגרי החדש, וילמוש נאג' נאג'בצוני, הורה לשפר את תנאיהם של היהודים אשר הועבדו בעבודות אלו.

יאגו פנה אל אדמירל הורטי ב-15 באפריל 1943 בדרישה כי יסלק שני חברים מהבית העליון של ועדת ענייני החוץ, פרנץ קורין ו, מאחר שהיה זה דבר מביש, בעיניו, לראות שני גברים בעלי דם יהודי, דנים בסוגיות פוליטיות. הורטי סירב לדרישתו בטענה שהיה זה עניין הונגרי פנימי אשר לא נגע לשגרירות הגרמנית.

בחלוף הזמן החל הממונה על יאגו, ריבנטרופ, להרגיש כי הלה נכשל בתפקידו כשגריר, ובאפריל 1943 שלח את אדמונד וזנמאייר להונגריה על מנת לבצע הערכת מצב חדשה. וזנמאייר דיווח כי המורל ההונגרי בדבר הניצחון המשותף צנח לאחר התבוסה שנחלה גרמניה בקרב סטלינגרד, ושמרבית ההונגרים רצו לפרוש מהמלחמה. ב-25 במאי אותה שנה דיווח יאגו לברלין כי שוחח עם , השגריר האיטלקי בבודפשט, אשר סיפר לו כי בשיחה שניהל עם קאלאי נודע לו שאסטרטגיית ראש הממשלה הייתה למשוך זמן עד לניצחון בעלות הברית, כך שלא ייאלץ לגרש את יהודי הונגריה.

בימים הבאים שוחח דמה סטויאי עם מחליפו של מרטין לותר במשרד החוץ הגרמני, , בנוגע לשאלה היהודית. במברק ששלח לברלין ב-2 ביוני כתב יאגו כי לא האמין שסטויאי דיבר בשם ממשלתו של קאלאי.

היטלר איבד את אמונו בממשלתו של הורטי, ובמרץ 1944 החליט לכבוש את הונגריה במסגרת מבצע מרגרטה על מנת למנוע חתימה על שביתת נשק עם בעלות הברית. ב-15 במרץ צפה הורטי בהופעת אופרה, כאשר קיבל זימון דחוף מידיו של יאגו, אשר ביקש לפגוש אותו באופן מידי בשגרירות הגרמנית. עם הגעתו, מסר לו יאגו מכתב מהיטלר, בו נכתב כי הפיהרר רצה לראותו בטירת , אוסטריה, ב-18 במרץ. כאשר נפגשו התוודה בפניו היטלר כי התכוון לכבוש את הונגריה. הורטי הסכים להמשיך בתפקידו כעוצר המדינה, אולם קאלאי פוטר ממשרתו כראש הממשלה, והוחלף בסטויאי.

העובדה שנותרו בהונגריה כ-762 אלף יהודים בזמן כיבושה נראו ככישלון לו היה יאגו אחראי באופן אישי, והוא הוחלף באס. אס. בריגדפיהרר אדמונד וזנמאייר. הוא שב לברלין ב-8 במאי אותה שנה, וכעבור מספר ימים יצאה לדרכה מבודפשט הרכבת הראשונה שיועדה להגיע לאושוויץ. ממשל סטויאי החל להגשים את חלקו בפתרון הסופי.

### מפקד פולקסשטורם
לאחר שחרורו משירות משרד החוץ, מונה יאגו בספטמבר 1944 למפקד פלוגת הפולקסשטורם ה-35 בשלזיה. בכל שנותיו כשגריר לא נהנה יאגו אפילו מעט מהעולם הדיפלומטי אליו נכנס, וקיבל בברכה ובזרועות פתוחות את אורח החיים הצבאי שהכיר ואהב. בני משפחתו סיפרו מאוחר יותר כי נראה הרבה יותר מאושר כאשר פיקד על פלוגתו החדשה, מאשר בכל שנותיו בבודפשט. באותה העת עברו הוא ומשפחתו להתגורר באחוזה בגרוס-מינכן, כיום , פולין.

יאגו הפגין גבורה יוצאת דופן בחזית הלחימה שב, וב-21 בינואר 1945 הצליח להשמיד ארבעה טנקים סובייטים לבדו, בעזרת הפאנצרפאוסט שלו. באותה פעולה נפצע אנושות ואיבד את אחת מעיניו. על אף כן, נודע כי חש גאווה על חלקו בלחימה.

הוא נותר בבית החולים עד למרץ 1945, אז עברו הוא ומשפחתו לקונסטנץ בשל התקדמות כוחותיהם של בעלות הברית. באפריל אותה שנה נשלח למשימה דיפלומטית באיטליה, לכפר פאסאנו, בו פעלה המפקדה הצבאית הגרמנית. הפקודות המדויקות שנמסרו לו מפיו של ריבנטרופ אבדו.

בדרכו ליעדו עצר יאגו בדרום טירול, מראן, כיום מראנו, אזור שסופח לרייך כשנתיים קודם לכן. ב-26 באפריל החליט להתאבד בביתו של השגריר הגרמני באיטליה, , וירה לעצמו בראש. במכתב ההתאבדות שהשאיר אחריו כתב כי לא רצה לחיות בעולם שנשלט בידי יהודים, דבר שהאמין שיתרחש לאחר תבוסתה של גרמניה.

## מורשת
על אף מסירותו העמוקה לאידאולוגיה הנאצית, נוקה יאגו מאשמה במידת מה בידי שופט מגרמניה המערבית, אשר פסק ב-13 בפברואר 1950 כי היה לא יותר מ, שכן לא נתפש בתור  ואף פעל ב. אלמנתו של יאגו נידונה לחיי עוני יחד עם שבעת ילדיהם, וייתכן שפסיקת בית המשפט נועדה להקל על חייהם, בכך שהתירה להם לקבל קצבת שאירים.

בנו של יאגו, הנינג, המשיך להגן על אביו לאורך שנים רבות, והתעקש כי היה . כמו כן טען בנו כי התאבדותו של אביו הייתה מחאה פוליטית כנגד המשטר הנאצי, אשר הלכה יד ביד עם הקוד האריסטוקרטי שעיקרו הוא כבוד, על פי יאגו חי.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:שואת יהודי הונגריה
קטגוריה:מתאבדים: נאצים
קטגוריה:מעוטרי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1892
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945