השושלת הקאג'ארית

שמאל|ממוזער|250px|מלכי השושלת הקאג'ארית לפי סדרם
שמאל|ממוזער|250px|דמות של נסיך קאג'ארי
שמאל|ממוזער|250px|אישה איראנית מסוף התקופה הקאג'ארית
[שמאל|ממוזער|250px|עותק של [שאה נאמה מהתקופה הקאג'ארית (1837)]]
**השושלת הקאג'ארית** (בפרסית: ***', או: ***') היא שושלת ממוצא טורקמני, ששלטה באיראן של היום ובחלק משכנותיה בשנים 1794–1925.

## מוצא
השושלת הקאג'ארית צמחה מתוך שורות הקיזילבאש (ראש אדום בטורקמנית), ברית שבטי נוודים טורקמנים שמילאה תפקיד חשוב בפוליטיקה האיראנית החל מתקופת האימפריה הספווית. במאה ה-15 התיישבו אבות השושלת באזור הים הכספי. הם היו שבט של רועים נודדים. פתח עלי ח'אן קאג'אר היה מצביא נודע בתקופת השאהים הספאווים שאה חוסיין ושאה תהמאספ השני. הוא הוצא להורג בשנת 1726, בפקודת נאדיר שאה, מצביא שהפך לימים לשאה מייסד השושלת האפשארית, בנו מוחמד חסן ח'אן קאג'אר (1722–1758) נהרג בפקודת שליט איראן, קארים ח'אן זנד.

## עליית השושלת
בשנת 1779, בעקבות מותו של השאה, מוחמד כרים ח'אן זנד משושלת זנד , ששלטה בדרום איראן, החל אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, מנהיג השבט הקאג'ארי, במאמצים לאיחוד איראן. אע'א מוחמד ח'אן נודע כשליט אכזר שטבח בערים שלמות והשתמש בעונשים אכזריים כמו ניקור עיניים של 20,000 מתושבי העיר כרמאן, כיוון שנלחמו נגד כוחותיו. הצבא הקאג'ארי הורכב מכוחות טורקמניים ועבדים גאורגים. בשנת 1794 גבר אע'א מוחמד ח'אן על כל יריביו כולל לוטף עלי ח'אן, השאה האחרון לשושלת זנד. הוא חידש את השלטון הפרסי בקווקז. אע'א מוחמד ח'אן מיקם את בירתו בכפר קטן בשם טהראן, ליד חורבות העיר ריי. בשנת 1796 הוכרז באופן רשמי כשאה. בשנת 1797 נרצח בעיר שושה בירת ח'אנות קרבך. ירש אותו אחיינו, פתח עלי שאה.

## מלחמה עם רוסיה
בשנת 1803, תחת פתח עלי שאה, יצאו הקאג'ארים למלחמה נגד האימפריה הרוסית במלחמת רוסיה–פרס (1804–1813), בעקבות התפשטות רוסיה אל תוך הקווקז, שהיה ברובו בשליטה איראנית. איראן ספגה תבוסה קשה. בעקבות הסכם גוליסטן בשנת 1813 נאלצה איראן להכיר בכך שגאורגיה ומרבית הקווקז יעברו לשליטת רוסיה. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-19 פרצה מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) שבה הובסה איראן שוב. העיר תבריז נכבשה בידי רוסיה. לפי הסכם טורקמנצ'אי בשנת 1828 הועבר דרום הקווקז לריבונות רוסיה. בשנת 1834 עלה לשלטון מוחמד שאה, שניסה בהשפעה רוסית לכבוש את הראת, ללא הצלחה. בשנת 1848 עלה לשלטון נאסר א-דין שאה קאג'אר, שנחשב למוצלח בשליטים הקאג'אריים.

## תקופת נאסר א-דין שאה

בתקופת נאסר א-דין שאה החלו להגיע לפרס טכנולוגיה, מדע ושיטות חינוכיות מהמערב והחלה המודרניזציה של המדינה. כדי לשמור על עצמאותה של פרס ניסה נאסר א-דין שאה לעורר יריבות בין רוסיה לבין בריטניה, שתי המדינות שניסו להפעיל את השפעתן על פרס. למרות זאת התגברה התערבותן הפוליטית והטריטוריאלית של מעצמות אירופה בפרס בתקופתו.

נאסר א-דין שאה לווה כסף כדי לממן נסיעות לאירופה, שבהן ניסה להוכיח שלפרס תרבות עתיקה. למרות זאת לא הצליח למנוע את התערבותן של רוסיה ובריטניה באזורי ההשפעה האיראניים לשעבר. בעקבות המלחמה האנגלו-פרסית בשנים 1856–1857 העבירו הבריטים את העיר הראת, שהייתה תחת השפעה פרסית, לשלטון אפגניסטן. הבריטים ייעדו את אפגניסטן לחצוץ בין הטריטוריות של רוסיה במרכז אסיה לטריטוריות של בריטניה בהודו. בריטניה הרחיבה את השפעתה גם לאזור המפרץ הפרסי. בשנת 1881 הרחיבה רוסיה את שליטתה לאזורים במרכז אסיה הגובלים בפרס, כמו אוזבקיסטן וטורקמניסטן, וכך מנעה קשר בין פרס לערים שעימן היו לה יחסי מסחר מסורתיים, כמו סמרקנד ובוכרה. בריטניה החלה לבחוש יותר ויותר בענייניה הפנימיים של פרס ואף שלטה בחלק ניכר מהכלכלה הפרסית. ההתערבות הבריטית עוררה את מורת רוחם של איראנים רבים, והגבירה את האמונה ששליטי המדינה משרתים אינטרסים זרים.

## אמיר כביר
הנסיך מחמד תאקי ח'אן, המכונה אמיר כביר, נשלח בידי השאה עבאס מירזא לאיסטנבול, שם הושפע מרפורמות התנזימאת שהונהגו באימפריה העותמאנית. כשחזר לאיסטנבול היה יועצו של נאסר א-דין שאה. עם מותו של מוחמד שאה בשנת 1848, הוא דאג לכך שנאסר א-דין שאה יירש את השלטון. הוא מונה לראש הממשלה וזכה לכינוי אמיר כביר – שליט גדול. בתקופת כהונתו של אמיר כביר הונהגו באיראן מספר רפורמות ברוח התנזימאת, החלה מודרניזציה בצבא, הוקמה תעשייה ונוסד עיתון איראני ראשון, אולם החשובה ברפורמות של אמיר כביר הייתה הקמת מוסד ההשכלה הגבוהה, דאר אל-פונון , שהוקם על פי מודל של מוסדות שראה אמיר כביר בביקורו ברוסיה. היה זה המוסד הראשון באיראן שפעל על פי מודלים מערביים. תיקונים אלה עוררו התנגדות בקרב גורמים שונים באיראן, בהם גורמים דתיים שיעים. בעקבות כך הודח אמיר כביר מתפקידו בשנת 1851 והוצא להורג.

## מרד הטבק

תקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה קאג'אר (1848–1896) התאפיינה בשקיעת איראן בחובות קשים שבעקבותיהם נמכרו רבים מהאינטרסים של איראן לגורמים זרים. בשנת 1872 הוענקו לברון הבריטי ג'וליוס דה רויטר זיכיונות להקמת הבנק הממלכתי של איראן, זכויות על המכס, על מרבית המחצבים באיראן, על הקמת דרכים ומסילות ברזל וזכויות נוספות. זיכיונות אלו נמכרו לו תמורת 40 אלף לירות שטרלינג בשנה ו-60% מרווחי המכסים. כעבור שנה בוטל הרישיון, אבל נאסר א-דין שאה המשיך במדיניות של הענקת זיכיונות לזרים. מדיניות זו עוררה את זעמם של גורמים רבים באיראן.
ב-1890 הוענקו הזכויות על רווחי הטבק באיראן לבריטי מייג'ור טלבוט, תמורת 25 אלף לירות שטרלינג ששולמו לכיסו הפרטי של השאה, בתוספת דמי חכירה שנתיים של 15 אלף לירות שטרלינג, דמי חכירה והעברת רבע מהרווחים לקופת השאה. זיכיון זה עורר את זעמם של רבים באיראן שענף הטבק היה מרכיב חשוב של כלכלתה. בשנת 1891 החלה מחאה נגד הזיכיון, בהשפעת אנשי דת שיעים ומשכילים ברוח מערבית. המחאה החלה בשיראז והתפשטה ברחבי איראן. כל שדרות העם האיראני כולל מיעוטים לא-מוסלמיים הפסיקו לחלוטין את השימוש בטבק. המחאה הגיעה גם לארמון, כאשר גם נשות השאה הצטרפו לחרם. בשנת 1892 נכנע השאה למחאה וביטל את הזיכיון על הטבק.

## המהפכה החוקתית
מרד הטבק היה רק אחד מהסממנים לתסיסה שחלה בפרס בשנות ה-90 של המאה ה-19. בשנת 1896 נרצח נאסר א-דין שאה בידי מירזא רזא כרמאני, מתלמידיו של הוגה הדעות האסלאמי ג'מאל א-דין אל-אפגאני. במקומו עלה לשלטון בנו, מוזפר א-דין שאה קאג'אר. מוזפר א-דין עורר את זעמם של רבים בפרס, כאשר לקח מרוסיה שתי הלוואות כדי לממן את מסעותיו הראוותניים באירופה. נוסף על כך, המשיך את מדיניותו של אביו בכך שמכר זיכיונות לזרים. בתקופתו גדלה השפעת מדינות אירופה ובמיוחד השפעת רוסיה. אורח החיים הראוותני של השאה עמד בניגוד למצב הכלכלי הקשה ששרר אז באיראן. קולות רבים בפרס החלו לקרוא למשטר חוקתי שבו יהיו סמכויות השאה סמליות בלבד. בדצמבר 1905 החל גל מחאה בקרב הסוחרים בפרס, בעקבות קביעת מחיר אחיד לסוכר. בקיץ 1906 הונהגה בבאזארים ברחבי פרס שביתה כללית. באותה שנה התקיימה הפגנה של למעלה מ-10,000 מפגינים מול השגרירות הבריטית, שסימלה את התערבותם של האירופים בעניינים פנים-איראניים. בסופו של דבר נכנע מוזפר א-דין לדרישות המפגינים. ב-31 בדצמבר 1906 התכנס בטהראן המג'לס (פרלמנט). בנוסף על כך הונהגה חוקה המבוססת על החוקה הבלגית, שהגבילה את בית המלוכה. בחוקה נקבע שיונהגו מג'לס וסנאט ותונהג הפרדת רשויות. המג'לס החליט למנות את עורך הדין האמריקאי מורגן שוסטר לטפל בבעיותיה הכלכליות של איראן. בינואר 1907, זמן קצר לאחר כינוס המג'לס, מת מוזפר א-דין שאה מהתקף לב, ובמקומו עלה בנו, מוחמד עלי שאה קאג'אר, וביטל את מינויו של שוסטר. בשנת 1908 הורה מוחמד עלי שאה לקצינים הרוסים שעמדו בראש בריגדת הקוזאקים האיראנית לירות בתותחים על בניין המג'לס בטהראן. בנוסף על כך ביטל באותה שנה את החוקה, אסר התארגנות פוליטית וביקורת על משטרו, והגביל את חופש העיתונות. בעקבות כך כינסו תומכי החוקה מג'לס זמני בעיר תבריז. בנוסף השתלטו תומכי החוקה על אזורים באיראן, בהם הערים החשובות אספהאן ומשהאד. תומכי החוקה זכו לתמיכת הנוודים הבחטיארים. מיליציות של תומכי החוקה התקדמו לעבר הבירה טהראן. בעקבות כך נמלט מוחמד עלי שאה בשנת 1909 לאודסה שברוסיה, ובמקומו עלה לשלטון בנו בן ה-12 אחמד שאה קאג'אר. איראן נותרה מחולקת בין תומכי המהפכה, בתמיכה בריטית, ובין אזורים בשליטת השאה, בתמיכה רוסית. בשנת 1911 חזר מוחמד עלי שאה עם תומכיו לאיראן דרך הים הכספי. כוחותיו כבשו את מחוזות אסטרבד ומאזנדראן, אך בסופו של דבר הובס בידי תומכי החוקה. בעקבות תבוסתו יצא לגלות סופית.

## נפילת השושלת
אי הסדר באיראן נמשך. בשנת 1914, אחרי מרד במחוז גילאן, הוקמה מדינת גילאן העצמאית  בהנהגת מירזא קוצ'אכ ח'אן . מדינת גילאן התקיימה עד שנת 1921. המרד דוכא בעזרת המעצמות, דבר שהצביע בעיקר על חולשת הצבא האיראני באותה תקופה. בתקופה זו בעקבות מהפכת אוקטובר ירדה ההשפעה הרוסית באיראן ועלתה ההשפעה הבריטית. ב-19 באוגוסט 1919 נחתם הסכם בין בריטניה לאיראן, אולם ההסכם נפל בהצבעה בפרלמנט ולא אושר. באותה תקופה עלתה קרנו של ריזא פהלווי, קצין ביחידת הקוזאקים האיראנית. ב-21 בפברואר 1921 מונה ריזא פהלווי לשר ההגנה. הוא ניצל את תפקידו הבכיר, ובמרץ אותה שנה פרסם כרוז מהפכה נגד אחמד שאה. בכרוז קרא ריזא פהלווי לרפורמה מדינית וכלכלית באיראן. כמו כן מחה נגד השפעת הזרים במדינה. ריזא פהלווי הפך לשליט איראן בפועל. בשנת 1923 עזב אחמד שאה עם משפחתו לצרפת. בשנת 1925 הודח אחמד שאה באופן רשמי וכך תם שלטון השושלת הקאג'ארית ועלתה שושלת פהלווי.

## מלכי השושלת ושנות שלטונם
# אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר (1794–1797)
# פתח עלי שאה קאג'אר (1797–1834)
# מוחמד שאה קאג'אר (1834–1848)
# נאסר א-דין שאה קאג'אר (1848–1896)
# מוזפר א-דין שאה קאג'אר (1896–1907)
# מוחמד עלי שאה קאג'אר (1907–1909)
# אחמד שאה קאג'אר (1909–1925)

## צאצאי השושלת
# מוחמד מוסאדק, ראש ממשלת איראן 1951–1953
# מרג'אן סטראפי, יוצרת קומיקס

## ראו גם
* קרב קרצניסי
* הסכם גוליסטן
* הדת הבהאית
* אנוסי משהד

## קישורים חיצוניים

* 
* 

שושלת קאג'ארית
קטגוריה:אזרבייג'ן: העת החדשה המוקדמת
קטגוריה:מדינות טורקיות לשעבר
קאג'ארית
קטגוריה:שושלות איראניות
קטגוריה:מדינות לשעבר במזרח התיכון
קטגוריה:מוסלמים שיעים