open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בניחוח חדש

**בניחוח חדש** הוא ספרו השני של הרב זאב שרון שיצא בהוצאת ספריית בית אל. הספר מספר על בחור חרדי שמתגייס לצה"ל.

## עלילה
הסיפור נפתח במלחמת ששת הימים. אברהם, גיבור הסיפור, הוא ילד קטן היוצא עם סבתו לרחוב לחלק לצנחנים עוגיות. הוא נתקל בחייל המילואים החילוני גיורא, האומר לו שהוא דומה לבתו הקטנה, שאליה הוא מתגעגע. גיורא מבקש מאברהם לשלוח למשפחתו מכתב שלא הספיק לשלוח ואברהם מסכים.

לאחר מספר שנים אברהם מחליט, בניגוד לדרך החרדית שעליה התחנך, להתגייס לצה"ל ולהתנדב לחטיבת הצנחנים. אביו מנתק עמו את הקשר. כדי להתקבל לצנחנים אברהם משקיע מאמצים רבים, אך אף מפקד לא רצה לקבל אותו למחלקה שלו, מלבד גדי, מפקד מחלקה. אברהם משובץ בגדוד 202 ועובר הכשרה כלוחם. מפקדו גדי תומך בו מאוד. בצבא נתקל אברהם בקשיים. הוא אינו מקובל בקרב חבריו עקב אורח חייו החרדי. הוא נוהג לצטט פסוקים וללמוד גמרא בזמנו הפנוי. במהלך פעילות מבצעית בגבול הצפון, נתקל מארב בפיקוד סמל המחלקה במחבלים ואברהם מצטיין בקרב. חברו הטוב ביותר של אברהם, כפיר, מזמין אותו לקיבוץ בשבתות שבהן הנסיעה הארוכה לירושלים עלולה לגרום לו לחלל את השבת. כפיר מכיר לאברהם את בת דודתו לילך. הם מתקרבים זה לזה ואברהם מציגה בפני משפחתו. בהמשך מגלה אברהם שאביה של לילך הוא לא אחר מאשר הצנחן גיורא שביקש ממנו בילדותו לשלוח את המכתב, ונהרג לאחר מכן במלחמה.

הקשר בין לילך ואברהם מתהדק. מהרמזים בספר ניתן שהם מקיימים יחסי אישות. אברהם מתקשה להשלים עם החטא והוא מחליט, בכאב גדול, לנתק את הקשר. לילך נפגעת מאוד. לאחר זמן מה פורצת מלחמת לבנון הראשונה, במהלכה נהרג גדי בקרב עם מחבלים ואברהם נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים הוא מבקש את סליחתה של לילך.

הספר נגמר בסוף פתוח.

## קישורים חיצוניים
* על הספר באתר ההוצאה

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:מלחמת לבנון הראשונה בתרבות הישראלית
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי ספריית בית אל
סלדה, מלך אסקס

**סלדה** או **סלד** (באנגלית: **Sledda** או **Sledd**) היה מלך ממלכת אסקס בשלהי המאה השישית. סלדה מלך ככל הנראה בין שנת 587 לערך ועד שנת 604 לערך.

רשימה גנאלוגית שנשתמרה משלהי המאה התשיעית מציינת כי סלדה היה בנו של המלך אסקווין, ויורשו לכס המלוכה. ההיסטוריונים שחיו בימי הביניים: הנרי מהאנטינגדון בספרו "*Historia Anglorum*", וכן רוג'ר מוונדובר  בספרו "*Flores Historiarum*" ("פרחי ההיסטוריה") ומתיו פאריס בספרו "*Chronica Majora*" כותבים כי אביו של סלדה היה אאורקנווין (Eorcenwine) או ארקנווין (*Erkenwine*). היסטוריונים אלה חיו לאחר כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066, אולם ככל הנראה הסתמכו על מקורות קדומים לכיבוש זה.

סלדה נשא לאישה את ריקולה (Ricula), אחותו של המלך אתלברט, מלך ממלכת קנט, והיה אביו של סאברט אשר ירש את סלדה במותו בשנת 604 לערך, וכן אביו של סיקסבאלד (Seaxbald).

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים באתר ה-BBC
* ממלכת אסקס באתר worldtimelines

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
אסקווין, מלך אסקס

**אסקווין** או **ארקווין** (באנגלית: **Æscwine**, או **Erkenwine** או **Erchenwine**; סביבות 494 - סביבות 587) היה מלכה הראשון של ממלכת אסקס, ומייסד הממלכה.

## חייו
אסקווין ייסד את הממלכה בשנת 527. עדויות היסטוריות מועטות מתארות את מלכותו. העדות הקדומה ביותר היא רשימה גנאלוגית מהמאה התשיעית המזכירה את שמו, ומציינת כי הוא אביו של המלך סלדה (אשר ירש אותו במותו), ובנו של אופה (Offa), שהיה בנו של בדקה (Bedca), שהיה בנו של סיגפוגל (Sigefugl), שהיה בנו של סוואפה (Swæppa), שהיה בנו של אנטסקג (Antsecg), שהיה בנו של גסקג (Gesecg), שהיה בנו של סיקסנט - האב האגדתי הקדום של כל הסקסונים.

מסמכים היסטוריים שנכתבו במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 מתארים את מלכותו ובהם הנרי מהאנטינגדון בספרו "*Historia Anglorum*", וכן רוג'ר מוונדובר  בספרו "*Flores Historiarum*" ("פרחי ההיסטוריה") ומתיו פאריס בספרו "*Chronica Majora*". בספרים אלה מופיע לעיתים התעתיק אאורקנווין (Eorcenwine) או ארקנווין (*Erkenwine*). ככל הנראה מסמכים אלה התבססו על מסמכים שקדמו לכיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066.

במותו של אסקווין ירש אותו בנו, סלדה.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים באתר ה-BBC
* ממלכת אסקס באתר worldtimelines

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
קטגוריה:נפטרים ב-587
כלא שפנדאו

**כלא שפנדאו** (בגרמנית: **Kriegsverbrechergefängnis Spandau**) היה בית כלא בעיר שפנדאו שבמערב ברלין (כיום אחת מתשע השכונות המרכיבות את רובע שפנדאו בברלין), המוכר בעיקר בשל היותו מקום כליאתם של שבעה מורשעים של משפטי נירנברג. בית הכלא הוקם ב-1876 ליד מצודת שפנדאו, אך לא היה חלק ממנה. בתקופת הנאצים שימש הכלא את הגסטפו לכליאת מתנגדי משטר, ולאחר מלחמת העולם השנייה שימש לכליאת שבעת פושעי המלחמה הנאצים. בית הכלא נהרס ב-1987, לאחר מותו של אחרון האסירים בו, רודולף הס - וזאת על מנת למנוע את הפיכת האתר למוקד עלייה לרגל עבור נאו-נאצים.

## היסטוריה
בית הכלא נבנה בשנת 1876 כמרכז כליאה צבאי, אולם ב-1919 החל לשמש גם למטרות אזרחיות. באותה תקופה היה המתקן ערוך לכליאתם של עד 600 אסירים. לאחר שריפת הרייכסטאג בשנת 1933, נכלאו במבנה מתנגדים להיטלר, ובכללם עיתונאים כקרל פון אוסייצקי ואגון ארווין קיש (Egon Kisch), במה שכונה אז "מעצר מנהלי". כלא שפנדאו הפך למעין מודל מוקדם עבור מחנות הריכוז הנאציים. בעוד שמבחינה רשמית הוא נוהל על ידי משרד המשפטים הפרוסי, הגסטפו התעלל ועינה את הכלואים בו, כפי שמציין קיש בזכרונותיו מכלא זה. בסוף אותה שנה הוקמו מחנות הריכוז הנאציים הראשונים, וכל האסירים אשר הוחזקו ב"מעצר מנהלי", כביכול, הועברו למחנות אלה.

## לאחר המלחמה
### מתקן כליאה לנאשמי משפטי נירנברג
לאחר מלחמת העולם השנייה יועד המבנה על ידי ארבע המעצמות לכלוא את פושעי המלחמה אשר הורשעו במשפטי נירנברג. בסופו של דבר, נכלאו בו רק שבעה מנאשמי המשפטים, ומהם רק ארבעה ריצו את מלוא גזר הדין: רודולף הס, אלברט שפר, באלדור פון שיראך וקארל דניץ. שלושה נוספים – קונסטנטין פון נויראט, וולטר פונק ואריך רדר – שוחררו במהלך שנות החמישים בשל בעיות בריאות, וזאת על אף שהשניים האחרונים נשפטו למאסר עולם. בין השנים 1966–1987 היה רודולף הס האסיר היחיד בבניין, והיה האדם היחיד ששכן בו באותה העת פרט לסוהרו האמריקאי, לויטננט קולונל יוג'ין ק' ברד (Eugene K. Bird), אשר היה לחברו. ברד כתב מאוחר יותר ספר על אודות חוויה זו, בשם "האיש הבודד בעולם" (*The Loneliest Man in the World*).

פרט ל"מרכז הבטיחות האווירית של ברלין", היה זה היחיד מבין מוסדות ארבע המעצמות אשר המשיך להתקיים גם לאחר תום שנות שלטונן הצבאי בגרמניה.

שמאל|ממוזער|200px|Britannia Centre Spandau, 2009
בשנת 1987 נהרס המבנה, בין היתר על מנת למנוע את הפיכתו למוקד עלייה לרגל עבור נאו-נאצים. על מנת להבטיח את מחיקתו הסופית, נבנו באתר חניון ומרכז קניות של החברות: Navy, Army and Air Force Institutes (NAAFI), "מרכז בריטניה בשפנדאו", ובו סניפים של כמה מהרשתות הגדולות בגרמניה. הריסות בית הכלא נטחנו לאבק ופוזרו מעל לים הצפוני.

## קישורים חיצוניים

* תמונת האתר משנות ה-80
* תצלום אוויר של האתר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברלין: מבנים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מבנים
שפנדאו
שפנדאו
קטגוריה:מתקני הגסטפו
קטגוריה:מחנות ריכוז בגרמניה
קטגוריה:ברלין בתקופת הנאציזם: מבנים
*
רוברט הארליק

**רוברט (ראובן) הארליק** (באנגלית: **Robert M. Haralick**; נולד ב-30 בספטמבר 1943) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת העיר ניו יורק מומחה לבינה מלאכותית, שכיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לזיהוי תבניות (IAPR - The International Association for Pattern Recognition) ומכהן כנשיא "החברה הבינלאומית לחקר צפני התורה".

הארליק סיים בשנת 1964 תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קנזס, תואר ראשון נוסף בהנדסת חשמל ב-1966 ותואר שני בהנדסת חשמל ב-1967. ב-1989 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קנזס. הצטרף כאיש סגל לפקולטה להנדסת חשמל באוניברסיטה זו, וכיהן בה כפרופסור בשנים 1978-1975. ב-1979 מונה לפרופסור בווירג'יניה טק. בשנים 1986-1984 כיהן כסגן נשיא למחקר בחברת Machine Vision International. בשנים 2000-1986 כיהן כפרופסור במחלקה להנדסת חשמל באוניברסיטת וושינגטון. משנת 2000 הוא מכהן כפרופסור מחקר (באנגלית Distinguished Professor) במרכז לדוקטורנטים באוניברסיטת העיר ניו יורק.

הארליק כיהן מספר שנים כנשיא האגודה הבינלאומית לזיהוי תבניות, (IAPR). הוא חבר במועצת המנהלים של מספר כתבי עת בתחומו, כדוגמת: IEEE Pattern Analysis and Machine Intelligence, Pattern Recognition, Image and Vision Computing, IEEE Expert, and Machine Vision and Applications, ועוד. תרומותיו לראייה ממוחשבת וזיהוי צורות זיכו אותו בתואר "עמית IEEE".

פרופסור הארליק נחשב לחוקר פורה במיוחד. מספר הספרים, פרקים, מאמרים בכתבי-עת, ונאומים בוועידות שפרסם – עבר את החמש מאות וחמישים, ביניהם שני כרכי ספרו "ראייה ממוחשבת ורובוטית".

תרומתו של פרופסור הארליק לעולם המדעי רחבת היקף. הודות למחקריו ותגליותיו התאפשרו ברמה גבוהה ניתוחי תמונות ומרקמן, נוצרו מודלים לעיבודי תמונות במחשב, צורות באמצעות ניתוח מורפולוגיה מתמטית, ראייה ממוחשבת, ניתוח מסמכים באמצעות מחשב ובינה מלאכותית.

עבודתו האחרונה עוסקת בממדי מרחב ומתבססת על טכניקות של תורת הקבוצות החופשיות, החלות על בעיות קומבינציה. עיקר עיסוקו האחרון הוא בקרת תוכניות בסוכנות החלל האמריקנית - נאס"א, שם הוא תורם בפיתוח תוכניות לטילי שיוט.

## תרומתו לדילוגי אותיות בתורה
הארליק הוא מתומכי המחקר של דורון ויצטום, אליהו ריפס ורוזנברג, אודות מסרים המוצפנים בדילוגי אותיות בתורה. הוא בדק בעצמו את הצופן זמן רב, השתכנע בנכונותו, ואף תרם לו הוכחה: הוא הציע לבדוק האם מלבד הדילוג המינימלי, בו היה ידוע מראש כי רשימתו של ויצטום הצליחה בפסוקי התורה, ואילו רשימתו של מקי הייתה מוצלחת בספר "מלחמה ושלום", ישנו מקום נוסף בו נמצאת התכנסות בין השמות לבין התאריכים, והפעם בדילוג גדול יותר. כלומר מה תהיינה התוצאות של "דילוג מינימלי מספר 2", "דילוג מינימלי מספר 3", וכן הלאה. תוצאת בדיקתו גלתה כי הרשימות של ויצטום הוכיחו את עצמן שנית, ואף עד הניסיון העשרים נמצאו תוצאות מרשימות. רשימתו של מקי, לעומת זאת, הלכה וכשלה ולאחר הניסיון השלישי כבר לא הייתה כל משמעות סטטיסטית לתוצאות. הארליק הרצה על הנושא בפני משתתפי הכנס הבינלאומי לזיהוי תבניות שהתקיים בהונג קונג בשלהי 2006. וביוזמתו אף הרצו שם גם חוקרים נוספים של דילוגי אותיות בתורה.

## קישורים חיצוניים

* תמונה של רוברט הארליק
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב יהודים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קנזס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת העיר ניו יורק
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:עמיתי IEEE
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
המרכז להורות אחרת

**המרכז להורות אחרת** הוא מוסד ייעוץ לאנשים שמעוניינים בהקמת משפחה שאינה עונה לנורמות השמרניות. המוסד הוקם בתל אביב ב-1994 על ידי רחלי בר-אור, עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית, וגידי שביט, עובד סוציאלי, פסיכותרפיסט, מטפל משפחתי ומנחה קבוצות.

## הרציונל של המרכז
שם המוסד הוגדר תוך חיפוש אחר מבנה משפחתי שייתן מענה אחר לאנשים שהמבנה הנורמטיבי של משפחה לא מתאים להם ולאופי חייהם. 
החיבור בין גברים הומוסקסואלים ונשים הטרוסקסואליות או לסביות, יצר מבנה של משפחה דו-גרעינית, בדומה למשפחה אחרי גירושין, של בני זוג המקיימים הורות משותפת המתרחשת בשני משקי בית נפרדים, וזה בלי משבר של זוג שהיה בעבר זוג אוהב עד למשבר שהפריד ביניהם, אלא מתוך כוונה תחילה, מתוך רצון והכרה במבנה הנפרד של דו-הורות ותוך כדי בניית חוזה המסדיר את אופי ההורות האחרת המשותפת שלהם.

מבנה ההורות אחרת, כפי שמיושם על ידי המרכז בתל אביב, הוא ייחודי לישראל, ומדגיש הפלורליזם וקבלת השונה באמצעות החיבור בין העולם ההטרוסקסואלי והעולם ההומוסקסואלי. זאת לעומת קו של הורות חד-מינית שמופיע ומיוצג באופן נרחב בארצות הברית.

## הנחות היסוד של ההורות האחרת
הורות אחרת היא מבנה חדש של משפחה, הנותן הזדמנות לאנשים אשר רוצים להיות הורים, אך לא רוצים, או לא יכולים, לחיות במסגרת הכוללת גבר ואישה.

* הצורך בהמשכיות והצורך בהורות הוא צורך טבעי לאדם, צורך המשותף לגברים ולנשים כאחד.
* הזכות להורות היא זכותו הבסיסית של כל אדם, ללא קשר ליכולתו להיות נשוי או לרצונו להיות נשוי.
* לכל ילד יש אבא ואמא. חשוב ששני ההורים יכירו את הילד שלהם וכן חשוב שיכירו בילד שלהם.
* לכל ילד יש את הזכות להכיר את שני ההורים שלו, זו זכותו להכיר את הבסיס הפיזי, הביולוגי והנפשי לקיומו .
* שותפות באחריות בהורות אינה מחייבת בהכרח קשר נישואין או קשר מיני, אך מחייבת בין ההורים קשר של שותפות, כבוד הדדי, אכפתיות ותקשורת טובה.
* נטל ההורות משותף ומתחלק בין שני ההורים וכולל הולדה ודאגה למענה פיסי, רגשי וחומרי לצרכיו של הילד המשותף.
* זכותם של ההורים לבחור בכל מסגרת קשר המתאימה להם, כשלנגד עיניהם עומדת טובתו של הילד המשותף.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:משפחה 
קטגוריה:סוציולוגיה 
קטגוריה:קבוצות חברתיות
קאסיודורוס

**פאביוס מאגנוס אורליוס קאסיודורוס סנאטור** (בלטינית: **Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator**; 485 לערך – 585 לערך), המוכר כ**קאסיודורוס**, היה מדינאי, סופר ואחד האבות המייסדים של תרבות ימי הביניים. 
## ביוגרפיה
נולד בסולציום שבקלבריה, בן למשפחת אצולה סורית שישבה באיטליה. את הקריירה התחיל כחבר-מועצה ועוזר לאביו, שהיה מושל סיציליה. רכש לעצמו שם כמומחה הבקי בחוקים. כיהן כקוואיסטור בשנים 507–511, כקונסול ב-514, וכראש האדמיניסטרציה (Magister officiorum) אצל המלך האוסטרוגותי תיאודריך הגדול ואצל בנו. התבלט כמשכיל וכתב על תקופתו.

בשנת 537 או 538, אחרי שהביזנטים כבשו את איטליה, עזב את איטליה לקונסטנטינופול, שם שהה למעלה מעשור והתעמק בשאלות דתיות. קאסיודורוס שילב בהשכלתו את המערב והמזרח, את התרבות היוונית, הרומית והגותית. שילב ידע דתי קתולי עם אריאני. 
כאשר חזר לאיטליה, ייסד מנזר על אדמות אחוזתו לחוף הים היוני. כתב תקנון נזורה בו הטיל על הנזירים טיפול בקניינים רוחניים ושמירתם. אסף כתבי יד עתיקים ודאג להעתקתם, תמך במדע ובטכנולוגיה – התקין שעוני שמש, שעוני מים ומכשירים דומים. כתב (או דאג שיכתבו בשמו) ספר המתאר את המלכים הגותיים, ספרי לימוד וספר דקדוק.

קאסיודורוס כתב חיבור שבו הנחה נזירים איך להעתיק ספרים ובו אמר שהעתקת כתבי-יד היא דרכו של הנזיר בהתמודדות עם השטן ועם פיתוייו, פרסם ספר על חוקי הכתיב, תרגם את "קדמוניות היהודים" של יוסף בן מתתיהו מיוונית עתיקה ללטינית.
בשנים 2021-2020 הוכרז כ"משרת האל" על ידי הכנסייה הרומית-קתולית.

## כתביו

בספרו "עקרונות הספרות האלוהית והארצית" הכין קאסיודורוס לנזירים תוכנית לימודים בשני חלקים, חלק העוסק בכתבי קודש וחלק העוסק בכתבי חולין, בהם אריסטו.

## קישורים חיצוניים

* מיצירותיו של קאסיודורוס, בפרויקט גוטנברג
* מבחר מכתביו של קאסיודורוס, במקור הלטיני
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אבות הכנסייה
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:משרתי האל (נצרות קתולית)
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6
גרף רגולרי

ממוזער|200px|<center>גרף <math>2</math>-רגולרי</center>
בתורת הגרפים, **גרף רגולרי** (באנגלית: **Regular graph**) הוא גרף שבו דרגת כל הקודקודים שווה, כלומר מספר הקשתות היוצאות מכל קודקוד קבוע. גרף מכוון רגולרי מקיים תנאים חזקים יותר ובו דרגת הכניסה ודרגת היציאה של כל הקודקודים שוות. כלומר d^+(i)=d^-(i)=k לכל קודקוד i.

גרף רגולרי שבו דרגת כל הקודקודים היא k נקרא גרף k-רגולרי או גרף רגולרי מדרגה k.

לדוגמה, K_n (גרף שלם בעל n קודקודים) הוא גרף (n-1)-רגולרי.

אם k אי-זוגי, נובע מלמת לחיצות הידיים שבגרף k-רגולרי יהיו מספר זוגי של קודקודים.

הייחודיות של הגרפים הרגולריים טמונה בעובדה שסדרת הדרגות שלהם קבועה.

## תכונות אלגבריות
נסמן ב-A את מטריצת הסמיכויות של הגרף G. G הוא גרף k-רגולרי אם ורק אם \textbf{j}=(1, \dots ,1) הוא וקטור עצמי של A ששייך לערך העצמי k.

יהיו \lambda_0 >\lambda_1\geq \cdots\geq\lambda_{n-1} הערכים העצמיים של A, G גרף k-רגולרי אם ורק אם מתקיים k=\lambda_0 ו-\sum_{i=0}^{n-1}\lambda_i^2=n\lambda_0 (כאשר n הוא מספר הצמתים ב-G).

גרף רגולרי הוא קשיר אם ורק אם לערך העצמי k=\lambda_0 יש ריבוי אלגברי 1. הטענה ניתנת להכללה: מספר הרכיבים הקשירים של הגרף שווה לריבוי האלגברי של הערך העצמי k=\lambda_0.

## גרף רגולרי-חזק
[ממוזער|[גרף פטרסן הוא דוגמה לגרף רגולרי מדרגה 3  - שהוא גם גרף רגולרי-חזק|טקסט=]]גרף רגולרי-חזק הוא גרף רגולרי שבו לכל זוג של קודקודים שכנים (כלומר, יש בין הקודקודים קשת) יש \lambda שכנים משותפים, ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש \mu שכנים משותפים.

גרף רגולרי-חזק לעיתים מסומן ב-srg(v,k,\lambda,\mu) (v מסמן את מספר הקודקודים בגרף, k מסמן את הדרגה המשותפת לכל הקודקודים).

לדוגמה, גרף פטרסן  הוא גרף רגולרי-חזק שבו 10 קודקודים, דרגת כל הצמתים היא 3, לכל זוג של קודקודים שכנים אין אף שכן משותף ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש שכן משותף בודד. כלומר, ניתן לסמן אותו כך: srg(10,3,0,1).

## קישורים חיצוניים

*
*
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת הגרפים
דין רציפות

**דין רציפות** הוא הליך בכנסת שנועד לאפשר את קידומה של הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה, והמשך חקיקתה נעצר עקב התפזרות הכנסת.

הליך הרציפות עוגן לראשונה ב-1964, בחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה-1964. בדברי ההסבר להצעה נכתב כי "הניסיון מראה, שעם סיום כהונתה של כנסת יוצאת, נשארות הצעות חוק מטעם הממשלה שהדיון בהן התחיל אך לא הסתיים. בכנסת החדשה יש צורך להגיש הצעות חוק אלה מחדש ולחזור על שלבי הדיון שכבר נתקיימו בכנסת היוצאת. במקרים רבים יש בכך משום חזרה מיותרת". הצעת החוק שהונחה על שולחן הכנסת, כפי שניתן ללמוד גם מדברי ההסבר, כוּונה רק להצעות חוק המוגשות מטעם הממשלה. הממשלה היא גם זו שיזמה את הצעת החוק, מתוך כוונה להקל על עצמה בהליכי החקיקה.

במהלך הדיונים בהצעת החוק שונה נוסחה, ונקבע כי ניתן יהיה להחיל רציפות גם על הצעות חוק פרטיות, ולמעשה על כל הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה. כן נקבעה הפרוצדורה הקיימת בעיקרה גם כיום - משעה שהודיעה הממשלה לכנסת על רצונה להחיל רציפות על הצעת חוק, רשאית כל סיעה להציע בתוך שבועיים שלא להחיל רציפות. במקרה כזה מצביעה מליאת הכנסת על הצעת הסיעה. אם אף סיעה לא מציעה שלא להחיל רציפות, או שהכנסת דוחה את הצעת הסיעה (דחייה שמשמעותה הסכמת הכנסת להחלת רציפות), עוברת הצעת החוק לדיון בוועדה שדנה בה בכנסת הקודמת.

בשנת 1979 תוקן החוק, ביוזמתה של שולמית אלוני, ונקבע בו כי לא רק הממשלה תוכל להודיע על רצונה, אלא גם ועדה מוועדות הכנסת תוכל לעשות כן, לגבי הצעות חוק שהן יוזמה של ועדה מוועדות הכנסת או של חבר הכנסת.

בשנת 1993 נחקק חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג-1993, ביוזמתו של חגי מירום. חוק זה החליף את החוק מ-1964, והוראותיו הן התקפות כיום. בחוק זה הונהגו מספר שינויים. ראשית, נקבע כי החלת רציפות על הצעת חוק פרטית תהיה רק אם חבר הכנסת עדיין מכהן בכנסת הנכנסת, ורק אם נתן הסכמתו לכך (אם חתומים על הצעת החוק מספר חברי הכנסת, די בכך שאחד מהם נתן את הסכמתו). שנית, נקבע כי אם ועדה מעוניינת להחיל רציפות על הצעת חוק, עליה להודיע על כך לממשלה, ולקיים את הדיון רק 21 ימים מאוחר יותר, כדי לאפשר לממשלה לגבש את עמדתה. כן נקבע כי החלת רציפות במקרה שאף סיעה לא הביעה התנגדות לא תהיה אוטומטית, ובכל מקרה תהיה הצבעה על כך במליאת הכנסת.

## קישורים חיצוניים
* חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג-1993
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חקיקה
קטגוריה:הכנסת
אלפרד מרגול-שפרבר

**אלפרד מרגול-שפרבר** (ברומנית: **Alfred Margul-Sperber**; 23 בספטמבר 1898 – 3 בינואר 1967) היה סופר, פובליציסט ומתרגם יהודי-רומני שכתב בשפה הגרמנית וביידיש.

## חייו
אלפרד שפרבר, כפי שנקרא בלידתו, הוסיף בבגרותו מגזרת משם אימו, מרגולה (Margula), לשם משפחתו ויצר בכך את שם העט שלו. אביו היה מנהל חשבונות ואימו מורה לפסנתר. הוא נולד ב**[[סטורוז'ינץ]]** (Storojineţ), בבוקובינה, כעת באוקראינה ואז ברומניה. הוא למד תחילה בצ'רנוביץ ובהמשך בווינה, שם סיים את בחינות הבגרות וב-1918 שב לצ'רנוביץ כדי ללמוד משפטים. הוא עזב את לימודיו ונסע תחילה לפריז ואחרי זה לניו יורק, מקומות בהם חי עד 1924. בניו יורק עבד כעיתונאי בכתבי עת קומוניסטיים, שהיו בתחילת דרכם שם. ב-1924 שב לצ'רנוביץ והיה עורך בעיתון היהודי הליברלי, **Czernowitzer Morgenblatt** ושימש גם ככתב חוץ של **New Yorker Volkszeitung** ושל עיתונים שיצאו לאור ברומניה, דוגמת **Der Nerv** מצ'רנוביץ ו-**Das Ziel** מברשוב.

בתקופת שואת יהודי רומניה, כשהעיתונים היהודיים נסגרו, עבד כמורה לשפות זרות בבוקרשט. החל מ-1944 עבד ברדיו, בעיתונות הגרמנית, כתב שירה ופרסם כמה ספרים והצטיין כמתרגם. מרגול-שפרבר תרגם מרומנית לגרמנית יצירות של מיכאי אמינסקו, טודור ארגזי, יון בארבו, מריה באנוש ארון קוטרוש וולדימיר קולין וגם בלדות עממיות דוגמת מיאוריצה. 

שירתו הלירית התבססה על חוויותיו מימי נסיעותיו לווינה, פריז וניו יורק.

מרגול-שפרבר היה מיודד עם פאול צלאן והתכתב איתו.

## יצירות שיצאו לאור

**Der Blizzard* (1922), 
**Gleichnisse der Landschaft* (1934), 
**Geheimnis und Verzicht*, Editura Literaria, Cernăuţi, (1939), 
**Mit offenen Augen* (1956), 
**Sternstunden der Liebe* (1963)
**Rumänische Volksdichtungen. Deutsche Nachdichtung von Alfred Margul-Sperber*, editura Tineretului, Bucureşti, (1968).
**Verzaubertes Wort. Der poetische Nachlaß 1914-1965* (1969).
**Gedichte* Editura: Verlag der Nation (1977)


## קישורים חיצוניים
* מילון הספרות הרומנית 

קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים כותבי גרמנית
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:סופרים רומנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1898

קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1967
אר דאלם

שמאל|ממוזער|250px|חתך סכמטי של המערה
שמאל|ממוזער|250px|שלד פיל ננסי שהתגלה במערה מוצג במוזיאון הסמוך לה
שמאל|ממוזער|250px|המחשת הסטרטיגפיה של המערה
**אר דאלם** (במלטית: **Għar Dalam** - "מערה חשוכה" או "מערת החשיכה") היא מערה השוכנת סמוך לעיר בירזבוג'ה (Birżebbuġa), בדרום-מזרחו של האי מלטה. במערה התגלו מספר שכבות מאובנים של בעלי חיים, שהמוקדמים שבהם הם בני 200,000 שנים, והמאוחרים בני פחות מ-10,000 שנה. עוד התגלו במערה עדויות לנוכחות האנושית המוקדמת ביותר הידועה במלטה, והמתוארכת לסביבות 5400 לפנה"ס. המערה העניקה את שמה לתקופת התיישבות זו המכונה תקופת אר דאלם. במקום המתוחזק על ידי הסוכנות הלאומית למורשת מלטה, שוכן מוזיאון קטן המציג את שפע הממצאים מהמערה.

## היווצרות המערה וממצאיה
המערה שוכנת על הגדה הצפון-מזרחית של ואדי דאלם (Wied Dalem), כ-500 מטרים מחופי הים התיכון. זוהי מערה טבעית ממקור קרסטי, שנוצרה עקב שחיקת אבן הגיר המקומית על ידי מים. הכניסה אליה שוכנת בגובה של 15.5 מטרים מעל פני הים ועומקה 144 מטרים. רק 70 המטרים העליונים פתוחים לביקור קהל.

שרידי בעלי החיים המוקדמים ביותר שהתגלו במערה הם מתקופת הפליסטוקן וגילם כ-200,000 שנים. בתקופה זו חיבר גשר יבשתי בין מלטה ובין סיציליה, ובעלי החיים נדדו דרומה כדי להימלט מהאקלים הקר. אף ששכבת הקרח לא הגיעה אל מלטה, גרמו שינויי האקלים לעושר במשקעים ולעיצוב הנוף. ואדי דאלם התחפר אט אט בשכבת הסלע, ולבסוף קרסה תקרתה של המערה, ושרידי בעלי החיים נשאבו לתוכה.

השכבה התחתונה במערה (שכבה 6) עשויה מחרסית ואיננה מכילה מאובנים. מעליה נמצאת "שכבת ההיפופוטם" (שכבה 5), שבה התגלו שרידי פיל ננסי והיפופוטם (*Hippopotamus melitensis*), ומעליה שכבת אבנים קטנות (שכבה 4). השכבה הבאה מכונה שכבת האיילים (שכבה 3) והיא זכתה לשמה בגלל ממצאים רבים של שרידי איילים. לצידם נמצאו גם מאובני שועלים, זאבים, דובים, צפרדעים, עטלפים, חדפיים ועוד. את שכבת האיילים מכסה שכבת אבן גיר דקה החותמת את תקופת הפליסטוקן (שכבה 2), ומעליה שוכנת השכבה המתורבתת שבה התגלו שרידים הקשורים ליישוב האנושי המוקדם באי. בין היתר נמצאו בשכבה זו גרזני אבן, כלי קדרות, אבנים מעובדות מצור ומזכוכית געשית, חרוזים עשויים מצדפות, ומאובני אדם וחיות משק בית.

## המחקר והמוזיאון
המערה נזכרה לראשונה בכתובים ב-1647, אך רק ב-1865 הובהרה חשיבותה המדעית, עת נתגלו בה שרידי אדם. בין השנים 1892–1937 נערכה סדרה של חפירות מעמיקות באתר, ונידרש פתרון לעפר ולאדמה שחולצו מהמערה. לכן הוקם במקום מוזיאון קטן ב-1930 והוא נפתח לקהל ב-1933. במוזיאון שני אולמות גדולים השוכנים משני צידי הכניסה למערה, ובהם אלפי ממצאים ערוכים בתיבות עץ. בנוסף מוצגים במקום שלדי דוב, פיל אפריקני צעיר, היפופוטם וגולגולת של נקבת אדם בוגרת. בשנת 2002 נחנכה במוזיאון תצוגה חדשה הסוקרת, בין היתר, את היווצרות המערה, את ממצאיה ואת תולדות המחקר במקום, וכן עומדת על השלכותיה של תקופת הקרח על מלטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* המערה באתר מורשת מלטה
* דפדפת מידע מאתר מורשת מלטה
* המערה באתר לשכת התיירות של מלטה
* תמונות מהאתר
* אודות המערה

קטגוריה:מלטה: פרהיסטוריה
קטגוריה:מלטה: מערות
המערה הכחולה (מלטה)

שמאל|ממוזער|250px|המערה הכחולה מהצוק שממזרח לה
שמאל|ממוזער|250px|מראה באתר מכיוון הים
**המערה הכחולה** (במלטית: **Taht il-Hnejja** - "מערת הקשת"; באנגלית: **The Blue Grotto**) היא מערכת של שש מערות טבעיות, המכונה על שמה של הגדולה שבהן. המערכת שוכנת בצוקים שבחופו הדרומי של האי מלטה. גובה הקשת הטבעית בכניסה למערה המרכזית הוא כ-45 מטרים.

האתר ידוע בשלל צבעי מי הים המשתקפים כתוצאה מהחזרת קרני השמש בשעות הבוקר, והמושפעים ממיקומה של המערה, מהצבעים הזוהרים המוחזרים על ידי הצמחייה התת-ימית ומהמינרלים שעל קרעית הים. שמה של המערה באנגלית הוענק לה על ידי חייל בריטי אשר מצא דמיון בינה ובין המערה הכחולה באי קפרי שבאיטליה. הגישה אל המערות עצמן אפשרית רק באמצעות סירות.

## ראו גם
*אר דאלם

## קישורים חיצוניים

* אודות המקום 
* המערה הכחולה באתר לשכת התיירות של מלטה
* תמונות מהאתר

## הערות שוליים

קטגוריה:מלטה: מערות
מפרץ רמלה

**מפרץ רמלה** (במלטית: **Ir-Ramla il-Ħamra**; פירוש השם במלטית: החול האדום; באנגלית: **Ramla Bay**) הוא מפרץ השוכן בצפונו של האי גוזו במלטה, ובו נמצאת רצועת החול המשמעותית ביותר בחופי האי, שרוחבה המרבי כמאה מטרים. משמעות שמו המלא של המקום במלטית היא "החול האדום", וזה ניתן לו בשל צבעו. המפרץ מוקף בגבעות שבהן נטועים גנים ופרדסים.

בחוף שוכנת מערת קליפסו, המיוחסת לנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. היא טיפלה בו עד שהתאושש ובמשך שבע שנים שהה עימה. מתחת לחול התגלו מספר שרידים רומיים, ועוד נמצאו בו שרידי מלט מעורב באבק שרפה, בו עשו האבירים ההוספיטלרים שימוש כמעין מוקש פרימיטיבי, כדי להגן על החוף במאה ה-18. במרכז החוף ניצב פסל לבן של הבתולה. בשנת 2007 עמד המפרץ בליבה של שערורייה שנגעה לכוונת יזמים להקים וילות במקום.

## קישורים חיצוניים

* המפרץ באתר לשכת התיירות של מלטה
* תמונות המקום

קטגוריה:גוזו
קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
רמלה
סיקסרד, מלך אסקס

**סיקסרד** (באנגלית: **Seaxred**) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 616–617.

סיקסרד היה בנו של קודמו, המלך סאברט. במותו של אביו ירש אותו יחד שני אחיו סאוורד, ומלך לצידו. ייתכן שמלך לצידם אח נוסף בשם סיקסבולד.

בעוד שאביהם התנצר בשנת 604 וניסה לנצר את הממלכה, בניו נותרו פגנים באמונתם. במותו השיבו סיקסרד וסאוורד את דת המדינה לדת הקלטית הפגנית, וגירשו את מילטוס הקודש -ההגמון של לונדון מהממלכה לאחר שהוא סירב לתת להם את לחם הקודש. 

בשנת 617 פלש צבא ממלכת וסקס לאסקס, ושני האחים נהרגו בקרב למול הצבא הפולש.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים באתר ה-BBC
* ממלכת אסקס באתר worldtimelines

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
מונמורנסי

**מונמורנסי** (מצרפתית: **Montmorency**) היא קומונה ("מועצה מקומית") כ-15.3 ק"מ צפון-מערבית למרכז פריז. העיר העתיקה ידועה במיוחד כמקורה ומעוזה של אחת ממשפחות האצולה העתיקות והנכבדות ביותר בצרפת, **[[בית מונמורנסי]]**. כיום העיר היא פרבר יוקרה של פריז.

## היסטוריה
מונמורנסי נזכרת לראשונה בשנת 993 בשם הלטיני Mons Maurentiacus, לאמור "הר מאורנטיאקוס". ה"הר" הוא גבעה החולשת על העיר שעליה הוקמה טירה – טירה שהייתה מעוזה של משפחת בית מונמורנסי עד הריסתה בידי האנגלים במהלך מלחמת מאה השנים.

בשנת 1793, בשיאה של המהפכה הצרפתית, שונה שם העיר, אשר הזכיר יותר מדי את "המשטר הישן" (המלוכה והאצולה) ל-אמיל (Émile) על-שם ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו, שנמלט אל העיר מ"פריז הרועשת" ושהה בה בין אפריל 1756 לדצמבר 1757.

ב-1813, עם הרסטורציה שונה שם העיר לאנגיאן (Enghien), כשם הדוכסות שהוענקה לבית מונמורנסי, אולם היחס לעיר נשאר תמיד כאל "מונמורנסי". ב-1830 הוחזר השם מונמורנסי כשמה הרשמי של הקומונה.

לפי מפקד האוכלוסין של 1999 כוללת הקומונה 20,599 איש.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איל-דה-פראנס: ערים
אלברכט

**אלברכט** (Albrecht) הוא שם משפחה ושם פרטי לגברים ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
קטגוריה:שמות פרטיים גרמניים
תסביב אשך

שמאל|ממוזער|250px|מבנה האשך:1. עילית האשך2. ראש יותרת האשך3. האוניות של יותרת האשך4. הגוף של יותרת האשך5. הזנב של יותרת האשך6. הצינור של יותרת האשך
**תסביב אשך** (באנגלית: **Testicular torsion**) מצב בו האשך מסתובב סביב עצמו, בעקבות בעיה רפואית מולדת כלשהי או כתוצאה מחבלה ישירה, תנועה חדה, מאמץ וכדומה.
הסיבוב מכווץ את כלי הדם המזרימים את הדם לאשך, דבר שעלול לגרום למוות של רקמות האשך ואף להוביל לנמק.

זו תופעה שכיחה ומופיעה אצל כאחוז אחד מן הגברים בגילים שונים. לרוב מופיעה אצל מתבגרים אך קיימת בגילים מוקדמים ומאוחרים יותר. הסובלים מאשכים טמירים פגיעים יותר לתסביב.

תסביב אשך הוא מצב חירום כירורגי המצריך התערבות כירורגית מידית כיוון שהתסביב עלול לגרום לנמק. יש להגיע לאבחון רפואי בהקדם האפשרי ובמקרה של תסביב הטיפול הרפואי הוא ניתוח.

## אבחון
התופעה מתבטאת בכאב חריף, חד ופתאומי באשך או באזור הבטן התחתונה. האשך יהיה נוקשה ורגיש למגע באזור שק האשכים ותיתכן גם במקרים מסוימים בחילה, הקאה ועלייה של חום הגוף.
כמו כן, התופעה מאופיינת בהיעדר רפלקס כרמסטרי (רפלקס של שריר הכרימסטר שמושך את האשכים למעלה, אל תוך הגוף, בתגובה לגירויים שונים או שינויי טמפרטורה). צינור הזרע עשוי להראות מעובה. בלוטת יותרת האשך בדרך כלל משנה את מיקומה.

בעזרת בדיקת אולטרה סאונד ניתן לראות את מצב זרימת הדם לאשך (אם קיימת או לא קיימת זרימה).

## טיפול
תסביב אשך הוא מצב חירום כירורגי המצריך התערבות כירורגית מידית כיוון שהתסביב עלול לגרום לנמק. יש להגיע לאבחון רפואי בהקדם האפשרי ובמקרה של תסביב הטיפול הרפואי יהיה ניתוח שבמסגרתו מבצעים החזרה של האשך למצבו התקין ובכך מאפשרים הזרמת דם תקינה. לאחר מכן, מבצעים "קיבוע אשך" (orchiopexy) - מקבעים (תופרים) את האשך לרקמת האשך על מנת שהתופעה לא תחזור. לרוב מקבעים גם את האשך השני כדי למנוע אפשרות של תסביב באשך השני בעתיד.

הניתוח אפקטיבי רק אם יבוצע במהלך 4-6 שעות הראשונות מתחילת הופעת הסימפטומים. תוך 12 שעות - שיעור ההצלחה יורד ל-70%, בתוך 24 שעות יורד ל-20% הצלחה, לאחר 24 שעות יש 0 אחוז הצלחה לניתוח (כיוון שהאשך נפגע בצורה קשה הגורמת לחוסר תפקוד ודורש הסרה).

במקרה של חשד גבוה או ספק לגבי האבחון, הרופאים ינתחו את האשך על מנת לשלול אפשרות של תסביב; גם אם יתברר כי האשך תקין, יבוצע "קיבוע אשכים" כמניעה למקרה עתידי. ישנם מקרים נדירים אשר האשך מסתובב חזרה באופן טבעי - תהליך זה נקרא "Torsion detorsion".

## סיבוכים
תסביב האשך עלול לגרום לסיבוכים הבאים:
***נזק לאשך ואף מוות של האשך**: אם המצב אינו מטופל תוך מספר שעות עלולה חסימת זרימת הדם לאשך לגרום נזק בלתי הפיך ואף למות האשך. אם הנזק לאשך חמור מאוד יהיה צורך לכרות אותו בניתוח.
***עקרות**: במקרים מסוימים, נזק או אובדן האשך עלולים לפגוע בפוריות של הגבר וביכולתו להכניס נשים להריון.

## ראו גם
* הידרוצלה
* מחלות ומומים באשך
* תסביב שחלה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות באשך
הסכם אמבואז

[שמאל|ממוזער|180px|[טירת אמבואז]]
[שמאל|ממוזער|180px|[קטרינה דה מדיצ'י]]
**הסכם [[אמבואז]]** (בצרפתית: **Edict de Amboise**) היה הסכם בין הקתולים להוגנוטים (פרוטסטנטים) שנערך בטירת אמבואז ב-19 במרץ 1563, אשר סיים את השלב הראשון של מלחמות הדת בצרפת.

מצד הקתולים חתמה על ההסכם קטרינה דה מדיצ'י, עוצרת בשם בנה, שארל התשיעי, מלך צרפת. ההסכם הכיר בזכותם של ההוגנוטים לחופש דתי והביא לסיום קרבות שבהם נהרגו מאות בני אדם.

במסגרת ההסכם הותר לבצע טקסים דתיים פרוטסטנטיים בבתים פרטיים ובערים שהוגדרו מראש במחוזות השונים.

הפרלמנט לא היה שבע רצון מההסכם, אך נכנע לרוב שהשיג המלך בן ה-14 בפרלמנט של רואן. 

אולם הסכם אמבואז לא היה אלא הפוגה במלחמה. שני הצדדים נתמכו על ידי כוחות חיצוניים: הקתולים - על ידי פליפה השני, מלך ספרד, וההוגנוטים - על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה וכוחות אלה דרבנו אותם לשוב ולהילחם זה בזה וב-1567 התחדשו המלחמות ששיאן היה ב-24 באוגוסט 1572 בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש בו נרצחו מאות הוגנוטים.

## לקריאה נוספת
* הסכם אמבואז  (מתוך Calvinism in Europe, 1540-1610: a collection of documents מאת A. C. Duke,Gillian Lewis,Andrew Pettegree)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אמבואז
קטגוריה:הוגנוטים
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:מסמכים משפטיים היסטוריים
אמבואז
יומנו של חנון - הקש האחרון

**יומנו של חנון - הקש האחרון** (באנגלית: **Diary of a wimpy kid: Last straw**) הוא ספר מאויר שנכתב על ידי סופר והקריקטוריסט האמריקאי ג'ף קיני, הספר השלישי בסדרת הספרים יומנו של חנון. בספר זה אבא של גרג משקיע מאמצים כדי להקשיח את בנו גרג. ספר זה יצא לאור בארצות הברית ב-13 בינואר 2009 בארצות הברית ובישראל ב-15 בנובמבר 2009.

הספר נמכר בישראל במכירה מוקדמת בכ-10,000 עותקים.

## תקציר העלילה
במהלך ספר זה מתוארים חייו של גרג מינואר עד סוף שנת הלימודים. לגרג נמאס להיות "ילד גדול", מכיוון שמתנות חג המולד שהוא מקבל מתאימות לילד מבוגר וכוללות סל כביסה, גרביים וספרים, והוא מעוניין במתנות שקיבל כילד קטן - משחקי מחשב. אביו של גרג יוצא לסרט עם רודריק וגרג ובקופה הם פוגשים בחור שהסתכסך פעם עם אביו של גרג אך הוא השתנה לטובה אחרי ששהייה בפנימייה צבאית שינתה אותו . אביו של גרג חושב שהוא יכול להפוך את גרג לגבר.

## דמויות

### דמויות ראשיות
***גרג הפלי** - כותב את היומן, ילד "חנון", אחיהם של רודריק ומני. במהלך הספר הולך לחוג כדורגל, ומנסה לשכנע את אביו לא ללכת  לפנימייה צבאית. 
* **רודריק הפלי** -  אחיו הגדול של גרג, הוא המתופף של להקת חיתול תאון.
***ראולי ג'פרסון** - חברו הטוב ביותר של גרג.
***פרנק הפלי** - אביו של גרג, רושם אותו לחוג כדורגל, וכמעט הביא אותו לפנמייה צבאית.
***הולי הילז** - גרג מאוהב בה לאורך כל הספר, אך היא תופסת אותו רק כידיד.

### דמויות משניות
***סוזן הפלי** - אימו של גרג.
***מני הפלי** - אחיו הקטן של גרג, והוא מלשין עליו כל הזמן.
***פרגלי** - הוא ילד מכיתתו של גרג, גרג מפחד ממנו באופן מסוים ואף שונא אותו.

## עיבודים
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרט הלייב אקשן "יומנו של חנון 3: קיץ קטלני", שמבוסס על ספר זה ועל המשכו, "יומנו של חנון - קיץ קטלני". הסרט הוא השלישי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון" שמבוססת על סדרת הספרים, כאשר הוא הכניס 77.2 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים.

בשנת 2025 צפוי לצאת בשירות הסטרימינג דיסני+ סרט מונפש שמבוסס על ספר זה, כאשר זהו הסרט הרביעי שמונפש ומבוסס על סדרת הספרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של הספר 
* 
* 
* 
* כנרת זמורת-ביתן דביר - יומנו של חנון - הקש האחרון
* 

קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
הקש האחרון
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
קטגוריה:יומנו של חנון: ספרים
הליגה האנטישמית של צרפת

[ממוזער|"[צרפת היהודית, ספר אנטישמי שנכתב על ידי אדואר דרימון]]
[ממוזער|אדוואר דרימון בשער העיתון האנטישמי [לה ליבר פארול, לצד קריקטורה המאפיינת את העיתון.]] 
**הליגה האנטישמית של צרפת** (בצרפתית: **Ligue antisémitique de France**) נוסדה בשנת 1889 על ידי העיתונאי הצרפתי אדואר דרימון ופעלה בשלהי המאה ה-19 בצרפת של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית.

הליגה, שבמקור נקראה גם **הליגה הלאומית האנטישמית של צרפת** (Ligue nationale antisémitique de France), הפיצה פרסומים אנטישמיים ופרסומים כנגד הקומוניזם והבונים החופשיים. בין ראשי הליגה היו ז'אק דה ביאז וז'ול גרן. מרכזה היה בפריז.

הליגה נוסדה לאחר פרסום ספרו הפופולרי של דרימון "צרפת היהודית" (*La France juive*) ולאחר כישלון ניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה שהביאו להתגברות הרגשות הלאומניים.

## תעמולה בציבור
עיתונים רבים תמכו בליגה האנטישמית, ובהם "לה ליברה פארול" (*La Libre Parole*, "המילה החופשית") שבעריכת דרימון, "ל'אנטי-ז'ואיף" (*L'Antijuif*, "האנטי-יהודי") שבעריכת גרן ו"לה קרואה" (*La Croix*, "הצלב").

העיתון "לה ליברה פארול" שתמך בליגה, הוציא כ-91 גיליונות עיתון שבועי, מ-30 באפריל 1895 ועד 19 בדצמבר 1896. העיתון המשיך להופיע עד 1924. חלק מהגיליונות יצאו בתדירות גבוהה יותר. בפתח כל מהדורה הופיעה קריקטורה או ציור, לרוב אנטישמיים ומודפסים בצבע. בכמה מהגיליונות קריקטורות אנטישמיות היו מודפסות על כפולת העמודים האמצעית בגיליון. קריקטורות אלה היו לרוב ברוח הליגה ותמכו בה וברעיונותיה.

## פעולות נוספות
מלבד תעמולה אנטישמית, ארגנה הליגה גם הפגנות נגד היהודים וגינתה  מעורבות בסקנדל של מניות חברת תעלת פנמה ("שערוריית פנמה"). בזמן משפטו של אלפרד דרייפוס, שהוביל לפרשת דרייפוס, נקטה הליגה עמדה עקבית נגד דרייפוס וגם הפיצה תאוריות קונספירציה על ניסיונות כביכול של הבונים החופשיים להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית.

## התפרקות הליגה
הליגה החלה להתפרק ב-1899, בשל חילוקי דעות בין דרימון וגרן, אך שמשה מודל לליגות אחרות ימניות קיצוניות בצרפת בתקופה שבין מלחמות העולם.  בשנת 1899 הפכה הליגה, בהנהגתו של גרן, ל"גרנד אוקסנט דה פראנס" (Grand Occident de France) שהתרכזה יותר בפעילות אנטי-מסונית אם כי שמרה על אופייה האנטישמי. השם עצמו מתייחס לשמו של הארגון המסוני הגדול והותיק בצרפת (Grand Orient de France). בתקופה זו הליגה הייתה מקושרת לשבועון של ז'ול גרן, ל'אנטיג'ויף". הליגה נעלמה בהדרגה לאחר פרשת פורט שברול (Fort Chabrol) ומעצרו של גרן.

## ראו גם
* הליגה האנטישמית
* אדואר דרימון
* פרשת דרייפוס

## קישורים חיצוניים

* אתר מכירות פומביות שמכר עותקים של עיתוני הליגה האנטישמית בצרפת
* אתר היסטוריה צרפתי שעוסק בליגה

קטגוריה:ארגונים אנטישמיים בצרפת
קטגוריה:צרפת: אנטישמיות
קטגוריה:צרפת: פוליטיקה
אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו

**אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו** (ברומנית: **Ovid S. Crohmălniceanu**; 16 באוגוסט 1921 – 27 באפריל 2000), שם העט של המבקר הספרותי וההיסטוריון של הספרות, העורך והפרופסור האוניברסיטאי היהודי רומני שנולד בשם **מויסה כהן**.

## קורות חיים
מויסה נולד בגאלאץ, רומניה לאסתר מבית ליבוביץ' ולאזְר כהן. הוא התחיל את לימודיו במכון הפוליטכני של גאלאץ, אך נאלץ לקטוע אותם ב-1940, בגלל החקיקה האנטישמית. אחרי מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו, בשנים 1944 - 1947, באוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט והוסמך בתחום הבנייה. את פרסומיו התחיל כבר ב-1944, בכתב העת Ecoul (ההד) ובשנים 1947 - 1951 היה עורך בכתב העת Contemporanul (בן זמננו). את שם העט, קרוחמלניצ'אנו, שנגזר מהמילה האוקראינית לעמילן, לקח על פי הצעתו של ידידו, יוסף קסיאן-מטסארו. הוא עבד גם ב-Editura Didactică şi Pedagogică (ההוצאה הדידקטית והפדגוגית) והיה עורך בכתבי העת Viaţa Românească (החיים הרומניים) והעיתון הספרותי, שם היה גם סגן מנהל בשנים 1963 - 1966. מ-1966 היה פרופסור בפקולטה לספרות, באוניברסיטת בוקרשט.

קרוחמלניצ'אנו נשא לאישה את רות, בת של לולה שמירר רות וב-1992 היגר הזוג מרומניה לגרמניה, שם הלך לעולמם בברלין, בשנת 2000.

קרוחמלניצ'אנו היה מיודד עם פאול צלאן ומהאחרונים שראו אותו בחיים וגם כתבו על כך.

## כתביו
* "כרוניקות ומאמרים" Cronici şi articole 1953 
* "כרוניקות ספרותיות" Cronici literare 1954 
* "ליביו רבראנו" Liviu Rebreanu 1954 
* "על מקוריות" 1954-1956 Despre originalitate 
* "על הריאליזם הסוציאליסטי" 1960 Despre realismul socialist 
* "טודור ארגזי" 1960 Tudor Arghezi 
* "לוצ'יאן בלאגה" 1960 Lucian Blaga 
* "ההיסטוריה של הספרות הרומנית בין שתי מלחמות העולם" 3 כרכים 1967 - 1975 Istoria literaturii române între cele două războaie mondiale 
* "הספרות הרומנית והאקספרסיוניזם" 1971 Literatura română şi expresionismul  זכה בפרס איגוד הסופרים.
* "פת לחמנו היומית" 1981 Pâinea noastră cea de toate zilele 
* "חמישה יוצרי פרוזה בחמש צורות ספרותיות" 1989 Cinci prozatori în cinci feluri de lectură 
* "הנשימה השנייה - כרוניקות ופרשנויות על תופעת שנות השמונים" 1989 Al doilea suflu - cronici şi comentarii despre fenomenul optzecist 
* "ניזון משתי אימהות" 1992 Alăptat de două mame 
* "זכרונות מחופשים" 1994 Amintiri deghizate  ספר זכרונות
* "החוג הספרותי של סיביו וההשפעה הקטליטית של התרבות הגרמנית" 2001 Cercul Literar de la Sibiu şi influenţa catalitică a culturii germane  בשיתוף פעולה עם קלאוס הייטמן
* "היהודים בתנועת האוונגרד הרומנית" 2002 Evreii în mişcarea de avangardă românească פורסם לאחר מותו
* "אנתולוגיה של השירה הצרפתית מאז רימבו ועד היום" Antologia poeziei franceze de la Rimbaud până azi  בשיתוף פעולה עם יון קאראיון

## יצירות מדע בדיוניות
* "היסטוריות מפתיעות" 1980 Istorii insolite 
* "היסטוריות מפתיעות אחרות" 1986 Alte istorii insolite 

## קישורים חיצוניים
* Comorii de patrimoniu/Crohmălniceanu, memorii culturale 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי מדע בדיוני רומנים
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:מבקרי ספרות רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1921
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2000
יבגני לאונוב

**יבגני פבלוביץ' לאונוב** (2 בספטמבר 1926 - 29 בינואר 1994) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי, אחד מבכירי הקולנוע הסובייטי והרוסי של כל הזמנים. בשנת 2001 יצא בול דואר לכבודו. בשנת 1978 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות.

## ביוגרפיה
יבגני לאונוב נולד במוסקבה, ברית המועצות. במהלך ילדותו חלם להיות טייס קרב, חלום נפוץ בקרב ילדים סובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך תקיפת הנאצים את ברית המועצות, עבדו לאונוב וכל משפחתו במפעל לייצור נשק. בתום המלחמה החל ללמוד בבית הספר של התיאטרון האמנותי של מוסקבה.

## קריירה
לאחר שסיים את לימודיו פנה לתעשיית הקולנוע. בשנת 1949 השתתף בפעם הראשונה בסרט, בתפקיד ניצב. עם הזמן, התחבר עם הבמאי גיאורגי דאנליה והפך לחברו הטוב ביותר. לאונוב השתתף ברוב סרטיו של דאנליה. הוא השתתף בעשרות סרטים נוספים בתפקידי משנה ורק בשנת 1957 קיבל תפקיד חשוב ורק בשנת 1965 קיבל תפקיד מרכזי בסרט "שלושים ושלוש". בין סרטיו הידועים ביותר ניתן למנות את: "ג'נטלמנים של מזל" ו"תחנת בלורוסקי", שניהם צולמו בשנת 1971.

בשנת 1980 לאונוב קיבל את פרס 'השחקן המצטיין' על תפקידו בסרט "מרתון של סתיו" בפסטיבל הסרטים של ונציה.

לאונוב נחשב לאחד השחקנים הדגולים של הקולנוע הסובייטי וזמן רב החזיק בתואר "השחקן האהוד ואהוב בברית המועצות".

בשנת 1991, במהלך טיול בגרמניה, קיבל התקף לב היה שרוי בתרדמת למשך 10 ימים. לאחר ניתוח מסובך ניצלו חייו והוא אף חזר להופיע בתיאטרון.

לאונוב מת ב-29 בינואר 1994, בדרכו להופעה בתיאטרון לנקום. לאחר שהודיעו לקהל הצופים על מותו, כל הקהל קם באופן ספונטני והלך להדליק נרות זיכרון בכנסייה ממול. בטקס הזיכרון שנערך לו השתתפו כחצי מיליון אנשים שבאו לחלוק כבוד לשחקן בקור מקפיא. לאונוב נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.

לאונוב השתתף בסך הכל בכ-70 סרטי קולנוע, תרם את קולו ל-12 סרטי הנפשה, ביניהם פו הדב (Винни-Пух) בעיבוד הסובייטי , והשתתף בעשרות הצגות תיאטרון במהלך 54 שנות הקריירה שלו.

## סרטים בהם השתתף
להלן רשימת הסרטים המפורסמים ביותר של לאונוב:
* שלושים ושלוש
* קין-דזה-דזה!
* ג'נטלמנים של מזל
* טיסה מפוספסת
* אפוניה
* מימינו
* הנס הרגיל

## הנצחה
* על שמו נקרא אסטרואיד (5154) לאונוב .
* אנדרטה ליבגני לאונוב  ברחוב מוספילמובסקאיה במוסקבה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1926
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1994
בוסטו

**בּוּסֶטוֹ** (איטלקית: **Busseto**) היא קומונה בנפת פארמה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בוסטו ידועה כעירו של מלחין האופרה הידוע ג'וזפה ורדי.

## אתרים
בעיר ובסביבתה מצויים אתרים רבים הקשורים בורדי. בעיר נמצאות הכנסיות "Santa Maria degli Angeli" ו-"San Michele Arcangelo" בהן ניגן ורדי בעוגב.

### רונקולה
העיירה רונקולה הסמוכה, מקום הולדתו של ורדי.

### קאזה בארצי
בסמוך לכיכר המרכזית נמצא ביתו של אנטוניו בַּארֶצִי, סוחר שנעשה לפטרונו של ורדי בשנותיו המוקדמות. בטרקלין שבקומה השנייה הופיע ורדי הצעיר לראשונה בפני קהל בשנת 1830, והוא המשיך לפקוד את הבית עד מות מיטיבו. ורדי נשא לאישה את ביתו, מרגריטה, בשנת 1836, והיא ילדה לו 2 ילדים.

כיום משמש הבית את ארגון "Amici di Verdi" (חברים או ידידים של ורדי), שפיקח על עבודות שיפוץ ושחזור הבית מ-1979 עד 1998. כיום מוצגת בבית תערוכה קבועה, הכוללת מוצגים הקשורים בורדי ובקשריו עם משפחת בארצי. בין היתר מוצגים הפורטרט הראשון של ורדי, ציור שמן של אנטוניו בארצי, וכן מכתבים של ורדי.

### בתים של ורדי
;פלאצו אורלנדי:
הבית אותו רכש ורדי בשנת 1845, שם חי עם ג'וזפינה סטרפוני בשנים 1849-1851 (עוד לפני שנישאו). בעודו מתגורר בבית הזה כתב ורדי את האופרות לואיזה מילר, סטיפליו וריגולטו.
;וילה ורדי:
בעיירה סמוכה Sant'Agata במחוז פיאצ'נצה, הורה ורדי בשנת 1848, בעודו מתגורר בבוסטו, להקים לו בית - וילה ורדי. הוריו התגוררו בבית עד 1851, אז עבר לשם והתגורר בו עד סוף חייו.

### תיאטרון ג'וזפה ורדי
תיאטרון ג'וזפה ורדי הוא בית אופרה קטן, המכיל 300 מקומות, שנבנה בידי הרשות המוניציפלית. למרות התנגדותו של ורדי לבניה, בטענה כי היא יקרה מדי וחסרת תועלת, ומקובל כי לא דרך את רגלו מעולם במקום, תרם ורדי מכספו 10 אלפים לירטות להשלמת הבניה. התיאטרון נחנך בשנת 1868 באופרות "ריגולטו" ו"נשף המסכות".

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבית של לשכת התיירות המקומית
* דף על בוסטו באנגלית, ותמונות של אתרים בעיר בפורטל ג'וזפה ורדי
* אתר הבית של Amici di Verdi
* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
צוקי דינגלי

**צוקי דינגלי** (באנגלית: **Dingli Ciffs**) הם צוקי אבן גיר בדרום-מערבו של האי מלטה, שאורכם כשלושה קילומטרים מדרום-מזרח לצפון-מערב. הצוקים נופלים בצידם הדרום-מערבי בחדות אל הים התיכון מגובה של 220 מטרים, והרמה שמעליהם משתפלת במתינות לכיוון צפון וצפון-מזרח. הרמה היא אזור חקלאי והיא מנוקזת על ידי מספר ואדיות. באחד הוואדיות שוכנים גני בוסקט, החורש הטבעי היחיד במלטה, וזה נהנה מאספקת מי נגר עילי שמקורם ברמה. הנקודה הגבוהה ביותר במלטה - טא' דמיירק (Ta' Dmejrek) - המתנשאת לגובה של 253 מטרים שוכנת בצוקי דינגלי. מהצוקים נשקף מראה האי הבלתי נושב פילפלה שמדרום-מזרח להם.

היישוב היחיד השוכן ברמה הוא הכפר דינגלי, הקרוי על שמו של האביר האנגלי תומאס דינגלי (Thomas Dingley), אשר התגורר במקום במאה ה-16, והצוקים קרויים על שמו של הכפר. עוד שוכנת בצוקים קפלה המוקדשת למרים המגדלית אשר הוקמה במאה ה-17, ותחנת מכ"ם ישנה של חיל האוויר המלכותי. ממזרח לצוקים שוכן האתר הפרהיסטורי מיסרח אר איל-קביר, שבו התגלו חריצי סלע גדולים, אשר טרם נמצא להם הסבר מספק.

## קישורים חיצוניים

* תמונות הצוקים
* הצוקים באתר לשכת התיירות של מלטה


קובץ:Dingli cliffs 1 (6796011386).jpg|צוקי דינגלי
קובץ:Dingli Cliffs111.jpg|מראה בצוקים
קובץ:Dingli Cliffs.JPG|צוקי דינגלי


קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
גני בוסקט

שמאל|250px|מראה כללי
שמאל|ממוזער|250px|ארמון ורדאלה מגני בוסקט
**גני בוסקט** (אנגלית **Buskett Gardens**; מאיטלקית בוסקטו - **Boschetto** - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, והוא שוכן בדרום מערבו. אורכם של הגנים הוא כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי, בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. בגנים גדלים עצי אורן ירושלים, אלון, זית ותפוז, וכן שיחים רבים, ועליהם הוסיפו האבירים ההוספיטלרים צמחים נוספים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-16. בפינה הצפון-מזרחית של הגנים שוכן ארמון ורדאלה, אחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה.

## חגיגות האימנאריה
בשל ייחודם של הגנים בנוף המלטזי, הם משמשים אזור קיט ונופש פופולרי, ומדי שנה נערכת בהן חגיגת האימנאריה (l-Imnarja), שהיא החגיגה הגדולה במדינה מבחינת היקפה. החגיגה נערכת ביום חגם של פאולוס ופטרוס הקדושים, החל ב-29 ביוני. מקורה של האימנאריה הוא בחגיגות הבציר ובשוק חקלאי שהחלו להיערך במקום באמצע המאה ה-19, ומאוחר יותר נקבע מועדם ביום חגם של שני הקדושים. שמו של האירוע הוא עיוות של המילה האיטלקית "Luminaria", שמשמעותו "הארה", על שום המדורות שהודלקו בעבר בעיר הסמוכה רבאט.

עיקר האירוע הוא בגנים והוא מתחיל ב-28 ביוני בערב, בחגיגות פולקלור, שירה וריקוד, המלוות בארוחות צלי ארנבת (Fenkata) ובשתיית יין. רבים מהחוגגים נשארים בגנים משך כל הלילה, ולמחרת נערך בהם יריד חקלאי, המלווה בנגינת תזמורות. לקראת שעות אחר הצהריים נערכים מרוצי סוסים וחמורים ברבאט הסמוכה.

## קישורים חיצוניים

* 
* בוסקט באתר לשכת התיירות של מלטה
* אודות חגיגות ל-אימאריה בבוסקט
* Maltese Islands celebrate l-Imnarja
* תמונות מבוסקט
* תמונות מבוסקט

קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
קטגוריה:מלטה: תרבות
מיסרח אר איל-קביר

שמאל|ממוזער|250px|צמתים ומפגשי חריצים
**מיסרח אר איל-קביר** (מלטית **Misraħ Għar il-Kbir**) הוא אתר פרהיסטורי ממזרח לצוקי דינגלי שבדרום-מערב האי מלטה, הידוע בשורות חריצי הסלע שבו. גילו המדויק של האתר ומטרת הקמתו עדיין שנויים במחלוקת, אך רוב החוקרים גורסים כי הוא הוקם לפני כ-4000 שנים, בעת שמתיישבים חדשים הגיעו למלטה, לאחר שקיעתה של תרבות בניית המקדשים המגליתיים באי, ועם תחילתה של תקופת הברונזה. 

ברחבי האיים מספר אתרים נוספים דומים. החריצים בסלע באתרים מגיעים לעומק של עד 60 ס"מ, והם חצובים במרחקים הנעים בין 110 ל-140 ס"מ. חלקם חוצים את זה ואחרים יוצרים צמתים בצורות ובזוויות שונות. התופעה מכונה באופן רשמי בשם "חריצי המרכבות" (Cart Ruts), והאתר הספציפי במיסרח אר איל-קביר קרוי באופן עממי בשם "צומת קלאפהאם" (Clapham Junction), כינוי שהעניק לו אנגלי על-שמו של מפגש רכבות בלונדון. 

## ההשערות בדבר תפקיד החריצים
קיימות מספר השערות באשר לשימוש האפשרי שלשמו נחרטו החריצים בסלע. לפי הסברה המקובלת הם נוצרו כתוצאה מהסעת מטען על ידי מזחלות או על ידי מרכבות, אלא שבתאוריה זו כמה בעיות לא פתורות. אם אכן שונעו מזחלות במקום, משאן היה חייב להיות כבד מאוד כדי ליצור חריצים כה עמוקים, ולא ברור איזה כוח יכול היה לספק אנרגיה לדחיפתן, בהתחשב בממדיו של האי ושל אוכלוסייתו לפני 4000 שנים. אם דובר במרכבות, הרי שכדי לחרוץ חריצים בסלע בעומק של עד 60 ס"מ, על גלגליהן היה להיות בקוטר ניכר של 140 ס"מ לפחות. ייתכן כי החריצים שמשו להעברת מסעות דווקא במעלה הגבעות, והוצע כי אדמה חקלאית הועברה באמצעותם אל צוקי אבן הגיר החשופים באיים. 

תאוריה אחת מתארכת את החריצים לתקופת בניית המקדשים במלטה, היינו כ-1500 שנים קודם לתקופת הברונזה, אלא שאין קשר גאוגרפי בין מיקומם של החריצים למיקום המקדשים שהוקמו בתקופה זו, והם סמוכים למקומות היישוב בתקופת הברונזה. אחרים סוברים כי נחצבו על ידי הפיניקים, היינו, החל במאה ה-7 לפנה"ס. 

נתונים נוספים המקשים על תאוריית השינוע מצויים בעובדות שבאתרים מסוימים החריצים נפסקים בקצה מצוקים, ובאחרים הם צוללים אל תוך הים, ממשיכים מתחת לפני המים ולעיתים מגיחים שוב מצידו האחר של מפרץ. סמוך לחוף ובתוך הים משתנה רוחבם של החריצים והם ערוכים בדוגמת שתי וערב. במספר אתרים, ובמיוחד במיסרח אר איל-קביר נראות צורות גאולוגיות של משולשים ומרובעים ליד החריצים. 

לפי הסברה השלישית שנשקלה, החריצים שמשו כמערכת השקיה, וסברה רביעית, לפחות באזור החופים ובים גורסת כי מדובר בתופעה של העתקים טבעיים.

## קישורים חיצוניים

* אודות המקום
* תמונות מהאתר
* תמונות האתר
* המקום באתר לשכת התיירות של מלטה

קטגוריה:מלטה: פרהיסטוריה
קטגוריה:מלטה: מבנים
דמיטרי הכוזב השני

**דמיטרי הכוזב השני** (רוסית: Лжедмитрий II; ? - 21 בדצמבר 1610, קלוגה) היה נסיך שקר שטען שהוא בן של איוואן הרביעי וניסה להגיע לכס רוסיה הצארית. למרות שתקופה מסוימת שלט בחלק משמעותי של המדינה, לא נחשב צאר לדעת ההיסטוריונים כי לא הצליח להשתלט על מוסקבה ולא הוכתר כצאר בדרך המקובלת.
## הופעתו
מיד לאחר הריגת דמיטרי הכוזב הראשון החלו להתפשט שמועות על כך שהוא לא נהרג והצליח לברוח ממוסקבה. כשבוע לאחר האירועים האלימים בהם הוא נהרג, החלו להופיע במוסקבה כרזות שנחתמו כביכול על ידו. בהופעת הנסיך מחדש היו מעוניינים כוחות שונים, בין היתר הפולנים ומתנגדי הצאר החדש וסילי שויסקי. 

דמיטרי הכוזב השני הופיע בפעם הראשונה בשנת 1607 בעיר שדה קטנה בבלארוס. לא ברור מי הוא היה. לפי חלק מהגרסאות הוא היה מטביי וריובקין, בן של איש כמורה מאוקראינה. לפי גרסאות אחרות הוא היה ממוצא יהודי.

עם הזמן מחנה תומכיו גדל. תומכיו לרוב היו פולנים, אצילים מדרום רוסיה וקוזאקים. כאשר צבאו הגיע ל-3,000 לוחמים הוא יצא לפשיטה וניצח את כוחות הצאר ליד קוזלסק. מיד לאחר הקרב, צבאו כמעט התפזר כתוצאה מהשלל הרב שנתפס. רק הצטרפות מספר אצילים פולנים אפשרה לו להמשיך במהלך. עם זאת, התלות שלו בפולנים גדלה. במהלך קרב שהתרחש ב-30 באפריל - 1 במאי 1608 הוא ניצח את הכוחות של וסילי שויסקי. בתחילת יוני 1608 הוא התחיל במצור על מוסקבה והקים מחנה בפרבר של העיר - בטושינו. זה היה הבסיס לכינוי - "הגנב מטושינו". ב-25 ביולי 1608 וסילי שויסקי חתם חוזה עם נציגי המלך הפולני סיגיזמונד השלישי. בחוזה סוכם בין היתר, שכל הפולנים יעזבו את דמיטרי הכוזב השני ומרינה מנישק תחזור לפולין, לא תכיר בנסיך הכוזב כבעלה ותפסיק לקרוא את עצמה כצארינה. בהיוודע שמרינה מנישק עזבה את ירוסלבל בדרכה לפולין דמיטרי הכוזב השני שלח כוח צבאי במטרה לתפוס אותה. הדבר הצליח, אך מרינה מנישק סירבה לבוא אליו והתמקמה במחנה תומכיו הפולנים. לאחר משא ומתן סוכם שמרינה מנישק תכיר בו כבעלה ולאביה יועברו כספים רבים וערים לאחר שדמיטרי הכוזב השני יתפוס את השלטון.

בינתיים המצור על מוסקבה נמשך ללא התקדמות ממשית ולא נרשמו הצלחות בשדה הקרב. מצור על מנזר חשוב בסביבת מוסקבה לא צלח. שוודיה שלחה את כוחותיה במטרה לתמוך בוסילי שויסקי ולכוחות שלו בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי היו מספר הצלחות שהחלו לאיים על עצם קיום המחנה בטושינו. בתחילת 1609 החלו מהומות בערים שתמכו בדמיטרי וזאת כתוצאה מהמיסים שהוטלו לצורך מימון הצבא. בקיץ 1609 מלך פולין החל בפלישה גדולה לשטחי רוסיה הצארית ורוב הפולנים עזבו את דמיטרי הכוזב השני. בסוף 1609 הוא נאלץ לעזוב את טושינו ונמלט לקלוגה. 

בסוף שנת 1610 הוא נהרג על ידי אציל ממוצא טטרי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה הצארית: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-1610