יהודי נמל

**יהודי נמל** הוא מושג שהוצע על ידי החוקרים לויס דאבין ודוד סורקין בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לתאר יהודים שהיו מעורבים בכלכלת הים והספנות של אירופה, במיוחד במאות השבע עשרה והשמונה עשרה.

החוקרים הציעו התייחסות ייחודית לתהליכי המודרניזציה שהתחוללו בקרב יהודים אלה בעידן המודרני המוקדם, תוך דיון בנסיבות הייחודיות שחוו האליטות היהודיות שצמחו בסביבה קוסמופוליטית בערי הנמל בים התיכון, בחוף האטלנטי של אירופה, באיים הקריביים ובחוף המזרחי של ארצות הברית. עם הזמן, הורחב המושג כדי לכלול גם יהודים בערי נמל לחופי הים הבלטי, הים הערבי והמפרץ הפרסי. יהודים שהשתייכו למעמד זה נהנו מתנאים סביבתיים שהקנו להם יתרונות רבי חשיבות, כמו חופש תנועה בארצם ומעבר לים, עיסוק בסחר מקומי ובסחר בין-לאומי והשתלבות בתהליכי חילון ומודרניזציה.

יהודי הנמל, שרובם היו ממוצא ספרדי ומיעוטם אשכנזים, פעלו במסגרת כלכלית בינלאומית, כאשר דפוס הפעולה המרכזי שלהם נשען על ניידות גאוגרפית, קשרים עם סוחרים יהודים, נוצרים ומוסלמים ויכולת תמרון בין מרכזי מסחר שונים.

המעמד החברתי של יהודי הנמל נבנה במידה רבה מתוך הקשרים הכלכליים שפיתחו עם הסביבה הנוכרית. ערי נמל כמו המבורג, טריאסטה, לונדון או אמסטרדם התאפיינו בשלטון יחסית ליברלי שאפשר פעילות כלכלית נרחבת למיעוטים, גם ללא אזרחות או השתייכות דתית מסוימת. הם נחשבו לסוכנים מועילים של הסחר הבינלאומי, ולעיתים שימשו גם בתפקידים רשמיים כמו "נציג", "סוכן", או "קונסול".

## קהילות יהודי נמל
לדברי החוקרים, ראשוני יהודי הנמל היו פליטים מגירוש ספרד ופורטוגל שהורשו להתיישב בערי נמל כמו אמסטרדם, לונדון, טריאסטה והמבורג וקיבלו אישור לעסוק בהם במסחר, הודות לקשריהם עם התפוצות היהודיות ומומחיותם בסחר ימי.

### נמלי האוקיינוס האטלנטי
צאצאי מגורשי ספרד ופורטוגל היהודים, שהתיישבו בעיר הנמל אמסטרדם, היגרו בחלקם ל"הולנד החדשה" (ברזיל ההולנדית) ובירתה רסיפה שהוקמה בשנת 1630. יהודי אמסטרדם ויהודי רסיפה הקימו רשת סחר ימי שהפכה לאחת מדרכי הסחר העיקריות של הולנד. הפעלת הרשת הציעה ליהודים יתרונות רבים, מלבד היתרונות הכספיים. היא אפשרה לאנוסים לחזור ליהדות ולהקים קהילות חדשות ברסיפה ובאמסטרדם, בחסות השלטון ההולנדי הסובלני, וליצור קשרים חזקים בין הקהילות. עד לכיבוש המושבה על ידי פורטוגל, בשנת 1654, יהודי המושבה ההולנדית רסיפה תרמו רבות מבחינה מסחרית, כלכלית וצבאית לאזור ותוגמלו בשל כך על ידי השלטון מעל ומעבר לנהוג באותה תקופה.

### נמלי הים הבלטי והים הצפוני

במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה התפתחו על חופי הים הבלטי שתי קהילות יהודי נמל חשובות, אחת בנמל ריגה והשנייה בנמל לייפאיה. קהילות יהודי נמל לחופי הים הבלטי והים הצפוני יצרו רשת מסחר משותפת שכללה חברות בת וסוכני משנה, אשר הקנתה להם יתרון חשוב על פני החברות המסחריות הרוסיות.

הכוח הכלכלי של הסוחרים היהודים היה כה גדול עד שהשלטונות הסכימו להעניק להם זכויות יתר, בהשוואה ליהודי תחום המושב, כדי שלא יעבירו את פעילותם לנמלים אחרים.

בשנת 1893 היה מצבם של יהודי נמל לייפאיה, הממוקם בין ריגה לדנציג, יציב. הם היו חופשיים לעסוק במסחר ותרבותם, שהושפעה רבות מתרבותה של סביבתם הנוצרים, הייתה שונה מאוד מזו של יהודי תחום המושב. בשנת 1897 הייתה קהילת יהודי הנמל של לייפאיה השנייה בגודלה אחרי זאת של ריגה. הסוחרים היהודים עסקו בייצוא סוסי פוני, חמאה, ביצים, עץ, דגנים וסחורות חקלאיות אחרות. בשנת 1902 החזיקו סוחרים אלה ב-56 עד 65 אחוזים מנפח הייצוא (לפי ערך) שהגיע לבריטניה מהנמלים שבצפון רוסיה. מצב דומה היה לגבי הסחורות שהגיעו לדנמרק, גרמניה וצרפת.

### נמלי הים התיכון - מרוקו
ממוזער|הנמלים בהם פעלו יהודי נמל במרוקו
בין המאה ה-16 למאה ה-19 מילאו צאצאי מגורשי ספרד ופורטוגל היהודים שהתיישבו בערי הנמל של מרוקו, תפקיד מרכזי כמתווכים בין פקידי הסולטאן לנציגי המדינות האירופאיות. יהודי הנמל התרכזו בעיקר בערי הנמל תטואן, תנג'יר ואסואירה. בשל הידע שלהם בשפות ספרדית ופורטוגזית וקשרי המסחר עם יהודים בארצות אירופה הם שימשו לעיתים קרובות כשליחי הסולטן במשימות דיפלומטיות. בנמל תטואן, נמל הבית של שודדי ים ברברים, שימשו היהודים כמתווכים במשא ומתן לפדיון שבויים נוצרים. יהודים אחדים הועסקו כגזברים והיו ממונים על גביית מיסי הנמל בתטואן ובטנג'יר. ב-1759 רוב המסחר שהתנהל בין גיברלטר ולחבלי הברברים היה בידי יהודים. בשלהי המאה ה-18 טיפחו סולטאני מרוקו בעיר הנמל המלכותית אסואירה סוחרים יהודים שכונו "תֻג'אר אל סולטאן" (סוחרי הסולטאן), באמצעותם קיוו למנוע מסוחרים אירופאים להשתלט על השוק המקומי. סוחרי הסולטן זכו בחסות ובהגנת הסולטן בתוך מרוקו ומחוצה לה. ככל שגדלה השפעתן של צרפת, בריטניה וספרד על הכלכלה המרוקאית באמצע המאה ה-19, העבירו סוחרי הסולטן את נאמנותם למעצמות אלה ואף עזבו את נמלי מרוקו לטובת נמל גיברלטר בה יכלו לקבל אזרחות בריטית ולסחור בתנאים טובים יותר. 

### נמלי הים הערבי והמפרץ הפרסי
ממוזער|הים הערבי והמפרץ הפרסי|210x210 פיקסליםבשנת 1763 הקימה חברת הודו המזרחית הבריטית נציגות בבושהר, איראן, ומספר שנים לאחר מכן בבצרה שבעיראק. בשנת 1800 הגיע למוסקאט (עומאן) הנציג הראשון של חברת הודו המזרחית הבריטית. ב-18 בינואר 1839 הקימה חברת הודו המזרחית הבריטית בעדן (תימן) נמל מעבר ואספקה לספינותיה הסוחרות בין אירופה, הודו הבריטית והמזרח הרחוק. חשיבותו של הנמל עלתה מאוד לאחר פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869.

התבססותה של חברת הודו המזרחית הבריטית באותם נמלים יצרה את התנאים להתהוות הקהילות המשגשגות של יהודי נמל. רמת ההשכלה של היהודים בערי נמל אלה הייתה גבוהה יותר מזאת של המוסלמים ובנוסף לכך הם נהינו מקשרי מסחר ענפים עם עמיתיהם היהודים בנמלי אירופה והמזרח הרחוק דרך רשתות המסחר שהוקמו במרוצת השנים. בתמורה לשירותים שהעניקו לחברת הודו המזרחית הבריטית זכו יהודי הנמל להגנת הממשלה הבריטית, לזכויות יתר ולרמת חיים גבוהה יותר מזאת של קהילות אחרות בארצותיהם.

יהודי בצרה שלטו על חלק גדול מהסחר הימי בין עיראק להודו הבריטית, בזכות אותם סוחרים יהודים עמידים שהיגרו מבגדאד לסוראט, קולקטה ומומבאי והקימו שם נציגויות מסחריות.

יהודי בושהר הועסקו כגזברים בנציגות הבריטית, היו מעורבים בייצוא אלכוהול להודו ובמתן שירותים לנוסעים שביקשו להגיע לאירופה דרך תעלת סואץ, ובמיוחד ליהודים שרצו להגיע לירושלים ולארץ ישראל.

מצבם של יהודי עדן (אנ') תחת חוסתה של בריטניה, שאף קיבלו אזרחות בריטית, היה טוב בהרבה מזה של היהודים שנשארות תחת השלטון המוסלמי.

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות
קטגוריה:סחר בין-לאומי