ז'אן תורל

**ז'אן תורל** (בצרפתית: **Jean Thurel**, נהגה **tyʁɛl**; 6 בספטמבר 1698 – 10 במרץ 1807) היה איש צבא צרפתי בעל קריירה ארוכה שנפרשה על פני למעלה מ-75 שנות שירות בגדוד טוראן. נולד בתקופת שלטונו של לואי ה-14 ומת בתקופתו של נפוליאון הראשון - תורל חי בשלוש מאות שונות.

## קריירה צבאית
תורל נולד ב-6 בספטמבר 1698 באוריין, בורגון שבצרפת.

ב-17 בספטמבר 1716 התגייס לריגימנט דה טוראיין  בגיל 18. שם שירת כ-75 שנים תחת פיקודם של לואי ה-15 ולואי ה-16, עד 29 בינואר 1792.[ממוזער| בקרב שנערך ב-[1747, תקפה צבא צרפת בפיקודו של הרוזן דה לוונדאל את כוחות הולנדיים בפיקודו של גנרל קרונסטרום. הקרב התרחש בסמוך לעיר ברגן, שבמהלכו הצליחו הצרפתים להביס את ההולנדים ולהשיג ניצחון חשוב במערכה.]]תורל נפצע קשה בשני קרבות במהלך שירותו הצבאי: בשנת 1733 במהלך המצור על קהל, הוא נורה בחזהו על ידי מוסקט, ובקרב מינדן, בשנת 1759, ספג שבע פגיעות חרב, מתוכן שש בראשו. שלושה מאחיו נהרגו בקרב פונטנוי בשנת 1745. אחד מבניו של ת'ורל היה רב-טוראי ותיק באותה פלוגה ונהרג ב"קרב הקדושים", קרב ימי שהתרחש ב-12 באפריל 1782 מול חופי דומיניקה, איי הודו המערבית, כחלק ממלחמת העצמאות האמריקאית.

חייל ממושמע היטב של חיל הרגלים הקו, ת'ורל זוכה רק פעם אחת במהלך כל הקריירה שלו, במהלך המצור על ברגן אוף זום בשנת 1747 כשהחיילים הצרפתיים כבשו את המצודה. הוא נזעק בגלל שדלתות המבצר היו סגורות, והוא הרחיק את חומותיו כדי להיכנס, על מנת שלא יחמיץ את הגיוס. דוגמה נוספת למשמעת ולכושר הגופני של ת'ורל התרחשה בשנת 1787. כשהגדוד שלו נצטווה לצעוד לחוף כדי לעלות על ספינות של הצי הצרפתי, ניתנה לו ההזדמנות לנסוע בכרכרה בשל גילו המתקדם. ת'ורל בן ה-88 סירב להצעה וצעד את כל המרחק ברגל, וקבע כי מעולם לא נסע בעבר בכרכרה ולא התכוון לעשות זאת באותה עת. ענוותנותו של ת'ורל התבטאה בסירובו הנחוש לקבל כל קידום בדרגות. למרות הישגיו המרשימים בשדה הקרב, הוא בחר להישאר בדרגה נמוכה לאורך כל הקריירה הצבאית, תוך שמירה על צניעות רבה.

## כבוד ופרסים
בתקווה לשפר את שיעורי הגיוס, הקים לואי החמישה עשר את ה-Médaillon Des Deux Épées  ('מדליית שתי החרבות') בצו מלכותי בשנת 1771. זה היה העיטור הצבאי הראשון בצרפת אליו יכול היה להיות זכאי מגויס. מדליה זו הוענקה בתחילה לחיילים ששירתו בצבא הצרפתי, כפרס על אריכות ימי שירותם. הצו הוארך ב-1774 כך שגם מלחים של הצי הצרפתי היו זכאים לקבל את המדליה. חייל או מלח היה צריך לשרת במשך 24 שנים כדי להיות זכאי ל-Médaillon Des Deux Épées . תורל זכה במדליון דה דו אפי בשנת 1771, השנה שבה הוקמה המדליה, כהוקרה על תקופות זמן של 24 שנים (1716–1740, 1740–1764) שבמהלכן כיהן עד אז.ממוזער|114x114px| תורל קיבל שלוש מדליות על שירות.ב-8 בנובמבר 1787, ת'ורל הוצג בפני חצר המלוכה בארמון ורסאי. מלך צרפת, לואי השישה עשר, בן ה-33, פנה אל בן ה-88 בצורה מכבדת כ"אבא", ושאל אם ת'ורל יעדיף לזכות בOrdre Royal et Militaire de Saint-Louis  (המסדר המלכותי והצבאי של סנט לואיס) או במדיון שלישי דה דו אפי. מדליה, כהוקרה על התקופה משנת 1764 עד 1788. זו הייתה בקשה מאוד יוצאת דופן – לא רק בגלל שגברים מגויסים ותתי-קצינים לא היו זכאים בדרך כלל לקבל את ה־Ordre Royal et Militaire de Saint-Louis , שהיה שמור בדרך כלל לקצינים של הצבא או הצי. אלא גם בגלל שעדיין נותרו לתורל עוד ארבעה חודשי שירות צבאי להשלים לפני שהוא זכאי למדליית מדליון דה דו אפי שלישית. ת'ורל בחר לקבל את מדליון דה דו אפי השלישי, בתנאי שהמלך עצמו יצמיד את המדליה למדיו. לואי ה-16 נענה לבקשה. הרוזן ד'ארטואה הציע לת'ורל את חרבו, ונשות החצר העמידו לרשותו כרכרה במהלך שהותו באזור פריז. המלך גם העניק לת'ורל פנסיה שנתית של 300 ליברות. מעט מאוד גברים סיימו אי פעם את 48 שנות השירות הצבאי שנדרשו כדי לקבל מדליה שנייה. ת'ורל היה היחיד שקיבל את המדליה שלוש פעמים. בשנת 1788 שילמו קציני הגדוד שלו במשותף עבור דיוקן של ת'ורל שיצויר על ידי אנטואן וסטייר (ראה לעיל).

ב-26 באוקטובר 1804, בגיל 106, הפך ת'ורל לאחד המקבלים הראשונים של הלגיון הכבוד החדש שהוקם לאחרונה, העיטור הגבוה ביותר בצרפת. נפוליאון הראשון גם גמל לו בפנסיה של 1,200 פרנק. מאוחר יותר הוא מונה ל"חייל המבוגר ביותר באירופה". הוא נשאר בריא בגופו וברוחו לאורך חייו הארוכים להפליא. הוא נפטר בטור ב-10 במרץ 1807, בגיל 108, לאחר מחלה קצרה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:צרפתים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ילידי 1698
קטגוריה:נפטרים ב-1807