open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מגדל הפעמונים של איוואן הגדול

**מגדל הפעמונים של איוואן הגדול** (ברוסית:** Колокольня Ивана Великого**) הוא מגדל פעמונים הניצב במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המגדל הוא הגבוה במבני הקרמלין ומתנשא לגובה של 81 מטרים. עד למאה ה-19 זה היה הבניין הגבוה בעיר. במגדל הוצבו 34 פעמונים.

המגדל נבנה בסמוך לקתדרלת העלייה, קתדרלת המלאך מיכאל וקתדרלת הבשורה, בצידה המזרחי של כיכר הקתדרלות, במיקום הנחשב לנקודה המרכזית של העיר מוסקבה.

## היסטוריה
בשנת 1329 הוקם באתר בו נמצא כיום המגדל, מגדל הפעמונים הראשון העשוי אבן, בעיר מוסקבה. מגדל זה היווה חלק מכנסיית איוואן של הסולם אשר כונתה "כנסיית איוואן של הסולם, אשר מתחת לפעמון".

בעקבות מותו של איוואן השלישי (המכונה "איוואן הגדול") בשנת 1505 הורה בנו, ואסילי השלישי על הקמת מגדל פעמונים חדש להנצחת זכר אביו. המגדל הוקם בין השנים 1505 - 1508 על יסודות מגדל הפעמונים הישן. 

מגדל הפעמונים שנבנה כלל שני מפלסים בהם ניצבו פעמונים. בשנת 1600, בהוראת בוריס גודונוב הוגבה המגדל לגובהו הנוכחי והיה למגדל הגבוה ביותר בעיר מוסקבה. על פי צו של הצאר נאסרה בניית מבנים הגבוהים מהמגדל.

בין השנים 1523–1543 נבנה בצמוד למבנה מגדל הפעמונים של העלייה בתכנונו של האדריכל האיטלקי פטרוק מאלי פרייצין.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע רשמי באתר Kremlin.ru

קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
כיכר הקתדרלות

[שמאל|ממוזער|250px|איור מעשה ידי [קוורנגי משנת, 1797]]
**כיכר הקתדרלות** (ברוסית: **Соборная площадь** – **סובורניה פלושד**) היא הכיכר המרכזית של הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה.

הכיכר הוקמה במאה ה-15 והיוותה הכיכר המרכזית של העיר. הכיכר נקראת על שם שלוש הקתדרלות המקיפות אותה: קתדרלת העלייה לשמיים, קתדרלת המלאך מיכאל וקתדרלת הבשורה. בנוסף ממוקמות בכיכר ארמון הפאות, כנסיית הנחת הגלימה וכנסיית שנים עשר השליחים. הגדול שבמבני הכיכר הוא מגדל הפעמונים של איוואן הגדול, המפריד בין הכיכר לבין כיכר איוואנובסקיה.

בכיכר נערכו תהלוכות ההכתרה ותהלוכות הלוויה של הדוכסים הגדולים של מוסקבה ושל הצארים של מוסקבה (עד מעבר הבירה לסנקט פטרבורג). כיום נערכת בכיכר תהלוכת ההשבעה של נשיא רוסיה. כמו כן נערכים בכיכר טקסים דתיים בחג המולד ובחג הפסחא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הקתדרלות
קטגוריה:הקרמלין
קתדרלת הבשורה

**קתדרלת הבשורה** (ברוסית: **Благовещенский собор**; בתעתיק: "בלאגובשצ'נסקי סובור") היא קתדרלה במערב כיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה. הכנסייה מוקדשת לבשורה (על פי הנצרות, ההודעה שהביא המלאך גבריאל למרים מאת האל, ובה נמסר לה כי היא הרה וכי תלד את ישו).

## היסטוריה
קתדרלת הבשורה הוקמה על מנת לשמש כקתדרלה הראשית עבור הצאר. אב הכנסייה היה הכומר המוודה של משפחת הצאר מאז הקמת הכנסייה עד העברת הבירה לסנקט פטרבורג, ובעת שבני משפחת הצאר שהו במוסקבה. 
הכנסייה הוקמה בכיכר הקתדרלות בין השנים 1484–1489, באתר בו ניצבה קודם לכן כנסייה עתיקה שנבנתה בשנת 1416, שאף היא ניצבה במקום של כנסייה קדומה יותר, שנבנתה בראשית המאה ה-14. 

בעת הקמתה היו לכנסייה שלושה גגות כיפתיים (קופולות). שניים מהם נבנו בשנת 1572 לערך. סביב המבנה היו חדרי מבואה. בין השנים 1562–1564 נבנו מחדש ארבעת חדרי המבואה כקפלות צדדיות.

במהלך המאה ה-16 עוטרו כניסות המבנה מכיוון צפון ומכיוון מערב בשערי אבן לבנים, בסגנון הרנסאנס האיטלקי. דלתות הברונזה שהוצבו עוטרו בזהב.

רצפת הקתדרלה עוטרה במאה ה-16 באבני ישפה שהובאו מרוסטוב, וקירות הקתדרלה עוטרו בציורי קיר במהלך המאות ה-15 - ה-17. האיקונוסטזיס כולל איקונות מהמאות ה-14 - ה-17 מעשה ידי אנדריי רובליוב, תאופנוס היווני ופרוקור.

## קישורים חיצוניים

* 
* הפרסקאות המעטרים את האיקונוסטזיס שבקתדרלה
* הפרסקאות המעטרים את הקתדרלה
* ד"ר אולג אוליאנוב, '''הפרסקאות מעשה ידי רובלב בכנסיית הבשורה שבקרמלין'''

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסקבה: קתדרלות
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
מעיין כפיר

**מעיין כפיר** (בערבית: **عين الكبيرة**, תעתיק: עין אל כבירה, תרגום: המעיין הגדול) הוא מעיין שכבה קדום הסמוך להתנחלות אלון מורה.
## היסטוריה
ככל הנראה, כבר בשלהי תקופת בית שני השתמשו תושבי הסביבה השומרונים במעיין (זאת לפי ממצאים של חרסים שנמצאו במקום החל מתקופה זו). ליד המעיין קיימת ניקבה עתיקה מהתקופה הביזנטית ולצידה בריכה, ששימשו להגברת זרימת המים. אורך הניקבה כ-70 מטר, היא מצופה אבנים מסותתות ומקורה בקשתות ובקמרונים מחודדים מאבן. כמו כן, ישנם שרידים עתיקים של אמת מים שהובילה מים לעיר שכם ו-5 ברכות גדולות (כ-100 קוב כל אחת). גובה קמרונות הנקבה נע בין 1 ל-2 מטרים ורוחבה כחצי מטר. משערים כי הסיבה להשקעה הרבה בנקבה למרות ספיקת המים הנמוכה של המעיין היא העובדה שהמעיין הוא מקור המים היחיד הנובע במורדותיו המערביים של הר כביר וכתוצאה מכך היה בעל חשיבות לתושביהם הקדומים של הכפרים סאלם, בית דג'ן, דיר אל-חטב ועזמוט.

ב-2009 שופצו המעיין וסביבתו בידי תושבי אלון מורה. במסגרת השיפוץ נבנתה ללא אישור בריכת בטון, ניטעו סביבה עצים והוקמו שולחנות פיקניק. שיפוץ המעיין נעשה לזכרו של , חייל צה"ל תושב אלון מורה, שנהרג בלבנון בדרך לבופור ב-19 במרץ 1997, בעת ששימש חובש קרבי
ובעקבות השיפוץ החלו התושבים לכנות את המעיין "עין כפיר". בנובמבר 2010 הרס המנהל האזרחי את הבריכה. באפריל 2011 במהלך אירועי חול המועד פסח נחנכה בריכה חדשה וגדולה יותר במיקום מאושר ומוסדר, במרחק 50 מטר מהבריכה הקודמת.


IHM עין כפיר 1.jpeg|פסיפס ליד המעיין
IHM נקבת עין כפיר 2.jpeg|נקבת עין כפיר
IHM נקבת עין כפיר 1.jpeg|שלט הסבר בכניסה לנקבה


## לקריאה נוספת
* 
***מפת טיולים וסימון שבילים 5–6 - בקעת הירדן ומזרח השומרון.** בהוצאת "הוועדה לסימון שבילים בישראל".

## קישורים חיצוניים
* תמונות ועדכונים על המעיין
*תמונה של המעיין ומידע נוסף
* האם הבריכה ב"עין כפיר" היא כמו מקוה? - שו"ת עם הרב אליקים לבנון - יום חמישי, 15 אוקטובר 2009;
* הנקבה בעין כבירה באתר "לבן כתום לבן"

## הערות שוליים

__ללא_תוכן__
כבירה
קטגוריה:אלון מורה
ליגת העל הקפריסאית בכדורסל

**דיוויזיה 1** היא ליגת הכדורסל הבכירה בקפריסין. הליגה נוסדה בשנת 1967 ומורכבת כיום מ-10 קבוצות.

הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית/חוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש 32 משחקים. 4 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה. הקבוצה שמסיימת אחרונה, יורדת לליגה השנייה (דיוויזיה 2). ואותה מחליפה זו שמסיימת במקום הראשון של הליגה השנייה.

האלופה הקפריסאית וסגניתה משחקות במפעל היורוצ'אלנג'.
## קבוצות בעונת 2025/2026

## היסטוריית אלופות

## טבלת זכיות

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר יורובסקט

קפריסין
קטגוריה:קפריסין: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט בקפריסין
אדי לאנג

**אדי לאנג** (**Eddie Lang**;  25 באוקטובר 1902 - 26 במרץ 1933), שכונה "אבי גיטרת הג'אז", היה נגן הגיטרה החשוב הראשון בג'אז, אשר השפיע על דג'אנגו ריינהארדט, שנחשב לממשיך דרכו.

## תולדות חייו
לאנג נולד בפילדלפיה למשפחת מהגרים מאיטליה בשם סלבטורה מסארו (Salvatore Massaro). מגיל צעיר למד נגינה בכינור יחד עם בן מהגרים נוסף, ג'ו ונוטי והשניים הפכו לחברים שדרכיהם לא נפרדו עד מותו של לאנג. לאנג למד גם נגינה בבנג'ו וגיטרה ולבסוף, בשנת 1918 לערך, התמקד כנגן גיטרה בצמד שהקים עם ונוטי (אשר היווה השראה לצמד גרפלי-ריינהארדט). כאשר ניגנו השניים יחד עם תזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. הם גם הקליטו מספר תקליטים כצמד. לאחר נסיעה ללונדון, בשנים 1924–1925 השתקע לאנג בניו יורק והצטרף, יחד עם ונוטי, להרכב "חמש הפרוטות" של רד ניקולס ולאחר מכן לתזמורתו של פרנק טראמבאואר.

ב-4 בפברואר 1927 השתתף בהקלטה ההיסטורית של *Singin' the Blues* עם תזמורתו של טראמבאואר וביקס ביידרבק כסולן. ההקלטה נחשבת לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס גראמי ב-1977.

ב-1929 הצטרף לאנג (יחד עם ונוטי) לתזמורת של פול וייטמן ובמסגרתה השתתף בסרט "מלך הג'אז".

ב-15 בספטמבר 1930 הקליט עם ביידרבק והוגי קרמייקל את *Georgia On My Mind* יחד עם ה"סופרגרופ" שכללה גם את ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט. בהמשך אותה שנה הצטרף לאנג כמלווה לבינג קרוסבי והשתתף בסרט *Big Broadcast*, זהו התיעוד האחרון בו ניתן לראות ולהאזין לנגינתו.

ב-1933, בעת ניתוח להסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר מלועו, נפטר מאיבוד דם עקב דימום חריג.

## לקריאה נוספת

* Mazzoletti, Adriano. Eddie Lang: Stringin' The Blues. Rome, Italy: Pantheon Editore, 1997.
* Sallis, James, editor. Jazz Guitar: An Anthology. Quill Publishers, 1984.
* Worsfold, Sally-Ann. The Quintessential Eddie Lang, 1925–1932. Timeless Records, 1997.
* Berend, Dave. Seven Original Compositions For The Guitar by the Great Eddie Lang: Transcribed and Arranged for Plectrum Guitar Solos with Guitar Accompaniment. Robbins Music, 1961.


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה ודיסקוגרפיה באתר RedHotJazz 
* 
* 
* אבי גיל, אדי לנג ולוני ג'ונסון

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1933
מערכה שנייה של קטורת

[280px|ממוזער|דגם מערכות האש שעל [מזבח העולה]]
**מערכת (אש) הקטורת** (נקראת גם **מערכה שנייה** או **מערכה שנייה של קטורת**) היא אחת משלוש מערכות האש שהיו על מזבח העולה (לצד המערכה הגדולה ומערכת התמיד). מערכת הקטורת נקראת כך משום שבגחליה השתמשו להקטרת קטורת הסמים.

## השימוש במערכת הקטורת
### גחלים למזבח הזהב
בכל בוקר היה אחד הכהנים שזכה בעבודה זו בפיס לוקח מחתת הכסף ועולה לראש מזבח העולה. שם הוא היה חותה ממערכת הקטורת כמות גחלים ויורד בכבש.
בירידתו מהמזבח הוא היה מעביר את הגחלים למחתת זהב. מחתת הזהב הייתה קטנה ממחתת הכסף ולכן נשפכו מעט גחלים, שאותם היו מטאטאים אל אמת המים
לאחר מכן היו מעבירים בעזרת מחתת הזהב את הגחלים אל מזבח הקטורת ושם היו משתמשים בהם להקטרת הקטורת.

### הקטרת הלבונה
מידי שבת היו מקטירים את בזיכי הלבונה על מערכת הקטורת.
בזיכי הלבונה היו שתי כפות שהונחו על שולחן לחם הפנים ביחד עם לחם הפנים, ובהם הייתה לבונה. כאשר היו מפנים את לחם הפנים מהשולחן, היו מקטירים את הלבונה על מערכת הקטורת.

## סידור מערכת הקטורת
את מערכת הקטורת היו מסדרים, מיד לאחר סידור המערכה הגדולה, מעצי תאנה יפים, בכמות של כחמש סאים, שאותם היו מביאים מלשכת העצים. במסכת תמיד מתואר אופן סידור מערכת הקטורת על מזבח העולה.

### מקום וגודל מערכת הקטורת
מערכת הקטורת הייתה ממוקמת במרחק ארבע אמות מהקרן הדרומית מערבית כלפי צפון, וגודלה היה משתנה בהתאם ליום בשבוע:
* ביום חול היו במערכה עצים בכמות שתספיק לחמש סאים של גחלים.
* בשבת היו במערכה עצים בכמות שתספיק לשמונה סאים של גחלים, כדי שהלבונה שמקטירים על האש לא תכבה אותה.

## קישורים חיצוניים
*מאמר על בזיכי הלבונה, מאת מכון המקדש

## הערות שוליים

קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:קטורת הסמים
ארכיון הסיפור העממי בישראל

**ארכיון הסיפור העממי בישראל** ע"ש דב נוי (**אסע"י**) הוא הארכיון המרכזי המתרכז במחקר ואיסוף של סיפורי עדות ופולקלור בישראל. הארכיון נוסד בשנת 1955 על ידי פרופ' דב נוי.

## אודות

מטרות הארכיון הן להציל משכחה ולשמר מורשת עממית, שעברה בעל פה במשך דורות בקרב הקבוצות האתניות השונות ב, ובקרב דוברי השפות השונות אשר עלו לישראל או חיו בה משכבר, על ידי תיעודה ושימורה. כמו כן, הארכיון מהווה מרכז ידע לסטודנטים וחוקרים בתחומי היסטוריה, תרבות וספרות.

תחילה היה הארכיון תחת המוזיאון לאתנולוגיה ופולקלור של עיריית חיפה, ופרופ' נוי ניהל את המוזיאון עד שנת 1983. אז הועבר הארכיון לאוניברסיטת חיפה, בה הוא שוכן עד היום, תחת הפקולטה למדעי הרוח.

את הסיפורים בארכיון מקליטים ורושמים ומקטלגים מתנדבים אשר עברו הכשרה מיוחדת מפי מספרים שונים בארץ, כל זאת בהתנדבות מצד שני הצדדים. לאחר מכן הסיפורים מקוטלגים על ידי מומחים לפי נושאים, עדות ופרמטרים נוספים, בהם לפי סיווג המוטיבים של תומפסון.

נכון ל-2008 היו בארכיון כ-23,800 סיפורים, מתוכם כ-3,174 ממקורות ישראלים, 2,831 ממקורות יהדות פולין, 2,124 ממקורות יהדות מרוקו, 616 ממקורות יהדות רומניה.

לארכיון מועצה מדעית המתכנסת פעם בשנה, ומורכבת מ-30 פרופסורים וחוקרים בנושאי פולקלור, היסטוריה וספרות, בראשם עומדת הפרופ חיה בר יצחק מאוניברסיטת חיפה. מנהלת הארכיון היא ד"ר עידית פינטל-גינסברג.

בשנים האחרונות נעשה באסע"י מאמץ לשדרג את הטכנולוגיה בארכיון כך שתתאים לימינו. במהלכה נסרקו אלפי סיפורים בפורמט דיגיטלי ותכולת הארכיון מועברת למסד נתונים וקטלוג ממחושבים, וזאת לשם שימור האוסף, בד בבד עם הנגשתו לכול.

## פרס אסע"י
**פרס אסע"י על שם [[תמר נוי]] ז"ל ודב נוי** מוענק משנת 2001 לעבודות מחקר בנושאי ארכאולוגיה פרהיסטורית ופולקלור.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ארכיון הסיפור העממי, האתר הרשמי
* על הארכיון

קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:חיפה: ארכיונים
קטגוריה:אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ארכיונים לתולדות עם ישראל
ניקומדס

**ניקומדס** **Nicomedes** היה שמם של מספר מלכים בביתיניה, על שמם נקראה העיר ניקומדיה
קווין פינקני

**קווין למאר פינקני** (באנגלית: **Kevinn Lamar Pinkney**; נולד ב-10 באוקטובר 1983 בקולטון, קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ומתנשא לגובה של 2.08 מטרים.
## קריירה
במכללה שיחק פינקני באוניברסיטת נבדה ברינו וקלע בממוצע 18.1 נקודות למשחק. לאחר שלא נבחר בדראפט, יצא לאירופה ושיחק בקלרמון הצרפתית ובטורוב זגוז'לץ הפולנית. לאחר מכן חזר לארצות הברית וחתם בבייקרספילד ג'אם מליגת ה-NBDL. בעונת  שיחק במדי הסלטיקס 6 משחקים בהם קלע 5.2 נקודות למשחק. לאחר מכן עבר לליגה האיטלקית ושיחק בקבוצת ביילה, בה קלע 12.8 למשחק. בעונת  שיחק בקאנטו האיטלקית והיה אחד משחקניה הבכירים של הקבוצה עם 14.2 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ב-28.3 דקות משחק בממוצע.

בספטמבר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית. תחילת דרכו בירושלים הייתה מוצלחת, כששבעה משחקים מפתיחת העונה הוא עמד על 11.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ונמנה עם השחקנים המצטיינים בליגה בחודשיים הראשונים של העונה. עם זאת, בהמשך הידרדר משמעותית, בעיקר בשל מיעוט דקות המשחק שקיבל עקב יכולתו הטובה של ברנדון האנטר. במחזורי הסיום של העונה הסדירה בליגה, הציגה הפועל ירושלים יכולת קבוצתית חלשה שבין היתר עלתה לה בהדחה מטורניר היורוקאפ, כאשר פינקני מציג במשחקים אלו יכולת חלשה במיוחד. בעקבות רצון ראשי הקבוצה לגרום לזעזוע שיעורר את השחקנים ובעקבות יכולתו הירודה של פינקני, קיבל השחקן ב-11 באפריל 2010 הודעה כי הוא משוחרר מהקבוצה.

אחרי שהעביר עונות בוונצואלה, בטורקיה ובפיליפינים, פינקני שב לליגה הישראלית באמצע עונת 2016/17 כשחתם במכבי חיפה עד לתום העונה.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר ה-NBA
* פרופיל באתר הליגה האיטלקית

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני קאנטו
קטגוריה:כדורסלני ביאלה
קטגוריה:כדורסלני יניסיי קרסנויארסק
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת נבדה ברינו
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני בייקרספילד ג'אם
קטגוריה:כדורסלני טרבזונספור
קטגוריה:כדורסלני אליאגה פטקים
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני הארלם גלובטרוטרס
קטגוריה:קליפורניה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1983
ג'ון גרסטנג

**ג'ון גרסטנג** (**John Garstang**;  5 במאי 1876 – 12 בספטמבר 1956) היה ארכאולוג בריטי שעסק בחפירות במזרח הקרוב הקדום, ובמיוחד בארץ ישראל ובאנטוליה.

גרסטנג נולד בבלקבורן והתחנך בה ובאוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי מכינה במתמטיקה באוקספורד החליט להיות לארכאולוג.

בין 1897 ל-1908 ביצע חפירות באתרים רומיים בבריטניה, מצרים, נוביה, אסיה הקטנה, וצפון סוריה. בין 1909 ל-1914 חפר בסודאן ובמרואה, בין 1920 ל-1922 חפר באשקלון ובין 1930 ל-1936 חפר ביריחו בתל א-סולטאן, אחד מהממצאים בחפירות הייתה גולגולת מכוירת שהתווספה לגולגולות שנמצאו לפני כן בחפירותיה של קתלין קניון בתל. בין 1907 ל-1941 שימש כפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת ליברפול.

בשנת 1919 מונה למנהל הראשון של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. בשנת 1920 התפטר מתפקידו זה ומונה לנהל את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, אך המשיך להרצות בבית הספר לארכאולוגיה. גרסטנג שימש בתפקידו זה עד 1926. במסגרת תפקידו זה מונה גם לעמוד בראש 'המועצה הארכאולוגית המייעצת', שתפקידה היה לייעץ למחלקת העתיקות. בתקופת שהותו בארץ ישראל הביע דעות כנגד הצהרת בלפור.

בשנת 1948 ייסד את המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה והיה מנהלו הראשון. יורשו בתפקיד היה הארכאולוג סיטון לויד.

## קישורים חיצוניים

* 
* ג'ון גרסטנג באתר הקרן לחקר ארץ ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:ארכאולוגים בריטים
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1876
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1956
ונדרליי דה לימה

**ונדרליי קורדיירו ג'ה לימה** (בפורטוגזית: **Vanderlei Cordeiro de Lima**; נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא רץ מרתון ברזילאי, זוכה מדליית הארד באולימפיאדת אתונה (2004). הדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.

## חייו
דה לימה נולד בקרוזיירו דו אואסטה שבמדינת פרנה בדרום ברזיל. הוא גדל במשפחה ענייה שעסקה בחקלאות, ומגיל 8 סייע בפרנסתה.

בשנות ה-90 החל להתחרות בריצות בינוניות וארוכות, אך בסופו של דבר התמקד בריצת המרתון. את שיאו האישי, 2:08:31 שעות, קבע ב-1998. להישג המשמעותי הראשון בזירה הבינלאומית הגיע דה לימה ב-1999, אז זכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. הוא שמר על תוארו גם במשחקים שנערכו בסנטו דומינגו ב-2003.

באולימפיאדת אתונה (2004) היה דה לימה קרוב להיות הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית הזהב בריצת המרתון האולימפית. בקילומטר ה-35 הוביל בכ-30 שניות על פני מתחריו, כשלפתע התפרץ לעברו קורנליוס הוראן, כומר אירי שכבר ביצע לפני כן פרובוקציות באירועי ספורט שונים. התקרית התרחשה במשך 10 שניות בלבד, אך דה לימה איבד את הקצב ואת המומנטום, ומתחריו, האיטלקי סטפנו בלדיני והאמריקאי מב קפלזיגי חלפו על פניו והוא סיים במקום השלישי.

איגוד האתלטיקה הברזילאי ערער על התוצאות, אך ערעורו נדחה. תחת זאת, העניק לו הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לספורטאים שגילו רוח ספורטיבית יוצאת דופן. בשנת 2005 הציע כדורעפן החופים עמנואל רגו, שזכה במדליית זהב באתונה, להעניק את המדליה בה זכה לדה לימה, אך זה סירב.

דה לימה הודיע על פרישתו ב-31 בדצמבר 2008, מיד לאחר מרוץ סאו סילבסטרה המסורתי שנערך מדי שנה בסאו פאולו לרגל חג הסילבסטר.

בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערך ב-5 באוגוסט 2016 התכבד דה לימה בהדלקת הלפיד האולימפי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים ברזילאים
קטגוריה:אתלטים ברזילאים
קטגוריה:רצי מרתון
קטגוריה:זוכי מדליית פייר דה קוברטן
קטגוריה:מדליקי הלפיד האולימפי
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית מברזיל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1969
אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק

**אצטדיון פולסאט פלוס גדאנסק** (בפולנית: **Polsat Plus Arena Gdańsk**) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר גדנסק שבפולין. באצטדיון 44,000 מושבים, והוא משמש את קבוצת לכיה גדנסק. האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת יורו 2012.

הוא תוכנן בידי משרד מדיסלדורף ובנייתו החלה בשנת 2008, והסתיימה בשנת 2011. האצטדיון תוכנן כך שיזכיר כלפי חוץ את אבן הענבר, המופקת מזה זמן רב בחוף הבלטי.

שמו המקורי של האצטדיון היה ארנה באוטיצקה (הארנה הבלטית), אך בדצמבר 2009 רכשה חברת האנרגיה הפולנית "PGE" את זכויות השיום של האצטדיון לחמש שנים בעלות של 8.5 מיליון אירו ושינתה את שמו לשם הנוכחי, "אצטדיון פה.גה.אה גדנסק". החל מנובמבר 2015 נקרא האצטדיון "אצטדיון אנרגה גדאנסק" על שם חברת Energa הפולנית, אשר רכשה את הזכות להיות נותנת החסות של האצטדיון עד שנת 2020.

במאי 2021 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית בו ניצחה ויאריאל הספרדית את מנצ'סטר יונייטד האנגלית בפנדלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר האצטדיון הרשמי 
* דף האצטדיון באתר המוקדש ליורו 2012 

פולסאט פלוס גדנסק
קטגוריה:גדנסק
פולסאט פלוס גדנסק
קטגוריה:פומרניה (פרובינציה): מבנים
פנומנולוגיה (פסיכולוגיה)

**פנומנולוגיה** (**Phenomenology**) היא גישה תאורטית בפסיכולוגיה, המדגישה את חשיבות החוויות האישיות של האדם. על פי הגישה, הגורם המשמעותי בהבנת התנהגות האדם הוא הפרשנות האישית והסובייקטיבית שלפיה הוא עצמו תופס את העולם. 

בהשפעת הגישה הפנומנולוגית בפילוסופיה, ואבי הגישה אדמונד הוסרל שהעלה את רעיונותיו כבר בראשית המאה ה-20, התפתחה בשנות ה-60 הגישה הפנומנולוגית גם בתחום הפסיכולוגיה. על פי הגישה, כל אדם הוא ישות ייחודית, ולפיכך לא ניתן להכניס את ההתנהגות שלו למסגרת תאורטית ולקבוע הסברים כלליים להתנהגות של אנשים; במקום למצוא הסבר להתנהגויות, יש להתמקד בניסיון להבין את האדם ואת האופן הייחודי לו בו הוא תופס את התנסויותיו וחוויותיו בעולם. 

בתחום המחקר המדעי בפסיכולוגיה, מהווה הפנומנולוגיה אחת הגישות למחקר איכותני. על פי הגישה, יש להתמקד במהות של תופעה פסיכולוגית מסוימת כמושא המחקר, ולחקור אותו כפי שהוא נתפס על ידי כל אדם (או כל קבוצת אנשים), בתודעה הספציפית שלו, ולא לעסוק בשאלה האם התופעה קיימת באופן כללי. למעשה, הגישה גורסת כי לא ניתן להפריד בין הבדיקה האמפירית של תופעות לבין החוקר שבודק אותן, משום שעצם הבדיקה או התצפית משנה את התוצאות של המחקר. לכן, במקום לנסות לטהר את המציאות מה"הפרעה" של מרכיבי התצפית, יש להכיר בסובייקטיביות של המהות.

בשנות ה-60 גובשה הגישה הפנומנולוגית בכתביהם של מספר תאורטיקנים, שהביעו ביקורת כלפי הגישות הדטרמניסטיות שהיו מקובלות בתקופה זו, כגון גישת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד. פרויד התמקד בכך שניתן להגיע לפתרון בעיות ההווה מתוך התבוננות במקורות הבעיה בעבר; לעומתו, הפנומנולוגים טענו כי יש להתמקד בהיכרות ובניסיון להבנה של האופן בו באות לידי ביטוי תופעות פסיכולוגיות שונות בהווה, או ה"כאן ועכשיו", כפי שכינה זאת פרידריך פרלס.

רעיונות הגישה השפיעו על זרמים מרכזיים בתחום הפסיכולוגיה, בהם אקזיסטנציאליזם ופסיכולוגיה הומניסטית. לשניהם משותפים מספר רעיונות פנומנולוגיים, בהם ההתמקדות בחווייה הסובייקטיבית של האדם את עצמו ואת העולם כמושא החקירה בפסיכולוגיה. כך למשל, בשיטת הטיפול הפסיכולוגי שהציע הפסיכולוג ההומניסטי קרל רוג'רס, "טיפול ממוקד בלקוח", מתבטא תפקיד הפסיכולוג בהאזנה אמפתית לתיאור חוויותיו ורגשותיו של הלקוח וקבלתו באופן בלתי מותנה, והוא מונחה על ידי החלטות מקבל הטיפול ולא מנסה לשנות אותו בהתאם לדעותיו האישיות.

עם זאת, על הגישה הפנומנולוגית נמתחה ביקורת מזרמים שונים בפסיכולוגיה, בעיקר מזרם הביהביוריזם, על פיו יש לשאוף להפוך את הפסיכולוגיה למדע מדויק, ולפיכך יש לחקור רק את ההתנהגות הגלויה של האדם כדי ללמוד להבין אותה, ולא ניתן להסתמך על תיאוריו את תפיסתו הסובייקטיבית לגבי עצמו ולגבי העולם.

## ראו גם
* תאוריה פנומנולוגית קולנועית

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:פסיכולוגיה הומניסטית
ארמון טרם

שמאל|ממוזער|250px|ארמון טרם
**ארמון טרם** או **ארמון טרמנוי** (ברוסית: **Теремной дворец**) הוא ארמון הממוקם בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה. הארמון שימש כארמון המגורים המרכזי של משפחת הצאר עד העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג במהלך המאה ה-17. מקור שמו של הארמון במילה היוונית **τερεμνον** ("טרמנון") שמשמעה "מקום מגורים".

כיום משמש הארמון כמעון רשמי של נשיא רוסיה.

## היסטוריה
הארמון ניצב באתר בו הוקם ארמון הצאר הראשון, בראשית המאה ה-16. מארמון זה נותרה כיום רק קומת הקרקע, מאחר שהצאר הראשון לבית רומנוב - מיכאיל הראשון - הורה על בנייה מחדש של הארמון בין השנים 1635–1636. סביב המבנה נבנו מספר רב של אגפי משנה, וכן הוקם גרם המדרגות הראשי של המבנה. חדר הצאריצה המוזהב הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16 עבור רעייתו של איוואן הרביעי. בתוך מבנה הארמון שולבו מספר כנסיות שעמדו באתר, ובהן כנסיית הלידה שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-14.

## תיאור המבנה
למבנה הארמון חמש קומות. הקומה השלישית שימשה כקומת המגורים עבור הצאריצה - רעייתו של הצאר וילדיהם, והקומה הרביעית שימשה את מגורי הצאר. בקומה החמישית של המבנה, בעלת צורת הגמלון, התכנסה מועצת הבויארים (ה"דומה הבויארית").

קירות הארמון החיצוניים עוטרו באריחים צבעוניים בצבעי אדום, צהוב וכתום; וקירות הארמון הפנימיים עוטרו בציורי קיר - אלה נהרסו בשריפה שפקדה את העיר לאחר כיבושה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812. בשנת 1837 שוקמו קירות הארמון בסגנון התחייה הרוסית.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע רשמי באתר Kremlin.ru

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
טרם
קטגוריה:נשיאות רוסיה
טרם
פרס אגרסט

**הפרס השנתי לתרבות יהודית ע"ש יעקב אגרסט ז"ל** מוענק על ידי האגף לתרבות תורנית של משרד החינוך, לאישים ולמוסדות, כהערכה לפעילות בתחום התרבות היהודית.

הפרס מוענק על אחת מן הפעילויות הבאות:
*ייזום מפעל חינוכי או תרבותי;
*פעילות ארגונית-תרבותית;
*מסירות בהדרכה או בהוראה מחוץ למסגרות הפורמליות;
*פעילות ספרותית או אמנותית-חינוכית, בעל ערך מעשי לחינוך ולהשכלת מבוגרים ו/או נוער (כגון סדרת ספרים או עבודות אמנותיות).

הפרס נוסד לזכרו של סמ"ר , שנהרג בקרב עם כוחות קומנדו מצריים במלחמת יום הכיפורים, בט"ו בתשרי ה'תשל"ד. יעקב אגרסט עבד במחלקה לתרבות תורנית של משרד החינוך, ולאחר מותו הקימו משפחתו, ידידיו ומוקיריו במשרד החינוך, קרן להענקת פרסים בלימודי היהדות. 

## זוכים

### תשל"ה
* דניאל טרופר (גשר מפעלים חינוכיים)

### תשל"ז
* בית ספר שדה כפר עציון

### תשל"ט

* גילה גריידי, יוסף (יוסקה) שפירא, הרב חיים בן סניור

### תשמ"א
* משה ארדון (פרס ראשי), ברכה קרדוש ודני ביטון (פרסים לצעירים)

### תשמ"ה
* יוסף דרור

### תשמ"ו
* מכון פרדס

### תשמ"ז
* חנה ספראי

### תשמ"ח
* אסתר צור

### תשמ"ט

* רבקה מנוביץ

### תשס"ח

* מכון לרבני יישובים - קריית ארבע-חברון

### תשס"ט
* הרב ישראל אריאל (על מכון המקדש)

### תש"ע
* צבי שינובר
* יוחאי מקבילי (מייסד מפעל משנה תורה)

### תשע"א
* ערוץ מאיר
* מכון כתבי הרב שג"ר

### תשע"ב

* עמותת אלול (על הקמת בתי מדרש וקהילות לומדות)

### תשע"ג
* הרב חגי לונדין (על סדרת הספרים "מאמרי ליבה במשנת הרב קוק")
* מרים סמואל

## הערות שוליים

 
קטגוריה:משרד החינוך
אגרסט
*
העולם הישן

שמאל|ממוזער|300px|"העולם הישן" ירוק מול "העולם החדש" באפור
שמאל|ממוזער|196px|מפת העולם לפני המאה ה-15
**העולם הישן** הוא מושג המתאר עולם שכולל רק את אפריקה, אסיה, אירופה ואיים סובבים מסוימים – כלומר זה שהיה ידוע לאירופאים, אסייתים ואפריקאים – לכל המאוחר במאה ה-15, לפני עידן התגליות. 

המושג הזה משמש בהנגדה למושג העולם החדש.

העולם החדש מתאר את חלקי העולם שהתגלו לאחר מסעות אלו, כלומר אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אנטארקטיקה ואוקיאניה (אוסטרליה וניו זילנד).

## מקור השם
בהקשר של ארכאולוגיה והיסטוריה, המונח "עולם ישן" כולל את החלקים של העולם שהיו בקשר תרבותי (לא ישיר) החל מתקופת הברונזה, שהביא במקביל להתפתחותן של ציוויליזציות מוקדמות, במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג, כולל המזרח התיכון, מסופוטמיה, הרמה האיראנית, תת-היבשת ההודית וסין.

אזורים אלו היו מחוברים באמצעות דרך המשי, והדגישו את תקופת הברזל שהחלה לאחר תקופת הברונזה. במונחים תרבותיים, תקופת הברזל התפתחה לצד עידן הציר, ואלה הביא לבסוף לעלייתן של התרבויות השונות: מערבית (הלניזם, לימודים קלאסיים), מזרחית (זורואסטריות ואברהמיות) והמזרח הרחוק (הינדואיזם, בודהיזם, קונפוציאניזם, טאואיזם).

## ראו גם
* גילוי אמריקה
* מגלי ארצות

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:היסטוריה
אוסטרלאסיה

שמאל|250px|ממוזער|אוסטרלאסיה
שמאל|250px|ממוזער|הדגל האולימפי של אוסטרלאסיה
**אוסטרלאסיה** (באנגלית: **Australasia**) היא אזור באוקיאניה הכולל את אוסטרליה, גינאה החדשה, ניו זילנד והאיים הפזורים בסביבה. מושג זה רופף למדי ויכול לכלול את כל אוקיאניה או רק את שטחי המדינות שהוזכרו לעיל, תלוי באיזה הקשר מדובר.

בעבר המושג שימש במשחקים האולימפיים וניתן למשתתפים מאוסטרליה וניו זילנד יחדיו. דוגמה לכך היא בשנים 1905 ו-1913 כאשר אוסטרליה וניו זילנד חברו ביחד והביאו את שחקני הטניס הטובים ביותר של שתי המדינות לשחק באותה נבחרת בגביע דייוויס.

## אקולוגיה
מבחינה אקולוגית אוסטרלאסיה הוא אזור אקולוגי נפרד בעל פלורה ופאונה ייחודית. בהקשר זה אזור אוסטרלאסיה מוגבל לאוסטרליה, גינאה החדשה והאיים הסמוכים, ובהם האיים האינדונזיים מלומבוק וסולאווסי מזרחה. קו דמיוני הנקרא **[[קו וולאס]]**, שעובר בארכיפלג המאלאי בין בורנאו, ומזרח באלי, מפריד מבחינת היצורים הביולוגיים, מאלו החיים באסיה. ניו זילנד מהווה אזור אקולוגי נפרד, מאחר שהיא הייתה מבודדת משאר העולם, ובפרט משאר אוסטרלאסיה.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:אוקיאניה: אזורים
קטגוריה:האזור האוסטרלי
צ'ימבורסו

[250px|ממוזער|שמאל|[ויקוניה מצויה על רקע צ'ימבורסו]]
[שמאל|ממוזער|250px|[סמל אקוודור ובמרכזו הר צ'ימברסו]]
ה**צ'ימבורסו** (**Chimborazo**) הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור, גובהו 6,268 מטרים. ההר, הר געש רדום, ידוע גם בכך שפסגתו היא הנקודה הרחוקה ביותר על פני האדמה ממרכז כדור הארץ, 6,384.4 קילומטרים.

## גאוגרפיה
### מיקום
ההר הוא חלק מרכס האנדים שחוצה את אקוודור מצפון לדרום. ההר נמצא 150 קילומטרים דרומית מערבית לבירה קיטו. בימים של ראות טובה ניתן לראותו מגואיאקיל ואף מקיטו. את ההר מקיפה שמורת טבע, המשמרת מערכת אקולוגית שמורה, שהיא בית גידול לויקוניות מצויות, למות ואלפקות.

### קרחונים
ההר מכוסה קרחונים ואלו מספקים את המים עבור מחוז בוליבר ומחוז צ'ימבורסו. הקרחונים קטנים בעשורים האחרונים, ממספר סיבות: ההתחממות העולמית, הצטברות אפר געשי (מהתפרצות הרים אחרים) ותופעות אל ניניו.

### פעילות געשית
ההר התפרץ מספר פעמים בתקופת ההולוקן, כאשר מעריכים כי התפרצותו האחרונה הייתה בשנת 550. כיום נחשב הצ'ימבורסו להר געש רדום.

### גובה
ההר הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור. גובהו 6,268 מטרים מעל גובה פני הים. הצ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר ברכס האנדים שמצפון לפרו. אף על פי שהאוורסט הוא ההר הגבוה ביותר בעולם מבחינת גובהו, הצ'ימבורסו הוא ההר שמרחקו ממרכז כדור הארץ הוא הגדול ביותר. תופעה זו מתרחשת כיוון שכדור הארץ אינו כדור מושלם, אלא פחוס במקצת, ופני השטח הקרובים לקו המשווה, רחוקים יותר מהמרכז מאשר פני השטח הקרובים יותר לקטבים. ההר השני בגובהו לפי הגדרה זו הוא הר וסקראן, ההר הגבוה ביותר בפרו.

## היסטוריה
מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 נחשב ההר להר הגבוה ביותר בעולם, גורם שמשך אליו מטפסים רבים, במיוחד במאות ה-17 וה-18. אלכסנדר פון הומבולדט, במסעו בשנת 1802, טיפס עד לגובה 5,875 מטרים, לפי יומנו, לפני שנאלצו הוא וצוותו לחזור, כיוון שסבלו ממחלת גבהים. זה היה ניסיון ההעפלה האירופאי המתועד הראשון לגבי ההר. פסגת הצ'ימבורסו נכבשה לראשונה בשנת 1880, על ידי הבריטי אדוארד וימפר. כיוון שהוטלו ספקות רבים האם אכן הגיע לפסגה, טיפס וימפר שנית לפסגה בהמשך אותה שנה, אך מנתיב שונה.

בשנת 1976 נעלמה טיסה מסחרית שטסה בנתיב העובר בסביבת ההר. בשנת 2002, 26 שנים מאוחר יותר, נמצא המטוס ובו 59 גופות הצוות והנוסעים, על ידי מטפסים מאקוודור שהשתמשו בשביל מזרחי, שלא נעשה בו שימוש.

### בתרבות
* ההר מופיע בסמל אקוודור, כמסמל את יופייה ועושרה של הארץ.
* ההר מוזכר כנותן השראה, באחד משיריו של סימון בוליבר.

## טיפוס
כהר הגבוה ביותר באקוודור, ההר מושך אליו מטפסים רבים, וניתן לטפס עליו מרבית השנה, כשהחודשים הטובים הם דצמבר-ינואר ויולי-אוגוסט. הנתיב הקל ביותר הוא הנתיב המערבי.

## קישורים חיצוניים

* מידע על ההר בליווי תמונות רבות ותרשים המסביר על מרחק ההר ממרכז כדור הארץ
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:אקוודור: הרי געש
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:שיאי עולם
תחרות הנבל הבינלאומית

[שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מדליה שקיבל [עדן פרטוש בתחרות הנבל (1970)]]
[שמאל|ממוזער|250px| אמילי לוין מ[ארצות הברית, בתחרות הנבל הבינלאומית ה-17 בישראל, 2009]]
**תחרות הנבל הבינלאומית** מתקיימת בישראל והיא תחרות הנבל החשובה ביותר בעולם. היא נוסדה על ידי אהרן צבי פרופס, שייסד גם את הזמריה ואת פסטיבל ישראל. שנת 2009 הייתה שנת היובל לקיום התחרות.

## היסטוריה
תחרות הנבל הבינלאומית מתקיימת מדי שלוש שנים מאז 1959. היא משתווה בחשיבותה לתחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ארתור רובינשטיין. התחרות מאורגנת על ידי "עמותת הנבל והזמיר". בראש ועדת התחרות הבינלאומית עומד זובין מהטה ובין חבריה מוזיקאים ידועי שם ואנשי ציבור.

במשך 50 שנות קיומה של התחרות הגיעו לישראל יותר מ-500 מתחרים. לכל תחרות מקפידים המארגנים להזמין יצירה ישראלית חדשה. לתחרות הראשונה בשנת 1959 הוזמנה היצירה "פואמה" מהמלחין פאול בן-חיים והיצירה "אינטראדה" מהמלחין יוסף טל. לתחרות ה-17 הוזמנה יצירה בשם "עד אין סוף" מאת המלחין יצחק ידיד.

בשנות האלפיים, משתתפים בתחרות בכל פעם כ-30 מתחרים מארצות שונות. בשנת 2006, זכה בתחרות לראשונה נבלאי ישראלי, סיון מגן.

תחרות היובל, ה-17 במספר, הסתיימה ביום 20 באוקטובר 2009 בקונצרט עם התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח רוברטו פטרנוסטרו. המשתתפים ניגנו כיצירה משותפת קונצ'רטו לנבל של אלברטו חינסטרה וכן ניגן כל משתתף יצירה לפי בחירתו. שופטי התחרות לא מצאו מועמד ראוי לפרס הראשון. הפרס השני ניתן לנבלנית אינה זדורובצ'י ממולדובה. את הפרס השלישי קיבל המשתתף היחיד בתחרות, רמי ואן קרסטן מהולנד.

השירות הבולאי בישראל, הנפיק בול דואר לכבוד אירוע היובל בשנת 2009.

התחרות ה-22 שהייתה אמורה להתקיים בישראל בשנת 2024 נדחתה ל-2025 עקב התמשכות מלחמת חרבות ברזל; ובאוגוסט 2025 הוחלט לדחות את קיום התחרות לשנת 2027, בשל רישום דל של מתחרים כתוצאה מלחץ בינלאומי.

## רשימת הזוכים

## אירועים מקדימים לתחרות
כהקדמה לכל תחרות הבינלאומית, מופק אירוע בן יומיים בשם "פסטיבל הנבל הישראלי" הכולל קונצרטים, כיתות אמן והרצאות בתחום הנבל, המתקיים לרוב מספר חודשים לפני התחרות הבינלאומית.

במסגרת הפסטיבל מתקיימת תחרות הנבל הישראלית, הנחשבת ל"אחות קטנה" של התחרות הבינלאומית. היא מיועדת למתמודדים בגילאי 8-20, במטרה לקדם ולעודד את דור העתיד של נגני הנבל בארץ, טיפוח כישרונות צעירים, והעמקת החשיפה לכלי הנבל ולרפרטואר המוזיקלי הייחודי לו. התחרות נוסדה ביוזמת יוסי פרוסט ז"ל, ששימש כמנכ"ל עמותת הנבל והזמיר.

## ראו גם
* מיכל זמורה-כהן, מוזיקולוגית, חברת הוועד המנהל של תחרות הנבל
* סרג'יו נטרא, מלחין, חבר הוועדה האמנותית של התחרות
* צבי אבני, מלחין, חבר הוועדה האמנותית של התחרות
* גתית בועזסון, נגנית נבל, חברת הוועדה האמנותית של התחרות
* חיים פרמונט, מלחין, חבר הוועדה האמנותית של התחרות
* יונתן זק, פסנתרן, חבר הוועדה האמנותית של התחרות
* דורון סלומון, מנצח, חבר הוועדה האמנותית של התחרות
* מיכאל מלצר, חלילן, חבר הוועדה האמנותית של התחרות

## קישורים חיצוניים

* 
* תחרויות הנבל הקודמות (משנת 1959)
* זוכי תחרויות הנבל הקודמות (משנת 1959)
* על תחרות הנבל הבינלאומית בתל אביב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות מוזיקה בישראל
קטגוריה:אירועים בין-לאומיים בישראל
קטגוריה:נבל
מגדל טרויצקאיה

שמאל|ממוזער|250px|סכימה של חומות הקרמלין ומגדליו
**מגדל טרויצקאיה** (ברוסית: **Троицкая башня** - "טרויצקאיה באשנייה") הוא מגדל בגובה של 80 מטרים (הגבוה בין מגדלי הקרמלין) הממוקם בצידה המערבית של חומת הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה.

המגדל משמש שער הכניסה הראשית למתחם הקרמלין מכיוון גן אלכסנדר.

## היסטוריה
המגדל נבנה בין השנים 1495–1499 על פי תכנונו של האדריכל האיטלקי אלוזיו דה מילאנו. 

במהלך השנים כונה המגדל בשמות רבות ובהם: ריזופולז'נסקאיה, זנאמנסקאיה וקרטנאיה. שמו הנוכחי של המגדל ניתן לו בשנת 1658 על שם אכסניית טרויצקאיה (Троицкое подворье) שהייתה ממוקמת בסמוך לו.

גשר טרויצקי מוביל מעל לחפיר המקיף את חומת הקרמלין ומאפשר גישה אל הגשר הגבוה מסביבתו. מגדל קוטאפיה ניצב בקצהו המערבי של הגשר ומגן על הגישה אליו ואל מגדל טרויצקאיה הניצב בקצה המזרחי של הגשר. שתי הקומות התחתונות של המגדל שימשו במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 ככלא. 

בין השנים 1585–1812 ניצב בראש המגדל שעון. 

בשנת 1707, מחשש מפני תקיפה שוודית, הורחבו חרכי הירי שבמגדל על מנת להתאימם ולאפשר ירי תותחים מהמגדל.

בשנת 1935, ביוזמת השלטון הסובייטי הותקן בראש מגדל זה (כמו גם בראש מגדלים אחרים בחומת הקרמלין) כוכב אדום. המגדל הוא הגבוה במגדלי חומת הקרמלין, ועם התקנת הכוכב הגיע גובהו ל-80 מטרים.

כיום משמש המגדל ככניסה הראשית לתיירים המבקרים במתחם הקרמלין. חדריו הפנימיים של המגדל משמשים עתה את ההתזמורת הנשיאותית של רוסיה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
קטגוריה:רוסיה: מגדלים
כנסיית שנים עשר השליחים (רוסיה)

**כנסיית שנים עשר השליחים** (ברוסית: **Двенадцати Апостолов**) היא כנסייה הממוקמת בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה.

הכנסייה הוקמה על ידי הפטריארך ניקון כחלק מארמון מגוריו בשנת 1653. שלוש שנים לאחר הקמתה, הוקדשה הכנסייה לשליח פיליפוס הקדוש. בשנת 1682 הוקדשה הכנסייה לשנים עשר השליחים.

הכנסייה מוקמת על במה גבוהה (ולכן היא גבוהה כמו שאר הקתדרלות בכיכר הקתדרלות הסמוכה). בתחתית הבמה שני מעברים מקושתים המאפשרים מעבר בין כיכר הקתדרלות לכיכר חצר הפטריארך.

לכנסייה חמש כיפות הבנויות בסגנון רוסי - ביזנטי.

מבנה הכנסייה ומגורי הפטריארך נפגעו מפגעי תותחים במהלך המהפכה הבולשביקית בשנת 1917. לאחר תום המהפכה שוקמה הכנסייה ונפתחה מחדש כמוזיאון לאמנות שימושית. העיטורים שהיו בכנסייה קודם למהפכה נהרסו, אולם כיום מוצג בה איקונוסטזיס שהועבר מקתדרלת העלייה בטרם זו נהרסה, וכן איקונות מעשה ידי פיודו ז'ובוב וסימון אושאקוב.

## קישורים חיצוניים

* 
200px|ימין|ממוזער|250px|כנסיית שנים עשר השליחים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים לאמנות
שנים עשר השליחים
אפיק (גאוגרפיה)

ממוזער|שמאל|אפיק
**אפיק** מהווה כל שקע צר, מוארך ומשופע שנוצר על ידי מים זורמים; כלומר תחתית או קרקעית של נחל, נהר או פלג מים, שבה נוצר גבול הזרימה הרגילה של מים.

האפיקים מגוונים בגודלם: הם יכולים להשתרע ברוחבם על פני מטרים ספורים בלבד, לפלגים ונחלים, ועד לכמה מאות מטרים לנהרות ענק. תעלת האפיק לא תמיד מכילה מים – יש כאלה שהמים בהם זורמים רק לעיתים רחוקות.
## ראו גם
*ערוץ – צורת הנוף הגאוגרפית הנוצרת כתוצאה מאפיקים
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נהרות
קטגוריה:לימנולוגיה
גימנסיה דרור-החלוץ

פלישת הנאצים לפולין, ב-1 בספטמבר 1939, תפסה את מדריכי תנועת הנוער "דרור" בפולין בעיצומו של סמינר. הנהגת התנועה נמלטה לאזור הכיבוש הסובייטי, והתארגנה לפעילות מחתרתית. לאחר מספר חודשים החליטה הנהגת התנועה לחזור לפולין ולארגן את סניפי התנועה בשטחי הכיבוש הנאצי.

עם הגיעם לוורשה, התמקמו בקומונת "החלוץ" בדז'לנה 34 בגטו, וארגנו את תנועת הנוער במחתרת. בנוסף לפעילות החברתית והחינוכית, הפעילו גני-ילדים ומטבח ציבורי בגטו.
לאחר התבססותו של המשטר הנאצי בשטחי הכיבוש הפולניים, התיר השלטון הנאצי לפולנים לפתוח את בתי הספר, אך אסר זאת על היהודים. בשנת 1940, בסמינר מדריכים שקיימה התנועה במחתרת, הוחלט להקים גימנסיה עברית-אידית בגטו.

## הקמת הגימנסיה

להקמת הגימנסיה המחתרתית בגטו היו שני מניעים מרכזיים: הצורך הדחוף בפעילות חינוכית ולימודית בגטו, המנוון מבחינה ציבורית, וכן הצורך התנועתי בכוחות חינוכיים והדרכתיים.
הגימנסיה החלה לפעול ב-1940 עם 3 תלמידים ו-7 מורים, וצמחה בשיאה ל-120 תלמידים ו-13 מורים.

נאמנה לערכי התנועות המייסדות אותה, פתחה הגימנסיה את שעריה בפני כל ילד וילדה, נער ונערה, מבלי קשר ליכולתו לשלם עבור הלימודים. בתחילה מומנה הגימנסיה בעיקר מתרומות ששלחו מוסדות יהודיים וסיוע ששלחו חברי התנועה מווילנה. המזון היקר שהגיע נמכר, ובכסף קנו לחם למורים, לתלמידים ולבני-משפחותיהם הרעבים. לאחר מכן מומנה הגימנסיה מכספי "החלוץ" ומעבודתם של חברי "דרור".

בגימנסיה למדו את המקצועות המקובלים בלימודי תיכון בפולין, ובנוסף התעמקו בהיסטוריה ותרבות יהודית, סוציאליזם, תולדות תנועת הפועלים, לימודי ארץ-ישראל ועברית. מורי ותלמידי הגימנסיה אף העלו הצגות תיאטרון שהוצגו לתושבי הגיטו. דגש מרכזי ניתן לחינוך הערכי והאידאולוגי, שנעשה באמצעות חוגי פעילות המודרכים על ידי חברי התנועה.

הלימודים נתקיימו בתנאים קשים. בלי חדרי-לימוד, בלי ריהוט, בלי ספרים ומכשירי עזר. התלמידים והמורים נדדו מדירה לדירה, ולמדו בחדר אחד עם בני המשפחה המארחת.
תלמידי הגימנסיה, כחניכים בתנועה, עסקו גם הם בפעילות למען תושבי הגטו, ובעיקר למען הילדים והנוער: לימדו בגני הילדים, ואף העבירו לחבריהם בגיטו שלא למדו באופן מסודר את שלמדו בגימנסיה.

ניהול בית הספר הופקד בידי ועד מצומצם: יוסף סאק, יצחק צוקרמן (מרכז תנועת "דרור" ולעתיד סגנו של מרדכי אנילביץ' במרד גטו ורשה) ומאראק פולמן – מנהל הגימנסיה. הרוח החיה בגימנסיה היה המשורר יצחק קצנלסון. כל המורים בגימנסיה היו מקורבים לתנועה, ופעילותם העמידה אותם ואת בני משפחותיהם בסכנה מתמדת.
עם הקמת אי"ל (הארגון היהודי הלוחם) בגטו, שאיגד את תנועות הנוער החלוציות, ותחילתו של המרד המזוין, השתלבו רוב תלמידי הגימנסיה בפעילות המחתרת הלוחמת, והגימנסיה סיימה את פעולתה.

## הנצחה

עמותת דרור בתי חינוך הפועלת למען ילדים ובני נוער נקראת ע"ש הגימנסיה

## לקריאה נוספת
חווקה פולמן-רבן, **לא נפרדתי מהם**, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות ('פנקסי עדות'), 1997.

קטגוריה:גטו ורשה
קטגוריה:פולין: חינוך
הלל רומן

**הלל רומן** (נולד ב-16 באפריל 1975) הוא אמן פלסטי, החי ופועל בתל אביב.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|300px|"ללא כותרת" ([2005), אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.]]
רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס. למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.

רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.

לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב. לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.

בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז. ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "...הציורים, הרישומים והתחריטים של הלל רומן, תמיד "יפים" ו"רוויים", תמיד עוסקים בטבע דומם ונוף, תמיד במידות די קטנות וסלוניות, יותר משנועדו להאציל רגע (מחודש) של הולדת היפה מתוך הבנאלי, המשוכפל ובעיקר הנעדר כל הילה, הם מבקשים לעמת את הצופה הפוסטמודרני עם השאלה מהו ציור עכשווי."

בריאיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות... מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד. אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל. בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."

## תערוכות יחיד
*2002 - **דרקלינג**, גלריה דביר, תל אביב
*2005 - **סחורות מזדמנות**, גלריה דביר, תל אביב
*2006 - **מאחז**, סדנאות האמנים, תל אביב
*2009 - **מצפה כוכבים**, הביאנלה השנייה בהרצליה
*2009 - **ממלכה**, מוזיאון בת-ים; אוצרת: אורית בולגרו.

## קישורים חיצוניים

* 

* בואה יופי, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה
* רותי דירקטור, ביקורת על התערוכה "סחורות מזדמנות"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי המדרשה לאמנות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
המערכה הגדולה

[280px|ממוזער|דגם מערכות האש שעל [מזבח העולה]]
**המערכה הגדולה** הייתה מערכת האש המרכזית מבין שלוש מערכות האש שהיו דולקות על מזבח העולה (בנוסף למערכת הקטורת ומערכת התמיד). מערכה זו הייתה המרכזית מבין מערכות האש של מזבח העולה, משום שעליה נשרפו כל הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש לאחר שחיטתם.

## אש המערכה
אש המערכה לא הודלקה בדרך רגילה, על ידי בני אדם. בפעם הראשונה שעבדו את עבודת הקורבנות ירדה אש מן השמיים ובערה על מזבח העולה, ומאז דאגו הכוהנים להמשיך ולכלכל אותה, כדי שלא תכבה. מדי יום היו מסדרים לפני הקרבת קורבן התמיד, את המערכה הגדולה עם עצים בצורת שתי וערב, החלק הפנימי של העצים היה נוגע בתפוח שהוא ערימת אפר הקרבנות שעמדה באמצע המזבח. מעל העצים היו מניחים שני גזרי עצים, אותם העלו למזבח בזמן סידור המערכות, וזאת כדי להראות שלא מחכים לנס ולא סומכים עליו.

### הנסים באש המערכה
אש המערכה הייתה פלאית, כפי שמתואר במסכת יומא, וחלו בה מספר נסים:
*האש לא זזה מעולם ממזבח הנחושת, ולאחריו ממזבח העולה. במשכן, בעת מסעות בני ישראל במדבר כיסו את האש בפסכתר.
* האש הזו הייתה חזקה במיוחד, וכילתה יותר חומר בערה מאשר אש רגילה.
* גם כאשר נשבה רוח חזקה, וירדו גשמים רבים, אש המערכה מעולם לא כבתה.
* אפילו כל הרוחות בעולם לא הזיזו את עשן הקורבנות שנשרפו באש המערכה שעלה בקו ישר לשמים.
* אש המערכה עצמה, לא העלתה עשן.
* המזבח במשכן היה עשוי מעץ ומצופה בנחושת. ומעולם אש המערכה לא שרפה את העץ או המיסה את הנחושת, אף על פי שהיא הייתה חזקה ביותר.
*, ()
### סילוק האש
בימי מנשה, המלך החוטא, הסתלקה האש ונעלמה מעל גבי המזבח בגלל חטאיו הרבים.
האש מעולם לא חזרה ולכן צצו בעיות:
לא הייתה אפשרות לשרוף כמות גדולה מאוד של קורבנות ביום אחד עם אש כה קטנה, כיון שבשלשת הרגלים הקריבו מאות קרבנות ביום. לכן שבי ציון בנו מזבח גדול יותר מהמזבח שהיה בבית המקדש הראשון כדי שהאש הגדולה יותר תאכל את כל הבשר. אך גם זה לא עזר, ובכל זאת נשארו שאריות בשר, ליום המחרת במקדש.

## העצים למערכה
העצים למערכה צריכים להיות עצים ללא תולעים. המשנה במסכת תמיד אומרת  בגמרא יש מחלוקת מה הבעיה בעצים זית וגפן. לדעה אחת הבעיה היא שיש בהם הרבה מים, ולכן הם מעלים עשן. לדעה השנייה הבעיה היא שאם יישרפו אותם זה ימעט ביישוב ארץ ישראל. הגמרא מוסיפה, שלדעה זו, עצי התאנה שהביאו הם עצי תאנה שאינה עושה פירות.

## סידור המערכה הגדולה
250px|ממוזער|איור להמחשת סידור המערכה הגדולה
את המערכה הגדולה סידרו בצד הדרומי-מזרחי של המזבח. הכהנים מעלים עצים אל המזבח, ומוסרים אותם לכהן שזכה בתרומת הדשן, שמסדר את המערכה הגדולה.

במשנה נאמר על המערכה הגדולה . יש מחלוקת בין המפרשים מה משמעות המילה **חזית**. לדעת הרמב"ם משמעות המילה חזית היא סימון שמשם התחיל סידור המערכה. התוספות יום טוב מסביר שלדעת הרמב"ם את שני גזרי העצים שמים במזרח כדי שיסמנו שמשם מתחילים לסדר את המערכה. לדעת הראב"ד משמעות המילה היא שגזרי העצים יהיו מסודרים בכיוון מזרח־מערב ולא צפון־דרום. לדעת הברטנורא, היו עושים במערכה פתח שממנו היו מדליקים אותה (והמילה חזית היא מלשון "מאחזים את האש") והוא היה לצד מזרח.

כיוון שהמערכה הגדולה הייתה כה גדולה, היו ראשי העצים הפנימיים נוגעים בתפוח. בנוסף לעצים היו מסדרים עוד שני גזרי עצים, כפי שהוזכר מקודם, וגם בתקופת בית שני המשיכו במנהג זה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בית המקדש
אוטוביאנקי

**אוטוביאנקי** (באיטלקית: **Autobianchi**) הייתה חברה איטלקית לייצור כלי רכב.

## היסטוריה
חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה מספר דגמים תחת הסדרה S. 

בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. 
במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים.

ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם יצרנית הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי. 

בשנת 1957 יצא הדגם הראשון של אוטוביאנקי, ה-אוטוביאנקי ביאנקינה, שהיה מבוסס על דגם פיאט 500. ב-1963 יצא הדגם הבא של אוטוביאנקי, הסטלינה, שהייתה מכונית קבריולה המבוססת על דגם פיאט 600. 

ב- 1963 יצא דגם הספורט, 2 מושבים אוטוביאנקי סטאלינה. הדגם יוצר עד שנת 1965.

ב-1964 יצא דגם ה-פרימולה שהיה דגם מהפכני. הדגם היה מצויד בהנעה קדמית (עבור פיאט זה היה הדגם הראשון מסוג זה), מנוע רוחבי, מצמד הידראולי, ארבעה בלמי דיסק וכן דלת אחורית (במכונית היו שתי דלתות נוסעים ודלת מטען).

ב- 1968 יצא דגם ה-סופרמיני בתצורת סטיישן, "אוטוביאנקי ג'רדיניירה" אשר היה מבוסס על דגם "פיאט 500 ג'רדיניירה".

ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על אוטוביאנקי.

בשנת 1969 הוציאה אוטוביאנקי שני דגמים חדשים, אוטוביאנקי A111 ו- אוטוביאנקי A112. באותה שנה הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט. ב-1985 הוציאה אוטוביאנקי דגם חדש, Y10, ששווק במקומות מסוימים גם תחת השם "לנצ'יה Y10". 

ב-1992 נסגר המפעל של אוטוביאנקי. פיאט מכרה את זכויות המותג למועדון הרכב של אוטוביאנקי באיטליה.

## דגמי עבר של חברת "אוטוביאנקי"
* אוטוביאנקי ויסקונטאו
* אוטוביאנקי ביאנקינה
* אוטוביאנקי סטאלינה
* אוטוביאנקי פרימולה
* אוטוביאנקי ג'רדיניירה
* אוטוביאנקי A111
* אוטוביאנקי A112
* אוטוביאנקי Y10

## תמונות

Image:Bianchina1.jpg|אוטוביאנקי ביאנקינה
Image:Autobianchi Primula in Benelux.jpg|אוטוביאנקי פרימולה
Image:Autobianchi A112E 1973.jpg|אוטוביאנקי A112
Autobianchi A111 black.jpg| אוטוביאנקי A111
Stellina 800 rouge.JPG|אוטוביאנקי סטאלינה
Autobianchi Visconteo (15453779061).jpg| אוטוביאנקי ויסקונטאו 
Autobianchi Bianchina (1969) - Flickr - FaceMePLS.jpg| אוטוביאנקי ג'רדיניירה


## ראו גם
* אדוארדו ביאנקי

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של אוטוביאנקי A112

קטגוריה:יצרני רכב איטלקיים
קטגוריה:אוטוביאנקי
קטגוריה:פיאט
אווירה קבוצתית

**אווירה קבוצתית** (לפעמים **הווי**) הוא מושג המתאר את מכלול התהליכים המתרחשים בתוך קבוצה. אווירה קבוצתית יכולה להתקיים בקבוצה חברתית, קבוצה מודרכת או קבוצה מונחית.

האווירה הקבוצתית מושפעת מהתהליך המתרחש בין חברי הקבוצה לבין עצמם והן התהליך בין חברי הקבוצה לבין המנחה או המדריך.

## השפעה
לאווירה הקבוצתית משמעות רבה בהקניית הרגשת שייכות וביטחון אצל כל אחד מחברי הקבוצה, וכן בקליטת חברים חדשים לקבוצה. אווירה קבוצתית חיובית מאפשרת יצירת אינטימיות בין חברי הקבוצה, ומכאן גיבוש הקבוצה לגוף החזק ממרכיביו (הפרטים המרכיבים את הקבוצה). כמו כן האווירה בקבוצה מאפשרת יעילות בהשגת מטרות הקבוצה.

## דירוג על פי אווירה קבוצתית
מספר חוקרים, ובהם מוס, אינזל והמפרי, קבעו עשרה קריטריונים לדירוג קבוצה על פי אווירה קבוצתית השרויה בה:
*לכידות קבוצתית
*נטייה (אוריינטציה) משימתית
*רמת חשיפה אישית מותרת
*סובלנות לביטויי רגשות
*סובלנות לביטוי רגש שלילי
*סובלנות לגילויי עצמאות מצד חבר בקבוצה (סובלנות לאינדיבידואליזם)
*סדר, וענישה נגד מפירי הסדר
*נכונות לחדשנות
*מידת התמיכה מצד ראש הקבוצה (לרוב המדריך או מנחה חיצוני)
*מי מקבל את ההחלטות, האם הקבוצה או ראש הקבוצה

## ראו גם
* טיפול קבוצתי

## לקריאה נוספת

*Moos, R. H., Insel P. M., & Humphrey B. (1974), **Family Work and Group environment scales manual**, Palo Alto, California : Consulting Psychologists Press.


## קישורים חיצוניים
*אווירה קבוצתית, סיכום מתוך זיו. י, ברהב (2001), "מסע קבוצתי, המדריך למנחי קבוצות", ת"א
*אווירה קבוצתית באתר "עוסיפדיה"
* Group Atmosphere, מתוך: C. E. J. Härtel, W. J. Zerbe, N. M. Ashkanasy (2005), Emotion in Organizational Behavior
* דרק סיברס: איך להתחיל תנועה – על האופן שבו אומץ ומנהיגות חברתית יכולים להשפיע על האווירה הקבוצתית ולשנות אותה. הרצאה באנגלית מאתר TED עם כתוביות בעברית 

קטגוריה:הדרכה
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
סימאון, נסיך מוסקבה

**סימאון איוואנוביץ' "הגאה", נסיך מוסקבה** (ברוסית:** Симеон Иванович Гордый**;  1317 - 27 באפריל 1353) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. המשיך את מדיניות אביו בשמירת יחסים טובים עם אורדת הזהב וחיזוק נסיכות מוסקבה מול הנסיכויות האחרות ובמיוחד רפובליקת נובגורוד.

בשנת 1333, לאחר מערכה נגד נובגורוד, איוואן הראשון, נסיך מוסקבה כרת ברית עם נסיך ליטא ואור לך וחיתן את בנו סימאון עם בתו של נסיך ליטא. מיד לאחר פטירת איוואן הראשון יצאו מספר נסיכים רוסים לחצר החאן באורדת הזהב במטרה לקבל מינוי כשליט נסיכות ולדימיר. במהלך כהונתו פגע איוואן הראשון ברוב הנסיכים וכתגובה התאגדו הנסיכים סביב נסיך סוזדל וביקשו מהחאן שהוא ימנה את נסיך סוזדל כשליט ולדימיר. לאחר מספר חודשים החאן מינה את סימאון לנסיך ולדימיר. סימאון ערך הסכם עם האחים שלו על תמיכה הדדית וחזר למוסקבה. מיד עם חזרתו למוסקבה הוא התארגן להמשך פעילות צבאית נגד נובגורוד. המערכה הייתה מוצלחת מבחינתו ובשנת 1346 הוא התמנה לנסיך נובגורוד.

נסיכי ליטא פחדו מחיזוק נסיכות מוסקבה וניסו לשכנע את החאן של אורדת הזהב להפסיק את תמיכתו בנסיכות מוסקבה. ניסיונות אלו לא עלו יפה והחאן אף הסגיר את האח של נסיך ליטא לידיו של סימאון.

סימאון, אחיו ושני בניו נפטרו בשנת 1353 כתוצאה ממחלת הדבר ונטמנו בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.

היה נשוי 3 פעמים, כל ילדיו נפטרו בגיל צעיר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:נסיכי מוסקבה
קטגוריה:ילידי 1316
קטגוריה:נפטרים ב-1353
האפלה

[250px|ממוזער|[כרזה|כרזות על לוח מודעות בישראל, אודות צו האפלה והקמת מקלטים, במהלך מבצע קדש, 1956]]
[שמאל|ממוזער|250px|כרזה מתקופת [מלחמת העולם השנייה מארצות הברית, המזכירה לתושבים את חשיבות ההאפלה.]]
**האפלה** היא שיטה טקטית מתחום הלוחמה ההגנתית ומתחום ההגנה האזרחית אשר במסגרתה מצמצמים את כמות התאורה הנראית.

הצורך בשיטת לוחמה טקטית הגנתית זו נוצר בשנות ה-30 של המאה ה-20 עם תחילת השימוש במטוסי תקיפה למטרות הפצצה. תאורת הרחובות והבתים, כמו גם פנסי כלי הרכב הנוסעים ברחובות הערים סייעו למטוסי תקיפה לנווט ולהגיע למטרותיהם בשעות הלילה. בנוסף, תאורת נמלים האירה את הספינות העוגנות ואיפשה את תקיפתן. בהיעדר אמצעי ניווט אחרים, הקשתה האפלת תאורת הרחוב ותאורת הבתים על מטוסי התקיפה לאתר את מטרותיהם.

שיטת ההאפלה כוללת כיסוי חלונות הבתים, כיבוי תאורת רחוב בצורה מוחלטת, או צמצום התאורה על ידי צביעת חלונות ופנסים בצבעים כהים.

כבר במהלך מלחמת העולם השנייה פותחו שיטות הניווט עבור מטוסים, כגון ניווט באמצעות מכ"ם. פיתוחים טכנולוגיים מהמחצית השנייה של המאה ה-20, כגון אמצעי ראייה תרמי וניווט באמצעות לוויינים נטרלו חלק מהיתרונות של ההאפלה.

עם זאת - להאפלה יש תועלת גם כיום, כנגד תקיפה ימית התוקפת מטרות חופיות או אוניות העוגנות בנמלים, משאלה מטרות נעות (שאין להן מיקום קבוע שניתן לאתרו באמצעות ניווט לווייני) ומשתאורת החוף מאירה מטרות אלה ומקלה על הפגיעה בהן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הגנה אזרחית
קטגוריה:טקטיקה צבאית