open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קאסטיון דה לה פלאנה

**קאסטיון דה לה פלאנה** (בספרדית: **Castellón de la Plana**; בוולנסית: **Castelló de la Plana**) היא עיר הבירה של מחוז קאסטיון בקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד. העיר נמצאת במזרח חצי האי האיברי, על חוף הים התיכון. מספר תושביה הוא 180,204 (נכון ל-2012).

העיר הוקמה רשמית ב-8 בספטמבר 1251, לאחר כיבוש הממלכה המורית על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון ב-1233. העיר תמכה בארכידוכס קרל במלחמת הירושה הספרדית, אך לבסוף נכבשה על ידי כוחות פליפה החמישי.

העיר החלה להתפתח בתחילת המאה ה-19, אולם ההתפתחות נבלמה בעקבות מלחמת חצי האי נגד נפוליאון.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* מבט על קאסטיון
* 

קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:ולנסיה (קהילה אוטונומית): ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
קטגוריה:הים התיכון: נמלים
ז'רמן טאייפר

**ז'רמן טאייפר** (בצרפתית: **Germaine Tailleferre**; 19 באפריל 1892 – 7 בנובמבר 1983) הייתה מלחינה צרפתייה והחברה היחידה בקבוצת השישה המפורסמת.

## ביוגרפיה
ז'רמן טאייפר נולדה בשם מרסל טאייפס בסן-מור-דה-פוסה, איל-דה-פראנס, צרפת. כאישה צעירה החליפה את שם משפחתה ל"טאייפר" כהתרסה נגד אביה, שסירב לממן את לימודי המוזיקה שלה. היא למדה נגינה בפסנתר בבית, עם אמה, חיברה יצירות קצרות משלה והחלה ללמוד בקונסרבטואר בפריז, שם פגשה את דריוס מיו, ז'ורז' אוריק וארתור הונגר. בקונסרבטואר זכתה בפרס ראשון בכמה קטגוריות וכתבה את 18 הקטעים לנבל ב"ספר הנבל הקטן של מאדאם טארדיה" בשביל קרולין טארדיה, המורה לנבל בקונסרבטואר.

יחד עם ידידיה החדשים התרועעה עם קהל האמנים במונמארטר ומונפארנס, ביניהם הפסל עמנואל סנטור, שיישא לאישה, לאחר זמן, את אחותה ז'אן. באטליה של אחד מידידיה הציירים במונפארנס צץ לראשונה הרעיון של קבוצת השישה. כתוצאה מפרסום גילוי הדעת של ז'אן קוקטו, "Le Coq et l'Arlequin", נכתבו מאמרים של אנרי קוֹלֶה בתקשורת, והקבוצה זכתה לפרסום מיידי. ז'רמן טאייפר הייתה האישה היחידה בקבוצת השישה.

הקבוצה הוציאה יחד לאור אלבום של יצירות לפסנתר ("אלבום השישה" המפורסם). חמישה מן החברים גם עבדו יחדיו בכתיבת המוזיקה ליצירתו של קוקטו, "Les Mariés de La Tour Eiffel". קוקטו הציע תחילה את הפרויקט לאוריק, אבל כיוון שאוריק לא סיים את העבודה במהירות שהתחייבה מלוח הזמנים של החזרות, חילק קוקטו את היצירה בין שאר חברי הקבוצה. לואי דירה, שלא היה בפריז אותו זמן, לא לקח חלק בעבודה המשותפת. אין זה נכון לקבוע, ש"בכך בא הקץ לקבוצת השישה", כיוון שדירה היה נוכח בכל קונצרט ובכל ביטוי אחר לציון ימות השנה להקמת הקבוצה.
השישה לא חדלו מעולם להתקיים כקבוצה, הם פשוט פנו כל אחד לנתיב הייחודי לו, נתיבים שעליהם הצהירו מלכתחילה. מורשת השישה ממשיכה להתקיים עד עצם היום הזה בבני ובנות זוגם, בצאצאיהם ובעמיתיהם שהאריכו לחיות אחריהם.

בשנת 1923 החלה טאייפר לבלות זמן רב עם מוריס ראוול בביתו במונפור-ל'אמורי. ראוול עודד אותה להירשם לתחרות פרס רומא. בשנת 1925 נישאה לראלף בארטון, קריקטוריסט אמריקאי, ועקרה למנהטן, ניו יורק. היא נשארה בארצות הברית עד 1927 ואז חזרה עם בעלה לצרפת. הם התגרשו זמן קצר אחר כך.

טאייפר כתבה רבות מיצירותיה החשובות ביותר בשנות ה-20, ביניהן הקונצ'רטו הראשון לפסנתר, הקונצ'רטינו לנבל, הבלטים "Le Marchand d'Oiseaux" ו"La Nouvelle Cythère", הזמנתו של סרגיי דיאגילב לעונת 1929 של הבלט רוס, שגורלה נחרץ, ו-"Sous le Rempart d'Athènes",יחד עם פול קלודל, כמו גם מוזיקה חלוצית לכמה סרטים, ביניהם "באנ'דה", שלכתיבת המוזיקה בשבילו השתמשה בנושאים אפריקאיים.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליחה להימלט מצרפת דרך ספרד ופורטוגל ולהגיע לבסוף לאמריקה, שם נשארה עד תום המלחמה בפילדלפיה, פנסילבניה.

אחרי המלחמה, בשנת 1946, חזרה לצרפת, שם חיברה יצירות תזמורתיות ומוזיקה קאמרית, באלטים, אופרות וקונצ'רטי להרכבים שונים, קוליים וכליים. כן חיברה מוזיקה למספר ניכר של סרטי קולנוע וטלוויזיה. רוב יצירותיה מן התקופה הזאת התפרסמו רק לאחר מותה.

בשנות חייה האחרונות התרכזה בעיקר בצורות קטנות יותר, בגלל בעיית שיגרון בידיה, שהלכה והחמירה. יצירתה הגדולה האחרונה הייתה הקונצ'רטו דה לה פידליטה לסופרן קולורטורה ותזמורת, שנוגן בהשמעת בכורה באופרה של פריז בשנה שלפני מותה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצת השישה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינות צרפתיות
קטגוריה:ילידות 1892
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1983
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1983
אקס-סיד 4000

**אקס-סיד 4000** הוא מגה-מבנה שתוכנן ביפן והיה בזמנו המבנה הגבוה ביותר שתוכנן אי פעם בצורה מפורטת. לו תוכנית הבנייה הייתה יוצאת אל הפועל הוא היה מתנשא לגובה 4,000 מטר כולל 800 קומות ובסיסו היה משתרע לאורך של 6,000 מטר. המבנה תוכנן להיבנות בטוקיו שביפן.

הבניין עוצב על ידי תאגיד הבנייה טאיסיי בשנת 1995, בתור בניין בצורת הר באווירה עתידנית עם דגש של שילוב טכנולוגיה מודרנית יחד עם הטבע. הוא תוכנן לאכלס בין 500,000 ל-1,000,000 נפשות, להתבסס על אנרגיה סולארית ולהגיב למזג האוויר מבחוץ כדי לשמור על אותה כמות אור, טמפרטורה ולחץ אוויר בפנים. בגלל גודלו העצום, המקום היחיד הסביר שבו ניתן יהיה לבנות את הבניין הוא בים. אם היה נבנה במציאות, הוא היה גבוה יותר מהר פוג'י, ההר הגבוה ביותר ביפן, שגובהו הוא כ-3,776 מטר.

הר תוצרת-האדם הראשון בעולם עשוי לעלות מאות מיליארדי דולרים, סכום השווה לתקציב השנתי הכולל של מספר מדינות בעולם.
[ממוזער|האקס סיד 4000 בהשוואה ל[בורג' ח'ליפה, המבנה הגבוה ביותר בעולם]]

## ראו גם
* סקיי סיטי 1000
* דובאי סיטי טאוור

## קישורים חיצוניים
* תאגיד הבניה טאיסיי
* אקסלרייטינג פיוצ'ר
* עמוד באמפוריס

קטגוריה:מבני-על
קטגוריה:טוקיו: מבנים
קטגוריה:יפן: גורדי שחקים
קטגוריה:גורדי שחקים: מיזמים עתידיים
ז'ורז' אוריק

**ז'ורז' אוֹריק** (בצרפתית: **Georges Auric**; 15 בפברואר 1899, לודב, ארו, לנגדוק-רוסיון, צרפת – 23 ביולי 1983) היה מלחין צרפתי.

## קורות חייו
אוריק היה ילד פלא. כשהיה בן 15 יצאו חיבוריו הראשונים לאור. עוד לפני שמלאו לו 20 תיזמר וכתב מוזיקה אינצידנטלית לכמה בלטים והפקות בימתיות.

כסטודנט צעיר בקונסרבטואר של פריז בשנת 1920, שראה עצמו כחלק מן האוונגרד, נמנה אוריק עם הקבוצה המפורסמת שהנהיגו אריק סאטי וז'אן קוקטו והִשרו עליה מרוחם, קבוצת השישה. כחבר בקבוצה, כתב מוזיקה לדברי שירה ולטקסטים אחרים, כמו פזמונים ומחזות-זמר.

כאשר ז'אן קוקטו התחיל ליצור סרטי קולנוע, בראשית שנות ה-30, החל אוריק לחבר מוזיקה לסרטים. הוא כתב את פסקול המוזיקה למספר רב של סרטים צרפתיים ובריטיים, והודות להצלחתו הגיע גם לקולנוע ההוליוודי. בין יצירותיו הידועות "השיר ממולן רוז'".

בין הסרטים שלהם כתב מוזיקה: "היפה והחיה" של קוקטו (1946), "דרכון לפימליקו" (1949), "חבורת לבנדר היל" (1951), "מולן רוז'" (1952), "רק אלוהים יודע, מר אליסון", "חופשה ברומא" (1953), "שכר האימה" (1953), "ריפיפי" (1956), סיפורה של אסתר קוסטלו (1957), "שלום לך, עצבות" (1958) ו"תרז ואיזבל" (1968).

בשנת 1962 חדל מכתיבת מוזיקה לסרטים, כאשר התמנה למנהל האופרה הלאומית של פריז, ואחר ליושב ראש SACEM, האגודה הצרפתית לזכויות הביצוע. אוריק המשיך לכתוב מוזיקה קאמרית, בעיקר לכלי נשיפה מעץ, עד מותו.

אוריק נקבר בבית הקברות מונפרנאס שבפריז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצת השישה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1899
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1983
הנרי פולסון

**הנרי פולסון** (באנגלית: **Henry Paulson**; נולד ב-28 במרץ 1946) הוא בנקאי אמריקאי משפיע. היה מזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של ג'ורג' ווקר בוש. בנוסף, פולסון הוא איש עסקים, היה בעבר היושב ראש והמנכ"ל של בנק ההשקעות גולדמן זקס ונחשב לאחד האנשים החזקים בוול סטריט. כמזכיר האוצר, פולסון היה חבר בוועדת הנגידים של קרן המטבע הבינלאומית. פולסון כיהן בעבר כיו"ר ומנכ"ל (מנכ"ל) של חברת האחזקות הבנקאית העולמית גולדמן זאקס גרופ בע"מ, וכן כיו"ר קבוצת הסחר פורום שירותים פיננסיים. כיום הוא מכהן כיו"ר "מכון פולסון" וכיו"ר ומנכ"ל של הקרן הגלובלית, TPG Rise Climate.

פולסון גדל בברינגטון, אילינוי. הוא קיבל תואר ראשון באנגלית במכללת דרטמות (הנובר, ניו המפשייר) בשנת 1968, וקיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים בהרווארד (קיימברידג', מסצ'וסטס) בשנת 1970. לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד, פולסון הלך לעבוד בפנטגון, שם שימש כעוזר צוות של עוזר שר ההגנה עד 1972. בין השנים 1972 - 1973 היה חבר במועצה המקומית של הבית הלבן ועוזר לנשיא בממשלו של ריצ'רד ניקסון.

פולסון נחשב בעבר כאחד התומכים במדיניות "ירוקה" של דאגה לאיכות הסביבה, והוא אחד מאנשי הציבור המשמעותיים שהתריעו כנגד אפקט החממה ובין התומכים באמנת קיוטו. זאת בניגוד לעמדת ממשל ארצות הברית עד למינויו.

מינויו של פולסון לתפקיד מזכיר האוצר על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש היה מינוי מפתיע. זאת בהתחשב בהתנגדותו של ג'ורג' בוש בשנים האחרונות לצרף את ארצות הברית למדינות החתומות על אמנת קיוטו.

בתקופת כהונתו של פולסון כמזכיר האוצר פרץ משבר הסאבפריים. על מנת לחלץ את כלכלת ארצות הברית מהמשבר, יזם פולסון את חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008, אשר זכה גם לכינוי "תוכנית פולסון".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:מזכירי האוצר של ארצות הברית
קטגוריה:פעילי איכות הסביבה אמריקאים
קטגוריה:נדבנים אמריקאים
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש
קטגוריה:עובדי גולדמן זקס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
פלמס

**פלמס** (בפורטוגזית: **Palmas, דקלים בפורטוגזית**) היא עיר הבירה של מדינת טוקנטינס שבברזיל. בעיר אוכלוסייה הנאמדת ב-208,166 תושבים (יולי 2005), ושטחה 2,474.95 קמ"ר.

## היסטוריה
בעקבות ההכרזה ב-1988 על המדינה החדשה טוקנטינס, אשר הופרדה ממדינת גויאס, נוסדה ב-20 במאי 1989 העיר פלמס כדי שתשמש בירת המדינה החדשה. העיר תוכננה בדומה לבירת ברזיל – ברזיליה.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת בגובה של 230 מטרים מעל פני הים. בשנת 2002 הושלמה הקמת תחנת החשמל ההידרואלקטרית לאז'יאדו והמאגר המזין אותה. מאגר זה יצר לעיר חופי רחצה רבים ונהר העובר בסמוך לה, עליו הוקם גשר פונטה דה אמיזאדה פרסידנטה פרננדו הנריקה קרדוסו שאורכו 8 קילומטרים.

במרכז העיר, בכיכר פראסה דוס גיראסויס ממוקמים בנייני השלטון המדינתי והעירייה.

## תחבורה
בשנת 2002 נחנך שדה התעופה של העיר במרחק 20 קילומטרים ממרכז העיר.

## השכלה
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הפדרלית של טוקנטינס.

## קישורים חיצוניים

* 
* האוניברסיטה הפדרלית של טוקנטינס
* 

קטגוריה:ברזיל: ערים מתוכננות
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1989
קטגוריה:טוקנטינס
נבחרת הרפובליקה של קונגו בכדורגל

**נבחרת קונגו בכדורגל**, הידועה בכינוייה "השדים האדומים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה של קונגו. נחשבת לנבחרת אפריקאית ממוצעת מבחינה סטטיסטית ללא אף הופעה בגביע העולם בכדורגל, אך עם הופעות בגביע אפריקה לאומות וזכייה בו ב-1972.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
* 1930 עד 1970 - לא נרשמה
* 1974 עד 1978 - לא העפילה
* 1982 עד 1990 - לא נרשמה
* 1994 עד 2026 - לא העפילה

## כל [[גביע אפריקה לאומות|גביעי אפריקה]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## שיאי שחקנים
נכון ל-5 בספטמבר 2025. *לאחר משחק נגד *
:שחקנים **מודגשים** הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת.

### שיאני ההופעות
[ממוזער|317x317px|'''[דלווין נדינגה** שיאן  ההופעות (56) בנבחרת קונגו בכל הזמנים.]]



=== מלכי השערים ===
[[קובץ:Thievy Bifouma (Reims).JPG|ממוזער|342x342 פיקסלים|**תייבי פומבה*' *מלך השערים (16) בנבחרת קונגו בכל הזמנים.'']]

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה של קונגו: כדורגל
קונגו
אום (מנטרה)

[שמאל|ממוזער|250px|אום, בכתיבה המקובלת בכתב ה[דוונאגרי]]
**אוֹם** (בהינדי: **ॐ**, מבוטא כ**Aum** או **Om**) (שמות נוספים: אומקרה (oṃkāra), אודגית'ה (Udgitha) ופראנווה (praṇava)) היא מנטרה מרכזית בדת ההינדית, המשמשת גם בדתות אחרות שמקורן בתת-היבשת ההודית, כגון בודהיזם, ג'ייניזם וסיקיזם. על פי האמונה, שינון האום, המציין את המוחלט והאינסופי, מסיר מכשולים בהתפתחות הרוחנית של המאמין.

רוב המנטרות בהינדואיזם משתמשות בהברה "אום", או כוללות הברה זו בתחילתן, כאשר סיומת ההברה מוארכת.

## משמעות
על פי מזמור בריג ודה, עוד לפני שנוצר העולם, הברהמן חשב; מהמחשבה הזו נוצרה ויברציה שנשמעה כ"אום", כלומר אום הוא היצירה הראשונה שיצר הברהמן, וכאשר נוצר העולם, האום ליווה אותו.
לכן יש המפרשים את המילה אום בתור "הנני".

ניתוח מדוקדק של משמעות אום מופיע במנדוקיה אופנישד. נדונים שלושת מצבי החוויה המסומנים על ידי הצלילים A, U, M והגורם הרביעי המסומן על ידי ההפסקה שבין הגיית הברות האום.
שלושת המצבים הם:
# ערות.
# שנת חלום.
# שינה נטולת חלומות.
את הגורם הרביעי, הנקרא טוריה והקיים תמיד, ניתן לזהות ביתר קלות בשבריר הזמן שבין סיום הגיית הברת אום אחת לתחילת הגיית הברת אום נוספת. זהו האטמן,התודעה ההומוגנית,הלא-דואלית, חסרת גבול ומגבלה, העד הבלתי משתנה לשלושת מצבי החוויה שמעניק להם את קיומם לכאורה.

בנוסף ניתן לראות את הסהר (צ'נדרה) שמצביע על תודעה חסרת מנוח ועל האדם המחפש ללא הפסקה; הנקודה שמעל הסהר נקראת "בינדו", והיא מסמלת את האלוהי, את "האני הגבוה" שהוא מצב התודעה אליו שואף כל מתרגל.

## במדיטציה

במדיטציה ניתן לבחור נושא לריכוז כמו הנשימה, הצליל אום או הצורה של אום, וכך להשקיט את הפטפוט הבלתי פוסק של המחשבות. כאשר הן מופיעות, נותנים להן לחלוף מבלי להיאחז בהן או לגרש אותן בכוח.
אמירת או חשיבת ההברה אום נועדה לעזור לאדם להתרכז על מנת לרוקן את התודעה.
יש לשבת באופן רפוי להרפות גוף וחשיבה ולחזור על מנטרת האום על מנת לחוש את תחושת האינסוף.

## ראו גם
אום מאני פאדמה הום - Om Mani Padme Hum: המנטרה אותה מדקלמים (chant) הטיבטים, על מנת לעורר מצב של אחדות בין החכמה הטהורה לדרך \ תרגול ובכך להשיג זכויות (merits).

## קישורים חיצוניים

* 
* Meditation on OM: Relevance from ancient texts and contemporary science
* Just Say Om

קטגוריה:הודו: דת ופילוסופיה
הינדואיזם
קטגוריה:מדיטציה
קטגוריה:תפילה
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:סמלים הינדיים
דריוס מיו

**דריוס מיו** (בצרפתית: **Darius Milhaud**; 4 בספטמבר 1892 – 22 ביוני 1974) היה מלחין ומורה יהודי-צרפתי. מיו היה חבר ב"קבוצת השישה" ונמנה עם המלחינים הפוריים ביותר במאה ה-20.

## קורות חייו ופועלו
מיו נולד במארסיי למשפחה יהודית המתייחסת ליהודי האפיפיור הפרובאנסלים. גדל באקס-אן-פרובאנס שבה ראה את עיר הולדתו. מיו החל ללמוד בפריז אצל שארל-מארי וידור וונסן ד'אנדי. כיוון שהתיידד עם אריק סאטי שנים רבות לפני שנוצרה "קבוצת השישה", היה היחיד מחברי הקבוצה שלא היה מעולם במחלוקת עם מלחין זה. בצעירותו עבד זמן מה בפמליה הדיפלומטית של פול קלודל, המשורר והמחזאי החשוב, שכיהן כשגריר צרפת בברזיל.

בטיול בארצות הברית בשנת 1922 גילה את הג'אז, שהשפיע רבות על השקפתו המוזיקלית. בעקבות פלישת הנאצים לצרפת ברח מיו לאמריקה בשנת 1940. הוא עבד שם בהוראה במילס קולג'  באוקלנד, קליפורניה.

משנת 1947 עד 1971 לימד לסירוגין במילס ובקונסרבטואר בפריז, עד שמחלה שהתגלתה אצלו בסביבות 1947 הביאה אותו לבסוף לכיסא גלגלים ואילצה אותו לפרוש מעבודתו. הוא מת לבסוף בז'נבה.

בשנת 1952 חי זמן מה בישראל וכתב בה חלק מהאופרה שלו "דוד".

המוזיקה שלו נודעת במיוחד בהשפעה שקיבלה מן הג'אז וכן ממוזיקה דרום אמריקאית, וכן הוא ידוע על השימוש שעשה בפוליטונאליות (שימוש ביותר מסולם אחד בבת אחת).

מיו (כמו בני זמנו פאול הינדמית, בוהוסלב מרטינו והייטור וילה לובוס) הצטיין במהירות כתיבתו, יוצר שפעולת ההלחנה נראתה טבעית לו כמעט כנשימה. יצירותיו החשובות ביותר כוללות את "השור על הגג" (Le Boeuf sur le Toit) (בלט), "בריאת העולם" (ג'אז), "סקרמוש" (סוויטה לשני פסנתרים) ו-"Saudades do Brasil" (סוויטת מחול). את האוטוביוגרפיה שלו הכתיר בשם "תווים ללא מוזיקה", שם ששונה לאחר מכן ל"חיי המאושרים".

על שמו הוקם "תיאטרון דריוס מיו" בפריז (Théâtre Darius Milhaud). ו:קונסרבטוריון על שם דריוס מיו" באקס אן פרובנס.

דריוס מיו נפטר בז'נבה שבשווייץ בגיל 81. בהתאם לבקשתו נטמן בחלקה היהודית בבית הקברות סן-פייר  בעיר הולדתו.

## תלמידיו הנודעים של מיו
* יאניס קסנאקיס
* מורטון סובוטניק
* דייב ברובק
* ביל סמית
* ברט בכרך
* קרלהיינץ שטוקהאוזן (אם כי הוא עזב את לימודיו בשלב מוקדם)
* ויליאם בולקום
* צ'ארלס דודג'
* פיליפ גלאס
* סטנלי הולינגסוורת'
* אנדרה היידו
* רות אנדרסון

## קישורים חיצוניים

*  דריוס מיו מבקר בישראל, יומני כרמל אפריל 1952 (התחלה 5:58)
* 
* 

קטגוריה:מלחינים יהודים צרפתים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים
קטגוריה:קבוצת השישה
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1892
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1974
קקדו

**קקדו** (שם מדעי: *Cacatua*) הוא עוף ממשפחת הקקדואיים. הסוג קקדו מונה 11 מינים שונים. הידועים שבהם: קקדו צהוב-ציצית, קקדו אמברלה וקקדו גאלה (ורוד חזה). מוצאם של הקקדו באוסטרליה ומשקלם מגיע לחצי קילוגרם ואף יותר. מזונם העיקרי הוא פירות וגרעינים למיניהם. בשבי, רצוי להאכילם בכופתיות מיוחדות לתוכים גדולים. (ראו קקדו לבן).

תוכי זה רועש במיוחד וידוע באינטליגנציה גבוהה מהרגיל. חוקרים שמו לב שקקדו גופין שקיבל טוסט יבש, טבל אותו במים כדי שיתרכך.
## מיון
[ממוזער|ימין|[קקדו צהוב ציצית]]

*סוג **קקדו** (*Cacatua*)
**תת-סוג *Cacatua*
****Cacatua sulphurea*
***קקדו צהוב-ציצית (*Cacatua galerita*)
****Cacatua ophthalmica*
***קקדו לבן או קקדו אמברלה (*Cacatua alba*)
***קקדו מולוקי (*Cacatua moluccensis*)
**תת-סוג *Licmetis*
***קקדו קורלה ארוך מקור (*Cacatua tenuirostris*)
****Cacatua pastinator*
****Cacatua sanguinea*
****Cacatua goffiniana*
****Cacatua ducorpsii*
****Cacatua haematuropygia*

## קישורים חיצוניים

* קקדו, באתר תוכיאדה (**בעברית)**

* תמונות מיני הקקדו
* מיני הקקדו הנמצאים בספארי, באתר הרשמי של הספארי שברמת גן 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1817
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:קקדואיים
אסתר גמליאלית

**אסתר גמליאלית יוסיפון** (13 במרץ 1919 – 17 באוקטובר 2012) הייתה זמרת ישראלית שהייתה פופולרית בשנות השלושים והארבעים.
התפרסמה בתקופת היישוב, בתיאטרון המטאטא, בביצוע שירים של וילנסקי, אלתרמן, נחום נרדי ואחרים. גמליאלית, ברכה צפירה ושושנה דמארי היו ידועות בתקופה זו כזמרות ממוצא תימני, שחלק משיריהן היה בעל ניחוח מזרחי.

## ביוגרפיה
גמליאלית נולדה ב-13 במרץ 1919 במצרים להורים יוצאי תימן, במהלך מסעם של הוריה מתימן לארץ ישראל. באותו יום הייתה תענית אסתר ומכאן שמה. בגיל שנה עלתה עם משפחתה לתל אביב הקטנה. הם התגוררו תחילה באוהל בנווה צדק ליד קולנוע עדן ולאחר מכן עברו לכרם התימנים. גמליאלית סיפרה כי כבר בילדותה נהגה לזמר בכל הזדמנות את שירי הזמרת האהובה עליה, ברכה צפירה. היא הייתה הסולנית במקהלת בית הספר "גאולה", והמורה לזמרה, דוד מערבי, ניבא לה הצלחה.

### קריירה
בגיל 16 הצטרפה גמליאלית ללהקת הבלט התימני של רינה ניקובה כזמרת, ולאחר מכן הצטרפה לתיאטרון הסאטירי המטאטא ושרה את "שיר המטאטא".

מלהיטיה: "גדליה רבע איש", "הטנדר נוסע", "אלימלך", "הודי חמודי", "בכרם תימן" ואחרים.

ב-1960 הוזמנה על ידי דן בן אמוץ להשתתף במופע הנוסטלגיה "היה היו זמנים: מצעד פזמוני היישוב", ושרה את "הטנדר נוסע" (אורלנד/וילנסקי).

חלק מלהיטיה בוצעו מאוחר יותר על ידי שושנה דמארי, בהם "שני שושנים", שבוצע בהמשך על ידי עשרות אמנים.

בשנת 2000 הוציאה אלבום לא מסחרי בהפקה עצמית ובו שבע עשרה הקלטות מקוריות של שיריה ולהיטיה.

### חיים אישיים
בקיץ 1939 נישאה לשומר אביגדור יוסיפון, הזוג עבר למושב בית עובד, וגמליאלית פרשה בהדרגה מהבמה. ב-1994 התאלמנה מיוסיפון. אחייניתה היא הזמרת עדנה גורן.

גמליאלית התגוררה ברמת ישי עד יומה האחרון. נפטרה ב-17 באוקטובר 2012 בגיל 93, ונקברה בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון.

הותירה אחריה שלושה ילדים, נכדים ונינים.

## הוקרה
השיר "אל נא תגידי לי שלום" מאת עודד אבישר ונחום נרדי נכתב עליה ובוצע על ידי אחייניתה הזמרת עדנה גורן.

## קישורים חיצוניים

* 
* נתן שחר, 
* אסתר גמליאלית (2012-1919) באתר מרכז המוזיקה, הספרייה הלאומית
*  אסתר גמליאלית זוכה במקום הראשון ב'תחרות אמני הזמר', תל אביב 1937
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* יעקב בר-און, ריאיון: אסתר גמליאלית - אגדה ארץ ישראלית, באתר הבמה, 13 בנובמבר 2012
* אליהו הכהן, אל נא תגידי לי שלום, דרכה האחרונה של אסתר גמליאלית, חדשות בן עזר, 20 באוקטובר 2012
* 
* 
* 

; מפרי עטה:
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים ביישוב
קטגוריה:זמרים ישראלים ממוצא תימני
קטגוריה:ישראליות ילידות מצרים
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:נשות העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:שחקני תיאטרון המטאטא
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בית עובד: אישים
קטגוריה:רמת ישי: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של אגודת השומרים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
הפה שאסר הוא הפה שהתיר

**הפה שאסר הוא הפה שהתיר** היא טענה משפטית נפוצה בתלמוד: אדם נאמן לבטל דין שנוצר על ידי טענתו.

חלק מהראשונים סוברים שזהו סוג מיוחד של טענת המיגו: מיגו דאי בעי שתיק (מתוך שאם רוצה שותק): מאמינים ומקבלים את טענתו של אדם, משום שיכול היה לשתוק.

## מקור
המקור לדין זה הוא מסברא:

בגדרו של הפה שאסר נחלקו אחרונים האם הוא בגדר מיגו או שהוא עניין אחר:
* יש סוברים שהפה שאסר הוא מדין מיגו שנאמן בטענתו כיוון שיכול לשתוק או לטעון טענה טובה יותר שהיה נאמן בה, והרי זה מוכיח שאמר אמת בטענתו.
* יש סוברים שהפה שאסר אינו בגדר מיגו כלל אלא זהו דין חדש שמכיוון שאילולי טענתו לא היה נודע הדבר, נאמן להתיר מה שאסר.

## דוגמאות
המונח הפה שאסר הוא הפה שהתיר מופיע בתחילת הפרק השני במסכת כתובות. סוגיית הגמרא מגדירה ארבעה סוגי מקרים:
#  - האמירה הראשונה - "את בתי נתתי לאיש" - אוסרת את הבת על כל העולם, אך כאשר האב מוסיף "הזה" הוא מתיר אותה לאדם פלוני. האב נאמן לעשות זאת משום ש"הפה שאסר הוא הפה שהתיר". במקרה זה האמירה השנייה אינה סותרת את האמירה הראשונה אלא רק מפרשת ומפרטת אותה.
# - אף שבדרך כלל אין אישה נשואה נאמנת לטעון "התגרשתי" ללא הוכחה, אולם אילו הייתה שותקת, לא היינו יודעים כלל כי הייתה נשואה, ורק דיבורה הוא ש"אסר" אותה, נאמנת גם בהמשך דבריה - נתגרשתי. גם במקרה זה אין שום סתירה בין שתי האמירות. מקרה זה שונה מקודמו בכך שהאמירה השנייה מוסיפה פרט שלא היה כלול באמירה הראשונה. במקרה הקודם היה ברור מן ההתחלה שמדובר באדם מסוים שנשא את הבת ובאמירה השנייה האב רק פירט במי מדובר. 
#  - במקרה זה יש סתירה בין שתי האמירות. מהאמירה הראשונה נובע שהאישה טמאה, כלומר נבעלה בשבי לעכו"ם ואסורה לכהנים, ואילו האמירה השנייה עוקרת אפשרות זו. אין כאן סתירה מוחלטת מפני שלגבי שבויה יש רק חשש בעלמא שנטמאה, וייתכן שנשבתה ולא נטמאה.
#  - במקרה זה יש סתירה מוחלטת בין האמירות. תחילה אמרה האישה שהיא אשת איש ואחר כך אמרה שהיא פנויה.
בכל המקרים הללו נאמן האב או האישה וטענתם להיתר מתקבלת כי לולא טענתם לא היה איסור.

### קיום שטרות

 
הלוה שהודה בשטר שכתבו, אלא שטוען שפרוע הוא - נחלקו בעניין רבי מאיר וחכמים: האם אומרים סתם שטרות כשרים הם (רבי מאיר- אין משמעות להודאת הלוה ולכן אין המלוה צריך להוכיח את קיום השטר) או הפה שאסר הוא הפה שהתיר (חכמים-הלוה שהודה בשטר נאמן לפוסלו ולכן המלוה צריך להוכיח את קיום השטר על ידי עדים).

## חוזק
הטבלה הבאה מביעה את חוזק טענת הפה שאסר הוא הפה שהתיר בהשוואה לחזקות משפטיות אחרות:

## לקריאה נוספת
*הרב דניאל סגרון, '''הפה שאסר הוא הפה שהתיר''', "חמדת ימים - ארץ חמדה", תשע"ה.

## קישורים חיצוניים
*  (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
*  (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
* הערך הפה שאסר הוא הפה שהתיר במיקרופדיה התלמודית (על פי האנציקלופדיה התלמודית)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:מונחים תלמודיים
ארנולד סקאלנד

**ארנולד סקאלנד** (באנגלית: **Arnold Skaaland**; 21 בינואר 1925 - 13 במרץ 2007) היה מתאבק מקצועי בשנות החמישים והשישים. הכינוי שלו היה "ילד הזהב" (Golden Boy) ודמותו אופיינה בקרבות אלימים מאוד, יחסית לתקופתו.

## חייו
סקאלנד החל בקריירה שלו ב-1946 לאחר ששוחרר מחיל הנחתים בו שירת בזמן מלחמת העולם השנייה.
סקאלנד שיחק במסגרת ארגון ה-WWF (לימים ה-WWE). דמותו כמתאבק לא הייתה פופולרית במיוחד, והתסריט סיפק לו תואר יחיד, בשנת 1967, וגם הוא תואר זוגות, במשותף עם דמות אחרת.

תסריטאי הארגון החליטו להפוך את דמותו של סקאלנד לדמות מאמן שתלווה את דמויות המתאבקים אך לא תיקח חלק פעיל במיוחד בקרבות המבוימים עצמם. דמותו החדשה הפכה לפופולרית במיוחד וצוותה עם שניים מהמתאבקים הגדולים ביותר בארגון, ברונו סמרטינו ובוב באקלנד. דמותו זכורה היטב בעת שבמהלך קרב בו התסריט קבע שבקאלנד לא יסכים להיכנע, על אף שהיה בעמדת נחיתות קשה. על פי התסריט, דמות המתאבק לא הייתה מוכנה להיכנע, שכן עקב התפיסה בה אחז בה יריבה הייתה חייבת לומר את המילים "אני נכנע", ולא להסתפק במחווה גופנית. בנקודה זו בעלילה נכנסה דמותו של סקאלנד, שהתערב וזרק מגבת לזירה, ובכך למעשה הודיע על כניעת "חניכו".

מלבד דמות המאמן, דמותו של סקאלנד הופיעה גם פעמים מספר כשדרן או פרשן בתוכניות ה-WWF.

בשנת 1994 התקבל סקאלנד להיכל התהילה של ה-WWF, והוצג לקבל את התואר על ידי בוב באקלנד. הוא נפטר ב-13 במרץ 2007.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:היכל התהילה של ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WWE
קטגוריה:מתאבקים מקצוענים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
בובו ברזיל

**יוסטון הריס ** (10 ביולי 1924 - 20 בינואר 1998) היה מתאבק מקצועי אפרו-אמריקני, שכיכב ב-WWE תחת שם הבמה **בובו ברזיל** והיה למתאבק האפרו-אמריקאני הראשון.

## הקריירה
הריס נולד בארקנסו ועבר בגיל צעיר למישיגן. הוא פנה להיאבקות מקצועית בזכות ממדיו הגדולים. באותה תקופה היה נהוג שמתאבקים שחורים נלחמים רק נגד מתאבקים שחורים אחרים, מתוך חשש שהמתאבק הלבן יפסיד והדבר יגרום למהומות באולם.

עם הזמן החלו צופי היאבקות לדרוש שהריס יתאבק גם נגד מתאבקים לבנים וחשבו שהוא מבוזבז בקרבות נגד שחורים.
הקרבות המפורסמים ביותר של בובו היו נגד: קילר קובלסקי, דיק הקצב, ג'וני ולנטיין ו השיח' שהיה יריבו הגדול ביותר. קרב מפורסם נוסף היה נגד אנדרה הענק - קרב שנגמר בתיקו.

ב-18 באוקטובר 1962 דמותו של הריס, בובו ברזיל, הפכה לדמות השחורה הראשונה שזוכה בתואר אלוף העולם במשקל כבד של ליגת ה-NWA (התואר החשוב ביותר בזמנו). על פי התסריט, הריס סירב לקבל את התואר, כיוון שיריבו טען לפציעה ממנה, סבל אך יום לאחר מכן כשרופאים "גילו" שיריבו בסדר גמור ברזיל קיבל את התואר.

בשנת 1994 בובו ברזיל התקבל להיכל התהילה של ה-WWF.

## מותו
האריס הלך לעולמו ב-20 בינואר 1998, בהיותו בן 74. הוא הובהל לבית החולים עוד לפני בתאריך 14 בינואר, אחרי שסבל מסדרה רבה של שבצים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ארקנסו
קטגוריה:ליטל רוק: אישים
קטגוריה:מתאבקים מקצוענים אמריקאים
קטגוריה:היכל התהילה של ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WWE
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
סמל האי מאן

**סמל [[האי מאן]]** הנוכחי נקבע בשנת 1996.

הסמל כולל שלט אצולה שעליו טריסקליון (שלוש רגלים מכופפות מחוברות) על רקע אדום. הטריסקליון מסמל את האי מאן.
תומכי המגן הם בז ועורב. הבז הוא בעל חשיבות היסטורית לאי מאז נתן הנרי הרביעי את האי מאן לסר ג'ון סטנלי הראשון בתנאי שיתן שני בזים לו ולכל מלך אנגליה עתידי ביום הכתרתו. נוהג זה נשאר בתוקף עד הכתרת ג'ורג' הרביעי בשנת 1822.

העורב מופיע באגדות מקומיות רבות של האי.

בראש המגן מופיע כתר, המייצג את בית המלוכה הבריטי הריבון של האי.

מתחת למגן רשום מוטו האי, בשפה הלטינית: Quocunque Jeceris Stabit - "להיכן שלא תזרוק אותו, הוא יעמוד".

הסמל מהווה חלק מדגל האי מאן.

## ראו גם
* גלריית סמלי הממלכה המאוחדת

## קישורים חיצוניים

* אתר ממשלת האי מאן- סמל האי

האי מאן

קטגוריה:האי מאן
מאן
עמק קרחוני

[שמאל|ממוזער|200px|עמק קרחוני ב[הרי האלפים|אלפים הצרפתים]]
**עמק קרחוני** (מכונה גם "**עמק U**") נוצר מסחיפת קרקע וסלעים על ידי קרחון.

צורתו של עמק קרחוני בדרך-כלל כצורת האות U. לפי המחקר המדעי העמקים הקרחוניים נוצרו לפני עשרות-אלפי שנים (ככל הנראה במהלך עידן הקרח) על ידי הכוח הראשוני והסוחף העצום של הקרחונים. ניתן למצוא הרבה עמקים קרחוניים במרכז וצפון אירופה ובצפון אמריקה.

כיום מקובל להניח כי תהליך היצירה של העמקים החל לפני עידן הקרח האחרון. התהליך החל עם התחתרות של נחל בין הרים. במהלך עידן הקרח, התמלא הערוץ בשלג ונוצר בו קרחון. קרחון זה גלש במורד הערוץ, כאשר משקלו הרב גורם לשחיקה של דפנות הערוץ ועיצובן בצורת ה-U המוכרת לנו היום.

מקרה פרטי של עמקי קרחונים הם הפיורדים, בהם הסתיימה גלישת הקרחון בים ועל ידי כך נוצרה לשון ים שחדרה לפנים היבשת.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאולוגיה קרחונית
קטגוריה:צורות נוף
קטגוריה:שקעים
קטגוריה:גאומורפולוגיה
קטגוריה:גאומורפולוגיה קרחונית
בוכו

שמאל|ממוזער|250px|חלקי הצמח Agathosma betulina
**בוכו** הוא כינויים של שני צמחים בשם ***Agathosma betulina*** ו-***Agathosma crenulata*** הנמנים עם משפחת הפיגמיים. מעלי הצמחים הגדלים בדרום אפריקה מפיקים שמנים ותמציות המשמשים כחומרי טעם בתעשיית המזון וכתרופה עממית.

הצמחים גדלים כשיחים בגובה של שני מטר עד שנים וחצי מטר. עליו של *A. betulina* עגולים יותר מאלו של *A. crenulata* ועליהם של שני המינים עשירים בשמנים. פרחי הצמחים בצבע לבן-ורוד.

## מרכיבים
המרכיבים הפעילים בצמח הם שמן אתרי מסוג דיאוספינל ולימונן.
ויטמינים: בטאקרוטן, ומעט ויטמינים מקבוצת ה-B (למעט 12).
הבוכו עשיר מאוד במינרלים, ביניהם נמנים כאלו החיוניים לגוף: סידן, כרומיום, מגנזיום, אשלגן, סלניום, אבץ ונתרן.
בנוסף מכיל הבוכו טאנינים ומוצילאז'.

## שימושים ברפואה עממית
תושבי דרום אפריקה, בעיקר אלו הנמנים עם הקויסאנים השתמשו בבוכו כצמח מרפא וממשיכים לעשות בו שימוש עד היום. בשנות החמישים של המאה ה-17 למדו מתיישבים אירופאים מתושבי דרום אפריקה על שימושיו הרפואיים והשימוש בצמח התפשט לאירופה ואמריקה.

באופן מסורתי משתמשים בבוכו לטיפול במגוון בעיות רפואיות, כגון מניעת התכווצויות, להורדת חום, לחיטוי, כתרופה לצינון, כמשתן ומרפא לבעיות בדרכי השתן, לבעיות עיכול, לדלקות מפרקים וכדוחה חרקים.

היום ממליצים מרפאים אלטרנטיביים על השימוש בבוכו כמשתן וכמחטא של דרכי השתן בעת דלקות של דרכי השתן ושל בלוטת הערמונית וכמרפא לדלקות פרקים, שלשול או גזים במעי ופצעים.

## פעילות פרמקולוגית
למרות השימוש המסורתי והמודרני שנעשה בבוכו, תכונותיהם הפרמקולוגיות של תמציותיו ושמניו לא נחקרו היטב. מעט המחקרים הקיימים נערכו לרוב אין ויטרו והשפעותיו על בני אדם ומחלות לא נבדקו, למעט מקרים ספורים בהם נבדקו השפעות הצמח על אנשים אך לא באופן מקובל.

בתנאי מעבדה נמצא שלתמציות הצמח תכונות אנטי-בקטריאליות ובמידה פחותה יותר גם לשמניו. כן נמצא שלמרכיבי הצמחים תכונות נוגדות חמצון חלשות.

מחקרים נוספים שנערכו במעבדה הראו שלשמן הבוכו תכונות נוגדות דלקת, שכן למרכיביו אפיניות גבוהה למדיאטורים של דלקת. במחקר שפורסם ללא תהליך של ביקורת עמיתים, נמצא שטיפול בבוכו מפחית דלקת בשרירים שאומצו יתר על המידה.

בניסוי שנערך על קביות נמצא שבוכו גורם להתכווצות בשרירי המעי שלאחריה מגיעה הרפיה של השרירים.

## לקריאה נוספת

* Moolla A, Viljoen AM. **'Buchu' -Agathosma betulina and Agathosma crenulata (Rutaceae): A review.** *Journal of ethnopharmacology*. 2008 Aug 3. 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:פיגמיים
קטגוריה:דרום אפריקה: צומח
קטגוריה:שמות עממיים של צמחים
מחלף בן שמן

**מחלף בן שמן** הוא אחד המחלפים הגדולים בישראל, והוא נמצא צפון מערבית למודיעין-מכבים-רעות ומזרחית ללוד. ייחודו של המחלף הוא בכך שהוא אינו בנוי כיחידה אחת, אלא כקומפלקס גדול של כבישים, גשרים ומנהרות המשתרע על שטח גדול. המחלף מפגיש ארבעה כבישים: כביש 1, כביש 6, כביש 443 וכביש 444. בחלקו הדרומי מנתב המחלף את התנועה בשלושה מפלסים: הנמוך ביותר הוא כביש 1, מעליו עובר כביש 6 ומעליהם כביש 443.

המחלף המקורי שנפתח לתנועה ב-1981 נבנה על ידי החברה הלאומית לדרכים וכלל גשר בודד בתוואי כביש 443. עם התחלת ההכנות לבניית כביש 6 בשנת 1996 עברה האחריות לבניית המחלף והרחבתו לחברת חוצה ישראל ובהמשך לזכייניתה, חברת דרך ארץ.

קודם הרחבת המחלף עקב סלילת כביש 6 נערכו במקום חפירת הצלה במשך ארבע עונות. עקב עבודות עפר שבוצעו בידי קק"ל במהלך נטיעת יער בן שמן נהרסו פני השטח כליל והעבודות התמקדו בחללים תת-קרקעיים. בחפירה נחשף יישוב כפרי שנוסד בתקופה החשמונאית והמשיך להתקיים עד מרד בר כוכבא. באתר התקיים יישוב מאוחר יותר בתקופות הביזנטיות והאומית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 1: מחלפים
קטגוריה:כביש 6: מחלפים
קטגוריה:כביש 444: מחלפים
קטגוריה:כביש 443
לואי דורה

**לואי דוּרֶה** (בצרפתית: **Louis Durey**; 27 במאי 1888 – 3 ביולי 1979) היה מלחין צרפתי.

## קורות חייו
לואי דורה נולד בפריז, לאב איש עסקים מקומי. רק כשהגיע לגיל 19 בחר בקריירה מוזיקלית, לאחר ששמע יצירה של קלוד דביסי בקונצרט. כמלחין היה בעיקר אוטודידקט. מלכתחילה, תפסה המוזיקה הכוראלית מקום חשוב ביצירתו של דורה. יצירתו הראשונה שזכתה להכרה בעולם המוזיקה הייתה "פעמונים" (Carillons), דואט לפסנתר. בקונצרט בשנת 1918 עורר הישג זה שלו את תשומת לבו של מוריס ראוול, שהמליץ עליו לפני המו"ל שלו.

דורה יצר קשר עם עמיתו, דריוס מיו, ובפעולה משותפת הביאו לאיחוד ששת המלחינים שכונו, בשנת 1920, קבוצת השישה. דורה היה החבר המבוגר בקבוצה ובתקופה הראשונה היה הרוח החיה בהרכב נודע זה של מלחינים. עם זאת, בשנת 1921, כאשר שיתפו חברי הקבוצה פעולה בכתיבת המוזיקה ליצירתו של ז'אן קוקטו, Les Mariés de la Tour Eiffel דורה לא לקח חלק במשימה, למורת רוחו של קוקטו. דורה לא חיבב את קוקטו ופרישתו מן הפרויקט המשותף שינתה את מערך הקבוצה.

אחרי תקופתו עם קבוצת השישה המשיך דורה בקריירה שלו. כיוון שלא חש מעולם צורך להשתייך לממסד המוזיקלי, נתן ביטוי גובר והולך לרעיונותיו השמאלניים, שהציבו אותו בבידוד אמנותי, אשר נמשך לכל אורך חייו.

לאחר ניתוק הקשר עם קוקטו, פרש דורה לדרום צרפת, לעבוד בבית שהיה לו בסן טרופה. נוסף למוזיקה קאמרית, כתב בסן טרופה את האופרה היחידה שלו, L’Occasion. בשנת 1929 נשא אישה ובשנה שלאחריה חזר לפריז. באמצע שנות ה-30 הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה פעיל ב"פדרציה למוזיקה עממית", שהוקמה אותו זמן. בשנות הכיבוש הנאצי של מלחמת העולם השנייה עבד עם המחתרת הצרפתית וחיבר שירים אנטי-פשיסטיים. אחרי המלחמה הקצין את עמדותיו הקומוניסטיות ודעותיו הפוליטיות הבלתי-פשרניות הכשילו את הקריירה שלו. הצורך להשתכר למחייתו הביא אותו, בשנת 1950, לקבלת משרה של מבקר מוזיקה בעיתון קומוניסטי בפריז.

במהלך שנות ה-50' וראשית ה-60' המשיך להלחין, אך לא הוציא מוזיקה בעלת חשיבות של ממש. עבודתו על נושאים וייאטנמיים בשנות ה-60', שנבעה מסלידתו מחוסר הסדר שצרפת הותירה אחריה בווייאטנם (לשעבר הודו-סין הצרפתית) והמלחמה עם אמריקה, שפרצה כתוצאה מכך, הייתה אותו זמן, בפריז, כקול קורא במדבר.

לואי דורה, היה ככל הנראה, החבר הפחות-מוכר והנשכח ביותר בקבוצת השישה.

מת בסן-טרופה ב-1979.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצת השישה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1888
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1979
מעגל מור

שמאל|ממוזער|250px|
**מעגל מור** הוא דרך גרפית - חישובית בתורת החוזק להצגה חזותית של מאמצי המתיחה והלחיצה ומאמץ הגזירה בחתך גוף לצד המאמצים הראשיים. השיטה פותחה על ידי קריסטיאן אוטו מוהר בשנת 1882 ונקראת על שמו. מוהר (אוקטובר 1835 עד אוקטובר 1918 ) חי בגרמניה, עבד כמהנדס אזרחי והיה פרופסור למכניקה בפוליטכניון של שטוטגרט ושל דרזדן. מעגל מור מתאים למצב מאמצים מישורי עם מעגל אחד ולמצב מאמצים מרחבי עם שלושה מעגלים. לפעמים מועיל להתבונן במעגל מוהר בהקשר של תאוריות הכשל של חומרים שונים (לפעמים נקראות גם היפותזות החוזק). 

## מצב מאמצים מישורי
שמאל|ממוזער|500px|מעגל מור למצב מאמצים מישורי
המאמצים הראשיים כתלות במאמצים בכוונים X, Y וכתלות במאמץ הגזירה:
: \sigma_1 = \frac{\sigma_x + \sigma_y}{2} +  \sqrt{(\frac{\sigma_x - \sigma_y}{2})^2 + \tau_{xy}^2} 
: \sigma_2 = \frac{\sigma_x + \sigma_y}{2} -  \sqrt{(\frac{\sigma_x - \sigma_y}{2})^2 + \tau_{xy}^2} 
מתקיים לפי ההגדרה: \ \sigma_2  \ \sigma_1 
מאמץ הגזירה המרבי מבוטא על ידי המאמצים הראשיים:
:\ \tau_{max} = \frac{\sigma_1 - \sigma_2}{2}=\sqrt{(\frac{\sigma_x - \sigma_y}{2})^2 + \tau_{xy}^2} 
הזווית של המאמצים הראשיים ביחס לציר X,
: \tan(2\theta) =  \frac{2 \tau_{xy}}{\sigma_x - \sigma_y} 

### בניית מעגל מור למצב מאמצים מישורי
* מרכז המעגל  \frac{\sigma_x + \sigma_y}{2}  על ציר המאמצים האופקי \ \sigma .
* מסמנים את \ \sigma_x  ואת \ \sigma_y  על ציר המאמצים האופקי.
* מסמנים את מאמץ הגזירה \ \tau  בניצב למאמצים \ \sigma_x  ו\ \sigma_y  בכיוון הציר האנכי \ \tau .
* משרטטים את המעגל.

## מצב מאמצים מרחבי
שמאל|ממוזער|250px|מעגל מור למצב מאמצים מרחבי
מצב המאמצים המרחבי מוצג על ידי שלושה מעגלים לפי שלושת המאמצים הראשיים ומתקיים:
:\ \sigma_3  \ \sigma_2  \ \sigma_1 

## לקריאה נוספת

*Timoshenko S.P, **Strength of Materials**, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976. 
* Sybil P. Parker Editor in Chieh. **McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering**, McGraw Hill Book Company 1983, 
*S.P. Timoshenkoo & J.N. Goodier **Theory of Elasticity**, 3rd edition, International Student Edition, McGraw-Hill 1970.
* Shames I.H., Cozzarelli F.A., **Elastic and inelastic stress analysis**, Prentice-Hall, 1991, 


## קישורים חיצוניים

* הצגת מעגל מור במצב מאמצים מישורי
* הצגת מעגל מור למצב מאמצים מישורי ולמצב מאמצים מרחבי
* מעגל מור - הסבר

קטגוריה:סטטיקה
קטגוריה:הנדסת מכונות
שינזו

**שינזו** (ביפנית: **マシュランボー**, באנגלית: **Mushrambo**) היא סדרת אנימה יפנית בת 32 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 2000, אשר עובדה מהרומן הסיני הקלאסי "המסע למערב". הסדרה שודרה בפוקס קידס.

לסדרה הופקה עונה נוספת ששודרה רק ביפן וגרמניה, אך מפני שלא צלחה לא שודרה במדינות נוספות ופרקיה נגנזו.

## תקציר העלילה
גיבורת הסדרה היא יאקומו טאצורו, בת האנוש האחרונה שנותרה בעולם אחרי מלחמה נוראה שבה השמידו האנטרים (חצי חיה חצי אדם) והמכונות את הגזע האנושי כולו. אביה הרדים אותה מפני שקיווה שבעזרת כוחות מיוחדים שקיבלה כשהייתה בת 5, היא תוכל למצוא את בני האדם האחרונים שנותרו, שנמצאים בעיר אגדית בשם שינזו. אביה חשב שתצליח להביא שלום והרמוניה לעולם ולשנות את הגורל האכזר שנגזר על בני האדם.

יאקומו מתעוררת לאחר שינה של 500 שנה (אף שהייתה אמורה להימשך רק 50 שנה) ומתחילה את דרכה לעבר שינזו. אביה השאיר בשבילה שלושה שומרים שעליה למצוא בעצמה שיגנו עליה במסעה לשינזו מפני הסכנות האורבות לה, כבת האנוש האחרונה בכל העולם.

## הדמויות הראשיות
* **יאקומו טאצורו** (טליה ברקאי): בת-האנוש האחרונה, שוחרת שלום ותעדיף שלא להילחם בכל מצב. המטרה שלה היא להגיע לשינזו, היא יכולה למצוא את הטוב בכל אחד.
* **מושרה** (מירון אהרונוביץ'): לוחם חזק שהבטיח לעזור ליאקומו להגיע לשינזו, אכפת לו מאוד מיאקומו. מושרה שולט ביסוד האש, צבעו אדום וצורת העל שלו היא לוחם בשריון וקסדה שמצויד בחנית
* **סאגו** (חן חגי): חברו הטוב ביותר של מושרה, הוא החכם שבחבורה, הוא אוהב להמר. סאגו שולט במים, צבעו כחול וצורת העל שלו היא אדם מקורנן בעל שיער לבן ומראה דגי.
* **קוטאל** (עמי מנדלמן): אנטרי בצורת חתול כבד משקל וגבוה. החבר החדש של מושרה וסאגו, הוא טבח וזה מתאים לו כי הוא אוהב לאכול כמה שיותר. קוטאל שולט באדמה אך היא לא מאפיינת אותו בצורה קיצונית כמו אצל שני חבריו, צבעו צהוב וצורת העל שלו היא כשל אריה הולך על שתיים.
* **מושרמבו** (לירון ברנס): הלוחם האגדי החזק מכולם, מושרמבו נוצר רק כשמושרה סופג את הקלפים של סאגו וקוטאל. יש לו 4 צורות בסדרה שצבעיהן סגול (2 מהן) זהוב או ירוק.
* **בינקה** (תמי צוברי)
* **האקובה** (יורם יוספסברג)
* **לאנקוראס** (יורם יוספסברג)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-2000
קטגוריה:שונן
קטגוריה:פוקס קידס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טואי אנימציה: סדרות טלוויזיה
דני עציוני

**דני עציוני** (נולד ב-1 באפריל 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי.

## קריירה
עציוני החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של הפועל הרצליה. היה שותף לזכייתו של תיכון עירוני הרצליה בשנת 1977 באליפות הארץ בכדורגל לבתי ספר. הוא עשה את צעדיו המקצועיים הראשונים בהפועל הרצליה, בה שיחק מספר עונות החל משנת 1977 עד שנת 1981 עת עבר לקבוצת מכבי נתניה.

במכבי נתניה שיחק במרבית שנות השמונים ואף זכה עמה באליפות המדינה בעונת 1982/83.

בשנות התשעים שיחק במכבי יבנה ובמכבי הרצליה שאיתה עלה לליגת העל בכדורגל. שנה אחרי כן שיחק עונה אחת בהפועל רמת גן לאחריה פרש מכדורגל ועבר לקדנציית אימון קצרה בהפועל הרצליה.

כיום משמש עציוני מאמן מוסמך של מכבי פתח-תקווה של קבוצת ילדים ב'. כמו כן, הוא משמש כמורה לקט-רגל בחטיבת הביניים "הרצל-רעות" השוכנת בשכונת שביב. בעברו שימש מספר שנים כמורה לחינוך גופני בתיכון הכפר הירוק, הראשונים בהרצליה וכמורה בתיכון הנדסאים ובתיכון חדש בהרצליה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:הרצליה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מורים לחינוך גופני
קטגוריה:סגל הכפר הירוק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
לארי אדלר

**לורנס 'לארי' ססיל אדלר** (אנגלית: **Lawrence "Larry" Cecil Adler**; 10 בפברואר 1914 – 7 באוגוסט 2001) היה נגן מפוחית יהודי-אמריקאי, הנחשב בעיני רבים כנגן המפוחית הטוב בעולם.

## קורות חיים
לארי נולד בבולטימור, ארצות הברית, למשפחה יהודית. על אף שלמד תקופה קצרה בילדותו לנגן על פסנתר, במפוחית היה אוטודידקט ולמד לנגן באופן עצמאי, כך שעד גיל 27 אפילו לא ידע לקרוא תווים.

את גדולתו של אדלר בעיני נגני מפוחית, ניתן להסביר בכך שהיה הראשון שהעלה את מעמד המפוחית, שעד אז נחשב ככלי מוגבל ועממי ששימש בעיקר לנגינת מוזיקת פולק וליווי, לכדי כלי נגינה רציני העומד בפני עצמו. אדלר היה מופיע בהיכלי קונצרטים, עם קטעים קלאסיים כשסימפוניה מלווה אותו, וכשהמפוחית משמשת ככלי הסולו.

ב-1949, לאחר שהואשם באהדה לקומוניזם, נאלץ לעזוב את ארצות הברית ועבר להתגורר באנגליה לשארית חייו.

בנוסף לנגינה, גילה אדלר כישרון גם בתחומים נוספים. הוא שיחק במספר סרטים והופיע בסדרות טלוויזיה; כתב טור סאטירי פופולרי במגזין "Private Eye", שימש כמבקר מסעדות וכתב מספר ספרים, ביניהם האוטוביוגרפיה שלו, "It Ain't Necessarily So" ב-1985.

ב-1953 היה מועמד לפרס אוסקר על פסקול הסרט ג'נבייב - אף ששמו לא הוזכר בכתוביות מכיוון שהופיע ברשימה השחורה בתקופת חקירות הסנטור ג'וזף מקארתי.

ב-1994, כשהוא בן 80, הקליט אדלר בשיתוף עם מפיק התקליטים של הביטלס, ג'ורג' מרטין, אלבום עם ביצועים לשירי המלחין ג'ורג' גרשווין, כולל ביצוע מהולל לרפסודיה בכחול.

אדלר נפטר בגיל 87 והותיר ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

*  לארי אדלר מגיע לישראל, יומני כרמל ינואר 1951 (התחלה 2:06)
*  לארי אדלר ופול דרייפר מגיעים ארצה, ינואר '''1951''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
*  לארי אדלר בהופעה, יומני כרמל מרץ **1952** (התחלה 4:38)
* לארי אדלר באתר NNDB
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נגנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נגני מפוחית פה
קטגוריה:אתאיסטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אישים המופיעים ברשימה השחורה של הוליווד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2001
2012

## אירועים
[שמאל|ממוזער|250px|[מארס סיינס לברטורי של נאס"א נחת על הכוכב מאדים. תמונת הדמיה.]]

## נולדו

## נפטרו
[שמאל|ממוזער|150px|[ויטני יוסטון]]
[שמאל|ממוזער|120px|[ניל ארמסטרונג]]
[ממוזער|120px|[דונה סאמר]]
[ממוזער|120px|[יצחק שמיר]]
[ממוזער|120px|[מייקל קלארק דאנקן]]

## לוח שנה

*תופעת 2012

## קישורים חיצוניים

*
משה רוזטי

**משה רוֹזֶטִי** (27 בפברואר 1903 – 7 במרץ 1992) היה מזכיר הכנסות הראשונה עד השישית, משנת 1949 ועד 1968. שימש גם כנשיא ארגון מזכירי הפרלמנטים העולמי למשך 5 שנים.
## חייו
[שמאל|ממוזער|250px|משה רוזטי נואם לכבוד יום ההולדת הרביעי של הכנסת, [1953]]
שמאל|ממוזער|250px|תעודת מזכיר הכנסת
רוזטי נולד בלונדון שבאנגליה בשנת 1903 בשם **מוריס רוזטי**, השביעי מעשרת ילדיהם של הורים יוצאי פולין. היה פעיל בתנועה הציונית (פועלי ציון) מילדות. בסוף שנות השלושים החל לעבוד כמזכיר הקרן הקיימת לישראל בממלכה המאוחדת. לאחר מכן עמד בראש מחלקת ההסברה של הסוכנות היהודית בלונדון.

הוא ניהל את השדולה הציונית בפרלמנט הבריטי, ולמד מקרוב את עבודתו ותקנונו של גוף זה. בוועידות השנתית של מפלגת הלייבור הבריטית ייצג את פועלי ציון.
בשנת 1947, כשהאונייה "אקסודוס" לא הורשתה להיכנס לארץ ישראל, פנה בנאומו לשר החוץ הבריטי ארנסט בווין, וקרא: "שלח את עמי". בשנה זו הגיע לראשונה לביקור בארץ ישראל.

בספטמבר 1948, לאחר הקמת המדינה, הוזמן רוזטי, בתור מומחה לעבודת פרלמנט, לשמש מזכיר הכנסת, ותרם מניסיונו הרב לניסוח חלקים מתקנון הכנסת וקביעת דרכי ניהולו של המוסד. הוא כיהן תחילה כמזכיר מועצת המדינה הזמנית, ולאחר מכן כמזכיר הכנסת במשך 19 שנים, עד לפרישתו בשנת 1968. במהלך שנות כהונתו בתפקיד נבחר לשמש נשיא ארגון מזכירי הפרלמנטים העולמי, וכיהן בתפקיד זה במשך 5 שנים.

רוזטי היה נשוי לשרה לבית הרטשטיין ואב לבת. גיסו הוא חבר הפרלמנט הבריטי יאן מיקארדו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:מזכירי הכנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
טטיאנה זלנסקיה

200px|ממוזער|שמאל|קברה של טטיאנה זלנסקיה בבית הקברות בנשר
**טטיאנה זלנסקיה** (14 בינואר 1920 - 12 באוגוסט 2003) הייתה ישראלית שהוכרה כחסידת אומות העולם בשל הצלת ילדה יהודייה מידי הנאצים בשנת 1941.

זלנסקיה, זמרת, ובעלה פאבל צ'ריוטה, הופיעו בתיאטרון בעיר הכבושה סימפרופול שבברית המועצות. בדצמבר 1941 פנה אליה עובד התיאטרון שבו עבדה, שהיה קשור למחתרת המקומית, בבקשה שתחביא ילדה יהודייה בביתה, כי בימים הקרובים יאספו הגרמנים את יהודי העיר להשמדה. אף שהוריה הזהירו אותה כי היא מסכנת את חייה, הסכימה זלנסקיה לקחת את הילדה היהודייה לובה קוגן. מאז אותו היום גרה לובה בת הארבע בביתם של טטיאנה ופאבל.

בתום המלחמה החלו הזוג בחיפושים אחר הוריה של לובה, אך נודע להם שאמה ואחיה הוצאו להורג ואביה נהרג בחזית.

בשנת 1965, כשלובה בת ה-24 כבר הייתה נשואה ואם לילדים, התיידד בעלה, שעבד כנהג מונית, עם נהג אחר שסיפר לו את סיפור חייו. הבעל קישר את הסיפור והבין שהאיש הוא אביה של לובה, אייזיק קוגן. קוגן האב לא נהרג בחזית, אלא חזר בתום המלחמה לסימפרופול. לאחר שנאמר לו כי אשתו ושני ילדיו נרצחו, התחתן בשנית, עבר לגור בקרסנודר והחל לעבוד כנהג מונית.

בשנת 1995 קיבלה טטיאנה זלנסקיה את תואר חסידת אומות העולם. באותה השנה עלו לישראל זלנסקיה, לובה ומשפחתה.

לאחר שעלתה לישראל גרה בעיר נשר וקבורה בבית הקברות של נשר 

## קישורים חיצוניים

* טטיאנה זלנסקיה באתר יד ושם
## ביאורים

קטגוריה:אוקראיניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: רוסיה
קטגוריה:זמרות אוקראיניות
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:נשר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בנשר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים

**סמל [[איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים]]** הוענק לאיים בשנת 1985 עם ההכרזה על מעמדם כטריטוריה בריטית שמעבר לים. בין השנים 1962-1985 היו האיים שטח חסות של איי פוקלנד, והשתמשו בסמל איי פוקלנד. לפני שנת 1962 היו האיים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה והשתמשו בסמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.

הסמל הוא שלט אצולה המורכב ממגן שעליו אריה מוזהב זקוף המחזיק בידו לפיד - האריה מייצג את בריטניה והלפיד את גילוי האיים. הרקע של הסמל - מעוינים בכחול ולבן לקוח ממגן האבירים של ג'יימס קוק, מגלה האיים.

התומכים הם כלב ים ופינגווין - בעלי החיים הילידיים באיים. כלב הים עומד על האי, בעוד שהפינגווין עומד על הקרח.

בראש המגן מצוי אייל הצפון, המסמל את עדרי האיילים שהובאו לאיי ג'ורג'יה הדרומית על ידי ציידי לווייתנים נורווגים בתחילת המאה ה-20.

מתחת המגן מופיע מוטו האיים, בלטינית: LEO TERRAM PROPRIAM PROTEGAT - "יגן האריה על אדמתו".

בסמל נעשה שימוש בדגל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וכן בדגל נציב האיים.

## ראו גם
* גלריית סמלי הממלכה המאוחדת

## קישורים חיצוניים

ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
קטגוריה:איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
ג'ורג'יה
ורוניקה מחליטה למות

**ורוניקה מחליטה למות** (בפורטוגזית: **Verônica Decide Morrer**; תורגם לעברית על ידי יורם מלצר) הוא רומן מאת פאולו קואלו. 

הרומן מגולל את סיפורה של ורוניקה בת ה-24, אשר על אף חייה חסרי-הדאגות והשגרתיים לכאורה, מחליטה להתאבד, מכיוון שהגיעה למסקנה שחייה יהפכו לשגרה מעיקה ואינה רוצה לחיות חיים שכאלו.
בהקשר זה נבחנים נושאים כמו שיגעון, חיפוש עצמי ותחושות הבדידות והניכור שחווה הגיבורה. הספר מבוסס במידה חלקית על חוויותיו של קואלו עצמו במספר מוסדות לחולי נפש. 

המסר העיקרי של הסיפור הוא כי שפיות היא מושג יחסי. החברה היא שמגדירה מושגים של "מטורף" לעומת "שפוי"; אין נורמליות אובייקטיבית.
(ניתנת בספר דוגמת ה"עניבה", אשר אנשים שפויים לובשים אותה למרות שאין היא מועילה, אלא מוסכמה חברתית.)

הספר עובד להצגות תיאטרון מספר פעמים ובשנת 2009 עובד לסרט קולנוע בעל אותו השם.

## עלילה
למראית עין יש לוורוניקה חיים מושלמים. היא חיה בליובליאנה שבסלובניה. לאחר שהיא קוראת מאמר הנוגע לסלובניה, מתכננת ורוניקה להתאבד בעזרת מנת יתר של כדורי שינה. תוכניתה נכשלת והיא מתעוררת ב"וילט", בית חולים לחולי נפש, שם היא שומעת כי נותר לה שבוע לחיות.

נוכחותה של ורוניקה בבית החולים משפיעה על כל השוהים בו, במיוחד על זדקה החולָה בדיכאון, על מרי (הסובלת מהתקפי חרדה) ועל אדוארד הסכיזופרן, בו היא מתאהבת.

במהלך שהותה של ורוניקה ב"וילט", היא מבינה שאין לה מה להפסיד, ולכן ביכולתה לעשות או להגיד כל דבר, מבלי לדאוג לגבי מה שאחרים יגידו. מי ימתח ביקורת על מעשיה? הלא היא משוגעת. כתוצאה מהתובנה החדשה והמשחררת הזו, ורוניקה חוֹוה את כל התחושות שמעולם לא הרשתה לעצמה לחוות, כמו אהבה, שנאה ועוררות מינית.

דמות נוספת שלה תפקיד בעלילה היא דמותו של ד"ר איגור – אחד מהרופאים הבכירים ב"וילט". איגור פיתח תאוריה הנוגעת לרעל מנטלי, המכונה "ויטריול". הקורא מתוודע בסוף הסיפור אל הפואנטה, שהיא תפיסתו של ד"ר איגור: הוא מאמין כי חולה הסבור שנותר לו זמן קצוב על פני האדמה, ימצא בתוכו רצון לחיות והערכה כלפי החיים, ולא ינסה להתאבד פעם נוספת.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי פאולו קואלו
קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
חצי האי קולה

**חצי האי קולה** (ברוסית: **Кольский полуостров**) הוא חצי אי בצפון רוסיה, במחוז מורמנסק. חצי האי גובל בים ברנץ מצפון, ובים הלבן ממזרח ומדרום. שטחו 100,000 קמ"ר, ומשתרעים בו שני רכסי הרים: הרי חיביני והרי לובוזרו (Ловозёрские тундры), המגיעים לגובה של 1,200 ו-1,120 מטר, בהתאמה.

חצי האי קולה עשיר מאוד במחצבים כברזל, אלומיניום, נציץ, טיטניום ואבנים יקרות. בקרבת הגבול הנורווגי קדחה רוסיה את הקידוח העמוק ביותר לקרום כדור הארץ למטרות מחקר: עומקו 12,262 מטר.

בחצי האי מצויה עיר הנמל החשובה מורמנסק, שהיא בסיס של הצי הצפוני הרוסי. מפרץ קולה מוביל ממנה צפונה אל הים הפתוח.

## ראו גם
* מצר קילדין
* גרון הים הלבן

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: חצאי איים
קטגוריה:מחוז מורמנסק: גאוגרפיה
הסובייט של פטרבורג

**סובייט סנקט פטרבורג של צירי הפועלים** היא מועצת פועלים שפעלה בתקופה קצרה במהפכת 1905 (היא אינה קשורה לסובייט פטרוגרד שהוקם בשנת 1917).

רעיון הקמת סובייט פטרבורג החל במפגש פועלים בביתו של וולין (שהתפרסם לאחר מכן כאנרכיסט). במפגש נבחר גאורגי חרוסטליוב-נוסר למנהיג הסובייט.

הסובייט נודע בעיקר בזכות פעולה שביצע בחודש אוקטובר 1905 ובה השתלטו ארבעים פועלים על בניין חשוב בסנקט פטרבורג.

בסובייט היו בין 400 ל־500 חברים שנבחרו על ידי כ־200,000 פועלים, והוא שלט על 96 מפעלים בסנקט פטרבורג וסביבתה. כסגנו של נוסר נבחר ליאון טרוצקי, ולאחר מעצרו של נוסר, היה טרוצקי למנהיג הסובייט.

ב־3 בדצמבר 1905 נעצרו חברי הסובייט (יחד עם טרוצקי) על ידי הממשלה.

סובייט זה היה הסובייט הראשון בהיסטוריה. מודל הסובייט אומץ גם במהפכת אוקטובר 1917.

## קישורים חיצוניים

 
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: היסטוריה