גראבן אוטווה

**גראבן אוטווה** (באנגלית: **Ottawa-Bonnechere Graben**) הוא מבנה גאולוגי (גראבן) המקיף שקע טופוגרפי ברוחב 55 - 60 קילומטרים, המשתרע מסמוך למונטריאול ועד אוטווה. זהו חלק ממערכת הבקע של סנט לורנס הכוללת גם את גראבן סאגנה הפעיל סייסמית. עמק הבקע הזה נוצר כאשר קרום כדור הארץ נמתח בין שני אזורי העתק עיקריים המכונים העתק מטאווה ופטאוואווה, וביניהם הקרום צנח כקילומטר כלפי מטה.

## גאוגרפיה
גראבן אוטווה משתרע על פני כ-700 ק"מ וברוחב של כ-55 - 60 קילומטרים, מאזור מונטריאול במזרח ועד ליד (ממזרל ל..) העיר סדברי ואגם ניפיסינג  ממערב לה. במזרח, הוא מתחבר למערכת הבקע של סנט לורנס - חצי גראבן המשתרע על פני יותר מ-1000 ק"מ לאורך עמק נהר סנט לורנס, ומחבר את גראבן אוטווה עם גראבן סאגנה, שממוקם כ-600 קילומטרים מצפון מזרח לו.

קטע גראבן אוטווה שאורכו 200 ק"מ ממערב לאוטווה, היה הראשון שזוהה כגראבן. מאז, הוא נחקר מערבה עד אגם ניפיסינג, ומצפון-מערב, ממפגש נהרות מטאווה  ואוטווה במעלה עמק נהר אוטווה, עד אגם טימיסקאמינג  ועמק נהר מונטריאול . ענף אחרון זה הוא גראבן טימיסקאמינג . בקצה המערבי של הבקעים, השברים העיקריים מתפצלים לשברים קטנים יותר. הגראבן פּוּרַשֹֹ כבקע כושל של אוקיינוס יאפטוס , קודמו של האוקיינוס האטלנטי, מסוף הפרוטרוזואיקון עד תחילת הפלאוזואיקון. גראבן אוטווה הראשי קשור לקריסת פלטפורמת הקרבונט האזורית ולהיווצרות אגני פצלי מים עמוקים לפני כ-452 מיליון שנה. אירועים דומים יצרו את גראבן טמיסקאמינג לפני כ-449–451 מיליון שנה. גראבנים אלה הופעלו מחדש במהלך התפרקות יבשת-העל פנגיאה לפני כ-150 מיליון שנה.

## היסטוריה גאולוגית
מאז סוף הפרוטרוזואיקון ועד תחילת הפלאוזואיקון, הסחיפה הסירה את פסגות הרי הגעש, וחשפה מספר שרידי צינורות געשיים, כגון מפרץ קלנדר  ואיי מניטו  באגם ניפיסינג.

מאפיינים אלה הם מבנים גאולוגיים תת-קרקעיים, שנוצרו על ידי התפרצות אלימה של הרי געש ממקור עמוק. בּתּוֹליתים ודייקים נחשפו גם הם על ידי סחיפה, כגון אגם טימבר, מולוק, ווסט ארם, פאוואסן ובתולית בונפילד. ביטויים של מסה עבה של סלעים געשיים מאפיים דו-אופנים, של הרי האפלצ'ים של קוויבק, קשורים ככל הנראה להיווצרות גראבן אוטווה. הגיל המדויק של סלעים אלה אינו ידוע, אך הם מתקופת הקמבריון המוקדם או הפרה-קמבריון המאוחר. בסביבות 560 מיליון שנה לפני ההווה.

פעילות געשית מינורית אך מובהקת התרחשה במהלך עידן המזוזואיקון, כולל הצבת קימברליטים בתקופת היורה, והתפתחות של חדירות אלקליות לאורך גראבן אוטווה ובמקומות אחרים באונטריו. פרק שני זה של געשיות אלקלית התרחש לאורך החלק המזרחי של הגראבן, בתחילת הקרטיקון.

תוצרי אירוע זה הם גבעות מונטרגיה  במונטרז'י , קוויבק. ההערכה היא שאלה נוצרו כתוצאה מהחלקת הלוח הצפון אמריקאי מערבה מעל מרכז ארוך שנים של מאגמה עולה הנקרא "הנקודה החמה של ניו אינגלנד" , והם השרידים הבלויים של גופי מחדר געשיים. אלו פורשו באופן שונה כחדירות הזנה של הרי געש כבויים מזמן, שהיו פעילים לפני כ-125 מיליון שנה, או כגופי מחדר שמעולם לא פרצו את פני השטח בפעילות געשית. מכל המאפיינים הללו, הר סנט-אילר הוא הידוע ביותר.

לאורך הצד הצפוני של גראבן אוטווה שוכן מצוק דרמטי, המהווה את הקצה הדרומי של גבעות גטינו . מצוק זה, המכונה מצוק אירדלי, הופך חלק זה של הגראבן למיקום אטרקטיבי למטפסי צוקים ומטיילים, ומציע נוף יפהפה של השדות השטוחים יחסית למטה, המשתרעים עד נהר אוטווה (ראו תמונה למטה משמאל). על או בסמוך לענף של הגראבן, שוכן מכתש הפגיעה ברנט. קוטרו 3.8 ק"מ וגילו מוערך בכ-400 מיליון שנים (דבון עליון). מכתש הפגיעה, שזוהה לראשונה בשנת 1951 מתצלומי אוויר, נוצר בגנייס פרה-קמבריוני. מחקרים גיאופיזיים וממצאי קידוחים מראים, כי עומק המכתש הנוכחי הוא כ-425 מטר, אך הוא מלא בחלקו בסלעי משקע בעובי של כ-274 מטר. הסלעים שמתחת לקרקעית המכתש מקוטעים לחלוטין בעומק של כ-610 מטר. בדומה למכתש פינגואוויט  הדומה, מכתש ברנט מיוחס לפגיעה במהירות גבוהה של מטאוריט ענק. מחושב כי הפגיעה שחררה אנרגיה השווה ל-250 מגה-טון של TNT, והתרחשה כאשר אזור זה היה כנראה מכוסה בים רדוד.

## היסטוריה אנושית
השקעים שנוצרו על ידי הגראבן על פני השילד הקנדי היו מעין מברץ לאגמים הגדולים לאחר עידן הקרח האחרון. מאוחר יותר הם הפכו לדרך להתיישבות ומסחר. שקעים אלה מכילים כיום את נהר אוטווה ואת יובלו, המטאווה, הנובע באגם טראוט  ליד אגם ניפיסינג. האחרון הוא מקור נהר פרנץ', המתנקז לימת יורון. נתיב מים זה, עם מעט מעברות, חיבר את ימת יורון ואת נהר סנט לורנס בנתיב קצר בהרבה מאשר דרך האגמים הגדולים התחתונים. זה היה הנתיב הראשי של המסעות הצרפתים-קנדים  שעסקו בסחר בפרוות. הם שטו בסירות קאנו בנתיבי המים לאורך נתיב זה ממונטריאול לאגמים הגדולים העליונים, ול"פֶּאִי דְ'אַן הוֹ" - "הארץ העליונה" בצפון מערב הישן. עמקי הנהרות אוטווה ומונטריאול ואגם טימיסקאמינג היו גם חלק מנתיבי הענף למפרץ ג'יימס בימי מסחר הפרוות. העמקים משמשים כיום אמצעֵי תחבורה מודרניים יותר, כולל מסילת הרכבת הקנדית  וכביש טרנס-קנדה .

לאחר הגעת המתיישבים האירופאים לצפון אמריקה, נהר מטאווה היה מסדרון תחבורה חשוב עבור ילידי האזור, והיווה חלק מנתיב המים שהוביל מערבה לימת סופיריור בימי סחר הפרוות. במאה ה-19, הנהר סיפק גישה ליערות בלתי מופרעים של אורן לבן. הנהר שימש גם להובלת בולי עץ למנסרות. בעוד שכריתת עצים היא עדיין תעשייה חשובה באזור זה, כמעט כל אורכו של הנהר הוגדר כנהר מורשת קנדי , וככזה, חופיו מוגנים כיום מפני פיתוח וכריתה נוספים. הנהר והאגמים משמשים בעיקר לבילוי.

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:קנדה: גאולוגיה