מאחז

[שמאל|ממוזער|250px|[חוות סקאלי]]
**מאחז**, המכונה גם **מאחז בלתי חוקי**, **גבעה**, ו**התיישבות צעירה**, הוא התנחלות בלתי מאושרת, שהוקמה ללא החלטת ממשלה, בלא תוכנית בניין עיר וללא אישורי בנייה.

מבחינת המשפט הבין-לאומי מעמדם של המאחזים זהה למעמדן של שאר ההתנחלויות, דהיינו הם אינם חוקיים, וזוהי גם עמדתם של רוב המדינות והגופים הבין-לאומיים. מבחינת החוק הישראלי, בעוד להתנחלויות יש מעמד חוקי, מאחזים נחשבים ללא חוקיים.

מאחזים ממוקמים בדרך כלל בשטח C, הנתון על פי הסכם אוסלו ב' לשליטה אזרחית ישראלית, אך ישנם מאחזים בשטח B, הנתון לשליטה אזרחית פלסטינית, ואף בשטח A, האסור על פי צו אלוף לכניסת ישראלים.

## טרימינולוגיה
הטרימינולוגיה המשמשת לתיאור מאחזים משתנה על פי גישת העוסקים בסוגיה. בעוד מתנגדי המאחזים מכנים אותם בדרך כלל "מאחז בלתי חוקי", תומכיהם מכנים אותם לעיתים "ההתיישבות הצעירה". כינויים נוספים הם גבעות וחוות.

בעשור השני של המאה ה-21 נהוג להבחין בין "מאחז", מקום ממוסד שיש בו בדרך כלל מזכירות, אספת חברים ומיסים, לבין "גבעה", שהיא מקום התיישבות של יחידים, בדרך כלל בני נוער, ללא מוסדות ומערכת מיישבת. צעירים אלה מכונים "נוער הגבעות". החוקרת אתי בורשטיין ציינה כי בשנים 2002–2003 חיו בכל "גבעה" כארבעה או חמישה בני נוער ואדם בוגר או זוג, אשר נעזרים בראשי הרשויות הסמוכות לצורך חיבור לחשמל ולמים.

מונח נוסף שנכנס לשימוש בסביבת העשור השלישי של המאה ה־21 הוא חווה, המתייחס אף הוא לנקודות קטנות יחסית המהוות מעין שלוחות קדמיות. בחלקן מתגוררות משפחה אחת עד שלוש משפחות וכן מספר בני נוער מתנדבים, ומוקמים מספר מבנים ארעיים, ללא שירותים קהילתיים.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|קרון רכבת מצרפת – מגורים במאחז
ברקע הקמת המאחזים עומדת הקמת ההתנחלויות הראשונות, שהוקמו על ידי עלייה לשטח והפעלת לחץ על הממשלה עד שאישרה אותן. כך, ההתנחלות הראשונה, כפר עציון, שוקמה ב-27 בספטמבר 1967 בלחץ יוצאי הכפר. קריית ארבע הוקמה ב-1970 בעקבות התיישבות הרב משה לוינגר במלון פארק בפסח תשכ"ח (1968) ולאחר מכן בבית הממשל הצבאי. היישובים אלון מורה וקדומים מוקמים לאחר עלייה המונית לתחנת הרכבת מסעודיה. בתקופה הראשונה לאחר מלחמת ששת הימים לא הקימה הממשלה מרצונה היא התנחלויות אלא בבקעת הירדן ובגוש עציון, בהתאם לתוכנית אלון, אבל לחץ המתיישבים גרם להקמת מספר יישובים באזורים אחרים. לאחר ה"המהפך" הפוליטי ב-1977 ועליית הימין הישראלי לשלטון השתנה הגישה, והוקמו עשרות יישובים באזורי השומרון. לאחר הקמת ממשלת האחדות הלאומית ב-1984, שכללה בקרבה גם את השמאל הישראלי, הואט קצב הקמת היישובים ורק יישובים בודדים הוקמו, ועם הקמת ממשלת רבין השנייה ב-1992 פסק התהליך כולו, יחד עם החלטת ממשלה שאסרה על הקמת התנחלויות חדשות או הרחבת התנחלויות ישנות בלא החלטת ממשלה. בתגובה לכך, החלו גופים שהקימו את היישובים בעבר להקים יישובים נוספים, ללא התחשבות בעמדת המדינה, מתוך הנחה שהממשלה תיכנע ותתן את ברכתה למהלך לאחר מעשה, או שהממשלות הבאות אחריה ישובו ויאשרו את המאחזים.

בהסכמי אוסלו, הסכם חברון והסכם ואי, נקבע שיישובים ישראליים יישארו בשליטה ישראלית. לאור זאת אנשי ימין ניסו להרחיב את ההתיישבות הישראלית על ידי הקמת מאחזים. חלקם הוקמו בצמוד ליישובים קיימים, ואחרים, כמו גבעת אסף וחוות גלעד, הוקמו על צירים מרכזיים בעקבות פיגועים. בשני המקרים טענו המקימים שהקמת המאחזים תסייע למאמץ הביטחוני. צעירים מתנחלים הקימו מאחזים חקלאיים, ושר החוץ אריאל שרון עודד את המהלך ב-1999. אולם מאוחר יותר אמר שישראל תפנה את המאחזים שנבנו ממארס 2001, כפי שהתחייבה במפת הדרכים.

מהלך מלחמת חרבות ברזל הוקמו כ-140 מאחזים חדשים. חלקם נמצאים בשטחים בסמכות הרשות הפלסטינית. במקרים רבים בתקופה זו הקמה של מאחזים הובילה לעקירה של הפלסטינים שהתגוררו באזור. בחלק מהמקרים, מתגוררים המתנחלים במבנים שפלסטינים נטשו בראשית מלחמת חרבות ברזל, בעקבות התנכלויות. במקרים אחרים, המתנחלים הקימו מבנים ארעיים חדשים. מתנחלים גירשו פלסטינים משטח B בחסות הצבא. החל משנת 2026 דווח על הקמתם של מספר מאחזים בשטח A, האסור על פי חוק לכניסת ישראלים.

הקמת המאחזים השתלבה עם נטייה של חלק מהדור הצעיר של המתנחלים לחזור אל הטבע. צעירים אלו חיפשו אפשרות להקים יישובים בעלי אופי חקלאי או טבעי ומצאו את מבוקשם בהקמת מאחזים. במאחזים אלו, למשל אלו שבסביבות איתמר, עוסקים התושבים ברעיית צאן, גידול עצי פרי, גידול עופות וגידול דבורים. מבחינה חוקית קל יותר להקים מאחזים סביב חווה חקלאית, מכיוון שהחוק ביהודה ושומרון אינו מחייב קבלת רישיון כדי להקים מבנים חקלאיים.

## מאחזים
[ממוזער|מפה של [גוש שילה. היישובים היהודים באדום, הערבים בירוק.]]
[ממוזער|[עשהאל שבדרום הר חברון]]
[ממוזער|[פני קדם, גוש עציון]]

על פי דוברת מועצה אזורית מטה בנימין, בשנת 2020 היו ביהודה ושומרון 70 מאחזים, בעוד שעל פי ארגון שלום עכשיו היו 124 מאחזים. משנת 1996 עד 2005 הוקמו כ-100 מאחזים, משנת 2012 עד 2019 הוקמו 31 מאחזים נוספים, חלקם מסונפים ליישובים מוכרים סמוכים וחלקם עצמאיים. הקמת רצף התיישבות יהודית הייתה בין המטרות להקמת המאחזים. כך חוברו התנחלויות מבודדות אל גושי התנחלויות באמצעות עורקי תנועה. רצף כזה הוקם באזורים הבאים:
* **גוש איתמר ([[רכס גדעונים]])** – גוש מאחזים וגבעות הנמשך מאיתמר לאורך שישה מאחזים עד גיתית שבבקעת הירדן. המאחזים המפורסמים בגוש: גבעות עולם וגבעת ארנון
***גוש אלון מורה** – גוש מאחזים וגבעות מאלון מורה לבקעת הירדן. המאחז המפורסם בגוש: חוות סקאלי.
* **[[גוש שילה]]** – רצף התיישבות ממעלה לבונה וכביש 60 עבור בעלי ושילה ועד כביש אלון. המאחזים המפורסמים בגוש: נוף הרים, פלגי מים, הקרון (כולם שכונות בעלי), גבעת הראל, גבעת הרואה, אחיה, עדי עד, אש קודש.
***גוש עציון מזרח** – קבוצה של יישובים ומאחזים היושבים על כביש 356, מנוקדים ותקוע ועד מיצד ומעלה עמוס. המאחזים המפורסמים בגוש: פני קדם, איבי הנחל ומעלה רחבעם.
***מאחזי כוכב השחר** – בסביבת כוכב השחר קיים גוש של מאחזים. המפורסמים שבהם: מצפה כרמים, מעלה שלמה ומאחז הבלאדים.
סוג נוסף של מאחזים הוא מאחזי קשר, המקשרים בין יישובים קיימים. כך לדוגמה:
* ב**שומרון** – חוות גלעד, היושבת על כביש 60 בין קדומים ויצהר. אלוני שילה, שהיא שכונה מדרום מזרח לקרני שומרון, המחברת בינה לבין עמנואל. מעוז צבי בין מבוא דותן וחרמש.
* ב**בנימין** – מגרון הוקמה ממזרח לצומת תחנת הדלק כוכב יעקב. גבעת אסף חולשת על הצומת המוליכה לבית אל. נווה אח"י מקשרת בין נווה צוף ועטרת.
* ב**גוש עציון** – שדה בועז, מצפון לנווה דניאל בכיוון צומת אל-ח'דר. נתיב האבות, שכונה מאחזית של היישוב אלעזר, במטרה לקשר בינו לבין נווה דניאל. גבעת החי"ש, המסונפת לאלון שבות מקשרת בינו לאלעזר.
* ב**דרום הר חברון** – עשהאל על כביש 317 המקשר בין אזור מעון לשמעה ומיתרים. המאחז שדה כלב הוקם בדרך מקריית ארבע דרומה. היה ניסיון להקים בצומת זיף מאחז בשם גבעת האנטנות, על מנת לקשר בין פני חבר ובית חגי ואזור מעון.
### הסדרת מאחזים

### פינוי מאחזים

להלן אירועי פינוי מאחזים בולטים:
#### פינוי חצר אדר
חצר אדר היה מאחז שהוקם בפתחת רפיח ב־1981 במסגרת מאבק לעצירת הנסיגה מסיני. המאחז פונה מספר פעמים והוקם מחדש עד שפונה סופית באפריל 1982.

#### פינוי גוש קטיף
במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005 פונו כל יישובי גוש קטיף, כולל המאחזים שירת הים, תפארת ישראל, מעוז הים וכרם עצמונה.

#### פינוי עמונה (2006)
ב-2006 המדינה פינתה את המאחז עמונה. במסגרת הפינוי פונו תשעה מבנים. הפינוי היה אלים ביותר ובמסגרתו כוחות הביטחון התעמתו עם מאות מפגינים נגד הפינוי שהתבצרו במקום המשטרה הפעילה כוח רב, כולל שימוש באלות ובמכות נגד המפגינים, מה שהוביל להכזרה של מגן דוד אדום על אירוע רב נפגעים. מספר הפצועים שפונו לבתי חולים עלה על 300, כרבע מהם מכוחות הביטחון וכשלושה רבעים מקרב מתנגדי ההריסה. לטענת המתנחלים כמעט כל הנפגעים היו מתנחלים.

#### פינוי מגרון
בספטמבר 2012 פונו כ-50 משפחות מהמאחז מגרון שבבנימין, לאחר פסיקת בית המשפט העליון שהכירה בבעלות פלסטינית על הקרקע.

#### פינוי עמונה (2017)
בפברואר 2017 פונה המאחז עמונה בשנית בהוראת בג"ץ עקב בנייה על קרקע פרטית פלסטינית. הפינוי לווה בעימותים חריפים בהם נפגעו כ-60 שוטרים וכ-15 ממתנגדי הפינוי, רובם קל. 13 צעירים נעצרו. במהלך האירוע התלוננו חלק מהמתבצרים על אלימות משטרתית.

#### פינוי נתיב האבות
נתיב האבות, מאחז שהוקם ב-2001 בגוש עציון בסמוך ליישוב אלעזר, עבר פינוי חלקי ביוני 2018 לאחר שבג"ץ הורה על הריסת 15 מבנים שנבנו על קרקע פלסטינית פרטית, מתוך כלל הבתים במאחז. הפינוי בוצע במעורבות כ-2,300 שוטרים, תוך התנגדות מצד המתיישבים.

### מאחזים בגבולות הקו הירוק
במספר מקרים הקימו פעילי ימין יישובים לא-חוקיים במתכונת של מאחז בתוך גבולות הקו הירוק, לקידום מטרות פוליטיות.

בין המאחזים שהוקמו בגבולות הקו הירוק נמנים:
* שיבולת, מאחז שהוקם בגליל התחתון באוגוסט 2011.
* רמת ארבל, מאחז שהוקם בגליל התחתון ביולי 2022.
* אלי עזה, מאחז שהוקם בעוטף עזה ביוני 2024 ופונה בנובמבר 2024.

## החיים במאחז
[שמאל|ממוזער|250px|מקבץ מבני מגורים ב[גבעת אסף]]
[שמאל|ממוזער|250px|יחידת דיור בתוך משאית. [גוש שילה#מאחזים|גבעת גל יוסף]]
מאחזים מוקמים לרוב על ידי גרעין מייסד המורכב ממשפחות או צעירים רווקים, לרוב בסיוע של יישוב סמוך והרשות המקומית. תהליך ההקמה כולל איתור אדמות מדינה, הבאת מבנים לדיור, והקמה ללא הכנה מוקדמת של השטח. לאחר העלייה לקרקע מתבצעות עבודות תשתית כמו יישור הקרקע, בניית מבנים, סלילת דרך, והצבת גנרטור ומכלי מים. אחד המבנים הראשונים מיועד לשמש כבית כנסת, ובהמשך גם מעון וגן ילדים. רשויות המדינה מספקות שירותים למאחזים דרך יישובים סמוכים, וצה"ל אחראי על אבטחתם. חלק מהמאחזים מחוברים לרשתות חשמל, מים וטלפון, אך ישנם כאלה שלא.

הארגון במאחזים הוא לרוב בצורת אגודה שיתופית חקלאית, ויש גם מאחזים בבעלות פרטית. ב"חוות" יש תושבים העוסקים בחקלאות, במיוחד באזורי גב ההר, שילה ודרום הר חברון. במאחזים גדולים, כמו מגרון, הוקמו מבני קבע, ובחלקם, כדוגמת גבעת גל יוסף, בתי המגורים ממוקמים במשאיות כדי לאפשר עמידה בחוק. בגלל מגבלות צה"ל על הובלת קרוואנים ביהודה ושומרון, המאחזים מאופיינים בשימוש בקרוואנים, אשקוביות וצריפים למגורים.

### ערכים ואידאולוגיה
פרופ' שלמה קניאל הבחין בין שתי קבוצות של תושבי המאחזים: "נוער הגבעות" (ברובם צעירים בגיל ההתבגרות) ו"מתיישבי הגבעות" (משפחות צעירות ומעט רווקים, שגילם נע בין 18 לשנות ה-30). במחקר שערך קניאל בשנים 2001–2002 וכלל ראיונות עם מתיישבי הגבעות, נמצא כי כ-63% מהמרואיינים ציינו את מצוות יישוב ארץ ישראל כסיבה העיקרית לעלייתם לגבעה. כ-53% מגדירים עצמם כדתיים מאוד וכחרדים לאומיים, ואינם צורכים טלוויזיה או עיתונים. הדברים החשובים ביותר בעיני 49% מהם היו אהבת ה', עבודת ה', קיום מצוות, מלכות ה' ומוסר יהודי. כ-74% אמרו כי הפתרון לבעיה היהודית-ערבית הוא "גירוש, מלחמה ונקמה", ומיעוטם צידד בסיפוח לפי ההלכה והפיכת הערבים לגרים-תושבים. לפי קניאל, 40% מהתושבים תמכו בהתנגדות אקטיבית במקרה של פינוי, וכ-20% הביעו התנגדות לשירות בצה"ל בנימוק שהוא אינו פועל לפי דרכי ה'. קניאל כתב כי לרוב מתיישבי הגבעות לא הייתה משנה דתית סדורה, אלא תפיסה אינטואיטיבית המורכבת ממספר אידאות, אך ציין כי חלקם, חסידי הרב יצחק גינזבורג, טוענים כי "המדינה מתה" וכי יש לזנוח את תפיסת הקדושה של מדינת ישראל כאתחלתא דגאולה, ולהחליף את הממסד שמנהיג את המדינה "במנהיגות אשר ערכיה הבסיסיים נשאבים מהיהדות". הדמוקרטיה נתפסת כדת, ותופעות כמו חילון, גלובליזציה ופוסטמודרניזם נפסלות כ"חוכמת הגויים" שיש בה אלמנטים של התייוונות.

## ארגונים
בהקמתם של חלק מהמאחזים היו מעורבות רשויות מקומיות, במקרים מסוימים באמצעות ארגון אמנה. גם מועצת יש"ע הייתה מעורבת בחלקם.

שני הארגונים הפעילים בהקמת מאחזים הם "נחלה", שהוקמה ב-2005 על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, במטרה ליישב את ארץ ישראל השלמה על ידי הסברה, הקמת מאחזים, עצרות עם ועבודה ציבורית, ורואה את עצמה כתנועת ההמשך של גוש אמונים. בתחילת דרכה התנועה הייתה מורכבת משני חלקים – "נאמני ארץ ישראל" ו"נוער למען ארץ ישראל". ארגון נוסף ורדיקלי יותר הוא אר"י ישאג, המזוהה עם נוער הגבעות, שהוקם ב-2015 על ידי פורשי "נחלה".

## מעמד משפטי וניסיונות הסדרה
המאחזים הוקמו בלא היתר רשמי מהרשויות המוסמכות, ולכן אינם עומדים בדרישות החוק הישראלי אשר מחייב אישור ממשלתי לכל נקודת התיישבות אשר מוקמת ביהודה ושומרון ותוכנית בנין עיר לכל ישוב שהוא. עם זאת, לעיתים קרובות סייעו רשויות ציבוריות וגופי מדינה באופן לא רשמי להקמת מאחזים, ובמקרים מסוימים אף יזמו בעקיפין את הקמתם. למרות סיוע עקיף זה, כל המאחזים מוגדרים כ"בלתי-מורשים" מבחינת החוק הישראלי. על כך למשל העיר שר הביטחון לשעבר משה יעלון כי "כל המאחזים הוקמו ברשות ורק הליכי התכנון לא הושלמו". לעומתו, ראש הממשלה לשעבר יאיר לפיד כתב "לא, זו לא 'התיישבות צעירה', אלא מאחזים לא חוקיים".

הדיון במעמד המשפטי של המאחזים מתחלק לשני סוגי מאחזים: **מאחזים**, שהוקמו בהשתתפות לא רשמית של זרועות המדינה, ו**גבעות**, שבעיקרן הוקמו על ידי פעילים בודדים ולא בתמיכת זרועות המדינה. כתגובה מכך, בעוד הגבעות מאוימות בפינוי תדיר בעקבות אי החוקיות שלהן, הרי שהמאחזים נהנים מהכרה דה פקטו הנתמכת בפסיקת בג"ץ מ-31 במאי 2006. בפסיקה זו, שעסקה בעתירה של תנועת שלום עכשיו לאכיפת הכרזות על תיחום שטח בשישה מאחזים: גבעת הדגל, גבעת אסף, מעלה רחבעם, מצפה לכיש, גבעת אפיריון ומצפה יצהר – קיבל בג"ץ את תשובת המדינה, שטענה, בין היתר, כי "מועד פינויים של המאחזים ייקבע על ידי הדרג המדיני המוסמך בין היתר בהתחשב בשיקולי הביטחון ובשיקולים מבצעיים וכן בהתאם לסדר העדיפויות שייקבע". בעיני הממשלה, המאחזים הם יישובים בהליכי הסדרה, וחלקם הוסדרו בעקבות תביעות לפינויים, לדוגמה שבות רחל.

קושי משפטי נוסף ביחס למאחזים הוא בעיית בעלות האדמות, שלפעמים הן אדמות בבעלות פלסטינית. המאחזים (להבדיל מגבעות) שפונו הם היושבים על אדמות כאלה. המפורסם שבהם הוא עמונה, שעברו עליו שני פינויים אלימים, ב-2006 וב-2017. מאחזים נוספים שהועתקו בעקבות תביעות לבעלות על אדמתם הם מגרון, טל בנימין ומצפה כרמים.

הליך הסדרת המאחזים יכול להיעשות בשתי צורות: הכרה ממשלתית כיישוב והדרתו בצו של מפקד פיקוד המרכז, כמו שנעשה ברחלים ובמבואות יריחו, והסדרתו על ידי תוכנית בניין עיר, בהכללת המאחז בתחומי יישוב סמוך, כפי שנעשה בחרשה וכרם רעים, הכלולים בטלמון.

ממשלת אולמרט עסקה בעניין המאחזים בד בבד עם התעסקותה בתוכנית ההתכנסות. ראש הממשלה, אהוד אולמרט, הנחה את רשויות הביטחון להכין תוכנית לפינוי המאחזים ולפעול "מן הקל אל הכבד": להתחיל בפינוי מאחזים שקל לפנות אותם ולהמשיך באלה שפינויים מסובך יותר. ראשי המועצות אזוריות קיימו מגעים עם הממשלה בניסיון למציאת הסדר ברוח הסכם המאחזים משנת 2000. עיקרו של ההסדר: חלק מן המאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001 יפונו, חלק אחר יועתקו וחלק נוסף יישארו במקומם.

בסוף העשור השני של המאה העשרים ואחת הועלה הנושא שוב לדיון, בתחילה ברקע תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, ובהמשך לקראת תום כהונתו של דונלד טראמפ כנשיא ארצות הברית, החלה מועצת יש"ע, יחד עם שדולת ארץ ישראל בכנסת ופורום ההתיישבות הצעירה במאבק למען "הסדרת ההתיישבות הצעירה", כלשונם. במהלך הקמפיין, סיירו חברי כנסת, שרים ומובילי דעת קהל במאחזים, קודמה החלטת ממשלה להסדרת המאחזים, ובעקבות זאת חוברו חלק מהמאחזים לרשת החשמל הישראלית ואף הוכרו המאחזים מבואות יריחו, כרם רעים וחרשה.

מנכ"ל מועצת יש"ע עדי מינץ סבור כי: "לאורך שנים סבר הדרג המדיני, שרצוי וניתן ליצור את הרצפים ההתיישבותיים הללו. מדובר בתכנון מדוקדק. בתפיסה של מקומות אסטרטגיים. המאחזים תואמו עם ראש הממשלה (אריק שרון). המאחזים כולם עלו בתיאום עם הדרג המדיני. הליך האישור והרישוי של מרבית המאחזים יצא לדרך". רק בשלב מסוים, "אריק שרון שינה את גישתו במאה ושמונים מעלות. באותו שלב, המערכת חדלה לשתף פעולה, אבל בשטח כבר היו מאה מאחזים, חלקם מאושרים, חלקם בתהליכי אישור. הכל היה מתואם. אנחנו לא פורעי חוק ולא היינו האיש הרע בסיפור הזה".

### דו"ח ששון ודו"ח לוי

שני דו"חות רשמיים הוגשו על הנושא. הראשון הוא דו"ח ששון שפורסם ב-2004, והשני דו"ח אדמונד לוי ב-2012.

**דו"ח ששון ([[חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים]])** – ביולי 2004 הורה ראש הממשלה אריאל שרון לעורכת הדין טליה ששון להגיש לו חוות-דעת בנושא "המאחזים הבלתי מורשים באזורי יהודה שומרון ועזה", בעקבות הסכמתה של הממשלה לתוכנית מפת הדרכים, בה נאמר כי ממשלת ישראל תפנה כל בנייה שנעשתה לאחר מרץ 2001. הדו"ח כלל בדיקה של הנושאים הבאים: מיקום המאחזים, גודלם ומועד הקמתם; דרך הקמתם; והרשויות השונות – ציבוריות ואחרות – המעורבות בהקמתם. בדו"ח נכללה חוות דעת לגבי הצעדים המשפטיים הנדרשים להפסקת תופעת המאחזים.

הדו"ח קבע שהקמת מאחזים בלתי מורשים כרוכה בביצוע עבירות פליליות, ועל כן יש צורך בטיפול משפטי ממשלתי הן בדרך של פתיחת תיקים פליליים והן באמצעות נקיטת הליכים מנהליים נגד תושבי המאחזים עצמם. עוד ממליץ הדו"ח על שורה של תיקוני חקיקה נדרשים, ועל הפסקת העלמת העין הממשלתית מהתופעה. הדו"ח הוגש לממשלה, אשר הקימה ועדת שרים מיוחדת ליישומו.

**דו"ח לוי ([[הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון]])** – הוגש על ידי ועדה בראשות השופט אדמונד לוי בשנת 2012, בעקבות התחייבות ממשלתית בפני בג"ץ להסיר כל בנייה על אדמות בבעלות פלסטינית פרטית ביהודה ושומרון. הוועדה לא עסקה במאחזים בלבד, אך גם בהם. הדו"ח בוחן לאורכו את גישת דו"ח ששון ומציג לצידה את עמדת המשיבים לדו"ח (ראש חטיבת ההתיישבות הסוכנות היהודית, הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש, ראש המנהל לבנייה כפרית במשרד הבינוי והשיכון, ואחרים). השאלות שהדו"ח מברר הן: בנייה והרחבה של יישובים לפני החלטת ממשלה, שלגביה נטען כי מדובר בנוהל רגיל ומקובל בכל מקום; האם הרחבת יישובים מצריכה הסכמה מפורשת מן הממשלה או שהרשויות יכולות להניח את הסכמתם מכת הקמת היישוב; והנחת המתיישבים שפעילות הרשויות נעשית כדין.

### ועדת השרים לטיפול במאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים
**ועדת השרים לטיפול במאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים** הוקמה על ידי ממשלת אולמרט ביולי 2007, בראשותו של סגן ראש הממשלה חיים רמון. בדיון בספטמבר 2007 קבע חיים רמון כי: "עיקר עבודת הוועדה היא קביעת הנהלים לגבי הבנייה ביהודה ושומרון, להמשך. זאת לאחר 40 שנה שאין נהלים שכאלה. אין בין כך לבין המאחזים הבלתי חוקיים כפי שנקבע כבר בעבר, דבר". ראש המינהל האזרחי ביהודה ושומרון, תת-אלוף יואב מרדכי, אמר לשרים שיש הרחבה של המאחזים, אולם אין בנייה של מאחזים חדשים. לטענת מרדכי, המינהל האזרחי מקיים פעילות אכיפה מוגברת נגד המאחזים הכוללת החרמת כלים, הריסות מבנים ומעצר של הבנייה בשלבים ראשונים, תוך הוצאת צווים משפטיים.

בנובמבר 2008, במסגרת דיון בממשלה שהוקדש לנושא אכיפת החוק בשטחים, החליטה ממשלת ישראל להפסיק באופן מיידי תמיכה ישירה או עקיפה במאחזים ובתשתיות שלהם, וכן הוטל על שר הביטחון, אהוד ברק, ליזום תיקוני חקיקה בכל מקרה בו ימצא כי החקיקה הקיימת אינה יעילה באופן מספק למאבק במאחזים. מועצת יש"ע ביקרה בחריפות את ההחלטה, וטענה שמדובר בהחלטה שערורייתית ודמגוגית שיש בה משום ענישה קולקטיבית.

### חוק ההסדרה ותקנת השוק

**חוק ההסדרה (חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון)** הוא ניסיון נוסף להסדיר את המאחזים ואת אדמות מדינה. החוק עוסק בהתיישבות שנבנתה בתום לב במקרקעין הטעונים הסדרה או שניתנה הסכמת המדינה לבנייתה, בתקופה שקדמה ליום פרסומו של החוק.

החוק קובע כי מקרקעין שאין בהם בעל זכויות במקרקעין – הממונה על הרכוש הממשלתי באזור יהודה והשומרון ירשום אותם כרכוש ממשלתי, ואילו מקרקעין שיש בהם בעל זכויות במקרקעין, זכויות השימוש בהם יועברו לידי הממונה, כאשר הסכום שהושקע בבניית ההתיישבות עלה, בשעת הבנייה, על שוויים של המקרקעין בלי ההתיישבות באותה שעה. זכויות השימוש וההחזקה במקרקעין שהועברו לממונה יוקצו לצורכי ההתיישבות שנבנתה על אותם מקרקעין, ויותלו כל הליכי האכיפה והצווים המנהליים הקיימים בעניין אותה התיישבות.

בעל הזכויות במקרקעין, שזכות השימוש בהם ניטלה ממנו, יהיה זכאי, לפי בחירתו, לדמי שימוש שנתיים בשיעור של 125% מערכם הראוי של דמי השימוש כפי שתקבע ועדת שומה, או לדמי שימוש מהוונים לתקופות של 20 שנה כל פעם בשיעור של 125% מערכם הראוי, או לקרקע חלופית ככל שהדבר אפשרי בנסיבות העניין.

החוק מונה רשימה של 16 התנחלויות ומאחזים שבהם תיבדק רלוונטיות החוק: עפרה, נתיב האבות, עלי, כוכב השחר, מצפה כרמים, אלון מורה, מעלה מכמש, שבי שומרון, קדומים, פסגות, בית אל, יצהר, הר ברכה, מודיעין עילית, נוקדים, כוכב יעקב. לשר המשפטים, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, נתונה סמכות להוסיף יישובים לרשימה זו.

עשרות יישובים פלסטיניים ביהודה ושומרון, יחד עם עמותות שמאל ישראליות אחדות, עתרו לבג"ץ נגד החוק. ב-17 באוגוסט 2017 הוציא בג"ץ, לבקשת היועץ המשפטי לממשלה, צו ביניים המקפיא לחודשיים את יישום החוק. עקב סירובו של היועץ המשפטי לממשלה להגן על החוק, ייצג עורך דין פרטי, הראל ארנון, את הממשלה בדיון. בתגובתה המקדמית לעתירות ציינה ממשלת ישראל שהחוק "נועד להתמודד עם מציאות מורכבת וייחודית, המובילה לא אחת לתוצאות קשות של הריסה ללא תועלת בצדן לאיש, ואשר גוזרות על אלפי משפחות חיים תחת עננת אי-ודאות". גם היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, ביקש להימנע מפסילת החוק.

ב-9 ביוני 2020 ביטל בג"ץ את החוק, ברוב של 8 שופטים נגד אחד, בנימוק שהוא פוגע בזכויות חוקתיות לקניין, לשוויון ולכבוד של התושבים הפלסטינים, בלי שיעמוד בתנאיה של פסקת ההגבלה, ולכן אינו חוקתי. הנשיאה אסתר חיות ציינה בפסק דינה:

 פס"ד **תקנת השוק** במקרקעין, הקבועה בסעיף 5 לצו בדבר רכוש ממשלתי (יהודה והשומרון) (מס' 59), התשכ"ז-1967, קובעת כי "כל עסקה שנעשתה בתום לב בין הממונה לבין אדם אחר בכל נכס שהממונה חשבו בשעת העסקה לרכוש ממשלתי, לא תיפסל ותעמוד בתקפה, גם אם יוכח שהנכס לא היה אותה שעה רכוש ממשלתי". התקנה שמשה בסיס לפסיקת בית המשפט המחוזי בירושלים באוגוסט 2018 בפרשת מצפה כרמים, בה עתרו פלסטינים לבעלות על אדמות המאחז, פסק בית המשפט כי יש להסדיר את ההתיישבות במצפה כרמים.

העותרים הגישו ערער לבג"ץ, שב-27 באוגוסט 2020 הפך בדעת רוב את פסק הדין. בפסק הדין קבעה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות כי רשויות המדינה הרלוונטיות התנהלו שלא בתום לב, ולפיכך לא ניתן להחיל על המקום את "תקנת השוק". בספטמבר 2020, הגיש היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, לבקשת שר הביטחון בני גנץ ועל דעת שר המשפטים אבי ניסנקורן, בקשה לדיון נוסף. הבקשה התקבלה והתיק היה מצוי מנובמבר 2020 בפני דיון נוסף בהרכב מורחב. בספטמבר 2020, הגיש היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, לבקשת שר הביטחון בני גנץ ועל דעת שר המשפטים אבי ניסנקורן, בקשה לדיון נוסף. הבקשה התקבלה והתיק נוהל החל מנובמבר 2020 בפני הרכב מורחב. ביולי 2022, ברוב של 4 כנגד 3 שופטים, הפך בית המשפט העליון את החלטתו הקודמת, וקבע כי אין לפנות את תושבי מצפה כרמים מבתיהם. השופטת דפנה ברק-ארז הצטרפה לעמדה העקרונית של השופטים חיות, פוגלמן וברון המצמצמת את תחולתה של תקנת השוק שבחוק הצבאי בשל תחולתם של עקרונות המשפט הבין-לאומי באזור התפוס בתפיסה לוחמתית, אך מנגד הצטרפה למעשה לעמדת השופטים הנדל, עמית וסולברג אשר פסקו לטובת המדינה והכשירו את החזקת הקרקע בפועל על ידי המתיישבים. את פסק דינה היא מסכמת כך:

### הצעות נוספות
במשך השנים העלו חברי כנסת שונים הצעות חוק לטיפול במאחזים. חלקן קראו לפינויים, כמו הצעות שהגישו רן כהן, איתן כבל, מוסי רז ודני יתום ואופיר פינס ב וב. מנגד, הוגשו הצעות להסדרת המאחזים או למניעת פינוי, כמו אלה של מירי רגב, אורית סטרוק, שמחה רוטמן, אוהד טל ומשה סולומון ואחרים.

### ממשלת ישראל השלושים ושבע
באפריל 2024 החלה ממשלת ישראל השלושים ושבע בהכשרת 68 מאחזים, ביוזמת שר האוצר בצלאל סמוטריץ' ובהתאם להסכם הקואליציוני עם סיעת הציונות הדתית. סמוטריץ' הורה למשרדי הממשלה להקצות למאחזים תקציבים כמו לכל יישוב רגיל, ובכך להשוות את מעמדם לזה של כל יישוב אחר בישראל. במאחזים ייסללו כבישים, יוקמו מוסדות חינוך, קופות חולים, טיפות חלב ומוסדות נוספים. צעד זה נועד גם למנוע פינוי עתידי.

## חמ"ל מאחזים
בינואר 2012 הוגשו כתבי אישום נגד חמישה בני אדם, אשר הפעילו חמ"ל שמטרתו לעקוב אחר תנועות הצבא, במטרה לסכל פינוי מאחזים. בכתבי האישום נזכר חבר הכנסת זאב אלקין כאחד מהמקורות של הקבוצה.

## ראו גם
* בנייה בלתי חוקית בישראל
* הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C
* מעמד הקרקעות ביהודה ושומרון
* תפיסת קרקעות ביהודה ושומרון
* רשימת מאחזים

## קישורים חיצוניים
* דו"ח על מעמד הבנייה באזור יהודה ושומרון, ("דו"ח אדמונד לוי"), יולי 2012
* חוות הדעת בעניין מאחזים בלתי מורשים ("דו"ח ששון"), באתר שלום עכשיו
* 
* 
* רשימת המאחזים ופירוט עליהם באתר שלום עכשיו
* נדב שרגאי, המאחזים - פרויקט מיוחד, בעיתון הארץ
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מפעל ההתנחלות
קטגוריה:צורות התיישבות בישראל
קטגוריה:בנייה בלתי חוקית
קטגוריה:ביטויים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני