open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

**וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט** (**Wilhelmine von Hessen-Darmstadt**; 25 ביוני 1755 - 15 באפריל 1776), ידועה גם בשם **נטליה אלכסייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה**, הייתה אשתו הראשונה של פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הצאר פאבל הראשון לעתיד.

## שנותיה המוקדמות
הנסיכה וילהלמינה נולדה בעיר ברנדנבורג שבפרוסיה ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט מבית הסן. אחת מאחיותיה, פרדריקה לואיזה, הייתה נשואה לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. כשקיסרית רוסיה יקתרינה השנייה חיפשה בשנת 1773 כלה מתאימה לבנה פאבל, יורש העצר בן ה-19, היא התייעצה עם ידידה פרידריך השני, מלך פרוסיה, שהציע את אחת משלוש בנותיו הלא נשואות של לודוויג התשיעי. הקיסרית, שלא ידעה איזו מבין שלוש הנסיכות לבחור לבנה, הזמינה את וילהלמינה יחד עם אחיותיה אמליה ולואיזה יחד עם אימן, קרולינה, לביקור בחצר המלוכה הרוסית.

הנסיכות נסעו דרך ברלין לנמל, בו ארבע ספינות רוסיות שנשלחו על ידי הקיסרית לקחו אותן לרוסיה. מפקד הצי הקטן היה חברו הטוב ביותר של הנסיך פאבל, הרוזן אנדריי רזומובסקי, שנשבה בקסמיה של הנסיכה וילהלמינה מיד.

יומיים לאחר הגעתן לסנקט פטרבורג בחר הנסיך הגדול פאבל בווילהלמינה ככלתו. הנסיכה הצעירה הייתה יפה ומלאת שמחת חיים והנסיך חיבב אותה מיד. לפני חגיגות החתונה הראוותניות, שנערכו ב-29 בספטמבר 1773, וילהלמינה המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את שמה הרוסי - נטליה אלכסייבנה.

## הנסיכה הגדולה נטליה
בזמן הקצר שבילתה הנסיכה ברוסיה עליזותה וקלילותה החיו את חצר המלוכה. בהתחלה הייתה הקיסרית יקטרינה מרוצה ביותר מהשידוך, אולם לאחר זמן קצר החלו לצוץ בעיות. הנסיכה הספונטנית סירבה ללמוד רוסית ופעלה לפי רצונה ולא לפי העצות שקיבלה מאנשי החצר. נישואיה עם פאבל היו כושלים כמעט מן ההתחלה והיא פתחה ברומן עם חברו הטוב, אנדריי רזומובסקי, שהתאהב בה כבר במהלך הנסיעה לרוסיה. חצר המלוכה כולה ידעה על הרומן, ובאותו הזמן נטליה נכנסה להריון.

## מותה
נטליה עברה לידה קשה ב-15 באפריל 1776 ותינוקה נולד מת. למרות גודלו הרב של התינוק סירבו רופאי החצר לבצע ניתוח קיסרי והנסיכה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, בגיל 21.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בית הסן
קטגוריה:נשות קיסרי רוסיה
קטגוריה:נסיכות הסן-דרמשטאדט
קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:מהגרים לרוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1755
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1755
קטגוריה:נפטרות ב-1776
עדה פיינברג-סירני

**עדה פיינברג-סירני** (22 באפריל 1930 – 4 בנובמבר 2025) הייתה מחנכת ופוליטיקאית ישראלית. חברת הכנסת מטעם המערך בכנסת השביעית.

## ביוגרפיה
פיינברג-סירני נולדה ברומא שבאיטליה בשם עדה איסקיה פרייה אלפונסה רחל, בתם של אנריקו סרני, בן למשפחת סרני (Sereni) הידועה באיטליה, ואחיו הבכור של אנצו סרני, ולדבורה אילון-סרני, נכדת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, ילידת ירושלים, שהגיעה לאיטליה ללמוד באוניברסיטה. לאחר מות אביה והשלמת לימודיה של אמה, עלתה עם אמה לארץ ישראל ב-1934. היא למדה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ("בית החינוך בצפון") שבתל אביב ובגימנסיה הרצליה ובנעוריה החלה בפעילות בתנועת הצופים. מטעם התנועה היא הייתה חברה בגרעין הכשרה וגויסה לפלמ"ח, לגדוד השלישי של חטיבת יפתח. שירתה בתקופת ההכשרה בנגב ובבית-שאן והוסבה למש"קית סעד. עם שחרורה מצה"ל הצטרפה ב-1949 למקימי קיבוץ יראון.

לאורך השנים הייתה פיינברג-סירני חברה במוסדותיה המרכזיים של תנועת הקיבוץ המאוחד. היא עסקה בחינוך ובהוראה במסגרת בית הספר האזורי "פינת אנה פרנק".

לקראת הבחירות לכנסת השביעית ביקשה חטיבת אחדות העבודה במפלגת העבודה להציב מטעמה ברשימת המפלגה לכנסת אישה מיישוב ספר. בעקבות סירובן של רחל רבין ושל חנה גורי, הסכימה פיינברג להיענות לפנייה. בשנת 1969 נבחרה לכהן בכנסת השביעית. בשנת 1972 הגישה עם חייקה גרוסמן הצעת חוק להנהגת נישואין אזרחיים בישראל. לקראת הבחירות לכנסת השמינית ויתרה על הכהונה בכנסת ולא הציגה את מועמדותה להמשיך לקדנציה נוספת.

לאחר תום כהונתה נמשכה פעילותה במסגרת התנועה הקיבוצית, ובכללה כמרכזת אגף הצעירים של התנועה הקיבוצית המאוחדת (1983–1986).

נפטרה ב-4 בנובמבר 2025 והובאה למנוחות ביראון .

### חיים אישיים
הייתה נשואה לישראל (איזי) פיינברג (1930–1975). לזוג שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות ילידות איטליה
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמות הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:יראון: אישים
קטגוריה:חברות הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:משפחת סרני
קטגוריה:בוגרות בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:משפחת רבינוביץ'-תאומים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2025
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
ספין-אוף (עסקים)

**ספין-אוף** (מאנגלית: **Spin-off**) הוא תהליך שבו חברה מנתקת מעצמה חברה בת על ידי חלוקת מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות.

## הספין אוף כתהליך לגיטימי
פעמים רבות חברת אם סופגת הפסדים בדוחותיה כתוצאה מפעילות גרועה של חברת הבת. כדי להתמודד עם הבעיה מחלקת החברה האם את מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות של החברה האם. החברה האם מוצגת כעת בניכוי החברה הבת, והפעילות של החברה הבת אינה משתקפת בדוחותיה הכספיים. ההון העצמי של החברה הבת נגרע מההון העצמי של החברה האם ולכן החברה האם שווה פחות לאחר ביצוע הספין אוף. עם זאת בעבור בעל המניות של החברה האם אין כל הבדל כי למרות הירידה בערך מניות החברה האם הוא מקבל מניה של החברה הבת השווה להפרש (דלתא) שנוצר.
במצב החדש שנוצר תיבחן החברה הבת בנפרד מהחברה האם. כעת החברה האם יכולה להציג את הנתונים שלה ללא החברה הבת, והחברה הבת תידרש לשפר את ביצועיה. דירקטוריון החברה הבת יהיה מצוי כעת בביקורת משמעותית יותר מאשר היה בעבר.

## הספין אוף כתהליך לא לגיטימי
למרות שבעקרון הספין אוף הוא מהלך כשר ובריא, פעמים רבות הוא מנוצל כדי לעקוף כללים תאגידיים שונים בעיקר מתחום דיני ניירות הערך. ספין אוף היה טכניקה שאפשרה לחברות פרטיות להפוך לציבוריות וזאת ללא התהליך המפרך הנדרש לשם כך. חברה פרטית הייתה מוצאת שלד בורסאי או חברת שלד כלשהי ומתקשרת עימם בחוזה מורכב. ראשית, חברת השלד הייתה מקימה חברה בת. שנית, החברה הבת הייתה רוכשת מניות מהחברה הפרטית בעבור סכום הנמוך מערכן האמיתי. שלישית, חברת השלד הייתה מבצעת ספין אוף למניות החברה הבת ובכך הופכת את מניות החברה הפרטית למניות נסחרות. בדרך זו ניתן היה להחדיר לשוק מניות של חברות שלא הגישו למשל תשקיף או שלא עמדו בכללי הבורסה.

## לקריאה נוספת
* 

קטגוריה:עסקים
קטגוריה:שוק ההון
אברהם גיבלבר

**אברהם גיבלבר** (23 במרץ 1910 - 2 באוגוסט 2002) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת השמינית מטעם המערך.

## ביוגרפיה
גיבלבר נולד בפולין והיה פעיל מנעוריו בתנועות ציוניות. בשנים 1937–1940 כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בפולין. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ אפק.

לאורך השנים היה גיבלבר פעיל במוסדות אחדות העבודה - פועלי ציון, ב-1958 מונה למזכיר ארגוני של המפלגה, וכיהן כמזכיר המפלגה בשנים 1959–1963 ובשנית בין 1966–1967. לאחר יצירת מפלגת העבודה ב-1969 כיהן בה כמזכיר משנה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית שובץ במקום הרביעי ברשימת נציגי הקיבוץ המאוחד, ואחר כך במקום ה-46 ברשימת העבודה. העבודה זכתה ב-51 מנדטים וגיבלבר נבחר מטעמה לכנסת השמינית. בכהונתו הוא היה סגן יושב ראש הכנסת, חבר ועדת הפנים ואיכות הסביבה וחבר ועדת השירותים הציבוריים.

לאחר סיום כהונתו בכנסת נבחר, בשנת 1979, לחבר עמית בוועד הפועל הציוני. מאוחר יותר נבחר גם לכהן כחבר מועצת "יד ושם" ושימש יו"ר הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות. במקביל המשיך להיות פעיל במרכז מפלגת העבודה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמינית
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:פעילים ציונים בפולין
קטגוריה:אפק (קיבוץ): חברי הכנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
יהודה חשאי

**יהודה חשאי** (נולד ב-3 בינואר 1934) הוא פוליטיקאי, פילוסוף וצלם ישראלי. חבר הכנסת לשעבר מטעם המערך.

## ביוגרפיה
חשאי נולד בעיר א-דאלע  בירת מחוז א-דאלע שבתימן. עלה לארץ ישראל עם משפחתו זמן קצר לאחר לידתו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון טשרניחובסקי בנתניה. בגיל 17 התקבל ללימודים באקדמיה בצלאל, אך הוריו מנעו ממנו לממש את לימודיו. בשנים 1953–1961 שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. לחם במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות המילואים, על אף היותו באותה תקופה חבר הכנסת.

בשנת 1961 הצטרף חשאי למפא"י והחל לפעול במסגרתה. לאורך השנים הוא כיהן כמנהל מחלקת יוצאי תימן, מנהל המחלקה המוניציפלית ומשך 15 שנים יושב ראש האגף המוניציפלי. בשנת 1980 הוא נכנס לכנסת התשיעית במקומו של יגאל אלון. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת העשירית ובשנות חברותו בכנסת הוא היה חבר ועדת הכספים, ועדת הכנסת וועדת הפנים ואיכות הסביבה. שימש סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית.

לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חשאי מנכ"ל תאטרון מחול ענבל" והתמסר לתחביבו כצלם. בתחביב זה עסק מנעוריו ובשנות ה-50 הקים מעבדת צילום בביתו. בין מוריו בתחום נמנו רודי ויסנשטין ויעקב בורנשטיין. במהלך השנים הוצגו תצלומיו ביותר ממאה תערוכות צילום, ובעבור פועלו הוענק לו פרס ארגון הצלמים הבינלאומי (FIAP) . כיום הוא מכהן, בהתנדבות, כיושב ראש "העמותה לאמנות הצילום תל אביב-יפו" ויושב ראש "העמותה הארצית לאמני הצילום בישראל", המאגדת כ-13 מועדוני צילום בארץ.

במהלך השנים השלים תואר ראשון במדעי המזרח ואפריקה ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ושנת לימודים לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.

בשנת 2023, הוציא את ספרו "אפשר גם אחרת", אוטוביוגרפיה על חייו החל מלידתו בתימן ועד היום.

## מפרסומיו
***שיקום למופת**, 1992 (עורך ראשי).
***אפשר גם אחרת,** 2023 (כתב).

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיון יהודה חשאי, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:בוגרי תיכון טשרניחובסקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
דניאל רוזוליו

**דניאל (דני) רוזוליו** (6 במאי 1927 – 14 באוקטובר 2005) היה איש ציבור ישראלי, ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם המערך.

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, שהיה המפכ"ל החמישי של משטרת ישראל.

בנעוריו למד בגימנסיה שלווה בעיר והיה חניך ומדריך בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ בית הערבה, ונלחם עם חבריו בסדום. עם פינוי הקיבוץ במלחמת העצמאות, עבר צפונה ונמנה עם מייסדי קיבוץ כברי, בו התגורר עד מותו.

לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952–1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.

בשנת 1967 התמנה לתפקיד עוזר לשר ההסברה ישראל גלילי, ומילא אותו עד לשנת 1969, עת מונה לאחראי על שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה. הוא מילא תפקיד זה חודשים ספורים, עד כינון הממשלה החמש עשרה.

בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, וב-1981 נבחר בשנית לכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב-ראש ועדה משותפת לענייני חינוך בצה"ל וכיושב-ראש ועדת משנה לענייני לבנון. ב-16 במאי 1983 פרש מהכנסת והוחלף בחיים רמון.

רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בשנים 1972–1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל בונה בשנים 1983–1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.

במהלך השנים השלים לימודים אקדמיים וסיים תואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב בהנחיית פרופ' יונתן שפירא. הוא שימש כמרצה בתחום באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית גליל מערבי, וכן כחוקר במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה.

רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.

הותיר אחריו את מרגלית אשתו ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.

## קישורים חיצוניים

* 

* דניאל רוזוליו, באתר הפלמ"ח
* 
* 

## אילן יוחסין

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ המאוחד
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מדעי החברה
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: חולים סופניים
דני
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:כברי: אישים
קטגוריה:בית הערבה: אישים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה שלווה
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:אישים הקבורים בכברי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
עבד א-רחמן אל-ג'ברתי

**עַבְד א-רַחמן אל-גַ'בַרְתי** (בערבית: **عبد الرحمن الجبرتي**; שמו המלא: עבד א-רחמן בן חסן בן בורהאן א-דין אל-ג'ברתי, **عبد الرحمن بن حسن بن برهان الدين الجبرتي**; 1754-1822) היה מלומד מוסלמי מצרי והיסטוריון ששהה רוב חייו בקהיר ותיעד את פלישת נפוליון למצרים בעיני ילידי המקום.
## ביוגרפיה
מעט ידוע על חייו. פרנץ שטיינר סובר כי אל-ג'ברתי נולד בכפר תל אל-ג'ברתי בצפון פרובינציית הדלתא של בחיירה, לעומת זאת עבד אל-קאדר סאלח כותב שאל-ג'ברתי נולד בקהיר.
לפי כתיבתו של אל-ג'ברתי, שמו נלקח מ"סבו מדרגה שביעית," עבד א-רחמן, שהיה שאר המשפחה הרחוק ביותר בזמן שניתן להתחקות אחריו עבד א-רחמן היה מאזור אל-ג'ברתי (Jeberti) בזיילה (Zeila), בסומליה המודרנית (אז תחת שליטת אתיופיה)
וביקר בקהילות ג'ברתי במכה ואל-מדינה לפני שנסע למצרים שם היה לשייח' וראש קהילת ג'ברתי שם. השערה אחרת היא שסב-סב-סבו הגיע משבטי ג'ברתי שבסודאן.

אל-ג'ברתי למד באוניברסיטת אל-אזהר, והחל לרשום את דברי הימים של המאורעות שקרו בקהיר. כרוניקות אלה נודעות באנגלית בדרך כלל כ"ההיסטוריה של מצרים של אל-ג'ברתי" (al-Jabarti's History of Egypt), ונודעות בערבית כ"**עג'איב אל-את'אר פי א-תראג'ם ואל-אח'באר** (**عجائب الاَثار في التراجم والاخبار**).
הם טקסט היסטורי חשוב בשל היותם דיווח מפי עד ראייה לפלישת נפוליון למצרים ותפישת השלטון בידי מוחמד עלי. הרשימות העוסקות במשלחת הצרפתית ובכיבוש נכללו בכרך נפרד באנגלית בשם "נפוליון במצרים" (Napoleon in Egypt).

לפי מארסו, באחרית ימיו בחר אל-ג'ברתי להיטמן בתל אל-ג'ברתי, העיר שממנה הגיעו אבותיו, לפי סברתו.

## לקריאה נוספת

* עבד  אלג'ברתי, **היום שבו התערערו חוקי בראשית: הכרוניקה המופלאה של הכיבוש הצרפתי במצרים** (מערבית: עמנואל קופלביץ), משכל - הוצאה לאור, 2020.

## קישורים חיצוניים

*.
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריונים מצרים
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:ילידי 1754
קטגוריה:נפטרים ב-1822
שארפ

**שארפ** הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעו חד.

קטגוריה:שמות משפחה
איטלקית יהודית

**איטלקית יהודית** היא שפה המבוססת על השפה האיטלקית, והייתה בשימוש על ידי קהילות יהודיות רבות ברחבי איטליה ועדיין חיה. היא התפתחה בין המאה העשירית למאה התשע עשרה, ונקראה גם "לעז", "לטינו", "איטליאנו" או "וולגאר". אך מוכרת גם בשם "איטלקיאן"

האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. גם בקורפו שביוון דיברו בשני ניבים של שפה זו.

האיטלקית היהודית נכתבת בכתב העברי. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: achlare - לאכול, gannaviare - לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, בעיקר ברומא, בקורפו ובישראל, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית.

## לקריאה נוספת
* י"ל לוי, **הערך: איטלקית יהודית**, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים א, תשכ"ז 1967, עמ' 149-150.
* מיכאל ריז'יק, הדקדוק ואוצר המילים באיטלקית היהודית הקדומה כנגד להגי הגטו : השונה והמשותף, **מסורות**, ט"ו, תש"ע 2010, עמ' 155-172.
* מריה מאיר-מודנה, על הסמנטיקה של המלים העבריות באיטלקית יהודית, **מקדם ומים**, ה, תשנ"ב 1992, עמ' 93-99.
* לואיזה פרטי קואומו, תרגום עובדיה לאיטלקית יהודית : סוגיות תחביריות, **מסורות**, ט-י"א, תשנ"ז 1997, עמ' 495-510.
* לואיזה פרטי קואומו, ספר יונה ותרגומיו לאיטלקית-יהודית, **הקונגרס העולמי למדעי היהדות**, 9, ד, 1, תשמ"ו 1986, עמ' 131-138.
* Mayer Modena, Maria Luisa, *Vena Hebraica nel Giudeo-Italiano. Dizionario dell’Elemento Ebraico negli Idiomi degli Ebrei d’Italia*, LED, Milano 2022

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:יהדות איטליה
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
צרפתית יהודית

**צרפתית יהודית** (במקור **צרפתית** סתם; אין להתבלבל עם השפה הצרפתית הנכרית, ששמה בעברית נגזר ממנה) הייתה שפה רומאנית-יהודית שהתפתחה מהשפה הצרפתית של ימי הביניים והייתה בשימוש הקהילות היהודיות בצפון צרפת, ארצות השפלה וכן במערב גרמניה בערים כמו מיינץ, פרנקפורט ואאכן. השפה הושפעה גם מהצרפתית הקדומה, הגרמנית הקדומה הגבוהה ומהיידיש, כללה מילים נלוות מעברית ונכתבה בכתב עברי.

השפה פרחה במאה ה-11 בצרפת וחכמים ידועים כגון רש"י ורבי משה הדרשן דיברו בה והשתמשו בה בכתביהם. מסיבה זו היא מתועדת היטב, וחוקרי הצרפתית הקדומה מוצאים בה כר נרחב למחקר. המיוחד בשפה הצרפתית יהודית הוא שבניגוד לשפות יהודיות אחרות נעשה במסגרתה שימוש גם בניקוד (דהיינו, בניקוד טברני) לצורך ציון התנועות. הצרפתית היהודית נכחדה ומאז ימי הביניים אינה בשימוש.

## קישורים חיצוניים
* צרפתית יהודית בכתבי רש"י:
** משה קטן, אוצר לעזי רש"י לתנ"ך
** משה קטן, אוצר לעזי רש"י לתלמוד
* 

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:צרפתית
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:שפות יהודיות
פורטוגזית יהודית

[ממוזער|מכתב מסחרי כתוב בפורטוגזית-יהודית, בכתב עברי ([סוליטריאו). סלוניקי, המאה ה-16.]]
**פורטוגזית יהודית** היא שפה רומאנית-יהודית, שהייתה מדוברת על ידי יהודי פורטוגל. היא נקראת גם לוסיטאנית, ונכתבה באותיות עבריות או לטיניות. השימוש בה התמעט עם גירוש יהודי פורטוגל, אך השתמר במידה מסוימת בקהילות שמצאו מקלט באמסטרדם שבהולנד וליוורנו שבאיטליה. השפה השפיעה רבות גם על הלאדינו וגם על השפות הקריאוליות פפיאמנטו וסרמקנית.

בשפה ישנם אלמנטים של פורטוגזית ארכאית שלא קיימים בפורטוגזית המדוברת כיום, בדומה ללאדינו ולספרדית. שרידים של שפה זו השתמרו בניבי הדיבור של מספר קהילות של צאצאי האנוסים, המתגוררים באזורים כפריים בפורטוגל, אך השפה עצמה אינה בשימוש מאז המאה התשע עשרה.

## ראו גם
* שפות רומאניות יהודיות

## לקריאה נוספת

* Blondheim, David S. “An Old Portuguese Work on Manuscript Illumination,” *Jewish Quarterly Review* 19 (1929): 97–135.
* Cohen, Dov. "New Sources in Portuguese Aljamiado A Collection of Letters Concerning the Commercial Activities of Sephardic Jews in the Ottoman Empire and Italy During the Mid-Sixteenth Century", Claude B. Stuczynski and Bruno Feitler (eds.), *Portuguese Jews, New Christians, and 'New Jews*'. Leiden-Boston: Brill, 2018, pp. 73-101.
* González Llubera, Ignacio. “Two old Portuguese Astrological Texts in Hebrew Characters,” *Romance Philology* 6 (1952–1953): 267–272.
* Hilty, Gerold. “A versão portuguesa do ‘Livro cunprido’,” *Biblos* 58 (1982): 208–267
* Hilty, Gerold. “Le judéo-portugais: une langue marginalisée?,” in *De márgenes y silencios, Homenaje a Martín Lienhard*, edited by Annina Clerici & Marília Mendes. Madrid: Iberoamericana-Vervuert, 2006, 99–116.
* Hilty, Gerold. “Um novo texto judeu-português aljamiado,” in *Lenguas en diálogo. El iberorromance y su diversidad linguistica y literaria. Ensayos en homenaje a Georg Bossong*, edited by Hans-Jörg Döhla, Raquel Montero Muñoz and Francisco Báez de Aguilar González. Madrid: Iberoamericana, 2008, 177–182.
* Salomon, Herman Prins. “A Fifteenth-Century Haggada with Ritual Prescriptions in Portuguese Aljamiado,” *Arquivos do Centro Cultural Português* 15 (1980): 223–234.
* Sharon, Miriam. “Judeo-Portuguese,” in *Jewish Language Research Website*. Accessed March 23, 2017. **
* Strolovitch, Devon L. “Old Portuguese in Hebrew script: convention, contact and convivência,” PhD Dissertation, Cornell University, 2005.
* Teles Duchowny, Aléxia. “De Magia (Ms. Laud Or. 282, Bodleian Library): Edição e estudo,” PhD Dissertation, Universidade Federal de Minas Gerais, 2007.
* Wexler, Paul. “Linguistica Judeo-Lusitanica,” in *Judeo-Romance Languages*, edited by Isaac Benabu and Joseph Sermoneta. Jerusalem: Misgav Yerushalayim, 1985, 189–208.


## קישורים חיצוניים

* מחקר מקיף אודות השפה הפורטוגזית-יהודית 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
שארל בלה

**שארל ארנסט בלה** (בצרפתית **Charles Ernest Beulé**; 29 ביוני 1826 – 4 באפריל 1874) היה ארכאולוג ומדינאי צרפתי.

## חייו
בלה נולד בסומיר בעמק הלואר והתחנך באקול נורמל סופרייר שבפריז. עיקר פרסומו בא לו לאחר שכיהן כפרופסור בבית הספר הצרפתי באתונה החל ב-1851, וחשף את שרידי הדרך העתיקה שהובילה אל הפרופילאה באקרופוליס באתונה. שער הכניסה לאתר הקרוי מאז על שמו, וחיבורו הידוע ביותר, "האקרופוליס של אתונה" (L'Acropole d'Athènes), התפרסם ב-1853 ועסק בממצאיו אלה. לאחר מכן עסק בעבודות מחקר באתר העיר קרתגו ועל שמו נקראים האפסיסים שחשף באתר.

מששב לצרפת הוענקו לו מספר תארים אקדמאים ואחרים, ובין היתר זכה באות לגיון הכבוד. בערוב ימיו הקדיש את זמנו לפוליטיקה ונבחר כחבר באספה הלאומית של צרפת ב-1871. משך מספר חודשים בשנת 1873 כיהן כשר הפנים, וב-1847, בגיל 47 שלח יד בנפשו.

בין יצירותיו האחרות: 
* מחקרים אודות הפלופונסוס (Études sur le Péloponnèse, 1875) 
* המטבעות של אתונה (Le monete di Atene, 1858)
* האדריכלות במאה של פיסיסטראטוס (L'Architecture au siècle de Pisistrate, 1860)
* חפירות בקרתגו (Fouilles à Carthage, 1861)
* תהלוכת הקיסרים (Le Procès des Césars, 1867-1870)
* תולדות האומנות היוונית לפני פריקלס (Histoire de l'art grec avant Péricles, 1870)

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של שארל בלה
* 

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1874
קטלאנית יהודית

**קטלאנית יהודית** (**Catalànic** בשפת המקור) הייתה שפה יהודית שנוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית. 

השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה בעיקר במאה ה-12 ונכחדה לאחר גירוש ספרד ב-1492. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:קטלאנית
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
אראגונית יהודית

**אראגונית יהודית** הייתה שפה יהודית שדוברה על ידי קהילות יהודיות באזור אראגון שבצפון ספרד, החל מהמאה השמינית עד גירוש יהודי ספרד (בשנת 1492), השפה ידועה גם בשם **ג'ודאו-אראגונז** (בספרדית: **Judeoaragonés**). ככל הנראה השתלבה השפה עם הלאדינו בעת שהתפשטה לאזורים דרומיים לאראגון. לקראת הגירוש ועקב גודלה של הקהילה דוברת הלאדינו חדלו היהודים האראגוניים לדבר בשפה זו, והלאדינו תפסה את מקומה הרשמי של האראגונית בקהילות היהודיות.

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
תנת

[שמאל|ממוזער|150px|סמל תנת (מתחת לסמל [בעל חמון) על מצבה בקרתחדשת]]
ממוזער|150x150 פיקסלים|כתובת תנת־עשתרת
**תנת** (בפיניקית: **𐤕𐤍𐤕**, נהגה כנראה כ"תִנִּת") הייתה אלה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלת ירח ואלה מרכזית בעיר קרתחדשת ובאימפריה שלה. תנת זוהתה עם ארטמיס היוונית ועם יונו קאילסטיס (יונו השמימית) הרומית.

תליון של סמל תנת מהמאה ה־11 לפנה"ס התגלה במגידו. אחת ההופעות המוקדמות ביותר של תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה־7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי תנת־עשתרת: . כתובת מקרתחדשת המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, פותחת בהקדשה: . הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד.

לתנת הוקדשו מרבית כתובות הנדר הפיניקיות, לרוב יחד עם בעל חמון. תוארה הנפוץ בכתובות היה "ה תנת פני־בעל", שנכתב בהקדשות בכתיב חסר כ, ולעיתים גם בשייכות כגון . כינוי נוסף שלה שנמצא בכתובות הנדר הוא "אם" או "אמא", כינוי המקביל ככל הנראה לתוארה של אשרה "אם אלים" באוגריתית, ואף לתואר השמי "אם גדולה" לאלה האם, כפי שהשתמר בשם amygdalus לשקד מצוי. תוארה הקבוע של תנת "פני בעל", שהופיע גם על מטבע יווני מאשקלון בו נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ (תעתיק: פַנבָּלוֹס), מורה שגם כאשר הפולחן מרוכז סביבה, כוחה נשאב מבעל חמון, והיא פניו. ייתכן שפולחנה קשור במסכות שעליהן סהר, סמל בעל חמון, כלומר ממש פני־בעל, פניו של בעל חמון.

סמלה של האלה  מופיע על מצבות רבות ומורכב ממשולש שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול. הסמל מופיע על כתובות נדר פיניקיות רבות המוקדשות לאלה, וכן כאמור על מטבע מאשקלון, ועל משקולת עופרת מדרום לאשדוד ים (אשדוד העתיקה). הסמל נמצא גם על תליונים רבים, בין השאר ממגידו (הוא התליון העתיק ביותר), אשקלון, תל מיכל, מרשה, צידון ומטוא .

בדומה לאשרה בכנען, תנת הייתה מקושרת לייצוגי עצים חיים, במיוחד עצי תמר, לעיתים עם יעלים משני צדדיו (מוטיב העץ והיעלים).

## ראו גם
* כתובות נדר פיניקיות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלות ירח
קטגוריה:אלות פריון
קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:פיניקים
אנדרטת צי ארצות הברית

**אנדרטת צי ארצות הברית** (באנגלית: **United States Navy Memorial**) היא אנדרטה הממוקמת בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, ברחוב 7, בין שדרת אינדיאנה ושדרת פנסילבניה. האנדרטה מנציחה את לוחמי צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. האנדרטה מנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
בסמוך לאנדרטה נבנה מבנה מוזיאון ההנצחה של הצי.

## היסטוריה
התוכנית להקמת אנדרטה עבור צי ארצות הברית מקורה בתוכנית האב של האדריכל פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון (תוכנית שהוכנה קודם להקמת העיר), אולם האנדרטה הוקמה כ-200 שנה לאחר מכן. ל'אנפנט לא ציין בתוכניתו היכן תהא האנדרטה ממוקמת, וכשהוחלט להקימה, היא מוקמה בשדרת פנסילבניה - "השדרה הראשית" של וושינגטון.

באביב 1977 התארגנה קבוצה של יוצאי צי והוקמה הקרן להקמת אנדרטת הצי. בשנת 1978 החלו בהליכי החקיקה הנדרשים לצורך הקמת האנדרטה. בשנת 1980 נחקק בקונגרס חוק המתיר את הקמת האנדרטה (ממימון פרטי).

בעקבות חקיקת החוק נבחר אתר כיכר מרקט כאתר מתאים להקמת האנדרטה, והאדריכל ג'יימס רוסאנט מניו יורק נבחר לתכננה.

עבודות הבנייה לא החלו עד שנת 1986 בשל קשיים בהשגת התרומות שנדרשו.

פסל "המלח הבודד" הושלם על ידי הפסל סטנלי בלייפלד באוגוסט 1987 והפסל הוצב בסמוך לאנדרטה שהייתה בשלבי בנייה סופיים. האנדרטה נחנכה ב-13 באוקטובר 1987. הפסל צופה לעבר ים עשוי גרניט, שמשני צידיו שתי מזרקות. סביב ים הגרניט 27 תבליטי ברונזה המתארים אירועים הקשורים בצי ארצות הברית.

בין השנים 1987 -1995 נבנו שני בניינים בחלקו הצפוני של הכיכר - הבניין המזרחי הוא מרכז המבקרים של האנדרטה אשר נפתח ביוני 1991, ונחנך רשמית ב-12 באוקטובר 1991. המבנה השני הוא מרכז ההנצחה של הצי, הכולל את תיאטרון אלין בורק, מוזיאון ובו תערוכות אודות ההיסטוריה של הצי, וכן אולם הקרנה המציג סרטים היסטוריים, מרכז מידע וספריה.

על קיר בסמוך לאנדרטה חקוקים ציטוטים מפורסמים שנאמרו על ידי אנשי צי, כדוגמת אימרתו של רב החובל ג'ון פול ג'ונס בשנת 1779: "טרם התחלתי להילחם".

## ראו גם
* אנדרטת השלום המכונה (אנדרטת הצי)
* אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית
* אנדרטת הצי וצי הסוחר

## קישורים חיצוניים

* 

* תמונות של האנדרטה
* תצלומי אוויר של האנדרטה

## הערות שוליים

צי ארצות הברית
צי ארצות הברית
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
בניין רונלד רייגן

ממוזער|250px|שמאל|בניין רונלד רייגן
**בניין רונלד רייגן ומרכז הסחר הבינלאומי** (באנגלית: **Ronald Reagan Building and International Trade Center**) הוא מבנה השוכן בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, בשדרת פנסילבניה מספר 1300, ומכיל משרדים פדרליים ומשרדים פרטיים.

## היסטוריה
עד אמצע המאה ה-20 היה באתר בו נמצא המבנה אזור של בתי זונות ופשיעה. לאחר הריסת המבנים באזור במטרה למגר את הפשיעה הפך האזור בו נמצא המבנה (שכונה "הרחבה הגדולה" - 'Great Plaza') למגרש חניה גדול. בשנת 1996 החלה הקמת המבנה לזכרו של רייגן, בתכנונו של האדריכל ג'יימס אינגו פריד, ובעלות של 768 מיליון דולרים. מבנה משרדים זה הוא המבנה הפדרלי השני בגודלו בארצות הברית, אחרי הפנטגון. 

המבנה נקרא על שם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והיה המבנה הפדרלי הראשון שתוכנן ונבנה בבירה על מנת לשמש הן כבניין משרדים פדרלי והן כבניין משרדים פרטי המשמש סוכנויות ממשלתיות וחברות שעוסקות בסחר בינלאומי וגלובליזציה. במבנה ממוקמים משרדי הסוכנות לפיתוח בינלאומי של ארצות הברית, סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית ומשרדי משמר הגבול של ארצות הברית. במבנה ממוקם אולם כנסים בו נערכים כ-1,200 כנסים וירידים מדי שנה, וכן אירועים תרבותיים. במבנה ממוקם מגרש החנייה הגדול ביותר בוושינגטון, ומבקרים בו כמיליון תיירים מדי שנה.

המבנה ממוקם מעל תחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, ולמול אנדרטת אוסקר שטראוס.


LobbyReaganBldg.jpg|מבואת המבנה
Stage and Common Area, Ronald Reagan Building.jpg|הבמה 
Ronald Reagan Building atrium.jpg|אזור הכנסים
TetrahedralSkylight,ReaganBldg.jpg|פתחי תאורה


## קישורים חיצוניים

* 
* כתבה על המבנה מאת שין 

רונלד רייגן
רייגן, רונלד
קטגוריה:שדרת פנסילבניה
קטגוריה:הנצחת רונלד רייגן
משרד הכלכלה והתכנון

**משרד הכלכלה והתכנון** היה משרד ממשלתי שפעל בישראל בין השנים 1981–1995. המשרד הוקם עם כינונה של הממשלה ה-19, בשם "משרד הכלכלה והתיאום הבין-משרדי", ולתפקיד מונה יעקב מרידור. במהלך כהונתו של גד יעקבי במשרד, הוחלף שמו למשרד הכלכלה והתכנון.

על אף שמו, מדיניותה הכלכלית של הממשלה לא נקבעה בו, כי אם במשרד האוצר, אם כי היו שנים בהן היה שותף להכנת תקציב המדינה. עיסוק מרכזי של המשרד היה הכנת תשובות הממשלה לדו"חות מבקר המדינה. יחידות נוספות במשרד כללו את הרשות לתכנון כלכלי לאומי ואת המטה לייעול המשק הציבורי.

כאשר מונה לתפקיד יוסי ביילין, ביולי 1995, הוא סבר כי אין הצדקה לקיומו של המשרד ופתח במהלך לביטולו. עם כינונה של הממשלה ה-26 בסוף אותה שנה, לא מונה שר חדש לתפקיד זה, והמשרד פורק.

ב-2009, ראש הממשלה בנימין נתניהו מינה עצמו לשר לאסטרטגיה כלכלית, תפקיד שלא הוגדר בבירור, אך יש המשווים את תפקידו לתפקיד שר הכלכלה והתכנון בעבר.

## שרים
### שרי הכלכלה והתכנון

### השר לאסטרטגיה כלכלית

## קישורים חיצוניים
* 

כלכלה והתכנון
קטגוריה:משרדי כלכלה
לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס

**לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס** (לטינית **Lucius Domitius Alexander**) היה מושל הפרובינקיה הרומית אפריקה, וכשהורה לו הקיסר מקסנטיוס לשלוח את בנו כבן ערובה לרומא לאות נאמנותו, סירב והכריז על עצמו לקיסר בשנת 308. בנוסף לפרובינקיה אפריקה שלט לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס גם על סרדיניה, וקיימות עדויות שכרת ברית עם קונסטנטינוס. בתגובה שלח מקסנטיוס כוח לדכא את המרד, ואלכסנדרוס נאסר ולאחר מכן הוצא להורג במועד שאינו ידוע במדויק, בין שנת 309 ל-311.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
מטען פורמלי

שמאל|ממוזער|250px|המטען הפורמלי לכל אטום מסומן בתוך העיגול
בכימיה, **מטען פורמלי** הוא מטען חשמלי חלקי על אטום בתוך מולקולה. המטען מוגדר על פי ההנחה כי אלקטרונים של קשר כימי משותפים באופן שווה בין האטומים, ללא תלות בהבדלי האלקטרושליליות היחסית ביניהם. הגדרה נוספת למטען פורמלי היא, המטען שיישאר על כל אטום לאחר פירוק כל הקשרים שלו בצורה הומוליטית (שוויונית).

## חישוב
FC = V - N -B/2 

כאשר:
***V** מספר אלקטרוני הערכיות של האטום
***N** מספר האלקטרונים הבלתי קושרים שלו
***2/B** מספר הקשרים קוולנטי שהאטום יוצר

דרך חלופית לקביעת מטען של אטום עם התחשבות באלקטרושליליות היא בעזרת קביעת דרגות חמצון.

בבחירת מבנה לואיס עבור מולקולה, הצורה המועדפת היא זו שתיתן לכל אטום מטען פורמלי מינימלי.

## דוגמאות
* CH4 - פחמן במתאן: 0 = 4 - 0 - 4
* -NO2 - חנקן בקבוצת ניתרו: 0 = 3 - 2 - 5
* -NO2 - חמצן בקשר כפול עם חנקן: 0 = 2 - 4 - 6
* -NO2 - חמצן בקשר בודד עם חנקן: 1- = 1 - 6 - 6

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרים כימיים
גאיזריק

שמאל|ממוזער|250px|מסעות הוונדלים בימיו של גאיזריק (כחול)
[הוונדלים תוקפים את רומא - [קארל ברולוב|ממוזער]]
שמאל|ממוזער|250px|ביזת רומא בידי הוונדלים - מאת היינריך לויטמן
**גאיזריק**, דהיינו **"מלך-חנית"**, המכונה גם **"הנכה"** בשל מומו הגופני (סביבות 389 – 25 בינואר 477), היה מלך הוונדלים משנת 428 ועד מותו. במשך כמעט 50 שנות שלטונו, הוא העניק לוונדלים, שהיו שבט גרמאני משני למדי, מעמד של מעצמה ים תיכונית, שנטלה חלק חשוב בנפילת האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5.

## חייו
גאיזריק נולד ככל הנראה ליד אגם בלטון בהונגריה של ימינו, כבנו מחוץ לנישואין של המלך גודיגיסל. לאחר מות אביו בשנת 406 או 407, היה גאיזריק לדמות חזקה, והיה שני בכוחו רק לזה של המלך החדש, אחיו למחצה גונדריק. משמת גונדריק בשנת 428, הוכרז גאיזריק למלך הוונדלים שישבו אותה עת בדרומו של חצי האי האיברי. מאבקם של הוונדלים בויזיגותים על השליטה בספרד, הביא את גאיזריק לוותר על השליטה בה, ובשנת 429 הוא יצא בראש כל 80,000 בני עמו לצפון אפריקה. בתוך כשנה וחצי כבש את השטחים הרומיים המהווים כיום את מרוקו ואלג'יריה. בשנת 439 כבש גאיזריק את קרתגו ללא קרב וקבע בה את בירתו. הוא גירש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי אפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו, הפעם בירתה של ממלכת הוונדלים, על ההגמוניה הרומאית באגן המערבי של הים התיכון. בהנהגתו של גאיזריק השתלטו הוונדלים על סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועל האיים הבלאריים, והיו לשודדי ים שהטילו את מוראם על ימאי הים התיכון.

בשנת 442 הכיר הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בריבונותה של הממלכה הוונדלית, אך כשהוא נרצח בשנת 455 על ידי פטרוניוס מקסימוס שהיה לקיסר תחתיו, פלשו הוונדלים לאיטליה והגיעו עד שערי רומא. האפיפיור לאו הראשון פנה לגאיזריק וביקשו לחוס על העיר ועל תושביה, ומשהאחרון הסכים, נפתחו שערי העיר בפניו. הקיסר החדש פטרוניוס מקסימוס נמלט מרומא אך נרצח סמוך לאחר מכן בידי אספסוף. הוונדלים בזזו את העיר אך לא השליטו בה חורבן של ממש. הם נטלו עימם מספר בעלי הון כשבויים, וגאיזריק הביא עמו לקרתגו את אלמנתו של ולנטיניאנוס השלישי ואת בנותיה, שאחת מהן נישאה לבנו הבכור ויורשו, הונריק.

בשנת 468 הכריזו שני חלקי האימפריה הרומית החצויה מלחמה משותפת על הוונדלים במטרה לחסל את האיום הוונדלי על נתיבי השיט, אך גאיזריק הדפם תוך שהוא משמיד 600 מ-1,100 ספינותיהם, והרומאים נסוגו. הוא ניסה לנצל את ניצחונו ולפלוש לפלופונסוס, אך נהדף ונאלץ לסגת. בשנת 474 חתם גאיזריק על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא מת שלוש שנים לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:האימפריה הביזנטית
קטגוריה:ונדלים
קטגוריה:רומא העתיקה: היסטוריה
קטגוריה:אירופה: היסטוריה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:אפריקה: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 389
קטגוריה:נפטרים ב-477
איגוח

**איגוח** הוא צורת גיוס הון מודרנית היוצרת, באמצעות מבנה משפטי מורכב, יתרונות הן למשקיע והן למנפיק. בניגוד לשמו, האיגוח (Securitization) איננו הנפקת אג"ח גרידא אלא טכניקה קונקרטית ומסוימת מאוד למימון פעולות על ידי הסטת תזרים מזומנים והפיכתו להון זמין. הישות המאגחת מוכרת לציבור המשקיעים תזרים מזומנים שתמורתו היא מקבלת הון זמין. עם זאת, הישות המאגחת איננה חשופה להתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה חושפת אותה. כאשר ישות מאגחת תזרים מזומנים, המשקיע אינו יכול לרדת לנכסיה כדי להבטיח את החוב. מהותית, מי שרוכש אג"ח במסגרת איגוח איננו רוכש חוב, כפי שמקובל ברכישת אג"ח רגיל. המשקיע בהליך איגוח קונה מרכיב מתזרים מזומנים. בשנים האחרונות מתחילה מהפכת איגוח בישראל. 

## המבנה המשפטי של האיגוח
כדי לאגח תזרים מזומנים, הישות המאגחת מקימה חברת בת המכונה "חברה למטרה מיוחדת" (באנגלית SPC - Special purpose company). הקמת חברות בנות מסוג זה מקובל בתחומים רבים במשפט המסחרי (מכרזי תשתיות או שיטות תכנון מס). חברת הבת רוכשת מהישות את תזרים המזומנים על ידי המחאה: הישות מסיטה את תקבולי תזרים המזומנים המסוים ממנה אל ה-SPC, וזאת תמורת ההון שהישות מבקשת לגייס. המחאת הזכות מהישות ל-SPC יוצר מבנה משפטי שבו נושי ה-SPC לא יוכלו לרדת לנכסי הישות, וכי כל מהותה של ה-SPC הוא קבלת תקבולי תזרים המזומנים המדובר. בשלב השני מנפיקה ה-SPC (ולא הישות המאגחת) איגרות חוב אותם היא מוכרת לציבור. האג"ח הנ"ל מדורג לפי איכות תזרים המזומנים (מאחר שפרט אליו אין עוד משמעות ל-SPC) - כלומר הציבור רוכש בעצם את תזרים המזומנים, מקבל מקור הכנסה קבוע שאת איכותו הוא יכול להעריך, ואין הוא צריך לחשוש מבעיות נציג או מפשיטת רגל (מנת חלקו עם זאת היא החשש כי המקור לתזרים המזומנים לא יוכל לספקו). הישות המאגחת פטורה מההתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה מטילה עליה (זאת בתמורה כמובן לוויתור על מקור הכנסה).

## קישורים חיצוניים
* אמיר עוז | לאג"ח, לאג"ח, לאג"ח: האם איגוח יעזור לשקם את כלכלת ישראל מהקורונה? | 8 ביוני 2020:
https://drive.google.com/file/d/1xZS5ocNbThmQ9lY3HpPX--yP0hxq6xkc/view

קטגוריה:איגרות חוב
יצחק טוניק (עיתונאי)

**יצחק טוניק** (נולד ב-1953) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, כיהן כמפקד גלי צה"ל בשנים 2007–2011.

## ביוגרפיה
יצחק טוניק נולד ב-1953. הוא מילא תפקידים עיתונאיים שונים בגלי צה"ל כעשרים שנה, ביניהם ממלא מקום מפקד התחנה (2001–2002) והעורך הראשי. ערך והגיש לפרקים את התוכנית היומית "רצועת הביטחון", העוסקת בענייני צבא. בעבר שימש גם כראש ענף קישור לעיתונות (עק"ל) בחטיבת דובר צה"ל וכעורך עיתון "במחנה".

בשנתו הראשונה של ערוץ 10 שימש טוניק כמנהל חטיבת החדשות של הערוץ. ב-2007 מונה טוניק למפקד גלי צה"ל, לאחר פרישתו של אבי בניהו, שמונה לדובר צה"ל.

ב-19 במאי 2011 הודיעה לשכת שר הביטחון על הקמת ועדה בראשות אלוף (מיל') יפתח רון-טל, לבחירת מחליפו של טוניק בתפקיד מפקד גלי צה"ל. בדצמבר 2011 הוחלף בתפקידו כמפקד גלי צה"ל על ידי קצין חינוך ראשי אלי שרמייסטר
, שכיהן עד כניסתו לתפקיד של ירון דקל.

טוניק מגיש פינה בנושא מוזיקה ברזילאית בתוכנית "העונג השישי" של שמעון פרנס שמשודרת בגל"צ, ובמשך כמה חודשים הגיש יחד עם אלי ישראלי את "ציפורי לילה", בכותרת "ציפורי לילה ברזילאיות".

הוא אחיינו של מבקר המדינה השלישי, יצחק טוניק.

## לקריאה נוספת
* בן כספית, "**חמקן**", זמורה ביתן, 2013.
## קישורים חיצוניים

* 
* היאלמותה של המסורת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי במחנה
קטגוריה:מפקדי גלי צה"ל
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל ערוץ עשר
קטגוריה:חיילי דובר צה"ל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
מארק יוז

**מארק ריינולד יוז** (באנגלית: **Mark Reynolds Hughes**; 1 בינואר 1956 - 21 במאי 2000) היה איש עסקים אמריקני, ייסד את חברת הרבלייף ועמד בראשה.

## קריירה
בפברואר 1980, ייסד יוז את חברת הרבלייף הבינלאומית שמרכזה בלוס אנג'לס. מאז הפכה החברה להיות לאחת המפיצות הגדולות בעולם של תוספי תזונה באמצעות שיווק רב-שכבתי, עם מחזור מכירות של כ-3.8 מיליארד דולר ב-2014.

ב-1994 הקימו מארק וסוזן יוז את "קרן המשפחה של הרבלייף" (Herbalife Family Foundation), ארגון צדקה המוקדש לסיוע לילדים. קרן המשפחה של הרבלייף והארגון התאום שלו "קרן המשפחה של הרבלייף הבינלאומית" (International Herbalife Family Foundation), תרמו למעלה מחמישה מיליון דולר לילדים נפגעים ברחבי תבל.

יוז הצהיר לעיתים תכופות כי אמו הלכה לעולמה כתוצאה מלקיחת מינון יתר של גלולות להרזיה בהיותו בן 18, והוא טען שאירוע זה דחף אותו לייסד את הרבלייף.

מארק יוז נפטר בגיל 44.
חוקר מקרי המוות של מחוז לוס אנג'לס קבע כי הוא מת כתוצאה ממינון יתר של כמויות גדולות של אלכוהול ותרופות אנטי-דיכאוניות. הוא הלך לעולמו בהיותו נשוי לדארסי לאפייר, לה היה נשוי למשך זמן קצר מאוד.

לפני נישואיו ללאפייר, היה יוז נשוי לסוזן יוז במשך עשר שנים, ולהם בן משותף.

לאחר מותו של מארק יוז, עורך דינו קונראד קליין ניסה להשתלט על כל יוזמות העסקיות של יוז בכללן הרבלייף, קרן המשפחה של הרבלייף וקרן הנאמנות של מארק יוז. ב-2006 בית המשפט העליון של לוס אנג'לס קבע כי האפוטרופסות של קרן הנאמנות של מארק יוז עברה מידי ג'ק ריינולדס לידי קונראד קליין תמורת 40 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר קרן המשפחה של הרבלייף 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
תורי

שמאל|ממוזער|250px|המחוז ההיסטורי - תורי
**תורי** (בגאורגית: **თორი**) הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במסחתי שבמרכז גאורגיה, כיום בנפת בורג'ומי שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי. הוא גובל ממזרח במחוז ההיסטורי תריאלתי, מצפון-מערב באימרתי ומצפון-מזרח בכארתלי הפנימית.

רובו של המחוז שוכן בערוץ בורג'ומי, אחד הערוצים בהם זורם נהר הקורה, הנמשך מטאשיסקארי (ტაშისკარი) ועד לדווירָה (დვირა). כמו כן נמצאים בשטח המחוז העמקים גוּגָ'רֶתי (გუჯარეთი) ושאבצק'אלי (შავწყალა).

בתקופה הפאודלית הייתה תורי מחוז צבאי (סאדרושו) שבראשה עמדו שליטים ממשפחת ה"תורים" (თორელები, תוֹרֶלֶבּי) (במאות ה-14-12), שעל שמם נקרא המחוז. במאה ה-15 הפך המחוז לאחוזת אצילי בית אוואלישווילי, ובמאה ה-16 הייתה תחת שלטון אתאבגות סאמצחה.

## מקורות
* ס. מקלתיה (1957), "ערוץ בורג'ומי: אזור היסטורי גאוגרפי", גאורגית
* ბერძენიშვილი დ., ქსე, ტ. 4, გვ. 694, თბ., 1979

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:סאמצחה
פרס דוש לקריקטורה

**פרס דוֹש לקריקטורה** הוא פרס המחולק על ידי עיריית תל אביב-יפו אחת לשנתיים ל"יוצרים בתחום הקריקטורה לסוגיה אשר פועלים בישראל, ועבודותיהם מתפרסמות בעיתונות, ספרות ובמדיה האלקטרונית בארץ". קרן הפרס הוקמה ביוזמת משפחתו של הקריקטוריסט ועיתונאי "מעריב" קריאל גרדוש (דוש), יוצר הדמות "שרוליק" לאחר מותו בשנת 2000 ובשיתוף העיתון "מעריב". סכום הפרס עומד על 13 אלף ש"ח.

הזוכים בפרס:
* עמוס בידרמן (2002)
* פרידל שטרן (2004)
* שמואל כץ (2006)
* מישל קישקה (2008)
* מושיק לין (2011)
* דניאלה לונדון דקל (2013)
* שלמה כהן (2015)
* ערן וולקובסקי (2017)
* אסף חנוכה (2019)
* גיא מורד (2021)
* שי צ'רקה (2023)
* אורי פינק (2025)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
דוש
דוש
דוש
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים

**פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים** ע"ש ד"ר חיים ויצמן הוא פרס המחולק מטעם עיריית תל אביב-יפו לחוקרים ישראלים במדעים מדויקים ונועד לעודד ולהמריץ אותם בחוקרם נושאים אלו. הפרס נוסד בשנת 1944 במלאת 70 שנה לחיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית, ומחולק אחת לשנתיים במעמד ראש עיריית תל אביב-יפו. גובה הפרס האחרון עמד על סך של 18,000 ש"ח.

## זוכי הפרס

## קישורים חיצוניים
* 
* ד"ר ויצמן ב"הבימה" לקראת חלוקת הפרס בפעם הראשונה, תערוכה באתר ארכיון צה"ל

## הערות שוליים

*
ויצמן
ויצמן
קטגוריה:הנצחת חיים ויצמן
פיוס האחד עשר

שמאל|ממוזער|150px|סמלו
האפיפיור **פיוס האחד-עשר** (בלטינית: **Pius XI**; באיטלקית: **Pio XI**; 31 במאי 1857 – 10 בפברואר 1939) נולד בשם אמברוג'ו דמיאנו אקילה ראטי (Ambrogio Damiano Achille Ratti), היה האפיפיור מ-1922 ועד מותו ב-1939. ראטי שירת כנציג האפיפיור (נונציו) בפולין אחרי מלחמת העולם הראשונה, וכארכיבישוף מילאנו ב-1921. הוא נבחר לכהונת האפיפיור בהצבעה הארוכה ביותר במאה ה-20, שכללה 14 סיבובים.

עם בחירתו, חידש פיוס האחד עשר את מנהג התפילה הפומבית ממרפסת הוותיקן שהופסק עם קיצה של מדינת האפיפיור ב-1870. פיוס האחד-עשר לא ראה עצמו כמחויב לשיטת שלטון אחת, וטען כי הכנסייה מסכימה לכל שיטה שתאפשר חופש מצפון לנוצרים. הוא תמך בפעילות מסיונרית קתולית באפריקה ובאסיה.

בשמו של פיוס האחד-עשר נחתמו ההסכמים הלטרניים עם איטליה אשר הקימו את מדינת הוותיקן, קבעו את הנצרות הקתולית כדתה הרשמית של איטליה, והעניקו לכנסייה את המנדט על נושא הנישואים באיטליה. ב-1933 חתם על הסכם קונקורדט הרייך עם גרמניה הנאצית, בו הכירה גרמניה במעמד הכנסייה ובאוטונומיה שלה, ובמהלכו כפה האפיפיור על המפלגה הקתולית הגרמנית להתפרק. ב-10 במרץ 1937 פרסם את המנשר "מיט ברננדר זורגה", בו הוא גינה את השלטון הנאצי והביע ביקורת על הנאציזם ועל היטלר.

## ראו גם
* היסטוריה של קריית הוותיקן
* ההסכמים הלטרניים
* Mit brennender Sorge

## קישורים חיצוניים

* פיוס האחד-עשר באתר קריית הוותיקן
* 
* 
* 

קטגוריה:הארכיבישופים של מילאנו
קטגוריה:נונציו (שגרירים אפיפיוריים)
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:ספרנים ומידענים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש
קטגוריה:שגרירים בפולין
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1857
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1939
חמד חלאילה

**חמד חלאילה** (בערבית: **حمد خلايلة**; 1928 - 13 במאי 2014) היה חבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך.

חלאילה נולד בסח'נין. במהלך השנים עבד בהסתדרות העובדים הכללית.

בשנת 1981 נבחר חלאילה לכנסת העשירית מטעם המערך. בשנות כהונתו הוא היה חבר ועדת החינוך והתרבות, וחבר בוועדה למינוי קאדים שרעים.

נפטר ב-13 במאי 2014.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:סח'נין: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
הכוחות המזוינים של ארגנטינה

**הכוחות המזוינים של הרפובליקה הארגנטינאית** (בספרדית: **Fuerzas Armadas de la Republica Argentina**) כוללים בצבא קבע את צבא היבשה הארגנטינאי, חיל האוויר הארגנטינאי והצי הארגנטינאי ובנוסף את הז'נדרמיות הז'נדרמיה הלאומית הארגנטינאית האחראית על השמירה על גבולות המדינה ומשמר החופים הארגנטינאי. הנשיא ושר ההגנה מופקדים על השליטה בכוחות.

בזמן שלטון החונטה, היוו הכוחות המזוינים של ארגנטינה לאחד מהכוחות החזקים בדרום אמריקה. עם נפילת שלטון החונטה והמשבר הכלכלי שפקד את המדינה צומצמה ההשקעה בצבא, בעקבות כך ארגנטינה העדיפה בחלופות של אמצעי נשק זולים וביניהם אפשר למצוא את: **[[TAM]]** (**טנק ארגנטינאי בינוני** בעלות נמוכה) ואת הפוקרה.

## מבנה

[שמאל|ממוזער|200px|מטוס נשר של [חיל האוויר הארגנטינאי]]
ממוזער|אחד מטנקי TAM שעבר שדרוג בישראל
הצבא נמצא תחת פיקודו הישיר של משרד ההגנה הארגנטינאי. הוא מורכב מחמישה ענפים המחולקים לשתי קטגוריות: **הכוחות המזוינים** (Fuerzas Armadas) ו**כוחות הביטחון** (Fuerzas de Seguridad).
ב12 ביוני 2006 הפעיל הנשיא נסטור קירשנר את חוק ההגנה (שנחקק עוד בשנת 1988 במסגרתו נקבע שהכוחות המזוינים של ארגנטינה יפעלו רק כנגד כוח חיצוני התוקף את המדינה, צמצום הסמכויות שבידי המפקדים השונים וריכוז הסמכויות תחת המטה הכללי המשותף לחילות השונים בדגש על שילוביות.

ישראל הייתה ונותרה אחת מיצואניות הנשק העיקריות של ארגנטינה ובין היתר סיפקה בעבר מטוסי קרב כדוגמת הכפיר ונשר.

## היסטוריה
### שנות ה-80 ותהליך הדמוקרטיזציה

החל מאמצע שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80, שימשו הכוחות המזוינים של המדינה ככלי בשירות שלטון החונטה, במסגרת **[[המלחמה המלוכלכת]]** נהרגו ונעלמו עשרות אלפי אזרחים.המספר 30000 חקוק בכל פינה באוניברסיטה של בויאנוס איירס. מציין את מספר האנשים שנעלמו באותה התקופה.

בשנת 1982 החליט שלטון החונטה לפלוש לאיי פוקלנד, פלישה שהביאה לפרוץ מלחמת פוקלנד שהסתיימה בתבוסתה של ארגנטינה. שלטון החונטות נמשך עד 1984 אז נערכו הבחירות הדמוקרטיות.

### שנות ה-90 ועד היום

בשנות ה-90 התהדקו יחסי הביטחון שבין ארגנטינה לברזיל וצ'ילה במסגרתם עורכים המדינות תמרונים משותפים. בנוסף, ארגנטינה שולחת כוחות לפעילויות האומות המאוחדות. עם הסרת האמברגו הבריטי, הפכה ארגנטינה לאחת מבעלות הברית החשובות שמחוץ לנאט"ו של ארצות הברית בזמן שלטונו של ביל קלינטון.

## קישורים חיצוניים

* גורמים חתרניים: סיפורים מארגנטינה, מחברים שונים, מספרדית מיכל קריסטל, הוצאת לוקוס, 2025.

## הערות שוליים

*
ארגנטינה
ארגנטינה
המלח הבודד

[שמאל|ממוזער|פסל המלח הבודד ב[כיכר וויסקונסין שבנורפוק, וירג'יניה]]
**פסל המלח הבודד** (באנגלית: **The Lone Sailor**) הוא פסל ברונזה לזכר מלחי צי ארצות הברית, חיילי חיל הנחתים של ארצות הברית, חיילי משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. הפסל, מעשה ידי הפסל סטנלי בלייפלד הוקם עבור אנדרטת צי ארצות הברית הממוקמת בשדרת פנסילבניה בוושינגטון בירת ארצות הברית.

המלח שהיווה השראה לפסל היה סמל דן מלוני (Petty Officer 1st class Dan Maloney). בעת עבודת ההכנה לפסל הגיע בלייפלד לבסיס הצוללות בניו לונדון שם הוצג בפניו משמר כבוד של חיילים, אולם בלייפלד ביקש חייל טיפוסי יותר.

הפסל ניצוק מברונזה בה שולבו ברזלים מותכים משמונה ספינות שונות של צי ארצות הברית, אשר סופקו לפסל על ידי המרכז להיסטוריה של הצי.

## העתקי הפסל ברחבי ארצות הברית
העתקים של הפסל הוצבו באתרי הנצחה בכל רחבי ארצות הברית:
* ברמרטון, מדינת וושינגטון ().

* ברלינגטון, ורמונט ().

* פורט לודרדייל, פלורידה, בפארק אספלנדה. פסל המלח צופה לעבר הנהר ניו ().

* גרייט לייקס, אילינוי בבסיס ההדרכה של הצי גרייט לייקס ().

* לונג ביץ', קליפורניה. פסל המלח צופה לעבר האוקיינוס השקט ().

* נורפוק וירג'יניה. הפסל ניצב בכיכר ויסקונסין בסמוך לספינת המוזיאון אצ"א ויסקונסין ().

* סן פרנסיסקו, קליפורניה בסמוך למצודת בייקר ).

* ווטרלו, איווה במוזיאון גרוט ().

* וסט הייבן, קונטיקט. הפסל ממוקם בפארק אולד גרוב (Old Grove Park) ().

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר רשמי - מיקום הפסלים ברחבי ארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:גברים בפיסול
קטגוריה:שדרת פנסילבניה
קטגוריה:ארצות הברית: אנדרטאות לימאים
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
אנדרטת הצי וצי הסוחר

**אנדרטת הצי - צי הסוחר** (באנגלית: **Navy - Merchant Marine Memorial**) היא אנדרטה הממוקמת בפארק ליידי ברד ג'ונסון על האי קולומביה שבוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את זכרם של מלחי צי ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
## מבנה
האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה. האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.

בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל. האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה. בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.

על האנדרטה מופיעה הכתובת:

## ראו גם
* אנדרטת השלום
* אנדרטת צי ארצות הברית
* אנדרטת החוף המזרחי
* אנדרטת החוף המערבי

## קישורים חיצוניים

* מאמר על האנדרטה 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
צי - צי הסוחר
צי - צי הסוחר
סוחר, צי
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית