open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מלון קריון

שמאל|ממוזער|250px|מלון קריון, 25.8.2007
**מלון קריון** (בצרפתית: **Hôtel de Crillon**) בפריז הוא אחד ממלונות הפאר העתיקים ביותר בעולם, ומדורג כבעל הרמה הגבוהה ביותר של "חמישה כוכבים דה-לוקס" בהתאם לשיטת המדד הנהוגה כיום. המלון מכיל 103 חדרי אורחים ו-44 סוויטות. הוא ממוקם בקצה המזרחי של שדרות שאנז אליזה ובקצה הצפוני של כיכר הקונקורד כבניין מספר 10.

הטרקלינים הציבוריים של המלון מעוטרים בשלל חפצים אמנותיים עתיקים - שטיחי קיר רקומים, נברשות, רהיטים מוזהבים, פסלים מהמאות ה-17 וה-18, שידות, וכיסאות בסגנון שהיה אופנתי בתקופת שלטונו של לואי ה-16 על צרפת. סוויטת ליאונרד ברנשטיין שבקומה העליונה של המבנה, מוקפת במרפסת המשקיפה על פריז, וגם מכילה כמה מהפסנתרים של המנצח.

## היסטוריה
המלון מצוי באחד משני בנייני אבן תואמים, שביניהם מפריד רי רואיאל, אשר נבנו בשנת 1758 בידי האדריכל אנז'-ז'אק גבריאל שקיבל את המשימה מידי לואי החמישה עשר, מלך צרפת. בתחילה נבנו שני הבניינים על מנת לשמש את משרדי הממשלה והמזרחי שבהם משמש עד לעצם היום הזה (2010) להיות מפקדת ה-Royale, חיל הים הצרפתי. אולם, בשנת 1775 הבניין המערבי נרכש ושופץ על ידי האדריכל לואי פרנסואה טרוּאָר ונהפך למלון פאר בו ביקרה כעבור זמן קצר מארי אנטואנט וחברי האליטה שלה. על פי האגדה היא לקחה שם שיעורי פסנתר. 

בשנת 1788, פרנסואה-פליקס-דורותה ברטון דה באלב, רוזן קריון, רכש את המלון, אלא שזה הוחרם זמן קצר לאחר מכן בידי ממשלת המהפכה הצרפתית. לבסוף הושב לידי משפחתו של הרוזן קריון, שניהלה אותו עד לשנת 1907, ובאותה שנה החל לעבור שיפוץ מחודש שארך כשנתיים בידי ארגון "חברת הלובר" ("Société du Louvre"), תחת השגחת הארכיטקט גבריאל-איפוליט דטאייר. כיום, באמצעות החברה "קבוצת מלונות הקונקורד" ("Concorde Hotels Group"), מלון קריון הוא עדיין חלק מ-"חברת הלובר" שמניותיה נסחרות בבורסה של פריז, והוא מצוי תחת שליטת חברת ההחזקות של משפחת טטינג'ה, כמו גם היותה של אן-קלייר טטינג'ה יושבת ראש הוועד המנהל של החברה. 
ימין|ממוזער|200px|מזרקת מלון הקונקורד בפריז
בשנת 1918, במהלך סיור ביקורת, שהה במלון הגנרל האמריקני ג'ון פרשינג כמו גם סגן מזכיר הצי האמריקני, פרנקלין דלאנו רוזוולט. שנה לאחר מכן, במהלך ועידת השלום בפריז (1919) שהו בקריון הנשיא וודרו וילסון וכל המשלחת האמריקנית שליוותה אותו. הטרקלין צויד בטלפונים אותן ניהלו האמריקאיות המפורסמות הדו-לשוניות, הידועות בשם "Hello Girls". למעלה מעשרים שנה לאחר מכן, במהלך כיבושה של צרפת במלחמת העולם השנייה, השתלט על המלון הפיקוד העליון הצבאי הגרמני. נשיאים אמריקנים אחרים ששכנו במלון היו תאודור רוזוולט, הרברט הובר וריצ'רד ניקסון. המלון מוצג בסצנת הפתיחה של הרומן "ראבלשטיין" ("Ravelstein") של סול בלו.

מדי שנה מתקיים בקריון נשף צדקה בשם "Bal des Débutantes".

## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **תענוגות פאריס**, הוצאת בבל, מארס 2003, תל אביב, עמ' 235, 272, 276-274.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר רשת המלונות 
* אתר נשף הצדקה

קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קריון
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
יואב שוהם

**יואב שוהם** (נולד ב-22 בינואר 1956) הוא פרופסור אמריטוס למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. מחקריו עוסקים בבינה מלאכותית, בתחום מערכות מרובות סוכנים ובתורת המשחקים.

## ביוגרפיה
שוהם סיים תואר ראשון בטכניון. לאחר התואר רצה להתמחות בבינה מלאכותית, אך הענף היה בחיתוליו בארץ ולכן בשנת 1982 נסע לאוניברסיטת ייל כדי להמשיך את לימודיו. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת ייל והמשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במכון ויצמן למדע. בשנת 1987 החל ללמד באוניברסיטת סטנפורד ושם לימד עד 2015.

שוהם הקים מספר חברות העוסקות בעסקים מקוונים. המוכרת ביותר בהם היא חברת טריידינג דיינמיקס, אשר עסקה בניהול מכרזים מקוונים. החברה נמכרה לחברת אריבה תמורת 458 מיליון דולר. בשנת 2014 פיתח יחד עם פרופ' דן אריאלי אפליקציית ניהול זמן בשם Timeful, שנמכרה בשנת 2015 לחברת גוגל.

בשנת 2016 יזם שוהם את ״מדד הבינה המלאכותית״ (AI Index) שהושק פומבית בסוף 2017.

שוהם הוא מנכ"ל ומייסד משותף (יחד עם פרופ' אמנון שעשוע ואורי גושן) של חברת ההזנק AI21 Labs, העוסקת ביישומי בינה מלאכותית.

הוא נשוי בשנית לנועה אליאסף-שוהם, ממייסדי מכון ראות, ואב לארבעה ילדים.

## ספריו

* **Multiagent Systems: Algorithmic, Game Theoretic and Logical Foundations**, Y. Shoham and K. Leyton-Brown, Cambridge University Press, 2009
***Essentials of Game Theory: A Concise, Multidisciplinary Introduction**, K. Leyton-Brown and Y. Shoham Morgan Claypool Publishers, 2008
* **Combinatorial Auctions**, P. Cramton, Y. Shoham, and R. Steinberg (editors), MIT Press, 2006
* **Artificial Intelligence Techniques in Prolog**, Morgan Kaufman Publishers, 1994
* **Reasoning about Change: Time and Causation from the Standpoint of Artificial Intelligence**, MIT Press, 1988


## קישורים חיצוניים

* 

* אתר אישי, באתר אוניברסיטת סטנפורד
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מדעני מחשב יהודים
קטגוריה:עובדי גוגל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
אגם טופליץ

**אגם טופליץ** (בגרמנית: **Toplitzsee**; נהגה: **טופליצזה**) הוא אגם הררי בהרי האלפים האוסטריים, כ-98 ק"מ ממזרח לזלצבורג. האגם מוקף בהרים ויערות ומהווה חלק מאזור זאלצקמרגוט.

האגם שוכן בגובה של 718 מטר מעל גובה פני הים, אורכו 2 ק"מ רוחבו כ-400 מטר ועומקו המרבי כ-103 מטרים. האגם ניזון ממי נגר עילי ומנביעה תת-קרקעית. מי האגם מכילים חמצן עד לעומק של 20 מטר בלבד, ומתחת לעומק זה הם מלוחים ולכן ניתן למצוא באגם דגים עד לעומק של 18 מטרים בלבד. בעומקים העמוקים יותר נמצאו חיידקים ותולעים אשר מסוגלות לחיות ללא חמצן.

## תקופת הכיבוש הנאצי
לאגם טופליץ המבודד והנסתר בהרים לא ניתן להגיע ברכב אלא בהליכה רגלית בלבד. תכונות אלה, בשילוב ממדיו הקטנים ועומקו הגדול יחסית, משכו את תשומת לבם של הנאצים, ובשנים 1943–1944 הם הקימו בו מעגן קטן ושדה ניסויים לציוד ימי. בשדה הניסויים נערכו ניסיונות בפיצוץ מטעני נפץ בעומקים שונים, וניסויי ירי בפצצות טורפדו ובטילים אשר שוגרו לעבר ההרים המקיפים את האגם.

## האוצר הנאצי
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הוטבעו באגם כמויות גדולות של שטרות מזויפים, אשר יוצרו על ידי אסירים במסגרת מבצע ברנהרד. מעריכים כי בנוסף לכך הטביעו הנאצים באגם גם אוצרות אמנות שנבזזו במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן זהב ומסמכים רבים, הכוללים פירוט מקומות מסתור של שלל ביזה נוסף, פירוט חשבונות בנקים ועוד.

צלילות רבות נערכו באגם גם בסיוע צוללות זעירות, לחיפוש אחר האוצרות האבודים. צלילות אלה נחשבות למסוכנות מאוד, שכן גזעי העצים הנופלים מן ההרים שסביב לקרקעית האגם נשארים בשלמותם ואינם נרקבים עקב הרכב המים הייחודי חסר החמצן.

בשנת 1959 נמשו מן האגם תיבות ובהן נמצאו שטרי כסף בריטי מזויף בערך של 72 מיליון ליש"ט, וכן ציוד צבאי משאריות הניסויים. בשנת 1963 נהרג צוללן בצלילה פרטית כאשר ביקש לחפש את האוצר בהנחיית קצין נאצי לשעבר. בשנת 1983, במהלך מחקר ביולוגי של האגם, נמצאו שטרות מזויפים נוספים וציוד צבאי ואחר מן התקופה הנאצית.

נכון להיום אוסרות הרשויות באוסטריה כל פעילות תת-מימית בלתי מתואמת מראש באגם. משלחות מחקר אמריקאניות אשר פעלו באגם באמצעות ציוד מודרני בשנים 2005–2009, לא מצאו ממצאים חדשים הקשורים באוצר האבוד. למרות זאת, ההערכה היא כי קיימים ממצאים הלכודים מתחת לשכבת העצים המונחת על הקרקעית, אשר בשלב זה אין גישה אליהם.

המצוד אחר האוצר הנאצי האבוד באגם הוזכר בשלושה סרטי קולנוע: בסרט הגרמני "האוצר מאגם טופליץ" משנת 1959; בסרט "גולדפינגר" מסדרת ג'יימס בונד משנת 1964; ובסרט "תקרית בזלצבורג" משנת 1971, המבוסס על ספר באותו שם מ-1968 של הסופרת הלן מק-אינס.

## קישורים חיצוניים

* 
* "האגם של היטלר"-אגם טופליץ בתוכנית התחקירים "60 דקות" של רשת CBS
* Der Toplitzsee 
* כתבה בעיתון היומי "הבקר" באתר הספרייה הלאומית
* 

טופליץ, אגם
טופליץ
קטגוריה:הרי האלפים
קטגוריה:אוסטריה: הרים
מקרון

שמאל|ממוזער|250px|מקרוֹן צרפתי
**מָקָרוּן** (באנגלית: **Macaroon**) הוא שם כללי למגוון עוגיות אפויות שאינן מכילות קמח, חמאה, מרגרינה או שמן. הבסיס לעוגיית מקרון הוא חלבוני ביצה מוקצפים, סוכר ואגוזים, זרעים או מיני קטניות טחונות, ובמיוחד שקדים או קוקוס.

וריאציה נפוצה שניתן לראות בה סוג שונה של עוגייה היא **** (בחולם, ולא בשורוק) המבוססת על שתי שכבות דקות של בצק מקרון צבעוני שביניהן שכבת קרם.

## היסטוריה
מקור שמה של העוגייה במילה האיטלקית Maccarone, שמשמעותה היא בצק. המתכונים המוקדמים ביותר למקרון היו למעשה מבוססים על מרנג בתוספת ממרח שקדים (מרנג אמרטי). אף שמקורה של עוגייה זו אינם ברורים, היסטוריונים אחדים טוענים שראשיתה במנזר איטלקי. הנזירים התלוו לשפים של קטרינה דה מדיצ'י שהגיעה לצרפת בשנת 1533 עם נישואיה לאנרי השני, מלך צרפת. מתכונים לעוגיות מקרון מופיעים בספרי מתכונים כבר בראשית המאה ה-18. מתכון לעוגיות על בסיס שקדים פורסם גם בספר הידוע Mrs Beeton's Book of Household Management בשנת 1861.

בתחילת המאה ה-20 נוצר בצרפת , וריאציה חדשה של עוגיות המקרון, שיש הרואים בה סוג נפרד של עוגיות. פייר דפונטן (Pierre Desfontaines) ממעדניית לאדורֶה בפריז הגה עוגייה המורכבת משתי דסקיות המבוססות על בצק מקרון וביניהן מילויים שונים המחזיקים את הדסקיות יחדיו, כגון קרם חמאה, ריבה או גנאש. עוגיית המקרון הצרפתית נחשבת לעוגייה קשה ומסובכת להכנה מכיוון שחומרי הגלם המרכיבים אותה צריכים להישקל במדויק, והבחישה וזמן האפייה צריכים להיות מדויקים מאוד אף הם.

## במטבח היהודי
250px|ממוזער|מקרון קוקוס, פופולרי בחג הפסח
יהודי איטליה ולוב (שם הוא נקרא עבמבר) אימצו את עוגיות המקרון כממתק לחג הפסח, שכן בהיעדר קמח או חומרי התפחה כלשהם, עוגיות המקרון הן כשרות לפסח. משם נפוצו העוגיות הללו לקהילות יהודיות ברחבי אירופה. בהדרגה התפתחו וריאציות נוספות למקרון, תחילה על בסיס קוקוס ולאחר מכן על בסיס מרכיבי טעם אחרים. בישראל מקובלות בעיקר עוגיות על בסיס בוטנים, שקדים או קוקוס הנמכרות במיוחד לקראת חג הפסח.

## ראו גם

* עוגיות קוקוס
* עוגיות בוטנים

## קישורים חיצוניים

* מתכון מפורט למקרון - כולל תמונות שלבי ההכנה, בבלוג "בצק אלים"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:המטבח הצרפתי: קינוחים
קטגוריה:המטבח האיטלקי: קינוחים
קטגוריה:מאכלי שקדים
קטגוריה:מאכלי פסח
קטגוריה:מאכלי בוטנים
גיום הראשון, דוכס אקוויטניה

שמאל|ממוזער|250px|גבולות אקוויטניה בתקופת גיום
**גיום הראשון, [[דוכס]] [[אקוויטניה]]** (בצרפתית: **Guillaume I<sup>er</sup> d'Aquitaine**; 22 במרץ 875 - 6 ביולי 918) המכונה "גיום החסיד" (בצרפתית: **Guillaume le Pieux**) ייסד מנזרים רבים בצרפת ובהם מנזר קלוני.

גיום, בנו של ברנאר פלנטוולו, רוזן אוברן, ירש מאביו את רוזנות אוברן ולימוזן ב-886. ב-893 כבש את פואטו ואת אקוויטניה בשמו של אבאלוס מאנסר, שהיה דוכס אקוויטניה עד 892, אך גורש על ידי איימאר שנתמך על ידי אודו, מלך צרפת.

גיום לקח לעצמו את דוכסות אקוויטניה בשם גיום הראשון. נחלותיו השתרעו מאוסטרזיה ועד טולוז וכללו את ערי בורגונדיה, אוטן ומקון וסביבותיהן, את העיר ליון וסביבותיה ואת לנגדוק. בערך ב-898 נישא לאינגלברגה, שהייתה בתו של בוסו מפרובאנס ונכדתו של לואי השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

התקופה בה חי גיום הייתה תקופת שינויים ומשבר (פלישות הוויקינגים, התפוררות האימפריה הקרולינגית, פלישות מגיאריות ומוסלמיות), תקופה בה אנשים חיפשו מענה בדת לקשיים והכשלים בחיים. פתרון אפשרי למצוקה הוא התקרבות לדת וזו הדרך בה נקט גיום.

גיום ירש מאחותו, שהייתה נשואה לאציל במחוז סון ולואר בחבל בורגון בצרפת, אחוזה והפך אותה לאחוזת צייד. האחוזה הייתה מרוחקת כ-600 ק"מ ממקום מגוריו וקשה לשליטה ולכן כאשר החליט לתרום אחוזה למען הצלת נשמתו החליט לתרום אחוזה זו. סיבה נוספת לבחירתו באחוזה זו הייתה העובדה שבאזור קלוני כבר היו מנזרים שהצליחו להינצל מהתהפוכות והתמורות של התקופה.

ב-11 בספטמבר 910 תרם גיום את האחוזה אותה ירש מאחותו ועליה הוקם מנזר קלוני שעתיד היה להפוך למרכז דתי ומדיני חשוב. הוא לא ביקש לעצמו שליטה על המנזר והעבירו למרות האפיפיור סרגיוס השלישי. בתקופה זו רוב המנזרים היו בבעלות פרטית ומינוי אב המנזר והנזירים היה בידי המשפחה השולטת - מה שגרם למינויים של אבות מנזר לא מוסמכים ומחוסרי ניסיון. גיום מינה את ברנו מבום לאב המנזר הראשון של קלוני.

גיום הראשון הטביע באקוויטניה דינרים שנשאו את שמו - מה שמעיד על היותו שליט ריבון בדוכסות זו. הוא מת ב-918 ונקבר במנזר סן ז'וליאן שבעיירה בריוד שבאקוויטניה. היות שלא היו לו בנים, אחיינו גיום הצעיר ירש את הדוכסות ואת התואר דוכס אקוויטניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:ילידי 875
קטגוריה:נפטרים ב-918
דפנה קולר

**דפנה קוֹלֶר** (באנגלית: **Daphne Koller**; נולדה ב-27 באוגוסט 1968) היא פרופסור למדעי המחשב ישראלית-אמריקאית באוניברסיטת סטנפורד. ממקימי קורסרה. מחקריה מתבססים על רעיונות מתורת ההחלטות, תורת המשחקים, תורת ההסתברות ובינה מלאכותית.

## קורות חיים
קולר נולדה בשנת 1968 בירושלים, בתו של דב קולר, פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ונכדתו של ד"ר אלכסנדר קולר, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם. בגיל 12 עשתה קורס תכנות בשפת בייסיק, ובעקבותיו ביקשה מאביה להירשם לתואר ראשון באוניברסיטה. בין השנים 1982 ל-1985 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהצטיינות, כשהיא בת 17. שנה אחר כך סיימה תואר שני במדעי המחשב בהצטיינות יתרה באותו מוסד. בין 1989 ו-1993 השלימה דוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד בהנחיית פרופסור יוסף הלפרן. היא המשיכה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. באוקטובר 1993 החלה ללמד באוניברסיטת סטנפורד, בשנת 1995 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2006 מונתה לפרופסור מן המניין.

בשנת 2004 זכתה במלגת מקארתור בסך 500 אלף דולר.

קולר הייתה אחת ממייסדי חברת קורסרה, שמפעילה קורסים אוניברסיטאיים מקוונים, ביחד עם פרופסור אנדרו אנג.

בשנת 2013 נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין טיים.

במאי 2020, לקס פרידמן מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, העלה סרטון "יו טיוב" של ריאיון עם דפנה (שעה ושתים עשרה דקות). במהלך הראיון, דפנה מתארת את תחומי העיסוק שלה בהווה כמו גם, את האופן שבו קורסרה (האוניברסיטה המקוונת) התהוותה.

היא נשואה לאיש העסקים דן אבידע ואם לשניים.

ב-26 במאי 2020 פרסם המגזין "פורבס" שחברת "Insitro", אותה מנהלת קולר, גייסה 143 מיליון דולר ובסך הכול 243 מיליון דולר. החברה עוסקת בפיתוח תרופות על בסיס חיבור בין "בינה מלאכותית"/ למידה עמוקה - לביולוגיה סינתטית/ ביולוגיה מולקולרית/ ביולוגיה של התא. הרעיון הוא לקחת תאים רגילים מאדם, להפוך אותם לתאי גזע, לגדל אותם כתאים של איבר המטרה (אורגנואיד) ואז, להדביק אותם במחלה, לראות ולנתח את השינויים שחלים על התאים, באמצעות רשתות נוירונים רבודות - ועל בסיס זה, לפתח תרופות למחלות שהן עדיין חשוכות מרפא.

ב 24 באוקטובר 2022, הועלה לרשת סרטון יו טיוב המתאר את סטטוס חברת Insitro אותה דפנה מנהלת. המסגרת ההרצאה, ניתנים הסברים על אופן איסוף המידע, אלגוריתמים שונים שהחברה מפעילה וההשפעה שלהם על פיתוח דרכים לדיאגנוסטיקה מצד אחד ופיתוח תרופות מצד שני.

## קישורים חיצוניים

* 

* דפנה קולר: מה אנו למדים מהוראה מקוונת, הרצאה באתר TED, יוני 2012.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:עמיתות מקארתור
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית
קטגוריה:מדעני מחשב יהודים אמריקאים
קטגוריה:מדעניות מחשב אמריקאיות
קטגוריה:מדעניות מחשב ישראליות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
תלווה לי את אשתך

**תלווה לי את אשתך** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1989, קומדיה של טעויות מז'אנר סרטי הבורקס מבית היוצר של זאב רווח. צילומי הסרט החלו ב-29 בדצמבר 1988, הסתיימו בפברואר 1989, והוא עלה לאקרנים באפריל 1989.

## עלילה
ששון (זאב רווח) רוכש מסעדה במחיר מציאה בסמוך לסדום. הוא מגיע לשם עם יפה אשתו (יונה אליאן) על מנת להקים את העסק, וילדיהם נשארים אצל אימה לזמן מה. כאשר הוא מגלה כי המסעדה שקנה לא שוכנת לצדי הכביש הראשי, אלא על כביש צדדי נטוש, הוא מחליט להציג את אשתו כאלמנה, ואת עצמו כאחיה שהגיע לעזור לה לזמן מה בעסק. השמועה על היותה של יפה אלמנה גורמת לגברי האזור להגיע ולהתארח במסעדה, ובכך עוזרת לשניים להגדיל את ההכנסות. המפסידה העיקרית מסיפור זה היא בלה (עדי לב), אלמנה שהעסק שלה מפסיד את לקוחותיו בעקבות הגעתם של ששון ויפה לאזור. בלה גם מתאהבת בששון בהמשך. אולם, כמו בכל סרטיו של זאב רווח, העלילה מסתבכת כאשר תושבי העיר מגלים את האמת מאחורי זהותם של ששון ויפה.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1989
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון

**אלכסנדרוס, מלך יוון** (ביוונית: **Ἀλέξανδρος, Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων**, 1 באוגוסט 1893 – 25 באוקטובר 1920) מלך על יוון בין השנים 1917–1920, עד שמת בנסיבות הנחשבות ליוצאות דופן לאחר שלקה באלח דם בעקבות נשיכות שני קופים.

## ילדותו
אלכסנדרוס נולד ב-1 באוגוסט 1893 באתונה, והיה בנם השני של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.

## מלכותו
בשנת 1917 התעקש קונסטנטינוס הראשון כי יוון תישאר נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, בעוד ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס עמד על דעתו כי על יוון להצטרף למלחמה בתמיכה לברית המשולשת בריטניה-צרפת-רוסיה. כוחות צבא צרפתים ובריטים נכנסו לשטח יוון בהזמנת וניזלוס ואילצו את המלך קונסטנטינוס הראשון ובנו, נסיך הכתר גאורגיוס לצאת לגלות. אלכסנדרוס הצעיר, אשר תמך בשאיפות התפשטותה הטריטוריאלית של יוון, הומלך. אולם במציאות הוא היה חסר כל סמכויות של ממש, ולמעשה היווה "חותמת גומי" לראש הממשלה החזק. עיקר תפקידו היה לבקר בחזית ולעודד את כוחות הצבא.

בנושא אחד בלבד הוא הימרה את פיו של וניזלוס: ב-4 בנובמבר 1919 הוא נישא בנישואי בזק, לאספסיה מנוס (1896–1972), בת פשוטי העם, בתו של קולונל פטרוס מנוס, ובכך גרם לשערורייה שהרגיזה את וניזלוס. אספסיה נאלצה להימלט מאתונה עד שהרוחות נרגעו והנישואים קיבלו גושפנקא חוקית, זאת מבלי שהוכרה כמלכה, אלא בכינוי "מאדאם מנוס". שישה חודשים אחר כך עזב הזוג הצעיר לפריז, וזאת לאחר שהבטיחו כי לא ייסעו יחדיו ולא יראו יחדיו באירועים פומביים.

הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, כלל תנאים טובים ביותר ליוון והעניק לה טריטוריות גדולות בתראקיה ובאזור איזמיר, ובכך התמלאה שאיפתו של אלכסנדר.

## מותו
אלכסנדרוס נזכר בהיסטוריה כמלך ריקני, חובב חיות מחמד, אשר מת מנשיכת קוף מחמד. ב-2 באוקטובר 1920, כאשר המלך טייל עם כלבו בגנים המלכותיים של אתונה, הותקף הכלב על ידי מקוק ברברי. המלך ניסה להרחיק את הקוף באמצעות מקל, אולם במהלך המהומה נשך הקוף את המלך, נשיכה קלה בידו. קוף נוסף הצטרף למתקפה, ובעת הניסיון להרחיקו ספג המלך נשיכה נוספת "אשר שרטה בלוטה." בתוך ימים פיתח המלך דלקת קשה, ולמרות סימנים ראשונים של התאוששות, ב-12 באוקטובר מצבו התדרדר. ב-25 באוקטובר מת המלך אלכסנדרוס מאלח דם.

לאביו, קונסטנטינוס הראשון, הותר לשוב לכס המלוכה ביוון. אביו הוביל בסופו של דבר את יוון למלחמת יוון–טורקיה, אשר הסתיימה במפלת יוון, וברבע מיליון חיילים ואזרחים הרוגים, ואף הביאה לסופם את רעיונות ההתפשטות הטריטוריאלית של יוון. וינסטון צ'רצ'יל כתב מאוחר יותר כי "הייתה זו נשיכת קוף שעלתה בחייהם של 250,000 איש."

בתו היחידה של אלכסנדר, אשר נולדה לאחר מותו, הייתה אלכסנדרה נסיכת יוון (1921–1993), אשר נישאה לפטר השני, מלך יוגוסלביה. לאחר מותו של אלכסנדר, העניק אביו קונסטנטין הראשון את התואר "הנסיכה אלכסנדרה" לאשתו. העיר אלכסנדרופולי, על גבול יוון-טורקיה, נקראה על שמו בשנת 1920, בעת שביקר במקום. מלכותו של אלכסנדר הייתה יוצאת דופן בכך שעלה למלכות לפני אחיו הבכור. אחיו גאורגיוס השני, מלך יוון, אשר עלה למלכות לאחר אביו, ומלך על יוון באופן יוצא דופן לאחר מלוכת אחיו הצעיר.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי יוון
קטגוריה:הרוגי תקיפות בעלי חיים
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1920
CD Baby

**CD Baby** היא חנות מוזיקה מקוונת, המתמחה במוזיקה עצמאית.

האתר הוקם בשנת 1998 על ידי דרק סילברס, מוזיקאי וסוכן נדל"ן, על-מנת למכור את הדיסקים שלו באינטרנט, ועם הזמן החל למכור אלבומים של חברים ולהקות מקומית. הוא הרחיב את החנות ותוך מספר שנים נהפכה לאתר המוביל במכירת מוזיקה עצמאית.

ארבעה העקרונות שהובילו את סילברס בניהול החנות הם:
* האמנים יקבלו תשלום כל שבוע.
* האמנים יקבלו את שמם וכתובתם של כי מי שקנה את המוזיקה (אלא אם כן הרוכש סירב לכך).
* האמנים לעולם לא יוצאו מהחנות אם הם לא מכרו מספיק.
* החנות לא תאפשר פרסום אמנים מסוימים.

בשנת 2001 החברה עברה לפורטלנד וזה היה מיקום המטה של החברה בכל שנות פעילותה.

בשנת 2008 אתר החברה היה המקור העיקרי להורדת מוזיקה של אפליקציה שפותחה על ידי חברת דידיום. בשנת 2008 חברת "Disc Makers" רכשה את האתר תמורת 22 מיליון דולר.

נכון לשנת 2010 יש יותר מ-250,000 אלבומים למכירה באתר. בשנת 2018 החברה שילמה לאמנים שמיוצגים באתר מעל ל-100 מיליון $, ובכך סך הכל התשלומים הגיוע ל-700 מיליון דולר. בין האמנים המיוצגים באתר נמנים אינגריד מייקלסון, Twenty One Pilots, אלו בלאק, בון איבר ונוספים.

בשנת 2019 באתר היו יצירות של כ-650 אמנים ובסך הכל כ-9 מיליון יצירות. בשנת 2019 האתר נמכר לחברת Downtown תמוכת 200 מיליון $. במרץ 2020 הוכרז על סגירת האתר.

## קישורים חיצוניים
* 

* הבלוג של CD Baby

קטגוריה:חברות אינטרנט אמריקאיות
קטגוריה:אתרי מוזיקה
יורם מוזס

**יורם מוזס** (נולד ב-3 בינואר 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מומחה לנושא החישוב המבוזר.

## אודות
מוזס נולד בעפולה וגדל בבאר שבע. בנו של רופא הילדים פרופ' שמעון מוזס.

סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981. הוא המשיך במסלול ישיר לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיים בשנת 1986 בהנחיית פרופסור ג'ו הלפרין. משנת 1998 מלמד בטכניון.

בשנת 1997 זכה בפרס גדל, יחד עם ג'ו הלפרין בזכות מאמרם בנושא "ידע וידע משותף בסביבה מבוזרת" שהוצג ב-1984. בשנת 2009 זכה יחד עם הלפרין בפרס דייקסטרה בחישוב מבוזר, על אותו מאמר. בנימוקי בחירתם אמרו השופטים כי המאמר "סיפק דרך חדשה לדיון במערכות מבוזרות, והשפיע עמוקות בשנים שלאחר פרסומו; ההשפעה עדיין ניכרת כיום, וחורגת משמעותית מתחומי קהילת המערכות המבוזרות – באינטליגנציה מלאכותית, אבטחת מערכות מחשבים, ותורת המשחקים. המאמר היה פורץ דרך במספר מובנים".

בשנת 2003 יצא ספרו "Reasoning About Knowledge" בהוצאת MIT, אותו כתב יחד עם ג'ו הלפרין, רונלד פייגין ומשה ורדי.

במהלך השנים הנחה מוזס 17 סטודנטים לתארים מתקדמים.

נשוי ליעל מוזס, פרופסור למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה ומתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 

* יורם מוזס, באתר IEEE
* דף אישי , באתר הטכניון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל הטכניון: הנדסת חשמל
קטגוריה:ישראלים זוכי פרס גדל
קטגוריה:זוכי פרס דייקסטרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
חוה ליפשיץ

**חוה ליפשיץ** (באנגלית: **Chava Lifshitz**; 26 במרץ 1936, וינה – 1 במרץ 2005, ישראל) הייתה כימאית ישראלית ופרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית. מומחית לנושא ספקטרומטרית מסה.

## ביוגרפיה
חוה ליפשיץ נולדה ב-26 במרץ 1936 בווינה כאוה וולף. אביה, שלמה (סולומון) היה עורך דין בווינה ואחד ממייסדי קרן "מכבי", היום מכבי שירותי בריאות. לאחר האנשלוס ברחה המשפחה לארץ ישראל. אוה ליפשיץ עיברתה את שמה לחוה. ליפשיץ הייתה ילדה מאוד מוכשרת, ובילדותה לקחה שיעורי פסנתר אצל המלחין פאול בן-חיים.

בשנת 1953 לפשיץ החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוכנית מיוחדת לתלמידים מצטיינים שאפשרה לימודים אקדמיים במקביל לשירות צבאי. בשנת 1958 סיימה תואר שני בכימיה פיזיקלית, ובשנת 1961 סיימה דוקטורט בהנחיית פרופסור גבריאל שטיין, בו חקרה כימיה של קרינות. בין השנים 1961 ל-1963 עשתה השתלמות פוסט דוקטוראלית אצל פרופ' פרנק לונג באוניברסיטת קורנל. בשנת 1963 חזרה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית שם לימדה ובנתה מעבדה למחקר במס ספקטרומטריה. בשנת 1973 מונתה לפרופסור מן המניין.

ליפשיץ חלתה בסרטן בגיל צעיר יחסית אך חיה עם המחלה במשך כעשרים שנה והמשיכה בעבודת המחקר שלה עד ימיה האחרונים.

ליפשיץ הייתה נשואה לאסא ליפשיץ, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית, אותו פגשה בלימודיה, והייתה אם לשלושה ילדים, בהם רון ליפשיץ, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.

## פעילות אקדמית
מחקריה של ליפשיץ בתחום הספקטרומטרית מסה הושפעו רבות מן העיסוק שלה בתחום הכימיה כמו הדינמיקה הכימית של יונים במצב גז, ריאקציות חד-מולקולריות, נתיבי פירוק של צברים יוניים, כימיה של פולרנים, ומולקולות ביולוגיות בפזה הגזית. היא הייתה חברה בוועדות עריכה של עיתונים מקצועיים נחשבים מאוד בתחומה.

בין השנים 1994 ל-1997 עמדה בראש המכון לכימיה באוניברסיטה העברית

ליפשיץ הנחתה דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים רבים. היא לקחה חלק בוועדות ציבוריות ומילאה תפקידים חשובים כמו יו"ר המחלקה ללימודי כימיה, חברה במועצה להשכלה גבוהה, יו"ר המחלקה לכימיה פיזיקלית, חברה בוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה וראש המכון לכימיה.

ליפשיץ עמדה בראש ועדת פרס ישראל לחקר הכימיה בשנת תשס"ב (2002), עת הוחלט להעניקו לפרופסור עדה יונת.

## פרסים והוקרה
חוה ליפשיץ זכתה בפרסים רבים, ביניהם:
* פרס קולטהוף (הטכניון, 1985)
* פרס מקס-פלנק מטעם קרן אלכסנדר פון-הומבולדט (1991)
* פרס החברה הישראלית לכימיה
* ב-2003 -לרגל יום הולדתה השישים פורסם לכבודה גיליון מיוחד ב-International Journal of Mass Spectrometry and Ion Processes.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה באתר מכון ויצמן
* לזכרה
* The Encyclopedia of Mass Spectrometry: Volume 9: Historical Perspectives, Part B: Notable People in Mass Spectrometry

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כימיה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:כימאיות ישראליות
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:משפחת ליף
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
תרז מלאכי

שמאל|ממוזער|250px|תרז מלאכי
**תרז מלאכי-קרול** (בצרפתית: **Therese Malachy Krol**), (נולדה ב-1935) היא חוקרת תיאטרון ופרופסור חבר בגמלאות בחוג ללימודי התיאטרון ובחוג לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית. מחקריה עוסקים בקומדיה הצרפתית הקלאסית, בתיאטרון המודרני הצרפתי ובמקומו של התיאטרון בהיסטוריה של הרעיונות.

## קורות חיים
תרז מלאכי נולדה בלודז' שבפולין למשפחת רבנים ידועי שם מחסידות גור. אביה, אברהם קרול, נולד בלודז' ב-1912, ואמה נולדה בוורשה ב-1913. תרז שרדה את מלחמת העולם השנייה בוורשה עם הוריה, ובפברואר 1947 עברה המשפחה לצרפת. תרז גדלה בפריז, שם סיימה את בית הספר התיכון. 

בסוף 1958 הגיעה בגפה לישראל. היא התגוררה בירושלים ולמדה בחוג לצרפתית ובחוג לאנגלית באוניברסיטה העברית. בישראל פגשה את יונה מלאכי-אנגלרד, יליד פרנקפורט ב-1930, שהיה דוקטור למשפט בינלאומי פומבי, עובד מדינה וחוקר עד למותו ב-1972. הם נישאו ב-15 בספטמבר 1959, בשווייץ. ב-1962 נולדה בתם היחידה, דפנה. 

תרז מלאכי סיימה תארים ראשון ושני באוניברסיטה העברית, ואת הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת סורבון, פריז. היא לימדה מעל ארבעים שנה בחוג לצרפתית ובחוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית. בנוסף למחקריה, היא ביימה מחזות במסגרת האוניברסיטה: 'בדלתיים סגורות' מאת ז'אן-פול סארטר (1985), 'הרופא בעל כורחו' מאת מולייר, 'סלסטינה' מאת פרננדו דה רוחאס (1990), 'האורח' מאת אריק-מנואל שמיט (1995).

בשנת 2006 יצא ספרה האוטוביוגרפי  "בין המילים" (ENTRE LES MOTS) שתורגם לעברית על ידי עידו בסוק בהוצאת כרמל, המספר על ילדותה ונעוריה באירופה בצל השואה.

תרז מלאכי היא בעלת עיטור ממשלת צרפת (LES PALMES ACADEMIQUES).

## מספריה
* בין המילים, תרז מלאכי-קרול, תרגום: עידו בסוק, ירושלים, הוצאת כרמל, 2006

* Entre les mots :Paris,Le Manuscrit-
* Le théâtre dans la Cité,: Nizet, 2008 
* La Comédie classique: l’Altérité en procès, Paris: L'Harmattan, 2005 
* Molière, les métamorphoses du carnaval, Paris: Nizet, 1987 
* La mort en situation dans le théâtre contemporain, Paris: Nizet, 1982
* J. Anouilh: les problèmes de l' existence dans un théâtre de marionettes, Paris: Nizet, 1978 


## קישורים חיצוניים
* אודות
* ראיון בצרפתית

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לימודי התיאטרון
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: שפה וספרות צרפתית
קטגוריה:חוקרות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:ניצולות השואה: פולין
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
שינה איינגר

ממוזער|שיינה איינגר
**שינה איינגר** (באנגלית: **Sheena Iyengar**; ) היא פרופסור למנהל עסקים בבית הספר לניהול של אוניברסיטת קולומביה. היא מומחית בעלת שם עולמי בחקר קבלת החלטות ומחברת הספר "The art of choosing".

## ביוגרפיה
איינגר נולדה בטורונטו, קנדה. הוריה הם סיקים שהיגרו לקנדה מדלהי. בשנת 1972 עברה המשפחה לפלוגינג בקווינס, ניו יורק, שם אביה יסד מקדש סיקי. כשהייתה בת שלוש אובחנה אצלה מחלת רטיניטיס פיגמנטוזה שגרמה לה להתעוור בהדרגה. כשהייתה בת 10, לא יכלה עוד לקרוא ולכתוב. כשהייתה בת 16, נזדקקה לעזרת כלב נחייה. כיום היא עוורת לחלוטין, ונעזרת במקל הליכה כדי ללכת ממקום למקום.

איינגר קיבלה תואר B.S. בכלכלה מבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה ותואר B.A בפסיכולוגיה ואנגלית ממכללה לאמנויות ולמדעים בשנת 1992 באוניברסיטה זו. בשנת 1997 השלימה דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת סטנפורד.

אחד ממחקריה המפורסמים עוסק ב"פרדוקס המבחר". בניסוי הציבה עמדה לטעימת ריבה בקליפורניה. כאשר הוצעו שישה טעמי ריבות, כ-30% מהלקוחות רכשו ריבה, בעוד שכאשר הוצעו 24 טעמי ריבות, רק כ-3% עשו זאת.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר אישי, באתר אוניברסיטת קולומביה

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלניות אמריקאיות
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:מהגרות מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרות בית הספר וורטון
קטגוריה:בוגרי בית הספר וורטון
קטגוריה:חוקרים בקבלת החלטות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1969
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
סחרן יום

**סחרן יום** הוא סוחר הקונה ומוכר מכשירים פיננסיים (לדוגמה, מניות, איגרות חוב, אופציות, מטבעות זרים, וחוזים עתידים) בתוך אותו יום מסחר, כך שמחיר המכירה נקבע בטרם נסגר יום המסחר בשוק. סגנון מסחר זה נקרא "מסחר יומי". סחרן יום עשוי לתת בין הוראות בודדות למאות הוראות קנייה ומכירה מדי יום, תלוי בסגנונו האישי.

## סוגי סחרני יום
ישנם שני סוגים עיקריים של סחרני יום: מוסדיים וקמעונאיים.

**סחרן יום מוסדי** הוא סוחר העובד עבור מוסד פיננסי. לסוחר זה יתרונות מסוימים על סחרני יום קמעונאיים כיוון שבדרך כלל עומדים לרשותו משאבים גדולים יותר, כלים, ציוד, כוח קנייה גדול יותר, תזרים מזומנים גדול יותר המאפשר מסחר מתמיד בשווקים, קווי תקשורת ומרכזי מידע מתמחים, תוכנות יקרות ומתוחכמות לניתוח מגמות שוק, צוותי סיוע, ועוד. משאבים אלה נותנים לסחרני היום המוסדיים יתרון מסוים על פני הסחרנים הקמעונאיים.

**סחרן יום קמעונאי** הוא סוחר העובד עבור עצמו, או בשותפות עם מספר קטן של סוחרים אחרים. סוחר קמעונאי בדרך כלל עושה שימוש במשאביו הכלכליים האישיים, אף שייתכן כי יסחור גם באמצעות השקעות של אחרים. 

בעבר היו רוב סחרני היום גורמים מוסדיים בשל היתרונות העומדים לרשותם. אולם, מאז המהפכה הטכנולוגית שהתרחשה בשוקי המכשירים הפיננסיים במחצית השנייה של שנות ה-90, התקדמות המחשוב האישי והאינטרנט, התאפשרה אף לסוחרים בודדים גישה לכלי ניתוח שוק מתקדמים. עמלות ברוקר נמוכות וכן תקנות המאפשרות גישה קלה יותר לבורסה לניירות ערך הביאו לעלייה במספר סחרני היום הקמעונאים.

קטגוריה:שוק ההון
המלך ואני (סרט, 1956)

**"המלך ואני"** הוא שמו של סרט קולנוע המבוסס על המחזמר "המלך ואני" שכתב הצמד ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין על בסיס ספרה של מרגרט לנדון, "אנה ומלך סיאם", המספר את סיפורה האוטוביוגרפי של אנה ליאונאוֹוֶנְס, ששירתה כאומנת לילדיו של מלך סיאם, מונגקוט, בתחילת 1860.

הסרט זכה ב-5 פרסי אוסקר, והיה מועמד ל-4 פרסי אוסקר נוספים.

## עלילה
אנה ליאונאוֹוֶנְס, אלמנה מאנגליה, מגיעה בתחילת 1860 עם בנה הצעיר לבנגקוק שבסיאם (כיום תאילנד) כדי ללמד אנגלית את ילדי מלך סיאם. היא מאיימת לעזוב כשמתברר לה שהבית שהובטח לה בחוזה שחתמה עם המלך לא יינתן לה, אך משנה את דעתה כשהמלך מציג בפניה את ילדיו הרבים. בסופו של דבר הוא מספק לה בית כפי שהבטיח, ומגלה עניין רב בתרבות המערבית שאנה מייצגת. פעמים רבות הוא לא מצליח לשלב בין הדרכים המערביות-המודרניות שבהם הוא מתעניין לבין מנהגיו המסורתיים.
באותו זמן, מלך סיאם מקבל מתנה ממלך בורמה - נערה בשם טַאפְּטִים. היא מתיידדת עם "מיסיס אנה", כפי שהיא מכנה אותה, ואף שואלת ממנה עותק של הספר "אוהל הדוד תום". היא מעבדת את הספר לריקוד בלט סיאמי, שאותו היא מבצעת בקבלת הפנים הממלכתית לשליחים מאנגליה, ובו היא מבהירה שהיא לא רוצה להיות שפחה של המלך. היא בורחת עם אהובה, וכשהיא נתפסת, אנה מונעת מהמלך להלקות אותה, ובכך גורמת למלך לברוח מהמקום בבושה ולהסתגר במשך שבועות.
אנה מתכוננת לעזוב את סיאם, אך היא מקבלת הודעה לפיה המלך עומד למות. היא מחליטה להישאר כדי לעזור לבנו הבכור - התלמיד האהוב עליה - לרשת את מקומו.

## המחזמר

הספר "אנה ומלך סיאם" נכתב ב-1944 והפך לסרט בכיכובו של רקס הריסון ("גבירתי הנאווה") ב-1946.

רוג'רס והמרשטיין עיבדו את הסיפור למחזמר, שעלה לראשונה בברודוויי ב-1951, בכיכובם של גרטרוד לורנס בתפקיד אנה ויול ברינר בתפקיד המלך, תפקיד שהפך למזוהה ביותר עמו. ברינר חזר לגלם את המלך בברודוויי בשנים 1977 ו-1985.

בשנת 2015 יצאה גרסה חדשה של המחזמר בישראל בכיכוב גלית גיאת, ואיציק כהן, בבימוי צדי צרפתי.

## הסרט
המחזמר המצליח של רוג'רס והמרשטיין הפך ב-1956 לסרט בכיכובם של יול ברינר, דברה קר וריטה מורנו. ברינר זכה בפרס האוסקר על משחקו בסרט. את שיריה של קר, שחקנית מוכשרת שלא ניחנה בקול מוצלח, דיבבה הזמרת מארני ניקסון (כפי שנעשה גם בסרט "גבירתי הנאווה").

לאור ההצגה של התרבות התאילנדית דאז כחשוכה ולא מתקדמת, היו שמועות על עיבוד מחודש לסרט בכיכובם של אמילי בלאנט כאנה וקן וואטנבה כמלך מונגהוט. השמועות החלו ב-2015, באותה שנה של החידוש בברודוויי בכיכובו של ווטנאבה. נכון לינואר 2020 אין תכנונים לעיבוד מחודש של הסרט.

## קישורים חיצוניים

* 
* דינה היימן, תאילנד - אנה ומלך סיאם, "מסע אחר" 161

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי אוסקר: התלבושות הטובות
קטגוריה:זוכי אוסקר: מיקס הסאונד הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: עיצוב ההפקה הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט קומדיה או מוזיקלי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי 1956
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות זמר
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי דברה קר
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
קטגוריה:בנגקוק בקולנוע
קטגוריה:סרטי וולטר לאנג
המדרגות

**המדרגות** היא להקה המורכבת מצמד המוזיקאים הוד דיין, (עיבוד והפקה מוזיקלית) ואילן דמרי (סולן). 

הלהקה הוציאה חמישה אלבומים של מוזיקה יהודית מקורית. 

בתחילה שודרו שיריהם בעיקר בערוצים הדתיים, כדוגמת רדיו ברסלב וערוץ שבע, אך עם הזמן חלק מהסינגלים שהוציאו לרדיו נכנסו לפלייליסט גם של תחנות הרדיו הכלליות.

## ביוגרפיה
חברי הלהקה הכירו בשנת 1989 בזמן שהיו בתהליך של חזרה בתשובה. באלבומם הראשון ("בפתח הדלת") אשר יצא בשנת 2000 ישנם אזכורים לחיפוש הפנימי שהם עברו בחייהם הפרטיים. את האלבום הראשון הפיקו השניים באולפן ביתי בעל שני ערוצי הקלטה בלבד, עובדה שהאטה את קצב הקלטת האלבום וגרמה לפער של כשנה ביו צאתו של הסינגל הראשון לבין שחרורו של האלבום. זמן העבודה הכולל על האלבום ארך 3 שנים.

אלבומם השני ("מעיין חיים") הוקלט באולפן מקצועי עם ציוד הקלטה מתקדם

את האלבום השלישי ("שואף") הם הוציאו בחברת התו השמיני. האלבום השלישי שונה מהאלבומים הראשונים: הוא כולל פיוטים מתקופות שונות. 

אלבומם הרביעי ("עץ") הוא אלבום אוסף הכולל שירים משלושת האלבומים הקודמים ושני שירים חדשים.

הוד ואילן הם תלמידים של ימימה אביטל.

בעונה השנייה של הסדרה סרוגים מנסה אחת הגיבורות להפיק את עטיפת הדיסק החדש שלהם, הפרק מלווה בשירים של הלהקה אך הם לא מופיעים בו בעצמם. שירים של הלהקה מופיעים כשיר סיום הפרק גם בעונות האחרות של סרוגים.

אחד הדברים שמייחדים את הלהקה היא שימוש במגוון רחב של כלים ייחודיים בשיריהם דוגמת: מלודיקה, חצוצרה, טנבור ושופר.

בשנת 2012 יצא לאור האלבום "הלב הרוח והנשמה" על פי שיריו של רבי אברהם אבן עזרא.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* אתר הלהקה
* דף הפייסבוק הרשמי של המדרגות
* ערוץ היוטיוב הרשמי של המדרגות
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:להקות חסידיות ישראליות
קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:צמדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2000
פרס פון קרמן

**פרס פון קרמן** (אנגלית: **Von Karman Award**) מוענק מאז 1982 מדי שנה לדמות בתחום המדע או הטכנולוגיה, שהפגינה הישגים יוצאי דופן כמפעל חיים, לקידום תחום האסטרונאוטיקה וחקר החלל. זהו הפרס הראשון במעלה המוענק על ידי האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, הזרוע המדעית של הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.

הפרס קרוי על שמו של תיאודור פון קרמן, חלוץ האווירונאוטיקה והאסטרונאוטיקה, שיסד את האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה והיה גם נשיאה הראשון.

## זוכים בולטים
*הקוסמונאוט אלכסיי ליאונוב (1992)
*ארתור סי. קלארק (1996)
*קרישנאסאוואמי קאסטורירנגאן, ראש הארגון ההודי לחקר החלל (2007)
* ז'אן ז'אק דורדין, ראש ESA, סוכנות החלל האירופית (2012)

## קישורים חיצוניים
* זוכי הפרס

*
קטגוריה:פרסים בתחום חקר החלל
אח חילוני

**אח חילוני** או **אח הדיוט**, הידוע גם ב"קונברסי" (בלטינית: **sœurs laies**, בגרמנית: Laienbrüder, בצרפתית: Frère lai) הוא אדם חילוני החבר במסדרים דתיים של הכנסייה הקתולית, בעיקר מסדרי נזורה, שלא עבר טקסי הצטרפות למנזר ולא רוצה לקבל על עצמו את נדרי הנזיר, אך רוצה לשנות את אורח חייו במידה מסוימת ולחיות במנזר לתקופה קצובה או לכל ימיו.

אחים חילוניים במנזר עוסקים לרוב בתפקידים לא-דתיים כמו שוער, שרת, גנן, טבח או טיפול בבעלי חיים.

בימי הביניים ואף אחריהם, הייתה שכבה של אנאלפביתים שרצו להקדיש את חייהם לדת ולהצטרף למנזר. אי ידיעת קרוא וכתוב לא אפשרה להם למלא שניים מתפקידיהם החשובים של הנזירים, תפילה והעתקת כתבי יד בסקריפטוריום. לכן לא אפשרו להם להצטרף פורמלית למנזר כנזירים. במקום זאת הם הצטרפו כאחים חילונים ונשבעו לצייתנות. בניגוד לנזירים, הם לא היו מחויבים בשבועת הנזירים (סטאביליס) להישאר במנזר לשארית חייהם או בהסתגרות ופרישות גמורה מן העולם. למרות זאת, חלק ניכר מהם בילו את שארית חייהם במנזר ועשו בו את עבודות הכפיים. 

המושג הופיע בכתובים לראשונה כנראה ב-1038 בתיאור חיי נזירים במנזר ולומברוזה (Vallombrosa) ויש עדויות שאנשים בעלי תפקיד זהה שימשו במנזרים קודם לכן.

בנוסף, היו בימי הביניים מנזרים שהעסיקו משרתים בעבודות שונות. למשרתים אלו לא הייתה כל מחויבות מוסרית או דתית למנזר.

## הערות שוליים

קטגוריה:נצרות קתולית
בנטה קאהאן

**בנטה קאהאן** (בנורווגית: **Bente Kahan**; נולדה ב-23 בספטמבר 1958) היא מוזיקאית, זמרת ושחקנית יהודייה-נורווגית המתגוררת בוורוצלב שבפולין. קאהאן נודעת בעיקר בזכות ביצועיה והפקותיה של מוזיקה יידית, ונחשבת לאחת המבצעות המובילות של מוזיקה יהודית באירופה כיום.

## קורות חיים
נולדה באוסלו למשפחה חסידית. למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה באקדמיה האמריקנית למוזיקה ודרמה בניו יורק (AMDA). לאחר סיום לימודיה, החלה משנת 1981 לשחק בתיאטרון הלאומי של נורווגיה (Nationaltheatret) ובתיאטרון "הבימה" בישראל. בשנת 1983 הופיעה לראשונה ביידיש, באוסלו.
בהמשך כתבה קאהאן שלוש מונודרמות (הצגות יחיד) בשיתוף עם במאי התיאטרון הנורווגי אלן פרוין ברון: *Bessie – a Bluesical* (1986), *Letter Without a Stamp* (1988) ו-*Voices from Theresienstadt* (1995). היא שיחקה בכל השלוש, ויצאה איתן לסיבובי הופעות.

בשנת 1990 זכתה בפרס מטעם שר התרבות הנורווגי, ובכספי הפרס ייסדה את "תיאטרון הדיבוק" באוסלו (TDO), הפועל במטרה למען המשכיות המוזיקה והתרבות של יהדות אירופה. במסגרת התיאטרון מופקים קונצרטים, מונודרמות ותקליטורים בנושאים אלה.

מזה מספר שנים מתגוררת קאהאן בעיר ורוצלב שבפולין, ושם ייסדה בשנת 2006 את קרן בנטה קאהאן (Fundacja Bente Kahan, FBK), שמטרתה להציג את ההיסטוריה והתרבות היהודיות לקהל הרחב, בפרט בוורוצלאב ובמחוז שלזיה תחתית. בין היתר פעלה הקרן להחיות את בית הכנסת הישן בוורוצלב, בית הכנסת "החסידה הלבנה", אשר מאז שנת 2005, אז נוסד "המרכז לתרבות וחינוך יהודיים בוורוצלב" בניהולה האמנותי של קאהאן, משמש במה למגוון אירועי תרבות, בהם "קיץ עם מוזיקה תחת החסידה הלבנה" (קונצרטים למוזיקה מאת מלחינים יהודים), "יום ישראל" השנתי, מופעי תיאטרון, תערוכות, הרצאות, סדנאות וימי זיכרון. שחזור בית הכנסת הסתיים לאחרונה; בשנת 2012 נפתח בבית הכנסת מוזיאון לעולמה של יהדות שלזיה.
על פועלה למען העיר זכתה קאהאן בשנת 2006 בפרס ראש עיריית ורוצלב.

קאהאן נשואה ל, פעיל חברתי וסופר פולני. לזוג בת, ווֹיָה (Voja; נולדה ב-1994).

## דיסקוגרפיה
* 2005: *Sing with us in Yiddish*
* 2000: *Home*
* 1998: *Di Gojim*
* 1997: *Voices from Theresienstadt* (גרסה אנגלית)
* 1996: *Stimmen aus Theresientstadt* (גרסה גרמנית)
* 1996: *Stemmer fra Theresienstadt* (גרסה נורווגית)
* 1992: *Farewell Cracow*
* 1991: *Yiddishkayt*

## קישורים חיצוניים

* 

* קרן בנטה קאהאן: המרכז לתרבות וחינוך יהודיים בוורוצלאב  (גם בפולנית ובגרמנית)

* Raimund Wolfert, »Ein Erbe, um das sich niemand kümmert? Das hat mich provoziert.«, Interview und Reportage, Deutsches Kulturforum, 


## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות נורווגיות
קטגוריה:זמרות יהודיות פולניות
קטגוריה:זמרים השרים ביידיש
קטגוריה:זמרות השרות ביידיש
קטגוריה:מוזיקאים יהודים
קטגוריה:יהודים נורווגים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:תרבות יהודית
קטגוריה:תיאטרון יהודי
קטגוריה:כליזמרים
קטגוריה:שחקניות יידישאיות
קטגוריה:מוזיקאי טנגו
קטגוריה:נורווגיות שנולדו ב-1958
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1958
וילה באדואר

[שמאל|ממוזער|250px|ציור [פרסקו]]
**וילה באדואר** (איטלקית: **Villa Badoer**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בפראטה פולזינה (Fratta Polesine) שליד רוביגו.

הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של פרנצ'סקו בדוארו איש ונציה. 

וילה בדואר הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו.

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". (1570) 

תוכנית הבניין וחזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. הוילה עשתה שימוש ליסודותיה בשרידי הבניין מימי הביניים שעליו נבנתה. השרידים נראים היטב באחורי הבניין. 

במרכז מצוי בית האדון והוא  בעל מתאר רבוע. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהם. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה, אליה עולה גרם מדרגות רחב ביותר וארוך מאוד. מתחתיה נמצאת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הצרים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית, כיאה לווילה כפרית. גרם המדרגות הרחב עולה אל מבואה המעוצבת בדמות חזית מקדש רומי כמקובל אצל פלאדיו. שישה עמודים בסדר יוני תומכים בגמלון משולש ובו קבוע סמל המשפחה. בתוכנית המבנה שפורסמה בספרו של פלאדיו תוכננה לבניין מבואה דומה בחזית האחורית, אך חלק זה לא בוצע. 

לבניין חצר קדמית נרחבת ומשני עבריה שני אגפים המשמשים לאחסון המתקנים החקלאיים ואורוות הסוסים. אגפים אלה מחוברים לבניין המרכזי באמצעות סטווי עמודים בעלי מתאר של רבע מעגל כל אחד, ולו עמודים מן הסדר הטוסקאני. 

כנזכר בספרו, את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיו של הצייר ג'יאלו פיורנטינו. מציורי הקיר נותרו שרידים בלבד.

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 142.

*Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 123-128.


## קישורים חיצוניים

* סיבוב בוילה באדואר בצפון איטליה בתכנון אנדראה, מיכאל יעקובסון, אוקטובר 2025.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
כץ וקרסו

**כץ וקרסו** הוא סרט ישראלי מסוג קומדיית טעויות שנחשב לסרט בורקס, ומהסרטים המצליחים של שנות ה-70. הסרט מכר 885,000 כרטיסים בארץ. זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.

שיר הנושא של הסרט, "עיר מקלט", הולחן על ידי נורית הירש, מילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור והוא בוצע על ידי אושיק לוי.

## תקציר העלילה
כץ האשכנזי (שמואל רודנסקי) וקרסו הספרדי (יוסף שילוח) הם סוכני ביטוח יריבים הנוטים לריב זה עם זה תכופות. לכץ שתי בנות, נעמי ותיקי, האחת נאמנה לעבודתה (אפרת לביא) והשנייה צעירה ומתהוללת (ניצה שאול). לקרסו שני בנים, אליהו ואוסי, האחד "חנון" שגר עם הוריו (גדי יגיל) ואילו השני בחור מתהולל העובד בעסק של אביו (יהודה ברקן).

כץ וקרסו מתחרים על ליבו (או יותר נכון על כיסו) של מיליונר בשם ישראל ישראלי (יהודה אפרוני) מקצא"א, רודף שמלות והולל בפני עצמו, ושניהם שולחים את ילדיהם לאילת על מנת לזכות בחוזה ביטוח שמן עמו. בין לבין, מתאהבים בניו של קרסו בבנותיו של כץ למורת רוחם של ההורים, והעלילה כצפוי מסתבכת.

כשיצא הסרט לאקרנים זכה להצלחה רבה, ונחשב עד היום לאחד מהסרטים הישראלים הפופולריים ביותר בז'אנר סרטי הבורקס.
הופץ גם בחו"ל בשם **The Contract** (החוזה)

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטי מנחם גולן
קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:אילת בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1971
רבי יוסי בן זמרה

250px|ממוזער|מצבת הקבר
**רבי יוסי בן זמרא** היה תנא וכהן. חי בתקופת המעבר בין התנאים לאמוראים.
## ביוגרפיה
רבי יוסי בן זמרא היה ממשפחה מיוחסת ובתו נישאה לבנו של רבי יהודה הנשיא. יש אומרים שהיה צאצא של דוד המלך. מצד אביו היה כהן.

רוב מאמריו של רבי יוסי עוסקים באגדה ורובם נמסרו על ידי תלמידו רבי אלעזר בן פדת.

על מאמרו ה"סתום" (כלומר מאמר שאינו עולה בקנה אחד עם ההגיון הפשוט), בקשר עם אורך פסיעותיו של אברהם אבינו, כתב רבי חיים ויטאל מאמר שלם הנקרא "אגרת רבי חיים ויטאל".

מאמרים רבים שאמר רבי יוסי בן זמרא, או שנאמרו בשמו עוסקים באיסור לשון הרע, כגון מאמרו במסכת ערכין 

**הסבר:** הלשון שהיא האבר האחראי על הדיבור, נבראה מוגנת בכמה וכמה הגנות, כדי שהדיבור לא יצא בקלות, ולאדם תהיה שהות לחשוב, טרם שהוא מוציא דבר פסול מפיו.

מושב כרם בן זמרה נקרא על שמו, מכיוון שעל פי המסורת הוא קבור בתחום המושב. כמו כן, על שמו קרויים נחל בן זמרה והר בן זמרה הסמוכים למושב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* משה בן שלמה עמאר, הילולא דרבי יוסי בן זמרא, תשס"ד

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:כהנים בתקופת המשנה
קטגוריה:אמוראים כהנים
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:דור המעבר לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה הנשיא
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-3
רשות מחוקקת

[שמאל|ממוזער|300px|[משכן הכנסת – משכנה של הרשות המחוקקת במדינת ישראל.]]
שמאל|ממוזער|300px|רשויות מחוקקות
**רשות מחוקקת** היא הרשות האחראית על חקיקת החוקים במדינה, ולעיתים מהווה רשות מבקרת על הרשות המבצעת. ברוב הדמוקרטיות הייצוגיות בעולם ישנן שלוש זרועות שלטוניות הנבדלות זו מזו. הרשות המחוקקת בדרך כלל מכונה בשם "פרלמנט" (parliament), או 'בית נבחרים'.

הרשות המחוקקת של מדינת ישראל היא הכנסת.

## תפקיד
הרשות המחוקקת היא הגוף שתפקידו לקבוע את הנורמות של המדינה, לרוב בדרך של חוקים: חקיקת חוקים חדשים, וכן ביטול ותיקון חוקים קיימים. לרשויות מחוקקות שונות ברחבי העולם שמות שונים, וכן שיטות החקיקה ומבנה הרשות משתנה ממדינה למדינה.

בשיטה הפרלמנטרית, העם בוחר את נציגיו לרשות המחוקקת והיא הממנה את הרשות המבצעת או מאשרת את הרכבה. שיטה זו היא שיטת הבחירה הקיימת כיום במדינת ישראל. לעומת זאת, בשיטת בחירה ישירה, העם בוחר הן את חברי הרשות המחוקקת והן את ראש הרשות המבצעת, כך שהרשות המבצעת תלויה פחות ברשות המחוקקת.

ישנן רשויות מחוקקות המורכבות מבית מחוקקים אחד (כך בישראל, בה הכנסת היא בית המחוקקים היחיד), וישנן רשויות בנות שני בתי מחוקקים המכונים בית עליון ובית תחתון (כך בארצות הברית, בה חוק צריך לעבור את אישור בית הנבחרים (הבית התחתון) והסנאט (הבית העליון)). לעיתים כוללות רשויות מחוקקות שלושה ואפילו ארבעה בתי נבחרים, או שלושה גופים (כך הדבר בממלכה המאוחדת ובממלכות חבר העמים, בהם הפרלמנט הבריטי מורכב מבית תחתון – בית הנבחרים הבריטי, בית עליון – בית הלורדים ומהמונרך המאשר את החוקים).

ברוב השיטות הפרלמנטריות הבית התחתון הוא החזק מבין שני בתי המחוקקים, אולם ישנן שיטות בהם לשני בתי הנבחרים מעמד שווה או מעמד דומה.

רשות מחוקקת יכולה להתקיים גם בדיקטטורות. במקרה זה מצויות סמכויות הרשות בידי אדם אחד (הדיקטטור, ולא בידי גוף נבחר).

גם במדינות דמוקרטיות מצויות סמכויות שונות של הרשות המחוקקת בידי גופים שאינם מהווים חלק מבית המחוקקים. חלק מסמכויות אלה מצויים בידי גופים השייכים לרשויות אחרות ובהם הרשות המבצעת והרשות השופטת, ולעיתים לשרי ממשלה ולגופי צבא ושיטור (השייכים לרשות המבצעת) וכן לגופים שיפוטיים (השייכים לרשות השופטת) יש סמכויות להתקין תקנות. בשטחי יהודה ושומרון אשר בשליטת ישראל, נתונות סמכויות החקיקה באופן חלקי בידי המושל הצבאי, והחוקים המתקבלים בכנסת טעונים אישור מצידו על מנת שיחולו בהם.

היו שיטות ממשל בהן לא היווה הפרלמנט חלק מהרשות המחוקקת. כך למשל באימפריה העות'מאנית, לא היה הפרלמנט, שהתכנס לעיתים רחוקות חלק מהרשות המחוקקת. כל סמכויות החקיקה היו נתונות בידי הסולטאן, והפרלמנט נחשב גוף מייעץ בלבד.

## רמות ממשל
הרשות המחוקקת קיימת בכל רמות השלטון. במדינה פדרלית תתקיים רשות מחוקקת הן ברמה הפדרלית, והן ברמה המדינתית, ובהתאם יפעלו בתי מחוקקים מדינתיים לצד הרמה הפדרלית.

ברמת השלטון המקומי יכולות סמכויות החקיקה להיות בידי גוף מבצע (שר בממשלה או ראש עיר) או בידי אספה מחוקקת (כגון מועצת עיר).

## ראו גם
* רשות שופטת
* רשות מבצעת
* בחירות
* כנסת הגדולה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:אסדרה
יואנס פילופונוס

**יואנֵס** (יוחנן) **פילופּונוס** (יוונית: **Ἰωάννης ὁ Φιλόπονος**), חי בין השנים 490–570, ומוכר גם בשם "יוחנן המדקדק" או יוחנן מאלכסנדריה. היה פילוסוף בעל רקע אריסטוטלי-ניאופלטוני, ועם זאת היה הגמון נוצרי, והשתמש בכלים הפילוסופיים האריסטוטליים כדי להוכיח שהעולם אינו קדמון, כפי שטען אריסטו, אלא נברא כטענת הנצרות.

לדבריו וכתביו הייתה השפעה תאולוגית ניכרת על הפילוסוף הערבי אל-כנדי, ועל רב סעדיה גאון. כמו כן, הביקורת שלו על הפיזיקה של אריסטו הובילה באופן עקיף להתפתחות הפיזיקה האמפיריציסטית שפותחה מאוחר יותר על ידי גלילאו גליליי.

אחרי מותו, הכנסייה האורתודוקסית הרשיעה את יואנס במינות (בשנים 680–681); זה קרה בשל פרשנותו לשילוש הקדוש, לפיה שלושת מרכיביו הם ישויות נפרדות.

יצירותיו הודפסו באירופה בלטינית החל מהמאה ה-15, ולביקורתו על הפיזיקה האריסטוטלית הייתה השפעה רבה על ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה ועל גלילאו גליליי, המצטט קטעים נרחבים מדבריו בכתביו.

## לקריאה נוספת
*האנציקלופדיה העברית, כרך יט, טורים 279-281, ערך "יואנס פילופונוס" (שמואל סמבורסקי).

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד 
* 

קטגוריה:פילוסופים נוצרים
קטגוריה:פילוסופים של ימי הביניים
קטגוריה:סופרים ביזנטים
קטגוריה:ילידי 490
קטגוריה:נפטרים ב-570
לימור מרמלשטיין

**לימור מרמלשטיין** היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. התמחתה בסגנון חזה.

## ביוגרפיה
מרמלשטיין גדלה במבשרת ציון בתם של ליאורה ויעקב, בת שנייה מבין ארבעה ילדים. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים ואחר כך בקבוצה העירונית היריבה ירושלים רבתי בהדרכתם של דימה רבינסקי וברי אבנר. בשנת 2000 התגייסה לשייטת בעקבותיו של אחיה הבכור, הראל ושרתה כמדריכת כושר קרבי. אחיה, סרן  קצין הקומנדו הימי נהרג בקרב סמוך לטול כרם, ב-26 בספטמבר 2002.

### 1997
בתחרות שחייה גביע חיפה הבינלאומי שנערכה במאי 1997 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:38.13 דקות.

בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.51 דקות, אחרי אילנה קבאדלו מארצות הברית (1:15.42 דקות).

### 1998
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1998 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:13.08 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים וחצי של נטע כהן (1:14.22 דקות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים עד שנישבר על ידי נסטיה קורוטקוב (1:12.24 דקות).

### 1999
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף ינואר 1999 קבעה מרמלשטיין שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.00 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של נטע כהן (1:12.38 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.98 דקות, שוב שיפור לשיא בן ה-7 שנים של נטע כהן (2:34.04 דקות).

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייניות חזה ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20