עבד א-רזאק אל-יחיא

**עבד א-רזאק אל-יחיא** (בערבית: **عبد الرزاق اليحيى**; 15 במרץ 1929 – 9 במרץ 2020), המכונה **אבו אנס**, היה פוליטיקאי ואיש צבא סורי-פלסטיני. הוא כיהן בתפקיד שר הפנים של הרשות הפלסטינית, והיה חבר במועצה הלאומית הפלסטינית.

## ביוגרפיה
אל-יחיא נולד ב-15 במרץ 1929 בעיירה טנטורה ליד חיפה. הוא למד בבית הספר בחיפה ובעכו ולאחר מכן בקולג' הערבי בירושלים, שם למד עד שנת 1947. הוא גם עבד תקופה במכס בחיפה. באפריל 1948 הצטרף לקורס קצינים מקרב ערביי ארץ ישראל בסוריה. הוא הצטרף לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י ושירת בו בלבנון ובסוריה עד לפירוקו. במקביל, משפחתו עזבה את עיירת הולדתו עם הקמת מדינת ישראל.

אל-יחיא המשיך את השכלתו הצבאית בסוריה, וקיבל תואר שני במדעי הצבא מהמכללה לפיקוד ומטה בסוריה בשנת 1965. הוא גם למד סטטיסטיקה, מנהל עסקים וגאוגרפיה באוניברסיטת דמשק. הוא שירת בצבא הסורי בין השנים 1949–1958 במספר מקומות, ובהם רמת הגולן, שם מילא כמה תפקידי פיקוד. בתקופת הרפובליקה הערבית המאוחדת נעצר בסוריה, עבר שם עינויים קשים והוגלה למצרים.

ב-1964 היה מעורב בהקמת צבא השחרור הפלסטיני ועלה בסולם הדרגות, הוא היה ראש המבצעים ולאחר מכן סגן הרמטכ"ל עד מלחמת ששת הימים. באוגוסט 1968 הוביל את הניסיונות לקדם את עצמאותו של צבא השחרור הפלסטיני מהשליטה הסורית והיה מעורב בהקמת הוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין. אך בעקבות התנגדותה של סוריה, הוא התפטר מתפקידו כדי להפוך ליועץ צבאי לוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין ולראש המטה של הטרור הפלסטיני מאז 1969. ביוני 1969, הוועד הפועל של אש"ף מינה אותו מחדש כמפקד העליון של צבא השחרור הפלסטיני, ובספטמבר 1970, כשיאסר ערפאת קיבל את התפקיד, יחיא הפך לרמטכ"ל של כל הכוחות הפלסטיניים. עקב הלחץ הסורי, הוא הוחלף ב-1971 והפך למנהל המחלקה המדינית של הארגון לשחרור פלסטין בין השנים 1971–1984. הוא היה חבר בוועד הפועל של הארגון בין השנים 1984-1991.

אל-יחיא השתתף במשא ומתן הישראלי-פלסטיני ועמד בראש הנציגות הביטחונית הפלסטינית בין השנים 1993–1999, הוא מילא תפקיד בהסכם עזה ויריחו תחילה, בהסכמי הביניים, לרבות הסכם חברון והסכם ואי, בנוסף למשא ומתן על המעבר הבטוח ונמל התעופה והנמל בעזה. הוא גם עמד בראש ועדות הגבולות והביטחון והנסיגה במשא ומתן על הסדר הקבע.

ב-13 ביוני 2002 הוא מונה לתפקיד שר הפנים בממשלה הפלסטינית הרביעית בראשות ערפאת, עד 29 באוקטובר 2002, אז עזב בטענה שהוא לא מקבל את הסמכות לערוך רפורמות נדרשות. הוא מונה מחדש לתפקיד ב-14 ביוני 2007, בממשלה ה-12. בתפקידו זה נפגש גם עם מקביליו הישראלים, ולעיתים גם עם חברי כנסת מהסיעות הערביות בישראל שביקרו ברשות הפלסטינית.

הוא סירב להיאבק בטרור ולעצור מחבלים, ואמר כי "אנחנו לא מקבלים פקודות מבחוץ. אפעל על פי האינטרס הלאומי הפלסטיני, המשימה שלי היא לשרת את האינטרסים של העם הפלסטיני, כך שאאכוף את החוק הפלסטיני ולא אענה לדרישות חיצוניות". עם זאת, התנגד לביצוע פיגועי התאבדות ונימק זאת פורמלית בכך ש"אני סבור שבנסיבות הקיימות יש דרכים אחרות להיאבק, שישיגו תוצאות טובות יותר".

אל יחיא היה נשוי פעמיים, והיו לו ארבע בנות מאשתו הראשונה. לאחר מותה ב-1975, הוא התחתן שוב ונולדו לו בת ובן. אשתו השנייה נפטרה בשנת 2004.

הוא פרסם כמה ספרים, כולל "בין צבא לפוליטיקה: זיכרונות", וקיבל כמה מדליות, ובהן: עיטור כוכב ירושלים מידיו של מחמוד עבאס, אחרי שהועלה רשמית לדרגת סגן אלוף ומדליית יאסר ערפאת.

אל-יחיא נפטר ב-9 במרץ 2020 בעמאן, שם גם נקבר.

ב-20 באוגוסט 2022 חנכה עיריית אל-בירה בנפת רמאללה ואל בירה רחוב על שמו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טרור בישראל
קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1929
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2020