פסק דין חניון חיפה בע"מ נגד מצת אור (הדר חיפה) בע"מ

**פסק דין חניון חיפה נגד מצת אור** (ר"ע 103/82 '''חניון חיפה בע"מ נ' מצת אור (הדר חיפה) בע"מ**, פ"ד לו(3) 123 (1982)) הוא פסק דין של [[בית המשפט העליון]] ב[[ישראל]] שניתן על ידי [[המשנה לנשיא בית המשפט העליון]] (כתוארו אז) [[מאיר שמגר]], הקובע הלכה בסיסית בעניין דיני ה[[ערעור]] לבית המשפט העליון. על פי ההלכה רשות ערעור ב"גלגול שלישי" (ערעור לבית המשפט העליון בנוגע למקרה שכבר נדון ב[[בית משפט השלום]] ובערעור ל[[בית משפט מחוזי]]) תינתן רק במקרים בעלי חשיבות משפטית או ציבורית. פסק הדין הוא אחד המצוטטים ביותר, ואוזכר בפסיקת הערכאות השונות אלפי פעמים. על אף שפסק הדין נוגע ישירות בשאלות של [[סדר דין אזרחי]], הרי הרציונל העומד בבסיסו שימש בתי משפט גם בהקשרים של [[משפט מנהלי]] ו[[משפט פלילי]].

==עובדות המקרה==
חברת חניון חיפה בע"מ הייתה בעלת זכויות במקרקעין בהם החזיקה חברת מצת אור. היא דרשה פינוי חברת מצת אור מן המקרקעין, אך חברת מצת אור טענה כי היא [[חוק הגנת הדייר|דיירת מוגנת]]. כן טענה חברת חניון חיפה כי גם אם חברת מצת אור היא דיירת מוגנת, הרי שהיא נטשה את הנכס. בית משפט השלום דחה את תביעת הפינוי, אך חייב את חברת מצת אור בתשלום סכום מסוים. שני הצדדים ערערו לבית המשפט המחוזי בחיפה, אשר דחה את שני הערעורים. על כך ביקשה חברת חניון חיפה [[בקשת רשות ערעור|רשות ערעור]] מבית המשפט העליון.

==השאלה המשפטית שעמדה לדיון==

בעת שניתן פסק הדין, בשנת [[1982]] עמד בתוקפו [[חוק בתי המשפט]] משנת [[1957]] ([[נוסח משולב|הנוסח המשולב]] הנמצא כיום בתוקף נחקק בשנת [[1984]]). על פי סעיף 19(ב) לחוק – "החלטה אחרת של בית משפט מחוזי בעניין אזרחי, ופסק דין של בית משפט מחוזי בערעור, ניתנים לערעור לפני בית המשפט העליון, אם נתקבלה רשות לכך בגוף ההחלטה או פסק הדין או מאת ושיא בית המשפט העליון או שופט אחר של בית המשפט העליון שנשיאו קבע לכך, או מאת בית המשפט העליון."

כיום סעיף זה הוא סעיף 41(ב) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד–1984, שנוסחו – "החלטה אחרת של בית משפט מחוזי בעניין אזרחי, ופסק דין של בית משפט מחוזי בערעור, ניתנים לערעור לפני בית המשפט העליון, אם ניתנה רשות לכך מאת נשיא בית המשפט העליון או מאת שופט אחר של בית המשפט העליון שנשיאו קבע לכך, או מאת בית המשפט העליון, ובפסק דין – גם אם ניתנה רשות לכך בגוף פסק הדין; רשות כאמור בסעיף קטן זה לגבי החלטה אחרת תינתן אם שוכנע בית המשפט כי אם הערעור על ההחלטה יידון במסגרת הערעור על פסק הדין ולא באופן מיידי, יהיה בכך כדי להשפיע באופן ממשי על זכויות הצדדים או שעלול להיגרם לצד להליך נזק של ממש, או שעלול להתנהל הליך מיותר או בדרך שגויה."

על בית המשפט העליון היה להחליט, קודם שיידון בערעור לגופו, האם ניתנת רשות לערער אם לאו. על פי סעיף 41(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב] (שהיה בשנת 1982 סעיף 19(א) לחוק בתי המשפט, תשי"ז-1957) פסק דין של בית המשפט המחוזי ניתן לערעור בזכות, אך לא כך הדבר בפסק דין בערעור שכבר עבר שתי ערכאות, שלום ומחוזי.

==פסק דינו של בית המשפט העליון==

השופט [[מאיר שמגר]], שהיה אז [[המשנה לנשיא בית המשפט העליון]] ומונה לאחר מכן ל[[נשיא בית המשפט העליון]], פסק בעניין באופן תמציתי. על פי שמגר, תפיסת הבסיס של המחוקק היא כי בדרך כלל יידון עניין לפני שתי ערכאות, וזאת מכיוון ש"עשיית הצדק אינה מחייבת בירור מקיף של כל עניין". מכיוון שכך, קבע שמגר, כי בקשת רשות ערעור "בגלגול שלישי", של עניין שנדון לראשונה בפני בית משפט השלום ולאחריו במחוזי, תינתן רק למקרים בעלי חשיבות משפטית וציבורית. מקרים אלו כוללים -
* שאלות בעלות חשיבות חוקתית.
* נושאים בהם יש צורך בפסיקת הלכה על ידי בית המשפט העליון בשל הלכות סותרות בערכאות הנמוכות.
* "שאלות רוחב" בהן יש חשיבות עניינית לבעיה המשפטית מבחינת זיקתה או הקשרה לנושאים משפטיים אחרים.
* מקרים בעלי חשיבות ציבורית.
ולסיכום – מקרים בהם החשיבות של ההכרעה חורגת מעניינם הפרטי של הצדדים.

לאחר שבחן שמגר את השאלות העומדות במחלוקת בין חניון חיפה ומצת אור מצא כי הן אינן בעלות חשיבות מסוג זה, ולכן דחה את בקשת רשות הערעור.

==חשיבותו של פסק הדין והשימוש בו==
במהלך העשורים שחלפו מאז ניתנה הלכת חניון חיפה, היא שמשה את בית המשפט העליון אלפי פעמים לדחיית בקשות רשות לערער "בגלגול שלישי", והיא אחד מפסקי הדין המצוטטים ביותר בפסיקה הישראלית.

הגיונה של ההלכה אינו משתרע רק על ערעורים אזרחיים. בהלכה זו ובדומותיה נעשה שימוש גם בהקשרים שונים כגון [[משפט מנהלי]] ואף [[משפט פלילי]].

מחוקק המשנה עיגן את ההלכה ב[[תקנות סדר הדין האזרחי]] בתיקון משנת [[2018]] לתקנות סדר הדין האזרחי כאשר קבע את תקנה 148א שנוסחה -

"החליט בית המשפט העליון לדחות בקשת רשות ערעור על החלטה של בית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לערעורים, רשאי בית המשפט לכלול בהחלטתו רק את קביעתו בדבר דחיית בקשת רשות הערעור, ובלבד שלדעתו מתקיימים שני אלה לגבי ההחלטה שעליה מערערים:
: 1) הקביעות בהחלטה אינן מעוררות שאלה משפטית עקרונית החורגת מעניינם של הצדדים;
: 2) מתן רשות ערעור אינו דרוש כדי למנוע עיוות דין."

בדברי ההסבר שפורסמו בשנת [[2020]] לתקנות הסביר מחוקק המשנה – 

===מקרים בולטים בהם ניתנה רשות ערעור על אף הלכת חניון חיפה===
במרוצת השנים הצליחו מערערים בודדים לצלוח את מבחן "חניון חיפה" ולהביא עניינים "בגלגול שלישי" בפני בית המשפט העליון. בין המקרים הידועים נמצאים פסקי הדין הבאים:
* : במקרה זה פסק בית המשפט בשאלת הזכות לעזבונו של הסופר [[פרנץ קפקא]] ולצוואתו של בעל הזכויות בעזבון, [[מקס ברוד]]. שאלה זו נדונה ב[[בית המשפט לענייני משפחה]], ולאחר מכן בבית המשפט המחוזי, ובית המשפט העליון מצא לנכון ליתן רשות ערעור על פסק דינו של בית המשפט המחוזי בקבעו – "ככלל, שאלת פרשנותה של צוואה ספציפית אינה מצדיקה מתן רשות ערעור בגלגול שלישי... שכידוע נשקלת רק במקרים המעוררים שאלה בעלת חשיבות משפטית או ציבורית החורגת מן האינטרסים של הצדדים הישירים למחלוקת (ר"ע 103/82 **חניון חיפה בע"מ נ' מצת אור (הדר חיפה) בע"מ''', פ"ד לו(3) 123 – מ"מ הנשיא, כתארו אז, שמגר). במקרה דנא, ראינו ליתן רשות ערעור נוכח העניין הציבורי הכרוך במעמדם הספרותי של כתבי קפקא וברוד, אף שאין ייחוד בולט בהיבט המשפטי, הגם שנפלה מחלוקת משפטית מסוימת בבית המשפט המחוזי ביישום הדין כאמור."
* בפרשת הבתים בסמוך לקבר שמעון הצדיק בשייח' ג'ראח קבע השופט (כתוארו אז) יצחק עמית כי יש לדון בעניין ב"גלגול שלישי" באמרו – "אכן, הסכסוך הנוכחי אינו חורג מעניינם הפרטני של הצדדים (הגם שיש הטוענים כי לנוכח התהודה של הסכסוך לרבות בזירות לבר-משפטיות הוא בכל זאת חורג....) ברם, אין זה הקריטריון היחיד שבו בית המשפט בוחן סכסוך בגלגול שלישי, וגם מניעת עיוות דין ושיקולי צדק נכנסים לסל השיקולים... כאשר מתן רשות ערעור נדרש למנוע עיוות דין או בשל שיקולי צדק, רשאי בית המשפט ליתן לאינטרס הפרטי משקל גדול יותר מהמקובל ולאפשר רשות ערעור בגלגול שלישי: "קיימים מקרים נדירים ביותר שבהם תחושת הצדק שבקשת רשות לערער מעוררת לפני השופט הדן בה היא כל כך חזקה, עד שהוא יכול ליטול היתר לעצמו, לחרוג מהכללים, לתת לאינטרס הפרט משקל גדול יותר מכפי שמקובל בבקשות מהסוג הנדון, ולתת למבקש רשות לערער" (שלמה לוין תורת הפרוצדורה האזרחית – מבוא ועקרונות יסוד סעיף 187 בעמ' 216 (מהדורה שנייה, 2008);"
* בפסק הדין בעניין תביעת קיבוץ ניר דוד נגד נתנאל וקנין, שעסק בקריטריונים למחיקת תביעת השתקה, ניתנה רשות ערעור בגלגול שלישי, כאשר השופט נעם סולברג שישב בדין, קבע – "בהתאם לסמכותי שלפי תקנה 149(2)(ב) לתקנות, החלטתי לדון בבקשת הרשות לערער כאילו ניתנה רשות, והוגש ערעור על-פי הרשות שניתנה... ההליך דנן מעורר סוגיה נכבדה, באשר לסוג התביעות המכונה 'תביעות השתקה' – נושא ש"טרם נדון בהרחבה בפסיקתנו"... יש מקום להעמדת הלכה בנוגע לדרכי זיהוין של תביעות כאמור, ולמענה השיפוטי הראוי להן. כפי שיפורט להלן, סבורני כי זרעי הטיפול בבעיה נזרעו זה מכבר, וכי מזומנים לו לשופט היושב על מִדִין כלים אפקטיביים להתמודדות עִמה, בפרט במסגרתן של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות. נדרשים אפוא, בעיקר, חידודים, הבהרות והתווית דרך, כפי שמלמד ההליך שלפנינו, והליכים נוספים הדומים לו; "הרי שולחן, והרי בשר, והרי סכין" – לא נותר לנו אלא לפרושׂ מפה, לערוך את השולחן, ו"לאכול" (על-פי בבלי, קידושין מו, א). אגש אל המלאכה..."

מקרים אלו מראים על מגוון השיקולים ששוקל בית המשפט בהכרעתו לאפשר דיון בגלגול שלישי – חשיבות ציבורית, חשיבות משפטית, קביעת הלכה תקדימית, ואף שיקולי צדק.

## הערות שוליים

קטגוריה:פסקי דין של בית המשפט העליון
קטגוריה:פסקי דין ישראליים מ-1982
קטגוריה:פסקי דין ישראליים בדיון אזרחי