ממשלת ישראל השלוש עשרה

**ממשלת ישראל השלוש עשרה**, בראשותו של לוי אשכול, פעלה מ-12 בינואר 1966 עד 17 במרץ 1969, והושבעה לאחר כינונה של הכנסת השישית.

מספר חברי הכנסת החברים בקואליציה שהרכיבה את הממשלה הוא הגדול ביותר בהיסטוריה של ישראל - בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים (מאי 67) הצטרפו מפלגות לקואליציה והיא מנתה מאז ועד סיום כהונתה 111 חברי כנסת. רק מק"י, העולם הזה - כוח חדש, רק"ח ואגודת ישראל לא היו חלק ממנה.

## תוצאות הבחירות לכנסת השישית

[350px|שמאל|ממוזער|ממשלת ישראל השלוש עשרה בראשות [לוי אשכול בבית הנשיא זלמן שזר ביום השבעתה. עומדים מימין לשמאל: חיים יוסף צדוק, ישראל גלילי, מרדכי בנטוב, יעקב-שמשון שפירא, חיים גבתי, ישראל ברזילי, יוסף בורג, יגאל אלון, אליהו ששון, משה כרמל, זרח ורהפטיג, משה קול ויעל עוזאי. יושבים מימין לשמאל: אבא אבן, זלמן ארן, חיים-משה שפירא, זלמן שזר, לוי אשכול, בכור-שלום שטרית ופנחס ספיר]]

## הקמת הממשלה
בבחירות לכנסת השישית שנערכו ב-2 בנובמבר 1965, זכתה רפ"י ב-10 מנדטים, כאשר המערך (הראשון) בראשות לוי אשכול זכה ב-45 מנדטים. כישלונה של רפ"י היה חרוץ. נראה היה, כי דרכו של אשכול, ואנשי דור הביניים במפא"י, היא שניצחה, וכי דוד בן-גוריון "והצעירים" הוסטו הצידה לשנים רבות, ולא תהיה להם עוד תקומה.

אשכול התקשה להרכיב ממשלה. בעיות עם השותפות מבחוץ, ובעיות במינוי השרים בתוך מפא"י העיבו על התהליך. לכאורה, היה אשכול בשיא עוצמתו לאחר הבחירות. למעשה סימנו בחירות אלה תחילתו של תהליך שחיקה בכוחו ובשליטתו בדעת הקהל.

בממשלה החדשה תמכו 75 חברי כנסת, ובנוסף למערך תמכו בה מפ"ם, מפד"ל, פועלי אגודת ישראל והליברלים העצמאים. רפ"י, על שלל כוכביה, נותרה באופוזיציה. שלושה שרים מאחדות העבודה מילאו כביכול את תפקיד "הצעיר הביטחוניסט" שבו חשקה רפ"י - יגאל אלון, ישראל גלילי ומשה כרמל. הממשלה הוצגה בפני הכנסת רק ב-12 בינואר 1966.

## ציוני דרך ומדיניות
### מלחמת ששת הימים
ב-15 במאי 1967 צעד בירושלים מצעד יום העצמאות. על בימת הכבוד עמדו אשכול והרמטכ"ל, יצחק רבין. עוד במהלך המצעד הגיעו אל הנוכחים ידיעות כי גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, החל להזרים לסיני כוחות צבא גדולים.

למשבר קדמו חודשים של חיכוכים עם סוריה, שהביאו לפגיעות ביישובי הצפון, ולקרב אווירי, באפריל 1967, שבו הופלו שישה מטוסי מיג 21 סוריים. נראה כי החלטתו של נאצר להזרים את הכוחות הייתה צעד שנועד להניא את ישראל מהתערבות וניסיון להפיל את המשטר הסורי, צעד שעליו רמז הרמטכ"ל רבין. רבים מעריכים כי המשבר החל מבלי שתהייה כוונה אצל איש מן הצדדים להביא למלחמה כוללת, אך שורה של צעדים שלא ניתן היה לחזותם מראש, הביאו את האזור אל המלחמה.

עם כניסת הכוחות המצריים לסיני הורה מזכ"ל האו"ם, או תאנט, על פינוי כוחות האו"ם שהיו בסיני, וזאת לאחר דרישתו של נאצר כי יפנה את הכוחות באופן חלקי. פעולה זו הביאה לכך שנאצר ישלוט במצרי טיראן, דבר שהביא למצור ימי על מדינת ישראל. בתוך יומיים, מ-19 במאי ואילך, גויס כוח המילואים של מדינת ישראל והועמד בכוננות. החלה תקופת המתנה, במהלכה שותק המשק הישראלי עקב שהיית כל הגברים הכשירים בשירות מילואים, וחרדה קיומית ירדה על המדינה.

הציבור הישראלי לא חש ביטחון באשכול. ככל שהתמשכה תקופת ההמתנה, ואשכול לא הורה על יציאה למלחמה, גבר החשש כי מדינות ערב יקדימו את מדינת ישראל ויפתחו ראשונות במתקפה.

ב-1 ביוני מסר אשכול את תיק הביטחון לידיו של משה דיין. כן צורפו לממשלה החדשה שהוקמה נציגי גח"ל מנחם בגין ויוסף ספיר, כשרים בלי תיק. הייתה זו ממשלת האחדות הראשונה שהוקמה במדינת ישראל, ובאותו הזמן כונתה "ממשלת ליכוד לאומי". עם מינויו של דיין לשר הביטחון, איבד אשכול את ההנהגה, ולמעשה מסר בידיו של דיין את ההכרעה על היציאה למלחמה ועל מהלכה.
שמאל|ממוזער|250px|ראש הממשלה לוי אשכול והשר מנחם בגין מבקרים חיילי מילואים בסיני, יוני 1967

המלחמה, לכשפרצה, הייתה הניצחון הצבאי הגדול ביותר שלו זכתה מדינת ישראל מאז ומעולם. תוך שישה ימים הביס צה"ל את צבאות ערב, כבש את חצי האי סיני, את יהודה ושומרון, את רצועת עזה ואת רמת הגולן. ירושלים אוחדה, ונכבש הכותל המערבי.

### סיום כהונת הממשלה
לאחר המלחמה נחלש אשכול הן מהבחינה האישית והן מהבחינה הבריאותית. מחלת הסרטן הכתה בו, והוא הלך ואיבד את כושרו להמשיך בחיים הפוליטיים. בסוף שנת 1968 היה ברור כי אשכול לא יאריך ימים. עוד בימי חייו סוכם בין ראשי מפלגת העבודה כי יורשתו תהיה גולדה מאיר. ב-3 בפברואר 1969 לקה אשכול בהתקף לב, אך לאחר שנמסר כי החלים ממנו ושב לעבודה, לקה בהתקף נוסף, וב-26 בפברואר 1969 נפטר והממשלה סיימה את כהונתה. יגאל אלון מילא את מקומו במשך 19 יום כראש ממשלה בפועל, עד אשר מאיר הקימה ממשלה ב-17 במרץ.

## סיעות הקואליציה

; מספר הח"כים החברים בקואליציה:
* 75 ח"כים לפני הצטרפות סיעת רפ"י (12 בינואר 1966 - 1 ביוני 1967).
* 85 ח"כים לפני הצטרפות סיעת גח"ל (1 ביוני 1967 - 5 ביוני 1967).
* 111 ח"כים לאחר מכן (5 ביוני 1967 - 17 במרץ 1969). **הקואליציה הרחבה ביותר שקמה במדינת ישראל.**

## הרכב הממשלה
הממשלה מנתה עם כינונה 18 שרים, לעומת 16 שרים בממשלה השתים עשרה, בעקבות הצטרפות שני שרים של מפ"ם ושר של הליברלים העצמאיים, וירידת הנציגות של המערך (שהורכבה ממפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון) מ-13 ל-12, שהתבטאה בעזיבת עקיבא גוברין, גולדה מאיר ודב יוסף וכניסת ישראל גלילי ויעקב שמשון שפירא. לפני מלחמת ששת הימים עלה מספר השרים ל-21 עם יצירת "ממשלת הליכוד הלאומי" כאשר צורפו לממשלה משה דיין, מנחם בגין ויוסף ספיר. ביולי 1968 עלה מספר השרים ל-22, עם הצטרפות של יוסף אלמוגי, שהיה ברפ"י והצטרף למערך, אל הממשלה.

בסך הכל כיהנו בממשלה 24 שרים. 17 מהם היו שרים בממשלות קודמות (אשכול, אלון, אבן, ארן, בורג, אלמוגי, גבתי, ספיר, ורהפטיג, חיים שפירא, ששון, צדוק, כרמל, שטרית, וכן משה דיין ו-2 שרי מפ"ם: ברזילי ובנטוב אשר לא היו חברים בממשלה ה-12 אבל היו כבר שרים בעברם) ושבעה מהם כיהנו לראשונה כשרים (שרף, יוסף ספיר, יעקב שפירא, גלילי, ישעיהו-שרעבי, בגין, קול).

### חילופי שרים

## קישורים חיצוניים
* 
* 

①13
קטגוריה:הכנסת השישית
קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
קטגוריה:1966 בפוליטיקה
קטגוריה:1967 בפוליטיקה
קטגוריה:1968 בפוליטיקה
קטגוריה:1969 בפוליטיקה