open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שער הגיהנום

**"שער הגיהנום" של דרווזה** הוא בור בקוטר של כ-70 מטרים ובעומק 30 מטר ליד הכפר דרווזה שבטורקמניסטן, בתוכו בוערת אש ברצף מאז 1971.

האזור סביב דרווזה עשיר במרבצי גז טבעי. השנים המוקדמות של היסטוריית הבור אינם וודאיים. תיעוד רלוונטי נעדר מהארכיונים, מסווג או בלתי נגיש. כמה גאולוגים מקומיים טוענים שהקריסה לתוך מכתש נוצרה בשנות ה-1960. הוא הוצת רק בשנות ה-1980 כדי למנוע פליטה של גזים רעילים. אחרים מכריזים שהאתר נקדח על ידי מהנדסים סובייטיים בשנת 1971 כשדה נפט אבל קרס בתוך ימים תוך כדי יצירת המכתש כשהמהנדסים בוחרים להצית את המכתש כדי למנוע פליטת גזים רעילים אך הם הפחיתו בערכו של נפח הגז.
. לפי יחידת הסטטיסטיקה של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, לטורקמניסטן יש את מאגר הגז הטבעי השישי בגודלו בעולם.

התושבים שגרים סמוך לאתר העניקו לבור את שמו "שער הגיהנום", בשל האש, החום הרב ועצם היותו בור פעור באמצע המדבר.

*בנובמבר 2013, החוקר ג'ורג' קורוניס  היה לאדם הראשון שירד לקרקעית בור שער הגיהנום, ואסף דוגמיות מהקרקע, שם נמצא כי הן מכילות אקסטרמופילים תרמופיליים השורדים בטמפרטורות גבוהות החיים בקרקעית. המשלחת בראשותו מומנה גם על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק.

טורקמניסטן מתכננת לפתח ולהגביר את תפוקת הגז הטבעי. באפריל 2010 ביקר באתר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב והורה לסגור את הבור או לנקוט בצעדים שיקטינו את השפעתו על פיתוח שדות גז אחרים בסביבה, אולם ללא הצלחה. בינואר 2022 שוב הודיע ברדימוחמדוב כי הוא מתכנן לכבות את השריפה, לאור הנזקים הסביבתיים שהיא גורמת.

נכון לשנת 2025, דעכה האש באופן משמעותי לאחר פעולות שנקטה הממשלה בהן שאיבת חלק מהגז והפנייתו למאגרים אחרים.

## ראו גם
* יאנר דג
* שער פלוטו
*גז מתאן - המבעבע מאדמת הכבול שבעמק החולה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גז טבעי
קטגוריה:טורקמניסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: שרפות
אולבסק

**אולבסק** (באוקראינית: **Олевськ**) היא עיר במחוז ז'יטומיר באוקראינה ובה כ-10,226 תושבים (2021).

## תולדות האזור
קיימות עדויות לקיומו של ישוב אנושי באזור בתקופת האבן החדשה, בהן תלי קבר וכלי צור. ישנן עדויות היסטוריות להתיישבות באזור בתקופת רוס של קייב.

## תולדות העיר
גרסאות קדומות יותר של שם העיר מוזכרות בתיעוד מהמאה העשירית. העיר נחרבה בשנת 1240, בפלישות הטטרים מהערבה האירואסייתית. סביבותיה של העיר הפכו למקום מקלט לפליטים מאזור הדנייפר.

השם אולבסק  מוזכר לראשונה בתיעוד משנת 1488.

לאחר איחוד לובלין בשנת 1569  השתייכה אולבסק לממלכת פולין. רוב אוכלוסיית העיר הייתה יוונית-אורתודוקסית ובסוף המאה ה-16 נבנה בעיר מנזר יווני-אורתודוקסי. 

במאה ה-17 השתתפו תושבי העיר בהתקוממות האוקראינית. בסוף המאה ה-17 סופחה אולבסק לרוסיה והפכה לעיר מרכזית במחוז ווהלין.

בסוף המאה ה-18 היו בעיר כ-470 תושבים, רובם חקלאים. במאה ה-19 קמו בה מספר מזקקות ומנזר כרמליטי.

לאחר ביטול הצמיתות, בצו משנת 1863, הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר. בסוף המאה ה-19 היו בעיר כ-2,000 תושבים. ב-1903 הונחה בעיר מסילת ברזל שקישרה בין קייב לקובל ובעיר הוקמו מפעלי תעשייה שונים וכמאה עסקי מסחר.

## יהודי אולבסק
בין מלחמות העולם חיו באולבסק כ-3,000 יהודים מתוך כ-7,500 תושבים. 

הגרמנים כבשו את אולבסק באוגוסט 1941. רוב יהודי העיר ברחו מזרחה לפני הגעת הגרמנים, ובעיר נותרו כ-500 יהודים.

באוקטובר 1941, על-פי הוראות הגרמנים, ריכזו האוקראינים את היהודים בגטו. 

בנובמבר נורו אלה מתושבי הגטו שלא יכלו ללכת. היתר הובלו לכפר סמוך על גדת נהר, ונרצחו כולם על ידי גרמנים ואנשי המיליציה האוקראינית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: ערים
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: עיירות יהודיות
ישראל אדלר (קבלן)

**ישראל אדלר** (ה'תרע"א, 1911 – ט"ו בשבט ה'תשס"א, 8 בפברואר 2001) היה קבלן בניין ויזם ישראלי, מקים שכונות בני ברק: רמת אהרון, רמת אלחנן ונחלת משה. יקיר העיר בני ברק.

## ביוגרפיה
אדלר נולד בפולין, בנם של יהודה לייב (לייבוש) ושרה אדלר. בשנת ה'תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והם נמנו עם מייסדי בני ברק. אביו היה קבלן בניין ובנה את הבית הראשון במושבה.

הקים את "ישראל אדלר חברה לבניין בע"מ" ואת "ישראל אדלר ובנו חברה להשקעות בע"מ". בשנות ה-60 בנה שיכונים בעיר לוד. בשנות ה-70 הקים ביוזמת צעירי אגודת ישראל את השכונות שלאורך רחוב השומר: רמת אהרון, רמת אלחנן, ובשנות ה-80 את שכונת נחלת משה. בבעלותו היה חלק משטח הפרדס שבפאתי רחוב חזון איש, ולאחר שהופשר נבנה שם פרויקט "מרום שיר". הקים במרכז המסחרי של שכונת נחלת משה את "כיכר אדלר" על שם הוריו.

היה נשוי לאביבה והתגורר ברמת גן. אחיו הוא הקבלן יצחק אדלר.

ישראל אדלר נפטר בט"ו בשבט ה'תשס"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו, המשיך בנו צור אדלר את בניית השכונות שעדיין היו בבנייה והגדולה שבהם בנצר סירני.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יקירי בני ברק
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
בוב סינקלר

**כריסטוף לה פריינט** (באנגלית: **Christophe Le Friant**; נולד ב-10 במאי 1969) ידוע בעיקר בשם הבמה **בוב סינקלר** (**Bob Sinclar**), הוא מפיק מוזיקלי צרפתי, DJ ובעל חברת תקליטים בשם "Yellow Productions".

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* 1988: Paradise
* 2000: Champs Elysées
* 2001: Cerrone by Bob Sinclar
* 2003: III
* 2005: In The House
* 2006: Western Dream
* 2007: Soundz of Freedom
* 2007: Bob Sinclar: Live at the Playboy Mansion
* 2008: Dancefloor FG Winter 2008
* 2008: DJ Bob Sinclar 08
* 2009: Born in 69
* 2010:Made in Jamaica
* 2012:Disco Crash
* 2013: Paris By Night (A Parisian Musical Experience)

### סינגלים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:אמנים צרפתים הידועים בשם במה
קטגוריה:תקליטנים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: די ג'יי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1969
יסוד (פסל)

**יסוד** (1989) הוא פסל מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן הניצב בשדרות רוטשילד בתל אביב-יפו. הפסל בנוי כתוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים, שבכל אחד מהם שקוע דימוי של כיסא.
## תיאור
"יסוד" הוקם על ידי מיכה אולמן בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הפסל הוקם בשטח השדרה, מול בית מס' 129. "יסוד" נבנה כיציקה של בטון בתבנית של תוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים או כמעין "חפירה ארכאולוגית" שלה. במרכזו של כל חדר יצק האמן דימוי של כיסא, השקוע באדמה. כל אחד מארבעת כיסאות אלו מוצב בזווית שונה.

דימוי תוכנית קרקע כבר הופיעו בעבודות קודמות של אולמן, כשהוא מייצג סמליות של בית, זיכרון ותלישות. גם דימוי הכיסא הופיע בעבר בעבודות כגון "שמים" (1983), שם שימש כביטוי מטאפיזי לקשר מורכב בין האדמה לשמיים. רונית שטינינברג תיארה את העבודה כביטוי של חדירת הכיסא לאדמה וחשיפתו. בפרשנותה הציעה לראות בה ביטוי למתח שבין בריאה ומוות; בין ארוס ותנטוס.

## הערות שוליים

קטגוריה:מיכה אולמן
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:פסלי כיסאות
קטגוריה:שדרות רוטשילד
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
טקס פרסי אוסקר ה-1

**טקס פרסי אוסקר ה-1** (באנגלית: **1st Academy Awards**) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS) למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנים 1927 ו-1928.

הטקס נערך במלון הוליווד רוזוולט שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-16 במאי 1929, והונחה על ידי נשיא האקדמיה, דאגלס פיירבנקס. כרטיסים לטקס עלו כחמישה דולרים (69$ בשווי של היום) ובטקס נכחו כ-270 איש. הטקס ארך כחמש עשרה דקות. לואי ב. מאייר יצר את הפרסים. זהו טקס האוסקר היחיד שלא שודר ברדיו או בטלוויזיה.

במהלך הטקס חילקה האקדמיה את פרסיה הידועים כיום כפרסי אוסקר (15 פרסים הוענקו במהלך הטקס). הזוכים הוכרזו כשלושה חודשים לפני הטקס. כמה אומנים זכו למועמדות ללא ציון סרט ספציפי. בניגוד לטקסים האחרים, אמנים יכלו להיות מועמדים לפרס על מספר סרטים ולא רק על סרט בודד אחד.

הסרטים "הרקיע השביעי" ו"זריחה" זכו בשלושה פרסים כל אחד מהם. הסרט "כנפיים" זכה בשני פרסים. "זריחה" זכה בפרס אוסקר להפקה הייחודית והאמנותית הטובה ביותר ואילו "כנפיים" זכה בפרס אוסקר להפקה הטובה ביותר (הידוע כיום בשם הסרט הטוב ביותר). שני הפרסים נחשבו לזהים בחשיבותם. החל מטקס פרסי אוסקר ה-2, האקדמיה ביטלה את הפרס הראשון.

## רקע
בשנת 1927 הוקמה האקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS) על ידי לואי ב. מאייר שהיה ממקימי האולפן "מטרו גולדווין מאייר". מאייר רצה לחלק פרס החולש על תחומי המשחק, הבימוי, ההפקה, הכתיבה והטכנולוגיה. הוא ביקש מארט דיירקטור של "מטרו גולדווין מאייר", סדריק גיבסון, לעצב פסלון מיוחד לטקס. לאומנים נשלח מברק מיוחד כדי להכריז עליהם כמועמדים במהלך פברואר 1928. באוגוסט 1928 התכנסו חבר הנאמנים של האקדמיה כדי לבחור את המנצחים. אך לפי הבמאי קינג וידור מי שבחרו את פרס אוסקר להפקה הטובה ביותר היו מייסדי האקדמיה דאגלס פיירבנקס, סיד גראומן, לואי ב. מאייר, מרי פיקפורד וג'וזף שנק.

## פרסים וזכיות
[ממוזער|שמאל|150px|[אמיל יאנינגס, השחקן הטוב ביותר]]
[ממוזער|שמאל|150px|[ג'נט גיינור, השחקנית הטובה ביותר]]
[ממוזער|שמאל|150px|[צ'ארלי צ'פלין, זוכה פרס כבוד]]

## פרס לשם כבוד
* צ'ארלי צ'פלין
** "על גיוון, משחק אמיתי, כתיבה, בימוי והפקה של הקרקס"
* האחים וורנר
** "על הפקת זמר הג'אז, החלוץ מתחום הסרטים המדברים ששינה את תעשיית הקולנוע"

## סרטים עם מרב פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:1927 בארצות הברית
קטגוריה:1928 בארצות הברית
קטגוריה:טקסי פרס אוסקר
מן העיר אל הכפר

[ממוזער|250px|שילוט "מן העיר אל הכפר" - מושב [אבן מנחם, 1960]]
**מן העיר אל הכפר** הייתה תנועה שהוקמה בראשית שנות החמישים של המאה ה-20 על ידי ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, כדי "לעורר פעולות הסברה לעידוד מעבר של תושבים ותיקים מיישובים עירוניים אל ההתיישבות החקלאית". התנועה פעלה במסגרת תנועת המושבים והובילה בתוך שנתיים לקליטת כ-800 משפחות חדשות במושבים קיימים ולהקמת עשרה מושבים חדשים בהם התיישבו עוד כ-800 משפחות.

## תולדות התנועה
בעקבות העלייה ההמונית נוצר בישראל ביקוש מוגבר למזון וצורך בהגדלת המגזר החקלאי. הממשלה הקימה מושבים רבים לעולים ואלו סבלו מקשיים רבים. כדי לעודד את ההתיישבות במושבים ביקשה המדינה גם מהוותיקים לעבור למושבים, ובכך להראות שהמאמץ החקלאי נישא על ידי ותיקים ועולים גם יחד. כמו כן, התגברה האבטלה בערים והמדינה ביקשה להקל עליה בהעברת אנשים מהערים אל מושבים וקיבוצים.

הקריאה למעבר מהעיר אל הכפר יצרה הדים רבים ובמהרה הצטרפו עירוניים רבים לגרעיני ההתיישבות. בספטמבר 1952 התקיים טקס הנחת אבן פינה למושב הראשון של התנועה: שדי חמד ועד ינואר 1953 נוסדו גם יובל וירדנה. במהלך 1953 נוסדו בדרום: סגולה, פעמי תש"ז, שדה צבי וניצנה ובצפון: מאור, ותלמי מנשה. בשנת 1956 הוקם שדה משה, ב-1957 הוקם דוב"ב ובשנת 1958 הוקם צפרירים. עד סוף 1958 הוקמו 17 מושבים. בשנת 1960 נוסד אבן מנחם.

במהלך השנים הביאה התנועה מצטרפים רבים למושבים מעוטי תושבים כמו כפר קיש, שדמה, גן השומרון, שדה ורבורג, שדה אילן וחמ״ד.

לקראת סוף שנות ה-50 עלה ההיצע החקלאי על הביקוש והממשלה חילקה מכסות לחקלאים. חלק מהבאים לכפר במסגרת התנועה מצאו עצמם עם חובות כבדים והתנועה דעכה. באמצע שנות ה-60 עלתה שוב הקריאה מן העיר אל הכפר, על ידי ההסתדרות, ומנגד נשמעו קולות שטענו כי המושבים רוויים ואין טעם להפנות עוד אנשים אל הכפר, שכן המגזר החקלאי סובל מעודף כושר ייצור.

## קישורים חיצוניים
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל
קטגוריה:המושב
קטגוריה:דוד בן-גוריון
אולניב

**אולניב** (באוקראינית: **Уланів**, ברוסית: **Уланов**, בפולנית: **Ułanów**) היא עיירה במחוז ויניצה באוקראינה, ממזרח ללוצק, ובה כ-2,500 תושבים.

## היסטוריה
שמה המקורי של אולניב נובע ככל הנראה ממקור טטרי ופירושו "מטיל חנית", "נסיך" או "מלך".

אזכורה הראשון של העיירה הוא בתיעוד מתקופת המלך זיגמונט השני אוגוסט מהמאה ה-16.

במחצית הראשונה של המאה ה-17 בוצרה העיירה כדי להגן עליה מפני פשיטות הטטרים מהערבה האסייתית, אך העיירה ניזוקה עם פלישת הקוזאקים ב-1648.

במאה ה-18 נבנו בעיר כנסייה וטירה.

## יהודי אולניב
לפני מלחמת העולם השנייה חיו באולניב כ-1,200 יהודים מתוך כ-1,800 תושבים. הגרמנים כבשו את העיירה ביולי 1941, וריכזו את תושביה היהודים בגטו. עד לאביב 1942 הועברו לעיירה כ-450 יהודים מיישובים סמוכים. בקיץ 1942 רצחו הגרמנים את יהודי הגטו בבית קברות סמוך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: יישובים
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
מגדל מנורה מבטחים

**מגדל מנורה מבטחים** הוא מגדל משרדים השוכן ברחוב ז'בוטינסקי 23, במתחם בורסת היהלומים ברמת גן, וכולל 36 קומות ומתנשא לגובה של 145.4 מטרים. בנייתו החלה בשנת 2012 והסתיימה בדצמבר 2017. הוא משמש כמטה קבוצת מנורה מבטחים.

## היסטוריה
השטח שעליו נבנה המגדל היה שייך לחברת גטר והמבנה שעמד לפני כן היה בן ארבע קומות ושימש את חברת "גטר גרופ" מאז 1988 לאחר שנרכש על ידי שלמה מנדלבאום וזיגי גונצ'רובסקי בעלי השליטה בחברה. הבניין נרכש מחברת "אלקו", שישבה שם קודם לכן. ממזרח למגדל שוכנים מגדלי התאומים, במערב מגדל משה אביב, בצפון רחוב היוזמה (על כן מכונה המתחם 'מתחם היוזמה') ומגדלי גינדי ובדרום רחוב ז'בוטינסקי ומגדל עלית.

בשנת 2010 רכשה קבוצת מנורה מבטחים את המגרש, במטרה לבנות עליו מגדל משרדים שימש כמטה שלה, במקום בית הסנה בתל אביב ומבנים נוספים בהם הייתה נפרסה פעילותה. החברה הודיעה על תוכנית לרכז את כלל פעילויותיה תחת קורת גג אחת ברמת גן כבר ב-2006, אך לא מצאה בניין משרדים שהתאים לצרכיה. 

בנייתו של המגדל החלה בשנת 2012 ונמשכה כ-5 שנים, עד להשלמתה בדצמבר 2017. במכרז לבניית השלד בשלב ראשון, ובכלל זה עבודות הביסוס והדיפון, זכתה קבוצת בסט, בהיקף של כ-90 מיליון ש"ח.

מנורה מבטחים חנכה רשמית את המבנה ב-15 במאי 2018, עם השלמת העברת פעילותה אליו.
## המבנה
המגדל מתנשא לגובה של 145.4 מטרים, שטחו כ-60,000 מטר רבוע והוא כולל קומת לובי בגובה 9 מטרים, 33 קומות משרדים, 2 קומות גג ו-6 קומות מרתפי חניה. הוא נבנה משלד בטון וקירות מסך חיצוניים מזכוכית כהה.

במגדל ישנן כ-3,000 עמדות עבודה, 14 מעליות, כ-600 מקומות חניה, 32 חדרי ישיבות וקומת הדרכה.

## ראו גם

* גורדי שחקים בישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מנורה מבטחים
קטגוריה:כביש 481
ביוספירה 2

ממוזער|אחד מן המבנים בפרויקט ביוספרה 2.
**ביוספירה 2** הוא מתקן מחקר מדעי בבעלות אוניברסיטת אריזונה החל משנת 2011. מטרת המתקן היא לחקור, ללמד וללמוד על כדור הארץ, המערכות שעל פניו ומיקום כדור הארץ ביקום. זהו מבנה בעל שטח של 12,700 מטרים רבועים שנבנה במקור כמערכת אקולוגית מלאכותית סגורה בעיר אורקל (Oracle) במדינת אריזונה בארצות הברית, על ידי יוזמה משותפת של מספר גופים שהמנהל הראשי שלה היה ג'ון פ. אלן. המימון הגיע ישירות מהיוזמה ועלה 200 מיליון דולר משנת 1985 ועד שנת 2007, כולל אדמה, חממות ומגורי הצוות.

## היסטוריה
במאה ה-19 השטח היה חלק מחווה בשם סמנייגו. אחרי מספר שינויי בעלות בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 שימש המקום כמרכז כנסים של חברת מוטורולה. בשנות ה-80 נרכש השטח על ידי אוניברסיטת אריזונה והחל לשמש למחקר סביבתי. במחצית השנייה של שנות ה-80 החלה האוניברסיטה בבניית המתקן הנוכחי למחקר ופיתוח טכנולוגיות שיאפשרו התיישבות בת-קיימא בחלל.

## מבנה המתקן
מתקן הזכוכית והחלל נבנה באורקל, אריזונה, למרגלות הרי סנטה קטלינה, כ-50 דקות צפונית לטוסון. גובהו הוא כ-1,200 מטר מעל פני הים.

המתקן מכיל חמש ביומות:

* יער גשם המתפרש על שטח של 1,900 מ"ר.
* אוקיינוס עם שונית אלמוגים בשטח של 850 מ"ר.
* ביצות מנגרובים בשטח של 450 מ"ר.
* סוואנה בשטח של 1,300 מ"ר
* מדבר בשטח של 1,400 מ"ר

בנוסף קיימים במתקן שני אזורים אנתרופוגניים: מערכת חקלאית בשטח של 2,500 מ"ר ובית גידול אנושי עם חללי מגורים, מעבדות וסדנאות.

מתחת לאדמה היה חלק נרחב מהתשתית הטכנית. מי חימום וקירור זרם דרך מערכות צנרת עצמאיות וקלט סולארי פסיבי דרך פאנלי מסגרת הזכוכית שכיסו את רוב המתקן. חשמל סופק לביוספרה 2 מתחנת כוח המבוססת על גז טבעי במתקן.

## הניסויים במתקן
המתקן תוכנן לחקור את רשת האינטראקציות בתוך מערכות חיים במבנה עם אזורים שונים המבוססים על ביומים ביולוגיים שונים. בנוסף למספר ביומים ומגורי מגורים לבני אדם, היה אזור חקלאי ומרחב עבודה לחקר האינטראקציות בין בני אדם, חקלאות, טכנולוגיה ושאר עולם הטבע כסוג חדש של מעבדה לחקר האקולוגיה הגלובלית. משימתו הייתה ניסוי סגירה בן שנתיים עם צוות של שמונה בני אדם. בטווח הארוך הוא נתפס כמקדים להשגת ידע על השימוש בביוספרות סגורות בקולוניזציה בחלל. כמתקן אקולוגי ניסיוני, הוא איפשר מחקר ותפעול של מערכת ביוספרית מיניאטורית.

ביוספרה 2 שימשה רק פעמיים למטרותיה המקוריות כניסוי במערכת סגורה: פעם אחת בין השנים 1991 ל-1993, ובפעם השנייה בין מרץ לספטמבר 1994. שני הניסיונות נתקלו בבעיות, כולל כמויות נמוכות של מזון וחמצן, מוות של בעלי חיים וצמחים רבים שנכללו בניסוי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:אריזונה: מבנים
קטגוריה:מערכות אקולוגיות
איילון חברה לביטוח

200px|ממוזער|שמאל|סמליל החברה הישן בשנות ה-90'
200px|ממוזער|שמאל|סמליל החברה עד 2024
ממוזער|400x400 פיקסלים
**איילון חברה לביטוח בע"מ** היא חברת ביטוח ישראלית, הפועלת בתחומי ביטוח רכוש (ביטוח רכב וביטוח דירה), ביטוחי עסקים, ביטוח אחריות מקצועית, ביטוח בריאות, חיסכון לטווח ארוך, אשראי ועוד.

## היסטוריה
איילון חברה לביטוח נוסדה בשנת 1976 על ידי לוי יצחק רחמני באמצעות "חברת שלמה רחמני ובניו בע"מ" (73%) וחברת הביטוח הזרה NZI  (27%). שלמה רחמני ובניו בע"מ הייתה סוכנות ביטוח משפחתית שנוסדה בשנת 1949 על ידי שלמה זלמן רחמני, אביו של לוי יצחק רחמני. בשנת 1987 מכרה NZI את החזקותיה באיילון למשפחת רחמני. בחודש יולי באותה שנה נרשמו לראשונה מניותיה של איילון אחזקות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

ב-1992 נחשפה פרשת קרטל חברות הביטוח, בעקבות חקירה שפתח הממונה על ההגבלים העסקיים, יורם טורבוביץ'. העבירות כללו הסדרים כובלים בענפים שונים של שוק הביטוח בישראל. חברת איילון בחרה לוותר על הסדר טיעון, וב-1997 הוגשו נגדה ונגד המנכ"ל, לוי רחמני, והסמנכ"ל, נגה רחמני, כתבי אישום. בשנת 2002 הורשעו השלושה והוטלו עליהם קנסות בגובה 6.6 מיליון ש"ח, 300 אלף ש"ח ו-150 אלף ש"ח בהתאמה. השלושה מזה והמדינה מזה ערערו לבית המשפט העליון. במרץ 2005 הכריע השופט אליהו מצא בערעורים והכפיל את הקנסות.

לוי יצחק רחמני, בעל השליטה בחברה, נפטר ב-19 ביוני 2020.

בחודש יוני 2021 התקשר מנהל העיזבון של לוי יצחק נחמני עם חברת ווישור גלובלטק בע"מ בהסכם למכירת מניות השליטה בחברה שבבעלות העיזבון. ב-30 ביוני 2022 הושלם ההסכם למכירת מניות השליטה בחברה, המהוות 70.17% מההון המונפק והנפרע של החברה, וכן התמזגה חברת הבת לשעבר, "איילון חברה לביטוח", עם ולתוך "איילון אחזקות" וחוסלה ללא פירוק. ב-10 ביולי 2022 שינתה "איילון אחזקות" את שמה ל"איילון חברה לביטוח בע"מ".

## מבנה
איילון חברה לביטוח מעסיקה כ-1,150 עובדים ופועלת באמצעות ארבעה מחוזות אזוריים: תל אביב, מרכז, חיפה וירושלים, המפעילים מערך של כ-2,600 סוכנים וסוכנויות ברחבי הארץ. החברה פועלת בכל ענפי הביטוח הכללי, בביטוח חיים ובביטוחי בריאות ומספקת פתרונות גם בתחום הפיננסים.

לקבוצת איילון מספר חברות בת, בהן "איילון ח.ל.ב נכסים והשקעות", שהיא זרוע הנדל"ן של החברה.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ביטוח ישראליות
קטגוריה:ביטוח פנסיוני בישראל
קטגוריה:רמת גן: חברות
קטגוריה:תאגידים שהורשעו בדין בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1976
עבדאללהי אבן מוחמד

**עבדאללהי אבן [[סייד]] מוחמד** (בערבית: **عبدالله بن سيد محمد خليفة**; 1846 - 25 בנובמבר 1899) המוכר גם בשם **עבדאללה אל-תעאישי** או **ח'ליפת אל-מהדי**, היה מפקד צבאי ומנהיג האנצאר בסודאן המהדיסטית במהלך המלחמה המהדית בין השנים 1885–1899.
## ביוגרפיה
מוחמד נולד בשנת בשבט טאישה בדארפור ומגיל צעיר זכה לחינוך דתי. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא הפך לאחד ממאמיניו של המהדי מוחמד אחמד ותנועת האנצאר שהלכה אחריו. בשנת 1881 הוא הוכר בתור יד ימינו של המהדי והח'ליפה שלו, בתקופה זו היה עבדאללהי מפקד מוערך שפיקד על אחד מהכוחות של האנצאר במהלך המלחמה המהדית. בארבע השנים הקרובות הוא פיקד על כוח שזכה למספר ניצחונות כנגד הבריטים והמצרים, בין היתר הוא הביס כוח אנגלו-מצרי של כ-11,000 חיילים בפיקודו של ויליאם היקס והוא היה מהמפקדים החשובים במצור על חרטום.

בשנת 1885 נפטר המהדי מוחמד ועבדאללהי תפס את מקומו בראש האנצאר והמרד בתור 'ח'ליפת אל מהדי'. תחת פיקודו האנצאר פלשו לאתיופיה והביסו את צבא הקיסר, הקיסר עצמו יוהנס הרביעי נהרג בקרבות. בתקופה זו, צבא האנצאר הפך למסודר ומאורגן יותר לכיוון הסטנדרטים של צבאות אירופה. הוא דאג לבתי מלאכה ליצור תחמושת וציוד לוגיסטי לסיוע הצבא וניהל מערכות צבאיות באופן שקול וטקטי. החל משנת 1896 החל כוח אנגלו-מצרי במערכה לכיבוש מחודש של סודאן המהדיסטית כנגד כוחות האנצאר, מערכה זו הגיעה לשיאה בקרב אומדורמאן בשנת 1898 כאשר הובס צבאו של עבדאללהי ולאחריו הוא נמלט עם קבוצת תומכים עד אשר נהרג בקרב דיוויקרט שנה לאחר מכן.

לאחר מותו סודאן נפלה לשליטת האימפריה הבריטית ומצרים. ממשיך דרכו של עבדאללהי בתור מנהיג האנצאר בתקופת השלטון הבריטי היה אחד מבניו של מוחמד אחמד; סייד עבד אל-רחמן אל-מהדי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:המלחמה המהדית
קטגוריה:פוליטיקאים סודאנים
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 1846
קטגוריה:נפטרים ב-1899
שימשלביץ

**שימשלביץ**' או **שימשלביץ** (ברוסית: Шимшелевич; בפולנית: Szymszelewicz; בליטאית: Šimšelevic) הוא שם משפחה יהודי-סלאבי. זהו פטרונים לשם שמשון (שימשל), שאליו מצורפת הסיומת הפטרונימית "ביץ'".

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
רמת אהרן

**רמת אהרן** היא שכונה במזרח בני ברק. 
## היסטוריה
תשתיות לשכונה הוכנו על ידי עירית בני ברק בשנת 1967. בנייני עזרת תורה בשכונה נחנכו בספטמבר 1969. בסוף שנת 1970 היו בשכונה כ-160 יחידות דיור.  

השכונה הוקמה בשנות ה-70 על ידי תנועת צעירי אגודת ישראל, והיא נקראת על שם הרב אהרן קוטלר. רוב בתי השכונה נבנו על ידי הקבלן ישראל אדלר. 

גבולות השכונה: רחוב כהנמן ממערב, שיכון ה' מצפון ושיכון ההסתדרות מדרום. בשנות ה-80 נבנתה ממזרחה שכונת אור החיים, החוצצת בין רמת אהרן לכביש 4.

רב השכונה היה הרב נסים קרליץ עד לפטירתו בכ"ב תשרי ה'תש"פ. אחריו נתמנה חתנו הרב מנדל לובין. 

בשכונה שוכנים מספר בתי כנסת, ובהם: בית הכנסת המרכזי "צא"י" של רב השכונה הרב קרליץ וכיום מכהן בו כרב חתנו הרב לובין, בית הכנסת "יד אהרן" בו מכהן כרב הרב אהרון אוסטרן חתנו של הרב קרליץ, בית הכנסת "נתיבות המשפט", בית הכנסת "קול יעקב" של הרב יהושע ברכץ ובית הכנסת החסידי המרכזי בראשות הרב חיים צבי שפירא, וכן בתי כנסת של חסידויות ביאלא-רמת אהרון, ספינקא, וואסלוי, ביליץ, סוקולוב-קוצק ועוד.

בקצה הדרומי מזרחי של השכונה שוכן בית החולים מעיני הישועה. מתחם הווילות בשכונה הוא אחד האזורים היוקרתיים בבני ברק. 

חלק מרחובות השכונה קרויים על שם תנאים: שמעון הצדיק, רבי מאיר, בן עזאי, בן זומא, רבן גמליאל ורבי חייא. כמו כן הונצחו בשמות רחובות השכונה מנהיגי אגודת ישראל הרב זלמן סורוצקין, יעקב רוזנהיים ויצחק מאיר הכהן לוין. בשכונה התגורר הרב רפאל ברוך טולדנו, ולאחר פטירתו נקרא על שמו הרחוב הסמוך לביתו.

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: שכונות
טקס פרסי אוסקר ה-85

**טקס פרסי אוסקר ה-85** (באנגלית: **85th Academy Awards**) נערך ב-24 בפברואר 2013, ובמסגרתו האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה את פרסי האוסקר למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2012. הטקס נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה. מנחה הטקס היה סת' מקפרלן, שהנחה את הטקס בפעם הראשונה בקריירה שלו.

חיי פי זכה במספר הפרסים הרב ביותר (ארבעה), כולל פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לבמאי אנג לי, והסרט ארגו זכה בשלושה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר. הסרט עלובי החיים זכה גם הוא בשלושה פרסים. הסרטים ג'אנגו ללא מעצורים, לינקולן וסקייפול זכו בשני פרסים כל אחד. זוכים נוספים היו הסרטים אופטימיות היא שם המשחק, אמיצה, כוננות עם שחר ואנה קארנינה. השחקנית ג'ניפר לורנס זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על המשחק בסרט "אופטימיות היא שם המשחק" בגיל 22, מה שהופך אותה לשחקנית השנייה הצעירה ביותר בהיסטוריה הזוכה בפרס זה. דניאל דיי-לואיס זכה בפעם השלישית בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על גילומו של אברהם לינקולן בסרט "לינקולן". זהו מספר הזכיות הרב ביותר בהיסטוריה לקטגוריה זו.

## זוכים ומועמדים
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-85 הוכרזו ב-10 בינואר 2013 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי מנחה הטקס סת' מקפרלן והשחקנית אמה סטון.

הסרטים עם מרב המועמדויות היו "לינקולן" עם 12 מועמדויות ואחריו הסרט "חיי פיי" עם 11 מועמדויות.

### זוכים
הזוכים מודגשים ונמצאים בראש הרשימה.

## סרטים עם מרב פרסים ומועמדויות
[ממוזער|300px|תצלום של הגברת הראשונה [מישל אובמה בעת שהכריזה בשידור ישיר מהבית הלבן על הסרט הזוכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.]]

## ראו גם
* טקס פרסי גלובוס הזהב ה-70

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:2013 בארצות הברית
קטגוריה:טקסי פרס אוסקר
קטגוריה:מחלוקות הקשורות לתקשורת המונים בארצות הברית
קטגוריה:מחלוקות בטלוויזיה בארצות הברית
טקס פרסי אוסקר ה-45

**טקס פרסי אוסקר ה-45** (באנגלית: **45th Academy Awards**) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1972 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-27 במרץ 1973. הנחו את הטקס השחקנים קרול ברנט, מייקל קיין, צ'רלטון הסטון ורוק הדסון.

סרט המאפיה "הסנדק" זכה בפרס לסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי התסריט המעובד הטוב ביותר (פרנסיס פורד קופולה ומריו פוזו) והשחקן הטוב ביותר (מרלון ברנדו). כמו כן בלט הסרט המוזיקלי "קברט" אשר היה מועמד ל-10 פרסים וזכה ב-8, ביניהם פרסי הבמאי הטוב ביותר (בוב פוסי), השחקנית הטובה ביותר (לייזה מינלי) ושחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ואל גריי). בעת זכייתו של "הסנדק" בפרס הסרט הטוב ביותר, הפך "קברט" לסרט בעל מספר הזכיות הרב ביותר מבלי לזכות בפרס הראשי.

## אירועים בולטים
*בטקס זה חולק לראשונה פרס אוסקר להישגים מיוחדים, אשר הוענק לסרט "הרפתקה בפוסידון" בשל האפקטים החזותיים יוצאי הדופן שהוצגו בו. כמו כן הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לשחקן אדוארד ג'י רובינסון ולפעיל החברתי צ'ארלס בורן, ופרס לפעילות הומניטרית לשחקנית רוזלינד ראסל.

*זוכה הפרס לשחקן הטוב ביותר, מרלון ברנדו, החרים את הטקס בשל הצגתם השלילית והסטריאוטיפית של אינדיאנים בתעשיית הסרטים האמריקאית. בעת קבלת הפרס דחתה נציגתו, האינדיאנית האפאצ'ית סשין ליטלפת'ר, את פסלון הפרס, והסבירה את סירובו של ברנדו לקבלת הפרס.

*סרטו של צ'ארלי צ'פלין "אורות הבמה", אשר יצא בשנת 1952, הוחרם על ידי ארצות הברית בעת יציאתו בשל יחסו האוהד, לכאורה, של צ'פלין לקומוניזם. בשנת 1972 שוחרר הסרט להקרנה בארצות הברית, ועל כן היה זכאי למועמדות לפרס אוסקר בטקס זה. הסרט זכה בפרס לפסקול המקורי הטוב ביותר, ובכך זכה צ'פלין בפרס האוסקר התחרותי הראשון (והיחיד) שלו, כמלחין הפסקול.

*הסרט הישראלי "אני אוהב אותך רוזה" היה מועמד לפרס לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא זכה. הייתה זו המועמדות הישראלית השלישית לפרס בטקסי האוסקר, אחרי "סאלח שבתי" (1965) ו"השוטר אזולאי" (1972).

## זכיות ומועמדויות
[200px|ממוזער|שמאל|[לייזה מינלי, השחקנית הטובה ביותר.]]
[200px|ממוזער|שמאל|[ג'ואל גריי, שחקן המשנה הטוב ביותר.]]
[200px|ממוזער|שמאל|[איילין הקרט, שחקנית המשנה הטובה ביותר.]]

## סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות

;סרטים עם מספר מועמדויות:

width="20px"|

;סרטים עם מספר זכיות:

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:1973 בארצות הברית
קטגוריה:טקסי פרס אוסקר
דרינקר

**דרינקר** (שם מדעי: *Drinker*) הוא סוג של דינוזאור צמחוני אורניתופוד שחי באמריקה הצפונית בתור היורה המאוחרת. נקרא על שם הפלאונטולוג אדוארד דרינקר קופ.
## מאפיינים
הדרינקר היה אורניתופוד קטן: אורכו שני מטר ומשקלו היה 10-25 ק"ג. הוא הלך על שתי רגליו האחוריות שהיו ארוכות, חזקות ובעלות כפות רחבות על מנת שלא ישקע בקרקע הביצה שבה חי. זרועותיו הקדמיות היו קצרות. 

הוא נתגלה בוויומינג, ארצות הברית, ותואר על ידי רוברט בקר ב-1990. לצידו נתגלו מאובנים של דגי ריאות וצמחיית ביצה, ממנה הסיק בקר שהדרינקר חי (או לפחות מת) בסביבה ביצתית. הועלתה סברה שהדרינקר חי במחילות.

## לקריאה נוספת

* 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1990
קטגוריה:היפסילופודוניים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה עליון באמריקה הצפונית
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט בקר
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1990
פלסטרינה (עיר)

**פלסטרינה** (באיטלקית: **Palestrina**, בכתיב עתיק ובלטינית: **Praeneste**, **פראינסטה**) היא עיר עתיקה בלאציו, 35 ק"מ מרומא (המחוברת אליה על ידי הדרך הרומית וִיָה פלסטרינה). בן העיירה המוכר ביותר הוא המלחין ג'ובאני פלסטרינה. בין 1297 ל־1630 הייתה העיר נחלת משפחת קולונה ומ־1630 הפכה העיירה לנחלתם של בני משפחת ברבריני, שהבכיר בהם נושא בתואר נסיך פלסטרינה.

## היסטוריה

### העת העתיקה
ממוזער|קערת המתכת הפיניקית שנמצאה בעיר
העיר הייתה מיושבת כבר במאה ה־7 לפנה"ס, במישור למרגלות גבעת העיר נמצא נקרופוליס שבקבריו נמצאו פריטים המשויכים לתרבות האטרוסקית יחד עם תכשיטים פניקיים. בעיר נמצאה גם קערת מתכת פיניקית ועליה כתובת מצרית ארוכה וכן כתובת הקדשה פיניקית . בקברים מפוארים מ־240 לפנה"ס לערך נמצאו ארון קבורה עשוי ארד ומראה מארד מלוטש, המייצגים את מיטב האמנות האטרוסקית וכן כתובות באטרוסקית ובלטינית ארכאית. 

העיר הייתה חברה בברית הלטינית עד ליצירת ברית עם רומא ב־499 לפנה"ס (לדברי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס פטווינוס). לאחר מלחמת בעלות הברית (88–91 לפנה"ס) סופחה העיר לנחלת רומא ולתושביה ניתנה אזרחות רומית. בעת מלחמת האזרחים של סולה (82 לפנה"ס) הייתה העיר, שהייתה מעוזם של הפופולרים, נתונה תחת מצור, בו נכלא גאיוס מריוס הבן. לאחר פריצת המצור והתאבדותו של מריוס (שהעדיף להרוג את עצמו מאשר ליפול לידי סולה) התחולל בה טבח ועל חלק משטחה הוקם מחנה צבא. 

לאחר תקופה בה חוותה העיר תקופת שקיעה, הוקם בה אזור נופש לאצילי רומא, שהקימו בה וילות שהשקיפו על הנוף ונהנו מהבריזה הנעימה. העיר הוגדרה מוניקיפיום על ידי טיבריוס, שנפש בה כמו גם אביו אוקטביאנוס, מרקוס אורליוס, פליניוס הצעיר והדריאנוס. 

המקדש המרכזי בעיר הוקדש לפורטונה (Fortuna Primigenia) והיה בו אורקל.

### ימי הביניים
בימי הביניים הוקמה העיר על חורבות מקדש פורטונה. בשנת 313 מוזכר לראשונה בישוף פרנסטה. ב־1297 מרד שליט העיר (שנקראה פלסטרינה) באפיפיור וכתגמול נחרשה אדמת העיר במלח בהוראת האפיפיור בוניפקיוס השמיני, שהעניק את נחלותיה למשפחת קולונה. העיר הוקמה מחדש ב־1437 והוחרבה מחדש בהוראת אאוגניוס הרביעי מספר שנים לאחר מכן. ב־1448 הקים אותה מחדש סטפנו קולונה. 

### העת החדשה
ב־1630 נרכשה העיר על ידי האפיפיור אורבנוס השמיני עבור אחיינו טדאו ברבריני, שנשא לאישה את אנה קולונה שנתיים מאוחר יותר. אורבנוס הפך את העיר לנסיכות זעירה. 

בראשית המאה ה־19 התקיים ליד העיר קרב בין גריבלדי לצבא נפולאון. המרכז העתיק של העיר נחרב בהפצצות בעת מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יצאו מאזור העיר שלוש אניות מעפילים לארץ ישראל. במרץ 1946 אורד וינגייט עם 238 מעפילים, בנובמבר 1947 קדימה עם 794 מעפילים ובינואר 1948 ל"ה גיבורי גוש עציון עם 273 מעפילים.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים
 
* 
* פרנסטה באנציקלופדיית פרינסטון לאתרים קלאסיים 
* היסטוריה של פלסטרינה 
* על מקדש פורטונה 
* אתר מידע עשיר על העיירה 

## הערות שוליים

קטגוריה:לאציו: ערים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים רומיים
קטגוריה:לאציו: אתרים ארכאולוגיים
מזרקת טריטון

**מזרקת טריטון** (באיטלקית: **Fontana del Tritone**) היא מזרקה בפיאצה ברבריני ברומא, ליד ארמון ברבריני. המזרקה נוצרה ב-1643 על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני לכבוד פטרוניו האפיפיור אורבנוס השמיני ומשפחת ברבריני.

המזרקה מתארת טריטון, אל ים ושליח המצולות (בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה) - בן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג הניצב על צדפת-ענק הנישאת על זנבותיהם של ארבעה דולפינים. ראשו של הטריטון מונף אל על והוא לוגם מקונכייה שהוא מגיש אל שפתיו. לפי האמונה, הקונכייה היא כשופר, ותפקידה לשכך סופות וסערות. כאשר החלה סופה או סערה, נפטון היה פוקד על טריטון להרגיעה, והוא היה עושה זאת באמצעות תקיעה בשופר הקונכייה. מיתוס זה בא להסביר את תפקידו הפונקציונלי של האל ושליחו וסיועם לבני האדם. בין זנבות הדולפינים נמצא שלט האצולה של משפחת ברבריני (שלוש דבורים), עם נזר אפיפיורי ושני המפתחות מסמל הוותיקן. מי המזרקה מגיעים מאקוודוקט (אמת מים) אקווה פליצ'ה (Acqua Felice) ששוקמה בהוראת אורבנוס השמיני.

המזרקה נתנה את השראתה לפרק השני ("בוקר במזרקת טריטון") מן הפואמה הסימפונית "מזרקות רומא" מאת אוטורינו רספיגי (1916).

מעבר לכביש נמצאת מזרקה נוספת שנבנתה גם כן על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני ובמימון האפיפיור אורבנוס השמיני, מזרקת הדבורים.

## קישורים חיצוניים

* גלריית האמנות ברשת

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טריטון
קטגוריה:רומא: יצירות אמנות
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
קטגוריה:צדפים באמנות
כיעור

[250px|ממוזער|שמאל|[הדוכסית המכוערת, דיוקן סאטירי מעשה ידי הצייר הפלמי קוינטן מסייס]]
**כיעור** הוא תכונה של אובייקט (כולל עצמים חיים) או מבנה מסוים: חזותי, קולי, מילולי או רעיוני, שבשל תצורתו וארגונו גורם לאדם לחוויה הנחשבת לרוב לבלתי נעימה. 

בפתח ספרו "תולדות הכיעור" מציין אומברטו אקו:
:בכל תקופה סיפקו פילוסופים ואמנים הגדרות ליופי, והודות לעבודתם ניתן לשחזר את תולדות הרעיונות האסתטיים לאורך הדורות. לא כך קרה עם הכיעור. רוב הזמן הוגד הכיעור כהיפוכו של היופי, אך מעולם לא הוקדש לו מחקר ייחודי משלו, והוא נדון להערות אגב בעבודות מחקר שוליות.

פילוסופים אחדים, ובהם קסנופנס מקולופון, ג'יימס מוויטרי, וולטר והגל, ציינו שהקביעה לפיה אובייקט מסוים הוא מכוער מתאפיינת בסובייקטיביות השונה בהגדרתו מחברה לחברה, מתקופה לתקופה ומאדם לאדם. בדומה לאימרה "היופי הוא בעיני המתבונן", ניתן לקבוע שגם "הכיעור הוא בעיני המתבונן".

בנוסף להתייחסות לאובייקט כמכוער, מתקיימת גם התייחסות להתנהגות כמכוערת, כפי שמשתקף בהנחיה "הרחק מן הכיעור ומן הדומה לכיעור".

## במיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית סיפורים אחדים העוסקים בכיעור כהיפוכו של היופי:
* זאוס, אביה של אפרודיטה, אלת האהבה והיופי במיתולוגיה היוונית, השיא אותה לאל הנפחים המכוער הפייסטוס בתמורה לכך שישחרר את הרה ממלכודת שטמן לה. אפרודיטה לא הייתה אישה נאמנה להפייסטוס, והמיתולוגיה היוונית שופעת בסיפורים על מאהביה האלים ובני התמותה.
* ונוס, אלת האהבה במיתולוגיה הרומית, התקנאה ביופייה של בת תמותה בשם פסיכה. היא הטילה על קופידון, בנה, לרדת לארץ ולגרום בעזרת חצי הזהב שלו לכך שפסיכה תתאהב באיש המכוער ביותר בתבל. קופידון מסכים אך בהביטו בה, הוא מתאהב בפסיכה בעצמו, ולוקח אותה השמימה אל ארמונו.

## ביהדות
באבות דרבי נתן מסופר על רבי שמעון בן אלעזר שפגש אדם מכוער ביותר (לפי אחת הגרסאות, היה זה אליהו הנביא שהתחפש לאדם מכוער על מנת לנסותו ולבחון את התנהגותו). 
 
לבסוף, לאחר הפצרתם של אנשי עירו של רבי שמעון, נעתר הנפגע וסלח לרבי שמעון. בעקבות המאורע נכנס רבי שמעון לבית מדרשו ודרש "לעולם יהיה אדם רך כקנה ולא יהא קשה כארז".

## בספרות ובקולנוע
הכיעור אינו פופולרי בספרות ובקולנוע, המעדיפים להציג את היופי, ולשייך לעיתים את הכיעור לדמויות ה"רעות" בנרטיב. לעיתים מוצג הכיעור דווקא כקריאה מאתגרת לקורא - שלא להתבונן בחיצוניות המכוערת אלא בפנימיותו של האדם, כמו בסיפורים "הברווזון המכוער" ו"הגיבן מנוטרדאם". גישה דומה קיימת בסרט האנימציה "שרק", שגיבורו הוא עוג מפלצתי, מכוער וחסר נימוסים בעל עור ירקרק. בסרט "היפה והחיה", הגיבור הוא נסיך שקולל על ידי מכשפה והפך לחיה מכוערת, כעונש על כך שסירב להעניק לה מחסה מפני הקור בשל המראה המכוער שעטתה.

## ראו גם
* יופי

## לקריאה נוספת
* אומברטו אקו, **תולדות הכיעור**, תרגום ועריכה מקצועית: ד"ר שרה לוטן, כנרת, זמורה-ביתן, 2012.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* .
* שריה תנעמי, "רך כקנה" - מעובד על פי הסיפור על רבי שמעון בן אלעזר באבות דרבי נתן.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אסתטיקה
יוסף פרידנזון

**יוסף פרידנזון** (תרפ"ג, 1923 – י"ג באדר תשע"ג, 23 בפברואר 2013) היה עיתונאי ועסקן יהודי אורתודוקסי בארצות הברית, עורך ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית "דאס אידישע ווארט".

## קורות חיים
נולד בלודז' שבפולין, בנו של אליעזר גרשון פרידנזון, פעיל אגודת ישראל וממייסדי הביטאון "בית יעקב זשורנאל", שנמנה עם חסידות גור. למד בישיבת חכמי לובלין. בצעירותו היה מפעילי צעירי אגודת ישראל בפולין. במלחמת העולם השנייה שהה במשך תקופה בגטו לודז' ולאחר מכן נמלט למקומות מסתור שונים.

לאחר תום המלחמה היגר לארצות הברית. עם בואו החל בפעילות של עזרה וסיוע לפליטי השואה ובכללם ליתומים גלמודים ששכלו את הוריהם ובני משפחתם.

בשנת תשי"ד (1954) ייסד פרידנזון את הירחון היידי "דאס אידישע ווארט", שהיה גרסה חדשה לביטאון אגודת ישראל בשם זה שיצא בגרמניה בשנים 1947 - 1948 עבור פליטי השואה ששהו במחנות העקורים. במשך כשישים שנה היה עורך העיתון והכותב המרכזי בו. הירחון הביא את דברה של אגודת ישראל בארצות הברית ופרסם ידיעות ומאמרים מחיי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית וישראל. כמו כן הכיל העיתון דברי תורה והגות, ביוגרפיות של גדולי הרבנים, ועסק רבות בהנצחת עולם התורה והחסידות בפולין שנכחד בשואה. במקביל לכתיבתו בעיתון יזם פרידנזון פרויקטים להנצחת יהדות פולין והרצה במסגרות שונות על מסירות הנפש והגבורה היהודית בתקופת השואה.

פרידנזון היה מבכירי עסקני אגודת ישראל בארצות הברית. היה מקורב לגדולי הרבנים שם, ובראשם הרב אהרן קוטלר, הרב משה פיינשטיין והאדמו"רים מבויאן וקופישטניץ. 

נפטר בניו יורק בשנת תשע"ג, בהיותו בן תשעים, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חכמי לובלין
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילי ציבור חרדים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
יואל ברוצקוס

ד"ר **יואל בּרוּצקוּס** (בליטאית: **Joelis Bruckus**; 1885 – 1951/1948?) היה מחנך עברי ליטאי, מורה לפיזיקה ומתמטיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (המוסד החינוכי העברי השני בגודלו בקובנה, ליטא, אחרי הגימנסיה הריאלית העברית) ומנהלה בשנים 1928–1940. פעיל ציוני וחבר מרכז "תרבות" בליטא.

## קורות חיים
יואל בן דב ברוצקוס נולד בשנת 1885 בפולאנגן, פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. היה נאמן לציונות ופעיל בין הסטודנטים היהודים במוסקבה.

בימי מלחמת העולם הראשונה עבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הסְפר).

בשנת 1922 חזר לליטא (אז ליטא העצמאית מ-1918 או הרפובליקה הליטאית הראשונה) וזמן קצר עבד בוועד הלאומי היהודי (ביידיש: 'נאציונאל-ראט' – המוסד העליון של האוטונומיה היהודית בליטא). משנת 1923 היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (מייסודו של משה שוואבה. ואותה הגימנסיה שבה למדה בשנים 1920–1928 המשוררת לאה גולדברג), ובשנים 1928–1940 שימש מנהלה (יחד עם ד"ר אהרון ברמן – עד שנת 1936, ויחד עם שמואל קאפיט משנה זו ועד שנת 1940). בנוסף, לימד בסמינריון המורים של רשת "תרבות".

בשנת 1927 נשא לאשה את אן פִישֶלֶביץ-בּרוּצקוּס (ברוצקיינה) שלימדה גרמנית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה מסוף שנות ה-20. עמיתה מרדכי אלישיב (פרידמן) תיאר אותה כ"אדם חביב, שקט ומקובל על החברים ועל התלמידים כאחד".

ברוצקוס היה חבר המרכז הציוני וחבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. "היה מחונן בכשרון פדגוגי, שאף כל ימיו להעמיק את ידיעותיו, צנוע וסגור מטבעו, איש האמת, אציל רוח ועדין נפש, נאמן ומסור לתפקידו כמחנך הדור הצעיר." כמו כן, היה חביב על חבריו לעבודה ועל ציבור גדול של תלמידיו.

לאחר הכיבוש הסובייטי של ליטא וסגירת הגימנסיה שימש מורה למתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה היידית מס' 11 ע"ש שלום עליכם בעיר. ואולם, כעבור זמן קצר נעצר והוגלה הוא ואשתו לסיביר,
בשל השתייכותם למחנה הציוני.

הסובייטים הפרידו ביניהם והם נמצאו במרחק 6,000 ק"מ זה מזה. במקום גלותו נפטר ד"ר ברוצקוס בעיירה בשם טרה באזור אומסק.

קרוב משפחתו, בוריס דב ברוצקוס היה כלכלן, מדען ופרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.

## לקריאה נוספת
* משה שמיר, 'ד"ר י. ברוצקוס ז"ל', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), **היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים**, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 253–254.
* 'יואל ברוצקוס', בתוך: אברהם תורי (עורך), **תרומת יהודים מליטא לבנין הארץ ומדינת ישראל**, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 72.

## קישורים חיצוניים
* 'ברוצקוס, יואל בן דב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 127 טור 2 (, תמונה 1325)

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:קובנה: אישים
קטגוריה:סגל תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:מורים למתמטיקה
קטגוריה:מורים לפיזיקה
קטגוריה:סגל הגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה
קטגוריה:מנהלי בתי ספר
RSA (חברה)

שמאל|ממוזער|250px|מכשיר האימות SecurID של RSA
**RSA**, בעבר **RSA Security**, היא חברת אבטחת מידע אמריקאית, המספקת כלי אבטחה לתוכנה ולתקשורת באינטרנט. מקור שם החברה הוא בראשי התיבות של שמות מקימיה, רון ריבסט, עדי שמיר ולאונרד אדלמן, שעל שמם אף קרוי אלגוריתם ההצפנה האסימטרי RSA. עם מוצריה של החברה ניתן למנות את הספריות הקריפטוגרפיות RSA BSAFE, ואת המכשיר SecurID המשמש לאימות זהות.

RSA נוסדה ב-1982 כחברה עצמאית בשם RSA Security Inc., וב-2006 נרכשה על ידי EMC בעבור 2.1 מיליארד דולר והפכה למחלקה בה.

המטה הראשי של החברה ממוקם בבדפורד, מסצ'וסטס, ומשרדיה ברחבי העולם פרוסים באוסטרליה, אירלנד, ישראל, הממלכה המאוחדת, סינגפור, הודו, סין, הונג קונג ויפן.

## תולדות החברה
ב-1977 פיתחו רון ריבסט, עדי שמיר ולאונרד אדלמן את אלגוריתם ההצפנה RSA. ב-1982 הם הקימו יחד חברה הנושאת את אותו שם, על מנת להרוויח מהפטנט שרשמו על האלגוריתם.

בשנת 1991 החברה פרסמה קריאה לחקר מספרי RSA.

ב-1995 הקימה RSA כחברה בת את חברת חומרת התקשורת VeriSign. בינואר 1997 פרסמה את "אתגר DES" הראשון שלה, שהוביל לראשונה לפענוח, שפורסם בפומבי, של הודעה שהוצפנה תחת אלגוריתם DES.

במהלך השנים רכשה מספר חברות: *RSA Data Security* (ביולי 1996), *DynaSoft AB* (בשנת 1997), חברת *Xcert International* שסיפקה כלי אימות למסחר אלקטרוני (בפברואר 2001), חברת *3-G International* שסיפקה מוצרי אימות ביומטריים וכרטיסים חכמים (במאי 2001), *Securant Technologies* שפיתחה את המוצר ClearTrust לניהול זהויות (identity management) (באוגוסט 2001), החברה הישראלית "סאיוטה" (שעל מקימיה נמנה נפתלי בנט, לימים ראש ממשלת ישראל) שמתמחה באבטחת מידע ברשת ופתרונות למניעת התחזות לגופים כלכליים (בדצמבר 2005) ו-*Valyd Software*, חברה הודית שעוסקת באבטחת קבצים ומידע (בשנת 2007).

ב-14 בספטמבר 2006 אישרו בעלי המניות של RSA את רכישתה בידי חברת EMC בעבור 2.1 מיליארד דולר.

ב-2009 השיקה RSA את מיזם RSA Share. במסגרת המיזם, חלק מספריות RSA BSAFE הופצו חינמית לציבור. כדי לקדם את המיזם, יזמה RSA תחרות תכנות שבה הפרס הראשון עמד על 10,000 דולר.

ב-2011 השיקה החברה את המוצר CyberCrime Intelligence Service, שנועד לאפשר לארגונים לזהות מחשבים, נכסי מידע וזהויות שנפגמו על ידי סוס טרויאני או התקפות מקוונות אחרות. ב-17 במרץ 2011, כחודש לאחר השקת המוצר, פרסמה החברה כי המוצר נפרץ. החברה טענה שההתקפה על המוצר הייתה איום מתמשך מתקדם (Advanced Persistant Threat), אף שהיו שטענו שההתקפה לא הייתה "מתקדמת".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות אבטחת מחשבים אמריקאיות
קטגוריה:חברות תוכנה אמריקאיות
קטגוריה:רונלד ריבסט
שימור עובדים

**שימור עובדים** מתייחס ליכולתו של ארגון להחזיק את עובדיו במקום העבודה בפרק זמן מסוים. שימור עובדים יכול להיות מיוצג על ידי נתון פשוט (לדוגמה, שיעור החזקה של 80% בדרך כלל מצביע על כך שארגון החזיק 80% מעובדיו בפרק זמן נתון). עם זאת, ישנם שרואים בו שימור עובדים כמתייחס למאמצים על ידי מעסיקים שמנסים לשמור על עובדים בכוח העבודה שלהם. במובן זה, שימור הופך את האסטרטגיות ולא את התוצאה. בסביבה עסקית.

מטרת המעסיקים היא בדרך כלל כדי להקטין תחלופת עובדים, עלויות הדרכה וכך להקטין את עלויות גיוס ואובדן של כישרון וידע ארגוני. על ידי יישום לקחים שהופקו ממעסיקי מושגי מפתח ארגוניים התנהגות יכולים לשפר את שיעורי החזקה ולהקטין את העלויות הכרוכות בתחלופה גבוהה. עם זאת, זה לא תמיד המקרה. מעסיקים יכולים לבקש "מחזור חיובי" לפיו הם שואפים לשמור רק עובדים שהם מחשיבים כבעלי ביצועים גבוהים.

## שיטות לשימור עובדים
ישנם שיטות שונות שנועדו לשמר את העובדים.

* ליצור חיבור בין העובדים – שיטה זו גורמת לעובד לאהוב את מקום עבודתו.
* חשיבות העובד – שיטה זו יכולה לפעול במגוון רחב של פעולות: תלבושת מיוחדת לעובדים, שמות של תפקידים (סמנכ"ל, מנהל מחלקה וכו'), התחשבות בדעתם, ועוד. מאחר שהעובד מרגיש שהוא אדם חשוב הוא לא ירצה לעזוב את מקום העבודה.
* הרגשת שותפות – ברגע שהעובד מרגיש שהוא שותף למפעל, הוא ירצה בטובת המפעל ולא יעזוב אותו.
* הבטחה כספית בנקודות זמן מסוימות – כך העובד לא יעזוב את מקום עבודתו באמצע התקופה, דבר שיכול לגרום לו להפסד כספי.

## ראו גם
* מענק שימור

קטגוריה:משאבי אנוש
יחזקאל אדירם

**יחזקאל אדירם** (1 בספטמבר 1936 – 3 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, חבר מערכת "ידיעות אחרונות" בשנים 1953–2017.

## ביוגרפיה
אדירם נולד בעיר פוניבז', שבליטא. ביום הולדתו השלישי פרצה מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בבית-הספר היסודי "ביל"ו" בתל אביב ובמדרשית נעם.

שירת בצה"ל ביחידה 8200 החל מ-1955. בזמן מלחמת יום הכיפורים ניהל את התחקיר על הניסיון הכושל לחצות את התעלה בעזרת גשר הגלילים.

ב-1 במרץ 1953 הצטרף למערכת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב במשך 64 שנים עד סוף יולי 2017.

במשך כל הקריירה העיתונאית שלו שימש ככתב לעניינים משפטיים. במשך השנים פרסם אלפי ידיעות וכתבות, והפך ל"מוסד" בבתי-המשפט של תל אביב.

בשנת 1959 חשף את פרשת יוסל'ה שוחמכר. בנוסף לפעילות העיתונאית בפרשה עמד בראש "הוועד הציבורי להצלת יוסלה", נפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושכנע אותו להפעיל את שירות הביטחון הכללי בהנהגת איסר הראל, להשבת הילד להוריו.

בשנות השישים והשבעים פיתח נוהג של הסגרת עבריינים מבוקשים למשטרה. אסירים נמלטים ועבריינים שהמשטרה חיפשה נהגו לפנות לאדירם, לספר את סיפורם לעיתון, ולהסגיר עצמם למשטרה כשצלם של העיתון עוקב אחרי התהליך. הוא זכה לתואר "המסגיר הלאומי" ועבריינים סיפרו ש"רחוב המסגיר" נקרא על שמו.

המקרה הידוע ביותר של הסגרה אירע באוגוסט 1988, כאשר הרוצח הרצל אביטן נמלט מהכלא. בעוד המשטרה עורכת אחריו מצוד בכל הארץ, טילפן אביטן לאדירם, והתראיין מן המסתור שבו התחבא. בסופו של דבר, הסגיר את עצמו.

בשנות השבעים של המאה העשרים היה אדירם חבר מרכז הליכוד, והתמודד בשם התנועה פעמיים על ראשות עיריית חולון. הוא לא נבחר, ושימש כראש האופוזיציה בחולון.

משנת 1997 ועד שנת 1999 כיהן כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כחבר ועד העיתונאים ב"ידיעות אחרונות" בהמשך שימש כיו"ר ועד העיתונאים.

התגורר שנים רבות בחולון ולאחר מכן בצפון תל אביב, עד פטירתו.

## קישורים חיצוניים

* חיים ביאור, "המסגיר הלאומי" בגיל גבורות, באתר אגודת העיתונאים בתל אביב, 4 בספטמבר 2016

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:חברי מועצת העיר חולון
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:פעילי הליכוד
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
Wikispaces

**Wikispaces** היה שרת אחסון אתרי אינטרנט בסגנון ויקי, ששכן בסן פרנסיסקו קליפורניה.

השרת בבעלות חברת טונגיאנט, והחל לפעול במרץ 2005. נחשב לאחד מהגדולים בתחומו, ומתחרה בויקיה, PBworks ,Google Sites, ו-Wetpaint.

ב-Wikispaces ויקים פרטיים בעלי תכונות מתקדמות, למטרות לימודים, עסקים, ולמלכ"רים, זמינים בתשלום שנתי. במרס 2009 היו מעל 2.2 מיליון משתמשים רשומים, ומעל 900,000 ויקים, מתוכם היו כ-100,000 ויקים למי שהיו לכל היותר בעלי השכלה תיכונית.

בשנת 2012 החלה Wikispaces לשתף פעולה עם פלטפורמת הלימודים (וב 2.0) Glogster EDU אשר החלה להטמיע אלמנטים באתר Wikispaces. 

ב-31 בינואר 2019, האתר נסגר.

## קישורים חיצוניים

* 
*אתר חברת טונגיאנט
*תכונות Wikispaces
*היכן ומדוע ליצור ויקי: ריאיון עם אדם פרי מ-Wikispaces
*אתר הבית של Glogster EDU

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי ויקי
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2005
קטגוריה:אתרי אינטרנט שנסגרו
סינטאיהו סלליך

**סינטאיהו סלליך** (נולד ב-20 ביוני 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והקיצוני.

## קריירת מועדונים
סלליך נולד בכפר קווארה שבאתיופיה, בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר גונדר, וכשהיה בן תשע עלו לישראל עמו. בתחילה התגוררה המשפחה במבשרת ציון, ולאחר שנתיים עברה לשכונת רמת אליהו בראשון לציון, בה גם גדל סלליך והתחנך. בצעירותו שיחק במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון, ובקיץ 2009 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה.

את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך ב-15 במאי 2010 מול בני יהודה תל אביב באצטדיון בלומפילד, אשר זכור כמשחק בו הפסידה חיפה את האליפות להפועל תל אביב בדקה ה-92. בעונה שלאחר מכן שיחק בעשרה משחקים וזכה עם מכבי חיפה באליפות.

בקיץ 2011 הושאל להפועל עכו והפך לשחקן מפתח במועדון עם שבעה שערי ליגה ב-37 משחקים. בקיץ 2012 הושאל לעירוני קריית שמונה, כבש חמישה שערי ליגה, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה. סלליך פתח בהרכב בהפסד להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר.

ב-3 בספטמבר 2013 הושאל לעונה אחת בבית"ר ירושלים וכבש שני שערים ב-19 הופעות בליגה.

עם סיום תקופת ההשאלה שוחרר ממכבי חיפה, חתם לשלוש עונות במריבור, אלופת סלובניה, והפך לישראלי הראשון בליגת העל הסלובנית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש חמישה שערי ליגה והוסיף תשעה בישולים, וזכה עמה באליפות הליגה הסלובנית. בעונתו השנייה בקבוצה כבש שבעה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע הסלובני. בעונתו השלישית זכה באליפות סלובנית נוספת.

ב-27 באוגוסט 2017 חזר למכבי חיפה וחתם על חוזה לשנתיים. כבר באותו היום פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 1–3 על הפועל באר שבע, וכבש את שער הבכורה שלו במועדון. סלליך הציג יכולת טובה, עם שבעה שערים ותשעה בישולים בעונת 2017/18.

ב-17 בפברואר 2019, במהלך משחק נגד הפועל חדרה, קרע את הרצועה הצולבת בברכו וסיים את העונה. הוא נעדר לתקופה של 7–8 חודשים, והחמיץ את פתיחת עונת 2019/2020. בסוף דצמבר 2019 החלים מפציעתו וחזר לסגל של מכבי חיפה, וב-1 ביולי 2020 כבש צמד ראשון בקבוצה בניצחון 1–4 בדרבי מול הפועל חיפה.

ב-4 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. את שער הבכורה במסגרת הליגה במדי הקבוצה, כבש סלליך במחזור הפתיחה של עונת 2020/2021 בניצחון הקבוצה 3–2 על מכבי נתניה.

ב-22 ביולי 2021 חתם בגנצ'לרבירלי מליגת המשנה הטורקית.

ב-4 ביולי 2022 שב לישראל וחתם לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-13 בינואר 2023 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.

ב-15 בנובמבר 2023 חזר לישראל וחתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית.

ב-16 ביולי 2024 חתם בהפועל כפר סבא.

## נבחרות ישראל
שיחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 ובנבחרת הצעירה של , עמה אף השתתף באליפות אירופה (היורו) 2013 לנבחרת צעירות שנערכה בישראל.

## תארים
;מכבי חיפה
* אליפות ליגת העל בכדורגל (1): 
;מאריבור
*אליפות ליגת העל הסלובנית (2): 2014/2015, 2016/2017
*הגביע הסלובני (1): 2015/2016

## קישורים חיצוניים

* פרופיל, באתר הרשמי של מכבי חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:ראשון לציון: כדורגלנים
קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עכו
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מריבור
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני סקציה נס ציונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בסלובניה
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בטורקיה
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בקפריסין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1991
פובידל

**פובידל** (בצ'כית: **povidla**; בפולנית: **powidła** או **'powidło**; בגרמנית: **Pflaumenmus**) היא מרקחת סמיכה העשויה שזיפים. המרקחת הסמיכה (המכונה בגרמנית "פירה שזיפים") לעיתים עשויה משזיפים בלבד, ללא תוספת סוכר.

## מקור ומאפיינים
מרקחת הפובידל נעשית בדרך כלל על ידי בישול ארוך (מספר שעות) בטמפרטורה נמוכה של שזיפים בשלים. המרקחת מוכנה לרוב משזיפים הנקטפים בשלהי הסתיו או ראשית החורף, לאחר מספר קרות בהן הטמפרטורות הנמוכות מגבירות את מתיקות הפירות (בדומה ליין קרח).

באוסטריה ובבוהמיה משמשת המרקחת לייצור "עוגת פובידל", למילוי כופתאות מאודות המכונות גרמקנודל, ולמריחה על מאפה בוכטלן (מעין לחם אופייני למטבח האוסטרי).
ממוזער|שזיפי שגיב חתוכים בתהליך הכנת פובידל
מוצאה של הפובידל הוא במזרח אירופה. אזור זה מתאפיין בטמפרטורות נמוכות מאוד בחורף, ובעונת קיץ קצרה ופורייה. באזור זה נפוצים עצי פרי נשירים, וביניהם שזיפים. את הפובידל מכינים משזיף שגיב הנחשב לשזיף אירופי. צורתו מוארכת והוא מתוק יותר בהשוואה לזנים הנפוצים בישראל מאחר שאין בו חמיצות כלל. מכל השזיפים הוא מבשיל אחרון. עונתו נמשכת עד סוף ספטמבר. ההבשלה שלו לא מדורגת, כך שהפירות על העצים מבשילים בבת אחת מה שמביא לכמות גדולה של פרי בזמן קצר יחסית ולכן התפתחו מאכלים שונים המבוססים על שזיף זה מלבד פובידל, בין היתר ליקר השזיפים סליבוביץ', ואף שזיפים יבשים.

## פובידל בהלכה

הפובידל מוזכר בדברי הרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך בנוגע לשאלה מה מברכים על פרי שאיבד את צורתו. האם ברכת בורא פרי העץ או ברכת שהכל:

::...ולפי זה ה"ה בלטווערן הנקרא **פווידל"א** מברכין עליהם: בורא פרי העץ; ויש אומרים לברך עליהם שהכל (ת"ה סי' כ"ט וב"י בשם הטור), וטוב לחוש לכתחלה לברך שהכל; אבל אם בירך בורא פרי העץ יצא, כי כן נראה עיקר.

הפובידל נזכר גם בדיני שביעית בשאלה האם מותר לעשות ריבה מפירות שביעית. וכך כותב החזון איש:

::ומותר לעשות **פובידל** מפירות שביעית ומתרומה.

## פובידל בתרבות
* בספרו של ש"י עגנון - אורח נטה ללון, הוא מספר על כניסתו לעיר הולדתו שבוש (כינוי לבוצ'אץ') בערב יום הכיפורים, ובעת הליכתו לישון במיטתו שבמלון הוא מריח...:
*: "ריח של פווידל"ה חמה שהטמינו בתנור המתיק את האוויר שבבית...זה הריח של שזיפים בשלים עם תוספת של ריח תנור, שמעלה על הנפש ימים שעברו, שהייתה אמא עליה השלום מורחת את פתי בפווידל"ה המתוקה..."

## קישורים חיצוניים

* שמיל הולנד, מתכון: פובידל – ממרח שזיפי שגיב, השולחן
* מתכון מצולם לפובידל, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האוסטרי
קטגוריה:ריבות
קטגוריה:מאכלי שזיפים
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:מגדנאות