open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלפרד רימס

**אלפרד אוון רימס** (באנגלית: **Alfred Evan Reames**; 5 בפברואר 1870 – 4 במרץ 1943) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת אורגון, אשר כיהן במשך תשעה חודשים בשנת 1938 כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ריימס נולד ב-5 בפברואר 1870 בג'קסונוויל שבאורגון, והיה בנם של תומאס ג'י. ריימס ולוסינדה ויליאמס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים בעיר הולדתו, ובהמשך למד באוניברסיטת הפסיפיק שבקליפורניה. לאחר מכן חזר לאורגון והמשיך את לימודיו באוניברסיטת אורגון ביוג'ין. בשנת 1891 נישא לאדית ל. טונג, בתו של חבר הקונגרס לשעבר תומאס ה. טונג. שנתיים לאחר מכן, ב־1893, השלים את לימודי המשפטים באוניברסיטת וושינגטון ולי שבווירג'יניה, וחזר לאורגון, שם החל לעסוק בעריכת דין ביוג'ין.

### קריירה משפטית וציבורית
לאחר שנה ביוג'ין עבר לפורטלנד, אך ב־1895 נפטרה רעייתו אדית והוא שב לג'קסונוויל, שם המשיך לעסוק בעריכת דין עד 1902. בין השנים 1900–1908 כיהן כתובע מחוזי במחוזות ג'וזפין, ג'קסון, קלמת' ולייק שבדרום־מערב אורגון. בשנת 1911 פתח משרד פרטי במדפורד, שם גם היה שותף בחברת הכרייה "Deep Gravel Mining Company" ונשיא חברת העץ "Three Pines Timber Company".

ב־1 בפברואר 1938 מינה אותו מושל אורגון, צ'ארלס מרטין, לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית, במקומו של הסנאטור פרדריק סטיוור שהתפטר. רימס כיהן עד ה־8 בנובמבר אותה שנה, אז נבחר מחליפו אלכסנדר בארי. רימס עצמו לא התמודד בבחירות.

### אחרית חייו
בשנת 1923 נישא בשנית לליליאן ל. לנינג מאלבני שבאורגון, ונולד להם בן אחד. לאחר כהונתו הקצרה בסנאט שב לעסוק בעריכת דין. בנוסף, היה בין מייסדי חברת החשמל של ג'קסונוויל ונטל חלק בהקמת תחנת הכוח בעיר.

ב־4 במרץ 1943 הלך לעולמו במדפורד שבאורגון, ונטמן בבית העלמין סיסקיו.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אורגון
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת וושינגטון ולי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1939
בית הכנסת הספרדי בבאניה לוקה

**בית הכנסת הספרדי בבאניה לוקה** (בבוסנית: **Sefardska sinagoga u Banja Luki**) היה בית כנסת שפעל בעיר באניה לוקה בצפון בוסניה והרצגובינה בין השנים 1880–1941. ב-1941 לאחר הפלישה ליוגוסלביה וכינון מדינת קרואטיה העצמאית, חולל בית הכנסת ונבזז. בהמשך, הוחרב על ידי אנשי האוסטאשה.
## היסטוריה

במהלך המאה ה-18 קמה בעיר קהילה יהודית ספרדית קטנה. החל מ-1878, לאחר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעו לעיר גם יהודים אשכנזים. ב-1885 התגוררו בעיר 226 יהודים, ב-1900 מנתה הקהילה 336 נפשות, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבאניה לוקה 383 יהודים. יהודי העיר גורשו על ידי שלטון האוסטאשה למחנות השמדה כגון יאסנובאץ וסטארה גרדישקה אשר בקרואטיה. כ-70 מבני הקהילה שרדו את השואה ורק מקצתם שבו להתגורר בעיר. הפעילות הקהילתית לא חודשה. ב-1967 התגוררו העיר 47 יהודים וב-1981 נמנו בה 12 בלבד. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.

## המבנה
בבאניה לוקה הוקמו שני בתי כנסת, האחד ספרדי שכונה "קהל גדול", והשני אשכנזי שכונה "קהל קטן". בית הכנסת הספרדי נבנה בסגנון אדריכלי עות'מאני  וכונה בלאדינו: "Il Kal Grande" "קהל גדול". הוא שכן סמוך למרכז העסקים של הקהילה הספרדית. לצד בית הכנסת הוקם מלדאר ובו למדו ילדי הקהילה. במלדאר למדו תפילות ותנ"ך על ידי שינון, חלקם היו בבעלות פרטית של רבנים וחזנים והם נסמכו על תרומות ותשלומי הורים, כך שרק משפחות אמידות יכלו לשלוח את בניהם ללמוד. במלדאר למדו ילדים בגילאי 4 – 12 אשר ישבו על מחצלות בכיתה צפופה. הלימודים נוהלו בלאדינו, התבססו על שינון והמלדארי חסרו תנאי תברואה בסיסיים וכן ציוד הוראה. לאחר חצי יום לימודים הועסקו התלמידים כשוליות בקרב אומנים מבני הקהילה.

בהמשך, כאשר התבסס השלטון האסטרו-הונגרי חלו תמורות בחינוך ובני הקהילה יצאו ללימודים גבוהים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התגבר תהליך החילון והתמעט בהדרגה מספר המתפללים, שהיו בעיקרם בני הגיל השלישי. בין השנים 1902–1919 כיהן כרב בית הכנסת מנחם רומנו, בכהונתו הראשונה כרב ראשי. רומנו שהתחנך אצל אביו אברהם רומנו השמרן, נאלץ להסתגל בהדרגה לחידושי התקופה ולהתמודד עם מגמת החילון. ב-1919 עבר לזאגרב, אך המשיך להגיע מעת לעת לניהול התפילות, בעיקר בחגי ישראל וזאת עד 1925. משנה זו לא היה לקהילה רב ספרדי במינוי קבע, ואת התפילות ניהל שליח הציבור מיכאל עטיאש.

ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הפלישה ליוגוסלביה והקמת מדינת קרואטיה העצמאית, חיללו ובזזו אנשי האוסטאשה את המבנה, ובהמשך העלו אותו באש והוא חרב לחלוטין. לאחר השואה לא חודשה הקהילה. במקום בו עמד בית הכנסת שוכן נכון ל-2025 מרכז קניות.

## קישורים חיצוניים
* בית הכנסת הספרדי בבאניה לוקה, באתר המרכז לאמנות יהודית

## הערות שוליים

באניה לוקה
קטגוריה:בתי כנסת שנחרבו בשואה
קטגוריה:באניה לוקה
הנסיכה פנטג'ירו

**הנסיכה פנטג'ירו** (באנגלית: **Fantaghirò**) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ספרדית-איטלקית משנת 1999, המבוססת באופן חופשי על סדרת סרטי לייב אקשן איטלקית בעלת אותו שם. הסדרה נוצרה על ידי BRB Internacional, הונפשה על ידי Colorland Animation Production, הסדרה נכתבה על ידי פרנצ'סקה מלנדרי, ג'ובאני רומולי ולמברטו באבה,  הופקה על ידי Mediaset, Telecinco ו-Grupo Planeta, עם מוזיקה מאת מארק בראדלי וטרי וילסון. סרט מונפש בן 75 דקות "הנסיכה פנטג'ירו: המסע לקורום" שנערך יחד באמצעות קטעים מהסדרה יצא לאקרנים בשנת 2000.

הסדרה דובבה לעברית על ידי וידאופילם אינטרנשיונל ושודרה בערוץ הילדים בשנת 2002, את דמותה של פנטג'ירו דיבבה לירז צ'רכי.

## עלילה
הסדרה משתמשת באלמנטים מכל חמשת סרטי הזיכיון בלייב אקשן, ומשלבת ומסדרת מחדש אירועים והופעות דמויות שונות. הנושא המרכזי לאורך הסדרה הוא האהבה בין הנסיכה פנטג'ירו למלך רומואלדו, אשר משנה ומשפיעה על כל הסובבים אותם. הנבלים העיקריים לאורך הסדרה הם המכשפה השחורה ואדונה, אדון דארקן המרושע, שניהם מופיעים כבר מהפרק הראשון. מקומות ואנשים שונים שלא זכו בשמם בסרטים קיבלו שמות בעיבוד המונפש, כגון ממלכות טואן ודנה, שהן ממלכות הבית של פנטג'ירו ורומואלדו בהתאמה.

הסדרה סובבת סביב הרפתקאותיה של פנטג'ירו, בתו הצעירה של המלך אדריאנוס מממלכת טואן. היא אמיצה וידועה, ומסרבת להיות צנועה וצייתנית כפי שכל הנשים אמורות להיות. בתחילה, פנטג'ירו, למרות שלא ידעה, אך היא נולדה עם ייעוד ספציפי מאוד, שהוא לכבוש את כל הרוע בארץ. התשוקה שלה נובעת מאהבתה הגדולה לרומואלדו, נסיך ממלכת דנה. לאורך הסדרה, המכשפה השחורה ודארקן מנסים להפריד או להשמיד את פנטג'ירו ואת רומואלדו.

## דמויות
רוב הדמויות מסרטי הלייב-אקשן מופיעות בסדרת הנפשה זו, אך חלקן שינו את שמם או שונו. כמו כן נוספו מספר דמויות חדשות. בין דמויות הסרטים שהובאו לסדרה נמנים: פנטג'ירו, רומואלדו, אביה של פנטג'ירו, קת'רין, קרוליין, קטלדו, איוואלדו, המכשפה השחורה, דארקן, טראבאס, קסלסיה ורעמת הזהב, אך דמותו של טראבאס, שהיה דמות בולטת בסרטים השלישי והרביעי, הוא רק דמות משנית בסדרה זו. דמויות שהשתנו הן רעם וברק מהסרטים, שהפכו לילד-שד בשם אור ולחתול בשם ברק, והמכשפה הלבנה שפוצלה בסדרה לשתי דמויות בשם הפיה הלבנה ואמא אווזה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות הנפשה ספרדיות
קטגוריה:סדרות הנפשה איטלקיות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על סרטים
קולומבוס לפני המלכה

**קולומבוס לפני המלכה** (באנגלית: **Columbus before the Queen)** הוא ציור שמן מאת הצייר הגרמני־אמריקאי עמנואל לויצה, שנוצר בשנת 1843. היצירה מתארת את כריסטופר קולומבוס כשהוא ניצב בפני מלכי ספרד, פרננדו ואיזבלה, בבקשת תמיכתם במסעו לאוקיינוס האטלנטי. הציור נמצא כיום באוסף מוזיאון ברוקלין בניו יורק.

## תיאור היצירה
עמנואל לויצה יצר שישה ציורים שעסקו בנושא כריסטופר קולומבוס; זהו השלישי שבהם. במרכז הקומפוזיציה מתואר הנווט מגנואה כשהוא ניצב בחצר המלוכה הספרדית ופונה אל המלכים הקתוליים, איזבלה מקסטיליה ופרננדו השני מאראגון, היושבים על כיסאות מלכותם, בניסיון לשכנעם לתמוך בתוכניתו להגיע להודו בדרך המערב. המלכה מפנה את מבטה הצידה, ידה מונחת על ראשה והיא נראית כמי שנמצאת במצוקה, בעוד המלך פונה ישירות אל קולומבוס. הרקע של הסצנה נושא אופי מוּרי, ייתכן כרמז לכיבוש ממלכת גרנדה בשנת 1492. מסביבם מספר אנשי ונשות חצר, בעוד נזיר מציג מפת ניווט לתמיכה במיזם של קולומבוס. בפינת התמונה משמאל יושב קרדינל חובש כובע אדום.

## פרשנות
היצירה היא השלישית בסדרה של לפחות שישה ציורים שצייר לויצה בנושא כריסטופר קולומבוס. באמצעות עיצובו במרכז התמונה ובדימויו כגיבור, הציור מדגיש את תרומתו של קולומבוס למסעות הגילוי הטרנס־אטלנטיים. המסע הראשון שערך בשנת 1492 סימן את תחילת הקולוניזציה הספרדית של אמריקה, שהביאה עימה שפה חדשה, דת מונותאיסטית חדשה ותפיסות של טוהר גזעי. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:כריסטופר קולומבוס
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ילדים בציור
ספינת סיור מסדרת איליריה

**ספינות סיור מדגם איליריה** הן ספינות סיור בשימוש משמר החופים האלבני, המבוססות על עיצוב ספינת הסיור דאמן סטן 4207. הספינה הראשונה מסוג זה, "איליריה" (P 131), שממנה נקראת שם הסדרה, יוצרה בחורינכם, הולנד, על ידי קבוצת דמן, בשנת 2008. שלוש הספינות האחרות נבנו באופן מקומי החל משנת 2009 עד 2014 באלבניה על ידי מספנת פאשאלימן שבבעלות המדינה. למעלה מתריסר ציים, משמרי חופים וסוכנויות ממשלתיות אחרות מפעילות כלי שיט המבוססים על עיצוב זה. בעוד שחלק מכלי השיט הללו מצוידים לסיורים אזרחיים בלבד, הספינות האלבניות חמושות בתותח נקסטר M621 נרווהאל בקוטר 20 מילימטרים הנשלט מרחוק.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבניה: צבא וביטחון
קטגוריה:כלי שיט מלחמתיים
אלכסנדר בארי

**אלכסנדר גרנט בארי** (באנגלית: **Alexander Grant Barry**; 23 באוגוסט 1892 – 28 בדצמבר 1952) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת אורגון, אשר כיהן לזמן קצר כחבר הסנאט של ארצות הברית בין סוף 1938 לתחילת 1939. לאחר מכן שירת בבית הנבחרים של אורגון מטעם המפלגה הרפובליקנית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בארי נולד ב־23 באוגוסט 1892 בעיר אסטוריה שבאורגון, השוכנת בשפך נהר קולומביה. הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים בעיר הולדתו ובפורטלנד, ובהמשך למד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. לאחר שהשלים את לימודיו פנה ללימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אורגון, שהיה ממוקם אז בפורטלנד, ולאחר מכן עבר ל־Northwest College of Law שהוקם בעקבות מעבר הפקולטה ליוג'ין בשנת 1915.

ב־1917 סיים את לימודיו, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפורטלנד. עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא ב־1918, הוסמך כלוטננט משנה בחיל התותחנים, ונשלח עם חיל המשלוח האמריקאי לצרפת. הוא שירת עד פברואר 1919. מנישואיו הראשונים נולדו לו שני ילדים.

### קריירה ציבורית
ב־1932 הצטרף לוועדת הסיוע של אורגון, ובין 1933 ל־1935 שימש כחבר בוועדת הפיקוח על משקאות חריפים במדינה. בשנת 1937 מונה ליו"ר מועצת שירות הציבור של המחוז החינוכי מס’ 1 בפורטלנד.

בינואר 1938 התפטר הסנאטור פרדריק סטיוור, ומושל אורגון מינה את אלפרד רימס כממלא מקום זמני. בבחירות שהתקיימו ב־8 בנובמבר אותה שנה נבחר בארי להשלים את שארית כהונתו של סטיוור. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מ־9 בנובמבר 1938 ועד 3 בינואר 1939, אך בחר שלא להתמודד על כהונה מלאה. את מקומו תפס רופוס הולמן.

### אחרית חייו
לאחר סיום כהונתו חזר בארי לעיסוק בעריכת דין. בשנת 1940 נישא בשנית להלן מ. ביילי. ב־1944 נבחר לבית הנבחרים של אורגון כנציג פורטלנד ומחוז מולטנומה, וכיהן שם בין 1945 ל־1949 כנציג מחוז בחירה 5.

ב־28 בדצמבר 1952 נפטר בארי בפורטלנד, ונטמן בבית העלמין הלאומי וילאמט הסמוך לעיר.

## קישורים חיצוניים
*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת אורגון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1952
ריילי אריסמן

**ריילי אריסמן** (באנגלית: **Rylee Erisman**; נולדה ב-31 במרץ 2009) היא שחיינית אמריקאית, אלופת עולם לנערות (2025), במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חופשי ובעלת התוצאה החמישית בטיבה בעולם לשנת 2025 במשחה זה. 

## ביוגרפיה
אריסמן מתאמנת באורלנדו, פלורידה.

### 2024
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז שנערכו בסוף יוני 2024, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 24.62 שניות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.27 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 54.22 שניות ועלתה מהמקום השביעי. היא לא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. 

### 2025
#### אלופת עולם לנערות
באליפות העולם לנוער שנערכה באוטופן, רומניה באוגוסט 2025 היא זכתה ב-8 מדליות, 5 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.70 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 52.79 שניות, התוצאה החמישית בטיבה בעולם לשנה זו, שישית בארצות הברית בכל הזמנים. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.76 דקות. יתר המדליות הן במשחי השליחות והשליחים משולב.

## שיאים אישיים
### בריכה אולימפית
* 50 מטר חופשי: 24.62 שניות (2025)
* 100 מטר חופשי: 52.79 שניות (2025)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-2009
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2009
הצעדה (סרט)

**הצעדה** (באנגלית: **The Long Walk**) הוא סרט מותחן אימה דיסטופי אמריקאי משנת 2025 בבימויו של פרנסיס לורנס שגם משתתף בהפקה. התסריט נכתב על ידי ג'יי טי מולנר  ומבוסס על הרומן בשם זה משנת 1979 מאת סטיבן קינג (תחת שם העט ריצ'רד באכמן). מככבים בו קופר הופמן, גארט ורינג, טוט ניואוט, דייוויד ג'ונסון, צ'ארלי פלאמר, בן וואנג, רומן גריפין דייוויס, ג'ורדן גונזלס, ג'וש המילטון, ג'ודי גריר ומארק המיל.

הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-12 בספטמבר 2025.

## רקע עלילתי
בארצות הברית דיסטופית הנשלטת על ידי ממשל טוטליטרי, קבוצת גברים צעירים משתתפת בתחרות הליכה שנתית בה עליהם להמשיך ללכת ללא הפסקה או להסתכן בהוצאה להורג. התחרות מסתיימת כאשר רק אחד מהם נותר בחיים. 

## שחקנים

### המהלכים
* קופר הופמן – ריימונד גארטי 
* דייוויד ג'ונסון – פיטר מק'פריס 
* גארט ורינג – סטבינס 
* ג'ושוע אודג'יק – קולי פארקר 
* טוט ניואוט – ארתור בייקר 
* צ'ארלי פלאמר – גארי ברקוביץ' 
* בן וואנג – האנק אולסון 
* רומן גריפין דייוויס – תומאס קרלי 
* ג'ורדן גונזלס – ריצ'רד הרקנס 
* נואה דה מל – יואינג
* דיימון רייטלי – ראנק 
* ג'ק גיפין – רונלד
* ת'מלה מפומלוואנה – פירסון
* קינן להמן – לארסון 
* דייל נרי – פרסי גריימס
* טיגן סטארק – פטריק סמית'
* סם קלארק – טרסלר 
* עמנואל אודרמי – זאק 
### אחרים
* מארק המיל – המייג'ור
* ג'ודי גריר – גברת גארטי
* ג'וש המילטון – מר גארטי

## הפקה
בשנת 2007 הצהיר הבמאי פרנק דרבונט בריאיון כי יש ברשותו זכויות הפקה על הספר "The Long Walk" של סטיבן קינג, וכי הוא מתכוון ליצור אותו בתקציב נמוך בעתיד הרחוק.  

באפריל 2018 התכוונה חברת ניו ליין סינמה ליצור עיבוד קולנועי לרומן, לאחר הצלחתו המרשימה של הסרט "זה" בהפקתם. ג'יימס ונדרבילט אמור היה לכתוב תסריט, לאחר שכבר החל בכתיבת עוד טרם רכישת הזכויות על ידי החברה. הוא גם התעתד להפיק את הסרט לצידם של בראדלי פישר וויליאם שרק דרך חברת ההפקות Mythology Entertainment. במאי 2019 הוכרז כי אנדרה אוברדל יביים. בסופו של דבר לא יצא הפרויקט לפועל, ובשנת 2022 פגו זכויותיה של ניו ליין סינמה על עיבוד הרומן.

בנובמבר 2023 הוכרז כי ליונסגייט רכשה את הזכויות על הרומן ומתכוונת לעבד אותו לסרט בבימויו של במאי סרטי משחקי הרעב פרנסיס לורנס, כאשר ג'יי טי מולנר יכתוב את התסריט. ביוני 2024 הצטרפו קופר הופמן ודייוויד ג'ונסון כשחקנים הראשיים. ביולי הוכרז על ליהוקם של יתר צוות השחקנים.

צילומי הסרט החלו ביולי 2024 בויניפג, קנדה, והסתיימו בספטמבר באותה השנה.

## ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 88 אחוזי טריות המבוססים על 284 ביקורות. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 71 המבוסס על 34 מבקרים, נתון המצביע על הערכה 'חיובית בדרך כלל'.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2025
קטגוריה:סרטי אימה
קטגוריה:סרטים לפי ספרי סטיבן קינג
קטגוריה:סרטים דיסטופיים
אברהם אלקלעי

**הרב אברהם אלקלעי** (סביב ה'תק"י, 1750 - ו' אדר ה'תקע"א 2 במרץ 1811) היה רב בדופניצה. חיבר את הספרים 'חסד לאברהם', 'זכור לאברהם' ועוד.

## ביוגרפיה
הרב אברהם אלקלעי נולד לאביו הרב שמואל בסביבות שנת 1750 (תק"י) בסלוניקי שביוון. בצעירותו היה תלמידו של הרב יוסף אבן יעיש. בשנת 1780 עבר לעיר דופניצה שבבולגריה, שם שימש דיין ומורה הוראה. אחרי פטירת רבה של העיר, הרב אברהם סיד, התמנה לרבה של העיר תחתיו.

בשנת 1810 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת.

כשנה לאחר מכן, ביום ו' אדר תקע"א, 2 במרץ 1811, נפטר ונקבר בצפת.

## חיבוריו
הרב אלקלעי חיבר את הספרים:

* **זכור לאברהם** - קיצור פסקי הלכות לפי סדר האלף-בית.
* **חסד לאברהם** - שאלות ותשובות.
* **דרושים לשבתות השנה** - עדיין בכתב-יד.

## קישורים חיצוניים
* 

* הרב אברהם אלקלעי, באתר החכם היומי

קטגוריה:רבנים בולגרים
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:נפטרים ב-1811
ואלה מוסא עלי

**מוסא ואלה עלי** (באנגלית: **Wale Musa Alli**; נולד ב-31 בדצמבר 2000 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.

## קריירת מועדונים
עלי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת טאלינה קאלב מליגת העל האסטונית, במדיה ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים בעונת . ב-2 בפברואר 2020 חתם באמשטטן מהליגה האוסטרית השנייה, במדיה ערך 66 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים. ב-19 ביולי 2022 הושאל לזברויובקה ברנו מליגת העל הצ'כית, וב-25 באוגוסט 2023 הושאל לדינמו צס'קה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית למשך עונת .

ב-6 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לשנתיים ב-USM אלג'יר מליגת העל האלג'יראית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

ב-28 באוגוסט 2025 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ניגרים
קטגוריה:קשרי כדורגל ניגרים
קטגוריה:כדורגלני זברויובקה ברנו
קטגוריה:כדורגלני דינמו צ'סקה בודייוביצה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים באסטוניה
קטגוריה:ספורטאים ניגרים באוסטריה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצ'כיה
קטגוריה:ספורטאים זרים באלג'יריה
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בישראל
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-2000
אוצ'ה אוצ'ווצ'י

**אוצ'ה אוצ'ווצ'י** (באנגלית: **Oche Ochowechi**; נולד ב-13 באוקטובר 2001 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, בהשאלה מקריוובס.

## קריירת מועדונים
אוצ'ווצ'י החל את הקריירה שלו בקבוצות רמו סטארס, ריברס יונייטד ופלטאו יונייטד מליגת העל הניגרית.

בחודש ספטמבר 2021 חתם בפיירנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא ערך 70 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.

ב-5 ביולי 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים בקריוובס מליגת העל האוקראינית. ב-16 בספטמבר הושאל למשך עונת  לגבאלה מליגת העל האזרית. הוא ערך שתי הופעות במסגרת גביע אזרבייג'ן במסגרת המועדון.

ב-22 ביולי 2025 הושאל להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית למשך עונת 2025/2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ניגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ניגרים
קטגוריה:כדורגלני פיירנסה
קטגוריה:כדורגלני קריוובס
קטגוריה:כדורגלני גבאלה
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-2001
גודפרד אטואהן

**גודפרד אטואהן** (באנגלית: **Godfred Atuahene**; נולד ב-10 באוקטובר 2002 בגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית, בהשאלה ממועדון ספורט אשדוד.

## קריירת מועדונים
אטואהן שיחק בקבוצות הבוגרות של ליברטי פרופשיונלס ודרימס מליגת העל הגאנאית. ב-2 בספטמבר 2024 חתם במועדון ספורט אשדוד מליגת העל הישראלית, לאחר שנבחן במועדון.

ב-10 בספטמבר 2024 הושאל למועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית למשך עונת 2024/2025. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על הפועל ניר רמת השרון במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בסך הכל ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.

ב-25 ביולי 2025 הושאל להפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית למשך עונת 2025/2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים גנאים
קטגוריה:קשרי כדורגל גנאים
קטגוריה:כדורגלני ליברטי פרופשיונלס
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט כפר קאסם
קטגוריה:כדורגלני הפועל נוף הגליל
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:גנאים שנולדו ב-2002
האמת מאחורי הרדיפה

**האמת מאחורי הרדיפה** (באנגלית: **After the Hunt**, בתרגום מילולי: "אחרי הציד") הוא סרט מותחן פסיכולוגי עתידי בבימויו של לוקה גואדנינו על פי תסריט מאת נורה גארט ובכיכובם של ג'וליה רוברטס, איו אדבירי, אנדרו גארפילד, קלואי סביני ומייקל סטולברג. עלילת הסרט עוקבת אחר אלמה, פרופסורית בקולג' שנקלעת למקרה של האשמה בהתעללות מינית מצד אחת מתלמידותיה כלפי עמית.

הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-29 באוגוסט 2025 בפסטיבל ונציה ה-82 שלא במסגרת התחרות הראשית. הוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני MGM ב-10 באוקטובר 2025, ובישראל על ידי פורום פילם באותו החודש.

## רקע עלילתי
פרופסורית בקולג' מוצאת את עצמה בצומת דרכים אישי ומקצועי כאשר תלמידה מצטיינת מאשימה בהטרדה מינית אחד מעמיתיה וסוד אפל מעברה האישי מאיים להיחשף.

## שחקנים
* ג'וליה רוברטס – אלמה אולסון, פרופסורית מוערכת ואהובה באוניברסיטה המשתייכת לליגת הקיסוס.
* איו אדבירי – מרגרט "מגי" פרייס, סטודנטית צעירה לפילוסופיה ובת חסותה של אלמה.
* אנדרו גארפילד – הנריק "האנק" גיבסון, עמיתה וחברה הקרוב של אלמה, שהואשם בתקיפה.
* מייקל סטולברג – פרדריק אולסון, בעלה הפסיכיאטר של אלמה.
* קלואי סביני – קים, אשת הקשר של האוניברסיטה לסטודנטים וחברתה של אלמה.
* ליו מהיאל
* אריאן קסאם
* ויל פרייס
* ת'דאה גרהם
* כריסטין דיי
* ברג'ס בירד

## הפקה
במרץ 2024 הוכרז שג'וליה רוברטס תככב בסרט בבימויו של לוקה גואדנינו כאשר נורה גארט תכתוב את התסריט במה שיהיה התסריט הראשון שלה. במאי הוכרז על הצטרפותם של אנדרו גארפילד ואיו אדבירי הצטרפו לצוות השחקנים. גארפילד ניסה לעבוד יחד עם גואדנינו עוד מאז יציאתו לאקרנים של סרטו "אני אהבה" בפרויקט שלא יצא לפועל. את אדבירי ליהק גואדנינו לאחר שצפה והתרשם ממשחקה בסרט "תחתונות" . ביוני הצטרפו מייקל סטולברג וקלואי סביני לצוות השחקנים. ביולי הוכרז על הצטרפותם של שאר השחקנים.

בנוסף לתפקידה כתסריטאית משמשת גארט כמפיקה בפועל לצידה של קרן לונדר, בעוד גואדנינו משמש כמפיק לצידם של בריאן גרייזר ואלן מנדלבאום, מנהלי חברת Imagine Entertainment.

צילומי הסרט העיקריים החלו בלונדון ביולי 2024 והתקיימו בין השאר באוניברסיטת קיימברידג'. הצילומים הסתיימו באוגוסט, לאחר 6 שבועות של צילומים. מאליק חסן סייד שימש כצלם הסרט כשהוא משתמש במצלמת פילם 35 מ"מ, בעוד טרנט רזנור ואטיקוס רוס הלחינו את הפסקול לאחר שכבר שתפו פעולה עם גואדנינו בסרטו הקודם, "מתחרים".

## הפצה
הסרט יוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה ה-82 ב-29 באוגוסט 2025. לאחר מכן יוקרן בבכורה בצפון אמריקה כסרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים ה-63 של ניו יורק ב-26 בספטמבר 2025. הוא צפוי לעלות לאקרנים בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-10 באוקטובר 2025, לפני שיתרחב להפצה רחבה ב-17 באוקטובר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מותחנים
קטגוריה:סרטי 2025
ז'אק-אנרי דרייפוס

**ז'אק-אנרי דרייפוס** (19 באפריל 1844 - 27 ביולי 1933) היה רב צרפתי, רבה של סדאן, הרב הראשי של בלגיה (1880-1891), ולאחר מכן הרב הראשי של פריז (1891-1933).

## ביוגרפיה
ז'אק-אנרי דרייפוס נולד ב-19 באפריל 1844 ב במחוז ריין תחתון, צרפת. הוא היה בנו של רבה של סאברן, היימן דרייפוס. אחותו, אדל, הייתה אמו של , שהחליף את דודו ז'אק אנרי בתפקיד הרב הראשי של פריז, לאחר פטירתו.

הוא למד בבית המדרש הרבני של צרפת (SIF) וסיים את לימודיו כרב בשנת 1868. הוא הגיע לסדאן באפריל 1872 והפך רשמית לרב העיר ב-1873, תפקיד בו כיהן עד 1880. הוא היה הרב הראשי של בלגיה בין השנים 1880 - 1891 ונבחר לכהן כרב הראשי של פריז משנת 1891.

מינויו לרבנות פריז לווה בקמפיין עיתונאי נגדו. למרות דעותיו והעובדה שבחר באזרחות צרפתית לאחר התבוסה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, הפטריוטיות שלו הוטלה בספק בתואנה שהוא הוצב מחוץ למדינה ושאביו נשאר באלזס אחרי 1871.

הוא נפטר בפריז בשנת 1933, בגיל 89, בעודו מכהן בתפקיד רב העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים צרפתים
קטגוריה:רבנים בלגים
קטגוריה:פריז: רבנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1844
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1933
הבחירות לנשיאות ניגריה (2023)

**הבחירות לנשיאות ניגריה לשנת 2023** נערכו ב-25 בפברואר 2023 לבחירת נשיא ניגריה וסגנו. , המושל לשעבר של מדינת לאגוס ומועמד  זכה בבחירות עם 36.61%, קצת פחות מ-8.8 מיליון קולות, והביס את סגן הנשיא לשעבר  () ומושל  לשעבר  (). טקס ההשבעה נערך ב-29 במאי 2023.

הפריימריז במפלגות נערכו בין 4 באפריל ל-9 ביוני 2022, כאשר מפלגת העם הדמוקרטית מינתה את אבובאקר ב-28 במאי ואילו הקונגרס הפרוגרסיבי בחר בטינובו ב-8 ביוני. מטעם מפלגת הלייבור ו, בהתאמה, נבחרו אובי ב-30 במאי ומושל מדינת קנו לשעבר  ב-8 ביוני.

הבחירות הכלליות התאפיינו בשיעור הצבעה גבוה בתחילה ובהיעדר תהליך הצבעה שקט. התהליך הוכתם על ידי דיווחים על קניית קולות, הפחדת מצביעים, התקפות על יחידות קלפי באזורים מסוימים, ופקידי בחירות לא דייקנים יחד עם האשמות על הונאה. פקידי  (INEC) לא העלו את תוצאות יחידות ההצבעה לפורטל הצפייה בתוצאות כפי שהובטח מראש. כאשר החלו להכריז על התוצאות ב-26 בפברואר במרכז האיסוף הלאומי באבוג'ה, התעוררה התנגדות מכיוון שנתוני התוצאות עדיין לא הועלו במלואם לפני ההכרזה עליהם בהתאם לחוק.

בעקבות הנסיבות הללו, יחד עם הצהרות ביקורתיות של משקיפים וארגוני חברה אזרחית כלפי INEC, המועמדים המפסידים הטילו ספק בתוצאות הבחירות ודחו אותן באופן רשמי ב-28 בפברואר. כל שלושת הקמפיינים העיקריים של האופוזיציה, בנוסף לכמה ארגוני חברה אזרחית והנשיא לשעבר אולוסגון אובסנג'ו, קראו לוועדה לקיים מחדש את הבחירות בשל הונאה ואלימות. בינתיים, הקמפיין של טינובו שיבח את הוועדה וקרא לעצור את דוברי ה-PDP באשמת "הסתה לאלימות". בשעות הבוקר המוקדמות של 1 במרץ, יו"ר INEC  הכריז על טינובו כמנצח לאחר שנאספו כל התוצאות. בתגובה, אבובקאר, אובי וקוואנקווסו דחו את ההכרזה ונשבעו לערער על התוצאות.

## שיטת הבחירות
נשיא ניגריה נבחר בשיטה של הצבעה בשני סיבובים עם אפשרות של עד שלושה סיבובים. כדי להיבחר בסיבוב הראשון, מועמד חייב לקבל רוב קולות באופן כללי ויותר מ-25% מהקולות בלפחות 24 מתוך 36 מדינות ניגריה וב. אם אף מועמד לא מגיע ליעד בסיבוב הזה, נערך סיבוב שני בין המועמד המוביל למועמד שזכה במספר המדינות השני בגובהו. כדי לנצח בסיבוב השני, מועמד עדיין צריך לקבל את מרב הקולות ברמה הארצית ולמעלה מ-25% מהקולות בלפחות 24 מתוך 36 המדינות ובטריטוריית הבירה הפדרלית. אם אף אחד מהמועמדים לא משיג את התוצאה הנדרשת, נערך סיבוב שלישי שבו נדרש רוב רגיל של הקולות הארציים כדי להיבחר.

## לוח הזמנים
ב-26 בפברואר 2022, ועדת הבחירות הלאומית העצמאית פרסמה לוח זמנים, המפרט תאריכים ומועדים מרכזיים לבחירות. חודשים לאחר מכן, ב-27 במאי 2022, INEC ביצעה עדכון קל בלוח הזמנים, מה שאפשר למפלגות זמן נוסף לפריימריז.
* 28 בפברואר 2022 – פרסום הודעת הבחירות
* 4 באפריל 2022 – היום הראשון לעריכת הפריימריז במפלגה
* 9 ביוני 2022 – יום אחרון לעריכת פריימריז במפלגה, כולל יישוב סכסוכים הנובעים מהתוצאות
* 10 ביוני 2022 – היום הראשון להגשת טפסי מועמדות ל-INEC באמצעות הפורטל המקוון
* 17 ביוני 2022 – יום אחרון להגשת טפסי מועמדות ל-INEC באמצעות הפורטל המקוון
* 28 בספטמבר 2022 – תחילת תקופת הקמפיין הרשמית
* 23 בפברואר 2023 – היום האחרון של תקופת הקמפיין הרשמית
* 25 בפברואר 2023 – יום הבחירות

## תוצאות

## הערות שוליים

קטגוריה:בחירות 2023
קטגוריה:ניגריה: פוליטיקה
קטגוריה:מערכות בחירות לנשיאות באפריקה
קטגוריה:2023 באפריקה
רישאר פרסקייה

**רישאר פרסקייה** (בצרפתית: **Richard Prasquier**; נולד ב-7 ביולי 1945) הוא קרדיולוג צרפתי, שכיהן כנשיא הקריף בין השנים 2007 ל-2013.

## ביוגרפיה
פרסקייה נולד בגדנסק שבפולין ב-7 ביולי 1945 לניצולי שואה שביקשו להגר לארצות הברית לאחר פוגרום קיילצה שנערך ביהודי פולין ב-1946, אך החליטו להשתקע בצרפת. לאחר לימודיו ב בפריז והשלמת תואר דוקטור בלימודי רפואה, הפך פרסקייה לקרדיולוג ומאוחר יותר למנהל  בקלישי. ב-1989 הוא היה חבר מייסד של איגוד הרופאים המקוריים בצרפת, קבוצה של רופאים צרפתים ממוצא פולני.

ב-1994 החל פרסקייה את פעילותו במועצה המייצגת של המוסדות היהודיים בצרפת (CRIF), ארגון הגג של הקהילות והארגונים היהודיים בצרפת. הוא הפך לראש קבוצת הקישור של קריף עם ועידת הבישופים הקתוליים של צרפת וכן עם ועדת היחסים הבין-לאומיים. הוא גם כיהן במועצת המנהלים של הקרן לזכר השואה בראשות סימון וייל, וב-1997 התמנה ליו"ר הוועד הצרפתי של יד ושם.

בשנת 2001 עוטר בלגיון הכבוד הצרפתי.

ב-2006 היה פרסקייה בין אלה שקיבלו את פניו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.

ב-13 במאי 2007 נבחר פרסקייה לנשיא הקריף, כשהוא מנצח שני מועמדים אחרים בהפרש מובהק ומחליף בתפקיד את רוז'ה קוקרמן. עם בחירתו אמר פרסקייה כי עבורו הקריף הוא "הבית הקהילתי של היהדות", המקום "להילחם למען היהדות". הוא נבחר מחדש ב-2010 לכהונה שנייה של שלוש שנים, כשהוא מנצח את יריבו מאיר חביב. במאי 2013, לאחר שנאסר עליו להתמודד לכהונה שלישית ברציפות, החליפו בתפקיד קודמו רוז'ה קוקרמן.

פרסקייה נשוי ואב לחמישה ילדים.

## פעילות פוליטית
בספטמבר 2008 הוביל פרסקייה משלחת של קריף שנפגשה עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בפריז במהלך ביקורו בצרפת. "היה לנו חשוב מאוד שבהתחשב בלוח הזמנים העמוס שלו, הוא יפנה את הזמן כדי להיפגש איתנו ביום המיוחד הזה", צוטט פרסקייה לאחר הפגישה. הוא גם שיבח את האפיפיור על גינוי האנטישמיות. עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן, פרסקייה מתח ביקורת על הוותיקן על הסרת הנידוי של ריצ'רד ויליאמסון, שבראיון לטלוויזיה השוודית הטיל ספק בהיקף השואה. "הכחשת השואה אינה דעה, אלא פשע", צוטט פרסקייה.

פרסקייה מעורב גם בשיחות עם מנהיגים מוסלמים, אך בראיון ליומון הצרפתי לה פיגארו באוקטובר 2012 הזהיר מפני שאננות כלפי גרסה קיצונית של האסלאם הנמצאת במגמת עלייה. לטענתו, צרפת לא העריכה לגמרי את האיום הניצב בפניה מצד האסלאמיזם הקיצוני, "האסלאם הקיצוני משווה את אויביו לבעלי חיים. [...] באותו אופן, הנאצים השוו את היהודים לחיידקים, לחולדות, לבעלי חיים". על פי הניו יורק טיימס, פרסקייה אמר לרדיו הצרפתי : כי "האסלאמיזם הקיצוני הוא אידאולוגיה נאצית".

בהזדמנויות חוזרות ונשנות נקט פרסקייה עמדה נחרצת בהגנה על ישראל. בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, הוא הוביל עצרת הזדהות עם ישראל מול בניין שגרירות ישראל בפריז. הוא אמר בנאומו: "עמדתי אינה נגד הפלסטינים, אף על פי שאני רוצה להביע סולידריות חזקה עם ישראל. אני מתייצב מול חמאס, שהוא מכשול לשלום ואי אפשר לנהל אתו משא ומתן".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:רופאים צרפתים
קטגוריה:פעילים ציונים בצרפת
קטגוריה:יהדות צרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1945
יאנה פבזנר

**יאנה פבזנר** (נולדה ב-1979) היא עיתונאית חוקרת ישראלית.

## ראשית חייה
פבזנר נולדה בבלגורוד, ברית המועצות. בגיל 11 עלתה לישראל עם הוריה ושני אחיה והמשפחה התיישבה באשדוד. אמה, שהייתה מורה לפסנתר ברוסיה, עבדה בארץ בניקיון.

סיימה תואר בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.

## קריירה
פבזנר היא עיתונאית חוקרת. ב-2009 החלה לעבוד במחלקת התחקירים של "ידיעות אחרונות". באותה שנה פרסמה ראיון עם זכריא זביידי, שהתפרסם במוסף הפוליטי של "ידיעות אחרונות" וכן סיקרה את רצח משפחת אושרנקו תחקיריה התפרסמו במוספים "7 ימים" ו"המוסף לשבת".

ב-2014 עזבה את ידיעות אחרונות והחלה לכתוב ל"המקום הכי חם בגיהנום" שם כתבה על מבקשי מקלט בתל אביב ועל העלייה מרוסיה.

בשנת 2015 התחילה לעבוד במגזין "מאקו". ב-2017 פרסמה פבזנר תחקיר בנוגע לעובדים, ביניהם עפר קניספל, שהתלוננו על תנאי העסקה בתוכנית התחקירים של ליאור שליין בעקבות התחקיר תבע שליין את קניספל בתביעת דיבה וזכה. ב-2018 פרסמה תחקיר ב"מאקו" המתאר איך בועז ארד הטריד מינית תלמידות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין. התחקיר עורר סערה רבה, ויום לאחר פרסומו נמצא ארד מת בביתו. בעקבות התחקיר תבעה משפחתו של ארד את "מאקו", והתביעה הסתיימה בפשרה ובהתנצלות.

החל מ-2024 כותבת פבזנר בעיתון "הארץ", במוסף "גלריה" וב"מוסף הארץ".

## קישורים חיצוניים
* יאנה פבזנר בראיון לחדשות 13, "ישראלים על תנאי", סדרת הכתבות של סמדר פלד, 20 באפריל 2016
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאיות חוקרות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים חוקרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1979
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
דיוקן הקשת

**דיוקן הקשת** (באנגלית: **The Rainbow Portrait**) הוא ציור שמן של המלכה אליזבת הראשונה, שנוצר סביב השנים 1600–1603. הדיוקן מוצג כיום בבית האטפילד שבהרטפורדשייר, והוא נחשב לאחד הדיוקנאות האניגמטיים והמפורסמים ביותר של המלכה. היצירה נחשבת לאחרונה שצוירה בחייה של אליזבת או זמן קצר לאחר מותה בשנת 1603. זהות האמן אינה ידועה, אך היא יוחסה לאורך השנים לפדריקו צוקרי, איזק אוליבר וניקולס היליארד, וההערכה הרווחת היא כי צוירה בידי מרקוס חירארטס הבן או ג'ון דה קריץ.

## תיאור היצירה
בדיוקן מתוארת "המלכה הבתולה" כשהיא אוחזת בקשת צבעונית במקום בשרביט מלכותי מסורתי. מעל הקשת נכתב בלטינית "Non sine sole iris" – "אין קשת בלי שמש". מלבושה עשיר בפנינים ובאבני חן, שערה מקושט בפרחים ובתכשיטים, והיא עוטה גלימה כתומה מעוטרת בעיניים ובאוזניים, כסמל לכך שהיא רואה ושומעת הכול. על שרוולה מופיע נחש משובץ תכשיטים, כסמל לתבונתה ולחכמתה. הקומפוזיציה כוללת גם כתר על ראשה, המעיד על מלכותה שאינה מוטלת בספק.

## פרשנות וסמליות
הדיוקן מתאפיין בשפע צפנים וסמלים, והוא נועד להקרין דמות מחושבת של אליזבת. הקשת שבידה מדגישה את דמותה כמעין שמש אלוהית, מעניקת שלום וסדר. עיניה ועור פניה מתוארים חלקים וצעירים, אף כי הייתה בשנות השישים לחייה, ובכך מצוירת כמלכה נצחית אשר החומקת מהזמן. הפנינים המרובות מרמזות לטוהר ולבתולין, ומשקפות את "פולחן הבתולה" שטופח סביבה. גלימתה הכתומה, שעליה רקומים עיניים ואוזניים, מבליטה את מעמדה כמי שמודעת לכל, ואילו הנחש בשרווליה מייצג חוכמה ותחכום מדיני. התכשיטים הרבים והבדים המפוארים מבטאים סמכות מלכותית ועושר. יש שהציעו כי ההשראה לדמות המיתית־כמעט של אליזבת באה גם מן היצירה "מלכת הפיות" (The Faerie Queene) של אדמונד ספנסר, שנכתבה לשבח את המלכה ואת מעלותיה.
[250px|ממוזער|שמאל|בדיוקן הקשת נעשה שימוש נרחב בסמלים חזותיים, בדומה ל[דיוקן הארמדה (בתמונה) שני הדיוקנאות מציגים את אליזבת כפניה חלקות וצעירות, אף על פי גילה המתקדם, כדי להדגיש נצחיות ועוצמה. בשניהם משובצים סמלים כגון פנינים, כתר ודימויי שמש, המסמלים טוהר, עושר ושליטה אלוהית. שני הציורים שימשו כאמצעי תעמולה מלכותי, להטמעת דמותה של אליזבת כמלכה נצחית, "Gloriana".]]
## הקשר היסטורי
הדיוקן צויר בסוף ימי שלטונה של אליזבת, לאחר ניצחונה המכריע על הארמדה הספרדית בשנת 1588, חיזוק מעמדה כשליטה היחידה של אנגליה והתגברות כוחה של הכנסייה האנגליקנית. באותה עת נותרה המלכה ללא יורש, אך בחרה לטפח את דימויה כ"מלכה הבתולה", שנשואה לעמה ולממלכתה. הפנים הצעירות והחסרות פגם שצוירו אינם משקפים את מציאות גילה, אלא נועדו להציג דמות נצחית של עוצמה, יציבות ושלום. העיטורים הרבים – עיניים ואוזניים, נחש, פנינים, כתר וקשת - שימשו כולם כאמצעי תעמולה מלכותי, להטמעת התדמית של מלכה החולשת על כל תחום, שומרת על עמה ומגלמת את מקור האור.

## תולדות היצירה ושימור
הדיוקן הוזכר לראשונה בהקשר לבית האטפילד בשנת 1611. במהלך השנים יוחס לגדולי אמני התקופה, אך זהות יוצרו נותרה שנויה במחלוקת. בשנת 2022 הוצג הדיוקן בשתי תערוכות בארצות הברית, וביוני 2023 הועבר למכון קורטולד לאמנות לצורך שימור ומחקר. עבודות השימור, שנערכו בידי ניקול ריידר, כללו ניקוי יסודי ותיקון אבדות קלות, לצד צילומי רנטגן ובדיקות פיגמנטים. בספטמבר 2024 הוחזר הדיוקן לבית האטפילד והוצב מחדש באולם השיש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:דיוקנאות של משפחת המלוכה הבריטית
הבחירות הפרלמנטריות בפינלנד (2023)

ב-2 באפריל 2023 נערכו בחירות לפרלמנט בפינלנד לבחירת חברי הפרלמנט הפיני.

לאחר בחירות 2019, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SDP) הקימה קואליציה עם מפלגת המרכז, הליגה הירוקה,  ו, כאשר אנטי רינה מכהן כראש ממשלת פינלנד. מאוחר יותר באותה שנה היה רינה מעורב בשערורייה פוליטית בנוגע לשירות הדואר הפיני, שלאחריה התפטר והוחלף על ידי סאנה מרין. ממשלתה של מרין התמקדה בנושאים הנוגעים לשינויי האקלים, והתמודדה עם מגפת הקורונה והפלישה הרוסית לאוקראינה, בעקבותיה הגישה פינלנד את מועמדותה להצטרף לנאט"ו, והיא עשתה זאת במאי 2022.

בתקופת הקמפיין נדונו סוגיות הנוגעות לכלכלה, לגירעון התקציבי, לשינויי האקלים ולחינוך. מפלגת הקואליציה הלאומית (NCP) ומפלגת הפינים קראו לקיצוצים בתקציב וצנע כדי לאזן את התקציב, בעוד שתוכנית הבחירות של ה-SDP התמקדה בצמיחה כלכלית באמצעות השקעות בתעסוקה ובחינוך. מרין תמכה בהגדלת ההוצאות על חינוך ובריאות הציבור, בעוד ה-NCP קראה לאזן את התקציב, להפחית את ההוצאות על דמי אבטלה ודיור ולבנות עוד תחנות כוח גרעיניות. הפינים ניהלו קמפיין נגד הגירה והאיחוד האירופי, בעוד הירוקים התמקדו בנושאים הנוגעים לבריאות הנפש והכנסה בסיסית לכול.

מפלגת הקואליציה הלאומית זכתה בבחירות עם 20.8% מהקולות ו-48 מושבים בפרלמנט, התוצאה השלישית בגובהה בהיסטוריה של המפלגה. המפלגה הפינית הגיעה למקום השני, כאשר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בראשות ראש הממשלה מרין הגיעה למקום השלישי. מפלגת הקואליציה הלאומית הקימה קואליציה עם המפלגה הפינית, מפלגת העם השוודית ו, עם פטרי אורפו כראש הממשלה. בפעם הראשונה בהיסטוריה של פינלנד, מפלגת המרכז לא זכתה ברוב קולות באף מחוז הצבעה אזורי.

## שיטת הבחירות
200 חברי הפרלמנט של פינלנד נבחרים באמצעות רשימה פתוחה וייצוג יחסי ב-13 מחוזות בחירה מרובי חברים, כאשר המושבים מחולקים על פי שיטת ג'פרסון. מספר הנציגים הנבחרים הוא פרופורציונלי לאוכלוסיית המחוז כפי שהייתה שישה חודשים לפני הבחירות. לאולנד יש מחוז בחירה של חבר יחיד ומערכת מפלגתית משלה. לכל אזרח בן 18 לפחות יש זכות הצבעה. לבוחרים הייתה אפשרות להצביע במהלך תקופת ההצבעה המוקדמת, בין ה-22 במרץ ל-28 במרץ 2023, או ביום הבחירות.
ממוזער|מחוזות הבחירה בפינלנד|ימין|417x417 פיקסלים

## תוצאות
במהלך ההצבעה המוקדמת, 40% מבעלי זכות ההצבעה הצביעו בקלפי, השיעור הגבוה ביותר מאז הנהגת ההצבעה המוקדמת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בחירות 2023
קטגוריה:פינלנד: פוליטיקה
פינלנד
קטגוריה:2023 באירופה
לה בואינה איספיראנסה

ממוזער|שער לה בואינה איספיראנסה 4 בדצמבר 1908
**לה בואינה איספיראנסה** (מלדינו: התקווה הטובה; בכתיב לטיני: **La Buena Esperanza**) היה עיתון בלדינו במתכונת שבועית, שיצא לאור באזמיר בין 1871 ל-1917. את העיתון הוציא לאור וערך אהרן די יוסף חזן, והוא היה העיתון בלדינו שפעל בתקופה הארוכה ביותר בעיר.

## כללי
את ההשראה להוצאת העיתון, שאב חזן, לדבריו, מהמייסד והעורך של ״ג'ורנאל ישראלית״ (איסטנבול 1860), יחזקאל גבאי.

העיתון יצא לאור לראשונה ב-1871, ונקרא אז ״**לה איספיראנסה**״. כעבור שנה, הפסיק את פעילותו, שחודשה רק באוקטובר 1874. ב-1896, עת חגג העיתון חצי יובל, יצאה לאור מהדורה מיוחדת במתכונת של ספר מהודר בן 60 עמודים, שנשאה את הכותרת: ״אידיסיון איספיסיאל די לה בואינה איספיראנסה אה לה אוקאזיון בינטיסקין איניב'ירסאריו די סו פ׳ונדאסיון״. מבין הכותבים למהדורה המיוחדת, היו הרבנים חיים בז'רנו, אליהו חזן ואברהם פלאג'י.

לעיתון היו מנויים בעיר אזמיר, כמו גם מנויי חוץ. בשנת 1880 היו מחירי העיתון: בפרובינציות 20 פרנק ובאיזמיר 15 פרנק.

העיתון היה דגלו של המחנה הפרוגרסיביסטי בקהילת אזמיר. לפחות במשך עשרים שנותיו הראשונות, כוון העיתון להשפיע על דעת הקהל בקרב האליטה באזמיר, ולהוות "מכשיר של הקִדמה" ושל המודרניזציה. הקהילה הקצתה מקופתה לטובת הוצאת העיתון וסייעה בידיו של חזן; כך למשל, ב-1879 איבד העיתון מנויים רבים בשל מלחמת רוסיה-טורקיה, והקהילה העבירה לעיתון מענק מיוחד. ב-1894 הגדילה הקהילה את סכום הסיוע להוצאת העיתון.

ב-1912 הפסיק העיתון לתקופה קצרה, בעקבות מלחמת טורקיה-איטליה והפלישה לטריפולי, שהכריחה את חזן, אזרח איטלקי ועובד הקונסוליה האיטלקית, לעזוב את האימפריה. ב-1914 שב העיתון לפעילות סדירה, עד לגיליון האחרון, שיצא לאור בסוף שנת התרע"ז (1917).

## לקריאה נוספת

* רחל סבע וולף **שמונים שנות עיתונות ספרדית-יהודית: מגמות וכיוונים**, [דוקטורט] אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 2019 פרק שני.
* Rachel Saba Wolfe, “The Journal “La Buena Esperansa” and its Battle for Reforms in the Jewish Community of Izmir”, in Paloma Diaz-mas y Maria Sánchez Pérez (eds.) *Los Sefardíes Ante Los Retos Del Mundo Contemporáneo: Identidad Y* *Mentalidades*, CSIC, Madrid 2010, pp. 141-.148
* אבנר לוי, העיתונות היהודית באיזמיר, **[[פעמים]]** 12 (תשמ"ב), עמ׳ 104-87
* משה מגיד, "העיתונות היהודית בטורקיה", בתוך: ירון בן נאה (עורך) , קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים, מכון בן צבי, ירושלים תש"ע, 136-123.
* RIEDER-ZELENKO, Elena (2013), Novedades de Esmirna. Edición de noticias publicadas en el periódico judeoespañol ‘La Buena Esperanza’ en 1905, Barcelona: Tirocinio. 
* דונה סוזנה גרוס, "לאס בואינאס סופירסטיסייוניס" [האמונות הטובות] ב"לה בואינה איספיראנסה" **לאדינאר** יב (תשפ"ב) 34-11.

## קישורים חיצוניים
* העיתון **[https://www.nli.org.il/he/newspapers/esperanza לה בואינה איספראנסה]** באתר עיתונות יהודית היסטורית
* Cohen, J. P. (2010). , 1874-1917. In *Encyclopedia of Jews in the Islamic World Online*. Brill.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים בלאדינו
קטגוריה:טורקיה: עיתונים
קטגוריה:יהדות איזמיר
דורל אבונו

**בל דורל אבונו** (בצרפתית: **Bel Durel Avounou**; נולד ב-25 בספטמבר 1997 ברפובליקה של קונגו) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית ובנבחרת הרפובליקה של קונגו.

## קריירת מועדונים
אבונו גדל במחלקת הנוער של CESD לה דז'ירי, ושיחק בקבוצות קן מליגת העל הצרפתית, אורליאן מליגת המשנה הצרפתית, לה מאן מהליגה הצרפתית השלישית, אומרנייספור מליגת העל הטורקית, צ'.פ.ר. קלוז' מליגת העל הרומנית וצ'ורום מליגת המשנה הטורקית.

ב-25 באוגוסט 2025 חתם בבני סכנין מליגת העל הישראלית על חוזה לעונה אחת.

## קריירה בין-לאומית
ב-13 באוקטובר 2015 ערך אבונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו, בניצחון 1–2 על נבחרת בנין במשחק ידידות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מהרפובליקה של קונגו
קטגוריה:הרפובליקה של קונגו: קשרי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני קן
קטגוריה:כדורגלני אורליאן
קטגוריה:כדורגלני לה מאן
קטגוריה:כדורגלני אומרנייספור
קטגוריה:כדורגלני צ'.פ.ר. קלוז'
קטגוריה:כדורגלני בני סכנין
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הרפובליקה של קונגו
קטגוריה:ילידי 1997
מיכאילו זינאר

**מיכאילו אופָּנָסוֹביץ זינאר** (באוקראינית: **Михайло Опанасович Зинар**; 9 במאי 1951 – 4 בפברואר 2021) היה מחבר אטיודים אוקראיני בתחום השחמט.

זינאר נולד ב-22 בנובמבר 1950, אך דרכונו מציין את התאריך 9 במאי 1951. הוא בילה את ילדותו ושנות בית הספר בהווסדאבקה פרשה במחוז אודסה באוקראינה.

זינאר זכה בתואר רב-אמן הספורט של ברית המועצות בשנת 1987. הוא זכה במדליית ארד בתחרות חיבור סיומים של גביע העולם השלישי של פיד"ה בקומפוזיציה בשנת 2013.

זינאר חיבר ספר "The Pawn Study Composer's Manual" שסרגיי טקצ'נקו ערך והוציא מהדורה חדשה של הספר בשפה האנגלית בנובמבר 2022. המהדורה הראשונה נקראה ברוסית: "Harmony of the Pawn Study" והודפסה ב-100,000 עותקים ופורסמה באוקראינה בשנת 1990. מהדורה חדשה זו מכילה כ-140 אטיודים חדשים ונוסף פרק חדש על "ההיגיון" של לימודי הרגלי.

## עיסוק בשחמט
בשנת 1974, בגיל מאוחר יחסית של 24, גילה זינאר את משחק השחמט. בתוך כחצי שנה עבר את הדרך משחקן מתחיל ועד לשחקן מדרגה ראשונה. בסוף שנות ה־70 החל להשתתף באליפויות אוקראינה ואליפויות ברית המועצות בשלבי הגמר. הופעותיו המצליחות ביותר היו קשורות לרגלי. זינאר פיתח סגנון משחק ייחודי שהתבסס על סיומי משחק עם רגלים, ובמהרה רכש לעצמו שם של מומחה נדיר בתחום זה.

ב־1978, באליפות ברית המועצות למחוזות, הוא הפתיע את הקהל ואת חבריו השחקנים בכך שהצליח לנצח משחקים שנחשבו "מתים" לחלוטין – מצבים שבהם רוב השחקנים היו מסכימים מיד לתיקו. אך זינאר ראה על הלוח אפשרויות שהיו נסתרות מעיני אחרים. על הכישרון הזה נאמר: "הוא הופך אבן פשוטה ליהלום".

בשנות ה־80 כבר נודע כ"אמן הרגלים". מאמרים עליו התפרסמו בכתבי עת, ויריביו באליפויות החלו להיזהר מאוד כאשר נותרו מולו בעמדות של סיומי רגלים. אפילו רבי-אמנים מנוסים הבינו שעם זינאר עדיף לא להיכנס לסיומים פשוטים לכאורה – כי שם הוא היה חזק פי כמה.

ב־1982 זכה בתואר אמן בינלאומי. לאורך שנות פעילותו שיחק בתחרויות רבות, אך ההיסטוריה של השחמט זוכרת אותו בראש ובראשונה בזכות יצירתו בתחום חקר הסיומים. יותר מ־200 אטיודים יצר זינאר, רבים מהם הפכו לקלאסיקה ונכנסו לאנתולוגיות השחמט.

המיוחד ביצירתו היה השילוב של דיוק טכני מוחלט עם רעיונות פואטיים. אחד מעמיתיו כתב עליו:
"אצל זינאר, אפילו הרגלי הקטן ביותר הולך לדרכו כגיבור אגדה – הוא מקריב את עצמו, לוחם, עולה בסולם עד שיהפוך למלכה. בעבודותיו כל רגלי חי חיים מלאים."

מעבר לכך, היה מורה ומדריך מסור. תלמידים רבים מבתי הספר לשחמט בדרום אוקראינה זוכרים את שיעוריו לא רק בזכות לימוד טכניקה, אלא גם בזכות האהבה והלהט שהעביר להם.

ב־2000 חלה זינאר, אך למרות מצבו לא הפסיק לעבוד וליצור. הוא המשיך לכתוב מאמרים ולפרסם חידושים בסיומי רגלים, ואף לקח חלק בתחרויות מחברים בינלאומיות.

ב־2007, באודסה, הוצב פסל ידוע – "זינאר ואוטיוסוב" – כסמל להערכה שרחשו לו בעיר הולדתו.

## אטיודים שחיבר
### אטיוד משנת 1978, פורסם ב-Shakhmaty v SSSR, הלבן מתחיל וכופה תיקו

אטיוד משנת 1978, החל מ-10:10 דקות, יוטיוב

### אטיוד משנת 1981, הלבן מתחיל וזוכה

אטיוד משנת 1981, החל מ-17:40, יוטיוב

### אטיוד משנת 1989, פורסם ב-Shakhmaty v SSSR, הלבן מתחיל וזוכה

אטיוד משנת 1989,  החל מדקה 13:10, יוטיוב

## קישורים חיצוניים
* זינאר מיכאילו אופָּנָסוֹביץ באתר arves
* The Magic of Mikhail Zinar I: Pawn endgames, chessbase
* The Magic of Mikhail Zinar II: Curiosities and more, chessbase

## הערות שוליים

קטגוריה:פרובלמאים
קטגוריה:שחמטאים אוקראינים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אוקראינים שנפטרו ב-2021
Nuevo Mundo Israelita

**העולם היהודי החדש** (בספרדית: **Nuevo Mundo Israelita**; בקיצור: NMI) הוא שבועון יהודי היוצא לאור בקראקס, ונצואלה.

העיתון נוסד בשנת 1943 על־ידי מויסס סאנאנס, בשם **העולם היהודי** (El Mundo Israelita). בשנת 1973 החליטו המוסדות היהודיים המרכזיים בוונצואלה לאחדו עם כתב העת החודשי **Unión** ועם המגזינים **Maguén** ו־**Menorá**, ובכך ליצור שבועון ממסדי ורשמי חדש – **העולם היהודי החדש**.

השבועון מופץ ללא תשלום בקהילה היהודית של ונצואלה, וכן נשלח לעיתונאים ולאנשי רוח בחברה הוונצואלית. הוא כולל מאמרים פרי עטם של כתביו ועמיתיו, טורי דעה, חדשות קהילתיות וכתבות בענייני דת. בנוסף, הוא מתרגם לעברית או מפרסם מחדש מאמרים שפורסמו במקור בכלי תקשורת יהודיים בינלאומיים, בהם **Aurora**, **הארץ**, **The Jerusalem Post**, **The Times of Israel**, **ישראל היום**, **Iton Gadol**, **Tribuna Judía** ו**ידיעות אחרונות**.

במרץ 2016 עבר אתר האינטרנט של "העולם היהודי החדש" (*Nuevo Mundo Israelita*), שהושק בשנת 2003, מודרניזציה מקיפה. מאז שנת 2009 מחזיק העיתון בחשבון טוויטר פעיל (@mundoisraelita).

בין עורכי **העולם היהודי החדש** (Nuevo Mundo Israelita) נמנים: אלברטו בירמן (1973–1976), פבלו גולדשטיין (1976–1981 ו־1984–1986), פריסילה אבקסיס (1981–1984), ג'ודית קרוסינאני (1984), יצחק נאהון סרפטי (1986–1987 ו־1988–1989), אורו חלפון (1987–1988), נסטור לואיס גארידו (1989–1990), אסטריאיטה שוקרון (1991–1996), פרנסיס רוסאלס (1996–1999), גוסטבו ארנשטיין (2000–2008), ז'קלין גולדברג (2008–2011) וסמי רוזנבאום (2011–הווה).

לעיתים כולל "העולם היהודי החדש" (*NMI*) מדור בשפת לאדינו, שבו מתפרסמים מאמרים מכתבי העת *Sefaradimuestro*, "שלום", "אקי ירושלים" ו־*El Amaneser*.

## ראו גם
* שלום (כתב עת)
* אקי ירושלים

## קישורים חיצוניים

* 
* Sitio web de Nuevo Mundo Israelita

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים בלאדינו
קטגוריה:יהדות ונצואלה
קטגוריה:עיתונות יהודית
תומאס בוון

**תומאס מיד בוון** (באנגלית: **Thomas Mead Bowen**; 26 באוקטובר 1835 – 30 בדצמבר 1906) היה מחוקק במדינות איווה וקולורדו, קצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, שופט בבית המשפט העליון של ארקנסו, מושל זמני של טריטוריית איידהו, שופט מחוזי נבחר בקולורדו, ולבסוף סנאטור מטעם קולורדו בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
בוון נולד ב־26 באוקטובר 1835 ליד המקום שבו שוכנת כיום העיר ברלינגטון שבאיווה (אז חלק מטריטוריית מישיגן). הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיה בעיר מאונט פלזנט שבאיווה. לאחר מכן למד משפטים, הוסמך לעריכת דין ב־1853, והחל לעסוק בעריכת דין. הוא נישא למאגרטה ט. בוון.

בשנת 1856 עבר למחוז ויין שבאיווה ונבחר לאספה המחוקקת של המדינה (בית הנבחרים של איווה), וב־1858 עבר לקנזס.

במהלך מלחמת האזרחים שירת בצבא האיחוד. ב־11 ביוני 1861 מונה לקפטן ברגימנט הרגלים הראשון של נברסקה (שהפך אחר כך לרגימנט הפרשים הראשון של נברסקה). הוא התפטר ב־5 בפברואר 1862, אך שב לשירות ב־11 ביולי 1862 כלוטננט ראשון ברגימנט הפרשים המתנדבים התשיעי של קנזס, וב־30 ביולי קודם לקפטן. ב־20 בספטמבר 1862 מונה לקולונל ברגימנט הרגלים המתנדבים ה־13 של קנזס.
בין 1862 ל־1864 פיקד באופן זמני על בריגדות במחוז מיזורי ובמחוז ארקנסו, ולאחר מכן שירת כמפקד הבריגדה ה-1 של הדיוויזיה ה-1, שהייתה חלק מהקורפוס השביעי בצבא האיחוד במחוז ארקנסו (מרץ–יוני 1865). ב־13 במרץ 1865 קודם לדרגת כבוד של בריגדיר גנרל, וב־28 ביוני 1865 שוחרר מן השירות.

לאחר המלחמה השתקע בארקנסו. הוא עמד בראש אספת החוקה של המדינה ב־1866, ובין 1867 ל־1871 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארקנסו בתקופת השיקום.

בוון צבר הון גדול בעסקים. ב־19 באפריל 1871 מונה בידי הנשיא יוליסס ס. גרנט למושל טריטוריית איידהו, אך התפטר מתפקידו כעבור כמה חודשים (27 בספטמבר 1871) ושב לארקנסו. בשנת 1873 עבר לטריטוריית קולורדו וחזר לעסוק בעריכת דין. ב־1876 נבחר לשופט בית המשפט המחוזי בקולורדו, וכיהן בתפקיד עד 1880, אז פרש במפתיע.

ב־1882 נבחר לבית הנבחרים של קולורדו, אך התפטר זמן קצר לאחר מכן בעקבות בחירתו לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן בסנאט בין 4 במרץ 1883 ל־3 במרץ 1889. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת הכרייה (בקונגרס ה־48) ווועדת החוקים הרשומים (בקונגרסים ה־49 וה־50).

לאחר סיום כהונתו עסק בכרייה בקולורדו והתגורר בעיר פואבלו, שם נפטר ב־30 בדצמבר 1906, בגיל 71. הוא נקבר בבית הקברות רוזלאון בעיר פואבלו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקולורדו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי איידהו
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1906
ג'ורג' טריון הרדינג

**ג'ורג' טריון הרדינג** (באנגלית: **George Tryon Harding**; 12 ביוני 1843 – 19 בנובמבר 1928) היה רופא ואיש עסקים אמריקאי, אביו של נשיא ארצות הברית ה-29 וורן הרדינג.

הרדינג נקרא על שם סבו; עם זאת, הוא לא השתמש בסיומת "ג'וניור" או "II" בחייו הבוגרים. הוא היה האב הראשון של נשיא אמריקאי שחי יותר מבנו והאב השני (אחרי אביו של מילרד פילמור) שחי במהלך תקופת נשיאות בנו. בביוגרפיה שלו על וורן הרדינג מתאר צ'ארלס מי את ג'ורג' טריון הרדינג כ"בחור קטן, עצלן, חסר אונים, לא מעשי [...] שעינו תמיד הייתה על הסיכוי העיקרי".

הרדינג היה נשוי לפיבי אליזבת' דיקרסון-הרדינג משנת 1843. לזוג נולדו 8 ילדים (כולל וורן הרדינג). פיבי נפטרה בשנת 1910 וכעבור שנה נישא הרדינג לאאודורה קליי לוביסי. ב-1916 התגרשו, וב-1921 נישא הרדינג לאליס סרוונס. הוא היה נשוי לה עד למותו בגיל 85.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1843
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1928