שרשרת ההוויה הגדולה

300px|ממוזער|טקסט=איור של שרשרת ההוויה הגדולה מ-1579|איור של שרשרת ההוויה הגדולה מ-1579
**שרשרת ההוויה הגדולה** (Great Chain of Being) או **שרשרת הקיום הגדולה** הוא רעיון פסאודו-מדע לפיו כל הישויות בעולם מסודרות בסולם אחד רציף, מהפשוט ביותר ועד למורכב והמושלם ביותר - לדוגמה מחומר דומם ועד בני אדם או בגרסות קדומות יותר מחומר דומם עבור בצמחים, בעלי חיים, בני אדם, מלאכים ואלוהים.

הרעיון עצמו נובע מהפילוסופיה של אפלטון ואריסטו, אך נוסח לראשונה בצורה מסודרת על ידי הפילוסוף הניאופלטוניסטי הרומי פלוטינוס. לפי פלוטינוס, כל הדברים בעולם נוצרים מה"אחד" – מקור מושלם שממנו מתפשטים כל הישויות, מהפשוטות למורכבות, עד למגוון המלא של היקום. תפיסה זו של טבע היקום השפיעה רבות על המחשבה המערבית, במיוחד דרך הניאופלטוניסטים היוונים הקדומים ופילוסופיות נגזרות בתקופת הרנסאנס האירופי ובמאה ה‑17 ותחילת המאה ה‑18. הרעיון נוסח מחדש בזמן ולאחר פיתוח תורת האבולוציה, אך נזנח מאוחר יותר עקב היותו מבוסס על הבנה שגויה של ההיסטוריה של האבולוציה וכן בלבול בין תכונות "מורכבות" לבין תכונות אנושיות וכן עקב הבנה כי אין בהכרח יתרון אבולוציוני לתכונות מורכבות יותר.

אפלטון ואריסטו, ובעקבותם הוגים רבים נוספים, תיארו את "שרשרת ההוויה הגדולה", שבה כל הדברים, כולל היצורים החיים, ואפילו הסלעים והמינרלים, מסודרים לפי דרגת ההתפתחות או המורכבות שלהם. שרשרת הקיום מתחילה בחומר דומם, צמחים, ובעלי החיים. בעלי החיים מסודרים בעצמם בין הפשוט למורכב או המפותח - עד שמגיעים לבני האדם ומעליהם ישויות אלוהיות שונות – מלאכים, רוחות, אלים או אל, תלוי באמונות הדתיות של ההוגים. במקור, דרגות מורכבות אלה הוצגו כקבועות ובלתי משתנות, וייצגו את "הסדר האלוהי" שנקבע בזמן בריאת העולם ונמשך לנצח.

עם התפתחות חקר הטבע, החלו הוגים אירופאים להבין כי מיני בעלי חיים וצמחים עשויים להשתנות, וכי חלק מהמינים שהיו בעבר נכחדו ומינים אחרים התפחתו בשלב מאוחר יותר מאחרים. לאמארק והוגים אבולוציוניים אחרים בני זמנו, שילבו את ההבנה החדשה כי מינים משתנים עם הרעיון העתיק של הזמן עם שרשרת הקיום, ויצרו "סולם אבולציוני" שבו כביכול המינים מטפסים עם הזמן. בהסבר זה הסלעים ואלוהים מצד שני, נשארו מחוץ לסולם, אבל כל שאר עדיין מסודרים בהיררכיה: מהפרימיטיבי והפשוט – יצורים חד תאיים – ועד לאדם שמייצג כביכול את "נזר הבריאה" - היצור המורכב והמושלם ביותר.

אף כי הרעיון של "התקדמות" אבולוציונית היא רעיון נפוץ בציבור הכללי, המדע המודרני זנח את תאוריית שרשרת ההוויה הגדולה כפסאדו-מדע. גם אם ניתן לחשוב על מאיפיינים אובייקטיביים של "מידת מורכבות", כמו מספר התאים, או מספר סוגי רקמות שונות וכדומה, ההיסטוריה האבולוציונית של החיים בכדור הארץ לא מראה התקדמות רציפה וקבועה בשום מאפיין כזה. מאחורי כלי יצור חי שחי כיום יש מעל 3.5 מיליארד שנים של אבולוציה, מכוונת על ידי ברירה טבעית שסייעה לו ולאבותיו לשרוד בתנאי סביבה משתנים. מבנה היצורים החיים דומה לעץ ענקי או "שיח" בעלי אב קדמון משותף ולא "סולם" - ליצורים "פשוטים" כמו חיידקים אין "מטרה" ליצור יצורים מורכבים יותר ויש דוגמאות רבות ליצורים מורכבים יותר, שנכחדו בעוד שיצורים פשוטים יותר שרדו - לדוגמה הכחדת הדינוזאורים לעומת שרידת יצורים כמו ספוגים או מדוזות, או הכחדת בעלי חיים וצמחים רבים לעומת השרדות של חיידקים ורב תאיים שהתפתחו מאות מיליוני שנים קודם לכן.

כאשר אפלטון הגה את "שרשרת ההוויה הגדולה" וכאשר למארק יצר את רעיון הסולם האבולוציוני, התכונות ה"פרימיטיביות" וה"מורכבות" נקבעו לפי רף שונה: עד כמה הן דומות לתכונות שיש לבני אדם - זו צורה של אנתרופוצנטריות המניחה במשתמע כי לבני האדם יש התכונות המורכבות או המושלמות ביותר. בעלי החיים הדומים ביותר לאדם, או אלו המסוגלים לעשות דברים שבני אדם טובים בהם במיוחד כמו תקשורת, פתירת בעיות וכו' – נדמים בעינינו כ"מפותחים" יותר. ניתן לטעון כי אם שרשרת ההוויה הייתה נוצרת על ידי נשר, היכולת לעוף ודאי נראית כמאפיין של בעלי החיים המפותחים, ואם הייתה נוצרת על ידי סלמון, כל החיים היו מדורגים על פי כשרון השחייה, ועל פי האפשרות לחיות הן במים מתוקים והן במים מלוחים. יש ביולוגים טוענים אין כל דרך אובייקטיבית לטעון שבני האדם מפותחים יותר מבז או מדבורה

עם הזמן למדו המדענים כי ליצורים חיים אחרים יש תכונות "נעלות" או "מורכבות" יותר שאין בהכרח לאדם או לבעלי חיים "מורכבים". לדוגמה צמחים רבים מכילים מספר עותקים גדול יותר של גנים לעומת בעלי חיים, מה שמקנה להם גמישות גנטית רבה להתמודד עם פתוגנים או תנאי סביבה קשים. התגלה גם כי ליצורים שונים יש חושים שלא התפתחו בקרב האדם או יצורים דומים לו - דבורים יכולות לזהות פרחים לפי קרינת על-סגול, מה שלא זמין לאדם. לפרפרים ולמינים אחרים יש יכולת ניווט מדויק על פני מרחקים גדולים באמצעות מגנטיות קרקעית- תכונה שלאדם אין. לחיידקים יכולים לעבור מוטציות במהירות ולהתאים את עצמם לשינויים סביבתיים תוך שעות או ימים, בעוד שלבני אדם לוקח הדבר לוקח דורות רבים - כך שחיידקים יכולים לשרוד בסביבות שהאדם אינו מסוגל. לדובוני מים הם דוגמה קלאסית ליצורים שיש להם “תכונות נעלות” שלאדם אין, במיוחד בתחום שרידות בתנאים קשים - עמידות לקור קיצוני, עמידות לחום קיצוני (לזמן קצר), עמידות לריק ומחסור בחמצן, והם עמידים לקרינה רדיואקטיבית הרבה מעבר ליכולת של יונקים. תכונות אלה גורמות לכך שדובני מים נמצאים במגוון גדול מאד של סביבות שהאדם לא יכול לחיות בהן. יצורים אחרים יכולים לחיות זמן רב בהרבה מהאדם (ישנונן גרינלנדי, אורן האצטרובל הזיפני. בעלי חיים כמו גלגיליות עלוקתיות מסוגלים לשרוד בחיים תקופות ארוכות של יובש וקור או לבצע העברה גנטית אופקית - דבר שהאדם אינו מסוגל לבצע. איברים שנחשבו בעבר ל"מושלמים" באדם, כמו עין אנושית, התגלו בדיעבד כסובלים מפגמים שונים שנובעים מאבולוציה של העין באופן של שלבים שנבנים זה על זה כך שלא ניתן לחזור בהם "חזרה ללוח השרטוט".

## ראו גם
* היסטוריה של הביולוגיה
* הישרדות הכשירים ביותר
* על אדם
* לאמארקיזם
* אנתרופוצנטריות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אבולוציה
קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:תאוריות מדעיות ארכאיות
קטגוריה:מדע ודת