open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ליגת הנוער

**ליגת הנוער** (בנורווגית: **De unges Forbund**) הוא מחזה משנת 1869 מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.

## עלילה
הדמות הראשית סטנסגורד (Stensgård) הוא עו״ד, פוליטיקאי אידיאליסט צעיר השואף לקריירה פוליטית בעיירה נורווגית קטנה. בשבעה עשר במאי, יום החוקה, הוא נושא נאום פוליטי משלהב התוקף את טשמברליין בראצברג, הבעלים של סדנת הברזל המקומית. סטנסגורד מכריז כי הוא מתעתד להקים מפלגה חדשה, רדיקלית, בשם "ליגת הנוער". בראצברג מאמין כי נאומו התוקפני מכוון נגד יריבו, מונסן בעל הקרקעות, ועל כן סטנסגורד הופך לאורח רצוי בביתו של בראצברג. 

סטנסגורד מחזר אחרי בתו של מונסן, אבל עד מהרה מחליט לשאת תחתיה את בתו של בראצברג. הוא מציע לבראצברג התנצלות פומבית, אולם זה נרעש ומגרש אותו. כאשר סטנסגורד מגלה שבנו של בראצברג זייף את חתימת אביו על מנת לגייס כסף במיזמים מסוכנים עם מונסן, הוא מגלה עניין מחודש בבתו של מונסן ומתכנן לבקש את ידה. אך כשמונסן מסתכן במעורבות בשערורייה הקשורה במיזמים הללו, סטנסגורד נמלך בדעתו ומציע נישואים לאלמנה עשירה, הגברת רונדהולם.

בסיכומו של דבר מתברר שרק מונסן, ולא בראצברג, היה מעורב בזיוף החתימה, או אז חוזר ומתכנן סטנסגורד לבקש את ידה של בתו של בראצברג. אולם אתה כבר איבדה בו זו עניין, והגברת רונדהולם מצידה מחליטה להנשא לבנו של מונסן. התוצאה היא שסטנסגורד יוצא קרח מכאן ומכאן ועוזב את העיר.

## קישורים חיצוניים
*המחזה, באתר University of Virginia Library

קטגוריה:מחזות הנריק איבסן
קטגוריה:ספרות סקנדינבית
מרדכי רוביו

הרב **מרדכי רוביו** (נפטר תקמ"ג, 1783) היה ראש הרבנים בחברון בשלהי המאה ה-18. מחבר הספר **שמן המור**.

## תולדותיו
נולד בירושלים והשתקע בחברון. בחברון שימש כראש אב הדין וכראש הרבנים. כן עמד בראש הישיבות "חסד לאברהם ואמת ליעקב" בעיר. נסע לטורקיה בשליחות הקהילה לאיסוף כספים.

ספרו שו"ת שמן המר (ראשי התיבות – **ש**אלות **מן** **ה**רב **מ**רדכי **ר**וביו), יצא אחרי פטירתו. בהסכמת הרב יום טוב אלגאזי ורבני חברון.

בנו רבי אברהם גם הוא היה מרבני חברון, הוציא לאור את ספרי אביו, ונישא לבתו של רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיס הבעש"ט.

## היתר המכירה

בספרו שמן המור, עונה הרב רוביו לשאלת אחד מיהודי חברון, לקראת שנת השמיטה:

בתשובה לשאלה, עונה הרב רוביו שיוכל למכור לגוי את הכרם ערב שנת השמיטה, הגוי יעבד את הכרם במשך שנת השמיטה, ואחרי השמיטה יחזור הכרם ליהודי. כך יהיה פטור בעל הכרם היהודי מהאחריות על שביתת שדהו בשביעית, ויוכל להתפרנס מדמי-המכירה. בתשובתו, מתייחס הרב רוביו בפירוט לאיסור ההלכתי "לא תחנם", שאחד מסעיפיו הוא האיסור למכור שדות בארץ ישראל לגויים, כדי שלא לתת להם חניה ואחיזה בארץ. הוא מציין שתי סיבות, מדוע למרות זאת המכירה מותרת:

# סיבה משפטית: כל הקרקעות באותה תקופה היו שייכות לסולטאן העותמאני, שהחכיר אותן ליהודים. לגויים כבר הייתה חניה ואחיזה מלאה בארץ, וה"מכירה" לנכרי בודד אינה משנה את המצב. .
# סיבה מעשית: איסור "לא תחנם" נועד למנוע התחזקות ההתיישבות הנכרית בארץ, אבל המכירה לפני השמיטה מטרתה הפוכה - לחזק את ההתיישבות היהודית בארץ. .

תשובתו זו הייתה התשובה הראשונה בספרות ההלכה שהתירה במפורש את המכירה לגוי לפני השמיטה. עם זאת, הוא לא התיר כל איסור אחר הקשור לשמיטה בקרקע שנמכרה לגוי. בפרט, הוא לא התיר ליהודים לעבוד בשדות שנמכרו, או לסחור בפירות; הרווח היחיד של המוכר היה דמי-השכירות שקיבל מהקונה.

בעת חיפוש היתר לעבודת היהודים, עם תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בסוף המאה ה-19, חיפשו רבני חובבי ציון את הספר "שו"ת שמן המר" בו פורסם ההיתר, הספר שהיה נדיר במזרח אירופה הובא לפניהם מברלין לאחר מלאכת איתור.

## ספריו
* 
* הר המר, חידושים על הרמב"ם ודרושים, סלוניקי, תקצ"ה

## קישורים חיצוניים
* 

*יהודי המזרח בארץ ישראל חלק ב', משה דוד גאון, עמ' 634
*זכויות קנייניות כגורם מעצב בשנת השמיטה, ד"ר אברהם שרייבר - באתר מכללת ליפשיץ

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבה ארץ-ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-18
מוסקביץ' 412

ממוזער|260px|מוסקוביץ 412, מבט מבפנים
ממוזער|260px|מוסקוביץ 412
ממוזער|260px|מוסקוביץ 412, 1975
ממוזער|260px|מוסקוביץ 412-028

**מוסקביץ' 412** (ברוסית: **Москвич-412**) היא מכונית נוסעים סובייטית שהייתה מיוצרת במפעל מוסקביץ' בעיר מוסקבה ובמפעל לייצור מכוניות בעיר איז'בסק במהלך השנים 1967–2001 (ייצור סדרתי עד לשנת 1997). במהלך תקופה זו בקווי הייצור של המפעלים נבנו כמה מאות אלפי מכוניות.

## גרסאות
* M-412: דגם 4 דלתות סדאן
* М-427: דגם סטיישן
* M-434: דגם טנדר

## היסטוריית ייצור
המכונית נבנתה על בסיס דגם "מוסקביץ' 408" ותקופה ארוכה הדגמים היו מיוצרים במקביל. אף בשנת 1969 שני הדגמים התקדמו לגרסה מתקדמת. החל משנה זו הדגם כלל חגורת בטיחות, הפרדה של מושבים הקדמיים וידית תיבת הילוכים עברה לרצפת הסלון. בשנת 1969 החל ייצור המכונית במפעל לייצור מכוניות באיז'בסק במקביל להמשך ייצור במוסקבה. בשנת 1971 המפעל במוסקבה עבר שדרוג משמעותי והכפיל את יכולת ייצור.

בנוסף למכירה לשימוש אישי המכונית נוצלה במשטרה הסובייטית. ניסיונות להשתמש במכוניות זו כמונית לא צלחו.

בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 המכונית נמכרה מחוץ לגבולות ברית המועצות יחסית בהצלחה. להצלחה זו תרמו הישגי המכונית במהלך השתתפותה במרוצי מכוניות שונות כולל מרוצי ראלי לונדון-סידני בשנת 1968. כמויות קטנות של מכוניות מדגם זה נבנו לפי רישיון מיוחד בבלגיה ובבולגריה. החלקים להרכבה הובאו מברית המועצות.

במהלך שנות ה-60 המכונית עמדה בסטנדרטים המקובלים בעולם והייתה תחרותית לעומת מכוניות מייצור היצרנים המובילים. במכונית זו הותקן מנוע חדש. המנוע יוצר במפעל בעיר אופה. תיבת הילוכים הייתה חלשה יחסית. במקרים רבים היא הייתה מסוגלת להחזיק עד לתיקון משמעותי כ-63 אלף ק"מ ולפי התכנון לא יותר מכ-100 אלף ק"מ.

בשנות ה-70 החלו להגיע לשוק הסובייטי מכוניות מתוצרת אווטוואז שהיו מוצלחות יותר ותפסו נתח משמעותי של השוק. הממשל הסובייטי נתן העדפה ברורה למכוניות מתוצרת אווטוואז וכתוצאה מכך המפעלים במוסקבה ואיז'בסק לא הצליחו להביא לייצור סדרתי של דגמים מתקדמים שיחליפו את ה"מוסקביץ' 412". במהלך שנות ה-70 מכוניות מדגם זה היו ידועות כמכוניות בעלות יכולת להתמודד בקלות עם כבישים ירודים ומוסכים בעלי יכולת טכנית נמוכה, דבר שהתאים לתנאים ששררו בברית המועצות. זה היה היתרון העיקרי שלהן לעומת מכוניות לאדה. לקראת שנות ה-80 הנחיתות הטכנית פגעה בפופולריות שלהן ומכוניות אלו כבר לא היו יכולות להתמודד מול מכוניות לאדה אף בשוק המקומי.

המוסקוביץ 412 התחרה  בדגמים הבאים: אופל קדט, פורד קורטינה, פיאט 125, פיג'ו 304, סימקה 1500, פורד אסקורט.

באליפות "רכב סלון" לשנים 1972–1973 ניצחה המוסקוביץ 412 את ה-הילמן אימפ ואת האוסטין-מוריס.

המוסקוביץ 412 יוצאה לבריטניה. בין השנים 1969–1973 נמכרו שם 14,500 יחדות.

## לקריאה נוספת
* רכב ותחבורה יבשתית ברוסיה  בני אביעד

## קישורים חיצוניים

* תיאור מפורט של המכונית 

קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1967
קטגוריה:מכוניות משפחתיות
מרגריטה (אי)

שמאל|ממוזער|250px|מפת האי מרגריטה.
**האי מרגריטה** (בספרדית: **Isla de Margarita**) הוא האי הגדול ביותר בוונצואלה, הממוקם במדינת המשנה נואבה אספרטה. האי ממוקם צפונית-מזרחית לוונצואלה, בים הקריבי. באי ממוקמת בירת מדינת המשנה – העיר לה אסונסיון.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|מפת האי משנת [1840 מעשה ידי אגוסטין קודאזי.]]
בשנת 1498 הגיע כריסטופר קולומבוס אל האי מרגריטה, והיה האירופאי הראשון שהגיע אל האי, אשר היה מיושב קודם לכן על ידי מתיישבים מקומיים משבט הגואיקרייס (Guaiqueries). סביב חופי האי גילו המתיישבים הספרדים פנינים רבות, אשר היוו שליש מההכנסות שהגיעו לממשלה הספרדית ממושבותיה ביבשת אמריקה. בשל חשיבותו הכלכלית של האי, ומחשש להתקפות שודדי ים בוצרו חופי האי.

בשנת 1675 נכבש האי לזמן קצר על ידי שודד הים רד לגס גריבס, אשר בזז את אוצרותיו.

בשנת 1814 זכה האי לעצמאות מספרד. בשנת 1816 מונה סימון בוליבר כמפקד צבא הרפובליקה השנייה של ונצואלה בהיותו באי, והחל מהאי את מסעו לשחרור ונצואלה מהשליטה הספרדית.

## גאוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|חוף פוארטו קרוס
האי ממוקם בים הקריבי, בין קווי האורך '10°52 צפון ו-'11°11 צפון לבין קווי הרוחב '63°48 מערב ו-'64°23 מערב.
שלושת האיים מרגריטה, קוצ'ה וקובאגואה מהווים את מדינת נואבה אספרטה.

האי מורכב משני חצאי אי המחוברים ביניהם במצר יבשה צר שאורכו 18 ק"מ.

שטחו הכולל של האי – 1,020 קמ"ר.

אקלים האי יבש, והטמפרטורה הממוצעת באי נעה בין 24 ל-37 מעלות צלזיוס.

באי מתגוררים כ-440,000 תושבים, בעיקר במזרח האי, בבירת האי לה אסונסיון (28,500 תושבים), ובערים פורלמר (85,000 תושבים) ופמפטאר (50,000 תושבים).

הנקודה הגבוהה ביותר באי – סן חואן, שגובהה 920 מטרים, ממוקמת בחצי האי פאראגואצ'ואה במזרח האי. הנקודה הגבוה ביותר במערב האי, בחצי האי מקנאו, היא פיקו דה מקנאו, שגובה 760 מטרים.

## כלכלה
עיקר כלכלת האי מבוססת על התיירות. האי מוגדר כאזור חופשי ממס ערך מוסף על מנת לעודד תיירות מקומית ותיירות זרה לאי.

באי כ-50 חופי רחצה, והוא מהווה אתר פופולרי לגלישת רוח.

## קישורים חיצוניים

* 
מרכז|ממוזער|800px|מבט פנורמי על האי
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ונצואלה: גאוגרפיה
קטגוריה:איים בים הקריבי
ג'ורג' רוק

סר **ג'ורג' רוק** (באנגלית: **George Rooke**; 1650 - 24 בינואר 1709) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי. את עיקר פרסומו קנה לו במלחמות נגד צרפת ובייחוד בניצחונותיו בקרב מפרץ ויגו ב-1702 ובכיבוש גיברלטר ב-1704, כחלק ממלחמת הירושה הספרדית.

## ביוגרפיה

רוק נולד בשנת 1650 בסנט לורנס שליד קנטרברי, קנט, אנגליה. הוא התנדב לצי המלכותי בשנת 1672 ובהמשך השתתף במלחמות הולנד-אנגליה. קודם לדרגת פוסט קולונל בשנת 1673 ולדרגת אדמירל משנה ב-1690.

במאי 1692 השתתף רוק תחת פיקודו של אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד בקרב בארפלור ולה הוג (ליד שרבור שבצרפת) בקרב זה הצטיין מאוד במתקפה לילית על הצרפתים בלה הוג, כאשר הכוח בפיקודו הצליח לשרוף 12 ספינות של הצי הצרפתי. זמן קצר לאחר מכן הוענק לו תואר אבירות.

ב-1696 מונה רוק לאדמירל הצי. לאחר הסכם רייסווייק הוא שירת בתעלה האנגלית ובים התיכון. בשנת 1700 הוא פיקד על הצי האנגלו-הולנדי שהפגיז את קופנהגן, יחד עם הצי השוודי בפיקודו של האדמירל הנס וואכטמייסטר, במטרה לרכך ולהקל על נחיתתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בדנמרק במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.

### מלחמת הירושה הספרדית

לאחר שאנגליה הכריזה מלחמה על צרפת (ב-15 במאי 1702) עם פתיחתה של מלחמת הירושה הספרדית פיקד רוק על הניסיון הכושל של הצי האנגלו-הולנדי לכבוש את העיר קדיס שבדרום-מערב ספרד (אוגוסט-ספטמבר 1702), אך בדרך חזרה הצליח להשמיד שיירת אינדיאס ספרדית במהלך קרב מפרץ ויגו (ב-23 באוקטובר 1702). על ניצחונו בקרב זה קיבל רוק את הוקרת הפרלמנט הבריטי.

ביולי 1704 פיקד רוק על הצי המאוחד האנגלו-הולנדי בכיבוש גיברלטר. לאחר הפגזה כבידה החלו המלחים האנגלים וההולנדים במתקפה יבשתית על גיברלטר. ב-2 באוגוסט נכנע מושל גיברלטר דייגו דה סלינאס.

פחות משבוע לאחר כיבוש גיברלטר, קיבל רוק מודיעין על כך ששייטת צרפתית מתקרבת לגיברלטר. הוא הותיר חצי מהכוח שלו בגיברלטר והפקיד אותם על הגנתה, ועם שאר הכוח הפליג לכיוון הצרפתים. בקרב שהתפתח לאחר מכן ליד מאלגה לא הצליח אף אחד מהצדדים להשיג הכרעה, והן הצי הצרפתי והן הצי האנגלו-הולנדי ספגו אבדות רבות בנפש ונזקים כבדים לספינות (על אף שלא הוטבעו ספינות בקרב זה). למרות שלא הושגה הכרעה של כוחות הברית בקרב, בכל זאת הדבר חיזק את אחיזתם בגיברלטר והרתיע תגבורות אויב נוספות מלהגיע למקום.

בפברואר 1705 פרש רוק מהשירות בצי מסיבות רפואיות. הוא חזר לאחוזתו בסנט לורנס, ומת שם בשנת 1709.

בשנת 2004 הוצב בגיברלטר פסל של רוק, כחלק מחגיגות ה-300 לכיבוש גיברלטר.

## מקורות

* "Rooke, Sir George". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
* Rooke, Sir George (1897). *The Journal of Sir George Rooke*. London: Publications of the Navy Records Society. .
* Hattendorf, John B. (January 2008) [2004]. "*Rooke, Sir George (c.1650–1709)*". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/24059.


## קישורים חיצוניים

* צילום פסלו של רוק שהוצב בגיברלטר ב-2004.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדמירלים בריטים
קטגוריה:מושלי גיברלטר
קטגוריה:ילידי 1650
קטגוריה:נפטרים ב-1709
GitHub

**GitHub** הוא שירות ניהול גרסאות ושירות אחסון, מבוסס רשת, עבור מיזמי פיתוח תוכנה, שבהם משתמשים במערכת גיט (מערכת קוד פתוח פופולרית לניהול גרסאות). GitHub סיפקה בעבר שירות זה בתשלום למאגרים פרטיים ושירות חינמי למיזמי קוד פתוח. עם זאת, ב-14 באפריל 2020, פתחה החברה את כלל שירותי הליבה שלה לציבור הרחב (כולל מאגרים פרטיים) בחינם.

במאי 2011 הוכר GitHub כשירות אחסון הקוד הפופולרי ביותר למיזמי קוד פתוח. נכון ליוני 2022, למעלה מ-83 מיליון מפתחים משתמשים בשירות ומאוחסנים בו למעלה מ-200 מיליון מאגרים (רפוזיטורים). נכון לנובמבר 2021, השירות הוא מארח קוד המקור הגדול ביותר.

השירות פותח על ידי חברת GitHub, Inc, שהחלה לעבוד עליו באוקטובר 2007 והשיקה אותו ב-2008. עם השנים צברה החברה פופולריות והשלימה מספר סבבי גיוס של מאות מיליוני דולרים.

ב-28 בפברואר 2018, GitHub נפלה קורבן להתקפת מניעת השירות (DDoS - השבתת מערכות באמצעות יצירת עומס חריג על תשתיות המותקף) השלישית בגודלה בהיסטוריה, כאשר התעבורה הנכנסת לשירות הגיעה לשיא של כ-1.35 טרה-בייט לשנייה.

בסוף שנת 2018, חברת מיקרוסופט, שעד אז נחשבה למשתמשת משמעותית בשירות, רכשה את חברת GitHub בסכום של כ-7.5 מיליארד דולר. עם זאת, GitHub המשיכה לפעול באופן עצמאי כקהילה, כפלטפורמה וכעסק. במגזין Harvard Business Review פורסמה טענה לפיה מיקרוסופט ביצעה רכישה זו, של מוצר "קוד פתוח" שכביכול אינו רווחי, כדי לקבל גישה לבסיס המשתמשים של GitHub, ובכך להשתמש בשירות כלוס לידר שנועד לעודד את השימוש במוצרי הפיתוח והשירותים האחרים של מיקרוסופט.

## תיאור
האתר מספק פונקציונליות של רשת חברתית מקוונת ומאפשר למפתחים לשתף את סטטוס ההתקדמות שלהם בכתיבת הקוד.
החל מינואר 2010, GitHub פועל תחת השם GitHub, Inc.

התוכנה שמריצה את GitHub נכתבה בשפות התכנות Ruby on Rails  ו-Erlang על ידי GitHub, Inc.

בשנת 2021 החברה סיימה לפתח כלי בינה מלאכותית בשם "GitHub Copilot" המבוסס על GPT-3, שמקבל תיאור מילולי ויוצר על פיו קוד בשפות תכנות שונות. שירות זה גם מאפשר "השלמה אוטומטית" של קוד באמצעות הטמעתו בסביבת פיתוח משולבת (IDE). המודל שבבסיסו יכולות הבינה המלאכותית של הכלי, אומן על מערך נתונים בגודל 159 ג'יגה-בייט של קוד מקור שנלקח מ-54 מיליון מאגרי GitHub ציבוריים.

## סטטיסטיקה
*21 בספטמבר 2011 – חצו את רף מיליון המשתמשים.
*13 בספטמבר 2012 – 2.1 מיליון משתמשים, 3.7 מיליון מאגרים.
*10 באפריל 2013 – 3.5 מיליון משתמשים, 6 מיליון מאגרים.
*17 בדצמבר 2021 - 81 מיליון משתמשים, מעל 270 מיליון מאגרים.

## ראו גם
* GitHub Actions

## קישורים חיצוניים

* 

* מדריך בסיסי לשימוש בגיטהאב (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכות ניהול גרסאות
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2008
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-2000
לה ליברטה

[ממוזער|העיתון במהדורה ה[מרוקאית יהודית (04.08.1922)]]
**לה ליברטה** (בצרפתית: **La Liberté**; במרוקאית יהודית: **אלחוררייא**; בעברית: **החירות**) היה עיתון שבועי יהודי-מרוקאי דו-לשוני שיצא לאור בטנג'יר בשנים 1914–1922. העיתון יצא לאור במקביל במהדורה צרפתית ובמהדורה ערבית-מרוקאית יהודית הכתובה באלפבית עברי.

עורך ומייסד העיתון היה שלמה בן חיון, עיתונאי יהודי-מרוקאי אשר ערך קודם לכן מספר עיתונים, בהם העיתון *Le Reveil du Maroc* (יצא לאור בשנים 1883–1903; נוסד על ידי עו"ד אברהם לוי-כהן). בנוסף לו, כתבו בעיתון באופן קבוע מספר פובליציסטים שונים, ביניהם ד"ר ישראל מני, יליד חברון שהגיע לטנג'יר לעסוק בעריכת דין.

העיתון הכריז על עצמו כ"מייצג האינטרסים היהודיים במרוקו". הוא הרבה לעסוק בנושאים הקשורים ליהדות מרוקו ובמיוחד ליהדות טנג'יר. העיתון עסק גם בעניינים הקשורים ביהדות העולם, בהתפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל ובסוגיות עולמיות, כולל דיווחים באשר למלחמת העולם הראשונה שהתרחשה במהלך שנות קיום העיתון. לאורך שנותיו העיתון נקט בעמדה פרו-צרפתית ברורה ואף קיבל מימון חלקי מהרשויות הצרפתיות במרוקו, והעיתון יצא נגד התעמולה הענפה של גרמניה והאימפריה העות'מאנית במרוקו באותן שנים. לעיתון היה יחס חם ואוהד לציונות ולבניין היישוב היהודי בארץ ישראל.

עם פטירתו של שלמה בן חיון ב-1921, גברו הקשיים הכלכליים של העיתון והוא פסק מלהופיע בשנת 1922.

בשנות האלפיים העיתון עבר סריקה והועלה לרשת האינטרנט כחלק מפרויקט עיתונות יהודית היסטורית. נכון לשנת 2025 נסרקו גליונות העיתון שיצאו לאור בין השנים: 1915–1917 ו-1921–1922. עבור שנים אלו נסרקו לאתר הן המהדורה הצרפתית והן המהדורה המרוקאית יהודית של העיתון.

## לקריאה נוספת

*Cohen, Pierre. **La presse juive éditée au Maroc, 1870–1963**, Rabat: Publications du GREJM, 2007.
*Miège, Jean-Louis, **Journaux et journalistes à Tanger au XIXe siècle,** *Hespéris* 41 (1954): 191–228.

## קישורים חיצוניים
* La Liberté באתר הספרייה הלאומית
* La Liberté באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון

*Jamaa Baida. "Benaioun (Ben Ayoun), Salomon." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014


קטגוריה:עיתונות יהודית
קטגוריה:יהדות מרוקו
קטגוריה:עיתונות יהודית במרוקו
קטגוריה:צרפת: עיתונים
קטגוריה:יצירות בערבית יהודית
קניון פולוס

**קניון פולוס** (באנגלית: **Polus City Center**) - קומפלקס הכולל מרכז קניות ומשרדים הממוקם בעיר ברטיסלאבה שבסלובקיה.

המרכז נפתח בנובמבר 2000 והיה לקניון המודרני הראשון בסלובקיה. קיבל את תואר הבניין היוקרתי של שנת 2001.

בין "רחובות" הקניות הנקראים על שם רחובות מפורסמים בעולם: וול סטריט, השדרה ה-5, ניתן למצוא:
רשתות אופנה מקומיות ובינלאומיות, מסעדות ובתי קפה, אולם קולנוע ומרכז בידור משפחתי.

במתחם שני מגדלים גבוהים: מגדל "המילניום הראשון" בגובה של כ-80 מטרים ומגדל "המלניום השני" בגובה של כ-100 מטרים, בנייתו של מגדל שלישי "המליוניום השלישי" נמצאת בשלבי תכנון.

## המבנה
מגדל "המילניום הראשון" משתרע על שטח של 440,019 מ"ר, מגדל "המילניום השני על שטח של 400,022 מ"ר ומכרז הקניות על שטח של 24,000 מ"ר מתוכם:
* 950 מ"ר - חנויות ספורט.
* 1,500 מ"ר - מסעדות ובתי קפה.
* 1,609 מ"ר - חנות אלקטרוניקה (Datart).
* 3,115 מ"ר - אולם קולנוע.
* 5,046 מ"ר - חנויות ושירותי מסחר.
* 9,600 מ"ר - חנויות אופנה.
* 14,432 מ"ר - סופרמרקט (Carrefour).
* מרכז בידור משפחתי.
* 2000 מקומות חנייה

## גלריית תמונות

קובץ:Polus City Center 5.jpg|מרכז הקניות בלילה
קובץ:Tramo en Bratislavo, Polus City Center.jpg|תצפית אל מרכז הקניות
קובץ:Polus City Center - panoramio.jpg|הכניסה אל מרכז הקניות


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברטיסלאבה: מבנים
קטגוריה:מרכזי קניות
מילי (אטול)

שמאל|250px
**מילי** (במרשלית: **Mile**) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט. האטול שוכן כ-80 ק"מ דרומית מזרחית לאטול מג'ורו, בו ממוקמת בירת איי מרשל.

האטול כולל 92 איי אלמוגים ששטחם היבשתי הוא 14.9 קמ"ר. שטח הלגונה הוא 760 קמ"ר. במילי מתגוררים 738 תושבים (נכון ל-2011). 

## תחבורה
בין חלק מהאיים של האטול קיים מעבר יבשתי בזמן שפל.

שדות תעופה נמצאים באיים מילי ואנג'יט. חברת התעופה של איי מרשל משרתת שדות אלו.
באטול שני מנחתים למטוסים:
*באי מילי מנחת מרופד חצץ, באורך כ-870 מטר. 
*באי אנג'ט (Enejit) 
את שני המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל.

## היסטוריה
מעט מאוד ידוע על הפרה-היסטוריה של איי מרשל. ב-1529 הגיע לאיים מגלה הארצות הספרדי אלונסו דה סלסאר, וב-1799 חקר את האיים מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, על שמו הם נקראים.

אוניית הלווייתנים "גלוב" בה התחולל בה מרד, הושטה על ידי המורדים למילי, לשם הגיעו ב-14 בפברואר 1824. תושבי האי רצחו את רוב המורדים ורק שניים שרדו. הם חולצו כעבור כ-18 חודשים על ידי סקונר של הצי האמריקני.
 
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל, וב-1884 העבירה אותם לידי האימפריה הגרמנית, שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. הגרמנים הקימו על האטול תחנת סחר וכנסייה.
 
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. היפנים הקימו באטול תחנה מטאורולוגית ומשואת רדיו ששימשה כעזר ניווט. 

בתחילת מלחמת העולם השנייה ביצרו היפנים את האטול והקימו בו בסיס למטוסי ים ובהמשך גם תחנת מכ"ם ושדה תעופה בעל שלושה מסלולים באורכים של מעל קילומטר. משנת 1943 החל הצי האמריקאי להפציץ ולהפגיז את מילי, אולם חיל המצב היפני החזיק מעמד, תוך אבדות כבדות, עד לכניעתו ב-22 באוגוסט 1945, לאחר הודעת הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן.

לאחר המלחמה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:איי מרשל: אטולים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:האוקיינוס השקט: היסטוריה
מטרסבורג

**מטרסבורג** (בגרמנית: **Mattersburg**; בהונגרית: **Nagymarton**), המוכרת גם בשמה הקודם, **מטרסדורף**, היא עיר במדינת המחוז בורגנלנד שבאוסטריה.

העיר שוכנת בחלקה הצפוני של בורגנלנד, ממזרח לעיר וינר נוישטאדט, בעמק הנהר וולקה, סמוך לגבול עם הונגריה. מסילות רכבת מקשרות את מטרסבורג לווינר נוישטאדט ולשופרון שבהונגריה. לעיר שני רבעים: מטרסבורג וולברסדורף.

העיר היא ביתו של מועדון הכדורגל מטרסבורג.

## היסטוריה
אזור מטרסבורג היה מיושב כבר בעת העתיקה, כפי שמלמדות חפירות בקברים רומאיים ולומברדיים.

העיר הוזכרה לראשונה בכתב בשנת 1202, בשם וילה מרטיני. שמה ההונגרי של העיר, Nagymarton, מתייחס לכנסייה המוקדשת למרטין מטור. שמה הגרמני של העיר היה מטרסדורף, והוא שונה למטרסבורג בשנת 1924. גם השם "מטר", שמקורו ב"מרטין", מתייחס למרטין מטור. בשנת 1354 הפכה העיר לעיר שוק. שרפה החריבה את העיר בשנת 1774, ופעם נוספת בשנת 1856. בשנת 1847 נסללה מסילת רכבת ממטרסדורף לווינר נוישטאדט, והדבר תרם לפיתוח האזור. במאה ה-19 הייתה העיר מרכז לייצור כלי חרס.

מטרסדורף השתייכה לממלכת הונגריה עד שנת 1920. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה עברה האזור לאוסטריה, במסגרת חוזה סן-ז'רמן וחוזה טריאנון. ב-2 ביולי 1926 הוכר היישוב כעיר. בשנת 1978 מוזגה העיר ולברסדורף עם מטרסבורג.

## הקהילה היהודית
העיר נמנתה עם שבע הקהילות (בגרמנית: Siebengemeinden) - שבע קהילות יהודיות אורתודוקסיות במחוז בורגנלנד, שנודעו כמרכז חשוב החל משנת 1690 ועד לגירושם הסופי של תושביהן היהודים בעקבות האנשלוס בשנת 1938. הקהילות ניהלו חיי חברה, בחרו את שופטיהן ואת מוסדותיהן בעצמן ונהנו מחופש בענייני דת. הן היוו אוטונומיה יהודית ראשונה ויחידה בכל אירופה המרכזית והמערבית. יהודים ראשונים הגיעו למטרסדורף במאה ה-16, לאחר שגורשו משופרון, ונוכחותם בעיר גברה בשנים שלאחר מכן. בשנת 1671 נאלצו היהודים לעזוב את העיר, בפקודתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הם הורשו לחזור לעיר בשנת 1678, אם כי נאלצו לקנות מחדש את רכושם. בשנת 1883 נפגע העיר משיטפון שהרס את בית הכנסת. 

הקהילה היהודית האוטונומית התמזגה עם יתר העיר בשנים 1902–1903.

בין השאר חיו במטרסדורף הרבנים ירמיהו רוזנבוים ובנו יואב רוזנבוים, יששכר בר בלוך, החת"ם סופר, בנו שמעון סופר, נכד נכדו שמואל ארנפלד, נכדו שמואל ארנפלד ובנו עקיבא ארנפלד.

בעיר הייתה ישיבה בראשות הרב ירמיהו רוזנבוים. בין התלמידים בישיבה היו רבי שמחה בונם מפשיסחה ממנהיגי חסידות פולין, רבי עקיבא איגר מ"גדולי דורו" ואהרן חורין, מראשי היהדות הרפורמית.

על שמה של מטרסדורף קרויה שכונת קריית מטרסדורף בירושלים.

## לקריאה נוספת
* בונם יואל טויסיג, **ספר מנהגי הקהילות: כולל מנהגי שבע הקהילות בחבל בורגלנד - אוסטריה ובראשם מנהגי ק"ק מטרסדורף**, ירושלים : י. גולדהבר, תשס"ה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מילכה צלמון, ההגירה הכפויה של יהודי בורגנלנד - מקרה מבחן, הוצאת יד ושם, 2004
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בורגנלנד: ערים
קטגוריה:שבע קהילות
קטגוריה:ערי שוק אירופיות בימי הביניים
אברהם לוי-כהן

ממוזער|אברהם לוי-כהן

**אברהם לוי-כהן** (1844–1888) היה עורך דין, ועיתונאי יהודי-מרוקאי. מייסד העיתון *Le Réveil du Maroc*, העיתון המרוקאי הראשון בשפה הצרפתית.

## קורות חיים
אברהם לוי-כהן נולד בטנג'יר בשנת 1844. הוא גדל מרבית ילדותו ונעוריו בעיר מוגדור, שהייתה בתקופה זאת עיר נמל ומסחר בינלאומי שוקקת. הקהילה היהודית במוגדור ניהלה קשרים קרובים עם יהדות בריטניה בשנים אלו, ואברהם לוי כהן נסע ללימודים בבריטניה ולאחר מכן לצרפת לאורך מספר שנים, ושם הוסמך בעריכת דין. בתקופה זאת הוא קיבל אזרחות אנגלית, שלוותה אותו וסיפקה לו קפיטולציות והגנה לאורך דרכו העיתונאית.

עם חזרתו למרוקו הוא שימש כחבר בוועד האזורי של כל ישראל חברים וכנציג של ההתאחדות האנגלו-יהודית בטנג'יר. כמו כן הוא היה חבר בארגון הבונים החופשיים.

ג-14 ביולי 1883 הוא ייסד את העיתון *Le Réveil du Maroc*. העיתון לא הגדיר עצמו כעיתון יהודי, אך שימש כבמה לקידום מטרות יהודיות ויצא בחריפות כנגד רדיפות אנטי-יהודיות במרוקו. העיתון יצא לאור בשפה הצרפתית, והיה העיתון הראשון במרוקו בשפה זאת. הוא הביע עמדה פרו-צרפתית ברורה, וכמו עיתונים אחרים בטנג'יר באותה תקופה אף לא נרתע מלבקר את השלטון העלאווי המרוקאי. בשנת 1886 השלטון המרוקאי הוציא צו סגירה נגד מספר עיתונים בטנג'יר כולל עיתונו של לוי-כהן, שבתגובה הוביל מחאה ביחד עם עורכי העיתונים אחרים. למרות היותו של העיתון פרו-צרפתי באופן מובהק ואף קיבל מימון מממשלת צרפת, הוא ביקר לעיתים את השגריר של צרפת למרוקו, שבתגובה תמך בצעדים לסגירת העיתון. עם זאת הצעדים לא נאכפו והעיתון המשיך להתקיים.

בנוסף לפרסום עיתון זה לוי-כהן שימש בתור עיתונאי מקומי עבור מספר עיתונים מאירופה, כולל העיתונים היהודים הבריטים הג'ואיש כרוניקל והג'ואיש וורלד, העיתון הצרפתי *L’Exportation Française* וסוכנות הידיעות הצרפתית (AFP, שנקרא בתקופה זו "סוכנות הבס"). כמו כן מלבד עיסוקו בעיתונות לוי-כהן עסק בעריכת דין בבתי המשפט המקומיים.

הוא נפטר בשנת 1888, בגיל 44 בלבד. לאחר פטירתו העיתון שייסד המשיך לצאת לאור 15 שנה נוספות במימונו של איש העסקים היהודי חיים בן-שימול ובעריכתו של העיתונאי שלמה בן חיון.

## לקריאה נוספת

*Miège, Jean-Louis, “Journaux et journalistes à Tanger au XIXe siècle,” *Hespéris* 41 (1954): 191–228.

## קישורים חיצוניים

*Jamaa Baida. "Le Reveil du Maroc (Tangier)." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.
*Mitchell Serels. "Lévy-Cohen, Abraham." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.


קטגוריה:עיתונאים יהודים מרוקאים
קטגוריה:עורכי דין יהודים מרוקאים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים מרוקאים
קטגוריה:מרוקו: היסטוריה
קטגוריה:יהודים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1844
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1888
אוקראינה של הגדה השמאלית

שמאל|ממוזער|200px|מפת אוקראינה של הגדה השמאלית במאה ה-17
**אוקראינה של הגדה השמאלית** (באוקראינית: **Лівобережна Україна**, ברוסית: **Левобережная Украина**, בפולנית: **Lewobrzeżna Ukraina**) הוא שם היסטורי לחלק מאוקראינה הנמצא בגדה ה**מזרחית** של נהר הדנייפר ואשר כולל את האובלסט המודרניים של צ'רניהיב, פולטבה וסומי וכן החלקים המזרחיים של קייב וצ'רקאסי.

המונח "אוקראינה של הגדה השמאלית" הופיע לראשונה עם בחירתו של איבן בריוחובצקי (Іван Брюховецький) כהטמאן של אוקראינה כאופוזיציה לפבלו טטריה (Павло Тетеря). בריוחובצקי היה ידוע כהאטמאן האוקראיני הראשון של הגדה השמאלית ושלט על שטח שהיה תחת השפעה רוסית.

עד מחצית המאה ה-17 היה השטח שייך לאיחוד הפולני-ליטאי. בהסכם פריאסלאב מ-1654 נמסר השטח, מלבד החלק הדרומי שלו, לאימפריה הרוסית. מאוחר יותר אושר חוזה זה שוב בהסכם אנדרוסובו (1667) ובחוזה השלום הנצחי (1686) בין האיחוד הפולני-ליטאי ורוסיה הצארית (אוקראינה של הגדה הימנית נשארה, באותו זמן תחת שלטון האיחוד). תחת השלטון הרוסי נהנתה אוקראינה של הגדה השמאלית, בתחילה, מדרגה מסוימת של אוטונומיה. במשך המאה ה-18 נחלש מעמד ההטמנות הקוזאקית של הסיץ' הזפורוז'י.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: גאוגרפיה
תוכנת מערכת

**תוכנת מערכת** (באנגלית: **system software**) היא תוכנת מחשב המיועדת להפעלה ושליטה על חומרת המחשב, ומשמשת כפלטפורמה להרצת יישומי מחשב.

המושג כולל בתוכו תוכנות כגון:
* מערכות הפעלה (דוגמאות בולטות: z/OS, Microsoft Windows, Mac OS X ו-Linux), המאפשרות לחלקים השונים של מחשב לפעול יחד על ידי ביצוע פעולות כמו העברת נתונים בין הזיכרון והדיסק הקשיח, או הצגת פלטים על גבי המסך. מערכת ההפעלה מהווה גם פלטפורמה להרצה של תוכנות מערכת "גבוהות" יותר, ושל יישומי מחשב.
* תוכנות שירות (utility software) שתפקידן לעזור באנליזה, קונפיגורציה, אופטימיזציה ותחזוקה של המחשב.
* מנהלי התקנים (device drivers) כדוגמת ה-BIOS ותוכנות קושחה המספקים את הפונקציונליות הבסיסית להפעלה ושליטה על חומרה המחוברת למחשב או מותקנת בתוכו.
* ממשקי משתמש המאפשרים למשתמש ליצור אינטראקציה עם המחשב. מאז שנות ה-80 של המאה העשרים, ממשק משתמש גרפי (GUI) הפך לטכנולוגיית ממשק המשתמש הנפוצה ביותר. ממשק שורת פקודה גם כן נמצא עדיין בשימוש נרחב ומהווה אלטרנטיבה נפוצה לממשק הגרפי.

יש המייחסים למושג "תוכנת מערכת" גם כלים לפיתוח תוכנה כגון המהדר, המקשר ודיבגר (כלי לניפוי שגיאות).

להבדיל מתוכנות מערכת, תוכנות המאפשרות למשתמשים לעשות דברים כמו יצירת מסמכי טקסט, לשחק במשחקים, להאזין למוזיקה ולגלוש באינטרנט נקראות יישומי מחשב.

## ראו גם

* תוכנה - מונחים
* שפת תכנות low-level

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונחים בתוכנה
פריאסלאב

**פריאסלאב** (באוקראינית: **Переяслав**, עד 2019 נקראה **פריאסלאב-חמלניצקי** (**Переяслав-Хмельницький**)) היא עיר עתיקה במחוז קייב במרכז אוקראינה הממוקם במקום חיבור הנהרות אלטה (Альта) וטרוביז' (Трубі́ж) כ-95 ק"מ דרומית לקייב.
מספר התושבים בעיר מוערך ב-30,000 איש. יש בעיר מעל 20 מוזיאונים והעיר מתוארת, לעיתים קרובות, כ"מוזיאון חי".
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה והיא מקום הולדתו של שלום עליכם.

## היסטוריה
פריאסלאב מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של אוקראינה. היא נזכרת לראשונה בטקסט של חוזה רוס-ביזנטיון עם האימפריה הביזנטית (911) כפריאסלאב-רוסקי, כדי להבדיל אותה מפריאסלאבץ (Переяславец) בבולגריה. ולדימיר הראשון, נסיך קייב, בנה בה ב־992 את המבצר הגדול כדי להגן על הגבול הדרומי של רוס של קייב מפני פשיטות הנוודים מן הערבות של מה שהיום הוא דרום אוקראינה. העיר הייתה בירתה של נסיכות פריאסלאבל ממחצית המאה ה-11 עד החרבתה על ידי הטטרים ב־1239 בזמן הפלישה המונגולית לרוס של קייב.

### אוקראינה הקוזאקית
במחצית השנייה של המאה ה-16 נעשתה פריאסלאב לעיר של "הקוזאקים הרשומים" האוקראינים. בעיר זו קיים בוגדן חמלניצקי את מועצת פריאסלאב שבה הצביעו הקוזאקים האוקראינים בעד ברית צבאית עם נסיכות מוסקבה והסכים לקבל את חוזה פריאסלאב. החוזה הוביל להקמת ההטמאנות הקוזאקית באוקראינה של הגדה השמאלית ואיחודה תחת שלטון האימפריה הרוסית, מה שהביא לפרוץ מלחמת רוסיה–פולין.

### בזמן השלטון הסובייטי
השלטון הסובייטי, שהיה להוט להאדיר את חוזה פריאסלאב כבסיס לכפיפותה של אוקראינה לרוסיה, שינה ב־1943 את שם העיר ל**פריאסלאב-חמלניצקי** כדי להדגיש את תפקידו של בוגדן חמלניצקי, אחד מאבות האומה האוקראינית.  

### המאה ה-21
ב-30 באוקטובר 2019, לבקשת מועצת העיר, שינה הפרלמנט של אוקראינה את שמה של העיר בחזרה ל**פריאסלאב**.

## אטרקציות תיירות
ציוני הדרך החשובים ביותר בפריאסלאב הם:
*המוזיאון למסורות ארכיטקטורה ומשק בית עממי המציג את הארכיטקטורה והמסורות האוקראיניות מהזמן העתיק עד המאה ה-19. הוא כולל מוזיאוני משנה, כמו מוזיאון הלחם, מוזיאון לתחבורה יבשתית, מוזיאון הרושניקים (מגבות אוקראיניות מעוטרות), מוזיאון חלק החלל, מוזיאון לדואר, מוזיאון לטקסים אוקראינים, מוזיאון לארכאולוגיה, מוזיאון של התפארת הקוזאקית ועוד.
*שרידי בניינים מן המאות ה-10 וה-11 שנחפרו.
*כנסיית מיכאל הקדוש (1646–1666).

## הקהילה היהודית

ידוע על יהודים בעיר לפחות משנת 1620, עת תושבי העיר הנוצרים התלוננו למלך זיגמונט על הגידול במספר היהודים והשפעתם. בפרעות ת"ח–ת"ט של חמלניצקי יהודי העיר היו מראשוני הנפגעים.

הסופר היידי שלום עליכם נולד בעיר ב-1859. הוא גדל בעיירה וורנקיב אך בהיותו בן 13 חזרה המשפחה לפריאסלאב.

בעת הפוגרומים של 1881–1882 (הסופות בנגב) נפגעה הקהילה ובפרט יהודים שנמלטו מקייב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פריאסלאבל ביברייסקיה אנציקלופדיה 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז קייב: ערים
גריזרס

שמאל|ממוזער|200px|"גריזר" אמריקאי אופייני (1960)
[שמאל|ממוזער|200px| מכונית [מרקורי (רכב)|מרקורי שהייתה חביבה על הגריזרס]]
**גריזרס** (באנגלית: **Greasers**) הוא כינוי לחבורות או כנופיות של צעירים שהחלו להתפתח בשנות ה-50 של המאה ה-20 בארצות הברית. הסגנון של תת-תרבות זו הפך לפופולרי בקרב אנשים רבים כביטוי למרד נעורים.

## היסטוריה
בשנות ה-50, ה-60 וה-70, צעירים אלה היו ידועים בתור "בריונים" וכיום הם מכונים לעיתים קרובות "רוקבילי". רבים ראו בהם כבני אדם עילגים ואלימים עם רצון מאצ'ואיסטי לזעזע, שסיגלו לעצמם מנטליות של אנשי כנופיה עם קודים של כבוד גברי. השם "גריזרס" נבע מהתספורת המשומנת שלהם, שהייתה כרוכה בסירוק השיער לאחור בשמנים שונים שנדמו לגריז (לגריזרס מגזעים שונים היו תסרוקות שונות, להרבה מקסיקנים ואפרו-אמריקאים למשל, היה שיער מתולתל). המונח שב והופיע בעשורים מאוחרים יותר, כחלק מהתחייה של התרבות הפופולרית של שנות ה-50. אחד מביטוייה הראשונים הייתה פרסומת טלוויזיונית למשקה  מ-1971.

למרות שתת-תרבות זו הייתה רווחת בעיקר בקרב בני הנוער בצפון אמריקה, היו תופעות דומות בבריטניה, אוסטרליה, איטליה, יפן ושוודיה. הגריזרס הבריטים נקראו "Ton-up boy" בשנות ה-50, ו"רוקרים" בשנות ה-60, והם עצמם, גלוחי ראש ואחרים, מכנים את הגריזרס בפשטות בשם "גריז".

הגריזרס בצפון אמריקה היו ידועים בשנות ה-50 באהבתם למכוניות "הוט רוד" (מכוניות אמריקאיות שקל היה לשנותן ואפשר היה לקנותן במחיר נמוך), לאופנועים ולמוזיקת רוק אנד רול ורוקבילי. הם לבשו לרוב חולצות טי שרט צבעוניות (לעיתים קרובות עם השרוולים מופשלים), חולצות איטלקיות סרוגות, חולצות בייסבול וחולצות באולינג, מעילי עור וג'ינס ליוויס שחורים או כחולים עם שרשראות מגולגלות בכל מקום. נעליהם היו מגפי-אופנוע שחורים או נעלי שפיץ וכמן כן הרבו לענוד בנדנות, כובעים שטוחים וארנקי-שרשרת. תסרוקתם הייתה מסורקת לאחור במקום בעזרת משחה, שעווה או קרמים לשיער כגון שמן שיער.

ה"גריזרס" מצטיירים לעיתים קרובות כבני מעמד פועלים עירוני אתני, אמריקאים-איטלקים או היספנים. למעשה, המונח "גריזרס" או "גריז" שימש גם להשמצות על רקע אתני כלפי אמריקאים-איטלקים או אמריקאים ממוצא היספני, בשל סטריאוטיפים שונים.

## במדיה
ייצוגם של הגריזרס במדיה לא תמיד תאם את הסטריאוטיפ או את ההשתייכות האתנית שייחסו להם, והם הוצגו לפעמים באור אוהד. כך למשל סרטי קולנוע כמו "הפרא" (1953) ו"מרד הנעורים" (1955) הציגו גרסה של גריזרס אמריקאים לבנים (מרלון ברנדו וג'יימס דין) שהוו מודל למתבגרים ה"בועטים", המורדים בהורים ובממסד כאות למצוקה פנימית. ייצוגים אחרים שהתייחסו לגריזרס כללו סרטים כגון "אמריקן גרפיטי" (1973), "שבילי הזעם" (1973), "אני והחבר'ה" (1986), הסרט "נערי הכרך" המבוסס על הספר "נערי הכרך", המחזמר "גריז" (1971) והסרט באותו שם (1978), דמותו של "פונזי" בסדרת הטלוויזיה "ימים מאושרים" (1974-1984), דמותם של "לני" ו"סקוויגי" בסדרת הטלוויזיה "לוורן ושירלי" (1983-1976) ועוד.

## ראו גם
* ערס

## הערות שוליים

קטגוריה:סלנג בשפה האנגלית
קטגוריה:ארצות הברית: תרבות
קטגוריה:כנופיות
אורי כרמל

**אורי כרמל** (נולד ב-1965 בערך) הוא עורך דין ישראלי, כיהן בתפקיד ראש המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) בין השנים 2011–2018.

## ביוגרפיה
כרמל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.

התמחה בבית המשפט העליון. בשנת 1995 החל לעבוד כעורך דין במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה, וייצג את התביעה במשפטים פליליים רבים. ב-2005 מונה לממונה על עניינים פליליים בפרקליטות המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 2008, שבה יצא ללימודים באוניברסיטת הרווארד. עם שובו מונה לסגן מנהל מח"ש, ובין השאר הוביל את החקירה בעניינו של ניצב אורי בר-לב, שנחשד בהטרדה מינית. בחודש מרץ 2011 מונה לראש מח"ש, במקומו של עו"ד הרצל שבירו. במהלך כהונתו צמצם את מספרם של קציני המשטרה המושאלים למח"ש, והחליפם באזרחים. בשנת 2012 נחקרו באזהרה במח"ש מעל 1,000 שוטרים, מתוך כ-2,000 תלונות שהוגשו.

בתקופתו נחקרו פרשת פרשת אום אל-חיראן ופרשת ניצב רוני ריטמן. שתי פרשיות שעוררו מתיחות בין כרמל למפכ"ל רוני אלשיך. בשנת 2016 יצא לחופשת מחלה של כשנה, ובתקופה זו היה סגנו, משה סעדה, ממלא מקומו.

באוקטובר 2017 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו כראש המחלקה לחקירות שוטרים, שנה לפני המועד המתוכנן, והוא פרש באפריל 2018. היו שפירשו את ההתפטרות, כבאה על רקע המתיחות שהייתה לו עם המפכ"ל.

### לאחר סיום תפקידו במחלקה לחקירות שוטרים
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.

בדצמבר 2025 יצא נגד הצעת החוק להעברת מח"ש מכפיפות לפרקליטות המדינה לכפיפות למשרד המשפטים, בנימוק ש"מגוף הפועל באופן מקצועי ומשולב עם יתר גופי האכיפה (תחת הנהגה משפטית אחת), הופכת הצעת החוק את מח"ש לגוף מבודד המתנהל במנותק, כשהוא חשוף לשיקוליו הפוליטיים של שר המשפטים".

## חיים אישיים
כרמל נשוי ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי פרקליטות המדינה
קטגוריה:ראשי מח"ש
קטגוריה:עורכי דין פליליים ישראלים
קטגוריה:משפטנים בוגרי תוכנית קרן וקסנר בישראל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
The Young and the Hopeless

**The Young And The Hopelss** הוא האלבום השני של להקת הפאנק רוק (Punk rock) "גוד שארלוט". הוא נחשב לאלבום הכי מצליח שלהם. האלבום יצא לאור בשנת 2002, ונמכר במעל ל-3,464,000 עותקים בארצות הברית ומעל ל-5 מיליון עותקים בעולם, מה שהופך אותו לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה. האלבום הגיע למעמד של פלטיניום משולש בארצות הברית ודורג במקום הראשון במצעד האלבומים של קנדה. בנוסף, הקליפ של השיר "**Lifestyles Of The Rich & The Famous**" זכה בפרס "בחירת הקהל" בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2003.

## רשימת השירים

## סינגלים

## דירוג במצעדים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חברת אפיק רקורדס
אינה צ'וריקובה

[שמאל|ממוזער|180px|אינה צ'וריקובה בשנת [2009]]
**אינה מיכאילובנה צ'וריקובה** (ברוסית: **Инна Михайловна Чурикова**; 5 באוקטובר 1943, בשקיריה – 14 בינואר 2023, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסייה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1991 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות. בעלת כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

## ביוגרפיה
אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה. זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו. בשנות ה-50 עברה אינה עם אימה למוסקבה.

לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק. לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונים במוסקבה. בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עבדה בתיאטרון זה עד שנותיה האחרונות. בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון.

עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע. מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים. פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב. הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק. בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן. עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות. במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה.

לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים. בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט. היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013.

בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב. בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי.

בשנת 2013, לקראת יובל ה-70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה.

צ'וריקובה מתה ב-14 בינואר 2023.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* ז'אן ד'ארק ומכשפה

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סובייטיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה רוסיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון רוסיות
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1943
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1943
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2023
סלסטיה

**סֶלֶסְטְיָה** (באנגלית: **Celestia**) היא תוכנה חופשית, המדמה גרמי שמיים בשלושה ממדים ומאפשרת תנועה וירטואלית בחלל. 

סלסטיה נמצאת בשימוש נרחב בהוראת האסטרונומיה ואומצה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית למטרה זו. סלסטיה היא תוכנה חוצת פלטפורמות וזמינה למערכות הפעלה מרובות, לרבות Microsoft Windows, לינוקס ו-OS X.

## תפקודי סלסטיה
התוכנה מציגה מאות אלפי גרמי שמיים רבים מסוגים שונים: פלנטות (לרבות פלנטות מחוץ למערכת השמש), כוכבים, ירחים, צבירי כוכבים, ערפיליות, גלקסיות, כוכבי שביט ועוד. קטלוג הכוכבים שהיא מבוססת עליו נבנה בפרויקט Hipparcos של סוכנות החלל האירופית, ומודל התנועה הפלנטרית הוא VSOP87 - מודל מדויק די הצורך להדמיה מדויקת של ליקויים.

סלסטיה מאפשרת תנועה בין גרמי השמיים ומעקב אחריהם. אפשרויות המעקב מגוונות, וכוללות מעקב ממקום יחיד בחלל, מעקב מעל נקודה קבועה בפני השטח של גרם השמים, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס לגרם שמים נוסף, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס למסלול הגרם השמימי ועוד.

סלסטיה מאפשרת תנועה בזמן בקצבים שונים, לפנים ולאחור, ועצירה של הזמן. לתוכנה אפשרויות סקריפטינג רבות, המאפשרות בניית מערך שיעור מוכן מראש, והיא מאפשרת לכידה של המוצג בה לתמונה או וידאו. ניתן לפצל את התצוגה לשתיים, אופקית או אנכית, וכך מתאפשר שימוש בשני צגים וגם השוואה שני גרמי שמיים, או מבט משתי נקודות שונות על אותו אירוע אסטרונומי.

סלסטיה ניתנת להרחבה באמצעות תוספים, המאפשרים להעשיר את החוויה הוויזואלית (עם טקסטורות באבחנה גבוהה, שכבות אטמוספירה ומודלים תלת-ממדיים), הוספת אירועים שמימיים וספינות חלל. קיים מאגר גדול של תוספים חופשיים לשימוש, וקיימים גם תוספים מסחריים.

## קישורים חיצוניים

* 
* הורדת התוכנה ממאגר תוכנות חופשיות SourceForge
* מאגר תוספים (חלקם בתשלום), סקריפטים ומידע רב

קטגוריה:תוכנות אסטרונומיה
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2001
מרחב לינדלף

בטופולוגיה, **מרחב לינדלף** הוא מרחב טופולוגי שבו לכל כיסוי פתוח קיים תת-כיסוי בן-מנייה. זוהי גרסה חלשה של תכונת הקומפקטיות, הדורשת שלכל כיסוי פתוח יהיה תת-כיסוי סופי. המרחבים נקראים כך על שם המתמטיקאי הפיני ארנסט לאונרד לינדלף.

הלמה של לינדלף קובעת שכל מרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת המנייה השנייה הוא מרחב לינדלף (אבל לא להפך). מרחב מטרי הוא מרחב לינדלף אם ורק אם הוא ספרבילי, אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת המנייה השנייה. לעומת זאת, קיים מרחב רגולרי לינדלף-תורשתית שאינו ספרבילי (Moore, 2006). (מרחב הוא **לינדלף-תורשתית** אם כל תת-קבוצה שלו היא לינדלף בטופולוגיה המושרית). 

כמה תכונות:

# תת-קבוצה סגורה של מרחב לינדלף היא מרחב לינדלף. **הוכחה:** יהיו X מרחב לינדלף ו-V \subseteq X תת-קבוצה סגורה. יהי \mathcal{U} = \{U_\alpha\}_{\alpha \in A} כיסוי פתוח של V, במובן ש-V \subseteq \bigcup_{\alpha \in A} U_\alpha. נבחין שאז \mathcal{U} \cup \{V^c\} כיסוי פתוח של X (הקבוצה V^c פתוחה כי  V סגורה). מכך ש-X לינדלף נובע שקיים תת-כיסוי בן מנייה \mathcal{U'}, ונוכל להבחין כי \mathcal{U'} \setminus \{V^c\} הוא תת-כיסוי בן מנייה של \mathcal{U}. לכן V לינדלף. \blacksquare
# תמונה רציפה של מרחב לינדלף היא לינדלף. **הוכחה:** יהיו X,Y מרחבים טופולוגיים כך ש-X לינדלף, ותהי f \colon X \to Y פונקציה רציפה. נטען ש-f(X) גם לינדלף. יהי \mathcal{U} כיסוי פתוח של f(X). נבחין שאז f^{-1}(\mathcal{U}) = \{f^{-1}(U) \mid U \in \mathcal{U}\} מהווה כיסוי של X. זה אף כיסוי פתוח של X, שהרי כל U \in \mathcal{U} פתוחה ו-f רציפה. מכך ש-X לינדלף נסיק שקיים תת-כיסוי בן מנייה, כלומר שקיימות U_1,U_2,\dots \in \mathcal{U} כך ש-X = \bigcup_{i=1}^\infty f^{-1}(U_i). מכיוון ש-f היא על f(X) נסיק כי f(X) = \bigcup_{i=1}^\infty U_i, ובכך מצאנו תת-כיסוי בן מנייה ל-\mathcal{U}, ולכן f(X) לינדלף. \blacksquare
# מכפלה של שני מרחבי לינדלף אינה בהכרח לינדלף. למשל, הישר של סורגנפריי \mathbb{R}_\ell הוא לינדלף (אף על פי שאיננו מרחב מנייה שנייה), אולם ניתן להראות שהמכפלה \mathbb{R}_\ell \times \mathbb{R}_\ell אינה לינדלף.

## לקריאה נוספת
* 

קטגוריה:מרחבים טופולוגיים
הטיה (דקדוק)

בשפות טבעיות, **הטיה** (או **נטייה**) היא שינוי קל בכתיב ובהגייה של מילה, שמשנה מעט גם את המשמעות שלה ונעשית על פי חוקי הדקדוק. לדוגמה, את שם העצם "מכתב", ניתן להטות ל"מכתבים" כדי לשנות את המספר הדקדוקי שלו מיחיד לרבים, או להטות אותו ל"מכתבִי", כדי להביע את השייכות שלו לדובר.

קיימים שני סוגי קצה של הטיה, כאשר הרבה מההטיות ניתן לראות כנמצאות בין שני סוגי קצה אלו. הסוג הראשון הוא **הטיה דקדוקית** והסוג השני הוא '''גזירה''': 
* **הטיה דקדוקית** של מילת בסיס, בסך הכול מתאימה את המורפולוגיה של צורן הבסיס לתפקידו התחבירי במשפט. היא לא יוצרת מילים, שיכולות לקבל מונחים חדשים במילון. לדוגמה כל אחד מצמדי המילים "שולחני" ו"שולחנך", "הלכתי" ו"אלך" או "צילם" ו"צולם", יגדרו במילון בעזרת ערך בודד. הטיה דקדוקית גם יוצרת צורן, שמשמעותו ברורה באופן אוטומטי, לדובר השפה, שנתקל בו בפעם הראשונה.
* **גזירה** יוצרת משמעויות חדשות למילים. לדוגמה, לכל מילה מלצמדי המילים, "צילם" ו"מצלמה", "לבנה" ו"מלבן", "ביכר" ו"בכור", "חם" ו"חמין", "אדום" ו"אדמת" או "אבד" ו"התאבד", כן יהיו, או כן יוכלו להיות במילון ערכים נפרדים. הם גם יתורגמו לערכים שונים במילונים דו לשוניים. הבנת משמעות המושג, שנוצר בגזירה היא פחות אוטומטית מהבנת מושג שנוצר בהטיה דקדוקית גרידא. אולם, עדיין, חוקי הגזירה יעזרו לדובר השפה להבין את משמעותו של מושג גזור בעזרת ניסיונו בגזירות דומות. דובר השפה, שמכיר את הצמד "תקליט" – "תקליטיה" יוכל לנחש, שהמושג 'רס"פיה' הוא מקום כל שהוא, שקשור למשהו או מישהו, שמכונה 'רס"פ'. ('רס"פיה' היא המחסן של רב הסמל הפלוגתי).

קיומן של ההטיות גזירה מגדיל באופן משמעותי את אוצר המילים של השפות הטבעיות. לדוגמה, המשפט "עֲבוֹד, לִמְדִי, נַצְלוּ אֶת זְמַנְּכֶם", ייכתב באנגלית, באופן בו אי אפשר לדעת מתי הדובר פונה לגבר, מתי לאישה ומתי לשניהם גם יחד. ההטיות מאפשרות גם לקצר משפטים ("שְׁלַח דָאוֹנִי הַשָּׁמַיְמָה" במקום "שְׁלַח אֶת הַדָּאוֹן שֶׁלִּי אֶל הַשָּׂמִים"). לעומת זאת, ההטיות הדקדוקיות מאפשרות בקרת איכות על קליטת המסר הנשמע או הנקרא (אם לקורא או לשומע לא ברור, למשל, אם הופיעה במשפט המילה "אתם" או "אתן", הטיית הפועל שאחרי מילה זו תבהיר את העניין).

ישנן שפות, שבהן יש יותר אפשרויות הטיה של מילים, ביחס לשפות אחרות. באנגלית, למשל, תארים אינם מקבלים הטיה במספר ובמין (אין הבדל בין "יָפֶה", "יָפָה", "יָפוֹת" ו"יָפִים"), רק בהשוואה (כמו "big", "bigger" ו-"the biggest"), בעוד שבצרפתית הם דווקא כן מקבלים במין ובמספר. בשפות שמיות, לדוגמה, יש יכולת הטיה רבה יותר מאשר בשפות הודו-אירופיות. למעשה, בשפות שמיות, כמעט כל אוצר המילים הוא הטיות של שורשים בני שלושה עיצורים. כך לדוגמה, בעברית, שמות עצם רבים, פעלים רבים וכמה תארים הם הטיות של השורש כ.ת.ב. פירוט שמות עצם: "מכתב", "מכתבה" (שולחן כתיבה), "כְּתָב" (מערכת הסימנים של השפה), "כתובּה" (חוזה). פירוט פעלים: לכתוב, להכתיב, להתכתב, לכתב, לשכתב. פירוט תארים: כָתיב (ניתן לכתיבה), מכותב.

## נטיית הפועל

נטייה (או הטיה) של פעלים נקראת נטיית הפועל. הטיה של הפועל משנה את משמעותו במקצת אך מאפשרת להסתפק עדיין במילה אחת. הפועל יכול לנטות עבור מאפייניו השונים, דוגמת זמן, אספקט, מודוס, גוף, מין, מספר ועוד.

## נטיית השם

נטייה (או הטיה) של שמות עצם נקראת נטיית השם. הטיה של השם משנה את משמעותו במקצת, אך מסגלת את המילה לסביבתה התחבירית או מחדדת את משמעותה לפי צורכי המבע. השם יכול לנטות עבור מאפייניו השונים, דוגמת יחסה, מין, מספר, סמיכות ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 

## ביאורים

קטגוריה:דקדוק
קטגוריה:מורפולוגיה (בלשנות)
פרויקט נהר ירושלים

**פרויקט נהר ירושלים** הוא שמה של יצירת אמנות שנוצרה בשנת 1970 על ידי יהושע נוישטיין, ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס. העבודה נחשבת ליצירת האמנות המושגית הראשונה שנוצרה בישראל.

## היסטוריה
בשנת 1970 היה נויישטיין שותף, ביחד עם ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס ביצירתו של "פרויקט נהר ירושלים". במיצג, שנוצר בחסות מוזיאון ישראל, הושמעו קולות זרימה מוקלטים של מים על ידי רמקולים, במזרח ירושלים, באזור שלרגלי אבו תור ומנזר סנט קליר ועד נחל קדרון. הנהר הדמיוני לא רק יצר סביבת אמנות חוץ-מוזיאלית, אלא גם רמז, באופן אירוני, על תחושת הגאולה המשיחית שלאחר מלחמת ששת הימים, ברוח ספר יחזקאל (פרק מ"ז) וספר זכריה (פרק י"ד).

תיעוד של העבודה הופיע במסגרת התערוכה "מושג + אינפורמציה" שנערכה במוזיאון ישראל בשנת 1971. יונה פישר, תיאר את העבודה בקטלוג התערוכה כפעולה המושגית הראשונה בישראל.
## גלריה

File:Tikun013.jpg
File:Tikun014.jpg
File:Tikun015.jpg


## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
*
קטגוריה:יהושע נוישטיין
קטגוריה:מיצגים
קטגוריה:יצירות משנת 1970
קטגוריה:ירושלים: יצירות אמנות
נתן ארד

**נתן ארד** (7 במרץ 1930 – 25 בינואר 2022) היה לוחם הפלמ"ח במלחמת העצמאות, ממקימי קיבוץ יראון, מנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית ויושב ראש מועצת המנהלים של בתי הזיקוק לנפט.

## ביוגרפיה
נולד בחיפה ב-1930 לפנינה ויצחק וילנצ'וק. אחיו היה בר-עתיד (ביל) וילנצ'וק. ב-17 בספטמבר 1943 נהרגה אמו בתאונת דרכים בעת שירותה כחיילת במלחמת העולם השנייה בחיל הנשים של הצבא הבריטי (ATS), במחנה ליד העיר צידון.

סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בשנת 1947.

### מלחמת העצמאות ולאחריה
מאוקטובר 1947 ועד יוני 1949 היה בשירות צבאי פעיל, תחילה במסגרת הכשרה מגויסת של הפלמ"ח, הכשרת הצופים דפנה, ולאחר מכן במסגרת צה"ל. בראשית שנת 1948 עבר קורס מ"כים בקיבוץ דליה. במלחמת העצמאות לחם בשורות הגדוד השלישי של הפלמ"ח, חטיבת יפתח, בין היתר בקרבות לשחרור הגליל, כיבוש טבריה, הגנת עמק הירדן, בדרך לירושלים, כיבוש לוד, מבצע דני ובשחרור המצור על הנגב במבצע יואב. בחודשים ינואר עד יוני 1949 עבר קורס קצינים של צה"ל, מחזור ה', במחנה "אליהו", דרומית לנתניה.

בהמשך, במסגרת שירות המילואים, שירת עד ראשית שנת 1965 בסגל הפיקוד של גדוד 112, חטיבה 11; מרבית התקופה כמ"פ, ובשנתיים האחרונות כסמג"ד. לחם עם הגדוד במסגרת מבצע קדש בדרום סיני. בשנת 1957 עבר קורס מ"פים של צה"ל במחנה "אליהו". מסוף שנת 1968 ועד 1975 השתייך למסגרת מל"ח של פיקוד הדרום. המשיך לאחר מכן לשרת באג"ם מבצעים במטכ"ל עד לקבלת הפטור משירות מילואים.

### לימודי הנדסה ותפקידים במשק
השלים תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי על שם קרנגי בפיטסבורג שבארצות הברית, ותואר שלישי בהנדסת מערכות טכנולוגיות באוניברסיטה על שם ג'ורג' וושינגטון בעיר וושינגטון. בשנים 1956 עד 1977 עבד בחברת "מקורות", ובתפקידו האחרון היה מנהל אגף ההנדסה. בשנים 1965–1966 היה חבר בצוות משותף לחברת "מקורות", חברת החשמל, והוועדה לאנרגיה אטומית, שבדק את ההיתכנות של פרויקט (יזום על ידי הממשל האמריקאי וממשלת ישראל) לשילוב מתקני התפלת מי-ים עם אנרגיה גרעינית.

בין השנים 1977 ו-1979 שימש מנכ"ל הרשות הלאומית לאנרגיה. בשנים 1984–1990 שימש מנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית. בין השנים 1990 ו-1996 היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת בתי זיקוק לנפט, יו"ר הוועד הפועל של חברת "כרמל אולפינים", וחבר בוועדה ממלכתית למינוי רואי חשבון בחברות ממשלתיות וקביעת שכרם. בין השנים 1996 ו-2002 היה יועץ עצמאי בנושאי אנרגיה ופרויקטים שונים, חבר בוועדת המניות של בנק המזרחי ודירקטור בחברות ציבוריות ופרטיות.

ארד התגורר בתל אביב והיה נשוי לדיצה (לבית סלומון) עד מותה בשנת 2009. אב לשתי בנות: דפנה וארנה. אחד מנכדיו הוא הקולנוען עמרי שנהר. 

ארד נפטר ב-25 בינואר 2022 בגיל 91, והובא למנוחות לצד אשתו דיצה בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה.

## קישורים חיצוניים
* נתן ארד, האתר הרשמי
*
*נתן ארד, באתר מוזיאון ראשון-לציון

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:יראון: אישים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון 
קטגוריה:מנכ"לי משרד האנרגיה והתשתית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת השלושה
לואיס סאקר

**לואיס סאקֶר** (באנגלית: **Louis Sachar**; בעברית נקרא גם **לואיס סצ'ר**; נולד ב-20 במרץ 1954, איסט מדאו, לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית) הוא סופר ילדים אמריקאי, זוכה מדליית ניוברי לשנת 1999 על ספרו "בּוֹרוֹת".

סאקר רכש השכלה אקדמית בכלכלה ובמשפטים במכללת הייסטינגס של אוניברסיטת קליפורניה ובהמשך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיו החל בכתיבת ספרו הראשון *Sideways Stories From Wayside School*, ובמקביל עבד כמורה בבית ספר יסודי. ב-1999 זכה במדליית ניוברי על ספרו "בּוֹרוֹת". סאקר נשוי ואב לבת.

## ספריו שתורגמו לעברית

* לואיס סצ'ר, **צעדים קטנים** (תרגמה: לאה ששקו), עם עובד, 2006
* לואיס סצ'ר, **בורות** (תרגמה: שלומית אפל), עם עובד, 1999

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי מדליית ניוברי
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יהודים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954