צבי פלח

**צבי פֶּלַח** (17 באוגוסט 1924 – 11 באוקטובר 2009) היה כימאי אורגני ישראלי, פרופסור במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולפני כן באוניברסיטה העברית בירושלים. איש מערכת הביטחון שכיהן כרקטור הנבחר הראשון של אוניברסיטת בן-גוריון וכדקאן המייסד של הפקולטה למדעי הטבע. חתן פרס רוטשילד ופרס ביטחון ישראל (פעמיים).

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
צבי פלח נולד בלומז'ה שבפולין בשם **צבי לייב פלחוביץ**, בנם של משה דן פלחוביץ ויפה (שיינה) לבית פלונסקי, אח לישראל ושרה. עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1925, והם התיישבו בנווה צדק ולאחר מכן בצפון הישן של תל אביב. אביו היה פועל בבית חרושת "היוצק" לספירט.

התחנך בבית הספר תחכמוני ובבית הספר התיכוני למסחר (גימנסיה גאולה), שם למד הנהלת חשבונות. לאחר השלמת לימודיו, שאף ללמוד כימיה באוניברסיטה, אך מכיוון שלא היה ביכולתו לעמוד בתשלומי שכר הלימוד, עבד מספר שנים בתור פועל בניין.

### ראשית דרכו האקדמית ושירותו בחיל המדע
ב-1946 החל פלח (אז פלחוביץ) את לימודיו לתואר שני בכימיה באוניברסיטה העברית. לימודים אלה נקטעו כאשר בפברואר 1948 צורף ליחידת "און" בחיל המדע (חמ"ד), בפיקודו של אהרן קציר, והוכשר בקורס חבלה שנערך בהר הצופים. הדריך בקורס חבלה בקריית ענבים ולאחר מכן הדריך בקליה שימוש בחומרי נפץ ובחומרים פירוטכניים. כמו כן הדריך בקורס של הפלי"ם בקיסריה.

בהמשך הצטרף ליחידת המבצעים של החמ"ד במחנה תל חיים והיה לסגנו של קצין המבצעים, אהרן ניר (סטריקובסקי). כאשר פרש ניר מהחמ"ד, פלח החליפו. בתפקיד זה שימש גם במהלך מבצע יואב במלחמת העצמאות, במסגרתו לחם בכיבוש משטרת עיראק סווידאן ובהתקפה על עיראק אל-מנשייה, עת הפעיל יחד עם חבריו את הארטילריה שפיתחו במסגרת החמ"ד. לימים סיכם את שירותו בחמ"ד במילים אלה:

### לאחר מלחמת העצמאות
לאחר המלחמה ביקש פלח לשוב לעבודה מדעית. את עבודת הגמר של התואר השני ביצע במכון ויצמן למדע, בהנחיית ארנסט דוד ברגמן, והשלים אותה תוך שלושה חודשים. אחר כך שב לחמ"ד והיה חוקר בקבוצה לחומרי נפץ בראשות ד"ר אפרים לבקוביץ, שם עסק בפיתוח חומרי נפץ נוזליים. באפריל 1951 ערך ניסוי בבדיקת מהירות של גל נפץ ובשל פיצוץ איבד כמה פרקי אצבעות וספג רסיסים בגופו. חייו ניצלו הודות לפעולה מהירה של עמיתו, שעיה גלילי (לימים פרופ').

לאחר אשפוז ממושך, שב בשלהי אותה שנה למכון ויצמן והחל את לימודי התואר השלישי בהנחיית ברגמן.**** לנוכח פציעתו לא היה מסוגל לבצע את הניסויים בעצמו, אך מונה לו לבורנט שסייע לו. במחצית 1953 השלים את עבודת הדוקטורט, שכותרתה "סינתזות פוליציקליות חדשות". כעבור חודשים אחדים השתחרר מצה"ל בדרגת סרן.

עם שחרורו, מונה למנהל מכון 1 של האגף למחקר ותיכון וזמן קצר לאחר מכן גם מונה לראשות גוף שעסק בהגנה מפני לוחמת גז. בתחילת 1955 מונה לתפקיד בלשכת המדען הראשי של משרד הביטחון.
בהמשך אותה שנה ביצע השתלמות בתר-דוקטורט במכון קרולינסקה בסטוקהולם אצל פרופ' ארדמן. כמו כן התבקש פעמיים להמליץ על חתני פרס נובל.

פועלו הביטחוני של פלח הוזכר בספרו של מוניה מרדור, אשר כינה אותו בשם "צבי פ.". בהמשך מילא תפקיד בכיר במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה וקיבל דרגת פרופסור באוניברסיטה העברית. במסגרת עבודתו הביטחונית זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל ובמשך שנים רבות אף שימש כשופט בוועדת הפרס.

### הקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
בשנות ה-60 שימש פלח יועץ בכיר לחברת מכתשים בבאר שבע, ואף היה חבר בוועדת הבדיקה לאסון מכתשים, לצד פרופ' דוד ופסי.

במסגרת עבודתו במכתשים נחשף להקמת המכון להשכלה גבוהה בעיר, וב-1967 נענה להצעתו של יואל שכטר, מראשוני המכון לחקר הנגב, להצטרף לשורותיו. כך היה פלח לראשון החוקרים במחלקה לכימיה. משימתו הראשונה של פלח הייתה לגייס מדענים. הוא יצר קשרים עם מדענים ישראליים בישראל ובעולם, נסע לפגישות היכרות, והרחיב את סגל המרצים, באופן שאפשר הכנת תוכניות לימודים ותכנון המחלקות האקדמיות השונות. הסגל הראשוני של המחלקה הובא בעיקרו מהקריה למחקר גרעיני – נגב.

ב-1969 מונה לדקאן הראשון של הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת הנגב, וזאת עוד טרם הקמתה הרשמית של הפקולטה. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1971, אז מונה לחבר המועצה להשכלה גבוהה. ב-1973–1974 כיהן כרקטור הנבחר הראשון של האוניברסיטה בגלגולה החדש כאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פלח ייסד את הרשות למחקר ופיתוח באוניברסיטת בן-גוריון והתמנה למנהלה הראשון. בתוך כך, יצר את הבסיס לפעילות של "מוצרי תחכום" (לימים "ב.ג. נגב טכנולוגיות וישומים"), חברת מסחור הידע של האוניברסיטה.

## מחקר
פלח היה כימאי אורגני יישומי. בין היתר, עסק בפיתוח חומרים ומוצרים בתחומי ההדברה, חומרים לשחרור איטי של מולקולות ביולוגיות, פולימרים ואמולסיות, וכן פיתוח שיטות ומכשירים לזיהוי חומרי נפץ.

ב-1962–1964 כיהן כמדען אורח באוניברסיטת סטנפורד, במעבדתו של פרופ' קארל דג'ראסי. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שימש יועץ מדעי לממשלת טאיוואן.

בראשית 1978 הוכרז פלח כחתן פרס רוטשילד למפתחים תעשייתיים, לצד התעשיין יהודה ברוניצקי. בנימוקים לפרס נכתב:

ב-1993 יצא פלח לגמלאות אך המשיך לעסוק במחקר גם לאחר מכן. במקביל למחקרו, שימש כיועץ למשטרת ישראל בתחום הזיהוי הפלילי ולחברת Giulini Chemie בגרמניה. היה יו"ר הוועדה המלווה של הקמת מכללת שנקר מטעם המועצה להשכלה גבוהה. בשנותיו האחרונות היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון.

## פרסים והוקרה
* פרס ביטחון ישראל (שתי זכיות)
* פרס המשטרה האמריקאית על פיתוח "המריחן" של חומרי נפץ בשדות תעופה (1971)
* פרס רוטשילד למפתחים תעשייתיים (1977)
* ידיד שנקר (1983)
* תעודת הוקרה ממשטרת ישראל (1995)

## חיים אישיים
מ-1956 ועד לפטירתו, היה נשוי לרבקה (לבית קריצ'בסקי). היה אב לשלושה בנים, ד"ר דן פלח, גיא פלח וד"ר אבישי פלח. אחיו הבכור, ישראל פלח, היה מייסד הכור למחקר גרעיני בנחל שורק ופרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב. אחותו שרה הייתה נשואה לפרופ' זאב פרנקל, דקאן הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן.

פלח התגורר בסביון, שם גם נטמן עם פטירתו בגיל 85.

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל המדע
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה גאולה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כימיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: כימיה
קטגוריה:רקטורי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סביון: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בסביון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009