open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חיים אברהם (במאי)

**חיים אברהם** (נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא במאי טלוויזיה, יוצר תוכניות טלוויזיה, סרטים תיעודיים, וצייר ישראלי.

### ביוגרפיה
חיים אברהם נולד בבגדאד. עלה לישראל ביולי 1951. בין השנים 1968–1972 למד ב"בית הספר הגבוה לציור" (כיום "קלישר"), בהנהלתו של מרגושילסקי ובהדרכת האמנים אריה למדן, יואב בראל ויוסף שאלתיאל. בוגר המסלול המורחב של הפקולטה לאמנויות, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

### קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 1980 הצטרף לטלוויזיה החינוכית כעוזר במאי, ובהמשך קודם לתפקידי מפיק ובמאי בכיר. ביים מספר רב של סרטים, תוכניות ותחקירים עבור הטלוויזיה החינוכית.
* **סדרות דוקומנטריות וספרותיות:** הפיק וביים סדרות בולטות, ביניהן "הבימה - מערכה ראשונה" (בהנחיית רמה מסינגר) ו"הבימה - מערכה שנייה" (בהנחיית יפתח קליין), שעסקו בשחקני התיאטרון הלאומי. הפיק את הסדרה התיעודית "לשון המראות" (17 פרקים) על ספרות עברית, בהנחייתו ובהשתתפותו של פרופ' גרשון שקד.
* **עיצוב ובימוי סדרות:** ביים ועיצב סדרות רבות, בהן "רפואה שלמה", "קולטורה", "חטף פתח", "הכל תרבות", "בקריאה ראשונה", וכן סדרת הילדים בערבית "רוסן אל זייתון".
* **בימוי בתוכניות שונות:** שילב את עבודתו בפרקים מתוך הסדרות והתוכניות "חוצה ישראל", "תרבות. רחוב", "תיק תקשורת", "ערב חדש", "קשר משפחתי", "פרפר נחמד", "סגנונות", "החדר של חני", "אסכולה", "לשם שינוי" ועוד. בנוסף, נטל חלק מרכזי בבימוי הקופרודוקציה הישראלית-פלסטינית "רחוב סומסום - שארע סימסים" (הפרק "חיים בהרמוניה" מהעונה השנייה של "רחוב סומסום - שארע סימסים" זכה בפרס הסובלנות בתחרות היוקרתית של "פרס יפן" בשנת 1998).
* **סרטי דרמה ותעודה**: "אמא של חייל", "מרכז בכל מקום", "מכחול הנפש", "אני הלכתי אז", "נגב - מדבר ואדם", "אריאל שרון 1928 - 2014", "קסם אינסופי" בטור מון בלאן וסרטים קצרים על ניצולי שואה (דן גלאס, מלכה שפרינגר ונילי גורן).

### אמנות פלסטית וכתיבה
במקביל לעבודתו בטלוויזיה, אברהם פועל כצייר וכותב.
* **תערוכות:** לאורך השנים הציג בתערוכות יחיד רבות בישראל, בהן בגלריה איפנמה (1979), המשכן לאמנות בחולון (1982), בית האמנים בתל אביב (1990), וגלריות נוספות בעין הוד, יבנה, רמת גן ורעננה. תערוכותיו הקבוצתיות הוצגו בישראל ובאירופה, ויצירתו "מגילה", בתערוכה משותפת של אמנים ישראלים וגרמנים נדדה במספר ערים בגרמניה ודנמרק.
* **עיתונות וספרות:** כתב ביקורות ומאמרים על אמנות הצילום בכתבי עת כמו "צילום", "אנשים", "את" ו"עולם הצילום", וחיבר רטרוספקטיבה ביוגרפית לצלם בוריס כרמי ("הילת האדם"). בשנת 2023 יצא לאור ספר הביכורים שלו, "חמור לבן", המגולל את מסעם של גבי הישראלי ואריס היווני לחיפוש זהות, אהבה, והתמודדות עם שורשי הסכסוך הישראלי-פלסטיני והיהדות.

## פרסים והוקרה
חבר באקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ובאיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. היה שותף לזכייה בפרס הסובלנות בתחרות היוקרתית של "פרס יפן" בשנת 1998) עקב עבודתו על רחוב סומסום.

## קישורים חיצוניים
.

## הערות שוליים

קטגוריה:במאים ישראלים
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית
קטגוריה:ציירים
תומאס פלאומן

**תומאס סקיילס פלאומן** (באנגלית: **Thomas Scales Plowman**; 8 ביוני 1843 – 26 ביולי 1919) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה.

## ביוגרפיה
פלאומן נולד ב-8 ביוני 1843 בעיר טלדגה שבאלבמה. הוא למד בבתי ספר מקומיים, ובמאי 1862 התגייס לצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, כחייל בפלוגה F של רגימנט הפרשים ה־51 של אלבמה.

לאחר המלחמה עסק בחקלאות ובמסחר בעיר טלדגה. בשנת 1872 נבחר לראש עיריית טלדגה וכיהן בתפקיד במשך שלוש כהונות. בשנת 1888 שימש ציר בוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית. במשך מספר שנים היה גם נשיא הבנק הלאומי הראשון של טלדגה.

פלאומן נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה־55 וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1897 עד 9 בפברואר 1898. לאחר מכן הוחלף על ידי ויליאם אולדריץ', שערער על תוצאות הבחירות.

בשנים 1910–1911 היה חבר ויושב ראש ועדת המושבעים של מחוז טלדגה. בשנת 1912 כיהן כחבר הסנאט של אלבמה. בנוסף היה הנשיא הראשון של פרויקט כביש בנקהד.

פלאומן נפטר בביתו בעיר טלדגה שבאלבמה ב־26 ביולי 1919 ונקבר בבית הקברות אוק היל.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אלבמה
קטגוריה:אנשי צבא הקונפדרציה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1843
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1919
יאן בונטייס ואן ביק

**יאן בונטייס ואן ביק** (בגרמנית: **Jan Bontjes van Beek**; 18 בינואר 1899, ויילה – 5 בספטמבר 1969, ברלין) היה קרמיקאי ופסל גרמני.

## חייו
יאן בונטייס ואן ביק נולד בדנמרק, בן להורים הולנדים. אך גדל בפרבר של קרפלד שבגרמניה, וקיבל אזרחות גרמנית בשנת 1907. הוא התנדב לשרות ימי במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן בילה כמה חודשים בפישרהודה ובאחוזתו של היינריך פוגלר, ברקנהוף, שבוורפסוודה. בשנת 1920 הוא נישא לרקדנית והציירת אולגה ברלינג , בתו של הצייר ומייסד שותף של מושבת האומנים פישרהודה, היינריך ברלינג. נולדו להם שלושה ילדים: מיטיה , קאטו  וטים.

בשנים 1921–1922 השלים הכשרה כקדר באוּנדנהיים , ולאחר מכן למד במכון זֶגֶר בברלין, לשעבר מכון המחקר של מפעל הפורצלן המלכותי .

יחד עם גיסתו, הפסלת אמלי ברלינג , הוא הקים בית מלאכה לקרמיקה בפישרהודה בשנת 1920. כמו זוגות אומנים רבים באזור ובתקופה, הנישואים של הזוג בונטייס ואן ביק התפוררו. השניים התגרשו בשנת 1933, ויאן עזב לברלין, שם הזמין אותו האדריכל הנודע פריץ הוגר  לייצר קרמיקה עבור בניין כנסייה בברלין-וילמרסדורף.
ממוזער|קבר (כבוד), Potsdamer Chaussee 75, בברלין
בברלין הוא פגש את אשתו השנייה, מעצבת הפנים רחל-מריה וייסבאך (בתו של היסטוריון האומנות ורנר וייסבאך ), לה נישא בשנת 1933. מנישואים אלה נולדו ארבעה ילדים: הסופרת והקולנוענית דִּיגְנֶה מלר מרקוביץ' , הבנים יאן־ברנט בונטייס ואן ביק וסבסטיאן בונטייס ואן ביק, והבת יוליה שמידט־אוט.

חוקי נירנברג מנעו מרחל לעבוד, שכן הנאצים הגדירו אותה "חצי יהודייה", והיא הקדישה את עצמה לקידום בית המלאכה לקרמיקה של בעלה בברלין-שרלוטנבורג. בסתיו 1942, יאן בונטייס ואן ביק ובתו קאטו, שגם היא עברה לברלין, נעצרו על ידי הגסטפו בגין פעילות פוליטית בלתי חוקית עם התזמורת האדומה. קאטו הורשעה על ידי בית הדין הצבאי של הרייך והוצאה להורג ב-5 באוגוסט 1943. ואן ביק שוחרר לאחר שלושה חודשי מאסר עקב חוסר ראיות, אך גם בית המלאכה שלו נחרב בהפצצה על ברלין בשנת 1943. בשנת 1944 גויס יאן לוורמאכט והוצב כחייל בחזית המזרחית, ובשנת 1945 הפך לשבוי מלחמה סובייטי.

לאחר מלחמת העולם השנייה, יאן בונטייס ואן ביק החל את קריירת ההוראה שלו כמרצה לקרמיקה, ולאחר מכן כפרופסור ורקטור בבית הספר לאומנות ברלין-וייסנזה . הוא סיים את תפקידו בשנת 1950, וחזר לעבוד בחברת ייצור קרמיקה.

בין השנים 1953 ל-1960 הוא היה מנהל בית הספר לאומנויות ומלאכות  שבמערב ברלין, ולאחר מכן עד 1966 פרופסור לקרמיקה באקדמיה לאומנויות יפות  בהמבורג, שם גם המשיך ליצור יצירות קרמיקה ייחודיות.

## תערוכות חשובות
* מוזיאון גראסי לייפציג, 1935
* 1936 גלריות לסטר לונדון, יחד עם הנרי מור
* 1946 השתתפות בתערוכה בגלריית גרד רוזן, ברלין
* 1964 מוזיאון האומנויות והאומנות של המבורג
* 1964 הקולקציה החדשה מינכן
* 1978 האקדמיה לאמנויות ברלין
* 1999 מוזיאון לאמנויות שימושיות גרה וארמון שרלוטנבורג ( מוזיאון הקרמיקה בברלין)
* מוזיאון הקרמיקה ווסטרוואלד 2025–2026

## פרסים
* מדליית זהב בטריאנלה של מילאנו (1938)
* מדליית כסף, תערוכת הקרמיקה הבינלאומית השלישית (פראג 1962)
* פרס רשות התרבות של העיר החופשית וההנזית המבורג (1963)
* פרס האומנות של ברלין (1965)

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי http://www.janbontjesvanbeek.de/startseite.htm

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פסלים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1969
קטגוריה:אמנים גרמנים
קטגוריה:רקדנים גרמנים
קטגוריה:נפטרים ב-1969
קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
בני פייסיק

**בני פייסיק** (1950 – 11 במרץ 2026) היה שדרן כדורגל ועיתונאי ספורט ישראלי.

פייסיק נמנה עם אנשי מחלקת הספורט של קול ישראל, והיה מזוהה במיוחד עם תוכנית הרדיו "שירים ושערים", אחת מתוכניות הספורט הידועות בתולדות השידור הציבורי ותקשורת הספורט בישראל.

## ביוגרפיה
פייסיק גדל ברמת השרון והיה קשור מגיל צעיר לפעילות הספורט בעיר.

בנעוריו שיחק בקבוצות הנוער של הפועל ניר רמת השרון, ובהמשך אף שיחק תקופה בקבוצת הבוגרים של המועדון.

פייסיק החל את דרכו המקצועית ברשות השידור כטכנאי ברשת ב' של קול ישראל, לאחר תקופה עבר לתפקידים עיתונאיים והצטרף למחלקת הספורט של התחנה.

בשנות ה-80 כבר היה חלק פעיל במחלקת הספורט של התחנה לצד שדרים מובילים, בהם דני דבורין.

בשנות ה-90 הפך פייסיק לאחד השדרים הקבועים בתוכנית הרדיו שירים ושערים, ששידרה במקביל דיווחים ממשחקי ליגת העל בכדורגל והליגות הנמוכות בישראל.

בנוסף לעבודתו כשדר, עסק פייסיק גם בהכשרת דור חדש של שדרי וכתבי ספורט והקים קורס להכשרת שדרים וכתבי ספורט, שנערך בשיתוף מוסדות לימוד בתחום התקשורת.

במסגרת פעילותו העיתונאית שימש גם כשליח תקשורת לסיקור אירועי ספורט בין-לאומיים, בהם מונדיאל 2014 שנערך בברזיל.

פייסיק היה מזוהה כאוהד קבוצת הפועל תל אביב ובשל הזדהותו עם המועדון נמנע לעיתים מלשדר את משחקי הקבוצה כדי לשמור על אובייקטיביות מקצועית.

## מותו
פייסיק נפטר ב-11 במרץ 2026. לאחר מותו ספדו לו אנשי תקשורת ואנשי ספורט רבים בישראל, ציינו את תרומתו לשידורי הספורט ברדיו ואת חלקו בהכשרת שדרים צעירים.

## ראו גם
* שירים ושערים
* קול ישראל

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
הקואליציה להפסקת המלחמה

**הקואליציה להפסקת המלחמה** (באנגלית: **Stop the War Coalition**; בקיצור: **StWC**) היא קבוצה בריטית המארגנת הפגנות כנגד התערבות הממלכה המאוחדת בסכסוכים צבאיים.

הקואליציה קיימה הפגנות כנגד התערבות הממלכה המאוחדת במלחמת אפגניסטן, בפלישה לעיראק, בתקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב, במלחמת עיראק, במלחמת אוקראינה–רוסיה ובמלחמת חרבות ברזל, "מתוך אמונה כי תקיפות אוויריות מובילות להסלמה". הקבוצה ספגה ביקורת רבה על כך שהיא לכאורה "יותר אנטי-מערבית מאשר פציפיסטית".

## היסטוריה
הקואליציה להפסקת המלחמה הוקמה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בתור קבוצת מחאה כנגד מלחמת אפגניסטן הצפויה. ב-21 בספטמבר 2001, היא השיקה כנס בהשתתפות של כ-2,000 אנשים ברחוב יוסטון בלונדון. את האספה הנחתה לינדזי גרמן, אז פעילה במפלגת הפועלים הסוציאליסטית. המטרה הייתה לארגן את ההפגנה הגדולה ביותר נגד המלחמה.

ב-15 בפברואר 2003, הקואליציה להפסקת המלחמה קיימה הפגנה כנגד הפלישה הצפויה לעיראק בשיתוף פעולה עם התנועה לפירוק נשק גרעיני והאגודה המוסלמית של בריטניה. הפגנה זו הייתה ההפגנה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת, והשתתפו בה בין 750,000 ל-2,000,000 בני אדם.

ב-22 ביולי 2006, הקואליציה קיימה הפגנה נגד מלחמת לבנון השנייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הפגנות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:תנועות שלום
פלך יליזבטפול

**פלך יליזבטפול** היה גוברניה של האימפריה הרוסית, שבירתו יליזבטפול. שטח הפלך היה 44,136 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה 1,012,90 תושבים (לפי רישום בשנת 1913). הוא גבל בצפון באובלסט דגסטאן ובפלך טביליסי, בדרום בפרס, במערב בפלך אריוון ובמזרח - בפלך באקו.

הפלך הוקם בשנת 1867 בעת חלוקה פנימית חדשה של פלכים באזור קווקז. מבחינה מנהלית הפלך היה מחולק ל־8 אוייזדים. פלך יליזבטפול המשיך להתקיים גם אחרי התפרקות האימפריה הרוסית. הוא התקיים כיחידה מנהלתית ברפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. בשנת  1920 נכבשה הרפובליקה על ידי רוסיה הסובייטית והפלך בוטל. כיום (2026) שטחו נמצא בתחומי מדינת אזרבייג'ן.

## אוכלוסייה
חלוקת אוכלוסיית הפלך לפי שפת אם ב-1897:

חלוקת אוכלוסייתה הפלך לפי דת ב-1897:

## ערים מרכזיות בפלך
* יליזבטפול (בירת הפלך)
* שושה
* נוחה

## קישורים חיצוניים

* אודות פלך יליזבטפול באנציקלופדיה יהודית

## הערות שוליים

יליזבטפול
איפיס ואנקסרטה

[ממוזער|שמאל|שתי סצנות מסיפור איפיס ואנקסרטה. משמאל, איפיס תולה את עצמו על דלתה של אנקסרטה; מימין, שיירת הלווייתו עוברת ליד ביתה. ציור מאת [וירגיל סוליס]]
**אִיפִֿיס ואַנַקסַרֶטֶה** הוא סיפור אהבה נכזבת קפריסאי עתיק, שהשתמר במטמורפוזות מאת אובידיוס.

אובידיוס כתב שאיפיס הצעיר מהמעמדות הנמוכים התאהב באנקסרטה האצילה, מצאצאיות . הוא חיזר אחריה בסמוך לביתה כל העת, ניסה לשכנע את האומנת שלה שתגרום לה להתייחס אליו, ואף שלח לה מכתבים דרך משרתיה, אך היא לא התייחסה אליו כלל. הוא תלה פרחים רטובים מדמעותיו על דלתה, והתלונן על כך שהיא חסרת רגש כלפיו. אך אנקסרטה דחתה את איפיס ולעגה לו. ביאושו, צעק אליה שהיא ניצחה והיא יכולה להיות שמחה כעת, כי הוא החליט להתאבד. הוא קשר את חבל התליה ליד דלת ביתה, ורגע לפני שהתאבד, צעק כלפיה, האם היא אוהבת את הזר האחרון שתלה על דלתה. המשרתים צעקו באימה והורידו אותה מהחבל, אך זה היה מאוחר מדי. הם נשאו את גופתו לבית אמו, כי אביו מת. לאחר שהאם קוננה מעט, היא החלה להוביל את שיירת הלווייתו למרכז העיר, לקראת קרמציה פומבית. השיירה עברה בקרבת ביתה של אנקסרטה, וכשהיא שמעה את הבכי, היא החליטה, במידה רבה של אדישות, לצאת לחלון בחלק הגבוה שבביתה ולהביט במתרחש. כאשר היא ראתה את גופת הצעיר שוכבת על מיטה, גופה הפך לאבן, מאחר שהיא נהגה בצעיר כאילו יש לה לב של אבן. אובידיוס מספר שהפסל שאליו היא הפכה עמד מאז בסלמיס, ושם גם מקדש מוקדש גם ל"ונוס המכונה 'משקיפה' (Prospicientis)".

הסיפור הוא ביטוי למוטיב האישה בחלון בקפריסין; סיפור קפריסאי דומה הוא סיפור ארקאופון וארסינואה. יש שני הבדלים בולטים בין הסיפורים. האחד, בשני הסיפורים האהובה היהירה נענשת עונש אלוהי, אך רק על ארסינואה מסופר במפורש מי האלוהות שהענישה אותה, בעוד במקרה של אנקסרטה, הדבר רק נרמז, הן בהערה שבסוף הסיפור (אפרודיטה היא המקבילה היוונית לְונוס הרומית), והן: כאשר אובידיוס מספר שאנקסרטה הביטה בחלון, הוא משתמש בפועל prospexerat, המגיע מאותו השורש של התואר של ונוס המוזכרת בסוף הסיפור, Prospicientis. ההבדל השני הוא שבמקרה של אנקסרטה, לסיפור יש פן אישי בלבד, בעוד אצל ארסינואה, לסיפור יש פן תרבותי בולט, שכן ארקאופון המחזר אחריה הוא ממוצע פיניקי, ומוצאו הוא הסיבה שהיא דוחה אותו, ולא חוסר עניין אישי בו כמו במקרה של אנקסרטה ואיפיס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אובידיוס
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:קפריסאים
קטגוריה:מוטיב האישה בחלון
ג'יווה

**ג'מילה האשימובה** (באזרית: **Cəmilə Həşimova**; נולדה ב-9 בספטמבר 1982), הידועה בשם הבמה **ג'יווה** (מעוצב כ-**JIVA**), היא זמרת ופזמונאית אזרית. האשימובה התפרסמה לאחר זכייתה בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי *The Voice of Azerbaijan*. רפרטואר הביצוע שלה כולל יצירות בסגנונות פופ, דאנס ו-R&B, אותן היא מבצעת בשפות אזרית, רוסית ואנגלית. בשנת 2026 נבחרה לייצג את  באירוויזיון 2026 עם השיר "Just Go".

## קורות חייה
האשימובה נולדה ב-9 בספטמבר 1982 בעיר מוסקבה. האשימובה החלה את דרכה המקצועית בתחום המוזיקה בשנת 2003. בשנת 2011 נטלה חלק בתהליך הבחירה הארצי שנועד לקבוע את נציג אזרבייג'ן לאירוויזיון 2011.

בפברואר 2025 נבחנה האשימובה לעונה השנייה של *The Voice of Azerbaijan*. בשלב האודישנים העיוורים בחרה להצטרף לנבחרת של הזמרת רויה. בחודש מאי של אותה שנה הוכתרה כזוכת התחרות לאחר שקיבלה 42.6% מקולות הצבעת הקהל. האשימובה השתתפה בתחרות *Baku Autumn* וכן בפסטיבל "מונטרו ג'אז". נוסף על כך הופיעה כחלק מן ההרכב המוזיקלי "ראז" וכן כסולנית לצד להקת "האז בנד".

ב-6 במרץ 2026 הודיע תאגיד השידור האזרי İctimai Television כי בחר בהאשימובה, תחת שם הבמה ג'יווה, לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2026. היא הייתה אחת מתוך שמונה עשרה אמנים שנבחרו להשתתף בשלב האודישנים של תהליך הבחירה, שממנו העפילו שלושה מועמדים בלבד אל השלב הסופי על פי החלטת חבר שופטים וקבוצת מיקוד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות אזריות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2026
קטגוריה:נציגי אזרבייג'ן באירוויזיון
קטגוריה:ילידות 1982
סימון (זמר)

**סימון הובהניסיאן** (בארמנית: **Սիմոն Հովհաննիսյան**; נולד ב-9 באוגוסט 1994), אשר מוכר בשמו הפרטי **סימון**, הוא זמר-יוצר ורקדן ארמני. בשנת 2026 נבחר לייצג את  באירוויזיון 2026 עם השיר "Paloma Rumba".

## קורות חייו
הובהניסיאן נולד ב-9 באוגוסט 1994 בעיר הרזדאן שבארמניה, למשפחה של רופאים. הוא למד כלכלה באוניברסיטה, אך לא המשיך לעסוק בתחום זה מבחינה מקצועית, ובחר לנתב את עיקר פעילותו אל תחומי המוזיקה והמחול.

בפברואר 2025 הוכרז סימון כאחד המתמודדים בקדם הארמני לאירוויזיון 2025, *Depi Evratesil* עם השיר "Ay paparey bye". בגמר התחרות, שנערך ב-16 בפברואר, דורג במקום הראשון הן בדירוג חבר השופטים הבין-לאומי והן בדירוג חבר השופטים הלאומי, ובמקביל הגיע למקום הרביעי בהצבעת הקהל. לפיכך סיים את התחרות במקום השני בדירוג הכולל.

ב-9 במרץ 2026 דיווח כלי התקשורת הארמני *Hraparak* כי הובהניסיאן נבחר בהליך בחירה פנימי לייצג את  באירוויזיון 2026. מידע זה אושר רשמית כעבור יומיים בידי תאגיד השידור הארמני AMPTV, עם פרסומו של השיר שנבחר לביצוע בתחרות, "Paloma Rumba".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ארמנים
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2026
קטגוריה:נציגי ארמניה באירוויזיון
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1995
Paloma Rumba

"**Paloma rumba**" הוא שיר מאת הזמר הארמני סימון. היצירה נכתבה על ידי רוזה לין, דוד צרוניאן, אווה ווסקניאן, והולחנה על ידי לילית נבסרדיאן, שגם הפיקה אותה מוזיקלית לצד צרוניאן. השיר ראה אור ב-11 במרץ 2026. תאגיד השידור הארמני בחר אותו לייצג את המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2026.

## תחרות הזמר של האירוויזיון
### בחירה פנימית
ב-9 במרץ 2026 דיווח כלי התקשורת הארמני *Hraparak* כי סימון נבחר בהליך בחירה פנימי לייצג את ארמניה בתחרות האירוויזיון לשנת 2026. בשנה שקדמה לכך הגיע סימון למקום השני בקדם הארמני לאירוויזיון 2025, *Depi Evratesil* עם השיר "Ay paparey bye". הידיעה אושרה רשמית כעבור יומיים על ידי תאגיד השידור הארמני AMPTV, אשר פרסם במקביל גם את השיר הנבחר לביצוע בתחרות, "Paloma rumba". השיר נכתב בין היתר בשיתוף הזמרת רוזה לין, אשר ייצגה את  באירוויזיון 2022.

### באירוויזיון
 ארמניה שובצה להתחרות בחלקו הראשון של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-14 במאי.

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2026
קטגוריה:סינגלים מ-2026
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2026
קטגוריה:שירי ארמניה באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
דיינג'רוורס

ה**דיינג'ר-וורס** (באנגלית: **Dangerverse**, בעברית נקרא **היקום של הסוכן הנרי**) הוא השם שניתן ליקום בדיוני שהוא חלק מזיכיון מדיה שנוצר על ידי דן שניידר ודנה אולסן, אשר התחיל עם סדרת הטלוויזיה "הסוכן הנרי" בשנת 2014, ובהמשך הורחב עם שתי סדרות ספין אוף ועם סרט. גם הפקות אחרות נרחבות של ניקלודיאון נחשבות כחלק מאותו יקום משותף.

## סדרות טלוויזיה
### הסוכן הנרי (2014–2020)

הסיטקום הראשון העוקב אחר חייו של הנרי הארט, נער בגיל העשרה שמקבל עבודה במשרה חלקית כעוזרו של גיבור העל של סוולויו, קפטן מן, תחת הזהות "ילד סכנה" (״Kid Danger״). הסדרה שודרה לראשונה בערוץ ניקלודיאון ב-26 ביולי 2014, והסתיימה ב-21 במרץ 2020, לאחר חמש עונות ו-121 פרקים.

### הרפתקאות הסוכן הנרי (2018)

סדרת ספין אוף מונפשת של ״הסוכן הנרי״, שכמו הסדרה המקורית עוקבת אחר ההרפתקאות של ילד סכנה וקפטן מן בעיר סוולויו. הסדרה שודרה בניקלודיאון ב-15 בינואר 2018 והסתיימה ב-14 ביוני באותה השנה, לאחר עשרה פרקים בלבד, אשר כל פרק מחולק לשני תתי פרקים.

### סוכני העל (2020–2024)

ספין אוף ישיר של ״הסוכן הנרי״, המשמש כהמשך לאחר פרק סיום הסדרה הקודמת. העלילה מתמקדת בקפטן מן שמאמן ארבעה מועמדים חדשים להיות גיבורי-על, תוך שהוא מעמיד פנים שהם תלמידיו בבית ספר מזויף.

הסדרה שודרה בניקלודיאון ב-28 במרץ 2020 והסתיימה ב-21 בפברואר 2024, לאחר שלוש עונות ו-65 פרקים.

## סרט

במאי 2017 הוכרז כי סרט המבוסס על הסדרה ״הסוכן הנרי״ נמצא בפיתוח.

בינואר 2022 הוכרז כי ג'ייס נורמן ישוב לגלם את התפקיד הראשי, וכן ישמש כמפיק בפועל של הסרט, אשר תוכנן לצאת בשירותי הסטרימינג פרמאונט+.

הסרט יצא לאקרנים בערוץ ניקלודיאון ובפרמאונט+ ב-17 בינואר 2025. בישראל עלה ברשת הלווין הישראלית Yes כמו הסדרות הקודמות ביקום הבדיוני, עם כתוביות בעברית.

## משחק וידאו
״Henry Danger: Crime Warp״ הוא משחק פלטפורמה המבוסס על ״הרפתקאות הסוכן הנרי״, אשר יצא למכשירים הניידים ב-16 בנובמבר 2017.

הדמויות של הסוכן הנרי ושל "הרפתקאות הסוכן הנרי" מופיעות גם במספר משחקי וידאו מקוונים הכוללים דמויות נוספות של ניקלודיאון.

המשחק נוצר בספריית המשחקים של ״השייקריות״, סדרה ששודרה במהלך השנים 2015 עד 2019 בשלוש עונות, המספרת על מספר נערים שיוצרים משחקי וידאו המצליחים ביותר בכל ניו יורק, עם עזרה של הראפר הגדול בעולם, "דאבל ג'י", בכיכוב קל מיטשל. במהלך הסדרה הוצגו משחקים רבים שניקלודיאון הוציאו בסוף דבר במציאות ל־Game Play. לאחר קרוסאובר עם הסדרה ל"סוכן הנרי" הוצג משחק וידאו נוסף, Henry Danger Crime Warp, שיצא למכשירים הניידים ובסופו של דבר נהפך לחלק מהיקום הבדיוני.

## שיתופי פעולה (קרוסאוברים)
לזיכיון היו מספר קרוסאוברים, שבהם דמויות מסדרות טלוויזיה אחרות של ניקלודיאון הופיעו בסדרות של הזיכיון, או דמויות מהזיכיון הופיעו בסדרות אחרות, וכך הן נחשבות כחלק מאותו יקום בתוך הדיינג'רוורס. סדרת הטלוויזיה של הזיכון הראשי שמשתתפות בקרוסאוברים מסומנות בכתב מודגש.

בנוסף, הדמות גומר (המגולם על ידי זוראן קורח) הופיע לאורך הסדרות כעוזרו של פרנקיני, והוא מן ׳דמות קרוסאובר׳ מכיוון שהדמות הופיעה בכלליות בסדרת הטלוויזיה ״סאם וקאט״.

## צוות השחקנים והדמויות

קטגוריה:עולמות בדיוניים
ארקאופון וארסינואה

**ארקאופון וארסינואֶה** (יוונית עתיקה: **Ἀρκεοφῶν και Αρσινόη**) הוא סיפור אהבה נכזבת קפריסאי עתיק, שהשתמר בכתביו של המיתוגרף היווני אנטונינוס ליברליס (סביב 200 לספירה).

הסיפור מספר על ארקאופון בן מינירידס העשיר, פיניקי המתגורר בסלמיס, שהתאהב בארסינואה, בתו של ניקוקראון מלך סלמיס, צאצאית ל. מוצאה האצילי של ארסינואה הגביר את חשקו של ארקאופון בה, והוא הציע מתנות רבות כדי שמשפחתה תסכים להשיאה לו, יותר מכל מחזריה האחרים; אך הם לא הסכימו בשל מוצאו הפיניקי, הבזוי בעיניהם. הוא החל לחזר אחריה, ושר עם חבריו ליד ביתה בכל לילה. כשראה שחיזורים אלה לא מעניינים את ארסינואה, הוא שכנע את אמתה לעזור לו ולהעביר לה מתנות ממנו. הוא מסר לה, דרך האמה, הצעה לשכב איתה מבלי ידיעת הוריה. ארסינואה סיפרה על כך להוריה, שהענישו את האמה בכריתת לשונה, אפה ואצבעותיה, וגירשוה מארמונם. מעשה זה הרגיז את אפרודיטה. ארקאופון, בדיכאונו על הדחיה שחווה, רעב למוות מרצונו. משפחתו ערכה לו הלוויה, ובמסגרת הטקסים, ביום השלישי הציגו את גופתו בציבור לקראת הקרמציה. ארסינואה, מתוך יהירותה, ניגשה לחלון להביט בקרמציה, וכשראתה את גופת ארקאופון, הענישה אותה אפרודיטה והפכה אותה לאבן.

הסיפור הוא ביטוי למוטיב האישה בחלון בקפריסין; סיפור קפריסאי דומה הוא סיפור איפיס ואנקסרטה. יש שני הבדלים בולטים בין הסיפורים: האחד, בשני הסיפורים האהובה היהירה נענשת עונש אלוהי, אך רק על ארסינואה מסופר במפורש מי האלוהות שהענישה אותה; ההבדל השני הוא שבמקרה של אנקסרטה, לסיפור יש פן אישי בלבד, בעוד אצל ארסינואה, לסיפור יש פן תרבותי בולט – יחסים מתוחים בין יוונים לפיניקים בקפריסין היו הסיבה שבגינה דחתה ארסינואה את ארקאופון, ולא חוסר עניין אישי בו.

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:פיניקים במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:קפריסאים
קטגוריה:מוטיב האישה בחלון
ראדו דודה

**ראדו דודה** (ברומנית: **Radu Duda**; נולדה ב-1960) הוא בעלה של מרגרטה, נסיכת רומניה.

## ביוגרפיה
דודה נולד ביאסי ולמד באוניברסיטה בבוקרשט.

הוא היה מנהל אומנותי של פרויקט טיפול באמנות לילדים נטושים בבתי יתומים ברומניה, הפרויקט פותח בשמונה ערים, במהלך עבודתו פגש את הנסיכה מרגרטה כשהייתה בסיור מטעם הקרן שלה, ב-1996 הם נישאו, ב-2002 סיים את לימודיו במכללה הלאומית להגנה של רומניה ובמכללה בגרמניה, ב-2004 השתתף בתוכנית למנהלים בכירים בתחום הביטחון הלאומי של בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.

ב-1996 הופיע בסרט הצרפתי "Capitaine Conan" וב-2002 הופיע בסרט הצרפתי "Laissez-passer".

ב-1999 פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן העניק לו תואר אישי "נסיך הוהנצולרן-ורינגן", נציגים מטעם בנו של פרידריך האשימו את דודה בשימוש בשם הוהנצולרן ללא רשות, נשיא רומניה טריאן בססקו הביע דעה שלילית על דודה וטען שהוא מזיק לתפיסות הציבור הרומני לגביי המונרכיה.

הוא סיפר בראיון שבתקופת הקומוניזם הוא חי בעולם לא מוסרי, חסר מודלים לחיקוי, ושבו היה קשה להחזיק בעקרונות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משפחת המלוכה הרומנית
רכב פנאי קופה

**רכב פנאי-קופה** (באנגלית: **SUV-Coupe**) הוא מרכב של קרוסאובר עם גג משתפל, המשלב בין מרכב הליפטבק לבין יכולות ה-SUV. כיום מרכב זה משמש דגמי יוקרה כגון מרצדס GLE וב.מ.וו X6, וגם כלי רכב חשמליים מודרניים וסיניים כגון אקספנג G6 וטסלה מודל Y. השם "פנאי-קופה" אינו נכון, כי הרכב מבוסס על מרכב ליפטבק ולא קופה.

## פרטים

* [ממוזער|[אקספנג G6, רכב פנאי קופה חשמלי.]]הדגם הראשון שהשתמש במרכב זה היה סאנגיונג (כיום KG Mobility) אקטיון, שחזר לייצור על ידי KG Mobility בשנת 2024.

* דגם היוקרה הראשון שהשתמש במרכב זה היה ב.מ.וו X6, שהוצג בשנת 2008.

[ממוזער|[ב.מ.וו X6, תמונת דור ראשון.]]

* הדגם החשמלי הראשון שהשתמש במרכב הזה היה טסלה מודל X שהוצג בשנת 2015.

## דגמים

* טסלה מודל Y
* ב.מ.וו X6
* אקספנג G6
* ב.מ.וו X2
* אייווייס U6
* קיה EV6
* אאודי Q4 אי-טרון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:SUV
פנאי קופה
ורוניקה (סרט, 1972)

**ורוניקה** (ברומנית: **Veronica**) הוא סרט ילדים מוזיקלי רומני מ-1972. הוא נשלח לייצג את רומניה בפרס האוסקר לסרט הזר, אך לא נבחר להיות בין המועמדים. הסרט הוקרן ב-2007 בפריז כחלק מפסטיבל הקולנוע הרומני בעיר.

## עלילה
ורוניקה היא ילדה שובבה החיה בבית יתומים. הפיה הטובה נותנת לה תיק קסום שיכול למלא כל משאלה שלה. יש רק תנאי אחד: בעליו חייב להיות טוב, נדיב וידידותי לסובבים אותו. ורוניקה שוכחת את ההבטחה שנתנה לפיה הטובה, ומחליטה לשמור את התיק רק לעצמה. אנוכיותה גורמת לה לאבד את המתנה שקיבלה.

מלאת חרטה, ורוניקה יוצאת לחפש את התיק בעולם האגדות, נכנסת ליער הקסום, ומתחילה מסע של חניכה. שם ורוניקה נתקלת ברשעות, ערמומיות ושקרים, אך היא גם לומדת מהי חברות אמיתית, טוב לב, ואומץ. בעזרת חברים חדשים רבים, היא חוזרת הביתה, חכמה יותר וגם נדיבה יותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים רומניים
קטגוריה:סרטי 1972
תמרה מוסחנובה

**תמרה נחמייבנה מוסחנובה** (ברוסית: **Тамара Нахамиевна Мусаханова**; 31 בינואר 1924 – 27 בפברואר 2014) הייתה פסלת וקדרית סובייטית מקרב יהודי ההרים. הייתה חברה באיגוד האמנים של ברית המועצות לשעבר ובאיגוד האמנים בישראל. כמו כן נשאה בתואר "אמן מצטיין של דאגסטן".

## ביוגרפיה
תמרה מוסחנובה הספיקה לסיים כמה בתי ספר לאמנות בערים שונות. היא החלה את לימודיה בבית הספר הפדגוגי במחצ'קלה, שם פגשה את בעלה, אברם ולדימירוביץ' פרידברג. לאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר לאמנות תעשייתית על שם קלינין במוסקבה, שממנו סיימה את לימודיה בשנת 1949. היא עסקה בפיסול, בציור ובמלאכות אמנות בקרמיקה ובפאיאנס, ולאחר מכן המשיכה את לימודי האמנות שלה באלמטי.

הסצנות ביצירותיה ייצגו ערכים פשוטים של החיים – מסורות לאומיות בעבודה ובפנאי, לבוש וחגים.

מוסחנובה זכתה במדליית „עובד תרבות מצטיין של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית” וכן בהוקרה מטעם איגוד האמנים של רוסיה הסובייטית. היא קיבלה תעודות ודיפלומות על השתתפות בתערוכות אמנות רפובליקניות ועל הישגים בפיתוח האמנות והמלאכה הסובייטיות. רבות מיצירותיה מצויות באוספים של חמישה עשר מוזיאוני אמנות ברוסיה, בהם גלריית טרטיאקוב, מוזיאון דאגסטן לאמנויות יפות, המוזיאון הממלכתי לאמנות המזרח, מוזיאון־אחוזת קוסקובו, וכן באוספים פרטיים ברוסיה, בישראל, בגרמניה, בהממלכה המאוחדת ובארצות הברית.

מאז שנת 1990 התגוררה מוסחנובה בישראל, בחיפה, שם השתתפה באופן פעיל בתערוכות שונות: תערוכה קבוצתית של עולים חדשים „אמנות עולה” (1994), תערוכה קבוצתית בגלריה „צפון” (1998), תערוכת יחיד בחיפה (1998), תערוכה של אמנים מן הקווקז בנתניה (1999), ותערוכה של אמני הקווקז במרכז המוזיקה בתל אביב-יפו (2000), ועוד.

בריאיון עם העיתונאית הישראלית חנה רפאיל אמרה מוסחנובה:

בעלה של מוסחנובה, אברם פרידברג, היה "אמן מצטיין של רוסיה". הוא נפטר בישראל.

לתמרה מוסחנובה ולאברם פרידברג היו שני ילדים: מיכאל פרידברג וליובוב מטאייבה.

אחיה של מוסחנובה, אלברט נחמייביץ' מוסחנוב, היה בעל תואר דוקטור למדעי החקלאות והתגורר בפרברי מוסקבה. אחותה אסיה נחמייבנה מוסחנובה סיימה את לימודיה האוניברסיטאיים בפקולטה לפילולוגיה ועבדה במכון הפדגוגי של מחצ'קלה.

תמרה מוסחנובה נפטרה בשנת 2014. היא נקברה בעיר חיפה, ישראל.

## פרסים
* עובדת תרבות מצטיינת של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
* עובדת אמנות מצטיינת של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של דאגסטן.
* אמנית מצטיינת של דאגסטן.

## מורשת
בדצמבר 2017 נפתחה לאחר מותה במוזיאון דאגסטן לאמנויות יפות במחצ'קלה תערוכת רטרוספקטיבה משותפת עם המוזיאון להיסטוריה של תרבויות ודתות העולם, שהוקדשה לחייה וליצירתה של הפסלת והקרמיקאית הדגסטנית הידועה תמרה מוסחנובה.

זו הייתה תערוכת היחיד השנייה לזכרה של תמרה מוסחנובה. הראשונה נערכה בעיר הולדתה דרבנט.

## קישורים חיצוניים
* יצירותיה של תמרה מוסחנובה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשים מדרבנט
קטגוריה:יהודי ההרים
קטגוריה:אמנים מקרב יהודי ההרים
קטגוריה:פסלים מדגסטן
קטגוריה:פסלים יהודים רוסים
קטגוריה:קדרים רוסים
קטגוריה:קדרים סובייטים
קטגוריה:נשים קדריות
קטגוריה:קדריות
קטגוריה:פסלים סובייטים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
האישה שחלמה על גבר

**האישה שחלמה על גבר** (בדנית: **Kvinden der drømte om en mand**) הוא סרט דרמה פסיכולוגית מ-2010 של הבמאי הדני פר פליי ומהווה הפקת משותפת דנית-שוודית-נורווגית-פולנית. הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע.

## עלילה
קארן היא צלמת אופנה דנית מצליחה, העובדת הרבה שאין לה זמן לבעלה ולבתה. בזמן שהיא עובדת בפריז, היא מבחינה בגבר ברחוב, ומתחילה להימשך אליו מיידית. הגבר הוא מאצ'ייק, פרופסור בבית הספר לכלכלה של ורשה, המגיע לביקור מפולין, והיא תחילה לרדוף אחריו ללא לאות, עד כדיי כך שהיא הולכת אחריו עד ורשה ומתמקמת בדירה ממש מעבר לרחוב מהדירה בה הוא מתגורר עם משפחתו. בעוד שמאצ'ייק מתעודד מן הרומן, הוא עד מהרה מתעייף מקארן ומנסה להתנתק מהקשר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים דניים
קטגוריה:סרטי 2010
הסטודנט ההולל

**הסטודנט ההולל** (בגרמנית: **Der liederliche Student**; באנגלית: **The Debauched Student**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי חרארד ואן הונטהורסט, משנת 1625. מידות היצירה 125 × 156 ס"מ והיא שמורה באוסף הציור ההולנדי של הפינקוטק הישן במינכן.

## תיאור היצירה

בחזית הציור מופיע צעיר השקוע בשתייה ובבילוי, המעדיף חיים של יין, נשים ומוזיקה על פני לימודיו. בידו השמאלית הוא מחזיק כד יין שכבר כמעט התרוקן, בעוד ידו השנייה נפתחת לעבר הצעירה שלצדו. מבטו נתון כולו אל האישה הצעירה המוארת באור חזק, והוא אינו מבחין בדמויות האחרות המופיעות סביבו. ברקע נראים ספרים, שרובם סגורים, וכן שעון חול שכמעט התרוקן, רמז לחלוף הזמן ולבזבוז חייו של הסטודנט.

בצד הסצנה מופיעה צעירה נוספת המצביעה לעבר אישה מבוגרת יותר הנראית ברקע. האישה הזקנה מתוארת כשדכנית הנושאת תינוק בזרועותיה ומתקרבת אל הצעיר. בעוד הסטודנט שקוע בהנאות הרגע ואינו מבחין בה, הצופה מגלה באמצעותה את ההשלכות האפשריות של אורח החיים ההולל המתואר בציור.

## פרשנות
[230px|ממוזער|שמאל|[אהבה מנצחת הכל (קאראווג'ו)|אהבה מנצחת הכל, קאראווג'ו]]
הציור מציג דמות של סטודנט המעדיף חיי הוללות על פני לימוד, מוטיב שהיה מוכר בספרות ובתרבות של התקופה. דמות זו מתוארת כצעיר המבלה תחילה בבזבוז ובהוללות, לאחר מכן מידרדר לעוני ואף עלול להיות מסולק מן האוניברסיטה, אך לבסוף מבין את טעותו. באמצעות הסצנה החושנית והעליזה לכאורה מציג הציור מסר מוסרי על הסכנות שבחיים של יין, נשים והנאות רגעיות במקום לימוד ומשמעת.

בנוסף מופיע בציור ספר פתוח שבו כתוב שיר לטיני קצר. השיר מבטא את בחירתו של הסטודנט להעדיף צחוק, משחקים וחיי אהבה על פני הלימוד, והוא מדגיש את הניגוד בין החכמה המיוצגת על ידי האלה אתנה לבין האל בכחוס ואל האהבה אמור. בכך מתחזקת הפרשנות המוסרית של הסצנה כעימות בין חכמה ומשמעת לבין הנאה ותשוקה.

המוטיב של סטודנט הולל המכלה את כספו, מידרדר לעוני ומסולק מן האוניברסיטהה אך לבסוף מבין את טעותו, מופיע גם בספרות של התקופה ושימש לעיתים קרובות לצורך מסר מוסרי.
סצנות של חבורות עליזות סביב שולחן, הכוללות מוזיקאים, חיילים וגברים ונשים לבושים בהידור, היו מוטיב נפוץ בציור ההולנדי בראשית המאה ה-17. תיאורים מסוג זה נקשרו לעיתים קרובות למשל הבן האובד מן הברית החדשה, המתאר צעיר שבזבז את רכושו בחברת נשים מופקרות.

230px|ממוזער|שמאל|חבורה עליזה או הבן האובד, חרארד ואן הונטרהורסט
220px|ממוזער|ימין|השתיין הצעיר, ואן הונטרהורסט

## השוואות
הציור נקשר ליצירות אחרות של חרארד ואן הונטהורסט העוסקות במוטיבים דומים. בציור **„הבן האובד”** משנת 1623 מופיעות דמויות דומות: הצעיר ההולל, הצעירה המפתה, הנערה בצד הסצנה והשדכנית הזקנה בעלת הרווח בשיניים. הדמיון בין הדמויות מצביע על כך שהציור מציג וריאציה נוספת על נושא ההוללות והשלכותיה.

ניתן לקשר את היצירה גם למסורת הקאראווג'יסטית, ובפרט לציורו של קאראווג'ו „אהבה מנצחת הכל ” משנת 1602, שבו קופידון מתואר כמנצח את הישגי האדם. גם בציור זה מודגשת עליונותן של האהבה והתשוקה על פני החכמה והלימוד.

יצירה נוספת של הונטהורסט בעלת מוטיבים קרובים היא **„השתיין הצעיר”**, שבה מופיע צעיר האוחז בכד יין ולפניו ספר פתוח. גם שם מוצגת התנגשות סמלית בין דמויות אלגוריות הקשורות לאהבה וליין לבין פאלאס, אלת החכמה.

## הערות שוליים

קטגוריה:חרארד ואן הונטהורסט: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:גברים בציור
אצל הסרסורית

**אצל הסרסורית** (באנגלית: **At the Procuress**) הוא ציור שמן על בד מן הסדנה של יאן ואן ביילרט, המתוארך בקירוב לשנת 1630. היצירה נוצרה בארצות השפלה, וממדיה 115.5 × 159 ס"מ. היא מוצגת כיום במוזיאון הלאומי בוורוצלב, במחלקת הציור האירופי מן המאות ה־15–20.

## תיאור היצירה

הציור מתאר סצנה המתרחשת בסביבה המזוהה עם בית בושת, בית הימורים או אולם בילוי, ובה דמויות המתכנסות סביב שולחן. במרכז הסצנה מופיע צעיר הסבור כי רכש את גופה של אישה מושכת בתמורה לתשלום גבוה. בידו הימנית הוא מחזיק כוס גבוהה, ואילו דמות נשית נמוכה המחזיקה ארנק מדגישה את פעולת התשלום ואת ממד הניצול שבמפגש.

הכוס שביד הצעיר מרמזת על הוללותו וטיפשותו, בעוד הארנק שבידי הסרסורית מדגיש את חמדנותה. לבושן התיאטרלי של הדמויות אינו תואם מציאות יומיומית דווקא, אלא מעניק לסצנה אופי כללי ועל־זמני, המדגיש כי מדובר בתיאור טיפוסי של התנהגות אנושית ולא באירוע מסוים.

## פרשנות

סצנות מסוג זה, האופייניות לציירי אוטרכט שהושפעו מקאראווג'ו, מתרחשות לעיתים קרובות בבתי בושת, בבתי הימורים או באולמות בילוי, ומתארות חבורות המתכנסות סביב שולחן. תפקידן היה לשאת מסר מוסרי ברור, שנועד לגנות הרגלים שליליים שהתפשטו בתקופה, בין היתר בעקבות מלחמות ונוכחות שכירי חרב בארצות השפלה, אשר תרמו להתפשטות הזנות.

ציורים אלה שימשו כאזהרה לגברים מפני פיתוי וניצול מצד נשים, העלולים להביא לאובדן רכושם, כבודם ואף לפגיעה בסיכוייהם לישועה נצחית. עם זאת, לצד המסר המוסרי, היצירות משכו את הצופה באמצעות פרטים חושניים ונועזים, היוצרים מתח בין אזהרה מוסרית לבין פיתוי חזותי.

מסורת ציורית זו משלבת בין מסורות הולנדיות מוקדמות, שמקורן ביצירתו של לוקאס ואן ליידן, לבין השפעתו של קאראווג'ו האיטלקי. השפעה זו ניכרת בריאליזם החריף, בוויתור על פירוט דקורטיבי לטובת ביטוי פסיכולוגי ובהדגשת הדרמה באמצעות משחקי אור וצל.

המשמעות של הסצנה בציור נשענת גם על מסורת תיאור משל הבן האובד: צעיר המנהל חיים הוללים, מבזבז את רכושו ומאבד את כבודו. בכך מציגה היצירה את הסכנות הטמונות בחיים של הנאה ותשוקה בלתי מרוסנת.

## השוואות

הציור משתייך למסורת רחבה של תיאורי חבורות עליזות סביב שולחן בציור ההולנדי של המאה ה-17, שבהן משולבים מוזיקה, שתייה ומפגש חברתי. סצנות מסוג זה נקשרו לעיתים קרובות למשל הבן האובד מן הברית החדשה, ותיארו צעיר המכלה את רכושו בחיי הוללות. במסגרת מסורת זו חוזרים מוטיבים של פיתוי, תשלום וניצול, לצד הדגשת ההשלכות המוסריות של ההתנהגות המתוארת.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
ע'ולאם-עלי חדאד-עאדל

**ע'ולאם-עלי חדאד-עאדל** (בפרסית: **غلامعلی حداد عادل**; נולד ב-9 במאי 1945) הוא פוליטיקאי איראני שמרן ויו"ר המג'לס לשעבר. כיום הוא חבר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר. הוא היה הראשון שאינו איש דת בתפקיד יו"ר המג'לס מאז המהפכה האיראנית. בנוסף, הוא התמודד בבחירות לנשיאות 2013 אך פרש ב-10 ביוני, ארבעה ימים לפני הבחירות. הוא חלק מקבוצת השמרנים האיראנים.

## ביוגרפיה
חדאד-עאדל נולד בטהראן ב-9 במאי 1945 למשפחה של אנשי עסקים. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת טהראן ותואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת שיראז. הוא גם מחזיק בתואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טהראן, אותו קיבל בשנת 1975. הוא למד פילוסופיה אסלאמית אצל מורטזה מוטהרי ואצל סייד חוסיין נאסר.

הוא מכהן כחבר במועצה העליונה למהפכה התרבותית באיראן ובמועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר. מאז 1995 הוא מכהן כנשיא השני של האקדמיה לשפה וספרות פרסית. בשנת 2019 קיבל מחברי  את תואר הדמות הספרותית של השנה. הוא גם המנהל הביצועי של קרן האנציקלופדיה האסלאמית.

חדאד-עאדל נשוי לטייבה מהרוזאדה, ולהם בן אחד ושלוש בנות. בתם זהרא חדאד-עאדל נישאה למנהיג העליון של איראן האייתוללה מוג'תבא ח'אמנאי. זהרא נהרגה יחד עם חמיה במהלך ההתנקשות בעלי ח'אמנאי בפתיחת מבצע שאגת הארי.

## קריירה פוליטית
לאחר המהפכה האיראנית הפך חדאד-עאדל לחבר במפלגת הרפובליקה האסלאמית ושירת בתפקידים ממשלתיים רבים, כולל סגן שר התרבות וההכוונה האסלאמית (1979) וסגן שר החינוך (1982–1993).

הוא כיהן במג'לס במשך שלוש עשרה שנים, במשך ארבע כהונות. הוא דורג רשמית כמועמד ה-33 של טהראן בבחירות לפרלמנט בשנת 2000 וקיבל את מירב הקולות מטהראן ארבע שנים לאחר מכן. הוא זכה לתמיכת  והפך ליושב ראש הפרלמנט לשנה אחת החל מ-6 ביוני 2004, עם 226 קולות מתוך 259. בשנים 2008 עד 2026 שימש כיועץ למנהיג העליון עלי חמינאי. ב-2012 התמודד שוב לתפקיד יושב ראש המג'לס, אך הפסיד.

כיושב ראש הפרלמנט, חדאד-עאדל גינה את הפיצוצים במסגד אל-עסכריה בשנים 2006 ו-2007. הוא הוסיף כי על מדינות האסלאם לקדם סולידריות באמצעות הבטחת אחדות וביטחון מול אויבים משותפים. בינואר 2008 ביקר בקהיר לשיחות עם הנשיא דאז חוסני מובארכ, מה שהפך אותו לבכיר הראשון בפרלמנט האיראני שניהל שיחות בדרג בכיר עם עמיתיו המצריים לאחר המהפכה.

### מועמדות לנשיאות
באוקטובר 2012 הקים חדאד-עאדל קואליציה שנקראה 2+1 יחד עם מוחמד באקר קאליבאף ועלי אכבר ולאיתי, לקראת הבחירות לנשיאות איראן 2013. הוא משך את מועמדותו כמה ימים לפני הבחירות, ואמר בהצהרה שפורסמה בסוכנות הידיעות מהר: "עם פרישתי אני מבקש מהעם היקר לשמור בקפדנות על הקריטריונים של המנהיג העליון של המהפכה [חמינאי] כאשר הם מצביעים למועמדים". הוא לא תמך באף מועמד אחד, אך קרא לניצחון שמרני קיצוני.

חדאד-עאדל הוא חבר בכיר בארגון הגג השמרני ברית בוני איראן האסלאמית, וכן ב (JAMNA) ונחשב קרוב ל ול.

### תוצאות במערכות הבחירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:סופרים איראנים
קטגוריה:איראנים שמחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה עליהם סנקציות
קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:עלי ח'אמנאי
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1945
מחוז שטיינבורג

מחוז **שטיינבורג** (בגרמנית: **Steinburg**) הוא מחוז במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. בירת המחוז היא איצהו.

## גאוגרפיה
המחוז מישורי ברובו. גבולו הדרומי הוא נהר האלבה, סמוך למקום בו הוא נשפך אל הים הבלטי, ובנוסף עובר דרכו נהר השטר , יובל של האלבה.

רוב השטחים העירוניים במחוז הפכו לפרברים של המטרופולין של המבורג.

## היסטוריה
שם המחוז נגזר מטירה מימי הביניים בשם שטיינבורג, שממנה התנהל שלטון מקומי הכפוף לדוכסי הולשטיין. טירה זו מוזכרת לראשונה בשנת 1307, והיא ננטשה ונהרסה בשנת 1630. עם זאת, שטיינבורג נותרה שם האזור, ומרכזה החדש הפך לגליקשטאדט לפני שעבר בהדרגה לאיצהו.

כאשר שלזוויג-הולשטיין הפכה לפרובינציה של פרוסיה בשנת 1867, הוקם מחוז שטיינבורג. גבולותיו נותרו ללא שינוי עד 1970, אז צורפה לשטיינבורג העיר שנפלד.

## חלוקה מנהלית
להלן רשימת הערים במחוז:

שאר היישובים במחוז מאוגדים ב-7 נפות ().

## קישורים חיצוניים

* 

שטיינבורג
דבורה אייזנברג

**דבורה אייזנברג** (באנגלית: **Deborah Eisenberg**, נולדה ב-20 בנובמבר 1945) היא סופרת אמריקאית. כיהנה כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת קולומביה.

## ילדות ונעורים
אייזנברג נולדה בווינטקה, אילינוי, ארצות הברית, למשפחתה יהודית שמוצאה ממזרח אירופה. היא גדלה בפרבר של שיקגו, ובשנת 1966 עברה לעיר ניו יורק.

## קריירה
בשנת 1969 סיימה תואר ראשון במדעי הרוח בניו סקול. בשנת 1973 החלה לעבוד כעוזרת עריכה בכתב העת "The New York Review of Books", ובמקביל עבדה כמלצרית. את סיפורה הראשון "Days" כתבה בגיל 30 כדרך להתמודד עם גמילה מעישון. היא לא פרסמה אותו, אך הראתה אותו לידיד שהיה מנהל תיאטרון בניו יורק, והוא ביקש ממנה לכתוב מחזה. המחזה "פסטורלה" הוצג בניו יורק בשנת 1982 וזכה להצלחה, ולאחריו התמידה בכתיבת סיפורים קצרים. הסיפור הראשון שלה שראה אור היה "Flotsam" שפורסם ב"ניו יורקר" בספטמבר 1984.

אייזנברג לימדה ספרות באוניברסיטת וירג'יניה מ-1994 עד 2011, ולאחר מכן לימדה כתיבה יוצרת לתואר שני באוניברסיטת קולומביה, שם הייתה פרופסור מן המניין.

## כתיבתה
סיפוריה של אייזנברג עוסקים במערכות יחסים בין בני אדם ומעלים שאלות מוסריות מורכבות. ברבים מסיפוריה מוטמעת ביקורת חברתית ופוליטית. דבר זה בולט במיוחד באוסף סיפוריה "תחת הרגימנט המוטס ה-82" שנכתב לאחר סיור שערכה בהונדורס ואל סלוודור כדי להתרשם מהשפעת פעילות צבא ארצות הברית על מדינות אלה.

אייזנברג פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת ספרותיים, בהם "The New York Review of Books", "הניו יורקר" ו"The Yale Review". חלקם ראו אור במספר אסופות. כמו כן כתבה חלק מהתסריט לסרט "הכל דיבורים" של סטיבן סודרברג.

היא קיבלה מספר פרסים ספרותיים על יצירתה, בהם מלגת גוגנהיים. קיבלה שש פעמים את פרס או. הנרי לסיפור קצר.

## חיים אישיים
אייזנברג מתגוררת בשכונת צ'לסי בניו יורק, עם וולאס שון, בן זוגה משנת 1971. היא מוזכרת על ידו מספר פעמים בשם "ידידתי הוותיקה דבי" בסרט "הארוחה שלי עם אנדרה" (משנת 1981), וגם מופיעה בו בהופעת קמע כאחת הסועדות במסעדה בתחילת הסרט. שיחקה גם במספר תפקידים קטנים בסרטים אחרים.

## ביבליוגרפיה
### אסופות סיפורים
* **עסקאות במטבע חוץ**, 1986
* **תחת הרגימנט המוטס ה-82**, 1992
* **מסביב לאטלנטיס**, 1998
* **דמדומי גיבורי העל**, 2006
* **הברווז שלך הוא הברווז שלי**, 2018

### אוספי אסופות
* **הסיפורים (עד כה) של דבורה אייזנברג**, 1997; מאגד את שני ספריה הראשונים.
* **אוסף הסיפורים של דבורה אייזנברג**, 2010; מאגד את ארבעת ספריה הראשונים.

בנוסף לאוספים, סיפוריה של אייזנברג ראו אור בכתבי עת ספרותיים ובאסופות של סיפורים קצרים מאת מגוון מחברים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:זוכי פרס או. הנרי
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות ניו סקול
קטגוריה:בוגרי ניו סקול
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
דיוקן מריה לואיסה מפארמה

**דיוקן מריה לואיזה מפרמה, נסיכת אסטוריאס** הוא ציור שמן על בד מאת אנטון רפאל מנגס משנת 1766, שנוצר לרגל נישואיהם של יורשי העצר הספרדיים, קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. מריה לואיסה הייתה בתו של פליפה, דוכס פארמה, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, ונכדתם של פליפה החמישי ולואי החמישה עשר, מלך צרפת. היא שימשה לימים כמלכת ספרד בין השנים 1788–1808. הציור משתייך למסורת דיוקנאות החצר של התקופה ונכלל באוסף המלכותי הספרדי, שם תועד בארמון המלכותי החדש במדריד בשנת 1794.

## תיאור היצירה

הנסיכה מתוארת בלבוש אלגנטי הכולל שמלה בהירה המעוטרת בפרחים ירוקים ולבנים ובעלת מחשוף פתוח. על חזה מונח אות מסדר הצלב הכוכבי של האימפריה הקדושה, ומתחת לתסרוקתה נראות סיכות יהלום קטנות. היא עונדת עגילים ארוכים ושרשרת יהלומים מפוארת, וכן צמיד פנינים על ידה הימנית. ביד זו היא מחזיקה שני פרחי ציפורן, בעוד בידה השמאלית היא אוחזת במניפה סגורה ובצמיד פנינים נוסף הכולל מיניאטורה. מכלול התכשיטים והאביזרים מדגיש את מעמדה הרם ואת יוקרתה החצרונית.
הדמות מוצבת לצד מעקה עץ הנפתח אל נוף רחב של פארק מיוער הכולל גבעה ותעלת מים. בצד שמאל של הקומפוזיציה מוצב אגרטל אבן גדול המכיל פרחים וענפים, המשמש כאלמנט המחזק את תחושת העומק והפרספקטיבה של הציור. שילוב הדמות עם הנוף הפתוח והאדריכלות הקלה של המעקה יוצר מרחב מדורג המדגיש את מיקומה המרכזי של הנסיכה בתוך הסביבה.

בעת ציור הדיוקן הייתה מריה לואיזה בת חמש־עשרה בלבד. תווי פניה המוצגים ביצירה טרם משקפים את השינויים שחלו בה בשלב מאוחר יותר של חייה, כאשר איבדה את שיניה; שינוי זה השפיע על הבעתה והשתקף בדיוקנאות מאוחרים יותר שלה.

## פרשנות

הדיוקן מציג את מריה לואיזה כדמות בעלת אופי חזק והשפעה ניכרת על סביבתה. היא עיצבה את התנהלותו של בעלה וסללה את הדרך לעלייתו המהירה של מנואל גודוי, אשר השפעתו הפוליטית הייתה משמעותית בתקופת שלטונו של קרלוס הרביעי. התפתחויות אלה השפיעו על מהלך האירועים באותה תקופה ובטווח הארוך תרמו להדחתו של המלך.

מבחינה סגנונית, היצירה מהווה דוגמה מובהקת לדיוקן חצר מאת מנגס. היא שומרת על אלגנטיות מתקופת הרוקוקו, המתבטאת בעידון הלבוש והקישוטים, אך במקביל מציגה קפדנות צורנית ומושגית המקדימה את עקרונות הנאו־קלאסיציזם. שילוב זה בין עידון דקורטיבי לבין משמעת צורנית מצביע על שלב מעבר בין שני סגנונות אמנותיים.

## השוואות

לדיוקן זה ידועות גרסאות והעתקות שונות, ואחת מהן מצויה באוסף מוזיאון הפראדו (P2206). בנוסף, דיוקנאות מאוחרים יותר של מריה לואיסה, שנוצרו כאשר הייתה מלכה, משקפים את השינויים שחלו במראה פניה ואת ההבעה שנוצרה לאחר שאיבדה את שיניה, ובכך מאפשרים השוואה בין ייצוגה כנסיכה צעירה לבין דימויה המאוחר.

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
אל הינדי

**אל הינדי** הוא שם משפחה ממקור ערבי.

קטגוריה:שמות משפחה ערביים
זהרא חדאד-עאדל

**זהרא חדאד-עאדל** (בפרסית: **زهرا حدادعادل**; סביבות 1979 – 28 בפברואר 2026) הייתה אשתו של מוג'תבא ח'אמנאי, המנהיג העליון השלישי של איראן, שנבחר שמונה ימים לאחר שהיא נהרגה במהלך ההתנקשות בעלי ח'אמנאי במסגרת מבצע שאגת הארי. היא נהרגה לצד חמיה, המנהיג העליון השני של איראן, עלי ח'אמנאי.

## ביוגרפיה
### ראשית חיים
זהרא חדאד-עאדל נולדה בשנת 1979 או 1980 לע'ולאם-עלי חדאד-עאדל, פוליטיקאי שמרן מהזרם השמרני באיראן. ע'ולאם-עלי חדאד-עאדל היה חבר במפלגת הרפובליקה האסלאמית בין השנים 1980 ל-1987. הוא שימש כיועץ לאייתוללה עלי ח'אמנאי, ומילא מספר תפקידים ממשלתיים, בהם שר התרבות וההכוונה האסלאמית ב-1979, וסגן שר החינוך מ-1982 עד 1993. כמו כן, כיהן כחבר בפרלמנט האיראני מ-2000 עד 2016, וכיושב ראש הפרלמנט של איראן מ-2004 עד 2008. כיום הוא מכהן כחבר במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר מאז 2012, לאחר ששירת בה בעבר מ-2002 עד 2004.

### נישואים ומשפחה
לאחר שסיימה את השכלתה התיכונית ב-1997, פנתה חמותה לעתיד, מנסורה ח'וג'סתה באקר-זאדה, למשפחתה של חדאד-עאדל כדי לארגן נישואי תועלת (שידוך) בינה לבין בנה מוג'תבא ח'אמנאי, בשל מעמדו הפוליטי של אביה. רשת יורוניוז תיארה את הנישואים המוצעים כמהלך "שיצר את מה שמשקיפים רבים ראו כברית אסטרטגית בין לשכת המנהיג העליון לבין הפלג הטכנוקרטי-תרבותי השמרני בתוך הממסד הפוליטי". בני הזוג נישאו ב-1999.⁠ בשל מוצאה ונישואיה, נחשבה זהרא חדאד-עאדל לדמות חשובה בפוליטיקה של איראן.

לחדאד-עאדל ולבעלה נולדו שלושה ילדים: בן בשם מוחמד אמין (יליד 2007), אחריו בת בשם פאטמה סאדאת, ולאחר מכן בנם השני מוחמד באקר. נפוצו שמועות כי בשל בעיות פוריות, ילדה הראשון מוחמד אמין נולד בלונדון "בעלות של למעלה ממיליון פאונד", לאחר שנסעה לבריטניה עם בעלה בליווי צוות אבטחה וביטחון מלא. חדאד-עאדל הכחישה שילדה הראשון נולד בלונדון, והצהירה כי כל שלושת ילדיה נולדו בבית חולים בטהראן "בעלות של 500,000 טומאן", כאשר הרופאה המטפלת הייתה חברת המג'לס מרזייה וחיד דאסתג'רדי.

### מותה
על פי הודעת ממשלת איראן ב-2026, חדאד-עאדל נהרגה במהלך ההתנקשות בעלי ח'אמנאי. בתקיפה נהרגו גם קרובי משפחתה: חמיה המנהיג העליון עלי ח'אמנאי, גיסתה בושרא ח'אמנאי ובתה זהרא מוחמדי גולפאיגני, וכן גיסה מסבאח באקרי כני, בעלה של הודא ח'אמנאי. גורמים שמרנים באיראן רואים בה ובבני משפחתה שנהרגו בתקיפות כ"קדושים מעונים".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עלי ח'אמנאי
קטגוריה:אישים שנהרגו במבצע שאגת הארי
קטגוריה:איראניות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:נפטרות ב-2026
סוכנות הידיעות מהר

**סוכנות הידיעות מהר** (בפרסית: **خبرگزاری مهر**; באנגלית: **Mehr News Agency**, בראשי תיבות באנגלית: **MNA**) היא סוכנות ידיעות חצי-רשמית הממומנת על ידי ממשלת איראן. מטה הסוכנות נמצא בטהראן, והיא נמצאת בבעלות ארגון הפיתוח האסלאמי של ממשלת איראן. "מהר" מפרסמת את כל התוכן באתרה תחת רישיון Creative Commons (ייחוס 4.0 בין-לאומי).

## היסטוריה ופרופיל
הסוכנות, שהוקמה ב-22 ביוני 2003, היא סוכנות הידיעות הרב-לשונית ביותר (המשדרת חדשות ותמונות בשש שפות) ברפובליקה האסלאמית של איראן. המנכ"ל והמנהל הכללי הראשון שלה היה פרויז איסמעילי, והמנכ"ל והמנהל הכללי הנוכחי הוא מוחמד מהדי רחמתי. מנהל הסוכנות נבחר על ידי המנהיג העליון של איראן.

לסוכנות יש חמישה מרכזים אזוריים ברחבי איראן: בצפון, בדרום, במרכז, במזרח ובמערב.

נכון לעכשיו, הסוכנות מפעילה כתבים עצמאיים וכתבים קבועים באירופה, אמריקה הדרומית, טורקיה, מזרח אסיה, וכן בכמה מדינות חוף במפרץ הפרסי ובמדינות מדינות חבר העמים, והיא פועלת להרחיב את פריסתם ברחבי העולם.

הסוכנות משדרת חדשות ותמונות בשש שפות: פרסית, אנגלית, ערבית, טורקית, אורדו וכורדית.

עם צוות המונה למעלה מ-300 כתבים וצלמים הפרוסים ב-30 ממחוזות המדינה, הסוכנות מספקת את סיקור החדשות הרחב ביותר באיראן.

## שיתוף פעולה בינלאומי
סוכנות הידיעות התקבלה כחברה ה-40 בארגון סוכנויות הידיעות של אסיה והאוקיינוס השקט (מוכר בראשי תיבות באנגלית: OANA) באספה הכללית ה-13 שנערכה בג'קרטה, אינדונזיה, בשנת 2007. בשנת 2009, הסוכנות אירחה את ישיבת הוועד המנהל ה-31 של OANA ואת הישיבה ה-25 של קבוצת מומחי העריכה והטכניקה (ETEG). היא גם לקחה חלק פעיל בשתי פסגות בינלאומיות — פסגת התקשורת העולמית בשנת 2009 בבייג'ינג, סין, ובקונגרס פסגת OANA בשנת 2010 בסיאול, קוריאה הדרומית.

בנוסף, הסוכנות השתתפה כאורחת מיוחדת בקונגרס העולמי השלישי של סוכנויות הידיעות (ראשי תיבות באנגלית: NAWC) שהתקיים בארגנטינה בין ה-19 ל-23 באוקטובר 2010.

מהר גם השתתפה באספה הכללית של OANA באיסטנבול בנובמבר 2010, ובישיבות ה-26 של ETEG וה-32 של הוועד המנהל של OANA באולן בטור ביוני 2011.

על פי דו"ח מזכירות OANA שהוגש לאספה באיסטנבול, סוכנות הידיעות מהר, החברה בארגון מאז 2007, דורגה במקום השני מבין הסוכנויות החברות בארגון במספר הידיעות והתמונות שפורסמו באתר האינטרנט של הארגון. מהר יזמה את עיצוב הדגל של OANA, והארגון, שציין 50 שנה להיווסדו, אימץ אותו.

## ביקורת
בשנת 2006, סוכנות הידיעות מהר תוארה על ידי ההליגה נגד השמצה כ"מגפון עבור מכחישי שואה ידועים לשמצה", לאחר שפרסמה ראיונות עם ארתור בוץ, פול פרום, מארק ובר, פרידריק טובן ורובר פוריסון.

## ראו גם
* מדיה באיראן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוכנויות ידיעות
קטגוריה:איראן: תקשורת
עלמה קבלירו

**עלמה קבלירו** (נולדה ב-28 בדצמבר 2002) היא שחקנית, עיתונאית ויוצרת תוכן ישראלית. מוכרת בעיקר בזכות גילום דמותה של דניאלה "דני" ברק בסדרת הנוער "הבאר" של כאן חינוכית, וכן בזכות עבודתה כמגישה ועורכת במערכת החדשות "Yomi News".

## ביוגרפיה
קבלירו נולדה ב-28 בדצמבר 2002 בירושלים. בין השנים 2014–2017 למדה תיאטרון ומחול בבית הספר "בוסתן".

בשנת 2021 שובצה למדור הפקות של ענף תרבות בצה"ל, שם שירתה עד שנת 2023 ועסקה בתחומי היצירה והתוכן הצבאי.

בשנת 2022 השלימה לימודי עריכה ופוסט-פרודקשן באוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2024 החלה את לימודיה לתואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. לצד לימודיה, קבלירו מתחזקת קריירה מקצועית כעיתונאית וכיוצרת תוכן במערכת החדשות הדיגיטלית "Yomi News", שם היא משמשת כמגישה ועורכת המנגישה תוכני אקטואליה לקהל צעיר.

## קריירה
ב-2020 השתתפה בתפקיד ראשי בסדרה "הבאר" (כאן חינוכית), עליו קיבלה מועמדויות לפרסי "פרוגי" כפריצת השנה ושחקנית אהובה. ב-2024 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקצר "מקבילים" שהוקרן בפסטיבל ירושלים.

קבלירו ביימה וערכה וידאו קליפים לאמנים שונים, כגון "שיר לנטע" ו"קיפוד" של ניר כנען ו"למה את?" של ילד, והייתה אחראית על העיצוב האמנותי של וידאו קליפים כגון "מה אני עושה לא בסדר" של ניר כנען ו"מספיק" של נועם קלינשטיין. כמו כן, הייתה אחראית לעיצוב האמנותי של הסרט הקצר "זיכרון אשר דוהה", אשר היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.

קבלירו פועלת כעורכת ומגישה במערכת החדשות הדיגיטלית "Yomi News", שם היא יוצרת תוכן אקטואלי לקהל צעיר.

## קישורים חיצוניים
* 
*דף המשתתפת של עלמה קבלירו באתר כאן
*כרטיס שחקנית - סוכנות

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2002