open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הכנסת העתיק במעון

שמאל|ממוזער|250px|מראה כללי של הפסיפס
250px|ממוזער|250px|קטע מרצפת הפסיפס
250px|ממוזער|250px|עותק מרצפת הפסיפס עבור בית הנשיא מאת נעמי הנריק
**בית הכנסת העתיק** שוכן ב**חורבת מעון** (ערבית **חרבת אל-מעין**) שהיא אתר ארכאולוגי השוכן ליד צומת מעון, ממזרח לקיבוץ נירים שבנגב הצפון-מערבי וכ-20 ק"מ מדרום לעזה.

במקום שכן יישוב יהודי בשם מעון המזוהה עם "מנואיס" שבמפת מידבא. היישוב הגיע לשיאו בתקופה הביזנטית במאות ה-5 וה-6, אולם למעט שרידי בית כנסת, כל שנותר ממנו הוא בור מים ושני מבנים. בית הכנסת נחשף בעת סלילת הכביש הסמוך בשנים 1957-1958. אורכו של המבנה 17 מטרים ורוחבו 15 מטרים. תקרתו הייתה עשויה קורות עץ וטין, והיו בו שלוש סיטראות שביניהן הפרידו שתי שדרות ובכל אחת מהן ארבעה עמודים. באמצע המאה ה-6 נפרץ הקיר הצפון-מזרחי של מבנה בית הכנסת והותקן בו אפסיס הפונה לכיוון ירושלים.

המבנה ידוע בעיקר בזכות רצפת הפסיפס הצבעונית שבו, שהשתרעה על פני אולם התווך שלו. אורכה של הרצפה עמד על 10.2 מטרים ורוחבה היה 5.4 מטרים, אך רק מחציתה המערבית השתמרה. בפסיפס נראית גפן שענפיה יוצאים מתוך אמפורה ונושאים 55 עיגולים ב-11 שורות, שבתוכם פירות ובעלי חיים. בחלקו התחתון של הפסיפס נראה טווס ובחלקו העליון מנורת שבעת קנים, שני אריות, סמלו של שבט יהודה, וכן שני עצי דקל, שופר, לולב, אתרוג וסמלים יהודיים נוספים. כתובת בארמית שרדה בחלקה והיא מציינת את מממני הפסיפס ומברכת את הקהילה כולה:

כלומר "זכורים לטוב כל בני הקהילה שעשו פסיפס זה. וכן דאישין, תומה ויהודה שתרמו סך שני דינרים". על הרצפה נמצאו מספר ממצאים נוספים ובהם מטבעות, חפצים שהיו ככל הנראה חלק מארון הקודש, קמעונות ושברי נרות חרס וזכוכית.

רצפת בית הכנסת דומה בסגנונה לרצפת פסיפס שהתגלתה בשרידי כנסייה בחירבת שלאל, כיום בגן לאומי אשכול, כתשעה ק"מ ממזרח למעון. חיילים אוסטרליים גילו את הפסיפס בחירבת שלאל במלחמת העולם הראשונה ב-17 באפריל 1917, והוא הועבר לקנברה בירת אוסטרליה, ושובץ שם באנדרטת המלחמה של אוסטרליה. על גבי הפסיפס בשלאל נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 או 562 לספירה. ייתכן ששני הפסיפסים הורכבו על ידי אותו האמן בשליש השלישי של המאה ה-6. 

רצפת פסיפס מעוטרת מאותה תקופה נמצאה גם בכנסייה ביזנטית ליד כיסופים. כנסייה זו כמו בית הכנסת במעון היו חלק מההתיישבות הצפופה שהתקיימה בתקופה זו, באזור שבין עזה לבאר שבע.

[ממוזער|250px|[המנורה|מנורת שבעת קנים, שופר, לולב ואתרוגים מפסיפס בית הכנסת הופיעו בשטר של 50 לירה ישראלית]]
רצפת בית הכנסת במעון ניזוקה עם השנים, וב-2006 היא הועברה לשיקום במעבדות השימור במוזיאון רוקפלר בירושלים. בשנת 2009 הוחזרה הרצפה למקומה ומעליה הוקמה סככה. בשנת 1957 נתבקשה האמנית נעמי הנריק להכין עותק של הפסיפס עבור בית הנשיא.

## לקריאה נוספת
* צבי אילן: 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד, 1975
* ד' בר"ג, "מעון, (נירים)", **[[האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל]]**, כרך ג' ע' 969-968 בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת שעומדים בחורבנם
מעון
מעון
מעון
מעון
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:נירים
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
המוקיון

**המוקיון** הוא ספרו של חתן פרס נובל היינריך בל הרומן מתרחש בגרמניה של שנות השישים. הספר ראה אור בגרמנית בשנת 1963 ותורגם לעברית בשנת 1971 בהוצאת מסדה.

## תקציר העלילה
הרומן המתאר את קורותיו של האנס שניר, צעיר גרמני המתפרנס מהופעות כמוקיון ברחבי גרמניה. דמותו של האנס מעט דחויה מהחברה בה הוא חי. משפחתו האמידה והמתורבתת הוקיעה אותו מקרבה, חברתו לחיים נטשה אותו לטובת הדת הקתולית, ומעמדו המקצועי בשפל המדרגה. הזמנות להופעות מתבטלות, מצבו הכספי בכי רע, ופציעה בברכו מעמידה אותו בחוסר אונים פיזי.
עם כל זאת, שומר האנס על חדות מחשבתו והביקורתיות שלו כלפי החברה בה הוא חי והצביעות שבה, כראוי לתפקידו כמוקיון בסגנון חצרות ימי הביניים. את הקתולים הוא מתעב על ש"גנבו" ממנו את אשתו (על אף שטרם נשא אותה לאישה). למשפחתו אינו סולח על קרירותה, קמצנותה והתנהלותה במהלך מלחמת העולם השנייה. 

במהלך היממה בה מתרחש הסיפור, מחדש האנס, ולו לשיחה בודדה, את קשריו עם מכריו הוותיקים ובני משפחתו, וסוגר עם כולם חשבונות ישנים. האנס משוחח עם מכריו בטלפון. אינו פוגש אותם פנים אל פנים.

את הוריו הוא מאשים בקמצנות ומותה של אחותו היינרייטה בת ה-16, שנשלחה בעודו בן 10 לשרת שירות אזרחי (במסגרתו נהרגה מהפצצות בעלות הברית), 
הוא מאשים את הוריו בצביעות בכל מה שנוגע למפלגה הנאצית. ובמותה של אחותו הנערצת. יותר מכל סופגים מכריו הקתולים, שגזלו ממנו את נערתו, אותם הוא מאשים בצביעות.

הספר הוא ספר אהבה של אדם יחיד. אהבה אבודה של אדם שמקפיד על ערכים אוניברסלים לאישה שמרנית שדוגלת בדוגמות של הכנסייה.

הסופר מציב מראה מול החברה על היותה חברה צרכנית. באותה תקופה בה ניכתב הספר היה שגשוג כלכלי בגרמניה. החברה הגרמנית מתכחשת לעברה שכחה את ההיסטוריה. 

משמעות האהבה בספר היא זיכרון של הפרטים של האהובה ושל המולדת. האוהב רואה את הפגמים ומכיר בהם.

## לקריאה נוספת
* **המוקיון**, תרגם בצלאל וכסלר, הוצאת מסדה, 1971.
* **המוקיון**, תרגם, חנן אלשטיין, הוצאת אחוזת בית, 2025.

## קישורים חיצוניים
* 
*  

קטגוריה:ספרי 1963
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
המבורג (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
כריסטיאן מורגנשטרן

שמאל|ממוזער|200px|שירי גרדום - כל עמודי הספר, לחיצה על הקובץ מאפשרת הגעה לכל העמודים
**כריסטיאן אוטו יוזף וולפגנג מורגנשטרן** (בגרמנית: **Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern**; 6 במאי 1871, מינכן – 31 במרץ 1914, מראנו) היה משורר, סופר ומתרגם גרמני.

## תולדות חייו ויצירתו
מורגנשטרן נולד במינכן, בממלכת בוואריה שאך הצטרפה לקיסרות הגרמנית, לאב פרוטסטנטי ולאם קתולית. אביו וסבו היו ציירים, דבר שהיה לו בוודאי השפעה על מילון הסמלים והדימויים של הבן, שהם ציוריים מאוד. עיסוקיו של האב כמורה לציור הביאו אותם לברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). אף שמורנשטרן היה משפטן בהכשרתו, הוא לא עסק בכך; את חייו הקדיש לספרות, לשירה ולתרגום מנורווגית לגרמנית (איבסן, קנוט האמסון, סטרינדברג ואחרים). מורגנשטרן נפטר משחפת, שממנה סבל בערוב ימיו.

ב־1905 פורסם בגרמניה ספרון שירים דק ובו ארבעים ושנים שירים בשם **שירי גרדום** *([[:en:Galgenlieder|Galgenlieder]])*. שמו של הספר, נושאי השירים וסגנונם היו מוזרים, וכך גם צורתם הלשונית וההומור המיוחד להם. הרעיונות המשונים הוצגו בהם באמצעות עולם דמיוני, מטורף למדי, המאוכלס בדמויות אנושיות, בבעלי חיים, ביצורי־כלאיים משונים, בחפצים, בקולות. רוב השירים האלה הם מסוגת שירי האיגיון (נונסנס). המבקרים והמו"לים הסתייגו למדי, אך הציבור קיבל את השירים בהתלהבות והם נחלו הצלחה עצומה. שלוש־עשרה מהדורות יצאו בחייו של מורגנשטרן, חרף העובדה שמת בגיל צעיר. **שירי גרדום** הפכו לקלאסיקה של השירה הגרמנית. הם נלמדים בבית הספר, וכל דובר גרמנית זוכר מהם משהו בעל־פה.

שירתו ה**תקנית** של מורגנשטרן נזכרת לרוב יחד עם בני זמנו רילקה,  והוגו פון הופמנסתאל, אך היו אלה "שירי הגרדום" שפרסמו אותו. פרסום זה לא חרג מגבולות הארצות הדוברות גרמנית, אולי משום שבסיס עיקרי לשירי הגרדום היא הלהטוטנות הלשונית, העושה שימוש בכל אחד ממאפייני המילה – בתוכן, בצורה הדקדוקית, בפונטיקה ואף בצורה הגרפית. שירה זו רווית לשון נופל על לשון ודימויים צורניים שונים, ומאחר שהיא חרוזה ושקולה, היא מהתלת במתרגמים.

בין שירי הגרדום מצויים גם כאלה שחבויים בהם רמזים לרעיונות עמוקים יותר מסתם שובבות נערית, ובעיקר אלה שבהם מככבים גיבורים אנושיים בשם פלמשטרום, פון קורף והדודה קונקל. על שירי הגרדום נכתבו לא מעט מחקרים ספרותיים. רבים ניסו לחפש את מקורות ההשפעה ואת הפירוש לסמלים ולדימויים השונים.

בשנת 1932 הוציאה אשתו לאור מהדורה מורחבת בשם "כל שירי הגרדום" (Alle Galgenlieder).

## יצירתו בתרגום לעברית
בעברית יצאו לאור שני תרגומים מ"שירי גרדום" שלו, מאת דן דאור (בהוצאת חרגול, עם איורים מאת נעם נדב) ומאת רוני רייך (בהוצאת כרמל); תרגומים אלה יצאו לאור שניהם בשנת 2004, וללא קשר בין המתרגמים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:מתרגמים גרמנים
קטגוריה:בוואריה: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1871
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1914
אהרן קמפינסקי

**אהרן קֶמפינסקי** (26 בינואר 1939 – 2 ביולי 1994) היה פרופסור לארכאולוגיה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
קמפינסקי נולד ב-1939 בנהריה. למשפחה ממוצא יקי. אביו היה אדריכל.

את לימודיו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים: בשנת 1962 סיים תואר בוגר בארכאולוגיה והיסטוריה, ב-1967 קיבל תואר מוסמך בארכאולוגיה ואשורולוגיה וב-1975 קיבל תואר דוקטור בארכאולוגיה, על דיסרטציה בנושא "ארץ-ישראל וסוריה בשלבה האחרון של תקופת הברונזה התיכונה 2 ב: 1650–1550 לפנה"ס)"; ספרו על העיור בארץ ישראל באלף השלישי לפנה"ס הוא סיכום של עבודה זו שלו. לאחר סיום לימודיו התמחה בגרמניה בתרבויות המזרח הקדום עם דגש על תרבויות אשור וחתים.

בשנת 1965 ערך חפירות בירור סטרטיגרפיות, יחד עם מורו-עמיתו המהנדס עמנואל דונאייבסקי, במגידו ובחצור. למגידו חזר פעם נוספת במשלחת של פרופ' יגאל ידין. חפירה נרחבת ערך יחד עם עמיתים מגרמניה בתל משוש שבבקעת באר-שבע, בתל בית העמק ובתל ערני שליד קריית גת. בחפירותיו האחרונות, שניהל מאז 1986 ועד למותו, בתל כברי שבגליל המערבי, העלה ממצאים חשובים שפתחו צוהר רחב לקשרים שבין ארץ ישראל ובין העולם האֵגאי-המינואי באלף השני לפנה"ס.

קמפינסקי היה מדען בעל נטייה לביקורתיות מדעית ללא פשרות, אותה ביטא בכתב ובעל פה. כך למשל, היה נגד זיהוי המבנה שנחשף בהר עיבל עם המזבח שבנה יהושע בן נון כמסופר במקרא, ונגד ייחוס רימון השנהב שרכש מוזיאון ישראל, למקדש לאלוהי ישראל בירושלים. לחלק אחר של ביקורתו הנוקבת היה צביון של מאבק נגד דעות קדומות, ניצול של מידע ארכאולוגי לצרכים פוליטיים לאומניים וכן מאבק בממסד הארכאולוגי, שנכנע, לדעתו, לחוגים החרדיים בעניין חפירת קברים, סחר בעתיקות וכיוצא בזה.

הקים את אגודת הארכאולוגים, שבה היה הכוח המניע. במסגרתה הקים במה נוספת לפרסומים בתחום הארכאולוגיה: כתב העת "ארכיאולוגיה". כתב העת הפיק רק 4 חוברות, ולאחר מותו פסקה פעילות זו.

לבקשתו נקבר קמפינסקי בבית העלמין בכברי הסמוך לתל כברי, שבו ראה את אחד משיאי עבודתו המדעית הארכאולוגית.

## ספריו

* **מגידו עיר מדינה כנענית ומרכז ממלכתי ישראלי**, הוצאת הקיבוץ המאוחד החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה
* אהרן קמפינסקי ורבקה גונן, מבוא לארכיאולוגיה של ארץ-ישראל יח' 6–7, האוניברסיטה הפתוחה

* 'Kempinski, Aharon,' in: *Who's who in biblical studies and archaeology*, 1993, p. 150.


## ספר זיכרון
* אליעזר אורן ושמואל אחיטוב (עורכים), **ספר זיכרון לאהרון קמפינסקי: מחקרים בארכיאולוגיה ותחומים קרובים**, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ב 2002. רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י

## לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של כתביו:
* 'כתבי אהרון קמפינסקי', בתוך: **ספר זיכרון לאהרון קמפינסקי** (2002), עמ' טו–כד.
*אלי שילר, "דברים לזכרו של אהרן קמפינסקי", כתב הערת **[[אריאל (הוצאת ספרים)|אריאל]]**, כרך 102, עמ' 270–271

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דברים לזכרו באתר אוניברסיטת תל אביב 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בכברי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
ד"ר פפר

**ד"ר פפר** (**Dr Pepper**) הוא משקה מוגז אמריקאי המשווק כבעל טעם ייחודי. המשקה נוצר בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי צ'ארלס אלדרטון בעיר וייקו בטקסס ונמכר לראשונה בשנת 1885. ד"ר פפר החל להיות משווק ברחבי ארצות הברית בשנת 1904. בתחילת המאה ה-21 נמכר המשקה אף באירופה, אסיה ודרום אמריקה. למשקה גרסה ללא סוכר, דיאט ד"ר פפר, וכן שורה של טעמים נוספים תחת אותו מותג, אשר שווקו לראשונה בשנת 2000. ד"ר פפר הוא המשקה הקל הפופולרי הוותיק ביותר הנמכר כיום בעולם.

## היסטוריה
על פי נתוני משרד הפטנטים האמריקאי הבקשה להכרה במשקה ד"ר פפר הוגשה ב-1 בדצמבר 1885, שנה בטרם הוגשה הבקשה למשקה קוקה-קולה. בשנת 1904 הוא החל להיות משווק ברחבי ארצות הברית, בעת התערוכה העולמית של סנט לואיס שנערכה בשנת 1904. המשקה שווק כמשקה מוגז חדש המורכב מ-23 טעמים.

את המשקה המציא רוקח יליד ברוקלין בשם צ'ארלס אלדרטון אשר עבד בבית מרקחת בעיר וייקו בטקסס. תחילה הוא הציע לבעל בית המרקחת לטעום מן המשקה והאחרון אהב את הטעם. הקונים בבית המרקחת שמעו על המשקה מפה לאוזן והחלו מבקשים את משקה ה"ווייקו". אלדרטון מסר את נוסחת המשקה לבעל בית המרקחת מוריסון וזה כינה אותו בשם ד"ר פפר. מקור שמו של המשקה אינו ברור וקיימות השערות רבות בעניין זה. אחת מהן היא כי נקרא על שם אנזים הקיבה פפסין. מסמכים שהתגלו בשנת 2009, ואשר מקורם ככל הנראה בבית המרקחת שבו נרקח לראשונה המשקה, תומכים בהשערה זו.

דוגמת משקאות מוגזים רבים אחרים בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ד"ר פפר שווק כמשקה הממריץ את פעילות המוח ומעניק אנרגיה. על פי השערה נוספת באשר למקור שמו, תכונות נטענות אלה הן שהיוו מקור לשם. יש אף המשערים כי המשקה נקרא לכבודו של ד"ר פפר אמיתי כלשהו.

המשקה מופץ על ידי Keurig Dr Pepper, קוקה קולה ופפסיקו בהתאם לזכיינות אזורית.

### מאבקים משפטיים
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נקשר שמו של המשקה במאבקים משפטיים. בשנת 1995 הנציבות הפדרלית למסחר (באנגלית: Federal Trade Commission) בארצות הברית מנעה מיזוג בין חברת קוקה-קולה לבין ד"ר פפר. ההחלטה התקבלה על יסוד ההנחה כי משקה ד"ר פפר משתייך לסוג משקאות מוגזים ייחודי, בעל טעם "פפר", ולא בטעם קולה, ולכן קוקה-קולה מנסה לרכוש מונופול בתחום משקאות מוגזים אלה. 

לאחר כישלון ניסיון המיזוג בין ד"ר פפר לקוקה-קולה, התמזגו חברות ד"ר פפר וסבן אפ ויצרו את תאגיד Dr Pepper/Seven Up Inc. לאחר מיזוג זה רכשה חברת קוקה-קולה את רוב זכויות שיווק המשקה מחוץ לתחומי ארצות הברית.

בשנת 1996 הייתה חברת ד"ר פפר מעורבת שוב בסכסוך משפטי בנושא הגבלים עסקיים לאחר שהנהלת קבוצת הפוטבול דאלאס קאובויס הואשמה בכך שכרתה עם החברה הסכמים בניגוד לחוזים המחייבים של ליגת ה-NFL.
### ד"ר פפר בישראל
בישראל נמכר ד"ר פפר מ-1997 ובמשך תקופה ארוכה קשה היה להשיגו.
לאחר מכן החלו לשווק את המשקה מחדש בחלק מחנויות הנוחות בתחנות הדלק ובכל סניפי רשת המרכולים "טיב טעם".
כמו כן, ניתן להשיג את המשקה במרכולים שונים ברחבי הארץ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:מותגי משקאות
קטגוריה:משקאות הקרויים על שם אישים
חיל המשלוח הקנדי

[שמאל|ממוזער|250px|חיילים צועדים ב[טורונטו, 1918]]
**חיל המשלוח הקנדי** למלחמת העולם הראשונה (באנגלית: **Canadian Expeditionary Force - C.E.F**) היה המסגרת הצבאית שהוקמה על ידי קנדה במלחמת העולם הראשונה כחיל משלוח על מנת להשתתף במלחמה. חיל המשלוח התחלק לגיס חי"ר לוחם, **[[הגיס הקנדי]]**, שלחם בחזית המערבית ולכוחות נוספים, שחלקם אף לא הגיעו לאירופה. החיל מנה 619,646 חיילים רשומים, מתוכם 142,588 מגויסי גיוס חובה. 424,589 חיילים שירתו מעבר לים (מתוכם רק 25,000 מגויסי חובה). בנקודת השיא, עם תום המלחמה, שירתו בחיל המשלוח שירות פעיל 388,038 חיילים בכל הדרגות.

## רקע

השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן. לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה. מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים. לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של חיל המשלוח הקנדי לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית. חיל משלוח זה הפך לדיוויזיה הקנדית הראשונה. בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps).

## הרכב
חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית), רוכבי אופניים ששימשו כרצים וחפרים. כמו כן נכללו בכוח 35,000 יערנים שעסקו בהקמת מחנות ומחסות ביערות צרפת וכריתת עצים עבור הנעת הרכבות הצבאיות הרבות של מדינות ההסכמה. החיל חולק ל-260 גדודים, חלקם התבססו על תשתית קודמת של גדודי המיליציות המקומיות בקנדה. כ-80 מהם חולקו לחמש הדיוויזיות שהרכיבו את הגיס הקנדי.

הגיוס ההתנדבותי לצבא היווה הזדמנות לשילוב ולניעות חברתית עבור מיעוטים. הגדוד ה-114 הורכב ברובו מילידים קנדיים שבעיקר נודעו כצלפים מעולים, אם כי 3,500 מהם שירתו גם במסגרות אחרות. בנוסף, התגייסו גם קנדים ממוצא אפריקאי ויפני. עם זאת, רק מעטים מבין דוברי הצרפתית התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי (וראו פולמוס גיוס החובה של 1917).

## לקריאה נוספת

* Dancocks, Daniel G. **Spearhead to Victory – Canada and the Great War**, Hurtig Publishers, 1987
* Cook, Tim. **At the Sharp End - Canadians Fighting the Great War 1914-1916 Vol. One**, Viking Canada, 2007
* Cook, Tim. **Shock Troops - Canadians Fighting the Great War 1917-1918 Vol. Two**, Viking Canada, 2008
* Nicholson, Col. G.W.L. **Canadian Expeditionary Force 1914–1919, Official History of the Canadian Army in the First World War**, Queen's Printer, 1964


## קישורים חיצוניים

* חיל המשלוח הקנדי באנציקלופדיה ההיסטורית הקנדית 
* אתר מקיף על כל הקשור בנושא 
* פרויקט קנדה במלחמת העולם הראשונה 

## הערות שוליים

קטגוריה:קנדה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יחידות צבא קנדיות במלחמת העולם הראשונה
ממלכת דיירה

**דיירה** (באנגלית: **Deira**) הייתה ממלכה בצפון אנגליה במאה השישית.

הממלכה השתרעה בין נהר ההאמבר לנהר הטיז ומחוף הים הצפוני ועד עמק יורק. לימים אוחדה הממלכה עם ממלכת ברניקיה על מנת ליצור את ממלכת נורת'מבריה.

## מקור השם
מקור שמה של הממלכה בשם קלטי. ישנה סברה כי מקור השם במילה "דייפר" (*Deifr*) שמשמעה מים, וישנה סברה שמקור השם במילה "דארו" (*Daru*) שמשמעה עץ אלון, כאשר הכוונה לאזור סביב הנהר דארוונט שביורקשייר הקרוי בקלטית על שם עצי האלון שסביבו.

## גאוגרפיה
גבולותיה המדויקים של הממלכה אינם ידועים כיום. על פי כתביו של סימון מדורהאם השתרעה הממלכה בין נהר ההאמבר והנהר טיין, אולם בפועל השטח שבין הנהר טיז לבין הנהר טיין היה בלתי מיושב.

## היסטוריה

המלך הראשון של ממלכת דיירה אשר שלטונו מתועד בכתובים הוא המלך האנגלי אלה אשר מלך בשלהי המאה השישית, לאחר שכבש את שטחי הממלכה מהשבטים הבריטונים שחיו בהם.

### האיחוד עם ממלכת דיירה
נכדו של אידה, אתלפירת', מלך נורת'מבריה איחד את ממלכת ברניקיה עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קדוול'ון אפ קדוואן, מלך גוויניד' ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות.

### ממלכה עצמאית בשנית
אוסריק, אחיינו של אדווין, עלה לשלטון לאחר אדווין, אולם בנו, אסוויין הוצא להורג על ידי אוסוויו, מלך נורת'מבריה בשנת 615. במשך מספר השנים שלאחר מכן נשלטה ממלכת דיירה על ידי אתלוולד, בנו של אוסוולד, מלך ברניקיה.

## מלכי דיירה

## ראו גם
* נורת'מבריה
* מלכי נורת'מבריה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יורקשייר
דיירה, ממלכת
דיירה, ממלכת
דיירה, ממלכת
גיום לגראן

**גיום לגראן** (בצרפתית: **Guillaume Legrant, Guillaume Lemacheriea, Le Grant**; היה פעיל בשנים 1405 – 1449)
היה מלחין צרפתי בראשית תקופת הרנסאנס, שפעילותו התרחשה בפלנדריה, איטליה וצרפת. הוא היה בין הראשונים שכתבו מוזיקה פוליפונית, להבדיל בין קטעים לקול סולו ולקולות אחדים בכל תפקיד.

## קורות חייו ויצירתו

אין מידע על ילדותו ונעוריו, אבל שמו האמיתי (למאשרייה) מרמז על מוצא צרפתי. הוא נזכר לראשונה ברשומות כנסייה בשנת 1405, כזמר בבורז'ה. בשנת 1407 התמנה לכומר במקום ושם נשאר עד 1410. לגבי שמונה השנים הבאות אין שום רשומות של פעילותו. אבל ידוע שהיה ברומא ב-1418, אז התקבל כזמר לכנסיית האפיפיור, אז מרטינוס החמישי, שם נשאר עד 1421. שום פעילות מוזיקלית שלו איננה מתועדת בצרפת, אך הוא קיבל קצבאות כמורה במחוז הבישופות של רואן. הואיל ועל פי הרשומות החזיק לפחות בקצבה אחת כזאת עד 1449, ההנחה היא שהיה בחיים במועד זה.

המוזיקה של לגראן מקובצת בכרך 11 של Corpus mensurabilis musicae. שבע יצירות שרדו, מהן שלוש של מוזיקת קודש והשאר חילוניות. יצירות הקודש כוללות שני פרקי "קרדו" מן המיסה ופרק "גלוריה" אחד; אלה הן היצירות שבהן הוא מבחין בין קטעי הסולו לקטעי המקהלה המלאה בחלקים הפוליפוניים.. 

כל יצירותיו החילוניות ששרדו כתובות בצורת וירלאי, אחת ה"צורות הקבועות" 

* Craig Wright: "Guillaume Legrant", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access)
* Nigel Wilkins: "Virelai", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access)
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
* Howard Mayer Brown, *Music in the Renaissance*. Prentice Hall History of Music Series. Englewood Cliffs, New Jersey; Prentice-Hall, Inc., 1976. 

* קרייג רייט: "גיום לגראן", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי.
* נייג'ל וילקינס: "וירלאי", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954
* הווארד מאיר בראון, :מוזיקה ברנסאנס", סדרת תולדות המוזיקה של פרנטיס הול, 1975

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1405
קטגוריה:נפטרים ב-1449
ממלכת ברניקיה

**ברניקיה** (באנגלית (ובלטינית): **Bernicia**; באנגלית עתיקה: **Bernice** או **Beornice**) הייתה ממלכה שהוקמה על ידי שבטים ברטונים בדרום מזרח סקוטלנד ובצפון מזרח אנגליה של ימינו, במהלך המאה ה-6. במאה השביעית אוחדה הממלכה עם ממלכת דיירה לממלכה אחת - ממלכת נורת'מבריה.

## גאוגרפיה
שטחה המדויק של ממלכת ברניקיה אינו ידוע. משערים כי שטחי הממלכה השתרעו על פני מחוזות נורת'מברלנד, דורהאם, ברוויקשייר ומזרח ולת'יין של ימינו, היינו בין הנהר פורת' לבין הנהר טיז.

## מקור השם
ממלכת ברניקיה מוזכרת ב"היסטוריה בריטונום" מהמאה ה-9 בשם "ברניך" (*Berneich*) או "בירנייך" (*Birneich*), שמה הוולשי העתיק של הממלכה. לא ברור אם שם זה היה הצורה הוולשית של שם הממלכה, או אם מאוחר יותר, השם האנגלי התבסס על הכינוי הוולשי למקום בו הייתה ממוקמת הממלכה.

החוקר קנת' ג'קסון סבור כי משמעות השם "ארץ מעברי ההרים" (Land of the Mountain Passes).

## היסטוריה
האזור בו הייתה ממוקמת הממלכה היה האזור בו ישבו הווטאדיני. אזור זה כונה בוולשית "הצפון הקדום" (*Yr Hen Ogledd*). בירת הממלכה הייתה ככל הנראה במקום בו ממוקם היישוב האנגלי המודרני במברג. ייתכן והמתיישבים האנגלים הראשונים, התיישבו באזור של ברניקיה עוד בשלהי התקופה הרומית, והיו שכירי חרב שהגנו על חומת אדריאנוס. סברה אחרת כי המתיישבים האנגלים הגיעו למקום מממלכת דיירה בראשית המאה ה-6. המלך המתועד הקדום ביותר של הממלכה הוא אידה אשר עלה לשלטון בשנת 547. לאחר מותו שלטו אחריו בניו, אשר לחמו בממלכות הבריטוניות שסביבם. בהמשך החלו האחים הלוחמים להילחם זה בזה ופרצה בממלכה מלחמת אזרחים.

### האיחוד עם ממלכת דיירה
נכדו של אידה, אתלפירת' איחד את ממלכתו עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קדוול'ון אפ קדוואן, מלך גווינד' ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות.

לאחר פירוד הממלכות נשלטה הממלכה על ידי אאנפירת' בנו של אתלפירת', אולם לאחר שנת שלטון אחת יצא לקרב נגד קדוול'ון, בו הובס ונהרג. אחיו של אאנפירת', אוסוולד תקף את קדוול'ון והביסו בקרב הייוונפילד בשנת 634. לאחר ניצחונו השתלט על ממלכת דיירה, ואיחד בשנית את הממלכות. החל מתקופה זו נחשבת ממלכת נורת'מבריה לממלכה אחת, אף שבמשך מספר שנים משלו מלכים הכפופים למלך נורת'מבריה בממלכת דיירה.

## מלכי ברניקיה

## ראו גם
* נורת'מבריה
* מלכי נורת'מבריה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נורת'מברלנד
קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה
ברניקיה, ממלכת
ברניקיה, ממלכת
ברניקיה, ממלכת
מלכי נורת'מבריה

[שמאל|250px|ממוזער|רשימת מלכי ברניקיה, דיירה ונורת'מבריה, בספר היסטוריה משנת [1840.]]
מקורה של ממלכת נורת'מבריה באיחוד של שתי הממלכות האנגליות ברניקיה ודיירה. שתי הממלכות אוחדו על ידי אתלפירת' בשנת 604 לערך.
הממלכה נותרה מאוחדת למעט שתי תקופות:
* תקופה קצרה בין השנים 633–634 בעקבות מותו של המלך אדווין בקרב, ובעקבות פלישת קאדוואלון אפ קאדפאן מגווינד. הממלכה שבה להתקיים כממלכה אחת לאחר מותו של קאדוולאון בקרב, בשנת 634.
* בין השנים 644–664 נפרדו שתי הממלכות. בשנת 651 הרג אוסוויו, מלך נורת'מבריה את אוסווין, מלך דיירה והושיב במקומו על כס המלכות את אתלוולד, אולם אתלוולד לא היה מלך בובה, כפי שציפה אוסוויו, וכרת ברית עם פנדה מלך ממלכת מרסיה. על פי כתביו של בדה ונרביליס, אתלוולד סייע לפנדה לפלוש לנורת'מבריה, אולם הוא עצמו לא השתתף בקרב וינוואד בו לחם צבא נורת'מבריה בצבא מרסיה הפולש. בעקבות הפסד צבא מרסיה בקרב, איבד אתלוולד את כיסאו, ובנו של אוסוויו, אלקפירת' הומלך בדיירה במקומו, והיה למעשה וסאל של ממלכת נורת'מבריה. בשנת 670 הומלך אלפווין כמלך דיירה, על ידי אחיו, אקגפירת', מלך נורת'מבריה. אקגפירת' היה חסר ילדים, ולכן היה ברור שאלפווין יירש אותו, ולכן שימש התואר "מלך דיירה" כתואר של יורש העצר של ממלכת נורת'מבריה. בעקבות מותו של אלפווין בקרב מול ממלכת מרסיה בשנת 679 שלט אקגפירת' למעשה בשתי הממלכות, ואלה נותרו מאוחדות עד התקופה הוויקינגית.

## מלכי ברניקיה

## מלכי דיירה

## מלכי נורת'מבריה קודם לכיבוש הנורדי

## מלכי נורת'מבריה בתקופת השלטון הנורדי

בשנת 954 הפכה ממלכת נורת'מברלנד לחלק מממלכת אנגליה.

## ראו גם
* רוזן יורק
* רוזן נורת'מבריה
* רוזן נורת'מברלנד

*
נורת'מבריה
רוזן יורק

**רוזן יורק** או **רוזן יורקשייר** (באנגלית: **Earl of York** או **Earl of Yorkshire**) הוא תואר אצולה שהיה מוענק בממלכת אנגליה עד שנוצר התואר דוכס יורק בשנת 1348 והוענק לאדמונד מלאנגלי, בנו הרביעי של אדוארד השלישי, מלך ממלכת אנגליה.

התואר "רוזן יורק" הוענק פעמיים:
* בשנת 1138 הוענק התואר לוויליאם לה גרוס, רוזן אלבמארל, על ידי סטפן, מלך אנגליה. התואר בוטל בשנת 1179 במותו של ויליאם.
* בשנת 1190 הוענק התואר לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי המלך ריצ'רד הראשון. התואר בוטל במותו של אוטו בשנת 1218.

## ראו גם
*רוזן נורת'מבריה
*רוזן נורת'מברלנד
*דוכס יורק

יורק, רוזן
קטגוריה:יורק
עמירם טראובר

**עמירם "עמי" טראובר** (נולד ב-16 ביולי 1939) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.

טראובר הוא השחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר חופשי בפחות מדקה.

## ביוגרפיה
עמירם טראובר התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד, תחת הדרכתו של המאמן נחום בוך. הוא ירד לראשונה את הדקה במשחה ל-100 מטר חופשי בתחרות שחייה שנערכה בארצות הברית כשקבע תוצאה של 59.8 שניות והיה לשחיין הישראלי הראשון שעושה זאת.

### 1954
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1954 זכה טראובר במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:36.8 דקות, אחרי עוזי רוזן מהפועל גוש זבולון (5:20.7 דקות) ולפני נחום בוך חברו ומאמנו (5:46.0 דקות).

### 1957
במכביה החמישית שנערכה בסוף ספטמבר 1957 זכה טראובר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יצחק לוריא, עוזי בק וראובן שפע בתוצאה של 9:40.7 דקות, אחרי דרום אפריקה (9:39.6 דקות) ולפני ארצות הברית (10:32.4 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 21:16.4 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:11.4 דקות. 

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1957 זכה טראובר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.7 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:15.0 דקות.

### 1958
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1958 זכה טראובר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:07.2 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 21:09.2 דקות.

### 1959
בתחרות בין ישראל ליוון שנערכה ביוון שיפר טראובר שלושה שיאים ישראלים תוך כדי משחה אחד, במשחה ל-800 מטר חופשי (10:51.5 דקות), במשחה ל-1000 מטר חופשי (13:39.0 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (20:43.6 דקות).

באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.5 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:56.5 דקות ובמשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 20:57.8 דקות, לפני נ. שחם מהפועל מעוז חיים (21:28.0 דקות) ודניאל פרוכטר מהפועל גוש זבולון (21:51.0 דקות).

### 1960
בתחרויות הכנה לקראת המשחקים האולימפיים שנערכו בראשית אוגוסט 1960, שבוע לאחר חזרתו מארצות הברית, שם הוא למד והתאמן קבע טראובר 5 שיאים ישראלים חדשים. בתחרות בין ישראל ליוון שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן הוא שיפר שלושה שיאים ישראלים תוך כדי משחה אחד, במשחה ל-800 מטר חופשי (10:31.1 דקות), במשחה ל-1000 מטר חופשי (13:14.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (20:02.6 דקות). בבריכת השחייה "בת גלים" בחיפה במשחה ל-100 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 59.7 שניות ובתחרות נוספת שנערכה בחולון מספר ימים לפני הנסיעה, הוא קבע שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר חופשי במסגרת משחה שליחים 4x200 מטר חופשי כשקפץ ראשון בתוצאה של 2:12.3 דקות.

#### אולימפיאדת רומא
באולימפיאדת רומא (1960) סיים טראובר במקום ה-35 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.7 שניות, במקום ה-36 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:58.6 דקות ובמקום ה-17 הלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יורם שניידר, גרשון שפע ויצחק לוריא בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון החופשי בתוצאה של 1:00.1 דקות.

### 1961
בתחרות שנערכה בארצות הברית קבע טראובר במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.7 שניות ובמשחה ל-200 מטר תוצאה של 2:11.0 דקות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:שחיינים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
אגודות הכפרים

**אגודות הכפרים** (בערבית: **روابط القرى** רַוַאבִּטֶ אלְקֻרַא או **الرّوابط القرويّة** אַ-רַּוַאבִּטֶ אלְקֻרַוִיַּה) היו ארגונים פוליטיים פלסטינים שקמו בשטחי יהודה ושומרון אחרי 1977 ושמו להם למטרה הן את קידומו של האזור הכפרי, והן קידומה של מסגרת מדינית פלסטינית עצמאית שתתקיים בדו-קיום לצד ישראל תוך שלילתו של אש"ף. בין הפעילים הבולטים בהתארגנות היו מוסטפא דודין (שר החקלאות הירדני לשעבר) ומוחמד נאצר. בשיא פעילותן מנו האגודות כ-70,000 תומכים רשומים.

מצד החברה הפלסטינית היו שהאשימו את אגודות הכפרים בבגידה. כך, למשל, גרסו אש"ף כמו גם זרמים פרו-ירדנים. ההתנגדות לאגודות הביאה אף להתנקשות ביוסוף אל-חטיב ראש האגודות ברמאללה שהיה תושב הכפר בילעין (נובמבר 1981) וכן לרציחות נוספות של ראשי הארגון. בנוסף, שחיתויות פוליטיות מצד כמה מראשי האגודות פגעו אנושות בתדמיתן. עשרות שנים אחרי הפרשה עדיין נתפסים אנשי האגודות כגרועים שבפלסטינים וחרפתם היא "לדורות".

בראשית דרכן זכו האגודות לעידודו של הממשל הצבאי הישראלי ובעיקר מצידו של פרופ' מנחם מילסון, יועץ הממשל הצבאי לענייני ערבים ביהודה ושומרון ומאוחר יותר ראש המנהל האזרחי, ויגאל כרמון סגנו דאז ומחליפו בראשות המנהל האזרחי, מתוך תקווה שהאגודות יחלישו את כוחו של אש"ף. ב-14 בנובמבר 1982 התכנסו בחברון אלפי חברי אגודות הכפרים והקימו את 'התנועה הדמוקרטית לשלום', שקראה למשא ומתן ישיר עם ישראל על יסוד הכרה ופשרה ובהמשך להסכמי קמפ-דייוויד. כמו כן האגודות הסכימו לוויתור על זכות השיבה. היחס לאגודות השתנה עם חילופי גברי במנהל האזרחי כאשר ראש המנהל החדש, שלמה איליה, ומתאם פעולות הממשלה בשטחים בנימין בן אליעזר אסרו על האגודות להמשיך את פעולתן המדינית. השמאל הישראלי התפלג ביחסו לאגודות. בעוד החלק הדומיננטי יותר ששלט גם בדעת הקהל באמצעות עיתונים כמו הארץ, דבר ועל המשמר ראה באש"ף את נציגם הבלעדי של הפלסטינים, פעל חלק אחר באמצעות 'תנועת הדרך לשלום' שקמה במרץ 1983 במגמה הפוכה. גם הימין הישראלי לא אהד את האגודות מחשש שתנועה פלסטינית מתונה עלולה להוביל למדינה פלסטינית המתקיימת בדו קיום לצד ישראל, על חשבון חזון ארץ ישראל השלמה.

## לקריאה נוספת
* "אגודות הכפרים", **לקסיקון פוליטי של מדינת ישראל**, בעריכת שילה הטיס רולף, כתר, ירושלים, 1988, עמ', 10.
* אודי מנור, **לעשות שלום עם הפלסטינים: הוויכוח בישראל על הגדה המערבית 1987-1967**, הוצאת כרמל 2012
* סרט (אוגוסט 2024) בערוץ כאן על אגודות הכפרים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגונים פלסטיניים
אנדרטה לחללי גדוד 68

**אנדרטה לחללי גדוד 68** של חטיבת ירושלים (חטיבה 16) היא אנדרטה לזכר חיילי הגדוד שנפלו במלחמת יום הכיפורים במעוזי קו בר-לב, על גדות תעלת סואץ. האנדרטה ממוקמת על מדרון ההר לרגלי טיילת שרובר שליד שכונת ארמון הנציב בירושלים.

## הקמה
גדוד 68 היה גדוד מילואים שנשלח לאייש את המעוזים ערב מלחמת יום הכיפורים. חיילי הגדוד איישו את המעוזים בגזרה הצפונית והמרכזית. את ארבעת המעוזים בגזרה הדרומית איישו חיילי נח"ל. המלחמה ניחתה עליהם בהפתעה. תוך שלושה ימים נפלו כל המעוזים בידי המצרים פרט למעוז הצפוני - בודפשט. 76 מחיילי הגדוד נהרגו והשאר - חלקם נשבו וחלקם הצליחו לסגת ולחבור עם כוחות צה"ל

האנדרטה בנויה משש קוביות בטון יצוק בגודל 1.5 מטר דמויות מכשולים נ"ט. על הקוביות נקבעו לוחות אלומיניום המצוירים בצריבה. על הקובייה הראשונה מופיעים שמות המעוזים שאוישו על ידי חיילי הגדוד וכתוב: "לחיילי גדוד 68, חטיבה 16 - הירושלמית אשר עמדו בגבורה בפרץ מול נחשולי ענק. מעוזי תעלת סואץ - יום הכיפורים תשל"ד".

על קובייה סמוכה חרוטים שמותיהם ודרגותיהם של 76 חיילי הגדוד שנפלו במלחמה. על שאר הקוביות מופיעים שרטוטים של מבנה המעוזים וקריאות מצוקה של הלוחמים כמו: "הם עולים עלינו אתם מבינים? נו, תרביצו ארטילריה", או: "כל הזמן חיכיתי למטוסים, כמה זמן זה לוקח למטוס להגיע".

האנדרטה הוקמה בשנת 1975 ביוזמת אגודת ידידי גדוד 68. היא נבנתה על ידי אריק אופיר. מעל אתר ההנצחה הוקם מצפור החטיבה הירושלמית.

ותיקי גדוד 68 הוסיפו לשמור על קשר הדוק גם בתום המלחמה, סייעו לפגועי המלחמה, לאלמנות, ליתומים.  בשנת 2011 ראה אור הספר"מעוז צור" מאת עופר רגב.

## גלריה

File:Reg. 68 Memorial in Jerusalem (1).jpg|
File:Reg. 68 Memorial in Jerusalem (2).jpg
File:Reg. 68 Memorial in Jerusalem (3).jpg
File:Reg. 68 Memorial in Jerusalem (4).jpg


## ראו גם
* חטיבת ירושלים במלחמת יום הכיפורים

## קישורים חיצוניים

* 

גדוד 68
קטגוריה:החזית המצרית במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חטיבת ירושלים
אקסקליבר-אלמאז

שמאל|ממוזער|250px|איור המציג את החללית במסלול סביב כדור הארץ
**אקסקליבר-אלמאז** הייתה חברה פרטית המפתחת חללית מאוישת לטיסות חלל מסחריות, תוך התבססות על חללית מאוישת מתקופת ברית המועצות, שכונתה TKS. החברה הייתה רשומה באי מאן, ושותפות בה חברות מארצות הברית, רוסיה ובריטניה. פורקה בשנת 2016.
## TKS
החללית TKS פותחה בברית המועצות על ידי משרד התכנון משינוסטרויניה של ולדימיר צ'לומיי, כמתחרה לחללית סויוז ופרוגרס אותה פיתח סרגיי קורוליוב. החללית נועדה לספק מצרכים שונים לתחנות החלל הצבאיות של הסובייטים וכן להעלות צוותים לחלל ולהשיבם לכדור הארץ. תא החזרה לכדור הארץ היה ניתן לשימוש חוזר. צורת העגינה של החללית בתחנת החלל הכתיבה יצירת פתח במגן החום של החללית, תצורה חריגה ביחס לחלליות אחרות.

החללית עברה מספר טיסות ניסוי מוצלחות אך לא הופעלה באופן סדיר.

## מבנה
החללית אקסקליבר-אלמאז מורכבת מתא צוות שאפשר לעשות בו שימוש חוזר, וצורתו קונית, דומה לחלליות אפולו או לחללית העתיד של ארצות הברית, אוריון. לחללית צמוד מכלול מסלולי, המאפשר מרחב פעילות לצוות בעת שהותו בחלל. כמו כן כוללת החללית יחידת שירות, ובה מערכת הנעה, מערכות קיום לאסטרונאוטים, תאים סולאריים לייצור חשמל ומערכות נלוות נוספות. שתי היחידות הצמודות לחלק שנועד לחזור אל כדור הארץ מופרדות ממנו בטרם השיבה לקרקע, נופלות ונשרפות באטמוספירת כדור הארץ (במובן זה דומה התכנון הכללי של החללית לחללית הרוסית הוותיקה סויוז).

## תפעול
החללית הייתה מיועדת לשיגור לחלל באמצעות מגוון של משגרים, בהם המשגרים הרוסיים שתוכננו מלכתחילה לשאת את החללית לחלל (המשגרים פרוטון וסויוז). החברה שקלה גם להשתמש במשגר שמפתחת חברת Space X, הפאלקון 9.

## ראו גם
*דרגון (חללית)

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מיזמי חלל פרטיים
בית קברות אדולוראטה

**בית קברות אדולוראטה** או בשמו המלא **סנטה מריה אדולוראטה** (מלטית **Ċimiterju Santa Marija Addolorata**; אנגלית **Santa Marija Addolorata Cemetery** - "מרים הקדושה הדואבת") הוא בית קברות קתולי מונומנטלי בעיר פאולה באי מלטה שבמלטה. הוא שוכן בשטח פתוח בדרומה של העיר, כקילומטר מדרום לנמל הגדול. בית הקברות הוא הגדול במלטה; הוא נחנך ב-9 במאי 1869 והוא פעיל גם כיום.
## היסטוריה
המושל הבריטי של מלטה הורה על הקמת בית הקברות במטרה לבטל את מנהגי הקבורה בכנסיות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של האדריכל אמנואלה גליציה (Emanuele Luigi Galizia) אשר ערך מחקר בבתי קברות באיטליה, צרפת ובאנגליה. בית הקברות הוקם בסגנון נאו-גותי בין השנים 1862–1868 בגבעת "טל אור" (Tal Horr), אשר שימשה כאתר קבורה כבר בתקופה הפרהיסטורית. צורתו כשל מחומש, אורכו מדרום לצפון הוא 430 מטרים ורוחבו המרבי ממזרח למערב הוא 380 מטרים. במרכזו של בית הקברות ניצבת קפלה נאו-גותית בצורת צלב לטיני, המחולקת לשלוש סיטראות. בחזיתה של הקפלה ניצב צריח מחודד בן שלוש קומות, וגרם מדרגות מונומנטאלי מוביל אליו מכיוון רחבת הכניסה המרכזית אל האתר. ברחבת הכניסה השוכנת בצידו הצפוני של בית הקברות, ניצב שער עשוי קשתות מחודדות הנושאות צריחונים.

בבית הקברות אלפי קברים מסוגים שונים, ובהם קריפטות ומאוזוליאה משפחתיים, חלקם מעוטרים בתבליטים ובפסלים. בית הקברות הוא בעיקרו אזרחי, אך במלחמת העולם הראשונה והשנייה נקברו בו גם חיילים, וגם בעיתות שלום נקברו במקום אנשי צבא ובני משפחותיהם אשר מצאו את מותם במלטה. בכל שנה, ב-21 בנובמבר, עורכים הנזירים הפרנציסקנים במלטה מיסה בקפלת בית הקברות, לזכר אחיהם הטמונים במקום.
## גלריה

Santa Marija Addolorata Cemeter (2).JPG|שער הכניסה
Santa Marija Addolorata Cemeter (3).JPG|מראה בבית הקברות
Santa Marija Addolorata Cemeter (12).JPG|מראה מבית הקברות אל הנמל הגדול


## קישורים חיצוניים

* Addolorata Cemetery
* אודות בית הקברות
* בית הקברות ברשות לתכנון ולסביבה
* אודות שיקום בית הקברות
* סרטון אודות בית הקברות
* תמונת הקפלה בבית הקברות 
* המיסה השנתית הפרנציסקנית שנערכת בבית הקברות
* Addolorata Cemetary Regulations (תוקן לאחרונה 1933) 

אדולוראטה
קטגוריה:מבני התחייה הגותית
טולוע

**טולוע** (מפרסית, בתרגום לעברית: "שחר") הוא שמו של הלוויין השני מפיתוח איראני עצמאי. שר ההגנה של איראן אחמד והידי התייחס למיזם הלוויין בכלי התקשורת האיראניים וציין כי הלוויין יוצג בתחילת חודש פברואר 2010. הלוויין אכן הוצג בפרלמנט האירני ב־3 בפברואר 2010, יום שנקבע על ידי איראן כיום ציון לתעשיות החלל של המדינה.

הלוויין תוכנן ונבנה על ידי מדענים איראנים ומומחים מחברת Sa-Iran - Electronics Industries Co, והוא אמור היה להיות משוגר לחלל באמצעות משגר הלוויינים האיראני סימורג במהלך 2012. על פי נתוני סוכנות החלל האיראנית, טולוע מיועד למשימת חישה מרחוק, ועל פי היצרן של הלוויין, תאגיד Sa-Iran, הרזולוציה של הלוויין תהיה 20 מטר. נכון למאי 2016, לוויין זה טרם שוגר לחלל.

קטגוריה:לוויינים איראניים
משמרת חזיר

**משמרת חֵזִיר** (נקראת גם: **משמרת ממלח**) היא המשמרת ה-17 מבין כ"ד משמרות כהונה ששירתו בבית המקדש בתקופת בית ראשון ונזכרות בתנ"ך (ב). המשמרת חזרה מגלות בבל והמשיכה להתקיים ולעבוד בבית המקדש גם בתקופת בית שני.

## השם "חזיר"
בתלמוד הירושלמי, (מסכת תענית, פרק ד', הלכה ב') מובא הסבר לשם **חזיר**, לפיו מקור השם הוא השורש ח.ז.ר. כלומר; שמואל הנביא ("שמואל הרואה" בלשון התלמוד הירושלמי - כלשון הפסוק) ודוד המלך הוסיפו עוד שש-עשרה משמרות כהונה על שמונה המשמרות הקיימות שהעמיד משה. לכל אורך תהליך הוספת המשמרות הקפידו על חלוקה שווה של משמרות, חציין מבני אלעזר הכהן וחציין מבני איתמר הכהן, אך כאשר הגיעו לשמונה האחרונות, לא היו מספיק צאצאים לאיתמר, כך שכל שמונה המשמרות האחרונות היו מבני אלעזר והפרו את השוויון. ממקרה זה נגזר השם **חזיר**, בכך שסבב חלוקת המשמרות 'חזר' להיות מבני אלעזר עקב חוסר בבני איתמר. 

על פי ה, לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני (שמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות על פי גורל), ולכן נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר היא תעלה היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה.

השם "חזיר" נזכר גם בספר נחמיה (), אך שם מדובר ברשימת שמות של ראשי משפחות שעלו מבבל, ואין לכך קשר למשמרת חזיר.

## ארכאולוגיה
### כפר ממלח
מצפון לכביש 65, כקילומטר ומחצה דרומית לצומת צלמון, נמצאים שרידי "כפר ממלח" - מקום מושבה של משפחת חזיר מירושלים, לאחר שעברו משפחות הכהונה לגליל. במקום מערות קבורה קדומות, מאגרי מים, מערכת מחילות מסתור מימי המרידות ברומאים ומבני ציבור שונים. בראש גבעת ממלח נמצאים שרידי בית הכנסת המזוהה עם בית הכנסת  של משפחת חזיר.

### קבר בני משמרת חזיר

שמאל|ממוזער|250px|קבר בני חזיר
קבר בני חֵזיר הוא מערת קבורה של משפחת כוהנים מבני חֵזיר הנמצא בנחל קדרון שמתוארך לתקופת החשמונאים, והוא חצוב כולו בתוך הצוק. כתובת בעברית  שנחקקה מעל המערה מלמדת כי המערה שימשה את בני חֵזיר במשך כמה דורות (וגם מלמדת על שמות הנפוצים בתוך בני המשמרת: אלעזר, יוסף, חניה - שמוזכרים פעמיים):  ניתן גם ללמוד מכתובת זו על חשיבותה של משמרת זו (יחסית לשאר 24 משמרות הכהונה), שזכתה לחציבת קבר במקום מרכזי - מול הר הבית.

קטגוריה:כ"ד משמרות כהונה
אורון

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית)

**צ'ארלסטון** (באנגלית: **Charleston**) היא עיר במחוז צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית בארצות הברית. זוהי עיר המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז. בין השנים 1670 ל-1790 שימשה העיר כבירתה של פרובינציית דרום קרוליינה. נכון לשנת 2020 חיים במטרופולין של צ'ארלסטון כ-800,000 תושבים.

## שם העיר ומיקומה
שמה של העיר בעת היווסדה היה קרלופוליס (Carolopolis), שם שמובנו בלטינית הוא: "עירו של צ'ארלס". בשנת 1670 שונה שמה של העיר ל"צ'ארלסטאון" (Charlestown או Charles Towne) ובשנת 1680 שונה מיקומה המקורי, על גדתו המערבית של נהר אשלי, למיקום הנוכחי באויסטר פוינט. בשנת 1783 שונה שמה של העיר פעם נוספת לשמה הנוכחי.

## היסטוריה
בשנת 1690 הייתה צ'ארלסטון העיר החמישית בגודלה בצפון אמריקה, והיא נותרה בין עשר הערים הגדולות בארצות הברית עד למפקד האוכלוסין בשנת 1840. צ'ארלסטון ידועה בכינויה "העיר הקדושה" בזכות כנסיותיה הרבות, אשר מגדלי פעמוניהן בולטים מתוך נוף הבניינים הנמוך בעיר, וכן בזכות העובדה שהייתה זו אחת מן הערים הבודדות בשלוש עשרה המושבות אשר גילו סובלנות דתית כלפי הכנסייה הצרפתית הוגנוטית. עד היום היא אחת מן הערים הבודדות בארצות הברית שבה כנסייה הוגנוטית. צ'ארלסטון אף הייתה אחת מן הערים הראשונות במושבות הבריטיות בצפון אמריקה אשר התירה ליהודים לקיים את מנהגי דתם ללא הגבלות. קהילת בית הכנסת ק"ק "בית אלוהים", אשר נוסדה בשנת 1749, היא הקהילה היהודית הרביעית בגילה בין מדינות ארצות הברית. בית הכנסת "ברית שלום בית ישראל" הוא בית הכנסת האורתודוקסי העתיק ביותר בדרום ארצות הברית ונוסד על ידי יהודים מקהילת אשכנז (יוצאי גרמניה ומרכז אירופה) במחצית המאה ה-19.

בשנת 2007 חיו בצ'ארלסטון 118,492 נפש, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בקרוליינה הדרומית. לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 צ'ארלסטון היא העיר בעלת הגידול המהיר ביותר בקרוליינה הדרומית. בשנת 2016 הוצפה העיר בשל ההוריקן "מת'יו" שפגע בה בדרגה 1.

בעיר חיים כ-5,500 יהודים, וישנו בית ספר יהודי על-שם אדלסטון, בו לומדים תלמידים מכיתות גן - ח'.

## ערים תאומות

* 

## ראו גם
* פסטיבל המוזיקה של ספולטו
* המצור על צ'ארלסטון

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קרוליינה הדרומית: ערים
קרוליינה הדרומית
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:מפרץ צ'ארלסטון
קטגוריה:ערים קדושות
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל בחוף המזרחי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1670
עודד (תנועה)

תנועת **עודד** הייתה תנועה של סטודנטים יהודיים מרוקאיים שפעלה בצרפת במטרה להעלות לארץ ישראל אינטלקטואלים יוצאי צפון אפריקה. את שם התנועה נתן ההיסטוריון שלמה דינור. 

הסטודנטים למדו בצרפת על אף שהוריהם עלו לישראל, משום שבצרפת הם נהנו מלימוד באוניברסיטאות בחינם ואילו בישראל היה שכר הלימוד גבוה, בנוסף לאפליית יהודי צפון אפריקה. הסטודנטים מתנועת עודד בראשותו של אלי ואקנין – שהגה את רעיון התנועה – פנו בבקשת עזרה אל הסוכנות היהודית בצרפת וזו סייעה להם לעלות לישראל.

התנועה פעלה הן לעידוד עלייתן של אליטות אינטלקטואליות, בעיקר סטודנטים ואקדמאיים מקרב יהדות מרוקו, ובמשך שנות פעילותה הביאה לעלייתם של כ-1,000 סטודנטים, והן על ידי עידוד ותמיכה בסטודנטים יוצאי מרוקו בישראל. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטרפו חלק מפעילי התנועה למערכת הפוליטית ובראשית שנות ה-80 התפרקה התנועה.

אסון אוניית המעפילים אגוז ב-1961 היה הזרז שהביא להתאגדותם של סטודנטים יהודים בנפרד מהתאגדות הסטודנטים המרוקאיים בני כל הדתות שפעלו ב"בית מרוקו" שבאוניברסיטת פריז. התנועה הוקמה בפריז בשנת 1962 בידי בוגרי תנועות נוער ציוניות, ושנתיים לאחר מכן, אחרי סמינרים, הכנה רעיונית וביסוס התנועה, עלו לישראל 120 סטודנטים יוצאי מרוקו. בשנת 1968 עבר מרכז התנועה לירושלים. התנועה העניקה מלגות לסטודנטים על מנת שיעלו לישראל וכן פעלו בקרב עולי מרוקו במפעלים כגון מתן שיעורי עזר לכ-10,000 תלמידים, מרביתם בשכונות מצוקה, "מכינה" לטכניון, מחנות קיץ לילדים ממשפחות מעוטות יכולת, מפעלים תרבותיים כגון תיאטרון בובות נודד ולהקה ועוד. 

במחצית השנייה של שנות ה-70 פנו חלק מפעילי התנועה לפוליטיקה. מספר פעילים הצטרפו למפ"ם ואילו אחרים הצטרפו לתנועה הדמוקרטית לשינוי, שהעניקה משקל רב לבעיות חברתיות. בכנסת התשיעית ייצג מרדכי אלגרבלי את תנועת עודד בסיעת התנועה הדמוקרטית לשינוי. לאחר התפוררות התנועה הדמוקרטית לשינוי התמודד אלגרבלי יחד עם סעדיה מרציאנו, איש הפנתרים השחורים בבחירות לכנסת העשירית, אולם מפלגתם, מפלגת האיחוד, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. אחדים מהפעילים הפוליטיים שפנו למפ"ם היו בין מייסדי תמ"י, אולם רובם חדלו מפעילותם הפוליטית בראשית שנות ה-80. איש תנועה אחר שהפך לפעיל בפוליטיקה הישראלית היה אלי דיין, שנבחר לראש עיריית אשקלון בשנת 1978 ולימים היה לחבר הכנסת ולסגן שר מטעם המערך ומפלגת העבודה.

בשנת 1981 התפרקה התנועה.

## קישורים חיצוניים
* עודד - כתנועה - באתר תנועות הנוער היהודיות במרוקו

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
קטגוריה:ישראל: ארגונים פוליטיים
קטגוריה:אקטיביזם מזרחי
קטגוריה:יהדות מרוקו
המחנכים

**המחנכים** (בגרמנית: **Die fetten Jahre sind vorbei**; תרגום חופשי: **ימי השפע חלפו**) הוא סרט גרמני-אוסטרי משנת 2004 של הבמאי הגרמני הנס ויינגרטנר, אשר היה מועמד לפרס דקל הזהב, ומככבים בו דניאל ברוהל ויוליה ינטש.

## עלילה

הסיפור סובב סביב שלושה צעירים אנטי-קפיטליסטים ואנרכיסטים אשר חיים בברלין: יול, החבר שלה פטר, והחבר הכי טוב שלו יאן.

יול היא מלצרית אשר מתקשה לשלם חוב שנוצר עקב זאת שמיליונר שנהג במרצדס בלם בלימה פתאומית, מה שגרם לתאונה והמכונית שלו נהרסה. ומאחר ששכחה לשלם ביטוח היא נשארה עם חוב של 100 אלף יורו, מה שגרם לה לעזוב את הדירה מאחר שהתקשתה לשלם את שכר הדירה ולעבור לגור עם חברה.

כשפטר יוצא לטיול לברצלונה, יאן מגלה ליול מה הוא ופטר עושים בלילות. מתברר שיאן ופטר לא מסתפקים בדיבורים, אלא גם פועלים על פי האידאולוגיה האנרכיסטית שלהם. הם מסתובבים בוואן, מוצאים בתים מנקרי עיניים ועושים עליהם תצפיות, מגלים מה ההרגלים של השוהים בבית ומוצאים את הזמן המתאים, ופורצים לבתים אלו. הם אינם גונבים דבר, ורק מארגנים מחדש את הריהוט ומשאירים פתק עם המסר: "יש לכם יותר מדי כסף" או "ימי השפע שלכם ספורים", וחותמים "המחנכים".

כשפטר אינו נוכח, יול ויאן יוצאים לפעולה לילית מהסוג שיאן ופטר נוהגים לעשות, ופורצים לביתו של האדם העשיר שיול התנגשה בו במכוניתה וחייבת לו את הכסף. הפעולה מסתבכת כאשר בעל הבית מפתיע אותם, והשלושה (כולל פטר שמגיע במהרה) מחליטים לחטוף אותו ולברוח אתו הרחק מהעיר על מנת שסודם לא יתגלה.

הם נוסעים לבקתה בלב הנוף ההררי והפסטורלי של גרמניה ומבלים כמה ימים בחברת האיש שחטפו, המתגלה כאדם חביב ואף מספר שבצעירותו, בסוף שנות ה-60, היה אנרכיסט אידאולוגי בעצמו לפני שהתמסד והתעשר. היחסים עם החטוף אינם יחסי חוטף-חטוף רגילים והוא זוכה ליחס טוב יחסית ואף מנהל ויכוחים פוליטיים ושיחות אידאולוגיות עם שלושת הצעירים מסביב לשולחן האוכל.

במקביל, היחסים בין השלישייה מתערערים כשפטר מגלה (על ידי השבוי שלהם) שהתפתח רומן בין יאן ויול, ומתפתח ריב בין החברים פטר ויאן. בין השלושה נוצר משולש אהבה והם מחליטים לסמוך על האדם שחטפו, שמבטיח להם, ואף נותן להם הצהרה כתובה בחתימת ידו, שאם יוחזר לביתו ולמשפחתו הוא לא יגלה דבר למשטרה.

סוף הסרט מתרחש חזרה בברלין, כשהשלושה משחררים את החטוף לביתו. בתפנית מפתיעה מתגלה שהחבורה טעתה כשסמכה על האדם שחטפו, שדיווח עליהם למשטרה. כאשר מגיע כח משטרתי לביתם, השוטרים אינם מוצאים אותם. על הקיר באחד החדרים נמצא נייר, ועליו נכתב: ישנם אנשים שאינם משתנים.
לאחר זאת, השלושה נראים במקום מסוים, שבו הם מתכננים פעולה נוספת, והסוף נשאר פתוח ומעורפל, ולא ידוע אם הצליחו ליישם את תכנונם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:אנרכיזם
אדי קיי תומאס

[שמאל|ממוזער|250px|אדי קיי תומאס, [וונדר-קון 2016]]
**אדי קיי תומאס** (באנגלית: **Eddie Kaye Thomas**; נולד ב-31 באוקטובר 1980) הוא שחקן ומדבב יהודי-אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כפול פינץ' בסדרת סרטי "אמריקן פאי", בתפקידו כאנדי רוזנברג בסדרת סרטי "הרולד וקומר", ובשל תפקידו בסדרה "צוות עקרב" בה גילם את דמותו של טובי קרטיס.

## ביוגרפיה
אדי קיי תומאס נולד בסטטן איילנד, ניו יורק למשפחה יהודית. את שמו הוא אימץ כשם במה לקריירת המשחק שלו, בעוד שמו האמיתי לא פורסם מעולם.  

## קריירה
תומאס התחיל את קריירת המשחק שלו בשנת 1995. את פריצתו עשה בשנת 1999 כשנבחר לאחד מתפקידי המשנה בקומדיית הנעורים "אמריקן פאי", בסרט גילם תומאס את דמותו של פול "פינצ'י" פינץ', חברו של גיבור הסרט ג'ים לווינגסטון (ג'ייסון ביגס); בסרט נתפס פינץ' כאדם שמרן המתחבר לאנרגיות הפנימיות שלו, אך לקראת סוף הסרט בסצנת נשף הסיום, שוכב פינץ' עם אמו של סטיפלר, הבחור שמציק לו לאורך הסרט.

בשנת 2001 הופיע תומאס בסרט ההמשך לקומדיית הנעורים "אמריקן פאי 2", בו נוסע פינץ' ביחד עם חבריו לחופשת הקיץ בה הם מבלים במסיבות וחווים רגעים מביכים; פינץ' מנסה לתרגל מין טנטרי ומתכונן לפגישתו השנייה עם אמו של סטיפלר.
באותה שנה הופיע תומאס גם בקומדיה "אחי איך דפקו אותך", בה גילם את פרדי, אחיו הצעיר של גיבור הסרט גורדון.

ב-2003 השתתף תומאס בחלק השלישי בסדרת סרטי אמריקן פאי, "אמריקן פאי: החתונה", בו גיבור הסדרה מתחתן, וחבריו מתגייסים לארגן את חתונתו; במהלך הסרט מנהל פינץ' מאבק מול סטיפלר (שון ויליאם סקוט) על ליבה של קיידנס, אחות הכלה.

ב-2004 הופיע תומאס בקומדיה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", בה גילם את רוזנברג, חברם היהודי-אורתודוקסי של גיבורי הסרט, זוג חברים מהגרים מקוריאה ומהודו.
ב-2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "בליינד דייט" בכיכובו של כריס פיין.

בשנת 2008 הופיע תומאס בסרט ההמשך "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו".

תומאס מוכר גם ככדורגלן מוכשר, והוא קיבל מספר הצעות מקבוצת ה-MLS די.סי. יונייטד. בגיל 22 קיבל הצעה לחוזה מקצועני אך ויתר עליה לטובת קריירת המשחק שלו.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סטטן איילנד: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980