open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עדן פרטוש

שמאל|ממוזער|250px|עדן פרטוש בשורה הראשונה, רביעי מימין
**עדן פַּרטוֹש** (בהונגרית: **Pártos Ödön**; 1 באוקטובר 1907 – 6 ביולי 1977) היה מוזיקאי ומלחין ישראלי יליד בודפשט, ויולן, מורה ומנהל הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב. חתן פרס אנגל (1948 ושוב בשנת 51–1950) ופרס ישראל למוזיקה (1954).

## ביוגרפיה
פרטוש נולד בבודפשט (בהונגריה שהייתה חלק מן הקיסרות האוסטרו-הונגרית), ולמד (יחד עם חבריו לכיתה אנטל דוראטי ומתיאש שייבר) באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, נגינה בכינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטן קודאי.

לאחר סיום לימודיו, התקבל ככנר ראשי בתזמורת לוצרן ולאחר מכן בתזמורות נוספות ובהן תזמורת ברלין. בשנת 1934, עם עליית היטלר לשלטון, חזר פרטוש לעיר הולדתו, בודפשט, בה הוא שימש כנר ראשי בתזמורת הסימפונית. בשנת 1936 ייסד ברוניסלב הוברמן את התזמורת הארצישראלית, אליה גויסו נגנים יהודיים שגורשו מתזמורות אירופה. הוברמן ביקש לגייס גם את פרטוש, אולם, הצטרפותו של פרטוש לתזמורת נדחתה בשל חוזה שהיה לו עם ממשלת ברית המועצות, בעקבותיו הגיע לעיר באקו, בה לימד כינור וקומפוזיציה בקונסרבטוריון.

בשנת 1937 עזב את ברית המועצות (לאחר שבתקופת "משפטי מוסקבה" סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית) וחזר לבודפשט, שם הוא שימש כנר ראשי בתזמורת וכן ערך מסעות קונצרטים בארצות אירופה.

באותו זמן הזמין ברוניסלב הוברמן את פרטוש לפגישה בפירנצה, שם הציע לו להיות ויולן ראשי בתזמורת הארצישראלית. למרות הצעות מפתות מדרום אמריקה (פרו) בחר פרטוש בארץ ישראל, ובשנת 1938 עלה לארץ.

בין השנים 1938 ל-1956 היה נגן ראשי בקבוצת הוויולות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן סולן בהופעות רבות בישראל ובעולם. בשנת 1946 הקים פרטוש ביחד עם לסלו וינצה את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. פרטוש הוביל את הקמת בית הספר תלמה ילין בשנת 1959. בשנת 1951 התמנה פרטוש למנהל האקדמיה למוזיקה, תפקיד בו החזיק עד מותו (אם כי בחמש השנים האחרונות לחייו נבצר ממנו בשל מצב בריאותו לקחת חלק פעיל בניהול, אותו מילא בפועל סגנו ומנהל האקדמיה אחריו, אריה ורדי).

בשנת 1963 חיבר פרטוש את המוזיקה לסרט בירושלים בבימויו של דוד פרלוב.

פרטוש נמנה עם המלחינים הישראלים החשובים; זכה בפרס אנגל בשנת 1948 ושוב בשנת 1950-51, ובשנת 1954 היה לחתן הראשון של פרס ישראל למוזיקה.

עם תלמידיו של פרטוש נמנים גם דבורה ברטונוב, מנחם ברויאר, אילן גרוניך, רבקה גולני, יהושע לקנר ונעה בלאס.

נפטר בקיץ 1977, בשנה ה-70 לחייו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה, דינה לבית ריזקין. ארכיונו מופקד בארכיון לתולדות אוניברסיטת תל אביב. על שמו רחוב בבאר שבע. כמו כן על שמו פרס לביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית, שמוענק על ידי משרד התרבות.

## לקריאה נוספת
* אבנר בהט, **עדן פרטוש: חייו ויצירתו**, תל אביב: עם עובד, 1984

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס ישראל למוזיקה
קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:ויולנים יהודים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים יהודים הונגרים
קטגוריה:מלחינים ביישוב
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:כנרים יהודים הונגרים
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:זוכי פרס נורדאו
קטגוריה:זוכי פרס אנגל
קטגוריה:תלמה ילין (בית ספר)
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1954
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
יואל לוי

**יואל לוי** (נולד ב-16 באוגוסט 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי אמריקאי, המשמש בתפקיד המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית חיפה החל ממרץ 2021.

## קורות חיים
יואל לוי נולד בעיר סאטו מארה שבצפון מערב טרנסילבניה, ברומניה, ועלה לישראל בילדותו. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב אצל אילונה פהר, וקיבל תואר מוסמך לאמנויות בהצטיינות. 

יואל למד נגינה בכינור והיה כנר בתזמורת הגדנ"ע תחת שרביטו של שלום רונלי-ריקליס.

בהמשך, הוא היה נגן בכלי הקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 1975. כמו כן הוא למד ניצוח עד שנת 1976 אצל מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

לוי למד גם אצל פרנקו פרארה בסיינה ובאקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא, אצל קיריל קונדראשין בהילברסום ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון שבו סיים עם דיפלומה בשנת 1978. באותה השנה זכה בתחרות הבינלאומית לניצוח בבזאנסון.

בשנים 1978 - 1980 היה עוזר מנצח ובשנים 1980 - 1984 היה מנצח הבית של תזמורת קליבלנד.

בשנת 1979 הופיע בבכורה באירופה וניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של רדיו מערב ברלין.

בשנת 1988 התמנה לוי למנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. לוי פרש מתפקיד המנהל המוזיקלי בשנת 2000 ואת מקומו תפס רוברט ספאנו (לוי ממשיך לנצח על הקונצרטים בשני סופי שבוע בכל עונה). בשנת 2001 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.

יואל לוי ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בטקס הענקת פרס נובל לשנת 1991.

התזמורת הסימפונית של אטלנטה ניגנה בניצוחו בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת אטלנטה בקיץ 1996.

יואל לוי שימש בעבר בתור יועץ מוזיקלי לתזמורת הרדיו הפלמי והוא שימש בעבר בתור מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

ידועות במיוחד הקלטותיו עם התזמורת הסימפונית של אטלנטה של הסימפוניות מאת גוסטב מאהלר.

בשנים 2014 - 2019 שימש יואל לוי כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הקוריאנית.

בין התזמורות עליהן ניצח לוי נמנות תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של בודפשט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, תזמורת קופנהגן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הפילהרמונית של פראג והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

#### חייו האישיים
יואל לוי מתגורר באטלנטה, נשוי לג'קי פרלמן ויש להם שלושה בנים: אייל לוי – גיטריסט רוק, אמיר לוי – שחקן ובמאי תיאטרון, ודניאל לוי – מתופף.

## פרסים ואותות הוקרה
*1978 - פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לניצוח בבזנסון בצרפת
*1997 - דוקטור לשם כבוד באמנויות מטעם אוניברסיטת אוגלת'ורפ בברוקהייבן, ג'ורג'יה
*2001 - אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת

## לקריאה נוספת
* Alain Pâris - *Dictionnaire des interprétes, et de l' interprétation musicale au XXe siècle*, Bouquins, Robert Laffont, " Paris, 1995
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:תלמידי אילונה פהר
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:התזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
בית שערים (מושב)

250px|ממוזער|בניית בתיה של בית שערים, 1946
**בֵּית שְׁעָרִים** הוא מושב במועצה האזורית עמק יזרעאל, ליד רמת ישי ומדרום מזרח לחיפה.

## היסטוריה
בשנת 1926, לאחר שאדמות המושב נרכשו על ידי הקק"ל ביוגוסלביה (בהנהגת האחיות לואיזה לאה זלוסצר וקלרה (לויה) ברמפר) התיישבו במקום חלוצים יוגוסלבים, שסברו כי שם הייתה בית שערים העתיקה ועל כן קראו למושב בשמו. בשל קשיים כלכליים ובעיקר קשיים בהספקת מים, מרבית המתיישבים הראשונים עזבו את המקום.

מי שנשאר מופקד על שמירת הקרקעות וחיבר בין קבוצת היוגוסלבים שהיו בעלי הקרקעות, ורכשו את 1000 הדונם הראשונים עליהם הוקם המושב, היה יוסף (פיקו) פפו (אברהמי). בשנת 1936 הועברו הקרקעות לקבוצה החדשה והוקם מושב העובדים הנוכחי על ידי ילידי הארץ חברי הנוער העובד, עולים ממזרח אירופה ועולים מיוגוסלביה. הקבוצה נקראה ארגון אפרים על שם אפרים ציזק היא התארגנה לעלייה לקרקע במגדל אשר על גדת הכנרת.

בתחילה הארגון ישב על גבעה מול חוות שטוק לימים נווה יער במחנה אוהלים. בעוד הנשים והילדים היו בישובי הסביבה עד להכשרת היישוב לקליטת הארגון.

היישוב תוכנן על ידי י. קאופמן עם תקנון בנייה שעמד במבחן השנים. החל מנטיעת עצי זית בגבולות המגרשים, איסור על נטיעת עצים נשירים בחזית המשקים, ארגון המשק החקלאי מאחורי בתי המגורים וחצרות בעלי חיים בסוף המגרש. הוא תכנן רחובות רחבים ביותר שעד היום מאפשרים תנועה וגינון ציבורי מרשים ללא צורך בהזזת הגבולות.

המושב תוכנן ל-70 משקים ומונה היום 68 משקים, מספר מגרשים בתוך היישוב של עובדי ציבור במקור ועוד כ-70 מגרשים בשכונת בנים ממשיכים.

במרכז המושב ניצב בעבר עץ אלון זקן מאוד שגילו הוערך בכ־700 שנים. לפני מספר שנים מת אלון זה ובמקומו נשתל אלון חדש.

במושב בית שערים ישנו אחוז גבוה יחסית של משקים פעילים המתפרנסים מחקלאות. על הענפים הנפוצים נמנים: רפת חלב, כבשים, פרדס, גדולי שדה (ירקות) וכיוצא בזה. באמצע שנות ה-90 הורחב המושב בהתיישבות בנים ממשיכים.

## קישורים חיצוניים

* 
* בית שערים באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת במושב בית שערים, באתר 'חלון אחורי', 15 באוגוסט 2023

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1936
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם יישוב קדום
קטגוריה:מושבים במחוז הצפון
קרוסג'ן

שמאל
**קרוסג'ן** (באנגלית: **CrossGen**) היא חברת הוצאה לאור של חוברות קומיקס שפעלה בין השנים 1998 ל-2004.

החברה יצרה גלקסיה בדיונית משלה ומספרת את סיפורם של שבעה כוכבים שונים בהם אפשר למצוא הכל - ממכשפים ועד מלחמת עולמות. כל כוכב מתאפיין בדמויות מגוונות בעלות כישורים מיוחדים.

ב-24 ביולי 2010 הודיע עורך חברת מארוול קומיקס, ג'ו קסאדה, על כוונת החברה להחיות מחדש את כותרי קרוסג'ן הישנים.

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חברות קומיקס
אימג' קומיקס

**אימג' קומיקס** (באנגלית: **Image Comics**) היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס השלישית בגודלה בארצות הברית, לפי מדד צרכנים מינואר 2014. החברה הוקמה בשנת 1992 על ידי שבעה ממובילי המאיירים בתעשייה במטרה לאפשר ליוצרים לפרסם את עבודתם ללא ויתור על זכויות היוצרים לדמויות. הצלחת החברה שינתה לטובה את מעמדם של היוצרים בתעשיית הקומיקס.

## הקמה
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, מספר מאיירים פרילנסרים שעבדו עבור חברת מארוול קומיקס נותרו מתוסכלים משיטות העבודה ומהפוליטיקה של החברה. תלונתם העיקרית הייתה שאמנותם והדמויות החדשות שהם יצרו מוסחרו ללא הרף, ואילו המאיירים עצמם קיבלו תעריף סטנדרטי על עבודתם פר דף ושכר תמלוגים צנוע על מכירות הקומיקסים. בדצמבר 1991, קבוצה מאותם מאיירים פנתה לנשיא החברה דאז טרי סטיוארט ודרשה שתינתן להם בעלות ושליטה על פרי יצירתם. מארוול לא שעתה לפנייתם.

בתגובה, שמונה יוצרים הכריזו על הקמתה של אימג' קומיקס: טוד מקפרלן (הידוע בעקבות עבודתו ב-Spider-Man), ג'ים לי (X-Men), מארק סילבסטרי (Wolverine), רוב לייפלד (X-Force), אריק לרסן (The Amazing Spiderman), ג'ים ולנטינו (Guardians of the Galaxy), ווילס פורטסיו (The Uncanny X-Men). מניות חברת מארוול נפלו ב-3.25 דולר למניה למשמע החדשות.

מצע העבודה של אימג' קומיקס כלל שתי הנחיות - החברה לא תחזיק בשליטה על יצירתו של האמן אלא האמן עצמו, ואף מפרסם בחברה לא יתערב מבחינה יצירתית או פיננסית בעבודתו של אחד משותפיו לעבודה. אימג' קומיקס עצמה לא תשלוט בכל זיכיון שהוא למעט שם החברה והלוגו שלה, שהפכו לסמליה המסחריים. כל שותף בחברה הקים סטודיו משלו ופרסם את עבודותיו תחת השם אימג' קומיקס אך היה בעל שליטה אוטונומית משלו ללא כל השפעה מהעורכים המרכזיים האחרים. קלרמונט לא הצטרף לשותפות, ופורטשיו נאלץ לעזוב עקב סיבות אישיות:

* **אקסטרים סטודיוס** (Extreme Studios) - בבעלותו של רוב ליפילד
** יצירות הסטודיו: *Youngblood, Supreme, Brigade, Avengelyne, Judgement Day, Glory, Badrock, Bloodstrike*
* **הייבראו אנטרטיינמנט** (Highbrow Entertainment) - בבעלות אריק לרסן
** יצירות הסטודיו: *Savage Dragon, SuperPatriot, Freak Force*
* **שאדוליין** (ShadowLine) - בבעלות ג'ים ולנטינו
** יצירות הסטודיו: *DNAgents, Shadowhawk, Ward of the State, After the Cape, Bomb Queen, Backlight, Badger, Hiding in Time*
* **טוד מקפרלן הפקות** (Todd McFarlane Productions) - בבעלות טוד מקפרלן
** יצירות הסטודיו: *[[ספון (קומיקס)|Spawn]], Curse of the Spawn, Case Files: Sam & Twitch, The Adventures of Spawn, Angela, Haunt*
* **טופ קאו הפקות** (Top Cow Productions) - בבעלות מארק סילבסטרי
** יצירות הסטודיו: *[[ויצ'בלייד|Witchblade]], [[דארקנס|The Darkness]], [[אנג'לוס (קומיקס)|Angelus]], [[מגדלנה (קומיקס)|The Magdalena]], Rising Stars, Fathom, [[טומב ריידר (קומיקס)|Tomb Raider]], [[מבוקש (קומיקס)|Wanted]]*
* **ויילדסטורם הפקות** (Wildstorm Productions) - בבעלות ג'ים לי
** יצירות הסטודיו: *Astro City, The Authority, Backlash, Claw the Unconquered, Danger Girl, Darkchylde, Deathblow, Gen<small>13</small>, Majestic, Welcome to Tranquility, WildC.A.T.s, Team 7*

מבין היצירות הנוספות עליהן חתומה אימג' קומיקס נמנים: העורב, בון, המתים המהלכים, The Maxx, בלתי מנוצח, New Men, Phantom Jack, כיתה קטלנית ועיבודי קומיקס לבאטלסטאר גלקטיקה, כוח המחץ, צבי הנינג'ה וכוח ג'י.

## קישורים חיצוניים

* 

* אימג' קומיקס - פרויקט פאנדום המוקדש לאימג' קומיקס
* אימג' קומיקס במסד הנתונים comicbookDB

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות קומיקס
דארק הורס קומיקס

**דארק הורס קומיקס** (באנגלית: **Dark Horse Comics**) היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס החמישית בגודלה בארצות הברית, לפי מדד צרכנים מינואר 2014.

החברה נוסדה בשנת 1986 בידי מייק ריצ'רדסון במילווקי, אורגון, כאשר בין החוברות שבפרסומה נמנות עיר החטאים של האמן פרנק מילר, הלבוי של הכותב מייק מינולה, אוסאגי יוג'ימבו של סטן סאקאי וכן עיבודים לסרטים וסדרות טלוויזיה כדוגמת מלחמת הכוכבים, הטורף, הנוסע השמיני, שליחות קטלנית, רובוקופ, אינדיאנה ג'ונס, הדבר, טיימקופ, Mass Effect, טרזן, כוכב הקופים ובאפי ציידת הערפדים.

בנוסף, החברה מוציאה לאור ספרי מאנגה מצליחים מיפן, בעיקר מז'אנר הסיינן, בתרגום לאנגלית, כמו "הלסינג", "טריגאן", "ברזרק", "אקירה", "הרוח במעטפת", "שירות משלוח הגופות של העורבני השחור", ו-"Blade of the Immortal".

## קישורים חיצוניים

* 

* דארק הורס בפרויקט ויקיה
* דארק הורס במסד הנתונים comicbookDB
* 

## הערות שוליים

*
אוני פרס

**אוני פרס** (באנגלית: **OniPress**) היא חברת קומיקס אשר הוקמה בשנת 1998. החברה מוציאה לאור קומיקס למבוגרים המתמקד בסיפורים הומוריסטיים על חבורת צעירים בעלי נקודת מבט מעוותת על החיים (לדוגמה - ג'יי ובוב השקט).

בעקבות הספרים יצאה סדרת סרטים שביים קווין סמית (שגם כתב את הקומיקס) הידועים בדיאלוגים השנונים שבהם וסגנונם יוצא הדופן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות קומיקס
קטגוריה:הוצאות ספרים בארצות הברית
אלמה גלוק

**אלמה גלוק** (אנגלית: **Alma Gluck**; 11 במאי 1884 – 27 באוקטובר 1938) הייתה זמרת סופרן יהודייה-אמריקאית ילידת רומניה.

## חייה
אלמה גלוק נולדה ביאשי בשם רבה פיינסון (Reba Feinsohn) למשפחה יהודית ביאשי, רומניה. בגיל צעיר היגרה לארצות הברית. גלוק הייתה אחת הזמרות המפורסמות ביותר בעולם בשיא הקריירה שלה, בסביבות 1910. אף כי הצלחתה הראשונה הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, הרי בהמשך יצאה למסעות קונצרטים ברחבי ארצות הברית והייתה מן הראשונים בעולם ההקלטות. 

הסופרת מרשה דבנפורט הייתה בתה מנישואיה הראשונים, לברנרד גליק. בהמשך נישאה לכנר אפרם צימבליסט וילדה לו שני ילדים. 

אלמה גלוק ייסדה את אגודת האישה האמריקאית. בשנת 1925 פרשה מן ההופעות לניו הרטפורד, קונטיקט, והתמסרה לגידול משפחתה. 

אלמה גלוק נפטרה בגיל צעיר יחסית, 54, ממחלת כבד (ללא קשר לאלכוהול).

## קישורים חיצוניים

* פולה אייזנשטין בייקר, 
* 
* 

קטגוריה:זמרות סופרן אמריקאיות
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:יהודיות שהתנצרו
קטגוריה:מהגרות מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1938
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938
קטגוריה:זמרות סופרן
מסך כחול (קולנוע)

250px|ממוזער|שמאל|דוגמה למסך כחול
שמאל|ממוזער|250px|הדגמה של שימוש במסך כחול לשם יצירת אפקטים מיוחדים
**מסך כחול** (בלו־סקרין) או **מסך ירוק** (גרין־סקרין) (הידוע בטלוויזיה בשם **Chroma Key**) הוא מונח בקולנוע אשר מתאר טכניקה בה מצלמים פעולה המתרחשת לפני מסך אשר צבוע בצבע אחיד (כחול או ירוק בדרך כלל) לשם "החלפת" המסך בתמונה או בסצנה אחרת. המונח מתייחס גם לתוצאה של הטכניקה וגם למסך עצמו.

הצבע המיועד להחלפה מעובד ומשולב עם תוכן מערוץ וידאו אחר כמו מצלמה נפרדת, וידאו מוקלט או מקור דיגיטלי. התהליך הזה מכונה "קומפוזיטינג" (Compositing). ההחלפה יכולה להתבצע במשך ההפקה או אחרי ההפקה (פוסט פרודקשן).

דוגמה קלאסית לשימוש בטכניקה היא אצל מגישי תחזית מזג האוויר בטלוויזיה אשר נראים כאילו היו על מפה, אך למעשה הם מצולמים על רקע אחיד. מול החזאי יש טלוויזיה המראה לו את התחזית, כך שהוא יכול לדעת היכן הוא צריך למקם את ידיו. בעבר האפקטים הטלוויזיוניים הללו נעשו בטכניקה בשם "Chroma keying", אך כיום לשם ביצוע עבודה זאת משתמשים בטכניקות ממוחשבות. 

לעיתים עלול להיות למגיש טלוויזיוני אזור בבגדיו אשר צבעו קרוב למדי לצבע עליו עושים את האפקט, כמו קישוט או סמל, כתוצאה מכך חלק זה יראה כ"שקוף" - נראה דרכו את הרקע אשר אליו "מחליפים". אם אנשי ההפקה לא שמו לב לכך לפני שהתוכנית שודרה, הצופים יראו "חור"  במגיש אשר דרכו ניתן לראות את הרקע.

## למה דווקא צבע זה ולא אחר
בעבר, לפני המעבר לשימוש בעיבוד דיגיטלי, הצבע הכחול היה הצבע הקל ביותר להפרדה כימית מבין הצבעים על סרט הצילום. כיום, עם המעבר לשימוש באמצעים דיגיטליים, רוב חיישני המצלמות מורכבים מ־25% כחול, 25% אדום וכ־50% ירוק. הצבע הירוק נחשב לקל יותר לזיהוי בתוכנת מחשב ולכן השימוש נעשה בעיקר בו.

טכניקת צילום זו דורשת ניגודיות גבוהה כדי לאפשר הפרדה מלאה בין צבעי הרקע לצבעי האובייקט המצולם. גוף האדם מכיל מספר גוני אדום. לכן לא ניתן לעשות באדום שימוש. הצבעים: ירוק וכחול כמעט אינם מופיעים בגוף האדם. לכן בהם ניתן להשתמש. שימוש בצבע הקיים  באובייקט המצולם גורם לתוכנת המחשב להחליף את הצבע ברקע הנבחר. לדוגמה: אם הרקע הוא אדום והאדם לובש חולצה אדומה - עלולה להיווצר בעיה בהחלפת הצבעים. יכולים להיווצר "חורים" במרכז הגוף והאדם ייראה כבעל "ראש מרחף".

## שימוש בצבעים אחרים
רוב המסכים עושים שימוש בגוני כחול וירוק, המנוגדים לגוני האדום שבגוף האדם.

לעיתים, בעקבות סביבת הצילום או שימוש באנשים בעלי גון עור שונה, נדרש שימוש במסכים בגוונים אחרים.
* בסרט של דיסני "שירת הדרום" נעשה שימוש נרחב במסכים בגוון צהוב.
* בסרט "אפולו 13" נעשה שימוש במסכים בצבע כתום.
* בסרט "אייר פורס 1" נעשה שימוש במסכים בצבע אדום.

#### בחירה בצבעים שונים
בחירת גון הרקע של המסכים עשויה להיות מושפעת בין היתר מאחד או יותר מהגורמים הבאים:
* תנאי התאורה באתר הצילומים.
* צבעי הסביבה.
* גוון העור של המצולמים.
* טכניקת הצילום וסוג המצלמה.

לפעמים נעשה שימוש בצבעים פשוטים משיקולי עלות או מחוסר בצבע מסוים.

## ראו גם
* אפקטים מיוחדים בקולנוע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אפקטים מיוחדים בקולנוע
קטגוריה:מונחים בטלוויזיה
שרזה

**שרזה** או **שראזה** (**Shareaza**) היא תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט הכתובה בשפת C++ ורצה תחת חלונות.

עד 1 ביוני 2004, התוכניתן היחיד האחראי על שרזה היה מייקל סטוקס, שבנה את התוכנה וגם את רשת גנוטלה 2, אחת מהרשתות (פרוטוקולים) שאליה מתחברת שרזה. בתאריך הנ"ל, תרם סטוקס את קוד התוכנה לציבור וכעת כל תוכניתן יכול להמליץ על הוספת קוד כלשהו לתוכנה.

שרזה תומכת גם בפרוטוקולים ומסוגלת להתחבר לרשתות הבאות: גנוטלה 2 (ברירת המחדל), גנוטלה 1, אי-דונקי, ביטורנט, FTP ו-HTTP.
העיקרון שלפיו עובדת שרזה היא שיתוף קבצים דרך מספר רב של רשתות ועל ידי כך, השגת תוצאות רבות יותר, מהירות הורדה גבוהה יותר, ושיתוף קבצים עשיר יותר.

ב-19 בדצמבר 2007 השתלטו גורמים עוינים על הדומיין shareaza[dot]com בו הם מתחזים לאתר הרשמי ומפיצים רוגלה בשם "ShareazaV4". ב-1 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין השתמשו במנגנון העדכונים האוטומטיים של שרזה כדי להציע למשתמשים להוריד את "ShareazaV4". בעיית אבטחה זאת תוקנה החל מגרסה 2.3.1.0. ב-10 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין מלאו בקשה לרישום סימן מסחרי של השם Shareaza בטענה שהפעם הראשונה בו היה בשימוש היא ב-17 בדצמבר 2007. שרזה ניסתה לאסוף כספים למאבק משפטי במתחזים. אך נאלצה לותר על הדומיין, תוך שעולות טענות של חבלה מטעם הטוענים לדומיין באמצעות איש פנים, ומעילה שלו בכספים.
התוכנה מופצת במספר רב של שפות, ביניהן גם עברית.

### Shareaza 2.2
ב-9 במאי 2011 עלתה גרסת Shareaza 2.2

בחלון ההגדרות של התוכנה ניתן לקבוע גם כתובת IP ו-Port מתאים, להתיר או לאסור על חיבורים נכנסים, לקבוע מקסימום חיבורים, הורדות והעלאות, כמה רוחב פס להקצות ל-Shareaza, באילו תיקיות יישמרו הקבצים הזמניים והקבועים, לבחור סקינים ותוספים ועוד. מלבד הסקינים שמצורפים לה בהתקנה, ניתן להוריד כמה נוספים, או ליצור לבד.

התוכנה כוללת סינון תוכן למבוגרים, נגן מדיה מובנה, מאפשרת לצ'טט עם משתמשים אחרים ברשת, כשגם גם שם ניתן לסנן תוכן פוגעני והודעות ספאם. נוסף על כך, היא מציעה תכונה של שליטה מרחוק, המאפשרת לנהל את ההורדות באמצעות דפדפן.

## קישורים חיצוניים

* 
*האתר הרשמי בתרגום לעברית

## הערות שוליים

קטגוריה:שיתוף קבצים
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:לקוח ביטורנט
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2000
אבו גרייב

**אַבּוּ גְרֵיבּ** (בערבית **أبو غريب**, ובהגייה הספרותית: **אַבּוּ עֻ'רַיְבּ**), היא עיר בעיראק, הממוקמת כ-20 קילומטרים מערבית לבגדאד ומצפון לנמל התעופה הבינלאומי של בגדאד. בעיר גרים 189 אלף תושבים.

בתקופת מלחמת המפרץ ולאחריה, הייתה אבו גרייב מוקד לאחת המחלוקות בין סוכנויות המודיעין במערב ומשטרו של סדאם חוסיין. המערב טען כי מפעל באבו גרייב, שכביכול מייצר תחליפי חלב אם, מייצר למעשה נשק ביולוגי. המפעל נבנה ב-1980, ובמהלך מלחמת איראן–עיראק נצבע בצבעי הסוואה. במלחמת המפרץ הופצץ למרות הניסיון להסוותו. במהלך תעמולתי, הוביל המשטר העיראקי את העיתונאי האמריקאי פיטר ארנט למפעל ההרוס, על מנת שיצלם את השלטים המורים על כך שמדובר ב"מפעל חלב לתינוקות". לאחר המלחמה, נבנה המפעל מחדש על ידי ממשלת עיראק, וערב מלחמת עיראק טען קולין פאוול כי מדובר במפעל המייצר נשק ביולוגי. עם זאת, "קבוצת הסקר על עיראק", אשר מאוחר יותר בחנה את המתקנים, קבעה כי המפעל לא היה בשימוש זה זמן מה, ושנמצאו בשטחו שאריות תרכובת מזון לתינוקות, אך לא נמצאו עדויות לייצור נשק.

בעיר נמצא כלא אבו גרייב, שהתפרסם בגלל פרשת התעללויות של סוהרים אמריקנים באסירים עיראקים בעת מלחמת עיראק בשנת 2003. בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, עונו והוצאו להורג בכלא זה מתנגדים פוליטיים של המשטר.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עיראק: ערים
סאמצחה-ג'אוואחתי

[שמאל|ממוזער|150px|דגל סאמצחה-ג'אוואחתי על פי [וחושטי בגרטיוני, 1745]]
**סאמצחֶה-ג'אוואחֶתי** (בגאורגית: **სამცხე-ჯავახეთის**; בארמנית: **Սամցխե-Ջավախքի**) הוא מחוז בדרום גאורגיה. גבולותיו: גוריה ואימרתי מצפון, כארתלי ממזרח, ארמניה וטורקיה מדרום ואג'ריה ממערב.

## תת-מחוזות

# נפת אדיגני
# נפת אספינדזה
# נפת אחלכלכי
# נפת אחלציחה
# נפת בורג'ומי
# נפת נינוצמינדה

## יישובים
* ערים: 5 (אחלכלכי, אחלציחה, בורג'ומי, ואלה, נינוצמינדה)
* עיירות: 7 (בקוריאני, בקוריאניס אנדזיטי, צאע'וורי, אחלדבה, אדיגני, אבסתומני, אספינדזה)
* כפרים: 254

## ממשל

מושלים לפי שנים:

1994 - וו.בָּכּראדזֶה 
1998 - גיגלָה בָּרַמידזֶה 
2002 - תמוּר מוֹסיאשווילי 
2003 - גֶלָה קווארָצחֶליָה 
2004 - נוּגזָר פּארוּנָשווילי 
2004 - ניקוֹ ניקוֹלוֹזישווילי 
2005 - גיאורגי חאצ'ידזֶה 

## אתרים
* קומפלקס המערות ורדזיה
* מערות ואני - קומפלקס מערות ומנזר
* מצודת תמוגבי
* מצודת חרתוויסי
* מנזר זרזמי
* מנזר ספרי

## היסטוריה
כפי שמעיד שמו, הוא מורכב משני חבלים היסטוריים. עד המאה ה-12, שבו סופחו לממלכה הגאורגית המאוחדת, הייתה להם היסטוריה מדינית נפרדת. במאה ה-14, סאמצחה הייתה בין הדוכסויות הראשונות שפרשו מן הממלכה המאוחדת. במאה ה-15 היא אף סיפחה את ג'אוואחתי. במחצית השנייה של המאה ה-17 הדוכסות נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. תחת ההשפעה הטורקית חלק מתושבי סאמצחה התאסלמו. במאות הבאות התיישבו בסאמצחה ובג'אוואחתי ארמנים, שמן המאה ה-19 מהווים רוב בשני החבלים ההיסטוריים. בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית, שני החבלים אוחדו עם גאורגיה, שהייתה כבר חלק מן האימפריה הרוסית.

עם פרישתה של גאורגיה מברית המועצות ב-1991, סאמצחה וג'אוואחתי הם חלק מן הרפובליקה של גאורגיה. בחלוקה האדמיניסטרטיבית, הם אוחדו לרגיוני (מחוז) סאמצחה-ג'אוואחתי, שבירתו אחלציחה. עם זאת, לא מדובר באיחוד אדמיניסטרטיבי בלבד, שכן לאור העובדה שהגאורגים הם מיעוט במחוז, מדובר למעשה בחבל ארמני על אדמת גאורגיה, שאף דורש אוטונומיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* סאמצחה ג'וואחתי, armenian-history.com, 

*
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות
קטגוריה:סאמצחה
קטגוריה:ג'אוואחתי
Cum nimis absurdum

שמאל|ממוזער|250px|הבולה cum nimis absurdum
**cum nimis absurdum** (קום נימיס אבסורדום – בלטינית "כיוון שזהו אבסורד") הוא שמה של בולה שהוציא האפיפיור פאולוס הרביעי ב-14 ביולי 1555 שבה הוטלו שורה של גזרות דתיות וכלכליות על היהודים במדינת האפיפיור. מקור שמה של הבולה במילים הפותחות אותה : "Cum nimis absurdum et inconveniens existat ut iudaei, quos propria culpa perpetuae servituti submisit" ("כיוון שזהו אבסורד ואי נוחות גדולים שהיהודים, שבאשמתם נידונו לעבדות נצחית...").

פאולוס הרביעי כיהן בתפקיד חודשיים בלבד לפני שהוציא את הבולה. הבולה חידשה חקיקה אנטי יהודית והטילה על היהודים את החובות והאיסורים הבאים:
* איסור על יהודים להיות בעלים של נדל"ן, וחיובם למכור מיידית כל נדל"ן שברשותם.
* חובה על גברים לחבוש כובע צהוב ועל נשים מטפחת ראש צהובה
* איסור על העסקת משרתים נוצרים.
* הגבלת העיסוקים המותרים ליהודים לחלפנות כספים בעיקר. הלוואות בריבית התאפשרו תחת פיקוח מחמיר.
* איסור על עיסוק ברפואה.
* איסור על קשרים חברתיים בין נוצרים ליהודים.
* חובת האזנה לדרשות קתוליות בשבת.

הגזרה החשובה ביותר בבולה הייתה חיובם של היהודים להתגורר יחדיו, בנפרד מהנוצרים. גזרה זו הביאה להקמת גטו רומא. מאז שהתיישבו יהודים ברומא במאה הראשונה לפנה"ס ועד הקמת הגטו לא הוגבלו יהודי רומא בבחירת מקום מגוריהם. עם הקמת הגטו הם הופרדו משאר האוכלוסייה לרובע מוקף חומה שבו שלושה שערים שננעלו במשך הלילה. כמו כן הותר ליהודים להתפלל בבית כנסת אחד בלבד בכל עיר. האפיפיור הבא פיוס הרביעי אכף הקמת גטאות ברוב ערי איטליה ויורשו פיוס החמישי המליץ על הקמתם במדינות השכנות.

## קישורים חיצוניים
* הטקסט המקורי בלטינית

קטגוריה:בולות
קטגוריה:חיבורים אנטישמיים
קטגוריה:ספרי המאה ה-16
קטגוריה:איטליה: אנטישמיות
ליל העשרים

"**ליל העשרים**" הוא מחזה מאת יהושע סובול, שנכתב בתחילת שנות ה-70 על פי יומני חברי קבוצת ביתניה עילית של השומר הצעיר, במהלך עבודה משותפת עם שחקני תיאטרון חיפה בבימוי נולה צ'לטון.

## עלילה
המחזה מתרחש בתקופת העלייה השלישית, שבה עלו לארץ ישראל כ-35,000 עולים חדשים, רבים מהם בוגרי תנועות נוער אשר חיפשו בארץ מקום להגשמת חלומותיהם. בוגרי תנועת השומר הצעיר, שבהם עוסק המחזה, הושפעו רבות מרעיונות החיבור של האדם לטבע, ממשנתו של א.ד. גורדון, מהגותו של גוסטב לנדאוור ומרוחן של תנועות הנוער הגרמניות.

העלילה מבוססת ברובה על הקובץ "קהליתנו", שאת חלקו כתבו אנשי ביתניה עילית, חלוצי העלייה השלישית, זמן קצר לאחר שנסתיימה עבודתם במקום ולאחר שהצטרפו לקבוצת גדוד שומריה, שעסקה בסלילת כביש חיפה-ג'דה. הקובץ נערך על ידי נתן ביסטריצקי ויצא לאור ב-1922 על ידי "קיבוץ א' של השומר הצעיר - כביש חיפה ג'דה" - אנשי ביתניה עילית, שחברו לקיבוץ ב'- אנשי גדוד שומריה. מאוחר יותר באותה השנה הקימו חברים משתי הקבוצות, בצוותא, את קיבוץ בית אלפא.

סיפור המחזה מתאר את המתרחש בקבוצת ביתניה עילית, המונהגת בידי מאיר יערי. המחזה מגולל את השאלות המוסריות, הקשיים והלבטים איתם נתקלים החלוצים ערב עלייתם לקרקע עלילת המחזה עוסקת בלילה האחרון של הקבוצה בביתניה, בה הם מקיימים שיחת-קבוצה סוערת. חברי הקבוצה חושפים איש איש את נפשו, ובעצם מתארים את התנגשותן של האידיאות המופשטות במציאות הארץ-ישראלית דאז.

יהושע סובול בוחר לשקף את דעותיהן של הדמויות כדי להראות את הדעות הרווחות אז בקרב מגשימי הציונות, אולם בעשותו כן, הוא חושף את הקוראים לוויכוח אידיאליסטי-רוחני, של דמותו של החלוץ בארץ ישראל, הקשיים העומדים לפניו ונכונותו להתמודד איתם.

הדמויות במחזה מבוססות בחלקן על אנשים אמיתיים שחיו בקבוצה. לפי דברי יהושוע סובול בריאיון עם אלי אשד, דמותו של משה במחזה מבוססת על מאיר יערי, ואילו דמותו של אפרים, על דוד הורוביץ. שיפרה היא אנדה יערי, לימים אשתו של מאיר יערי. נחמה עזבה את הארץ לטובת גדוד העבודה ברוסיה אחרי ביתניה, ומרים גם היא מבוססת על דמות אמיתית שסובול איננו חושף. נפתלי הוא דמות בדיונית, וגם עקיבא ככל הנראה איננו מבוסס על דמות מסוימת.

## הפקות
בשנת 1976 המחזה הועלה לראשונה על ידי שחקני תיאטרון חיפה, בבימוייה של נולה צ'לטון.

בשנת 1990 הועלה המחזה בתיאטרון הבימה, בבימוייה של אופירה הניג.

בשנת 2008 עלה המחזה בבית הספר למשחק של סופי מוסקוביץ' לכבוד חגיגות 60 השנה למדינת ישראל.

בשנת 2016 הועלה המחזה פעם נוספת בתיאטרון חיפה, כשבפעם זאת, העיבוד והבימוי נעשו בידי נועה רבן.

המחזה עובד לסרט טלוויזיה בבימוי אנטואן סאלח שהוקרן לראשונה בטלוויזיה הישראלית ב-1 במאי 1979.

מלבד זאת, המחזה מועלה לעיתים בתיאטרוני חובבים ותיאטרוני פרינג' ישראלים, כגון בתיאטרון הטכניון (בשנת 2004).

## השפעות תרבותיות
* במערכון "קבוצת חלוצים" של החמישייה הקאמרית משנות ה-90, מלגלגים על הקומונות בתקופת העלייה השנייה והשלישית, ועל השיח הקבוצתי הפולשני והחושפני של הדמויות במחזה.

## לקריאה נוספת
* אוריאל זוהר, **ליל העשרים, מחזה קולקטיבי ואינטימי, לאור משנתו של [[א.ד. גורדון]]**, כתב העת "עלי-שיח" מס' 35, 1993, עמ' 117-131

## קישורים חיצוניים

שולה קשת "ליל העשרים" באתר "ארכיון התיאטרון הישראלי"
* ליל העשרים באתר שוונג
* 
* 
* 
* 
* , בערוץ ה-YouTube הרשמי של רשות השידור

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:השומר הצעיר
קטגוריה:מחזות משנות ה-1970
קטגוריה:יהושע סובול
קטגוריה:הקיבוץ בתרבות ובאמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1976
היוון

**הִיוּוּן** (מלשון "הון" ולא מלשון "הווה") הוא תהליך תרגום של ערך כספי מתקופה אחת למונחי תקופה אחרת. פעולת ההיוון היא הפיכה של התחייבות חוזית להון. במקרים רבים המשתמשים במושג היוון מתכוונים בעצם לערך הנוכחי של תזרים מזומנים עתידי.

## בתורת המימון
בתורת המימון, היוון הוא חישוב הערך העתידי של הכסף  באחת מהדרכים הבאות:
* חישוב הערך הנוכחי של סכום שאמור להתקבל בעתיד, תוך התחשבות ברווחי הריבית הנוצרים בפער שבין הזמנים. בין שמדובר בסכום חד-פעמי ובין שמדובר בסכום המתקבל בתשלומים לאורך זמן. לדוגמה, מינהל מקרקעי ישראל מבצע היוון של דמי חכירה שנתיים (או היוון במגורים בקרקע עירונית). בהיוון משלם החוכר בהווה בתשלום חד-פעמי את דמי החכירה עבור כל תקופת החכירה ובכך פטור הוא מלשלם כל שנה את דמי החכירה (ואף אגרות נוספות מסוימות שמטיל המינהל).
* חישוב הערך העתידי של סכום קיים בהווה. לדוגמה, חישוב סך הרווחים הצפויים להתקבל מהשקעה בהווה במפעל ייצור.

המעבר בין ערך נוכחי לערך עתידי מתבצע באמצעות הכפלה וחלוקה ב**מקדם היוון** על כל יחידת זמן, שהוא בעצם 1 ועוד גובה הריבית (לדוגמה, אם הריבית היא 3% לשנה, מקדם ההיוון יהיה 1.03 במונחים שנתיים). מקדם ההיוון מייצג את מחיר הזמן של הכסף, אך גם את הסיכון בהשקעה או בהלוואה, אם יש.

## בחשבונאות
היוון בחשבונאות משמעותו אחת מאלה:
* הפיכת עתודות כספיות (או קרנות) להון מניות במאזן (לפי שווי שוק).
* רישום של הוצאה שוטפת כהוצאה לטווח ארוך או כנכס הוני.

## ראו גם
* ערך נוכחי
* ערך עתידי

## לקריאה נוספת
* שמואל ילינק, **"ההיוון" בתביעות נזיקין ולפי חוק הביטוח הלאומי**, הוצאת "דון" תל אביב - (1977, 1979, 1990) שלוש מהדורות.

## הערות שוליים

קטגוריה:מימון
קטגוריה:חשבונאות
רנט ל'אוראנז

[ממוזער|רנט ל'אוראנז (מימין),יחד עם המורה שלה, [מסעוד אל מדיוני]]

**רֶנֶט ל'אוֹראַנֶז** (בצרפתית: **Reinette l'Oranaise**; 1918 – 17 בנובמבר 1998), הוא שם הבמה של **סולטנה דאוד** (**سلطانة داود**), זמרת יהודיה ונגנית עוד של מוזיקה אנדלוסית-מוגרבית.

## קורות חייה
סולטנה דאוד נולדה בעיר טִיאַרֵט שבצפון מערב אלג'יריה. אביה היה רב ממוצא מרוקאי. בגיל שנתיים התעוורה כתוצאה ממחלת אבעבועות שחורות קשה.

היא הושמה במוסד לעיוורים עד גיל 12, שם למדה לקרוא ולכתוב כתב ברייל. אמה, שהייתה נחושה להקנות לה מקצוע שיאפשר לה להיות מאושרת, רשמה אותה ללימודים אצל מסעוד אל מדיוני, זמר וכנר שהיה בקיא באמנות ההוזי (סגנון שנגזר מהמוזיקה הערבית-אנדלוסית). תוך זמן קצר הראתה רנט הקטנה הצטיינות בלימודיה, פיתחה את קולה, למדה לנגן בעוד, והחלה לעבוד כזמרת בבית-הקפה שבבעלותו של מסעוד אל מדיוני ברובע היהודי של אוראן. סעוד היה מי שהמציא את הכינוי שהפך לשם הבמה המוכר, "רנט ל'אוראנז" (בצרפתית: כינוי חיבה ל"מלכה מאוראן").

## קריירה
במשך כעשר שנים הופיעו היא ומסעוד אל מדיוני כצמד ברחבי אלג'יריה וגם הוציאו את תקליטם הראשון. בשנת 1938 החליט מסעוד אל מדיוני לפתוח בית-קפה מוזיקלי בפריז שבצרפת, כשרנט נוסעת בעקבותיו, אך עד מהרה חזרה לאלג'יריה. תקופה מסוימת היא הופיעה לצד פדילה דז'יריה ואחותה. בזמן הכיבוש הנאצי נתפס מדיוני בפשיטה בעיר מרסיי ונשלח למחנה ריכוז, משם לא חזר.

רנט המשיכה את הקריירה שלה באלג'יריה ותפסה מקום של כבוד בין גדולי הזמרים המוסלמים והיהודים במדינה, לצידה של הזמרת המפורסמת **[[אליס פיטוסי]]** מהעיר קונסטנטין (אלג'יריה), שיחד איתה הפיחה חיוּת בחתונות וחגיגות יהודיות אחרות רבות.

באחת מחגיגות אלה היא פגשה את בעלה לעתיד, הכנר **ז'ורז' נסים לאיאני** (**Georges Nessim Layani**) (1926–2003), שגם כונה "העיניים שלה", ושנהג ללוות אותה בהופעותיה בדרבוקה.

אחד מהשירים המפורסמים ביותר אותו ביצעה הוא שיר החתונה "אַבּיָאדִי יָאנַא" (הידוע גם בכינוי היותר עממי טִי פּארִי פּאטִי על שום הפזמון החוזר והקליט שבו). להלן מילות השיר כפי שנקלטו משמיעה של אחת מגרסותיה (ייתכנו לכן שיבושים קלים):

בעקבות מלחמת אלג'יריה נאלצה לעבור לגור בצרפת. תקופה ארוכה הופיעה שם בעיקר בחגיגות של היהודים שבאו מצפון אפריקה. אחרי שבשנת 1980 פורסמה כתבה עליה בעיתון "ליברסיון" התעורר העניין בכשרונה ובשירתה גם בקרב הקהל הרחב. הוזמנה להופעות באולמות "בטקלן" ו"אולימפיה" ויצאה לסיורים מתוקשרים, בין השאר, באנגליה וספרד.

נפטרה בשנת 1988 והובאה לקבורת ישראל בבית הקברות פאנטן בפריז. בעלה, שנפטר בשנת 2003 נקבר לצידה.

## קישורים חיצוניים

* על ל'אוראנז, באתר שעבי דיאלנא 
* עוד על רנט ל'אוראנז, באתר "האולם" 
* השיר "קום תרא" בביצוע רנט ל'אוראנז, באתר הטלוויזיה הציבורית בארצות הברית (PBS)
* פרטים ותמונת קברה באתר על בתי הקברות הפריזאים – בית הקברות פאנטן
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות יהודיות צרפתיות
קטגוריה:זמרות יהודיות אלג'יראיות
קטגוריה:נגני עוד
קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:נגניות
קטגוריה:נגנים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:ילידות 1918
קטגוריה:אלג'יראים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:נפטרות ב-1998
חוצה ישראל (תוכנית טלוויזיה)

**חוצה ישראל** הייתה תוכנית ראיונות אישית מבית הטלוויזיה החינוכית אשר שודרה בין השנים 2001–2018. התוכנית עוסקת בחברה הישראלית ובתהליכים המעצבים אותה במגוון תחומי חיים: מדע, תרבות, כלכלה, פוליטיקה ועוד. בכל תוכנית מתארח מרואיין יחיד אשר מביא פרשנות, רקע והארות לנושא שעל סדר היום. את התוכנית הנחה בתחילה דב אלבוים ולאחריו הנחה אותה רינו צרור בין השנים 2006-2010. בדצמבר 2008 ערך צרור את הריאיון האחרון עם דודו טופז.

מדצמבר 2010 הנחה אותה קובי מידן.

התוכנית האחרונה של חוצה ישראל שודרה בחודש מאי 2018.

התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר ארבע פעמים, בשנים: 2004, 2006, 2010, 2014.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
**ביקורות וסקירות**
בהנחיית דב אלבוים
*
*
*
*
*
*
*
בהנחיית רינו צרור
*
*
*
*
בהנחיית קובי מידן
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות ראיונות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2001
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2001
משפט שובר שיניים

**משפטים שוברי שיניים** או **מוקשי לשון** (באנגלית: "Tongue twister") הם משפטי שעשוע אשר נוצרו לשם האתגר שבהגייתם. לרוב, הקושי במשפטים מסוג זה נוצר מחזרה על מספר עיצורים בודדים או ההחלפה של מספר עיצורים דומים לסירוגין (למשל ס' ו-ש').

משפטים כאלה קיימים כמעט בכל שפה ולרוב יוצרים שעשוע גם באתגר ההגייה וגם בהיגיון שבתוכן המשפט. ישנם שירים או ספרים שכתובים רק במשפטים מסוג זה כגון השירים "גנן גידל דגן בגן" שהושר בפסטיבל שירי הילדים והספר Fox in Socks של דוקטור סוס.

## דוגמאות בשפות שונות
### בעברית
#### משפטים
* שָׂרָה שָׁרָה שִׁיר שָׂמֵחַ, שִׁיר שָׂמֵחַ שָׁרָה שָׂרָה.
* גַּנָּן גִּדֵּל דָּגָן בַּגַּן, דָּגָן גָּדוֹל גָּדַל בַּגַּן.
* אני לא מהמהמרים הממהרים מההרים המוארים, אני מהמהמרות הממהרות מהמערות המוארות.
* אישה נעלה נעלה נעלה נעלה את הדלת בפני בעלה.
* סוּס צַהַ"ל אַצִּיל צַהַל צָהֲלָה צְלוּלָה לִצְלִילֵי צוֹלֶלֶת הַהַצָּלָה הֲצָצָה לָהּ מִצִּלְלֵי הַמְּצוּלוֹת צוֹלַעַת.
* נָחָשׁ נָשַׁךְ נָחָשׁ. הַנָּחָשׁ שֶנָּחָשׁ נְשָׁכוֹ נָחוּשׁ לִנְשֹׁך הַנָּחָשׁ שֶׁנְּשָׁכוֹ.
* מֹשֶׁה, שִׁמְשׁוֹן וּמוּשׁוֹן הַמְּמֻשְׁמָעִים מִשְּׁשׁוּ שִׁשָּׁה מִשְׁמְשִׁים מְשֻׁמָּשִׁים בַּשֶּׁמֶשׁ.
* חִצְרוּץ חִצְרַצְתִּי וַאֲחַצְרֵץ, כְּחִצְרוּץ הַחֲצוֹצְרָה בְּיַד הַמְּחַצְרֵץ.
* חַדְרן חָרֵדן חָדַר לחַדְרי חֲרֵדִים, לחַדְרי חֲרֵדִים חָדַר חַדְרן חָרֵדן.
* סשׁה שׂמה שׁום בסושׁי, שׁום בסושׁי שׂמה סשׁה.
* כמה חול יכול החול לאכול בכל ימות החול אם בכלל יכול החול לאכול חול בכל ימות החול?

*הם לא מהממהרים הן מהממהרות.
*נחש נשך נחש לחש נחש בחש נחש חשש נחש.

#### סיפורים קצרים

#### דוגמאות מהמקורות ומיצירות שונות

### באנגלית

### ביידיש
פון אלעסק ביז קען בריסק טראגט א פיקס א ליקס אין בּיסק.

## ראו גם
*ביטוי משוכל
*הומופון

## לקריאה נוספת
* רוביק רוזנטל, '''הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי''', כתר ספרים, 2007, 

## קישורים חיצוניים

*
*
*שוברי שיניים בכל השפות
* 
* רוביק רוזנטל, שׂרה שׁרה על הגנן שגידל דגן בגן, באתר בלוג השפה העברית של מילון רב-מילים, 5 בנובמבר 2024

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:שעשועי לשון
קטגוריה:בלשנות
התזמורת הסימפונית של פיטסבורג

**התזמורת הסימפונית של פיטסבורג** (באנגלית: **Pittsburgh Symphony Orchestra**) היא אחת התזמורות החשובות בארצות הברית. בסיסה הוא בפיטסבורג, פנסילבניה.

התזמורת נוסדה על ידי אגודת האמנויות של פיטסבורג בשנת 1895 והופיעה בקונצרט הראשון שלה שנה לאחר מכן. מנצחה הראשון היה פרדריק ארצ'ר, שהביא מספר רב של נגנים מן התזמורת הסימפונית של בוסטון כדי לחזק את ההרכב החדש.

ארצ'ר פרש בשנת 1898 והחליף אותו ויקטור הרברט, שלקח את התזמורת לכמה סיורים והגביר במידה רבה 
את נוכחות התזמורת. אחרי הרברט בא אמיל פאור בשנת 1904. התזמורת משכה מספר לא קטן של מנצחים אורחים בעלי שם בשנותיה הראשונות, ביניהן אדוארד אלגר וריכרד שטראוס, אבל נאלצה להתפרק בשנת 1910 מחמת קשיי מימון.

רק בשנת 1926 הוקמה התזמורת מחדש עם נגנים, שעבדו ללא שכר ותרמו כל אחד מכספו לאפשר את קיום העונה החדשה בשנה הבאה. מנהל התזמורת, אליאס בריסקין, היה גם מנצחה בשנים הראשונות לאחר שיקומה. בשנת 1930 הובא אנטוניו מודארלי כמנצח. ב-1937 הוזמן אוטו קלמפרר לארגן מחדש את התזמורת ולזכותו נרשמת העלאת התזמורת לרמה בינלאומית בתקופת זמן קצרה להפליא.
ממוזער|PittsburghSymphony
מאז ועד היום נמשכת פעולת התזמורת ללא הפרעה. פריץ ריינר (1938–1948) הוביל את התזמורת כמנהל מוזיקלי במשך עשור, הכפיף אותה לדרישותיו הטכניות הקפדניות והעלה עוד את המוניטין שלה. משנת 1948 עד 1952 הובילה שורה של מנצחים אורחים את התזמורת, ביניהם שמות אגדיים כמו ליאונרד ברנשטיין ולאופולד סטוקובסקי. ויליאם שטיינברג (1952 - 1976) בא בעקבותיהם להנהיג את התזמורת, הוציא אותה למסע גדול באירופה והרבה בהקלטות. הווירטואוז אנדרה פרווין (1976 - 1984) היה ממשיכו והביא את תזמורת פיטסבורג לתודעת הציבור האמריקאי בסדרת טלוויזיה ארצית. לורין מאזל (1984 - 1996) לקח את התזמורת לכמה סיורים בינלאומיים והראה לעולם, שמקומה של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג יכירנה בין המכובדות וידועות השם בתזמורות. מאריס יאנסונס, (1996 -2004) הזריק אנרגיה חדשה ורעיונות חדשים לתזמורת, כהכנה למאה ה-21. נוסף לעבודתם בפיטסבורג, חמשת המנצחים האחרונים קצרו הצלחה בינלאומית של ממש בכמה מן התזמורות היוקרתיות ביותר בעולם, ובכך הבליטו עוד יותר את שמה של פיטסבורג ברמה העולמית.

סר אנדרו דייוויס כיהן (החל משנת 2005) כיועץ אמנותי, ומרווין האמליש כיהן כמנצח ראשי משנת 1995 עד שנת 2007.

בשנת 2004 הייתה תזמורת פיטסבורג התזמורת האמריקאית הראשונה שניגנה לפני האפיפיור. בהופעתם נכללה הסימפוניה השנייה של מאהלר, והאפיפיור, כדבר נדיר ויוצא דופן, ביקש אישית הדרן להופעה.

החל מספטמבר 2008 מכהן המנצח האוסטרי מנפרד הונק כמנצח הראשי של התזמורת.

## מנהלים מוזיקליים
* ויקטור הרברט (1898 – 1904)
* אמיל פאור (1904 – 1910)
* אנטוניו מודרלי (1930 – 1937)
* פריץ ריינר (1938 – 1948)
* ולדימיר בקלייניקוב (1948 – 1952)
* ויליאם שטיינברג (1952 – 1976)
* אנדרה פרווין (1976 – 1984)
* לורין מאזל (1984 – 1996)
* מאריס יאנסונס (1996 – 2004)
* מנפרד הונק (2008 – ממשיך)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

* http://www.post-gazette.com/pg/07098/775807-42.stm


פיטסבורג
פיטסבורג
קטגוריה:פנסילבניה: תרבות
קטגוריה:פיטסבורג
בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה

**בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה** היה מוסד אקדמי שנוסד בתל אביב בשנת 1935, ולימים היה אחד המוסדות שהיוו את הגרעין שממנו צמחה אוניברסיטת תל אביב.

## לימודים
בשנת 1939 היו בבית הספר שלוש פקולטות: משפטים, כלכלה ומסחר. בשנת 1950 כלל בית הספר פקולטה למשפטים ופקולטה לכלכלה, וכן מכון ללימודי ראיית חשבון וקורס לפקידים. הלימודים התקיימו בערבים לאחר שעות העבודה. בשנת 1952 נוספה פקולטה למדע המדינה. בשנת 1958 פעלו בבית הספר ארבע פקולטות: למשפטים, לכלכלה, למדע המדינה ולמנהל עסקים וראיית חשבון.

בשנת 1935 הרצו בבית הספר: ד"ר קפלינצקי (ערבית), ד"ר צידרוביץ (סטטיסטיקה), ד"ר בנימין זיו (קוניוקטורה), פרץ נפתלי (כלכלה מדינית), ובמשפטים: ד"ר שמואל אייזנשטדט, ד"ר פלטיאל דיקשטיין, מתתיהו (מקס) לזרסון וצבי קארל.

בין בוגרי בית הספר: שופטי בית המשפט העליון לשעבר יצחק זמיר, מנחם אלון, דליה דורנר, עדנה ארבל ושר המשפטים יוסף לפיד. כן למד בבית הספר משה דיין.

## הקמה, השתייכות והכרה
בית הספר נוסד ביוזמת קבוצה שבראשה עמדו המשפטן והפובליציסט ד"ר שמואל אייזנשטדט, הכלכלן ד"ר בנימין זיו, עורך הדין ד"ר פלטיאל דיקשטיין והמשפטן מתתיהו (מקס) לזרסון. ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף, תמך ביוזמה זו. אספה של תלמידים לרישום לקראת פתיחת בית הספר התקיימה בינואר 1935.

במאי 1950, בעקבות הקמת הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, בקשה הכנסת לסגור את בית הספר הגבוה, כדי שעורכי הדין במדינת ישראל יהיו אקדמאים.

במשך עשור לאחר הקמת מדינת ישראל סירבה הממשלה להעניק לבית הספר הכרה כמוסד חינוך גבוה, אף על פי שהתואר שהוא העניק הוכר על ידי אוניברסיטאות רבות מחוץ למדינה, ובוגריו נדרשו להיבחן בבחינות לעורכי דין זרים. בשנת 1959 הועבר בית הספר לניהולה של האוניברסיטה העברית, והפך לשלוחה שלה בתל אביב (וכונה בהתאם "השלוחה"). בשנת 1965 השתלבה השלוחה באוניברסיטת תל אביב כפקולטה למשפטים.

## מיקום
עם הקמתו, התקיימו הלימודים בגימנסייה הריאלית בלפור ברחוב מזא"ה בתל אביב.

זמן לא רב לאחר מכן עברו הלימודים לבית הספר תל נורדאו ברחוב פרישמן 28, בה התקיימו הלימודים עד שנות ה-50. עם התרחבות בית הספר התקיימו לימודים גם בבית ספר שבח ברחוב המסגר ובבית הספר הצרפתי ברמת אביב.

בשנת 1959 הושלמה בנייתו של משכן הקבע של בית הספר, בניין טרובוביץ, שבו שוכנת כיום הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנת הלימודים תשכ"ב הוחל ללמוד בבניין טרובוביץ, משכן הקבע של בית הספר.

## לקריאה נוספת
* אורי כהן, המרדף אחר לגיטימציה אקדמית: בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב 1935–1948, **[[מחקרי משפט]]** כה(1) 212-179 (2009)
* אורי כהן, **אקדמיה בתל אביב - צמיחתה של אוניברסיטה**, הוצאת מאגנס, 2014, עמ' 23–75.

## קישורים חיצוניים

* בני הספל, אוניברסיטת תל אביב - אבני דרך
* 
*

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: הפקולטה למשפטים
קטגוריה:ישראל: בתי ספר למשפטים
ארץ המערב הפרוע

שמאל
**ארץ המערב הפרוע** (באנגלית: **Frontierland**) היא אחת מה"ארצות" או ה"אזורים" שבפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. בדיסנילנד שבטוקיו מכונה הארץ "**ארץ המערבונים**" (**Westernland**).

## דיסנילנד
בארץ המערב הפרוע שבדיסנילנד בקליפורניה נפתחה לראשונה רכבת הר הרעם הגדול בשנת 1979. כמו כן נמצאים בארץ זו נהרות אמריקה, עליו מפליגה ספינת הנהר מארק טוויין והספינה קולומביה. כמו כן נערך על גדת הנהר, המופע פנטזמיק!.

### מתקנים

*מטווח המערב הפרוע
*אי תום סוייר
*רכבת הר הרעם הגדול
*נהרות אמריקה

### מופעים

*פנטזמיק!
*סלון הפרסה המוזהבת

## ממלכת הקסם
ממוזער|שמאל|190px|ספינת הנהר ליברטי בל
ארץ המערב הפרוע שבממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה דומה מאוד לארץ המערב הפרוע בדיסנילנד.

### מתקנים

* רכבת הר הרעם הגדול
* ג'מבורי דובי הכפר
* מטווח ארץ המערב הפרוע
* הר הרסס
* האי של תום סוייר
* רכבת וולט דיסני וורלד

## דיסנילנד טוקיו
ארץ המערב הפרוע בדיסנילנד שבטוקיו קרויה "**ארץ [[מערבון|המערבונים]]**" (**Westernland**).

### מתקנים

* רכבת הר הרעם הגדול
* תיאטרון דובי הכפר
* ספינת הנהר מארק טוויין
* פרסת היהלום
* רפסודות האי של תום סויר
* מטווח ארץ המערב

## דיסנילנד פריז

ארץ המערב הפרוע בדיסנילנד שבפריז ממוקמת בחלק הפארק, שבפארקים אחרים של חברת וולט דיסני נמצאת ארץ ההרפתקאות.

"ארץ" זו היא (על פי סיפור העלילה של הפארק) כפר כורים במערב הפרוע שנקרא "ת'נדר מסה" (Thunder Mesa).

### מתקנים

* רכבת הר הרעם הגדול
* גן החיות לילדים של החיות הקטנות
* סאלון גוש הזהב
* אחוזת רוח הרפאים
* כפר האינדיאנים של פוקהונטס - גן משחקים.
* נהרות המערב הרחוק - עליהם מפליגה אוניית הקיטור "מולי בראון".

## דיסנילנד הונג קונג
בדיסנילנד שבהונג קונג אין "ארץ מערב פרוע" - אולם ארץ כזו מתכוננת להיבנות בשלב השני של בניית הפארק. בשל גודלו הקטן של הפארק, תהיה ארץ זה הראשונה מבין הארצות העיקריות הנמצאת מחוץ לשטח התחום על ידי קו הרכבת של הפארק.
אם תיבנה ארץ זו, היא תהיה במקום בו נמצאת עיר ההנפשה של מיקי.

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:דיסנילנד פריז
קטגוריה:דיסנילנד הונג קונג
קטגוריה:המערב הישן של אמריקה
העבודה-מימד

**העבודה-מימד** הייתה רשימה משותפת של המפלגות "העבודה" ו"מימד", אשר היוותה סיעה בכנסות ה-15 עד ה-17.

לקראת הבחירות לכנסת ה-15 התאחדו מפלגות העבודה, מימד, וגשר ברשימת ישראל אחת, כחלק ממאמציו של אהוד ברק למצב גוש שמאל-מרכז גדול מאחוריו. הרשימה החדשה נועדה ליצור לעבודה תדמית חברתית יותר, ולמשוך מצביעי ליכוד מסורתיים, כמו גם ציבור דתי מתון שלא מצא עוד את ביתו במפד"ל המקצינה ימינה. בנוסף קיווה ברק לקרוץ למצביעי מרכז בבחירות האישיות שהתקיימו אז בפעם השנייה.

הרשימה המשותפת זכתה ל-26 מנדטים, שהיוו אכזבה לעומת התחזיות המוקדמות, וברק זכה ברוב גדול בבחירות האישיות לראשות הממשלה.

ב-7 במרץ 2001 פרשה גשר מהסיעה המשותפת ועקב כך שונה שמה לעבודה-מימד ב-15 במאי באותה השנה. מאז ואילך מתמודדות שתי המפלגות תחת שם זה ברשימה מאוחדת בבחירות לכנסת. במהלך הכנסת ה-16 לאחר האיחוד עם עם אחד בפברואר 2005, נקראה הסיעה "העבודה-מימד-עם אחד", עד שעם אחד התמזגה עם מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת ה-17, והרשימה חזרה להיקרא עבודה-מימד.

## נציגי הרשימה בכנסת

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגת העבודה
קטגוריה:סיעות החברות בממשלת ישראל ה-29
קטגוריה:סיעות החברות בממשלת ישראל ה-31
משוואת מנינג

**משוואת מנינג** (באנגלית: **Manning formula**), היא משוואה נסיונית בהידראוליקה לחישוב מהירות הזרימה בתעלות פתוחות או בתעלות סגורות בהשפעת כח הכובד. המשוואה פותחה על ידי המהנדס האירי רוברט מנינג.

## המשוואה
המשוואה ביחידות מטריות:
:V = \frac{1}{n}  R_h ^\frac{2}{3} \cdot S ^\frac{1}{2}

*V - המהירות הממוצעת בחתך התעלה במטרים בשנייה
*n - מקדם החיכוך או החיספוס במשוואת מנינג
*Rh - הרדיוס ההידראולי
*S - השיפוע של התעלה או של הצינור במטר חלקי מטר
המשוואה ביחידות בריטיות:
:V = \frac{1.486}{n}  R_h ^\frac{2}{3} \cdot S ^\frac{1}{2}

## ערכים עבור מקדם מנינג n

## הרדיוס ההידראולי
:R_h = \frac{A}{P}
*A - חתך הזורם במטרים מרובעים
*P - ההקף הרטוב במטרים

## לקריאה נוספת
* **Hydraulics of Pipelines**, J. Paul Tullis, John Wiley & Sons, 1989. 
*   **Handbook of Hydraulics** by Ernest F. Brater and Horace Williams,  King.Sixsth Edition. 1982, 

## קישורים חיצוניים
*ערכים למקדם n למשוואת מנינג 
*ההיסטוריה של משוואת מנינג
*מחשבון ברשת לחישוב לפי משוואת מנינג
*זרימה בתעלות פתוחות ובתעלות סגורות
*משוואת מנינג

----

קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:הנדסת מכונות
קטגוריה:צנרת
ארץ ההרפתקאות (דיסני)

**ארץ ההרפתקאות** (באנגלית: **Adventureland**) היא אחת ה"ארצות" או ה"אזורים" בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. הארץ מדמה את הג'ונגלים של אפריקה, ואסיה וכן אזורים במזרח התיכון. וולט דיסני אמר שמטרתה של ארץ זו להביא את המבקרים "רחוק מהציויליזציה - לג'ונגלים הרחוקים של אסיה ואפריקה".

## דיסנילנד
ארץ ההרפתקאות בדיסנילנד שבקליפורניה כוללת את המתקנים מסע בג'ונגל, הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס (נוספה בשנת 1983), בית העץ של טרזן (במקור בית העץ של משפחת רובינסון השווייצרית) וחדר הטיקי הקסום.

## ממלכת הקסם
[ממוזער|שמאל|160px|בית העץ של [משפחת רובינסון השווייצרית (סרט, 1960)|משפחת רובינסון השווייצרית.]] 
בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה, מחולקת ארץ ההרפתקאות לשני אזורים עיקריים - האחד - הכפר הערבי המתבסס על הסרט אלאדין משנת 1992, ובו נמצא חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה) והשני - הכיכר הקאריבית, בו נמצא מתקן שודדי הקאריביים.

### מתקנים

* מסע בג'ונגל
* חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה)
* שטיחי הקסם של אלאדין
* שודדי הקאריביים
* בית העץ של משפחת הרובינזונים השווייצרית

## דיסנילנד טוקיו
בדיסנילנד שבטוקיו ישנו מתקן רכבת הנהר המערבי וכן וריאציה שונה של חדר הטקיי הקסום בעל אופי יותר הוואיאי

### מתקנים

* מסע בג'ונגל
* רכבת הנהר המערבי
* חדר הטיקי הקסום
* שודדי הקאריביים
* בית העץ של משפחת הרובינזונים השווייצרית

## דיסנילנד פריז

ארץ ההרפתקאות שבדיסנילנד שבפריז הוא בעל אפיוניים אסייתיים (בעיקר הודיים) וכן מאפיינים מרוקאיים. בארץ זו אין מסע בג'ונגל משום שמסעות נהר מקובלים מאוד בפארקי שעשועים באירופה, והמתכננים חשבו כי המתקן לא יהיה ייחודי.

### מתקנים

* אי ההרפתקאות (Adventure Isle)
* אינדיאנה ג'ונס ומקדש האימה (Indiana Jones et le Temple du Péril )
* בית משפחת הרובינזונים השווייצרית (La Cabane des Robinson)
* המעבר הקסום של אלאדין (Le Passage Enchanté d'Aladdin)
* שודדי הקאריביים (Pirates of the Caribbean)

## דיסנילנד הונג קונג

בדיסנילנד שבהונג קונג נמצא במרכז ארץ ההרפתקאות אי נרחב, שעליו בית העץ של טרזן, וסביבו המסע בג'ונגל (בדומה למבנה נהרות אמריקה המקיפות בממלכת הקסם בארץ המערב הפרוע את האי של תום סוייר.

בארץ זו מתוכננת להיבנות (בשנת 2007) רכבת ההרים רוחות גועשות המצוייה גם בטוקיו דיסניסי.

### מתקנים

* בית העץ של טרזן
* מסע בג'ונגל

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:דיסנילנד פריז
קטגוריה:דיסנילנד הונג קונג
הקומה השלוש עשרה

**הקומה השלוש עשרה** (אנגלית: **The Thirteenth Floor**) הוא סרט קולנוע שהופץ בגרמניה ובארצות הברית ב-28 במאי 1999. את הסרט ביים ג'וזף רוסק, ומשחקים בו קרייג ביירקו, גרטשן מול, ווינסנט ד'אונופריו. הסרט מבוסס על הספר Simulacron-3  של דניאל פ. גלוי  והוא רימייק למיני-סדרה הגרמנית Welt am Draht  של ריינר ורנר פאסבינדר משנת 1973.

## עלילה
עלילת הסרט עוסקת במכונת מציאות מדומה מתקדמת, המאפשרת לבקר בלוס אנג'לס של שנת 1937. בתהליך ההתחברות למכונה, תודעתה של דמות ("יחידה", בלשון הסרט) מן העולם המדומה (שכולן בעלות מודעות עצמית) נלקחת ממנה על ידי המשתמש, ולאחר סיום השימוש בדמות, היא איננה זוכרת דבר, לרבות כיצד הגיעה למקום כלשהו בו נעזבה.

יוצר המיזם, הנון פולר, מגלה כי עולמו "האמיתי", הוא למעשה עולם מדומה נוסף, ומשאיר על כך הודעה במכונה לשותפו, דאגלס הול, מתוך חשש שינסו להשתיקו. אולם, לאחר שהוא משאיר את ההודעה בידי הברמן במועדון שבו הוא נמצא, פותח הברמן, אשטון, את המעטפה.

כאשר הוא מתנתק מן המכונה, הולך פולר לבר בעיר, ומתקשר לדאגלס על מנת להשאיר לו הודעה, אולם קוטע את דבריו באמצע, ויוצא מן הבר עם אדם שהגיע לשם.

למחרת, מתעורר דאגלס בדירתו, ותוך שהוא שומע את הודעות המזכירה האלקטרונית, הוא מגלה טיפות דם בכיור, וחולצה מוכתמת בדם בסל הכביסה. לאחר מכן, הוא מתוחקר על ידי הבלש מקביין, החושד בו כי הוא זה שרצח את פולר. דאגלס מכחיש את הדברים, אולם מגלה כי יותר ויותר סימנים (כמו הברמן שזוכר אותו מליל הדקירה, ולוחיות הרישוי של מכוניתו, שצולמו בזירה באותו ערב) מצביעים על כך שהוא הרוצח.

הוא נדהם לא פחות לגלות כי לפולר ישנה בת, ג'יין, ואף חש כי הוא מכיר אותה ממקום כלשהו. על כן, הוא מחליט לנסות ולחפש במכונה את ההודעה שהשאיר פולר, ומתחבר לדמות שנוצרה עבורו, ג'ון פרגוסון העובד בבנק. הוא מגלה כי פולר ניצל את המכונה על מנת להתרועע עם בחורות.

לאחר שהוא איננו מצליח לגלות את ההודעה, הוא מנסה לגרום לדמות בה השתמש פולר, מר גרירסון, להיזכר בכך. המאמץ נושא פרי, והוא מגלה כי אשטון הוא זה המחזיק במכתב. אשטון מגלה לו את תוכנו של המכתב, ודאגלס מתפלא מדוע שפולר יספר לו על מגבלות ההדמיה הידועות לו מכבר. איש המחשבים, ויטני, מצליח לשלוף את דאגלס מן המכונה, בזמן שאשטון (שנוצר בדמותו), מנסה להטביע את דאגלס. דאגלס מבין, לאחר שהוא מגלה כי ג'יין אינה אלא עובדת סופר בשם נטשה מולינרו, כי למעשה - ג'יין היא המשתמשת של נטשה, כשם שהוא השתמש בג'ון פרגוסון, ופולר בגרירסון. הוא נוסע, על פי הכתוב במכתב, למקום מרוחק, ומגלה את מגבלות ההדמיה שהכיר - בעולמו שלו. בהמשך הסרט, מתגלה כי אם נהרג אדם בהדמיה, התודעה שעמה הוחלף נותרת בדמותו ה'אמיתית', ובאופן זה מגלה דאגלס גם את העולם האמיתי, בו נוצרה ההדמיה של עולמו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי מסתורין
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח גרמניים

קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1999
קטגוריה:סרטים גרמניים משנת 1999
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1999
קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים