עבד א-רחמן אל-ע'אפקי

**עבד א-רחמן אבן עבדאללה אל-ע'אפקי** (בערבית: **عبد الرحمن بن عبد اللّه الغافقي**, נהרג ב-10 באוקטובר 732) היה מצביא ערבי-מוסלמי אשר הוביל את הפלישה האומיית אל ממלכת הפרנקים.

לאחר שהתמנה למושל אנדלוסיה בשנת 730, ניהל אל-ע'אפקי מספר מערכות צבאיות מוצלחות בהן חצה את הרי הפירנאים אל תוך שטחי ממלכת הפרנקים. תחילה הוא פלש לשטחי העיר בורדו ובזז אותה, לאחר שהביס בקרב את המושל המקומי, הדוכס אודו הגדול מאקוויטניה , ולאחר מכן הביס שוב צבא נוסף ששילח נגדו הדוכס בקרב שהתחולל סמוך לנהר גארון. אל-ע'אפקי וצבאו התקדמו עמוק יותר אל שטח ממלכת הפרנקים, עד שבסמוך לעיר טור פגש בצבאו של קרל מרטל. בקרב שהתחולל שם, הוכה צבאו של אל-ע'אפקי שוק על ירך ואל-ע'אפקי עצמו נהרג. התבוסה בקרב אילצה את המוסלמים לסגת אל מעבר להרי הפירנאים חזרה אל אנדלוסיה, ובכך סימלה את בלימת התקדמות המוסלמים אל עבר אירופה.

## שנותיו המוקדמות
לא ידוע על ראשית חייו של אל-ע'אפקי מלבד העובדה שהוא בן לשבט טיהמה' שמוצאו בחצי האי ערב, ושהיגר מאוחר יותר בחייו לצפון אפריקה, שם פגש במוסא בן נציר ובבנו עבד אל-עזיז אבן מוסא, שהיו אז מושלי אנדלוסיה, ושירת תחת פיקודם.

## שירות צבאי
### הקרב בטולוז
אל-ע'אפקי לחם בקרב טולוז שאירע בשנת 721, תחת פיקודו של מושל אנדלוסיה אל-סמע אבן מאליכ אל-חולאני, כנגד צבא דוכסות אקוויטניה הנוצרית בפיקודו של הדוכס אודו הגדול מאקוויטניה . בקרב זה הכו הנוצרים שוק את ירך את צבא אומיה ואילצו אותם לסגת. לאחר הנסיגה, תפס אל-ע'אפקי את הפיקוד על אנדלוסיה המזרחית. הוא הודח מתפקידו לזמן קצר כאשר ענבסה בן סוהיים אל-כלבי מונה למושל אנדלוסיה מאוחר יותר באותה השנה. לאחר שאותו המושל נהרג בקרב בשנת 726, מספר מצביאים ניסו לתפוס את מקומו כמושל, ללא הצלחה מרובה.

### המרד של מונונזה
בשנת 730 מינה הח'ליף האומיי הישאם אבן עבד אל-מלכ את עבד א-רחמן אל-ע'אפקי למושל (ואלי) אנדלוסיה. ההיסטוריון דייוויד לברינג לואיס  תיאר אותו כ"מבריק, רהוט ואיש ניהול מוכשר".

כאשר שמע כי אחד ממפקדיו, הברברי עות'מאן אבן נאיסה המכונה "מונונזה" שכיהן כמושל קטלוניה, כרת ברית עם יריבו אודו מאקוויטניה על מנת להכריז על עצמאות קטלוניה מממלכתו, מיהר אל-ע'אפקי לדכא את המרד. בשנת 731 הוביל את צבאו אל מול הצבא של מונונזה, שם הביס את צבאו ושם קץ למפקד המורד ולשאיפותיו. לא ברור כיצד מונונזה מצא את מותו. גרסה אחת טוענת שהוא נהרג במהלך הקרב; גרסאות אחרות טוענות שהוא התאבד או הוצא להורג בידי עבד א-רחמן לאחר תום הקרב.

### הקרב על נהר גארון
לאחר דיכוי המרד, אסף אל-ע'אפקי את כוחותיו סמוך לפמפלונה, כשהוא מלווה בתגבורות מהלבנט ומתימן, וחצה את הרי הפירנאים. כשהוא מתקדם דרך שטחי גסקוניה ואקוויטניה, פלש צבאו לשטחי העיר בורדו ובזז אותה, לאחר שהביס מחוץ לחומות העיר צבא ששילח נגדו הדוכס אודו. הדוכס שילח נגדו צבא נוסף, ושני הצבאות נפגשו על גדות הנהר גארון. המצביא המוסלמי הכה את צבאו של אודו שוק על ירך, והיסטוריונים מערביים לא בחלו במילים לתאר את הטבח שהתחולל לאחריו: "רק אלוהים יודע מה מספר החללים".

בניגוד לסיבוב הראשון בטולוז, שם הצבא המוסלמי (שהורכב בעיקרו מחי"ר קל) נפל קורבן למתקפת פתע מצד כוחותיו של הדוכס, הפעם הגיע הצבא המוסלמי מוכן ואילץ את הפרנקים להתמודד ראש בראש בשטח פתוח אל מול הפרשים המוסלמים המהירים, שקטלו את חייליו של הדוכס כמעט עד האחרון.

### קרב טור ומותו

אודו, יחד עם קציניו הבכירים ששרדו את הקרב, נמלט צפונה וביקש סיוע מהמצביא הפרנקי קרל מרטל. קרל היה עסוק במערכה נגד הסקסונים כאשר שמע על החדשות מדרום. גרעין הצבא שהוביל קרל אל עבר אקוויטניה הורכב מחיילי רגלים שנמנו בין לוחמיו הטובים ביותר, ועד מהרה התאספו סביבו מיליציות מקומיות ממוצא גאלי וגרמאני שהגדילו את מצבת צבאו ל-30 אלף איש. הצבא המוסלמי לעומתו הגיע לא מוכן אל הקרב, כיוון שפשתה בקרבו תחושת זלזול בפרנקים אשר ראו אותם רק כאחד מני שבטים גרמאניים רבים ששצפו את אירופה לאחר נפילת רומא, וכתוצאה מכך לא ביצע סיור מקדים בשטח מה שהוביל לתבוסת צבאו של אל-ע'אפקי בקרב בפואטייה, סמוך לטור.

קרל מרטל, לעומתו, בחן בזהירות את פני השטח והזיז את צבאו אל ההרים והיערות, על מנת להקשות על חיל הפרשים המוסלמי לתמרן. הצבאות התנגשו זה בזה במשך שבוע ימים, מה שאילץ לצבא המוסלמי להסיג אחורה את כוחות הפשיטה הקדמיים שלו. עד אז הגיע צבאו של קרל מרטל לשיא כוחו, אף על פי שמספר היסטוריונים טוענים כי הוא עדיין היה בנחיתות מספרית לעומת הצבא המוסלמי. קרל אימן את חייליו הרגליים להתארגן במבנה דמוי-פלנקס שהתגלה כיעיל ביותר בהדיפת מתקפות הפרשים המוסלמים.

בשלב מסוים, נסוג הצבא המוסלמי במפתיע חזרה אל עבר מחנהו. דייוויד לואיס טוען כי חלק מצבאו של קרל מרטל פרץ אל המחנה במפתיע והחל לבזוז אותו. הלוחמים המוסלמים, שהביאו את נשותיהם ופילגשיהם אל המחנה, מיהרו על מנת להצילם. כתוצאה מכך, צבאו של א-רחמן נותר חשוף לרחמי חייליו של קרל מרטל שיצאו במתקפה. א-רחמן נהרג במהלך המתקפה כאשר ניסה לסייע ללוחמיו.

## ביבליוגרפיה
* אדוארד ס' קרסי, חמישה עשר הקרבות המכריעים בתולדות העולם (קישור)
* Medieval Sourcebook: Arabs, Franks, and the Battle of Tours, 732
* ויליאם א' ווטסון, **The Battle of Tours-Poitiers Revisited**, Providence: Studies in Western Civilization, 2 (1993)

## הערות שוליים

קטגוריה:בית אומיה
קטגוריה:נפטרים ב-732