open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אנטבלטורה

[שמאל|ממוזער|150px|איור של האנטבלטורה [הסדר הדורי|הדורית בפרתנון מעל כותרת העמוד]]
**אנטבלטורה** (באנגלית: entablature) היא האלמנט האדריכלי העיקרי במבנים בסגנון קלאסי. האנטבלטורה היא כל החלק העליון הנראה בחזית המבנה הנמצא מעל לכותרות העמודים.

האנטבלטורה כוללת כמה שכבות עיקריות:
*ארכיטרב – הקורה הראשית הנתמכת מעל העמודים.
*אפריז – שכבה מודגשת מעל הארכיטרב. כוללת לרוב תבליטים ופיסול רב המפארים לרוב את האל שלכבודו נבנה המקדש או במקרה של מבנים אזרחיים – כיתובים או תבליטים סיפוריים. קישוטים אלו כוללים שני מרכיבים עיקריים: מטופות וטריגליפים.
*קרניז (כרכוב) – שכבה נוספת החורגת במעט מעבר לדפנות וכלפי חוץ לעומת האפריז וארכיטרב ומטרתה לסיים את המבנה באופן אסתטי.

ברוב המבנים, בעיקר במקדשים יווניים קיים גם גמלון כחלק מהאנטבלטורה. הגמלון יכלול כרכובים בכל שלוש צלעותיו וטימפנון (תבליטים נוספים) בתוכו. את המקדשים המפוארים נהוג היה לקשט גם ב"אקרוטריון" – פסלון קטן העומד בקצה הגמלון וחותם באופן מושלם את חלקה העליון האנטבלטורה והמבנה כולו.

כל אחד מהסדרים הקלאסיים מגדיר באופן מעט שונה את פרופורציות החלקים של האנטבלטורה על מנת להגיע לשלמות אסתטית. קיים מגוון רחב של טיפוסי קישוטים אשר נהגו האדריכלים ביוון העתיקה להשתמש בהם באנטבלטורה. אופי הקישוטים והקומפוזיציה הכוללת הגיעו לרמה של זיקוק לכדי שלמות במאה ה-5 לפנה"ס – התקופה הקלאסית ביוון. חוקרי אדריכלות סבורים שהאדריכלים השתמשו בפרופורציות חתך הזהב בתכנון רכיבי האנטבלטורה ויחסה למידות העמודים אך לא ברור אם אכן כך היה הדבר מכיוון שקיימות דרכים שונות למדוד כל רכיב והפרטים בהם רבים.

בסדר הדורי, האנטבלטורה עצמה פשוטה ונקייה יחסית. האפריז מחולק למטופות וטריגליפים והארכיטרב חלק. הסדר האיוני אינו כולל קישוטים רבים באפריז בדרך כלל אלא מוסיף "דנטילים" (קישוט דמוי שיניים) בקרניז ומחלק את הארכיטרב לכמה שכבות ביניים שיוצרות עוד קווים אופקיים בחזית. האנטבלטורה בסדר הקורינתי דומה לשל האיוני אך מקושטת יותר ובעיקר באלמנטים בעלי צורה פחות גאומטרית.

## ראו גם
*אדריכלות קלאסית - מונחים
*הסדרים הקלאסיים
*מקדש יווני

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קסאלפיניים

**קֶסְאַלְפִּינִיִּים** (שם מדעי: Caesalpinioideae) היא אחת מתוך שש תת-משפחות במשפחת הקטניות. תת-משפחה זו מקיפה עצים, שיחים ולעיתים נדירות מטפסים, וכוללת 163 סוגים ו-4,774 מינים, שתפוצתם בעיקר באזורים טרופיים. בעבר נחשבה למשפחה עצמאית בסדרת הקטניתיים. כיום יש לה מעמד של תת-משפחה במשפחת הקטניות שכלולה בסדרה הקטניתאים.

תת-משפחת הקסאלפיניים נחשבת  לקבוצה פרפילטית, כלומר לקבוצה קדומה יותר המכילה את האב הקדמון המשותף לה ולתת-משפחת אחרות, אך לא את כל הצאצאים שהתפתחו ממנה. למידע נוסף על אילן היוחסין שלה ושל קרוביה, ועל תהליך השינוי הטקסונומי ראו בערך "קטניות".  

השם "קֶסְאַלְפִּינִיִּים" קרוי על שם הסוג קסאלפיניה שנגזר משמו של הבוטנאי האיטלקי בן המאה ה-16, אנדראה צ'זאלפינו, שנחשב לאחד מאבות הטקסונומיה הבוטנית המודרנית. בשנת 2003 השם קֶסְאַלְפִּינִיִּים הוחלף בשם עברי "כליליים" הגזור מאחד הסוגים הבולטים בתת-משפחה זו בישראל.

המאפיינים של הקסאלפיניים, המבדילים אותה מתת-משפחות אחרות כוללים פרחים שאינם סימטריים אך גם אינם פרפרניים.

## מאפיינים
**עצים, שיחים, לעיתים נדירות מטפסים.** 

**העלים לרוב מנוצים, לפעמים מנוצים-כפולים, לעיתים נדירות פשוטים או בעלי עלעל אחד.** בבסיס העלה צומחים בדרך כלל שני עלי לוואי.

התפרחות לרוב באשכולות או במכבד (אשכול מורכב).

הפרחים דו-מיניים בלתי נכונים והם פנטמריים, כלומר חלקי הפרח מסודרים בקבוצות של חמש: חמישה עלי גביע, חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים או כפולות של חמש.

הכותרת בעלת חמישה עלי כותרת, כשהגדול שבהם, המכונה מפרש, עטוף בשאר עלי הכותרת, שלא כמו בפרפרניים בהם המפרש הוא העלה החיצוני. זהו ההבדל העיקרי בין הפרחים הכליליים לפרחי הפרפרניים הדומים להם מאוד.

האבקנים לרוב 10, לפעמים 5, לעיתים נדירות מרובים, בעלי זירים חופשיים או פחות או יותר מאוחים בבסיס, לעיתים קרובות מצטמצמים ל-3 פוריים עם אבקנים מנוונים, או פחות מכך.

השחלה עילית בעלת עלה שחלה אחד ומגורה אחת ללא מחיצות, עם שליה שפתית (*Marginal placentation*), כלומר השליות והביציות מסודרות לאורך קו החיבור של שולי עלה השחלה (לאורך הצד הפנימי של תפר הבטן).

הפרי מסוג תרמיל, שמוצאו משחלה עילית בעלת עלה שחלה יחיד שהביציות ממוקמות לאורך קו החיבור של שוליו. התרמיל הוא פרי יבש הנפתח על פי רוב לאורך שני תפרים - תפר הבטן ותפר הגב - לשחרור הזרעים. פרי החרוב הוא יוצא דופן ואינו נפתח באופן הזה.

הזרעים עשירים ביותר בחלבונים, בעיקר בעוברים.

## תפוצה
תפוצתה של המשפחה היא באזורים הטרופיים והסובטרופיים בשני חצאי הכדור. רוב הסוגים צומחים בעולם הישן, ורק כשנים עשר סוגים צומחים בעולם החדש.

## המינים בישראל
בצמחיית הבר בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי שלושה סוגים בלבד: כסיה - בה שני מינים מדבריים, נדירים יחסית בישראל, חרוב - עץ נפוץ בחורשים הים תיכוניים וכליל החורש - עץ הצומח בחורשים באזורי ההר.

לרבים מבני משפחת הכליליים נודעת חשיבות כלכלית רבה. תרמילי החרוב משמשים למספוא ולמאכל, הקסאלפיניה משמשת להפקת צבע ולשימוש בעצתה המשובחת, הכסיה, והתמרינדי משמש להכנת משקה. מינים אחרים משמשים כעצי נוי פופולריים, מהם נפוצים בגינות הנוי בישראל בוהיניה (ה-בוהיניה מגוונת שפירותיה מזכירים בצורה ויזואלית את החרוב.), צאלון, שלטית ועוד.

שמה של הארץ ברזיל נגזר ממין העץ *Caesalpinia echinata* הוא עץ ברזיל.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אוגיסטן פיראמי דה קנדול
דגל ארקנסו

**[[דגל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[ארקנסו]]** מורכב ממעוין לבן עם מסגרת כחולה על רקע אדום. עשרים וחמישה כוכבים לבנים נמצאים בתוך המסגרת הכחולה. בתוך המעוין הלבן נמצא הכיתוב ARKANSAS, כאשר מעליו נמצא כוכב כחול ומתחתיו שלושה כוכבים כחולים.

צורת היהלום מסמלת את היותה של ארקנסו המדינה הראשונה בארצות הברית בה כרו יהלומים. עשרים וחמישה הכוכבים הלבנים מסמלים את היותה של ארקנסו המדינה ה-25 להצטרפות לאיחוד. ארבעת הכוכבים הכחולים מסמלים את ארבע המדינות ששלטו בארקנסו: ספרד, צרפת, ארצות הברית והקונפדרציה.

הדגל נבחר במסגרת תחרות שנערכה לבחירת דגל בשנת 1912. הוא עוצב על ידי וילי הוקר שציירה במקור את הדגל בלי המילה ארקנסו ועם שלושה כוכבים כחולים. בשנת 1923 הוחלט להוסיף לדגל את הכוכב הכחול הרביעי המייצג את הקונפדרציה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

ארקנסו
קטגוריה:ארקנסו: סמלים
ארקנסו
צנריה

**צנריה** (בגאורגית: **წანარეთი**, מילולית: צַנַרֶתי, יוונית: Tζαναρια) הייתה מחוז היסטורי בקווקז של ימי הביניים, שהשתרע בעיקר על הפינה הצפון-מערבית של מחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה, בשטח נפת ק'זבגי של היום.

במובן הצר, המונח צנריה מתייחס ל"ערוץ צנרתי" ("წანარეთის ხევი", צַנַרֶתיס חֶבי, נקרא מאוחר יותר חבי) והתייחס ברשומות הגאורגיות מימי הביניים לאזור מסביב למעבר דריאל, שהיה מאוכלס בצנרים. שבט שוחר קרבות זה היה ידוע כ"סנרים" (Sanars) בסיפרי ההיסטוריון תלמי. על פי ההיסטוריון הערבי, מהמאה השמינית, אל-מסעודי, היו הצנרים נוצרים, שייחסו את מוצאם ל"ניזר איבן מעד איבן מורד", ואחר מכן לענף של משפחת עקיל. ייחוס זה נדחה באופן מוחלט על ידי חוקרים מודרניים, ומוצאם של הצנרים אינו ברור. לפעמים נטען כי הם נצר לסרמטים (Sarmatians). ולדימיר מינורסקי, פרסולוג (חוקר איראן) יהודי רוסי, מצד שני, האמין כי הם היו דוברי נאח (באצב, צ'צ'נית, אינגושית, ג'והורי). ללא קשר למוצאם, נראה כי הצנרים אימצו, במהלך השנים, הרבה סממנים של התרבות הגאורגית, כולל שפה ודת וכתוצאה מכך התמזגו באופן מוחלט בגאורגים, לקבוצה האתנוגרפית ה"מוחבים", שהתגוררו באזור היסטורי-גאוגרפי, בצפון מזרח גאורגיה, בשכנות לאוסטים, שנקרא חֶבי (ხევი), והיו ידועים עד לאחרונה כצאנים או צוֹנים.

חשיבותם של הצנרים עלתה בתקופה שבה הערבים שלטו ברוב הקווקז. הצנרים מרדו כנגד הפולשים בשנות השבעים של המאה השמינית, ולפי ההיסטוריון והגאוגרף הערבי, אל-יעקובי, ביקשו עזרה מהביזנטים, הכוזרים ומהסקעליבה (سقالبة). השבט המורד הפך במהרה לכוח דומיננטי במחוז ההיסטורי קאחתי, ומילא תפקיד חשוב, בשנת 787, בהתהוות של נסיכות קאחתי, עם התואר הנדיר של העומד בראשה, "כורבישוף" (הממלכה נקראה כורבישופות). המקורות הערביים מאותה תקופה השתמשו במילה "סנריה" (Sanãryia) כדי לציין את הנסיכות. נראה כי הצנרים נחלשו באופן משמעותי בתחילת המאה התשיעית, כששבט יריב, הגרדבנים, השליט את ואצ'ה ככורבישוף של קאחתי, בשנות השלושים של המאה התשיעית. בסוף המאה העשירית, צנריה נפלה תחת כיבוש ממלכת הרתי, אשר מלכה, יוהאן סֶנֶכֶּרים (იოანე სენექერიმი), אשר מלך בשנים 951-959 אימץ את הכינוי "מלך הצנרים".

## לקריאה נוספת
* סטיפן ראפ (2004), **[http://books.google.com/books?id=r0iVGgAACAAJ&dq=Studies+in+Medieval+Georgian+Historiography Studies in Medieval Georgian Historiography]**, 398-399 ,
* מינרובסקי ו. פ. (1963), **ההיסטוריה של ש/ירוואן ודרבנט במאות ה-9 – ה-11**, עמ' 210-211, מוסקבה, 
* לורדקיפנידזה מ. ד. (1963), **האיחוד הפוליטי של גאורגיה הפאודלית**, עמ' 140, 
* ברדזנישווילי נ. א. (1963), **סוגיות בהיסטוריה של גאורגיה**, כרך 9, עמ' 60, טביליסי, 

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:גאורגיה: ימי הביניים
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:קאחתי
קטגוריה:עמים קווקזיים
עלילות משה בעיר הגדולה

ממוזער|250px|משה פרסטר על רקע "העיר הגדולה" ב-2015
**עלילות משה בעיר הגדולה** היה שמו של מופע נונסנס שהעלו בשלהי שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 משה פרסטר וטל פרידמן. 

קו העלילה המרכזי של המופע סיפר על עלילותיו של משה, יליד נהריה, בעיר הגדולה, היא תל אביב. תמימותו לכאורה של משה ושפתו התנ"כית מהווים נקודת מוצא למפגשים עם דמויות שונות בגילומו של פרידמן. אחדות מדמויות אלו שימשו בסיס לדמויות עתידיות שזכו לפרסום רב, כגון "לובה" הקופאית בגילומו של פרידמן בתוכנית ארץ נהדרת.

פרידמן ופרסטר, אשר נפגשו בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, החלו לערוך חזרות על המופע בלובי של מוזיאון תל אביב, בזמן בו פרידמן עבד כשומר במקום. בעת שהופיעו בפאבים, מועדונים וב"פוקוס" - מועדון אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב - נתגלו על ידי דודו וטמירה ירדני, והמופע הפך למופע בידור מקצועי. ביוזמתה של ירדני הופיע הצמד עם קטעים מההצגה ובליווי קהל אוהדים בתוכנית הבידור הלילה עם גבי גזית. הופעתם בתוכנית היוותה פריצת דרך למופע ולצמד.

המופע, שהיה אחד ממופעי הנונסנס הראשונים בישראל עת החלו בהצגתו בשנת 1988, זכה להצלחה רבה. הוא הוצג מעל 700 פעם, והיווה מקפצה לפרידמן ופרסטר אל זירת הבידור הישראלית. ההופעה האחרונה של "עלילות משה בעיר הגדולה" הייתה ב-26 באוגוסט 1994 בשפיים.https://www.nli.org.il/he/newspapers/bamahane/1994/07/20/01/page/40 הצמד ביצע במקביל מופע בשם "משחק המטקות האחרון", שהועלה על במת צוותא 2, אך לא זכה לפופולריות רבה כמו "עלילות משה".

בשנת 2009 יצא המופע בלווית חומרים נוספים במארז DVD.

## קישורים חיצוניים
*  - מערכון ששודר בתוכנית "הלילה" בערוץ 1.

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:יצירות איגיון
סאינגילו

[שמאל|ממוזער|520px|סאינגילו בצפון מזרח [קאחתי]]
**סאינגילוֹ** (בגאורגית: **საინგილო**) הייתה אזור היסטורי בגאורגיה (ממלכת הרתי) עוד בעת העתיקה. תושבי המחוז נקראים אינגילואים ודוברים דיאלקט אינגילואי של השפה הגאורגית.

בתחילה הייתה פרובינציה של ממלכת אלבניה, עד לכיבוש הערבי, ששם קץ לממלכת אלבניה, במאה ה-8. במהלך תקופה זו הייתה תחת שלטון עצמי משך תקופה קצרה, 759-758. בתקופץ ימי הביניים, מה שלימים יהפוך למחוז שייקרא **סאינגילו**, נשלטה על ידי הפרסים, והשיגה את עצמאותה במאה ה-17. בשנת 1803 נכבש המחוז על ידי האימפריה הרוסית.

בתקופת עצמאות המדיניות בקווקז, 1918-1921, טענו הן הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן לבעלות על המחוז. בשנת 1921, אחרי כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי הצבא האדום של הבולשביקים הרוסים, היא הייתה תחת שליטה אזרבייג'ן SSR שנשלוה על ידי הממשל הקומוניסטי המרכזי במוסקבה.

## קישורים חיצוניים

* Possible Bloodshed on Georgia–Azerbaijan Border, מרץ 2006, אנגלית
* סאינגילו, בגאורגית

קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:אזרבייג'ן: היסטוריה
טיומן

**טיומן** (ברוסית: **Тюмень**) היא עיר במערב סיביר שברוסיה, בירת מחוז טיומן, אחד המחוזות הגדולים בשטח הפדרציה הרוסית. העיר נמצאת על הנהר טורה, יובלו של טובול, שהוא יובלו של אירטיש. אוכלוסיית העיר: 768,358 אלף איש (נכון ל-2018).

## היסטוריה
במקום שבו נמצאת כיום טיומן שכנה העיר המונגולית-טטרית צ'ינגי-טורה, שהוקמה בתקופת כיבושי ג'ינגיס חאן ונקראה על שמו. לאחר התפרקות האימפריה המונגולית היה האזור בשליטת חאנות סיביר. ב-1585 צורף המקום לרוסיה לאחר פשיטה לסיביר בראשות ירמק טימופייביץ - הכובש הרוסי של סיביר. ב-5 ביולי 1586 הקימו הקוזקים במקום מבצר מסוג אוסטרוג, לפי צו של הצאר פיודור איוונוביץ'. העיר התחילה להתפתח כתחנה חשובה בדרך מרוסיה לסין וכן תחנה חשובה לקוזקים ולחוקרים הרוסיים לכיבוש סיביר. ב-1763 גרו בטיומן 7,000 איש.

ב-1836 נבנתה בעיר האונייה הראשונה בסיביר. ב-1885 נבנתה דרך העיר מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר. במלחמת האזרחים ברוסיה ב-1918 שלט בעיר אלכסנדר קולצ'ק, מפקד הצבא הלבן, אך כבר באותה שנה היא נכבשה על ידי הצבא האדום. בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מאירופה, וחלקם נשארו בה אף אחרי המלחמה. גופתו החנוטה של לנין הועברה לעיר ב-7 ביולי 1941 מחשש שההפגזות הגרמניות על מוסקבה תפגענה בגופתו ולכן בעיר ניצב פסל לזכרו.

העיר היא בירת חבל טיומן המורחב מ-14 באפריל 1944. ב-1948 התגלה בחבל טיומן נפט והענף הנלווה נהפך לחלק משמעותי מאוד בכלכלת העיר. במשך זמן קצר בעיר נקבר מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של יוון, ניקוס זכריאדיס.

בשנת 1911 נפתח בעיר בית הכנסת שנסגר בתקופת ברית המועצות. בשנת 1997 הוא נפתח מחדש.

## ספורט
בעיר 10 אצטדיונים כשהגדול מביניהם הוא אצטדיון גאולוג, המשמש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל טיומן, מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בחסותו פועל גם מועדון קטרגל המתמודד בליגת העל הרוסית בקטרגל.

בעיר פועל גם מועדון ההוקי קרח רובין טיומן מליגת VHL ומועדון לגיון טיומן מליגת MHL.

בענף הכדורעף העיר מיוצגת על ידי מועדון הכדורעף טיומן מליגת העל הרוסית בכדורעף.

"אדרנלין טיומן" היא קבוצת רוגבי חובבנית שמתמודדת בליגה הפדרלית ובגביע הרוסי ברוגבי.

העיר אירחה את אליפות עולם בביאתלון בשנת 2018 ואירחה גם את אליפות אירופה בביאתלון.
## גאוגרפיה
### אקלים




## תחבורה
את העיר משמש נמל התעופה הבין-לאומי רושצ'ינו.

## ממשל
ממוזער|בניין הדומה העירונית
ראש העיר הוא האישיות הפוליטית הבכירה בעיר המתמנה בעקבות הצבעת הדומה העירונית של טיומן. מאז 31 במאי 2018 ממלא תפקיד זה רוסלן קוחארוק.

הרשות העירונית המחוקקת היא הדומה העירונית (Тюменская городская Дума) ובה 36 חברים.

העיר מהווה לבירת מחוז טיומן ולכן משמשת כמושב ממשלת מחוז טיומן ובה גם שוכן מעון המושל.

### חלוקה מינהלית
250px|ממוזער|ימין|מחוזות העיר
העיר מחולקת לארבעה מחוזות אדמיניסטרטיביים:

## אוכלוסייה
מספר התושבים לפי שנים:

חלוקת האוכלוסייה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2020):

## ערים תאומות
לטיומן שבע ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מחוז טיומן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
יעחמס

**יעחמס** הוא שמם של שניים מפרעוני מצרים העתיקה. הוא היה שם נפוץ בימי השושלת ה-18 והיה גם שמם של מלכות ובני משפחה רבים אחרים בבית המלוכה המצרית. משמעות השם הוא "מולד הלבנה" או "בן הירח".
שם המשחק (ירחון)

**שם המשחק** היה ירחון ספורט ישראלי שיצא לאור מאוגוסט 1996 עד פברואר 2010. הירחון נוסד על ידי העיתונאי אורי שרצקי, ששימש גם כעורך. את הירחון הוציאה לאור חברת מעריב החזקות. שם המשחק היה כתב העת היחיד בישראל שעסק בספורט, שהתפרסם באופן קבוע ועסק בכלל ענפי הספורט (ובכדורגל בפרט). הירחון לא עסק בחדשות ספורט אלא פרסם בעיקר כתבות צבע, כתבות עומק, ניתוחים טקטיים, ראיונות עם ספורטאים, מדור סאטירה, חידון נושא פרסים וטורים אישיים.
לאורך רוב שנות קיומו צורף לכל גיליון פוסטר של ספורטאי כלשהו, לרוב כדורגלן או כדורסלן. בכל שנותיו, הופיע הירחון על דפי ניייר כרומו והכיל 100 עמודים בדיוק.

## קישורים חיצוניים
* שם המשחק - תוכני הירחון באתר nrg.
*  - ריאיון עם שרצקי לאחר הסגירה.

קטגוריה:עיתוני ספורט
קטגוריה:מעריב
קטגוריה:תקשורת ספורט בישראל
דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר

**דיקסי צ'יקס: סתמו ותתחילו לשיר** (באנגלית: **Dixie Chicks: Shut Up and Sing**) הוא סרט דוקומנטרי שהופק על ידי ברברה קופל וססיליה פק. הסרט עוקב אחר להקת הקאנטרי מטקסס הדיקסי צ'יקס במשך שלוש שנים בזמן שהלהקה הייתה תחת התקפה מצד ממשל ארצות הברית וחוגי הימין בארצות הברית על כך שביקרה בפומבי את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ואת המלחמה בעיראק.

הסרט יצא לאור במהלך פסטיבל טורונטו 2006.

שם הסרט "סתמו ותתחילו לשיר" (או "שִתקו ושירו") הוא משחק מילים על כך שהשלטון בארצות הברית ומבקרי הלהקה טענו שעל הבנות לשיר ולשתוק בעניינים פוליטיים. כמו כן המשפט מופיע בסינגל הראשון מאלבום החדש של הלהקה, "Not Ready to Make Nice" ("לא מוכנה להתפייס").

## רקע
הדיקסי צ'יקס היו להקת הקאנטרי המצליחה ביותר בארצות הברית בסוף שנות התשעים ותחילת העשור הנוכחי, (הדיקסי היו ללהקת הקאנטרי הראשונה בהיסטוריה שהצליחה למכור אלבום ברמת יהלום מעל 10 מיליון עותקים). כאשר הקהל המאזין למוזיקה שלה כמו כל להקת קאנטרי אחרת היו בעיקר חוגי הימין בארצות הברית ומדינות הדרום והמערב.

בשנת 2003 במהלך הופעה בלונדון אמרה סולנית הלהקה נטלי מיינס "אני מתביישת שנשיא ארצות הברית הוא מטקסס" (**Just so you know, we're ashamed the President of the United States is from Texas**) וזכתה לתשואות מהקהל. מספר שבועות לאחר מכן יצאה הלהקה בהתקפה על המלחמה בעיראק.

הביקורת מצד הלהקה שהדהימה את הממשל ואת חוגי הימין שלא היו רגילים לשמוע אמירות כאלה מתוך ביתם שלהם והם יצאו בהתקפה חריפה על הלהקה, הנשיא ג'ורג' בוש תקף את בנות הלהקה מספר רב של פעמים ואף אמר את המשפט השנוי במחלוקת "אני לא הייתי קונה אלבום שלהם". לאחר מכן החלו תחנות רדיו רבות בארצות הברית להחרים את שירי הלהקה (שהיו למושמעים ביותר עד אז) וסולנית הלהקה קיבלה מכתבי איומים על חייה.

## קישורים חיצוניים

* אתר הסרט
* נפילתן ועליתן המחודשת של הדיקסי צ'יקס
* קדימון לסרט

קטגוריה:הצ'יקס
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטים תיעודיים אמריקאיים
קולמוס

שמאל|ממוזער|200px|קולמוס
[ממוזער|200px|"המכתב" - אישה אוחזת בקולמוס, ציורו של [אלפרד סטיבנס ]]
[ממוזער|200px|הסופר ה[בנדיקטינים|בנדיקטיני גבריאל בוסלין  כותב בקולמוס, ציור מהמאה ה-17]]
**קוּלְמוּס** או **קוּלְמוֹס** הוא נוצה או קנה המשמשים לכתיבה.

מקור המילה קולמוס בשפה יוונית שבה היה קרוי הקנה המצוי "kalamos", משם עשה דרכו ללשון חז"ל ולשפה הלטינית (Calamus). באנגלית מבחינים בין Reed pen, קולמוס הנעשה מקנה, לבין Quill, קולמוס הנעשה מנוצה.

## הכנה ושימוש
[ממוזער|200px|[ציור של המהפכנית הצרפתייה מאדאם רולאן משתמשת בקולמוס]]

הקולמוסים הקדומים הוכנו מקנה או במבוק, על ידי חידודו של קטע מהקנה. נתגלו קולמוסים מסוג זה כבר במצרים, מהמאה ה-4 לפנה"ס, ואף כאלה שלהם מאפיינים מתקדמים (כגון חוד חצוי).

קולמוסים העשויים קנה שמשו בעיקר בקהילות יהודיות באגן הים התיכון, ואלה עדיין משמשים סופרי סת"ם גם בימינו, השומרים על מסורת הכנה זו, למרות שאלה הנוצתיים הפכו נפוצים יותר וקלים יותר להכנה, מבחינה טכנית.

השימוש בנוצה כקולמוס החל במערב ככל הנראה מימי הביניים המוקדמים (מאה 6 לספירה) והפך נפוץ עקב היותה נוחה יותר לכתיבה על קלף והיותה ניתנת להשגה יותר מהקנה המסורתי. למעשה, המילה קולמוס שפירושה קנה הפכה לשמה של הנוצה ששימשה לכתיבה בגלל השימוש בה בדומה לקולמוס הקנה בו כתבו בעבר.

קולמוס הנעשה מנוצה של ציפור גדולה עדיין נמצא בשימוש בימינו, ככלי מדויק וגמיש בתחום הקליגרפיה.

לפני הכנת הקולמוס מהנוצה נהוג לרכך אותה על ידי השריה בחומץ או מים רותחים. לאחר מכן חותכים את קצה הנוצה כך שייווצר צינור חלול, ומשאירים קצה אחד בולט בעובי של כשני מילימטרים (תלוי בעובי הכתב הנדרש). לקצה זה דואגים שתהיה צורה מלבנית חדה, ועושים חריץ דק, שמטרתו לאגור ולווסת את הדיו ולשחררה מטה לכיוון החוד.
קצה מלבני זה נטבל בדיו והנוצה מוחזקת כלפי מטה כאשר הצד של המלבן נמצא בחלק העליון של הגליל אך צמוד לנייר (או לקלף).

קיימים הבדלים מזעריים בצורת החוד בין הכותבים כתיבה אשכנזית לכותבים בכתב אחר, בעיקר בהפרש הגובה בין שתי ה'רגלים' שנוצרות על ידי החריץ.

## הקולמוס בכתיבת סת"ם
200px|ממוזער|קלף, קולמוס ודיו בהם משתמשים סופרי הסת"ם לכתיבתם
סופרי סת"ם משתמשים בקולמוס לצורך כתיבת ספרי התורה, תפילין, מזוזות ומגילות על קלף. את הקולמוס מכינים מקנה מצוי או מנוצה (רצוי עיקרית) של עוף גדול – בימינו בעיקר תרנגול הודו או אווז. למרות חוסר הפופולריות ישנם קולמוסים העשויים ממתכות שונות. כיום נפוצים אף קולמוסים העשויים מפלסטיק או חרסינה.

לכתיבת סת"ם - ספרי תורה תפילין ומזוזות יש כמה סוגי קולמוסים לשימוש : 

# קנה - עדות המזרח היו משתמשים בקולמוס קנה. 
# נוצה - בארצות אשכנז בגלל הקור והרטיבות לא היה ניתן להשתמש בקנה ולכן השתמשו בנוצה
# נירוסטה - המצאה חדשה יחסית 
# פלסטיק - זול ונוח לשימוש 
# קרמי - המצאה חדשה, הוא עמיד מאוד ומצריך טיפול לעיתים רחוקות.

## ראו גם
* קולמוס (גופנים)
* כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות
* כתב עברי רהוט

## קישורים חיצוניים

* הסבר על יצירת קולמוס מנוצה 
* 

קטגוריה:אמצעי כתיבה
קטגוריה:קליגרפיה
קטגוריה:נוצות
סטפנוס השני

**סטפנוס השני** (בלטינית: **Stephanus II**; 715 – 26 באפריל 757) כיהן כאפיפיור בין השנים 752–757. בחלק מרישומי הכנסייה הוא מכונה **סטפנוס השלישי**, שכן האפיפיור שקדם לו, האפיפיור הנבחר סטפנוס, נפטר משבץ מוחי שלושה ימים לאחר שנבחר לכס הקדוש ולפני שהוכתר באופן רשמי. החל משנת 1960 הוסר זה האחרון מרשימת האפיפיורים וסטפנוס השלישי כונה "סטפנוס השני" לאלתר. לפיכך, ההיסטוריונים של הכנסייה מכנים אותו "**סטפנוס השלישי (השני)**". תקופתו של סטפנוס מסמלת את המעבר מן האפיפיורות הביזנטית  ל .

## ביוגרפיה
סטפנוס נולד למשפחת אצולה רומית, משפחת אורסיני ובבגרותו מונה לדיאקון. לאחר מותו של האפיפיור הנבחר סטפנוס הוא נבחר פה אחד לאפיפיור, והפך בכך לאפיפיור ה"מערבי" הראשון מזה זמן רב, לאחר שליטה כמעט מוחלטת של האימפריה הביזנטית במינוי האפיפיורים.

סטפנוס זכור בהיסטוריה בעיקר בשל העובדה שהוא ביקש עזרה מפפין הגוץ במאבקו נגד הלומברדים, אשר כבשו את האקסרכיה של רוונה ב-751 ואיימו לכבוש גם את רומא. האפיפיור לא יכול היה לקבל עזרה מהאימפריה הביזנטית, מכיוון שיחסי הכס הקדוש עם השושלת הסורית ששלטה על האימפריה היו רעועים והאימפריה עצמה הייתה עסוקה במאבקים מול בית עבאס. כל מה שקונסטנטינוס החמישי יכול היה להציע לאפיפיור הוא משלוח מתווך אשר ילווה את האפיפיור בדרכו לפגישתו עם אייסטולף מלך הלומברדים בפאביה. כאשר פגישה זו לא הובילה לכדי פשרה, לא נותרו בפני קונסטנטינוס החמישי אפשרויות לסייע לאפיפיור.

כך, לא נותרה לסטפנוס ברירה, אלא לפנות לפפין ולבקש שיגן על הכס הקדוש. סטפנוס אפילו עבר את האלפים (בשנת 754) והגיע לפריז על מנת לטעון באופן אישי בפני פפין. על פי כותבי הכרוניקות של התקופה, סטפנוס לבש בגדי אבלות והשתחווה לרגלי פפין, על מנת לשכנעו. ב-6 בינואר 754 סטפנוס קידש (מחדש, לאחר שהאפיפיור זכריה כבר עשה זאת ב-751) את פפין כמלך השושלת הקרולינגית ובניו קרל וקרלומן כיורשיו. בתמורה, פפין פנה לטפל באיום מצד אל-אנדלוס, ונטל על עצמו את תפקיד מגן הכנסייה מול הלומברדים. הוא נלחם בלומברדים והשיב את רוונה לידי הכס הקדוש, אך הותיר את מלכי הלומברדים על ממלכתם. לאחר מותו של אייסטולף, היה סטפנוס בעמדת כוח שאפשרה לו להשפיע על מינוי מלך לומברדיה החדש, דזידריוס.

לקשרים אלה בין פפין לבין האפיפיור משמעות רבה. ראשית, הטריטוריה ש"העניק" פפין לאפיפיור, הקרויה מתת פפין, היא זו שמאוחר יותר הפכה למדינת האפיפיור והיוותה בסיס לוותיקן של ימינו. שנית, קשרים אלה הובילו מאוחר יותר לקשריו של בנו קרל הגדול עם הכנסייה, ולהמלכתו כ"קיסר האימפריה הרומית הקדושה".

האפיפיור פאולוס הראשון, שירש את סטפנוס, היה אחיו.

## ראו גם
* האפיפיור הנבחר סטפנוס
* מתת פפין
* מתת קונסטנטינוס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:מדינת האפיפיור
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-8
קטגוריה:נפטרים ב-757
אירטיש

**אִירְטִישׁ** (מרוסית: **Иртыш**; בקזחית: **Ертіс**, אֶרְטִיס; בסינית: **额尔齐斯河**, אֶאָרצִ'יסְה חֶה; באויגורית: **إيرتيش**, אֵרְתִישׁ; במקור כולם מטורקית עתיקה: **𐰼𐱅𐰾**, רטס) הוא נהר בצפון אסיה. אורך הנהר 4,248 ק"מ והוא יובלו הגדול של נהר אובּ. אורך הנהר אובּ-אירטיש 5,410 ק"מ והוא הנהר השביעי באורכו בעולם, והנהר הגדול של סיביר המערבית. הנהר מתחיל בהרי אלטאי בחבל ש'ינג'יאנג שבסין, ממשיך דרך אגם זיסן בקזחסטן ומתמזג עם אוב ליד העיר חנטי-מנסייסק במחוז טיומן ברוסיה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:סין: נהרות
קטגוריה:סיביר: נהרות
קטגוריה:קזחסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:מחוז אומסק
קטגוריה:חנטי ומנסי (יוגרה)
Office Live

**Office Live** הוא שירות שפיתחה מיקרוסופט ואמור לספק פתרון מבוסס-רשת לניהול העבודה המשרדית.

שירות Office Live מפותח על ידי מיקרוסופט, ואמור לספק פתרון לעבודה משרדית מבוסס רשת. כמו כן, השירות אמור לענות על שירותים נוספים שפותחו על ידי מתחרותיה של מיקרוסופט, המאפשרים עבודה מלאה הכוללת שימוש במעבד תמלילים, גיליון נתונים ושאר תוכנות משרדיות בלי צורך בהתקנה על המחשב.

השירות משויך למותג Live שמציין את הדור החדש של שירותי הרשת מבית מיקרוסופט, המבוססים על אפליקציות אינטרנט דינאמיות לשימושים שונים.

## תכונות
Office Live של מיקרוסופט, לא מחליף את חבילת Microsoft Office הרגילה, אלא אמור לשמש ככלי העבודה המנהלי במשרד. כדי לאפשר זאת הוא מכיל את התכונות הבאות: ניהול לקוחות, ניהול עובדים, ניהול משימות, ניהול זמן, ניהול מסמכים, מערכות לניהול תהליכי שיווק ופרסום, ניהול שותפים וניהול פרויקטים.

כדי לאפשר ל-Office Live לשמש כתוכנה של העסק, יש מנגנון הרשאות ותפקידים המאפשר גישה של כל אחד לתחומי אחריותו.

Office Live מאפשר עבודת צוות וחלוקת משימות במסגרת אזורי עבודה צוותיים לשיתוף ידע ומידע בין צוותים קטנים יותר. זאת כשלכל אזור כזה יש אפשרות להשתמש ביישומים העסקיים שהוזכרו בצורה ממוקדת לצוות ולא רק לחברה.

כמו כן, ניתן יהיה במסגרת Office Live להקים אתר אינטרנט ייצוגי לעסק באמצעות מערכת קלה לניהול ולעדכון (אפשר גם על סמך היישומים האחרים לניהול העסק), ולפתוח כתובות דואר אלקטרוני המבוססות על הדומיין של החברה.
Office Live, מבוסס האינטרנט, אמור לעבוד ביחד עם חבילת ה-Office השולחנית, ואינו בא להחליף אותה.

## חבילות השימוש
שירותי ה-Office Live, מתומחרים במסגרת שלוש חבילות שימוש למטרות שונות, כשבכל חבילה ישנן אפשרויות שונות ושירותים שונים בהם ניתן להשתמש:

; Office Live Basics : מיועד לעסקים שלא מעוניינים להשתמש ב-Office Live כפלטפורמה לניהול העסק, אלא רק רוצים להקים אתר אינטרנט תחת הדומיין של העסק, לנהל אותו בקלות, ולהשתמש בכתובות דואר אלקטרוני תחת הדומיין של העסק.

; Office Live Collabration : מיועד לבעלי עסקים שלא מעוניינים בהקמת אתר אינטרנט, אולם מעוניינים לבסס את ניהול העסק שלהם על פלטפורמת Office Live. מכיל רק את היישומים העסקיים, בלי אתר ייצוגי וניהול כתובות דוא"ל.

; Office Live Essentials : מיועד למי שמעוניין בכל הכלים שמספק Office Live.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מיקרוסופט אופיס
1569

## אירועים
* גרארדוס מרקטור משרטט מפה שטוחה של העולם
* פליפה השני מלך ספרד מתיר את גידול הקוקה
* פיוס החמישי מצווה על גירוש יהודי מדינת האפיפיור
* סינאן פאשה מתמנה למושל מצרים

## נולדו

## נפטרו

* דונה גרציה נשיא נדבנית ומדינאית יהודיה (נולדה ב-1510)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
אורנבורג

**אוֹרֶנבּוּרג** (ברוסית: **Оренбург**), עיר ברוסיה בדרום הרי אורל השוכנת 1,478 ק"מ דרום־מזרחית למוסקבה ובסמוך לגבול עם קזחסטן. נמצאת על נהר אורל ליד שפך הנהר סקמרקה אליו. בירת מחוז אורנבורג. אוכלוסיית העיר מונה מעל 564,000 תושבים (2018).

## היסטוריה
העיר הראשונה בשם זה נוסדה ב-1735, במקום שנמצאת היום עיר אורסק. העיר המודרנית נוסדה ב-30 באפריל 1743 ונקראה על שם הנהר אורל מ-5 באוקטובר 1773 עד 23 במרץ 1774 העיר עמדה במצור של צבאו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג מרד האיכרים נגד הקיסרית יקתרינה השנייה. מ-1920 עד 1925 - בירת הרפובליקה האוטונומית הקירגיזית, לימים הרפובליקה הקזחית. מ-1934 מרכז מחוז אורנבורג.

בין 1938 ל-1957 נקראה **צ'קאלוב** על שם חלוץ הטיס הסובייטי ואלרי צ'קאלוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מהחלק האירופאי של ברית המועצות ואחר כך נשארו בה, דבר שעזר באופן משמעותי להתפתחות הכלכלית של העיר.

## תחבורה
אורנבורג שימשה כעיר בעלת חשיבות רבה מבחינה תחבורתית כבר בתחילת המאה ה-20 לאחר שנבנתה מסילת רכבת אורנבורג-טשקנט וסמרה- זלאטואוסט.

נמל תעופה של אורנבורג הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא 25 ק"מ מזרחית לעיר. בשנת 1992 הוא קיבל מעמד בינלאומי. חברת התעופה אורנאייר מנצלת את הנמל כנמל הבית שלה. כמו כן בנמל זה ממוקמים משרדי חברה "איקאר".
## אוכלוסייה
מספר התושבים לפי שנים:

חלוקת האוכלוסייה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2010):

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מחוז אורנבורג: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1743
קיזיקוס

ממוזער|העיר קיזיקוס הייתה ממוקמת באזור מיסייה, לחוף הים
ממוזער|מטבע מן העיר קיזיקוס ממחצית המאה ה-5 לפנה"ס
ממוזער|מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס
ממוזער|מטבע מן העיר קיזיקוס מראשית המאה ה-4 לפנה"ס

**קיזיקוס** (ביוונית: **Κύζικος**) הייתה עיר יוונית עתיקה במיסיה שבאסיה הקטנה, לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג (בעת העתיקה היה חצי האי בעצם אי – וחובר בסוללה מלאכותית אל היבשה).

כיום מהווים שרידי העיר אתר מוגן.

## היסטוריה
ככל הנראה העיר נוסדה על ידי פלאסגיאנים מתסליה. על פי המסורת – העיר נוסדה על ידי הארגונאוטים. מתיישבים רבים באו לעיר בשנת 756 לפנה"ס ממילטוס, אולם העיר גדלה לאחר מלחמות הפלופונסוס עם שקיעתה של אתונה ועלייתה של מילטוס. במהלך מלחמות הפלופנוסיות (431–404 לפנה"ס) עברה העיר חליפות בין אתונה לספרטה. לאחר שלום אנטאלקידאס (387 לפנה"ס) עברה העיר לשלטון האימפריה הפרסית, ונותרה בשליטה פרסית עד כיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון בשנת 334 לפנה"ס.

בשל מיקומה של העיר – בקרבת דרכי המסחר, הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, ומטבעות הסטאטר מזהב שנטבעו בעיר היו בשימוש נרחב בעולם העתיק, עד שהוחלפו על ידי מטבעותיו של פיליפוס ממוקדון. מטבע ה**קיזיקנוס** הייחודי לעיר היה שווה 28 דרכמאות.

בתקופה ההלניסטית הייתה קיזיקוס קשורה בקשרי מסחר רבים עם שושלת אטאליד מפרגמון ולאחר שקיעת פרגמון, עברה לתחום ההשפעה של רומא העתיקה. העיר תמכה ברומא ועל כן הותקפה על ידי המלך מיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר צר עליה בשנת 74 לפנה"ס עם 300,000 לוחמים. המצור הופסק על ידי כוחות בראשות לוקולוס ורומא גמלה לקיזיקוס על נאמנותה בשטחים רבים ובמתן אוטונומיה לעיר, וזמן קצר לאחר מכן הפכה קיזיקוס לעיר המרכזית בצפון מיסיה.

תחת שלטונו של הקיסר טיבריוס הפכה העיר לחלק מהאימפריה הרומית אולם נותרה בירת מיסיה ולאחר מכן הפכה להיות בירת הלספונטוס והפכה למעשה לאחת הערים החשובות בעולם העתיק.

העיר נכבשה ואוסלמה על ידי הערבים במהלך המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. לאחר סיומו חזרה העיר לשליטה ביזנטית.

העיר נהרסה בסדרה של רעידות אדמה, הראשונה שבהם אירעה בשנת 443 והאחרונה בשנת 1063 – רעידה שהובילה לנטישת העיר.

במאה ה-13 נכבש אזור העיר על ידי הצלבנים.

תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר חלק מהקזה של ארדק בוילאייט ברוסה.

## שרידים ארכאולוגיים
שרידי העיר ידועים כיום כ"באל קיז". השרידים הבולטים ביותר הם שרידי חומת העיר ההרוסה מהמאה הרביעית לספירה. נשתמרו מלוא תווי החומה, וכן שרידי מקדש הדריאנוס, האקוודוקט הרומי ומבנה תיאטרון רומי.

האמפיתיאטרון שנבנה במאה השלישית לפנה"ס היה השלישי בגודלו בעולם העתיק. עמודי התיאטרון, שנותרו עומדים עד 1444 נלקחו לשימושים חוזרים.

מקדש אדריאנוס היה רחב ממדים, גובה עמודיו היו 21.35 מטרים (ככל הנראה הגבוהים ביותר בעולם העתיק). ממבנה זה נשתמרו יסודות המבנה. אבני המקדש וכן אבני מבנים אחרות שנשתמרו נלקחו על ידי הקיסר הביזנטיני יוסטיניאנוס הראשון לצורך בניית קתדרלת סנטה סופיה.

## לקריאה נוספת
*מידע על מטבעות האזור

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יוון העתיקה: ערים בטורקיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
וילאר-סור-אולון

שמאל|ממוזער|200px|מרכז העיירה
**וילאר-סור-אולון** (בצרפתית: **Villars-sur-Ollon**) היא עיירה בקנטון וו בשווייץ, צפונית מזרחית לאגם ז'נבה, במרחק רבע שעת נסיעה מאגל, חצי שעת נסיעה ממונטרה ושלושת רבעי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן.

בצרפתית משמעות השם "וילאר-סור-אולון" הוא וילאר שמעל אולון (סור בצרפתית: על), מכיוון שאולון היא עיירה הנמצאת למורדות ההרים בכביש המוביל לווילאר.

העיירה צופה על נוף עמק הרון, ומחלקים ממנה ניתן לראות בבירור את פסגות המון בלאן, מפסגת השאמוסר (Le Chamossaire) הנמצאת מעל תחנת הרכבל ברוק ד'אורסה (Roc-d'Orsay) ניתן לראות גם את אגם ז'נבה.

פעילותה העיקרית של העיירה בחורף היא תיירות סקי, ונמצאים בה מלונות רבים.

ישנם כ-270 קילומטרים של מסלולי סקי וסנובורד המחברים את וילאר-סור-אולון עם העיירות הסמוכות גריון (Gryon) דיאבלרה (Les Diablerets) איסנהאו (Isenau) וקרחון 3000 (Glacier 3000). 

השפה העיקרית המדוברת בעיירה היא צרפתית. גובה העיירה הוא כ-1,300 מטרים מעל פני הים. עיירות וכפרים נוספים הממוקמים בסמוך לווילאר ועל הכבישים המובילים אליה הן: גריון, הואמוז (HUEMOS), אולון ושזייר (CHESIERES).

העיירה הוקמה בתחילת המאה ה-19 ואחד הבניינים המרשימים והעתיקים בעיירה הוא המבנה בו שוכן כיום מלון קלאב מד.

## תחבורה

אפשרויות הגישה לעיירה הן בעיקר בשני כבישים, האחד מכיוון העיירה בה ודרך העיירה גריון שהוא כביש צר למדי, והשני מכיוון העיירה אגל, בנוסף לחשמליות המגיעות מעיירות אלו לווילאר. ישנו כביש נוסף לעיירה מכיוון הרכס של לה דיאבלרה אך הוא סגור בחורף בשל השלגים.

ישנה תחבורה מסודרת ברכבת מהתחנה המרכזית בעיירה לאתר הסקי קול-דה-בריטיי (בצרפתית: Col-de-Bretaye) ובחודשי הקיץ קו אוטובוס לעיירה לה דיאבלרה ולקרחון טסנפלאורון, הנמצא בגובה 3,000 מטרים מעל פני הים, וכן מעלית גונדולה מרחוב רו דה לאייה (Route Des Layeux בצרפתית) לפסגת ההר 'רוק ד'אורסה' (Roc-d'Orsay) הנמצאת כ-200 מטרים מעל קול-דה-בריטיי, וכ- 200 מטרים מתחת לפסגת השאמוסר.

## יהודים בווילאר

עד לשנת 2012 פעל במקום מלון "עלית" בבעלות יהודית, ברחוב Route Des Layeux סמוך לתחנת הרכבל.

כיום מתגוררים בעיירה 6 יהודים בלבד.
ממוזער|ימין|מגרש הגולף בוילאר-סור-אולון

## אתרים
* פארק השלג '1984' שמאפשר גלישת סקי בסגנון חופשי וסנובורד.
* מגרש גולף.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של העיירה (בצרפתית ובאנגלית)
* אתר הסקי בעיירה
* 

קטגוריה:וו (קנטון): יישובים
MetaWeblogAPI

**MetaWeblog API** (MWA) הוא ממשק תכנות יישומים הנשען על XML-RPC במטרה לאפשר לפלטפורמות בלוגים ותכנים, לחשוף פונקציונליות שתאפשר לתוכנות חיצוניות לבצע פעולות ניהול תוכן באותה פלטפורמה.

## הסבר כללי
בשנים האחרונות, גדלה כמות הפלטפורמות המאפשרות פתיחת בלוג וניהולו. אותן פלטפורמות מציעות, כל אחת בצורה שונה, אפשרות לבצע את אותן פעולות עיקריות של כתיבה, עריכה ומחיקה של תכנים ועוד מספר פעילויות עזר.
הוחלט אם כך, ליצור איזשהו תקן שיעבוד על בסיס פרוטוקול XML-RPC (מאפשר העברת תכנים בין שרת ללקוח בצורה מבוססת XML) ויאפשר לכל מערכת לחשוף פונקציות שכולם יוכלו להשתמש בהם, בעלות שם קבוע, כשכל מערכת תספק מימוש שלה.
וכך, ניתן יהיה למשל ליצור תוכנות שולחניות לניהול בלוגים (כדוגמת Windows Live Writer) שיוכלו לתקשר עם מספר רב של מערכות בלוגים שיממשו את התקן של MetaWeblogAPI ויאפשרו ביצוע פעולות שונות.
התקן החל במערכת Blogger אולם לאחר מכן הוא נוסח כך שכל המערכות יוכלו לממש אותו.

## מה התקן מאפשר
התקן מאפשר לתוכנות שולחניות או לחלופין אתרי אינטרנט חיצוניים להתחבר לבלוג בהינתן שם משתמש וסיסמה, להוסיף, לערוך ולמחוק רשומות, לקבל את מידע העיצוב של הבלוג ואם התוכנה מאפשרת, גם לכתוב את הרשומה בתצורת WYSIWYG לפי עיצוב הבלוג.
אתר "פליקר" למשל, מאפשר לרשומים בו להגדיר את הבלוג שלהם, ולהוסיף תמונות לבלוג ישירות מאתר פליקר.
הדפדפן הקהילתי Flock מאפשר למשתמשים בו לכתוב רשומות ישירות מתוך חלון הדפדפן לאחר שהגדירו את פרטי הגישה ל-RPC של הבלוג המממש את תקן MetaWeblogAPI.

## תוצאות התיקנון
לאחר שהוסכם על התקן והחלו לממש אותו, פותחו תוכנות שמאפשרות עריכה וניהול מרחוק של בלוג, כאשר אותה תוכנה לא צריכה ליצור התאמה מיוחדת לכל מערכת בנפרד, אלא, היא עובדת מול MWA ומשתמשת בפונקציות שלה, ומתקשרת עם המערכות שתומכות בכך באמצעות הפונקציות האלה לאחר שמוגדר לה קובץ ה-RPC של הבלוג שמאפשר את התקשורת הזאת.

## מערכות שממשות את התקן
מספר רב של מערכות ממשות את התקן, וניתן למנות בהן את:
* Blogger
* WordPress
* Community Server
* TypePad
* DasBlog
בישראל, ישראבלוג היא המערכת היחידה שמממשת את התקן בינתיים.

## קישורים חיצוניים
* מסמך הגדרת התקן

קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
פרילוקי

**פְּרילוּקי** (באוקראינית ורוסית: **Прилуки**) היא עיר באוקראינה במחוז צ'רניהיב על גדות הנהר אודאי, יובלו של הדנייפר. אוכלוסיית העיר: 52,000 תושבים (2024).

## היסטוריה
העיר נוסדה ב-1085 בתקופת ולדימיר מונומך נסיך קייב. בשנת 1839 התגוררו בעיירה כ-2500 תושבים שהתפרנסו ממסחר בדגן בהמות ומשי. בשנים 1802–1832 הייתה חלק ממחוז פולטבה באימפריה הרוסית.

## יהדות
קהילה יהודית התקיימה בפרילוקי במאה ה-17 אולם היא נחרבה בפרעות ת"ח ות"ט. הקהילה הוקמה מחדש בתחילת המאה ה-19 ובשנת 1847 דווח על כ-2000 יהודים. בסביבות שנת 1900 מנתה הקהילה מעל 5000 נפש. למרות שרבים מיהודי פרילוקי, כמו זלמן אברהם וקסמן, הגרו ממנה לארצות הברית, הקהילה המשיכה לגדול ובשנת 1926 היו בפרילוקי 
כ-9000 יהודים שהיוו מעל 30% מהאוכלוסייה בעיירה. בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה 8–9 בתי כנסת. היהודים התגוררו בחלקם בשכונות יהודיות ובחלקם בשכונות מעורבות עם לא יהודים, והתפרנסו בעיקר ממסחר וכבעלי מלאכה. הבונד ארגן בעיירה הגנה עצמית יהודית והיו לו תומכים רבים.

במקום התקיימה ישיבה ובשנים 1900–1909 כיהן בה כרב יהודה ליב צירלסון. החליף אותו הרב אברהם יהושע השל זמסקי. 

בשנת 1915, בעת גירוש היהודים ממחוזות הספר בראשית מלחמת העולם הראשונה, הגיע גל של אלפי פליטים יהודים, שנמלטו בחוסר כל משאבלי, מקובנה ומשאר מקומות ויהודי פרילוקי נזדעזעו ונרתמו לפעולה למען הפליטים שנתקבלו על ידיהם בזרועות פתוחות. בין הפליטים היה הרב משה חסקין שגורש מקרקינובה ונתמנה בשנת 1919 לרב במרכז העיר וכיהן בתפקיד תחת הצקות הקומוניסטים עד שנת 1933. 

ב-1919 עזבה קבוצת בחורים מפרילוקי את העיר ונסעה לאודסה. הם עבדו באחוזה שהקים האגרונום אברהם זוסמן והגיעו לארץ ישראל בדצמבר 1919, באוניה רוסלאן, שלימים כונתה "מייפלאואר של התנועה הציונית". בימי מלחמת האזרחים ברוסיה בין הקומוניסטים ללבנים, עברה העיר מיד ליד, ויהודיה עמדו בסכנת מוות ושוד, במיוחד תחת שלטונות סימון פטליורה והצבא הלבן של אנטון דניקין ("פרעות פטליורה"). בלילה בו נסוג צבא דניקין מפני הצבא האדום הם רצחו 27 יהודים. בשנים 1922-1923 כמעט ולא הייתה שום פעולה ציונית מאורגנת בפרילוקי. מספר נערים יהודיים, בני 16–17, בעלי הכרה לאומית, בהם יצחק אלחנן חסקין, פעלו במחתרת לגיוס בני נוער לפעילות ציונית וגייסו לשורותיהם למעלה ממאה חברים. הם הקימו קשר עם מרכזי התנועה בפולטאבה ובקייב ונסעו לשם כדי לקבל חומר לפעילותם ולקבל אליהם שליחים. כמה מהם הצטרפו לתנועת החלוץ.

לאחר כניסת הנאצים לפרילוקי הם העבידו את היהודים בעבודת פרך. לאחר זמן מה הם כלאו את כל היהודים באחד המבנים בעיירה ושרפו אותם חיים. לאחר מלחמת העולם השנייה שבו חלק מהיהודים שברחו מפני הצבא הגרמני לפרילוקי ובשנת 1959 היו בה כ-2200 יהודים שהיוו כ-5% מהאוכלוסייה. בית הכנסת האחרון בעיר נסגר בשנת 1961 בפקודת השלטונות.הרב של בית הכנסת, שלמה רייקו, המשיך לערוך מניינים בבתים פרטיים עד למותו בשנת 1977.. נכון לשנת 1979 התגוררו כ-1000 יהודים בפרילוקי (1.6% מכלל האוכלוסייה). לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו מרבית היהודים את פרילוקי - עלו לישראל או היגרו לארצות הברית. לפי מרשם האוכלוסין שנערך באוקראינה בשנת 2001 התגוררו בעיר 185 יהודים בלבד. 
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מסע השורשים של ירון לונדון, מוטי קירשנבאום, 17 באוקטובר 2008, סרט של נענע 10, ביקור של ירון לונדון בפרילוקי
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז צ'רניהיב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
לסבוס (מחוז משנה)

**מחוז משנה לסבוס** (ביוונית: **Νομός Λέσβου**) היה חבל מנהלתי, שהיווה את אחד מ-51 מחוזות המשנה (נומוס) של יוון, חלוקה מנהלתית שבוטלה בשנת 2011. לסבוס היה ממוקם בצפון הים האגאי והיה אחד משלושת הנומוסים שהרכיבו את מחוז צפון הים האגאי. לסבוס גבל במחוז משנה אברוס בצפון, טורקיה במזרח, האי כיוס בדרום ומרכז הים האגאי במערב.

הנומוס כלל בשטחו את האי לסבוס, האי למנוס, האי אגיוס אפסטריוס ומספר איים קטנים אחרים בירתו המנהלית של מחוז לסבוס הייתה העיר מיטילנה, הממוקמת על חלקו הדרומי של האי לסבוס, ושטחו הקיף 2,154 קמ"ר.

לאחר הרפורמות המנהלתיות של 2011, בוטל הנומס, ופוצל לשתי יחידות אזוריות חדשות: לסבוס, שכוללת רק את האי לסבוס, והיחידה האזורית של למנוס, שכוללת את האיים למנוס ואגיוס אפסטריוס.

## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט

לסבוס
פסו

**פסו** (**Peso**) הוא שם של מטבע, הנמצא בשימוש במספר מדינות.

משמעות המילה פסו בספרדית היא "משקל", באופן דומה למטבעות אחרים כמו השקל (הנגזר מהשורש שק"ל) או הליש"ט האנגלי, הקרוי באנגלית Pound, כמו יחידת המשקל האנגלית.

הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות, כמו ארגנטינה (פסו ארגנטינאי), צ'ילה, קולומביה, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו, אורוגוואי ואף בפיליפינים, אשר הייתה אף היא קולוניה של ספרד.

## פסו בפיליפינים

**בפיליפינים** המטבע הנהוג הוא פסו (פיסו) פיליפיני וסימן המטבע הוא ₱.

* המטבעות שיש בפיליפינים הם: 1 סנטאבו (סנט, עשוי מארד), 5 סנטאבו (עשוי מנחושת), 10, 25 ו-50 סנטאבו. בנוסף יש מטבעות של 1, 5 ו-10 פסו (עשויים מניקל).
* השטרות שיש בפיליפינים הם: 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 פסו.
ממוזער|בירוק: מדינות שמשתמשות בפסו. באדום: מדינות שהשתמשו בפסו.
**ערך המטבע** – נכון ל-13 באפריל 2019, שקל חדש אחד שווה ל-14.4955 פסו (1 פסו = 0.069 ש"ח). 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מטבעות
ערי הובר

[שמאל|ממוזער|250px|עיר הובר ליד [פורטלנד (אורגון)|פורטלנד שבאורגון]]
**ערי הובר** (באנגלית: **Hoovervilles**) הוא כינוי ציני לשכונות אוהלים ופחונים שבהם נאלצו אמריקנים רבים לגור בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. שכונות אלו הופיעו לאחר תחילת המשבר, ב"יום חמישי השחור", ה-24 באוקטובר 1929, ונשארו מאוכלסות עד סוף שנות ה-40. הכינוי בא ללעוג לנשיא ארצות הברית ה-31, הרברט הובר, שכיהן לפני המשבר ובמהלכו. רבים ראו בשלטונו הרפובליקני הליברלי את הגורם המרכזי למשבר ולמצבם.

כתוצאה מקריסת הבורסה ומסגירת מפעלי תעשייה ועסקים רבים, איבדו התושבים את עבודתם ואת רכושם ונאלצו לגור בעיירות אלו, בתנאי מחיה קשים וברעב. בתיהם היו מורכבים ממבני פח, קרטון, עץ וכל חומר בסיסי שאותו היו יכולים למצוא.

שימוש לועג בשמו של הובר ניתן מאוחר יותר גם לדברים נוספים:
* עגלות הסוסים נקראו "עגלות הובר" משום שהאזרחים נאלצו לנוע בעזרתן, כי לא היה להם כסף לדלק.
* השם "שמיכות הובר" ניתן לעיתונים שבהם נאלצו להתכסות התושבים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:השפל הגדול
קטגוריה:הרברט הובר
קטגוריה:שכונות מצוקה
Absurd Minds

**Absurd Minds** הם הרכב מוזיקלי מהעיר דרזדן שבגרמניה היוצר מוזיקה המשלבת פיוצ'רפופ ו-אינדסטריאל.

## חברי ההרכב
* **סטפן גרוסמן** - כותב שירים, תכנות ושירה.
* **טילו לדוויג** - תכנותים וסינטים.
* **טימו פישר** - תופים.

## ביוגרפיה
ההרכב הוקם בשנת 1995 על ידי סטפן גרוסמן וטילו לודוויג. באותו זמן הם היו מושפעים מוזיקלית מסצנת האלקטרו של שנות ה-90.
מ-1995 עד 1999 הוציא ההרכב עצמאית 3 אלבומים שונים בכמות מצומצמת של עותקים.
בשנת 1999 הופיעו לראשונה על במה במועדון שבעיר דרזדן, חברת התקליטים "SCANNER" שמעה אותם והחליטה להחתים אותם.

בשנת 2000 הם הוציאו את הסינגל "Brainwash" ובעקבותיו יצא האלבום "Deception" הראשון החתום תחת חברת תקליטים שיצר תנועה לא קטנה בתוך סצנת האלקטרו. באותה שנה הופעתם הראשונה הייתה ב-"Wave Gotik Treffen" שבלייפציג ובהמשך הופיעו ברחבי גרמניה.

בתחילת שנת 2001 התכוננו להפיק את תקליטם השני "Damn The Lie" ובמהלך ההפקה שילבו את טימו פישר כחבר רשמי של ההרכב. האלבום יצא לאור וזכה להתלהבות של המעריצים והלהקה כתגובה הרחיבה את סיבוב ההופעות שלהם לשווייץ, בלגיה, דנמרק וכמובן גרמניה.

באוקטובר 2003 הוציאו את אלבומם השלישי "The Focus", בנוסף לאלבום הרגיל יצאה מהדורה מוגבלת כפולה ב-2000 עותקים בלבד. הסינגל "Masterbuilder" שהקדים את יציאת האלבום הגיע למקום שני במצעד האלטרנטיבי הגרמני.

בנובמבר 2004 יצא אלבומם הרביעי "Noumenon". בנוסף יצא מהדורה של אלבום כפול ובו דיסק בונוס בשם "PhaenomenoN" עם 5 מיקסים בלעדיים.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
#### הוצאה עצמית
* 1996 *Planetary Empire*
* 1998 *Venture Inward*
* 1999 *Brainwash EP*
#### הוצאה תחת חברת תקליטים
* 2000 *Deception*
* 2001 *Damn The Lie*
* 2001 *Damn The Lie* (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)
* 2003 *The Focus* 
* 2003 *The Focus* (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)
* 2005 *Revived* (אלבום רמיקסים)
* 2006 *Noumenon*
* 2006 *Noumenon* (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות סינת'-פופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1995
מישלן

**מישלן** (שם מלא בצרפתית: **Compagnie Générale des Établissements Michelin SCA**) היא יצרנית צמיגים צרפתית. בשנת 2008 הייתה החברה הגדולה בעולם בייצור צמיגים (לפני החברות ברידג'סטון ו-Goodyear). החברה נודעת גם בזכות שתי סדרות של מדריכי תיירות הנושאים שם זה ונפוצים ברבות ממדינות העולם: "המדריך הירוק" המתאר אתרי תיירות (בדגש על אדריכלות ואמנות), ו"המדריך האדום" (הקרוי גם מדריך מישלן) המתאר ומסווג בתי מלון ומסעדות, ונחשב למדריך האוכל החשוב בצרפת.

מישלן היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולות במדד CAC 40.

## היסטוריה
חברת מישלן נוסדה על ידי אנדרה מישלן (1853-1931), צאצא למשפחת קלרמון, שבבעלותה מפעל ליצור צמיגי כדורי גומי וחלפי חקלאות שונים בקלרמון-פראן. אנדרה היה מהנדס בוגר הפוליטכניון שבפריז.

האנגלי רוברט ויליאם תומסון המציא את הצמיג הפניאומטי בשנת 1845, לו הוא העניק את השם "גלגל אווירי", וג'ון בויד דאנלופ השתמש בהם לאופניים בשנת 1888. אנדרה מישלן ואחיו הצעיר אדוארד (1859-1940) פיתחו את ההמצאה והוציאו לפועל את התכנון. האחים יצרו צמיג עם גליל פנימי, שהיה ניתן לתקנו ולהחליפו בקלות, ורשמו זאת כפטנט בשנת 1891.

[ממוזער|200px|ימין|פוסטר מקורי משנת 1898 המציג את ה[סימן מסחר|סימן המסחרי של חברת מישלן - Bibendum]]

הציבור לא מיהר לקנות את הרעיון, אף על פי שאופניים המצוידים בצמיגי מישלן זכו במירוץ האופניים פריז-בארס, בו השתתפו מאתיים ועשרה רוכבים. ב-1895, אנדרה ארגן והשתתף במירוץ אופניים בין קלרמון-פראן לפריז. הוא כיסה את הדרך במסמרים וצייד את הרוכבים באמצעי תיקון. אנדרה זכה במירוץ, שסוקר בהרחבה בעיתונים, ובפרט על הקלות והמהירות של תיקון האופניים. ב-1896 עשרת אלפים צרפתים רכבו על צמיגי מישלן.

ב-1894 מישלן ייצר צמיגים לכרכרות ומכוניות, והיה לאחד ממאתיים או שלוש מאות יצרני צמיגים במדינה. באותה שנה, 1894, נוצר גם סמל החברה - איש המישלן Bibendum, בעת יריד מסחרי בעיר ליון - אנדרה ראה כרזה עם תמונה של ערימת צמיגים והציע לחבר לו ידיים ורגליים. הוא הטיל את מלאכת הציור על אחד ממאייריו מריוס רוסיון, שפיתח את הדמות שמאז זכתה לשיכלולים רבים ומשמשת כיום בלוגו החברה. אנדרה פרסם עצמו באמצעות כרזות בשפות שונות עם גימיקים פרסומיים שנתלו במוסכים ברחבי אירופה.

בשנות ה-30 רכשה החברה את חברת סיטרואן. מישלן פיתחה המצאות שונות בתעשיית הצמיגים, ביניהן הצמיג הרדיאלי בשנת 1946 שפותח יחד עם מערכת ההנעה הקדמית של מכוניות סיטרואן (Citroën Traction Avant ו-Citroën 2CV).

בשנת 1988 רכשה מישלן את מחלקות ייצור הגומי וייצור הצמיגים של חברת גודריץ' האמריקנית. שנתיים לאחר מכן, ב-1990, היא רכשה את חברת Uniroyal (בעבר: United States Rubber Company). הסניף האוסטרלי של החברה נקנה כבר ב-1980 על ידי חברת ברידג'סטון. בנוסף אוחזת מישלן ב-90% מ-Taurus Tire בהונגריה ובחברה הצ'כית Kormoran.

החברה מייצרת צמיגים בצרפת, גרמניה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, ברזיל, תאילנד, יפן ובמספר מדינות נוספות.

## ראו גם
* מישלן PLR

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:יצרני צמיגים
קטגוריה:קלרמון-פראן
טימון מפליוס

**טימון מפליוס** (ביוונית עתיקה: Τίμων, 320 לפנה"ס לערך, פליוס - 230 לפנה"ס לערך, אתונה), פילוסוף יווני קדום, משורר סאטירי ודרשן נודד.
## ביוגרפיה
טימון למד פילוסופיה אצל סטילפון ממגארה ואצל פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות, אשר השפיע עליו עמוקות. לאחר שהתפרסם ואף התעשר ממשרות הוראה ונאום בפומבי בחלדקון, העביר את שארית חייו בעיקר באתונה, שבה מת. הוא חיבר יצירות רבות בפרוזה ובשירה, ביניהן אפוסים, טרגדיות, קומדיות ומחזות סאטיריים, זאת לפי דיווחיו של דיוגנס לארטיוס. מבין יצירותיו שרדו רק קטעים בודדים.

טימון התפרסם בעיקר בזכות שירו **סילוי**, שיר סאטירי במשקל הקסמטר בשלושה כרכים, ששימש גם כפרודיה על האפוסים של הומרוס. בשיר לועג טימון לכל הפילוסופים שקדמו לפירון מאליס על ימרתם ושחצנותם לדעת הכל, בעוד שלמעשה לא ידעו כלום ולא הכירו בחכמה אמיתית כשנתקלו בה. רק מקסנופאנס נחסך הלעג, משום שטימון החשיב אותו לישר ביותר שבין הפילוסופים, ומוצג ב"סילוי" כמי שמוביל בבטחה בתוך רעיונות־העוועים של ההוגים האחרים. את הכבוד הגדול ביותר שומר טימון לפירון, שאותו הוא מכנה בהערצה ה"שמש".

גם מ"סילוי" שרדו רק קטעים בודדים. ביצירה אחרת של טימון, דיאלוג בשם "פיתון" בין טימון ואחד ממוריו בלכתם אל האורקל מדלפי, שגם בו זוכה פירון לכבוד רב. משום שפירון עצמו לא הותיר אחריו שום כתובים, היה טימון לשופרו של פירון והשפיע מאוד על התקבלותה של הספקנות הפירונית.

אין לבלבל בין טימון מפליוס ובין המיזנתרופ טימון מאתונה. בדיווחים אנקדוטליים מאוחרים יותר התאחדו דמויותיהם. טימון זה, בן הכלאיים, שימש השראה למחזהו של ויליאם שייקספיר, "טימון איש אתונה", שאין בו הרבה יסודות היסטוריים הקשורים לחיי טימון מפליוס.

## קישורים חיצוניים

* על טימון מפליוס באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה (אנגלית)
* 

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:קצרמר יוון העתיקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
ג'רלד אדלמן

**ג'רלד אדלמן** (1 ביולי 1929 – 17 במאי 2014) היה רופא וביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1972 בגין מחקריו אשר התמקדו בגילוי המבנה המולקולרי של הנוגדן.

## קורות חיים
אדלמן נולד בקווינס ניו יורק להורים יהודים - אדוארד ואנה אדלמן. אביו עבד כרופא. לאחר סיום לימודי התיכון, למד לתואר ראשון במדעים בקולג' אורסינוס בפנסילבניה וסיים לימודיו בשנת 1950, בהצטיינות יתירה. הוא למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1954. את התמחותו ברפואה עשה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואחר כך התגייס לצבא והיה קצין בחיל הרפואה האמריקאי בבית חולים צבאי בפריז, צרפת. בשנת 1957 הוא החל לימודים לתואר מתקדם במדעים במכון רוקפלר.

בשנת 1960 קיבל דוקטורט במדעים והמשיך לחקור ולעבוד בתפקידים מנהליים במכון רוקפלר. החל משנת 1966 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת רוקפלר. 

אדלמן ניהל את המכון למדעי המוח ועמד בראש קרן המחקר למדעי המוח. בין התחומים בהם חקר מאז שקיבל את פרס נובל, היו: ביופיזיקה, כימיה של חלבונים, אימונולוגיה, תאוריית הסימולציה, ביולוגיה של התא, וביולוגיה של העצב. בזכות מחקריו המוקדמים על המבנה והמגוון של הנוגדנים קיבל את פרס נובל. 

בשנת 1987 פרסם אדלמן את ספרו Neural Darwinism, בו ניסח את התאוריה שלו באשר להתפתחות המוח ותפקודו.

## קישורים חיצוניים

* Gerald M. Edelman (1929-2014), Nobelist, neurobiologist, fundamental theorist of biology, באתר Myconsciousbrain.org, 20 במאי 2014
* ג'רלד אדלמן, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:קווינס: אישים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביופיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אימונולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים מולקולרים יהודים
קטגוריה:ביולוגים מולקולרים אמריקאים
קטגוריה:רופאים צבאיים אמריקאים
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס אלי לילי
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
גרגרנות

ממוזער|איור של אדם גרגרן
**גרגרנות** היא התמכרות לאכילה, המתבטאת בצריכת יתר של מזון, שתייה או חומרים משכרים, עד כדי בזבוז. 

בהתאם לתרבות, גרגרנות יכולה להתפס כעוון או כסימן למעמד. העושר היחסי של החברה יכול להשפיע על התפישה בשני הכיוונים. קבוצה עשירה יכולה להתגאות בכך שקיים מספיק אוכל כך שאין סכנה בבזבזו, או להרתע מוסרית בעת התקלות עם המציאות של אנשים חסרי מזל. 

ראשי הכנסייה המוקדמת הבינו את הגרגרנות במובן מקיף יותר, כך שהמושג מכיל גם את הציפייה האובססיבית לארוחות והצריכה הרציפה של מעדנים ומזונות יקרים במיוחד.

בנצרות נחשבת הגרגרנות לאחד משבעת החטאים - תאווה לאוכל או מניעתו מאחרים.

על פי הקומדיה האלוהית של דנטה, גרגרנים נשפטים למעגל השלישי של הגיהנום, שם כעונש, בהתאם לחטאם, עליהם לאכול בוץ וזוהמה.

השד המפתה לגרגרנות הוא בעל זבוב.
בעבר הרחוק, בתי המשפט הקאנונים (ביהמ"ש של הכנסייה) עסקו בין היתר גם בנושא זה תחת תפקידם לאכיפת המוסר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מזון