open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בגירה קיפלינגי

**בגירה קיפלינגי** (שם מדעי: *Bagheera kiplingi*) הוא מין של עכביש ממשפחת הקופצניים שמקורו במרכז אמריקה, כולל מקסיקו, קוסטה ריקה וגואטמלה. מין זה הוא המין המייצג בסוג בגירה שבו כלול רק עוד מין אחד, **[[בגירה פרוספר]]** (). הבגירה הקיפלינגי יוצא דופן ביחס לעכבישים אחרים בכך שהוא ניזון כמעט באופן מלא על תזונה צמחונית.

## שם
שם הסוג ניתן לו על שם בגירה, הפנתר השחור המופיע בספרו של רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל. שם המין הוא על שם קיפלינג עצמו. שמו של העכביש ניתן לו ב-1896 על ידי בני הזוג ג'ורג ואליזבת פקהאם , זוג חוקרים שהתמחו בקופצניים. באותה שנה נתנו בני הזוג שמות לשלושה סוגי קופצניים נוספים שנקראו על שם דמויות של קיפלינג. הסוגים הם *[[Akela]]*, *[[Messua]]* ו-*[[Nagaina]]*.

## תיאור
העכביש הוא צבעוני ומאופיין בדו צורתיות זוויגית. לזכר רגליים בצבע ענבר, ראשחזה כהה שהופך ירקרק בחלקו הקדמי העליון ובטן אדמדמה עם פסים ירוקים. רגלי הענבר של הנקבה מוצקות יותר מהרגליים האחרות שהן צהובות בהירות ועדינות יותר. לנקבה ראשחזה בצבע אדמדם חום שחלקו הקדמי העליון שחור. בטנה הגדולה יחסית של הנקבה היא בצבע חום בהיר עם סימנים חומים כהים וירקרקים.

בשנת 1896 תואר רק הזכר. הנקבה תוארה 100 שנה מאוחר יותר על ידי ויין מדיסון.

## תזונה
סביבת המחיה של העכביש כוללת עצי מימוסה, בעיקר עצי שיטה מהמין *[[Vachellia]]* שם הם ניזונים מחלבונים ושומנים המופרשים על ידי בלוטות מיוחדות הנקראות גופים בלטיים . בלוטות אלה משמשות את העצים בדרך כלל במסגרת מערכת יחסים סימביוטית בינם ובין זן מסוים של נמלים. העכבישים נמנעים באופן פעיל מהנמלים מאחר שאלו מגינות על הבלוטות המהוות את מקור מזונן מפני פולשים. הגופים הבלטים מספקים כ-90% ממזונם של העכבישים, אך הם ניזונים גם על צוף ומפעם לפעם יגנבו פגית מנמלה פועלת שתחלוף בסביבתם וייזונו עליה. בעונות היבשות במקסיקו נרשמו מקרים שבהם טרפו העכבישים את בני מינם.

למרות שהעכביש אינו בוחל בבשר לעיתים, הרי שבבדיקה עלה כי רקמותיו של העכביש מציגות חתימה איזוטופית האופיינית לחיות צמחוניות, מה שרומז על כך שמרבית תזונתם מגיעה מצמחים. המנגנון באמצעותו הם מעכלים את החומרים מהגופים הבלטיים לא נחקר עדיין. רוב העכבישים מעכלים את מזונם בעזרת אנזימים שהופכים את המזון לנוזלי שאותם הם מפרישים בטרם הם מוצצים אותו.

במקסיקו התגלו מושבות של כמה מאות עכבישים כשמספר הנקבות היה כפול ממספר הזכרים. נראה שעל אף שהעכביש נוהג לצוד לבדו, הרי שהם חיים במבנה חברתי למחצה. הרבייה התרחשה לאורך כל עונות השנה והנקבות נצפו כשהן שומרות על ריכוזי צאצאים וביצים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1896
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אליזבת פקהאם
קטגוריה:קופצניים
קטגוריה:אמריקה המרכזית: עכבישים
קטגוריה:בעלי חיים הקרויים על שם מפורסמים
קטגוריה:בעלי חיים אוכלי-צמחים
יולאדה סואניוט

**יולאדה "נוק" סואניוט** (בתאית: **เกริกก้อง "นก" สวนยศ**; נולדה ב-18 ביוני 1983) היא פוליטיקאית טרנסג'נדרית תאילנדית ופעילה לזכויות טרנסג'נדרים.

## ביוגרפיה
סואניוט התפרסמה לראשונה כשזכתה במספר תחרויות יופי לנשים טרנסג'נדריות, ולאחר מכן עבדה כדוגמנית. בעבר היא נעצרה לאחר שזייפה תעודת זהות במטרה להשתתף בתחרות יופי, מכיוון שהחוק בתאילנד לא מאפשר לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות. בהמשך הצטרפה סואניוט ללהקת הבנות "מלכודת ונוס", שהורכבה מחמש נשים טרנסג'נדריות, והייתה הלהקה הראשונה עם חוזה תקליטים של קתואי (מושג בתאית שמתייחס לנשים טרנסג'נדריות או גברים הומוסקסואלים נשיים, אשר נחשבים לעיתים קרובות למגדר שלישי בתאילנד).

לסואניוט יש תואר ראשון במדע, תואר שני במדע המדינה, והיא מועמדת לקבלת תואר דוקטור במדעי החברה. בעבר, ניהלה ערוץ קניות תאילנדי מקומי והקימה את העמותה למען האישה הטרנסג'נדרית בתאילנד, הנאבקת למען זכויות נשים טרנסג'נדריות, מעניקה סיוע משפטי ומגייסת כספים למימון ניתוחים לשינוי מין.

## קריירה פוליטית
במאי 2012 נבחרה סואניוט לתפקיד המפקחת הכלכלית של מחוז נאן שבצפון תאילנד, והפכה לפוליטיקאית הטרנסג'נדרית הבכירה ביותר בארצה. סואניוט התמודדה בבחירות כמתמודדת עצמאית, ולא כחלק משום מפלגה.

## קישורים חיצוניים

* 

*Trans woman standing, for election in Nan, Bangkok Post, 25 April 2012.


## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים תאילנדים
קטגוריה:פעילות למען זכויות להט"ב
קטגוריה:מייסדות עמותות
קטגוריה:פוליטיקאיות טרנסג'נדריות
קטגוריה:נשים תאילנדיות
קטגוריה:ילידות 1983
בס מאירסון

**בס מאירסון** (באנגלית: **Bess Myerson**; 16 ביולי 1924 – 14 בדצמבר 2014) הייתה דוגמנית יהודייה-אמריקאית, שחקנית טלוויזיה, פוליטיקאית, פעילת זכויות אזרח, והיהודייה הראשונה והיחידה עד כה שהוכתרה כמיס אמריקה, תואר שהוענק לה בשנת 1945.

על רקע מלחמת העולם השנייה שרק הסתיימה ועל רקע פרטים בדבר הפשעים שבוצעו נגד העם היהודי בתקופת השואה שנחשפו במלואם, זכייתה של מאירסון בתואר מיס אמריקה נתפס על ידי הקהילה היהודית כאירוע מכונן וכאישור על קבלתם לתוך החברה האמריקנית.

במהלך שנות ה-50 וה-60, מאירסון הופיעה באופן קבוע בטלוויזיה והייתה אורחת קבועה בתוכנית חידון סלבריטאית "I've got a secret" ("זה הסוד שלי"). היא המירה את תהילתה לקריירה פוליטית והחזיקה בתפקיד הנציב בממשל של ניו יורק במשך שני ממשלים ורצה ללא הצלחה לסנאט האמריקאי מטעם ניו יורק בשנת 1980. במהלך שלהי שנות ה-80 היא נשפטה בבית משפט פדרלי במספר רב של אישומים, אישומים אשר זוכתה מהם מאוחר יותר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה יהודים
קטגוריה:זוכות מיס ניו יורק
קטגוריה:מנחות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:פעילות חברתיות יהודיות
קטגוריה:פעילות חברתיות אמריקאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:זוכות מיס אמריקה
קטגוריה:משתתפות יהודיות בתחרויות יופי
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
אימילקה

ממוזער|אימילקה
**אימילקה** הייתה אשתו של חניבעל ברקה.

## ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע אודותיה. היסטוריונים עתיקים רבים כותבים שחניבעל נישא לנסיכה איברית, וחלקם אף מזכירים את שמה. אולם היחיד שמספק פרטים רבים יותר אודותיה הוא סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פוניקה", העוסקת בחייו של חניבעל. 

לאחר מלחמת שכירי החרב, מצאה עצמה קרתגו מרוששת והיה הכרח למצוא מקור עושר חדש, כתחליף לתבואה מסיציליה, ולנחושת מקורסיקה. מכרות הכסף בספרד (היספניה בפי הקרתגים) גירו את הקרתגים להרחיב את תחומי ההשפעה בספרד. חמלקרת ברקה נשלח בראש גיס לכבוש את ספרד מידי המקומיים, שהתחלקו לשלוש קבוצות עיקריות. איברים, קלטים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים. חמלקרת מת בקרב מאוחר יותר, ואת מקומו תפס חתנו עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה). הוא המשיך את משימתו של חמלקרת אם כי בדרכים פוליטיות.

עזרובעל עודד קצינים מצבאו להינשא לנשים מקומיות. וזאת כדי לחזק את מעמדו בספרד. כך שכנע בין היתר את גיסו חניבעל להינשא לאימילקה, שהייתה בתו של ראש שבט חזק מאזור קאסטולו. למרות שהיו אלו נישואים פוליטיים, לרוב נראה שהייתה בהם גם אהבה. על פי איטליקוס, חניבעל ראה את אימילקה לראשונה כאשר התפלל במקדשה של תנית, באזור חאאן של ימינו, והתאהב בה. על פי המסופר נראה שגם היא אוהבת אותו, היא מפצירה בו לא לצאת למסע אל איטליה. וכאשר הוא מסרב היא מבקשת ממנו לפחות לקחת אותה עמו. אולם הוא מותיר אותה בספרד, לשמור על בנם הקטן שנולד במהלך המצור על סגונטום.

אימילקה ובנה נהרגו ככל הנראה ממגפה במהלך המלחמה הפונית השנייה.

## ראו גם
* חניבעל
* חמלקרת ברקה
* עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה)
* משפחת ברקה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:משפחת ברקה
קטגוריה:חניבעל
קטגוריה:נשים במאה ה-2 לפנה"ס
ימי אהבה לשירה

**ימי אהבה לשירה**, הוא פסטיבל לשירה, ספרות ומוזיקה שעורך כתב העת משיב הרוח בירושלים. הפסטיבל מתקיים ברציפות מדי שנה החל משנת 1995. בפסטיבל משתתפים משוררי כתב העת ומשוררים ידועים אחרים לצד מוזיקאים ואומנים. במשך השנים התארח הפסטיבל במתחמי תיאטרון החאן, יד בן צבי, בית הקונפדרציה ובית אבי חי.

## נושאי הפסטיבלים
בכל שנה מיוחדים האירועים המרכזיים של הפסטיבל לנושא-על מסוים, והמשתתפים מוזמנים על ידי מנהלים האמנותיים של הפסטיבל, לעסוק בנושא ולבחון אותו על כל צדדיו והיבטיו:

*ימי אהבה לשירה מס' 11 - משוררי געגועים לירושלים במהלך הדורות, מיהודה הלוי, פאול צלאן ועד משוררים רוסיים בישראל.
*ימי אהבה לשירה מס' 12 - מהות התפילה, השירה והקשר שביניהם.
*ימי אהבה לשירה מס' 13 - חוויית הכתיבה היהודית החדשה-עתיקה. התקיים במשולב בירושלים ובנגב.
*ימי אהבה לשירה מס' 14 - שירה מכאן - מֵהָארצישראליות המחפשת, המתחבטת, הנפגשת.
*ימי אהבה לשירה מס' 15 - תהילים - ספר השירה הראשון.
*ימי אהבה לשירה מס' 16 - נביאים בשירה ושירה כנבואה - ניהול אומנותי: יורם ניסינוביץ, שמואל קליין, אליעז כהן ועמיחי חסון
*ימי אהבה לשירה מס' 17 - ציון, על אהבותיה וכאביה - ניהול אומנותי: אליעז כהן, צורית יעיר, יונתן ברג
*ימי אהבה לשירה מס' 18 - מסכת שביעית- על שמיטה ושירה - ניהול אמנותי: בכל סרלואי ואליעז כהן
*ימי אהבה לשירה מס' 19 - על הבית - ניהול אומנותי: אפרת ביגמן, עמיחי חסון ואליעז כהן
*ימי אהבה לשירה מס' 20 - חיי-אדם, חיי-שירה - ניהול אומנותי: אפרת ביגמן, עמיחי חסון ואליעז כהן

## אירועים המתקיימים בפסטיבל מדי שנה
ממוזער|יונתן קונדה, להאור רובין ובן שליש בשירו של שחר מריו מרדכי "מסע" בתחרות שרים משוררים 7# (2015)
* **שרים משוררים** - תחרות הלחנת שירי משוררים התחלה בשנת 2009. התחרות פונה ליוצרים והרכבים מוזיקליים בהצעה להשתתף ולהופיע באירוע. עדיפות ניתנת להלחנת וביצוע שירים שהתפרסמו בכתב העת "משיב הרוח". השופטים הם מוזיקאים ומשוררים חברי משיב הרוח. הפרס (מלגה כספית) מוענק ללחן המקורי. הזוכה הראשון בפרס היה אדם יעקב כהן (2009), שנה לאחר מכן זכתה כתבת החדשות והזמרת שרה ב"ק.
* מפגשי **דואט שירה** המפגישים שני משוררים בני דורות שונים

## קישורים חיצוניים
* יונתן ברג, קורא על הדרך - שלושה פסטיבלי שירה, מוסף שבת - מקור ראשון, 29 בדצמבר 2011.
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פסטיבלים
קטגוריה:אירועי זמר בישראל
קטגוריה:ירושלים: פסטיבלים
קטגוריה:ישראל: פסטיבלי מוזיקה
קב ונקי (ניב)

**קַב וְנָקִי** הוא ניב עברי-תלמודי המתאר עניין, חפץ או אדם אשר בקריטריון מסוים הניתן להערכה הן בכמות והן באיכות הוא מועט בכמות ורב באיכות.

'''קב''' פירושו מידת נפח קטנה, ו**נקי** פירושו שהוא מזוקק ואינו מכיל פסולת כגון קמח מנופה עד שהוא נקי, ללא מוץ ולכלוך.
הביטוי שגור לכינוי של דבר איכותי וממצה.

בשכונת מקור ברוך שבירושלים ישנו רחוב בשם קב ונקי. קיים פירוש למשנה בשם "קב ונקי".

## בגמרא
הביטוי מוזכר במסכת יבמות לגבי רבי אליעזר בן יעקב:

והכוונה שם שאמנם לא מובאות הלכות רבות בשמו של רבי אליעזר, אך הלכה כמותו בכל מקום שהובאה (מכיוון שמשנתו קב ונקי).

## קישורים חיצוניים

* אמצו ביטוי באתר האקדמיה ללשון העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
פרס ראש הממשלה ללשון העברית

**פרס ראש הממשלה ללשון העברית על שם אליעזר בן-יהודה** הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי משרד ראש הממשלה על "תרומה מיוחדת לחיזוק מעמדה של הלשון העברית".

הפרס מוענק מתוקף החלטת ממשלה מתאריך 3 בינואר 2011, כחלק מסדרת פעולות שעליהן החליטה הממשלה לצורך "שימורה, התפתחותה, מחקרה ושגשוגה של הלשון העברית". הזוכים בפרס נבחרים על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט בתיאום עם האקדמיה ללשון העברית. גובה הפרס הוא 70,000 ש"ח.

הפרס מוענק מדי שנה בתאריך כ"א בטבת, יום הולדתו של אליעזר בן-יהודה - מחיה הלשון העברית, שנקבע בחוק ליום הלשון העברית. למרות שהפרס לא בוטל רשמית, בפועל הוא לא הוענק מאז 2018.

## הזוכים בפרס

## קישורים חיצוניים
* קול קורא להגשת מועמדות לפרס (כולל תקנון הפרס) באתר משרד התרבות והספורט 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:עברית
קטגוריה:פרסי ראש הממשלה
גורגו, מלכת ספרטה

**גורגו** הייתה מלכת ספרטה. בתו של קלאומנס הראשון, אשתו של לאונידס הראשון, ואמו של פליסטרכוס.

## ביוגרפיה
גורגו הייתה בתו של קלאומנס הראשון מלך ספרטה, ושל אישה לא ידועה. על ילדותה לא ידוע דבר.

רוב מה שידוע עליה הוא אגדות שאמינותן ההיסטורית שנויה במחלוקת. האזכור הראשון שלה הוא כאשר אריסטגורס ממילטוס הגיע אל ספרטה בבקשה לתמוך במרד האיוני. קלאומנס סירב בנימוק שהמרחק גדול מדי. הרודוטוס מספר שאריסטגורס לא התייאש, והתגנב אל ביתו של קלאומנס ובנוכחות גורגו שהייתה בת תשע שנים ניסה לשחד את קלאומנס. הוא העלה את הסכומים עד שקלאומנס שקל להיענות להצעה. אולם גורגו פנתה אל אביה ואמרה:  קלאומנס נהנה מפקחותה של בתו ודחה את ההצעה. פלוטרכוס מוסר סיפור אחר על פי אישה זרה הצהירה פעם בפניה של גורגו שנשות ספרטה הן היחידות ששולטות בגברים שלהן. גורגו השיבה לה 

קלאומנס הודח לבסוף בידי אחיו לאונידס, וקלאומברוטוס. הוא התאבד בכלאו, ולאונידס הפך למלך. הוא נשא לאישה את גורגו שהייתה אחייניתו למחצה, והיא ילדה לו את פליסטרכוס. הרודוטוס מוסר אגדה על פיה כאשר דמרטוס רצה לדווח לספרטנים על פלישתו הקרבה של חשיארש הראשון מלך פרס, הוא כתב את הדברים על לוח וכיסה אותו בשעווה כדי שהשומרים הפרסיים לא יגלו את מה שכתוב עליו. הספרטנים לא הצליחו לפענח דבר, עד שגורגו יעצה להם לגרד את השעווה, וכך העבירו הספרטנים את הבשורה ברחבי יוון.

## גורגו בתרבות
גורגו נזכרת לעיתים רבות בסרטי קולנוע וברומנים שונים. עצם העובדה שהייתה בתו של מלך ממלכי ספרטה, אשתו של האחר, ואמו של מלך נוסף, הפכה אותה למפורסמת. כמו גם העובדה שהיא אחת הנשים הבודדות שהרודוטוס מזכיר בשמן הפרטי.

* גורגו נזכרת בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי".
* נזכרת ברומן הגרפי  300 של פרנק מילר, ובסרט המבוסס עליו היא מגולמת בידי לנה הידי.
* נזכרת בספרו של סטיבן פרספילד, "שערי האש".
* נזכרת בסרט 300 הספרטנים.
* גורגו היא אחת מהמנהיגים שמייצגים את יוון במשחק Civilization 6.

## לקריאה נוספת
*הרודוטוס, **היסטוריה**, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרטה
קטגוריה:נשים ספרטניות
קטגוריה:נשים במאה ה-5 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-6 לפנה"ס
מאירסון

**מאירסון** הוא שם משפחה יהודי, פטרונים מהשם מאיר.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מאיר
דאצ'יה

**דאצ'יה** (באנגלית: **.Automobile Dacia S.A**) היא יצרנית רכב רומנית שנוסדה ב-1966.
בשנת 2011 הייתה חברת הייצוא הגדולה ברומניה. היא נקראת על שם "דאקיה", חבל ארץ היסטורי במזרח אירופה המכיל את רוב שטחי רומניה של ימינו.

החל מספטמבר 1999, דאצ'יה היא חברת-בת של רנו הצרפתית. בעשור השני של המאה ה-21, נמכרים מותגי החברה ב-44 מדינות באירופה, צפון אפריקה, טורקיה וישראל. בשנת 2016 מכרה החברה למעלה מ-584 אלף כלי רכב.

בישראל, שווקו רכבי דאצ'יה בשנים 1978–1989 תחת המותג "דלתא". מאוחר יותר שווקה לוגאן תחת חברת האם רנו. בשנים 2009–2012 שווקה הלוגאן ובעיקר הלוגאן MCV על ידי קבוצת קרסו (זכיינית רנו) ותחת המותג של רנו, ללא הצלחה רבה. בינואר 2015 חודש השיווק, בהיקף נרחב ותחת המותג דאצ'יה.

ביוני 2021 מעצב המכוניות, מיילס נורנברגר, הצטרף לדאצ'יה לאחר שעבד במשך 4 שנים כמעצב אסטון מרטין.

## דגמים נוכחיים
* **[[דאצ'יה סנדרו|סנדרו]]**סופרמיני. מבוסס על הדור הקודם של רנו קליאו ומוצע ב-2 גרסאות: האצ'בק 5 דלתות, ואותו האצ'בק 5 דלתות מוגבה (STEPWAY), דמוי קרוסאובר. הסנדרו הבסיסית מונעת במנוע 1.2 ל' (75 כ"ס), בעוד שהיצע מנועי ה-STEPWAY חזק יותר - 0.9 ל' טורבו-בנזין (90 כ"ס) או 1.5 טורבו-דיזל (90 כ"ס).

[ממוזער|שמאל|[דאצ'יה סנדרו|סנדרו]]
ממוזער|סנדרו STEPWAY
* **לוגאן**משפחתית קומפקטית. למעשה, גרסת הסדאן והסטיישן של הסנדרו. בעבר, נמכר הדור הקודם של הלוגאן בגרסת הסטיישן בלבד (MCV) תחת המותג רנו, והציע 7 מושבים. דגם הלוגאן MCV הנוכחי אינו בעל אפשרות ל-7 מושבים - במקום זאת, יש את הלודג'י. מתחרה ברכבים כגון סקודה ראפיד ופיאט טיפו.
* **[[דאצ'יה דאסטר|דאסטר]]**SUV. בחזיתו מנוע ה-1.5dCi (טורבו-דיזל) המפורסם של רנו, שמחובר למערכת הנעה קדמית או כפולה. הדאסטר מיוצר מאז 2009, וזכה להצלחה ברחבי העולם בזכות היותו זול יחסית ובכל זאת בעל יכולות שטח ממשיות. במדינות מסוימות ממותג כ-רנו דאסטר או ניסאן טראנו. בשנת 2017 הוצג דור חדש לדאסטר, שעיצובו דומה לדור הפורש אך המכלולים חדשים והוא מאובזר יותר.
ממוזער|דאסטר
* **לודג'י**מיניוואן. המיניוואן הראשון של החברה, מציע אפשרות של 7 מושבים. היצע המנועים כולל מנוע 1.2 ל' טורבו-בנזין (115 כ"ס) ומנוע 1.5 ל' טורבו-דיזל (110 כ"ס).
שמאל|ממוזער|לודג'י
* **[[דאצ'יה דוקר|דוקר]]**מיניואן מסחרי. מתחרה ברכבים כגון פיאט קובו, מיוצר במרוקו.

לחלק מהדגמים קיימת גרסת "סטפווי" שמציעה מרווח גחון גדול יותר ועיצוב שטח.

בשנת 2016 עברו רוב דגמי דאצ'יה מתיחת פנים, שבה נעשו שינויים קלים בעיצוב, שעיקרה פנסים שונים במעט שכוללים תאורת לד.

* דאצ'יה ספרינג - מכונית עירונית חשמלית.
* דאצ'יה ג'וגר - מכונית משפחתית שייצור החל בשנת 2021

### דגמי עבר
* דלתא (רכב) - יוצר בין השנים 1969–2004
* דאצ'יה פיק אפ - דגמי טנדרים שיוצרו בין השנים 1975–2006
* דאצ'יה לוסטון - מכונית סופרמיני עירונית שיוצרה בין השנים 1988–1991
* דאצ'יה נובה - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 1995–2000
* דאצ'יה סופרנובה - - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 2000–2003
* דאצ'יה סולנזה - מכונית משפחתית שיוצרה בין השנים 2003–2005

## בישראל
### נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר דאצ'יה ישראל
* מכוניות חדשות // דאצ'יה, באתר "וואלה! NEWS"
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יצרני רכב
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברומניה
קטגוריה:רנו
קולינדה

**קולינדה** (ברומנית: **colinda**) היא מנהג רומני עממי מסורתי המתרחש במחצית השנייה של חודש דצמבר ומקורו במנהגים פגניים קודמים לנצרות.

## המנהג

[150px|ממוזער|שמאל|[בול דואר רומני המציג קולינדה מהסוג "סורקובה"]]
[150px|ממוזער|שמאל|[בול דואר רומני המציג קולינדה מהסוג "מחרשונת"]]
[150px|ממוזער|שמאל|[בול דואר רומני המציג קולינדה מהסוג "הבוהַי"]]
[ממוזער|שמאל|150px|[בול דואר רומני המציג קולינדה מהסוג "הסוסונים"]]



לקראת חג המולד מתארגנות קבוצות של צעירים ומתאמנים בשירת שירי קולינדות. החבורות יוצאות לחזר על בתי האנשים ולבקש מתת. החבורות הן בנות שניים עד עשרים חברים, מגיל ילדות ועד מבוגרים. מקובל שהילדים יוצאים לביצוע קולינדות בשעות היום וככל שהערב מתקרב יוצאות חבורות מבוגרות יותר. תחילה החבורה מתקרב לדלת, חלון או שער ומבקש רשות להיכנס. לאחר קבלת הרשות הם נכנסים לבית או לחצר ושרים את שיריהם, שירים המדברים על ההווי החקלאי. חלק מהחבורות משתמשות בעזרים דוגמת מחרשה או חפץ דמוי מחרשה, איתה מדגימים את עבודת החריש. אחרים מדמים את עבודת הזריעה ולצורך כך משתמשים בזרעים של דגנים מקובלים. אם מתקבל המתת, החבורה שרה שירי ברכה לבני הבית ואם לא התקבלה רשות להיכנס ולשיר החבורה שרה לעיתים קללות המכוונות לבני הבית. המתת המסורתי הוא קולאקים ובייגל, אגוזים, תפוחי עץ, אך ניתנים מיני מזונות ואפילו כסף, לפי יכולתם ומידת נדיבותם של בעלי הבית.

## תכנים והיסטוריה
תוכני השירים המושרים בקולינדות מגוונים למדי ומסורתיים, בעיקר סביב העיסוקים החקלאיים וסיפורי דת נוצריים. התכנים מועברים במסורת עממית מדור לדור ובחלק מהשירים יש ביטויים כל כך ישנים ונדירים, שכבר לא יודעים מה משמעותם.

מקור הקולינדות במנהגים עתיקים של חלוקת מזון ואכילתו בצוותה. בכל אירופה העתיקה היו מנהגים של חלוקת מזון להמוני הנצרכים, בצורות שונות, בדרך כלל פעם בחודש ומכאן קרבת השם קולינדה לשם היווני של ראש חודש "קלנדאה" (Kalendae). אזכור ראשון בכתובים, למנהג דמוי קולינדה נמצא אצל פלוטרך, אשר מציין את "שיר הסנונית", במאה השישית לפני הספירה.

בקולינדות וגם בשיר הסנונית החבורות המבקשות מזון ומשקה אינן פונות ברוח שפלה, אלא בתביעה קולנית. פלוטרך מציין שבמגארה נהגו חבורות הצעירים היוצאים עם "שיר הסנונית" להתנפל על בתי העשירים ולצוות על בעלי הבתים לאכיל אותם ולשרתם. בטקסט של שיר הסנונית הייתה הפנייה הבאה: "הב לנו מביתך העשיר פירות ופשטידות, הב גם גביע יין וטנא גבינות. הסנונית לא מסרבת אפילו ללחם מחומם. נלך או שנקבל משהו? אם תיתן לנו, נלך, אך אם לא, לא ניתן לך מנוח, ניקח לך את הדלת וגם את אשתך שמאחורי הדלת. פתח הדלת, פתח לסנונית, כי אנו לא ישישים, אלא בחורים צעירים." סגנון דומה יש גם בקולינדות, בהן חוזר הפזמון תובעני: "תתנו לנו או לא תתנו?"

### הקולינדה האנטישמית
ב-6 בדצמבר 2013 שודרה בתחנת טלוויזיה רומנית, בקלוז', קולינדה בעלת תוכן אנטישמי מובהק. בעקבות השערורייה התפטר מתפקידו המנהל שבחר את הקולינדה, התחנה נקנסה והתנצלה בפני הקהילה היהודית.

## ראו גם
* שירי כוכב

## קישורים חיצוניים

* המקורות הפגניים של קולינדות חג המולד 
* מזון האלים והיוצאים לקולינדות 
* Colacul – darul sacru al colindătorilor 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהגים רומניים
קטגוריה:מזמורי חג המולד
זארזאס

**זארזאס** היה ממנהיגי מרד השכירים בקרתגו. נפל בשבי לאחר קרב המשור, ונצלב.

## ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע אודותיו. פוליביוס מכנה אותו "זארזאס האפריקאי", מה שמעיד על כך שהיה ככל הנראה ממוצא לובי, או ברברי.

לאחר כישלון המתמרדים בקרב מקאר, העדיפו מנהיגי המרד מאתוס, וספנדיוס להשקיע את מרצם במצור על קרתגו. אולם חמלקרת ברקה, בסיועו של נארוואס, ניתק את דרכי האספקה שלהם וגרם להם מחסור כבד. לפיכך אולצו המורדים להתפלג. יחידותיהם של ספנדיוס, אוטאריטוס, וזאראס אולצו לעזוב את המצור ולנסות לעצור את חמלקרת. יתרונם המספרי בלט 50,000 מורדים כנגד 12,000 חייליו של חמלקרת. אולם חמלקרת החזיק פילים, ופרשים במספר רב. לפיכך החליטו המורדים להימנע מקרב במקום פתוח, והעדיפו לגרור את חמלקרת למעברים הצרים בהרים שם פיליו ופרשיו לא יכלו להביא תועלת רבה. אולם חמלקרת היה מוכן לכך, וכאשר נכנסו המורדים למצר שפוליביוס מכנה "משור" על שם צורתו המשוננת, חסם חמלקרת את המעברים, וגרם למורדים מחסור עז עד שנאלצו להיכנע. חמלקרת דרש את הסגרת המפקדים אולם הפר את ההסכם והרג 40,000 מורדים .ביניהם זארזאס, ואוטאריטוס. ספנדיוס נצלב מאוחר יותר.

## זארזאס בתרבות
זארזאס נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו".

## לקריאה נוספת
* פוליביוס, **היסטוריה**. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991).
## הערות שוליים

קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:מלחמת שכירי החרב
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
צזיום אאוריד

**צסיום אאוריד** (Caesium auride) הוא תרכובת יונית שנוסחתה CsAu והמורכבת מקטיון צזיום והאניון הנדיר זהב Au−.
החומר מתקבל מחימום תערובת סטויכיומטרית של זהב וצסיום. שתי המתכות המותכות מגיבות ליצירת תוצר אחיד שצבעו צהוב, טמפרטורת ההתכה של התרכובת 580°C. צבעו של החומר המומס באמוניה נוזלית הוא חום. בגיבוש חוזר מאמוניה נוזלית מתקבלים גבישים מתכתיים כחולים של CsAu•NH3 בהם חלק מצפיפות המטען שעל אניון הזהב עוברת לאמוניה.

התרכובת מגיבה בעצמה עם מים ומתקבל גז מימן וזהב מתכתי:
2CsAu +2H_2O -> 2CsOH +2Au +H2

החומר התגלה על ידי הכימאי האמריקאי J. J. Lagowski בשנת 1978 שהבחין בצבע בלתי צפוי של תמיסות אמוניה של צסיום וזהב ובכך אישר לראשונה את קיומם של אניונים של אטומי המתכות היקרות.
את התמיסה של החומר באמוניה ניתן להעביר דרך מחליף יונים ומתקבלת תרכובת אחרת המכילה אניון זהב - טטראמתילאמוניום אאוריד.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחים
קטגוריה:זהב
קרל (שם משפחה)

**קרל** (**Crelle**, **Karle**, **Kerll**, **Carle**) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם קרל
שיד

**שִיד** (בסרבית בכתב קירילי: ** Шид**, בכתב לטיני: **Šid**) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה, השוכנת במחוז סרם אשר בפרובינציית וויבודינה, 104 קילומטרים מהבירה בלגרד.

## היסטוריה
תיעוד לקיומו של היישוב מצוי בכתובים החל מראשית המאה ה-18 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. בהמשך, הייתה שיד חלק מממלכת הונגריה ומאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיירה לחזרת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור סרם נכלל בשטח מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה. במהלך 1942 החלו באזור תקיפות של כוחות צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ובשלהי אוקטובר 1944 עלה בידם לשחרר את העיירה.

לאחר המלחמה נכללה שיד בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר התפרקותה בשטחי סרביה. בנובמבר 1991, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הופגזה העיירה ו-4 מתושביה נהרגו ו-12 נפצעו.

## הקהילה היהודית
קהילה יהודית התקיימה בעיירה ככל הנראה מסוף המאה ה-19. בני הקהילה היו סוחרי חיטה ועורות. ב-1921 נמנו בשיד 78 יהודים. בית הכנסת שכן בתוך ביתה של אחת ממשפחות הקהילה וכן הוקמה חלקת בית עלמין יהודי. בשיד נרשמה פעילות ציונית מסוימת. בראש הקהילה עמד יוליאן לֶבֶּל ובנו קורנל שהיה משפטן, עמד בראש סניף התנועה הציונית. לקהילת שיד השתייך מספר מצומצם של משפחות שהתגוררו בכפרי הסביבה:קוּקוּיֶבְצִי, אָדָאשֶבְצִי וטוֹבָארְנִיק המצוי בשטחי קרואטיה.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 95 נפשות. באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. ביולי 1942 נעצרו בני הקהילה והועברו ביחד עם יהודי אילוק, רומה וסרמסקה מיטרוביצה למחנה ריכוז בעיר וינקובצי, אשר מוקם באצטדיון הכדורגל המקומי. באוגוסט גורשו אל מותם במחנות ההשמדה יאסנובאץ ואושוויץ. ב-1947 התגוררו בשיד 17 יהודים וכולם עלו לישראל לאחר הקמתה.

ב-2013 יזם הארכאולוג ראדובן סרמאץ (בסרבית: Radovan Sremac) בן העיירה, את הקמתו של גלעד לזכר תושביה היהודים של שיד שנרצחו בשואה. הגלעד הוקם בסמוך למרכז החינוך והתרבות של שיד, במקום בו שכן עד למלחמת העולם השנייה ביתה של אחת ממשפחות הקהילה היהודית. הקמת הגלעד מומנה על ידי התאחדות עולי יוגוסלביה בישראל. בדצמבר 2014 נערך טקס הסרת הלוט מעל הגלעד בראשות ד"ר ראובן פוקס נשיא הפדרציה של הקהילות היהודיות בסרביה והרב הראשי לסרביה, הרב יצחק אסיאל.

## ערים תאומות
* .
* .
* .

## לקריאה נוספת

* Aleksandar Necak, President of the Fjc Serbia, Ljubica Dajc, Member of the FJC Serbia Restitution Task Force, Restitution In Serbia, A never-ending story, Belgrade, July, 2009.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* רשימת נרצחים בשואה מהעיירה שיד, במאגר המידע של יד ושם
* 

## גלריה

Monument to the Jews from Šid murdered in the Holocaust.JPG|הגלעד לזכר בני הקהילה היהודית שנרצחו בשואה
Jewish cemetery in Šid.JPG|בית העלמין היהודי בשיד
House of Winterstein family. Jewish temple was in this house.jpg|בית משפחת וינטרשטרן בו שכן בית הכנסת של הקהילה. צולם ב-1910.
Unveiling of the monument to the Jews from Šid murdered in the Holocaust B.JPG|טקס הסרת הלוט מעל הגלעד לזכר הקהילה היהודית בשיד. במרכז התמונה נושא הזר ראדובן סרמאץ ומימינו בתמונה הרב הראשי של סרביה הרב יצחק אסיאל.

## הערות שוליים

קטגוריה:סרביה: ערים
שיד
משרק

שמאל|ממוזער|200px|אזור המשרק
**משרק** (בפרסית: **مشرق**, **משרק** – מילה הזהה בפירושה ל-**شرق**, **שרק**, ופירוש שתיהן – **מזרח**; ובערבית: **مشرق**, נקרא גם **המשרק**) הוא כינוי לאזור גאוגרפי-פוליטי-תרבותי במערב אסיה, לפי חלוקה אסלאמית מסורתית – והכולל לפי הגדרות שונות חלק גדול מהשטחים במזרח התיכון. משמעות השם – "מקור הזריחה", והוא נגזר מהפועל ש-ר-ק (شرق), שמשמעו בערבית "לזרוח". המשרק, "מזרח", מנוגד למגרב, "המערב", המציין את מדינות צפון אפריקה. בחלוקה מעט חופפת שטחי האימפריות האסלאמיות הערביות כללו בצפון את בלאד אל-שאם (או סוריה הגדולה) – "ארץ היד השמאלית" ואת ארצות בלאד אל-ימן (תימן הגדולה) בדרום חצי האי ערב – "ארץ היד הימנית".

לפי אופירה גל, אל-משרק כולל את כלל המדינות הערביות במזרח התיכון. לפי הגדרות אחרות למשרק משתייכות כורדיסטן, איראן ואפגניסטן וכן המדינות הערביות שבחצי האי ערב: נסיכויות המפרץ, ערב הסעודית, עומאן, עיראק הסמוכה לחצי האי ערב, וכן תימן. מצרים נחשבת למדינה השייכת הן לתחום המשרק והן לתחום המגרב. כ-1.7% מאוכלוסיית העולם מתגוררת במשרק.

## יהודי המשרק
בין הקהילות היהודיות מארצות המשרק נמנות:
* יהדות איראן - בעבר "יהדות פרס"
* יהדות כורדיסטן
* יהדות אפגניסטן
*יהדות סוריה
*יהדות לבנון
*יהדות מצרים
* יהדות עיראק - בעבר "יהדות בבל"
* יהדות תימן
* יהדות חצי האי ערב

## ראו גם
*רשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות ערב
קטגוריה:העולם הערבי
קטגוריה:המזרח התיכון: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: גאוגרפיה
טנזיה

**טנזיה** הוא מאכל הנפוץ במטבחי המגרב. הטנזיה עשויה פירות יבשים, אגוזים ואורז, לעיתים בתוספת של בשר בקר, כבש או עוף.

בין הפירות שבהם מקובל להשתמש נכללים תאנים, שזיפים, צימוקים, תמרים ומשמשים. ניתן להוסיף אגוזי מלך, שקדים, פיסטוקים וצנוברים. יש המוסיפים גם בצל מטוגן. נהוג לאכול את המנה בראש השנה היהודית ויש האוכלים אותה בט"ו בשבט.

## ראו גם
* ז'ביב נואה

## קישורים חיצוניים
*פירות יבשים מקורמלים (טנזיה) באתר מאקו
*טנזיה באתר אכול ושאטו
* 
*מתכון לאורז עם פירות יבשים (טנזיה) באתר נענע10

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח המרוקאי
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:מאכלי ראש השנה
יוליאן סקריאבין

**יוליאן אלכסנדרוביץ' סקריאבין** (ברוסית: Юлиа́н Алекса́ндрович Скря́бин;  12 בפברואר 1908 - 22 ביוני 1919) היה בנו הצעיר של המלחין אלכסנדר סקריאבין, והיה בעצמו פסנתרן ומלחין. יוליאן מת בגיל 11 בטביעה בנהר הדנייפר.

## אודות
יוליאן בנם של המלחין המפורסם אלכסנדר סקריאבין ושל טטיאנה שליוצר. אחותו הבכורה היא המשוררת אריאדנה סקריאבינה. מגיל צעיר החל ללמוד פסנתר ולמד שיעורים פרטיים אצל המלחין ריינהולד גליאר. הוא הלחין מספר פרלודים, בסגנון דומה לסגנון אביו, וכארבעה מהם פורסמו במהלך חיו.

ב-22 ביוני 1919, כשהוא בן 11, יוליאן יצא לשחות באי בנהר הדנייפר בקייב עם קבוצת חברים, בהשגחת מורה מבית ספרם. יוליאן התבייש לשחות בקרבת בנות, ולכן הלך לשחות לבד באזור מבודד אשר היה מכוסה בעצי ערבה. עם רדת הערב כשנקראו הילדים בחזרה, יוליאן לא שב. כעבור יום נמצאה גופתו בקרקעית הנהר.

## יצירתו
* פרלוד לפסנתר, "לנטו", אופ. 2 (1918)
* פרלוד לפסנתר, אופ. 3, מספר 1 (1918)
* פרלוד לפסנתר, אופ. 3, מספר 1 (1918)
* פרלוד לפסנתר (1919)

## דיסקוגרפיה

* 2000, Evgeny Zarafiants, Scriabin: Preludes vol. 2 Four Preludes by Julian Scriabin.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הרוגי טביעה
סקריאבין, יוליאן
קטגוריה:רוסים ממוצא גרמני
קטגוריה:ילידי 1908

קטגוריה:נפטרים ב-1919
דארי

**דארי** (בפרסית: دری), נקראת גם **פרסית אפגנית** או פשוט **פארסי** (فارسی), היא אחת משתי השפות הרשמיות באפגניסטן. זוהי שפה הודו-אירופאית, אשר נחשבת לאחד מניבי הפרסית. השפה מדוברת על ידי כמחצית מאוכלוסיית המדינה, ומשמשת כלינגואה פרנקה באפגניסטן. השם "דארי" היה הכינוי של השפה הפרסית העתיקה החל מהמאה ה-10 לספירה. למרות שינויים קלים בהגייה ובדקדוק, דוברי שפת הדארי באפגניסטן, והפרסית באיראן, יכולים להבין זה את זה.

## תפוצה גאוגרפית

כמחצית מהאפגנים דוברים את שפת הדארי כשפת אם, והיא אחת משתי השפות הרשמיות במדינה, יחד עם פשטו. נכון לשנת 2011 דוברים את השפה כ-11 מיליון איש כשפת אם. כ-50% מהטג'יקים באפגניסטן דוברים דארי כשפת דיבור עיקרית, כ-9% מההזארה ו-4% מהאיימאק. בנוסף כ-15% מהאפגנים המתגוררים בפקיסטן דוברים את שפת הדארי. השפה דומיננטית בצפון, מערב ומרכז אפגניסטן. היא מדוברת בעיר הבירה קאבול, בהראט ובמזאר-י שריף.

## משמעות פוליטית
דוברי שפת הדארי קוראים לה בדרך כלל בשפתם "פארסי", כמו השפה פרסית. אולם השם "דארי" הוא הכינוי המועדף והמקודם על ידי ממשלת אפגניסטן מסיבות פוליטיות, והיא בעלת מעמד של שפה רשמית במדינה, לצד שפת הפשטו.  שינוי השם מ"פרסי" ל"דארי" התבצע רשמית בשנת 1964. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפגניסטן: שפות
קטגוריה:שפות הודו-איראניות
קטגוריה:שפות איראניות
קטגוריה:פרסית
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
מחוז וסטצ'סטר

**מחוז וסטצ'סטר** (באנגלית: **Westchester County**) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2019, האוכלוסייה במחוז מנתה 967,506 תושבים. בירת המחוז היא העיר וייט פליינס, והעיר הגדולה ביותר בו היא יונקרס. בסך הכול יש בה 48 ערים ועיירות, ביניהן ניתן למנות את מאונט ורנון, ניו רושל, סקרסדייל, ממרונק ולארצ'מונט.

מחוז וסטצ'סטר מורכב ממספר אזורים גאוגרפיים:

# נהר ההדסון מוביל לבתים היסטוריים, גנים מפוארים וכפרים כמו סליפי הולו וטריטאון. נהר ההדסון מהווה גבול עם מחוז רוקלנד שממערב, ושני המחוזות הללו מחוברים זה לזה באמצעות גשר טאפן-זי.
# **MID COUNTY** הוא המרכז המרכזי של המחוז. העיר הגדולה היא וייט פליינס, שבה קניון וסטצ'סטר, מלונות, מסעדות, מוזיקה, תיאטרון וחיי לילה.
# ב**צפון וסטצ'סטר** מרחבים גדולים של שבילים לטיולים רגליים, רכיבה על אופניים או סקי שטח, שמורת הרכס בוורד פאונד רידג', מסלולי גולף, חוות סוסים ועיירות היסטוריות כמו קטונה ובדפורד.
# **SOUND SHORE** – הקצה המזרחי של המחוז בצמוד לחוף לונג איילנד, המשלב סביבה עירונית, מרינות וחופים ושכונות היסטוריות.
# **דרום וסטצ'סטר** – מעט צפונית לעיר ניו יורק. העיר המרכזית היא יונקרס, עם נוף של נהר ההדסון, מובלעות יוקרתיות כמו ברונקסוויל, ואתרים היסטוריים.

בשנת 2011, המחוז היה השישי בארצות הברית מבחינת אחוז היהודים המתגוררים בו, כ-136,000 בני אדם המהווים כ-14.3% מהאוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

וסטצ'סטר
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגן הניקוז קרוטון
גביע דייוויס 1967

**[[גביע דייוויס]] 1967** הייתה התחרות ה-56 במניין מאז ייסוד התחרות.

מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בבריזביין, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 48 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.

המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1967 בבריזביין, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ספרד והסתיים בניצחון של נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-22 בסך הכל.

## משחקי פלייאוף
### בית אמריקה
הבית כלל 7 קבוצות כולל ניו זילנד.

### בית אירופה
הבית כלל 32 קבוצות כולל ברזיל, מצרים, דרום אפריקה, צ'ילה, קנדה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.

#### תת הבית א'

#### תת הבית ב'

### בית המזרח
הבית כלל 8 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.

בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך פברואר-מרץ 1967.

תת-הבית השני כלל 5 קבוצות.

המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בניו דלהי ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1.

### משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך ספטמבר-דצמבר  1967.

### משחק על התואר

## ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1967 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת פולין.

## קישורים חיצוניים

* נתונים על התחרות

דייוויס
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
1967
קטגוריה:אתונה: תחרויות ספורט
לוח נסקה

ממוזער|350px|בצבע טורקיז – לוח נסקה
**לוח נסקה** הוא לוח טקטוני ימי באגן המזרחי של האוקיינוס השקט מול חופה המערבי של אמריקה הדרומית הקרוי על שם אזור נסקה (Nazca) בדרום פרו. ההפחתה המתמשכת של לוח נסקה לאורך שקע פרו-צ'ילה מתחת הלוח הדרום-אמריקאי היא הגורם העיקרי להיווצרות הרי האנדים. הלוח גובל במערב בלוח הפסיפי ובדרום בלוח האנטארקטי דרך הרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise) ורכס צ'ילה (Chile Rise) בהתאמה, שניהם רכסים מרכז-אוקיינים. תנועת לוח נסקה מעל כמה נקודות חמות גרמה ליצירת כמה איים געשיים, בהם איי גלאפגוס ואי הפסחא, כמו גם ליצירת שלשלות הרי מצולה שכיוונם ממערב למזרח העוברים הפחתה תחת אמריקה הדרומית. רכס כזה לדוגמה הוא "רכס קרנגי" (Carnegie Ridge) המשתרע לאורך של 1,350 קילומטרים ורוחבו המקסימלי 300 קילומטרים, וכולל את איי גלאפגוס בקצהו המערבי, או רכס נסקה שאורכו מעל ל-1,000 קילומטרים ורוחבו כ-200 קילומטרים העובר הפחתה בחוף דרום פרו.

לוח נסקה הוא לוח צעיר יחסית – הן על פי גיל סלעיו והן על פי משך זמן קיומו כלוח עצמאי – שנוצר לאחר התפרקות לוח פרלון לפני 23 מיליון שנים. הסלעים העתיקים ביותר בלוח הם בני כ-50 מיליון שנים.

## גבולות
צומת משולש, הצומת המשולש של צ'ילה, שוכן על קרקעית האוקיינוס השקט מול חצי האי טאיטאו וחצי האי טרס מונטס (Península Tres Montes) שבחופה הדרומי של צ'ילה. בנקודה זו נפגשים שלושה לוחות טקטונים: לוח נסקה, הלוח הדרום-אמריקאי והלוח האנטארקטי. צומת משולש נוסף קיים בפינה הצפון-מערבית של לוח נסקה, שבו נפגשים לוח נסקה, לוח קוקוס והלוח הפסיפי מול חופה של קולומביה. בכל אחד מצמתים משולשים אלו קיים מיקרו-לוח, המיקרו-לוח חואן פרננדס (Juan Fernandez Microplate) בצומת הדרומי והמיקרו-לוח של גלאפגוס (Galapagos Microplate) בצומת הדרומי. מיקרו-לוח שלישי, המיקרו-לוח של אי הפסחא, שוכן מעט צפונית למיקרו-לוח חואן פרננדס, ומעט מערבית לאי הפסחא.

השוליים המזרחיים של לוח נסקה הם גבול סגירה באזור הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי והרי האנדים, תוך יצירת שקע פרו-צ'ילה, שבו התפשטות קרקעית הים מאפשרת למאגמה לעלות.

השוליים המערביים הם גבול פתיחה עם הלוח הפסיפי, תוך יצירת רכס מזרח הפסיפי.

השוליים הצפוניים הם הרי המצולה של רכס גלאפגוס ("Galapagos Rise"), גבול פתיחה עם לוח קוקוס.

ההפחתה של לוח נסקה מתחת לדרום צ'ילה חוללה במהלך ההיסטוריה רעידות אדמה מסיביות, כולל רעידת האדמה העוצמתית ביותר שנמדדה בהיסטוריה, רעידת האדמה בוואלדיביה ב-22 במאי 1960, שעוצמתה הייתה 9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט (M_w), שבה נספו 6,000 בני אדם.

## תנועת הלוח
התנועה המוחלטת של לוח נסקה חושבה כ-3.7 סנטימטרים מזרחה בשנה, התזוזה המהירה ביותר של לוח טקטוני כלשהו. לוח נסקה מופחת מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בזווית חדה (קטנה מ-30°) יוצאת דופן, ובנוסף לעיוות שנגרם עקב כך הוא נקרע תוך כדי התהליך. ההפחתה יצרה וממשיכה לייצר את רכס הרי האנדים. העיוות של לוח נסקה אפילו משפיע על הגאוגרפיה של בוליביה, הרחק מזרחה. על לוח נסקה התרחשה רעידת האדמה בבוליביה ב-1994 שהייתה בעוצמה של M_w8.2, שבאותה עת הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה בעומק מעל ל-300 קילומטרים.

מלבד איי חואן פרננדס, יש באזור מעט מאוד איים הסובלים מרעידות האדמה שהן תוצאה של התנועות המורכבות באזור הצמתים.

## קישורים חיצוניים


* Martin Meschede and Udo Barckhausen, "Plate tectonic evolution of the Cocos-Nazca spreading center"


## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
נסקה
ז'ורז' וולינסקי

**ז'ורז' דוד וולינסקי** (בצרפתית: **Georges David Wolinski**; 28 ביוני 1934 - 7 בינואר 2015) היה סופר, קריקטוריסט ואמן קומיקס צרפתי, יהודי.

## ביוגרפיה
וולינסקי נולד בתוניס שבתוניסיה הצרפתית, לאם צרפתייה-איטלקייה  יהודיה תוניסאית ולאב יהודי פולני.

לאחר הפסקת לימודי האדריכלות שלו, החל לפרסם בשנת 1960 רצועות קומיקס בירחון הסאטירי "חרה-קירי" (לימים שרלי הבדו). בשנת 1961 נישא לאשתו הראשונה ז'קלין. בעת מרד הסטודנטים במאי 1968 נמנה וולינסקי עם מייסדי המגזין הסאטירי "לה ז'ורנל דו דימאנש" ("Le Journal du dimanche").

במהלך השנים שיתף פעולה עם אמני קומיקס צרפתיים נחשבים, ועבודותיו קנו להן שם.

בשנותיו האחרונות פרסם רצועת קומיקס יומית ב"ליברסיון", וטורים קבועים במגזין החדשות "פארי מאץ'" ("Paris Match") ובמגזין הקומיקס "ל'אקו דה סאוואן" ("L'Écho des savanes").

וולינסקי נרצח בעת עבודתו במשרדי המגזין הסאטירי "שרלי הבדו" ("Charlie Hebdo"), בו שימש עורך, יחד עם חבריו לצוות המגזין, במהלך מתקפת הטרור על משרדי המגזין ב-7 בינואר 2015.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה וביבליוגרפיה של וולינסקי 

קטגוריה:חללי טרור
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:קומיקסאים צרפתים
קטגוריה:קריקטוריסטים יהודים
קטגוריה:שרלי הבדו
קטגוריה:עיתונאים שנהרגו במסגרת עבודתם
קטגוריה:קריקטוריסטים צרפתים
קטגוריה:קורבנות רצח בצרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1934
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2015
ישועה בן יהודה

**ישועה בן יהודה** (בערבית יהודית: **אבו אלפרג' פרקאן אבן אסד**) היה חכם קראי בן המאה ה-11.

ישועה בן יהודה נחשב לגדול חכמי הקראים בדורו. הוא פעל בירושלים במאה האחת עשרה. הוא נמנה עם המורים של ישיבת בכתויה, ואף שימש מנהלה של הישיבה. למד ופעל בביתו של יוסף בן נוח, שהיה מרכז לימוד קראי בירושלים במשך שלושה דורות לפחות. כתב מספר חיבורים בשפה הערבית יהודית ובהם שיקע מידיעותיו הנרחבות בתאולוגיה, גאוגרפיה, בוטניקה ועוד.

על פי נתן שור: "נראה שישועה היה הראשון מחכמי י-ם שעמד לרשותו הטקסט הארמי המלא של ספר המצוות לענן, והוא השתמש בו ב"ספר הישר" שלו".

עיקר פרסומו בא משני פירושים שכתב למקרא. האחד "הפירוש הארוך", והשני "הפירוש הקצר". הפירוש הקצר (שבאופן יחסי ארוך גם הוא), נכתב לבקשת קראי עשיר ממצרים, ובו גם תרגום המילים לערבית. בפירושיו אלו הוא מצטט הרבה מהספרות הרבנית, מהמשנה, התוספתא, מדרשי הלכה והתלמוד הבבלי. חלק מהציטוטים בעברית וחלקם בערבית. ציטוטיו ממקורות אלו הם בעלי חשיבות גדולה כעדי נוסח של הספרות הרבנית. פירושו מצוטט מעל עשרים פעם בפירושו של אברהם אבן עזרא על התורה.

באוסף פירקוביץ' הנמצא בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג נמצאים קטעים מפירושו של ישועה בן יהודה על התורה, שמקורם בגניזה הקהירית. פרופ' מנחם כהנא זיהה אותם, ועל פי מובאות בפירושו של ישועה הוציא לאור את ספרי זוטא דברים, שהוא מדרש הלכה תנאי שלא הגיע לידינו.

כמו כן כתב חיבורים נוספים בהלכה הקראית, וביסודות האמונה. תלמידיו תרגמו מספריו לעברית, עוד בימי חייו, כדי להפיץ את תורת רבם בסביבה שאינה דוברת ערבית. הוא היה נערץ גם בקרב השומרונים.

כל כתביו נותרו בכתבי יד. כתבי היד של פירושיו אינם שלמים. חלק מכתביו שרדו רק בתרגומם לעברית. חלק מהתרגומים לכתביו הוהדרו כחלק ממפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית.

## קישורים חיצוניים
* חגי בן שמאי, לדמותו של חכם קראי ירושלמי בן המאה הי"א, פעמים 32, תשמ"ז
* ישועה בן יהודה באתר היהודית הקראית עולמית
*החיבור "ספר הישר" בתרגום יעקב בן שמעון, באתר מאגרים.
* החיבור "בראשית רבה" בתרגום לא ידוע, באתר מאגרים.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חכמים קראים
קטגוריה:יוצרים בערבית יהודית
קטגוריה:אבלי ציון
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-11
קטגוריה:קראים במאה ה-11
פרליס

**פרליס** (במלאית: **Perlis**) היא מדינה במלזיה. פרליס נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בתאילנד בצפון, בקדה בדרום-מזרח ובמצר מלאקה בדרום-מערב. פרליס משתרעת על שטח של 821 קילומטרים רבועים, מה שהופך אותה לקטנה ביותר מבחינת שטח במלזיה. בירתה היא קנגר.

בניגוד למדינות מונרכיות אחרות במלזיה בראש פרליס לא עומד סולטאן אלא ראג'ה. מקום מושבו של הראג'ה הוא באראו.

שמה המורחב של המדינה הוא **פרליס אינדרה קאיאנגן** (במלאית: **Perlis Indera Kayangan**, בג'אווי: **ڤرليس ايندرا كايڠن**).

## היסטוריה
עד המאה ה-19 פרליס הייתה חלק מסולטנות קדה. ב-1821 סיאם כבשה את קדה. בריטניה, שחששה מפגיעה באינטרסים שלה בפרק, חתמה ב-1826 על חוזה ברני עם סיאם בו נקבע בין היתר שסיאם תשלוט על קדה, טרנגנו וקלנטן ולא תמשיך להתפשט בחצי האי המלאי וכן שסולטאן קדה יורשה להישאר ולשלוט באופן אוטונומי.

סולטאן קדה ניסה למנוע את המשך השליטה הסיאמית בקדה ולא הסכים לתנאי החוזה, אך הסכים לבסוף ב-1842. עם זאת, הסיאמים החליטו לפצל את שטחי פרליס מקדה ושמה בתקופת שלטונם היה פליט (ปะลิส). סיאם מינתה את סייד חוסיין ג'מלולאייל (Syed Hussain Jamalullail) להיות הראג'ה של פרליס שהיה כפוף ישירות אליהם. שושלת ג'מלולאייל מושלת בפרליס מאז ועד היום.

ב-1909 נחתם חוזה נוסף בין בריטניה וסיאם במסגרתו הועברו מספר שטחים סיאמיים, בהם פרליס, לידי הבריטים.

ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פרליס נכבשה כמו יתר חצי האי המלאי על ידי האימפריה היפנית. היפנים העבירו את פרליס עם עוד מספר שטחים מלאים לבעלת בריתם תאילנד והיא חזרה להיקרא בתקופת שלטונם פליט. ב-1945, עם סיום המלחמה, פרליס הוחזרה לבריטניה.

ב-1946 קדה צורפה לאיחוד המלאי, שהפך ב-1948 לפדרציית מלאיה. ב-1957 פדרציית מלאיה קיבלה את עצמאותה והיא הייתה בין הישויות שהרכיבו את מלזיה ב-1963.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלזיה: מדינות
המרכז הרפואי האזורי לנדשטול

**המרכז הרפואי האזורי לנדשטול** הוא בית חולים צבאי אמריקאי השוכן ליד העיירה לנדשטול במדינת ריינלנד-פפאלץ שבמערבה של גרמניה.

לנדשטול הוא בית החולים הצבאי הגדול ביותר מחוץ לגבולותיה היבשתיים של ארצות הברית ובית החולים האמריקאי השלישוני היחיד באירופה. הוא משרת את אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית המוצבים באירופה ואת בני משפחותיהם. בנוסף הוא מהווה מתקן אשפוז לחיילי ארצות הברית ובני בריתה, שנפצעו בפעילות מבצעית במזרח התיכון, בעיראק, באפגניסטן ובאפריקה ותחנת מעבר עבורם לפני הטסתם לארצות הברית. הובלת הפצועים אל בית החולים וממנו נעשית דרך בסיס האוויר האמריקאי רמשטיין, השוכן בקרבתו.

## תולדות בית החולים
הקמת בית החולים החלה בשנת 1951 והוא נקרא בתחילה בית החולים הכללי מס' 320. בשנת 1953 נפתח בית החולים רשמית ובשנה שלאחר מכן קיבל את השם בית החולים הכללי מס' 2.

בשנות התשעים, במסגרת ארגון מחדש לאחר תום המלחמה הקרה, נסגרו מספר בתי חולים צבאיים אמריקאים בגרמניה או הוסבו למרפאות, וב-1997 נותר לנדשטול בית החולים הצבאי האמריקאי היחיד באירופה. אז הוסב שמו לשמו הנוכחי.

במרוצת השנים טיפל בית החולים בנפגעים מאירועים רבים, לרבות הפיגוע בבסיס הנחתים האמריקאים בביירות ואסון התצוגה האווירית ברמשטיין, ב-4,000 נפגעים ממלחמת המפרץ ו-800 נפגעים מהפעילות הצבאית האמריקאית בסומליה. במהלך מלחמת האזרחים ביוגוסלביה טופלו בבית החולים אזרחים בוסנים שנפגעו בסרייבו. לבית החולים הובאו נפגעים מהפיגועים בשגרירויות ארצות הברית באפריקה ובמשחתת קול. חלק מסגל בית החולים יצא לטפל באזרחים ברואנדה לאחר רצח העם שם.

[250px|ממוזער|שמאל|הכניסה ל[חדר מיון|חדר המיון בבית החולים, 2011]]
לאחר פרוץ מלחמת עיראק ב-2003 החלו לזרום נפגעים רבים אל בית החולים. אז תוגברו בו שירותי הטראומה והוא הוכר במרכז טראומה בדרגה I. לאחר תום מלחמת עיראק והנסיגה ההדרגתית של צבאות המערב מאפגניסטן פחתה הפעילות בבית החולים וסיווגו הורד למרכז טראומה בדרגה III.

בשנת 2013 היו בבית החולים 147 מיטות אשפוז ובנוסף 218 מיטות עבור פצועים המוטסים אליו לפני העברתם לארצותיהם. בנוסף לשירותי הטראומה היו בו בין השאר שירותי אונקולוגיה, נוירוכירורגיה, מיילדות וטיפול נמרץ ביילודים ופסיכיאטריה. עבדו בו 3,300 אנשי סגל רפואי מהצבא, חיל האוויר והצי של ארצות הברית ועובדים אזרחיים. בממוצע היו בו 6,900 אשפוזים ו-1,100 לידות מדי שנה.

בשנת 2005 התיר צבא ארצות הברית תרומת איברים להשתלה מפצועי קרבות שנפטרו בבית החולים, ומאז ועד 2010 נתקבלו ממנו 142 איברים להשתלה.

בבית החולים קיימים חדרי אירוח עבור בני משפחות של פצועים קשים המובאים אליו.

בשנת 2014 החלו העבודות להקמת מתחם חדש שיחליף את מתחם בית החולים המיושן, בתקציב פדרלי אמריקאי של 990 מיליון דולר. בניית המרכז החדש צפויה להסתיים בשנת 2021.
## ראו גם
* הוהנפלס (בסיס צבא)

## קישורים חיצוניים

* 
* דף מידע על בית החולים
* תקציר תולדות בית החולים
* ידיעה על המחלוקת על בניית בית החולים מחדש, באתר הניו יורק טיימס

## הערות שוליים

לנדשטול
קטגוריה:ארצות הברית: בסיסים ומתקנים צבאיים
קטגוריה:ארצות הברית: רפואה צבאית
קטגוריה:בתי חולים צבאיים
קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – גרמניה
קטגוריה:גרמניה: בסיסים ומתקנים צבאיים
אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה

**אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה** (באנגלית: **University of California, Santa Barbara **; בראשי התיבות: **UCSB**) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בקליפורניה, אחד מעשרת הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה. היא ממוקמת על יד החוף ב, כ-160 קילומטרים צפונית ללוס אנג'לס, ובמרחק 13 קילומטרים מהעיר סנטה ברברה.

האוניברסיטה נוסדה ב-1891 כ-Anna Blake School, שהיה קולג' עצמאי למורים, והפכה לשלוחה של אוניברסיטת קליפורניה בשנת 1944. קמפוס האוניברסיטה הוא השלישי שהוקם במסגרת מערכת האוניברסיטאות של קליפורניה.
האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.

בדירוג השבועון יו אס ניוז אנד וורלד ריפורט (U.S. News & World Report), האוניברסיטה נמצאת במקום ה-28 ברשימת האוניברסיטאות הטובות בארצות הברית לשנת 2015 ומקום עשירי בין האוניברסיטאות הציבוריות.

## היסטוריה

## קמפוס
קמפוס האוניברסיטה ממוקם על צוק ליד האוקיינוס השקט. הוא אינו שייך לשום רשות עירונית, אולם הוא סמוך לעיירה  ורצועה לאורך האוקיינוס בין העיר סנטה ברברה לקמפוס שייכת לעיר. כיום הקמפוס כולל 163 בניינים על שטח של 4.267 קמ"ר.

## קולג'ים ובתי ספר
*  (1967)
*  (1966)
* 
*  ע"ש ברן (1991)
*  ע"ש גבירץ (2009)

## קישורים חיצוניים

* 

סנטה ברברה
קליפורניה בסנטה ברברה
קליפורניה בסנטה ברברה
קליפורניה בסנטה ברברה
*
צבי סטפק

**צבי סטפק** (נולד ב-26 במאי 1946) הוא מייסד ובעלים משותף של בית ההשקעות "מיטב דש". משמש מרצה ופרשן לשוק ההון, כותב בעיתוני הכלכלה בישראל.

## ביוגרפיה
סטפק גדל ברמת גן. אמו אסתר עלתה מפולין ואביו פנחס עלה מאוקראינה. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית והיסטוריה עברית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.

שימש מורה להיסטוריה בבתי ספר תיכוניים ובמקביל פתח בשנת 1977, עם סיום לימודי מנהל עסקים, את "צבי סטפק השקעות בע"מ – ניהול תיקי השקעות", כאשר חדר העבודה בביתו שימש כמשרדו.

בשנת 1979 הקים עם שותפו, שלמה סימנובסקי, את "מיטב" וניהל את ההשקעות ממשרד של חדר אחד ברחוב ביאליק ברמת גן.

בנו של צבי, אבנר סטפק, שימש כמנכ"ל החברה בשנים 2007–2010. החברה ביצעה כ-15 עסקאות מיזוג ורכישה של בתי השקעות מתחרים תוך שנים ספורות, והעסקה הבולטת ביניהן הייתה המיזוג עם דש בית השקעות (2013). בשנה שלאחר המיזוג בית ההשקעות מיטב דש היה לשני בגודלו בישראל וניהל נכסים בסכום של כ-130 מיליארד ש"ח.

בשנת 1993 הקים סטפק את מכללת מיטב לשוק ההון. כמו כן נתן הרצאות ללא תשלום לקהלים שונים, משום שהוא רואה בחינוך פיננסי חשיבות עצומה.

מתגורר ברמת גן, נשוי לאלן ואב לשלושה.

## מספריו
*מדריך קרנות הנאמנות בישראל שוק ההון
*המדריך לניהול תיקי השקעות בישראל
*מדריך מיטב לרפורמה במס
*מדריך מיטב לרפורמה במס בשוק ההון

## קישורים חיצוניים
*
*
*צבי סטפק, באתר גלובס

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
מבחן יחס הנראות

בבדיקת השערות סטטיסטית, **מבחן יחס הנראות** () הוא מבחן סטטיסטי המשווה בין שני מודלים: מודל השערת האפס ומודל ההשערה החלופית (האלטרנטיבית). המבחן מבוסס על יחס נראות המבטא בכמה יותר "סביר" שיקרה נתון מסוים תחת מודל אחד לעומת המודל האחר. מקובל להשתמש במבחן זה כדי להחליט האם לדחות את השערת האפס או לא.

אם ההשערות פשוטות (כלומר, יש אפשרות יחידה וברורה לפרמטרים על פי כל השערה), ניתן להשתמש בלמה של ניימן-פירסון, הקובעת כי דחיית השערת האפס עבור ערכים גדולים מספיק של יחס הנראות מאפשרת מבחן בעל עוצמה מקסימלית. כדי לבחור את הסף הקריטי לדחיית השערת האפס, יש לדעת את ההתפלגות של יחס הנראות (או של הלוגריתם של יחס הנראות). לעיתים התפלגות יחס הנראות היא פונקציה מונוטונית (או פשוטה מספיק) של סטטיסטי מספיק של הנתונים, עליו ההתפלגות קלה יותר לחישוב. ידיעת ההתפלגות תחת השערת האפס הכרחית לשם חישוב ערך-p עבור נתונים ספציפיים המשמשים לביצוע בדיקת ההשערות.

## ראו גם
* יחס נראות
* הלמה של ניימן-פירסון

קטגוריה:מבחנים סטטיסטיים
דיפאליה

**דיפאליה** (באנגלית: **Diphallia**) היא מום מולד זכרי הבא לידי ביטוי בקיומם של שני פינים בזכר אחד.

הדיפאליה נדירה מאוד, בארצות הברית נמצא מקרה אחד על כל חמישה וחצי מיליוני גברים. התופעה תוארה לראשונה ב-1609 על ידי הרופא השווייצרי Johannes Jacob Wecker. צעיר אמריקאי בעל דיפאליה פרסם ספר אלקטרוני בשם "ראש כפול: חיי עם שני פינים" (Double Header).

במקרים רבים דיפאליה מלווה במומים נוספים בחוט השדרה, במערכת הכליות, במעיים, בפי הטבעת ובאיברים נוספים. בעלי דיפאליה נמצאים בסיכון גבוה לתמותה בשל זיהומים החודרים גם למערכת הכליות והעיכול.

## קישורים חיצוניים

*צעיר מתוודה: "יש לי שני איברי מין ואני משתמש בהם" באתר msn
* 
* היסטוריה רפואית: תינוק נולד עם 3 איברי רבייה זכריים, 4 באפריל 2021.
* תמונות של בעלי דיפאליה 

קטגוריה:מערכת הרבייה הגברית
קטגוריה:הפרעות בפין
קטגוריה:מומים מולדים באיברי המין
קטגוריה:מחלות נדירות
אריסטודמוס מספרטה

**אריסטודמוס מספרטה** היה חייל ספרטני, שהיה אחד משני הניצולים הספרטנים היחידים ששרדו את קרב תרמופילאי.

## היעדרותו מקרב תרמופילאי
בעוד הצבא הספרטני תחת פיקודו של המלך לאונידס הראשון, מתארגן בתרמופילאי לקראת הקרב עם המחנה הפרסי, לקו שני חיילים אוריטוס ואריסטודמוס בזיהום חריף בעיניהם. ולפיכך נשלחו לנוח הרחק ממקום הקרב. כאשר שמעו את רעש הקרב חגר אוריטוס את נשקו וביקש מעבדו להוליך אותו אל מקום הקרב, הוא נהרג במהירות. אריסטודמוס לעומת זאת פנה לחזור אל ספרטה, אולם שם זכה ליחס כשל בוגד ופחדן. על יחס זה מספר הרודוטוס:

אם כי בהמשך כותב הרודוטוס שאריסטודמוס תיקן חרפה זו בקרב פלטאיה שבמהלכו מת.

ניצול נוסף של הקרב היה פנטיטיס שיצא לתסאליה בשליחות לאונידס, וכאשר שמע על הקרב התאבד בתלייה.

## אריסטודמוס בתרבות
קרולין דל סנידקר כתב ספר בשם "הספרטאי" בו הוא מגולל את סיפורו של אריסטודמוס. הספר תורגם לעברית על ידי אוריאל שלח, והודפס בהוצאת מ. ניומן בשנת ה'תשכ"ב.

אריסטודמוס הוא אחד מגיבורי הסרט 300 אם כי הוא נזכר שם בשם **דיליוס**. ישנם מספר הבדלים בין הגרסה ההיסטורית לבין זו של הסרט. בסרט דיליוס נשלח בידי לאונידס כדי לספר על גבורתם של הספרטנים, בעוד שבמציאות אריסטודמוס ניצל מהקרב בגלל מחלה. בסרט דיליוס זוכה ליחס של כבוד, בעוד שבמציאות אריסטודמוס זכה לחרפות וגידופים.

## לקריאה נוספת
*הרודוטוס, **היסטוריה**, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרטנים מן העת העתיקה
קטגוריה:יוון העתיקה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
תנומת כוח

ממוזער|שמאל|תנומה קלה באמצע עבודה פיזית
**תנומת כוח** (באנגלית: **Power nap**) היא שינה קלה במהלך היום לזמן מוגבל של כעשרים דקות ולכל היותר שלושים דקות.

עשרים דקות של שינה רדודה מכינים את הגוף לשינה עמוקה, אך עדיין לא מתחילים אותה. במהלך השינה הזאת יש התאוששות של המוח. עסקים רבים בארצות הברית מאפשרים לעובדיהם לקחת הפסקת שינה. בחברות תעופה אמריקאיות אפילו מחייבים את הטייסים לעבור הפסקת שינה לפי התור.

הנושא נחקר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת דיסלדורף, שמצאה שיפור משמעותי ביכולת הזכירה לאחר תנומת כוח.

## ראו גם
* שנת צהריים
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* Researchers: Power Nap Better than Caffeine to Fight Afternoon Fatigue 

קטגוריה:שינה