open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טאבולה ראסה

[שמאל|ממוזער|לוח [שעווה עם חרט]]
[שמאל|ממוזער|דמות אישה (נביאה עם טאבולה ראסה), [דייגו ולסקס, 1648]]
**טאבולה ראסה** (מלטינית: **Tabula rasa**, "לוח חלק") הוא מונח המציין תאוריה לפיה בני אדם נולדים ללא מידע פנימי אלא כ"לוח חלק". הידע האינדיבידואלי נצבר לפיכך רק כחלק מניסיון החיים ומתפיסת העולם דרך החושים.

## היסטוריה
בתרבות המערבית ניתן למצוא עדויות לרעיון ה"טאבולה ראסה" עוד מימיו של אריסטו:

במסכת אבות אומר התנא אלישע בן אבויה: 

אך רעיונותיהם של אריסטו ושל אלישע בן אבויה נשכחו למשך מאות שנים עד למאה ה-13 בה תומאס אקווינס החזיר את רעיונותיו של אריסטו לדעת המחשבה המודרנית. כתביו של אקווינס, למרות שהוצגו בפני הציבור, לא זכו להתייחסות משמעותית במשך כמה מאות שנים עד להופעתו של הפילוסוף ג'ון לוק במאה ה-17. לוק הציג את הגישה האמפיריציסטית, לפיה הילוד הוא דף חלק אשר צובר מידע אך ורק מהסביבה וניסיון חייו. תיאורית "טאבולה ראסה" מופיע גם בכתביו של זיגמונד פרויד.

## ראיות סותרות
למרות שבניגוד לבעלי חיים אחרים שנולדים עם יכולות מתקדמות כמו היכולת לעמוד וללכת, בני האדם נולדים עם מעט מאוד ידע מובנה, הרעיון שהאדם נולד ללא שום מידע פנימי איננו מקובל היום ברוב ענפי המדע. דוגמאות לידע מובנה במוח האנושי הן למשל רפלקס מורו שמופיע בתינוקות שאך נולדו או החיבה של בני אדם למגורים בקרבת נופי טבע של כרי דשא ומים למרות שבימינו כבר אינם רלוונטיים להישרדות של האדם המודרני.

סטיבן פינקר הקדיש ספר שלם (הלוח החלק - על הכחשת טבעו המולד של האדם) לסתירת תאוריית הלוח החלק ולהצגת אלטרנטיבות מגובות מחקרים.

## מדע
במדע, "טאבולה ראסה" נחשב למודל המסוגל לחתור לכיוון מטרה מוגדרת על ידי שימוש בחוקים בסיסיים של לימוד עצמי. כיום סבורים מדענים שהמוח עובד כמכונה הניתנת לתכנות, בעלת סט מוגדר של חוקים אשר בעזרת המידע שנקלט דרך החושים מעדנת את תגובותיו של האדם למען ביצוע טוב יותר של המשימות העומדות בפניו. ניסיון לחקות דרך פעולה זו בעזרת מחשבים הוליד את מודל רשת נוירונים.

## ראו גם
* אמפיריציזם
* רציונליזם
* פילוסופיה של הנפש
* תודעה
* טבע האדם

## לקריאה נוספת
* סטיבן פינקר, **הלוח החלק: על הכחשת טבעו המולד של האדם בימינו**, תרגום: עמנואל לוטם, עריכה מדעית למהדורה העברית: חמוטל קריינר, תל אביב: הוצאת מטר, 2005.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:תורת ההכרה
קטגוריה:פילוסופיה של הנפש
קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:היסטוריה של הפסיכולוגיה
קטגוריה:מושגים בתורת ההכרה
נקמתו של מונטזומה (משחק וידאו)

**נקמתו של מונטזומה** (באנגלית: **Montezuma's Revenge**) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1984 על ידי האחים פארקר. גיבור המשחק הוא דמות בשם פאנמה ג'ו. מהלך המשחק מתבצע במבוך תת-קרקעי (השייך לשליט האצטקי מהמאה ה-16, מונטזומה ה-II) מלא באויבים, מכשולים, מלכודות וסכנות. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי מציאת תכשיטים לאורך הדרך. המשחק משלב מאפיינים של מטרואיד וקאסלבניה.

## תיאור כללי
השחקן מוביל דמות בשם פנמה ג'ו מחדר לחדר בתוך לבירינת תת-קרקעי מהמאה ה-16 המצוי תחת מקדש אצטקי אותו הקים הקיסר מונטזומה השני. הלבירינת מכיל אויבים, מכשולים, מלכודות, וסכנות שונים. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי איסוף אבני החן המפוזרות במסכי המשחק השונים.

פנמה ג'ו חייב גם למצוא מפתחות כדי לפתוח דלתות, לאסוף ולהשתמש בציוד כגון לפידים, חרבות, קמיעות, מבלי לאבד את חייו. המכשולים השונים במשחק כוללים שערים העשויים מלייזר, רצפות נעלמים ובורות בוערים. האויבים במשחק כוללים גולגולות, נחשים ועכבישים.

הפירמידה בעלת קומות שונות. המטרה היא להגיע אל חדר האוצר, אשר הכניסה אליו נמצאת במרכז החדר הנמצא בקומה הנמוכה ביותר במשחק (מתוך תשע). בשלב הראשון הקומה התחתונה חשוכה, וככל שמתקדמים יותר בשלבים החשכה מטפסת יותר, עד שהחל משלב תשיעי כל השלב חשוך. ג'ו צריך למצוא לפיד כדי להאיר את הדרך, ויש שניים כאלה בכל שלב, אחד בכל כיוון הליכה. החל מהשלב החמישי האויבים אינם מתים אם נפסלים בהם. בגרסה מאוחרת יותר של המשחק ישנו "בוס" בתחתית השלב וצריך לעבור אותו. החל מהשלב התשיעי השלבים חוזרים על עצמם.

## קישורים חיצוניים

* נקמת מונטזומה באתר "מסע אל העבר"
* 

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי קומודור 64
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1984
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי פלטפורמות ממוחשבים
קראטקה

**קראטקה** (באנגלית: **Karateka**) הוא משחק מחשב מסוגת Beat 'em up שנוצר בשנת 1984 על ידי ג'ורדן מכנר, לימים יוצר המשחק הנסיך הפרסי.

קראטקה היה רב-המכר הראשון של מכנר אשר נוצר בזמן שהוא למד באוניברסיטת ייל.

## משחקיות
מטרת המשחק היא להציל את הנסיכה מריקו מידיו של רשע בשם אקומה. אך על מנת להגיע לנסיכה על הגיבור להילחם בשומרים הרבים בטירה ובאקומה עצמו.
הקרבות במשחק הם ממבט צדדי, בדומה למשחקי פלטפורמה רבים. הגיבור והשומר בו הוא נלחם משתמשים בבעיטות ובאגרופים המכוונים לגבהים שונים בגוף האויב.
לשחקן אפשרות של "פסילה" אחת בלבד, אך היא מורכבת מנקודות פגיעה רבות. נקודות הפגיעה יורדות כאשר השחקן נפגע משומרי האויב, ועולות חזרה במנוחה (לא בקרב או בהליכה). בין היתר, נאלץ הגיבור להילחם במכות מדויקות נגד נשר השמירה של אקומה וכמו כן, עליו גם לעבור את "שער המוות" - שער שכישלון במעבר בו גורם לפסילה טוטאלית של הגיבור.

## קישורים חיצוניים
* 
* הדף של קראטקה באתר הבית של מכנר
* קראטקה, באתר מסע אל העבר

ממוזער|ימין|250px|צילום מסך מהמשחק

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי NES
קטגוריה:משחקי קומודור 64
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1984
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי Windows
קטגוריה:משחקי Xbox 360
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי מובייל
קטגוריה:משחקי Beat 'em ups
קטגוריה:משחקי iOS
משלחות לתחנת החלל הבין-לאומית

להלן רשימה כרנולוגית של **משלחות ל[[תחנת החלל הבין-לאומית|תחנת החלל הבין־לאומית]] (ISS)** שהיא פרויקט משותף של חמש סוכנויות חלל שונות: מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (NASA), סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה (Roscosmos), הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA), סוכנות החלל הקנדית (CSA) וסוכנות החלל האירופית (ESA). משלחת לתחנת החלל מתייחסת לצוות ששהה בתחנת החלל ומשתמש בה למחקר ובדיקות. משלחות יכולות להימשך עד שישה חודשים ולכלול בין שניים לשנים עשר אנשי צוות. צוותי משימת אספקה ותיירי חלל אינם נכללים ברשימה. שמו של מפקד המשלחת מופיע בראש הרשימה השמית ב**הדגשה**. "משך שהות" הוא פרק הזמן שבין שיגור הצוות מכדור הארץ ועד לעזיבתם את תחנת החלל.

להלן רשימת הצוותים שאיישו את התחנה:

## משימות שהסתיימו

## משימה נוכחית

## משימות עתידיות

## קישורים חיצוניים

* אתר נאס"א המסכם את צוותי תחנות החלל
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:רשימות אישים
אגודת אדריכלי הפנים בישראל

**אגודת מעצבי הפנים בישראל (א.מ.פ.)** היא אגודה מקצועית מוכרת המאגדת את אדריכלי ומעצבי הפנים בישראל, האגודה נוסדה בשנת 1949 וכיום חברים בה כ-300 חברים. מטרתה המוצהרת של האגודה היא לקדם את מקצוע עיצוב הפנים בישראל ופעילותה מתמקדת בהעשרת הידע המקצועי של חבריה, העצמת מעמדם הסטטוטורי של המקצוע והעוסקים בו, הגברת המודעות הציבורית לחשיבותם, והרחבת תרומתם לחברה בישראל.

הא.מ.פ. חברה בפדרציה הבינלאומית של אדריכלים ומעצבי פנים (International Federation of Interior Architects/Designers – IFI), המונה כ-45,000 חברים מ – 33 מדינות ברחבי העולם, וכן בארגון הגג של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, המאגד את כל מוסדות וארגוני התכנון בארץ. בנוסף לכך מקיימת האגודה קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ישראלים העוסקים בתחום אדריכלות הפנים ובהם המסלול האקדמי המכללה למינהל, הטכניון, שנקר, המכון טכנולוגי חולון ובצלאל.

לאגודה מתקבלים בעלי תואר אקדמי באדריכלות ועיצוב פנים ובמקצועות הקשורים לבניין, וכן בעלי רקע והשכלה בעיצוב פנים, המקבילים לתואר ראשון (4- 5 שנות לימוד אקדמיות).
המועמדים נדרשים לעבור ועדת קבלה, הפועלת על פי אמות מידה מקצועיות שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית, ועליהם להציג תיק עבודות המעיד על מיומנותם המקצועית.

בין חברי האגודה מספר חתני פרס ישראל ובעלי פרסים בינלאומיים יוקרתיים, וכן אנשי מקצוע בעלי שם, האחראים על תכנונם של מבני ציבור מרכזיים בישראל ומחוצה לה, כמו מוזיאון ישראל ומוזיאונים נוספים, משכן הכנסת, בתי מלון ועוד (בין השאר אפשר למנות בחבריה את אוסקר הכט, דורה גד, זאב פרנקל, דוד דה מאיו, הלנה רוט, נחום מרון, צבי בוקפצר ואחרים).
כיושבי הראש של האגודה נבחרו מתכננים שונים בתחום עיצוב פנים, אדריכלות והנדסה בנאית.
ביניהם האדריכל רמי כנף שעיקר עיסוקו הוא אדריכלות בניין, המעצב עזי הוכברג (מתכנן ביתני מפעל הפיס), המהנדס ד"ר אברהם בן-עזרא בעל משרד להנדסה בנאית, אדריכלות וייעוץ בתחום התכנון ומחברם של עשרות ספרים בתחום התכנון והמשפט, מעצב הפנים גדעון טימור ואחרים.
בשנת 1997 זכו חברי האגודה להכרה ונרשמו ברשות ההסמכה כהנדסאים במדור עיצוב ותכנון. הרישום חל על מי שנרשם באותה עת ולא זכה להמשך עקב זניחת ראשי האגודה ופעיליה את הנושא.
האגודה היא מוסד ללא כוונת רווח והיא פועלת על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש הא.א.פ עומד ועד ארצי, שנבחר אחת לשנתיים ומהווה סמכות עליונה. הוועד כולל, בין השאר, יו"ר, מזכ"ל, גזבר והוא ממנה מתוכו ועדת ביקורת, ועדת קבלת חברים ובית דין כבוד. תפקידי הוועד כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים. ניכרת ביותר השפעתו של יו"ר האגודה וחבר ועדה טרם בחירתו ליו"ר המהנדס אברהם בן עזרא בין השנים 1997–1999 בקידום מעמד החברים ורישומם ברשות ההסמכה כהנדסאים, בהתערבות בית המשפט העליון. [את האגודה ייצג בעתירה עורך הדין רענן הר זהב]. פעילות זו הופסקה עם סיום כהונתו של בן עזרא כיו"ר, ומעמד חברי האגודה נותר מקובע.

כמו כן, יש לאגודה תקנון, כללי רישוי, ספר חברים וחוקת אתיקה מקצועית, המחייבים את כל חבריה.

## קישורים חיצוניים
* 

*

קטגוריה:אגודות מקצועיות בישראל
קטגוריה:ישראל: אדריכלות
קטגוריה:עיצוב פנים
חטיפת נטשה קמפוש

[250px|ממוזער|נטשה קמפוש, [2019]]
**נטשה קמפוש** (בגרמנית: **Natascha Kampusch**, נולדה ב-17 בפברואר 1988) היא אזרחית אוסטרית אשר נחטפה ב-2 במרץ 1998 בהיותה ילדה בת עשר בדרכה לבית ספר, והוחזקה על ידי חוטפה וולפגנג פריקלופיל (Wolfgang Priklopil) כמעט שמונה שנים וחצי, עד שנמלטה ב-23 באוגוסט 2006.

## החטיפה
החטיפה התרחשה ב-2 במרץ 1998. באותו הבוקר התחוללה מריבה בין נטשה לאמה. מאחר שיום זה הסתיים בחטיפה הועלתה סברה כי היעלמותה של הילדה קשורה למריבה עם האם. אביה של נטשה אף האשים את אשתו לשעבר כאחראית להיעלמותה של קמפוש, טענה שלאחר מכן הוא נאלץ להתנצל עליה. 

בפועל, באותו יום הלכה קמפוש מבית מגוריה ברובע דונאוושטט לכיוון בית ספרה, אליו לא הגיעה באותו יום. עדי ראייה דיווחו כי ראו אותה נכנסת למכונית מסחרית לבנה, שאחוריה וחלונותיה שחורים והאותיות G או GF היו רשומות בלוח הרישוי של הרכב. חיפוש מאסיבי התנהל בכל האזור אך ללא תוצאות. מעל ל-700 כלי רכב אשר תאמו על פי העדויות את זה של החוטף נבדקו, כולל זו השייכת לחוטף ושהוחזקה בביתו בשטראסהוף שבצפון אוסטריה, כחצי שעה נסיעה במכונית מווינה. פריקלופיל טען שבאותו הבוקר של 2 במרץ 1998 הוא היה לבדו בביתו. חקירה מתקדמת נוספת בנושא לא הופנתה אליו כיוון שהמשטרה הסתפקה בהסבריו המשכנעים, ויתר על כן הוא היה חסר כל רישום פלילי.

שמאל|ממוזער|ביתו של וולפגנג פריקלופיל שבו הוחזקה נטשה קמפוש

## השבי
קמפוש הוחזקה בחדר קטן שנבנה מתחת לאדמה, שהיה אטום עם שתי דלתות ודלת חזקה מפלדה. 

במשך שנותיה הראשונות בשבי היא לא הורשתה לעזוב את המרחב הקטן שבו חיה. לאחר כמה שנים הורשתה קמפוש לעצב מחדש את החדר לפי העדפותיה, וכשגבר ביטחונו של פריקלופיל היא הורשתה להסתובב בגינתו ביוני 2005, וכמו כן בפברואר 2006 חצי שנה לפני בריחתה אף יצאה עמו משטח הבית.

## הבריחה
ב-23 באוגוסט 2006 קמפוש הצליחה לברוח מביתו של פריקלופיל, תוך ניצול חוסר תשומת לב מצדו. היא הקישה בחלון ביתה של אישה מבוגרת בעודה אומרת לה "אני נטשה קמפוש", והאישה התקשרה מיד למשטרה, וקמפוש הועברה לתחנת המשטרה בעיירה דויטש ואגרם לצורך חקירה וזיהוי. הזיהוי הושלם על פי צלקת על גופה, דרכון עם שמה שנמצא בחדר החבוי שבו הוחזקה, ובנוסף גם על ידי דגימות DNA. בריאותה הפיזית הייתה תקינה אך המשקל נותר זהה למשקלה בעת חטיפתה, ובנוסף היא גבהה ב-15 סנטימטרים. 

קמפוש ציינה לאחר בריחתה שפריקלופיל נהג בשבי להתעלל בה באלימות פיזית ומילולית.

פריקלופיל, שהבין שהמשטרה בעקבותיו לאחר גילוי בריחתה של קמפוש, התאבד באותו יום בכך שהשליך את עצמו על פסי רכבת הפרברים ליד תחנת נורדבאנהוף בווינה ורכבת שעברה דרסה אותו למוות.

## ראו גם
* חטיפת ג'ייסי לי דוגארד
* 3096 ימים - סרט דרמה גרמני מ-2013 המבוסס על מקרה החטיפה של נטשה קמפוש ועל ספרה.

## לקריאה נוספת
* נטשה קמפוש, **3096 ימים: כתבים מן המרתף**, תרגם מאנגלית: גיא הרלינג, הוצאת כנרת, 2011

## קישורים חיצוניים

* 

* תרגום באנגלית למכתב של נטשה לעיתון International Herald-Tribune
* תרשים של החדר החבוי שבו נטשה הוחזקה
* תרשים נוסף של החדר החבוי שבו נטשה הוחזקה
* תמונת המגזין הראשונה של נטשה קמפוש שצולמה על ידי העיתון NEWS
* תקציר וידאו מהראיון הטלוויזיוני של נטשה
* 
* 

קטגוריה:אוסטרים
קטגוריה:פשע באוסטריה
קמפוש, נטשה
קטגוריה:אישים שנעלמו ואותרו
קטגוריה:אלימות נגד נשים: אוסטריה
קטגוריה:ילידות 1988
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1988
ירוסלב קצ'ינסקי

שמאל|ממוזער|250px|ירוסלב קצ'ינסקי
שמאל|ממוזער|250px|התאומים קצ'ינסקי ב-1962, כאשר הופיעו בסרט; משמאל: ירוסלב 
**ירוסלב קצ'ינסקי** (; נולד ב-18 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי פולני שכיהן כראש ממשלת פולין בין 14 ביולי 2006 ל-21 באוקטובר 2007. מנהיג מפלגת חוק וצדק. הוא אחיו התאום של נשיא פולין לשעבר לך קצ'ינסקי.

## ביוגרפיה
ירוסלב נולד בוורשה כתאום הבכור. הוריו, פטריוטים פולנים מן המעמד הבינוני, פעלו בצעירותם בארמייה קריובה, האם כחובשת וקשרית, והאב בתפקידים אחרים. ב-1961, בהיותם בני 12, כיכבו התאומים בסרט "השניים שרצו לגנוב את הירח", המבוסס על ספרו של סופר הילדים קורנל מקושינסקי.

לאחר סיום בית ספר התיכון למד משפטים באוניברסיטת ורשה אצל פרופסור סטניסלב ארליך (Stanisław Ehrlich), והוא בעל תואר דוקטור למשפטים בתאוריה משפטית. בתקופת לימודיו היה פעיל בתנועת "קור" באופוזיציה, וכיהן כיועצו של הנשיא לך ואלנסה.

בבחירות שנערכו ב-21 באוקטובר 2007 הפסידה מפלגתו של קצ'ינסקי, "חוק וצדק", בהפרש גדול, ומאז כיהן קצ'ינסקי כראש האופוזיציה.

בבחירות לנשיאות פולין שנערכו ב-20 ביוני 2010 לאחר מותו של לך, אחיו של ירוסלב בהתרסקות מטוס, הכריז ירוסלב על התמודדותו. הוא זכה ב-36.46% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון, אך בסיבוב השני, שנערך ב-4 ביולי, הפסיד ליריבו ברוניסלב קומורובסקי.

החל מ-6 באוקטובר 2020 ועד ל-21 ביוני 2022 כיהן כסגן ראש הממשלה בממשלתו של מטאוש מורבייצקי, אז פרש בכדי להתמקד בהנהגת מפלגתו.

## חיים אישיים
ירוסלב לא נישא מעולם והתגורר עם אמו, ידוויגה. הוא ידוע כאוהב חיות ומגדל חתולים וכלבים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים פולנים
קטגוריה:ראשי ממשלת פולין
קטגוריה:תאומים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1949
Apoidea

**Apoidea** היא על-משפחה בסדרת הדבוראים שבמחלקת החרקים. על-משפחה זו כוללת את כל הדבורים וכן את הצרעות מקבוצת הצרחוליתים.

## סיסטמטיקה
הצרחוליתים והדבורים נחשבו בעבר שתי על-משפחות נפרדות, Sphecoidea ו-Apoidea. אולם מחקרים פילוגנטיים הראו כי בעוד שהדבורים מהוות קבוצה טבעית, מונופילטית, הצרחוליתים מהווים קבוצה פאראפילטית שהיא האב הקדמון של הדבורים. כיוון שכיום יש העדפה לארגון סיסטמטי המבוסס על קבוצות טבעיות (קלדיסטיקה), הצרחוליתים שולבו יחד עם הדבורים תחת על-משפחה אחת בשם Apoidea. קבוצת הדבורים נקראת כיום Anthophila או Apiformes והיא מהווה קבוצת-ביניים חסרת דרגה, בין על-משפחה למשפחה.

## השם דבורים בעברית
בעבר כונתה על-משפחה זו, בעברית, בשם 'דבורים' אך מאחר שהצרחוליתים אוחדו עם על-משפחה זו נהוג היום לכנות בשם 'דבורים' רק את הקבוצה Anthophila.

## חלוקה למשפחות
* קבוצת הצרחוליתים (Spheciformes)
** Ampulicidae
** Crabronidae
** Heterogynaidae
** משפחה צרחוליתיים (Sphecidae) - בה טיחת שחורת-חזה
* קבוצת הדבורים Anthophila
** Andrenidae
**דבוריים (Apidae)
** Colletidae
** Dasypodaidae
** Halictidae
** Megachilidae
** Meganomiidae
** Melittidae
** Stenotritidae

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דבוראים שנציים
מוזיאון הילדות V&A

ממוזער|שמאל|חזית המוזיאון
[ממוזער|הפתיחה הרשמית של המוזיאון בשנת [1872, בנוכחות הנסיך מוויילס באותה עת, לימים המלך אדוארד השביעי.]]
**מוזיאון הילדות V&A** או **מוזיאון V&A לילדות** (באנגלית: The **V&A Museum of Childhood**) הוא מוזיאון בבת'נל גרין שבאזור האיסט אנד של לונדון. המוזיאון הוא אגף של מוזיאון ויקטוריה ואלברט (המכונה ה-V&A) - המוזיאון הלאומי של הממלכה המאוחדת לאומנויות שימושיות.

המוזיאון נוסד בשנת 1872 בשם "**מוזיאון בת'נל גרין**" (**Bethnal Green Museum**) תוך שימוש במבנה שהועבר מאלברטפוליס. המוזיאון הציג אוספים שונים ובהם אוסף ואלאס. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 החל המוזיאון להתמקד בנושאים הקשורים לילדות ולילדים. בשנת 1974 הגדיר מנהל מוזיאון ויקטוריה ואלברט סר רוי סטרונג את המוזיאון כמוזיאון המתמחה בילדות שמטרתו "ללמוד ולחקור מוצרים שנעשו עבור ילדים ועל ידי ילדים".

למוזיאון אוסף רחב של צעצועים, בגדי ילדים ומוצרים עבור ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

ילדות, מוזיאון ה-
קטגוריה:טאוור האמלטס
V&A
קטגוריה:מוזיאון ויקטוריה ואלברט
ארמון אלת'ם

**ארמון אלת'ם** (באנגלית: **Eltham Palace**) הוא מבנה בסגנון אר דקו באלת'ם שבלונדון. המבנה נמצא כיום בבעלות קרן אינגליש הריטג' - "מורשת אנגליה", ופתוח לקהל.

## היסטוריה
הארמון המקורי שעמד במקום זה ניתן למלך אדוארד השני בשנת 1305 והיווה מגורים מלכותיים רשמיים החל מהמאה ה-14 ועד המאה ה-16. מאוחר יותר נהרסו חלקים מהמבנה. המבנה הנוכחי נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 במקום בו עמד המבנה המקורי, והוא כולל בתוכו את האולם הגדול של הארמון שנבנה על ידי אדוארד הרביעי בשנות ה-70 של המאה ה-13.

## המבנה המודרני
בשנת 1933 סר סטפן קורטלנד ורעייתו הליידי וירג'ינה חכרו את הארמון והחלו לשקם את הריסותיו. במסגרת השיקום שופץ ושוחזר האולם הגדול של הארמון, בעוד ששאר המבנה נבנה בסגנון אר דקו. בני הזוג התגוררו במבנה עד שנת 1944 עת שעברו לסקוטלנד והמבנה הוענק לחיל החינוך המלכותי במרץ 1945. חיל החינוך עשה שימוש במבנה עד שנת 1992.

בשנת 1995 המבנה עבר לניהולה של קרן אינגליש הריטג' ובשנת 1999 נערכו בו ובגנים סביבו עבודות שיפוץ ושחזור, והמבנה נפתח לציבור הרחב.

## גלריה

Eltham palace exterior.jpg|ארמון אלת'ם
Eltham palace great hall.jpg|האולם הראשי
Eltham Palace - interior, view of dining room.jpg|פנים הארמון - סגנון אר דקו


## קישורים חיצוניים

* 
* הארמון באתר "מורשת אנגליה"- English Heritage

קטגוריה:אר דקו
קטגוריה:גריניץ'
אלת'ם, ארמון
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
קיווי (משחת נעליים)

[שמאל|ממוזער|200px|[לוגו המותג.]]
**קיווי** (באנגלית: **Kiwi**) הוא מותג של משחת נעליים, שיוצרה לראשונה באוסטרליה בשנת 1906. כיום משווקת משחת "קיווי" ברחבי העולם, וזהו ככל הנראה מותג משחת הנעליים הנפוץ והמוכר בעולם.

לאחר שנרכשה בשנת 1984 על ידי קונצרן הענק האמריקני Sara Lee, מחזיק מותג ה־Kiwi נפח שוק דומיננטי ביותר במדינות רבות, לרבות הממלכה המאוחדת וארצות הברית בהן הוא אוחז בלמעלה משני-שלישים מהשוק. 
משחת הנעליים פותחה על ידי ויליאם רמזי, שקרא למשחה "קיווי" כמחווה לאשתו, ילידת ניו זילנד (קיווי הוא הציפור הלאומית והטיפוסית של ניו זילנד, וגם כינויים של בני ניו זילנד). עד היום נושא לוגו המוצר את איור ציפור הקיווי הניו זילנדית.

נכון לשנת 2005 נמכרת המשחה בקרוב ל־180 מדינות.

## היסטוריה
לפני קיווי היו בנמצא מוצרים שונים לשמירת מוצרי עור, ביניהם מוצר מתוצרת החברה האירית Punch, שיוצר מאז 1851, ומוצר של החברה הגרמנית Erdal מאז 1901. אולם, המצאתה של "קיווי" בשנת 1906 הביאה לשוק את משחת הנעליים הראשונה שדומה למשחות המודרניות המוכרות כיום, בעיקר במטרתה להבריק את הנעליים, ולא רק לשמור עליהן.

ויליאם רמזי והמילטון מק'אלן החלו לייצר משחות נעליים בבית מלאכה קטן בשנת 1904 בעיר מלבורן שבאוסטרליה. הנוסחה שלהם הייתה חדשנית, והם המשיכו לעבוד על שיפורים נוספים במוצר. רמזי השיק את המוצר בשנת 1906 והחל לשווק אותו במלבורן. הוא העמיס את הכירכרה והסוס שלו בקופסאות, ומכר את משחת הנעליים לחוואים כאמצעי להגנת מגפיהם.
משחת הנעליים Kiwi היוותה שיפור אדיר בהשוואה למשחות הנעליים הקודמות שהוצעו בשוק: היא הצליחה לשמר את עור הנעליים, הפכה את הנעליים לבורקות ושחזרה את הצבע המקורי שלהן. עם השקת משחת הנעליים Kiwi Dark Tan בשנת 1908, שולבו בה מרכיבים ששיפרו את גמישות הנעל ואת החסינות שלה ממים.

שמאל|ממוזער|200px|קופסאות משחת נעליים בצבעים שונים
הצלחתה של המשחה באוסטרליה התרחבה אל מעבר לים, והיא החלה להמכר ליחידות צבאות בריטניה וארצות הברית  עוד במהלך מלחמת העולם הראשונה. משחות הנעליים שיוצרו באוסטרליה נחשבו בתקופה ההיא לטובות בעולם. צבעים שונים בצד הצבע השחור, הפכו להיות זמינים לקהל הצרכנים, והמשחות יוצאו לניו זילנד, לבריטניה ולאירופה.

במהלך השנים נרכשה קיווי על ידי מספר חברות ותאגידים. בשישים שנותיה הראשונות הייתה החברה חלק מתאגיד אוסטרלי שחלק משמו היה "קיווי", שכל חברות הבת ובסיסי הייצור שלו היו במדינת ויקטוריה, לרבות חברת Kiwi Boot Polish Company (בין השנים 1913-1916) ו-Kiwi Polish Company (בשנים 1916-1971).

בשנת 1971 התמזגה החברה עם חברת Nicholas International Ltd., חברת תרופות עולמית שבסיסה בעיר מלבורן. שמה של החברה החדשה שונה לשם Nicholas Kiwi. בשנת 1984 נרכשה החברה על ידי התאגיד האמריקני Sara Lee (שנקרא באותה עת בשם Consolidated Foods Corporation), שבחר למכור את קו מוצרי התרופות של החברה לחברת Roche השווייצרית, ולהשאיר בידיו את פס הייצור של משחת הנעליים קיווי.

קיווי הייתה ועודנה משחת הנעליים הנמכרת ביותר בעולם כולו: היא משווקת ביותר מ־180 מדינות בעולם, ושולטת ב־53% משוק משחות הנעליים. כיום המשחה מיוצרת באוסטרליה, בקנדה, בצרפת, בהודו, בפקיסטן, בדרום אפריקה, בספרד, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הנעלה
קארל שפירו

**קארל ג'יי שפירו** (באנגלית: **Karl Jay Shapiro**; 10 בנובמבר 1913 – 14 במאי 2000) היה משורר יהודי-אמריקאי, סופר, מסאי, מורה ומרצה, מבקר וקורא שירה. עורך כתב העת היוקרתי *Poetry*.

## ביוגרפיה
קארל שפירו נולד למשפחה של איש עסקים, שהתמוטטה בעת השפל הגדול. חרף המסורת והאווירה העסקית בבית, עודד אותו אביו מגיל צעיר לטפח קריירה של סופר.

הוא למד בכמה מוסדות להשכלה גבוהה, ביניהם אוניברסיטת וירג'יניה, בשנים 1932 ו-1933, ומוסדות בבלטימור ובשיקגו. לימים כתב בזכרונותיו, שהוא זוכר את ימי האוניברסיטה שלו כימים שבהם צריך היה "להכאיב לכושים, ולהתעלם מהיהודים". ואכן, הוא נאבק בגאווה על זכויותיו כיהודי, ולא שינה את שמו לשם אנגלוסקסי, כמו שעשו יהודים אחרים באותה העת.

ספר שיריו הראשון, שהוציא בעצמו, זכה בתחרות ספרותית, ואיפשר לו להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בשנים 1937 עד 1939. הוא התגייס לצבא האמריקאי בטרם השלים את בחינות הסיום שלו. שנות שירותו הצבאי, בגופי בידור בצבא, היו שנים פוריות מאוד ליצירתו השירית. שפירו זכה בפרס פוליצר היוקרתי, ממש בעת ששירת במערכה על גינאה החדשה.

קארל שפירו שב ממלחמת העולם לארצות הברית כשהוא משורר מוכר ועטור פרסים. בשנים 1956 עד 1966 היה מורה ומרצה באוניברסיטת נברסקה, ולימד שם אנגלית וכתיבה יוצרת. בעת ישיבתו בנברסקה ייסד והוציא לאור כתב עת ספרותי, ובו הופיעו הופעת בכורה משוררים אמריקאים ידועים כגון: ויליאם קרלוס ויליאמס, ריצ'רד אברהרט ואחרים. בהמשך כיהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.

בשנת 1948 הכעיס קארל שפירו מאוד את הקהילה היהודית-אמריקאית, כאשר העניק את פרס בולינגן היוקרתי למשורר עזרא פאונד ששיתף פעולה עם הפשיסטים האיטלקים ועם התורה הנאצית.

קארל שפירו פרסם כעשרים כרכים של שירה, סיפורת, מסות ואוטוביוגרפיה. אף ספר מספריו לא תורגם לעברית, אך שירים בודדים משלו תורגמו, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים, ובאנתולוגיה "בסימן כוכב – שירי משוררים יהודים בספרות העולם" בתרגומה של גאולה הודס-פלחן (הוצאת עקד, 2003).

התמנה ל"משורר הקונגרס".

נפטר בשנת 2000 בניו יורק.

## פרסים
*עיטור על-שם גוגנהיים
* פרס לוויסון
* עיטור האקדמיה לשירה

## קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
קטגוריה:משוררים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
צרעה

ממוזער|צרעת הפלך יונקת צוף מפרחי החצב, מועצה אזורית חוף הכרמל
ה**צרעות** הן חרקים מסדרת הדבוראים המהווים קבוצה פאראפילטית. הצרעות הן האב הקדמון של הדבורים והנמלים, וכל הדבוראים שאינם דבורים או נמלים מכונים צרעות. הצרעות המוכרות ביותר משתייכות לתת-המשפחות Vespinae ו-Polistinae. צרעות אלה הן חרקים חברתיים, ולנקבות יש עוקץ המכיל ארס. מינים מוכרים בישראל הם הצרעה הגרמנית, הצרעה המזרחית ("דבור"), הצרעה האירופאית וצרעת הפלך (פלכית).

הצרעות היא קבוצה גדולה ומגוונת שהתמיינה למספר התאמות אבולוציוניות שונות, כפי שניכר במגוון דרכי ההזנה של המינים השונים:
* ציד של חרקים ופרוקי-רגליים אחרים
* הטלת הביצים בתוך גופם של חרקים אחרים (פרזיטואידיות)
* הטלת הביצים בתוך רקמות צמחיות, ולעיתים יצירת עפצים
* איסוף אבקה או צוף מפרחים

שתי הקבוצות הראשונות כוללות מינים רבים בעלי תועלת לאדם בתור אויבים טבעיים של מזיקים (חלקם משמשים בהדברה ביולוגית), ואילו הקבוצה השלישית כוללת מינים רבים שהם עצמם מזיקים קשים לגידולים חקלאיים. במינים רבים דרכי ההזנה משתנות בין שלבי החיים השונים. למשל, הזחלים ניזונים מטרף, ואילו הבוגרים ניזונים מצוף פרחים. הרבייה של הצרעות היא הפלודיפלואידית.

## מיון
טווח הטקסונים אליהם מתייחס השם העממי "**צרעה**" משתנה מעט בין שפות שונות. באנגלית, המילה wasp מתייחסת אך ורק לדבוראים מקבוצת הדבוראים השנציים (*Apocrita*) שאינם דבורים או נמלים, ולא לקבוצת הדבוראים האל-שנציים (*Symphyta*). בעברית, לעומת זאת, הדבוראים האל-שנציים נקראים אף הם צרעות.

לרוב קבוצות הצרעות שייכות לעל-משפחות הבאות:
* Stephanoidea
* Ceraphronoidea
* Evanioidea
* Ichneumonoidea
* Proctotrupomorpha
* Trigonaloidea
* Aculeata

## הצרעה בתנ"ך
הצרעה נזכרת בתנ"ך שלוש פעמים כמגרשת את אויבי עם ישראל, החוי, הכנעני, החתי ומלכי האמורי, והיא נחשבת לפורענות קשה. הצרעה מוזכרת בחומש דברים כלוחמת לכיבוש הארץ מהכנענים.

'וְשָׁלַחְתִּי אֶת הַצִּרְעָה לְפָנֶיךָ וְגֵרְשָׁה אֶת הַחִוִּי אֶת הַכְּנַעֲנִי וְאֶת הַחִתִּי מִלְּפָנֶיךָ' (שמות פרק כ"ג פסוק כ"ח).

הצרעה בתנ"ך מזוהה בשני אופנים. הזיהוי העיקרי הוא אחד ממיני שרץ העוף העשוי לגרום נזק חמור על ידי הטלת ארס. הכוונה היא למיני דבורים, צרעות ומזיקים מעופפים אחרים. חלק מפרשני התנ"ך ממפרשים צרעה מלשון צרעת וסוברים שמדובר במחלה המחלישה את הגוף.

## גלריית תמונות

תמונה:Wasp morphology.svg|אנטומיה טיפוסית של פועלת מתת-המשפחה Vespinae
תמונה:Wasp colony.jpg|קן של פלכית שכיחה. בארץ ישראל רוב הקינים של הצרעות הם בקרקע, אך ישנם גם קינים גלויים כמו במין זה.
תמונה:Vespula vulgaris portrait.jpg|תקריב ראש של צרעה
תמונה:Vespa mandarinia (28820797877).jpg|צרעת ענק אסייתית, הגדולה שבצרעות
תמונה:Ammophila rubripes collecting nectar from Mentha longifolia.jpg|ממוזער|צירחולית אדומת הרגל (*Ammophila rubripes*) יונקת צוף מתפרחת נענע משובלת, מועצה אזורית ברנר


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:שמות עממיים של חרקים
רזקנה

**רֶזֶקנֶה** (בלטבית: **Rēzekne**, ברוסית: **Режица**, בפולנית: **Rzeżyca**, בגרמנית: **Rositten**, ביידיש: **רעזיצע/רעזיצא**) היא עיר בלטביה בחבל לטגליה, שבלטביה המזרחית, 242 ק"מ מזרחית לריגה. אוכלוסיית העיר מונה: 34,900 (2010). העיר שוכנת במקום, שבו במאה ה-9 נוסד מבצר בעל שם זהה.

בהתאם לעדויות היסטוריות בשנת 1808 בעיר היו 754 תושבים, מהם 536 יהודים. כל התקופה עד למלחמת העולם השנייה רבע מתושבי העיר היו יהודים אך כולם למעט שלושה ניצולים נרצחו בשואה.

תנופת פיתוח העיר החלה כאשר דרך העיר עברה מסילת ברזל סנקט פטרבורג-וורשה ובהמשך מוסקבה-ריגה.

מועדון כדורגל העירוני SK בלזמה מייצג את העיר בליגה העליונה של המדינה.

## יהודים
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 3,342 יהודים. הגרמנים נכנסו לעיר ביום 3 ביולי 1941. בשבועיים הראשונים נרצחו צעירים, מנהיגים ורבנים. מעשי הרצח בוצעו על ידי המשטרה המקומית בקבוצות קטנות ועד סתיו 1943 נרצחו כל היהודים בעיירה.

שיטת הרצח בקבוצות קטנות - בהיעדר כוח אדם גרמני למשימה והטלתה הבלעדית על משטרת העיר - גרמה להתנגדות הקרבנות ולא אפשרה הצעדה מסודרות אל בורות הירי. כדי להתגבר על הבעיה, השוטרים הלטבים נהגו בסיוע אזרחים מתנדבים להוציא את הקרבנות במפתיע לנטרל את התנגדותם על ידי שבירת הגולגולת וריסוק אברי המין במהלומות אלות. את גולגולות הילדים היו מרסקים על גלגלי המכונית. ואת גופות הילדים והפצועים היו מובילים לקברים שהוכנו מראש.

סמל משטרה בשם פטר פטרובסקי נדון לאחר המלחמה ל-25 שנות מאסר בגין חלקו בפעולות הרצח.

יחד עם זאת משפחה אחת בעיר בשם מטוסביץ הצילה תוך סיכון חיים יום יומי מצד השכנים שני יהודים. מעבר להכרה ביד ושם כחסידי אומות העולם, נשיא לטביה אולמנטיס העניק לבת המשפחה את העיטור הלטבי בן שלשת הכוכבים.

הניצול השלישי היה תינוק בין שנתיים וחצי אשר נמסר לאומנת הנוצרייה בכפר מחוץ לעיירה. הלחץ החברתי הגובר מצד שכניה על כך שהיא מגדלת יהודי הניע אותו לגלות לו את האמת אודות מוצאו וזהות הוריו ולעודד אותו בשנות החמישים לעזוב את ביתה.

לאחר המלחמה חזרו 300 יהודים אשר ברחו לתוך ברית המועצות ואף הקימו מחדש בית כנסת ומאפיית מצות.

הקהילה היהודית התמודדה עם מחפשי זהב אשר פתחו את קברי האחים מתקופת השואה ובהיעדר עזרה מהשלטונות היו בני הקהילה מקיימים מעת לעת טקסי קבורה מחדש של שרידי גופות אשר הוצאו מקברם בחיפוש אחר סתימות זהב.

בית הכנסת היחיד ששרד המכונה בית הכנסת הירוק, שופץ בסיוע שגרירות נורווגיה בלטביה והוא משמש כעת במוזיאון לתולדות הקהילה היהודית והשואה.

## ילידי המקום
* יורי טיניאנוב - סופר ותסריטאי יהודי-סובייטי
* מיכאיל גרולב - גנרל ממוצא יהודי בצבא האימפריה הרוסית
* Fridrikh Ermler - במאי, שחקן, תסריטאי יהודי-סובייטי

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר גנאלוגיה יהודית
* 
* 
* 

קטגוריה:לטביה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1773
לודזה

**לוּדזָה** (בלטבית: **Ludza**; ברוסית: **Люцин**; ביידיש: **לוּצִין**) היא עיר בלטביה המזרחית, בחבל לטגליה. אוכלוסיית העיר מונה כ-10,000 תושבים, ביניהם קומץ יהודים.

## תולדות העיר
לודזה נזכרת מהמאה ה-12, ובסוף המאה ה-14 נבנה בה מבצר אבן, אשר עומד על תילו עד ימינו. בשנת 1561 נכללה העיר באיחוד הפולני-ליטאי, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.

בשנת 1777 הוענקו ללודזה זכויות עיר.

## יהודי לודזה
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימו בה חיים ציבוריים יהודיים ושבעה בתי כנסת. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ואגודה להפצת השפה העברית. ברבנות הקהילה כיהנו, בין היתר, הרב נפתלי ציוני, הרב אליעזר דון יחיא, שאצלו למד הרב קוק, והרב בן-ציון דון-יחיא (נספה בשואה). בתקופת הכיבוש הסובייטי נסגרו המוסדות הציבוריים היהודיים בעיר.

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, תוך שהגיעו אליה מאות פליטים יהודים מליטא ומלטביה. כעבור כשבועיים נורו בידי הלטבים חלק מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר. בהמשך החודש רוכזו כ-1,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו קטן שהוקם באזור עני בה, בצפיפות רבה, אשר נשמר בידי המשטרה הלטבית. על יהודי הגטו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, איסור הליכה על מדרכות וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות ומשפילות. מעת לעת אנסו ורצחו השוטרים הלטבים נערות יהודיות מהגטו, ורצחו בו עשרות יהודים נוספים, ובהם רב הקהילה.

בסוף יולי 1941 לאור מדורות של ספרי קודש בוערים ברחוב רז'יצקי בוצעה אקציה של ירי בקבוצות של 5–6 יהודים בכל פעם בירי אקדח בעורף. באקציה זו נרצח גם הרב בן-ציון דון-יחיא.

ב-17 באוגוסט 1941 נרצחו בידי שוטרים לטבים כ-800 מיהודי הגטו שבעיר בבורות ירי על גדת אגם צירמה, כשבעה ק"מ מהעיר. רצח היהודים העירומים באתר זה צולם בידי קצינים גרמנים. לאחר ששבו השוטרים לעיר, רצחו בה עוד כ-30 עד 40 נשים וילדים יהודים, תוך אונס הנשים. ב-27 באוקטובר 1941 שולחו כ-120 היהודים האחרונים שנותרו בגטו שבעיר לגטו דאוגבפילס, ונרצחו חלקם בדרך לעיר וחלקם לאחר הגעתם אליה. ביחד אתם נרצחו יהודי זילופה.

כ-25 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיר נרצחו ב-2 באפריל 1942 ביער סמוך. מקהילת לודזה שרדו את השואה חמישה אנשים.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר גנאלוגיה יהודית
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לטביה: ערים
קטגוריה:יהדות לטביה
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1777
מרקוס שטנץ

**מרקוס שטנץ** (בגרמנית: **Markus Stenz**; 28 בפברואר 1965) הוא מנצח גרמני.

## ביוגרפיה
שטנץ נולד בבאד נוינאהר-אהרוויילר ולמד בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן אצל פולקר ונגנהיין ובטנגלווד אצל ליאונרד ברנשטיין וסייג'י אוזאווה.

שטנץ כיהן כמנהל האמנותי של פסטיבל מונטפולצ'אנו בשנים 1989-1995, וכמנצח ראשי של הסינפונייטה של לונדון בשנים 1998-1994. בשנים 1998 עד 2004 שהה באוסטרליה כמנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן, שעמה יצא בשנת 2001 לסיור קונצרטים באירופה, הראשון שלה מעבר לגבולות אוסטרליה. מרקוס שטנץ מגלה עניין מיוחד במוזיקה בת זמננו. הוא נודע בתמיכתו במלחינים בני זמננו; בין השאר עבד עם המלחין הנס ורנר הנצה ומינה את ברט דן למלחין הבית של תזמורת מלבורן.

משנת 2003 עד שנת 2014 היה מנהל מוזיקלי כללי של עיריית קלן, ובתפקידו זה הוא כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של קלן וכמנצח ראשי בתזמורת גירצניך, הידועה גם בשם "התזמורת הפילהרמונית של קלן". בתקופת כהונתו, שהחלה באוקטובר 2005, נערכות הקלטות חיות בחברת ההקלטות של התזמורת, "!Go Live", המוצעות למכירה בו בלילה, חמש דקות מסוף הקונצרט, לקהל המאזינים. שטנץ ניצח על תזמורת גרצניך בהופעתה הראשונה ב"קונצרטי הפרום" בלונדון באוגוסט 2008.

שטנץ היה מנצח אורח קבוע בתזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם, תזמורת פריז ותזמורת האלה במנצ'סטר. החל מ-2009 הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת האלה. בניצוחו הופיעו פסנתרנים מן השורה הראשונה, כמו ג'פרי לנקסטר ומיצוקו אושידה.

הוא עשה לו שם כמנצח על האופרות של הנס ורנר הנצה. הופעתו הראשונה בתיאטרון לה פניצ'ה בוונציה הייתה בהפקה של "אלגיה לאוהבים צעירים" של הנצה. כן ניצח שטנץ על הצגות בכורה נוספות של אופרות מאת הנצה, בהן Das Verratene Meer בדויטשה אופר ברלין, "ונוס ואדוניס" באופרה של בוואריה במינכן ו-L'Upupa und der Triumph der Sohnesliebe
בפסטיבל זלצבורג 2003.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1965
לייפאיה

**לִיֶפאיה** (בלטבית: **Liepāja**, בפולנית: **Lipawa**, ברוסית: **Либава**,**Лиепая**, ביידיש: **ליבאַװע**, בגרמנית: **Libau**) היא עיר במערב לטביה, ובה נמל על הים הבלטי. לִיֶפאיה היא העיר השלישית בגדלה בלטביה בעלת אוכלוסייה של 84,300 (2011). בעיר ישנה קהילה יהודית קטנה.

## היסטוריה
במקום היה יישוב בשם "ליווא", שמשמעותו "חול" ונוסד על ידי דייגים קורוניים. ב-1263 אבירים טאוטוניים הקימו במקום יישוב. זכויות מגדבורג ניתנו לעיר ב-1625 על ידי פרידריך קטלר, רוזן קורלנד, ואושרו ב-1626 על ידי מלך פולין זיגמונט השלישי ואזה. ב-1795 בחלוקה השלישית של פולין העיר עברה לאימפריה הרוסית.

בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיר כ-43 אלף תושבים, מהם כ-10,860 יהודים. גם חלקה של אוכלוסייה גרמנית היה כרבע. בהתאם למפקד אחרון (2010) הלטבים מהווים מעל 50% מאוכלוסיית העיר והרוסים כ-30%.

מ-1906 שימשה כנמל המרכזי למהגרים לארצות הברית מרוסיה. בין 1918 ל-1939 בלטביה העצמאית. ב-1939 לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב צורפה לברית המועצות. מ-1941 נמצאה העיר תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ומרבית יהודיה נרצחו בטבח לייפאיה. ב-1944 שוחררה העיר וחזרה לברית המועצות. הרוסים השתמשו בעיר כנמל לצי הסובייטי והכריזו עליה כעיר סגורה. מ-1991 הנמל בעיר הוא השני בחשיבותו בלטביה העצמאית.

## יהודים
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של שנת 1935 התגוררו בעיר 7,400 יהודים כ-13% מכלל התושבים.

השמדת היהודים במהלך השואה בוצעה על ידי קומנדו ארייס ובטליון המשטרה 21. בסיוע כוחות מהקריגסמרינה ההשמדה בוצעה בחולות שקדי כ15 ק"מ מהעיר. שתי שורות יורים במצב כריעה ומצב עמידה ירו בקבוצות של 10 עד 30 יהודים. היורים ממצב כריעה כיוונו אל הלב וממצב עמידה אל הראש. אמהות התבקשו להחזיק את התינוקות בצד שמאל כדי לחסוך בתחמושת. טבח לייפאיה תועד על ידי צלם מהקריגסמרינה והוא אחד המקורות לתמונות של מבצעי רצח.

מבצעי השמדה מסוג זה בוצעו מסתיו 1941 עד אפריל 1942. העיתון המקומי "Kurzemes Vards" עודד את ההשמדה ודיווח עליה ולאחר האקציה של אפריל 1942 דיווח לקוראיו "בעיית היהודים בלייפאיה נפתרה לחלוטין, אם פה ושם תפגשו ביהודי אנא שלחו אותו למקום הראוי לו".

לאחר השמדת 90% מיהודי העיר על ידי הלטבים בחודש יולי 1942, 814 יהודים רוכזו בגטו תחת שמירת המשטרה הלטבית מתוכם 102 מתו בגטו ו54 נורו למוות. הגטו חוסל ב-8 באוקטובר 1943. 20 יהודים ניצלו מהשמדה.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* עדותו של ריינהרד וינר (Wiener), אשר צילם את ההוצאות להורג של יהודי לייפאיה בסקדה, באתר יד ושם (חלק ראשון, חלק שני)
* מצילי יהודים ניצולי הטבח בסקדה: רוברט ויוהנה סדול (Roberts and Johanna Sedul) ואוטיליה שימלפפנינג (Otilija Schimelpfening), באתר יד ושם
* הצלת עדות מצולמת לרצח יהודי לייפאיה בסקדה, באתר "יד ושם"
* 
* 

קטגוריה:לטביה: ערים
קטגוריה:לטביה: ערי חוף
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:הים הבלטי: ערי נמל
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1625
התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם

**התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם** (באנגלית: **City of Birmingham Symphony Orchestra** ובראשי תיבות: **CBSO**) היא תזמורת סימפונית בריטית שקבעה את מקום משכנה בברמינגהאם, אנגליה.

## היסטוריה
התזמורת הוקמה כתזמורת העירונית של ברמינגהאם בשנת 1920 ואדוארד אלגר ניצח על הקונצרט הראשון שלה בספטמבר אותה שנה. בתוכנית נכללה הפתיחה "שאול" של גרנוויל באנטוק, תומך מובהק בהקמת התזמורת. אדריאן בולט היה המנצח הראשי משנת 1924 עד 1930.

התזמורת הייתה לארגון מקצועי מלא בשנת 1944 ושינתה את שמה ל"תזמורת הסימפונית של ברמינגהאם" בשנת 1948. המלחין אנדז'יי פאנופניק היה המנצח הראשי משנת 1957 עד 1960.

התזמורת ערכה הקלטות ונתנה קונצרטים סדירים, אך לא השיגה פרסום בינלאומי עד שסיימון ראטל התמנה למנצחה הראשי בשנת 1980. בניצוחו, הייתה התזמורת לאחת המובילות באירופה ועשתה לה שם בפרשנויותיה ליצירות של שלהי התקופה הרומנטית והמאה ה-20, בייחוד אלה של גוסטב מאהלר וז'אן סיבליוס. במהלך אותה תקופה עברה התזמורת מאולם עיריית ברמינגהאם לביתה החדש, "האולם הסימפוני של ברמינגהאם". במרכז התזמורת שבסמוך, מפעל משופץ, נמצאים משרדי ההנהלה ואולם החזרות של התזמורת.

האולם הסימפוני של ברמינגהאם משמש כאולם קונצרטים בפני עצמו, גם למופעים וקונצרטים אינטימיים יותר. בשנת 1990 נוצרה משרת מלחין חבר, שאותה מילא מארק-אנתוני טורנייג'. בשנת 1995 התמנתה ג'ודית ווייר למלחינה חברה, ובשנת 2001 תפס את מקומה ג'וליאן אנדרסון.

המנצח הפיני סאקארי אוראמו החליף את סיימון ראטל בשנת 1998, כשראטל עבר לפילהרמונית של ברלין. אוראמו פינה את מקומו בשנת 2008 וממשיכו הוא המנצח הלטבי אנדריס נלסונס שכיהן בתפקיד עד שנת 2015. אחריו המשיכה המנצחת הליטאית מירגה גרז'ניטה-טילה שסיימה את תפקידה ביולי 2022 וכיום מכהנת כמנצחת אורחת ראשית.

באפריל 2023 נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי קאזוקי יאמאדה מיפן. 

תזמורת ברמינגהאם מרבה להקליט, הן לחברות וורנר קלאסיקס ו-EMI קלאסיקס והן לחברות קטנות יותר.

## מנצחים ראשיים
* קאזוקי יאמאדה (2023 - ממשיך)
* מירגה גרז'ניטה-טילה (2016 - 2022)
* אנדריס נלסונס (2008 - 2015)
* סאקארי אוראמו (1999 - 2008)
* סיימון ראטל (1980 - 1998)
* לואי פרמו (1969 - 1978)
* הוגו ריגנולד (1960 - 1969)
* אנדז'יי פאנופניק (1957 - 1960)
* רודולף שוורץ (1951 - 1957)
* ג'ורג' ולדון (1944 - 1951)
* לסלי הוורד (1930 - 1943)
* אדריאן בולט (1924 - 1930)
* אפלבי מתיוס (1920 - 1924)

## קישורים חיצוניים

* 

ברמינגהאם
ברמינגהאם
קטגוריה:ברמינגהאם
אופה (עיר)

**אוּפָה** (ברוסית: **Уфа**, בבשקירית: **Өфө**) היא עיר ברוסיה, המשמשת כבירת רפובליקת בשקורטוסטן. העיר משמשת כמרכז תעשייתי חשוב במערב הרי אורל.

## היסטוריה
העיר נוסדה לפי פקודתו של איוואן האיום לאחר כיבוש קאזאן, ונקראה **טורה-טאו**, על שם הגבעה שנבנתה עליה. בשנים 1708–1728 הייתה חלק מהגוברניה של קאזאן. בין 1728–1744 בפרובינציית אופה, ובשנים 1744–1781 בגוברניה של אורנבורג. בין השנים 1781–1796 הייתה מרכז פרובינציה עצמאית, בשנים 1796–1865 חזרה להיות בגוברניה של אורנבורג. בשנים 1865–1922 הייתה למרכז חבל אופה.

עם הזמן הפך שם העיר בפי המקומיים ל"אופה", שמשמעותו "קטן" בשפות המקומיות, והשם נהפך לשם העיר. ב-1922 העיר הפכה לבירת הרפובליקה האוטונומית של בשקיריה. במלחמת העולם השנייה עברו רבים מהמפעלים התעשייתיים מאזור הקרבות לעיר, דבר שעזר לפיתוחה המואץ של העיר בתקופת המלחמה ואחריה. בשנת 1991 הפכה לבירת בשקורטוסטן כחלק מהפדרציה הרוסית.

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי אופה, המציע טיסות ליעדים רבים בתוך רוסיה וגם ליעדים בינלאומיים.

## ספורט
בעיר משחקות כמה קבוצות ספורט גדולות בהן קבוצת הכדורגל אופה וקבוצת ההוקי קרח סלבאט יולאייב אופה.
## אוכלוסייה
מספר התושבים לפי שנים:

חלוקת האוכלוסייה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2020):

### הקהילה היהודית

בשנת 2000, הגיע הרב דן הלוי קריצ'בסקי, לעיר אופה והקים קומפלקס שלם של מוסדות, בית כנסת מפואר, בית יתומים, גני ילדים, בית ספר, בית תמחוי המספק ארוחות לנזקקי האזור ומרכז יום לקשישים. הרב קריצ'בסקי מלווה את יהודי העיר לאורך כל השנה מבחינה רוחנית וגשמית ועורך בבית הכנסת את השבתות והחגים כהלכתם.

מדי שנה משתתפים מאות מיהודי העיר בשולחן סדר פסח חגיגי על פי כל כללי ההלכה ובהידור רב. כיום הוא משמש שליח חב"ד והרב הראשי של אופה ומהווה דמות דתית מוכרת ומוערכת גם בקרב אנשי השלטון וכלל התושבים. במפקד האוכלוסין שנערך ברוסיה בשנת 2020 - 936 מתושבי העיר הזדהו כיהודים.

## ערים תאומות
לאופה חמש ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* העיר אופה באתר של רפובליקת בשקורטוסטן
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:בשקורטוסטן: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אולן-אודה

**אולן-אודה** (ברוסית: **Улан Удэ**, בבוריאטית: **Улаан-Удэ**, בתרגום מבוריאטית: "אודה האדומה") היא עיר בדרום סיביר, רוסיה, על גדות נהר אודה, הנשפך לימת באיקל. בשנת 2024 מנתה אוכלוסיית העיר 435,751 תושבים. היא בירת רפובליקת בוריאטיה ומתגוררים בה תושבים ממוצא רוסי, בוריאטי, אוקראיני, טטרי, מונגולי וגם יהודים. הרוסים מהווים כ-60% מכלל תושבי העיר.

## היסטוריה
העיר נוסדה על ידי הקוזאקים המתקדמים לעבר סיביר ב-1666 ונקראה בשם **אודינסקויה**. ב-1678 הייתה העיר כבר ידועה כבסיס חשוב של הקוזקים על הדרך לסיביר. ב-1775 נהייתה לעיר, שמה שונה ל**ורחניאודינסק** וגם קיבלה סמל לפי פקודתה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.

בסמל העיר מופיעה קרן השפע, מטה של מרקוריוס, כסמל למסחר, וחיה סיבירית בשם באבר. החל מ-1923 העיר משמשת כבירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאט-מונגולית, ב-1934 שם העיר שונה לשמה הנוכחי. מ-1958 בירת הרפובליקה האוטונומית הבוריאטית. מ-1991 בירת רפובליקת בוריאטיה בפדרציה הרוסית, הנהנית ממעמד אוטונומי.

## גאוגרפיה
אולן-אודה נמצאת 5,640 ק"מ ממזרח למוסקבה וכ-100 ק"מ מדרום-מזרח לימת באיקל. העיר שוכנת כ-600 מטר מעל פני הים למרגלות רכסי הרי חמאר-דבאן ואולן-בורגס, סמוך למפגש הנהרות נהר סלנגה ואחד ממקורותיו נהר אודה, החוצה את העיר.

### הידרוגרפיה
נהר סלנגה הזורם באולן-אודה נשפך אל אגם בייקל ומספק כמחצית מכמות המים הנשפכים אל האגם. בשנה זורמים מן הנהר לאגם כ-30 מיליארד מטר מעוקב מים שלהם השפעה מכרעת על מידת המליחות של מי האגם. הנהר הוא מקור דגה חשוב באזור.

### בסיס ציוד צבאי
סמוך לאולן-אודה, בואגז'אנובו (Vagzhanovo) נמצא ככל הידוע בסיס הציוד הצבאי הגדול ביותר של צבא רוסיה. טרם פרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה אוכסנו במקום, תחת כיפת השמיים, כ-3,840 כלי רכב משוריינים. מאז פרוץ המלחמה נלקחו מן הבסיס למעלה מ-40 אחוז מכלי הרכב.

## תחבורה
ממוזער|316x316px|מפת קווי האוטובוס העירוניים באולן-אודה
אולן-אודה היא תחנה על מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית בין אירקוטסק לצ'יטה. במקום מפגש מסילות שבין המסילה הטרנס-מונגולית המתחילה באולן-אודה וממשיכה דרומה דרך מונגוליה לבייג'ינג, סין.
ממוזער|315x315px|מפת קווי החשמלית בעיר נכון לאוקטובר 2021
בעיר חולף גם מקטע M55 של הכביש המהיר בייקל (חלק מן הכביש המהיר הטרנס-סיבירי), שהוא הכביש הראשי לוולדיווסטוק.

את העיר משרת שדה התעופה אולן-אודה וכן שדה קטן יותר, אולן-אודה ווסטוצ'ני. תחבורה פנים-עירונית כולל רשת קווי חשמלית, קווי אוטובוס ומוניות שירות.
## אוכלוסייה
מספר התושבים לפי שנים:

חלוקת האוכלוסיה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2020):

## ערים תאומות
לאולן-אודה שלוש עשרה ערים תאומות:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:סיביר: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:בוריאטיה: גאוגרפיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1666
חלון תרפויטי

**חלון תרפויטי** (נקרא גם אינדקס תרפויטי או **טווח תרפויטי**, באנגלית: **therapeutic window**) הוא מונח בפרמקולוגיה המתאר את טווח המינונים שבהם תרופה (או חומר פעיל ביולוגית אחר) פועלת באופן הרצוי וללא סכנת הרעלה. החלון התרפויטי נקבע בעיקר על ידי:
*הפרמקוקינטיקה של התרופה - קצב ספיגת התרופה בגוף, הנמדד על ידי זמן ההגעה לריכוז מסוים בדם ומידת הקישור של החומר לאתרים נוספים על אתר המטרה בגוף, בעיקר לחלבוני הסרום; קצב המטבוליזם והפינוי של התרופה מאתר המטרה (תהליך אנזימטי) ברמת התא; וקצב הפינוי מהדם ומהגוף בכלל (בעיקר על ידי הכבד והכליות).
*הפרמקודינמיקה של התרופה - קצב ואופן הקישור של התרופה (ליגנד) לאתר המטרה (רצפטור) ברמת התא, בעיקר קישור הפיך לעומת קישור לא הפיך.

## משמעות החלון התרפויטי
החלון התרפויטי של תרופה הוא ערך סטטיסטי קבוע הנקבע במהלך הניסויים לאישור תרופה חדשה. האומדן מתאים לרוב בני האדם, אך לא לכולם. בקביעת החוזק והמינון לתרופות בעלות חלון תרפויטי צר על הרופא הרושם לשקול גורמים אלה: נטילת תרופות נוספות, כשל במנגנוני המטאבוליזם, גיל המטופל, מידת הבנת המטופל או המטפלים בו את אופן הנטילה.

## אינדקס תרפויטי
אינדקס תרפויטי הוא צורת החישוב המקובלת לאומדן כמותי של החלון התרפויטי הוא מחושב כך:
Therapeutic \ ratio (index) = \frac{LD_{50}}{ED_{50}}
כאשר LD50 הוא המינון הדרוש לכך ש־50% מהאוכלוסייה ימותו (Lethal Dose), ו ED50 הוא המינון הדרוש להשגת אפקט טיפולי ב-50% מהאוכלוסייה (Effective Dose). אינדקס תרפויטי (TI) הקטן מ־10 מעיד על כך שהתרופה לרוב תהיה רעילה (כמו חומרים כימותרפיים) כלומר, לתרופה חלון תרפויטי צר מאוד, ושינויים במינון התרופה עשויים להיות קטלניים. ככל שה-TI גבוהה יותר, כך התרופה בטוחה יותר ויידרשו מינונים גבוהים יותר של התרופה על מנת לגרום למוות.

## תרופות נבחרות בעלות חלון תרפויטי צר (רשימה חלקית ביותר)
*דיגוקסין - Digoxin
*ליקרביום - lithium
*קומדין - Warfarin
*פניטואין - Phenytoin
*דימרקפרול - Dimercaprol
*תאופילין - Theophylline

## שיעור הבטיחות
במיוחד בתחום הסמים הפסיכואקטיביים המשמשים לצורכי פנאי משתמשים לפעמים במושג שיעור בטיחות (באנגלית: **safety ratio**)
במקרים אלה המנה ה"יעילה" היא הכמות והתדירות שיוצרים את ההשפעה הרצויה. היא יכולה להיות גדולה או קטנה מהמינון היעיל מבחינה טיפולית.

**גורם הבטיחות הוודאי** הידוע גם כ**טווח הבטיחות** (MOS= **Margin of safety**) הוא היחס בין המנה הקטלנית עבור 1% של האוכלוסייה ובין המנה היעילה עבור 99% של האוכלוסייה (LD1/ED99). זה סממן בטיחות טוב יותר מ - LD50 עבור אותם החומרים שיש להם השפעות רצויות ובלתי רצויות כאחד. הוא מתייחס לקצות הספקטרום שבהם נחוצות מנות הנדרשות ליצור תגובה באדם אחד, ובאותה מנה, עלולות להיות קטלניות באדם אחר.

## ראו גם
* מדד שטח גוף

## קישורים חיצוניים

*טעות במתן הוראות לטיפול בתרופה בעלת חלון תרפויטי צר
* 

קטגוריה:מדעי הרוקחות
נאנג'ינג

**נָאנְגִ'ינְג** (או **נאנקינג**; ; בפין-יין: **Nánjīng**; מילולית: "הבירה הדרומית") היא עיר נמל תת-מחוזית ובירת מחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בתת-המחוז העירוני כ-9.31 מיליון תושבים. העיר נחשבת כעיר השלישית בחשיבותה בסין, ושימשה כבירתה תחת שש שושלות, כולל בתקופת הרפובליקה הסינית של צ'יאנג קאי שק. בעיר נמצא המאוזוליאום של סון יאט-סן.

המגדל של מרכז הפיננסים נאנג'ינג, מגדל דְזְה-פֶֿנְג, הוא גורד השחקים ה-22 בגובהו בעולם, נכון לשנת 2022.

בעיר פועל , ה הגדול ביותר בעולם.

## גאוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250px|[קו רקיע|קו הרקיע של נאנג'ינג]]
תת-המחוז העירוני נאנג'ינג משתרע על פני 6,590 קמ"ר בדרום-מערב מחוז ג'יאנגסו וגובל בנציבויות העירוניות יָאנְגְג'וֹאוּ,  ו ממזרח ובמחוז אנחווי משאר הכיוונים. העיר שוכנת בלב אזור הניקוז של החלקים התחתונים של נהר היאנגצה, ובאזור , אחד האזורים הכלכליים הגדולים ביותר של סין. העיר מרוחקת כ-270 ק"מ צפון-מערבית לעיר שאנגחאי.

## חלוקה מנהלית
תת-המחוז העירוני נאנג'ינג מחולק לאחד עשר רבעים:

## ערים תאומות
לנאנג'ינג ברית ערים תאומות עם הערים:

## ראו גם
* טבח נאנג'ינג

## קישורים חיצוניים

* 
* נאנג'ינג - הבירה הדרומית, מתוך אתר הרדיו הבינלאומי של סין
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:ערים שאירחו משחקי קיץ אולימפיים
קטגוריה:מחוזות הרפובליקה העממית של סין: ערי בירה
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים תת-מחוזיות
קטגוריה:ג'יאנגסו: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי נמל
קטגוריה:ערי נמל על היאנגצה
2002 בטלוויזיה

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2002 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.

## אירועים בולטים

[שמאל|ממוזער|250px|כרזה מתוך [מסע פרסום|קמפיין עליית הערוץ לאוויר]]
* 28 בינואר – תחילת שידוריו של ערוץ 10 בישראל, אשר היה ערוץ הטלוויזיה המסחרי השני במדינה.
* 5 במאי – תחרות האירוויזיון התקיימה בטאלין שבאסטוניה. בתחרות זכתה לטביה, עם שירה של מריה נאומובה של "I Wanna".

## סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-2002

;**בארצות הברית**
להלן כמה מההפקות הטלוויזיוניות האמריקאיות הבולטות ביותר ששודרו לראשונה בארצות הברית במהלך שנת 2002. תאריך העלייה לשידור שמצוין בטבלה מתייחס לתאריך בו הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית. לרשימה מקיפה יותר של סדרות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בארצות הברית לראשונה בשנה זו, ראו **[[:קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2002]]**.

**בישראל**

**במדינות אחרות**

## סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-2002
;**בארצות הברית**
* 18 בינואר – משודר הפרק האחרון של "בגבולות המסתורין".
* 17 בפברואר – משודר הפרק האחרון של "ג'קאס".
* 30 באפריל – משודר הפרק האחרון של "ספין סיטי".
* 30 באפריל – משודר הפרק האחרון של "דארמה וגרג".
* 3 במאי – משודר הפרק האחרון של "מלאך שחור".
* 14 במאי – משודר הפרק האחרון של "רוזוול".
* 19 במאי – משודר הפרק האחרון של "תיקים באפלה" (הסדרה תחודש בשנת 2016).
* 20 במאי – משודר הפרק האחרון של "אלי מקביל".
* 22 במאי – משודר הפרק האחרון של "פליסיטי".

;**בישראל**

## נולדו
* 5 בפברואר – דייוויס קליבלנד, שחקן טלוויזיה וכוכב דיסני אמריקאי
* 8 באפריל – סקיי ג'קסון, שחקנית ויוטיוברית אמריקאית
* 16 באפריל – סיידי סינק, שחקנית אמריקאית
* 4 במאי – טיילור מלכוב, זמרת, שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
* 2 ביוני – מדיסון הו, שחקנית אמריקאית
* 24 ביולי – בנג'מין פלורס ג'וניור, שחקן וראפר אמריקאי
* 6 בספטמבר – אשר אנג'ל, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי
* 8 בספטמבר – גאטן מאטרצו, שחקן וזמר אמריקאי
* 27 בספטמבר – ג'נה אורטגה, שחקנית אמריקאית
* 27 בספטמבר – קים אור אזולאי, שחקנית, מנחת טלוויזיה, בלוגרית אופנה, דוגמנית ומעצבת אופנה ישראלית
* 30 בספטמבר – מאדי זיגלר, שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית
* 23 בדצמבר – פין וולפהארד, שחקן ומוזיקאי קנדי-יהודי

## נפטרו

* 22 בפברואר – צ'אק ג'ונס, מיוצרי הלוני טונס ואישיות חשובה בהיסטוריה של הטלוויזיה (נולד ב-1912)

## פרסים

## ראו גם
*2002 בטלוויזיה בישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
קאיפנג

**קָאיפֶֿנְג** (בסינית מפושטת: **开封**; בסינית מסורתית: **開封**; בפין-יין: **Kāifēng**; מילולית: "פתיחת הגבול") היא נציבות עירונית במחוז חנאן שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-4.824 מיליון תושבים, מתוכם כ-1.7 מיליון בחמשת הרבעים. לעיר נודעה חשיבות היסטורית והיא הייתה אחת משמונה הבירות העתיקות של סין.

## היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 364 לפנה"ס בשם דליאנג, אך נחרבה בידי שושלת צ'ין, למעט שטח מסחר קטן. במאה ה-7 שוקמה העיר והפכה למרכז מסחרי ופוליטי לאחר שחוברה עם התעלה הגדולה של סין ולתעלה המובילה למחוז שאנדונג. בשנת 1049 נבנתה בה פגודת הברזל שגובהה 54.7 מטרים, המהווה עד היום את סמלה ההיסטורי של העיר. במאה ה-11 הגיעה העיר (שנקראה "ביאנג'ינג") לשיא חשיבותה תחת שושלת סונג, והוקפה בשלוש טבעות חומה שהגנו על תושביה שמנו כ-600–700 אלף תושבים. היסטוריונים טוענים כי העיר הייתה הגדולה בעולם בין השנים 1013 ו-1127. עם זאת העיר סבלה מהצפות חוזרות ונשנות של הנהר הצהוב (הקשה שבהם התרחשה בצורה יזומה בשנת 1642, והרגה כחצי מתושבי העיר) ומהתקפות הג'ורצ'ד משושלת ג'ין (שכבשוה ועשוה לבירתם) ומאוחר יותר מהמונגולים מצפון. בתחילת תקופת שושלת מינג, ב-1368, קאיפנג הייתה לבירת מחוז חנאן.

## יהדות קאיפנג

[שמאל|ממוזער|250px|דגם בית הכנסת בקאיפנג מהמאה ה-11 מוצג ב[בית התפוצות]]
קהילת קאיפנג היא הקהילה היהודית העתיקה ביותר בסין, שנוסדה במקום ב, כפי הנראה על ידי יהודים מהודו ומפרס. בית הכנסת בעיר הוקם בשנת 1163. הוא נחרב מספר פעמים אך שופץ כל פעם מחדש, עד ל. הרב האחרון של קהילת קאיפנג נפטר בשנת 1867.

כיום כ-600–1000 תושבים בקאיפנג מזהים עצמם כחלק מן הקהילה היהודית. בשנים האחרונות אף עלו מספר יהודים מקאיפנג לישראל.

## גאוגרפיה
[שמאל|250px|ממוזער|[תצלום לווין של קאיפנג]]
הנציבות העירונית קאיפנג משתרעת על פני 6,250 במזרח מחוז חנאן וגובלת בבירת המחוז גֶ'נְגְג'וֹאוּ ממערב, בנציבויות העירוניות , ,  ו מצפון, ממזרח, מדרום ומדרום-מערב בהתאמה ובמחוז שאנדונג מצפון-מזרח. העיר שוכנת על הגדה הדרומית של הנהר הצהוב, כ-600 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין.

## חלוקה מנהלית
הנציבות העירונית קאיפנג מחולקת לחמישה רבעים וארבע נפות:

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מפגש בין-תרבויות: יהודי קאיפנג, מתוך אתר הרדיו הבינלאומי של סיןבעברית
* חיים שוורצבוים, נדחי ישראל בסין, מחניים תשכ"ד, באתר דעת
* קאיפנג: לחוש את פאר העבר, באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: נציבויות עירוניות
קטגוריה:חנאן: ערים