open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ניקונאו

**ניקונאו** (באנגלית: **Nikunau**) הוא אי אלמוגים השייך לשרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט. האי מהווה את אחד ממחוזות רפובליקת קיריבטי.
## גאוגרפיה
צורת האי כשני איים מוארכים המחוברים במרכזם במצר יבשה צר. באי מספר לגונות. לגונות אלה אינן מקושרות לאוקיינוס. מי הלגונות מלוחים ביותר. סביב האי נמצאת שונית אלמוגים נמוכה, המצויה מתחת לפני הים.

באי גדלה צמחייה טרופית צפופה הכוללת בעיקר דקלי קוקוס ופנדנוס. מספר מיני צמחים במקום מצויים בסכנת הכחדה.

בקצהו המערבי של האי נמצא שדה תעופה קטן (סימן IATA: NIG, סימון ICAO: NGNU).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איי גילברט
קטגוריה:קיריבטי: אטולים
חמישיית כלי הנשיפה הישראלית החדשה

**חמישיית כלי הנשיפה הישראלית החדשה** הוא הרכב קאמרי, שחבריו הם:

* אייל עין הבר, חליל
* דודו כרמל, אבוב
* יבגני יהודין, קלרינט
* מאוריציו פאז, בסון
* חזי ניר, קרן

החמישייה נוסדה בשנת 1993 ומאז הופיעה בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה שונים בעולם, ביניהם פסטיבל ישראל. בין השאר הופיעה עם מרדכי רכטמן ועם פנחס צוקרמן. לחמישייה הקלטות רבות לתחנות רדיו שונות בישראל ובאירופה ובשנת 1995 הפיק מרכז המוזיקה בירושלים את תקליטור הבכורה שלה. 

הנגנים בחמישייה זכו במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל ובפרסים בתחרויות שונות, הן בארץ והן בחו"ל. הרפרטואר שלהם כולל גם מוזיקה ישראלית לצד יצירות קלאסיות.

## קישורים חיצוניים
*  המרכז למוזיקה ירושלים

## הערות שוליים

חמישיית כלי הנשיפה הישראלית
צ'ולנונט סוריוד

הגנרל בדימוס **צ'ולנונט סוריוד** (בתאית: **สุรยุทธ์ จุลานนท์**; נולד ב-28 באוגוסט 1943), ראש הממשלה הזמני של תאילנד ומפקד צבא תאילנד לשעבר.

ב-40 שנות הקריירה הצבאית שלו, נתפס סוראיוד כמפקד יעיל וישר, וזכה לשבחים רבים על תפקודו כמפקד הצבא. עם פרישתו מהצבא בשנת 2003, מונה כחבר המועצה המייעצת למלך תאילנד. סוראיוד נחשב כמקורב לגורמים בצבא ארצות הברית, שהרבו לשבח את תפקודו. עם שחרורו מהצבא, הצטרף סוראיוד, בודהיסט אדוק, למנזר בודהיסטי, ושהה במקום למשך תקופה מסוימת. בעבר הכריז כי אין בכוונתו להיכנס ל"ביצה הפוליטית", אולם כאמור, לבסוף עשה זאת.

סוריוד נבחר על ידי השבועון "טיים" ל"גיבור של אסיה", בשל היותו חייל מקצועי המעוניין ברפורמות. הוא נתפס בארצו כאיש הגון ובעל כישורים מוכחים.

מיד לאחר השבעתו אמר סוריוד כי ממשלתו החדשה תתמקד ברווחתם של האזרחים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ראשי ממשלת תאילנד
קטגוריה:תאילנדים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מסדר השמש העולה
קטגוריה:ילידי 1943
מאראקיי

**מאראקיי** (באנגלית: **Marakei**) הוא אטול אלמוגים בצפון שרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט.

שטחו של האטול כ-14 קמ"ר. במרכז האטול לגונה גדולה שבחלקה מגיעה לעומק רב יחסית ללגונות מסוג זה. באטול שני איונים עיקריים המופרדים באמצעות שתי תעלות צרות ורדודות ביותר עד שבזמן שפל ניתן לחצות את התעלות בהליכה. התעלות נקראות מעבר בארטואה (Baretoa Pass) ומעבר רווטה ( Reweta Pass).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איי גילברט
קטגוריה:קיריבטי: אטולים
אייל עין הבר

[300px|ממוזער|שמאל|אייל עין-הבר מנצח על [התזמורת הסימפונית ירושלים בשלב הגמר של תחרות הנושפים 2026 בהיכל התרבות בכפר סבא]]
**אייל עין הבר** הוא חלילן ומנצח ישראלי, חבר מייסד בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית וחבר במקהלת החליל הישראלית. 

בשנים 1983–1996 קיבל מלגות מקרן התרבות אמריקה-ישראל.

הקריירה של עין-הבר נסקה במהירות - כאשר כבר בזמן שירותו הצבאי ניגן לצד ז'אן-פייר רמפל עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.

שימש כמשנה לחלילן הראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנים 1996–2014. משנת 1997 הוא מלמד חליל בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם הוא מכהן כראש המחלקה לכלי נשיפה והקשה, וכן כראש התוכנית להכשרה תזמורתית.
לצד הקריירה שלו כחלילן, למד ניצוח אצל מנדי רודן ואחרים והיה עוזר מנצח בתזמורת הסימפונית חיפה. הופיע כסולן ומנצח עם תזמורות בישראל ומחוצה לה, בין היתר עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, תזמורת "קלאסיקה" רחובות, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה ועם התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער.
בשנים 2008-2007 הופיע בדואו חליל-אבוב עם עמיתו לתזמורת הפילהרמונית הישראלית דודו כרמל ועם התזמורת הסימפונית של קוויבק בניצוחו של יואב תלמי. 

זכה בפרסים בתחרויות שונות, מקומיות ובינלאומיות, בין היתר זכה בפרס פרנסואה שפירא בשנת 1996 ובפרסים בתחרויות בסכוונינגן שבהולנד ובקובה שביפן.

במהלך השנים הכשיר עשרות תלמידים, זוכי תחרויות ופרסים בינלאומיים ופעילים בעולם המוזיקלי בישראל ומחוצה לה.  

החל מאוקטובר 2016 מלמד עין-הבר את כיתת החליל בבית הספר הגבוה למוזיקה במינטסר  שבגרמניה.

## קישורים חיצוניים

* 

* איל עין הבר באתר הבמה

קטגוריה:חלילנים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:חדרה: מוזיקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה 
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
עיסת נייר

250px|ממוזער|שמאל|פסל מעיסת נייר, מעשה ידי שושנה קרטמן
**עיסת [[נייר]]** (בצרפתית: Papier mâché – "פפיה משה", נייר לעוס) היא חומר רך וגמיש, הנוצר מערבוב דבק עם פיסות נייר או קרטון. מהעיסה מעצבים בדרך כלל פסלים או מוצרים. לאחר שהעיסה מתייבשת, מתקבל חומר קשיח מאוד, שלא ניתן לעיבוד צורני נוסף, אלא באמצעות חיתוך. 

השימוש בעיסת נייר ידוע זה מאות שנים בסין. בשנת 1702 רשם הנרי קליי (Henry Clay) פטנט ליצירת עיסת נייר באנגליה. במאה ה-19 שימשה עיסת הנייר לייצור ראשי בובות, לפני ייצור הפלסטיק.

כיום, העבודה בעיסת נייר נהוגה בקרב אמנים ויוצרים וכן בעבודה עם ילדים בגני ילדים ובחוגים. העיסה היא אחד מחומרי הגלם ליצירת פינייטה.

## יצירה בעיסת נייר
[ממוזער|שמאל|250px|פיסול בעיסת נייר סביב [בלון המשמש כתבנית]]
### הכנת הדבק
תכונות הדבק בו משתמשים להכנת עיסת הנייר משפיעות על תכונות העיסה באופן ניכר. ניתן ליצור עיסת נייר באמצעות דבקים שונים כגון דבק טפטים, דבק פלסטי לבן המהול במים או דבק קמח מבושל. דבק קמח נוצר מבישול קמח במים. יש לערבב כוס קמח עם כוס מים קרים עד שאין גושים, להוסיף כוס עד כוס וחצי של מים רותחים, לערבב ולהביא לרתיחה. נוצרת בלילה שצבעה שקוף (קמח לבן) או חום (קמח מלא). יש המסננים את הדבק או טוחנים אותו.

### שיטות לעיבוד הנייר
* חיתוך לפיסות נייר קטנות וערבובן בדבק.
* השריית פיסות קרטון (של תבניות ביצים לדוגמה) במים. 
*סוחטים את העיסה, מוסיפים דבק, מערבבים ולשים עד שנוצר חומר דמוי בצק.
* טבילת פיסות נייר קטנות בדבק. בשיטה זו מדביקים את פיסות הנייר זו על זו על גבי שלד או תבליט בשכבות אחדות.
את עיסת הנייר מכיירים לפסל, לתבליט או לחפץ אחר. אחרי עיבוד לצורה הרצויה מייבשים את העיסה מספר ימים.

### עיבוד נוסף
* צביעה בצבע פלסטי.
* צביעה בצבע מעורב בדבק פלסטי.
* צביעה בצבע ואחר כך בשכבה דקה של דבק פלסטי מדולל במקצת.
*הדבקת בד במקום צביעה. 
* תוספת של אביזרים ופריטים מחומרים שונים בהדבקה (שיער, עיניים וכדומה).
*ציור, איור או כתיבה על היצירה. 
ממוזער|קקטוסים מעיסת נייר של האמנית ליאת בנימיני-אריאל (צילום: Mikimedia).   |מרכז|330x330 פיקסלים

## קישורים חיצוניים

* קישורים ותמונות פורום אומנות שימושית תפוז.
* הנחיות למתחילים להכנת עיסת נייר (באנגלית)
* הוראות להכנת עיסת נייר (בעברית)
* 
* 
* 

קטגוריה:טכניקות פיסוליות
קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:נייר
סאו מיגל

**סאו מיגל** (בפורטוגזית: **São Miguel**; על שם המלאך מיכאל) הוא האי הגדול ביותר והמיושב ביותר באיים האזוריים, כינויו "האי הירוק". שטח האי 759 קמ"ר ובו כ-140,000 תושבים. העיר הגדולה בסאו מיגל היא פונטה דלגדה ובה כ-68,000 תושבים. האי הוא מקום נופש ידוע ומושך תיירים רבים.
שמאל|ממוזער|250px|האי סאו מיגל בתמונת לווין

## גאוגרפיה
מיקומו של האי הוא 25º 30 מערב, 37º 50 צפון.
אורכו של האי ממזרח למערב הוא 90 ק"מ ורוחבו נע בין 8 ל-16 ק"מ. כיאה לכינויו, עיקר תכסיתו של "האי הירוק" היא שטחי מרעה ושדות בעמקים ויער סובטרופי על הגבעות. על האי גייזרים ומעיינות חמים. על האי שלושה הרי געש לא פעילים: סטה סידדס, פוגו, ופורנאש. הלועות של הרי הגעש, סטה סידדס ופוגו, הפכו לאגמים. התפרצות הר הגעש האחרונה על האי אירעה בשנת 1652. בחלקו המזרחי של האי שוכנת פסגה בגובה של כ-1,100 מטר – פיקו דה וארה  – שהיא הגבוהה באי.
שמאל|ממוזער|250px|אגם בלוע הר הגעש הכבוי סטה סידדס

## ערים ועיירות
* פונטה דלגדה – העיר הגדולה באיים האזוריים. בה שוכן הנמל הראשי באי וקרוב אליה שדה התעופה. בעיר בית מכס שנבנה בשנת 1518 וביצורים שנבנו במאות השש-עשרה והשבע-עשרה. בעיר משרדי הממשל של האזור האוטונומי של האיים האזוריים וכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת האיים האזוריים אשר נוסדה בשנת 1975.
* ריביירה גרנדה – העיר נוסדה בשנת 1508. קמו בה טחנות קמח רבות שהונעו בכוח מים. במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה התקיימה בה תעשיית צמר.
* פורנאש - כפר ובתוכו מעיינות חמים, מים מינרליים ומרחצאות מרפא. העיר ידועה גם בתבשיל הקוזידו שלה - מעין חמין אשר מבושל בעזרת החום הגיאותרמי בעומק האדמה באזור.
* סטה סידדס
* פובונסאו

## היסטוריה
סאו מיגל היה הראשון מבין האיים האזורים שיושב על ידי הפורטוגזים בשנת 1444. באותה שנה ציווה הנסיך הנרי הנווט להביא בקר לשבעה מן האיים האזוריים. המתיישבים הראשונים במקום היו מן הפרובינציה הפורטוגזית של Estremadura, Alentejo and Algarve, מאוחר יותר הצטרפו אליהם מתיישבים ממדיירה, יהודים, מורים וייתכן שאף צרפתים. באותה תקופה היו במקום שני איים אשר חוברו זה לזה בשנת 1563 בהתפרצות געשית.

מיקומו של האי על נתיבן של ספינות המפרש בדרכן מאירופה ליבשת אמריקה ואפריקה ובדרכן חזרה לאירופה, זירזו את התפתחות הכלכלה באי. התושבים גידלו באי חיטה, קנה סוכר, צמחים להפקת צבעים, כרמי גפנים ובקר.
בשנת 1582 כבש צבא ספרד את האי. בשנת 1640 שב האי לשלטון פורטוגל ושימש כתחנת מסחר חשובה בדרך הים לברזיל. מסוף המאה השמונה-עשרה החל האי לגדל ולייצא תפוזים לאנגליה, עובדה שתרמה לשיגשוגו הכלכלי. ענף התפוזים באי התמוטט בשנת 1860 בעקבות מחלה שפגעה בעצי הפרי והתושבים נאלצו לעבור לגידולים אחרים, כגון: טבק, תה ועוד. ברבות השנים אף גדל ענף הדיג באי.

## יהודים בסאו מיגל
יהודים ראשונים הגיעו לאי כנראה כבר במאה החמש-עשרה, אולם קהילה מסודרת התקיימה בפונטה דלגדה החל מן המאה התשע-עשרה. בשיאה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-250 יהודים, רובם עסקו במסחר. היום נותרו בעיר יהודים בודדים בלבד. בעיר בית קברות יהודי עתיק.

## קישורים חיצוניים

* סאו מיגל
* אתר מסחרי עם מידע רב על האי
* 

קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:האיים האזוריים
חיישן

[שמאל|ממוזער|250px|חיישן לזיהוי [טביעת אצבע|טביעות אצבעות]]
**חיישן** (באנגלית: **Sensor**) הוא מתמר הממיר ערכים פיזיקליים לצורך בקרה, מדידה או העברת מידע למערכות אחרות. לעיתים מכונה גלאי או מד. בעבר רוב החיישנים היו מכניים. היום בדרך כלל הכוונה היא למכשיר שחש תכונה בעולם הפיזי-מוחשי וממיר אותה לאות חשמלי או אלקטרוני.

חיישנים משמשים במערכות שונות ממגוון תחומים. יישומים נפוצים של חיישנים נמצאים בכלי רכב, במנועים, בלוויינים מלאכותיים, במכשירים רפואיים, בתעשייה וברובוטים.

הטלפונים החכמים מצוידים בחיישנים רבים כגון חיישני אור, צבע, ברומטר, מדחום ומד לחות, חיישן לשדות מגנטיים, מד תאוצה, גירוסקופ, חיישן אינפרא-אדום ו-GPS. חיישנים אלה עוברים תהליך מואץ של מזעור, מחיריהם יורדים וצריכת האנרגיה שלהם פוחתת.

חיישנים מתוכננים לזהות אנרגיות שונות ונגזרות שלהן כגון חום, אלקטרומגנטיות, שינויים מכניים, קרינה וקול. ישנם חיישנים המשמשים לזיהוי תנועה בסביבתם המנוטרת או לזיהוי מאפייני תנועת החיישן עצמו.

חיישנים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות – חיישנים פסיביים (אשר מודדים אנרגיה קיימת, כגון חיישן טמפרטורה), וחיישנים אקטיביים, אשר פולטים אנרגיה ואז קולטים את ההחזר שלה (כגון מכ"ם).

* חיישן טמפרטורה (חום) – כמו במדחום
* חיישן אור – כגון בגלאי עשן; חיישן אור תת-אדום כגון במקלט של שלט רחוק; מערכים של חיישני אור במצלמה דיגיטלית ובעכבר אופטי
* חיישן מכני פשוט – כגון כפתור במקלדת, כפתור מסתובב (פוטנציומטר / נגד משתנה) במשקל אלקטרוני, בברומטר), מד לחות, מד תאוצה, מד ספיקת נוזל/גז
* חיישן תנודות אוויר (מכני) – מיקרופון. נמצא גם במד טווח על-קולי
* חיישן מגנטי – משמש באזעקות לגילוי פתיחת דלת, ובמצפן אלקטרוני (חיישן שטף מגנטי / Flux gate)
* חיישן קרינה אלקטרומגנטית – כגון מכשיר רדיו ברכב, מכ"ם (אנטנה).
* חיישן קרבה קיבולי (אלקטרומגנטי) – אחת הטכנולוגיות ליישום מסכי-מגע, לניטור זווית גל הארכובה במנוע (למטרת תזמון הצתה והזרקה), לניטור נוכחות רכב על הכביש (למשל לרמזור אוטומטי), לניטור מצב ברזים במפעל כימי
* חיישן ביולוגי 
* חיישן כימי – משמש אלקטרודות PH, אחוז חמצן מומס ומוליכות
* חיישן אקוסטי – חיישן פסיבי הרגיש לתדרי קול ותנודות-אוויר חריגות
* חיישן מרחק סיבובי – חיישן למדידת תנועה סיבובית

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
הולדת ונוס

ממוזער|250px|שמאל|פרט
**"הוּלדת ונוס"** (או **לידת ונוס**) הוא ציור של צייר הרנסאנס האיטלקי סנדרו בוטיצ'לי שצויר בין השנים 1485–1486. בציור מתוארת האלה הרומית ונוס נולדת מתוך גלי הים כאישה בוגרת. הציור מוצג במוזיאון גלריית אופיצי שבפירנצה.

הולדת ונוס הוא סיפור מן המיתולוגיה היוונית שבו מתוארת לידתה של אפרודיטה (מקבילתה היוונית של ונוס הרומית). ציירים רבים בנוסף לבוטיצ'לי ציירו סצנה מיתולוגית זו, חלקם לפני בוטיצ'לי וחלקם גם בתקופות שאחריו.

ציור זה צויר כנראה כמה שנים לאחר ה"פרימוורה". גם כאן, כמו ב"פרימוורה", יש אזכור ספרותי כמו מזמור לוונוס של הומרוס, והשירה של אובידיוס. כמו באקלים התרבותי המעודן שצמח בפרימוורה, גם ביצירה זו מופיע מוטיב הנאו-אפלטוניזם. במרכז הציור ונוס, בתוך צדפה גדולה, ולידה אישה נוספת – הדמויות הפיזיות. מצד שני - העולם המטאפיזי – שתי דמויות גבר ואישה כמלאכים מרחפים מעל המים.

גם בציור זה, כמו ברבים מציוריו של בוטיצ'לי, משמשת כמודל סימונטה וספוצ'י, קרובת משפחתו של הימאי המפורסם אמריגו וספוצ'י. ייתכן שבוטיצ'לי היה מאוהב בה, אך היא הייתה פילגשו של ג'וליאנו מדיצ'י, אחיו הצעיר של שליט פירנצה ופטרון האומנות לורנצו מדיצ'י.

## הנושא והרקע לציור
הנושא מבוסס על סיפור מתוך המיתולוגיה, לפיו הטיטאן קרונוס (או בהתגלמותו הרומית סטורנוס ) כרת את אשכיו של אביו, אורנוס, וזרק אותם לים. המפגש בין הים לאשכים יצר שטף ושצף גלים וכך נולדה ונוס, מהדף הגלים. היא הובלה על ידי הרוח לחופי קפריסין על גבי צדפה.

בוטיצ'לי, שהתחנך בעיקר בגן המדיצ'ים, הושפע רבות במרכז רנסאנס זה שבפירנצה. בגן זה ישבו הוגי הדעות, האמנים והפילוסופים וניסו ליצור חיבור בין הפגאניות, הנצרות והיהדות (הגישה הנאו-פלאטוניסטית). השפעות נוספות בגן היו בעיקרן רנסאנסיות כגון השפעות רינושמנטאליות (אלמנטים אומנותיים וארכיטקטונים קלאסיים).

במרכז התמונה עומדת ונוס על צדף, עירומה לחלוטין. ונוס מסתירה את איבריה ועומדת בעמידה כיאסטית (הישענות על רגל אחת שיוצרת קווי אלכסון בצורת איקס). צורת הצגה זו של ונוס אינה מקורית של בוטיצ'לי אלא לקוחה מן הקלאסיקה. ונוס פודיקה (ביישנית). זהו אלמנט רינושמלאנטי. צבע שיערה הוא ג'ינג'י, אשר קושר פעמים רבות לתשוקה.

הנוף מאחורי ונוס הוא הים הפתוח והיא עצמה עומדת על צדף. ישנו קשר ברור לתפיסה הניאופלאטוניסטית שבה בוטיצ'לי מנסה לקשר את האלה הפגאנית לנצרות. ונוס עוברת סוג של הטבלה.

בצד שמאל של התמונה ישנה האנשה של הרוח. הרוח מורכבת מזוג, אישה וגבר, המייצגים את השלמות ואת רוח האלוהים המביא את היופי וההרמוניה לעולם בדמותה של ונוס.

בצד השני עומדת אישה המייצגת את שעות היום. בידה שמיכה המיועדת לוונוס, ואשר נועדה כדי לכסות את ונוס, להפוך אותה לצנועה.

בוטיצ'לי מיצג רנסאנסיות בעיקר ברעיון הניאופלאטונסטי בציור. בוטיצ'לי בוחר להדגיש את אורכה של ונוס, בניגוד לאנטומיה הטבעית של הגוף האנושי. צוארה של ונוס ארוך וכתפיה נופלות, כדי להדגיש עד כמה היא יפה ומושלמת. הגלים של רוח הים לא משכנעים ונראים יותר כקישוט ולא כגלים.

## ראו גם
* ונוס ממילו
* אפרודיטה

## קישורים חיצוניים

* קישור לתמונה באתר Web Gallery of Art
* 

קטגוריה:סנדרו בוטיצ'לי
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:אוספי גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:ונוס בציור
קטגוריה:צדפים באמנות
גיורא שנאן

**גיורא (ז'ורה) שנאן** (5 במאי 1908 – 9 בנובמבר 2001) היה ציוני, פעיל בארגוני המחתרות, ממייסדי "הנודדת", סגנו של יצחק שדה בפלמ"ח.

## חייו
נולד בשם **גיורא שיננסקי** לז'ניה ואברהם בעיירה הניצ'סק, על שפת הים השחור בקרים שבאימפריה הרוסית, הבן השלישי במשפחה בת 6 נפשות. בגיל 13 התייתם מאמו, שנפטרה ממחלת הטיפוס.
כבר בגיל 13 וחצי נכנס למחתרת נגד הבולשביקים, במסגרת פעילותו נשלח לחבל במערכות קשר צבאיות, במוסדות שלטון ובטלפונים. בשנת 1921 הוציא הצבא האדום גזר דין מוות על אנשי המחתרת, עובדת היותו של ז'ורה נער צעיר גרמה לביטול גזר הדין נגדו וקבלת חנינה. שחרורו נעשה לאחר כיבוש חצי האי קרים. בזיכרונותיו סיפר שמתנת הבר מצווה שלו הייתה בית הסוהר שבו ישב.

בגיל 17 עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר כנרת, במסגרת הגרעין שהקים את קיבוץ אפיקים (גרעין השומר הצעיר מברית המועצות). משנותיו הראשונות בארץ עסק בביטחון בעמק הירדן עד שהפך למפקד הגוש בשנת 1934. חמש שנים תפקד כמפקד גוש עמק הירדן עד לשנת 1939. לאחר מכן עבר לתפקידים שונים ב"הגנה", סייע ליצחק שדה בהקמת הפלמ"ח, פיקד על פלוגה ב' של הפלמ"ח, ומונה לאחר מכן לסגנו יחד עם דוד (דוידקה) נמרי.

בזמן כהונתו בפלמ"ח, בשנת 1942, היה שותף לתוכנית מצדה על הכרמל, היה אחראי על הקמת מערך ההגנה הראשון ברכס רמות מנשה.

לאחר סיום שירותו בפלמ"ח עבר לפקד על נפת הגליל העליון, במסגרת זו סייע רבות ליישוב עין זיתים בעלייתו על הקרקע.

בזמן מלחמת העצמאות היה מפקד היישובים דגניה א' ודגניה ב' ונלחם נגד הצבא הסורי שפלש לעמק הירדן. כן פיקד על גדוד חי"ם 103.

לאחר המלחמה עסק בהקמת חיל הספר. בשנת 1951 החל קורס מג"דים אותו סיים בהצלחה והיה מפקד גדוד 21 בחטיבת כרמלי, כמו כן השתתף בקורס הקומנדו הראשון בצה"ל ("בית הספר ללוחמה זעירה"), והיה לחניך מצטיין בקורס. באמצע שנות ה-50 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.

במלחמת ההתשה ירד לעזור לכוחות הלוחמים בסיני במסגרת הנמרים - קציני מילואים שנענו לקריאת שר הביטחון משה דיין והתנדבו לפקד על מעוזים בתעלת סואץ, והוא בן 61.

היה פעיל בספורט העממי של עמק הירדן, השתתף בצליחת הכנרת מהצליחה הראשונה בשנת 1939 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20. היה לו קיאק משלו בימיה של עמק הירדן ואתו חתר רבות מסביב לכנרת. פעילות הספורט הייתה חשובה לו והוא לא החסיר אף אירוע ספורט עממי במסגרת העמק.

היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, תמרה, נולדו הבן עוזי והבת אריאלה. , נהרג בעת שירותו הצבאי בדצמבר 1950.
לזכרו של עוזי שנאן ניטעה חלקת כרם ונקראה על שמו (כיום חלקת בננות) בשדות אפיקים.
מרעייתו השנייה, פוליה, נולדו לו בן ובת. הוא אימץ את הבת של רעייתו מנישואים קודמים.

גיורא שנאן נפטר בקיבוץ אפיקים בנובמבר 2001, בגיל 93.

## קישורים חיצוניים
* גיורא שנאן בדף ההנצחה של קיבוץ אפיקים
* 
* , 
* 

## לקריאה נוספת
* אסף ענברי, **[[הביתה (ספר)|הביתה]]**, הוצאת ידיעות ספרים, 2009

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות]
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ההתשה
קטגוריה:אפיקים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים באפיקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
יוסף יזרעאלי

**יוסף יזרעאלי** (28 ביוני 1906 – 28 במרץ 1973) היה סגן ציר ואחר כך ציר בשלושה קונגרסים ציוניים בשנות השלושים. חבר המזכירות והלשכה של מפא"י, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות והוועד הפועל הציוני והמזכיר הראשון של איחוד הקבוצות והקיבוצים. חבר וממלא מקום ראש המפקדה הארצית של ה"הגנה". איש תעשיית הביטחון בישראל ומנהל התע"ש בשנים 1946–1947. עם הקמת משרד הביטחון ב-1948 היה למזכיר הכללי הראשון שלו.

## קורות חיים
נולד בקייב, באותה עת האימפריה הרוסית, להוריו, דוד יזרעאלי וחיה לבית אלטמן. קיבל בהתחלה חינוך יהודי ואחר כך גמר בית ספר תיכון של המשטר הבולשביקי בקייב. בו בזמן היה פעיל בחשאי בתנועת "השומר הצעיר" (חבר הוועד של אזור קייב) וב"החלוץ". אסיר ציון בשל פעילותו הציונית. בסוף 1924 עלה לארץ ישראל והחל את פעולתו בייסוד תנועת הצופים העובדים והנוער העובד. היה ב-1924 ממייסדי וראשוני קיבוץ אפיקים ואחר כך מפעילי הקיבוץ המאוחד ואיחוד הקבוצות והקיבוצים. החל מ-1928 ובמשך שנות השלושים היה שליח ההסתדרות במדינות הבלטיות ובמדינות נוספות באירופה וארגן שם בין השאר את תנועות הנוער. חבר מזכירות מרכז מפא"י ומועצת הקיבוץ המאוחד.

ב-1932 נשא לאישה את לאה לבית ואס ולשניים נולדו בן ובת.

היה סגן ציר ואחר כך ציר בקונגרסים הציוניים ב-1933, 1935 ו-1939.

בשנות מלחמת העולם השנייה היה שליח ההסתדרות בארצות הברית ובשנת 1941 יזם הקמת פלוגת טיס שם, שתעסוק בהכשרתם של צעירים יהודים כטייסים. בכספים שנתקבלו מהסוכנות היהודית ומידידי תנועת "החלוץ" בארצות הברית, נרכשו שלושה מטוסי אימון ובאמצעותם הודרכו שתי קבוצות שמנו יחדיו כ-20 חניכים, בשדה תעופה פרטי בהייטסטאון שבניו ג'רזי. המגמה הייתה להכשירם לקבלת רישיון טיס מסחרי, אולם מהלך האימונים הופסק פחות משנה לאחר תחילתו, עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. רוב משתתפי הקורס הספיקו לגשת לבחינות טיס, אולם רק בודדים מהם קיבלו רישיון טיס מסחרי.

היה פעיל ב"" מאז בואו ארצה, ראש סיעת ההסתדרות וחבר המפקדה הארצית של ההגנה מטעמה החל ממאי 1946. לקראת הקמת המדינה כיהן כממלא מקום ראש המפקדה הארצית. מנהל התע"ש בשנים 1946–1947. משהוקמה מדינת ישראל התמנה למזכיר כללי של משרד הביטחון.

ביוני 1965, כשפרש דוד בן-גוריון ממפא"י והקים את רפ"י היה יזרעאלי אחד מהמצטרפים אליו.

יזרעאלי נפטר בשנת 1973 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ אפיקים.

## כתיבתו
פרסם מפעם לפעם מאמרים ב"דבר" ובעיתוני הנוער והחלוץ.

### ספריו
* **לפעמים: שירים**, הוצאת עקד, 1959
* **בשליחות ביטחונית**, הוצאת עם עובד, 1972.

## קישורים חיצוניים
*  ()
* 
* דף הנצחה באתר קיבוץ אפיקים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי מערכת הביטחון
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מזכירי איחוד הקבוצות והקיבוצים
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אפיקים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אישים הקבורים באפיקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
פרהיסטוריק

**פרהיסטוריק** (באנגלית: **Prehistorik**) הוא משחק פלטפורמה שנוצר בשנת 1991 על ידי חברת Titus Interactive לקומודור אמיגה, אטארי ST, מחשב ה-Amstrad CPC, קומודור CDTV ומערכת ההפעלה DOS.

גיבור המשחק הוא אדם קדמון מצויד באלה. מטרת המשחק היא לאסוף מזון ולהכות בדינוזאורים וחיות נוספות הנקרים בדרכו. זאת לאורך 7 שלבי המשחק.

בשנת 1993 יצא משחק המשך, "פרהיסטוריק 2".

בשנת 2013 פורסמו גרסאות חדשות של המשחק שמתאימות למערכות iOS ואנדרואיד. המשחק קיבל גרסה מיוחדת לקונסולת הנינטנדו סוויץ והגיע יחד עם חבילת המשחקים החינמיים לרוכשי המנוי אונליין של חברת נינטנדו, גם משחק ההמשך קיבל גרסה דומה ושניהם משולבים בתוך חבילת המשחקים החינמיים ל־SNES.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1991
קטגוריה:משחקי פלטפורמות ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בצרפת
ג'ון פילד

**ג'ון פילד** (באנגלית: **John Field**; 26 ביולי 1782 - 23 בינואר 1837), מלחין ופסנתרן אירי הידוע עד היום כ"אבי" הנוקטורנים לפסנתר.

## חייו
פילד נולד באירלנד למשפחת מוזיקאים. סבו היה נגן עוגב ואביו כנר. בגיל תשע הופיע לראשונה כפסנתרן וזכה להצלחה רבה. בשנת 1793 עברה המשפחה ללונדון ופילד נתקבל ללימודים אצל המלחין, הפסנתרן ויצרן הפסנתרים מוציו קלמנטי.

עם קלמנטי ערך מסעות קונצרטים באירופה ובנגינתו היה מציג את הפסנתרים לפני הקונים.

בשנת 1806 התיישב בסנקט פטרבורג והפך למורה מבוקש לפסנתר בקרב המעמד העליון. הוא המשיך להופיע בקונצרטים אך לפתע חלה בסרטן החלחולת. הוא שכב חודשים רבים בבית חולים בנאפולי עד שאציל רוסי שפגש אותו ריחם עליו והביאו לביתו במוסקבה, שם נפטר בגיל 54.
פילד חיבר 7 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת ויצירות רבות לפסנתר סולו אבל זכור עד היום בזכות 18 הקטעים לפסנתר, שכינה לראשונה בשם "נוקטורנים". פילד השפיע רבות על מלחינים רומנטיים ובעיקר על שופן, שכתב את 21 הנוקטורנים שלו בהשראתו של פילד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:פסנתרנים בריטים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
קטגוריה:ילידי 1782
קטגוריה:נפטרים ב-1837
קנבן

**קנבן** (בקנג'י 看板, בקטקאנה カンバン, ברומאג'י Kanban) הוא מושג המקושר לייצור בשיטת הייצור הרזה או בשיטת ה-Just In Time (בראשי תיבות: JIT. שיטה הדוגלת בקבלת חומר גלם או מוצר ברגע הנחוץ בדיוק, לא לפני ולא אחרי). המילה "קנבן" היא מילה שכיחה בשפה היפנית, אשר משמעותה "שלט" או "כרטיס", והיא אינה שמורה למשמעות הספציפית אותה קיבלה בשפה האנגלית. על פי טאיצ'י אוהנו מחברת טויוטה, לו מיוחס פיתוח שיטת ה-JIT, קנבן הוא האמצעי איתו מנהלים את ה-JIT.

קנבן היא שיטת סימון. כפי שמרמז שמה, השיטה עושה שימוש בכרטיסים על מנת לסמן דרישה לפריט. מכשירים אחרים כגון סמן פלסטיק או כדורים יכולים גם הם לשמש כגורמים לתנועה, ייצור או אספקה של יחידה במפעל.

לדוגמה, בייצור של חפץ כלשהו, יש למפעיל שני מדפים - אחד בכל צד של עמדת העבודה. חומר הגלם (חו"ג) מגיע למדף אחד והתוצרת הגמורה (תוצ"ג) לשני. מדפים אלו משמשים כקנבן. מדף התוצרת הגמורה מסמל את צורכי הלקוח כך שכאשר המדף ריק, המפעיל צריך לייצר פריט נוסף.

גודל הקנבן נקבע כך שהוא יכיל רק את הכמות שהלקוח זקוק לה (בדרך כלל אחד). כאשר המפעיל מתחיל לעבוד, הוא לוקח חומר גלם מהקנבן של הכניסה, וכך מסמן לספק שיש צורך לספק כמות נוספת של חו"ג.

קנבן מאופיין בדרך כלל בייצור במשיכה ("pull"), מכיוון שכל שלב בתהליך נמשך בתגובה לשלב הקודם לו. בשיטת הקנבן לא נעשה שימוש בתחזיות. זאת בניגוד לפילוסופית הייצור בדחיפה ("push"), אשר על פיה מייצרים לפי תחזיות צרכים עתידיים.

מסיבה זו אין זה מפתיע כי הגורם אשר קובע איזו דרך ייצור (במשיכה או בדחיפה) תיתן את הערך הטוב יותר, הוא איכות התחזיות. אם התחזיות טובות, שיטת הקנבן תבזבז בעצם אינפורמציה שימושית, בעוד שייצור בדחיפה, יפיק את הכמויות המדויקות בזמן הנכון. מצד שני כאשר קשה לחזות ביקושים, הכי טוב שניתן לעשות הוא להגיב במהירות לדרישות. זה בדיוק מה שעושה שיטת הקנבן, סימון לדרישה מועבר מיידית דרך כל שרשרת הייצור. בייצור בדחיפה נתקלים בדרך כלל לקשיים רציניים כאשר תחזיות הדרישה מתגלות כלא נכונות.

מערכת הקנבן יכולה להיות מתוארת על ידי "שיטת שלוש תיבות" – אחת ברצפת הייצור, אחת במחסן ואחת במחסני הספק. לתיבות מוצמד בדרך כלל כרטיס ניתן להסרה המכיל את נתוני המוצר וכל מידע קשור אחר - זהו בעצם הקנבן. כאשר התיבה ברצפת הייצור ריקה, הקנבן מוסר ממנה ומועבר למחסן. המחסן מחליף את התיבה מרצפת הייצור עם תיבה חדשה ומלאה אליה מוצמד כבר כרטיס קנבן הניתן להסרה. המחסן יוצר קשר עם הספק ומעביר את הצורך בחידוש המלאי לפי כרטיס הקנבן. המוצר הסופי גם הוא מועבר למחסן עם כרטיס כדי להשלים את השלב הסופי בתהליך. כך שלא תיחסר התוצרת הגמורה, כל זאת בהנחה שהכרטיסים נאספים מהתיבות הריקות. זו פעולה מושלמת של "משיכה-דחיפה" (או פשוט לולאה) המספקת את הכמות הנדרשת עם יחידת עודף אחת בלבד, כך שלעולם לא יהיה עניין של אספקת יתר. הסוד במערכת קנבן טובה הוא לחשב כמה כרטיסים נדרשים לכל מוצר. רוב המפעלים משתמשים בשיטת הלוח הצבעוני (Heijunka Box). שיטה מורכבת מלוח הנוצר במיוחד על מנת להחזיק את כרטיסי הקנבן.

בשנים האחרונות קנבן אומצה גם בעולם פיתוח התוכנה, כשיטה המשלבת עקרונות מעולם פיתוח התוכנה הזריז (Agile) וה-Lean, כאשר מרכז השיטה הוא אותו רעיון של הגבלת הקנבנים שבמערכת, ועל ידי כך הורדת מלאי הנושאים שמפותחים ונבדקים במקביל ב"קו הפיתוח". השיטה נקראת Kanban System for Software Engineering .

## ראו גם
*הנדסת תעשייה
*ייצור רזה
*קייזן
*ייצור
*שש סיגמא
*5S
* ד"ר אלי גולדרט

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הנדסת תעשייה
קטגוריה:ניהול מלאי
קטגוריה:יפן: כלכלה
אלחוטן אוויר

שמאל|ממוזער|250px|סיכת כנפיים של אלחוטן אוויר בחיל האוויר הישראלי עד 1972
שמאל|ממוזער|250px|אלחוטנית אוויר סמלת צמחוני אהליה עם סיכת כנפיים של אלחוטני אוויר
**[[אלחוטן]] אוויר** היה איש צוות מטוס שהיה אחראי על תפעול מכשירי קשר במטוס.

עם התפתחות התחבורה הימית והאווירית בתחילת המאה ה-20, התעורר גם הצורך בקיום קשר ארוך טווח למרכזי שליטה הן בכלי השיט והן במטוסים. למטרה זו שימשו אנשים בתפקיד "מפעיל רדיו" או "קצין רדיו" (בכלי שיט). אנשי מקצוע אלו הוכשרו במיוחד לתפקידם ועברו מבחני תקשורת ואלקטרוניקה סטנדרטיים על מנת לקבל רישיון.

בתחום התעופה האזרחית בוטל התפקיד בשנת 1960. תפעול מערכות הקשר במטוסים הועבר לתחום אחריותו של הנווט.

## בחיל האוויר הישראלי
כאשר הוקם חיל האוויר הישראלי שירתו בו אלחוטני אוויר בעלי ניסיון אותו רכשו בצבאות זרים, ביניהם גם אלחוטני אוויר שלחמו במלחמת העולם השנייה.

במהלך השנים הוכשרו בחיל האוויר עשרות בודדות של בעלי מקצוע זה. ההכשרה המקצועית לתפקיד ארכה כשנתיים והתקיימה בבית הספר לטיסה, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן - ברק. אלחוטן אוויר או אלחוטן מוטס, היה מקצוע של אנשי צוות אוויר.

באחראיות האלחוטן היה לשמור על קשר רדיו ארוך טווח עם מפקדות הקרקע, קיום קשר באנגלית וצרפתית עם פקחי הטיסה, קליטת תשדורות מורס של תחזיות מטאורולוגיות מתחנות הקרקע וניהול תקשורת מצוקה בערוץ הבינלאומי הן באותות מורס והן בדיבור.

בחיל האוויר, אלחוטני אוויר שירתו במערך התובלה וטסו על מטוסי B-17 פליינג פורטרס, דקוטה, נורד, קטלינה, אנסון וסטרטוקרוזר.

עמדת האלחוטן הייתה ממוקמת לרוב מאחורי הטייסים וכללה מקלט-משדר (מקמ"ש) לתחום התדרים הגבוהים (HF), שליטה על אנטנה נגררת בזנב המטוס (שהופעלה בעת הצורך), הפעלת פנס אלדיס בראדום (זרקור ששימש לקשר עין עם מגדל הפיקוח בהיעדר קשר רדיו) וציוד רזרבי.

התפקיד בוטל בחיל האוויר בשנת 1972, כאשר החל השימוש בטכנולוגיות תקשורת מתקדמות יותר. לאחר מכן חלק מאלחוטני אוויר עברו הסבה לנווטים.

קובץ:אלחוטנית אוויר צמחוני אהליה תעודת סיום קורס.jpg|תעודת סיום קורס אלחוטני אוויר מס' 2 בבית ספר לטיסה מס' 12 בחיל האוויר. התעודה הוענקה לסמלת צמחוני אהליה, 24 באוקטובר 1952
קובץ:אלחוטנית אוויר צמחוני אהליה תעודה 1.jpg|תעודת הסמכה למקצוע אלחוטן אוויר בחיל האוויר של סמלת צמחוני אהליה, 24 באוקטובר 1952


## ראו גם
* מפעיל קשר מוטס
* אלחוטאי

## קישורים חיצוניים
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:תעופה
קטגוריה:אנשי צוות אוויר
הרומן שלי עם אנני

**הרומן שלי עם אנני** (באנגלית: **Annie Hall**) הוא סרט קולנוע מז'אנר הקומדיה הרומנטית, שבוים על ידי וודי אלן ונכתב על ידי וודי אלן ומרשל בריקמן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1977. אלן תיאר את הסרט כ"נקודת מפנה",
מאחר שהוא הביא ממדים של רצינות לסרטיו, שעד כה נחשבו קומיים ומצחיקים
. השחקנים בסרט הם וודי אלן בתפקיד הראשי, ודיאן קיטון, טוני רוברטס, קרול קיין ופול סיימון בתפקידים המשניים. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, על הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.

הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי עלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".

## תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפור אהבתם של זוג ומערכת יחסיהם שידעה עליות ומורדות. אלבי סינגר (אלן), הוא קומיקאי בעל נטיות אינטלקטואליות המנסה לשמר את הקשר שלו עם אנני הול (קיטון), בעלת האישיות המורכבת. סינגר רואה את עצמו כדמות המובילה במערכת היחסים ומתקשה לקבל את ביטויי העצמאות של אנני הול. הסרט סוקר מספר שנים במערכת היחסים שלהם. אחרי שנים רבות וויכוחים רבים, הזוג מבין שהם שונים זה מזו, ונפרדים. אנני עוברת לגור עם מפיק הוליוודי (פול סיימון), אך אלבי מבין שהוא אוהב אותה, ומחליט לנסוע להוליווד ולהחזיר אותה. הוא נכשל, וחוזר לניו יורק כלעומת שבא. מאוחר יותר נפגשים השניים במקרה ומסכימים כי אינם מתחרטים על מה שהיה.

## טכניקות קולנועיות
הסרט עושה שימוש מגוון בקשת רחבה של טכניקות קולנועיות, כמו מסך מפוצל, שבירת הקיר הרביעי, כתוביות החושפות את מחשבותיו האמיתיות של הדמות (בסתירה לדיאלוג) ושילוב של סצנות מצוירות בתוך הסרט. לדוגמה: סצנה ובה עומד אלבי בתור, ומתלונן לחברתו על האיש העומד מאחוריהם, שמדבר דברי הבל על עבודתו של מרשל מקלוהן. אלבי מסביר למצלמה כמה האיש מאחוריו מעצבן אותו, ובתגובה האיש מדבר למצלמה ומסביר את הצד שלו בוויכוח. לבסוף אלבי פותר את הסכסוך על ידי שליפתו משולי המסך של מרשל מקלוהן (המגלם את עצמו), שמודה כי דבריו של האיש הם אכן טיפשיים.

## השפעות
הרומן שלי עם אנני הוא אבן יסוד בתולדות הקולנוע האמריקני. האופן בו אלן מציג סיפור אהבה של דמויות על שלל מורכבותן האישית ולבטיהן הנפשיים הפנימיים, השפיעו על יוצרים אחרים. הסרט השפיע גם רבות על הקומדיות הרומנטיות שבאו אחריו, כמו גם על סדרות טלוויזיה רבות שעשו שימוש בטכניקות המוצגות בסרט זה. מבחינה אופנתית, הלבוש של קיטון בסרט, שכבות של בגדים ועניבה, הפך לפופולרי באמריקה. בסרט גם הופיע לראשונה כריסטופר ווקן בתפקיד ראוי, ובכך הוא פרץ לתודעה האמריקאית עם מה שעתידה להיות קריירה מזהירה.

בהופעה של להקת החברים של נטאשה בבית גבריאל ב-1996, שתועדה באלבומה של הלהקה "בהופעה חיה", סיפר ארקדי דוכין כי השיר "יש בך" נכתב בהשראת הסרט. את המשפט המרכזי בשיר, "יש בך משהו שונה", אומר אלבי לאנני במהלך הסרט.

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

* 
* התסריט מלא במאגר התסריטים IMSDB
* פסטיבל כאן: תוכנית רדיו המוקדשת כולה ל"הרומן שלי עם אנני", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת: להאזנה
* אוכלים סרטים: פודקאסט קולנוע ופילוסופיה בפרק המוקדש ל"הרומן שלי עם אנני", להאזנה

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הטוב
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי וודי אלן
קטגוריה:סרטי מטא-קולנוע
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטים עם עלילה לא ליניארית
דאס נויה אורקסטר

שמאל|ממוזער|250px|
**דאס נויה אורקסטר** (גרמנית: Das neue Orchester) היא תזמורת גרמנית מקלן, המתמחה בנגינה בכלים אותנטיים. התזמורת נוסדה ב-1988 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), מנצחה הקבוע. היא נקראת על שם המסה המפורסמת מ-1713 של המלחין יוהאן מאתזון, Das 
neueröffnete Orchester ("התזמורת שנפתחה לאחרונה"). 

הרפרטואר של התזמורת מתמקד ביצירות בארוקיות, קלאסיות ורומנטיות, בכלים המקוריים שעבורם נכתבו. לעיתים קרובות מגלה התזמורת מחדש יצירות שנשכחו, או שלא בוצעו מאז מות המלחין. אחת ההקלטות המפורסמות ביותר של דאס נויה אורקסטר היא המתאוס פסיון של באך, בגרסת פליקס מנדלסון, שהחיה את היצירה במאה ה-19 - בכלים רומנטיים (התזמורת היא הראשונה בגרמניה שניגנה מוזיקה רומנטית בכלים אותנטיים). 

התזמורת מסיירת בכל העולם והקליטה עשרות דיסקים, שחלקם זכו בפרסים חשובים, ביניהם פרס קולן הזהב (דיאפזון ד'אור), בו זכתה מספר פעמים. ברוב הפרויקטים של התזמורת משתתפת גם מקהלת כורוס מוזיקוס קלן, אף היא מיזם של כריסטוף שפרינג.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר התזמורת

קטגוריה:תזמורות גרמניות
קטגוריה:מוזיקה גרמנית
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:הרכבים בכלים אותנטיים
קטגוריה:קלן: תרבות
כורוס מוזיקוס קלן

שמאל|ממוזער|250px|
**כורוס מוזיקוס קלן** (בגרמנית: **Chorus Musicus Köln**) היא מקהלה קאמרית מקלן, גרמניה. המקהלה נוסדה ב-1985 בידי כריסטוף שפרינג (Christoph Spering), והתחילה את דרכה כמקהלת הכנסייה במילהיים (הרובע הפרוטסטנטי של קלן הקאתולית). כיום המקהלה מפורסמת בעולם בשל ביצועיה האותנטיים, שזכו להקלטות רבות, בעיקר עם דאס נויה אורקסטר, התזמורת שגם אותה הקים כריסטוף שפרינג. 

במקהלה חברים זמרים מקצועיים, סטודנטים לזמרה וחובבים ברמה גבוהה. כורוס מוזיקוס קלן מופיעים בקביעות בארץ, בעיקר עם תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מקהלות
קטגוריה:מוזיקה גרמנית
קטגוריה:ביצוע אותנטי
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:קלן: תרבות
מטבעות לאומיים

רשימת 235 ה**מטבעות הלאומיים** של 193 המדינות הריבוניות החברות בארגון האומות המאוחדות, 31
ישויות בלתי עצמאיות, 8 מדינות המוכרות באופן חלקי או שאינן מוכרות כלל ו-2 ישויות שלהן מעמד של צופות באו"ם.

## ראו גם
* מטבע בר-המרה

## קישורים חיצוניים
* צילומי מטבעות ושטרות מכל העולם, באנגלית

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:רשימות
המטוקריט

**המטוקריט** (בלועזית: **Hematocrit**; בראשי תיבות: **HCT**) הוא מדד לנפח תאי הדם האדומים ביחס לנפח כלל דגימת דם המבוטא באחוזים (נפח כדוריות אדומות כפול מאה לחלק לנפח דגימה). 

בבדיקת המטוקריט, שמים מנת דם קטנה בתוך עמוד זכוכית דק הקרוי קפילרה יחד עם חומר הנוגד את קרישת הדם. את הקפילרה מכניסים לצנטריפוגה. לאחר זמן מה, הדם מתפרק לשלושה מרכיבים עיקריים: כדוריות דם אדומות, כדוריות דם לבנות עם טסיות ופלזמה. בעמודת הזכוכית מתקבל המצג הבא: כדוריות הדם האדומות שוקעות, מעליהן נמצאות טסיות הדם וכדוריות הדם הלבנות, והפלזמה נמצאת בחלק העליון.

הערכת המטוקריט תעשה על ידי מדידת גובה משקע התאים האדומים שבתחתית העמודה כחלק מהגובה הכולל של העמודה (פלזמה + משקע כדוריות). מרכיבי הדם התאיים האחרים, קרי כדוריות לבנות וטסיות - שוקעים גם כן ברובם אך מהווים מרכיב שולי בתאים שבדם ביחס לכדוריות האדומות. רוב מכונות ספירת דם בימינו (קולטרים), מספקות ערך מחושב של ההמטוקריט בהסתמך על ההמוגלובין (ערך המטוקריט הוא בקירוב פי 3 מערך המוגלובין ביחידות גרם לדציליטר) ואינן מבצעות מדידה אמיתית שלו.

כאשר רמת ההמטוקריט אינה תקינה זוהי עדות להימצאותה של מחלה כלשהי או להפרעה.

ההתייחסות לנפח גדול מדי או קטן מדי של תאי הדם האדומים כמוה בדרך כלל כהתייחסות להמוגלובין. 

ערכי נורמה אצל גברים הם בין 42% ל-52%  ובנשים בין 36% ל-48%. ערכים נמוכים יראו במצבי אנמיה וגבוהים במצבים כעישון, פוליציטמיה וכו'. לאחר הלידה נע ההמטוקריט בטווח של 55% - 70%. במצבי יובש יעלה ההמטוקריט כביטוי לירידת נפח התמיסה התוך כלית, במצבי חבלה ודמם ישמר ההמטוקריט בדרך כלל בשלבים הראשונים או אף יעלה במצבי טראומה גופנית בהם קיים דלף נוזל מחוץ לכלי הדם כמו במעיכה.

באופן מסורתי משמש ההמטוקריט כמדד מקובל יותר בילודים ובפגים לצורך קבלת החלטות על מתן תוצרי דם, מתן הורמון אריתרופואטין ומנגד על ביצוע החלפת דם חלקית במצבים של המטוקריט מוגבר מדי מחשש לנזקי צמיגות יתר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בדיקות דם
גטו קולוז'וואר

[מפעל הלבנים "איריס", מיקומו של הגטו (צולם במאי [2007)|ממוזער|250px|שמאל]]
**גטו קולוז'וואר** (**Kolozsvár Ghetto**) הוא אחד הגטאות הפחות ידועים מתקופת השואה. הגטו הוקם בשנת 1944 בעיר קולוז'וואר שבטרנסילבניה (אז בממלכת הונגריה, כיום ברומניה). בגטו רוכזו יהודי מחוז קלוז', ותוך חודש הוא חוסל עם שליחתם להשמדה במחנה ההשמדה אושוויץ.

## היסטוריה
תהליך כינוס היהודים בגטו החל ב־3 במאי 1944, פחות מחודשיים לאחר שהוורמאכט הגרמני הציב בהונגריה ממשלת בובות ב־19 במרץ, והסתיים תוך שבוע. היהודים כונסו במפעל הלבנים "איריס" בחלקה הצפוני של העיר. הגטו הורכב בעיקר מצריפים אשר שימשו לייבוש לבנים ואריחים, ולמעשה לא היו בו כל שירותים עבור כ־18,000 היהודים שרוכזו בו מכל מחוז קלוז'. ריכוז היהודים התבצע על ידי השלטונות המקומיים ורשויות המשטרה בשיתוף פעולה עם יועצי ה־SS. הגטו היה נתון לפיקודו של לאסלו אורבן, מפקד המשטרה של העיר. ניהולו הפנימי הופקד בידי יודנראט. כבגטאות אחרים בהונגריה, יהודים עונו על ידי המשטרה כדי שיגלו היכן החביאו את חפצי הערך שלהם.

הגטו חוסל בשישה משלוחים למחנה ההשמדה אושוויץ. להלן תאריכי מעבר המשלוחים בתחנת הרכבת של קושיצה ומספר היהודים בכל רכבת:
# 25 במאי - 3130
# 29 במאי - 3417
# 31 במאי - 3270
# 2 ביוני - 3100
# 8 ביוני - 1784
# 9 ביוני - 1447

## לקריאה נוספת
*

## קישורים חיצוניים
* 
* גטו קולוז'וואר באתר יד ושם
* מזכרונותיו של אלכסנדר מרטון על חיי היום יום בגטו קולוז'וואר, מתוך ספרו "186 המדרגות", באתר יד ושם
* מזכרונותיו של אלכסנדר מרטון על המעבר לגטו קולוז'וואר, מתוך ספרו "186 המדרגות", באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:שואת יהודי הונגריה
קולוז'וואר
קטגוריה:קלוז'-נאפוקה
ריקוד המוות

ממוזער|250px|ריקוד המוות
**ריקוד המוות** (בצרפתית: **La Danse Macabre**; באיטלקית: **La Danza Macabra**) הוא מוטיב אמנותי המציג אלגוריה לאוניברסליות של המוות, שאינו מבדיל בין בני מעמדות שונים. מוטיב זה בא לידי ביטוי בעשרות יצירות אמנות ובהן ציורים, תחריטים ושירים, והוא ממשיל את המוות לריקוד עם שלדים. מוטיב ריקוד המוות זכה לפופולריות באירופה של שלהי ימי הביניים.

## היסטוריה
מוטיב ריקוד המוות נפוץ באירופה במאה ה-15. היצירה המתועדת המוקדמת ביותר בז'אנר מתוארכת לשנת 1424–1425. תקופה זו באירופה מאופיינת כתקופת התאוששות לאחר מאורעות המאה ה-14, שהמרכזי בהם הוא מגפת המוות השחור שחיסלה כשליש מאוכלוסיית אירופה. יצירות ריקוד המוות המשיכו להיות פופולריות במאה ה-16, והמוטיב זכה לאזכורים על ידי אמנים מפורסמים כמו פיטר ברויגל האב והנס הולביין.

מדימויי השלדים ביצירות אלו התפתחה לימים ההאנשה של מלאך המוות כשלד נושא חרמש, המוכר גם בכינויו "Grim Reaper" ("הקוצר הקודר").

## מאפיינים
היצירות מציגות שלדים (או גופות במצב מתקדם של ריקבון) מרקדים או מנגנים (בדרך כלל בכינור), לרוב כשהם אוחזים בידיהם של בני אדם חיים. השלדים מוצגים כמי שמזמינים אנשים מכל שכבות החברה לרקוד אל מותם, לעיתים מושכים דמות בידה ממיטת חוליה, או מרקידים את החיים מסביב לקבר פעור. מספר דמויות חוזרות ביצירות ריקוד המוות: המלך, האפיפיור, הילד החולה, האיכר או בעל המלאכה, הקבצן והטרובדור. לעיתים, היצירה מכילה דיאלוגים קצרים בין המוות לבין כל אחד מקרבנותיו.

## משמעות סימבולית
המוטיב הוא אלגוריה לאוניברסליות של המוות. בין אם בחייהם היו בעלי שררה, בעלי ממון, עניים מרודים או אנשי דת חסודים, סופם של כל האנשים למות, והמוות מאחד את כולם. האלגוריה מבקשת להזכיר למאמין הנוצרי את שבריריות החיים מול הוודאות של המוות, ואת ההבל שבהנאות ארציות כמו גאווה, מעמד ועושר. שלא כמו יצירות אחרות מסוגת ממנטו מורי, בריקוד המתים קיים מימד גרוטסקי-קומי בולט, שכמו מעודד את הצופה להשלים בחיוך עם מותו שלו, ולהצטרף לבדיחה על חשבונו.

## המוטיב בעת המודרנית
מוטיב ריקוד המוות מוזכר ומהדהד ביצירות מודרניות רבות, לעיתים בפרשנות חדשה. כך למשל, פליקס נוסבאום, צייר יהודי גרמני, צייר את מחול המוות מתוך מחנה השמדה. דוגמה חשובה נוספת היא הפואמה הסימפונית לתזמורת הנקראת "ריקוד המוות", אותה כתב המלחין הצרפתי קאמי סן-סנס בסוף המאה ה-19. בסיפור "מחולת המוות או הנאהבים והנעימים" של עגנון מתפרץ בן הפריץ לחתונת זוג יהודי, רוצח את החתן וחוטף את הכלה. לאחר זמן קצר נערך טקס נישואיהם, אך החתן המת מופיע בטקס, והכלה יוצאת עמו במחול, עד שהיא נופלת מתה גם היא. הסרט "החותם השביעי" של אינגמר ברגמן מסתיים בריקוד של הדמויות עם המוות.

## גלריה

קובץ:Totentanz blockbook q.jpg|המוות בא לקרדינל (1455–1458)
File:2000 imj002 size.jpg|"מחול המוות" (1945) מאת יעקב פינס, חיתוך עץ ותחריט עץ
File:The other side of the medalDSCF9935.JPG|"מחול המוות 1917-1914", מדליה שיצר לודוויג גיס
File:'Triumph des Todes (Die Gerippe spielen zum Tanz)', 1944 by Felix Nussbaum.jpg|מחול המוות, ציור מעשה ידי פליקס נוסבאום


## ראו גם
*ממנטו מורי
*האנשה של המוות
*ואניטאס
*ריקוד השלדים

## קישורים חיצוניים

* ביצוע ליצירה "מחול המוות" מאת קאמי סן-סנס באתר יוטיוב, מנצח: לאופולד סטוקובסקי
* ריקוד המוות: מלאך המוות בנצרות (מאות תמונות בשחור לבן וצבע), בליווי מחול המוות (Danse Macabre Opus 40) של Saint Saens.
* 
* 

קטגוריה:סיפורת אימה
קטגוריה:המוות בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מחול
קטגוריה:אמנות ימי הביניים
פלונטר (משחק)

**פלונטר** (במקור **Twister**) הוא משחק קופסה של חברת המשחקים האמריקאית מילטון ברדלי.
המשחק, שהומצא בארצות הברית בשנת 1966, כולל מספר אביזרים: סדין שבו מספר עיגולים בצבעים אדום, צהוב, כחול וירוק, ולוח עם מחוג שעליו מצוירות ארבע הגפיים ותחת כל אחת מהן ארבעת הצבעים. משתתף שאינו נמצא על הסדין מסובב את המחוג, וכך נבחר אחד מן הצבעים ואחת מן הגפיים, שאותה צריכים המשתתפים (כל אחד בתורו) להניח על עיגול בצבע הנבחר. כאשר משתתף שעל הסדין נופל, הוא יוצא מן המשחק, והמנצח הוא המשתתף שנשאר אחרון. המשחק קרוי על שם הפלונטר שנוצר במהלכו כתוצאה מהסתבכות ידיהם ורגליהם של המשתתפים שעל הסדין זו בזו.
250px|שמאל|ממוזער|משחק פלונטר
המשחק פופולרי במסיבות תיכון וקולג', כדרך לשבור את הקרח ולקרב בין אנשים, היות שהוא מספק תירוץ למגע וקרבה פיזית בין זרים אשר משחקים את המשחק יחד.

## היסטוריה
המשחק נוצר ב-1966 על ידי צ׳ארלס פולי שעבד עבור חברת המשחקים שהתקבל אליה בבעלות ריינולדס גאיר. המשחק פותח כ"משחק מסיבות".

## קישורים חיצוניים

* אתר המשחק הרשמי של חברת האסברו
* המשחק פלונטר באתר קודקוד
* איך משחקים בפלונטר, מתוך אתר יוטיוב **(באנגלית)**

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:משחקי קופסה
פיליפ חוזה פארמר

**פיליפ חוזה פארמר** (באנגלית: **Philip José Farmer**; 26 בינואר 1918 - 25 בפברואר 2009, אינדיאנה) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי.

## קורות חיים
פארמר פרסם את סיפורו הראשון "נאהבים" בשנת 1952, ועליו זכה בפעם הראשונה בפרס הוגו. זכה בפרס פעמיים נוספות על ספרו "Riders of the Purple Wage" (בשנת 1968) ועל ספרו "לך אל גופיך הפזורים" (1972), שהוא הספר הראשון בסדרת עולם הנהר. סדרה ידועה נוספת פרי עטו היא הטרילוגיה "בורא העולמות". ב-2001 היה הסופר ה-19 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.

## מספריו שתורגמו לעברית
* **[[נאהבים]]**
* **[[עולמיום]]**, 1985, יצא בעברית בהוצאת עם עובד, 1988, בתרגומה של מירה הלפרין.
* **לך אל גופיך הפזורים**, יצא בעברית בהוצאת לדורי, בתרגומה של שלומית קדם (בשם "לך אל גופותיך הפזורים"), וכן באודיסיאה, 2002, בתרגומו של אסף כהן
* **ספינת הנהר המופלאה**, 1971, יצא בעברית בהוצאת אודיסיאה, 2002, בתרגומו של אסף כהן.
* **התבנית האפלה**, 1977, יצא בעברית בהוצאת אודיסיאה, 2002, בתרגומו של אורי שגיא.
* **המבוך הקסום**, 1977, יצא עברית בהוצאת אודיסיאה, 2004, בתרגומו של עמית קלינג.
* **בורא העולמות** (עם עובד)
* **שערי הבריאה** (עם עובד)
* **יקום פרטי** (עם עובד)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:טרה הוט (אינדיאנה): אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס הוגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראדלי
קטגוריה:זוכי פרס דיימון נייט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
ג'וקר

שמאל|ממוזער|150px|קלף ג'וקר
**ג'וקר** (אנגלית: Joker) הוא קלף משחק מיוחד שנמצא ברוב חפיסות הקלפים המודרניות או במשחקי מה-ג'ונג. לרוב ישנם שני ג'וקרים בכל חפיסה, כאשר בדרך כלל אחד מהם צבעוני ואחד שחור לבן. בחלק ממשחקי הקלפים, ייחודו של הג'וקר הוא בכך שהוא יכול לייצג כל אחד משאר קלפי החבילה, לפי בחירת השחקן. במשחקים אחרים, מוציאים את הג'וקרים מהחבילה והם אינם משתתפים במשחק.

איורי הג'וקרים מגוונים ומשתנים בהתאם ליצרן החפיסה ובהתאם לתקופה בה יוצרו. לעיתים קרובות מופיע הג'וקר בדמות ליצן החצר. לעיתים מופיעה על הקלף האות S על גבי האות U, דבר שמפורש תכופות באופן שגוי כסימן $ (סימן דולר). הג'וקר מושווה לעיתים תכופות לקלף "השוטה" מתוך קלפי טארוט.

דמות האויב של באטמן – "הג'וקר" מבוססת על פי קלף משחק זה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משחקי קלפים
טנסי (נהר)

שמאל|ממוזער|250px|גשר על נהר טנסי בעיר צ'טנוגה
**נהר טנסי** (באנגלית: **Tennessee River**) הוא אחד מן הערוצים המזינים את נהר אוהיו. אורכו כ-1,046 ק"מ והוא זורם בחלקה הדרום מזרחי של ארצות הברית, בעמק טנסי. אחד משמותיו של הנהר בעבר היה נהר צ'רוקי.

## מסלול הנהר
מקורותיו של הנהר בנחלים היורדים מהרי האפלצ'ים. הנהר עצמו נוצר ממפגש של הנהרות הולסטון והנהר הצרפתי הרחב (French Broad River) בצידה המזרחי של העיר נוקסוויל. מנוקסוויל הנהר זורם דרום-מערבה, דרך מזרח טנסי לעבר צ'טנוגה, שם הוא חוצה את הגבול לאלבמה. הנהר זורם בעיקול גדול בצפונה של אלבמה, שם הוא מהווה את ההגבול הטבעי בין המחוזות לודרדייל וקולברט. לאחר מכן עולה הנהר צפונה על גבול מדינת מיסיסיפי ונכנס שוב לטנסי. מנקודה זו הנהר מהווה למעשה את הגבול הגאוגרפי בין מרכז טנסי למערבה. סמוך למפגש הגבולות בין טנסי, אלבמה ומיסיסיפי יוצאת מן הנהר תעלת טנסי-טומברידג', אשר הפכה את נהר טומברידג' לתעלה המקשרת בין נהר טנסי לנמל מוביל באלבמה, על חוף מפרץ מקסיקו. תעלה זו קיצרה במאות קילומטרים את נתיב השיט מנהר טנסי למפרץ מקסיקו. הקטע האחרון בנהר טנסי הוא בגבולות מדינת קנטקי, הוא נשפך לתוך נהר אוהיו בעיר פדוקה שבקנטקי.

## סכרים
ערוץ נהר הטנסי עבר שינויים גדולים בשמונים השנים האחרונות. בין שנות העשרים לשנות השישים של המאה ה-20 נבנו על הנהר והערוצים המזינים אותו 49 סכרים, רובם בידי רשות עמק טנסי. הסכרים על ערוץ הנהר נועדו להפקת חשמל, לאפשר שיט בטוח במעלה הנהר ולמנוע הצפות בעונות הגשומות. על הנהר תשעה תאי שיט המאפשרים לספינות לעקוף את הסכרים בדרכן. דוברות עד למשקל של 1,500 טון יכולות לשוט במעלה הנהר.

## דגה
נהר הטנסי ידוע בשפע ובמגוון הדגה שבו, בנהר כ-240 סוגי דגים שונים. יחד עם זאת, חלקו התחתון של הנהר, חשוף לסכנת זיהום ורבים ממיני בעלי החיים באזור נמצאים בסכנת הכחדה. לאורך נהר הטנסי קיימת גם אוכלוסיית הצדפות המגוונת ביותר בצפון אמריקה.

## קישורים חיצוניים

* סקר נהר טנסי של השירות הגאולוגי האמריקאי
* תיאור נתיב נהר טנסי במדינת אלבמה
* 

קטגוריה:אלבמה: גאוגרפיה
קטגוריה:קנטקי: גאוגרפיה
קטגוריה:מיסיסיפי: גאוגרפיה
קטגוריה:טנסי: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
קטגוריה:נהרות גבול בין-מדינתיים בארצות הברית
מצד מחמל

**מצד מחמל** נמצא על שפת המצוק הצפוני של מכתש רמון, בקצהו העליון של "מעלה מחמל", והוא חלק מ-"דרך הבשמים" העוברת בין פטרה לעבדת.
## גאוגרפיה
מעלה מחמל הוא הקטע התלול, שבו מתגברת דרך הבשמים על המכשול הטבעי העיקרי בדרכה, המצוק הצפוני של מכתש-רמון. המעלה הוא שביל צר, שאורכו כ-200 מטר, העולה למצד מחמל, שבראש המצוק. מעלה זה הוא הקשה בקטעי דרך הבשמים ורוחבו הממוצע הוא מטר אחד, הוא מחייב הליכה בשורה עורפית הן של אנשים והן של בהמות משא. ייתכן שהעבודה היסודית של סיקול השביל והתאמתו לתנועת שיירות שוטפת נעשתה בידי הרומאים, ששיפרו את התוואי הנבטי הקדום.

## חקר האתר
האתר נסקר לראשונה בשנת 1937 על ידי ג'ורג קירק, אשר היה גם הראשון שסקר את מעלה מחמל. בשנת 1960 נסקר האתר על ידי בנו רותנברג ומרדכי גיחון. בשנת 1965 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, במסגרת סקר דרך הבשמים בין שער רמון לעבדת. בחודש דצמבר 1982 נערכה באתר חפירת הצלה, בניהולו של כהן.

בחודש מאי 2004 נערכה באתר חפירת שימור נוספת מטעם רשות העתיקות. בחפירה זו נוקו הקירות המערבי והצפוני החיצוניים של המצד וכן נבדק מבנה נוסף באתר שנפגע על ידי שודדי עתיקות. נחפרו גם מבנים נוספים מצפון וממערב למצד.

## ממצאים
במקום התגלה מבנה שכלל בעבר שתי קומות, בגודל של 7 מטר על 6.5 מטר ובו שני חדרים. במבנה הובחנו שתי רצפות: הקדומה מתוארכת על סמך הקרמיקה למאה הראשונה לספירה, והמאוחרת מתוארכת על סמך קרמיקה נבטית מאוחרת ושני מטבעות של הקיסר גליאנוס למאה השלישית לספירה.

כ-500 מטר מצפון למצד נמצאת בריכת מים בנויה, בגודל של 8 מטר על 4.8 מטר, שקיבולתה עלתה כנראה על 150 מ"ק. היא הייתה מקורה על ידי תקרת אבן שנתמכה בקשתות, ונתמלאה באמצעות תעלת מי-נגר, היורדת אליה מצפון-מזרח.

## קישורים חיצוניים
* אודות דרך הבשמים מאת רשות הגנים הלאומיים  

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים נבטיים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:שביל ישראל
אקסקליבר

[שמאל|ממוזער|150px|סר בדיוור משליך את החרב אקסקליבר אל תוך המים. ציור של [אוברי בירדסלי, 1894]]
**אקסקליבר** (גם **קליבורן** או **קלדבולך**; באנגלית עתיקה: **Excalibur**, "חותך פלדה"; בוולשית: **Caledfwlch**) היא החרב האגדית של המלך ארתור. היא מוזכרת פעמים רבות בהקשר של העצמאות של בריטניה הגדולה.

## בסיפורי המלך ארתור
שמאל|ממוזער|px250|גבירת האגם מספרת לארתור על אקסקליבר. ציור של אוברי בירדסלי
ישנן גרסאות על פיהן אקסקליבר היא **החרב באבן**, המופיעה בסיפורים מימי הביניים (מה שמוכיח את יחוסו של המלך ארתור); באגדות המלך ארתור, סופר שהחרב אקסקליבר ניתנה במתנה לאותר פנדרגון, אולם הוא איבד אותה ועל פי גרסאות אחרות איבד את היכולת להנות מסגולותיה כשחמד את איגריין, אשתו של אציל אחר, ובעת מותו במהלך קרב נעץ אותה באבן, כשנקבע שרק השליט הראוי למשול בבריטניה באמת, יוכל לשלוף אותה מהאבן. לאחר שנים הצליח בנו, ארתור, לשלוף את החרב מהאבן וכך הפך למלכה של בריטניה.

על פי "מות ארתור" מאת תומאס מלורי, קיבל ארתור את החרב מגבירת האגם שבאי הקסום אבלון. גבירת האגם סיפרה לארתור שהחרב חושלה עבורו, ובבוא הזמן היא תדרוש ממנו משאלה תמורתה. מרלין אמר לארתור שכל עוד החרב תהיה איתו, הוא לא ידמם גם אם ייפצע - וכך אכן היה. לאחר קרב קמלן ציווה ארתור על נושא כליו, בדיוור, להשליך את החרב לאגם. יד הושטה מן המים ותפסה את החרב, וארתור שט באגם אל אבלון, שם מת.

## מקבילות בספרות ובתרבות
* בסרט הקולנוע האפי-פנטסטי "אקסקליבר", החרב אקסקליבר היא חרב קסומה שחושלה בידי הדרקון ומשמשת כחרב בסלע. אקסקליבר היא בעלת יכולת לשבור כל כלי נשק ולחדור כל שריון, כולל את שריון הלוחות המכושף שהעניקה מורגן לה פיי לבנה מורדרד. בסיום הסרט משליך סר פרסיבל את החרב לאגם שם היא נלקחת על ידי הגבירה של האגם.
* בסדרת הספרים "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" מופיעות חרבות כוח, בהן אקסקליבר חרב הקרח.
* בסדרת הטלוויזיה "מרלין" אקסקליבר היא חרב, שחושלה על ידי הדרקון האגדי קילגארה, וניתנה למלך ארתור על ידי מרלין הקוסם הצעיר, כיוון שהחרב הייתה רבת עוצמה מרלין היה צריך להחביא אותה במקום שאף אחד לא יוכל למצוא, לכן נעץ אותה באבן בעזרת קסם.
* על שם החרב קרוי מלון אקסקליבר בלאס ווגאס.

בספר "ערפילי אבלון" מוזכר שהחרב עשויה מברזל מטאוריטי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אגדות המלך ארתור
קטגוריה:חרבות בדיוניות