לברכט מיגה

**לֶבֶּרֶכְט מִיגֶה** (בגרמנית: **Leberecht Migge**; 20 במרץ 1881 דנציג – 30 במאי 1935 פלנסבורג) היה אדריכל נוף וסופר גרמני. הוא נמנה עם אדריכלי הגנים המשפיעים ביותר בראשית המאה העשרים במרחב דובר הגרמנית, ופעל בקשת רחבה של תחומים — מתכנון שכונות מגורים רחבות־היקף, דרך פארקים ציבוריים ועד גני וילות פרטיות. רעיון היסוד בעבודתו של מיגֶה — "גן לכל אחד" — ביטא את האמונה שלו כי לכל אדם יש זכות להשתמש במרחב ירוק סביב ביתו, וששהייה ועבודה בגינה לא רק מועילים לבריאות אלא גם מביאים לידי ביטוי את הטוב שבאדם.
## קורות חייו
לברכט מיגה גדל כשמיני מבין שנים עשר ילדים במשפחת סוחרים מדנציג. לאחר חניכה בגננות שהחלה בשנת 1898 וניסיון מעשי ראשוני בהמבורג, הוא שימש שם משנת 1904 כמנהל אומנותי באחת מחברות הגינון הגדולות הראשונות בגרמניה, יעקב אוכס . הוא התפתח במהירות מגנן בעל אוריינטציה טכנית למעצב נוף, ותכנן את הפארק אותו הגדיר "פארק המשחקים הגרמני הראשון" - ואכולדרפארק.

בשנת 1910 יצא מיגה למסע לימודים באנגליה. הוא הצטרף לורקבונד (*Deutscher Werkbund*) בשנת 1912 ומשנת 1913 פעל כאומן עצמאי בהמבורג-בלנקנזה. מיגה פיתח תיאוריה משלו לגבי תפקידה ותפקודה של אדריכלות הנוף. את רעיונותיו פרסם בספרים כגון *"תרבות הגן של המאה העשרים"* (1913) ו-*"כל אדם מפרנס את עצמו"* (1918). בכתבים אלה הציג את תפיסותיו בדבר תפקידיו החברתיים של המרחב הירוק העירוני, ופיתח את רעיון עיר הגנים, שמקורו באנגליה, למודל משלו. לשיטתו, ניתן היה לפתח את הערים ל“ישויות אוטונומיות”, מבלי לנצל את הנוף הסובב ולדלדל את משאביו.

משנת 1920 ואילך, התגורר מיגה במושבת האומנים וורפסוודה, שם ביקש לממש את רעיונותיו, תחילה בפרויקט "זוננהוף"  ובהמשך באמצעות עבודתו עבור התאחדות המתיישבים של אנהלט (*Anhaltischer Siedlerverband*) בהנהגתו של ליאופולד פישר . מאפיין אופייני של גני הירק של מיגה הוא שכל הגנים בתוך יישוב עוקבים אחר אותו דפוס ונבדלים על ידי דגשים קצביים כמו שתילת עצי פרי. בהתאם לשאיפתו הרפורמטורית-חברתית צוידו הגנים בסבכות (אספאליירים), בשירותים אקולוגיים ובבקתות גן.

בוורפסוודה נתקלה תפיסתו של מיגֶה גם בביקורת. מקס קרל שוורץ שעבר גם הוא לוורפסוודה כדי לעבוד עם מיגה, התרחק ופנה לדרך עצמאית. המתיישב הוותיק יותר, קרל אמיל אופהוף, מתח ביקורת על כך שמיגֶה רואה באיכות הקרקע גורם שניתן להזניחו — ואף על פי כן סבור שאפשר לנצל אותה ניצול אינטנסיבי. כנגד זאת כתב מיגֶה:"ניתן להביא כל קרקע, בגבולות מסוימים, לכדי תפוקה מרבית; ובמקרה הצורך, פשוט מחליפים אותה כליל.“

(*Jedermann Selbstversorger*, עמ' 9 ואילך)בדברים אלה ניכרת אמונתו של מיגֶה בעליונות התכנון והטכניקה על תנאי הטבע הנתונים — עמדה האופיינית לרוח הרפורמטורית והאופטימיזם הטכנולוגי של ראשית המאה העשרים.

מיגה, כמו גם אומנים אחרים בוורפסוודה דוגמת ברנהרד הוטגר והיינריך פוגלר, דגלו במודל הרפורמטורי־חברתי של "קומונת עבודה". במסגרת פרויקט זה נוסתה זיקה הדוקה בין גננות, חקלאות וסדנאות נלוות, מתוך מטרה לאחד עבודת־כפיים ועבודת־רוח בתוך תחום האומנות. לשם כך חכר מיגֶה את חוות ה"מורְהוֹף" בוורפסוודה מן הפסל ברנהרד הוטגר, ושילם בעבורו בתוצרת החקלאית של החווה.

בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, תכנן מיגה חללים חיצוניים רבים כחלק מהתנועה האדריכלית "הבנייה החדשה"  שצמחה בתקופת רפובליקת ויימאר. במהלך תקופה זו הוא שיתף פעולה עם אדריכלים כמו ברונו טאוט, ארנסט מאי  ומרטין וגנר , ופעל בין השאר בצלה, וברבעים נויקלן וצלנדורף שבברלין.

לאחר שבמשך שנים ארוכות גילה אהדה לקומוניזם, התלהב מיגה בשנת 1932 מן הנאציונל-סוציאליזם. דבר זה בודד אותו מחבריו ושותפיו הוותיקים מחוג האדריכלים אליו השתייך, "הבנייה החדשה". עם זאת, בעיני נציגי עיצוב הגנים הנאצי הוא נותר חשוד כאיש שמאל וכקומוניסט לשעבר. גם ניסיונותיו של מיגה להתחבב על ידי האידאולוגיה הנאצית בכתביו המאוחרים לא נשאו פרי.

מיגה נפטר ממחלת כליות בשנת 1935, ונקבר בוורפסוודה. רחובות בוילהלמסהאבן ובפרנקפורט קרויים על שמו.

## קישורים חיצוניים

* רשימת עבודות של לברכט מיגה

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1935
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:גרמנים
קטגוריה:אדריכלי נוף גרמנים