open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סיד

[ממוזער|450px|שמאל|[כבשן סיד טורקי-עות'מאני במודיעין]]
**סִיד** (באנגלית: **calcium oxide**; בכתיב כימי: **CaO**) הוא תרכובת המכילה סידן (Ca) וחמצן (O). סימנו הכימי הוא CaO ומסתו המולקולרית היא 56.0774 amu. צבעו לבן. הסיד מותך בטמפרטורה 2,572 °C ומורתח ב-2,850 מעלות °C. בטמפרטורת החדר הסיד הוא גבישי, מְאַכֵּל ואלקלי.

הסיד הופרד לראשונה מתערובת בשנת 1808, על ידי אלקטרוליזה של סידן וכספית חמצנית.

## ייצור
הסיד מופק על ידי שרפה של אבן גיר תוך פליטת פחמן דו-חמצני CaCO_3 -> CaO + CO_2 האבקה מופקת מטחינת תוצרי השרפה הנקראים "רגבים". אבקת הסיד מכונה גם בשם "סיד חי".

## סיד אווירי
במגע של אבקת סיד עם מים תתרחש תגובה אקסותרמית, המפיקה חום גבוה, ונוצר סידן הידרוקסידי - משחה רכה המכונה מימת הסידן או **סיד כבוי ** 2(Ca(OH.

\ce{CaO + H2O -> Ca(OH)_2} \qquad \Delta H=-63.7\mathrm{kJ/mol}

במגע עם האטמוספירה מתחברת מימת הסידן עם פחמן דו-חמצני ולמעשה חוזרת להרכב המקורי של אבן הגיר CaCO3.

התגובה הכימית של הסיד עם המים היא מקור סכנת הכוויות של רקמה חיה עם הסיד.

זו הסיבה שהסיד מכונה "חומר מליטה אווירי" או "סיד אווירי", כיוון שהוא מתקשה במגע עם האוויר.

### מלט הסיד
מלט הסיד הוא תערובת הסיד הכבוי ואגרגטים, בייחוד אגרגטים דקים כגון חול ים או חול מחצבה. מלט הסיד הוא אחד מחומרי המליטה הראשונים בהם בוצעו עבודות בנייה בתרבות האנושית ונעשה בו שימוש כבר בעת העתיקה.

החיסרון העיקרי שלו מול חומרי מליטה מודרניים כגון צמנט פורטלנד הוא בזמן התקשותו הממושך. ההתחזקות הממושכת של מלט הסיד נובעת מהעובדה שלהתחזקות הסיד דרוש מגע עם האוויר וכאשר מלט הסיד מבוצע בשכבה עבה, הרי החלקים החיצוניים של העיסה נאטמים ומונעים מעבר אוויר אל החלקים הפנימיים.

## שימושים
* השימוש הידוע הראשון לסיד הוא אטימת בורות מים. מכאן גם נובעת האימרה שמקורה במסכת אבות, "בור סוּד [=מסויד] שאינו מאבד טיפה".
* בימי קדם עשו שימוש קוסמטי בסיד. בתלמוד הבבלי (מסכת שבת, פ:) מסופר על רב ביבי שסך את ביתו בסיד כדי ליפותה, ועל תגובתו של רב נחמן שביתו שלו נאה מספיק ואינה צריכה טיפול שכזה.
* לסיד חי (Quicklime) מיוחס שימוש במתכון הסודי להכנת האש היוונית ככל הנראה ליצירת ההתלקחות הראשונית באמצעות חשיפתו למים, המעלה את הטמפרטורה שלו מעל 150 מעלות צלזיוס.
* בתקופה העות'מאנית הוקמו כבשני סיד בארץ ישראל לשרפה של אבני גיר במשך כמה ימים לצורך ייצור סיד לציפוי קירות.
* שימוש נוסף כנשק תועד כאשר אחד ממצביאיו של המלך הנרי השלישי פיזר סיד חי על צי צרפתי פולש ועיוור את המתקיפים.
* כיום השימוש העיקרי של הסיד הוא שימוש של בנייה וצביעה. עקב צבעו הלבן של הסיד הוא משמש כצבע לבן שכיח בעולם הבניה.
* הסיד משמש גם כחומר גלם למלט וטיח.
* לסיד שימושים רבים בתעשיות כימיות.
* סיד משמש לתאורה על ידי פנסי סיד.
*הבסיס ליצירת אור דרומנד, המכונה אור סיד.

## ראו גם
*כבשן סיד

## לקריאה נוספת
* **חומרי מליטה**- י. סורוקה הוצאת "מכלול"

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:תחמוצות
קטגוריה:סידן: תרכובות
קטגוריה:אבקות
בניין פארק רו

**בניין פארק רו** (באנגלית: **Park Row Building**) הוא גורד שחקים מוקדם הממוקם ברחוב  15, ברובע הפיננסי שבמנהטן בעיר ניו יורק. הבניין מתנשא לגובה של 119 מטרים והוא בעל 29 . הוא תוכנן על ידי האדריכל , מחלוצי תכנון גורדי שחקים עם שלד פלדה, וחברת המהנדסים של נתנאל רוברטס.

## היסטוריה
[ממוזער|ימין|150px|הבניין כפי שפורסם בכתב העת [סיינטיפיק אמריקן ב-24 בדצמבר 1898]]
[ממוזער|ימין|150px|בניין פארק רו כפי שצולם בשנת [1912]]
הבניין הוא אחד מראשוני גורדי השחקים בעיר ניו יורק. בנייתו הושלמה בשנת 1899, לאחר שנתיים ותשעה חודשים מתחילת בנייתו, והוא נבנה במקום שכונה בעבר "שדרת העיתונות", רחוב בו היו מרוכזים בתי תעשיית העיתונות בעיר ניו יורק במשך 80 שנה. החברה שבנתה אותו הייתה Park Row Construction Company.

הבניין, שמתנשא לגובה 119 מטרים, היה בניין המשרדים הגבוה בעולם בין השנים 1899–1908, עד השלמת בנייתו של בניין סינגר. בשנת 1901, הוכרז פרויקט בניה בגובה 139 מטרים של חברת Aetna, Inc. שהיה אמור לקום בצומת רחוב ברודוויי ורחוב 33 ולקחת את תואר בניין המשרדים הגבוה בעולם מבניין פארק רו. אולם, בניין זה מעולם לא קם.

בבניין 29 קומות. 26 הן קומות המתפרשות על כל שטח הבניין ואילו שלוש הקומות האחרונות נמצאות בכיפה שבראשו. הוא בעל חזית באורך 31 מטרים לרחוב פארק רו, 23 מטרים לרחוב אן ו-15 מטרים לרחוב Theater Alley. שטחה של קומת הכניסה בבניין הוא כ-1,400 מ"ר. הבניין עשוי מכ-8,000 טונות פלדה וכ-12,000 טונות מחומרים אחרים, בעיקר לבנים וטרקוטה. העלות הכוללת של הבניין הייתה 2.4 מיליון דולרים (במונחים כלכליים של אותה תקופה).

בבניין קיימים 950 חדרי משרדים וההערכה גורסת כי עם סיום בנייתו עבדו בו כ-4,000 איש. כיום, לפי הערכות, עוברים בבניין 25,000 איש בכל יום עבודה. באמצע שנת 1899, היה הבניין בבעלות הבנקאי ונותן החסות לרכבת התחתית, , תחת השם Park Row Realty Company. המטה הראשי של הרכבת התחתית בעיר שכן במבנה באותה תקופה. כמו כן המשרד הראשון של Associated Press.

ב-3 במאי 1920, ספק הושלך ספק קפץ , אנרכיסט איטלקי, מהחלון של הקומה ה-14 בבניין בשעה 4:20 לפנות בוקר. הוא הוחזק יחד עם רוברטו איליה על ידי משרד המשפטים בקשר לסדרת הפיצוצים שהתרחשו בניו יורק, בוסטון, וושינגטון, פילדלפיה, פטרסון, קליבלנד ופיטסבורג.

[ממוזער|מרכז|760px|קו הרקיע של [מנהטן כפי שצולם בשנת 1902]]

## ראו גם
* גורדי שחקים בניו יורק

## קישורים חיצוניים

* 
* פארק רו 15 באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)
* בניין פארק רו באתר Skyscraper.org
* בניין פארק רו באתר SkyscraperPage
* בניין פארק רו באתר Structurae
* 

## הערות שוליים

פארק רו
קטגוריה:מנהטן תחתית
מבצר פטרופבלובסקיה

[ממוזער|שמאל|המבצר, [2012|250 px]]
**המבצר הפטרופאבלי** או **מבצר פֶּטְרוֹפַּבְלוֹבְסקיה** (ברוסית: **Петропавловская крепость** - "מבצר פיוטר ופאבל") הוא המבצר המקורי של העיר סנקט פטרבורג ברוסיה ונמצא ברובע פטרוגרד בעיר. תוכנן על ידי דומניקו טרזיני ונבנה בשנת 1703.

המבצר מעולם לא תפקד כמעוז להגנת העיר בפעילות צבאית. לעומת זאת כבר בשנת 1718 הוא שימש כלא לעצירים פוליטיים, ובהדרגה הפך לכלא פוליטי ראשי של האימפריה. הדמות היהודית המוכרת ביותר שנכלאה במקום הוא מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי, שנכלא עקב הלשנה כי הוא עוזר ליהודי ארץ ישראל ובכך לטורקיה - האויבת המרה של רוסיה - ששלטה בארץ. במקום הוצבה גם בובה בדמותו יחד עם בובות של האסירים המוכרים ביותר שנכלאו במבצר.

המבצר כולל מספר מבנים, ביניהם קתדרלת פטר ופול, ששם נקברו כל הצארים הרוסיים מפטר הגדול עד אלכסנדר השלישי. בנוסף, שאריותיהם של הצאר ניקולאי השני ומשפחתו נקברו שם לאחר שנמצאו. מבנים אחרים הם מטבעה, מצודת טרובטסקוי, אולם תת-קרקעי ומוזיאון להיסטוריה של סנקט פטרבורג.

ביוני 2011 נחנך משמר כבוד במבצר הפטרופאבלי, שיבצע חילופי משמרות קבועים, בדומה לחילופי המשמרות שמשמר הקרמלין מבצע במתחם הקרמלין במוסקבה. משמר הכבוד החדש, הוחזר למבצר, לראשונה מאז פירוק האימפריה הרוסית ב-1917.

## קתדרלת פטרופבלובסקיה

**קתדרלת פטר ופול** או **קתדרלת פֶּטְרוֹפַּבְלוֹבְסקיה** (ברוסית: **Петропавловский собор**) היא קתדרלה פרבוסלאבית הממקומת בתוך המבצר. זוהי נקודת הציון העתיקה ביותר בסנט פטרסבורג, שנבנתה בין 1712–1733 ב"אי הארנבים" לאורך נהר הנייבה. הקתדרלה נבנתה במקור על ידי פיוטר הגדול ועוצבה על ידי דומניקו טרזיני. צריח הקתדרלה הוא צריח הכנסייה הרוסית הפרבוסלאבית הגבוה ביותר. מאז שמגדל הפעמונים לא בנפרד אלא חלק מהקתדרלה עצמה, נחשבת הכנסייה לגבוהה ביותר מבין הפרבוסלאביות בעולם. זה גם המבנה הגבוה בעיר עד היום (נכון למאי 2012).

## ראו גם
* רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד שהיה אסיר במבצר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: מבצרים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: מבנים
קטגוריה:רוסיה: בתי סוהר
קטגוריה:רוסיה: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: מוזיאונים
מבצר פטרופבלובסקיה
ממלכת הקסם (תמה)

[200px|שמאל|ממוזער|[טירת היפהפייה הנרדמת מקושטת לרגל חגיגות ה-50 להקמת הפארק]]
**ממלכת הקסם** (באנגלית: **Magic Kingdom**) הוא תמה (נושא מרכזי) של פארק שעשועים אשר תוכנן על ידי חברת וולט דיסני ומצוי במספר פארקי שעשועים של החברה המצויים ברחבי העולם.

חמישה פארקי שעשועים של החברה מבוססים על סגנון זה:
* דיסנילנד שבקליפורניה
* ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה
* דיסנילנד שבטוקיו
* דיסנילנד שבפריז
* דיסנילנד שבהונג קונג

## מאפיינים
כל "ממלכת קסם" מאופיינת בחמישה "אזורים" או "ארצות":
* הרחוב הראשי של ארצות הברית;
* ארץ ההרפתקאות;
* ארץ המערב הפרוע;
* ארץ הפנטזיה;
* וארץ המחר.

שמות הארצות משתנות מפארק אחד למשנהו, אולם המבנה האופי של הארצות נשאר קבוע.
בכל ממלכת קסם יש טירה השייכת לכאורה לסיפור אגדה – טירת היפהפייה הנרדמת בדיסנילנד קליפורניה, דיסנילנד פריז ודיסנילנד הונג קונג, וטירת סינדרלה בממלכת הקסם ודיסנילנד טוקיו.
כל פארק מוקף על ידי רכבת המונעת על ידי קיטור והמקיפה את הפארק. מאפיין זה מקורו בדרישה המקורית של וולט דיסני למתכנני דיסנילנד: "אני רוצה שהפארק לא יראה כמו שום דבר אחר שקיים עלי אדמות – ושרכבת תקיף אותו".

### חריגים
* בדיסנילנד הונג קונג לא קיימת ארץ המערב הפרוע – הסיבה לכך הייתה עמדת המתכננים שארץ זו לא תעניין מבקרים מסין, אולם ייתכן שבשל לחץ ציבורי תתווסף הארץ בשלב מאוחר יותר.
* בדיסנילנד שבטוקיו, רכבת הפארק אינה מקיפה את הפארק ועוצרת בארצות השונות בו ויש בה רק תחנה אחת – וזאת בשל החוק היפני הקובע שכל מסילת ברזל המשמשת לתחבורה ביפן צריכה להיות בבעלות המדינה.

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
נחליאלי

[ממוזער|[נחליאלי צהוב]]
**נחליאלי** (שם מדעי: *Motacilla*) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הנחליאליים. הנחליאלי הוא ציפור שיר דקת-גו ודקת מקור. נוצות זנבו נעות ללא הרף. גודלו כגודלו של דרור, אך זנבו ורגליו ארוכים יותר משל הדרור. הנחליאלי מתעופף בקלילות. פירוש שמו המדעי הוא "זנב-נוע", ואכן, הנחליאלי מנענע בזנבו הארוך תוך כדי הליכתו. השם העברי נחליאלי ניתן על ידי מנדלי מוכר ספרים, בספרו "תולדות הטבע" משנת 1886, זאת מכיוון שהוא מקנן על גדות נחלים.

הנחליאלי מקנן בקינים הבנויים על הקרקע. אלו עשויים מחומר צמחי ומרופדים בשיער ובנוצות. נקבת הנחליאלי מטילה כארבע עד שבע ביצים אפרפרות בכל הטלה. הדגירה נמשכת כשבועיים. כעבור שבועיים נוספים הנקבה מאכילה את גוזליה עד שהם עפים מן הקן והופכים עצמאיים.

## מיני הסוג
בסוג נחליאלי יש 13 מינים הנפוצים באסיה, באירופה ובאפריקה.

בישראל נפוצים ארבעה מיני נחליאלי:
* נחליאלי לבן (*Motacilla alba*) – המין המוכר ביותר. צבע הזכר במין זה אפור שחור לבן, עם סינר שחור באזור החזה. אורך גוף הנחליאלי הוא כ-20 סנטימטר ואורך זנבו כ-10 ס"מ; משקלו 20–25 גרם. פרטים מעטים מקננים בישראל בעמק החולה ובבקעת הירדן. הפרטים החורפים מרבים להימצא בערים ונחים על עצים ללינה משותפת.
* נחליאלי צהוב (*Motacilla flava*) – חורף בארץ ישראל, ופרטים אחדים מקננים בעמקי הצפון.
* נחליאלי זנבתן (*Motacilla cinerea*) – חולף וחורף בישראל. אורך זנבו הוא כמחצית מאורך גופו. הזכר אפור צהוב כחלחל והנקבה בעלת צבעים דהויים יותר.
* נחליאלי לימוני (*Motacilla citreola*) – חולף בישראל ונדיר שהוא חורף במקום, אם כי ייתכן שהוא מקנן. ירוק צהוב והוא שוכן ליד מקורות מים.

מינים נוספים בסוג, שאינם נפוצים בישראל:
* נחליאלי צהוב-מזרחי (*Motacilla tschutschensis*)
* נחליאלי הכף (*Motacilla capensis*)
* נחליאלי מדגסקרי (*Motacilla flaviventris*)
* נחליאלי ארוך-זנב (*Motacilla clara*)
* נחליאלי עקוד (*Motacilla aguimp*)
* נחליאלי המקונג (*Motacilla samveasnae*)
* נחליאלי יפני (*Motacilla grandis*)
* נחליאלי לבן גבה (*Motacilla madaraspatensis*)
* נחליאלי בוקאגי (*Motacilla bocagii*)

## גלריה

Motacilla maderaspatensis -Pashan Lake, Pune, Maharashtra, India-8.jpg|נחליאלי לבן גבה
African pied wagtail (Motacilla aguimp vidua).jpg|נחליאלי עקוד
Motacilla grandis -Japan-8.jpg|נחליאלי יפני
Wiesenschafstelze auf Zaunpfahl.JPG|נחליאלי צהוב


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:נחליאליים
קאריסמה קאפור

**קאריסמה קאפור** (הינדית: **करिश्मा कपूर**, נולדה ב-25 ביוני 1974) היא שחקנית הודית.
## חייה
קאפור נולדה במומביי שבהודו, בת למשפחת קאפור. היא בתם של השחקנים בביטה (Babita) ורנדהיר קאפור, אחותה של קארינה קאפור ונכדתו של ראג' קאפור.

קאפור החלה את הקריירה שלה בשנת 1991. בתחילת דרכה טענו מבקרי הטלוויזיה שהיא הפכה לשחקנית רק בזכות היותה נכדתו של ראג' קאפור, אך מאוחר יותר הוכיחה קאפור את כשרונה וזכתה להצלחה בשל עבודתה. היא אף זכתה לפרסים על משחקה בסרטים כמו "דיל טו פאגאל היי" עם שאהרוח' ח'אן, בקטגוריית שחקנית משנה. בשנת 2000 זכתה במקום הראשון בתחרות האגודה הלאומית של הודו כשחקנית השנה.

מבין סרטיה אפשר למנות את: "מרוץ בין אחים" עם סלמאן ח'אן, "קשר משפחתי" עם אקשאיי קומאר ועוד.

בשנת 2024 שיחקה בסרט המותחן של נטפליקס, "מזל טוב, רצח" (אנ') בבימויו של הומי אדג'אניה (אנ').

## חייה האישיים
ימין|ממוזער|250px|קאפור ובעלה
לקאפור היה קשר עם השחקן אבישק באצ'אן אך קשר זה הסתיים בשנת 2002 ומאוחר יותר היא נישאה לסאנג'י קאפור ובשנת 2005 נולדה בתם הראשונה. בשנת 2014 הזוג התגרש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הודיות
קאריסמה
קטגוריה:זוכי פרס פילמפייר
קטגוריה:הודיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1974
בניין עיריית מילווקי

שמאל|250px
**בניין עיריית מילווקי** נמצא במילווקי שבמדינת ויסקונסין בארצות הברית. הבניין נבנה בשנת 1895 ובו 15 קומות, מגדל הפעמונים בראשו מגיע לגובה של 108 מטר. במשך ארבע שנים היה הבניין הגבוה בעולם שניתן לגור בו, והמבנה השני בגובהו בארצות הברית אחרי אנדרטת וושינגטון. עד שנת 1988 שימשו שלושת הצדדים הקדמיים של המגדל שלט אותיות  מוארות, תוך שימוש בשלוש שורות של אותיות עם הודעות שונות כדי לקבל את פני המבקרים, הכנסים והאירועים, יחד עם הצגת הודעות המתוזמנות לחג או להישג; הכיתוב "ברוכים הבאים מבקרי מילווקי" הופיע בפתיח של הסדרה **[[לוורן ושירלי]]** שהתרחשה בעיר עד העונה החמישית.

המבנה תוכנן על ידי הארכיטקט הנרי קוך  בסגנון המנסה להחיות את אדריכלות הרנסאנס הגרמני.

## גלריה

קובץ: Milwaukee City Hall.jpg
קובץ:Milwaukee City Council chamber seal of Wisconsin.jpg
קובץ:Milwaukee City Council chamber.jpg
קובץ:Milwaukee City Hall arch entrance.jpg



## קישורים חיצוניים

מילווקי
קטגוריה:מילווקי
אוסקר גומר סוואן

**אוסקר גומר סוואן** (בשוודית: **Oscar Gomer Swahn**; 20 באוקטובר 1847 – 1 במאי 1927) היה צייד שוודי שהתחרה בקליעה בשלוש אולימפיאדות וזכה במדליות.

## ביוגרפיה
באולימפיאדת לונדון סוואן זכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד אחת. הוא היה בן 60 באותה שנה, וצעיר בשנה אחת מג'ושוע מילנר, מדליסט הזהב המבוגר ביותר באותו זמן.

באולימפיאדת סטוקהולם, שנערכה בארצו, זכה במדליית זהב אחת ובמדליית ארד אחת. 

בגיל 64 הוא הפך למדליסט הזהב המבוגר ביותר אי פעם.

עקב מלחמת העולם הראשונה, התבטלה אולימפיאדת ברלין, שהייתה אמורה להתקיים בשנת 1916. בגיל 72 היה סוואן המתחרה המבוגר ביותר באולימפיאדת אנטוורפן. הוא זכה במדליית כסף, והפך למדליסט האולימפי המבוגר ביותר אי פעם.

סוואן היה חולה במהלך אולימפיאדת פריז, ולכן לא השתתף בה.

בשלוש האולימפיאדות בהן השתתף, היה מלווה בבנו, אלפרד סוואן, אשר זכה בשתי מדליות זהב, מדליית כסף אחת, ומדליית ארד אחת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:קלעים שוודים
קטגוריה:ילידי 1847
קטגוריה:נפטרים ב-1927
שולי גילארדי

**שולי גילארדי** (נולד ב-24 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולזכותו חמש הופעות במדי נבחרת ישראל.

## קריירה

גילארדי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1982. כחייל הושאל למכבי רמת חן בליגה ג', ולאחר מכן חזר להפועל רמת גן ובשנת 1989 העפיל עמה לליגה הבכירה.

בעונה בה עלתה הפועל רמת גן לליגה הלאומית זומן גילארדי לנבחרת ישראל ואף שיחק במדיה 5 פעמים. ב- 4 בינואר 1989 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד. את הופעתו האחרונה בנבחרת רשם ב-22 במאי 1990, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה.

בשנת 1990, לאחר שירדה הפועל רמת גן לליגה השנייה, עזב גילארדי את המועדון ועבר להפועל תל אביב, שעלתה בחזרה לליגה הבכירה. לאחר שנה אחת החל לנדוד בין מספר קבוצות, ושיחק במכבי יבנה, בני יהודה תל אביב ומכבי הרצליה. בשנת 1999 נפצע גילארדי בכתפו, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל.

לאחר פרישתו שימש כמאמן שוערים בהפועל נצרת עילית, ובשנת 2005 מונה בנוסף לשמש גם כמנהל הקבוצה. בשנת 2007 מונה למנכ"ל הקבוצה.

בשנת 2010 החל גילארדי לשמש כמאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וכמאמן השוערים של נבחרות ישראל הצעירות. היום גילארדי ראש מערך השוערים באקדמיה של ההתאחדות לכדורגל ואחד מרכזי ההדרכה של מאמני השוערים בארץ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:גבעתיים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני מכבי השקמה רמת חן
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:מאמני שוערים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
בניין חברת הביטוח מנהטן לייף

**בניין חברת הביטוח מנהטן לייף** (באנגלית: **Manhattan Life Insurance Building**) היה גורד שחקים מוקדם ששכן ברחוב ברודוויי 64–70, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה של 106 מטרים והיה בעל 18 קומות. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים קימבל ותומפסון, והיה הבניין הראשון בעיר שעבר בגובהו את 100 המטרים.

בנייתו החלה בשנת 1893 והסתיימה בשנת 1894. עם סיום בנייתו הייתה כתובתו ברודוויי 64–66 ובשנת 1904 הורחב עד ברודוויי 70.

בשנת 1926, נמכר על ידי חברת הביטוח מנהטן לייף לפרדריק בראון, שמכר לאחר מספר שבועות את הבניין ל-Manufacturer's Trust Company. בשנת 1928, נקנה על ידי Central Union Trust Company תמורת סכום שנשמר בסוד. באותה תקופה הערכות שמאיות לבניין עמדו על כ-4 מיליון דולר אמריקאי.

הבניין נהרס בשנת 1963לטובת הקמת בניין חברת אירווינג טראסט, המוכר כיום בשם וול סטריט 1 ובנייתו הושלמה בשנת 1965.

## ראו גם
* גורדי שחקים בניו יורק

## קישורים חיצוניים

* 
* בניין חברת הביטוח מנהטן לייף באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)
* בניין חברת הביטוח מנהטן לייף באתר מוזיאון גורדי השחקים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנהטן: גורדי שחקים היסטוריים
קטגוריה:וול סטריט
קטגוריה:רחוב ברודוויי
קטגוריה:מנהטן תחתית
קאג'ול

שמאל|ממוזער|250px|קאג'ול
**קאג'ול דבגאן** (בנגלית: **কাজল দেবগন** - **Kajol Debgôn**, בהינדי: **काजोल देवगन**, באנגלית: **Kajol Devgan**, שם נעורים מוקרג'י - **Mukherjee**; נולדה ב-5 באוגוסט 1974) היא שחקנית הודית. זוכת חמישה פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי). 

## תחילת הקריירה
מגיל 16 התחילה לשחק בקהיבהי 1992. את תפקידה הראשון שיחקה בשנת 1991. שיחקה לרוב לצד השחקן שאה-רוח' ח'אן. הפריצה הגדולה של קאג'ול הייתה בסרט "יה דילגי", או בשמו הבינלאומי "משחק האהבה" לצד אקשאיי קומאר וסאיף עלי ח'אן בשנת 1994. סרט זה נכנס לרשימת חמשת שוברי הקופות של השנה בהודו וברוסיה באותה שנה. מלבד זאת, היא כיכבה לצדו של שאה-רוח' ח'אן ושילפה שטי בסרט "המהמר", שהיה מותחן פסיכולוגי. 

בשנת 1995 שיחקה קאג'ול לצידו של שאה-רוח' ח'אן בסרט "הלב האמיץ יזכה בכלה", הסרט שבר שיא של 600 שבועות בקולנוע. הסרט גרף את כל הפרסים באותה שנה (1995) ולא הותיר סיכוי למתחריו. הוא נחשב לאחד הסרטים ההודים המצליחים בכל הזמנים.

היא ובעלה השתתפו בתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" בהודו על ידי המנחה אמיטאב באצ'אן, ותרמו את הכסף שזכו לבית חולים לחולי סרטן.

בשנת 2010 שיחקה בדרמה קוראים לי חאן לצד שאה-רוח' ח'אן.

בשנת 2015 שיחקה בדרמה הרומנטית של הבמאי רוהיט שטי (אנ'), "לב גדול" (אנ') לצידם של קריטי סנון ושאה-רוח' ח'אן.

בשנת 2023 גילמה את דיוואני סינג בסרט האנתולוגי של נטפליקס, "סיפורי תאווה 2", המשך לסרט משנת 2018. 

## חייה האישיים
בשנות ה-90 היא החלה במערכת יחסים עם השחקן אג'איי דבגן. ב-24 בפברואר 1999 נישאה לו ובשנת 2003 נולדה בתם הראשונה של הזוג.

## פרסים
קאג'ול היא השחקנית עטורת הפרסים הרבים ביותר מבין משפחה מרובת שחקנים. היא גם האשה השחקנית הראשונה שזכתה על משחקה בתפקיד רעה בהודו.

בטקס פרסי הפילמפייר היא קיבלה פרסים בתור השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "הלב האמיץ יזכה בכלה","משהו זז בלב", "גם באושר גם בעצב","פאאנה", "אנחנו משפחה", "אום שאנטי אום" ועוד.

## קישורים חיצוניים

* Kajol, in the Universalcelebs.com (in English)

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הודיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הודים
קטגוריה:נשים זוכות פרסים
קטגוריה:זוכי פרס פילמפייר
קטגוריה:הודיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1974
וורמס (סדרת משחקים)

**ווֹרְמְס** (באנגלית: **Worms**) או **תולעים** (מוכר בישראל גם כ**מלחמת התולעים**) היא סדרת משחקי מחשב מז'אנר הפעולה, אשר הומצא על ידי אנדי דודסון, והופץ לראשונה ב-1995. הזכויות של המשחק שייכים לחברה Team 17, שהייתה אחראית גם לפיתוחו.

## אופן המשחק
בכל משחק משתתפות כמה קבוצות, אשר לכל אחת מהן מספר תולעים. מטרת כל קבוצה היא לחסל את כל קבוצות התולעים היריבות. כל קבוצה מקבלת ציוד בסיסי, הכולל אמצעי לחימה וכלי משחית, בעזרתם היא אמורה להשיג את המטרה. מבין הציוד הקיים, ישנו ציוד שאינו מוגבל בכמותו, כגון: רקטות בסיסיות הנורות מהבזוקה, רימוני יד ורובה ציד; כמו כן, ישנו גם ציוד איכותי וקטלני יותר, אך מוגבל בכמותו, כגון: תקיפה אווירית, טילים מתבייתים ועוד. במשחק קיימים גם מספר כלי נשק חזקים (והומוריסטיים) במיוחד, המתקבלים בהצנחות מהאוויר רק לעיתים נדירות, כגון: "רימון יד קדוש", "פצצת בננה", "סופר פצצת בננה" ו"פצצת אתון" (באנגלית: concrete donkey). המשחק אינו מתבצע בזמן אמת ובמקביל, אלא בתורים: לכל קבוצה יש תור בה היא יכולה לנסות לחסל את יריבה ובכל תור אך ורק תולעת אחת יכולה לבצע פעולה. כאשר תולעת נפגעת ונותרת ללא אנרגיית חיים, היא מפוצצת את עצמה. הפיצוץ עשוי לפגוע ולגרום נזק גם לתולעים שהיו בקרבתה בעת מותה.

### מצבי משחק
ישנם מספר מצבי משחק:
* **שחקן יחיד:**
** קמפיין – על השחקן להשלים סדרה של משימות ושלבים עם מטרות שונות, בהם הוא מתמודד מול המחשב (ולעיתים גם בלעדיו)
** שחקן ממוחשב – כמו משחק של שני שחקנים (ומעלה), אלא שהמחשב משחק את הקבוצה/ות היריבה/ות
* **שני שחקנים ומעלה:**
** שני שחקנים ומעלה, שמשחקים בתורות באמצעות מחשב יחיד (לא מקוון)
** שני שחקנים ומעלה, שמשחקים בתורות ממחשבים שונים באמצעות האינטרנט (משחק רשת)

## דו-ממד ותלת-ממד

למשחק יצאו גרסאות ופרקים רבים. סדרת המשחקים החלה את דרכה במישור דו-ממדי. החל מ-2003, החלו לצאת כותרים בסדרה גם במרחב תלת-ממדי.

משחק מחשב נוסף, הנקרא Liero, מתואר לעיתים כגרסת זמן האמת של Worms, אף על פי שהמתכנת שכתב אותו אינו קשור לחברת Team 17.

## המשחקים בסדרה

## קישורים חיצוניים
* אתר ויקי עם הכול אודות Worms 

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1995
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1996
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1997
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1999
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2001
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2003
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2004
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2005
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2006
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2007
קטגוריה:סדרות משחקי וידאו
קטגוריה:משחקי ארטילריה ממוחשבים
וורמס

**ווֹרְמְס** (בגרמנית: ; במקורות היהודים נקראת **ורמייזא, וורמיישא** או **גרמייזא**) היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה, על גדות הריין. בעיר 83,081 תושבים נכון לשנת 2017. העיר וורמס קדומה ביותר והיא אחת מהערים העתיקות שבצפון אירופה.

## רקע
בימי הרומאים הייתה העיר מאחז צבאי אסטרטגי על הדרך הראשית שמובילה לנהר הריין, ולימים – עיר מסחר משגשגת. בשנת 14 אחר הספירה נכבשה על ידי המצביא דרוסוס. את שרידי העיר הרומאית שפיתח דרוסוס ניתן לראות עד היום במבני הרחוב הרומאי, בפורום, ובשרידי המקדש לאל יופיטר. בימי הביניים הייתה לעיר קיסרית חופשית, ומאז ימי קארל הגדול שימשה לעיתים כעיר מושבו של הקיסר ועמדה במרכזם של אירועים היסטוריים חשובים. כבר במאה ה-14 מנתה העיר 20,000 תושבים (הרבה יותר מבפרנקפורט). 

וורמס היא אחת הערים הגרמניות המוזכרות ב'שירת הניבלונגים', יצירה ספרותית עתיקה מהמוקדמות ביותר ששרדו בלשון גרמאנית שנתחברה סביבות המאה ה-13. מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, נהרסה העיר כמעט לחלוטין. במהלך מלחמת תשע השנים בשנת 1689 נבזזה העיר על ידי כוחות צרפתיים, שאף הצליחו להחזיק בה לזמן קצר. ב-1792 נכבשה העיר שוב על ידי כוחות הצבא הצרפתי המהפכני; העיר הייתה בשליטת צרפת עד שנת 1815, אז נמסרה לידי הדוכס הגדול של הסן במסגרת קונגרס וינה. בפעם נוספת נחרבה העיר בשנת 1945 בהפצצות אוויריות של חיל האוויר הבריטי, לקראת תום מלחמת העולם השנייה.

## ההיסטוריה היהודית של העיר

לקהילה היהודית בעיר היסטוריה מפוארת בימי הביניים, ופעלו בה בין השאר ר' יצחק הלוי, רש"י, ר' אלעזר מוורמס, ר' אליהו לואנץ, ר' יאיר חיים בכרך ור' מיכל שייאר. ביחד עם שפייר ומיינץ (מגנצא) הרכיבה וורמס את שלוש הקהילות היהודיות הגדולות שלאורך הריין, שנודעו בראשי התיבות שו"ם.

בשנת 1096, בימי מסע הצלב הראשון, אירע בעיר הטבח בוורמס, כחלק ממאורעות הדמים שכונו גזירות תתנ"ו. במהלך הטבח אולצו היהודים להתנצר או למות. בעקבות אותם מאורעות דמים, חיבר ר' מנחם ברבי מכיר את הקינה "אבל אעורר", שייחודה בכך שיש בה אזכור מדויק של התאריך, שנת תתנ"ו.

## ערים תאומות

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## גלריה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ: ערים
סויוז (סדרת משגרים)

**סויוז** הייתה סדרת משגרים רב־שלבים בעלי מנוע דלק נוזלי, אשר שימשה את רוסיה לשיגור חלליות סויוז, לשיגור חלליות פרוגרס לתחנת החלל הבינלאומית ולשיגורים מסחריים של חברת "סטארסם". כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור וקוסמודרום פלסצק. בשנת 2004 לאחר שדרוג משמעותי של משגר "סויוז" נכנס לשימוש משגר מדגם סויוז 2.  ב-2008 החלו להתבצע  תוך שימוש ב"סויוז 2" שיגורים גם ממרכז החלל הגיאני שליד העיר קורו בגיאנה הצרפתית. באפריל 2016 בוצע שיגור הבכורה מקוסמודרום ווסטוצ'ני תוך שימוש במשגר "סויוז". בשנת 2019 לאחר קרוב ל-1000 שיגורים בוצע שיגור אחרון של משגר "סויוז" ומאז כל שיגורים מבוצעים על ידי סויוז 2.

משגר הסויוז הוצג בשנת 1966 כפיתוח של משגר הווסטוק, אשר הוא עצמו היה פיתוח של הטיל הבליסטי הבין יבשתי R-7. בהתחלה היה המשגר תלת שלבי, אך דגם ה"מולניה" כלל שלב רביעי שאפשר הגעה למסלול גבוה יותר.

דגמים שונים של המשגר סויוז שוגרו למעלה מ-900 פעם לחלל, יותר מכל משגר אחר, ולמרות תכנונו הנחשב מיושן כיום, הוא מצטיין במחיר זול ואמינות גבוהה ביותר. בין ה-1 בפברואר 2003 ו-26 ביולי 2005, כאשר המעבורות האמריקאיות היו מקורקעות בשל אסון מעבורת החלל קולומביה משגרי הסויוז היו הדרך היחידה לאספקת מזון וציוד לצוות תחנת החלל הבינלאומית.

שרשרת ארוכה של שיגורים מוצלחים נשברה ב-15 באוקטובר 2002, כאשר משגר סויוז בלתי מאויש שנשא לוויין פוטון-M ושוגר מקוסמודרום פלסצק התפוצץ באוויר 29 שניות לאחר המראתו. אדם אחד נהרג ושמונה נפצעו באירוע זה. ב-21 ביוני 2005 נכשל שיגור סויוז ארבעה שלבי שנשא לוויין תקשורת צבאי מולניה-M כ-6 דקות לאחר השיגור, בשל אי הפרדות השלב השלישי והשני. המשגר התרסק באזור טיומן בסיביר.

## דגמים
* סויוז – היה בשימוש בשנים 1966–1970. בוצעו 32 שיגורים.
* סויוז L – היה בשימוש בשנים 1970–1971. בוצעו 3 שיגורים. בדגם זה בוצע שימוש בשלב שלישי זהה למשגר מדגם "מולניה".
* סויוז M – היה בשימוש בשנים 1971–1976. בוצעו 8 שיגורים. בדגם זו בוצעו התאמות לביצוע שיגור של חללית מאוישת מדגם חדש. כאשר הפרויקט הופסק, משגרים נוצלו לשיגור לוויינים ריגול מדגם "זניט".
* סויוז U/סויוז U2 – היה בשימוש בשנים 1973–2012. בוצעו 885 שיגורים. דגם "סויוז U2" השתמש בדלק סינתטי שאפשר להגדיל את המטען ב-200 ק"ג. דלק זה היה יקר והשימוש בו הופסק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
* סויוז FG – היה בשימוש בשנים 2001–2019. בוצעו 70 שיגורים

## קישורים חיצוניים

* תיאור המשגר
* נתוני המשגר
* פירוט משגרי הסדרה
* רשימת שיגורים משגרי סויוז L
* רשימת שיגורים משגרי סויוז M

קטגוריה:משגרים סובייטיים
קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:ברית המועצות: המצאות
קטגוריה:משגרים רוסים
אריק (סדרת טלוויזיה)

**אריק** (באנגלית: ****) היא סדרת טלוויזיה לילדים, אשר שודרה במקור ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV בין השנים 1989–1997. הסדרה מבוססת על ספר ילדים מאת הסופר הבריטי אלן אלברג.

בישראל העונות הראשונות של הסדרה שודרו בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90 במסגרת רצועת "תוכניות הילדים והנוער".

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של הילד הבריטי אריק בנקס אשר גר יחד עם הוריו בשכונה פרברית בריטית ממוצעת. לאריק יש סוד יוצא דופן - מעת לעת הוא הופך באופן בלתי מוסבר לכלב לתקופות קצרות. הטרנספורמציות הבלתי צפויות הללו מובילות לעיתים רבות למצבים משעשעים ומאתגרים, שכן אריק חייב להתמודד עם הסיטואציות השונות אליהן הוא נקלע תוך שהוא מקפיד להסתיר את הטרנספורמציות שלו מבני משפחתו, חבריו והציבור. לעיתים רבות אריק לומד לקחים יקרי ערך כתוצאה מהטרנספורמציות ומצליח אף לפתור בעיות שונות.

במהלך העונות 5–9 עלילת הסדרה התמקדה בהרפתקאותיו של ילד אחר, רקס תומאס (בגילומו של אדם רופר), אשר סובל מבעיה דומה.

## צוות השחקנים הראשי
* אדוארד פידו בתפקיד אריק בנקס (בעונות 1–4)
* אדם רופר בתפקיד רקס תומאס (בעונות 5–9)
* ליזה גודארד בתפקיד גברת ג'סופ
* את דמותם של אריק ורקס ככלבים גילמו לאורך השנים ארבעה כלבים שונים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ITV: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: תוכניות: בימוי תוכנית ילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
כנסיית השילוש הקדוש

מבני דת נוצריים רבים ברחבי העולם נקראים על שם **[[השילוש הקדוש]]**.
אתר הנופש דיסנילנד

**אתר הנופש דיסנילנד** (באנגלית: **Disneyland Resort**) המצוי באנהיים שבקליפורניה הוא אתר נופש בבעלות חברת וולט דיסני, הכולל שני פארקי שעשועים, שלושה מלונות, ואזור קניות ובידור.
באתר הנופש נמצאים:
* פארקי השעשועים:
** דיסנילנד - פארק שעשועים;
** ההרפתקה הקליפורנית של דיסני - פארק שעשועים;
* המלונות:
** מלון דיסנילנד
** המלון הקליפורני הגדול של דיסני
** מלון רציף פרדייס של דיסני
* דאונטאון דיסני (קליפורניה) - מרכז קניות ובידור.

## היסטוריה
פארק השעשועים דיסנילנד נפתח בשנת 1955. שטח הפארק היה בבעלות חברת וולט דיסני אולם מרבית השטחים סביב הפארק היו בבעלות פרטית ולא בבעלות החברה. בסוף שנות ה-90 נעשו תוכניות להרחבת פארק השעשועים, ובשנת 2001 הושקה התוכנית להקמת "אתר הנופש דיסנילנד" הכולל את כפר הקניות והבידור "דאון טאון דיסני" ואת פארק השעשועים - ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.

על מנת להקים את אתר הנופש רכשה החברה את שטחי האדמה סביב הפארק, ובנה את דאון טאון דיסני וכן את מבני החניה המהווים את מבנה החניה הגדול ביותר ביבשת אמריקה.

## חלקי אתר הנופש
* **דיסנילנד**- פארק הנושאים הראשון שנבנה בעולם. מאז שנת 1955 ביקרו בו כ-515 מיליון מבקרים.
* **ההרפתקה הקליפורנית של דיסני** - פארק נושאים.
* **דאון טאון דיסני**- מרכז קניות פתוח.
* **מלון דיסנילנד** - מלון דיסני הראשון שנבנה ברחבי העולם המלון היה מחובר לפארק השעשועים באמצעות מונורייל.
* **המלון הקליפורני הגדול של דיסני** - מלון השייך לפארק ההרפתקה הקליפורנית ומאופיין בהתאם.
* **מלון רציף פרדייס של דיסני** - מלון שנרכש על ידי חברת וולט דיסני ושופץ בשנת 2001 במסגרת הרחבת אתר הנופש.

## תאריכון
* 17 ביולי 1954 – וולט דיסני מכריז על תוכניותיו להקמת אתר נופש חדשני – פארק נושאים בתוכנית הטלוויזיה שלו "דיסנילנד".
* 17 ביולי 1955 – דיסנילנד נפתח לעיתונאים מוזמנים.
* 18 ביולי 1955 – דיסנילנד נפתח לציבור.
* 17 ביולי 1959 – ארץ המחר המחודשת נפתחת, בהתאם לחזונו המקורי של וולט דיסני, ועם ארבעה מתקנים חדשים.
* 17 ביולי 1980 – דיסנילנד חוגגת 25 שנות פעילות.
* 9 באוגוסט 1994 – הכרזה על הכוונה להקים פארק שעשועים נוסף באתר הנופש.
* 8 בפברואר 2001 – ההרפתקה הקליפורנית של דיסני נפתח. מגיעים 3/4 ממספר המבקרים הצפוי.
* 17 ביולי 2005 – דיסנילנד חוגג 50 שנות פעילות.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

* חדשות אתר הנופש של דיסני
* מדריך למבקרים באתר
* תמונות האתר וכן מדריך מסעדות
* אתר מעריצים

*
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
שארל-פרנסואה דוביני

[שמאל|ממוזער|250px|"ערב", סביב 1852, שמן על בד, [מוזיאון המטרופוליטן לאמנות|מוזיאון מטרופוליטן, ניו יורק]]
[שמאל|ממוזער|250px|"סירות על נהר אואז", 1865, ציור על עץ, [הלובר, פריז]]
[שמאל|ממוזער|250px|"החווה", 1855, שמן על בד, [הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)|הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון]]
**שארל-פרנסואה דוביני** (בצרפתית: **Charles-François Daubigny**; 15 בפברואר 1817 – 19 בפברואר 1878) היה צייר צרפתי.

## ביוגרפיה
שארל-פרנסואה דוביני נולד בפריז למשפחת ציירים. הוא למד את אמנות הציור מאביו, הצייר אדמונד פרנסואה דוביני, ומדודו פייר דוביני שהיה צייר מינאטורות. בילדותו נשלח על ידי משפחתו לחיות בכפר ולמנדואה, שעל גדות הנהר אואַז מצפון מערב לפריז. הוא שהה שם שנים מספר ואהבתו לטבע השאירה עליו את רישומה במשך כל ימי חייו. ב-1831–1832 עבד במוזיאון הלובר בפריז והעתיק את ציוריהם של יאקוב ואן רויסדאל ושל ניקולא פוסן. ב-1836 נסע לאיטליה, וביקר ברומא, פירנצה, פיזה וג'נובה. ב-1838 החל להציג את תמונותיו בתערוכה בפריז. ב-1843 התגורר בכפר ברביזון שבפאתי יער פונטנבלו (על שמו קרויה אסכולת ברביזון), והחל לצייר בחיק הטבע. ב-1852 פגש בצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו, ושניהם נסעו לצייר יחדיו ברחבי צרפת ושווייץ.

ב-1857 החל דוביני לצייר את מראות הנהר אואַז בסביבות הכפר אובר סור אואז, שליד כפר ילדותו ולמנדואה. ציורים אלה נעשו מעל סיפון סירתו שאותה הפך לסטודיו. מכאן ואילך חל שינוי בסגנון ציורו, וסגנון זה הותקף על ידי מבקרי האמנות כ- "התרשמות" (Impression). אף על פי כן, ציוריו זכו להערכה רבה, וב-1859 הוענק לו אות לגיון הכבוד. ב-1865 נתמנה לחבר השופטים של התערוכה בפריז. בתפקידו זה תמך בהצגת תמונותיהם של חבריו הצעירים קאמי פיסארו, קלוד מונה, אלפרד סיסלי ואדגר דגה.

דוביני נפטר בפריז ב-1878, ועל פי צוואתו נקבר ליד ידידו קאמי קורו בבית העלמין פר לשז שבפריז.

## מציוריו החשובים
*ערב על הנהר אואַז (1865)
*סירה על הנהר אואַז (1865)
*נוף ליד פונטואז (1866)
*נקודת המפגש של הנהרות סן ואואַז (1868)
*נוף בשלג, ולמנדואה (1875)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1817
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1878
גאטנו דוניצטי

שמאל|ממוזער|גאטנו דוניצטי
**גאטנו דוניצטי** (באיטלקית: **Gaetano Donizetti**; 29 בנובמבר 1797 – 8 באפריל 1848) היה מלחין איטלקי בן התקופה הרומנטית במוזיקה.

## ביוגרפיה
גאטנו דוניצטי נולד בשנת 1797 בברגמו שבצפון איטליה למשפחה ענייה ובלתי מוזיקלית. בשנת 1806 גילה אותו מלחין האופרה יוהאן מאייר ולימד אותו את יסודות המוזיקה. מאוחר יותר נסע דוניצטי לבולוניה ללמוד קונטרפונקט אצל האב מטאי במשך שנתיים.

בגיל 20 חזר לעיר הולדתו, ברגמו, והלחין יצירות רבות בפרק זמן קצר מאוד. בשנת 1818 התחמק דוניצטי מגיוס לצבא בזכות פטור שקנה לו מעריץ עשיר. באותה שנה הועלתה האופרה הראשונה שלו בוונציה, שם מצא עבודה. בשנת 1822 הופקה האופרה "זוראידה" בגרנדה, בהזמנת יוהאן מאייר, מורו האהוב. אחרי הצלחת האופרה קיבל דוניצטי חוזה מבית האופרה של נאפולי להלחנת ארבע אופרות בשנה, אם כי בשלב זה עוד לא היו לו יצירות מופת. בשנת 1830 הלחין דוניצטי שתי אופרות חשובות: "אנה בולנה" (שהביאה לו את פרסומו הבינלאומי הראשון) ואת "שיקוי האהבה", אופרה קומית. הוא אף הלחין בשנת 1835 את יצירתו הגדולה ביותר: "לוצ'יה די למרמור", המבוססת על רומן מאת וולטר סקוט.

השנים הבאות היו שנים קשות לדוניצטי: עקב סכסוכו עם בית האופרה של נאפולי, ביטל דוניצטי את החוזה שלו עם בית האופרה בשנת 1832. בשנת 1834 רשויות העיר התנגדו לאופרה "מריה סטוארדה" (על פי המחזה "מרי סטיוארט" מאת שילר), אחרי שחוזהו חודש. אשתו וירג'יניה נפטרה ממחלת הכולרה, והאופרה שלו "פוליוטו" נאסרה לביצוע. בעקבות כל אלה עזב דוניצטי את נאפולי ועבר לפריז.

הפאריזאים, לעומת הנפוליטאנים, קיבלו את פניו בחמימות ואף העלו את האופרות שלו בארבעת התיאטראות בעיר. בשנים האלה חיבר דוניצטי כמה מהאופרות הטובות ביותר שלו, ובהן "דון פסקואלה", אופרה קומית.

בשנת 1843, אחרי כתיבת דון פסקואלה, גילה דוניצטי שהוא חולה בעגבת. בסופה של שנה זו חדל להלחין, ובשנת 1844 איבד את שפיותו בעקבות התפשטות מחלת העגבת אל מערכת העצבים המרכזית שלו (עגבת שלישונית). בעזרת אחיינו הוא הובא לעיר מולדתו, שם טיפלו בו ידידיו עד מותו מהמחלה.

## יצירתו
דוניצטי כתב מגוון של יצירות, אך הוא הלחין בעיקר אופרות, שמספרן הגיע בסך הכול לשבעים. הוא כתב אופרות בזמן שרוסיני ובליני שלטו בכיפה באופרה האיטלקית. דוניצטי ירש מרוסיני את סגנון ה"בל קנטו", שהתבסס בעיקר על קולורטורה - בניגוד לבליני, שהעדיף קווים קוליים פשוטים ונקיים. דוניצטי היה מסוג המלחינים שהספיק לעיתים להשלים יצירה תוך יום אחד, אך הזריזות שהוא השלים בה יצירות באה על חשבון העקביות בעוצמה הדרמטית.

בין האופרות הידועות שכתב:
* לוצ'יה די למרמור
* שיקוי האהבה
* פוליוטו
* אנה בולנה
* דון פסקואלה
* בליסריוס
* לה פבוריטה
* ריטה
* בת הגדוד
* מריה סטוארדה
* המחנך המובך
* אוגו, הרוזן מפריס
* לוקרציה בורג'ה
* המטורף מהאי סן-דומינגו
* פעמון הלילה
* רוברטו דברה
* לינדה די שאמוני

ועוד יצירות רבות אחרות, כגון "קונצ'רטינו לקלרינט ולתזמורת מיתרים".

בחלק מיצירותיו (למשל ב"אנה בולנה" וב"לוצ'יה די למרמור") הגיבורות נמצאות במצב נפשי קשה מאוד. פרשנים מייחסים זאת למצבו הנפשי המעורער של דוניצטי, שהשליך ממצבו אל גיבורותיו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1797
קטגוריה:נפטרים ב-1848
המרד על אוניית הקרב פוטיומקין

[שמאל|ממוזער|250px|האונייה ב-[1906]]
**המרד על אוניית הקרב פּוֹטְיוֹמְקִין** (ברוסית: **Князь Потёмкин-Таврический**) היה מרד שאירע ב-14 ביוני 1905, כחלק ממהפכת 1905.
## היסטוריה
אוניית הקרב פוטיומקין הייתה אוניית מערכה של הצי הרוסי הקיסרי, שעגנה בים השחור סמוך לנמל אודסה ונקראה על שם הגנרל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין. במהפכת 1905 מרדו מלחיה נגד קציניהם ונגד שלטון הצאר הרוסי. המרידה פרצה בעקבות הגשת בשר מקולקל למלחים, ובמהלכה הרגו את רוב הקצינים והאחרים נאסרו בידי המלחים.

לאחר ההשתלטות על הספינה היא הפליגה, תחת דגל אדום, אל נמל אודסה, שבו שררה שביתת פועלים כללית. הלווייתו של מנהיג המורדים ואלינצ'וק, שנהרג בעימותים עם קציני האונייה, הפכה להפגנה פוליטית גדולה באודסה, ובמהלכה ירתה האונייה שני פגזים אל מפקדת הצבא הצארי בעיר. הממשלה הצארית דרשה מצוות האונייה להיכנע, שאם לא כן תוטבע הספינה, ושלחה שייטת לעצור את פוטיומקין. המלחים סירבו להיכנע והפליגו לקונסטנצה שברומניה היישר דרך השייטת, שבסופו של דבר לא פתחה עליהם באש.

שלטונות רומניה סירבו לתדלק את האונייה, והיא ננטשה לידיהם ב-25 ביוני. רוב אנשי הצוות חזרו לרוסיה רק לאחר מהפכת 1917.

הבמאי סרגיי אייזנשטיין צילם בשנת 1925 את הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין", המספר את סיפור המרד. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום אבן דרך בתולדות הקולנוע.

## קישורים חיצוניים

*
* ידיעות עיתונאיות היסטוריות על המרד באונייה 'פוטיומקין' באתר: **[https://sfathayam.com/ שפת הים]**: ים וספנות בעיתוני ההשכלה והתחייה, 1918-1856.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:1905 ברוסיה
קטגוריה:אודסה
קטגוריה:מהפכות ברוסיה
קטגוריה:הים השחור: היסטוריה
פוטיומקין
קטגוריה:הצי הרוסי הקיסרי
קו הספנות דיסני

left
[שמאל|ממוזער|250px|האונייה [דיסני מג'יק]]
**קו הספנות של דיסני** (באנגלית: **Disney Cruise Line**) הוא קו ספנות של אוניות תענוגות בבעלותה של חברת וולט דיסני.
הקו מפעיל ארבע אוניות תענוגות: דיסני מג'יק ("קסם דיסני"), דיסני וונדר ("פלא דיסני"), דיסני דרים ("חלום דיסני") והדיסני פנטזי ("פנטזיית דיסני") וכן האי קאסטאווי קי שבאיי בהאמס, בו נמצא נמל לעגינת אוניות התענוגות.

## היסטוריה
קו הספנות נוסד כאשר חברת וולט דיסני החליטה בשנת 1995 להפסיק להסתמך על אוניות קו הספנות פרמייר בחבילות הנופש של החברה שכללו ביקור בפארקים בדיסניוורלד ומסע ימי. חברת וולט דיסני רכשה שתי אוניות מאיטליה, והיו אלה שתי האוניות הראשונות שנבנו באופן ייעודי לחופשה של משפחות עם ילדים קטנים.

האוניות יוצאות מפורט קנברל שבפלורידה, עוצרות בקאסטאווי קי, וכן באיים נוספים באיים הקאריביים.

מספר פעמים בשנה עוברות האוניות דרך תעלת פנמה ומגיעות לקליפורניה (טיול המשלב ביקור בפארקי דיסני בדיסניוורלד ובאתר הנופש דיסנילנד.

ה"דיסני דרים" ("חלום דיסני") וה"דיסני פנטזי" ("פנטזיית דיסני") נכנסו לשירות ב-2011 ו-2012 בהתאמה.

## צי האוניות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:חברות ספנות
קנטוס פלאנוס

**קנטוס פלאנוס** (בלטינית: **Cantus planus**; מילולית: "שיר פשוט", באנגלית: **Plainsong**) הוא מושג המתייחס למזמורים מסורתיים, ששימשו בליטורגיה של הכנסייה הקתולית. הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית, עם היותה דומה לה במובנים רבים, איננה מסווגת על פי רוב כקנטוס פלאנוס, אם כי הצורה המוזיקלית עתיקה כמעט כנצרות עצמה.

הקנטוס פלאנוס הוא לחן מונופוני, במקצב חופשי שאיננו נמדד בתיבות. מזמור גרגוריאני הוא סוג של קנטוס פלאנוס, הקרוי על שם האפיפיור גרגוריוס הראשון (המאה השישית לספירת הנוצרים). ואולם, זהו מיתוס שגרגוריוס המציא את המזמור הגרגוריאני, או שאסר על סגנונות זמרה קודמים, כגון המזמור האמברוזיאני או המוזאראבי. במשך כמה מאות שנים התקיימו כמה סגנונות של קנטוס פלאנוס אלה בצד אלה, והאחדת הסגנונות לפי המזמורים הגרגוריאניים לא הושלמה, אפילו באיטליה, עד המאה ה-12. הקנטוס פלאנוס מייצג את התחייה הראשונה של תיווי מוזיקלי אחרי שידיעת השיטה היוונית העתיקה אבדה. תיווי קנטוס פלאנוס שונה מן השיטה המודרנית בכך, שהוא נכתב רק בארבעה קווים, לעומת החמישה המוכרים כיום, ובשיטה של קווים גליים, עולים ויורדים, הנקראים נוימות.

תחייה משמעותית לקנטוס פלאנוס הייתה במאה ה-19, כאשר הושקעה עבודה רבה בשחזור התיווי הנכון וסגנון הביצוע המקורי של קובצי המזמורים העתיקים, בעיקר על ידי הנזירים במנזר de Solesmes בצפון צרפת. השימוש במזמורים הגרגוריאניים מוגבל כיום בעיקר למסדרי נזירים. בסוף שנות ה-80 של המאה העשרים, הייתה עדנה מסוימת למוזיקה הגרגוריאנית, שנכנסה לאופנה כ"מוזיקה להתרגעות", ותקליטורים שלה היו ל"להיטים קלאסיים".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ביצוע אותנטי
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:מוזיקה כנסייתית
היירון השני

שמאל|ממוזער|250px|מצבת קברו של היירון השני בסיראקוסאי
**היירון השני** (ביוונית: **Ἰέρων**, בלטינית: **Hiero**; 306 לפנה"ס לערך – 215 לפנה"ס) היה טיראן סירקוסאי מ-270 לפנה"ס ועד 215 לפנה"ס. היירון, בנו הלא-חוקי של אציל סירקוסאי בשם היירוקלס, אשר טען כי הוא נצר לגלון, היה מצביא לשעבר בשירותו של פירוס מלך אפירוס ודמות חשובה במלחמה הפונית הראשונה.

עם עזיבת פירוס את סיציליה (275 לפנה"ס), נבחר היירון על ידי הצבא והאזרחים של סירקוסאי למפקד הצבא. הוא ביסס את מעמדו על ידי נישואיו לבתו של לפטינס (Leptines), מחשובי האזרחים. באותו זמן לכדו הממרטינים (קבוצת שכירי חרב מקמפניה, שנתמכו על ידי אגתוקלס) את מצודת מסאנה וממנה הציקו לסיראקוסאים. הם הובסו בסופו של דבר על ידי היירון בקרב סדור ליד מילאי, ואלמלא התערבות קרתגית הייתה העיר נופלת לידיו. כהכרת טובה מינוהו בני עירו לטיראן (270 לפנה"ס).

ב-264 לפנה"ס הוא שב ותקף את מסאנה, ובצר להם ביקשו הממרטינים את עזרת הרומאים. היירון חבר מיד למצביא הקרתגי חנון, אשר נחת זמן קצר לפני כן בסיציליה, אך הובס על ידי הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס ונסוג לסירקוסאי. ב-263 לפנה"ס הוא נאלץ בלחץ הצבא הרומאי לחתום על ברית עם רומא, לפיה נמסרה לו השליטה על החלק הדרום-מזרחי של סיציליה ועל חופה המזרחי עד טאורומניום.

מזמן זה ועד מותו ב-215 לפנה"ס הוא שמר אמונים לרומאים, ובמהלך המלחמות הפוניות סייע להם לעיתים מזומנות בחיילים ובאספקה. הוא החזיק צי מלחמתי חזק למטרות הגנה, והעסיק את בן עירו המפורסם ארכימדס בבניית אותן מכונות, אשר מילאו לימים תפקיד חשוב במצור שהטילו הרומאים על סירקוסאי.

בתקופת שלטונו פרחה העיר ונחשבה לאחת הערים העשירות והמשגשגות בעת העתיקה כולה.

## לקריאה נוספת
* פוליביוס על עלייתו של היירון באתר Perseus.
* פוליביוס על היירון ורומא באתר Perseus.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המלחמה הפונית הראשונה
קטגוריה:סיציליה: היסטוריה
קטגוריה:טיראנים ביוון העתיקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
פרנץ מארק

[שמאל|ממוזער|200px|'''הסוס הכחול''' ([1911), שמן על בד]]
**פרנץ מוריץ וילהלם מארק** (בגרמנית: **Franz Moritz Wilhelm Marc**; 8 בפברואר 1880 – 4 במרץ 1916) היה צייר גרמני, ממייסדי הפרש הכחול, תנועת האקספרסיוניזם הגרמני שירשה את מקומה של קבוצת "הגשר". מארק נולד, גדל ,למד וחי בעיקר במינכן. מארק שילב ביצירותיו דמיון ומציאות, וברבים מציוריו, למרות הצבעוניות העזה, הוא עוסק במוות, גם של אנשים וגם של בעלי חיים. 

יחסו הראשוני של מארק לטבע היה רומנטי ואידיאליסטי, והוא העדיף את הטבע בהרבה על האדם. אולם ככל שהרבה ללמוד על החיה ועל הטבע הבין כי גם בעלי החיים אינם שוכנים בהרמוניה מושלמת בטבע וגם הם הורגים זה את זה. ההתפכחות, מהראייה שהטבע ובעלי החיים מהווים שלמות, באה לידי ביטוי בסדרת ציורים של נמרים וחתולים מ-1912. במשך השנים התחדדה מחשבתו שגם העולם החי, בדומה לאנושות (מחשבה שהוא וקנדינסקי היו שותפים לה), זקוק לעבור טהרה אפוקליפטית כדי שתושב לו התמימות הראשונית, תמימות גן-העדן. כך הגיעה סדרת העבודות האפוקליפטיות ששיאן הוא היצירה "גורל החיות" (Tierschicksale).

מ-1913 החל לעסוק בהפשטה ובעקבות זאת התקרב לקנדינסקי. בין היתר יצר את יצירתו השועלים ואת הציורים סוסים כחולים ומגדל הסוסים הכחולים.

מארק לימד ציור ובין תלמידותיו הייתה הציירת אנה קליין שנרצחה בקובנה בשנת 1941.

נהרג ב-1916, בקרב ורדן במלחמת העולם הראשונה.

## הנצחה ומורשת
מוזיאון פרנץ מארק הוא מוזיאון הממוקם בעיר קוכל אם זה שבבוואריה עילית, ומוקדש למארק. המוזיאון מציג ציורים של מארק לצד יצירות של בני דורו ואמנים בולטים נוספים מן המאה ה-20, הן בתערוכות קבועות והן בתערוכות זמניות.
## גלריית יצירות נבחרות

קובץ:Franz Marc, Moorhütten im Dachauer Moos, 1902.jpg|בקתות ביצות בדכאו, ציור משנת 1902
קובץ:Marc-Indersdorf.jpg|אינדרסדורף, ציור משנת 1904
קובץ:Franz Marc, Der tote Spatz, 1905.jpg|הדרור המת, ציור משנת 1905
קובץ:Marc-blue-black fox.jpg|שועל, ציור משנת 1911
קובץ:Marc, Franz - Pferde in Landschaft.jpg|סוסים בנוף, ציור משנת 1911
קובץ:Franz Marc - Tiger - G 13320 - Lenbachhaus.jpg|הטיגריס, ציור משנת 1912
קובץ:Marc - Cats, Red and White, 1912, Hoberg, Jansen 189.jpg|חתולים, אדום ולבן, ציור משנת 1912
קובץ:Franz Marc 029a.jpg|מגדל הסוסים הכחולים, ציור משנת 1913
קובץ:Dog Lying in the Snow by Franz Marc (SM 2085).png|כלב שוכב בשלג, ציור משנת 1911 לערך
קובץ:Franz Marc - Das Äffchen - G 14664 - Lenbachhaus.jpg|הקוף, ציור משנת 1912
קובץ:Marc wildschweine(eber-und-sau).jpg|חזירי בר, ציור משנת 1913
קובץ:Franz Marc - The Foxes - Google Art Project.jpg|השועלים, ציור משנת 1913
קובץ:The Unfortunate Land of Tyrol.jpg|הארץ הענייה טירול, ציור משנת 1913


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:גרמנים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוואריה: אישים
קטגוריה:מינכן: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1916
קטגוריה:פרנץ מארק: ציורים
חוק השמות השוודי

**חוק מתן השמות** (בשוודית: **Namnlagen**) הוא שמו העממי של חוק שעבר בפרלמנט השוודי בשנת 1982, ומטרתו להסדיר שינוי של שמות משפחה ובחירת שמות פרטיים. החוק מחייב רישום שמות בלשכת המס המקומית.

## היסטוריה
עד סוף המאה התשע-עשרה לא נהגו בשוודיה שמות משפחה, ורבים נקראו על שם האב (Axelsson, Karlsson) או על שם המקום שבו גרו. אנשים היו יכולים לשנות את שם המשפחה כמה פעמים במהלך חייהם, ואפילו אחים לא תמיד נקראו באותו שם. בחוק אימוץ השמות משנת 1901 נקבע שעל כל אדם לבחור שם משפחה, שיעבור לבניו אחריו. 

## החוק מ-1982
החוק שהתקבל בשנת 1982 מחייב לרשום כל ילד בשמו בתוך שלושה חודשים מן הלידה. החוק מאפשר גם שינוי של שם משפחה, וקובע כמה כללים בנדון. החוק מורה לפקידי המרשם לדחות שמות מכמה סיבות המנויות במפורש, אבל מקנה להם גם סמכות מקיפה לדחות שמות מסיבות אחרות. אסור למשל לבחור שם מעליב, "לא מתאים בעליל", או כזה שגורם אי-נוחות לנושאו. אסור להשתמש בשם המקובל כשם משפחה בתור שם פרטי ולהפך. אסור לתת לבת שם המקובל כשם של בן ולהפך. אסור לבחור בשם מטעה, או כזה שמפר קניין רוחני.

בדרך כלל אסור לבחור בשם חדש בעל הסיומת son-, אך בפועל פקידי המשרד מאפשרים שמות כאלה למהגרים בעלי שמות זרים. שם משפחה חדש חייב להיות ייחודי, או שם שהיה בשימוש במשפחתו של אדם במשך שני דורות לפחות במאתיים השנים האחרונות. רבים מאמצים שמות בעלי סיומת 'kröner-' (כתר) או 'svärd-' (חרב), אבל לא ניתן לאמץ את שמה של אחת ממשפחות האצולה השוודיות. 

ילד מקבל את שם המשפחה של הוריו, אם יש להם שם משפחה משותף. אם להורים שמות משפחה שונים, הם נדרשים לבחור אחד משמות המשפחה של ההורים כשם המשפחה של הילד, ובמקרה של העדר בחירה הילד מקבל את שם משפחת האם. הילדים הבאים (המשותפים לשני ההורים) יקבלו את אותו שם משפחה. חוק השמות אינו מאפשר שמות משפחה כפולים, אך הוא מאפשר לתת לילד שם אמצעי הזהה לשם המשפחה של ההורה שלא הוריש לבנו את שם משפחתו.

זוגות נשואים בוחרים בדרך כלל באחד משמות המשפחה שלהם, אבל ישנם זוגות הבוחרים לעצמם שם חדש, כדרך לביטוי עצמי. בן זוג רשאי לשמור את שם משפחתו הישן כשם אמצעי.

ישנם המשנים את שם המשפחה מסיבות אחרות, בין אם זו דרך להשתלב ולהיטמע בסביבה, או להפך, להתבלט כחריג. ב-2003 נרשמו בשוודיה מעל ל-6000 בקשות לשינוי שם.

## שמות שנדחו ופעולות מחאה
בין השמות שנדחו על ידי פקידי המרשם: איקאה, מונטנה, אסטריקס ומטאליקה; Veranda שפירושו מרפסת; וכן סטאאלמן שפירושו 'סופרמן'. שם שפירושו 'דמדומים' אושר רק לאחר ערעור לבית המשפט העליון של שוודיה. 

החוק החדש, ובעיקר מה שנתפס כחדירה שלו לפרטיות, הביא כמה אנשים למחות נגדו באופן יצירתי. זוג הורים מדרום שוודיה החליטו לא לרשום את בנם כלל, אבל בהגיע הילד לגיל חמש, לאחר שנידונו בבית משפט לקנס של 5,000 קרונות (כ-3,000 שקלים), הם בחרו, בחודש מאי 1996, לתת לו שם פרטי בן 43 תווים Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116 (אותו הם מבקשים לבטא "אלבין"). ההורים טענו שהם איחרו לרשום את השם משום שהשם הוא "התפתחות הורית, אקספרסיוניסטית" ו"חוויה אמנותית יצירתית" אשר לקח לה כמה שנים להתבשל אצלם. בית המשפט דחה את השם והותיר את הקנס בתוקפו.

בשנת 2005 הסמיך הפרלמנט של שוודיה את הממשלה לבחון את חוק השמות כדי להכניס בו שינויים נדרשים.

## ראו גם
* חוקי שמות

## קישורים חיצוניים
* הנחיות לגבי בחירת שם לילד 
* MIT: No laughs for Swedes' name game
* דיווח על סירוב לרשום את השם סטאאלמן.

## הערות שוליים

קטגוריה:שוודיה: חוק ומשפט
קטגוריה:שם משפחה
קטגוריה:שם פרטי
מיון חיצוני

**מיון חיצוני** הוא שם כולל לקבוצה של אלגוריתמי מיון המסוגלים להתמודד עם כמויות גדולות של מידע. מיון חיצוני נדרש כאשר המידע שצריך למיין לא נכנס לזיכרון הראשי של המחשב (לרוב ה-RAM) ומשתמשים בהתקן זיכרון איטי יותר (לרוב דיסק קשיח).

דוגמה נפוצה למיון חיצוני הוא מיון מיזוג חיצוני. נניח שיש לנו 900MB  של מידע המאוחסנים בדיסק הקשיח שצריך למיין בשימוש של 100MB של RAM בלבד.

# קרא 100MB לזיכרון הראשי ומיין בשיטה רגילה (לרוב מיון מהיר)
#כתוב את המידע הממוין
#חזור על צעדים 1 ו-2 עד שכל המידע נמצא במנות ממוינות בגושים של 100MB. צריך עכשיו למיין אותם לקובץ אחד.
#קרא את 10MB הראשונים של כל מנה ממוינת (נקרא להם חוצצי קלט) לזיכרון הראשי (90MB) והקצה את 10MB הנותרים לחוצץ הפלט.
#בצע מיזוג של 9 המנות והתחל לאחסן את התוצאה בחוצץ הפלט. אם חוצץ הפלט מלא כותבים את תוכנו לקובץ הממוין הסופי. אם חוצץ קלט מתרוקן, קוראים אליו 10MB הבאים מהמנה הממוינת המתאימה לו.

האלגוריתם הנ"ל ניתן להכללה בצורה הבאה: נניח שהמידע למיון גדולה מכמות הזיכרון הראשי בפקטור של K. אז ניצור K מנות ממוינות שצריך למזג. אם X הוא כמות הזיכרון הראשי הפנוי, אז יהיו K  חוצצי קלט וחוצץ פלט אחד. כל חוצץ יהיה בגודל של  (X/(K+1.

חיצוני
הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים

**הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים** הוא ארגון בין-לאומי ללא כוונת רווח שנוסד ביוני 1998 כדי "לתמוך באימוץ ובדבקות תקנים בינלאומיים, לאומיים ואזוריים (לרבות הפרוטוקול האופציונלי לאמנת זכויות הילד בנוגע למעורבותם של ילדים בעימות מזוין) האוסרים גיוס ושימוש צבאי במי שטרם מלאו לו 18 בפעולות איבה; ובהכרה ואכיפה של תקנים אלו על ידי כל הכוחות והארגונים הצבאיים, בין אם ממשלתי ובין אם אינו ממשלתי" (ציטוט מתוך האתר הרשמי).

הקואליציה נוסדה על ידי שישה ארגונים בינלאומיים:
* אמנסטי אינטרנשיונל
* משמר זכויות האדם
* הברית הבינלאומית להצלת ילדים
* שירות פליטים ישועי
* משרד קוויקר של האומות המאוחדות
* האיחוד הבינלאומי לבני אדם בעולם

מאוחר יותר הצטרפו מספר ארגונים נוספים:
* האגודה הבינלאומית לזכויות הילד
* חזון עולמי
* ארגוני אזוריים לא ממשלתיים ממרכז אמריקה, אפריקה, אסיה ומדינות האוקיינוס השקט.

הארגון מפרסם מדי שנה דוחות שנתיים המתעדים את השימוש הצבאי בילדים חיילים, תוך פנייה לארגונים רבים בבקשה לחדול ממנהג זה.

## ראו גם
* יום היד האדומה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים