יוהאן גיאורג האמאן

**יוהאן גיאורג האמאן** (בגרמנית: **Johann Georg Haman** ; ה-27 באוגוסט 1730 – ה-21 ביוני 1788) היה פילוסוף גרמני. האמאן השפיע בעיקר על יוהאן גוטפריד הרדר ותנועת הסער והפרץ, שאנשיה ראו בו מעין "פרוטו-רומנטיקן".

ישעיה ברלין, הפילוסוף וההיסטוריון של הרעיונות, החשיב את האמאן לאחד מאנשי הנאורות שכנגד. יש המחשבים אותו אף לפרה-מודרני-פוסטמודרני, בין היתר מאחר שרעיונותיו הטרימו את "המפנה הלשוני" והפילוסופיה של הלשון במאה ה-20.

האמאן ידוע גם כמבקר של מכרו עמנואל קאנט, שניהם תושבי קניגסברג. בהקשר זה ידוע חיבורו משנת 1784 "Metakritik über den Purismus der Vernunft" (בתרגום חופשי: מטא-ביקורת התבונה הטהרנית) בפרפרזה על "ביקורת התבונה הטהורה". האמאן הכיר לקאנט את העבודות של דייוויד יום (מי שהעיר את קאנט מ"תנומתו הדוגמטית") וכן גם את ז'אן-ז'אק רוסו, שמשלב מסוים היה לאחד הקולות המעצבים את מחשבת קאנט. האמאן עצמו הושפע גם כן מיום, אולם הוא השתמש ברעיונותיו של האחרון כדי לחזק את ההשקפה הנוצרית-לותרנית.

## ביוגרפיה
ממוזער
האמאן נולד בקניגסברג ב-1730. תחילה למד תאולוגיה באוניברסיטת קניגסברג, אולם התגלגל לעבודה כפקיד בבית מסחר. לאחר מכן החזיק במשרות ציבוריות זוטרות, תוך כדי שהוא מקדיש את זמנו החופשי ללימוד פילוסופיה. החיבור הראשון שפרסם היה חיבור בכלכלה פוליטית שעסק במתחים שבין האצולה והסוחרים. הוא כתב תחת הכינוי "מאגוס מהצפון" (בגרמנית: *Magus im Norden*). האמאן החזיק בתפיסות "סטנדרטיות של הנאורות עד שחווה חוויה מיסטית במהלך שליחות בלונדון בה אמור היה לגשר בין שני אצילים. האמאן לא הצליח במשימת הגישור ובתסכולו בזבז את כל כספו עד שנאלץ לישון באורוותם של כמה משותפיו של האציל ששלח אותו מגרמניה ללונדון. שם, בעליית הגג, חווה לדבריו הארה. כשהאמאן חזר לגרמניה, בניסיון להחזירו לערכי הנאורות, הכיר לו אותו אציל את עמנואל קאנט (קאנט של לפני התקופה הביקורתית). בתקופה זו תרגם האמאן את כתביו של דייוויד יום לגרמנית.

התרגום של כתבי דייוויד יום לגרמנית נחשב למהלך שלדברי קאנט "העיר אותו מתנומתו הדוגמטית" וגם לחשיפתו של קאנט לעבודותיו של רוסו דרך האמאן תפקיד מפתח בהתפתחות של קאנט לקראת התקופה ה"ביקורתית". האמאן וקאנט החזיקו בכבוד רב האחד לשני, ובתוך כך בבוא העת האמאן הכיר לקאנט את המוציא לאור שהוציא את המהדורה הראשונה של "ביקורת התבונה הטהורה".

## הגותו
[ממוזער|קברו של האמאן בבית הקברות בעיר [מינסטר.]]
גישתו הפילוסופית של האמאן עצמו יצאה מתוך חשד ברעיון התבונה ובערכי הנאורות ומתוך נקודת מוצא לפיה התשובה היחידה לביקורת שנדרש מ"איתנו" להמטיר על השלכות התבונה והשימוש בה היא חזרה לאמונה באלוהים. זה הפתרון היחיד, טען האמאן, למתחים שבפילוסופיה. מתח עולה בחיבורו "זיכרונות סוקרטיים":

האמאן ידוע לנו בעיקר כמבקר הראשון של "ביקורת התבונה הטהורה". הוא כתב שני טקסטים מרכזיים, מהם רק אחד ראה אור בימי חייו. עם זאת, ידוע לנו כי את הטיוטה של חיבורו השני של האמאן קראו רבים מבין המבקרים המאוחרים יותר של "ביקורת התבונה הטהורה" (ובתוכם הרדר ויעקבי). את הניתוח הביקורתי העיקרי של האמאן את קאנט ניתן לנסח פחות או יותר בצורה הבאה: האמאן ראה בקאנט כמקדש של התבונה, כלומר כמציב את התבונה כתשובה האולטימטיבית לבעיות העולם, אך בלא מוכנות מצד קאנט להציב את התבונה הטהורה תחת ביקורת אמיתית. האמאן טען שלא התבונה היא הקובעת את מעשי האדם אלא האמונה והערכים. יותר מכך, המשמעות של המושגים השונים (ובתוך כך המשמעות של מושג התבונה) מגיעה יותר מכל מההרגלים שצמחו סביבם ולא מהגדרות פילוסופיות קשיחות. בכך, האמאן הניח בסיס לביקורות הרומנטיות הגרמניות על הנאורות.

אולם להאמאן הייתה השפעה רבה על בני התקופה גם מעבר לביקורתו על קאנט. האמאן קידש את הגאונות ואת האמנות, וגרס בעד הכרה בדרכי תקשור מרובות בין אלוהים לאנשים. למעשה, האמאן טען שכל האובייקטים בקיום הם סימנים מאלוהים שמחכים לפרשנות מצידנו. מכיוון אחר ומשפיע לא פחות, האמאן גרס שתבונה היא עניין של שפה, וספציפית מוסכמה שפתית. בכך הניח את היסודות ולמעשה הטרים את המפנה הלשוני, כולל רבות מבין האבחנות של ויטגנשטיין. השפה, טען האמאן, היא הגשר בין המשמעויות של הביטויים השונים לבין הדרכים בהן הם מוצגים. גם כאן ישנה הטרמה של רעיונות בלשניים מסוימים.

## ביבליוגרפיה חלקית
ממוזער|דיוקן של האמאן
### בתרגום לעברית
*יוהאן גיאורג האמאן, **[https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/99995-files/99995008/99995008-011/99995008-011.pdf זיכרונות סוקרטיים: חלק א']** (מגרמנית: יפתח הלרמן־כרמל), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך י"א, 2019.
### בתרגום לאנגלית

* Hamann's works, including those unpublished in his lifetime, are reprinted in the collection edited by Josef Nadler: Hamann, Johann Georg. Sämtliche Werken, edited by Josef Nadler. 6 volumes. Vienna: Verlag Herder, 1949–1957). This was reprinted recently by Brockhaus in Wuppertal, 1999.
* Citations from this source, in conformity with common practice for Hamann references, are given above as: N II, 13:10. This means “Nadler's edition, volume two, page thirteen, line ten.” This same mode of reference also applies to the translations in Gwen Griffith Dickson (see below), wherein the pages are laid out in as close an approximation as possible to Nadler's edition.
* Hamann, Johann Georg. Briefwechsel, edited by Walther Ziesemer and Arthur Henkel (from volume 4 on, edited by Henkel alone). 8 volumes. Wiesbaden/ Frankfurt: Insel Verlag, 1955–1975.
* Citations from this source are given as: ZH 4 etc. as above.
* All translations from Hamann's works and letters in the above article are from Gwen Griffith Dickson (see below) except for the translation from the letter to Kraus, which is cited in the translation by Garrett Green, in Schmidt, James (ed.). What is Enlightenment? Eighteenth-Century Answers and Twentieth-Century Questions. Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1996


## לקריאה נוספת
* שמואל הוגו ברגמן, **תולדות הפילוסופיה החדשה: מתקופת ההשכלה עד עמנואל קאנט**, מוסד ביאליק, עמודים 38–45.
* ישעיה ברלין, **נגד הזרם: מסות בהיסטוריה של האידיאות** (תרגם מאנגלית: אהרן אמיר; ערך והוסיף ביבליוגרפיה: הנרי הארדי; הקדים מבוא: רוג’ר האוזהר), תל אביב: עם עובד, תשמ"ו 1986.
* זאב לוי, **היהדות בתמונת־עולמם של האמאן, הרדר וגיתה**, מוסד ביאליק, 1994.

## קישורים חיצוניים

* יוהאן גיאורג האמאן באתר אנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה (אנגלית)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של הלשון
קטגוריה:פילוסופים נוצרים
קטגוריה:ילידי 1730
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1788