open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרנק-ריהל

שמאל|ממוזער|350px|דוגמה של קטע טקסט הכתוב בגופן פרנק-ריהל
**פְרַנְק־רִיהל** (בלועזית: **Frank-Rühl**) הוא הגופן העברי הנפוץ ביותר בדפוס. הגופן נוצר ב-1908 על ידי רפאל פרנק בשיתוף עם המדפיס אוטו ריהל במפעל היציקה C. F. Rühl. גרסה סופית פורסמה ב-1910. מרבית הספרים, העיתונים וכתבי העת וכן פסקי הדין של בתי המשפט בישראל משתמשים בפרנק-ריהל.

## אופי האות
האות עוצבה מתוך מצוקה בסוגי אות בתקופה בה החלו להדפיס כתבים עבריים חילוניים רבים. הגופנים הקיימים (ובראשם גופן וילנא, ששימש להדפסת רוב הכתבים העבריים עד אז) שידרו אווירת בית מדרש, שממנה רצו הכותבים להימנע. האות עוצבה כך כדי שתתאים לדפוס מודרני ושהקורא יוכל "לרוץ" בקריאה בה בטקסטים ארוכים, מנוקדים ולא-מנוקדים.

עיצוב האות שואב ממסורת יהדות ספרד, שנטתה לקשט את האותיות בתגים מתונים ולא מצועצעים יתר על המידה. האות מבוססת על אות דפוס איטלקית ששימשה את המדפיס מהמאה ה-17, דניאל בומברג ורוח תנועת האר נובו. מודפסים באות מינים רבים של טקסטים מספרי שירה ועד עיתונים יומיים. שימוש באות שונה יוצר מיד מראה ייחודי, אף מבלי שהקורא מבין מדוע. למשל, ב-1987 שכר עיתון "מעריב" את המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז לעצב מחדש את העיתון. זנדהאוז ניסה להיות מהפכני והשתמש באותיות נרקיס במקום בפרנק-ריהל. לעיתון הגיעו תגובות קוראים נזעמות, ובעקבותיהן חזר לפרנק-ריהל בתוך זמן קצר. עוד יוצא מן הכלל המדגיש את הכלל הוא סדרת ספרי "עם הספר", שאינם מודפסים בפרנק-ריהל ומראה הטקסט בהם מודרני מאוד, דבר המרתיע חלק מהמבקרים.

## גרסאות דיגיטליות
לגופן קיימות מספר גרסאות דיגיטליות שנוצרו על ידי טיפוגרפים שונים מאז שנות ה-90. אחד הגופנים הממוחשבים הראשונים שנוצרו על בסיס עיצוב האות הוא של חברת "אוטולוג'יק", ששיווקה אותו למערכות העיתונים הגדולים אשר עושים בו שימוש עד היום. גרסה נוספת לגופן, אשר משווקת על ידי חברת "מסטרפונט", נפוצה כיום בספרות המודפסת ועושות בה שימוש מרבית הוצאות הספרים. הגרסה לגופן של חברת "פלרון" נפוצה בספרי קודש ותפילה (דוגמת סידור "רינת ישראל") ובפסקי דין, והיא הגרסה שמותקנת עם תוכנות אופיס במחשבים ביתיים. גרסאות פופולריות נוספות משווקות על ידי "הגילדה", "פונטביט" ועוד. בנוסף, גרסה חופשית לגופן מופיעה ב-Google Fonts במספר משקלים.

## ביקורת
המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז מונה בעיות בגופן: האות "שמנה" מדי ואינה קלילה, כפי שמתאפשר בטכנולוגיות מודרניות ויוצרת תחושה של עומס שחור על הדף. אין בגופן הבדל ברור מספיק בין טקסט רגיל למודגש. כמו כן, לטענתו היא מקובלת רק משום שהציבור רגיל בה ומתקשה לשנות הרגלים.

## בתרבות
גופן פרנק-ריהל הוא הנפוץ ביותר בספרות המודפסת בישראל, שכן הוא בשימוש במרבית הספרים, העיתונים, כתבי העת וכן בפסקי הדין של בתי המשפט.

במאי 1945, עם התפרסמות הידיעות הלא-רשמיות בדבר מותו של אדולף היטלר, פרסם נתן אלתרמן בטורו השביעי בעיתון "דבר" את השיר "כותרת" שחיבר, ובו הוא מתאר את עבודתו של פועל הדפוס שחיבר את הכותרת על כניעת גרמניה הנאצית לפרסום. הוא מתאר את הכותרת בעל האותיות המרובעות, בהן מתאפיין הגופן, וכי ההיסטוריה ציפתה להן – ושבכל זאת, תמיד היא נכתבת בגופן פרנק-ריהל.

## קישורים חיצוניים
* גופנים, שורות, גרפיקה וקריאה באתר של זאב גלילי
* שירי לב-ארי, על אותיות דפוס ופונטים עבריים
* 
* רפאל פרנק, אותיות דפוס וגופנים, באתר של פרופ' סיון טולדו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גופנים עבריים
קולר

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
זמברוב

ממוזער|מצבה בבית הקברות היהודי בזמברוב, 2008
ממוזער|ספר הזיכרון לקהילת זמברוב שהושמדה בשואה
**זמברוב** (בפולנית: **Zambrów** ביידיש: **זעמבראווע**) היא עיירה בצפון מזרח פולין, מספר תושביה נכון לשנת 2020 הוא 21,166, והיא משמשת כעיר הבירה של מחוז זמברוב בפרובינציית פודלסיה, ובעבר שויכה לפרובינציית לומז'ה.

האזכור הראשון של העיירה הוא משנת 1283, אז הייתה אחוזה של אצילים מאזוביים. זמברוב קיבלה זכויות עיר בשנת 1430.

בזמן הכיבוש השוודי נפגעה העיר קשות, כמו גם בזמן ההתקוממויות כנגד הרוסים ובזמן שלטון הצאר. בשנת 1870 איבדה זמברוב את זכויות העיר שלה, ושתי חטיבות של חיל הרגלים הרוסי הוצבו בה.

## יהודי זמברוב

הקהילה היהודית בעיר קמה בשנת 1828. עד מלחמת העולם השנייה חיו בזמברוב למעלה מ-3,500 יהודים, שהיוו כמחצית מתושביה. היהודים עסקו במסחר ובמלאכות שונות, ועמדו לרשותם בתי מדרש, בית כנסת, בית אבות ומוסדות נוספים. במקום גם פעלו סניפים של תנועות הנוער הציוניות.

הצבא הגרמני נכנס לעיר ביוני 1941, ומיד החלו הרדיפות ומעשי הרצח. ב-19.8 נרצחו כ-1,500 יהודים. בערב סוכות 5.9.41 הועברו היהודים לגטו המקומי, שהוקף בגדר תיל. במועד זה רצחו הגרמנים כ-900 מיהודי העיר, ובהם נכבדי הקהילה, ביער גלמבוקיה הסמוך.

תוך זמן קצר הועברו לגטו בעיר יהודים מויסוקה מזובייצק, ובתחילת ספטמבר 1941 בוצעה בגטו אקציה, בה נרצחו ביער ליד רוטקי קוסאקי הסמוכה יהודים שנמצאו "בלתי כשירים לעבודה", ובהם קשישים ונשים הרות.

במחצית השנייה של 1942 הועברו לגטו בעיר גם יהודים מצ'יז'בו ומשומובו, ובתקופה זו שררו בו תנאי רעב, תוך העסקת יהודי המקום בעבודות כפייה. בתחילת נובמבר 1942 הועברו יהודי הגטו למחנה צבאי נטוש, בו רוכזו כ-14,000 עד 17,000 מיהודי הסביבה, ושבו התקיימו תנאי מחיה קשים ביותר. ב-16 בינואר 1943 שולחו כל יושבי המחנה לאושוויץ, תוך רצח כ-500 עד 800 יהודים במהלך האקציה.

לאחר השואה הוקם ארגון של יוצאי זמברוב שפעל בישראל ובארצות הברית. ספר זיכרון לקהילה החרבה ראה אור בעברית, יידיש ואנגלית, בעריכת ד"ר יום-טוב לוינסקי, יליד העיר. "דפי עד" רבים של הקהילה נמצאים בארכיון יד ושם.

זמברוב היא עיר הולדתו של הרב שלמה גורן.

## מלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת גרמניה, בלילה שבין 13-14 בספטמבר, התרחש "טבח זמברוב" בו נטבחו באכזריות בכיכר העיר כ-200 חיילים פולנים וכ-100 נפצעו. בהתאם להסכם מולוטוב-ריבנטרופ, נמסרה זמברוב לכח הכיבוש הסובייטי במחוז ביאליסטוק, שצורף לבלארוס. בעיירה אף הוקמה אנדרטה ללנין ולסטלין. לאחר מבצע ברברוסה הוקם בעיירה ב-22 ביוני 1941 מחנה לשבויי מלחמה סובייטים, בו קיפחו את חייהם כ-12,000 חיילים ברעב, מחלות וטיפול אכזרי. ב-1943 נפתח גם מחנה של כ-3,000 שבויי מלחמה איטלקים, שגורלם היה דומה לגורלם של החיילים הסובייטים, וכמעט כולם מתו. בעיר היו גם מספר מחנות עבודה לעובדי כפיה פולנים בהם עברו כ-2,000 איש. העיר נכבשה באוגוסט 1944 על ידי יחידות של הארמייה השלישית של החזית הביילורוסית השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* זמברוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
ממוזער|כיכר העיר בזמברוב, 2008
* 

קטגוריה:פודלסיה: יישובים
קטגוריה:פודלסיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
ברקוביץ'

**ברקוביץ** או **ברקוביץ**' הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו המילולית בנו של ברקו. ברקו הוא "דב" ולכן ברקוביץ הוא "בן-דב".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
לייה

**לייה** (בהולנדית: **Leie** בצרפתית: **Lys**) הוא נהר הזורם בצפון צרפת ובבלגיה, המהווה את יובלו השמאלי של הנהר סכלדה.

## גאוגרפיה

מוצאו של הנהר בכפר ליסבורג שבחבל נור פה דה קאלה בצרפת. הוא זורם בכיוון צפון מזרח, כיום ברובו דרך תעלה, דרך עיר הגבול הצרפתית ארמנטייה ונכנס לבלגיה בפרובינציה של אינו, זורם דרך העיר קורטרייק ונשפך לנהר סכלדה בעיר גנט. אורך הנהר 202 ק"מ, גובהו בנקודת המוצא 114.7 מטר, ושטח אגן הניקוז שלו מגיע ל-3,910 קמ"ר.

האירוס הצהוב, הפורח בשפע על שפת הנהר באזור ארמנטייה, מהווה את סמלה של עיר זו. כיום הנהר מזוהם מאוד בגלל צפיפות האוכלוסייה ובגלל שפכים של מפעלי תעשייה בצפון צרפת ובבלגיה.

## היסטוריה

בעבר, עמק הלייה נודע בשל המפעלים לאריגת פשתן. במחצית הראשונה של המאה העשרים הוא היה מקומם החביב של ציירים רבים.

באזור התחוללו שלושה קרבות בין גרמניה וצרפת במהלך המאה ה-20: באפריל 1918 התחולל באזור "הקרב על לייה" כחלק ממתקפת האביב הגרמנית. מאוחר יותר באותה השנה התרחש באזור "הקרב השני על לייה" כחלק ממתקפת מאה הימים. בין ה-23 במאי ו-28 במאי 1940 היה האזור שדה קרב בין צבא בלגיה לבין צבא גרמניה שפלש לבלגיה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במה שנודע כקרב על לייה של שנת 1940.

המשורר הבלגי אמיל ורהארן חיבר פואמה בשם "עמק הלייה" הנכללת בקובץ שיריו "פלנדריה כולה".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:בלגיה: נהרות
קטגוריה:פלנדריה: גאוגרפיה
ניקולא לואי דה לאקאי

**ניקולא לואי דה לאקאי** (צרפתית: **Nicolas Louis de Lacaille**; 15 במרץ 1713 – 21 במרץ 1762) היה אסטרונום צרפתי שחקר את שמי הדרום, מדד באופן מדויק את היקף כדור הארץ וערך טבלת ליקויי שמש וירח ל-1,800 שנים.

## ביוגרפיה
ניקולא לואי דה לאקאי נולד ב-1713 ברומיני שבאזור הארדנים. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר, אך במימונו של דוכס בורבון, לואי אנרי, הוא למד תאולוגיה בקולג' של ליזיו (Lisieux) והוסמך ככומר קתולי. לאחר הסמכתו הוא בחר להתמקד במדעים ותחת חסותו של האסטרונום ז'אק קאסיני (בנו של האסטרונום ג'ובאני דומניקו קאסיני) החל לעסוק בגאוגרפיה ובאסטרונומיה. ב-1739 הוא מדד מחדש באמצעות טריאנגולציה את אורכה של מעלת קשת לאורך המרידיאן של פריז, על מנת לחשב את רדיוס כדור הארץ ואת היקפו. בכך הוא חזר על מבצעו של ז'אן פיקאר מ-1670 תוך השגת דיוק רב יותר. לציון ההישג של שניהם הוקמה בז'וביזי-סור-אורז' (Juvisy-sur-Orge) פירמידת הנצחה.

לאחר מכן קיבל לאקאי משרת פרופסור למתמטיקה בקולג' על שם מאזארן בפריז וב-1741 התקבל לאקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1750 הוא יצא למסע מחקר בדרום אפריקה, במהלכו הוא מיפה וקיטלג כ-10,000 כוכבים וכ-40 ערפיליות בשמי הדרום, הגדיר 14 קבוצות כוכבים חדשות וערך מדידות מדויקות של מיקומם בשמים של הירח, של נוגה ושל מאדים ועל ידי השוואה למדידות מאירופה חישב את המרחק אליהם באמצעות פרלקסה.

עם חזרתו לצרפת ב-1754 הוא זכה להתעניינות ציבורית רבה שגרמה לו ללחץ רב, הוא הסתגר בקולג', שם חלה בשיגדון ומת ב-1762. על שמו נקרא מכתש לאקאי על הירח ואסטרואיד 9135 שהתגלה ב-1960.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:אסטרונומים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פריז
קטגוריה:ילידי 1713
קטגוריה:נפטרים ב-1762
נג'ואן גרייב

**נג'ואן גרייב** (בערבית: **نجوان غريب**; נולד ב-30 בינואר 1974) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן שמאלי במספר קבוצות עד פרישתו. כיום משמש בתור מנהלה המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת.

לזכותו רשומים ארבעה שערים ב-18 הופעות במדי נבחרת ישראל.

## קריירת מועדונים
גרייב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, ובתחילת הקריירה גרייב שיחק כחלוץ. את הופעת הבכורה ערך בגיל 18, כאשר אחי נצרת שיחקה בליגה א', ועד מהרה גם הפך למלך שערי הליגה. בשנת 1993 שיחק משחק אחד במדי מכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של גביע האינטרטוטו נגד לוקומוטיב לייפציג. בשנת 1994 נרכש על ידי מכבי חיפה, במדיה שיחק עונה אחת וזכה עמה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על הפועל חיפה. משם הוא עבר למכבי פתח תקווה, שם שיחק שנתיים עד אשר עבר להפועל חיפה.

בעונתו השנייה בהפועל חיפה (1998/1999) היה גרייב שותף בכיר באליפות ההיסטורית של הקבוצה, וקנה לעצמו מקום של קבע בנבחרת ישראל. לאחר עונה זו עבר גרייב לאסטון וילה מהפרמייר ליג האנגלית. לקראת סיום עונתו השנייה בקבוצה, עקב מיעוט דקות המשחק שלו, ביקש גרייב להשתחרר וחזר להפועל חיפה, עמה זכה בגביע הטוטו, ועונה לאחר מכן היה שותף לירידתה של הקבוצה לליגה הלאומית.

בעונת 2002/2003 חזר גרייב לקבוצת נעוריו, אחי נצרת, עמה עלה בתום העונה לליגת העל, ולאחר מכן עבר להפועל פתח תקווה. לאחר עונה אחת בלבד בפתח תקווה חזר גרייב למכבי חיפה, וזכה איתה באליפות, בעונה שלוותה בפציעות חוזרות ונשנות שלו, בעקבותיהן שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד. בשנת 2005 חזר לאחי נצרת ושיחק בשורותיה שנה נוספת, בסיומה פרש ממשחק פעיל.

## קריירת נבחרות
לגרייב 18 הופעות בנבחרת ישראל, בעיקר מהתקופה בה שיחק בהפועל חיפה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-18 במרץ 1998, במשחק הידידות בחוץ מול רומניה. לזכותו של גרייב גם רשומים ארבעה שערים בנבחרת ישראל, כולל השער הראשון מול ארגנטינה בניצחון הביתי 2–1 ב-15 באפריל 1998, וכן השער החמישי בניצחון הביתי 5–0 מול אוסטריה ב-6 ביוני 1999.

## קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק, מונה גרייב לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו, מכבי אחי נצרת. לאחר התפטרותו של שמעון הדרי באוקטובר 2008 מונה גרייב למאמן הקבוצה, עד למינויו של אלי מחפוד למאמן ב-2009.

לקראת עונת 2010/2011 מונה למאמן הפועל בני לוד אך פוטר בחודש נובמבר.

בקיץ 2011 מונה למאמן קבוצת הנוער של אחי נצרת. בקיץ 2018 מונה למאמן מכבי אחי נצרת, אך ב-2 בדצמבר התפטר מתפקידו.

ב-2023 מונה למנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי בני ריינה, וכעבור עונה שם חזר למכבי אחי נצרת בתפקיד מנהלה המקצועי מחלקת הנוער.

## חיים אישיים
גרייב נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית. הוא נשוי לרונזה שאהין, מלכת היופי של המגזר הערבי בשנות ה-90.

בראיון ל-ynet ב-2003 צוטט גרייב באומרו: 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים באנגליה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:מאמני הפועל בני לוד
קטגוריה:נצרת: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים ערבים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
השושלת התיגראינית

**השושלת התיגראינית** היא שושלת שליטים תיגראינית אשר שלטה על תיגראי בין 1748–1818, 1871–1974. שושלת זו היא ענף בתוך השושלת הסולומונית בקו נשי.

## היסטוריה
ההיסטוריה של השושלת מתחילה בזרעו של אבטו רובאל אשר נהרג בקרב שימברה קור אחד מצאצאיו היה חאזאקאיס וולדה חווריוט אביו של מיכאל סהול, חאזאקאיס עצמו התחתן עם וויזרו ישאטה מריאם שהייתה בתו של אזאז' יעקב שהיה מצאצאי ראס פריס הגדול. כך ששולת זו היא בקו נשי. השושלת הזו החלה לשלוט על תיגראי לאחר שמיכאל סהול חתר תחת ראס תיגראי אנדה היימנות והכריז על עצמו כשליט תיגראי ב-1748, סהול הוציא להורג את אנדה בעיר עדווה ב-1759. השושלת הזו המשיכה לשלוט על תיגראי עד 1818 כאשר הדאג'זמץ וולדה רפאל נהרג בקרב על ידי דאג'זמץ סאבגדיס ב-1918 בעקבות מותו עולה לשלטון בטיגראי שושלת אגמה, השושלת התיגראינית לעומת זאת המשיכה לשלוט על מחוז תמביין תחת התואר "שום-תמביין" הנמצא בחבל תיגראי. השושלת הזו עלתה שוב לשלטון ב-1867 על כל תיגראי כאשר הקיסר בזמנו תקלה גיורגיס השני נתן לראס קאסה מרצ'ה לשלוט על כל תיגראי. השליט היחיד מהשושלת שנהפך לקיסר אתיופיה היה יוהנס הרביעי (1871–1889) לאחר מותו השושלת החלה בקרב על כס הקיסרות בין בנו של יוהנס ראס מנגשה יוהנס לבין מלך שאווה מנליק השני שבסופו האמהרים משאווה ניצחו, אך למרות זאת השושלת המשיכה לשלוט על תיגראי עד המהפכה האתיופית.

## שליטי תיגראי
### 1748 - 1818

### 1867 - 1974

### נוספים
*ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי (מכונה בפי חלק ממתנגדיו "מנליק השלישי")
*נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי מחזיק בתואר האצולה "אבטו".

## הערות שוליים

*
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:בתי מלוכה
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:מלכים אפריקאים
שאול ישועה אביטבול

הרב **שאול ישועה אביטבול** (ה'תצ"ט, 1739 – כ"ה באלול ה'תקס"ט, ספטמבר 1809) היה דיין, רבה הראשי של העיר צפרו שבמרוקו.

## ביוגרפיה
נולד בעיר צפרו שבמרוקו בשנת ה'תצ"ט, 1739, לרב יצחק אביטבול. בשנת ה'תקי"ז (1757), בהיותו בן שמונה עשרה, נסמך לדיינות, למד אצל אביו ואצל רבי אהרון אזכרי, והשתלם אצל רבי אליהו הצרפתי, כמו כן שימש בהוראה את רבי יוסף עטיא.

### בכס הרבנות
בגיל 21, בשנת ה'תק"כ (1760) נתמנה לרב העיר צפרו ושימש בתפקידו ארבעים ותשע שנים. בימיו ייסד בית מדרש לרבנים ואת המצטיינים שבהם מינה לרבנים ודיינים בקהילות שונות במרוקו. כן דאג לרווחת בני קהילתו על אף הצרות אשר פקדו את העיר, ועיקר דאגתו הייתה למורים ולמלמדים בעיר. הוא השתדל להגדיל את הכנסתם, תמך בשביתתם בשנת ה'תקמ"ג (1783) ואף הסתכסך עם פרנסי קהילתו בעבור כך, עד אשר הצליחו המורים במאבקם והגדילו את שכרם.

שימש כמוהל ומל כאלף וחמש מאות ילדים.

בימי שבתו על כס הרבנות בצפרו, עברה העיר צרות רבות, עליהן כתב בספרו:  בשנת ה'תק"ן (1790) העליל שר העיר צפרו (ששמו כנראה היה "חאז עבד אלכביר") עלילה על רבני העיר. הרב שאול ישועה והרב שלמה אביטבול נשלחו לכלא ושוחררו רק לאחר שקהילתם שילמה עבור כל אחד מהם 100 מתקאל (מטבע מרוקאי). באלול ה'תק"ן (ספטמבר 1790), מעיד הרב שאול ישועה כי הוגלה לאיגלוואן.

יחסיו עם בני קהילתו לא היו תקינים וכלשון הרב ישמ"ח עובדיה בהקדמה לספרו: מתלמידיו: ר' אברהם אציני ר' שלמה אביטבול ור' יהודה אלבז.

### משפחתו
נשא שתי נשים. ילדיו:
* ר' רפאל - דרשן ושוחט
* ר' יוסף - ת"ח וסופר
* ר' אברהם שלמה
* רבקה - נישאה לרבי יהודה אלבז, אשר כיהן אחריו כרב העיר וממנו יצאה שושלת אלבז - רבי אבא אלבז, רבי רפאל משה אלבז, רבי עמרם אלבז ועוד.

### פטירתו
הלך לעולמו בכ"ה באלול ה'תקס"ט, 6 בספטמבר 1809. על מצבתו נכתב: 

## כתביו
הרב שאול ישועה כתב פסקים רבים וכתבים בדיני טרפות אך כתביו אבדו. נכדיו אספו את מקצת מהתשובות ששלח לכל רחבי מרוקו וקיבצו אותם בספר עם כתביו שנותרו, ספר זה מופיע גם במאגר התורני פרויקט השו"ת של בר-אילן.
*אבני שיש חלק א - שו"ת על כל חלקי השו"ע, יצא לאור בשנת ה'תרצ"ה, בירושלים, באתר היברובוקס.
*אבני שיש חלק ב - הכולל בתוכו: שו"ת על כל חלקי השו"ע וקונטרס "אבני קודש" - הלכות ומנהגי טרפות ופירושים וחידושים על התנ"ך והתלמוד, יצא לאור בשנת ה'תרצ"ו, בירושלים, באתר היברובוקס.
*רבות מאגרותיו נדפסו בספרו של הרב דוד עובדיה "קהילת צפרו".

## קישורים חיצוניים
* אלי פילו, קיצור תולדות העיר צפרו משנת 1745 עד שנת 1894, msn
* עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו
* 
* 

אבי
אבי
קטגוריה:ילידי 1739
קטגוריה:נפטרים ב-1809
קטגוריה:משפחת אלבז (צפרו)
נאוקן

**נאוקן** (**Neuquén**) היא עיר ארגנטינאית בצפון פטגוניה, בירת פרובינציית נאוקן והעיר הגדולה ביותר בפטגוניה. העיר שוכנת בקצה המזרחי של הפרובינציה שהיא משמשת כבירתה, בסמוך למפגש הנהרות לימאי ונאוקן, וראשיתו של הריו נגרו, המהווה את המשכם. המטרופולין שלה כולל גם ערים בפרובינציית ריו נגרו, כגון צ'יפולטי. בשנת 2001 התגוררו בעיר כ-202 אלף נפש.

מקור שמה של העיר במילה "נוונקן" (nehuenken), שפירושה בשפת המפוצ'ה "חשוף לרוחות".

## היסטוריה
עד סוף המאה ה-19 התגוררו באזור בני המפוצ'ה והטוולצ'ה. רק לאחר "כיבוש המדבר" השתלטה על האזור ארגנטינה, וב-1885 היא החלה למכור אדמות באזור, על מנת לאכלס אותו ולתפוס בו חזקה. באותה העת טרם נקבע סופית הגבול בין ארגנטינה לבין צ'ילה, וארגנטינה ראתה חשיבות בקביעת עובדות בשטח. היישוב הקטן שהוקם במקום נקרא בתחילה "קונפלואנסיה" (Confluencia), שפירושו "מפגש נהרות". בשל רצונה לקבוע עובדות בשטח, התקשרה הממשלה עם חברה בריטית שהקימה מסילת ברזל לבאיה בלנקה, אף שבאותה העת לא הייתה לאזור חשיבות, ולא הייתה הצדקה כלכלית לכך. ב-1899 הגיעה המסילה עד סיפוז'טי, וב-1902 נחנכה התחנה בקונפלואנסיה.

ב-12 בספטמבר 1904 הוכרזה נאוקן כעיר, שמה הוחלף ל"נאוקן", והיא החלה לשמש כבירת הטריטוריה (שהייתה אז חלק מפרובינציית פטגוניה), במקום צ'וס מלל. ב-1955 כוננה פרובינציית נאוקן, ונאוקן העיר הייתה לבירתה.

במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים נותרה נאוקן עיירה קטנה וזניחה. ב-1930 התגוררו בה רק כ-5,000 תושבים. גילוי נפט במהלך שנות ה-60 של המאה העשרים שינה את המצב. העיר גדלה במהירות, והוקמו בה שדה תעופה ואוניברסיטה.

## ערים תאומות
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:נאוקן: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1904
ספרינגפילד (מסצ'וסטס)

**ספרינגפילד** (באנגלית: **Springfield**) היא עיר במחוז המפדן שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. אוכלוסיית העיר מונה 149,938 תושבים (נכון ל-2007). העיר היא השלישית בגודלה במסצ'סוטס, והרביעית בגודלה בניו אינגלנד (לאחר בוסטון, ווסטר ופרובידנס).

העיר היא הוותיקה ביותר מבין הערים ששמן הוא , והיא גם העיר הגדולה ביותר השוכנת על גדות הנהר קונטיקט.

ספרינגפילד ידועה כמקום שבו המציא ג'יימס נייסמית' את משחק הכדורסל, ובה נמצא היכל התהילה של הכדורסל. היא גם עיר הולדתו של תאודור סוס גייזל, הידוע בשם העט שלו, ד"ר סוס. בסמוך לעיר ממוקם פארק השעשועים סיקס פלאגס ניו אינגלנד של רשת הפארקים סיקס פלאגס.

לעיר יש שותפות כלכלית וחברתית עם הרטפורד שבקונטיקט.

## היסטוריה
המתיישבים הראשונים באזור ספרינגפילד של ימינו היו אנגלים, שפנו מערבה מבוסטון ובשנת 1635 הקימו צריף על גדות אחד הנהרות באזור. העיר נקראה ספרינגפילד על שם עיירה בריטית בשם זה, הסמוכה לעיר צ'למספורד, עיר הולדתו של אחד ממייסדי ספרינגפילד.

המתיישבים רכשו את האדמה מהמקומיים (האינדיאנים) והחל מסחר ביניהם לבין המתיישבים, שהתבסס על בעיקר על פרוות של בונה.

ב-1675 התקיפו אינדיאנים משבט הפוקומטוק את העיר והרסו מחצית ממנה.

## תעשייה ומסחר
בשנות השבעים של המאה ה-18 בחר ג'ורג' וושינגטון למקם את הנשקיה הלאומית בספרינגפילד, בה פותח בין היתר הרובה מסוג ספרינגפילד.

במהלך המאה ה-19 הוקמה בעיר מסילת רכבת שהובילה לכיוון קונטיקט. לקראת סוף המאה נבנו בעיר בתים רבים בסגנון ויקטוריאני, מה שנתן לעיר את הכינוי "עיר הבתים" (City of Homes).

ב-1856 הוקם בעיר מפעל הנשק סמית' אנד וסון. המפעל הראשי קיים בעיר עד ימינו.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה בעיר מפעל של רולס-רויס שנסגר בעקבות השפל הגדול.

## המצאת הכדורסל
תהילתה של ספרינגפילד בא לה מהיותה מקום המצאת משחק הכדורסל על ידי ג'יימס נייסמית', מורה לחינוך גופני, שהמציא אותו בעיר בשנת 1891. בשל כך היכל התהילה של הכדורסל הוקם בעיר בשנת 1968. בשנת 2002 נפתח הבניין החדש, הבנוי בצורת כדורסל.

## הקהילה היהודית
בספרינגפילד רבתי קיימת קהילה יהודית קטנה ובה בית ספר יסודי (ובו כיתות מגן ועד כיתה ח').

## קישורים חיצוניים

* 
* דף הבית של הריטג' אקדמי, בית הספר היהודי
* 
* 

קטגוריה:מסצ'וסטס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1636
ארגירודנדרון אקטינופילום

**ארגירודנדרון אקטינופילום** (שם מדעי: *Argyrodendron actinophyllum*) הוא מין של עץ בסוג ארגירודנדרון ממשפחת החלמיתיים. העץ נפוץ באופן טבעי באוסטרליה ששם הוא ידוע בשם **Black Booyong**. צבעה של ליבת העץ הוא חום-ורדרד. הארגירודנדרון אקטינופילום מאופיין בצורת גזעו המזכירה תמיכות דואות גדולות.

העץ תואר על ידי פרדריק ביילי בסוף המאה ה-19.

## קישורים חיצוניים

* תיאור העץ

קטגוריה:חלמיתיים
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:עצים ביערות גשם באוקיאניה
קלאימור

המונח **קלאימור** (מגאלית סקוטית: claidheamh mòr ,אנגלית: claymore או "חרב עצומה") מתייחס לאחד משני סוגי חרבות סקוטיות. הוא יכול להתייחס לחרב דו ידנית עם אבטח מוצלב ששימשה בעיקר את ההיילנדס בסקוטלנד כשאבטחיה מופנים כלפי מטה, או חרב רחבה בעלת ניצב דמוי סל שאומצה במאה ה-16 על ידי הצבא הבריטי ועדיין נלבשת כחלק מהמדים המלאים של הגדודים הסקוטים. המונח הוא גם מקור שמו של מוקש הנ"א M18A1 claymore הנקרא בעברית "כלימגור".

## הקלאימור הדו-ידנית (היילנדס)
ממוזער|איור של חרב קלאימור דו-ידנית
הקלאימור הדו-ידנית היא חרב גדולה ששימושה העיקרי היה בימי הביניים ובתחילת העת החדשה. הסקוטים נעזרו בה בלוחמה השבטית וגם בעימותי גבול עם אנגליה בערך מ-1500 ל-1700 לספירה. הקרב האחרון הידוע בו שימשה הקלאימור נשק למספר רב של לוחמים היה הקרב על קיליקראנקי (Killiecrankie) ב-1689. היא הייתה קטנה במידת מה משאר החרבות הדו ידניות באותה תקופה.
אורך הקלאימור הממוצע הוא בערך 140 ס"מ אורך כולל עם ניצב של 33 ס"מ ולהב של 107 ס"מ. משקלה בקירוב הוא 2.5 ק"ג. קלאימור שנעטת עם מדים רשמיים בדרך כלל מכילה גולת ניצב בצורת גלגל מכוסה באגוז בעל צורת סהר.

## הקלאימור הרחבה
ממוזער|צילום של קלאימור רחבה
הגרסה העדכנית קצרה הרבה יותר, חד ידנית, ששימשה בעיקר את היחידות הסקוטיות ומספר קצינים בריטים מהמאה השבע עשרה והלאה, ואפילו שימשה במספר קרבות במלחמת העולם השנייה. היא מיוצרת גם עם להב חד צדדי וגם עם דו צדדי. בדרך כלל שקלה הקלאימור בין קילו לקילו וחצי עם להב רחב בסביבות 75 עד 90 ס"מ אורך. הניצב עוצב כסלסלה על מנת להגן על יד הלוחם בקרב. החרבות הסקוטיות דמויות הסלסלה מובדלות בדרך כלל משאר החרבות דמויות הסלסלה על ידי קטיפה בצד הפנימי של הסל (בדרך כלל אדומה) ולפעמים גם ציציות קישוט קשורות מגולת הניצב. חרב זו, כמו קרובת משפחתה השיאוונה האיטלקית, בדרך כלל באה עם מגן עגול. סוג זה של קלאימור ניתן לראות בריקודים סקוטים מסורתיים. חרב זו נענדת על ידי הגדודים המלכותיים של סקוטלנד בניגוד לחרבות הקצרות שעונדים שאר הקצינים בצבא הבריטי.

## ראו גם
* חרב וולאס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חרבות
קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה צבאית
חיתולית

[שמאל|ממוזער|250px|החיתולית בין ה[צלעות לאגן העוטפת את שריר הבטן הישר (*rectus sheath*)]]
**חִתּוּלִית** (לעיתים **מַחְתֶּלֶת**) או **פאסיה** (TA: Fascia) היא רקמת חיבור, ברובה רפה ובחלקה צפופה, המקיפה את פנים גוף האדם.

החיתולית היא רשת תלת־ממדית של רקמה העוברת ברציפות מהראש עד הרגליים ומהבטן עד הגב; בדרכה היא חוצה ועוברת סביב לשרירים, עצמות, איברים פנימיים, עצבים, כלי דם ועוד. תפקידה לעזור לשמור על יציבות מבנית, הגנה ותמיכה ולשמש כבולם זעזועים. לחיתולית תפקיד מרכזי במחזור הדם ובתהליכים ביוכימים כגון תקשורת בין-תאית. מהווה קו הגנה ראשון של הגוף מפני גורמי מחלה וזיהום. לאחר פציעה, היא זו שיוצרת את התנאים המאפשרים את התחדשות הרקמה.

החיתולית מחולקת לשלוש רמות עומק: 
* **חיתולית שטחית** (Superficial fascia) – נמצאת מתחת לעור ברוב חלקי הגוף, משמשת מאגר של מים ושומן ומקום מעבר לכלי דם, לימפה ועצבים; מבודדת ומגינה על הגוף מבחוץ.
* **חיתולית עמוקה** (deep fascia) – רקמת חיבור סיבית דחוסה המקיפה את רוב חלקי הגוף הפנימיים ומקשרת ביניהם באמצעות רצועות, גידים ועוד.
* **חיתולית של קרביים** (Fascia visceralis) – מחזיקה כל איבר פנימי בחלל שלו ומקיפה אותו באופן צמוד. מורכבת משתי שכבות של קרום נסיובי. הקרום החיצוני נקרא דָּפְנִי וזה הצמוד לאיבר עצמו נקרא קִרְבִּי. לכל איבר קרום נסיובי מותאם לו, קרומי המוח, כיס הלב, קרום הריאה והצפק בחלל הבטן.

## לקריאה נוספת

* Serge Paoletti, **The Fasciae: Anatomy, Dysfunction and Treatment**, Eastland Press, Seattle, 2006 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה
קטגוריה:היסטולוגיה
פלטשר

**פלטשר** או **פלטצ'ר** (Fletcher) הוא שם משפחה אנגלי שמשמעותו "יצרן חצים".

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
פייר דניאל אואה

שמאל|ממוזער|250px|פייר דניאל אואה
ממוזער|''Censura philosophiae Cartesianae'', 1723
**פייר דניאל אואה** (בצרפתית: **Pierre Daniel Huet**; 8 בפברואר 1630  -26 בינואר 1721), מלומד ואיש דת צרפתי, מייסד האקדמיה למבנה גוף האדם בקאן (Academie du Physique) ובישוף קתולי של סואסון בין השנים 1685 - 1689.

## ביוגרפיה
הוא נולד בעיר קאן (כיום בירת חבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה פרוטסטנטית, אך התחנך בבית הספר הישועי שבעיר. הוא קיבל גם שיעורים אצל המזרחן והכומר הפרוטסטנטי סמואל בושאר. בהיותו בן עשרים שנה בלבד כבר נחשב לאחד המלומדים המבטיחים של תקופתו.

ב-1651 הגיע לפריז והתיידד עם גבריאל נודה שהיה מנהל ספריית מאזארן שבעיר. ב-1652 עזב את פריז בחברת סמואל בושאר שהוזמן לחצר המלכות בסטוקהולם על ידי כריסטינה מלכת שוודיה. שם, בספרייה המלכותית השוודית אואה גילה קטעים מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו".

אואה שב לפריז, התיידד עם ז'אן שאפלן, תרגם לצרפתית את הסיפור "דאפניס וקלואה" של הסופר היווני לונגוס וחיבר נובלה בשם: "דיאן דה קאסטרו". התעניינותו במתמטיקה גרמה לו ללמוד אסטרונומיה. היות שהיה קצר ראייה התעניין באנטומיה של העין וכתב חיבורים רבים על נושא זה. מאוחר יותר למד גם כימיה. הוא היה חבר בחוג הספרותי של מדלן דה סקודרי בפריז, ביקר אצל ציירים ולמד ארמית וערבית.

אואה העביר ביקורת על תורתו של רנה דקארט, שאותו העריץ בימי נעוריו. בהיותו חבר "האקדמיה לאמנויות היפות" של העיר קאן, ייסד בעיר זו את האקדמיה לפיזיקה (1662). ב-1668 פרסם את הקטעים שערך מתוך ספרו של אוריגן "פירושים לסנט מתיו". ב-1670 כתב את החיבור "מחקר על מקורותיו של הרומן", שהיה המחקר הראשון על ההיסטוריה הסיפור הבדיוני.

ב-1674 התקבל כחבר "האקדמיה הצרפתית". ב-1678 התמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר לאב המנזר של אולניי, וב-1685 התמנה לבישוף סואסון. ב-1692 התמנה לאב המנזר של פונטניי, אך ב-1699 החליט לפרוש מתפקידו זה, עבר להתגורר בבית הישועים בפריז, ומת שם ב-1721. 

אחרי מותו, ספרייתו וכתבי היד שלו שהוריש לישועים, נקנו על ידי המלך לואי הארבעה עשר בעבור הספרייה המלכותית הצרפתית. פורסמו מחקרים שלו ובהם "מחקר על הפילוסופיה של חולשת רוח האדם" (1723), והאוטוביוגרפיה שלו שנכתבה ב-1718 תורגמה לאנגלית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי דת צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:ילידי 1630
קטגוריה:נפטרים ב-1721
אפוד

במקרא, **אֵפוֹד** (רבים: אֲפוֹדִים) הוא פריט לבוש שהיה אחד משמונת בגדי הכהונה של הכהן הגדול. אפודים היוו חלק חשוב בפולחן הדתי בתקופת התנ"ך.

## צורת האפוד של הכהן הגדול
בתורה מתואר האפוד  מפרשי המקרא התלבטו בהבנת הפסוקים. ההנחה המקובלת היא שהאפוד היה מעין בגד מרובע, דמוי סינר ארוך, שכיסה את חלקו התחתון של גוף הכהן, מגובה המתניים ועד לעקב. על פי רש"י היה האפוד סינר אחורי, שכיסה רק את חלקו האחורי של גוף הכהן הגדול. על פי רשב"ם היה האפוד סינר שהקיף גם את חלקו הקדמי של גוף הכהן, מעין חצאית.

בחלקו העליון של האפוד נתפר "חשב האפוד" מעין חגורה, שיוצאת אל חלקו הקדמי של הכהן ונקשרת כדי להחזיק את האפוד. בפינות החשב היו שתי טבעות זהב שנקשרו בפתילי תכלת לחלקו התחתון של החושן. מהחשב יצאו "כתפות האפוד". לדעת רש"י, הכתפות היו שתי רצועות שיצאו במקביל לקצוות רחבו של האפוד והגיעו עד לכתפיו של הכהן, שם הן התחברו לשרשראות הזהב של החושן. לדעת רשב"ם, כתפות האפוד היו רצועה של בד שכיסתה את גבו של הכהן, והתחברה למעלה לשרשראות החושן.

על פי פרשנות אחרת, שמקורה בכתבי יוסף בן מתתיהו, לא היה האפוד סינר אלא מעין אפודה במשמעה המודרני, דהיינו פריט לבוש מעין חולצה פתוחה מצידיה, שכתפותיה מחברות את שני חלקיה, וה'חשב' (החגורה) קושרת אותה לגוף.

האפוד היה ארוג מחוטים הטוויים מזהב (הזהב רוקע לטס דקיק ונחתך לחוטים), תכלת, ארגמן, תולעת שני ושש
על החלק של הכתפות שהונח על הכתפיים היו משובצות שתי אבני שוהם שעליהן חקוקים שמות שבטי ישראל, ועליהן נאמר במקרא: "ונשא אהרן את שמות בני ישראל על שתי כתפיו לזיכרון".

החושן חובר לאפוד בטבעות. 
בכמה מקומות במקרא נקרא החושן בשם "אפוד". כנראה מפני שהם זוהו כפריט לבוש אחד.

## אפודים נוספים
במקרא מתוארים כוהנים רגילים כ'לובשי אפוד בד'. גם בתיאורי עבודה זרה מתואר האפוד כפריט פולחן דתי המשמש לניבוי עתידות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:פרשת תצוה
קטגוריה:זהב במקרא
העמותה למשחקי תפקידים בישראל

**העמותה למשחקי תפקידים בישראל** היא גוף התנדבותי שהוקם בדצמבר 1998 על ידי חובבי משחקי תפקידים ישראליים, ומתמקד בארגון המשחקים בישראל ובשיפור התדמית של התחום.

לעמותה אתר אינטרנט, ובו ריכוז של פעילויות משחקי התפקידים (כנסים, משחקים וכדומה) המאורגנות על ידה, ארכיון של כתבות ומאמרים ומאגר שחקני תפקידים. כמו כן, היא מפעילה מועדון חברים ללא תשלום, שחברות בו מקנה הנחות בכנסי העמותה ובכנסים של עמותות אחרות. יש לה גם קבוצות פעילים אזוריות המארגנות כנסים ואירועים נוספים באזורן.

## מטרות העמותה
לעמותה יש מספר מטרות, אותן פירטה במסמך ההקמה שלה:
* קידום הנושא בישראל.
* בנייה וטיפוח של קהילת שחקנים מקומית.
* הרחבת מעגל השחקנים וקידומם של אלה שכבר משחקים.
* הגברת המודעות הציבורית והגברת החשיפה התקשורתית למשחקי תפקידים.
* ארגון ותמיכה בפעילויות של כל סוגי משחקי תפקידים ברחבי המדינה.

בשנת 2013 שינתה העמותה את ניסוח מטרותיה הרשמיות והן כיום:
* להגדיל את היקף העוסקים בתחום משחקי התפקידים
* לספק שירותים לקהילות שחקני תפקידים
* להרחיב את היצע ומגוון חוויות המשחק
* לפתח קהילה מקצועית בתחום ומסביב לו

## פעילות
### כנסים
העמותה מארגנת את כנס ביגור, כנס שנתי, רב יומי, המתקיים במהלך חופשת הפסח ועוסק בעיקר במשחקי תפקידים וכמו כן משתתפת בארגון פסטיבל אייקון, אשר חלק מהפעילויות בו עוסקות במשחקי תפקידים.

העמותה מקיימת מספר אירועים במהלך השנה באזור תל אביב והמרכז, ירושלים, חיפה וכרמיאל.

### מענק לעידוד יצירה
העמותה מעניקה מדי שנה מענק עידוד ליוצרים בתחום משחקי התפקידים בישראל, בגובה 1,000 עד 2,000 ₪. המענק הראשון ניתן בשנת 2013 לאביב מנוח עבור פיתוח משחק התפקידים ואנור. מענקים נוספים ניתנו להדר רייזמן-גרייף עבור הקמת התערוכה *מייצג שווא* בשנת 2015; ולאיתי חורב עבור תרגום והוצאה לאור של משחק התפקידים *[[קוסמים קטנים (משחק תפקידים)|קוסמים קטנים]]* ב-2016.

### הוצאת גיבורים
העמותה מפעילה מיזם הוצאה לאור תחת השם "גיבורים". המיזם מסייע ליוצרים המעוניינים להוציא לאור משחקי תפקידים בעברית, בכל שלבי תהליך פיתוח המוצר - מהרעיון הראשוני, כתיבה, עריכה והכנה לדפוס. הוצאת גיבורים מפעילה חנות מקוונת בשיתוף *הפונדק הוצאה לאור*, למכירת עותקים דיגיטליים ומודפסים של מוצרי ההוצאה ומוצרים נוספים וכן מאיישת דוכני מכירות בכנסים ואירועי משחקים לאורך השנה. חנות גיבורים מוכרת משחקי תפקידים ישראליים שיצאו בהוצאה עצמאית כמו "ואנור: משחק הרפתקאות", "קוסמים קטנים", "עיר בערפל", ו"פלאים: גיבורי המחר".

## ראו גם
* כנס ביגור
* ואנור (עולם המבוך)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

משחקי תפקידים
קטגוריה:משחקי תפקידים
סדנת יזע

[שמאל|ממוזער|250px|'''סדנת יזע''' ב[שיקגו, 1903]]
**סדנת יזע** (באנגלית: **Sweatshop**) היא סביבת עבודה בעלת תנאי עבודה קשים ביותר, כאשר בדרך כלל לעובדים במקומות אלו מעט מאוד זכויות או אמצעים להתמודד עם מצבם, ולפעול לשיפורו. תנאים אלו יכולים לכלול חשיפה לחומרים מסוכנים, חשיפה לסיכון פיזי, טמפרטורות גבוהות במיוחד, או יחס נוקשה מאוד מצד המעסיקים (שעות עבודה ארוכות מאוד, עונשים, עבודה ללא הפסקה, ועוד). עובדי סדנאות היזע נאלצים בדרך כלל לעבוד זמן רב עבור שכר נמוך. פעמים רבות ישנה תופעה של העסקת ילדים בסדנאות יזע.

אף על פי שמרבית סדנאות היזע נמצאות במדינות העולם השלישי ובפרט במזרח ובמרכז אסיה, הן עלולות להתקיים בכל מדינה. סדנאות יזע התקיימו במספר תרבויות, כולל בתרבות האמריקאית של תחילת שנות ה-50 של המאה ה-19. סדנאות יזע מייצרות מגוון של מוצרים, החל במוצרי טקסטיל וכלה בריהוט.

בעוד דעת הקהל בעולם המערבי נוטה להתנגד לקיומן של סדנאות יזע, ישנם כאלו התומכים בהן (כגון פול קרוגמן ויוהאן נורברג), בטענה שאנשים בוחרים לעבוד בסדנאות יזע מאחר שאלו מציעות להן שכר גבוה באופן משמעותי ותנאים טובים יותר בהשוואה לעבודתם הקודמת בחקלאות ידנית או חיפוש מזונם במטמנות, ושסדנאות יזע הן שלב מוקדם בתהליך של התפתחות טכנולוגית וכלכלית, במהלכו מדינה ענייה נהפכת למדינה עשירה.

חברות ענק כמו נייקי, ויקטוריה סיקרט, אייץ' אנד אם, וולמארט, הואשמו בניצול ילדים בעבודה בסדנאות יזע.

במקביל לממשיכות המסורתיות של סדנאות היזע ההיסטוריות, בעשור האחרון צומחות סדנאות יזע מסוג חדש. הן לא נמצאות במפעלי ענק, ולא מספקות מוצרים שניתן להחזיק ביד, אך פועלות על אותו עיקרון בסיס שמאחורי אחיותיהן הוותיקות. במקום מפעלים צפופים ודחוקים, העובדים יושבים מול מחשב, לרוב בבתיהם. ובמקום לייצר אייפון או נייקי, הם מספקים את הבסיס האלגוריתמי למה שאמורה להיות המהפכה הטכנולוגית הבאה: מכוניות אוטונומיות.

בסדנאות היזע החדשות לא מייצרים נעליים - אלא בודקים אלגוריתמים להייטק כדי לאמן את האלגוריתמים של המכונית האוטונומית, חברות הטכנולוגיה מעסיקות עובדים במדינות עניות בשכר נמוך, בעוד הן ממשיכות לגייס הון. מה שהחל כפתרון לעבודה מרחוק עלול להפוך לבעיית זכויות אדם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:מחאה אנטי תאגידית
קטגוריה:מחלוקות בגדים
הגביע הסובייטי

ה**גביע הסובייטי בכדורגל**, או **גביע הכדורגל של ברית המועצות** (ברוסית:Кубок СССР), היה טורניר הגביע הבכיר בענף הכדורגל בתקופת ברית המועצות.

## משחקי הגמר
קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה באליפות ליגת העל הסובייטית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי

## סטטיסטיקה כוללת
### הופעות בגמר לפי קבוצה

### הופעות לפי רפובליקה סובייטית

## מפעלי הגביע הממשיכים שנוצרו לאחר [[התפרקות ברית המועצות]]

### מפעלי גביע שהמשיכו ב[[אופ"א]] (קונפדרציית הכדורגל של [[אירופה]])

* נוצרו ב-1990:
**  גאורגיה SSR ←  הגביע הגאורגי
**  ליטא SSR ←  הגביע הליטאי

* נוצרו ב-1992:
**  רוסיה SFSR ←  הגביע הרוסי
** אוקראינה SSR ←  הגביע האוקראיני
** ארמניה SSR ←  הגביע הארמני
** בלארוס SSR ←  הגביע הבלארוסי
** אזרבייג'ן SSR ←  גביע אזרבייג'ן
** קזחסטן SSR ←  הגביע הקזחי
** מולדובה SSR ←  הגביע המולדובי
** לטביה SSR ←  הגביע הלטבי
** אסטוניה SSR ←  הגביע האסטוני

### מפעלי גביע שהמשיכו ב-[[קונפדרציית הכדורגל של אסיה|AFC]] (קונפדרציית הכדורגל של [[אסיה]])

* נוצרו ב-1992:
** אוזבקיסטן SSR ←  הגביע האוזבקי
** טג'יקיסטן SSR ←  הגביע הטג'יקי
** קירגיזסטן SSR ←  הגביע הקירגיזי
*נוצרו ב-1993:
** טורקמניסטן SSR ←  הגביע הטורקמני

## קישורים חיצוניים

ברית המועצות
ברית המועצות
קטגוריה:תחרויות כדורגל בברית המועצות
שלמה קראוס

**שלמה קראוס** הוא משורר, עיתונאי, עורך ומוציא לאור ישראלי.

## ביוגרפיה
מו"ל של הוצאת השירה "פלונית" המוציאה לאור סדרת מחזורי שירה צעירה, לשעבר עורך כתב העת לשירה "אורבניה". בהוצאתו פרסם וקידם קראוס מספר משוררים חדשים וותיקים כגון חגית גרוסמן, יהודה ויזן, מרחב ישורון, יואב עזרא ורועי צ'יקי ארד. ככתב במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות" ובעיתונים ובכתבי עת שונים חקר אספקטים שונים של תחום השירה וביקורת השירה. קראוס משתף פעולה עם כתבי העת לשירה "מעין", "הו!", "עכשיו", "מטעם" ובערבי ופסטיבלי שירה מאוחדים.

בתחום העיתונות כתב עבור "ידיעות אחרונות", "טיים אאוט תל אביב", "גלובס" וגופים נוספים, כמו כן מפרסם טור אישי באתר ynet העוסק בנושאים חברתיים ופוליטיים.

קראוס לקח חלק פעיל במחאה החברתית בקיץ 2011 וכעבור שנה נעצר על ידי המשטרה באירוע בו נופצו שמשות של בנק בגן העיר על ידי מפגינים.

במרץ 2009 נבחר לאחד ממאה המשפיעים ביותר על תל אביב בתחום השירה של עיתון ידיעות תל אביב. בספטמבר 2012 נבחר לאחד מ-15 אנשי השנה של "עכבר העיר" בעקבות תרומתו לניסוח ערכי המחאה החברתית וביטויה בטקסטים שכתב.

שלמה קראוס היה נשוי לשחקנית ריקי בליך. ב-2009 נולדה בתם היחידה, נעמי. בנובמבר 2011 השניים התגרשו.

## קישורים חיצוניים

* טורים של שלמה קראוס באתר ynet
* 
* 
* מאגר כתבות דפוס של שלמה קראוס
* 
* 
* אתר הבית של סדרת 'פלונית - מחזורי שירה'
*  - שלמה קראוס, הוצאת "פלונית" / תל אביב
* 
* 
* הרבה מילים על שירה ושורה אחת על יאיר הורביץ כתם, גיליון 2

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי כתבי עת ספרותיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
לודוויג צ'יבירוב

**לודוויג צ'יבּירוֹב** (באוסטית: **Цыбырты Людвиг**, בגאורגית: **ლუდვიგ ჩიბიროვი**; נולד ב-19 בספטמבר 1932) היה יושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה מספטמבר 1993 ועד להיבחרו כנשיאה בנובמבר 1996. הוא כיהן בתפקיד עד שהחליף אותו אדוארד קוקויטי בדצמבר 2001. לפני מינויו ליושב ראש המועצה העליונה כיהן צ'יבירוב כחבר הפרלמנט של דרום אוסטיה.

ב-23 בספטמבר 1993 נבחר צ'יבירוב ליושב ראש המועצה העליונה של דרום אוסטיה במקום טורז קולומבגוב וכיהן בתפקיד זה עד לבחירות שנערכו בנובמבר 1996, בהם זכה צ'יבירוב ב-65% מקולות הבוחרים, בחירות אותן החרים אדוארד שוורדנדזה, שליט גאורגיה, אשר קרא להן "בלתי חוקתיות". מה-27 בספטמבר 1966 הפסיק צ'יבירוב לכהן כיושב ראש המעצה העליונה של דרום אוסטיה הפך לנשיאה הראשון.

בבחירות הבאות שנערכו ב-18 בדצמבר 2001, בגיל 69, זכה צ'יבירוב ב-20% מהקולות בלבד והיה השלישי לאחר סטניסלב קוצ'ייב שזכה ב-25% מהקולות ואדוארד קוקויטי שזכה בבחירות עם 48% מהקולות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קצרמר קווקז
קטגוריה:אוסטים
קטגוריה:דרום אוסטיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:ילידי 1932
משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין

**משחק הכדורסל בו קלע [[וילט צ'מברלין]] 100 הנקודות** נחשב לאחד ממשחקי הכדורסל הגדולים בתולדות ליגת ה-NBA. המשחק נערך בין פילדלפיה ווריורס לניו יורק ניקס ב-2 במרץ 1962. הווריורס ניצחו במשחק בתוצאה 147–169 ובכך קבעו שיא נקודות למשחק אחד על ידי שתי הקבוצות, אולם מה שזכור יותר מהמשחק הזה היה 100 הנקודות שקלע צ'מברלין – שיא הנקודות לשחקן במשחק יחיד ב-NBA, שלא נשבר עד היום.

המשחק ההיסטורי התקיים לעיני 4,124 צופים בלבד בהיכל הספורט הרשי  ולא שודר באף ערוץ טלוויזיה, אלא סוקר על ידי קומץ כתבי ספורט מקומיים בלבד. אף על פי כן, בשל חשיבותו ההיסטורית של המשחק טענו רבים שהם ראו את המשחק והיו עדים להישג של צ'מברלין.

צ'מברלין קלע 23 נקודות ברבע הראשון. הוא סיים את המחצית עם 41 נקודות ובסיום הרבע השלישי היו במאזנו 69 נקודות.
הוא שבר את השיא הקודם שלו (שעמד על 78 נקודות) 7:51 דקות לסיום המשחק. מרגע זה ואילך שחקני הווריורס שיחקו בשבילו ומסרו לו את הכדור בכל התקפה. צ'מברלין קלע 89 נקודות כשנשארו 5:12 לסיום המשחק ואת הנקודה ה-98 כאשר נשארו 79 שניות לסיום המשחק.

לפי אתר ה-NBA, את הנקודה ה-100 צ'מברלין קלע מטווח קצר לאחר שקיבל מסירה מג'ו ראקליק, 46 שניות לסיום המשחק. הקהל פרץ למגרש בתשואות, והמשחק הופסק לתשע דקות. עד היום לא ידוע בוודאות האם המשחק חודש לאחר ההפסקה או הסתיים 46 שניות טרם מועדו החוקי.

צ'מברלין היה ידוע כקלע עונשין לא טוב אך במשחק הזה הוא קלע 28 מתוך 32 זריקות עונשין.

## סטטיסטיקה
**[[פילדלפיה ווריורס]]**

**[[ניו יורק ניקס]]**

## קישורים חיצוניים
*משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין, באתר ה-NBA
* הלילה הגדול ביותר, באתר SI-CNN
*
* 

קטגוריה:NBA
100 נקודות
קטגוריה:1962 בספורט
קטגוריה:1962 בארצות הברית
קטגוריה:פנסילבניה: ספורט
קטגוריה:תחרויות כדורסל בארצות הברית
קטגוריה:גולדן סטייט ווריורס
חימקי

**חימקי**, ברוסית **Химки**, הוא השם שניתן ליישוב ברוסיה מכיוון שהוקם בסמיכות לנהר חימקה (Химка). היישוב התפתח לעיר חימקי של ימינו.
תומפסון

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה סקוטיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם תומאס
עמק עיון

**עמק עִיוֹן** (בערבית: **مرجعيون** – **מַרְג' עַיוּן** או **אל־מרג**') הוא עמק קטן בדרום־מזרח לבנון, סמוך לגבולה עם ישראל, מצפון למטולה. פירוש שמו בערבית "עמק המעיינות". משמר את שמה של העיר עִיוֹן הנזכרת במקרא כעיר בנחלת שבט דן ובתלמוד, המזוהה בתל דיבּין שבצפונו. העמק הוא אגן ההיקוות של נחל עיון, הזורם ממנו דרומה לעבר עמק החולה שבשטח ישראל.

עמק עיון הוא קצהו הדרומי של האזור ההררי המכונה "סף הבקעות", המפריד בין עמק החולה לבין בקעת הלבנון ובכך קוטע את רצף העמקים של השבר הסורי-אפריקני. שטח העמק כ־10 קמ"ר, אורכו המרבי מדרום לצפון כ־6 קילומטרים ורוחבו 1–2 קילומטרים. חלקו הדרומי מישור בגובה 490–500 מטרים מעל גובה פני הים, וחלקו הצפוני מתרומם במתינות עד לגובה 750 מטרים. הוא תחום על ידי שלוחות של רכסי ההרים – רכס אל ח'יאם במזרח ושלוחתו רכס חממה, רכס עיון ושלוחתו רכס קליעה מצפון וממערב, ושלוחת מטולה מדרום.

עמק עיון נהנה מכמות משקעים שנתית גבוהה, כ־900 מ"מ בשנה ממוצעת, והוא עשיר בקרקעות אלוביאליות שרובן מעובדות בידי חקלאי הכפרים הסמוכים. חלק מהקרקעות בדרומו הן בבעלות איכרי מטולה, שעיבדו אותן גם כאשר הגבול בין המנדט הבריטי למנדט הצרפתי על סוריה ולבנון הפריד בינן לבין המושבה עצמה. הסכם שביתת הנשק עם לבנון בתום מלחמת העצמאות
הותיר את אדמות החקלאים של מטולה בעמק עיון הרשומים על שמם במרשם המקרקעין של צידון מחוץ לגבולות המדינה.

העמק מנקז את הגבעות סביבו, ומספר מעיינות נובעים בשוליו. המים הזורמים בו מנותבים ברשת תעלות המתנקזות לערוץ נחל עיון.

בחודשי החורף זורמים המים במורד הנחל לעבר עמק החולה.

בחורף גשום במיוחד המים מתנקזים לאיטם ונוצר מקווה מים עונתי, שעשוי לכסות את רוב שטחו של העמק. בקיץ מנצלים חקלאי העמק את כל ספיקת המים במעיינות להשקיית שדותיהם.

## ראו גם
* מרג' עיון
* מטולה
* נחל עיון

## קישורים חיצוניים
*  אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: דפנה, מטולה, ועומר ויינשטיין, גלי צה"ל, 14 בנובמבר 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: גאוגרפיה
עיון
תוספות שיער

תוספות שיער מלאכותיות|ממוזער
ממוזער|שיער לאחר מילוי מלאכותי
[טקסט=תוספות שיער צבעוניות|ממוזער|תוספות שיער יכולות להיות משולבות גם ב[ראסטות בעזרת טכניקת סריגה]]
**תוספות שיער** (שיטה ל**הארכת שיער**) הן קווצות שיער בכמויות משתנות, טבעיות או סינתטיות המתחברות לשיער הטבעי או מחליפות אותו. תוספות אלו משמשות להארכת השיער והוספת נפח, ולעיתים לקישוט השיער. תוספות שיער משמשות לעיתים כאביזר קבוע ולעיתים לאירוע חד פעמי, כמו הופעה/צילומים או חתונה. עד לשנות ה-2000 נהוג היה להשתמש בפאות וסיכות לצרכים אלו, אך בשנים האחרונות גובר השימוש בתוספות השיער במקומן, מאחר שהן מעניקות מראה יותר טבעי.

מאחר שהחיבור צריך להיות מוצמד לקרקפת, כל תוספות השיער הקבועות דורשות תחזוק ושיקום תקופתי, בהתאם לקצב צמיחת השיער.

## שיטות להוספת שיער
קיימות שיטות מגוונות להארכת שיער וסוגים רבים של תוספות שיער. עד שלהי המאה ה-20 היה נפוץ השימוש בשיטת חיבור טראסים, שהם קווצות שיער המוצמדות לפיסת בד, אשר חוברו לשיער בסיכות ותופסנים (קליפסים). בהמשך התפתחו תוספות שיער קבועות יותר, הסיכות הוחלפו בדבק והטראס נגזר לחתיכות קטנות וחובר לשורש השיערה באמצעות דבקים למיניהם. שיטה זו ספגה ביקורת בשל היותה לא מספיק נסתרת ואסתטית, ואף מזיקה לשיער הטבעי. החיסרון של שיטה זו הוא החיבור המלא בדבקים שונים שהיה קשה עד בלתי אפשרי להסרה, ופגע בקווצת השיער הטבעי אליהן הודבק.

לפיכך, התפתחו שיטות אחרות להארכת שיער, כמו השחלת קווצת שיער טבעי לתוך חרוז מתכת, (לרוב אלומיניום), ובתוכו דבק מסיליקון או חומר כימי אחר. החרוז, שבתוכו נמצאה גם תוספת השיער, מושחל אל קווצת השיער הטבעי. מעצב השיער לוחץ עליו בעזרת פלייר וכך מצמיד את תוספת השיער לשיער הטבעי. החרוז קטן יותר בגודלו מחיבור הטראס בדבקים, והנזק קטן יותר מהנזק שמסב הטראס. עם זאת, החסרון של שיטת תוספות שיער זו הוא הלחץ שמפעיל החרוז על השיער הטבעי וכתוצאה מכך שובר את קווצות השיער. המשקל שלו מכביד על שורשי השיער וגורם לנשירת שיער, מה שמעלה את הצורך בחידוש תכוף של תוספות השיער.

שיטה חדישה יותר שפותחה בשנים האחרונות היא חיבורי הלחמת הקראטין. בשיטה זו החיבור הוא הקטן ביותר מבין שאר שיטות תוספות השיער, והוא מתחבר ב קרה או חמה לשיער הטבעי. חיבור הלחמת הקראטין מורכב מחלבונים ופולימרים, שאינם נושרים במגע עם מים חמים או במהלך שימוש במייבש שיער (פן). תוספות שיער אלו מוסרות רק כאשר הן באות במגע עם חומר מנטרל אשר מותז עליהן לפני הסרתן.

שיטה נוספת להוספת שיער מלאכותי היא סריגה שלו אל ראסטה. זוהי דרך טבעית שאינה כרוכה בשימוש בעזרים מלאכותיים ודבקים. הנזק היחיד לשיער הוא השבירה של השיערה במהלך הסריגה, וכמו בכל שאר השיטות, משקל התוספת המכביד על שורש השיערה ומחליש אותה.

חידוש נוסף בעולם תוספות השיער נקרא הדמיית שיער בה מחדירים לשכבת העור העליונה (אפידרמיס) פיגמנטים מדמים זקיקי שיער ובכך יוצרים אפקט מלא יותר בקרקפת דלילה.

## ראו גם
* ריסים מלאכותיים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שיער
קטגוריה:קוסמטיקה
קטגוריה:אמנות גוף
קרטר

**קרטר** (בכתיב לועזי: **Carter**) הוא שם משפחה אנגלי שמקורו במילה הצרפתית "caretier", ופירושו עגלון.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
פרס רוקח

**פרס רוקח לאדריכלות מבנים ע"ש ישראל רוקח** הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו לאדריכלים שונים על תרומתם בבניית בניין ייחודי, תכנון נופי ועירוני ומפעלי בנייה נוספים בתחומי העיר ולעיתים גם מחוצה לה. הפרס מוענק מאז שנת 1954 להוקרת פועלו של ראש העיר ישראל רוקח אשר בתקופתו התקיימה הבנייה הרבה ביותר של תל אביב-יפו. פרס רוקח הוא מפרסי האדריכלות היוקרתיים ביותר באדריכלות הישראלית יחד עם פרס ישראל לאדריכלות ופרס רכטר. בנוסף לכבוד הרב, זוכים מקבלי הפרס גם במענק כספי.

על פי תקנון הפרס מ-2015 הוענק הפרס אחת לארבע שנים לשני זוכים, על תוכניות אדריכליות שביצוען הושלם במלואו. גובה הפרס עומד כיום על 18,000 ש"ח.

## מקבלי הפרס

## ראו גם

* ערכים על אדריכלים זוכי פרס רוקח

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: אדריכלות
רוקח
קטגוריה:הנצחת ישראל רוקח
רוקח
רוקח
הפסד

בחשבונאות, **הפסד** הוא מצב בו הפעילות העסקית של יחיד או תאגיד מביאה לכך שההוצאות גדולות מההכנסות, כך שהתוספת לערך של העסק היא שלילית (בניגוד לרווח, שבו התוספת לערך חיובית). הפסד ניתן לזיהוי בפרויקט מסוים, כחלק מבחינת הכדאיות של פרויקט זה. בדו"חות הכספיים של התאגיד מוצג ההפסד בדו"ח רווח והפסד. בדומה לרווח, כך גם ההפסד עשוי להופיע בשלבים שונים: הפסד גולמי, הפסד תפעולי וכדומה.

## מס הכנסה על ההפסד

מס הכנסה מוטל על הרווח המושג בפעילות העסקית. המס השנתי לעולם אינו שלילי, ולכן בשנה שבה נגרם הפסד, היחיד או התאגיד אינו משלם מס הכנסה, אך לא מקבל החזרי מס בגין ההפסד. עם זאת, ניתן להעביר את ההפסד לשנות המס הבאות, לשם קיזוזו מרווחים באותן שנים.  

בישראל עוסקים בכך  .

הזכות לקזז הפסדים מרווחי השנים הבאות יוצרת שווי כלכלי להפסד לצורכי מס של חברה. את ההפסד יכולה לנצל החברה עצמה, בהמשך פעילותה העסקית, וכן יכולה לנצל אותו חברה שתרכוש את החברה המפסידה (במגבלות הקבועות בדיני המיסים). עובדה זו עומדת בבסיס המוטיבציה לרכישת חברה עם הפסדים. מדובר בתכנון מס לגיטימי.

פסיקת ביהמ"ש העליון קבעה כללים וסייגים לאפשרות לקזז רווחים מהפסדי עבר שנצברו בחברה שנרכשה, אולם פסיקה זו קובעת כי לא כל רכישה של חברה בהפסדים מהווה עסקה מלאכותית (הפסולה לפי ). כאשר מדובר בחברה הממשיכה את פעילותה המקורית או כאשר המוטיבציה העיקרית היא הניסיון לשקם את החברה המפסידה, סביר שיתאפשר לנישום לקזז את הרווחים שייווצרו לאחר הרכישה מהפסדי המס הצבורים של החברה.

לאור כל האמור מחושב בדרך כלל השווי של חברה בהפסדים כשווי מגן המס שלה, בתוספת ההון העצמי הנקי שלה (נכסים בניכוי התחייבויות). שווי מגן המס של הפסדים צבורים שווה לרוב לסך ההפסדים המוכרים לצורך מס כפול שיעור המס האפקטיבי של הנישום-הרוכש, שכן זהו סך המס הצפוי להיחסך אצל הנישום-הרוכש בגין הרכישה.

קטגוריה:חשבונאות
קטגוריה:מס הכנסה
אייר קוריו

[ממוזער|מטוסי [איליושין Il-76, איליושין Il-62, טופולב Tu-204, טופולב Tu-154, טופולב Tu-134 של *Air Koryo* בנמל התעופה הבינלאומי סונאן, ספטמבר 2008]]
**אייר קוריו** (בקוריאנית: **고려항공**) היא חברת התעופה הלאומית של קוריאה הצפונית הנמצאת בבעלות המדינה. בסיסה של החברה נמצא בעיר הבירה פיונגיאנג. בעבר פעלה החברה תחת השם "צ'וסון מינהנג" (조선민항). החברה נמצאת ברשימת החברות שאינן מורשות לנחות בארצות הברית, ישראל, ובין מרץ 2006 ל-2010 גם במדינות האיחוד האירופי.

אייר קוריו היא החברה היחידה שקיבלה דירוג של כוכב אחד על ידי מכון הדירוג "SkyTrax". דירוג זה, שהתקבל במשך ארבע שנים רצופות, מגדיר אותה כ"חברת התעופה הגרועה בעולם" מבחינת השירות לנוסע. בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר המפוקפק 'החברה הכי מסוכנת לנוסע'. נכון לשנות ה-90 אייר קוריו טסה רק למקומות ספציפיים כמו ולדיבוסטוק, בייג'ינג, מקאו, בנגקוק, שאנגחאי ומוסקבה. בעבר היה אפשר לטוס רק באישור השלטון לברלין וסופיה, אבל בעקבות החשש לבטיחות תעופה האיחוד האירופי חסם את הגישה של אייר קוריו לטוס מעל שטח התעופה של מדינות האיחוד האירופי. 

## תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1954 והחלה לטוס בספטמבר 1955. מטוסיה הראשונים של החברה היו מטוסי טורבו-פרופ רוסים ישנים. בשנת 1975 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה, טופולב Tu-154, ששימש לטיסות החברה לפראג, ברלין המזרחית, ומוסקבה. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, החברה מקיימת טיסות-פנים בתוך קוריאה הצפונית וכן טיסות סדירות לבייג'ינג, שנחאי, שן -יאנג, דאנדונג, קואלה למפור, מוסקבה, ולדיווסטוק ובנגקוק. בשנת 2014 החברה רכשה מטוס נוסעים מדגם אנטונוב An-148.

## צי המטוסים

נכון לאוגוסט 2019, ממוצע הגילאים של צי המטוסים של החברה כלל את המטוסים הבאים:




## תאונות ותקריות
* ב-30 ביוני 1979, גלגליו וכנפו של מטוס טופולב Tu-154, ניזוקו קשה במהלך נחיתה בנמל התעופה בבודפשט. רגעים ספורים לפני הנחיתה, הבחין הטייס כי המטוס עלול להחליק ממסלול הטיסה וכיוון את חרטום המטוס כלפי מעלה ללא הפעלת כוח. המטוס הזדקר ונחת נחיתה קשה על מסלול 31, מה שגרם להתמטטות כן הנסע הקדמי ולחיכוך הכנף הימני בקרקע. לא היו הרוגים בתקרית ולאחר תיקון, המטוס חזר לפעול בשירות סדיר.
* ב-1 ביולי 1983, מטוס איליושין Il-62 בטיסה מפיונגיאנג לקונאקרי, התרסק בהרי פוטה-דז'אלון בגינאה. כל 23 הנוסעים על סיפון המטוס נהרגו.
* ב-22 ביולי 2016, מטוס טופולב Tu-204 בטיסה לא סדירה מבייג'ינג לפיונגיאנג נאלץ לנחות נחיתת חירום עקב הימצאות עשן בתא הנוסעים. מסכות חמצן שוחררו מעל למושב הנוסעים בשל חוסר בחמצן.
* ב-25 במאי 2017, מטוס טופולב Tu-204 בקו טיסה מפיונגיאנג לבייג'ינג, החל לרעוד כשהגיע לגובה שיוט של 9,200 מטר, מה שאילץ את הטייסים לחזור ולנחות בפיונגיאנג. נוסעים העידו כי ראו חלקים מתעופפים מכנף המטוס.

## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:קוריאה הצפונית: תעופה
קטגוריה:חברות צפון קוריאניות
קטגוריה:אסיה: חברות תעופה