open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קנסייקאי

**קנסייקאי** (ביפנית: **憲政会**, "המפלגה החוקתית") הייתה מפלגה פוליטית קצרת ימים, שפעלה באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-10 באוקטובר 1916, לאחר איחוד המפלגות ריקן דושיקאי, צ'וסייקאי וקויו קוראבו. המפלגה החדשה, בהנהגתו של קאטו טקאקי, הייתה לאופוזיציה למפלגת השלטון, ריקן סייוקאי, בהנהגת ראש הממשלה אוקומה שיגנובו. הזאיבצו של מיצובישי העניק למפלגה תמיכה כלכלית בשל קשריו של קאטו למפלגה. לאחר האיחוד החזיקה מפלגת קנסייקאי ב-198 מושבים בבית התחתון של הדיאט של יפן, ובכך הפכה למפלגת הרוב, והעלתה את הציפיות להיבחרו של קאטו לראשות הממשלה.

עם זאת, תפקיד ראש הממשלה נמסר על ידי הקיסר, לפי עצת הגנרו, ובמקרה זה העדיפו חברי הגנרו את טראוצ'י מסטאקה לתפקיד זה. במחאה על כך העלתה קנסייקאי הצעת אי אמון שפיזרה את הדיאט, והביאה לבידוד המפלגה. במהלך שנותיה באופוזיציה התנגדה המפלגה להתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ותמכה באיגודים מקצועיים.

בבחירות הכלליות של 1924 השיגה קנסייקאי 150 מושבים, המספר הרב ביותר למפלגה אחת, אך לא הצליחה להשיג רוב בבית. קאטו הסכים להרכבת קואליציה עם ריקן סייוקאי של טקהאשי קורקיו, שהחזיקה ב-100 מושבים, ועם קאקושין קוראבו של אינוקאי צויושי, שהחזיקה ב-30 מושבים. קואליציית שלוש המפלגות הזאת הייתה הקואליציה השולטת הראשונה בהיסטוריה של יפן, וניצלה את מעמדה לעריכת רפורמות חברתיות ולשמירה על מדיניות חוץ מאופקת.

הקואליציה קראה לביטול השפעת הגנרו, ולהצמדות לחוקת מייג'י. כמו כן, תמכו חבריה בהרחבת זכות הבחירה, וברפורמות בתחום התעסוקה והחקלאות. עם זאת, ועל אף הדימוי הליברלי שדבק בה, תמכה המפלגה גם בחוק לשמירה על הסדר ב-1925. 

לאחר  מותו של קאטו, התמנה ואקצוקי רייג'ירו לנשיאות המפלגה, אך ממשלתו התפרקה לאחר זמן קצר, בעקבות משבר פיננסי שהכה ביפן. ביוני 1927 התאחדה מפלגת קנסייקאי עם מפלגת סייו הונטו, ויחד הן יצרו את מפלגת ריקן מינסייטו.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה היפנית: מפלגות
חזי שירזי

**חזי שירזי** (נולד ב-7 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. שירזי מזוהה בעיקר עם קבוצת בני יהודה תל אביב, ומהווה את אחד מסמלי המועדון.

## קריירה
הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה הייתה בעונת 1986/1987 במשחק בין בני יהודה לבית"ר נתניה. בעונת 1989/1990 זכה עם בני יהודה באליפות המדינה היחידה שבה זכתה עד כה, תחת הדרכתו של גיורא שפיגל, ולצידם של משה סיני, יוסי זאנה ורוני לוי.

לקראת עונת 1991/1992 עבר להפועל תל אביב ושיחק במדיה שלוש עונות, תחת הדרכתו של משה סיני ששימש כמנג'ר שחקן. בעונתו האחרונה במועדון שיתף פעולה עם שחקן נוסף שהגיע מבני יהודה, חיים רביבו, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע המדינה. במדי הפועל תל אביב כבש שירזי 29 שערי ליגה, ובסך הכל 38 שערים בכל המסגרות.

לקראת עונת 1994/1995 עבר שירזי לקבוצת הפועל צפרירים חולון, ובעונת 1996/1997 הצטרף למכבי חיפה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 1997/1998.

בהמשך שיחק שירזי גם בהפועל באר שבע, אותה עזב במהלך עונת 1998/1999 וחזר לבני יהודה. בשנת 2001 ירד עם בני יהודה לליגה הלאומית, אך נשאר בקבוצה וסייע לה לסיים במקום השני בעונת 2001/2002 ולשוב לליגת העל לאחר עונה אחת.

שירזי הופיע פעם אחת במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול  ב-17 ביוני 1997.

בשנת 2004 פרש ממשחק פעיל לאחר 18 עונות כשחקן מקצוען, מתוכן שיחק בליגה הראשונה 17 עונות ובמדי בני יהודה שיחק 11 עונות.

לאחר סיום הקריירה כשחקן, מילא תפקידים שונים במועדון בני יהודה, כמו מאמן קבוצת הנוער של המועדון, עוזר מאמן של הקבוצה הבוגרת וסקאוט.

## חיים אישיים
חזי שירזי הוא בנו של מאיר שירזי, כדורגלן ומנהל קבוצת בני יהודה תל אביב בעבר, ואחיו של שחקן ומאמן העבר, ניצן שירזי, אשר היה מאמנו בבני יהודה בעונתו האחרונה בקריירה. המאמן ניסן יחזקאל וכדורגלן העבר רוני מאיר הם בני דודו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני צפרירים חולון
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
קונגהוא

שמאל|ממוזער|250px|קונגהוא עתיק בצד שמאל למטה לצד כלים סינים אחרים
** קונגהוא** הוא כלי מיתר סיני עתיק, ההגייה הנכונה שלו בפין-יין היא kōnghóu, הסימניות שמשמשות לכתיבת השם בסינית 箜篌 מרמזות על כך שהכלי הגיע לסין מתרבות זרה. הכלי נעלם מן הנוף הסיני בזמן שושלת מינג ששלטה בסין בשנים 1368-1664. במהלך המאה העשרים חודש הקונגהוא וקיבל צורה הדומה יותר לנבל קונצרטים מערבי. 

למרות הצורה הדומה ממבט ראשון ישנם כמה הבדלים מהותיים בין נבל פדלים לקונגהוא. המיתרים כרוכים מסביב לתיבת התהודה ויוצרים שתי שורות מקבילות בצורה שמזכירה נבלים כרומטיים. אותו מיתר משני צדי הנבל מייצר את אותו הצליל.

ישנם שני סטים של דיסקים אשר יכולים לקצר את המיתרים בצורה קבועה מראש כדי לקבל צלילים של במול, בקר ודיאז על ידי שימוש בשבעת הפדלים.
כיוון שעל כל מיתר ניתן לפרוט משני הכיוונים אפשר "לכופף" את הצליל על ידי פריטה בצד אחד והפעלת לחץ בצידו השני של המיתר.

## ראו גם
* כלי פריטה
* נבל

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:סין: תרבות
שירה (יונה וולך)

**שירה** הוא כותר ספר שיריה של המשוררת הישראלית יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת "סימן קריאה" מפעלים אוניברסיטאיים בשנת 1976. אוסף השירים כולל שירים שפורסמו בספריה המוקדמים: דברים ושני גנים ויצירות חדשות, הרוב בסוגה שירית, והאחרונה בספר בשם "עמוק מאוד בים", שנכתבה בסוגה פרוזאית כביכול, בלי ניקוד.

הנושאים שבהם עסקה וולך בשירי הספר הם: מצבי התודעה והתודעה העצמית, השיגעון, המוות, הנוף, הזולת, והעמידה מול האלוהים. וולך טיפלה בשירתה, ובמיוחד בלקט "שירה", בפירוק הביטויים הלשוניים (והעבריים) רבי-המילים השגרתיים, ומצאה בתוכם גנוזות ונצורות כביכול, שנועדו לפרק אותם מתוך עצמם או להראות את אי אפשריותם כמצב תודעה נסבל. ומאידך, ומתוך בקיאות רבה בצירופי המילים המקובלים, יצרה צירופים חדשים מקוריים של מילים, ואף יצרה מילים חדשות מצירופי אותיות חסרי משמעות כביכול, ו"ניסתה" להראות לשומעיה ולקוראי שירתה את המשמעות החדשה שקרנה מהן.

השירים, שכמה מהם הולחנו, והביטויים שהוטבעו בהם, מצוטטים בתרבות העברית והישראלית.

## שירים בקובץ

## קישורים חיצוניים
* רן יגיל,  יונה וולך ב"סדנת הקריאה" של המשורר יובל גלעד (על השיר "מצטיירת לי תמונה"), באתר nrg
* אלון אופיר, עיון בשני שירי אובדן (על "לעולם לא אשמע את קולו המתוק של אלוהים"), באתר משרד החינוך
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1976
קטגוריה:כתבי יונה וולך
קטגוריה:ספרי שירה בעברית
הולט (טנק)

**טנק הולט** (באנגלית: **Holt gas electric tank**) היה האבטיפוס הראשון של טנק שנבנה בארצות הברית בשיתוף פעולה של חברת הולט (כיום קטרפילר) וחברת ג'נרל אלקטריק. הטנק נבנה בשנים 1917-1918 והיה היחיד מסוגו שנבנה בשל איטיותו וכושר התמרון הלקוי שלו. הטנק היה מיועד לשישה אנשי צוות: שני מקלענים, טען, תותחן, נהג ומפקד.

## מבנה
מבנה הטנק היה מבוסס על מבנה טרקטור של חברת הולט ש"נמתח" לאורך ולרוחב.

בדומה לטנק הצרפתי סן שאמון, נעשה שימוש בהנעה היברידית טורית בה מנוע בנזין מקורר מים בן 4 צילינדרים בהספק 90 כוח סוס הניע גנרטור חשמלי שסיפק כוח לשני מנועים חשמליים שכל אחד מהם הניע אחד מזחלי הטנק.

כל מערכות ההנעה והנהיגה וכן הכניסה היו בחלק האחורי של הטנק בצורה שהותירה תא צוות רבוע בקדמת הטנק ובו מערכות הנשק. חזית הטנק הייתה בנויה בצורת האות V ובשליש התחתון שלו מוקם תותח הוביצר 75 מ"מ, גם זה בדומה לטנק הצרפתי. חימושו המשני של הטנק - שני מקלעי M1917 בראונינג, הותקנו בשני צידיו.

מערכות ההנעה וההילוכים היו כבדות מכפי שתוכנן בתחילה, עובדה שהאטה את מהירותו של הטנק ופגעה בביצועי התמרון והטיפוס שלו, ולמעט אב הטיפוס היחיד לא יוצרו דגמים נוספים.

## קישורים חיצוניים

* מידע על הטנק (אנגלית)
* מידע על הטנק (אנגלית)
## הערות שוליים

קטגוריה:טנקים במלחמת העולם הראשונה
הא ג'ין

**הא ג'ין** (נולד ב-21 בפברואר 1956) הוא משורר, מסאי, סופר ד"ר לספרות, אזרח ארצות הברית ממוצא סיני הכותב את יצירותיו באנגלית. ב-1999 זכה בפרס הספר הלאומי ובפרס פן פוקנר בעבור סיפרו בינתיים. ספרו אשפת מלחמה זכה ב-2005 בפרס פן פוקנר, בעבור ספר זה הסופר אף היה מועמד לזכייה בפרס פוליצר.

## ביוגרפיה
**הא ג'ן** הוא שם העט של Jīn Xuěfēi הוא נולד ב-1956 בפרובינציה ליאונינג בסין. מאידך שם העט שלו: **הא** הוא קיצור של העיר האהובה על הסופר חרבין (Hā'ěrbīn) אביו היה קצין בצבא השחרור העממי. בהיותו בן 19 הוא השתחרר מהצבא והחל ללמוד בפרובינציה חיילונגג'יאנג בעיר חרבין באוניברסיטת חיילונגג'יאנג ושם ב-1981 סיים את לימודי התואר הראשון. את התואר השני השיג באוניברסיטת שאנדונג המצויה במחוז שאנדונג ב-1984. ב-1985 הוא זכה במלגת לימודים מאוניברסיטת ברנדייס אשר בארצות הברית והחל ללמוד בה. בעקבות אירועי כיכר טיין - אן - מן החליט הסופר לא לחזור לסין ולכתוב באנגלית את יצירותיו הספרותיות. ב-1993 הוא סיים את לימודיו האקדמיים עם תואר דוקטור בספרות אנגלית. הוא מרצה בין היתר באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת אמורי אשר בארצות הברית.

בין השנים 1990 ל-1996 פרסם ג'ין חמישה ספרי שירה ובין השנים 1996 ל-2011 הוא פרסם ארבע אסופות של סיפורים קצרים וחמישה רומנים, בנוסף למאמרים האקדמיים שפרסם במסגרת עבודתו כמרצה וחוקר ספרות. יצירתו המפורסמת ביותר היא הרומן **אשפת מלחמה**, הספר מתאר את קורותיו של יו יואן, חייל סיני בצבא מתנדבי העם אשר לחם במלחמת קוריאה. הספר מתאר את אירועי המלחמה, ואת עולמו הפנימי של יו-יואן. את הספר הקדיש הסופר לאביו אשר היה חייל בצבא מתנדבי העם במלחמת קוריאה. הניו יורק טיימס כתב על הספר: " יו-יואן הוא מהדמויות המורכבות והעשירות שקמו לעולם הספרות בשנים האחרונות... יצירה מוסרית שהיא גם נצחית ואוניברסלית..."

## ספריו שתורגמו לעברית
*אשפת מלחמה, כתר ספרים, מאנגלית: יוסף מילוא, 2005
*בינתיים, הוצאת שוקן, מאנגלית: דן דאוד, 2002

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם הסופר 
* על הספר בינתיים באתר סימנייה
* על הספר אשפת מלחמה באתר הרפובליקה הספרותית
* ביקורת על אשפת מלחמה מאת פאר פרידמן
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:מהגרים מסין לארצות הברית
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
דארקו טאסבסקי

**דארקו טאסבסקי** (נולד ב-20 במאי 1984 בסקופיה) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

## קריירה
טאסבסקי התחיל את הקריירה שלו בסמנטארניסה 55, ובעונתו הראשונה זכה בגביע. לאחר עונה אחת עבר לוארדאר סקופיה, המועדון הגדול ביותר במקדוניה הצפונית. לאחר שנתיים עבר למטאלור זאפוריז'יה האוקראינית.

בשנת 2007 חתם בלבסקי סופיה הבולגרית. טאסבסקי הבקיע את שערו הראשון בבולגריה במשחק נגד ליטקס לובץ' ב-27 בספטמבר 2008. ב-17 במאי 2009 הבקיע טאסבסקי את השער המהיר של העונה בבולגריה לאחר 44 שניות, במשחק שהסתיים ב-0-5 לטובת לבסקי. באותה עונה זכה טאסבסקי עם לבסקי באליפות בולגריה. בעונת  השתתף עם לבסקי בליגת האירופית. לבסקי הודחה בשלב הבתים כאשר סיימה עם 3 נקודות שהושגו בניצחון 0-1 על לאציו במחזור האחרון.

בקיץ 2012 הגיע טאסבסקי לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, לקראת השתתפותה במוקדמות ליגת האלופות. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שני שערים בליגת העל ושער אחד בשלב הבתים של הליגה האירופית, והגיע עמה לגמר גביע המדינה.

ב-5 בינואר 2014 חתם טאסבסקי בקבוצה התאילנדית בנגקוק גלאס.

### נבחרת מקדוניה הצפונית
טאסבסקי זומן לראשונה לנבחרת מקדוניה הצפונית בשנת 2005, על ידי המאמן בובאן באבונסקי. את שערו הראשון בנבחרת כבש בשנת 2012, לאחר שהגיע לישראל, בניצחון 2-3 על נבחרת סלובניה.

## תארים
;סמנטארניסה 55
* הגביע המקדוני: 2003

;לבסקי סופיה
* אליפות: 2008/2009
* הסופר קאפ הבולגרי: 2007, 2009

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מקדונים
קטגוריה:קשרי כדורגל מקדונים
קטגוריה:סקופיה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני וארדאר סקופיה
קטגוריה:כדורגלני לבסקי סופיה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני סלביה סופיה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מקדוניה הצפונית
קטגוריה:ספורטאים מקדונים באוקראינה
קטגוריה:ספורטאים מקדונים בבולגריה
קטגוריה:ספורטאים מקדונים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בתאילנד
קטגוריה:מקדונים שנולדו ב-1984
1830 במדע

## אסטרונומיה
* יוהאן מדלר ווילהלם ביר מפרסמים את המפה הראשונה של מאדים.

## גאוגרפיה
* 14 באוקטובר – משלחת בריטית בראשות פיליפ פארקר לחקר חופי פטגוניה, שכללה גם את האונייה "ביגל", שבה לאנגליה לאחר ארבע שנים.

## גאולוגיה
* פרסום ספרו של צ'ארלס לייל - Principles of Geology

## טכנולוגיה
* 31 באוגוסט – הוצאת פטנט למכסחת דשא

## נולדו
* 5 במרץ – אטיין-ז'ול מארה, מדען רב-תחומי צרפתי (נפטר ב-1904)
* 10 במאי – פרנסואה-מארי ראול, כימאי צרפתי (נפטר ב-1901)
* 19 באוגוסט – יוליאוס מאייר, כימאי גרמני (נפטר ב-1895)

## נפטרו
* 2 במרץ – סמואל סומרינג, פיזואולוג גרמני (נולד ב-1755)
* 29 במרץ – ג'יימס רנל, גאוגרף אנגלי (נולד ב-1742)
* 16 במאי – ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1768)

## קישורים חיצוניים

*
משה לוין (איש המוסד)

**משה (קוקלה) לוין** (1 ביולי 1936 – 19 בספטמבר 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מוותיקי הצנחנים וסיירת מטכ"ל.

## חייו
לוין נולד וגדל בתל אביב ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. ביולי 1954 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ה'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בשנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה, ולאחר המלחמה השלים קורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר לוין מצה"ל, אולם עד מהרה שב לשירות, והוא כבר סרן, והיה ממקימי סיירת מטכ"ל. לוין הוביל את לוחמיה במבצע הראשון שערכה מעבר היחידה לגבול, בחדירה עמוקה לסוריה.

לאחר מכן השתחרר בשנית והיה לחוקר פרטי. בהמשך עבד כמאבטח באל על, ובשנת 1965 לקח חלק במבצע לחיסול הרברטס צוקורס. בשנת 1970 התגייס למוסד, אומן על ידי צבי מלחין ושירת בתפקידי שטח מבצעים כלוחם ומפקד. משפרצה מלחמת יום הכיפורים שב לוין ארצה משליחות מבצעית, הצטרף לאוגדת שרון ולחם בחזית הדרום. בין היתר פיקד לוין בשנת 1982 על מבצע מעקב אחר מרקוס קלינגברג. ראש המוסד שבתאי שביט, בעברו פקודו של לוין בסיירת מטכ"ל, מינה אותו לתפקיד ראש אגף המבצעים במוסד. בעת שמילא תפקיד זה חלה במחלת הסרטן ובשנת 1994 נפטר. ארבעה ימים לפני מותו העניק לו שביט צל"ש על מבצע מיוחד עליו פיקד. לוין נקבר בבית הקברות קריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* .
* מפקדי ולוחמי פלוגה ב' מגדוד 890 מחזור מאי 1955, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948-1958".
* גדעון מרון, "קוקלה" - מפקד, פורץ דרך ומחנך, מבט מל"מ 39, דצמבר 2004, עמודים 28-30, כפי שהועלה באתר פרש.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי אגף קיסריה במוסד
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:עובדי אל על
קטגוריה:מעוטרי צל"ש ראש המוסד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
אילסור מטשין

**אילסור ראיסוביץ' מטשין** (ברוסית: **Ильсур Раисович Метшин**; בטטרית: **Илсур Рәис улы Метшин**) הוא ראש עיריית קאזאן המכהן החל משנת 2005.

נולד ב-24 באפריל 1969 בעיר ניז'נקמסק שברפובליקת טטרסטן בברית המועצות (לימים רוסיה) להורים ממוצא טטארי. משנת 1993 עובד כפוליטיקאי בבירת רפובליקת טטרסטן, קאזאן. בשנת 1998 הפך לראש עיריית ניז'נקמסק ולמושל של אזור ניז'נקמסק (לאחר מכן לתפקיד זה התמנה אחיו, איידר). לאחר מספר שנים עבר להתגורר בקאזאן. ב-17 בנובמבר 2005 התמנה לראש עיריית קאזאן, במקום קאמיל איסחקוב. מכהן במקביל גם כיושב ראש בית המחוקקים העירוני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קאזאן
קטגוריה:טטרסטן
קטגוריה:מושלים וראשי עיריות ברוסיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1969
מוריץ ורמן

**מוריץ וַרמַן** (בהונגרית: **Moritz Wahrmann**, **Wahrmann Mór**; 28 בפברואר 1832, בודפשט – 26 בנובמבר 1892, שם) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי, הנציג היהודי הראשון בפרלמנט ההונגרי, נכדו של הרב ישראל ורמן, רבה הראשון של קהילת פשט.

## קורות חיים
נכדו של ישראל ורמן שהיה הרב המוכר הראשון של פשט. את השכלתו קיבל בגימנסיה פרוטסטנטית ובאוניברסיטת בודפשט. אחרי תום לימודיו החל לעבוד ב־1847 בחברה המסחרית של אביו. אחרי מות אביו נעשה למנהל החברה.

ורמן היה קשור להתפתחות המסחר והתעשייה בהונגריה, הוא היה מעורב בגיבוש מערכת הכספים ההונגרית ובגידול מערכת ההשכלה והמוסדות הפילנתרופיים של בודפשט ובמיוחד עם קידומה של הקהילה היהודית. מטרתו הייתה להעביר את המסחר לשליטה לאומית הונגרית ולהשיג עצמאות פיננסית וכלכלית מאוסטריה. לשם כך הקים פירמות תעשייתיות ומסחריות גדולות.

ב־1869 נבחר ורמן לפרלמנט ההונגרי כנציג אזור לאופולדשטט (היום המחוז החמישי של בודפשט). הוא היה היהודי הראשון שנבחר כחבר הנציגות ההונגרית ובמסגרתה קידם במרץ את האינטרסים של הונגריה. הוא נבחר מחדש שש פעמים כשהוא מחזיק במשרתו עד מותו. ורמן פעל רבות לחזרתו לפשט של מיקשה פלק, חברו מבית הספר, וקבלתו לידיו את עריכת העיתון החשוב "פסטר לויד" שהופיע בשפה הגרמנית.

הוא נאם לעיתים רחוקות אבל היה חבר פעיל בוועדות בהן הכשרתו הפיננסית עשתה אותו לאחת הדמויות החשובות ביותר. הוא היה גם נשיא לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט ושל חברת לויד.

## פעילותו בקהילה היהודית
ורמן היה פעיל באותה מידה גם בעניינים קהילתיים והוא היה אחד התומכים החשובים ביותר בקהילה היהודית. הוא היה חבר בעיתון Magyar Izraelita Egylet ופעל בנאומים ובכתיבה למען אמנציפציה של היהודים. ב־1868 הוא היה סגן נשיא של הקונגרס היהודי הכללי וממנהיגי האגף הנאולוגי בו ובתפקיד זה עמד בראש משלחת אל המלך. כראש קהילת בודפשט הייתה לו השפעה עמוקה על האדמיניסטרציה של ועל מוסדותיה. הוא פעל גם ליצור אחדות אינטרסים בקרב הגופים הפוליטיים השונים. כמו כן הוא תרם בנדיבות למוסדות מדעיים, חינוכיים ופילנתרופיים.

אחיו, אלכסנדר ורמן (נולד ב-1839 ונפטר בבודפשט ב-1899) תרם רבות, יחד עם מקס וירת לשם העלאת מעמדה הכלכלי של הונגריה. הוא היה ידוע מאוד כפילנתרופ. הוא תרם 200,000 כתרים לאגודות צדקה בעיר הבירה ו- 600,000 כתרים להקמת גימנסיה יהודית.

## קישורים חיצוניים

* Wahrmann Mór 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1832
קטגוריה:נפטרים ב-1892
בלי לומר שלום

**בלי לומר שלום** (באנגלית: **No Time For Goodbye**) הוא ספר המתח הראשון שכתב הסופר לינווד ברקלי. בישראל הספר יצא לאור במהדורה העברית על ידי הוצאת מודן בשנת 2008.

## תקציר העלילה
במרכז הספר סיפורה של סינתיה ביג בת ה-14, אחרי לילה פרוע בו שתתה לשוכרה היא מתעוררת עם כאב ראש נוראי. בליל אמש היא רבה עם אביה, והיא חוששת כי הריב יחזור על עצמו גם היום. אולם אין בבית כל זכר לשאר המשפחה, הוריה ואחיה אינם וכך גם מכוניותיהם. היא מתלבטת אם הם החליטו להיעלם כדי להענישה על התנהגותה, והיא מתחילה לחפש אותם.

לאחר מספר ימים, אנשי המשטרה מרימים ידיים ומודים שאין להם מושג מה קרה לבני משפחתה, סינתיה עוברת להתגורר עם דודתה בלי לדעת מדוע משפחתה נעלמה ונטשה אותה מבלי לומר שלום, והיא נאלצת להמשיך בחייה.

לאחר עשרים וחמש שנים סינתיה נשואה לבעלה המורה טרנס ארצ'ר ויש להם ילדה בת שמונה, יחד הם מתגוררים במילפורד, קונטיקט, קרוב לבית ילדותה. אומנם עבר זמן רב, אך סינתיה עדיין רדופה על ידי היעלמותם של בני משפחתה והיא מחליטה
לקחת חלק בתוכנית תחקירים בטלוויזיה, על אף התנגדותו של בעלה, זאת בתקווה שיתגלה מידע חדש על היעלמותם המסתורית של בני המשפחה.

סינתיה מקבלת שיחת טלפון הגורמת לה להאמין כי קיימת אפשרות שמשפחתה בחיים, אולם טרנס מודאג מהתנהגותה של סינתיה ומאירועים מוזרים המתרחשים בביתם, הגורמים לו להאמין כי מישהו מנסה לשחק ברגשותיה של אשתו, וכן נראה כי בני המשפחה שנעלמו שמרו על סודות שסינתיה לא ידעה עליהם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ספרי 2007
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
ישראל ורמן

**ישראל בן שלמה ורמן** (בהונגרית: **Israel Wahrmann**, אובודה, 1755 - פשט, 24 ביוני 1826)  היה הרב המוכר הראשון של פשט בהונגריה.

## ביוגרפיה
ורמן נולד באובודה, אז עיר בגדה המערבית של הדנובה מול העיר פשט, כיום חלק מבודפשט. ב-1799 הוא נקרא למלא את תפקיד רבה של פשט והיה הרב המוכר הראשון של הקהילה שהתפתחה במהירות בהנהגתו. עקשנותו הניעה את כתיבת תקנות הקהילה הראשונות. המוסד החשוב ביותר הקשור בשמו הוא ה- Nationalschule – בית ספר יסודי שהוקם ב-8 בספטמבר 1814 והיה גורם חשוב בהעלאת קרנה האינטלקטואלי של הקהילה. תוכנית הלימודים בו כללה הונגרית, מדעים ועברית. 

ורמן נפטר בבודפשט ב- 24 ביוני 1824. האבל על מותו בא לידי ביטוי בשיר העברי והגרמני של פיליפ וייל **אבל ישראל**, או, Totenfeier*'. 
נכדו הוא ראש הקהילה היהודית וחבר הפרלמנט ההונגרי [[מוריץ ורמן]].

== מקורות ==
* חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים  Szinnyei József: *Magyar írók élete és munkái.''  
*דף נתונים במוזיאון לספרות של פטפי Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában

## מידע נוסף
* לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Bp., Zsidó Lexikon, 1929
* מצבות יהודיות בבודפשט Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004

## כתביו

* Predigt zur Erweckung der Mildthätigkeit seiner Gemeinde... den 1. Febr. 1806. Ins Deutsche übersetzt von Philipp Jakobovics. Pesth, 1806.
* Patriotische Blume und Siegesfeyer, welche wegen des 18. u. 19. Oct. 1813. erfochtenen Sieges gehalten wurde. Übersetzt von Karl Kohlmann. Pesth, 1814.
* Andachtsübung der Israeliten der Kön. Freystadt Pesth zur Feyer des glücklichen Tages, an dem Se. Majestät unser Kaiser mit dem Kaiser von Russland und dem König von Preussen... diese Stadt mit Ihrem Besuche beehrten den 25. Oktober 1814. Ofen, 1814.


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: רבנים
קטגוריה:ילידי 1755
קטגוריה:נפטרים ב-1824
דמיטרי סליטה

**דמיטרי סליטה** (ברוסית: **Дмитрий Салита**, באוקראינית: **Дмитро Саліта**, באנגלית: **Dmitry Salita**, ידוע גם בכינויו **[[מגן דוד]]**, נולד ב-4 באפריל 1982) הוא מתאגרף יהודי אוקראיני-אמריקאי.

סליטה נולד בשם **דמיטרי אלכסנדרוביץ' לכטמן** (רוסית: **Дмитрий Александрович Лехтман**, אוקראינית: **Дмитро Олександрович Лехтман**, אנגלית: **Dmitry Alexandrovich Lekhtman**) בעיר אודסה שבאוקראינה להורים יהודים, לודמילה ואלכסנדר.

ב-1991 היגר עם משפחתו לברוקלין. התחיל את הקריירה שלו כמתאגרף בגיל 13. בנוסף, בברוקלין סליטה החליט לחזור בתשובה, בשל כך קיבל את הכינוי "מגן דוד" (Star of David). אם נקבע לו משחק ביום שבת, דוחה זאת למוצאי שבת, ואף משתדל להתאמן באגרוף במקומות הקרובים לבתי כנסת. לא נוהג ולא נוסע בשבת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מתאגרפים אמריקאים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:מתאגרפים יהודים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי טורו קולג'
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
נבי יעפורי

**נבי יעפורי** הוא אתר הקבורה של הקדוש הדרוזי יעפורי, הנמצא בצפון רמת הגולן, כחצי קילומטר מצפון לברכת רם וסמוך ממזרח לנחל סער. הבקעה שבה שוכן מבנה הקבר מכונה "בקעת יעפורי", על שמו. המבנה, התחום בחומה, נבנה בשנת 1840 לערך, והוא נושא כיפה לבנה. סביבו קמו במשך השנים מספר מבנים נוספים דוגמת מטבח וחדר אוכל, ובמקום נוהג שוק איכרים.

נבי יעפורי היה קדוש שנודע בערכיו המוסריים הגבוהים, ואלה הועברו בעל-פה מדור לדור. הוא מגלם את דמותו של אלע'פרי, מאנשיו של הנביא מוחמד, והוא מקובל על הדרוזים אף על פי שחי זמן רב לפני שאמונתם התגבשה. לפי המסורת שהה נבי יעפורי באתר. השייח' אמין טריף קבע את יום 25 באוגוסט כיום העלייה לרגל (זיארה) אל קברו של יעפורי, ובמקום נערך טקס התרת נדרים.

באוגוסט 1973 חובר הקבר לרשת החשמל הישראלית.

## קישורים חיצוניים

* נבי יעפורי באתר GoIsrael
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מסעדה (יישוב)
קטגוריה:רמת הגולן: מבנים
קטגוריה:אנשי דת דרוזים
קטגוריה:קצרמר רמת הגולן
בקעת יעפורי

**בקעת יעפורי** היא בקעה בצפונה של רמת הגולן ובדרום-מזרחו של החרמון, הקרויה על-שמו של מבנה הקבר המיוחס לנביא הדרוזי נבי יעפורי אשר שוכן בליבה.

גובהה של הבקעה נע מ-1,000 עד 1,100 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל סער. היא תחומה על ידי כתף החרמון מצפון וממערב, גבעת הצעקות (נ.ג. 1,129) והר רם ממזרח, והר כרמים מדרום. בחלקה הדרום-מערבי של הבקעה שוכנת ברכת רם, עמק קדום שהתמלא בסלעי בזלת, ובתוכו התפתח חרוט סקוריה. הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה במטעי התפוחים שבה. סביב לה שוכנים היישובים מג'דל שאמס מצפון, ונמרוד ומסעדה ממערב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רמת הגולן
קטגוריה:החרמון: גאוגרפיה
קטגוריה:שביל הגולן
יעפורי
קטגוריה:קו התלים הישראלי
קטגוריה:מסעדה (יישוב)
העולם מצחיק

**העולם מצחיק** הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית בבימויו של שמי זרחין, שיצא לאקרנים בשנת 2012. הסרט היה מועמד ל-15 קטגוריות בפרסי אופיר, יותר מכל סרט ישראלי אחר, אך זכה בפועל רק בפרס אחד - ליהוק (אורית אזולאי).

הכנסות הסרט נאמדו ב-6,934,000 ש"ח.

## תקציר העלילה
בסדנת כתיבה בעיר טבריה, **צפי** (נעמה שטרית) מספרת סיפור בדיוני קצר שחיברה. היא מתפרנסת כמנקת בתים, ובין השאר מנקה את בתיהם של שלושה אחים וכך נחשפת לסיפוריהם האישיים:
* **ירדנה** (אסי לוי) - האחות הבכורה - היא סוכנת נסיעות המגלה שהיא בהיריון, אף על פי שלא קיימה יחסי מין עם אף אחד זה שנים. משום שהיא איננה יודעת מי האבא, היא שוקלת לעשות הפלה. בד בבד, היא מתקשה להתמודד עם היותה אם שכולה שאיבדה את בתה החיילת.
* **גולן** (אלי פיניש) - האח הצעיר - הוא שדרן רדיו המנסה לאחד את שלישיית "הגשש החיוור" כדי להציל את אהובתו חולת הסרטן **נטשה** (אולה שור סלקטר) שמסרבת להמשיך בטיפולי כימותרפיה.
* **מירון** (דני שטג) - האח האמצעי - בן 42 המגדל לבדו את בניו **חיליק** (אור בן מלך) בן ה-17, ו**נסי** (משה אשכנזי) בן ה-19, המתעורר אחרי תשע שנים של תרדמת אך עדיין מתנהג כבן 10.

בנוסף לסיפורים המרכזיים מתלווים לסרט גם סיפורים דמיוניים, אותם ממציאים חברי סדנת הכתיבה של **רוני** (יחזקאל לזרוב). בין סיפורים אלו אפשר למצוא דמויות מגוונות וצבעוניות כמו:
* **רחמים** (זאב רווח) רס"ר בעיני עצמו אשר אוהב שמצדיעים לו. היה חייל צה"ל במלחמת יום הכיפורים, אך לחם לצד הסורים במשך שבוע ימים, אך יש חלק הרואים בו אדם מעורר שלא גוייס, ולכן מתמיד ללבוש מדים ולהתנהל כחייל.
* **מועלם** (שלומי קוריאט), רוצח שכיר המועסק על ידי שתי משפחות פשע יריבות. יום אחד הוא נשכר לחסל את עצמו.
* **בינו** (ישראל קטורזה) שמש בית משפט אשר לכבוד הבר מצווה של בנו קונה כבשה על מנת לשחוט אותה, אך מוצא עצמו נקשר אליה.

## שחקנים ודמויות
בסרט משתתפים כחמישים שחקנים ובהם:

## קישורים חיצוניים

* שיר הנושא: שחקני הסרט העולם מצחיק - זאת שמעל לכל המצופה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* נחום מוכיח, ריאיון: טבריה של מעלה, באתר הבמה, 27 ביוני 2012
* אורית הראל, ביקורת קולנוע: העולם מצחיק, באתר מוטק'ה, 23 ביולי 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי דרמה קומית ישראליים
קטגוריה:סרטי שמי זרחין
קטגוריה:טבריה בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
מנזר הגברים

שמאל|ממוזער|250px|מנזר הגברים
שמאל|ממוזער|250px|בתוך המנזר
**מנזר הגברים** (בצרפתית: **Abbaye aux Hommes**) היא כנסייה במנזר שנמצא בעיר הצרפתית קן בנורמנדי. המנזר נחשב, יחד עם מנזר הנשים, לאחד המבנים הבולטים בנורמנדי. המנזר מקושר לסטפנוס הקדוש ולמסדר הבנדיקטי. בשלב מסוים הארכיבישוף מקנטרברי היה אב המנזר.

## בניית המנזרים
בנית המנזר נעשתה מאבן מקומית במהלך המאה ה-11 ונמשכה במשך עשרות שנים. המנזרים התחרו ביניהם ולמעשה היוו מקשה ארכיטקטונית אחת. ונחשבו לחלוצים של המבנים הגותיים. במאה ה-11 נוסף אפסיס רומנסקי. ובמאה ה-13 נוספו תשעה מגדלים וצריחים. מה שאפיין את הבניין זה הצלעות המעגולות והקמרונות המחודדים. כתוצאה מהמלחמות הרבות ועלית הקלויניסטים המגדל האמצעי נהרס ולא חודש.

## העברת המנזרים לצרפת
שני המנזרים נתרמו לצרפת על ידי ויליאם הכובש ואשתו מתילדה מפלאנדריה כעונש שהוטל על ידי האפיפיור עקב נישואיהם. גם ויליאם וגם אשתו נקברו בו. ויליאם במנזר הגברים ואשתו במנזר הנשים. הקבר של ויליאם עשוי משיש שחור נהרס על ידי הקלויניסטים במאה ה-16 ועצמותיו של המלך פוזרו.

## המנזר לאחר המהפכה
לאחר המהפכה הצרפתית דוכא המנזר הבנדיקטי והפך לכנסיית הקהילה. בהמשך הוסב המבנה לבית ספר יוקרתי. במהלך מלחמת העולם השנייה מצאו התושבים המקומיים מקלט במבנה. כדי להגן על עצמם שמו סדין עם סמל של הצלב האדום שנעשה בדם כדי להראות שמדובר במבנה השייך לבית חולים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צרפת: כנסיות
קטגוריה:צרפת: מנזרים
קטגוריה:קן
קטגוריה:נורמנדי תחתית: מבנים
קטגוריה:נורמנדי: מבנים
השבועה (פועלי ציון)

"**השבועה**" הוא שירו של יהושע פלוביץ' במזרח אירופה בשנת 1903. התחבר ביידיש והפך להמנונה של מפלגת "פועלי ציון". במקביל, תורגם השיר לעברית על ידי אברהם לוינסון.

"השבועה" הולחן על ידי אברהם משה ברנשטיין.

## מילים

## תכנים ואמירות

"השבועה" כולל את עיקרי הציונות הסוציאליסטית כפי שנתפסה בתודעתם של רבים במפנה המאות ה-19-ה-20: התארגנות והליכה משותפת בגוף ראשון רבים, ערכי הציונות ובכללם החזרה ההמונית לארץ ישראל והזיכרון הקיבוצי של ההיסטוריה היהודית, והנכונות להאבק ואף למסור את הנפש על השחרור הלאומי בגולה ובארץ ישראל. על פי החוקר אליהו הכהן: "שיר "השבועה" לא היה שיר רגיל ברפרטואר הזמר היהודי והעברי. הוא נחשב לכעין המנון, והושר בדרך כלל בעמידה בסופן של התכנסויות פועלים. תחרות סמויה התנהלה בימי העלייה השנייה והשלישית בינו לבין שירו של ביאליק "תחזקנה" ("ברכת עם") על התואר – המנון תנועות הפועלים בארץ, אם כי בפועל הוא היה המנונה של תנועת "פועלי ציון", שעם מנהיגיה נמנו דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1903
קטגוריה:המנונים עבריים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו מיידיש לעברית
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
השחר הזהוב

[שמאל|ממוזער|250px|דגל המפלגה המציג "מפתח יווני" ([מיאנדר (אמנות)|מיאנדר) בודד. לפי סידור הצבעים והצורה ניתן להבחין בדמיון עם דגל גרמניה הנאצית.]]
**השחר הזהוב** (ביוונית: **Χρυσή Αυγή**, בכתב לטיני: Chrysi Avgi) הוא ארגון פלילי ומפלגה יוונית נאו-נאצית לאומנית ימנית־קיצונית בראשותו של ניקולאוס מיכלוליאקוס.

## היסטוריה
בשנת 1980 הקים מיכלוליאקוס את יסודות של מה שיהיה ברבות הימים השחר הזהוב. בשנת 1991 הפכה התנועה לארגון בולט, ובשנת 1993 נרשמה כמפלגה. בשנת 2005 התנועה הפסיקה באופן זמני את פעולותיה הפוליטיות, אך במרץ 2007 ערכה את הקונגרס ה־6 של המפלגה וחידשה את פעילותה הפוליטית.

בבחירות לפרלמנט ההלני שהתקיימו ביוני 2012, המפלגה זכתה ב-18 מושבים, כ־6% מקולות הבוחרים.

בשנת 2012 הכריזה המפלגה על החייאת "רעיון יוון הגדולה" ועל הכוונה לחדש את האימפריה הביזנטית על ידי יצירת מדינה יוונית-נוצרית שבירתה קונסטנטינופול (איסטנבול).

בספטמבר 2013, בעקבות רצח ראפר המזוהה עם השמאל על ידי פעיל המפלגה, החלו ביוון הפגנות כנגד המפלגה וקריאות להוציאה מחוץ לחוק. המשטרה החלה בחקירה כנגד המפלגה, במהלכה פשטה על ביתו של מיכלוליאקוס ומצאה נשק, תחמושת וכסף רב. לאחר מכן עצרה מספר בכירים לרבות מנהיג המפלגה מיכלוליאקוס וארבעה חברי פרלמנט נוספים בחשד לחברות בארגון פשיעה.

אירועי אלימות נוספים נקשרו לשם המפלגה. בנוסף נודע מקרה במסיבת עיתונאים של המפלגה, כשחברי המפלגה אילצו כתבים לעמוד לכבוד כניסתו של מיכלוליאקוס.

בשנת 2020 נעצרו עשרות מחברי המפלגה. בית המשפט קבע כי המפלגה פעלה כארגון פשע, וחבריה הואשמו בעבירות רצח, ניסיון לרצח ותקיפה אלימה של מהגרים ושל אנשי שמאל. על חברי המפלגה והנהגתה נגזרו עונשי מאסר של עד 13 שנה.

## "גרעין קפריסין"
בראשית שנות ה-2000 ייסד חריסטוס חריסטו, שהיה גם חבר מפלגת השחר הזהוב היוונית, את "השחר הזהוב: הגרעין הקפריסאי" כתנועה חוץ-פרלמנטרית בקפריסין. בשנת 2008 נאסר על התנועה להשתמש בשם והיא החליפה את שמה ל"החזית העממית הלאומית". פעילותה בזירה הציבורית התרכזה בפעילות נגד הגירה של מוסלמים מקפריסין הצפונית. ב-2011 הפכה למפלגה פוליטית. בבחירות 2021 הכפילה המפלגה את כוחה ביחס לבחירות 2016 והפכה לרביעית בגודלה בבית הנבחרים של קפריסין.

## הגדרות התנועה

השחר הזהוב מוגדרת כ"התנועה הלאומית העממית" וכ"הלאומנים הבלתי מתפשרים". מיכלוליאקוס תיאר את שחר הזהוב כמתנגדת ל"מה שנקרא ההשכלה" ולמהפכה התעשייתית. מבחינה דתית, הם תומכים גם בהלניזם ובכנסייה היוונית האורתודוקסית.

לעיתים קרובות מאוד ראשי המפלגה נוהגים להתבטא בבוטות כנגד מהגרים ומזדהים עם המשטר הטוטליטרי של יואניס מטאקסס, דעות אשר מזוהות כפשיזם מודרני. לא מעט אנשי-תקשורת מזהים את "השחר הזהוב" כמפלגה נאו-נאצית.

## קישורים חיצוניים

* 
* השחר הזהוב, האתר הרשמי. (ביוונית)
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יוון: מפלגות
קטגוריה:מפלגות פשיסטיות
קטגוריה:מפלגות שמתנגדות לאסלאם
קטגוריה:מפלגות אנטישמיות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות אירוסקפטיות ביוון
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1985
קטגוריה:פופוליזם ימני
אנתרופולוגיה חברתית

**אנתרופולוגיה חברתית** היא תחום באנתרופולוגיה, אשר חוקר את ההתנהגות החברתית כפי שהיא באה לידי ביטוי בצורות ממוסדות. כלומר, כפי שהחברה ממסדת אותה: במסגרת המשפחה, במסגרת קבוצות או כתות שונות, שבטים שונים, קשרי דם בין בני-אדם וארגונים פוליטיים.

אנתרופולוגיה חברתית מתעניינת במוסדות בין אם בדוגמאות הנ"ל או כללים וחוקים. אנתרופולוגים חברתיים יכולים לחקור מוסדות אלו בהווה או לחקור חברות היסטוריות. קיים דמיון בין אנתרופולוגיה חברתית לסוציולוגיה בתחום זה, אך אנתרופולוגיה חברתית חוקרת בתוך מקרה המחקר עצמו: המוסד או הכת עצמה וכמעט ולא עושה השוואה בין המוסדות (מה שמעניין את הסוציולוגיה).

## ראו גם

* אנתרופולוגיה
* אנתרופולוגיה תרבותית
* האגודה האנתרופולוגית הישראלית

## לקריאה נוספת

* תומאס היילנד אריקסן, **מקומות קטנים סוגיות גדולות: מבוא לאנתרופולוגיה חברתית ותרבותית** (תרגום: יורם שדה, עריכה מדעית: רונית גרוסמן), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2023

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנתרופולוגיה
בקי שארפ

[שמאל|ממוזער|250px|בקי שארפ וג'וזף סדלי. איור של [ויליאם מייקפיס תאקרי עצמו מן המהדורה הראשונה של "יריד ההבלים" מ-1848.]]
**רֶבֶּקָה (בקי) שארפ** היא דמות ספרותית ברומאן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. שארפ היא האנטי-גיבורה של הרומן ומתוארת כבחורה פיקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. זאת לעומת הגיבורה אמיליה סדלי, בת מפונקת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה המוצגת כתמימה ופתיה. שארפ מוצגת בתחילת הרומן, כצעירה פקחית, מוכשרת ויפה, בעלת גוף קטן, שיערה בצבע החול ועיניה ירוקות. היא שנונה מאוד ומשעשעת, שולטת היטב בשפות אנגלית וצרפתית, קולה ערב לאוזן, היא מנגנת בפסנתר ומגלה כישרון משחק. עם זאת היא לחלוטין חסרת מצפון ואינה מוסרית. כבת למשפחה ענייה היא שואפת יותר מכל לביטחון כלכלי וחברתי וכמעט כל מעשיה נועדים על מנת להבטיח לעצמה מעמד חברתי יציב. לאחר שהיא מתחתנת עם ג'נטלמן בעל סיכוי לירושה בשם רודון היא מנסה לקדם את מעמדו החברתי כולל על ידי פלרטוטים עם מפקדו ג'נרל טופטו, או עם מרקיז כדי שיתן לרודון משרה.

בקי משתמשת במיניותה על מנת לפתות גברים. היא מצליחה להפיל גברים רבים ברשתה, אבל בדרך כלל היא לא מנסה לקשור קשרי ידידות עם נשים. רוב הנשים שמכירות אותה אינן הולכות שולל אחרי תחבולותיה, יוצאות מן הכלל הזה הן המחנכת שלה, מיס קרולי (לפתות בפתיחת הרומן) ואמליה סדלי. למרות זאת, כותבת יעל לוטן שבקי מתוארת כ"אישה עצמאית ואנוכית כמעט כמו גבר".

שארפ, כפי ששמה מרמז (באנגלית: חדה, מחודדת) היא צעירה חריפה ומניפולטיבית החותרת למעמד הגבוה בכל דרך אפשרית. עמדתה כ"אאוטסיידר" (מתבונן חיצוני) מסייעת למתן זווית ראייה אירונית על החברה על גינוניה, נימוסיה והצביעות שבה. זאת, מבלי לאבד את המוטיבציה להשתייך לאותה חברה עצמה. הדמות מבלבלת את הקורא, הנרתע ממנה ונמשך אליה. כותרת המשנה של הרומן היא "רומאן בלי גיבור", כיוון ששארפ, הדמות המרכזית ברומאן, איננה דמות הגיבורה המסורתית הטובה. תאקרי אף נאלץ "להעניש" את שארפ בסופו של דבר ולגרום למפלתה, על מנת שלא לגרום שערורייה על ידי הצלחתה של דמות "מרושעת".

בשנת 1899 כתב המחזאי לנגדון אלווין מיטצ'ל (Langdon Elwyn Mitchell ;1862–1935) את המחזה "בקי שארפ", על פי ספרו של תאקרי, המחזה שימש בסיס לסרט באותו שם שהופק ב-1935.

את דמותה של שארפ בקולנוע גילמו בין השאר השחקניות מירנה לוֹי (בסרט "יריד ההבלים" מ-1932) מרים הופקינס (בסרט "בקי שארפ", על פי המחזה של מיטצ'ל, מ-1935), עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וריס וית'רספון ("יריד ההבלים", 2004).

בקי שארפ הוא גם שמה של להקת רוק שוודית.

## קישורים חיצוניים

* ביקורת קוראת, המדגישה את הבלבול שחש הקורא מול הדמות הבלתי שגרתית
* 
* ניתוח דמות 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:ספרות אנגלית
אליפות העולם באתלטיקה 1995

שמאל|150px
**[[אליפות העולם באתלטיקה]] 1995** הייתה אליפות העולם החמישית באתלטיקה, שנערכה בין 5 באוגוסט ל-13 באוגוסט 1995 באצטדיון אולבי הממוקם בגטבורג שבשוודיה. בתחרות השתתפו 1,804 אתלטים ואתלטיות מ-191 מדינות, ב-44 תחרויות (20 לנשים ו-24 לגברים). 

## אירועים בולטים
**[[ארצות הברית]]** () זכתה במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל. בלארוס () דורגה במקום שני עם 2 מדליות זהב בלבד ו-7 מדליות בסך הכל. רוסיה () שדורגה במקום 11 עם מדליית זהב אחת בלבד, צברה 12 מדליות בסך הכל והייתה שנייה בכמות המדליות.

### שיאי עולם
באליפות זו נקבעו 3 שיאי עולם חדשים, שניים לנשים ואחד לגברים:
### נשים
* **[[קים באטן]]** () קבעה שיא עולם חדש בריצת 400 מטר משוכות, 52.61 שניות.
* **[[אינסה קראבץ]]** () קבעה שיא עולם בקפיצה משולשת, 15.50 מטר (השיא הנוכחי - 2014).
### גברים
* **[[ג'ונתן אדוארדס (אתלט)|ג'ונתן אדוארדס]]** () קבע שיא עולם חדש בקפיצה משולשת, 18.29 מטר (השיא הנוכחי - 2014).

### האתלטיות המצטיינות
* **[[גוון טורנס]]** () שזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
* **[[מרלין אוטי]]** () שזכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. היא הגנה על תוארה בריצת 200 מטר ומדליות כסף בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
* **[[גייל דיברס]]** () הגנה על תוארה בריצת 100 מטר משוכות.
* **[[סטפקה קוסטדינובה]]** () שזכתה פעם נוספת בקפיצה לגובה, 8 שנים לאחר זכייתה הראשונה.
* **[[מארי-ז'וזה פרק]]** () שזכתה פעם נוספת, 4 שנים לאחר זכייתה הראשונה בריצת 400 מטר. 
* **[[חסיבה בולמרכה]]** () שזכתה פעם נוספת, 4 שנים לאחר זכייתה הראשונה בריצת 1500 מטר).

### האתלטים המצטיינים
* **[[מייקל ג'ונסון]]** () שזכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש, בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש נוסף ובריצת שליחים 4x400 מטר.
* **[[דונובן ביילי]]** () שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
* **[[סרגיי בובקה]]** () שזכה בכל חמש אליפויות העולם שנערכו בקפיצה במוט.
* **[[נור א-דין מורסלי]]** () שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 1500 מטר. 
* **[[מוזס קיפטנוי]]** () שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים.
* **[[לארס רידל]]** () שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בזריקת דיסקוס. 
* **[[דן אובראיין]]** () שזכה שלוש אליפויות עולם ברציפות בקרב עשר).
* **[[איסמאיל קירוי]]** () שהגן על תוארו בריצת 5000 מטר. 
* **[[היילה גבריסלאסי]]** () שהגן על תוארו בריצת 10000 מטר. 
* **[[יאן ז'לזני]]** () שהגן על תוארו בהטלת כידון. 
* **[[אנדריי אבדובלייב]]** () שהגן על תוארו ביידוי פטיש.

## תוצאות
### נשים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

## נבחרת ישראל
נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת. 

### גברים

## טבלת מדליות

## קישורים חיצוניים

* התוצאות הרשמיות של אליפות העולם באתלטיקה 1995 באתר IAAF

1995
קטגוריה:1995 בספורט
אתלטיקה
קטגוריה:גטבורג: ספורט
פינוי אוכלוסייה בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה

**פינוי אוכלוסייה ב[[ברית המועצות]] במהלך [[מלחמת העולם השנייה]] (אווקואציה)** הוא שמָן של מספר פעולות שנקטה ברית המועצות לפינוי התעשייה הכבדה והקלה, ייצור מזון, ואוכלוסייה הרחק מהחזית בזמן מלחמת העולם השנייה.

ביום השלישי לפלישת גרמניה לרוסיה הוקמה בהוראת סטלין **ועדת הפינוי** (**Совет по эвакуации при СНК СССР**), וזו דנה באופן שבו יפונו הכלים הנדרשים ללחימה מחוץ לטווח סכנה. בראש הוועדה הועמד לזר קגנוביץ'. ב-3 ביולי 1941 השתנה הרכב הוועדה ובראשה הועמד ניקולאי שברניק.

בעקבות פעילות הוועדה בשנים 1941-1942 פונו כ-17 מיליון תושבים. כמו כן פונו 2593 מפעלים (70% מהם פונו לאורל, מזרח סיביר, אסיה המרכזית וקזחסטן) השאר לאזור ולגה (כיום חלק מהמחוז הפדרלי של הוולגה) ומערב סיביר. מפעלים אלו היו כ-30% מיכולת תעשייתית של ברית המועצות לפני תחילת המלחמה. המפעלים באזורי הפינוי הוקמו בהליך מזורז לרוב בבניינים ארעים ובמהלך שנת 1942 כבר החלו ביצור תוצרת לטובת החזית.

כמו כן פונו כ-40% מהכוח העובד של המדינה שכלל מהנדסים, טכנאים ומפעילי מכונות עבור תעשייה זו. בשנת 1941 פונו 2,393,300 בהמות.

## השפעת הפינוי על האזורים שאוכלוסייה פונתה אליהם
מקובל לקשר את עליית התיאטרון והבלט בקזחסטן וברפובליקות אחרות באסיה המרכזית לתנופה שקיבלו בעקבות הגעת אמנים ממערב רוסיה בתקופת המלחמה.

בנוסף לכך, האזורים זכו לגידול משמעתי בתשתית התחבורתית, התעשייתית ועוד.

## לקריאה נוספת

* Куманев Г. А. Война и эвакуация в СССР. 1941—1942 годы // Новая и новейшая история, № 6, 2006
* Потемкина М. Н. Эвакуация и национальные отношения в советском тылу в годы Великой Отечественной войны // Отечественная история, № 3, 2002
* Родионов Н. А. Приём, размещение и трудовая деятельность эвакуированного населения в Удмуртской АССР (1941—1945 гг.)//В годы суровых испытаний. О ратном и трудовом подвиге сынов и дочерей Удмуртии: Сборник статей. Устинов, 1986;
* Удмуртия в период Великой Отечественной войны (1941—1945 гг.). Ижевск, 1996.
* Удмуртская республика: Энциклопедия / Гл. ред. В. В. Туганаев. — Ижевск: Удмуртия, 2000. — 800 с. — 20000 экз 


## קישורים חיצוניים

* פינוי: היבטי ההצלה בשטחי ברית המועצות הכבושים בתקופת השואה, באתר יד ושם
* סיפורה של משפחה שנמלטה מבלרוס מפני הכוחות הנאציים המתקדמים, יוני 1941, באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:ברית המועצות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קטגוריה:פינוי אוכלוסייה
פילומנה

**פילומנה** (ביוונית עתיקה: ** Ἁγία Φιλουμένη**; בערך 10 בינואר 291 - בערך 10 באוגוסט 304) הייתה קדושה מעונה בתולה של הכנסייה הקתולית, לכאורה נסיכה יוונית צעירה אשר מתה מות קדושים במאה ה-4.

ההכרה הציבורית שלה כקדושה החלה במאה ה-19 לאחר הגילוי הארכאולוגי בקטקומבות של פריסילה, סמוך לרומא, שם נמצאו עצמות של אישה צעירה אשר תוארו כשל קדושה מעונה. ז'אן מארי וייני פעל רבות להפצת שמה בין המאמינים. שום מידע לא היה ידוע עליה כקדושה, אך נמצאה כתובת על קברה, כדי לציין את שמה.

בשנת 1805 נלקחו השרידים ל"מוגננו דל קרדינלה" והפכו למוקד הערצה, במיוחד לאחר כמה "ניסים" שאירעו באזור אשר נזקפו לזכות השרידים. ה"ביוגרפיה" שלה ניתנה על בסיס חזיונות של נזירה נפוליטנית מקומית.

ב-13 בינואר 1837 אישר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר את אירוע החגיגה לכבוד פילומנה, ותוך זמן קצר הוכרה פילומנה כקדושה ברחבי איטליה על ידי חגיגות נוספות לכבודה. ארכאולוגים והיסטוריונים פקפקו בממצאים והטילו ספק בקיומה של פילומנה, אך היא הייתה לקדושה פופולרית.

ב-1961, כחלק מהבדיקה המעמיקה של רשימת הקדושים ברוח ועידת הוותיקן השנייה, הסירה אותה הכנסייה מלוח השנה הליטורגי וביטלה את יום חגה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
קטגוריה:ילידי 291
קטגוריה:נפטרים ב-304
שדרות ח"ן (רחובות)

**שדרות ח"ן** היא שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה נמצאת בין שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל (כביש 412) ורחוב עמיאל רוז'נסקי, מקבילה לדרך יבנה (כביש 410) אך אינה נגישה לרכב מרחובות הרצל ורוז'נסקי, ועל ידי כך נמנעת הפיכתה לנתיב תנועה חלופי לדרך יבנה המהווה ציר תנועה ראשי.

השדרה מחופה עצי פיקוס. בשנת 2007, לקראת השנה ה-120 של העיר, עוצבה השדרה כ"רחוב סיפור ושיר" המוקדש ליצירותיו של ביאליק. בשדרה הוקמו פסלים צבעוניים (של הפסל גיל שדה) הממחישים רכיבים משירי ביאליק. השירים הפרח לפרפר והפרפר לפרח מומחשים על ידי ספסלים בדמות פרחים ופרפרים. השיר קן ציפור מיוצג באמצעות דמות ציפור בעלת שלושה חללים דמויי ביצים, שני ספסלים דמויי ביצה ופסל ביצה חלול, שבתוכו ספסל המקיף אפרוח. השיר מקהלת נוגנים מיוצג על ידי דמויות כלי נגינה ענקיים, המוצגים כשרק חלקם צץ מעל פני הקרקע. שילוט על גבי עמודי תאורה מציג את מילות השירים. גודל הפסלים מאפשר משחקי ילדים - לחלקם חלל שניתן להיכנס לתוכו ומבנה המאפשר טיפוס.

## הערות שוליים

קטגוריה:הנצחת חיים נחמן ביאליק
ח"ן, שדרות (רחובות)
אינוקאי צויושי

**אינוקאי צויושי** (ביפנית: 犬養 毅; 20 באפריל 1855 - 15 במאי 1932) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-29.

## ראשית חייו
אינוקאי נולד למשפחת סמוראים בכפר ניוואסה שבנחלת ביזן (כיום מחוז אוקיאמה) ולמד באוניברסיטה טוקיו. תחילה עבד אינוקאי כעיתונאי, והצטרף לצבא היפני הקיסרי במשימתו לדיכוי מרד סצומה, משם דיווח לעיתונו.

## קריירה פוליטית
אינוקאי היה ממקימי מפלגת ריקן קוקומינטו ב-1882, בעלת אידאולוגיה ליברלית שהתנגדה לשליטת בני צ'ושו וסצומה בפוליטיקה היפנית. אינוקאי נבחר לבית הנבחרים של יפן ב-1890, בפעם הראשונה מתוך שבע עשרה פעמים.

תפקידיו הממשלתיים הראשונים היו שר החינוך בממשלתו הראשונה של אוקומה שיגנובו ב-1898, ושר התקשורת בממשלתו השנייה של ימאמוטו גונבאה.

מפלגת ריקן קוקומינטו הפכה ב-1922 למפלגת קאקושין קוראבו, שחברה למפלגות נוספות להקמת קואליציה עם ממשלתו של קאטו טקאקי ב-1924. בתקופה זו כיהן אינוקאי בתפקיד שר התקשורת פעם נוספת. לאחר מכן התמזגה קאקושין קוראבו עם מפלגת ריקן סייוקאי, ואינוקאי המשיך בה בתור חבר בכיר. לאחר מותו הפתאומי של טנאקה גיאיצ'י ב-1929, תפס אינוקאי את מקומו כמנהיג המפלגה.

### כהונתו כראש הממשלה ומותו
אינוקאי התמנה לראש ממשלת יפן ה-29 ב-13 בדצמבר 1931. באותה עת הייתה יפן נתונה במשבר כלכלי בעקבות השפל הגדול, והיא שבה לתקן הזהב. ממשלתו של אינוקאי נקטה בצעדים מיידיים לשיקום הכלכלה, ואסרה על יצוא זהב. עם זאת, אינוקאי לא הצליח לקצץ בהוצאות הצבא, ואף לא למנוע פעילות צבאית בסין בעקבות תקרית מוקדן. מאבקו של אינוקאי בממסד הצבאי הגיע לשיאו בהתנקשות בחייו במהלך ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932, שלמעשה סימל את סופו של השלטון האזרחי ביפן עד אחרי מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:סמוראים
קטגוריה:מעוטרי מסדר פרחי הפאולוניה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות ביפן
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1855
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1932
ריקן מינסייטו

ממוזער|מטה המפלגה הראשי
**ריקן מינסייטו** (ביפנית: 立憲民政党, "המפלגה הדמוקרטית החוקתית") הייתה אחת המפלגות העיקריות שפעלו באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.

המפלגה נוסדה ב-1 ביוני 1927, לאחר איחוד המפלגות קנסייקאי וסייו הונטו. מצע המפלגה היה ליברלי יותר מיריבתה, ריקן סייוקאי, והיא קראה לשלטון תחת הדיאט של יפן ולא תחת הגנרו, צמצום ההבדלים בין העניים לעשירים, שיתוף פעולה בינלאומי והגנה על זכויות האדם. קהל היעד שלה מעמד הביניים העירוני, אך היא קיבלה את עיקר תמיכתה הפיננסית מהזאיבצו של מיצובישי.

בבחירות הכלליות של 1928 זכתה המפלגה ב-217 מושבים בבית הנבחרים של הדיאט של יפן, לעומת 218 המושבים בהם זכתה יריבתה ריקן סייוקאי. בבחירות הבאות, ב-1930, זכתה מינסייטו ב-273 מושבים, לעומת 174 של ריקן סייוקאי, והשיגה את הרוב המוחלט בדיאט ונשיא המפלגה, המאגוצ'י אוסאצ'י, הפך לראש הממשלה. משימתו הראשונה של המאגוצ'י הייתה ריסון השפעות המשבר הכלכלי של 1929, והוא עשה זאת על ידי קיצוץ ההוצאות הממשלתיות ועידוד היצוא.

במהלך כהונתו של המאגוצ'י, תמכה מינסייטו בגישה פייסנית ביחסי החוץ של יפן, ואף אישרו את אמנת לונדון מ-1930. אולם, המאגוצ'י נפל קורבן להתנקשות בידי פעיל אולטרה-לאומני בתחנת הרכבת התחתית של טוקיו ב-14 בנובמבר 1930. ואקצוקי רייג'ירו החליף אותו בראשות הממשלה.

מינסייטו הביעה התנגדות נחרצת לתקרית מוקדן ב-1931. שר החוץ קיג'ורו שידהרה וראש הממשלה ואקצוקי נתקלו בביקורת רבה על כך שהם מתערבים בענייני צבא, ואף הואשמו בשחיתות. בעקבות זאת התמוטטה הממשלה.

בבחירות הכלליות של 1932 ערקו מספר חברי מפלגה לריקן סייוקאי, שזכתה ברוב המוחלט בבית, עם 301 מושבים. נשיא מפלגת ריקן סייוקאי, אינוקאי צויושי הפך לראש הממשלה. מינסייטו הצליחה להתאושש בבחירות הבאות ב-1936, והשיגה 205 מושבים, לעומת 175 מושבים של סייוקאי, וזאת הצליחה לעשות רק לאחר שאימצה גישה פרו-צבאית יותר. עם זאת, ההפרש הקטן בין מספר המושבים של שתי המפלגות המתחרות הביא לבית חצוי, ומינסייטו ירדה ל-179 בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן, בעוד סייוקאי נשארה על 175ת והדבר הגביל עוד יותר את פעילות בית הנבחרים. 

חברי מפלגת מינסייטו הצביעו בעד פירוקה ב-15 באוגוסט 1940, והצטרפות למפלגת טאיסיי יוקוסאנקאי, כחלק ממאמציו של פומימרו קונואה ליצור משטר חד-מפלגתי.

## לקריאה נוספת

*Gordon, Andrew. **A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present**. Oxford University Press, 2003. .


קטגוריה:האימפריה היפנית: מפלגות
סמל טורונטו

**[[סמל]] [[טורונטו]]** (באנגלית: **Coat of arms of Toronto**) נוצר לאחר איחוד הרשויות בעיר ב-1997. לאחר שהתקבלו הצעות לעיצובו מחברי מועצת העיר ותושביה, הוא עוצב סופית באוקטובר 1998 בהשפעת המיזוג.

## תיאור הסמל
המגן מתאר את שני בנייני עיריית טורונטו (בצהוב) ואת השמיים ביניהם ומעליהם שיוצרים את האות T בכחול כתחילית של טורונטו.

הציצה כוללת נשר זהב, המסמל את האומות הראשונות וכתר מוראלי, המסמל את העיר והעיטורים שעליו הגיעו מסמליהן של הערים שמוזגו לטורונטו: צפון יורק (לב אדום), יורק ומזרח יורק (ורד לבן). תחתיו, עטרה בכחול וצהוב.
בצדדים ניצבים שני תומכי הסמל, הבונה והדב. הבונה מסמל את התעשייה בעיר בכלל ואת תעשיית הפרוות ההיסטורית בפרט. לצווארו שרשרת עלי אלמון שהיו סמלה של העיר אטוביקוק שפירוש שמה "המקום בו גדלים עצי אלמון". התליון שעל השרשרת הוא משושה זהב המסמל כוורת שמייצגת גם היא את התעשייה בעיר. הדב מסמל את הגנת העיר ליושביה, השרשרת על צווארו זהה לשרשרת של הבונה אלא שעל תליון הדב מופיע פרח הקולומביין (Aquilegia, Columbine) שהיה סמלה של העיר סקרבורו. מיקום התליונים מראה את המיקום הגאוגרפי של הערים, סקרבורו במזרח ואטוביקוק במערב.
החלקה היא גבעה ירוקה שבה שלושת הנחלים שזורמים בטורונטו ונשפכים לימת אונטריו, האמבר, דון ורוז'. תחתם, בין שני עלי אדר, מופיע מוטו העיר **Diversity Our Strength** (מאנגלית: הגיוון הוא כוחנו) שנקבע לאחר מיזוג הרשויות.

## ראו גם
* דגל טורונטו

## קישורים חיצוניים

* סמל טורונטו באתר עיריית טורונטו

קטגוריה:טורונטו
טורונטו
קטגוריה:אונטריו: סמלים
קטגוריה:נשר בתרבות
טנאקה גיאיצ'י

**טנאקה גיאיצ'י** (ביפנית: **田中 義一**; 22 ביוני 1864 - 29 בספטמבר 1929) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-26.

## ראשית חייו
טנקה נולד למשפחת סמוראים בעיר האגי שבנחלת נאגטו (כיום מחוז ימאגוצ'י). הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ובמכללת הלוחמה ב-1892, ושירת בצבא יפן במלחמת סין–יפן הראשונה.

לאחר סוף המלחמה שימש טנאקה נספח צבאי במוסקבה ובפטרוגרד, ואף דיבר רוסית באופן שוטף, אותה למד מהשתתפותו במיסה מדי יום ראשון בכנסייה. במלחמת רוסיה–יפן שימש טנאקה עוזרו האישי של גנרל קודמה גנטארו במנצ'וריה. טנאקה סייע בכתיבת תוכניות הגנה עבור הצבא היפני הקיסרי, ותוכניות אלה זכו להערכת המטה כללי של הצבא הקיסרי והגנרל יאמגאטה אריטומו, עד שנעשה בהם שימוש במהלך מלחמת העולם הראשונה. באפריל 1906 קיבל טנאקה את עיטור מסדר דיית הזהב.

טנאקה קיבל קידום לדרגת מייג'ור-גנרל ב-1911, והתמנה למנהל האגף לענייני צבא במשרד המלחמה, שם תמך בהרחבת הצבא ובחיזוקו. בספטמבר 1918 קיבל את עיטור מסדר האוצר הקדוש. ב-1920 הפך טנאקה לגנרל, וכיהן כשר המלחמה בממשלותיהם של הארה טקאשי ושל ימאמוטו גונבאה, במהלכן תמך בהתערבות בסיביר. בספטמבר 1920 קיבל את עיטור מסדר השמש העולה.

לאחר פרישתו מהצבא, קיבל טנאקה הזמנה להיות נשיא מפלגת ריקן סייוקאי, וקיבל מושב בבית האצילים של הדיאט של יפן. לאחר מכן אף קיבל קידום בתואר הקזוקו שלו, כשהפך לדאנשוקו (ברון). לאחר פרישתו מהצבא אמור היה טנאקה לקבל את דרגת הפילדמרשל, אך לאחר שהתברר במשרד המלחמה שטנאקה קיבל 3 מיליון ין עבור הצטרפותו לריקן סייוקאי, נדחה הקידום.

## ראש הממשלה
טנאקה התמנה לראש ממשלת יפן ב-20 באפריל 1927, ובמקביל החזיק בתפקיד שר החוץ. לאחר מכן לקח על עצמו גם את תפקיד שר הפנים והשר לענייני מושבות.

בנושאי פנים, ניסה טנאקה לדכא את תנועות השמאל, את הקומוניסטים ואת תומכיהם על ידי מעצרים המוניים. בנושאי מדיניות החוץ, המשיך טנאקה בקו התוקפני בו החל כקצין בסין, במנצ'וריה ובמונגוליה. בשלושה מקרים שונים הוא שלח כוחות כנגד כוחות הקוומינטנג של צ'יאנג קאי שק, שניסו לאחד את סין.

על אף תמיכתו בהתפשטות צבאית, לא הצליח טנאקה לשלוט בצבא קוואנטונג היפני ששהה בסין. ב-1928 התנקשו חיילים יפנים בחייו של הגנרל הסיני ג'אנג דזוו-לין, וטנאקה קרא להעמידם למשפט צבאי על רצח. הממסד הצבאי, שעתה הפנה עורף לטנאקה בשל הביקורת שהשמיע, סירב להעמידם לדין וניסה להסתיר את פרטי המקרה. לאחר שכרע תחת ביקורת מצד הממסד הצבאי, מפלגות אחרות בדיאט של יפן, ואף מצד הקיסר הירוהיטו, נאלצו טנאקה וממשלתו להתפטר ב-2 ביולי 1929.

המאגוצ'י אוסאצ'י החליף את טנאקה בראשות הממשלה, והאחרון נפטר מספר חודשים לאחר התפטרותו. לאחר מותו הוענק לו עיטור מסדר פרחי הפאולוניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:שרי החוץ של יפן
קטגוריה:סמוראים
קטגוריה:גנרלים יפנים
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:נספחים צבאיים יפנים
קטגוריה:אבירי הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירים מפקדים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:נפטרים ב-1929
פואנטה דה סן לואיס

**היכל פואנטה דה סן לואיס** (בספרדית: **Pabellón Fuente de San Luis**) הוא היכל ספורט, הממוקם בעיר ולנסיה שבספרד. ההיכל נחנך בשנת 1983 והוא מכיל 8,500 מקומות ישיבה. ההיכל משמש בתור אולמה הביתי של מועדון הכדורסל ולנסיה.
## קישורים חיצוניים

*
## הערות שוליים

קטגוריה:אולמות כדורסל בספרד
קטגוריה:ולנסיה (כדורסל)
קטגוריה:ולנסיה: מבנים