גורדון סמית'

**גורדון הרולד סמית**' (באנגלית: **Gordon Harold Smith**; נולד ב-25 במאי 1952) הוא פוליטיקאי, איש עסקים ומנהל אקדמי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אורגון. כרפובליקני, כיהן שתי קדנציות בסנאט מ-1997 עד 2009. ב-18 בספטמבר 2009 מונה לנשיא האיגוד הלאומי של גופי השידור (NAB). נכון לשנת 2025, הוא הרפובליקני האחרון שייצג את אורגון בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו ומשפחתו
סמית' נולד בפנדלטון שבאורגון, לג'סיקה (אודל) ולמילאן דייל סמית' ב-25 במאי 1952. משפחתו של סמית' עברה לבת'סדה שבמרילנד במהלך ילדותו, כאשר אביו מונה לעוזר מזכיר החקלאות של ארצות הברית. הוא היה פעיל בתנועת הצופים של אמריקה. סמית' הוא חבר בכנסייה המורמונית. לאחר שהשלים את לימודיו בתיכון, שימש סמית' כמיסיונר של הכנסייה בניו זילנד במשך שנתיים.

לאחר מכן, למד סמית' באוניברסיטת בריגהאם יאנג, קיבל תואר דוקטור מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סאות'ווסטרן, והפך לעורך דין בניו מקסיקו ובאריזונה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא שב לאורגון כדי לשמש כמנהל חברת סמית' פרוזן פודס המשפחתית בווסטון שבאורגון.

סמית' ואשתו, שרון, אימצו שלושה ילדים בשנות ה-80, שני בנים (מורגן וגארט) ובת (בריטני). ב-8 בספטמבר 2003, גארט, אז סטודנט בן 21 ללימודים בתחום הקולינריה, שם קץ לחייו. סמית' כתב לזכרו ספר בשם "Remembering Garrett, One Family’s Battle with a Child’s Depression". בשנת 2004, חתם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על חוק "Garrett Lee Smith Memorial Act", אשר אפשר מימון של 82 מיליון דולר לתוכניות למניעת אובדנות ולקידום המודעות בנושא באוניברסיטאות.

סמית' הוא גם בן למשפחת יודול הפוליטית. אמו הייתה בת דודה של חברי הקונגרס מו יודול וסטיוארט יודול, וסמית' הוא בן דוד שני של הסנאטורים מארק יודול וטום יודול. הוא בן דוד מדרגה שנייה משני הצדדים שלהם, משום שסביהם היו זוג אחים וזוג אחיות שהתחתנו. שלושתם היו מועמדים לסנאט בבחירות 2008. סמית' היה הרפובליקני היחיד המכהן מבין השלושה, והיחיד מביניהם שלא זכה בבחירות. אחיו של סמית', מילן דייל סמית' הבן, הוא שופט פדרלי שמונה על ידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש ב-2006. סמית' חבר בדירקטוריון של המכון הרפובליקני הבינלאומי. ב-2010, בן דוד שני נוסף, מייק לי הרפובליקני מיוטה, נבחר לסנאט.

### תחילת דרכו הפוליטית
סמית' נכנס לפוליטיקה עם היבחרו לסנאט של אורגון בשנת 1992, ובשנת 1995 מונה לנשיא הסנאט המדינתי. מאוחר יותר באותה שנה, הוא התמודד בבחירות מיוחדות לסנאט של ארצות הברית, בעקבות התפטרותו של בוב פאקווד. בינואר 1996 הפסיד סמית' בהפרש קטן לחבר הקונגרס רון ויידן. סמית זכה בכל מחוזות אורגון למעט שמונה, אך לא הצליח לגבור על פער של 89 אלף קולות במחוז מולטנומה, בו שוכנת העיר פורטלנד — פער שהיה גבוה בהרבה מהפער הסופי הכללי, שעמד על 18,200 קולות.

### הסנאט של ארצות הברית
ממוזער| סמית' במהלך כהונתו הראשונה בסנאט
[ממוזער| סמית צופה ב[נשיא ארצות הברית|נשיא ג'ורג' בוש חותם על חוק הזיכרון של גארט לי סמית' ב-21 באוקטובר 2004]]

#### בחירות
בסוף שנת 1996,הסנאטור הרפובליקני מאורגון, מארק הטפילד, הודיע על פרישתו. סמית' הפך לאדם הראשון שמתמודד לסנאט פעמיים באותה שנה. הפעם ניצח, לאחר שגבר בקלות על לון מייבון (שארגונו, "ברית האזרחים של אורגון", תמך בעבר דווקא בסמית' מול ויידן) בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, ובהמשך ניצח בהפרש קטן את הדמוקרט טום ברוגר בבחירות הכלליות. טרם היבחרו של סמית', אורגון לא שלחה לסנאט נציג מהמזרח המדינה מאז 1938.

סמית' נבחר מחדש בשנת 2002, כשהביס את מזכיר המדינה של אורגון, ביל ברדבורי, בהפרש של 57% מול 39%. שיעור התמיכה בו עמד על 52%, בעוד 38% ראו אותו בעין שלילית.

במערכת הבחירות השנייה שלו לכהונה נוספת, התמודד סמית' מול יו"ר בית הנבחרים של אורגון ג'ף מרקלי. בסקר שנערך בדצמבר 2007, קיבל סמית' שיעור אהדה בן 40% לעומת 20% של דעה שלילית. לשכתו של סמית' טענה שהמספרים הנמוכים יחסית משקפים את תחושות הציבור כלפי הקונגרס בכללותו, בעוד מטה הבחירות של מרקלי הדגיש את השינויים בעמדתו של סמית' לגבי מלחמת עיראק. תוצאות הבחירות היו צמודות מדי מכדי להכריע במשך כמעט יומיים. לבסוף הוכרז מרקלי כמנצח עם 49% לעומת 46% לסמית', בעוד ש-5% נוספים הלכו לדייוויד בראונלו, מועמד מפלגת החוקה. אף שסמית' ניצח בכל המחוזות פרט לשישה, הוא לא הצליח לגבור על פער של 142 אלף קולות במחוז מולטנומה.

#### עמדות פוליטיות
בשנת 1996, סמית' זכה בתמיכת ארגון הפעילים הפוליטיים השמרני "ברית אזרחי אורגון" (OCA) במרוץ שלו מול ויידן. לאחר שהפסיד בבחירות המיוחדות על מושבו של פאקווד, סמית' התנער מתמיכת ה-OCA, ובמרוץ הבא שלו באותה שנה הצליח להיבחר לסנאט.

באוקטובר 1999 נמנה סמית' בין ארבעה רפובליקנים שהצביעו בעד אמנת האיסור המקיף על ניסויים גרעיניים (Comprehensive Test Ban Treaty). האמנה נועדה לאסור ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים, והייתה ההסכם הביטחוני הבינלאומי הגדול הראשון שנדחה על ידי הסנאט מאז חוזה ורסאי.

סמית' התנגד להפלות, ובשנת 2003 הצביע בעד "חוק איסור הפלות בשלב הלידה החלקית" (Partial-Birth Abortion Ban Act), חקיקה האוסרת על ביצוע הליך "הרחבה וחילוץ בשלמותו" (intact dilation and extraction).

בשנת 2006 הצביע סמית' בעד חוק נוסף שנוי במחלוקת, כשהפעם חצה את הקווים המפלגתיים ותמך ב"חוק שיפור מחקר תאי הגזע" (Stem Cell Research Enhancement Act). הצעת החוק נועדה להרחיב את המימון הפדרלי למחקר בתאי גזע שנלקחו מעוברים שהושלכו במהלך טיפולי פוריות. החוק הפך לחוק הראשון שהוטל עליו וטו על ידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש. סמית' היה אחד מ-19 רפובליקנים בסנאט שתמכו בהצעה.

בינואר 2006, סמית' החל להפיץ טיוטה של "חוק הגנת התוכן הדיגיטלי של 2006". חקיקה זו הייתה מעניקה לרשות התקשורת הפדרלית את הסמכות לאשר שימוש בטכנולוגיה המכונה "דגל שידור" (Broadcast Flag). טכנולוגיה זו הייתה מאפשרת ליצרני תוכני טלוויזיה להבטיח כי התוכניות שלהם "לא יוכלו להיות מוקלטות על ידי הצופים בבתיהם", למשל באמצעות מכשירי הקלטה דיגיטליים (DVR) או על גבי תקליטורי DVD הניתנים להקלטה.

##### שמרנות
סמית' תואר לעיתים כפוליטיקאי מתון, אך כבעל דעות שמרניות איתנות. סמית' היה חבר ב"שדולה הרפובליקנית של המיינסטרים" המתונה, ודירוג קונגרס של *National Journal* בפברואר 2006 מיקם את סמית' בדיוק במרכז האידאולוגי של הסנאט. עם זאת, סמית' תואר כרפובליקני מתון על ידי GovTrack.us, ובמהלך 2006 סמית' הצביע עם מנהיג הוועידה הרפובליקנית בסנאט, ביל פריסט, ב-82% מהמקרים.

בהתבסס על חמש הצבעות בסנאט ב-2006, ארגון NARAL המגן על זכויות הפלה העניק לסמית' דירוג בן 15% בזכויות הפלה (כאשר 100% הוא ציון תומך לחלוטין בזכות הבחירה). על פי הצבעותיו ב-2006, סמית' קיבל ציון של 14% מההסתדרות למצביעי איכות הסביבה (מתוך 100%).

ההצבעות של סמית' היו מנוגדות לדעות הציבור הרחב במספר נושאים, בעיקר בנוגע לשכר מינימום ולחוק מוות בכבוד של אורגון.

סמית' היה גם תומך מרכזי בשובו של מנהיג הסיעה הרפובליקנית לשעבר, טרנט לוט, לתפקיד מנהיגותי בתוך המפלגה הרפובליקנית בשנת 2006. לוט התפטר ממעמדו כמנהיג הרפובליקני בסנאט בשנת 2002 לאחר שהביע תמיכה באידאולוגיה גזענית של סטרום ת'ורמונד מהבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948. לאחר שהמפלגה הפסידה את השליטה בסנאט בנובמבר 2006, הרפובליקנים בחרו בלוט לתפקיד מצליף המיעוט. במהלך הבחירות הסגורות, הסנאטור ג'אד גרג מניו המפשייר הציע את מועמדות לוט לתפקיד. לאחר מכן תמך סמית' במועמדותו ונשא נאום תמיכה לפני הצבעתו. לוט ניצח את הסנאטור למאר אלכסנדר בהצבעה של 25 מול 24.

##### מלחמת עיראק
באוקטובר 2002, סמית' הצביע בעד שליחת כוח צבאי אמריקאי לעיראק, צעד חשוב בדרך לפלישה במרץ 2003. סמית' נמנה בין מעט הסנאטורים הרפובליקנים שהתקשו לשמור את נאמנותם למפלגה בנושא מלחמת עיראק, במיוחד לקראת שנת בחירות.

בדצמבר 2006, סמית' התנגד למלחמה בפומבי לראשונה, לאחר שהצביע בעדה ארבע שנים קודם לכן. סמית' אמר כי להמשיך במדיניות הנוכחית בעיראק "עשוי להיות אפילו פשע".

שבועות אחדים לאחר שהביע את התנגדותו לכיבוש עיראק, מיאן סמית' לחתום על החלטה דו-מפלגתית להתנגד לתוכנית של הנשיא בוש להגדיל את כמות הכוחות הצבאיים בעיראק ב-21,500 חיילים, דבר שעורר שאלות בנוגע לכנות התנגדותו לנוכחות הצבאית האמריקאית המתמשכת בעיראק. סמית' טען כי בחר לא לתמוך בהחלטה בגלל המחלוקת סביב המילה "הסלמה" (escalate). מאז, יוזמי הצעת החוק שינו את המילה ל"הגדלה" (increase). סמית' הביע תמיכה בהצעת החוק, אך לאחר מכן הצביע למנוע את הדיון בהצעה במליאת הסנאט.

במרץ 2007, היה סמית' אחד משני הרפובליקנים בלבד שהצביעו בעד החלטה שמטרתה להסיג את רוב הכוחות הלוחמים האמריקאיים מעיראק בשנת 2008, כשהשני היה צ'אק הייגל מנברסקה. תוצאות ההצבעה היו 50 בעד ו-48 נגד. בסוף יולי 2007, אמר סמית' כי יצביע בעד הצעת חוק שמאשרת לוח זמנים לצאת מעיראק. הוא היה אחד משלושה סנאטורים רפובליקנים, כשהשניים האחרים היו הייגל ואולימפיה סנואו ממיין, שתמכו בהצעת התיקון של לוין (S.AMDT.2085) להצעת החוק לאישור הגנה לשנת 2008 (H.R.1585), שתתחיל בהסגת כוחות אמריקאיים מעיראק. סמית' היה מוכן להתנגד למפלגתו בתמיכה בהצעות חוק להסגת כוחות מעיראק.

בפגישה פרטית עם מנהיגים בכנסייה המורמונית בשנת 2009, אמר סמית' כי תמך במלחמת עיראק משום ש"חש את יד האלוהים בכך". הוא אמר למנהיגים בכנסייה כי האמין כי הכנסת "חוק וסדר" תסייע לכנסייה המורמונית להתפשט למזרח התיכון.

##### זכויות להט"ב
סמית' תמך בחוק המחמיר את החוקים נגד פשעי שנאה כך שיכללו פשעים נגד הומואים, וביחד עם הסנאטור טד קנדי, הציג הצעות חוק כאלו בכל קונגרס. כתוצאה מכך, הוא היה אחד מכמה סנאטורים רפובליקנים שנתמכו על ידי ארגוני זכויות להט"ב בארצות הברית, כולל הקמפיין לזכויות אדם (Human Rights Campaign). סמית' גם עמד בכל קונגרס ונאם על פשעי שנאה נפרדים כדוגמה לכך שדרושים חוקים משופרים בתחום זה, והוסיף פשעים נוספים לרשומות הקונגרס בכל יום של מושב הקונגרס.

ארגוני זכויות להט"ב הביעו אכזבה מתמיכתו של סמית' בתיקון הפדרלי לנישואים ב-2004, שהגדיר נישואים כאלו שבין גבר לאישה. לקראת בחירות אמצע הקדנציה של 2006, סמית' הצטרף לדמוקרטים בסנאט כדי להציג חקיקה שתבטיח הטבות זוגיות לעובדים להט"בים בממשל הפדרלי.

#### חברות בוועדות
סמית' עמד בראש הוועדה המיוחדת להזדקנות עד שהדמוקרטים השתלטו על הסנאט ב-2007. הוא כיהן כחבר בוועדות הבאות של הסנאט: מסחר, מדע ותחבורה, אנרגיה ומשאבי טבע, כספים וענייני האינדיאנים. כמו כן, היה החבר הבכיר מטעם מפלגת המיעוט בוועדת המשנה לכספים של הסנאט לסחר בינלאומי ותחרותיות גלובלית.

### קריירה לאחר הסנאט
בפגישה פרטית שהוזכרה עם מנהיגי כנסיית LDS בשנת 2009, שיתף סמית' מידע שלדבריו "עשוי להיות מסווג" לגבי תוכנית הגרעין של איראן. (דוברו של סמית' ציין מאז כי המידע ששיתף לא היה למעשה מסווג.) סמית' גם הזכיר מקרים שבהם דחף את נציגי ממשלות שונות לאפשר נוכחות מוגברת של שליחי כנסיית LDS במדינותיהם.

סמית' מונה לנשיא ומנכ"ל האיגוד הלאומי של גופי השידור (National Association of Broadcasters) ב-18 בספטמבר 2009, והחל את כהונתו בארגון ב-1 בנובמבר 2009. מאז, הוביל סמית' את מאמצי השדלנות של הארגון בקפיטול ובוועדת התקשורת הפדרלית בנוגע לסוגיות המשפיעות על תעשיית הטלוויזיה והרדיו. נושאים אלו כוללים מכרזים מרצון על ספקטרום שידור טלוויזיה, מאמצים מצד חברות תקליטים להטיל תשלום ביצועים על תחנות רדיו מקומיות עבור השמעת מוזיקה, וכללים לגבי הסכמות לשידור מחדש. באוקטובר 2012, סמית' נבחר לאחד מהשדלנים הבולטים בוושינגטון על ידי "The Hill" ב-2018, הוא הוכרז על ידי *Radio Ink* כ"מנכ"ל הרדיו של השנה".

סמית' הודיע על פרישתו מה-NAB, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2022. הוא הוחלף על ידי סמנכ"ל התפעול של NAB, קרטיס לגייט.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בריגהאם יאנג
קטגוריה:חברי האספה המחוקקת של אורגון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מורמונים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952