open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
From Genesis to Revelation

**From Genesis to Revelation** הוא אלבום הבכורה של להקת ג'נסיס. האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 1969 על ידי דקה רקורדס בבריטניה ולונדון רקורדס בארצות הברית. האלבום הופק על ידי ג'ונתאן קינג שגילה את הלהקה ב-1967. בזמן זה, חברי הלהקה היו תלמידים בבית הספר צ'רטרהאוס. ג'נסיס בתקופה הזו כללה את פיטר גבריאל, טוני בנקס, מייק רות'רפורד ואנתוני פיליפס. האלבום נשאר עד היום תחת הזכויות של חברת Jonjo ולכן, השירים מהאלבום אינם מופיעים באלבום אוסף, בהופעה חיה או במארז תקליטורים.

באלבום זה שירי הלהקה לא היו בעלי רעיונות מרכזיים או סיפורים מהמיתולוגיה היוונית או סיפורים סוריאליסטיים. קינג רצה לעשות את האלבום כמין אלבום קונספט עם שירים שעוסקים בתנ"ך. האלבום הוקלט ב-1968 בחופשות מבית הספר ולאחר מכן, נוספו לאלבום כלי קשת וכלי נשיפה. מאוחרי גבם של הלהקה, הגיטריסט אנתוני פיליפס הגיב על זאת כך: "היו לנו המון ויכוחים בנוגע להפקה, ועל התוצאה הסופית. שנאתי את מה שיצא בסוף. הוסיפו לנו עיבוד של רביעיית מיתרים, בלי לשאול אותנו, ממש מאחורי גבינו. לא ידענו על זה כלום. הייתי מאוד מדוכדך. כל החברים שלנו שמעו את ההקלטות ושאלו אותנו 'איך הסכמתם שיעשו לכם דבר כזה?' לא ידענו מה לענות להם".

האלבום התאפיין בסגנון בארוק פופ, אולם Silent Sun התאפיין בפולק רוק. ב-1990, יצא דיסק בונוס לאלבום שכלל חומר מהאלבום שלא יצא וריאיון עם הלהקה הנמשך 21 דקות. השיר נכתב על ידי טוני באנקס ופיטר גבריאל והופק על ידי ג'ונתן קינג ששכנע את הלהקה לנגן מוזיקת פופ במקום רוק מתקדם. בהתאמה, לאחר שדרכיהן של ג'נסיס וקינג נפרדו, ג'נסיס עברו לרוק מתקדם שהוא הז'אנר בו הם רצו להתמקד מלכתחילה. קינג, שהיה מעריץ של להקת הבי ג'יז, הוא הסיבה שבאנקס וגבריאל כתבו את השיר בסגנון פופי.

תחת חוזה ההוצאות של הלהקה, הסינגל יצא לאור ב-22 בפברואר 1968 ולאחר שנה יצא לאור באלבום הבכורה של הלהקה From Genesis to Revelation. השיר, The Silent Sun, הוא שילוב בין פולק רוק ופופ רוק ואילו השימוש הכבד בכלי מיתר נותן לשיר תחושה רומנטית. הסגנון של אלבום זה לא דומה כלל לסגנון האלבום הבא של ג'נסיס, Trespass, אשר מאופיין ברוק מתקדם. השיר, כמו כל שירי האלבום From Genesis to Revelation, לא נכלל בשום אלבום הופעה או אלבום אוסף של הלהקה. הסינגל יצא מחדש ב-2006 ללא "בי-סייד".

## עטיפת האלבום
עטיפת האלבום היא הדלה ביותר, בניגוד לאחרים שהיו עשירים בפריטים. העטיפה כוללת רקע שחור עם שם האלבום בסגנון כתיבה גותי.

## רשימת השירים
# Where the Sour Turns to Sweet - 3:16
# In the Beginning - 3:47
# Fireside Song - 4:20
# The Serpent - 4:40
# Am I Very Wrong? - 3:33
# In the Wilderness - 3:33
# The Conqueror - 3:42
# In Hiding - 2:40
# One Day - 3:22
# Window - 3:35
# In Limbo - 3:32
# Silent Sun - 2:15
# A Place to Call My Own - 2:00

## חברי הלהקה
*פיטר גבריאל - שירה, חליל
*אנתוני פיליפס - גיטרה, שירה
*טוני באנקס - עוגב, פסנתר, שירה
*מייק רות'רפורד - גיטרת בס, גיטרה, שירה
*ג'ון סילבר - תופים, שירה מלבד silent sun
*כריס סטיוארט - תופים בשיר silent sun

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1969
קטגוריה:אלבומי ג'נסיס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי קונספט
ישיבת קריית מלך

ממוזער|הרב חיים קניבסקי בצאתו מן הישיבה
ימין|ממוזער|ראשי הישיבה
**ישיבת קריית מלך** היא ישיבה גדולה בבני ברק, המשתייכת לזרם החרדי ליטאי.

הישיבה הוקמה בשנת תש"ס (2000) כשיעור רביעי של ישיבת תפארת ציון שקמה שלוש שנים קודם לכן. בשנת הלימודים הבאה הפכה לישיבה גדולה בפני עצמה, עם כולל אברכים. בישיבה לומדים כמה מאות בחורים.

מקים הישיבה והעומד בראשה הוא הרב שלמה קניבסקי, בנו של הרב חיים קניבסקי. הישיבה נקראת על שם ספרו הראשון של האב.

את דרך הלימוד התווה ראש הישיבה הרב אייזנשטיין על פי דרך רבו, הרב נחום פרצוביץ.

## צוות הישיבה
בעבר שימש בתפקיד הרב דב (בערל) אייזנשטיין (משנת 2000 - תש"ס, ועד לפטירתו בפברואר 2003 - אדר תשס"ג). לאחריו החל לשמש הרב שמואל יעקב בורנשטיין עד לפטירתו בשנת תשע"ז (2017), ובמקומו מונה הרב יעקב קארפ, ששימש עד אז כראש ישיבת כנסת יצחק במודיעין עלית. ראשי הישיבה כיום הם הרב שלמה קניבסקי, הרב בנימין רימר והרב קארפ.

מגידי השיעורים הם: הרב יהושע אייזנשטיין (ראש הקיבוץ), הרב נח אייזנשטיין, הרב דב טננבוים, הרב אלישע כהן והרב ישראל פרוכטר. בעבר לימד בישיבה הרב חיים מרדכי אוזבנד. המנהל הרוחני היה הרב נתן כהן, עד לפטירתו ב-2008 (תשס"ח). לאחריו התמנה לתפקיד הרב ישראל הבלין.

## קישורים חיצוניים
* ישיבת קריית מלך, באתר שטייגען
* קריית מלך התכנסה במלאת שנה לפטירת הגרש"י בורנשטיין זצוק"ל
* 
* 

קריית מלך
קריית מלך
קריית מלך
הונאת קליקים

**הונאת קליקים** היא ייצור מצג שווא, על אודות מספר הצופים בפרסומות מקוונות באינטרנט, על ידי תשלום לפי לחיצות לגולש או גולשים בודדים. ההונאה היא יצירת תוכנה או תסריט, המדמים פעילות לחיצה לגיטימית של בני אדם על פרסומות, כשכל לחיצה על פרסומת מחייבת את המפרסם לשלם עמלה לנותן שטח הפרסום. לחברות המספקות שטחי פרסום קיים לפעמים אינטרס להעלים עין מהתופעה בשל רווחיהן היוצאים מכך.

הונאת קליקים נחשבת לעבירה פלילית במדינות רבות, ואף בוצעו במקומות שונים מעצרים בשל כך.

## הערות שוליים

קטגוריה:הונאה
קטגוריה:פרסום באינטרנט
שרה אמן

**שרה אמָן** (באנגלית: **Sara Aman**; נפטרה ב-1986) הייתה שחקנית תיאטרון קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
אמן נולדה בתל אביב לאביגדור ושושנה, ושהתה בילדותה תקופות ארוכות עם משפחתה במדינות שונות בעולם, בעיקר בסינגפור. למדה שנתיים בגימניסה רחביה בירושלים לפני שעברה ב-1945 לניו יורק על מנת לפתח קריירה במחול. בניו יורק למדה משחק אצל לי סטרסברג ותנועה ומחול בסטודיו של מרתה גרהם. השתתפה במחזות זמר בארצות הברית, בהם במחזמר "המלך ואני" לצד יול ברינר.

בישראל שיחקה ב"הבימה" כמחליפתה של דינה דורון ב"אירמה לה דוס" (ב-1963, תפקיד בעקבותיו השתקעה באופן קבוע בישראל). כן שיחקה בהפקות תיאטרון גיורא גודיק, כגון "הלו, דולי!".

אמן השתתפה בסרטים הישראלים "סלומוניקו" (1972), "יופי של צרות" (1976) ו"אסקימו לימון" (1976, בו גילמה את הרוקחת). בנוסף שיחקה בתוכניות הטלוויזיה הלימודית "רגע עם דודלי" (1981, בתור גברת רחל), Here we are (1976, בתור שרה מגדת העתידות), ו-Neighbours (1976, בתור הבובה "סוזי סורפרייז"). תפקידה הקולנועי האחרון היה בהפקה אנגלית נחשבת -"לא ממש גן-עדן"- בבימויו של לואיס גילברט. הסרט צולם ברובו בישראל. (1985)

## חיים אישיים
אמן נישאה לדני מולטיז ולהם שני ילדים. הייתה בעלת גלריה לאמנות בתל אביב. היא נפטרה ב-1986 ממחלת הסרטן. נקברה בהרצליה.

## קישורים חיצוניים

* שרה אמן, באתר הבימה
* 
* שרה אמן באתר Playbill Vault 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1986
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
יידישע קולטור

שמאל|100 פיקסלים|ממוזער|שער הגיליון הראשון של "יידישע קולטור", נובמבר 1938
שמאל|ממוזער|100 פיקסלים|שער גיליון, נובמבר 1948
**יִידישע קולטור** (ביידיש: 'תרבות יהודית') היה ירחון יידי שהוציא "האיגוד הכול-עולמי לתרבות יהודית (איקוּ"ף)" בניו יורק מ-1938 ועד 2004.
מייסדו ועורכו במשך שנים רבות היה הסופר והעיתונאי נחמן מייזל. אחריו ערך את העיתון יצחק גולדברג. מלבד העורכים, השתתפו בו ה. לייוויק, פרץ הירשביין, אברהם ביק, משה כץ, ד"ר רפאל מאהלר, קלמן מרמר ואחרים.

## לקריאה נוספת
* 'רשימה פון שרייבער און קינסטלער פאר 35 יאר אין "יידישע קולטור"', **יידישע קולטור** 36, 6 (1974), 50–59.

קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: כתבי עת
פיגאל (רובע בפריז)

**פיגאל** (בצרפתית: **Quartier Pigalle**) הוא רובע בפריז, סביב כיכר פיגאל בין הרובע התשיעי של פריז לרובע השמונה עשר של פריז. הרובע קרוי על שם הכיכר, הקרויה על שמו הפסל ז'אן-בטיסט פיגאל (1714–1785; Jean-Baptiste Pigalle).

הרובע הוא מרכז לזנות, מופעי חשפנות, חנויות מין ותיירות מין. מועדון הלילה מולן רוז' ממוקם ברובע פיגאל. הרחוב הראשי של הרובע הוא שדרות קלישי במרכזן ניצב מוזיאון הארוטיקה. עם זאת, החלקים הדרומיים של הרובע, מדרום לכיכר נחשבים מהוגנים יותר והמאפיין שלהם הוא ריכוז בתי מסחר רבים לכלי נגינה, רובם כלי מסורתיים כגיטרה, אקורדיון ותופים שונים. 

הרובע משך אליו אמנים שגרו או קיימו בו סדנאות בהם וינסנט ואן גוך, אנרי טולוז-לוטרק, פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי. מתחם דאלי ממוקם בשולי הרובע, סמוך למונמארטר.

## קישורים חיצוניים

* סקירת תיירות על פיגאל

קטגוריה:פריז: שכונות
קטגוריה:הרובע השמונה-עשר של פריז
קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז
יאסוזו מאסומורה

**יאסוזו מאסומורה** (ביפנית: **増村 保造**; 24 באוגוסט 1924 – 23 בנובמבר 1986) היה במאי קולנוע יפני נודע, אחד מהחשובים ביוצרי הקולנוע היפני. מאסומורה עסק בנושאים אשר שנים מאוחר יותר עלו גם בקולנוע המערבי אצל יוצרים כמו דייוויד לינץ', דייוויד קרוננברג ופדרו אלמודובר.

## ביוגרפיה
מאסומורה נולד באי הונשו ולמד ביפן משפטים ופילוסופיה. עבודת התזה שלו עסקה בסרן קירקגור, אשר התאוריה שלו השפיעה מאוחר יותר גם על יצירותיו. ב-1949 קיבל מאסומורה מלגת לימודים ונסע ללמוד קולנוע ב"צ'נטרו ספרימנטלה דל צ'ינמה" ברומא, בית הספר לקולנוע שנחשב באותה עת לאחד הטובים בעולם, ובין מוריו היו לוקינו ויסקונטי, מיכלאנג'לו אנטוניוני ופדריקו פליני.

לאחר שסיים את לימודיו חזר מאסומורה ליפן ועבד כעוזר של הבמאים קון איצ'יקאווה וקנג'י מיזוגוצ'י. ב-1957 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הראשון בבימויו, "הנשיקה".

מאסומורה חבר לבמאים ואנשי קולנוע כגון נאגיסה אושימה (במאי הסרט "חג שמח, מיסטר לורנס") ושוהיי אימאמורה (במאי הסרט "הבלדה על נאראיאמה"), שהחליטו ליצור סרטים שיעסקו בבעיות חברתיות, כפי שהיה נהוג באירופה, במקום יצירות כגון סרטים תקופתיים, שהיו עיקר עיסוקה של תעשיית הסרטים היפנית באותה עת.

מאסומורה עסק במהלך הקריירה שלו בבימוי סרטים מכל הסוגות, ומלבד ביקורת חברתית, ביים גם סרטי אימה, פשע, מלודרמות, קומדיות ועוד. קצב העבודה שלו היה עמוס ביותר והוא ביים בממוצע כשלושה סרטים בשנה.

ב-1957 ביים את הסרט "זרם חם" וב-1958 את "ענקים וצעצועים" - שניהם עסקו במצב החברה והכלכלה וזכו לשבחים מנאגיסה אושימה אך גם לביקורת בשל האירוניה, הדכדוך וחוסר הרגש שהיו בהם. תגובת מאסומורה לביקורת, כפי שתורגמה וצוטטה באתר סינמטק תל אביב, הביעה את המוטו שהנחה אותו גם בשאר יצירותיו:

"רגש בסרטים יפנים פירושו איפוק, הרמוניה, השלמה, צער, תבוסה ובריחה. לא חיוּת דינמית, קונפליקטים, מאבק, עונג, ניצחון ושאפתנות. אני בעד הביטוי הישיר והגס, מפני שאני מאמין שהיפניות מסרסת את תשוקתנו בצורה כה עזה עד שאנו נוטים לשכוח את דעתנו האמיתית. אין (אצלנו) דבר כזה כמו תשוקה בלתי מרוסנת. אדם אשר חושף בצורה מלאה את תשוקותיו ורגשותיו נחשב משוגע. מה שאני מעוניין ליצור איננו אדם יציב אשר פועל באופן מחושב ומציג את רגשותיו בהתאם לחישוביו. אני לא מעוניין בבן אדם אנושי. אני מעוניין בבן אדם משוגע שמבטא את רגשותיו ללא בושה, מבלי לשים על מה אנשים חושבים. אותי מעניין קונפליקט בין תשוקות חשופות שאינן יכולות להרגע בזכות הסביבה."

בסרטו "פחד מוות" כיכב הסופר היפני הנודע יוקיו מישימה, שהתאבד ב-1970 לאחר שנכשל בניסיון לתפוס את השלטון בכוח באמצעות צבא פרטי שהקים.

במהלך חייו ביים מאסומורה 55 סרטי קולנוע, 18 מתוכם הוקרנו לראשונה בישראל בספטמבר 2012, בשיתוף פעולה שבין שגרירות יפן לבין סינמטקים בישראל.

## קישורים חיצוניים

* רטרוספקטיבה של יאסוזו מאסומורה / YASUZO MASUMURA RETROSPECTIVE, באתר סינמטק תל אביב, ספטמבר 2012.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1924
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1986
פיגל

**פיגל** או **פייגל** (**Feigl**) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ופירושו **[[ציפור]]**.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
ארל תומסון

**ארל ג'ון "טומי" תומסון** (באנגלית: **Earl John "Tommy" Thomson**; 15 בפברואר 1895 - 19 באפריל 1971) היה אתלט קנדי-אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת 110 מטר משוכות.

## ביוגרפיה
תומסון נולד בבירץ' הילס שבססקצ'ואן. בגיל 8 עבר עם משפחתו לקליפורניה בשל האוויר החמים שהיטיב עם אמו. 6 שנים לאחר מכן הוא קפץ ממרכבה לאחר שנורה ונפגע בבית החזה שלו. עוד באותו הלילה הוא נותח ורופאיו היו בטוחים שפציעתו קטלנית. למרות זאת הוא שרד והחלים היטב. הוא למד שנה באוניברסיטת דרום קליפורניה ואחר כך למד בדארטמות' קולג'. הוא סיים את לימודיו בשנת 1922.

במלחמת העולם הראשונה שרת תומסון בחיל האוויר המלכותי הקנדי.

באליפות איגוד האתלטים החובבים שנערכה בשנת 1918 זכה תומסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות.

### אלוף אולימפי ושיאן עולם
למרות שרצה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נאלץ תומסון לייצג את קנדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 14.8 שניות, לפני הרולד בארון (15.1 שניות) ופג מוריי (15.1 שניות) שניהם מארצות הברית. שיא זה החזיק מעמד 8 שנים.

שנה לאחר האולימפיאדה השווה תומסון את שיאו העולמי וזכה באליפות איגוד האתלטים החובבים ובאליפות המכללות (NCAA). שנה לאחר מכן, זכה בפעם השלישית באליפות איגוד האתלטים החובבים ולאחר מכן פרש מספורט תחרותי.

תומסון עבד כמאמן אתלטיקה מצליח בארצות הברית וכמאמן אתלטיקה ראשי במשך 36 שנים ב, באנאפוליס, מרילנד עד לפרישתו.

בשנת 1971 נפטר תומסון באושנסייד, קליפורניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 110 מטרים משוכות (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:אתלטים אולימפיים קנדים
קטגוריה:שיאני עולם קנדים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1895
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1971
סטיבן בולדווין

**סטיבן אנדרו בולדווין** (באנגלית: **Stephen Andrew Baldwin**; נולד ב-12 במאי 1966) הוא שחקן קולנוע, במאי ומפיק אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "החשוד המיידי", "שלושה במיטה אחת", "עולם קטן שלי" ו"הפלינסטונס – ויוה רוק וגאס" ובסדרה "הרוכבים הצעירים".

## ביוגרפיה
בולדווין נולד במאספקוואה, ניו יורק לקרול ניוקום ולאלכסנדר בולדווין הבן.
לבולדווין שלושה אחים גדולים שזכו גם הם להצלחה בתור שחקנים: כוכב הסדרה "רוק 30" אלק בולדווין, דניאל בולדווין וויליאם בולדווין (ידועים בתור האחים בולדווין).
בתקופת התיכון שלו שר בולדווין אופרה ולאחר מכן למד ב"אקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה".

## קריירת משחק
החל את דרכו כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה לפני הופעותיו הקולנועיות הראשונות בדרמות המלחמה "חיית המלחמה" בתפקיד החייל הסובייטי גוליקוב, "נולד בארבעה ביולי" ובמערבון של מריו ואן פיבלס "פלוגה". 
בולדווין התגלה לראשונה ככוכב ראשי בסדרת המערבונים "רוכבים צעירים" בתפקיד הסייר באפלו ביל ובמותחן הפשע "החשוד המיידי" בו שיחק בתפקיד הפושע מקמנוס.
לאחר מכן הופיע בולדווין בקומדיה "עולם קטן שלי"בתפקיד דויל "סטאבס" ג'ונסון ובסרט הפעולה 
"בריחה" בתור הפושע הנמלט לוק דוג'.
בשנת 2000 שיחק בולדווין בתפקיד ברני ראבל בקומדיה "הפלינסטונס – ויוה רוק וגאס".
ב-2002 שיחק בקומדיית ההוקי "לשבור את הקרח" בתפקיד השחקן והמאמן שון לינדן.

בשנים האחרונות החל בולדווין להפיק סרטים והתפרסם בעיקר בסדרות הריאליטי "האח הגדול" בבריטניה, "המתמחה" ו-"Scare Tactics".

## חיים אישיים
לבולדווין שתי בנות: אליה והיילי בולדווין, נשוי למעצבת הגרפית הברזילאית קניה בולדווין.
ביולי 2009 הכריז בולדווין על פשיטת רגל לאחר שצבר ביחד עם אשתו חובות של כ-2.3 מיליון דולרים.

## פילמוגרפיה נבחרת

### טלוויזיה
* *The Great American Sex Scandal* (1990) – סרט טלוויזיה של ABC
* חזיונות לילה (2001)
* *Nova Vita* (2021)

## ראו גם

* משפחת בולדווין

## קישורים חיצוניים

* 

סטיבן
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מתחרי האח הגדול (בריטניה)
קטגוריה:משתתפים בתוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
ועידת קוויבק (1944)

[250px|ממוזער|שמאל|צילום משותף במהלך הוועידה: בשורה הקדמית, משמאל: גנרל [ג'ורג' מרשל|מרשל, אדמירל ליהי, הנשיא רוזוולט, ראש הממשלה 
צ'רצ'יל, פילדמרשל ברוק, פילדמרשל דיל; בשורה האחורית, משמאל: מייג'ור גנרל הוליס, גנרל איזמי, אדמירל קינג, מרשל אוויר פורטל, גנרל ארנולד, אדמירל קנינגהם]]
[ימין|ממוזער|300px|[טירת פרונטנאק- בה נערכה הוועידה.]]
**ועידת קוויבק השנייה** הייתה מפגש של מנהיגים של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, שנערכה בעיר קוויבק שבקנדה מ-12 ועד 16 בספטמבר 1944. משתתפיה היו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל וראש ממשלת קנדה. הייתה זו הוועידה השנייה של מנהיגי בעלות הברית שנערכה בעיר. שם הקוד שלה היה **אוקטגון** (Octagon).

בוועידה הושגו הסכמות ביחס לנושאים הבאים: 
*תחומי אזורי הכיבוש של בעלות הברית שיוקמו בגרמניה לאחר שתיכבש; 
*אימוץ תוכנית מורגנטאו; 
*המשך הסיוע הכלכלי של ארצות הברית לבריטניה - נקבע כי תוקף הסכם החכר והשאל יוארך עד לתום המלחמה נגד יפן;
*השתתפות הצי המלכותי הבריטי במלחמה נגד יפן - בעקבות זאת נשלח כוח משימה בריטי לזירת האוקיינוס השקט ופעל בה ממרץ ועד אוגוסט 1945.

## ראו גם
*ועידת קוויבק (1943)

## קישורים חיצוניים

*Fact File: Second Quebec Conference באתר ה-BBC
*ועידת קוויבק השנייה באתר האוספים הדיגיטליים של אוניברסיטת ויסקונסין
* 

קוויבק 1944
קטגוריה:קוויבק סיטי
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1944
קטגוריה:קנדה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קנדה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – הממלכה המאוחדת
קטגוריה:יחסי הממלכה המאוחדת – קנדה
מדליית קרים

**מדליית קרים** (באנגלית: **Crimea Medal**) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא והצי המלכותי ששירתו במהלך המערכות של מלחמת קרים.

לצד מדליית קרים הוענקו למשרתים בצבא הבריטי גם מדליית קרים הטורקית, בגרסתה הבריטית. כמו כן, מלבד לחיילים הבריטים הוענקה מדליית קרים גם לבעלות בריתה במלחמה, בהם הטורקים והצרפתים. הצרפתים אף הוסיפו אבזמים משלהם למדליה הבריטית (מעבר לאבזמים אשר אושרו על ידי הבריטים) כגון 'טרקטיר' (Traktir) ו-'מר דה אזוף' (Mer d'Azoff).

## תיאור
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של המלכה ויקטוריה, כאשר מקיפה אותו האמרה; 'ויקטוריה רגינה' (VICTORIA REGINA). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותה של אלת הניצחון המכונפת כאשר היא מניחה את זר הניצחון על ראשו של לוחם. לצד הדמויות נכתב 'קרים' (CRIMEA) לציון שם המערכה.

מדליית קרים נבדלת בעיטורים הרבים בחיבור בין המדליה לסרט העיטור וסביב האבזמים המציינים את הפעולות השונות. האבזמים אשר הורכבו לאורך סרט העיטור, עוטרו בצורת עלה של עץ אלון כאשר משני הצדדים נמצאים בלוטים. קישוטיות זאת לא חזרה על עצמה במדליות שלאחר מדליית קרים וגם לא נראתה לפני כן.

## אבזמים
מלבד הענקת המדליה למשרתים בצבא באזורי הקרבות, הוענקו בנוסף חמישה אבזמים רשמיים לציון פעולות אשר המוענק השתתף בהם. מוענק בודד היה רשאי לענוד עד ארבעה אבזמים סך הכל. אבזמים אלו היו:
* **אלמה** (ALMA): עבור השתתפות בקרב אלמה 20 בספטמבר 1854.
* **סבסטפול** (SEBASTOPOL): עבור השתתפות במצור סבסטופול 17 באוקטובר 1854 - 9 בספטמבר 1855.
* **בלקלווה** (BALAKLAVA): עבור השתתפות בקרב בלקלווה 25 באוקטובר 1854.
* **אינקרמן** (INKERMAN): עבור השתתפות בקרב אינקרמן 5 בנובמבר 1854.
* **אזוב** (AZOFF): עבור השתתפות במערכה הימית בים אזוב 22 במאי - 22 בנובמבר 1855. ניתן רק למשרתים בצי המלכותי.

## קישורים חיצוניים

* תיאור העיטור באתר 'נורת'איסט מדלס'.

קרים
קטגוריה:מלחמת קרים
קרים
השיעור

**השיעור** (בצרפתית: **La Leçon**) הוא מחזה בעל מערכה אחת שנכתב על ידי אז'ן יונסקו. הוא הועלה לראשונה ב-1951 בהפקה שבוימה על ידי מרסל קובליר (ששיחק גם כן את הפרופסור). קלאודה מנסרד שיחקה את המשרתת ורוזטה זוצ'לי שיחקה את התלמידה בהפקה זו. מאז 1957 המחזה הפך להפקה קבועה בThéâtre de la Huchette שבפריז יחד עם המחזה הראשון של יונסקו, הזמרת הקרחת. המחזה נחשב ליצירה חשובה בתיאטרון האבסורד על ידי מבקרים רבים.

## עלילה
המחזה מתרחש בביתו של פרופסור בצרפת. הפרופסור, איש מבוגר יחסית (בערך בן 50-60), מצפה לתלמידה חדשה (בת 18). המשרתת של הפרופסור, אישה מעט צעירה יותר מהפרופסור (בערך בת 40-50), דואגת לבריאותו של הפרופסור. ככל שהשיעור האבסורדי מתקדם, הפרופסור מתעצבן יותר ויותר על (מה שהוא רואה כ) בורותה של התלמידה, והתלמידה נהיית יותר שקטה וותרנית. אפילו בריאותה מתחיל להידרדר, ומה שמתחיל ככאב שיניים הופך לכאבים עזים בכל חלקי גופה. ברגע השיא של המחזה, התלמידה נדקרת ונרצחת על ידי המורה. המחזה מסתיים בכך שהמשרתת מכניסה תלמידה חדשה לביתו של הפרופסור, וכך המחזה מסתיים בדיוק היכן שהוא התחיל - תחילת השיעור.

## על הבמה העברית
שמאל|ממוזער|250px|ההצגה "השיעור" בצוותא
ב-1979 הועלה "השיעור", ביחד עם מחזה אחר של יונסקו "התמונה", בתיאטרון באר שבע. הבמאית הייתה עדה בן נחום, מעצבת התפאורה לידיה פינקוס-גני והוא הציג 25 פעמים.

בשנת 2010 הועלה המחזה בעיבוד מעט שונה בעברית בצוותא על ידי הבמאי יאיר שרמן. בעיבוד של שרמן, העלילה מתרחשת בחדר יהודי מסורתי והתלמידה הפכה לתלמיד. עיצוב ההצגה נשען במידה רבה על מסורת התיאטרון היפני, עם תנועה מעובדת לפרטיה, איפור ותפאורה מסוגננת. מעבר לעיצוב החיצוני, שרמן, בסיועה של דנה רייך, תרגם וערך את המחזה כאילו הוא מתרחש בחדר יהודי

באותה שנה הועלתה במרכז למוזיקה בירושלים אופרה במערכה אחת מאת ישראל שרון המבוססת על המחזה, בבימויו של דורי אנגל, בביצועם של אנסמבל "קפריזמה" ובניצוחו של המלחין.

## ראו גם
* "הזמרת הקרחת"

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תיאטרון האבסורד
קטגוריה:מחזות צרפתיים
קטגוריה:אז'ן יונסקו
קטגוריה:מחזות משנות ה-1950
קטגוריה:מחזות 1951
צומת הנגב

**צומת הנגב** הוא צומת דרכים חשוב במרכז הנגב. הצומת מצוי במפגש בין כביש 40 לבין כביש 224, כ-17 קילומטרים מדרום לבאר שבע וכ-20 קילומטרים ממערב לדימונה. הצומת מהווה את צומת הכניסה הראשי לנוסעים לכל יישובי הר הנגב.

על פי תוכנית הפיתוח של כביש חוצה ישראל, הקטע של כביש 40 מצומת הנגב עד מחלף נאות חובב ימוחלף על מנת לשרת את כביש 6 שיוארך עד אזור הצומת.

בצמוד לצומת נמצאת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) של צה"ל.

בסמוך לצומת עתידה להיבנות תחנת רכבת חדשה, שתשרת את באי קריית ההדרכה. בנוסף, אושרה בנייתו של בית מלון בן 250 חדרים במקום, שיכלול גם שטחי מסחר.

## הערות שוליים

הנגב, צומת
הנגב
חוליאן קסטרו

**חוליאן קסטרו** (באנגלית: **Julian Castro**; נולד ב-16 בספטמבר 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית שכיהן כמזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה בשנים 2014–2017. קודם לכן כיהן כראש עיריית סן אנטוניו שבטקסס בשנים 2009–2014.

## ביוגרפיה
קסטרו נולד בסן אנטוניו למשפחה ממוצא מקסיקני. אביו היה פעיל חברתי ומורה למתמטיקה ואמו הייתה פעילה פוליטית שנמנתה עם מקימי מפלגת ראסה אונידה, ואף ניסתה ללא הצלחה להתמודד למועצת העיר. השניים לא נישאו, ונפרדו כשקסטרו היה בן 8. אחיו התאום חואקין אף הוא עוסק בפוליטיקה, ומאז 2013 הוא חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון התקבל קסטרו לאוניברסיטת סטנפורד, הודות למדיניות העדפה מתקנת, ולמד מדע המדינה ותקשורת. בהמשך, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד.

בשנת 2001 נבחר קסטרו לראשונה למועצת העיר סן אנטוניו, ובגיל 27 היה לחבר המועצה הצעיר ביותר בהיסטוריה של העיר. בשנת 2005 התמודד לראשונה על ראשות העיר, אך הפסיד בסיבוב השני לשופט פיל הרדברגר. הוא בחר שלא להתמודד מול הרדברגר ב-2007, ובבחירות שנערכו ב-2009, בהן לא התמודד הרדברגר, ניצח, לאחר שזכה בכ-56% מקולות הבוחרים. בשנת 2011 נבחר לכהונה נוספת, לאחר שזכה בכ-83% מקולות הבוחרים.

עוד באותה השנה, ביקר חוליאן קסטרו בישראל במסגרת שיתוף פעולה בנושא פרויקטים באנרגיה ירוקה בין עיריית סן אנטוניו לבין עיריית תל אביב. במסגרת הביקור, נפגש קסטרו עם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי וחתם עמו על אמנת ידידות.

קסטרו נשא את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית בשנת 2012. ביולי 2014 מונה למזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2017.

ב-12 בינואר 2019 הכריז על עצמו כמועמד לנשיאות ארצות הברית. הוא פרש מהמרוץ ב-2 בינואר 2020.

קסטרו מציע רפורמה כוללת בתחום ההגירה לארצות הברית, אותה פירט במאמר בשם "Putting people first" ("קודם כל אנשים"). בין השאר הוא מציע להפסיק לעצור מהגרים, למעט "מקרים חמורים". הצעות נוספות שלו כוללות הפיכת מעבר הגבול לארצות הברית לעבירה אזרחית בלבד (במקום עבירה פלילית כיום), סגירת רוב מתקני המעצר, הגדלת מכסות המהגרים המורשים לעבור ממקסיקו לארצות הברית, הבטחת עורך דין לכל קטין המצוי בהליכי הגירה, הבטחת מקלט למהגרים נפגעי אלימות במשפחה, תוכנית לאזרוח מזורז של כל המהגרים ללא מסמכים המתגוררים כיום בארצות הברית, ומסלול מואץ לאישור איחוד משפחות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:ראשי עיריות בטקסס
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים ממוצא מקסיקני
קטגוריה:מזכירי השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2020
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
מדליית קרים הטורקית

**מדליית מלחמת קרים הטורקית** (בטורקית: **Kırım Harbi Madalyası**) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה על ידי אבדילמג'יט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית למשרתים בצבא בריטניה, צרפת וסרדיניה; בעלות בריתה של האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת קרים.

## תיאור
העיטור הורכב ממדליה אשר הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע אדום בעל דפנות בצבע ירוק. החלק הקדמי של המדליה כלל במרכזו טורה של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, מתחתו צוינה השנה 1271 של הלוח המוסלמי (1855/1856 בלוח הגרגוריאני). בצידה האחורי של המדליה מתואר תותח שדה שמעליו ארבעה דגלים לסימול ארבעת בעלי הברית, מתחת לתותח מתואר הדגל של האימפריה הרוסית שנגדה נלחמו. מתחת לאיור מצוין שם המערכה לפי גרסה; 'La Crimea 1855' בגרסה הסרדינית, 'La Crimee 1855' בגרסה הצרפתית, ו-'Crimea 1855' בגרסה הבריטית.

## ראו גם
* מסדר המג'ידיה
* מדליית קרים הבריטית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותות מערכה
קטגוריה:מלחמת קרים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: עיטורים
פולוניה ורשה

**פולוניה ורשה** (בפולנית: **Polonia Warszawa**) היא קבוצת כדורגל פולנית מעיר הבירה ורשה שנוסדה בשנת 1911, ומשחקת כיום בליגה השנייה בחשיבותה בפולין.

פולוניה ורשה ולגיה ורשה הן שתי המייצגות העיקריות של בירת פולין בכדורגל הפולני.

## היסטוריה
פולוניה ורשה נוסדה על ידי תדיאוש גבטנר בשנת 1911 באיחוד של שתי קבוצות בית ספר. גבטנר היה הקפטן הראשון של הקבוצה, ושיחק בתור מגן וקשר ביותר מ-150 משחקים. שם הקבוצה, פולוניה, פירושו פולין בלטינית. הקבוצה הפכה למקצוענית בשנת 1915.

בשנת 1921 נפתחה הליגה הפולנית, ובה הגיעה הקבוצה למקום השני. גם ב-1926 היא הגיעה למקום השני בליגה והפכה לאחת הקבוצות החזקות בפולין.

בשנת 1946, פולוניה זכתה באליפות בפעם הראשונה. האליפות התקיימה בתנאים מוגבלים כיוון שורשה הייתה הרוסה ברובה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, הקבוצה זכתה בגביע הפולני. לאחר שנות הצלחתה, ירדה הקבוצות לליגות נמוכות בפולין.

הדרבי הרשמי הראשון בין פולוניה ורשה ללגיה ורשה היה ב-29 באפריל בשנת 1977. המשחק נגמר בתוצאה 1-1, חודש אחרי כן נפגשו הקבוצות שוב והתוצאה הייתה שוב תיקו 1-1. הדרבי בין שתי הקבוצות נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החשובים בפולין.

בעונת 1992/1993 חזרה הקבוצה לקדמת הבמה הפולנית כאשר עלתה בחזרה לליגת העל הפולנית לאחר כ-40 שנות היעדרות. בעונת 1999/2000 הקבוצה זכתה באליפות השנייה שלה, למרות שבתחילת העונה לא נחשבה כמועמדת לכך. בעונת 2000/2001 זכתה בגביע ובסופר קאפ הפולניים.

בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת יובנס/דוגנה מסן מרינו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת נאק ברדה מהולנד והודחה מהטורניר.

## תארים
* אליפות פולין (2): , 
* הגביע הפולני (2): , 
* הסופרקאפ הפולני (1): 
* גביע הליגה הפולני (1): 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל פולניות
קטגוריה:ורשה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1911
תיבת הילוכים רציפה

[ממוזער|שמאל|250px|תיבת הילוכים CVT של [ניסאן מוטורס]]
**תיבת הילוכים רציפה** (באנגלית: **CVT** - *Continuously Variable Transmission*, **תמסורת משתנה רציפה**) היא תיבת הילוכים המאפשרת שינוי רציף בין יחסי ההעברה, המוגבלים בשני יחסי ההעברה הקיצוניים - הנמוך והגבוה ביותר.

תיבת ההילוכים הרציפה חסרת הילוכים מובנים. רוב התצורות מתבססות על מנגנון המכיל רכיבים כדוגמת חרוטים או כדורים, המעבירים ביניהם כוח באמצעות רצועות או במגע ישיר. תזוזת רכיבים אלו ושינוי נקודות המגע ביניהם, מאפשרת שינוי ביחסי ההעברה. 

גמישות תיבת ההילוכים הרציפה מאפשרת חיבור תמידי בין ההתקן המניע להתקן המונע, בכך שמבטלת את הצורך בניתוק וחיבור התמסורת, על מנת להחליף בין הילוכים מובנים. בנוסף, מאפשרת להתקן המניע לפעול במהירות קבועה, לאורך טווח מהירויות פלט. שני יתרונות אלה, יכולים להביא לביצועים טובים יותר, ולניצול אנרגיה משופר, בהשוואה לתמסורות אחרות.

ברכבים ממונעים, ניתן להשתמש בה לביצועים מרביים - תאוצה מקסימלית, על ידי שמירת סל"ד המנוע (מספר סיבובים לדקה) בטווח בו הוא יוצר את המומנט הגבוה ביותר, עד לשימוש בסל"ד נמוך יותר, בו הספק המנוע לכל ליטר דלק הוא הגדול ביותר, לחיסכון מרבי בדלק.

עד היום נבנו מנגנונים רבים, המתבססים על מספר תצורות ומנגנונים שונים. תיבות הילוכים אלה, משמשים בין היתר טרקטורים קטנים, אופנועי שלג, קטנועים, קומבייני תבואות, מקדחות לחץ, אופניים, דגמי מכוניות מסוימים, ואף טנקים.

## ראו גם
* תיבת הילוכים חצי־אוטומטית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הילוכים
אסגאר פרהאדי

**אסגאר פרהאדי** (בפרסית: **اصغر فرهادی**; בעברית, לעיתים נדירות נקרא גם **אסגאר פרהודי**; נולד ב-7 במאי 1972) הוא תסריטאי ובמאי איראני. ביים את הסרטים זוכי פרס האוסקר "פרידה" ו"הסוכן". נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2012 על ידי המגזין Time.

## ביוגרפיה
פרהאדי נולד ב-1972 במחוז אספהאן שבאיראן. עשה תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות הבמה ותואר שני בקולנוע באוניברסיטת טהראן.

בשנת 2022 הועמד פרהאדי לדין בבית משפט איראני באשמת גניבה ספרותית של הבסיס לסרט  מסרט תיעודי קודם שנעשה על ידי סטודנטית לקולנוע שלמדה אצלו.

## פילמוגרפיה
בימוי ו\או תסריט:
* 2003 - ריקוד באבק (رقص در غبار)
* 2004 - העיר היפה (شهر زیبا)
* 2006 - זיקוקים של יום רביעי (چهارشنبه سوری)
* 2009 - בנוגע לאלי (درباره الی)
* 2011 - פרידה (جدایی نادر از سیمین)
* 2013 - העבר (گذشته)
* 2016 - הסוכן (فروشنده)
* 2018 - כולם יודעים (Todos lo saben)
* 2021 -  (قهرمان)

## פרסים
ממוזער|שמאל|248 פיקסלים|אסגאר פרהאדי בפסטיבל הקולנוע בקאן, 2013
רשימה חלקית:
* 2009 - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס "דוב הכסף" (בימוי) לסרט בנוגע לאלי
* 2009 - פסטיבל הסרטים טרייבקה, פרס הסרט הזר לסרט בנוגע לאלי
* 2011 - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי פג'ר, "סימורג הבדולח" לסרט פרידה (בימוי, תסריט ובחירת הקהל)
* 2011 - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס "דוב הזהב" לסרט פרידה
* 2012 - פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר לסרט פרידה
* 2012 - פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לסרט פרידה
* 2013 - פסטיבל הקולנוע בקאן, פרס חבר השופטים העולמי לסרט העבר
* 2016 - פסטיבל הקולנוע בקאן, פרס לתסריט הטוב ביותר, לסרט "המוכר"
* 2016 - פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לסרט "הסוכן".

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איראנים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:איראנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:ילידי 1972
סלון

250px|שמאל|ממוזער|סלון אירופי טיפוסי
ממוזער|340x340 פיקסלים|סלון ביתי
**סלון** (בצורה פחות נפוצה בעברית ישראלית: **טרקלין**) הוא החדר הראשי והגדול בבית מגורים ובו מתנהלים חיי הפנאי והחברה של דרי הבית.
הסלון משמש גם לאירוח והוא החדר המוצג בפני המבקרים. הסלון המודרני כולל לרוב רהיטי ישיבה (כיסאות, ספות, כורסאות) ומערכת בידור ביתית (טלוויזיה, מערכת סטריאו, קונסולת משחקים). בסלון מוצגים גם פריטי עיצוב, חפצי נוי, יצירות אמנות ומזכרות אישיות, המשמשים את בני הבית על מנת להציג תדמית מסוימת לאורחיהם ובאי ביתם. במאה ה-19 באירופה, עם התחזקות הבורגנות ובהשפעת סגנון ה"" התבסס מעמדו של הסלון כחדר בעל משמעות אסתטית המעידה על תרבותיות הבית ונטבע המושג תרבות הדיור, או "וונקולטור" (בגרמנית: Wohnkultur), המשקף היטב את האסתטיקה של הבית והסלון בפרט.

מקור המילה סלון בשפה הצרפתית, ומשמעותו האטימולוגית הוא חדר גדול (ואכן נקרא בעברית בעבר "החדר הגדול"). בעשורים האחרונים משתמשים בעברית גם במונחים חדר מגורים, חדר דיור וחדר אירוח בהשפעת השפה האנגלית (living room). אולם המונח סלון הוא המושרש והנפוץ ביותר בעברית בת זמננו.

בחברה החרדית ניצב במקום בולט בסלון ארון ספרי קודש גדול וארון ובו ויטרינה בה מוצגים תשמישי קדושה נאים (פמוטים, כוס לקידוש וכדומה). במרכז הסלון ניצב השולחן הסלוני הגדול, עליו נערכות סעודות השבת.

בשפה ובתרבות הערבית נקרא חדר האירוח המרכזי בשם **[[ליוואן]]**. לאורך קירותיו מצויות ספות נמוכות ובמרכזו פרושים מחצלות ושטיחים. חדר נפרד או אזור המזרנים והכריות לאורך הקירות נקרא אזור ה, אולם ההתכנסות. באירועים בהם נהוגה הפרדה בין גברים ונשים מקובל כי הנשים יושבות בדיוואן.

## קישורים חיצוניים

הסלון, פרק מתוך תוכנית טלוויזיה של ה-BBC על ההיסטוריה של בית המגורים.
## הערות שוליים

קטגוריה:בית מגורים
קטגוריה:חדרים
ג'ורג' הודג'סון

**ג'ורג' ריצ'י הודג'סון** (באנגלית: **George Ritchie Hodgson**; 12 באוקטובר 1893 - 1 במאי 1983) היה שחיין קנדי, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם. היה לשחיין הקנדי הראשון שזכה במדליית זהב בשחייה עד אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).

## ביוגרפיה
הודג'סון נולד במונטריאול.

במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בשנת 1911 זכה הודג'סון במדליית זהב במשחה ל-1 מייל.

בין השנים 1910–1912 הודג'סון לא הפסיד בשום משחה הן בקנדה והן בארצות הברית.

### אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה הודג'סון בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:24.4 דקות, לפני ג'ון הטפילד מבריטניה (5:25.8 דקות) והרולד הרדוויק מאוסטרלאסיה (5:31.2 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 22:00.0 דקות, לפני הטפילד (22:39.0 דקות) והרדוויק (23:15.4 דקות). תוך כדי המשחה ל-1500 מטר הוא שבר גם את שיא העולם ב-1000 יארד, במשחה ל-1000 מטר והמשיך לשיא עולם גם במשחה ל-1 מייל. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 22:23.0 דקות. שיאו העולמי במשחה ל-1500 מטר החזיק מעמד 11 שנים ונשבר על ידי ארנה בורג משוודיה (21:35.3 דקות).

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים הודג'סון במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי ולא הצליח להגן על תואריו.

בשנת 1983 נפטר הודג'סון במונטריאול.

## תארים והשגים
*בשנת 1968 זכה הודג'סון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.https://web.archive.org/web/20120818120247/http://www.ishof.org/Honorees/68/68ghodgson.html

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
* התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:אלופים אולימפיים קנדים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם קנדים: שחייה
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-1983
ברית סעדאבאד

**ברית סעדאבאד** היא הסכם אי-תוקפנות הדדי למשך חמש שנים, אשר נחתם על ידי טורקיה, איראן, עיראק ואפגניסטן ב-8 ביולי 1937.

ההסכם נחתם בארמון סעדאבאד בטהראן, ביזמת מלך אפגניסטן, מוחמד זאהיר שאה. ב-25 ביוני 1938 אושררו ההסכמים על ידי המדינות החותמות בטהראן, והברית נכנסה לתוקף. ב-19 ביולי 1938 נרשם ההסכם על ידי חבר הלאומים.

ההסכם נחתם בעידוד מערבי מתוך מגמה ליצור ברית מזרח תיכונית איסלמית פרו-מערבית. מבחינת עיראק, נחתם ההסכם בעת שלטונו קצר הימים של השליט הצבאי בכר סדקי, שהיה כורדי, בעוד שראש ממשלתו חכמת סוליימן היה תורכמני. שני אישים אלו נתפסו כפועלים כנגד המגמות הפאן ערביות שרווחו בפוליטיקה העיראקית. חוגים נרחבים בעיראק הצטערו על פירוק האימפריה העות'מאנית וחיפשו לה תחליף. חתימת ההסכם התאפשרה לאחר פתרון סכסוך הגבולות עם טורקיה בעניין מוסול. מבחינת טורקיה היה ההסכם המשך למדיניות חוץ ששאפה להגיע להסכמים עם המדינות השכנות, וההסכם נוסח בדומה להסכם דומה שנחתם ב-1934 בין טורקיה ובין יוון, יוגוסלביה ורומניה.

ההסכם לא הועמד מעולם במבחן, ולמעשה נשאר בגדר אות מתה. תוקפו הוארך אוטומטית לחמש שנים נוספות ב-1943, שכן איש מהצדדים לא הודיע על רצונו באי הארכת ההסכם. בשלב זה היו הן עיראק והן איראן תחת כיבוש בריטניה (איראן נכבשה על ידי כוח בריטי - סובייטי), ולא ניהלו מדיניות חוץ עצמאית.

## קישורים חיצוניים

* טקסט של נוסח הברית
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סעדאבאד
סעדאבאד
קטגוריה:אפגניסטן: היסטוריה
קטגוריה:טורקיה: אמנות והסכמים
קטגוריה:בריתות
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
סעדבאד
הבחירות לנשיאות איראן 2013

**הבחירות לנשיאות איראן 2013** התקיימו ב־14 ביוני 2013, וחסן רוחאני נבחר בהן לנשיאה השביעי של המדינה. מאות מועמדים שביקשו להתמודד נדחו על ידי מועצת שומרי החוקה.

## רקע
לאחר מערכת הבחירות הקודמת ב־2009, שבה זכה מחמוד אחמדינז'אד בכשישים אחוזים מהקולות, פרצה מחאה במדינה נגד ניצחונו ובעד המועמדים מיר־חוסיין מוסאווי, שזכה בכשליש מהקולות, ומהדי כרובי, שזכה בפחות מאחוז מקולות הבוחרים. המוחים טענו שתוצאות הבחירות זויפו וקראו להפלת אחמדינז'אד. ב־2011, בעקבות גל המחאות בעולם הערבי, התחדשה המחאה באיראן. על רקע זה היה חשש בקרב השלטון מגל נוסף של מחאה במדינה על רקע מערכת הבחירות הנוכחית.

לפי חוקת איראן, אורך כהונתו של הנשיא ארבע שנים, ובסיומן הוא יכול להיבחר רק לקדנציה רצופה אחת נוספת. לפיכך נמנעה מהנשיא המכהן אחמדינז׳אד האפשרות להתמודד בבחירות.

כדי להיבחר צריך המתמודד בבחירות לזכות בלמעלה ממחצית מקולות הבוחרים, בהם אכן זכה רוחאני.

## מערכת הבחירות
מערכת הבחירות הנוכחית היא מערכת הבחירות האחת עשרה לנשיאות שמתקיימת באיראן. ביום הבחירות, 14 ביוני, התקיימו במדינה גם הבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות זכות הצבעה ל־50,483,192 אזרחים.

ההרשמה להתמודדות בבחירות נערכה מ־7 עד 11 במאי 2013, ובמהלכה נרשמו לבחירות מאות מתמודדים, אולם חלקם פרשו קודם להכרזה על המועמדים שרשאים להתמודד. ב־21 במאי 2013 הודיעה מועצת שומרי החוקה כי מבין הנרשמים התירה את התמודדותם של שמונה מועמדים. ב־10 וב־11 ביוני פרשו שניים מהמתמודדים, ובבחירות נותרו שישה מועמדים.

### מתמודדים
* חסן רוחאני, ממפלגת אגודת אנשי הדת הלוחמים, מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי לשעבר.
* סעיד ג'לילי, ממפלגת חזית ליציבות המהפכה האסלאמית, מזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי.
* מוחמד באקר קאליבאף, ממפלגת האגודה האסלאמית של המהנדסים, ראש עיריית טהראן.
* עלי אכבר ולאיתי, ממפלגת הקואליציה האסלאמית, שר החוץ לשעבר.
* מוחסן רזאי, ממפלגת המתינות והפיתוח, מזכיר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.
* מוחמד ע'רזי, עצמאי, שר הדואר ושר הנפט לשעבר.

### מתמודדים שפרשו
* ע'ולאם עלי חדאד־עאדל, יושב ראש הפרלמנט של איראן לשעבר.
* מוחמד רזא עארף, סגן נשיא איראן לשעבר.

### מתמודדים שנפסלו
שורה של אישים בולטים שביקשו להתמודד בבחירות נדחו על ידי מועצת שומרי החוקה:
* אכבר האשמי רפסנג'אני, נשיא איראן לשעבר.
* אספנדיאר רחים משאי, מנהל מטה נשיא איראן.
* מנוצ'הר מותכי, שר החוץ לשעבר.

בין הנרשמים להתמודדות שמועמדותם נפסלה היו שלושים נשים, שמועמדותן נדחתה על ידי השלטונות, כי החוקה קובעת שלתפקיד הנשיא יכול להתמנות רק גבר.

## תוצאות הבחירות
בבחירות השתתפו 36,704,156 מצביעים מתוך 50,483,192 בעלי זכות הצבעה, שמהווים שיעור השתתפות של 72.7%. 35,458,747 קולות היו כשרים, ו-1,245,409 קולות פסולים.

## ראו גם
* הדרך הירוקה לתקווה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* .
* .
* 

## הערות שוליים

2013
קטגוריה:בחירות 2013
קטגוריה:2013 באיראן
אש תמיד

[שמאל|ממוזער|250px|[דמיטרי מדבדב בקבר החייל האלמוני במוסקבה מדליק את כוכב אש התמיד]]
[250px|ממוזער|שמאל|אש התמיד באנדרטה הנמצאת לאתר של [המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן בירת ארמניה]]
[שמאל|ממוזער|250px|אש התמיד על קברו של הנשיא קנדי ב[בית הקברות הלאומי ארלינגטון|ארלינגטון, וירג'יניה]]
[250px|ממוזער|שמאל|אש תמיד ב[ויניצה|וויניצה אוקראינה]]
[ממוזער|שמאל|250px|האש הבוערת ב"[שער הגיהנום" בדרווזה]]
**להבה נצחית** היא להבה, מנורה או לפיד שבוער לתקופה בלתי מוגבלת. בעבר שמשה אש תמיד לצרכים פולחניים שונים. כיום, ברוב המקרים, הפולחן עבורו משמשת אש תמיד הוא להנצחת אדם או אירוע בעל חשיבות לאומית, או כדי לשמש תזכורת למחויבות למטרה משותפת, כגון שלום בינלאומי.

## ביהדות

ביהדות, ישנו ציווי לשמור על אש תמיד על גבי מזבח העולה, ומצווה זו נשמרה במשכן ובבתי המקדש עד חורבנם. בבית המקדש השני אף הוקמה מערכה (ערימת עצים) על המזבח שמטרתה היא שמירת אש תמיד. בתקופה המודרנית נהגו בבתי כנסת רבים להציב אש תמיד סמוך לארון הקודש.

## בתרבויות נוספות
אש התמיד היא מסורת ארוכה שנים בתרבויות ודתות רבות. באיראן העתיקה העטר (אש קדושה), שטופח על ידי כהן מסור, ייצג את הרעיון של "ניצוצות אלוהיים" או את אמשה ספנטס (האלים) כפי שהבינו אותם בדת הזורואסטריות. מקורות מצביעים על כך ששלוש "שריפות גדולות" התקיימו בתקופת הממלכה האחמנית הפרסית, שנחשבים להתייחסות המוקדמת ביותר לפרקטיקה של יצירת שרפות קהילתיות שבערו תמיד.

בסין, השתמשו לעיתים במנורה נצחית בוערת כאמצעי גלוי של הערצת אב קדמון ונהגו להניח אותה על פני לוח רוחני על מזבח האבות של המשפחה.

## בטבע
המונח אש תמיד מתייחס בעיקרו ללהבה המובערת במכוון, אולם יש שהוא מוחל על בעירה טבעיות הנוצרות באמצעות תופעות טבע כגון דליפות גז טבעי, "שריפות כבולות" ושריפות פחם, שכולן יכולות להיות מוצתות תחילה על ידי ברק, פיאזואלקטריות, או פעילות אנושית, ויכולות לבעור אפילו אלפי שנים. בכפר ג'אווה באינדונזיה, הייתה אש תמיד המבוססת על גז טבעי שהוצתה לפני המאה ה-15, ועל אף גשם טרופי ורוחות עזות לא כבתה עד 25 בספטמבר 2020. דוגמה נוספת היא "שער הגיהנום" של דרווזה, הבוער ברצף משנת 1971 ונוצר בטעות בקידוח לחלל תת-קרקעי על ידי גאולוגים סובייטים, והדלקת הבור, תוך מחשבה שהוא יבער מספר ימים בלבד. אש תמיד שבוערת כבר אלפי שנים קיימת ביאנארטאש  שבדרום מערב טורקיה וכן בשדה הנפט באבא גורגור שבכורדיסטן העיראקית ובהר וינגן  שבניו סאות' ויילס.

## חומר הבעירה
בימי קדם בני האדם הזינו את אש התמיד בעץ או בשמן זית. מערכות אש תמיד מודרניות יותר, משתמשות באספקה מוזרמת של בנזין או של גז טבעי.

## אש תמיד למטרת זיכרון
אש התמיד לזכר הנשיא האמריקאי ג'ון קנדי, לאחר ההתנקשות בחייו בשנת 1963, היא ככל הנראה הזיכרון הראשון מהסוג שנבנה לכבודו של אדם אחד ידוע (בניגוד ללהבות לזכר אחד או יותר חיילים אלמונים). לאחר הדלקת האש לזכרו, החלו להשתמש באש תמיד לעיתים קרובות יותר ברחבי העולם, כדי לכבד אנשים בעלי חשיבות לאומית או בינלאומית.

## אש התמיד בישראל
בישראל קיימים מספר מוקדים בהם בוערת "אש תמיד". ביניהם ניתן למנות:
* רחבת משכן הכנסת בירושלים, גלעד לזכר חללי מערכות ישראל
* כיכר רבין בתל אביב, האנדרטה לזכר יצחק רבין
* יד ושם בירושלים, אתר לזיכרון והנצחת השואה בישראל
* יד קנדי בהרי ירושלים, אתר הנצחה לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי
* קבר רבין בחלקת גדולי האומה

## ראו גם
*הלפיד האולימפי
*תבשיל תמידי

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה של פולחן המתים 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אש
קטגוריה:אנדרטאות

__NOTOC__
מאהאז'אנגה

**מאהאז'אנגה** (בצרפתית: Majunga) היא עיר נמל בצפון מדגסקר, על חוף האוקיינוס ההודי, במצר מוזמביק. זה הנמל השני בחשיבותו אחרי טומאסינה.

מאהאז'אנגה היא בירת המחוז הנושא את אותו שם ובירת חבל בואני. בעיר מתגוררים, לפי הערכה משנת 2013, 220,000 תושבים. בעיר ישנה קהילה מוסלמית גדולה, דבר שהוביל לתסיסה חברתית בשנת 1977. בעיר יש שדה תעופה המקשר אותה לקומורו ולמיוט. העיר ממוקמת בסמוך לשפך נהר בטסיבוקה הזורם לתוך מפרץ בומבטוקה באמצעות דלתה רחבה.

העיר נוסדה על ידי כ-200 סוחרים הודים בשנות ה-80 של המאה ה-19.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדגסקר: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:האוקיינוס ההודי: ערי נמל
שלמה שרגאי

**שלמה שרגאי** (נולד ב-28 ביוני 1937) הוא כותב ספרי הומור וילדים.

## ביוגרפיה
שרגאי נולד בפרס ובשנת 1953, כשהיה בן 16 עלה לארץ ישראל והצטרף אל חבורת הנוער בקיבוץ נגבה. ב-1955, כשמלאו לו 18, התגייס לנח"ל המוצנח. בשירותו הצבאי שירת לצד רפאל איתן וגד מנלה בארץ המרדפים. במלחמת ששת הימים שירת במסגרת המילואים בצנחנים, ובמלחמת יום הכיפורים שירת באגד הצליחה (גשר הגלילים של אריק שרון). כן השתתף במלחמת שלום הגליל.

במסגרת גרעין הנח"ל, התיישב ותגבר את קיבוץ להבות הבשן של השומר הצעיר, על קו שביתת הנשק עם סוריה בגליל העליון. עם שחרורו משירות הסדיר בצה"ל, התקבל כחבר בקיבוץ, שם שימש בתפקיד רכז הנוי.

ב-1967 העתיק את מקום מגוריו לעיר כפר סבא ולפרנסתו עבד כקבלן עבודות פיתוח וכמעצב גינון, כיועץ, כחשב כמויות וכמפקח לעבודות גינון (מוסמך ובעל תואר טכנאות נוף מטעם משרד העבודה). בהמשך עבד כיועץ לתכנון נוף, השקיה וחישוב כמויות לרשויות מקומיות ולקבלנים פרטיים ופרויקטים לאומיים, כגון דרך ארץ - כביש חוצה ישראל.

התנדב מספר שנים בעמותת אנוש בכפר סבא.

למד במסגרת האוניברסיטה הפתוחה ובאוניברסיטת בר-אילן פילוסופיה, ספרות וקולנוע.
השתתף בסדנאות שירה ופרוזה אצל איל מגד ונתן יונתן, ולמד ספרות ילדים בבית ברל.

ב-1998 פרסם את ספר הילדים הראשון שלו, "שבלול". ב-2005 הוציא את "רסיסי הומור" ו"רסיסי חוכמה". ב-2006 הוציא את "יוד הלכה לאיבוד", ספר הומוריסטי ליצירת הנאה חזותית בתהליך רכישת הקריאה עבור ילדים.ב-2020 הוציא את "אוף" והוא ספרו האחרון נכון לעכשיו.

## ספריו
* 1998 - **"שבלול"** - (שתי מהדורות) - בסיוע קרן עמו"ס
* 2005 - **"רסיסי הומור"** - הוצאת "דני ספרים"
* 2005 - **"רסיסי חוכמה"** - הוצאת "דני ספרים"
* 2006 - **"יוד הלכה לאיבוד"** - הוצאת "דני ספרים"
*2020 - **"אוף"**


Shablul.jpg|שבלול
Rsisi_Humor.jpg|רסיסי הומור
Rsisi_Hochma.jpg| רסיסי חוכמה
Yud_Halcha_Leibud.jpg|יוד הלכה לאיבוד

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
רונן נויבירט

הרב **רונן נויבירט** (כ"ב בכסלו ה'תשל"א, 20 בדצמבר 1970 – י"ד בניסן ה'תשפ"א, 27 במרץ 2021) היה ממייסדי ארגון "בית הלל" והמנכ"ל הראשון של הארגון. עד שנת תשע"ו שימש כרב קהילת "אהל ארי" ברעננה.

## ביוגרפיה
נולד בקריית אתא, גדל ברמת גן ולמד בבית הספר אמי"ת גוש דן. למד בישיבה הגבוהה וההסדר "הגולן" שבחיספין, בישיבת רמת גן ובכולל בר-אילן.

שירת בצה"ל כקצין ביחידת האיתור התת-מימי וביחידה למשימות תת-מימיות של חיל הים. לדברי מפקד שייטת 13 יואב גלנט צורף נויבירט לכל מבצעי השייטת "בשל היידע הייחודי שלו" והצטיין בפיתוחים מיוחדים. מפקדו אל"ם נתן ברק ציין כי כטכנולוג שהשתתף אינטנסיבית במבצעים, היה נויבירט בעל תרומה ייחודית לביטחון המדינה. נויבירט שימש כרס"ן במילואים בשייטת 13.

בעל סמיכה לרבנות ובעל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן. עסק במשך שנים בהיי-טק כמנהל טכנולוגיות.

### רבנות ופעילות ציבורית
בין השנים תשס"ז–תשע"ב (2007–2012) שימש כראש מיזם 'קהילות' ו'צוהר לחגים' בארגון צהר וכראש קשרי החוץ של הארגון. עמד בראש תוכנית בני חו"ל בישיבת ההסדר פתח תקווה. שימש כרב קהילת "מוריה" בכפר גנים שבפתח תקווה. שימש כארבע שנים כרב שליח מרכזי של תנועת בני עקיבא צפון אמריקה, וכר"מ במכינה הקדם-צבאית "קשת יהודה" שברמת הגולן.

בשנת 2012 עמד בראש קבוצת רבנים ורבניות שהקימו את הארגון "בית הלל" ושימש כמנכ"ל הראשון של הארגון, תפקיד שממנו פרש בתחילת 2015. בספטמבר 2016 הודיע על הקמת תנועה חדשה, "ואהבת"א", תחת המוטו: "יהדות נוסח תל אביב". בין פסיקותיו, בולט היתר שירת נשים בפני גברים בהקשר של קדושה, הצעתו ליצירת מתווה הלכתי לנישואין אזרחיים.

ביולי 2018 נבחר לרב קהילה בקיסריה.

הרב נויבירט נפטר ממחלה בערב פסח ה'תשפ"א, 27 במרץ 2021.

### חיים אישיים
היה נשוי לד"ר פנינה נויבירט, שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים, בתו של הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ, ולהם ארבעה ילדים. בשנת 2016 בני הזוג התגרשו. היה תושב גבעתיים. אחיו הוא הרב ד"ר אורי נויבירט, מרצה במכללת תלפיות ומחבר הספרים "הפסיכולוגיה של האושר" ו"תורת הגוף והנפש".

## ספריו
* **[https://www.ybook.co.il/book/6775/לגעת-בזמן לגעת בזמן: החיים כחוויה בעולם המדרש]**, הוצאת ידיעות ספרים, 2016
* **[https://www.ybook.co.il/book/7736/גשר-ההלכה גשר ההלכה: פסיקת הלכה בדור פוסטמודרני]** אתגרים, משברים והזדמנויות, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
* **[http://www.urimpublications.com/the-arrow-halakhic-bridge-a-vision-of-jewish-law-in-the-postmodern-age.html The Narrow Halakhic Bridge: A Vision of Jewish Law in the Post-Modern Age]**, Urim Publication, 2020
* **[https://www.ybook.co.il/book/8186/גשר-האמונה גשר האמונה: שאלות הנצח במבט פוסטמודרני]**, הוצאת ידיעות ספרים, 2022

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אמי"ת גוש דן
קטגוריה:בוגרי ישיבת הגולן
קטגוריה:בוגרי ישיבת רמת גן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:כפר גנים: אישים
קטגוריה:רבני צהר
קטגוריה:רבני המכינה הקדם-צבאית קשת יהודה
קטגוריה:רעננה: רבנים
קטגוריה:גבעתיים: אישים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל הים
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:רבני ארגון בית הלל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן של רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית

**טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית** (שם מדעי: *Brachypelma emilia*) היא מין של טרנטולה יבשתית קרובה מאוד לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית המפורסמת. הקרבה הגנטית מאפשרת למינים להתרבות בינם לבין עצמם, אם כי ברוב המקרים יהיו הצאצאים עקרים. כמו אדומת הברכיים, מדובר בטרנטולה רגועה הנחשבת פופולרית בקרב המגדלים. מדובר בטרנטולה הגדלה באיטיות וכמו במינים רבים מסוג ברכיפלמה ומשפחת הפרווניתיים בכלל, הנקבות יכולות להגיע לגיל מופלג של מספר עשורים.

## תיאור
לאדומת רגליים מקסיקנית בוגרת יש גוף כהה, ומפרק הרגל השני שלה הוא בצבע ורוד, אדום או כתום. חלקו העליון של השלד החיצוני שלה בהיר, ובחלקו הקדמי משולש שחור ברור. צבעיה של הטרנטולה ברורים יותר מיד לאחר הנשל.

אורך גופה של נקבה בוגרת הוא כ-10 ס"מ, ומוטת רגליה כ-15 ס"מ. משקלה של נקבה בוגרת נע בין 15 ל-16 גרם.

## כחיית מחמד
כרוב הברכיפלמות, גם מין זה הוא רגוע יחסית, אולי אף יותר מאדומת הברכיים. נתון זה יחד עם צבעיה וגודלה המרשים הופכים אותה לחיית מחמד פופולרית בקרב מגדלים. הטיפול בה נחשב פשוט יחסית, וכמו מרבית הברכיפלמות, היא מוגדרת כטרנטולה המתאימה למגדלים מתחילים.

גם כשהיא במצב מצוקה אדומת הרגליים כמעט לעולם לא תנשך אדם, אך תבעט שערות צורבות מבטנה כשהיא חשה מאוימת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אדומת רגליים מקסיקנית
קטגוריה:מקסיקו: מינים אנדמיים
קטגוריה:מקסיקו: פרוקי-רגליים
צביקה שטרנפלד

**צביקה שטרנפלד** (נולד ב-6 במאי 1955) הוא משורר ופסיכולוג ישראלי.

## ביוגרפיה
צביקה שטרנפלד נולד בוורוצלב, פולין. עם עלייתו ארצה ב-1957 התגורר בקריות. עשור לאחר מכן עזב עם משפחתו את הארץ, לאחר שאביו קיבל משרה בחו"ל. עם סיום לימודיו בהמבורג, כשבידו תעודת בגרות בריטית, נסע שטרנפלד ללמוד רפואה בבריסל. בשנת 1977, לאחר שירותו בצה"ל, נישא לדורית. באותה שנה התחיל ללמוד באוניברסיטת חיפה, והשלים תואר ראשון בלשון עברית ובפסיכולוגיה וכן תואר שני בפסיכולוגיה. כיום הוא עוסק בהנחיית קבוצות ובייעוץ משפחתי וזוגי. עד שנת 2003 היה יו"ר אגודת הסופרים העבריים סניף חיפה.

שירתו מאופיינת בהומור, נגיעה ברבדים שונים של האדם ועיסוק בטווח רחב של סוגיות בתחומי הוויה האנושית.

שטרנפלד זכה בפרס אקו"ם לשנת 2007 ופרס ראש הממשלה בשנת 2015.

כיום הוא מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה. בתו הבכורה, מעין, משוררת אף היא.

## ספריו
***שירים שקטים ברשת ג': יומן מילואים**, תל אביב: הוצאת ירון גולן, 1989
***המרקיזה מגובארי: שירים**, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1992
***פרקי החזנות של באך**, תל אביב: ספרית פועלים, 1995
***פליטים של זמן**, ירושלים: הוצאת כרמל, 2003
***רקתה של הבדידות: שירים 1977–2007**, אחרית דבר: אבידב ליפסקר, תל אביב: קשב לשירה, 2008
***מפזר הזכוכית**, תל אביב: קשב לשירה, 2009
***על סף התיבה**, תל אביב: קשב לשירה, 2011
***בורו**, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2012
***אלוהים הוא מכר מהתקופה הסטודנטיאלית**, תל אביב: קשב לשירה, 2014
***תל-כזאב**, תל אביב: קשב לשירה, 2016
***צלם הפפראצי של אלוהים**, תל אביב: אבן חושן, 2017
***לדה, הברבור ואני**, תל אביב: אבן חושן, 2018
***3,2,1,0**, תל אביב: עתון 77, 2022

## תרגומים
***אחוזת צל** מאת ז'אן פולן, קשב לשירה, 2016 - מצרפתית
***קנטאורים** מאת זוזנה גינצ'נקה,הוצאת אבן חושן, 2021 - מפולנית

## לקריאה נוספת
* קובי נסים, **משורר בגוב תרבויות**, על המשמר, י"ח בניסן תשנ"ג, 9 באפריל 1993, עמ' 20. על: צביקה שטרנפלד, המרקיזה מגובארי : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1992)
* מוריה דיין-קודיש, "שטרנפלד, צביקה", **[[לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים|לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים]]** (תשע"ד 2014), עמ' 927–928.

## קישורים חיצוניים

* 
* "מוזיקה ישראלית ושירה עם המשורר צביקה שטרנפלד", שידור מיוחד של רשת ג' וקול יזרעאל במסגרת שבוע הספר, מנחה: ענת שרון-בלייס, אתר ICast.
* צביקה שטרנפלד באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן
* 

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955