open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חופשי מריבועים

בתורת החוגים, איבר r בתחום פריקות יחידה נקרא **חופשי מריבועים** או **חסר ריבועים** אם לא קיים ריבוע לא טריוויאלי המחלק את r. באופן פורמלי, r חופשי מריבועים אם כל s המקיים s^2\mid r הוא בהכרח איבר הפיך (ואז הריבוע מחלק כל איבר בחוג).

## שלם חופשי מריבועים
בחוג השלמים, מספר חופשי מריבועים הוא מספר שבפירוק שלו לגורמים ראשוניים כל מספר ראשוני מופיע פעם אחת לכל היותר. לדוגמה, המספר 266 הוא חופשי מריבועים משום ש-266 = 2 \cdot 7 \cdot 19 ואילו 20 אינו חופשי מריבועים משום ש-4 (2^2) מחלק אותו. שלם חופשי מריבועים שווה לרדיקל שלו. לכל מספר שלם יש הצגה יחידה כמכפלה של שלם חופשי מריבועים ומספר ריבועי (כש-1 נחשב גם חופשי מריבועים וגם ריבוע).
### הוכחה
יהי n=\prod^m_{i=1}p_i^{n_i} כאשר p_1,...,p_m שונים, וn_i מייצג את מספר הפעמים שp_i מופיע בהצגה של n. נקבל: n=\left(\prod^m_{i=1}p_i^{\left\lfloor\frac{n_i}{2}\right\rfloor}\right)^2\cdot\left(\prod^m_{i=1}p_i^{n_i\!\!\!\mod \!2}\right), מכפלה של מספר ריבועי ומספר חסר ריבועים.
קטגוריה:תורת החוגים
קטגוריה:תורת המספרים
כתובות דריווש הראשון בסואץ

ממוזער|תעתיק של כתובת דריווש הראשון בסואץ
[ממוזער|[תעלת הפרעונים]]
**כתובות [[דריווש הראשון]] בסואץ** נכתבו בפרסית עתיקה, בעילמית, בבבלית ובמצרית קדומה על חמש אנדרטות בוואדי טֻמילאת, המנציחים את פתיחת תעלת הפרעונים בין הנילוס לבין האגמים המרים.

האנדרטה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר הייתה מצבת זיכרון מגרניט ורוד, שהתגלה על ידי שארל דה לספס, בנו של פרדיננד דה לספס, ב־1866, 130 קילומטרים מסואץ ליד כרבת במצרים. היא הוקמה על ידי דריווש הגדול, מלך של האימפריה הפרסית העתיקה, שמשל מ־522 לפנה"ס ועד 486 לפנה"ס. האנדרטה, הידועה גם כמצגת שאלוף, מתעדת את בניית תעלה הקודמת לתעלה סואץ המודרנית בידי הפרסים, תעלה דרך ואדי טמילאת, המחברת את ביבסטיס, ענף של הנילוס, עם אגם תמסח שהיה באותה תקופה ממחובר למפרץ סואץ בדרכים טבעיות. המטרה המצוינת של התעלה הייתה יצירת דרך משלוח סחורות דרך הנילוס ודרך הים האדום בין מצרים לבין פרס.

## טקסט

מובא להלן תעתיק ותרגום חלקי של הטקסט:

* **תעתיק הפרסית העתיקה**
xâmanišiya \ thâtiy \ Dârayavauš \ XŠ \ adam \ Pârsa \ amiy \ hacâ \ Pâ
rsâ \ Mudrâyam \ agarbâyam \ adam \ niyaštâyam \ imâm \ yauviyâ
m \ katanaiy \ hacâ \ Pirâva \ nâma \ rauta \ tya \ Mudrâyaiy \ danuvatiy \ ab
iy \ draya \ tya \ hacâ \ Pârsâ \ aitiy \ pasâva \ iyam \ yauviyâ \ akaniya \
avathâ \ yathâ \ adam \ niyaštâyam \ utâ \ nâva \ âyatâ \ hacâ \ Mudrâ
yâ \ tara \ imâm \ yauviyâm \ abiy \ Pârsam \ avathâ \ yathâ \ mâm \ kâma\ âha

* **תרגום**
״אומר המלך דריווש: אני פרסי; בצאתי מפרס כבשתי את מצרים. אני הזמנתי לחפור תעלה זו מהנהר שנקרא הנילוס וזורם במצרים, לים שמתחיל בפרס. לכן, כשתעלה זו נחפרה כפי שביקשתי, סירות יצאו ממצרים דרך תעלה זו לפרס, כפי שהתכוונתי.״

## הערות שוליים

קטגוריה:כתובות
קטגוריה:הממלכה האחמנית
לילא חאתמי

**לילא חאתמי** (בפרסית: **لیلا حاتمی** **Leylâ Hâtami**) (נולדה ב־1 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע איראנית, בתו של הבמאי עלי חאתמי  ובתה של השחקנית זרי חושקאם.

## ביוגרפיה
לאחר שסיימה את לימודיה עברה חתאמי ללוזאן, שווייץ והחלה את לימודיה בהנדסת חשמל בטכניון הפדרלי של לוזאן . לאחר שנתיים היא החליפה את לימודיה בלימודי ספרות צרפתית. היא השלימה את לימודיה בצרפת תוך שנתיים, ולאחר מכן חזרה לאיראן. מלבד שפת אמה, פרסית, היא שולטת בצרפתית, אנגלית וגרמנית.

לאחר הפסקה של כמה שנים שכללו את לימודיה בשווייץ היא שבה לעולם הקולנוע בסרט לילא  של דאריוש מהרג'וי . תפקידה בסרט זה זכה לביקורות נלהבות של המבקרים והקהל.

היא נישאה לשחקן עלי מצפא , ולהם שני ילדים – בן בשם מָני שנולד בפברואר 2007 ובת בשם אסל שנולדה באוקטובר 2008.

## קריירה
חאתמי הופיעה בכמה סצנות קצרות במהלך ילדותה, בין השאר בתפקידים בסדרת הטלוויזיה **הזאר דסתאן** ובסרט **כמאל אלמלכ** וכן גילמה נסיכה טורקית בסרט **דלשדגאן**.

בסרט לילה היא הופיעה לראשונה בתפקיד מרכזי, לאחר ששיחקה במשך השנים תפקידים קטנים בסרטים של אביה. היא קיבלה תעודת כבוד לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פג'ר  ה־15.

תפקידה ב**התחנה המבודדת** (2002) זיכה אותה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול. היא הופיעה בסרט הראשון שביים בעלה, **דיוקן של אישה רחוקה** ב־2005.

בשנת 2011 שיחקה בסרטו של אסגאר פרהאדי "פרידה" אשר זכה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איראניות
קטגוריה:שחקניות ילדות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות בשווייץ
קטגוריה:ילידות 1972
קטגוריה:ילידי 1972
יוהאן מקלן

[ממוזער|[קתדרלת בורגוס.]]

**יוהאן מ[[קלן]]** (גרמנית: **Johannes von Köln**) הידוע גם כ**חואן מקולוניה**, נולד ב-1410 בקלן ומת ב-3 באוגוסט 1481 בבורגוס, היה אדריכל גותי, שידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת בורגוס.

יוהאן מקלן נולד בקלן ושם למד את הסגנון הגותי הלוהב וצריחי התחרה הגרמניים. בסביבות 1440 זומן יוהאן על ידי Alfonso de Cartagena, הבישוף של בורגוס שבקסטיליה, לעבוד על הקתדרלה הגותית המפורסמת שבנייתה החלה ב-1221. בעבודה הוא שילב את הסגנון הגותי המאוחר בקתדרלה ובכך הביא אותו לקסטיליה.

הוא נישא לאישה מקומית, מריה פרננדס. אחרי מותו, בנו סימון מקלן, ירש אותו בתפקיד המאסטר של הקתדרלה. סימון בנה את קפלת קונדסטייבל המפורסמת. את סימון ירש נכדו, פרנציסקוס מקלן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלים גותיים
קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1410
קטגוריה:נפטרים ב-1481
סימון מקלן

[ממוזער|קמרון הכוכב המתומן של קפלת קונדסטייבל ב[קתדרלת בורגוס, אותה בנה סימון מקלן.]]

**סימון מקלן** (1450–1511) היה אדריכל ופסל גותי, בנו של יוהאן מקלן ויורשו כרב-הבנאים (מאסטר) של קתדרלת בורגוס. סימון היה אביו של פרנציסקוס מקלן, שירש אותו בעבודות על הקתדרלה.

אחרי מות אביו תפס סימון את מקומו כאדריכל הראשי של קתדרלת בורגוס. עבודתו המפורסמת ביותר היא קפלת קונדסטייבל המתומנת שלה 8 צריחונים ומזכירה את מגדל המצלב המתומן של הקתדרלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלים גותיים
קטגוריה:פסלים מהמאה ה-15
קטגוריה:אדריכלים מהמאה ה-15
קטגוריה:פסלים מהמאה ה-16
קטגוריה:אדריכלים מהמאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1450
קטגוריה:נפטרים ב-1511
נאשה

[שמאל|ממוזער|250px|מיקרוסקופ של נאשה משנת [1854]]
[שמאל|ממוזער|250px|פרסומת למיקרוסקופ של נאשה משנת [1906. נטען שמודל זה נרכש על ידי בית החולים המלכותי ויקטוריה במונטריאול.]]
**נאשה** (בצרפתית: *Nachet*), בעבר **נאשה ובנו** (*Nachet et fils*), היא חברת מיקרוסקופים פריזאית שהחלה לפעול באמצע המאה ה-19. "נאשה" הייתה יצרנית מיקרוסקופים בולטת, ונמנתה עם יצרניות המיקרוסקופים המובילות של פריז בתקופתה, לצד שבלייה (Chevalier) ואוברהאוסר (Oberhauser).

החברה החלה כעסק קטן שפתח קאמיל סבסטיאן נאשה (Camille Sebastien Nachet; 1799-1881), אופטיקאי פריזאי שעבד תחילה בייצור עדשות בעבור יצרנית המיקרוסקופים הידועה שבלייה. הסדנה שלו הייתה ברחוב רו סרפנט (Rue Serpente) 16 בפריז. מכשירי המיקרוסקופ הראשונים שייצר התבססו על מודל קיים, מטיפוס תופי (drum-type), שאותו ייצרו כבר יצרנים אחרים לפניו.

בשנת 1851 השתתף נאשה ב"תערוכה הגדולה" של לונדון, שבה הציג את מכשירי המיקרוסקופ שלו. בתחרות שנערכה בין יצרני המיקרוסקופ בתערוכה, זכה נאשה במדליית זהב לפי החלטת השופטים, בשל העיצוב המעולה של מכשיריו ושל עדשותיהם. בתחרות זו השתתפה גם יצרנית המיקרוסקופים שבלייה, שבה עבד קודם לכן, אשר זכתה רק לציון לשבח. על אף שהשתתף בתערוכה הגדולה ב-1851, אין מידע על מכשירי מיקרוסקופ מתוצרת נאשה, שנמכרו לציבור לפני 1856.

בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרף לעסקי המיקרוסקופ בנו של קאמיל סבסטיאן, ז'אן אלפרד נאשה (Jean Alfred Nachet; 1831-1908), שעבד לצד אביו. ב-1862 העביר נאשה את הסדנה שלו לרחוב רו סנט סוורין (Rue St. Séverin) 17 בפריז, ובאותה שנה גם אימצה החברה את השם "נאשה ובנו". בשנת 1881 נפטר קאמיל סבסטיאן נאשה, ובנו אלפרד ירש אותו בניהול החברה, ושינה את שמה ל"א. נאשה" (*A. Nachet*). בשנת 1885 שינה אלפרד את המבנה של המיקרוסקופ, לפי מודל המתבסס על קפיץ חזק הנשלט על ידי מערכת ברגים. כאשר הצטרף בנו לעסק בסביבות שנת 1890, שינה אלפרד את שם החברה חזרה ל"נאשה ובנו".

## לקריאה נוספת
* Albert Nachet, Collection Nachet. **Instruments Scientifiques et Livres Anciens** (Paris: Petit, 1929; reprint, Paris: Librairie Alain Brieux, 1976). - קטלוג

## קישורים חיצוניים


*Ron Neumeyer, Camille Sebastien Nachet. 1799 - 1881., Microscopy UK
*[People: Nachet et Fils (I)](http://dssmhi1.fas.harvard.edu/emuseumdev/code/emuseum.asp?action=advsearch&newsearch=1&profile=people&rawsearch=constituentid/,/is/,/859/,/false/,/true&style=single&searchdesc=Nachet%20et%20Fils%20(I)), Department of the History of Sciene, Harvard University
*Jeroen Meeusen, In memoriam: Alfred Nachet (1831-1908), Meeusen.com

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:פריז: היסטוריה
קטגוריה:מכשירים אופטיים
משלחת הקוטב של זיגלר

שמאל|ממוזער|250px|ציור של המשלחת.
שמאל|ממוזער|250px|מסלולה של האונייה '''אמריקה'''.
**משלחת הקוטב של זיגלר** (בין השנים 1905-1903) הייתה ניסיון כושל להגיע לקוטב הצפוני. המשלחת הייתה תקועה במשך שנתיים בצפון הארקטי. בסופו של דבר היא חולצה, כשכל חבריה שרדו, להוציא אחד. המשלחת, שהוקמה על ידי ויליאם זיגלר ושבראשה עמד אנטוני פיאלה, יצאה מטרומסה, נורווגיה ב-14 ביוני 1903, על סיפון האונייה "אמריקה". 

## תכנון המשלחת
זיגלר, תעשיין אמריקני, ששנתיים קודם תכנן את **משלחת בלדווין-זיגלר לקוטב הצפוני**, 1901, בחר באנטוני פיאלה, שהיה צלם המשלחת הנ"ל, להוביל את משלחת הקוטב השנייה שלו. פיאלה חישב שכמות המזון לצוות המונה נהג אחד ו-8 כלבים, אמורה לשקול חצי טון, מה שהציב בעיה משום שהמשקל המקסימלי שיכלה המזחלת לשאת היה 270 ק"ג. פיאלה תכנן להשתמש בסוסי פוני כדי לשאת את הציוד הנוסף וכן כדי להאכיל את הכלבים בבשר סוסים כשהאספקה תדלדל.

## הבידוד והחילוץ
בנובמבר 1903, בשעה של מזג אוויר קשה, האונייה נשברה וציוד האספקה והפחם נהרסו. בינואר 1904, כלה גם הציוד המועט שנותר בעקבות סערה. באביב הבא נעשו ניסיונות נוספים להגיע אל הקוטב בנסיעה ממזרח וממערב, אך התנאים היו קשים מדי ומצב הים הערים קשיים על המשלחת. בסופו של דבר הם הגיעו לנורת'ברוק איילנד, קייפ דילון וקייפ זיגלר.

בינתיים ניצל את הזמן ויליאם פיטרס, סגנו של פיאלה, והעסיק את הקבוצה בעבודה מחקרית אשר תוצאותיה הביאו לשיפורים במפות ובתרשימים.

בידיעה שבסופו של דבר יישלחו אליהם ספינות הצלה, נשארה המשלחת עם תקווה לחילוץ, על אף שמנהיגי המשלחת נאלצו לעבוד קשה כדי לשמור על מצב רוח חיובי במשלחת.

משלחת ההצלה בראשותו של ויליאם צ'מפ, על סיפונה של הטרה נובה, הפליגה במסלול ישירות לשדות הקרח והתקדמה כל עוד מצב הקרח אפשר זאת. ב-24 ביולי הגיעה המשלחת לאזור של שכבת קרח עבה, מה שהעמיד בסימן שאלה את יכולתו של הצוות להגיע ליעדם בהצלחה. בסופו של דבר הגיעה הספינה לאי פאלמי ב-28 ביולי ולקייפ דיליון ביום שלאחר מכן, שם נמצאו שישה מאנשי המשלחת. יתר אנשיה נמצאו בקייפ פלורה והטרה נובה חזרה לקייפ דיליון, שם אורגנה להם מזחלת שהשיבה את המשלחת חזרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חקר האזור הארקטי
מועדון ה-30

**מועדון ה-30** או **פורום G30** הוא ארגון בינלאומי של כלכלנים ואקדמאים בכירים הפועל במתכונת של צוות חשיבה. מטרת הפורום היא העמקת ההבנה של נושאים כלכליים ופיננסיים ובחינת ההשפעה של החלטות בנושאים האלו על הסקטורים הציבורי והפרטי.

## היסטוריה
הגוף נוסד בשנת 1978 על ידי ג'פרי בל ביוזמתה של קרן רוקפלר, שגם סיפקה לו את המימון הראשוני. יושב הראש הראשון של הפורום היה יוהנס ויטאוון, המנכ"ל לשעבר של קרן המטבע הבינלאומית. יושב הראש הנוכחי של הפורום הוא ז'אן קלוד טרישה. יושב ראש חבר הנאמנים של הפורום הוא נגיד בנק ישראל לשעבר יעקב פרנקל ופול וולקר משמש כיושב ראש אמריטוס של הארגון.
התחומים העיקריים בהם עוסק הגוף הם:
* שוק המט"ח
* שוקי ההון הבינלאומיים
* מוסדות פיננסיים בינלאומיים
* הבנקים המרכזיים והפיקוח על מגזר השירותים הפיננסיים ועל השווקים
* נושאים מאקרו-כלכליים כגון שוק העבודה

במועדון חברים 30 מבכירי מערכת הבנקאות והפיננסים העולמית, ביניהם נגידי בנקים מרכזיים, מנהלי הבנקים המסחריים הגדולים בעולם, ראשי מוסדות פיננסיים ואקדמאים. הפורום עורך שני מפגשים בשנה ובנוסף מארגן סמינרים, סימפוזיונים וקבוצות למידה. מושבו של הארגון הוא בוושינגטון הבירה.

הפורום מזוהה עם קריאתו לביצוע רפורמה במערכות הסליקה העולמיות.

## חברי המועדון
חברי בולטים בפורום (לא מעודכן):
*ג'פרי בל – המזכיר הכללי; נשיא חברת ג'פרי בל
*לשק בלצרוביץ' – פרופסור, בית הספר לכלכלה של ורשה, נשיא הבנק המרכזי הפולני לשעבר
*ויליאם דודלי – נשיא הבנק הפדרלי של ניו-יורק
*מריו דראגי – נשיא הבנק המרכזי האירופי
*פול וולקר – יושב ראש אמריטוס; יושב ראש לשעבר של צוות הייעוץ של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בנושא ההתאוששות הכלכלית; יושב ראש הבנק הפדרלי לשעבר.
*ז'אן קלוד טרישה – נשיא הבנק המרכזי האירופי לשעבר
*לורנס סאמרס - פרופסור באוניברסיטת הרווארד, לשעבר נשיא הרווארד, לשעבר מזכיר מחלקת האוצר של ארצות הברית, זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק
*סטנלי פישר – סגן נגידת הבנק המרכזי של ארצות הברית, נגיד בנק ישראל לשעבר, סמנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית לשעבר
*יעקב פרנקל – יושב ראש חבר הנאמנים, יושב ראש ג'יי פי מורגן צ'ייס; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ישראל
*דומינגו קאוואלו – יו"ר ומנכ"ל שותפות DFC; לשעבר שר הכלכלה של ארגנטינה
*היימה קארואנה – מנכ"ל בנק הסליקה הבינלאומי; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ספרד
*מרווין קינג – נגיד הבנק של אנגליה לשעבר
*פול קרוגמן – פרופסור לכלכלה בפרינסטון, זוכה פרס נובל
*מארק קרני – נגיד הבנק המרכזי של קנדה
*קנת' רוגוף – פרופסור באוניברסיטת הרווארד, הכלכלן הראשי של קרן המטבע הבינלאומית לשעבר
*מסאקי שיראקאווה – נגיד הבנק המרכזי של יפן לשעבר

## פרסומים אחרונים של המועדון

* ''It's Not Over 'Til It's Over: Leadership and Financial Regulation'', by Thomas M. Hoenig
* ''Twelve Market and Government Failures Leading to the 2008-2009 Financial Crisis'', by Guillermo de la Dehesa
* ''Regulatory Reforms and Remaining Challenges'', by Mark Carney, Paul Tucker, Philipp Hildebrand, Jacques de Larosière, William Dudley, Adair Turner, Roger W. Ferguson, Jr.
* ''Financial Reform: A Framework for Financial Stability'', by G30 Working Group.
* ''Lessons Learned from Previous Banking Crises: Japan, Spain and Mexico'', by Stefan Ingves, Goran Lind, Masaaki Shirakawa, Jaime Caruana, Guillermo Ortiz Martinez


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגוני כלכלה בין-לאומיים
ניקולאי אוסטרובסקי

**ניקולאי אלכסייביץ' אוסטרובסקי** (ברוסית: **Николай Алексеевич Островский**; 29 בספטמבר 1904 – 22 בדצמבר 1936) היה סופר סובייטי. הרומן ההיסטורי שכתב והתבסס על סיפור חייו, זכה לפופולריות רבה, תורגם למספר רב של שפות ונחשב לאחת הקלאסיקות בספרות הקומוניסטית.

## ביוגרפיה
ניקולאי אוסטרובסקי נולד בכפר בפלך ווהלין שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). הוא רכש השכלה יסודית בכפרו. ב-1916 עברה המשפחה להתגורר בעיירה שפטובקה ואוסטרובסקי החל לעבוד בעבודות מזדמנות, תוך שהוא ממשיך בלימודיו. ב-1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר שפטובקה הייתה נתונה תחת כיבוש גרמני, התקרב אוסטרובסקי בדעותיו לבולשביקים והיה פעיל במחתרת המקומית. ב-20 ביולי 1919 התקבל לקומסומול והתגייס לצבא אדום. ניקולאי אוסטרובסקי לחם ביחידת פרשים וב-1920 נפצע בקרבות באזור העיר לבוב ושוחרר מהצבא.

ב-1921 עבר אוסטרובסקי לקייב ושם הועסק כעוזר חשמלאי, תוך שהוא מתקדם במנגנון הקומסומול. ב-1922, השתתף אוסטרובסקי בניית מסילת רכבת וחלה בטיפוס הבטן. שנה מאוחר יותר, נשלח לעיירה בגבול עם פולין וכיהן במנגנון הקומסומול המקומי.

בתקופה זו הוא חלה בדלקת חוליות מקשחת ובריאותו החלה להדרדר. החל מ-1927 רותק למיטתו וב-1929 איבד את מאור עיניו. ב-1936 נפטר ניקולאי אוסטרובסקי ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.

במקום מגוריו במוסקבה, נובורוסיסק ושפטובקה הוקמו מוזיאונים לזכרו.

## פעילות ספרותית
ב-1927 כתב אוסטרובסקי את ספרו הראשון, אך החומר אבד והספר לא פורסם. בסוף 1930 בהיותו עיוור, החל אוסטרובסקי בכתיבת ספר חייו "**כיצד נתחשלה הפלדה**" (Как закалялась сталь) שהיה רומן היסטורי על מלחמת האזרחים ברוסיה. הרומן התבסס על סיפור חייו, אך לא היה אוטוביוגרפי. הוא שלח את הספר למערכת אחד הירחונים במוסקבה. תגובת המערכת הייתה שלילית תוך ציון שהדמויות בספרו אינן ריאליות. אוסטרובסקי הצליח לגרום למערכת הירחון לבדוק את ספרו מחדש תוך ביצוע עריכות ושינויים נרחבים. במלל המקורי שנשמר בארכיון הספרותי במוסקבה ניתן להבחין בתיקונים שבוצעו על ידי 19 אנשים שונים (לפי הכתב יד), ככל הנראה בשל העובדה שאוסטרובסקי העיוור הכתיב את השינויים לעוזריו. באפריל 1934 החל הירחון בפרסום פרקי הספר. כבר בנובמבר באותה השנה, יצאה היצירה לאור כרומן.

הספר זכה לפופולריות רבה. הוא נכלל בתוכנית הלימודים של בתי הספר בברית המועצות, ותורגם לשפות רבות. מהדורה עברית יצאה לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1947. על בסיס העלילה צולמו בברית המועצות שלושה סרטים, בשנים 1942, 1956 ו-1975 (סדרת טלוויזיה ב-6 פרקים). בסין צולמה סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר בשנת 2000.

במהלך ביקורו של אנדרה ז'יד בברית המועצות, נועדו ז'יד וניקולאי אוסטרובסקי. הספר שז'יד פרסם על ביקורו בברית המועצות כלל ביקורת נוקבת על המדינה, אך על אוסטרובסקי הוא כתב ביקורת חיובית ואוהדת.

ב-1935 זכה אוסטרובסקי בעיטור לנין על ספרו, קודם לדרגת קולונל והוענקה לו דצ'ה על שפת הים השחור.

אוסטרובסקי לא הצליח לסיים את ספרו השני ומתוך שלושה פרקים מתוכננים, כתב רק אחד. הספר עסק בתולדות אוקראינה בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.

## ציטוט
הפסקה הבאה מהספר "כיצד נתחשלה הפלדה" זכתה לפרסום וצוטטה רבות.

## קישורים חיצוניים

* ספריו של אוסטרובסקי 
* הספר "כיצד נתחשלה הפלדה": חלק 1, חלק 2 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:נפטרים ב-1936
קוריאקסקי

**קוריאקסקי** (מוכר גם כ**קוריאקסקיה סופקה** - ברוסית: **Коря́кская со́пка**) הוא הר געש שכבתי פעיל השוכן במחוז קמצ'טקה ברוסיה, צפונית-מערבית לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי עיר הבירה של המחוז. הר הגעש קוריאקסקי והר הגעש אווצ'ינסקי הסמוך הוכרזו יחד כאחד מהרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראויים למחקר מיוחד בשל היסטוריית ההתפרצויות געשיות שלהם וקרבתם למרכז האוכלוסין של פטרופבלובסק-קמצ'טסקי.

ממוזער|שמאל|הר קוריאקסקי כפי שהוא נראה מהר אווצ'ינסקי הסמוך

## תיאור
קוריאקסקי הוא הר געש חרוטי גבוה הנחשב אחד מהרי הגעש היפים ביותר בחצי האי קמצ'טקה. שיפוע החרוט בתחתיתו הוא 20° והוא גדל ל-35°-30° בחלקו העליון. פסגת ההר שוכנת בגובה של 3,456 מטרים מעל פני הים, והוא בולט כ-2,300 מטרים מהרמה שמצפונו ו-3,300 מהמישור שלדרומו. מדרונות ההר חרוצים בערוצים עמוקים, ועל המדרון המזרחי של ההר יש שני קרחונים שגודלם קילומטר אחד ו-4.2 קילומטרים.

בחלק המערבי של הפסגת יש לוע געשי בקוטר 180–200 מטרים ובעומק של 20–30 מטרים. הלוע נפרץ בצדו הדרומי שממנו יש קילוח לבה קצר. פומרולות פועלות במדרון הצפון-מערבי בגובה של 3,000 מטרים וכן מתוך הלוע המכוסה בקרחון.

## היסטוריה גאולוגית
הר הגעש קוריאקסקי הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה.

ההר פעיל כמה עשרות אלפי שנים. מחקר גאולוגי גילה שהיו שלוש התפרצויות גדולות ב-10,000 השנים האחרונות: ב-5,500 לפנה"ס, ב-1,950 לפנה"ס וב-1,550 לפנה"ס. שלוש ההתפרצויות התבטאו בעיקר בקילוחי לבה נרחבים. להארים שמקורם בקילוחי לבה מההתפרצות האחרונה הגיעו עד למפרץ אווצ'ה.

## התפרצויות אחרונות
קוריאסקי התפרץ פעם ראשונה בתקופה המודרנית ב-1890. ההתפרצות התבטאה בפליטה של לבה מסדקים שנפערו במדרון הדרום-מערבי של ההר ובהתפרצויות פריאטיות. חמש שנים אחר-כך היו דיווחים שוב על התפרצות, אך בדיקות מאוחרות יותר הראו שלא התחוללה התפרצות, ומה שנחשד בתחילה כעמוד התפרצות היה קיטור שנוצר מפעילות נמרצת של פומרלות.

התפרצות מתפוצצת קצרה התחולה ב-1926, ואחריה ההר היה רדום עד דצמבר 1956. ההתפרצות של 1956 הייתה עזה יותר מקודמותיה כשמדד ההתפרצות הגעשית שלה היה 3, והיא חוללה זרמים פירוקלסטיים ולהארים. ההתפרצות נמשכה עד יוני 1957.

ב-9 דצמבר 2008 התפרץ קוריאקסקי תוך יצירת עמוד אפר בגובה 6,000 מטרים, ההתפרצות הגדולה הראשונה ב-3,500 שנים.

לאור ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת קרוב ל-200,000 תושבים המתגוררים בעיר הסמוכה פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, הוא הוכרז יחד עם הר הגעש הסמוך אווצ'ינסקי על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.

ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על קוריאקסקי יחד עם הרי געש נוספים כאתר מורשת עולמית בשם הרי הגעש של קמצ'טקה

## קישורים חיצוניים

* תמונות והסברים על הר הגעש קוריאקסקי מתוך אתר Global Volcanism Program
* Koryaksky volcano at SummitPost.org

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: גאולוגיה
קטגוריה:רוסיה: הרים
קטגוריה:אסיה: הרי געש
קטגוריה:הרי הגעש של העשור
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה: גאוגרפיה
באקה א-שרקייה

**באקה א־שרקייה** (בערבית: **باقة الشرقية**, משמעות השם: "באקה המזרחית") הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון. 9 ק"מ צפון־מזרחית לטולכרם. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), בשנת 2007 היו בכפר 4,101 תושבים. פליטים פלסטינים היוו 20.4% מהאוכלוסייה ביישוב בשנת 1997.

כ־3 קילומטרים למערב, בצד השני של הקו הירוק, שוכנת באקה אל-גרבייה (תעתיק מדויק: "באקה אלע'רביה", פירוש: "באקה המערבית") הנמצאת בתחום השיפוט הישראלי. שני היישובים הוקמו במאה ה-17 כשני כפרים נפרדים. עם קביעת הקו הירוק לאחר מלחמת העצמאות, הפריד הגבול בין שני היישובים: באקה אל-גרבייה בצד הישראלי של הגבול ובאקה א-שרקייה בצד הירדני של הגבול.

לאחר מלחמת ששת הימים נוצרו מחדש קשרים בין שתי ה"באקות", המזרחית והמערבית, אולם אלו התערערו עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, כיוון שתושבי באקה א-שרקייה השתתפו באינתיפאדה, בשעה שתושבי באקה אל-גרבייה, שהם אזרחים ישראלים, נמנעו מכך. לאחר חתימת הסכמי אוסלו הוכפפה באקה א-שרקייה לרשות הפלסטינית. כיום מפרידה גדר ההפרדה בין שתי ה"באקות", ולפיכך שוב קיים ביניהן מחסום פיזי.

לפני האינתיפאדה השנייה שטחה של באקה א־שרקייה היה כ-4,000 דונמים. ישראל הפקיעה כ־2,000 דונם כדי לבנות את גדר ההפרדה.

## היסטוריה

במהלך שלטון האימפריה העות'מאנית, בשנת 1596, הייתה באקה א־שרקייה ממוקמת בנפת קאקון, אשר בסנג'ק שכם.

באקה א־שרקייה שוכנת באתר עתיק. על היישוב מסופר בספר "The Survey of Western Palestine" כך:
 אבן עם כתובות בערבית הנמצאות בכניסה למסגד ישן עשויות להיות ההתחלה של הענקת טקסט וקף.

על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נכללה באקה אל־גרבייה בשטח שהועבר עם ואדי עארה לידי ישראל, בעוד באקה א-שרקייה נותרה תחת שלטון ממלכת ירדן, עד מלחמת ששת הימים ב-1967.

כיום נמצאת באקה א-שרקייה בשטחי A ו-B של הרשות הפלסטינית, מעבר למכשול ההפרדה.

### אירועים מיוחדים
ב-22 בפברואר 1988, בזמן האינתיפאדה הראשונה, אזרחים ישראלים שנתקלו ככל הנראה במחסום אבנים, פתחו בירי שממנו נפגעה נערה. הנערה, ראודה מחמד לוטפי בת 15, שעמדה בפתח ביתה, פונתה לבית החולים הלל יפה בחדרה, שם נקבע מותה. מתנחל תושב חרמש נעצר בחשד שביצע את הירי.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:נפת טולכרם
קטגוריה:רכס אמיר: יישובים
עלי בן חוסיין מחיג'אז

**עלי בן חוסיין** (בערבית - **علي بن حسين**; 1879 - 13 בפברואר 1935) היה מלך חג'אז והשריף של מכה בין אוקטובר 1924 לדצמבר 1925. הוא היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלכה הראשון של חג'אז בזמן המודרני, וצאצא לשושלת ההאשמית. לאחר שאביו העביר לו את תאריו החילוניים, היה זכאי לשאת גם את התואר הדתי ח'ליפה, אך בחר שלא לעשות כן. צאצאיו היו בני משפחת המלוכה בעיראק, אך ענף זה של בית המלוכה הושמד במהפכת ה-14 ביולי 1958.

## חייו

עלי היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלך חג'אז. אחיו הצעירים, עבדאללה, לימים מלך ירדן ופייסל, לימים מלך עיראק. נולד במכה וחונך באיסטנבול. אביו מונה לשריף של מכה על ידי הסולטאן העות'מאני ב-1908. עם זאת, יחסיו של האב עם השלטונות הטורקיים החריפו והלכו, וב-1916 היה אביו לאחד ממנהיגי המרד הערבי כנגד השלטון העות'מאני. עלי פיקד על אחד הכוחות שצרו על מדינה, ועיקר תרומתו ללוחמה הייתה החבלה במסילת הרכבת החיג'אזית שקישרה את אזור חג'אז לשאר האימפריה העות'מאנית. אף שהתועלת הצבאית של המרד הייתה מוגבלת, הבריטים ביקשו להיעזר בשריפים כדי להקל את השליטה על המזרח התיכון. בעקבות זאת הכריז על עצמו חוסיין כמלך חג'אז, ובמרץ 1924 נטל את התואר הדתי ח'ליפה. בעוד שאחיו הצעירים של עלי, עבדאללה ופייסל הומלכו על ידי הבריטים בירדן ובעיראק, נותר עלי בחצי האי ערב, וציפה לרשת את כסאו של אביו בבוא היום.

המלך חוסיין מצא עצמו בתחילת שנות ה-20 בבידוד גובר והולך מצד האימפריה הבריטית, ובסכסוך עם בית סעוד שמרכזו בריאד. בספטמבר 1924 כבש אבן סעוד את טאיף מידי השריפים, וחוסיין נאלץ לוותר על תאריו, מתוך תקווה שהדבר יביא לסיום המתקפה של בית סעוד. עלי נטל את תאריו החילוניים של אביו, ונמנע מליטול את תואר הח'ליפה. הוא עזב את מכה על מנת שלא להביא את המלחמה לעיר הקודש, והתבצר בג'דה שם עמד במצור במשך שמונה חודשים.

בדצמבר 1925 זכה בית סעוד לניצחון סופי, ועלי נאלץ לעזוב את חצי האי ערב, ולעבור לעיראק, שם שלט אחיו הצעיר פייסל. ממלכת חג'אז צורפה לממלכת ערב הסעודית, ותואר מלך חג'אז בוטל. במשך שנים אחדות ניהל משא ומתן עם הצרפתים על תואר מלך סוריה שנשלל מאחיו פייסל בשנת 1921, אך בסופו של דבר לא יצא הדבר לפועל. את שארית חייו בילה עלי בבגדאד, שם הוענקה לו אחוזה מלכותית. חלק ניכר מזמנו בילה באירופה, שם נועץ ברופאים בשל מחלת לב בה לקה, ולעיתים שהה אצל אחיו עבדאללה בעמאן ובירושלים. לאחר מותו של פייסל שימש כחונך למלך ראזי, שנישא לבתו עליה. ב-13 בפברואר 1935 מת עלי בבגדאד.

## צאצאיו מבית המלוכה העיראקי

מנישואיו לנפיסה ח'אנום ב-1906 נולדו לו ארבע בנות ובן.

אחת מבנותיו, עליה, נישאה לראזי, מלך עיראק, בן אחיו פייסל. לאחר מותו של ראזי, בשנת 1939 שימשה כמלכה האם של עיראק. בנו, עבד אל-אילה שימש במשך שנים רבות כעוצר עיראק, שכן המלך הצעיר, בנה של עליה ונכדו של עלי, פייסל השני היה אך פעוט כאשר אביו נהרג. בשנת 1958 אירעה הפיכה צבאית, שהעלתה לשלטון את הקצין עבד אל-כרים קאסם. בהפיכה נרצחו עבד אל-אילה ופייסל השני, ושושלתו של עלי נכרתה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המשפחה ההאשמית
קטגוריה:ערב הסעודית: היסטוריה
קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1935
אח"י אילת (סער 2)

**אח"י אילת** הייתה ספינת טילים מדגם סער 2, סימנה הצבאי היה 321 והיא פעלה בשירות חיל הים משנת 1968 עד שנת 1991.

הספינה הייתה השנייה, אחרי אח"י חיפה, שחומשה במערכת הנשק שכללה את טילי גבריאל.

השתתפה בקרבות הטילים ב.

## בשירות חיל הים

הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת. ב-5 באוגוסט 1968 יצאה משרבורג בפיקוד רס"ן אלי לוי הגיעה לנמל חיפה ב-11 באוגוסט 1968 ונקלטה בשייטת ספינות הטילים.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה בקרבות נגד המצרים באזור פורט סעיד ודמיאט. בקרב דמיאט ירתה 5 טילי גבריאל (טיל) ופגעה בספינות טילים מצריות. בקרבות אחרים התחמקה מטילים שנורו עליה וירתה 152 פגזים מתותחי 40 מ"מ.

## חימוש עיקרי
שנות ה-70: מערכת בקרת אש גבריאל, 5 טילי גבריאל. 2 תותחי 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה, שני מקלעי 0.5, רקטות מוץ. סונאר בקוער הספינה ופצצות עומק נגד צוללות.

שנות השמונים: מערכת טילי הרפון 4 טילי הרפון, תותח 40 מ"מ ברדה, נוסף סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 תוצרת ארצות הברית.

## אירועים בחיי הספינה

## מפקדי הספינה

## גלריה

קובץ:TabakMisgavSherbourg.jpg|משה טבק, צבי גבעתי וסגל הקצינים של אח"י מזנק בהשקת אח"י אילת (סער 2) בשרבורג, 29 בפברואר 1968.
File:ShalechetEldarHadariINSEilat.jpg|נגדים על סיפון אח"י אילת (סער 2) בשרבורג בהפלגת הבכורה ביום השקתה 29 בפברואר 1968.
File:680701EilatSherbourg.jpg|אח"י אילת (סער 2) ליד הרציף בשרבורג, יולי 1968.
קובץ:EilatSherbourg1967.jpg|אח"י אילת (סער 2) ברציף המספנה בשרבורג.
File:FlagReSherbourg.jpg|מסדר בוקר סמל חיים רשף מניף דגל ישראל במוט החרטום של אח"י אילת במעגן הצבאי בשרבורג.
File: ChiefMechanicEilat1968.jpg|בעת הפלגת ניסיון, נגד המכונה של אח"י אילת יוצא לסיפון להתרענן עם מגיני אזנים וחגורת הצלה.
File:690701 EilatCrewNavyDay.jpg|צוות אח"י אילת ביום חיל הים יולי 1969.
File:690703EilatNavyDay.jpg|אח"י אילת בנמל חיפה מקושטת בדגלי קוד ליום חיל היום יולי 1969.
File:MTB206MBEilat1969.jpg |מסירת האחריות ביצוע סיורי ביטחון שוטף. אח"י אילת (סער 2) והטרפדת ט-206 לקראת הוצאתה משירות ליד רציף אחד בבסיס חיפה.
קובץ:Flot3HonorParade.jpg|משט ספינות השייטת בעת החלפת הפיקוד מהדר קמחי לשבתאי לוי 1971. אח"י אילת שנייה בטור.
File:OsaSaar2Haifa2491979.jpg | ביקור היסטורי בנמל חיפה. אוסה מצרית מאבטחת את ביקור נשיא מצרים אנואר סאדאת בנמל חיפה לצד ספינה ישראלית מדגם סער 2 נגד צוללות, (כנראה *אח"י אילת* ) ספטמבר 1979.
File:691013 EilatChngeCmnd1.jpg|רס"ן אלי לוי מפקדה הראשון של אח"י אילת (סער 2) נפרד מהצוות, בטקס מסירת הפיקוד לרס"ן מיכה רם 13 באוקטובר 1969.
File:691013EilatChngCmnd2.jpg|צוות אח"י אילת בטקס העברת הפיקוד מאלי לוי למיכה רם, 13 באוקטובר 1969.
File:VEilatASWB.jpg|אח"י אילת (סער 2) בתצורת חימוש נגד צוללות, 1989.


## מקורות וקישורים
* צפי מרלי, אח"י אילת – שם אחד ארבעה כלי שיט, "בין גלים", אוקטובר 2002, ע' 50
* משה אימבר וגד אריאל, **שייטת 3** *ספינות הטילים בחיל הים*, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005

## קישורים חיצוניים

* אילנית פנר,	[של אוניה – אח"י אילת](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/02/1998-8-shoval-1.pdf	סיפור), "שובל", בטאון עמותת חיל הים, אוגוסט 1998, עמ' 3

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספינות טילים ישראליות
יוסי זאנה

**יוסי זאנה** (ידוע גם בכינוי **סו אלן**, נולד ב-15 ביולי 1957), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.

## קריירה
זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת.

בשנת 1979 הביא אותו המאמן דוביד שוויצר להפועל תל אביב וכבר בעונתו השנייה בקבוצה, , זכה עמה באליפות והפך לחלק משמעותי ברביעיית ההגנה של הקבוצה, יחד עם נמרוד דרייפוס, גבי לסרי ויעקב אקהויז. שנתיים לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. זאנה שיחק עשר שנים רצופות בהפועל תל אביב, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות, בשנים 1986 ו-1988, כשלצידו מככבים בקבוצה משה סיני ואלי כהן. בעונה שלאחר האליפות האחרונה של הקבוצה בשנות השמונים, היה זאנה שותף לירידת הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, אז הליגה הארצית. הייתה זו עונתו האחרונה במועדון בו רשם 215 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד, מול בית"ר ירושלים. זאנה כבש פעמיים לזכות הקבוצה במשחקי גביע האינטרטוטו, ובסך הכל הבקיע 4 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.

לאחר עונת הירידה, עבר זאנה לבני יהודה יחד עם חברו מהפועל משה סיני, וזכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1990. בעונת 91/92 שיחק במכבי יבנה בעונתה האחרונה בליגה הבכירה ולאחר מכן החליט לפרוש ממשחק פעיל.

זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול  בשנת 1989.

לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זאנה מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.

## חיים אישיים
זאנה נשוי לעליזה ולהם שתי בנות. מספר שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל זאנה לעבוד בחברת החשמל, שם עבד עד לפרישתו לגמלאות.

## תארים
;מכבי נתניה
* אליפות: 1977/1978
* גביע המדינה: 1977/1978

;הפועל תל אביב
* אליפויות: 1980/1981, 1985/1986, 1987/1988
* גביע המדינה: 1982/1983

;בני יהודה
* אליפות: 1989/1990

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של יוסי זאנה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:חדרה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
כריסטיאן פרדיננד אבל

**כריסטיאן פרדיננד אָבֶּל** (בגרמנית: **Christian Ferdinand Abel**; יולי או אוגוסט 1682 – 3 באפריל 1761 או 1737) התפרסם כאחד מגדולי הכנרים והצ'לנים בגרמניה של תקופת הבארוק ובעיקר עשה לו שם כווירטואוז בוויול.

## ביוגרפיה
כריסטיאן פרדיננד נולד בהנובר, בנו של המלחין, הכנר ונגן העוגב קלאמור היינריך אבל. במשך תקופה מסוימת שירת כריסטיאן בצבא השוודי של קארל השנים עשר, מלך שוודיה בזמן הכיבוש של צפון גרמניה. הוא נשא לאישה את אנה כריסטיאנה הולם השוודית.

לאחר תום שירותו הצבאי נסע אבל לברלין, שם כיהן בתפקיד חשוב בתזמורת החצר של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה. הוא נשאר בתפקידו זה עד לפירוק התזמורת בידי פרידריך וילהלם ב-1713. הוא עבר עם אחדים מעמיתיו לקטן לעבוד בתזמורת החצר שם ככנר ונגן ויולה דה גמבה תחת שרביטו של אוגוסטין ריינהרדט שטריקר. אבל המשיך לנגן בתזמורת גם בהנהגת ממשיכו של שטריקר, יוהאן סבסטיאן באך. באך היה סנדק לבתו של אבל, סופי-שרלוטה, שנולדה ב-6 בינואר 1720 בקטן. באותה שנה התלוו אבל ובאך אל לאופולד, נסיך אנהאלט-קטן במסעו לקרלובי וארי (קרלסבד).

קיימת סברה לפיה חיבר באך את שלוש טריו סונאטות שלו לוויולה דה גמבה וצ'מבלו, רי"ב 1027-1029 בשביל אבל, כמורו של לאופולד בנגינה בוויול. כמו כן הועלתה ההשערה כי באך הלחין במקור גם את שש הסוויטות לצ'לו רי"ב 1011-1007, בעבורו.

ב-1723 עזב באך את קטן כדי להיכנס לתפקידו כמנצח המקהלה של כנסיית תומאס הקדוש בלייפציג, ומשרתו בתזמורת העירונית נשארה פנויה. אבל תפס את מקומו כ"מוזיקאי ראשי" (Premier-Musicus) של תזמורת החצר. אבל נשאר בקטן עד סוף חייו ושם גם נקבר.

בנו של אבל, קארל פרידריך אבל, שנולד ב-1723 בקטן, היה גם הוא מלחין פורה ווירטואוז ויולה דה גמבה נודע. פרסומו העיקרי בא לו מייסוד קונצרטי באך-אבל יחד עם יוהאן כריסטיאן באך בלונדון, הקונצרטים הראשונים למנויים באנגליה. בנו הבכור, לאופולד אוגוסט אבל היה גם הוא מלחין וכנר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:נגני ויולה דה גמבה
קטגוריה:משפחת אבל
קטגוריה:ילידי 1682
קטגוריה:נפטרים ב-1761
פרס אוסישקין

**פרס אוסישקין** הוא פרס ספרותי שניתן בעבר על ידי הקרן הקיימת לישראל. 
## היסטוריה
הפרס נקבע על ידי הנהלת הקרן הקיימת לזכרו של מנחם אוסישקין, נשיאה לשעבר של הקרן, לכבוד יום הולדתו השמונים. לראשונה הוענק ב-1944.

על פי תקנות הפרס: ה"פרס ניתן לספר בעל ערך חינוכי לעם ולנוער, בכל צורה ספרותית אומנותית, על תולדות  התנועה הציונית ועל מפעלים, תופעות ותנועות בתוך הציונות וכן על אישים ממחוללי תנועת חיבת ציון והציונות."

בין הזוכים בפרס:
[ממוזער|[דוד שמעוני מקבל את פרס אוסישקין, 1945]]
*1944 – יהודה בורלא על ספרו "כיסופים" 
*1945 – דוד שמעוני על ספרו "האידיליות"
*1946 – ש"י עגנון על ספרו "תמול שלשום"
*1947 – יעקב פיכמן על ספרו "שירת ביאליק", יעקב גיל (ליפשיץ) על ספרו "ספר הבריגדה היהודית"
*1948 – משה שמיר על ספרו "הוא הלך בשדות", ישעיהו פרס על אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל
*1949 – משה סמילנסקי על היצירות "בערבה" ו"בהר ובנגב", יהושע בר-יוסף על ספרו "עצי שטים עומדים"
*1950 – שלום בן ברוך על ספרו "אוסישקין באגרותיו", חיים הזז על המחזה "בקץ הימים" 
*1951 – יהודה יערי על ספרו "בין השמשות", יונת ואלכסנדר סנד על ספרם "אדמה ללא צל"
*1952 – אברהם יערי על ספרו "שלוחי ארץ ישראל", יצחק שלו על ספר השירה "אוחזת ענף שקד"
*1953 – יגאל מוסינזון על ספרו "דרך גבר" ,מרדכי טביב על ספרו "דרך של עפר"  
*1954 – אהרן מגד על ספרו "חדווה ואני", חנוך ברטוב על ספרו "שש כנפיים לאחד"
*1955 – מילא אהל על ספרו "גשר", זלמן שזר על ספרו "אור אישים"
*1956 – שלמה לביא על ספרו "עליתו של שלום ליש", אריה רפאלי (צנציפר) על הספרים "פעמי גאולה" ו"במאבק לגאולה"
*1957 – אהרן צייטלין על הפואמה "בין האש והישע", יצחק זיו-אב על ספרו "שלנו עד עולם"
*1960 – יהודה בורלא על ספרו "אלו מסעות יהודה הלוי", יהושע רבינוב על הפואמה "שירת אמיתי", שושנה שרירא על הספר "שערי עזה", יאני אבידוב על ספרו "עלילות עיראק"
*1961 – חיים גורי על ספר השירה "פרחי אש", שמואל יבנאלי (לאחר מותו) על ספרו "חבת ציון"
*1962 – אביגדור המאירי על ספר השירה "בלבנת הספיר", נעמי פרנקל על ספרה "שאול ויוהאנה – מות האב" 
*1963 – גצל קרסל על פועלו בתחום הספרותי של חקר הציונות, ס. יזהר על ספרו "סיפורי מישור"
*1964 – אמיר גלבע על ספר השירה "כחולים ואדומים", רבקה גורפיין על "כוכבים מעל הגן"
*1965 – אהרן מגד על ספרו "החי על המת", ישראל קלוזנר
*1967 – אהרן אפלפלד על ספרו "כפור על הארץ", לובה אליאב על ספרו "בין הפטיש והמגל"
*1968 – אהרן ראובני על קובץ סיפוריו, לוי בן-אמתי על ספר שיריו "אספי קיץ"
*1975 – אלכס ביין בתחום מחקר ציוני, דליה רביקוביץ בתחום השירה ושלמה גרודזנסקי

## הערות שוליים

*
אוסישקין
פרס אוסישקין
קטגוריה:הנצחת מנחם אוסישקין
אוסישקין
עאליה בנת עלי, מלכת עיראק

**עאליה בנת עלי** (בערבית - **عالية بنت علي بن حسين**; 1911 - 21 בדצמבר 1950) הייתה המלכה האם של עיראק.
## חייה
עאליה הייתה בתו השנייה של עלי בן חוסיין מחיג'אז, בן השושלת ההאשמית שהיה מלך חג'אז לתקופה קצרה בשנת 1924 ובראשית 1925 ולאחר מכן בילה את ימיו כגולה בבגדאד אצל אחיו, פייסל הראשון, מלך עיראק.

לאחר מותו של פייסל, בספטמבר 1933 התארסה עאליה לבנו, בן דודה ראזי, מלך עיראק,, וזאת כפי הנראה מלחץ פוליטי. השניים נישאו לאחר תקופה קצרה ב-25 בינואר 1934. ב-2 במאי 1935 נולד לזוג בנם פייסל.

ב-1939 מת ראזי בתאונת דרכים ופייסל ירש את כסאו. מכיוון שפייסל הצעיר היה אך בן ארבע כאשר מת אביו, מונה אחיה של עאליה, עבד אל-אילה, כעוצר ועאליה שימשה כמלכה האם. ב-21 בדצמבר 1950 מתה לאחר מאבק במחלת סרטן הרחם ב-1958 נרצח פייסל במהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם מבלי שהספיק להינשא, ומכיוון שכך הייתה עאליה מלכתה האחרונה של עיראק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המשפחה ההאשמית
קטגוריה:מלכי עיראק
קטגוריה:מלכות
קטגוריה:ילידות 1911
קטגוריה:נפטרות ב-1950
לאופולד אוגוסט אבל

**לאופולד אוגוסט אבל** (בגרמנית: **Leopold August Abel;**  1717 – 25 באוגוסט 1794) היה כנר, מנצח ומלחין גרמני.

## ביוגרפיה
אבל נולד בקתן, אחיו הבכור של קארל פרידריך אבל. הוא למד נגינה בכינור אצל גאורג בנדה וניגן בתזמורת התיאטרון בברונשוויק. הוא כיהן כמנצח על תזמורות החצר של נסיך שוורצבורג-זונדרשאוסן (1758), המרקיז של שוודט (1766) והדוכס של שוורין (1770). 

אבל הלחין סינפוניה ב-8 קולות ב-1766. כמה מן האטיודים שלו לכינור ויצירות אחרות נמצאים בבעלות "עמותת ידידי המוזיקה" (Gesellschaft der Musikfreunde) בווינה. עם זאת, לאופולד אוגוסט לא הגיע מעולם לדרגת המוניטין של אחיו. 
הוא מת בלודוויגלוסט ב-1794.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
לאופולד אוגוסט
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1718
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1794
קלאמור היינריך אבל

**קלאמור היינריך אבל** (בגרמנית: **Clamor Heinrich Abel**  1634 – 25 ביולי 1696) היה מלחין, כנר ונגן עוגב גרמני בתקופת הבארוק.

## ביוגרפיה
אבל נולד בהנפלד שבווסטפאליה, גרמניה. הוא עבד כמוזיקאי חצר בקתן, כנגן עוגב בצלה ומשנת 1666, כנגן בהרכב קאמרי בחצר הדוכס של הנובר. משנת 1694 היה מוזיקאי בכיר (Obermusicus) בברמן, שם נשאר עד מותו ב-1696.

יצירותיו הבולטות ביותר נכתבו לתזמורת מיתרים ולמוזיקה קאמרית. הוא חיבר קובץ של 59 יצירות נפרדות תחת הכותרת Erstlinge musikalischer Blumen. הקובץ כולל יצירות לארבעה כלים ובאסו קונטינואו – מחולות אלמנד וקוראנט, פרלודים, סרבנדות וסונאטינות. היצירות התפרסמו לראשונה בשלושה כרכים בפרנקפורט (1674, 1676, 1677) ובהמשך יצרו לאור בכרך אחד בשם Drei Opera musica (ברונשוויק, 1687).

קלאמור היינריך היה אביו של נגן הוויול והכנר כריסטיאן פרדיננד אבל וסבם של וירטואוז הוויול והמלחין קארל פרידריך אבל והכנר והמלחין לאופולד אוגוסט אבל.

## יצירות

**Erstlinge musikalischer Blumen*
*Bataille D Major for 2 violins and basso continuo
*Sonata *Sopra Cuccu* for violin and basso continuo
**(Folia|Folie d'Espagne* (1685



## קישורים חיצוניים


* Folie d'Espagne - sheet music excerpt and MIDI
* The Hanover orchestral repertory, 1672–1714: significant source discoveries
* Thematic Index of music for viols, under A


קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קלאמור היינריך
קטגוריה:ילידי 1634
קטגוריה:נפטרים ב-1696
פריץ שרוויץ

שמאל|ממוזער|250px|
**פריץ שרוויץ** (בגרמנית: **Fritz Scherwitz** וגם **אלקה** ואו **אליאס שרוויץ**) היה שוטר יהודי אשר שימש בתקופת מלחמת העולם השנייה כמנהל מחנה עבודות הכפייה "לנטה" של היהודים בריגה, בדרגת קצין זוטר בס"ס.

## חייו
שרוויץ נולד בשנת 1903 בשיאולאי שבליטא. בשנת 1919 הצטרף לפרייקורפס הגרמנים שפעלו בליטא ובמזרח פרוסיה. בשנת 1925 עבר לברלין שם הסתובב ביחד עם רבים אחרים מחוסר עבודה או כפועל יומי.

ב-1 בנובמבר 1933 הצטרף לס"ס. עם פרוץ המלחמה בשנת 1939 הוצב כשוטר בריגה. בשנת 1942 שימש כמנהל מחנה עבודות כפייה ליהודים מטעם הס"ד. מחנה העבודה לנטה שניהל, היה מפעל טקסטיל שייצר מוצרי יוקרה כפרוות, והועסקו בו כ-1000 יהודים שהתגוררו במתחם המפעל מחוץ לגיטו ריגה. שרוויץ נחשב כמי שפועליו היהודים זכו מלבד לחייהם גם ליחס הוגן ותנאי מחיה סבירים, תוך שהוא מפיק ככל הנראה מעבודתם גם טובות הנאה עבור עצמו. בשנת 1943 הועלה לדרגת אונטרשטורמפיהרר (סגן) בס"ס. מחליפו בתפקיד מפקד המפעל היה אדוארד רושמן.

בשנת 1944 עם פירוק מחנה העבודה נמלט שרוויץ מערבה ומשנשבה בידי הכוחות האמריקנים הושם במעצר שם הציג את עצמו כיהודי נרדף, וסייע לאמריקנים בחשיפת אנשי ס"ס לשעבר.
בשנת 1946 מונה כאחראי מטעם אחד ממחוזות בוואריה לשמש כנאמן עבור רכוש יהודי שנבזז, לאתר את בעליו החוקיים מקרב הניצולים או קרוביהם ולהשיבו להם.

בשנת 1948 נעצר שרוויץ והואשם כי בעת ששימש כאיש ס"ס עסק ברצח יהודים. בשנת 1949 הורשע ברצח של שלושה מאסיריו היהודים, ונידון לשש שנות מאסר.
בשנת 1954 שוחרר ממאסרו והמשיך לטעון לחפותו, אך כל מאמציו לזכות ב וב ("רהביליטציה") נכשלו. שרוויץ נפטר בשנת 1962 במינכן.

## לקריאה נוספת
* Anita Kugler: Scherwitz, der jüdische SS-Offizier. Kiepenheuer & Witsch, Köln 2004, .
Alexander Levin: The Jewish SS-Officer. Aus dem Russischen ins Englische übersetzt, in: Gertrude Schneider: The Unfinished Road. Jewish Survivors of Latvia Look * Back. Praeger Publishers Inc, 1991, , S. 67–79.

Anita Kugler: Fritz Scherwitz / Dr. Elke Sirewitz: Vor 1945 SS-Untersturmführer, nach 1945 Verfolgtenbetreuer. In: Wolfgang Proske (Hrsg.): Täter Helfer Trittbrettfahrer, * Bd. 11. NS-Belastete aus Nord-Schwaben (+ Neuburg). Kugelberg Verlag, Gerstetten 2021, , S. 285–308.

## קישורים חיצוניים
אודות פריץ שרוויץ (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:גטו ריגה
קטגוריה:שואת יהודי לטביה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1962
במבי (דמות)

**במבי** (**Bambi**) הוא הדמות הראשית ברומן של פליקס זאלטן משנת 1923, "במבי", ובהמשך שלו, "הילדים של במבי", וכן בסרטי ההנפשה של דיסני "במבי" ו"במבי 2". הדמות מופיעה גם בספריו של זאלטן "**Perri**" ו"**ט"ו ארנבות**".

מהדורות מוקדמות של הרומנים בשפה הגרמנית אוירו על ידי הנס ברטל (Hans Bertle). בסרטים שונה הזן של במבי מאייל הכרמל לאייל פרדי לבן-זנב, בכדי שיהיה מזוהה יותר לקהל האמריקאי. דמותו היא אייקון של חברת וולט דיסני, בדומה להכרתם של הדמויות ג'ימיני הצרצר וטינקר בל, והוא אפילו מוצג בשטרות הערך של דיסני. הוא מופיע במשחקי הווידאו "Kingdom Hearts" ו-"Disney Magic Kingdoms". כמו כן דמותו הופיעה בסדרת הטלוויזיה המצוירת "בית העכבר", וערכה הופעות קמע בסרטים "No Hunting" (סרט קצר בכיכובו של דונלד דאק; 1955), "מי הפליל את רוג'ר רביט" (1988), "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה" (2004) ו"צ'יפ ודייל: יחידת הצלה" (2022).

וב-2025 הופק סרט שלא על ידי דיסני על סרט אימה של במבי.

## הופעות בסרטי דיסני
### במבי

בסרט הראשון, הפרסונליזציה של דמותו של במבי אינה חזקה דיה מכדי לחזק את הפרספקטיבה הסביבתית של הסרט. במבי, כמו רבים מחבריו, יכול להיות כל צבי בכל יער אחר. בצעירותו המוקדמת, לבמבי יש עיניים גדולות, רגליים דקיקות, אופי סקרן וקול גבוה. ככל שהוא גדל, הוא נעשה בוגר יותר בהדרגה, אבל אפילו בבגרותו הצעירה, הוא נראה אייל צעיר מאוד עם מבנה גוף עדין ואופי די נאיבי.

ההנפשה הנטורליסטית בסרט הראשון נעזרה בזוג עופרים בני ארבעה חודשים שנשלחו לאולפנים משמורה במיין. עם זאת, מודלים אנושיים שימשו גם לסצנה אחת: השחקנית ג'יין רנדולף והמחליקה האמנותית דונה אטווד צולמו בקטע ששימש כעזר לאיור הסצנה שבה במבי וטמפר מחליקים על אגם קפוא. דיסני הביא לאולפנים את ריקו לברן, צייר של בעלי חיים, כדי להרצות על מבנה הגוף והתנועות של בעלי חיים. צלם הטבע מוריס דיי בילה חודשים ביער במיין, והסריט גם חיות עבור האנימטורים.

### במבי 2

ממזוער|ימין|250px|במבי ורונו
בהמשכון זה, במבי מותאם בצורה אישית באופן הרבה יותר מובהק. בסרט זה, שממלא את הפער בין מותה של אימו לבין הופעתו הבאה כאייל בוגר, במבי מוצא את עצמו מתמודד עם מספר אתגרים. ראשית, ישנה את מותה של אימו ומעברו לגור עם אביו, הנסיך הגדול של היער. אביו אינו מתלהב ללמוד להיות אבא. בנוסף, במבי מתחיל להתאהב בפלין, ונקלע לעימות עם עופר בוגר יותר בשם רונו (שאיתו ילחם אחר כך כמבוגר צעיר בכדי לזכות באהבתה של פלין). בעוד שבסרט הראשון במבי הולך לאן שהחיים יובילו אותו, בסרט זה הוא אסרטיבי יותר במטרה ליצור קשר עם אביו ולהרשים אותו. בסרט הראשון, למעמדו של במבי כנסיך הצעיר הייתה השפעה מועטה על התקדמות הסיפור. בעוד שבסרט זה מעמדו הופך לחלק מרכזי בקו העלילה כאשר הוא הולך להוכיח לעצמו ולאחרים, ובייחוד לאביו, שהוא ראוי להיות נסיך ויכול לעמוד בשמו של אביו.

## קישורים חיצוניים
* במבי בארכיון דיסני

## הערות שוליים

קטגוריה:במבי
סטפן פרואה דה וו

**סטפן פרואה דה וו** (בצרפתית: **Stéphane Froidevaux**) הוא שף צרפתי, שמסעדתו מחזיקה בכוכב מישלן.

## ביוגרפיה
סטפן פתח את המסעדה הראשונה שלו **L'antidote** במלון בפרובאנס. לאחר שזכה בכוכב מישלן הוא פתח את המסעדה השנייה שלו שנקראת **Le Fantin Latour** בגרנובל, אשר זכה בכוכב מישלן גם בה. סטפן השתתף בקרב סכינים וניצח את התחרות פעמיים – בעונה הראשונה ושוב בשנייה.

## קישורים חיצוניים
* אתר הבית של מסעדת Le fantin latour

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:זוכים בתוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:צרפתים שנולדו במאה ה-20
פרוטו-צ'רקסית

**פרוטו-צ'רקסית** (או פרוטו-אדיגית-קברדינית) היא השפה הקדומה של השפה האדיגית והשפה הקברדינית.

## פונולוגיה
### עיצורים

# בפרוטו-צ'רקסית הייתה קיימת העיצור עיצור מכתשי, מחוכך צדי, מסודק [t͡ɬʼ]. ברוב השפות הצ'רקסיות היא הפכה לעיצור מכתשי, חוכך צדי, מסודק [ɬʼ]. רק בניבים מסוימים שרדה צלילה הישן.
# בפרוטו-צ'רקסית הייתה עיצור וילוני, סותם, אטום [kʲ] ועיצור וילוני, סותם, קולי [ɡʲ]. בניב של השפסוגים שרדה עיצורים אלה. ברוב הניבים האחרים התמזגה העיצורים [kʲ] ו[ɡʲ] עם [t͡ʃ] ו[d͡ʒ].
# בפרוטו-צ'רקסית היה עיצור ענבלי, מחוכך, אטום [qχ] ועיצור ענבלי, מחוכך, אטום, משופתת [qχʷ]. באדיגית היא הפכה בכמה מילים ל[χ] ו[χʷ] ובמילים אחרות ל[q] ו[qʷ]. בקברדינית עדיין קיים עיצור זה.
# בפרוטו-צ'רקסית היה עיצור וילוני, חוכך, אטום, משופתת [xʷ]. בקברדינית עיצור זה נשארה אך באדיגית מהגיים עיצור זה כעיצור שפתי-שיני, חוכך, אטום [f].
# העיצורים /ʃʷʼ/ /ʐʷ/ /ʂʷ/ /ʐ/ /ʂ/ שיש בפרוטו-צ'רקסית ובאדיגית הפכו בקברדנית ל /fʼ/ /v/ /f/ /ʑ/ /ɕ/.

### מספרים

קטגוריה:שפות קווקזיות צפון-מערביות
גרשון אשכנזי

טקסט=שער לשו"ת עבודת הגרשוני|ממוזער|שער לשו"ת עבודת הגרשוני
רבי **גרשון אשכנזי** (ה'שע"ח, 1618 – י' באדר ב' ה'תנ"ג, מרץ 1693) היה רבן של פרוסטיץ, הענא, ניקלשבורג, וינה ומץ במאה ה-17, מגולי גירוש וינה. מחבר שו"ת ופירוש על התורה "עבודת הגרשוני" וספר הדרשות "תפארת הגרשוני".

## ביוגרפיה
נולד בשנת ה'שע"ה לרבי יצחק באולף שבגרמניה. החל את דרכו עוד בצעירותו כדיין בקראקא. בשנת ה'ת"י (1650) כיהן כרב בפרוסטיץ שבמוראביה, ובשנת ה'תי"ז בערך עבר לכהן ברבנות הנאו. בשנת ה'תכ"א, לאחר פטירת חותנו רבי מנחם מנדל קרוכמל ירש אותו כרבה של ניקלשבורג וסביבותיה, ולאחר שנים ספורות עבר לכהן כרבה של וינה, עד לגירוש וינה בשנת ת"ל. לאחר הגירוש עבר למץ, ובה התמנה בשנת תל"א-1670 כאב"ד, מינוי שאושר על ידי שלטונות צרפת בשנת תל"ב-1671.

סגנון לימודו היה חריף ומפולפל, ותלמידו, הרב דוד אופנהיים, העיד עליו כי "אלו נשתכחה ח״ו תורה מישראל היה הוא מחזירה בפלפולו" (הקדמה ל"עבודת הגרשוני"). בכל המקומות בהם שימש כרב, פעל לפתיחת ישיבות ולהעמדת תלמידים רבים. היה מראשי הלוחמים נגד השבתאות בתחילת דרכה והיה מהמנהיגים היהודיים הבולטים באירופה בתקופתו.

היה תלמידם של הב"ח (הרב יואל סירקיש), רבי יהושע העשיל מחבר הספר "מגיני שלמה", ורבי מנחם מנדל קרוכמל מניקלשבורג, מחבר ספר "צמח צדק" (הקדמון). בנישואיו הראשונים נשא את נכדת רבו הב"ח, ולכן הוא מתייחס במספר מקומות בספרו "עבודת הגרשוני" אל הב"ח כאל חותנו. בנישואיו השניים היה חתנו של רבו רבי מנחם מנדל קרוכמל. נפטר בי' באדר ב' ה'תנ"ג. בפטירתו גזרו חכמי דורו, כי במשך שנה לא ינגנו בכלי נגינה בבתי היהודים ואף לא בחתונות.

בנו היה הרב משה אשכנזי, מנכבדי ברודי.

נכדו היה הרב אהרן הוליטשר, מחבר הספר "בית אהרן".

הש"ך במספר מקומות, מכנה אותו "מחותני", אולם אין ידיעה מה היו בדיוק קשרי המשפחה ביניהם.

## קישורים חיצוניים
* 
* לוי גינצבורג, 
* מאיר וונדר, 
* 

כתביו:
* 
* 
* עבודת הגרשוני באתר ויקישיבה

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים אוסטרים
קטגוריה:רבנים: אחרונים
קטגוריה:קרקוב: רבנים 
קטגוריה:פרוסטיוב: רבנים 
קטגוריה:הנאו: רבנים
קטגוריה:ניקלשבורג: רבנים
קטגוריה:וינה: רבנים
קטגוריה:מץ: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:רבני ערים באירופה
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1618
קטגוריה:נפטרים ב-1693
צ'ארלס סטיוארט

ממוזער|שמאל|250px|קומודור צ'ארלס סטיוארט
**צ'ארלס סטיוארט** (באנגלית: **Charles Stewart**) (28 ביולי 1778 – 6 בנובמבר 1869) היה קצין בצי של ארצות הברית.

## קורות שירותו בצי
צ'ארלס סטיוארט נולד בפנסילבניה, עלה לים בגיל שלוש עשרה כנער קבינה, והתקדם עד דרגת רב חובל של אוניות סוחר. ב-9 במרץ 1798, במהלך ההכנות למלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, מונה סטיוארט ללוטננט בצי המלחמתי והוצב בפריגטה "יונייטד סטייטס" שנשלחה לסייר באיי הודו המערבית. ב-16 ביולי 1800 קיבל את הפיקוד על הסקונר "אקספרימנט", וזמן קצר אחר כך לכד שני פריבטירים צרפתיים ושחרר משביין כמה ספינות סוחר אמריקניות.

הוא פיקד תקופה קצרה על הפריגטה "צ'סאפיק" ב-1801 ועל הפריגטה "קונסטליישן" ב-1802. ב-1803, במהלך המלחמה הברברית הראשונה, הפליג לים התיכון בפיקוד הבריג "סיירן". הוא השתתף בהשמדת הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי לאחר שנפלה לידי הקורסארים של טריפולי, נטל חלק בהסגר מן הים על העיר, והצטיין בהתקפות על האויב באוגוסט ובספטמבר 1804. עם סיום המלחמה השתתף עם שאר אוניות השייטת בהפגנת כוח מול תוניס, וב-1806 שב הבייתה כשהוא נושא דרגת קפטן.

כשפרצה מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה פיקד סטיוארט על הבריג "ארגוס", ואחר כך על הבריג "הורנט" והפריגטה "קונסטליישן". מאחר שאוניות הצי המלכותי הבריטי הטילו הסגר על נמל נורפוק בו נמצאה אונייתו ולא יכלה להיחלץ ולצאת לים, נשלח סטיוארט ב-1813 לפקד על הפריגטה "קונסטיטושן" בבוסטון. ב-20 בפברואר 1815, במהלך הפלגה מבצעית באיי הודו המערבית, הכניעה אונייתו ותפסה שלל שתי אוניות מלחמה בריטיות, את אה"מ "סייאן" ואה"מ "לבנט". זמן קצר אחר כך נתגלה על ידי שלוש אוניות מלחמה בריטיות בפיקוד קפטן ג'ורג' רלף קולייר שיצאו לחפש אחריו. התנהל מרדף שבמהלכו הצליחו "קונסטיטושן" ואוניית השלל "סייאן" לחמוק בתחבולות מרודפיהן, ורק "לבנט" נתפסה.

לאחר המלחמה פיקד סטיוארט על שייטת הים התיכון מ-1816 עד 1820, ועל שייטת האוקיינוס השקט מ-1820 עד 1824. הוא שירת בבמועצת המפקחים של הצי מ-1830 עד 1832, ופיקד על מספנת הצי בפילדלפיה מ-1838 עד 1841, ב-1846 ושוב מ-1854 עד 1861. ב-2 במרץ 1859 נתמנה על ידי הקונגרס ל"קצין דגל בכיר", תפקיד שנוצר במיוחד עבורו כהוקרה על שירותו המצוין. הוא הועלה לדרגת סגן אדמירל ברשימת הקצינים בדימוס ב-16 ביולי 1862, ומת ב-6 בנובמבר 1869 בבורדנטאון, ניו ג'רזי. הוא נטמן בבית הקברות וודלנדס בפילדלפיה.

בשלהי המאה ה-19 הוקם בשטח אחוזתו בית הספר בורדנטאון, תיכון מקצועי פנימייתי לתלמידים אפרו-אמריקאים.

כמה מאחייניו שירתו גם הם בצי האמריקני, וביניהם קומודור צ'ארלס סטיוארט מקולי. נכדו, צ'ארלס סטיוארט פרנל היה מנהיג פוליטי אירי חשוב, שנאבק למען עצמאותה של אירלנד עד מותו ב-1891.

## לקריאה נוספת

*Smethurst, David. *Tripoli: The United States' First War On Terror*. New York: Presidio Press, 2007.
*Maclay, Edgar Stanton. *A History of the United States.* New York, D. Appleton and Company, 1906.


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת
קטגוריה:רבי חובלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1778
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1869