open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
EMG

**EMG** (ראשי תיבות של **East Mediterranean Gas Company**, **חברת הגז של מזרח הים התיכון**) היא חברה בעלת זיכיון מממשלת מצרים לייצוא גז לישראל. החברה היא הבעלים והמפעילה של קו אל עריש-אשקלון.

## יבוא גז ממצרים
החברה הוקמה על ידי איש העסקים יוסי מימן, איש העסקים המצרי חוסיין סאלם וממשלת מצרים בשנת 2000, כדי להתגבר על הקושי המדיני שבאספקה ישירה של גז ממצרים לישראל, ושימשה למעשה כחברת תיווך שתפקידה התמצה בהנחת צינור הגז בין אל עריש לאשקלון, תוך שהיא נהנית מהטבה של 0% מס על רווחיה. את הקו עד אל עריש החלו המצרים להניח כבר בסוף 1998. מימן גייס את ראש המוסד לשעבר שבתי שביט, שיסייע בקבלת האישורים הדרושים מהממשל המצרי. במסגרת תביעה שהוגשה נגד החברה נחשף כי שביט קיבל תשלום של 11 מיליון דולר עבור שיירותיו.

ב-2005 נחתם מזכר הבנות בין ישראל למצרים על יבוא גז ממצרים באמצעות חברת EMG דרך צינור הגז הערבי.

החברה קיבלה מעמד מיוחד המאפשר לה לרכוש גז טבעי מחברות הגז במצרים ולמכור אותו למדינות בחוף המזרחי של הים התיכון במסגרת קו צינור אל עריש-אשקלון. על-פי הוראות ההסכם הקימה EMG מערכת לאספקת גז הכוללת מערכת דחיסה באל עריש, צינור ימי באורך של 92 ק"מ מאל עריש לאשקלון ומסוף קבלה באתר קצא"א באשקלון. EMG סיימה לבנות את הצינור הימי ומסוף הקבלה באשקלון בחודש פברואר 2008. תחילת אספקת הגז החלה בחודש יולי 2008. כגיבוי נוסף להבטחת ההסכם נחתם מזכר הבנות בין ממשלת מצרים וממשלת ישראל, לפיו ערבה ממשלת מצרים לאספקה של עד 7BCM של גז טבעי בשנה למדינת ישראל.

מאז 2008 זרם גז מצרי לתחנות הכוח של חברת החשמל עד לרמה שהגז המצרי היווה 18% מסל הדלקים של חברת החשמל.

בדצמבר 2009 נחתמה עסקה עם תחנת הכוח דוראד לאספקת גז טבעי לתחנה בהיקף של כ־12.5 BCM (מיליארד מ"ק). החוזה, בהיקף כ־2 מיליארד דולר, אמור היה לאפשר לתחנה לפעול במשך 17 שנה, החל מ-2013, ולספק כ־800 מגה־ואט חשמל, שהם כ־6.5% מכושר הייצור של חברת החשמל.

### קו צינור אל עריש-אשקלון
בפברואר 2011 התקיימה ההפיכה במצרים שמסגרתה הודח חוסני מובארכ. אחד האישומים נגד מוברק היה כי הוא ובני משפחתו היו מעורבים בשחיתות דרך ייצוא גז זול לישראל. לאחר שמוברק ריצה עונש מאסר של שלוש שנים ועבד אל-פתאח א-סיסי עלה לשלטון במצרים, בוטלה האשמה זו. החל מפברואר 2011 חלו שיבושים בהספקת הגז. לאחר כ-10 פיצוצים בצינור הופסקה בשנת 2012 הזרמת הגז לישראל, בטענה של חובות של EMG כלפי מצרים.

בתום בוררות בינלאומית שארכה 3.5 שנים, נפסק בדצמבר 2015 כי חברות הגז הממשלתיות במצרים יחויבו לפצות את EMG בסכום של 288 מיליון דולר.

ביוני 2018, הודיעה שותפות דלק קידוחים כי היא מנהלת משא ומתן לרכישת החברה לצורך שימוש בקו צינור אל עריש-אשקלון. בסוף יולי 2019 הודיעה רשות התחרות שתדרוש את האפשרות ליבוא לגז טבעי ממצרים כתנאי לרכישה.

## בעלות
הבעלות על חברת EMP מתחלקת בין:
*28%: צינורות גז של הים התיכון (Mediterranean Gas Pipeline Ltd) אשר שייכת ל-"Evsen Group of Companies".
*12.5% חברת מרחב (ישראל)
*12.5% אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן
*25%: Public Company Limited - PTT (תאילנד)
*12%: European Middleware Initiative and the European Grid Infrastructure - EMI-EGI LP (אירופה)
*10%: Egyptian General Petroleum Corporation - EGPC (מצרים)

## ביקורת על החברה
משרד האוצר פטר את החברה מתשלום מס ומע"מ לתקופה של עשרים שנה. בעקבות כך פנה נשיא איגוד לשכות הסחר למבקר המדינה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חברות נפט וגז
קטגוריה:יחסי ישראל–מצרים
גלגו סנגלי

**גלגו סנגלי** (שם מדעי: *Galago senegalensis*) הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של אפריקה ופעיל בשעות הערב.

## מאפיינים
הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים גדולות מאוד יחסית לגופו הקטן; אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם. לגלגו רגליים גדולות המסייעות לקפוץ למרחק וזנב שעיר וארוך המסייע באיזון. צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והוא פעיל בחבורות בעיקר בלילה, אז עושה הגלגו שימוש בעיניו ואוזניו הגדולות, בעלות ארבעה שרירים בצוואר, כדי לקלוט את רעשי הסביבה. הנקבות והצאצאים ישנים יחד, בעוד הזכרים מעדיפים להתבודד.

הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע. בדומה לרוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מחרקים, כגון פרפרים, עשים, חגביים וזחלים שונים. בנוסף, ניזון הגלגו מאגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, עופות   וביצים.

תקופת הרבייה נפתחת בתחילת נובמבר (תקופת הגשמים) כאשר הנקבה ממליטה 1–2 גורים הנמצאים בחלל בגזע עץ והם מועברים בפה שלה עד שהם מתבגרים ועוזבים. לגורים טורפים רבים, הכוללים עופות דורסים, נחשים ונמרים וגם להקות שימפנזות. השימפנזות מנסים להרוג אותם באמצעות מקלות חדים באזורים בהם הם ישנים. אפשרות יותר נפוצה שלהם היא זריקת אבנים גדולות על הגלגויים וריסוק עצמותיהם.

## גלריה

Galago senegalensis braccatus Museum de Genève.JPG
Ueno zoo, Tokyo, Japan.jpg
Senegal Galago 2010.ogv


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1796
קטגוריה:גלגויים
קטגוריה:סנגל: יונקים
קטגוריה:בנין: יונקים
קטגוריה:גמביה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:טנזניה: יונקים
פוטו מצוי

**פוטו מצוי** (שם מדעי: *Perodicticus potto*) הוא מין של פרימט איטי הפעיל בשעות הלילה ושייך למשפחת הלוריסיים. הוא המין היחידי בסוגו.

## תיאור
הפוטו הוא מין פרימיטיבי מאוד בקבוצת הפרימטים ונראה כמו הבסרקיון ממשפחת הראקוניים שבסדרת הטורפים, אך הוא קרוב דווקא ללמורים ולקופים וכן לאדם. הוא יצור איטי בינוני באורך 30–39 ס"מ ושוקל 600–1,600 גרם בממוצע. האצבעות של הפוטו ייחודיות מאוד ובעלי אגודל ענקי האוחז את הענף במקביל לעוד 3 אצבעות ארוכות יותר מהרגיל ואצבע אחת קטנה וחסרת שימוש (האצבע). לפוטו מערכת שיניים של למורים ואף אדום בעל ריריות העוזרות בהרחה. הוא פעיל בלילות ובעל עיניים צהובות הרואות בחושך ואוזניים גדולות, צמודות לעור. בנוסף יש לפוטויים בלוטות ריח לשני המינים, כשקים מתחת לזנבם. החלק האחורי של הגוף לא שימושי כ"כ והוא אינו מנתר כמו שאר קרוביו. אורך הזנב 3–10 ס"מ והפרווה זהובה.

## אקולוגיה
הפוטו הוא יצור לילי החי ביערות גשם ויערות הרריים באפריקה הטרופית מגינאה במערב ועד קניה במזרח. הוא ממעט לרדת לקרקע. הפוטויים הם יחידאים ואגרסיביים ויתקפו (למעט בעונת הרבייה) כל פוטו אחר.
כמרבית הפרימטים, הפוטו הוא אוכל-כול בעל ידיים זריזות. 65% מתכולת הקיבה של פרט שנותח הכילו פירות והשאר קליפות עץ (21%) וחרקים (10%). הפוטו זריז מספיק כדי לצוד ציפורים או עטלפים חולפים. הוא גם יכול לנשוך קליפות עצים כדי להגיע למוהל העץ והוא ניזון מחרקים שעירים וארסיים שאף יצור אחר לא אוכל.

הוא נטרף לעיתים נדירות בטבע. לפוטו רצועת צוואר גדולה בעלת זיז קוצני העלול לגרום לפציעה אם נושכים אותו. הפוטו נצמד לענף ומתקפל כמו פנגולין עד שהזיז מגן עליו. הפוטו הוא שוכן עצים גבוהים ויוצא בלילות, מה שמונע מטורפים כמו עופות דורסים, אריות, נמרים ואף שימפנזות לטפס אליו. עם זאת, נצפתה קבוצה אחת של שימפנזות שהצליחה למצוא את הפוטויים במהלך היום ואז הם דוקרים אותם למוות בענפים. הקטנים עלולים להיטרף גם על ידי נחשי חנק, נמרים, זבד דקלים אפריקני, זבד אפריקני ועיטים שונים. הם נאכלים גם על ידי שבטים מקומיים שונים.

## תת-מינים
230px|ממוזער|פוטו מתעגל על ענף
*Perodicticus potto
*Perodicticus edwardsi
*Perodicticus ibeanus
*Perodicticus stockleyi

בעבר היה עוד תת-מין אך הוא הפך למין עצמאי - פוטו חקיין (Pseudopotto martini).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ לודוויג סטטיוס מולר
קטגוריה:לוריסיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:רואנדה: יונקים
גלגו ענק צפוני

**גלגו ענק צפוני** (שם מדעי: *Otolemur garnettii*) הוא מין של גלגו גדול מתת-סדרת בעלי אף-לח שבסדרת הפרימטים. הוא גדול יחסית לעומת שאר מיני המשפחה.
## מאפיינים
הגלגו הענק הוא מין הדומה לקרוביו מהסוואנה, אך בעל פרווה עבה יותר והוא גדול יותר באופן כללי ומזכיר את האיי איי ממדגסקר. ארכו הממוצע 23–34 ס"מ ומשקלו 0.5-1 ק"ג בממוצע. הוא בעל זנב ארוך וזעיר ורגליים ענקיות העוזרות לו לקפץ בין הענפים ביער. העיניים גדולות וגם האוזניים, אם כי מעט פחות ממיני גלגו אחרים. צפע הפרווה חום-אדמדם עד אפור (בהתאם לתת-המינים) והזכרים גדולים מהנקבות במעט. לגלגו פנים קתרו עם אף לח ואדום.

הגלגו חי רק במזרח אפריקה בסומליה, קניה, טנזניה, מוזמביק וזנזיבר. הם חיים על גבי עצים באזורי גדת נהרות וכן ביערות גשם שופעים. הם כלל לא קיימים בסוואנה. הם פעילי לילות החיים בבדידות וניזונים מהכל החל בפירות וחרקים וכלה בביצים ובאזורים מסוימים הם אף למדו לשלות דגים ורכיכות מהמים.

## גלריה

Garnett's Galago (Greater Bushbaby).jpg
Northern Greater Galago.jpg
GarnettsGalago CincinnatiZoo.jpg


## תת-מינים
**Otolemur garnettii garnettii*
**Otolemur garnettii lasiotis*
**Otolemur garnettii kikuyuensis*
**Otolemur garnettii panganiensis*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אוגילבי
קטגוריה:גלגויים
קטגוריה:קניה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1838
ארנבת הסבך

**ארנבת הסבך** (שם מדעי: *Lepus saxatilis*) היא מין ארנבת הייחודית לדרום אפריקה וכן לנמיביה, סווזילנד ולסוטו. היא חיה באזורי סוואנות שיחים נמוכים.

## מאפיינים
אורך הארנבת 45–64 ס"מ ומשקלה 1.5–4.5 ק"ג. הארנבת היא בעלת גוון אפור עם תערובת אדומה-חומה, זנב קטן ואוזניים ורגליים גדולות וארוכות. אוזניה שמוטות רוב הזמן, מלבד כאשר היא מבוהלת ואז הן מזדקפות. אותו דבר הזנב הלבן – הוא יכול להתרומם בשעת סכנה. הארנבות החיות באזורים היותר קרירים הן יותר גדולות ובעלות אוזניים יותר קצרות בהשוואה לאלה באקלימים יותר חמים וצפוניים. הנקבות גדולות מהזכרים.

הארנבות חיות בעיר באזורי הכף של דרום אפריקה ומדינות נוספות באזור: נמיביה, לסוטו, ואסוואטיני. בתנאי גידול של סוואנות, ערבות שיחיות ויערות חמים. הן אינן נמצאות במדבריות כמו מדבר נמיב והקלהרי. הן חיות בגובה של עד 1,830 מ' ומסתגלים גם לאזורים חקלאיים. 

הארנבות חיות בגפן ויוצאות בעיקר בלילה, כשהטמפרטורה קרירה יחסית.

**מזון**: הארנבות ניזונות בעזרת שיניהן הגדולות מעשבים שונים, תלתנים וקני שורש. בתקופות קשות הן יאכלו גם את קליפות השיחים ואף חרקים קטנים. 

**טורפים**: טורפי הארנבות רבים. הארנבות משטחות את אוזניהם בעת סכנה כדי שלא יבחינו בהם. מהרגע שהתגלו, הן אצות קדימה בעזרת רגליהן הגדולות כדי לברוח מהטורף. טורפיהן העיקריים הם: תן לבן-פס, צבוע נקוד וחום, הברדלס, הקרקל, האריה ועופות דורסים כמו עיט לוחם, עיט שחור ועיט סוואנות. בנוסף על הטורפים, גם ציידים אנושיים נהנים מבשר הארנבות וכן מפרוותן החמימה. אוכלוסיית הארנבות בטבע נמצאת במגמת ירידה עקב פגיעה בבתי הגידול, המונעת מהארנבת להתגונן מטורפים.

הארנבת לא נמצאת בסכנה, אך חלה ירידה של 20% בגידולה היחסי. היא אנדמית לדרומה של יבשת אפריקה והדבר עלול לגרום לה להגיע לסכנה ממשית.

## קישורים חיצוניים

* ארנבת הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריק קיוויה
קטגוריה:ארנביים
קטגוריה:דרום אפריקה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
אסטלת הניצחון של אסרחדון

שמאל|ממוזער|250x250px|מימין בעל מלך צור, משמאל אושנחורו, בנו של תהרקה שנלקח כשבוי, כורע על ברכיו בתנוחת תחינה
**אסטלת הניצחון של אסרחדון **היא אסטלה העשויה מדיאבז שהוקמה על ידי המלך האשורי אסרחדון, המנציחה את ניצחונו על המלך המצרי תהרקה בקרב שהתרחש בצפון מצרים העתיקה בשנת 671 לפנה"ס. האסטלה הוקמה בשער העיר שמאל, היום התל זנג'ירלי הויוק, שבאותה עת הייתה בירת פחווה אשורית. האסטלה התגלתה בשנת 1888 על ידי משלחת ארכאולוגית גרמנית של החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), בראשותם של הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושאן (Felix von Luschan) והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). האנדרטה מוצגת במוזיאון פרגמון בברלין.

הקרב הקודם בין שני המלכים התרחש בשנת 674 לפנה"ס. בקרב זה ניצח תהרקה. הקרב התרחש לאחר שתהרקה פשט לאזור הלבנט. בעקבות פלישה זו, נכנס אסרחדון לצפון מצרים, אך נהדף על ידי כוחותיו של תהרקה.

בקרב הנוסף שהתרחש שלוש שנים לאחר מכן, נסוג תהרקה עם צבאו לממפיס. לאחר שממפיס נכבשה, ברח תהרקה לכוש. הכתובת מתארת את ניצחונותיו ואת מה שעשה למלך המצרי ולבני ביתו לאחר הניצחון.

חלק מהכתובת:

אִשְחֻפְּרִ (אישחוּפרי) המוזכרת בכתובת לא זוהתה על ידי החוקרים. לגבי תהרקה, למרות שאסרחדון מצהיר שהוא הכה את תהרקה "מכה שאין לה מרפא", המשיך תהרקה להציק לשלטון אשור במצרים. אשור שלטה על מצרים התחתונה וממפיס, ותהרקה המשיך לשלוט במצרים העליונה. שנתיים לאחר מכן, בשנת 669 לפנה"ס, מת אסרחדון, ותהרקה כבש את ממפיס, בעקבות כך נלחם אשורבניפל בנו של אסרחדון בתהרקה וכבש את נוא אמון, ותהרקה ברח לנפאטה, שם מת.

## תיאור האסטלה

גובהה של האסטלה הוא 3.5 מטר. האסטלה מתארת את אסרחדון עומד בצד שמאל בתנוחה אומרת כבוד. הוא מחזיק בידו השמאלית מוט המשמש כנשק, כשזרועו לצידו במחצית הגוף. ידו הימנית פונה לשורה של סמלים המייצגים את האלים. כל חלקו של התבליט ממותני אסרחדון ומטה מכוסה בכתובת המתארת את ניצחונו.

בחזית המצבה נראה המלך מחזיק באמצעות חבלים המחוברים למוט שבידו השמאלית, שני אנשים קטני קומה. על פי לבושם, זיהו החוקרים את הדמות הגבוהה יותר כבעל הראשון מלך צור שמוזכר בכתובת אחרת של אסרחדון. הדמות הקטנה יותר מבין השניים הוא אושנחורו, בנו השבוי של תהרקה, שחבל קשור לצווארו.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטלות
קטגוריה:האימפריה האשורית החדשה
קטגוריה:שמאל
אסף אוריון

**אסף אוריון** (נולד ב-26 במרץ 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן בתפקיד ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.

## ביוגרפיה
אביו הוא הפסל והמשורר עזרא אוריון. עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1984, שובץ אוריון בחיל המודיעין. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל - בין היתר ביחידה 8200. בהמשך, שימש כראש מחלקה באגף התכנון וריכז את הקשרים עם צבא לבנון ויוניפי"ל, ושירת במשלחת צה"ל לשיחות המשא ומתן עם הפלסטינים. בתפקידו האחרון שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בין השנים 2010–2015.

אוריון הוא בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.

בשנת 2015 השתחרר מצה"ל, והצטרף כחוקר לנושאי סוריה ומנהל תוכנית סין במזרח התיכון במכון למחקרי ביטחון לאומי. הוא משמש עמית במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.

[300px|שמאל|ממוזער|ארבעה דורות של מפקדי "חצב" בכנס מפקדי "חצב" 2018, מימין לשמאל: [אפרים לפיד, אלי זיו, נעם שפירא ואסף אוריון]]

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו של אסף אוריון, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
* 
* 
;מאמרים פרי עטו:
* ספינה על פני ים שאיננו – כח האו"ם בגולן בפתחה של 2016, מתוך "מבט על" - כתב העת של המכון למחקרי ביטחון לאומי - גיליון 785, 10 בינואר 2016
* מדו"ח מבקר המדינה על "צוק איתן" אל המערכה הבאה, מתוך "מבט על" - כתב העת של המכון למחקרי ביטחון לאומי - גיליון 909, 26 במרץ 2017
* 
* סין - מתחת לרדאר: דיאלוג אסטרטגי ישראל–ארצות הברית בנושא טכנולוגיה, אסף אוריון, שירה עפרון, "מבט על", גיליון 1624, 25 ביולי 2022, המכון למחקרי ביטחון לאומי - INSS
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל המכון למחקרי ביטחון לאומי
קטגוריה:ראשי החטיבה האסטרטגית
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני צה"ל בוגרי תוכנית קרן וקסנר בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
כריכת מזונות

**כריכת מזונות** הוא מונח שמגיע מעולם המשפט בדיני משפחה ומשמעותו כריכה של תביעת מזונות הילדים לתביעת הגירושין בבית דין רבני.

בישראל, יהודים יכולים להתגרש רק באמצעות בית הדין הרבני, עם זאת, חלק מהסוגיות יכולות להתברר גם בבית משפט לענייני משפחה. בכדי שבית הדין הרבני יוכל לדון בנושאים אלה, יש **לכרוך** את הנושאים המבוקשים בתביעה הגירושין.

בית הדין הרבני לא מוסמך לדון בתביעה למזונות ילדים, אלא אם שני הצדדים הסכימו לכך.

בשנת 1969 בר"ע 120/69 **שרגאי נ' שרגאי** נקבעה הלכה כי לא ניתן לכרוך מזונות בבית הדין הרבני, כלומר, ניתן היה לתבוע אותם אך ורק בבית המשפט המחוזי (בתי המשפט לענייני משפחה הוקמו רק ב-1995).
התפתחות אפשרית קיימת בפסק-דין שניתן בשנת 2014 בג"ץ 5933/14 **פלונית נ' פלוני** שם קבע השופט ניל הנדל שהלכת שרגאי מבוטלת שכן, תביעת המזונות בבית המשפט היא תביעה של **הילד** ואמנם הדיון בבית הדין הוא בין ההורים, לכן אין מניעה לבצע את שניהם. עם זאת, בדיון נוסף של אותו מקרה (דנג"ץ 6454/14), השופט אשר גרוניס אמר שלא זו הייתה כוונתו ושההלכה נותרה בעינה.

בשנת 2019 קבע בית המשפט העליון כי הלכת שרגאי עדיין תקפה, וכי אין לבתי הדין הרבניים סמכות לדון במזונות ילדים (בע”מ 7628/17 מיום 22 בספטמבר 2019 בהרכב של הנדל, מזוז וקרא). השופט מזוז כתב "אני סבור כי הלכת שרגאי נכונה וראויה כיום, כפי שהייתה בעת שנקבעה, ואין לסטות ממנה", והשופט קרא הצטרף לעמדה זו, כנגד עמדתו של השופט הנדל שהיה במיעוט.

על אף זאת, בית הדין הרבני הגדול קבע בפסיקה מיום קבע מאוחר יותר (תיק 1250217/3 ביום 10 באוקטובר 2021) כי ניתן לכרוך, וכי יש סמכות לבתי הדין הרבניים לדון במזונות קטינים הכרוכים בתביעת גירושין.

פסיקות נוספות משנת 2022 של השופט שאול שוחט בבית המשפט המחוזי קובעות כי הסמכות לדון במזונות קטינים תימסר לבית המשפט ולא לבית הדין הרבני (רמ"ש 10968-07-22 מיום 26 בנובמבר 2022, רמ"ש 2223962-11-22 מיום 6 בדצמבר 2022)

בבג"ץ 5988-21 נידונו תביעות של אבות שחויבו במזונות בעקבות החלטות של בתי דין רבניים האזוריים בתל אביב יפו, בירושלים ובפתח תקווה שטענו כי אין לבתי הדין סמכות לדון במזונות ילדים (למעט דיון בהסכמת הצדדים). בפסק הדין מ-2025 קבעו השופטות יעל וילנר ורות רונן שאין בסמכות בתי הדין הרבניים לדון במזונות ילדים, ונעם סולברג סבר בדעת מיעוט שבית הדין הרבני מוסמך לכך. וילנר סיכמה: 

## לקריאה נוספת
* 
* בנציון שרשבסקי ומיכאל קורינאלדי, **דיני משפחה**, בורסי הוצאה לאור (2015).
* בג"ץ 5933/14 **פלונית נ' פלוני** (פורסם בנבו, 11 בספטמבר 2014).
* דנג"ץ 6454/14 **פלונית נ' פלוני** (פורסם בנבו, 23 בדצמבר 2014).
* בר"ע 120/69 **שרגאי נ' שרגאי**, פ"ד כג(2) 171 (1969).

## קישורים חיצוניים
* אריאל רוזן-צבי, "הלכת 'הכריכה' ו'מרוץ הסמכויות' והשפעתם על המשפחה ודיני המשפחה" עיוני משפט יד(1) 67 (1989).
* מנשה שאוה, "על כרוך ועל כנות - הייפסק מרוץ הסמכויות בענייני מזונות בין בית המשפט המחוזי לבין בית הדין הרבני" עיוני משפט ב(3) 719 (1972).
* פנחס שיפמן, "על פיצול השיפוט בין תביעת מזונות האישה לבין ענייני נישואין וגירושין" משפטים (כתב עת) ד 374 (1971-1972).
* מנשה שאוה, "היחס בין סמכותו של בית המשפט לענייני משפחה לבין סמכותו של בית הדין הרבני" הפרקליט מד 44 (1998).

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני משפחה ואישות
קטגוריה:גירושים
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73

**טקס פרס גלובוס הזהב ה-73** (באנגלית: **73nd Golden Globe Awards**) נערך ב-10 בינואר 2016, ובמסגרתו הוענק פרס גלובוס הזהב למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס נערך במלון בוורלי הילטון שבבוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית, ושודר על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC. מנחה הטקס היה ריקי ג'רווייס.

המועמדים לפרס הוכרזו כבר ב-10 בדצמבר 2015, על ידי אנג'לה באסט, אמריקה פררה, קלואי גרייס מורץ ודניס קווייד. הטקס הופק על ידי חברת ההפקות של דיק קלארק בשיתוף פעולה עם איגוד הכתבים הזרים בהוליווד. בטקס נכחו מיטב שחקני הקולנוע של ארצות הברית.

## רשימת המועמדים והזוכים
### קולנוע

#### סרטים עם מרב פרסים ומועמדויות
16 הסרטים הבאים קיבלו מועמדויות מרובות:

#### סרטים עם זכיות מרובות
שלושת הסרטים הבאים זכו במספר פרסים:

### טלוויזיה

#### סדרות טלוויזיה עם מרב פרסים ומועמדויות
#### סדרות טלוויזיה עם מועמדויות מרובות
13 סדרות הטלוויזיה הבאות קיבלו מספר מועמדויות:

#### סדרות עם זכיות מרובות
שתי הסדרות הבאות זכו במספר פרסים:

### פרס ססיל ב. דה-מיל

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טקסי פרסי גלובוס הזהב
קטגוריה:2016 בארצות הברית
פט הייווד

**פטרישה הייווד** (באנגלית: **Patricia Heywood**; נולדה ב-1 באוגוסט 1931) היא שחקנית סקוטית שהופיעה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.

## ביוגרפיה
הייווד נולדה בגרטנה גרין שבמחוז דמפרישייר שבסקוטלנד. היא בת למשפחה בת חמישה ילדים, אביה ג'ון דייוויד הייווד היה מהנדס. בנעוריה למדה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". מאוחר יותר היא הצטרפה ללהקת התיאטרון והופיעה ב-1954 במחזמר "Salad Days" בתפקיד ראוונה. באותה שנה הועברה ההפקה לתיאטרון וודוויל בלונדון, שם הוצגה במשך חמש שנים, תקופת שיא למחזמר באותה עת.

בשנת 1968 הופיעה הייווד לראשונה בסרט קולנוע והיא בת 36. היא גילמה את דמות האומנת בסרטו של פרנקו זפירלי "רומיאו ויוליה". בהמשך שיחקה בתפקידי משנה בסרט "Staircase" ובסרט "הקרב על בריטניה", שניהם מ-1969. תפקידה הבא היה בפסיכודרמה "Mumsy, Nanny, Sonny and Girly" מ-1970 בבימויו של פרדי פרנסיס. בעקבות הופעתה זו קיבלה תפקידים בקומדיות, סרטי מתח וסרטי אימה.

תפקידים נוספים שלה היו בקומדיה הבריטית "All the Way Up" (מ-1970), "Whoever Slew Auntie Roo" (מ-1971), "הבית ברחוב רילינגטון" (1971) בו גילמה את אתל כריסטי אשתו של הרוצח הסדרתי ג'ון כריסטי, "וינסטון הצעיר" (1971) בתפקיד האחות המטפלת של וינסטון צ'רצ'יל, "Bequest to the Nation" (מ-1973), "לו היית כאן" (1987) בתפקיד מילי דודתה של לינדה, "טוסקניני הצעיר" (1988), "Getting It Right" (מ-1989) והסרט "Sparrow" של פרנקו זפירלי מ-1993.

ב-1978 גילמה הייווד את דמותה של אלן (נלי) בסדרת הטלוויזיה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן מאת אמילי ברונטה. עוד בטלוויזיה השתתפה בסדרה הקומית "Root Into Europe" בה זוג בריטים מבוגרים מטיילים במדינות שונות באירופה. ב-1987 שיחקה בתפקיד אמו של דיקון בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם" של רשת הולמארק. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק "Second Time Around" של הסדרה "המפקח מורס".

על תפקידה בסרט "רומיאו ויוליה" הייתה הייווד מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969.

### חיים אישיים
הייווד נשואה לאוליבר נוויל, לשעבר מנהל של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סקוטיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון סקוטיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1931
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1931
טנרק מצוי

**טנרק מצוי** או **טנרק חסר זנב** (שם מדעי: *Tenrec ecaudatus*) הוא מין של יונק יחיד מסוגו מסדרת הטנרקאים וממשפחת הטנרקיים. הא חי בעיקר באי מדגסקר שלחופי אפריקה והוא המין הגדול ביותר בסדרה.
## מאפיינים
הטנרק המצוי דומה מעט לעכבר ענקי או לאופוסום. משקלו נע בין 1.5 ל-2.5 ק"ג ואורכו 25–39 ס"מ. פרוותו עבה ואפורה, פניו לבנים ופסים שחורים מעטרים את עיניו. אפו ורוד, מוארך ובעל שפם. יש לו קוצים קצרים בצבע זהוב-אדום וביניהם קצוות אפורים. הטנרק המצוי הוא יצור מתבודד שחי בכל רחבי האי.

הטנרק המצוי צד בלילות וניזון מחסרי חוליות וכן מצפרדעים, מעכברים, מביצים ומנבלות. כאשר הוא מותקף על ידי טורף כמו עוף דורס או פוסה הוא יורק, נושף ומגלגל את עצמו לכדי כדור קוצני הנראה כקיפוד. אין לו קרבת משפחה לקיפודים למרות מראהו.

תפוצתו ניכרת בעיקר באי מדגסקר, ברחבי היערות הטרופיים והסובטרופיים, בסוואנות, בכרי דשא, בשטחים הררים וכן באזורים חקלאיים, אך לא במדבריות. הוא נפוץ פחות גם בקומורו, במאוריציוס, בראוניון ובסיישל.

## ראו גם
* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1777
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:טנרקיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:מדגסקר: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של מדגסקר
קטגוריה:מדגסקר: יונקים
טנרק לוטרה ענק

**טנרק לוטרה ענק** או **פוטמוגל** (שם מדעי: *Potamogale velox*) הוא מין יחיד בסוגו של יונק מסדרת הטנרקאים החי באפריקה המשוונית ומתמחה בחיים מימיים.
## מאפיינים
הטנרקים הם קרובי משפחה רחוקים של הארכפים הקטנים. למרות הדמיון הם אינם קרובים של החדפים האמיתיים.

טנרק הלוטרה הוא מין גדול ביותר של טנרק ואורכו 29–34 ס"מ ומשקלו 340–400 גרם ויכול להגיע עד ל-1 ק"ג. כשמו הוא מזכיר מעט לוטרה במראה אך בעל עיניים קטנות יותר ואף מוארך ושעיר. הרגליים בעלות קרום שחייה והזנב שעיר ושרירי ומשמש להנעה במים. השיער הגס בצבע חום בהיר עד אפור והבטן בהירה. הנחיריים בעלי שסתומים המונעים ממים להיכנס אליהם והאוזניים קטנות.

הטנרק חי בטבע במרכז מערב אפריקה בניגריה,  גבון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, דרום סודאן, אנגולה, זמביה וכן פרטים בודדים נמצאו באוגנדה וקניה. הטנרק מעדיף סביבות נהרות לחות ויערות גשם. הטנרקים הם יחידים וחיים בגדת נהר בה הם חופרים מאורה ומכסים אותה בעלים ושם חיים. הם מסמנים את הנחלה ותוקפים כל טנרק שמתקרב לשם.

הטנרק הוא צייד מימי המשתמש בעיקר בחוש המישוש של השפם והכפות שלו כדי לתפוס מזון. הוא לא מאריך זמן בצלילה ויכול לבלות שעות רבות עד שיתפוס מזון. הוא אוהב סרטנים, אך יניח לאלה הגדולים מאורך 7 ס"מ והם בעלי צבתות מרשימות. סרטנים קטנים יותר וכן דגים ודו-חיים קטנים הם טרפו העיקרי, והם נתפסים ונגזרים על ידי שיניו לחתיכות הנאכלות ביבשה. כמו כן הוא יאכל חרקים, רכיכות וסרטני מים מתוקים. סרטנים הם המזון העיקרי שלו בשבי והוא יאכל 15–20 כאלה ביום.

הטנרק מצוי בירידה במספרו בטבע, אך לא בכמות של סכנה. הוא נפגע מכריתת היערות, ציד עורו וזיהום נהרות, וכן מטביעה בעת שהוא מחפש דגים ליד רשתות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פול די שאיו
קטגוריה:טנרקאים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:ניגריה: יונקים
קטגוריה:זמביה: יונקים
קטגוריה:יונקים חצי-מימיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1860
קיפוד ארבע אצבעי

**קיפוד ארבע אצבעי** (שם מדעי: *Atelerix albiventris*) הוא מין של קיפוד קטן החי באפריקה שמדרום לסהרה.

## מאפיינים
קיפוד ארבע אצבעי מצוי בסוואנות והשדות של מערב ומרכז אפריקה הטרופית ואיננו חי ביערות. לא ידועים תת-מינים שלו.

אורכו 15-25 ס"מ ומשקלו 250-600 גרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. האף קטן ושעיר, אך השפם והאוזניים גדולות ומחודדות בקצה. כמו ששמו מרמז לקיפוד זה 4 אצבעות על רגליו הקצרות. הקוצים בולטים מעל הגב וצבעם חום או אפור עם קווצות לבנות או בצבע שמנת. שאר הגוף לבן בצבעו והפנים שחורות.   

הקיפוד חי במרכז אפריקה מגמביה עד סנגל במערב ומסומליה למוזמביק במזרח. הוא נפוץ בסוואנות, ערבות דשא ויערות פתוחים ויימנע מיערות סבוכים ומביצות. הוא שוכן בעיקר באתרים סלעיים או בדשא מיובש שיש בסוואנות. הקיפוד חי רוב חייו על הקרקע ויוצא בלילות לחפש מזון. הוא מעדיף בעיקר חרקי סוואנה שונים כמו הארבה וכן זחלים, עכבישים, חלזונות, צמחייה קטנה וחולייתנים קטנים. לקיפוד יש עמידות לארס של טרף כמו עקרבים ואף נחשים ארסיים. הם פולטים קריאות קולניים מאוד אך חיים לבדם בדרך כלל.

הטורפים של הקיפוד הם גירית הדבש, צבועים, תנים ואוח ורו (*Bubo lacteus*).

## קישורים חיצוניים

* קיפוד ארבע אצבעי, באתר  Mammal Species of the World

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן אנדראס וגנר
קטגוריה:קיפודיים
קטגוריה:סומליה: יונקים
קטגוריה:אתיופיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טנזניה: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:ניגריה: יונקים
קטגוריה:חוף השנהב: יונקים
קטגוריה:סנגל: יונקים
קטגוריה:גאנה: יונקים
קטגוריה:בנין: יונקים
קטגוריה:טוגו: יונקים
קטגוריה:צ'אד: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה המרכז-אפריקאית: יונקים
קטגוריה:סודאן: יונקים
קטגוריה:אוגנדה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:מלאווי: יונקים
חנק קרקע מלגשי

**חנק קרקע מלגשי** (שם מדעי: *Acrantophis madagascariensi*s) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים החי בטבע ביערות הגשם של מדגסקר על הקרקע. קרוב משפחתו לסוג הוא חנק דומריל מלגשי.
## מאפיינים
נחש זה שאין לו תת-מינים מוכרים, מזכיר את הרב חנק מאמריקה הדרומית ודומה לו במראה ובגודל. אורכו עד 3.05 מטר והוא הגדול בנחשי מדגסקר. הגוף בצבע אדמה חום-אדמדם עם אפור ועל הגב רצועות שחורות או חומות כהות. הזנב ארוך והשרירים גדולים, מקשים את התנועה במהירות אך חזקים ויכולים להיכרך על יצור קטן במהירות. השיניים בנויות כמו זיזים חזקים האוחזים בבשר ועל אף שהם אינם ארסיים הם עלולים להיות מסוכנים. עם זאת הנחש לא תוקף אנשים.

הוא חי ביערות בחלק הצפוני, המזרחי והמערבי של מדגסקר ונדיר בדרום. הוא נפוץ ביערות גשם או יערות פתוחים וגם בגדות נהרות. הנחש יוצא בלילה לצוד וניזון מיצורים קטנים כמו עופות, צפרדעים, לטאות, נחשים אחרים ויונקים כמו עכברים או למורים קטנים. כמו רוב קרוביו הוא הורג על ידי התלפפות השרירים על גוף הטרף עד להיחנקו למוות. הוא מתכרבל על מצע העלים, שם הוא נח וגם מסתווה מטרפו או מטורפיו הכוללים בעיקר עופות דורסים ויונקים טורפים כמו הפוסה.

הנחש לא מצוי בסכנה, אך הוא נחשב למין מוגן על פי ארגון CITES. הוא נמצא בירידה ביערות בהם הוא חי, כנראה עקב מסחר בעורו וגידולו כחיית מחמד נגד החוק. כמו כן הוא נפגע מפיתוח ומכריתת היערות.

## ראו גם
* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1844
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרה מרי קונסטנט דומריל
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של מדגסקר
קטגוריה:מדגסקר: זוחלים
משה ויינברגר

הרב **משה ויינברגר** (ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תרי"ב, 7 במאי 1852 – ז' בסיוון ה'ת"ש, 13 ביוני 1940) היה רב, דרשן פובליציסט הונגרי-אמריקאי, ופעיל ציוני.

## ביוגרפיה
נולד ליששכר דוב ויינברגר בעיירה זבורוב (שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית), בבחרותו למד אצל רבי אלעזר לעוו באונגוואר.

בשנת ה'תר"ם, 1880, היגר לארצות הברית וזמן מה לאחר בואו התמנה כרבם של המהגרים היהודים יוצאי הונגריה בניו יורק, כרב בית המדרש הגדול "אנשי אונגארן" [=הונגריה]. לחוגים מסוימים בין יהודי העיר, נחשב כרב ראשי לניו יורק. ומאוחר יותר כיהן כרב קהילת "אוהב שלום" בפילדלפיה.

בתקופת הקמת ישיבת רבינו יצחק אלחנן, תמך בהקמתה וסבר שעל כל עדות החרדים להתאחד סביבה, הוא עודד בחורים ממוצא הונגרי שלמדו בישיבת רבינו שלמה קלוגר, להמשיך את לימודיהם בישיבה הליטאית. אך לאחר 1915 ומינויו של הרב דב רבל לעמוד בראש הישיבה, התנגד הרב ויינברגר למהלך הכנסת ההשכלה הכללית לתוכנית הלימודים בישיבה, למרות שנעשתה בתחילה בבית ספר שסונף לה ולא בישיבה עצמה; הוא נעשה מתנגד של הישיבה ופעל בקרב תלמידי ישיבת רבינו שלמה קלוגר שלא יבואו ללמוד בה.

ב-1915 התפטר מתפקידיו הרבניים וחזר לניו יורק, הוא הקים מאפיית מצות לפסח ברחוב פיט וממנה התפרנס.

הוא כיהן כמזכיר האגודה הציונית "ציון המצוינת" שבראשה עמד הרב ד"ר הלל קליין, אך בשנת ה'תרפ"ב, 1922, התגלעה ביניהם מחלוקת חריפה על רקע היתר שנתן הרב ויינברגר, שלטעמו של הרב קליין היה שגוי.

בתו נישאה לצבי הירש אייזנשטיין, אחיו של יהודה דוד אייזנשטיין.

## כתביו
הרב ויינברגר הדפיס ספרים וקונטרסים:
* , יצא גם בדפוס צילום מצומצם (ברוקלין, תשנ"ג).
* 
* 
* 
* דברי שלום ואמת, (ניו יורק תרס"ח, 1908)
* גר צדק, סיפור שתורגם על ידי הרב משה ויינברגר (מונקרטש, תרל"ח, 1878)

מלבד ספריו, כתב הרב ויינברגר מאמרים בכתבי עת כמו: המאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, "הפסגה" ו"העברי".

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:ציונות דתית: אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1852
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1852
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
חנק עצים מלגשי

**חנק עצים מלגשי** (שם מדעי: *Sanzinia madagascariensis*) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים והוא מין יחידי בסוגו. הוא חי בטבע ביערות הגשם של מדגסקר.
## מאפיינים
חנק עצים מלגשי הוא נחש שאורכו הממוצע 150–250 ס"מ והוא בעל גוף גדול ושרירי המוסווה ביער. הנקבות גדולות מהזכרים והם בעלי רגליים שהשתמרו אצלם למטרות רבייה ואין אותם לנחשים אחרים. הקשקשים בצבע חום-ירקרק או אפור, כשמלמטה הוא לבן והם מוסווים ביותר על הקרקע או על ענפים. הוא מוסווה הן מטרפו והן מטורפים (בעיקר עופות דורסים והפוסה) החיים על העץ.

הנחש חי ביערות גשם במדגסקר וכן בנהרות, ערבות וביצות אך לא במדברית ושטחם פתוחים. לעומת קרוביו הקרקעיים למשפחה, נחש זה מתמחה בחיים על ענפים והוא פעיל לילה. כשאר הנחשים הוא ניזון אך ורק מבשר ואוכל יונקים קטנים, עופות ומגוון גם בזוחלים קטנים ודו-חיים. הטרף נתפס על הקרקע או על העץ ומומת במהירות מלחיצת השרירים הגדולים שלו. הוא מעכל את הטרף לאחר מכן במשך כמה חודשים מהציד.

הנקבה אינה מטילה אלא משריצה עד 12 צאצאים בכל פעם שאורכם עד 38 ס"מ.

**תת-מינים**:
**S. m. madagascariensis* - מצוי בחלק המזרח של האי
**S. m. volontany* - מצוי בחלק המערבי של האי

## ראו גם
* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1849
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:זוחלים יחידים בסוגם
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של מדגסקר
קטגוריה:מדגסקר: זוחלים
חנק דומריל מלגשי

**חנק דומריל מלגשי** (שם מדעי: *Acrantophis dumerili*) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים החי בטבע ביערות במדגסקר והוא קרובו לסוג של חנק קרקע מלגשי. הוא ניזון על ידי תפיסת טרף והתפתלות סביבו עד למותו מחנק. הנחש קרוי על שם החוקר הצרפתי אנדרה דומריל (1774 – 1860).

## מאפיינים
החנק מגיע לאורך 150-180 ס"מ ועד ל-20 ס"מ. הנקבות נוטות להיות גדולות מהזכרים אך הללו ארוכים יותר. הנחש בעל קשקשים בצבע אדמה חומה-אדומה והרצועות על הגב כהות. בצורה זו הנחש מוסווה ביותר על עלי קרקע היער. לנחש ישנם 2 זוגות רגליים לא מתפקדות העוזרות לו להגיע להזדווגות והוא אחד הנחשים המעטים בעלי רגליים קטנות אלה.

הוא מצוי ברחבי יערות מדגסקר והאי ראוניון וחי בעיקר באזורים חמימים. הוא יוצא לצוד בלילה וניזון מעופות, לטאות ויונקים קטנים וכן נחשים אחרים. הטרף נתפס ומלופף עד למותו. 

הנחש לא מצוי בסכנה בטבע אבל הוא מאוים מכריתת יערות, סחר אנושי וגידול כחיית מחמד וכן הוא נרדף על ידי הילידים שהורגים אותו מחשש ממראהו. הוא מוגן על פי ארגון CITES ממסחר.

## גלריה

קובץ:Acrantophis dumeriliiboa de dumeril 72.jpg
קובץ:Acrantophis dumerili 070424.jpg
קובץ:Madagaskarboa.jpg


## ראו גם
* הפארק הלאומי מרוג'ג'י

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גיורגיו ז'אן
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1860
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של מדגסקר
קטגוריה:מדגסקר: זוחלים
חנק מלגשי

**חנק מלגשי** (שם מדעי: *Acrantophis*) הוא סוג הכולל שני מינים של נחשי חנק ממשפחת החנקיים החיים בטבע במדגסקר ומכאן שמם. הם אינם קרובים לנחשי הפיתון, החיים באפריקה ובאסיה.

נחשים אלו חיים על קרקע היער והם מזכירים במראם את הרב חנק הדרום אמריקאי. אורכם יכול להגיע לשלושה מטרים והם הנחשים הגדולים ביותר במדגסקר. כמו רוב הנחשים הם ציידי הניזונים מיונקים קטנים, לטאות ועופות על ידי לחיצת שריריהם עד לחניקת הטרף. הם מוסווים ביותר על קרקע היער מה שעוזר להם להתגנב אל טרפם וגם לא להתגלות על ידי טורפים כמו עופות דורסים או הפוסה של מדגסקר.

## מיון
בסוג זה 2 מינים קיימים:
*חנק קרקע מלגשי (*Acrantophis madagascariensis*)
*חנק דומריל מלגשי (*Acrantophis dumerili*)

המין חנק עצים מלגשי (*Sanzinia madagascariensis*) בעבר היה בסוג אך הועבר למין עצמאי השייך לאותה תת-משפחה במשפחת החנקיים.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1863
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גיורגיו ז'אן
קטגוריה:חנקיים
עיט גדול-ציצית

**עיט גדול-ציצית** (שם מדעי: *Lophaetus occipitalis*) הוא עיט מרשים בעל ציצה גדולה החי באפריקה והוא מין יחיד בסוגו.
## מאפיינים
זהו עיט קטן יחסית באורך של 50–58 ס"מ בממוצע, ומשקלו 1.4–1.5 ק"ג. הנקבות גדולות מעט מהזכרים. לעיט ישנה ציצה רחבה ושחורה המזדקרת מעל הראש ומשמשת כנראה להרתעת יריבים.

העיטים הללו חיים באזורי אפריקה המזרחית עד הדרומית, ביערות, סוואנות, מישורים פתוחים ואזורים חמימים אך לא במדבריות.

כמו רוב העיטים הוא דואה על זרמי אוויר חם עד שהוא תופס גובה, ומחפש בעזרת עיניו הצהובות והחדות את טרפו הכולל עופות שונים, מכרסמים וחדפים או ארכפים. הוא הורג את טרפו בעזרת טפריו העצומים.

עיט זה נפוץ בטבע ובמצב שימור ללא חשש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1800
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרנסואה מארי דודין
קטגוריה:עיטים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:סנגל: עופות
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
צרפת מעבר לים

500px|ממוזער|שמאל|טריטוריות של צרפת בעולם.
**צרפת מעבר לים** (בצרפתית: **France d'outre-mer**) הוא כינוי לכלל הטריטוריות של הרפובליקה הצרפתית החמישית שאינן נמצאות באירופה. לפעמים שטחים אלו מכונים DOM-TOM (מחוזות וטריטוריות מעבר לים).

כתוצאה מקיומה של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, לצרפת שטחים באמריקה, הים הקריבי, אוקיאניה, האוקיינוס ההודי ואנטארקטיקה.

השטח של כל הטריטוריות שמעבר לים הוא 119,394 קמ"ר (17.8% מהשטח הקרקעי של צרפת) שבו 2.65 מיליון תושבים (4% מאוכלוסיית צרפת).

## הטריטוריות

## היסטוריה

## דמוגרפיה
גלי הגירה מהמושבות שמעבר לים לצרפת המטרופוליטנית התחילה לאחר מלחמת העולם השנייה. למרות זאת, בגיאנה הצרפתית ובראוניון קיימת הגירה חיובית במשר רוב השנים.

## סטטוס מנהלי של הטריטוריות
### חבלים ומחוזות מעבר לים
חבלים ומחוזות מעבר לים הם ישויות שהוכרו בסעיף 73 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) והיו קיימות מאז 1946, בחוקה המייסדת של הרפובליקה הצרפתית הרביעית.

לצרפת חמישה חבלים מעבר לים:
*גוואדלופ
*מרטיניק
*גיאנה הצרפתית
*ראוניון
*מיוט - סופחה לצרפת בשנת 2011 בעקבות משאל עם ומאז היא בסטטוס של חבל ומחוז מעבר לים.

אלג'יריה הייתה חבל מעבר לים עד שנת 1962 ואז זכתה לעצמאות ונפרדה מצרפת.

סן-פייר ומיקלון היה בסטטוס זה בין השנים 1976–1985, אולם מאז עבר לסטטוס של קולקטיב מעבר לים.

### קולקטיבים מעבר לים
קולקטיבים מעבר לים הם ישויות שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958).

לצרפת חמש ישויות כאלו:
*פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט
*סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים
*סן-פייר ומיקלון ליד קנדה.

### קלדוניה החדשה
קלדוניה החדשה נחשבת ל"קולקטיב מיוחד" (collectivité sui generis) ויש לה סטטוס ייחודי ברפובליקה הצרפתית, בין קולקטיב טריטוריאלי למדינה ריבונית.

### טריטוריות נוספות
לצרפת טריטוריות לא מיושבות שנמצאות בשליטתה לפי חוק משנת 1955.
* הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת - הכולל את ארץ אדלי באנטארקטיקה ועוד מספר איים הנמצאים בין אנטארקטיקה לאוקיינוס ההודי. לשטחים אלו מעמד של "טריטוריה מעבר לים". והיא מנוהלת על ידי ממשל שנמצא בסן-פייר, ראוניון.
* האי קליפרטון הוא אטול ממערב למקסיקו ללא אוכלוסייה ומנוהל ישירות על ידי הממשל בצרפת בסמכות שניתנה לשר צרפת שמעבר לים.

## ראו גם
* צרפת המטרופוליטנית

## קישורים חיצוניים

* 

*
*
קטגוריה:צרפת: חלוקה מנהלית
בת-אביב

**בת-אביב** (שם מדעי: *Ruspolia*; על פי חלק מהמיונים: Pseuderanthemum) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקוציציים. 

משמש כצמח גינון פופולרי, בין השאר בישראל, עקב פרחיו העלים של רבים ממיניו שמתהדרים בצבעים שונים בשני צידי העלה. לבת האביב מינים אנדמיים לאזורים באפריקה שמדרום לסהרה, כגון בוצוואנה וזימבבווה. חלק מהמינים הם שיחים נמוכים. המינים ירוקי-עד.

## מינים בולטים בגינון
*בת-אביב גביענית - עלים אזמליים צרים ירוקים מצידם העליון וסגולים בצידם התחתון, פרחים לבנים עם ליבה סגולה.
*בת-אביב דלילה - עלים ביצניים בגוון ירוק כהה, פריחה סגולה או לילך.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1895
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גוסטב לינדאו
קטגוריה:קוציציים
לא מריר אבל משועמם

**לא מריר אבל משועמם** הוא אלבום הבכורה של להקת אולטראס.

האלבום יצא בשנת 2008, ומתוכו יצאו שני סינגלים.

## רשימת רצועות

## סינגלים
* יום הולדת לסופרמן
* איך אנחנו משתנים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2008
עבדים ואדונים

**עבדים ואדונים** הוא אלבומה השני והאחרון של להקת אולטראס.

האלבום יצא בשנת 2011, ויחד איתו יצאו גם ארבעה סינגלים: מסיבת פרידה, סימן קטן, אני שלי ועבדים ואדונים.

## רשימת רצועות

קטגוריה:שירים בעברית
יוסף נסים

**יוסף נסים** (נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת בצה"ל קרוב ל-20 שנה בתפקידי פיקוד. במלחמת יום הכיפורים לחם בקרבות הבלימה במסגרת חטיבה 188 (חטיבת ברק) ברמת הגולן ונפצע קשה במהלך כיבוש החרמון כשהוביל את הטור המשוריין שתגבר את חטיבת גולני. על חלקו בקרבות עוטר בעיטור המופת. הוא נשוי לדינה, ואב לשלושה ילדים.

## ביוגרפיה
יוסף נולד בתל אביב למשפחה שעלתה מיוון בשנת 1932. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, למד לתואר שני בניהול וכלכלה באוניברסיטה העברית. בהמשך סיים תואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985 סיים את שירותו הצבאי ופנה לעולם העסקים בו ביצע תפקידי שווק בחברת אלול טכנולוגיות. החל משנת 1990 שימש כמנכ"ל חברת סייפן מכשירי דיוק, אשר רכשה את חברת קרמירה אותה ניהל ביחד עם סייפן.

בשנת 1996 הצטרף למכבי שירותי בריאות במסגרתה ביצע 6 תפקידי ניהול בכירים הכוללים ניהול מחוזות, הקמת וניהול אגף הרכש, ניהול אגף משאבי אנוש וראש מחוז השרון בתפקידו האחרון. במשך למעלה מעשר שנים שימש כיו"ר ועדת המכרזים בנוסף על תפקידיו הניהוליים.

## צה"ל
במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד גדוד 74 בחטיבה 188. לחם עם החטיבה ברמת הגולן בקרבות הבלימה הקשים. ב-21 באוקטובר פיקד על כוח הטנקים שהשתתף במבצע קינוח, המבצע לכיבוש החרמון מידי הסורים. במהלך הפעולה נפצע קשה. על פועלו במלחמה קיבל את עיטור המופת.

לאחר פציעתו הקשה במלחמת יום הכיפורים חזר לתפקידי מטה שונים במסגרת המטה הכללי וחיל השריון. שימש כנספח יבשה הראשון של צה"ל בשגרירות ישראל בוושינגטון ונטל חלק בצוות השיתוף פעולה אסטרטגי עם צבא ארצות הברית. במהלך שירותו במטכ"ל התמנה בין היתר כמפקד היחידה לשיתוף פעולה עם צבא ארצות הברית. במסגרת תפקידו ביצע תרגילים משותפים עם צבא ארצות הברית ושימש כמפקד מרכז ההתראה של צה"ל (כאיש מילואים) במלחמת המפרץ הראשונה.

## תפקידים ציבוריים (בהתנדבות)
* יו"ר העמותה לניהול ופיתוח משאבי אנוש
* חבר מועצת מכבי שירותי בריאות
* חבר הנהלת מכבי שירותי בריאות
*חבר הוועד המנהל של עמותת הידידים של בית החולים ״בית רבקה״

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חטיבה 188
קטגוריה:נספחי זרוע היבשה בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
זדנק אורבנק

**זדנק אורבנק** (בצ'כית: **Zdeněk Urbánek**; 1917, פראג – 2008, פראג), היה סופר, מסאי, מתרגם וחסיד אומות העולם מצ'כיה.

## קורות חיים
אורבנק למד פילוסופיה באוניברסיטת קארל בפראג ולאחר מכן היה עורך בהוצאה לאור. הוא היה חבר בקבוצה ליברלית, חסידת ההשכלה, קבוצה שהתכנסה סביב המשורר קמיל בדנר  וכללה יהודים רבים.

### בתקופת מלחמת העולם השנייה
עם הקמת גטו טרזיינשטט בסוף 1941 נעצרו רבים מחבריו היהודים של אורבנק וגורשו לטרזיינשטט. אורבנק יזם משלוחי מזון לגטו. חבריו הלא-יהודים בפראג הסכימו לתרום ממכסות מזונם למטרה זו. אחד מחבריו שהיה בעל חווה, תרם מוצרי מזון אף הוא. אשתו של אורבנק, ורה, אפתה מאפים ליהודים אלה. בשנת 1942 החביא אורבנק זוג יהודים בביתו, עם בתם, למשך שלושה שבועות, עד שעברה המשפחה למסתור אחר.

בינואר 1945 הוצעדו אסירי מחנה קורצבך מאזור הגנרלגוברנמן שבפולין למחנה הריכוז גרוס-רוזן בצעדת מוות. מספר נשים נמלטו מצעדה זו והגיעו לפראג. אחת מהן, אניטה פשמסלרובה (Přemslerová), נפגשה עם מכר שלה מגטו טרזיינשטט. חבריו, מחוג הסופרים שהתקבץ סביב בדנר, הציעו לה לפנות לאורבנק. אורבנק קיבל אותה לביתו ללא היסוס, הסתיר אותה אף על פי שעונש מוות הוכרז על כל מסתיר יהודים, והעניק לה מזון ותמיכה רגשית. פשמסלרובה נותרה בביתו עד השחרור.

### לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הפך ביתו של אורבנק לתחנת מעבר עבור ניצולי שואה רבים שחיכו להזדמנות ולאישור מהרשויות לחזור לבתיהם. הוא שב לעבוד בתור עורך בהוצאה לאור ולאחר מכן עבד במשרד המידע הצ'כי, בחברת הסרטים הלאומית הצ'כית ובתור מזכיר בוועדת הדרמטורגיה הרשמית הצ'כית. אחרי 1957 היה מתרגם וכותב מאמרים עבור העיתונות הצ'כית בנושאי תיאטרון. אחרי 1968 נאסר עליו להמשיך לכתוב. הוא המשיך לפרסם, אך כתביו הופיעו כשחבריו חתומים עליהם בתור המחברים. הוא המשיך לפרסם בעיתוני סאמיזדאט ובעיתוני גולים. בשנת 1977 היה אורבנק מהחותמים על צ'רטר 77 .

בעבודתו כמתרגם תרגם בעיקר ספרות אנגלית קלאסית (בכלל זה יצירות של דיקנס, שייקספיר וג'יימס ג'ויס).

אורבנק היה ידידו של ואצלב האוול. לאחר מהפכת הקטיפה התאפשר לאורבנק לפרסם בגלוי והוא מונה לרקטור באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג.

## הכרה
בשנת 1992 הכיר יד ושם באורבנק בתור חסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:צ'כים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: צ'כוסלובקיה
קטגוריה:צ'כוסלובקים
קטגוריה:עיתונאים צ'כים
קטגוריה:סופרים צ'כים
קטגוריה:דיסידנטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:צ'כוסלובקים שנולדו ב-1917
קטגוריה:נפטרים ב-2008
נימפית

**נימפית** (שם מדעי: *Vanessa*) הוא סוג פרפרים ממשפחת הנימפיתיים. הסוג מונה מיני פרפרים נפוצים כגון נימפית החורשף ("גבירה מצוירת") ונימפית הסרפד ("אדמירל אדום"), המתגוררים גם בארץ. 

## מינים
* נימפית הסרפד (*Vanessa atalanta*)
* נימפית החורשף (*Vanessa cardui*)
* *[[Vanessa abyssinica]]*
* *[[Vanessa altissima]]*
* *[[Vanessa annabella]]*
* *[[Vanessa braziliensis]]*
* *[[Vanessa buana]]*
* *[[Vanessa carye]]*
* *[[Vanessa dejeanii]]*
* *[[Vanessa dilecta]]*
* *[[Vanessa dimorphica]]*
* *[[Vanessa gonerilla]]*
* *[[Vanessa hippomene]]*
* *[[Vanessa indica]]*
* *[[Vanessa itea]]*
* *[[Vanessa kershawi]]*
* *[[Vanessa myrinna]]*
* *[[Vanessa samani]]*
* *[[Vanessa tameamea]]*
* *[[Vanessa terpsichore]]*
* *[[Vanessa virginiensis]]*
* *[[Vanessa vulcania]]*

## בספרות
בספרות של ולדימיר נבוקוב "אש חיוורת" (1962) משוחח גיבור הספר על סוג הפרפרים נימפית, כדימוי לאשתו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1807
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן פבריציוס
קטגוריה:נימפיתיים
זולטן באי

**זולטן באי** (בהונגרית: **Bay Zoltán**; 24 ביולי 1900, דיולה שבמזרח הונגריה – 4 באוקטובר 1992, וושינגטון הבירה) היה פיזיקאי גרעין וחסיד אומות העולם אמריקאי ילידי הונגריה.

## קורות חיים
באי היה המדען הראשי של מעבדות חברת נורות ליבון וחשמל מאוחדת ובשמו המסחרי "טונגסרם" , יצרנית נורות חשמל וציוד חשמלי אחר. הוא היה מממציאי הגרסאות הראשונות של הדיודה פולטת האור ומממציאי . בשנת 1938 הקים באי, בסיוע בעל המפעל היהודי ליפוט אשנר, את המרכז הראשון למחקר אטומי בהונגריה. משנת 1930 היה מרצה בכיר לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ובאוניברסיטת סגד.

### בתקופת מלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944 נעצר אשנר על ידי הגסטפו וגורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן. באי מונה למנהל החברה ועשה כמיטב יכולתו כדי להגן על עובדי החברה היהודיים ועל בני משפחותיהם. הוא סייע ליהודים רבים מבין עובדיו לקבל מסמכים שהעידו על היותם מוגנים על ידי נציגי מדינות זרות, בתקווה שמסמכים אלה יגנו עליהם מפני גירוש. במעשה שהיה מנוגד לחוק, הוא שילם משכורות ליהודים שבין עובדיו. כשעמדו היהודים להיות מגורשים, אפשר להם באי לברוח מהמפעל ולרדת למחתרת.

בנובמבר 1944, בתקופת שלטון אנשי צלב החץ, הובלו חלק מעובדיו של באי לתחנת הרכבת לשם גירוש. באי הלך לתחנת הרכבת ולמרות התנגדות השומרים, ותוך סיכון חייו, הצליח להוריד את פועליו מהרכבת ולמנוע את שילוחם לשטחי גרמניה.

### לאחר המלחמה
באי הפך לאחד מראשי הקהילה המדעית ההונגרית. רבים מהיהודים שהציל הגיעו אף הם לתפקידי מפתח בקהילה המדעית בהונגריה והפכו לחוקרים מצטיינים באוניברסיטאות בהונגריה ומחוצה לה.

ב-1948 עזב באי את הונגריה והיגר לארצות הברית. הוא היה פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ומנהל המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה. בין יתר מחקריו סייע ללשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כשזו התכנסה בשנת 1983 לשם קביעת המידה הרשמית של המטר. הוא התקבל בתור חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.

באי הובא למנוחות בעיר הולדתו, גיולה.

## הכרה
בשנת 1998 הוכר באי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הונגרים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: הונגריה
קטגוריה:חברי האקדמיה ההונגרית למדעים
קטגוריה:חברי החברה הפיזיקאית האמריקאית
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:פיזיקאים הונגרים
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:גיולה (עיר): אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
חיים לטה

חיים (הרברט) לטה בצעירותו|שמאל|ממוזער|250px
**חיים (הרברט) לטה** (23 בינואר 1902 – 5 בפברואר 1988) היה מתכנן גנים ישראלי, מעולי העלייה השלישית. בנה מספר גנים ברחבי הארץ ושאף ליישם בתכנון הגנים עקרונות אקולוגים המשלבים גידולי מזון ונוי. כמורה לגננות במספר בתי ספר הנחיל את תורתו לדורות של תלמידים. זוכה פרס אברהם קרוון לאדריכלות גנים ונוף.

## ביוגרפיה
חיים לטה נולד בברלין כהרברט לטה, ליוסף לטה ומלכה לבית יעקובוס. סיים את בית הספר היסודי הקהילתי ה-8 בברלין. מאחר שהיה ילד חולני נשלח ב-1918 לתיכון ללימודי גננות בבית הספר "האלם" ליד הנובר, שם, קיוו הוריו, גם יבריא וגם ירכוש מקצוע.

הבית בו גדל לטה היה בית ציוני, ולטה השתתף בייסוד סניף תנועת החלוץ בברלין. ב-22 במרץ 1923 עלה ארצה עם עוד קבוצת גננים בוגרי בית הספר לגננות, במסגרת העלייה השלישית. לאחר תקופה קצרה ביפו החל לטה לעבוד בחדרה, אולם לאחר שחלה במחלת הקדחת נשלח לירושלים. באביב 1925 עבר לגור במגדל שלחוף הכנרת, שם ניסה לשכנע את אוטו ורבורג שיאפשר לו לגדל בננות על שטחים שבבעלותו. ב-1927 נוסדה חברת גידולים וב-1928 ביקר אלפרד מונד (אחד המשקיעים) בארץ והשתתף בנטיעות הראשונות של מטעי החברה. לאחר סיום עבודתו במגדל עבד תקופה מסוימת בתל אביב עם יצחק וולקני-אלעזרי ועם ורבורג על הכנסת פירות חדשים לארץ.

ב-1930 עזב את עמק הירדן ועבר לגור בפרדס חנה, שם עיבד חלקת אדמה שבבעלותו, סייע לתושבי המקום בתכנון גינותיהם ולימד גננות בבית הספר החקלאי שביישוב וכן בבית הספר החקלאי בנהלל ובפקולטה לאדריכלות נוף בטכניון. ב-1942 חזר לטה לגור בטבריה ועבד בעיר ויבישובי הסביבה. ב-1955 חזר לגור בפרדס חנה, שם גם נפטר ב-1988.

## עבודותיו
* בתקופת שהותו בירושלים תכנן גן שהקיף את האמפיתיאטרון הפתוח באוניברסיטה העברית, אותו תכנן ידידו פריץ קורנברג (תוכנית הגן לא יצאה לפועל בגלל מחסור בתקציב).
* 1927 - תכנון גן וילה מלצ'ט לחוף הכנרת בעזרת מימון מאלפרד מונד.
* 1940 - תכנון גני חמי טבריה.
* 1941 - תכנון גנים ציבוריים בטבריה.
* 1945 - תכנון הגנים בתיכון בית ירח (אותו תכנן ריכרד קאופמן).
* 1950 - תכנון הגינון במספר קיבוצים בעמק הירדן (דגניה א', דגניה ב', בית זרע, אפיקים, שער הגולן ועוד).
* 1954 - פיקוח על הקמת גני רמת הנדיב שתוכננו על ידי אוריאל שילר
* 1945-1987 - חבר מערכת גן ונוף ובעל טור קבוע בירחון. בשנים אלו פורסמו בירחון כ־540 מאמרים מפרי עטו
## פרסים
* **פרס [[אברהם קרוון]]** לאדריכלות גנים ונוף, 1975

## גישתו הירוקה
זיקתו של חיים לטה לגננות נבעה מהשקפתו על הצורך לאיזון בטבע. שנים רבות לפני פריחתן של תנועות איכות סביבה "ירוקות", ראה לטה את הגנים שהוא מתכנן כ"ריאות ירוקות" והתנגד לגידולים המנצלים את האדמה.

## משפחתו
חיים לטה נישא ב-1928 לבתיה לבית ברומברג. לזוג נולדו 3 ילדים: דן ידין, מיכה ידין וציפורה כהן.

## לקריאה נוספת
* מיכאל אוהד, **ריאות ירוקות**, מוסף הארץ, 25 באפריל 1975

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אדריכלי נוף ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בפרדס חנה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988