עקביא בן מהללאל

**עֲקַבְיָה בֶן מַהֲלַלְאֵל** היה תנא שחי בימי הלל הזקן, בסוף תקופת הזוגות. מעטים המקומות בהם מובאים דבריו בש"ס, אך אמרה מפורסמת שלו מופיעה בפרקי אבות ומוכרת מאוד בהיותה חלק מסדרי ההלוויה היהודית בארץ ישראל. 

## במקורות
### משנת עקביא בן מהללאל

במשנת פרקי אבות מופיעה אמרה זו:

משנה זו של עקביא בן מהללאל ידועה גם בשל היותה חלק מסדר הלוויה היהודית במסורת הספרדית והאשכנזית.

### מחלוקות וסירובו להתמנות
עקביא בן מהללאל הביע ארבע עמדות בנושאים שונים עליהן התעוררה מחלוקת בינו לבין החכמים בני דורו, והן:
#הוא היה מטמא שער הפקודה וחכמים מטהרין. (מסכת נגעים).
#דם הירוק - עקביא מטמא, שסבר שהוא דם נידה ועיקרו אדום, אלא שלקה במראהו, וחכמים מטהרין. (מסכת נידה).
#שער (צמר) בכור בעל מום שנשר והניחו בחלון ואחר כך שחטו, היה עקביא מתיר הצמר לכהן בהנאה וחכמים אוסרים. (מסכת בכורות).
#הוא היה אומר, אין משקין מי סוטה לא את הגיורת ולא את שפחה המשוחררת, וחכמים אומרים משקין. (מסכת סוטה).

ה מספרת כי החכמים הציעו לעקביא בן מהללאל להתמנות לאב בית הדין, בתנאי שייכנע לדעת הרוב במחלוקות הנ"ל:
.
עקביא סירב בתוקף להצעה וענה:

הרב טוביה יהודה טביומי טען שעקביא בן מהללאל היה מוכן לחזור בו כפי שהורה לבנו לעשות, אך סירב כי חשש שהעם ירנן אחריו שהוא ויתר על האמת בשביל התפקיד.

### נידויו
בעקבות המחלוקת הרביעית, מסופר במשנה כי החכמים אמרו לו: "מעשה בכרכמית שפחה משוחררת שהייתה בירושלים והשקוה שמעיה ואבטליון". וממעשה זה ראיה שמשקין. "אמר להם: דוגמה השקוה. ונידוהו, ומת בנידויו, וסקלו בית-דין את ארונו".

לפי פירוש אחד, עקביא זלזל בשמעיה ואבטליון, שהיו גרים או בני גרים, והאשים אותם שהשקו את השפחה המשוחררת בניגוד לדין, כדי להראות שהגרים שווים לכלל הציבור, ולכן נידו אותו. לפי פירוש אחר, הוא נודה משום שלא הסכים לדעת הרוב. 

במשנה מובאת דעת "רבי יהודה" הטוען כי מעולם לא נידו את עקביא בן מהללאל וטען כי . בספרי מובאת דעה זאת בשם רבי יהודה בן בתירא. זכריה פרנקל טוען, שייתכן יותר כי מדובר ברבי יהודה בן בתירא מאשר סתם "רבי יהודה" של המשנה, שהוא רבי יהודה בר אילעאי. 

טוביה יהודה טביומי מסביר את אמרתו של רבי יהודה:
"בדורו של עקביא בן מהללאל שנחשב גדול בתורה ויראה שאין דוגמתו, אין ספק שבכל הדיונים להלכה ולמעשה, היה הוא רוח החיים ועמוד התווך, שכולם התחשבו עם דעתו — "ורבים מרבנן היו צריכים לו". ו"כשרבים צריכים לו", הרי אפילו אם פגע בכבודם של שמעיה ואבטליון והיו צריכים לנדותו, כהדין דמנדין לכבוד הרב — בכל זה היה אסור לנדותו והם דברי ר' יהודה במשנה: "חס ושלום שעקביא נתנדה שאין עזרה ננעלת כפני כל אדם מישראל בחכמה וביראת חטא כעקביא" וכשעקביא היה הראש והראשון בחכמי ישראל ואין העזרה נועלת על אדם כמותו בערב פסח — הרי בכל לימוד בחבורה שלמדו ודנו חכמי ישראל בהקבצם יחד בחג הפסח, היה עקביא ראש המורים, ארי שבחבורה ואסור היה מן הדין לנדותו."

### הדרכתו לבנו
המשנה מספרת כי ביום מותו ציווה על בנו שיודה בפני החכמים בצדקתם. כששאל אותו בנו מדוע הוא עצמו לא הודה בפניהם, ענה לו האב:

לאחר מכן ביקש בנו ממנו שיצווה את חבריו לקרבו. האב סירב, ושאלו בנו האם מצא בו איזה פגם, ועל כך השיב: 

## זמנו
עקביא בן מהללאל מזוהה כבן דורו של הלל, בגלל שבסיפור על אודותיו מוזכרים כבר שמעיה ואבטליון ומנגד, הדרישה ממנו לחזור בו כדי למנוע מחלוקות מתאימה לתקופה קדומה כשעוד לא היו מחלוקות רבות. בנוסף, העדר התואר "רבי" מעיד שהיה מתקופה קדומה. זכריה פרנקל משער שההצעה להתמנות לאב בית דין הייתה אחרי מות שמאי. לעומתו, טוען יצחק אייזיק הלוי שההצעה לכהן כאב בית דין הייתה לפני מינויו של שמאי, ושלאחר ששמאי הזקן נפטר לא מונה עוד אב בית דין לכל ישראל. 

עם זאת, היו שטענו שעקביא בן מהללאל חי קרוב לחורבן הבית, בדורם של רבי יהושע ורבי אליעזר. יעקב בריל כתב שההצעה לעקביא בן מהללאל הייתה לאחר הדחת רבן גמליאל דיבנה ולפני מינוי רבי אלעזר בן עזריה ושבנו על עקביא בן מהללאל היה איסי בן יהודה. אהרן הימן מעלה את האפשרות שבנו של עקביא בן מהללאל היה רבי חנניא בן עקביא.

## מסורות על מקום קבורתו
מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך ישנה מסורת כתובה מהמאה ה-13 הטוענת לקברו בכפר מנדי. בשנת 1950 פעל דב זילברמן מהוועד לשמירת המקומות הקדושים בגליל העליון לתקן את מערת הקבר בכפר מנדי. מנגד, רבי חיים ויטאל (מקובל בולט מהמאה ה-16) כתב בשם רבו האר"י, כי נקבר בהר חוקאב.

## ראו גם
* משנת עקביא בן מהללאל

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
* קטע חזנות על המשנה עקביה בן מהללאל אומר..., בביצועו של יוסלה רוזנבלט

## הערות שוליים

קטגוריה:הזוגות
קטגוריה:הדור הראשון לתנאים
קטגוריה:קברי צדיקים בכפר מנדא