דיוקנו של קלפטומן

**דיוקנו של קלפטומן** או דיוקנו של אדם בלתי שפוי (בצרפתית: **L'Aliéné** או **Portrait d'un Cleptomane**, וכן **Le Monomane du Vol**) הוא ציור שמן משנת 1822 מאת האמן תאודור ז'ריקו. היצירה היא חלק מסדרה של עשרה דיוקנאות שצוירו עבור הפסיכיאטר אטיין-ז'אן ז'ורז'ה, וכיום שמורה במוזיאון לאמנויות יפות בגנט, בלגיה.

## רקע
סביב שנת 1820 צייר תיאודור ז'ריקו את „דיוקנו של קלפטומן”. ציור זה היה חלק מסדרה של עשרה דיוקנאות של מאושפזים במוסד לחולי נפש, מתוכם שרדו חמישה בלבד. באותה תקופה התיידד האמן עם הרופא אטיין-ז'אן ז'ורז'ה, חבר בקבוצת רופאים נאורים שכונו "אילייניסטים". קבוצה זו חדלה לראות בטירוף עונש אלוהי, והתייחסה אליו כמחלה או נכות שיש לטפל בה. האילייניסטים האמינו כי תווי הפנים של האדם יכולים לחשוף את הליקוי הנפשי שלו. הם טבעו את המונח "מונומאניה" לתיאור הפרעה נפשית המתבטאת באובססיה אחת מוגדרת או באשליה בודדת. במחקריהם נעזרו באמצעים מגוונים לייצוג הבעות, כגון יציקות, פסלים, רישומים ותחריטים. ז'ריקו הושפע מהם בבירור. דיוקנאותיו מגלים עניין כמעט מדעי באנשים הלוקים בנפשם. ייחודו של ציור זה לתקופתו הוא בכבוד שז'ריקו שומר עבור הדמות המוצגת, ובחמלה הרומנטית שהוא מגלה כלפי תודעתו החולה של המושג. סגנונו החופשי והמרומז של ז'ריקו ב"דיוקנו של קלפטומן" מציע פרספקטיבה שונה על מושג "הציור המוגמר", ומוסיף ערך חדש ליצירה כאמצעי מחקרי.

### דיוקנאות נוספים מהסדרה

קובץ:A_Madwoman_and_Compulsive_Gambler_1822_Theodore_Gericault.jpg|טקסט=The Woman with a Gambling Mania (French: La Folle Monomane du Jeu), 1822 (Louvre, Paris)| דיוקן אישה הלוקה בהפרעת הימורים כפייתית, 1822, הלובר, פריז
קובץ:GericaultMonomaniacOfMilitaryCommander.jpg|טקסט=Man Suffering from Delusions of Military Rank (French: Le Monomane du Commandement Militaire), 1822 (Collection Oskar Reinhart am Römerholz, Winterthur)| דיוקן גבר הלוקה באשליות של פיקוד צבאי, 1822, אוסף אוסקר ריינהרט אם רומרהולץ, וינטרטור
קובץ:The_mad_woman-Theodore_Gericault-MBA_Lyon_B825-IMG_0477.jpg|טקסט=Portrait of a Woman Suffering from Obsessive Envy (French: La Monomane de l'envie), 1822 (Museum of Fine Arts of Lyon)| דיוקן אישה הלוקה בקנאה חולנית, 1822 מוזיאון האמנויות היפות של ליון
קובץ:Le_Monomane_du_vol_d'enfants_(Gericault,_1822-1823).jpg|טקסט=Portrait of a Child Snatcher aka The Child Thief aka The Madman-Kidnapper (French: Le Monomane du vol d'enfants), 1822–1823 (Michele and Donald D’Amour Museum of Fine Arts, Springfield, Massachusetts)| דיוקן גבר הלוקה באובססיה לחטיפת ילדים - מוזיאון מישל ודונלד ד'אמור לאמנויות יפות, ספרינגפילד, מסצ'וסטס )
קובץ:The_Melancholic_Man_-_Théodore_Géricault.jpg|טקסט=The Melancholic Man, by Théodore Géricault| „האיש המלנכולי” (ייחוס) [שנה לא ידועה] (רוונה, אמיליה-רומאניה, איטליה)


## תיאור היצירה
ז'ריקו אינו מציג לקהל דיוקנאות "ציוריים". תיאוריו נועדו לשמש מסמכים קליניים. תסמיני ה"מונומאניות" השונות - הימורים כפייתיים, קלפטומניה ועוד – משתקפים בלבוש של המושאים, בהבעות פניהם ובמבט עיניהם. הסגנון המרומז, עם הדגשה רכה אך עוצמתית של הצורה ומשיחות מכחול מהירות, מאפיין את עבודותיו המאוחרות של ז'ריקו. הדמויות לא אידיאליזציה, אך דיוקניהן מבטאים מידה של כבוד אנושי, המציג אותן כבני אדם אינדיבידואליים.

החריג היחיד הוא "הקלפטומן". מראהו פראי וגס, בעיקר בשל שערו הפרוע וזקנו המוזנח. אך המאפיין הבולט ביותר הוא מבטו החודר - מבט שהוא גם נוקב וגם לא ישיר. הבלבול הנפשי של הדמות מתגלה בעיניה. הציור מעיד על החיפוש הרומנטי האופייני אחר אמיתיות, המבוססת על תצפית מדויקת במציאות. ביצירה אינטרוספקטיבית זו, אמנותו של ז'ריקו מגיעה לשיאה.

## פרשנות והשוואות
„דיוקנו של קלפטומן” מאת תיאודור ז'ריקו מתאפיין בשפה חזותית שנועדה להמחיש מצבים נפשיים פנימיים באמצעות אמצעים ציוריים. הדמות מתוארת בחצי גוף, ללא ידיים, כשהיא מביטה הצידה במבט חודר אך לא ישיר - דבר שיוצר תחושת ניכור או ריחוק רגשי. הרקע האחיד והכהה מדגיש את פניו של המושג, ומנטרל כל הקשר סביבתי שעלול להסגיר את מיקומו במוסד סגור. תנוחת הגוף, האור הרך, וההבעה החידתית יוצרים אווירה של התבוננות פנימית עמוקה, כמעט מהורהרת. אף על פי שמדובר באדם הלוקה בנפשו, מקפיד ז'ריקו להציגו בכבוד, כאישיות אינדיבידואלית בעלת נוכחות, תוך כדי שימוש בטכניקת מכחול חופשית ובמרקמים משתנים, שמדגישים את המורכבות הרגשית של מושאי הציור.

גישתו של ז'ריקו לדיוקנאות של הלוקים בנפשם משתלבת ברוח התקופה הרומנטית, אשר חיפשה אמת אנושית עמוקה דרך תצפית אמנותית ותחושתית. בהקשר זה מציג המאמר השוואה בין ציוריו של ז'ריקו לבין מחקרי העננים של האמן האנגלי ג'ון קונסטבל, שנעשו בדיוק באותה תקופה. כשם שקונסטבל בחן תופעות טבע משתנות מתוך נקודת מבט מדעית־אמנותית, כך גם ז'ריקו בוחן את ההבעות הרגשיות ואת התסמינים הנפשיים של דמויותיו מתוך רגישות אסתטית ומחקר פסיכולוגי כאחד. ז'ריקו, כמו קונסטבל, אינו עוסק בתיעוד גרידא אלא בחתירה לחשיפה של תהליכים פנימיים - רגשיים, נפשיים או מטאורולוגיים - ובכך מבטא את החיבור בין האמנות לבין המדע שהחל לחזור לאופנה מאז תקופת הרנסאנס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות שליטה בדחף
קטגוריה:תאודור ז'ריקו
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19