open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אישה עם שמשייה בגן

**אישה עם שמשייה בגן** הוא ציור שמן על בד מאת פייר-אוגוסט רנואר, משנת 1875. היצירה משתייכת לתקופת האימפרסיוניזם הבשלה של האמן ונמצאת כיום באוסף הקבוע של מוזיאון תיסן בורנמיסה.

## רקע
על אף המראה הכפרי, היצירה לא צוירה בשדה פתוח אלא בגן הסטודיו החדש ששכר רנואר במונמארטר שבפריז. חברו ז'ורז' ריבייר העיד כי עם כניסתו לבית הוקסם רנואר מן הגן, שנראה בעיניו כפארק נטוש ויפהפה.

במשך שנים התקיימה מחלוקת באשר למועד המדויק של ביצוע היצירה. היו שייחסו אותה לשנים 1873 או 1874, אך מחקר מאוחר יותר הצביע על שנת 1875 כמועד הסביר ביותר, בהתבסס על רישום באינוונטאר של הסוחר פול דיראן רואל מיום 25 באוגוסט 1891, שבו הופיעה היצירה תחת הכותרת "גן" ובציון השנה 1875.

## פרשנות

ביצירה זו מאמץ רנואר שפה אימפרסיוניסטית מלאה. היעדר קו אופק ברור והטיפול הגמיש במשטח הציורי מדגישים את ריבוי המרקמים והאור המסונן דרך העלווה. כל רכיב מטופל במשיחה משתנה וחיה, היוצרת תחושה של טבע שופע ללא הדגשת פרטים חדים.

רנואר האמין כי ציור צריך להיות נעים, שמח ויפה, וכי אין טעם להרבות בתיאור קשיי החיים. תפיסה זו משתקפת באווירה הבהירה של היצירה, בהרמוניה הצבעונית ובתחושת הפנאי השלווה.
רנואר, שהיה מן האימפרסיוניסטים שהתמקדו בדמות האנושית ובייחוד בדמות הנשית, שילב כאן בין דמות לנוף ויצר אימפרסיוניזם בעל אופי חושני ודקורטיבי.
[250px|ממוזער|שמאל|[קטיף פרחים, הגלריה הלאומית בלונדון]]

## השוואה ליצירה "קטיף פרחים"
היצירה הושוותה לציור קטיף פרחים שבאוסף הגלריה הלאומית בלונדון, שבו מתקיים דיאלוג דומה בין גבר לאישה בגן. קרבת הדמויות ורמיזת המחווה הרומנטית מופיעות בשתי היצירות, אף כי הלבוש וההקשר החברתי שונים.

בנוסף, ניתן לבחון את היצירה לצד עבודות אימפרסיוניסטיות אחרות המתמקדות באור מסונן דרך עלווה ובתיאור חיי פנאי, שבהן מודגשת תחושת הרגע החולף וההרמוניה שבין אדם לטבע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פייר אוגוסט רנואר
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי פרחים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:מוזיאון תיסן בורנמיסה: ציורים
ספינת אם (יצירה מוזיקלית)

**ספינת אם** (באנגלית: **Mothership**) היא יצירה מוזיקלית בתנועה אחת לתזמורת ואלקטרוניקה מאת המלחין האמריקאי מייסון בייטס. היצירה זכתה לבכורה עולמית ב-20 במרץ 2011 בבית האופרה של סידני על ידי התזמורת הסימפונית של יוטיוב בניצוחו של מייקל טילסון תומאס, ובהשתתפות סולני אלתור: פאולו קליגופולוס בגיטרה חשמלית, עלי בלו בכינור, סו צ'אנג בגוז'נג , וג'ון ברג'ס בגיטרה בס.

## הלחנה
המלחין דן ביצירה בהערות התוכנייה של התווים, וכתב: *"יצירת פתיחה אנרגטית זו מדמיינת את התזמורת כ'ספינת אם' שאליה 'עוגנים' מספר סולנים אורחים, המציגים ריפים (Riffs) קצרים אך וירטואוזיים על החומר התמטי של היצירה, מעל פיגורציה תזמורתית אלקטרו-אקוסטית גדושת אקשן"*. 

הוא המשיך: *"היצירה עוקבת אחר מבנה של סקרצו עם טריו כפול (כפי שניתן למצוא, למשל, בסימפוניה השנייה של [[רוברט שומאן|שומאן]]). לאורך ההיסטוריה, סקרצי סימפוניים משתעשעים עם מקצבי ריקוד באופן אנרגטי ומושך, כאשר קטעי ה'טריו' חוקרים זמנית אזורים מקצביים חדשים. היצירה חולקת קשר צורני עם ה[[סקרצו]] הסימפוני, אך היא קמה לתחייה באמצעות צלילים מרעישים של המאה ה-21 – מקצבים של [[טכנו]] מודרני במקום מקצבי [[ואלס]], למשל"*.

### תזמור
התזמור המקורי של "ספינת אם" נכתב עבור שני חלילים, פיקולו, קלרינט במי במול, שני קלרינטים, קלרינט בס , שני אבובים, קרן אנגלית, שני בסונים, קונטרה-בסון, ארבע קרנות יער, שלוש חצוצרות, שני טרומבונים, טרומבון בס, טובה, שלושה נגני כלי הקשה, מחשב נייד, טימפני, נבל, פסנתר וכלי קשת (כינורות, ויולות, צ'לואים וקונטרבסים).

עיבוד מאוחר יותר של היצירה לתזמורת כלי נשיפה שנעשה על ידי בייטס, נכתב עבור ארבעה חלילים, פיקולו, שני אבובים, קרן אנגלית, שני בסונים, קונטרה-בסון, קלרינט במי במול, ארבעה קלרינטים, שני קלרינטים בס, סקסופונים (סופרן, אלט, טנור, בריטון), ארבע חצוצרות, ארבע קרנות יער, שני טרומבונים, טרומבון בס, בריטון, טובה, נבל, פסנתר, ארבעה נגני כלי הקשה, לאנץ'-פאד, טימפני וקונטרבס.

## ביקורת
אנדרו דרוקנברוד מהפיטסבורג פוסט-גאזט הודה כי היצירה היא ככל הנראה לא עבודתו הטובה ביותר של בייטס, אך שהיא "מציגה לראווה את יכולתה של התזמורת להיות מכילה". דרוקנברוד הוסיף: "היצירה מהנה, ואין שום דבר רע בזה!"

## קישורים חיצוניים
* ספינת אם (בביצוע התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של מייקל טילסון תומאס), באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:יוטיוב
קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-21
קטגוריה:מוזיקה אלקטרונית
אושוויץ, וידוי: הייתי הרופא היהודי של מלאך המוות

**אושוויץ, וידוי: הייתי הרופא היהודי של מלאך המוות** (בהונגרית: **Dr. Mengele boncolóorvosa voltam az Auschwitz-i krematóriumban**) הוא ספרו של ד"ר מיקלוש ניסלי, רופא יהודי-הונגרי שהיה רופא המשרפות במחנה ההשמדה אושוויץ במחצית השנייה של 1944, והעיד במהלך משפטי נירנברג על הזוועות שנעשו בשואה תחת פיקוחו הישיר של ד"ר יוזף מנגלה.

הספר יצא לאור ב-1946 בהונגרית, ולאחר מכן תורגם לשפות רבות והיה לרב-מכר. ב-1985 תורגם לראשונה לעברית תחת השם "**הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ**" על ידי מרדכי רסל ויצא בהוצאת ליפא פרידמן, וב-2026 יצא לאור שוב בהוצאת אחוזת בית ובתרגומה של צילה אלעזר.

## תקציר
הספר נפתח בהצהרה:"אני, החתום מטה, ד"ר מיקלוש ניסלי, רופא, אסיר לשעבר במחנות הריכוז הגרמניים, מצהיר בזאת שאת החיבור הזה, שעוסק בימים האפלים ביותר בתולדות האנושות, כתבתי בצמידות מוחלטת למציאות, בלי שמץ של הגזמה, מתוקף היותי עד ראייה ומי שנכפתה עליו עבודה במשרפות באושוויץ, שבכבשניהן נעלמו מיליוני אבות, אמהות וילדים".ד"ר ניסלי מספר את סיפורו האישי החל מהגעתו בחודש מאי 1944 ברכבת מגורשים מהונגריה למחנה אושוויץ, הסלקציה בה הופרד מאשתו ובתו ונלקח על ידי ד"ר מנגלה להצטרף לצוות הרפואי, ועד הצבתו - בעקבות ניסיונו בפתולוגיה - יחד עם הזונדרקומנדו באגף המשרפות במחנה, שם היה צריך לטפל באסירי הזונדרקומנדו ובאנשי האס אס, לצד פעילות במסגרת הניסויים בבני אדם על ידי הנאצים שכללה ניתוח של גופות נבחרות עבור מנגלה, בדגש על גופות של תאומים לצורך מחקרי תאומים וגופות של בעלי מוגבלויות. בנוסף הוא נדרש לנתח גופות של קצינים נאצים שהתאבדו או נרצחו, והיה מעורב גם במחקרים ספציפיים על אוכלוסיית הצוענים שהושמדה במחנה.

ניסלי מספר על הקשר שרקם עם אנשי הזונדרקומנדו והבנתם שלקראת תום ארבעה חודשים הם נועדו לחיסול, במה שהוביל אותם למרד הזונדרקומנדו באושוויץ. לטענתו, עם תום המרד נהרגו 853 אסירים ו-70 אנשי אס אס. הוא מספר על כמה מקרים שבהם ניסה ללא הצלחה להציל אסירים, כולל נערה ששרדה את תאי הגזים, ועל הצלחתו למצוא שוב את אשתו ובתו בין האסירות ולשכנע אותן להתנדב למשלוח למחנה עבודה, במה שהציל לבסוף את חייהן.

הספר מרחיב ברשת השקרים וההטעיה שפרשו הנאצים בפני האסירים היהודים כדי לשכנע אותם ללכת אל מותם מבלי להתנגד, כולל הבטחות לעבודה ולמזון ושקרים נוספים. ניסלי עצמו ניצל ממוות פעמיים "באדיבותו" של מנגלה, משום שלא נמצא לו מחליף בעל הידע הדרוש. יחד עם עמיתים מהזונדרקומנדו הוא הכין תיעוד של הנעשה שנחתם על ידי מאות מהאסירים והוסתר לימים שאחרי המלחמה, למקרה בו הנאצים יצליחו להשמיד את כולם.

ניסלי מסיים את הספר בתיעוד של החודשים האחרונים במלחמה, מהשמדתו של המחנה והצלחתו לחמוק אל בין שורות האסירים שהובלו בצעדות המוות בשואה, מעברו בין כמה מחנות עבודה וריכוז, עד לשחרורו ב-5 במאי במחנה הריכוז אבנזה על ידי הצבא האמריקאי.

## ביקורת
הספר זכה להצלחה מסחרית ותורגם לשפות רבות. בין השאר הגיע לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. בנוסף, הוא קיבל לאורך השנים מספר רב של ביקורות חיוביות.

הסרט "האזור האפור", שיצא לקולנוע בשנת 2001, מבוסס בחלקו על הספר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון בנושא השואה
קטגוריה:ספרי 1946
קטגוריה:אושוויץ בתרבות
קתרין מרטין

**קתרין מרטין** (באנגלית: **Catherine Martin**; נולדה ב-1965) היא מעצבת תלבושות, מעצבת תפאורה ומפיקה אוסטרלית.

## ביוגרפיה
מרטין נולדה בפרבר בניו סאות' ויילס לאם צרפתייה ואב אוסטרלי, היא גדלה בסידני אך בילתה רבות עם סביה בצרפת, מגיל צעיר נמשכה לתחום של אופנת וינטג', בילדותה המוקדמת לימדה אותה אמה להשתמש במכונת תפירה.

היא למדה שנה אומנות חזותית בקולג לאומנויות בסידני (Sydney College of the Arts) ואחרי כן החליטה לשנות כיוון ולמדה גזירת דוגמאות בקולג הטכני במזרח סידני (East Sydney Technical College), היא גם התקבלה למכון הלאומי לאומנות דרמטית (National Institute of Dramatic Art) וסיימה שם את לימודיה עם דילפומה בעיצוב, בשנת הלימודים האחרונה שלה היא פגשה את באז לורמן כששר חיפש אחר מעצבים צעירים עבור עבודה על המחזה שלו.

היא התפרסמה כשעיצבה חלק מהתלבושות לסרטו של לורמן "Strictly Ballroom", היא שימשה כמעצבת האומנותית בסרטו רומיאו וג'ולייט בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, אחרי כן עיצבה את התלבושות לסרטין מולין רוז' ואוסטרליה, היא זכתה במספר פרסים על עבודתה וביניהם ארבע פעמים בפרס האוסקר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעצבי תלבושות
קטגוריה:אוסטרלים
בתים על הנהר (העיר העתיקה)

**בתים על הנהר (העיר העתיקה)** הוא ציור שמן על בד מאת אגון שילה משנת 1914. היצירה נמנית עם נופי העיר שצייר לאורך הקריירה שלו ומוצגת כיום באוסף הקבוע של מוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד. היצירה משתייכת לציור האירופי של המאה ה-20 ולזרם האקספרסיוניזם, ומשקפת את עיסוקו של שילה בעיר כמרחב נפשי טעון, שבו האדריכלות הופכת לביטוי של מצב רוח ושל חוויה קיומית.

## רקע

היצירה זוהתה במשך שנים בטעות כנוף עירוני מאזור ואכאו שבאוסטריה התחתונה. מחקר מאוחר יותר הוכיח כי מדובר למעשה בעיר קרומאו שבבוהמיה, כיום צ'סקי קרומלוב שבצ'כיה, השוכנת על גדות נהר הוולאטבה.

שילה ביקר במקום בקיץ 1910 עם חבריו אנטון פשקה וארווין אוסנזה, ובהמשך קבע שם את מושבו בשנת 1911 יחד עם דוגמניתו ואלי נויזיל. סמטאותיה הצרות, הגאומטריה של מבניה והאדריכלות הימי ביניימית שלה הפכו למוטיב מרכזי ביצירתו. עם זאת, אורח חייו הבוהמייני עורר התנגדות בקרב תושבי המקום השמרנים, והוא גורש ממגוריו. בהמשך, בשנת 1912, אף נאסר למשך עשרים וארבעה ימים באשמת פגיעה במוסר הציבור.

## תיאור היצירה

הציור מציג שורת בתים הצמודים לגדת הנהר. הקומפוזיציה שטוחה וחסרת עומק פרספקטיבי מובהק, ומעוצבת כמעין אפריז אופקי. המבנים ערוכים זה לצד זה, וקווי הגגות מודגשים תוך שינויי פרופורציות מכוונים.

השוואה בין הציור למבנים הקיימים כיום מלמדת כי שילה לא ביקש לתאר תיעוד מדויק של המקום. הוא שינה את יחס הגגות והוסיף מגדל שאינו קיים במציאות. העיר מתוארת כנטושה, ללא דמויות אנושיות, ומעוררת תחושת מלנכוליה ומתח פנימי.
## פרשנות

בדומה לרבים מנופי העיר של שילה, הקומפוזיציה נעדרת עומק מסורתי ומזכירה לעיתים חלונות ויטראז' ומיניאטורות גותיות שהשפיעו עליו ועל האקספרסיוניסטים הגרמנים בני זמנו.

האווירה בעיר המתוארת קודרת ומסתורית. היעדר החיים האנושיים והעיוותים האדריכליים מעניקים ליצירה ממד של חרדה ומלנכוליה. חוקרים ראו בנופים אלו מטאפורות למצב האנושי ואף תיארו אותם כאלגיות מלנכוליות המגלות משיכה ניכרת לנושא המוות, מוטיב מרכזי גם בדיוקנאותיו של שילה.
## תולדות הבעלות

בעליו הראשון של הציור היה האספן הווינאי פרנץ האואר, אשר שילה צייר את דיוקנו בשנת 1914, שנת יצירת היצירה. בשנת 1965 נתרם הציור על ידי מר וגברת מורטימר מ' דנקר למוזיאון גוגנהיים בניו יורק, ובשנת 1978 נכנס לאוסף תיסן בורנמיסה במדריד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאון תיסן בורנמיסה: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:אגון שילה: ציורים
קטגוריה:מים באמנות
שלומית נחמה

**שלומית נחמה** (נולדה ב-31 באוקטובר 1969) היא במאית, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה וקולנוע ישראלית.

## ביוגרפיה
נחמה נולדה וגדלה בפתח תקווה. בגיל 10, עברה עם משפחתה להתגורר למשך כשנתיים בשכונת הבוכרים בירושלים בצד סבה וסבתה, תקופה אותה היא מתארת כמעצבת ומשמעותית עבור עולמה היצירתי. החוויות שצברה בשכונה הירושלמית, המפגש עם הקהילתיות הדתית והדמויות הנשיות החזקות במשפחתה, שימשו מאוחר יותר כהשראה המרכזית לכתיבת "ישמח חתני".

את דרכה המקצועית החלה בתחום הטלוויזיה לילדים ופעוטות. בשנת 2008 יצרה את סדרות הילדים "קטני" ו"אנריקה הולך לאכול" ששודרו בערוץ בייבי. בהמשך מונתה למנהלת התוכן של הערוץ.

פריצתה הגדולה הגיעה בשנת 2016 עם צאתו לאקרנים של הסרט שכתבה "ישמח חתני", (באנגלית: The Women's Balcony). הוא היה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים באותה תקופה, והביא מעל 350,000 צופים לבתי הקולנוע. הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אופיר בקטגוריות שחקן, שחקנית המשנה, עיצוב תלבושות, איפור, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר. הוא הוקרן בפסטיבל הסרטים טורונטו וזכה להפצה בינלאומית. בסרט מוצג קונפליקט בקהילה דתית בשכונת הבוכרים סביב הקצנה דתית והדרת נשים, וזכה להצלחה בינלאומית ולשבחי הביקורת על האופן בו הציג פמיניזם דתי מזרחי.

בעקבות הצלחת הסרט, יצרה נחמה בשנת 2021 סדרת המשך עבור קשת 12, הממשיכה לעקוב אחר דמויות השכונה.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* ראיון עם שלומית נחמה, באתר "בעניינים", 13 בינואר 2017
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:במאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
לה וסנו באובר

**לֶה וֶסֶנוֹ באובר** הוא ציור שמן על בד מאת וינסנט ואן גוך משנת 1890. היצירה נמנית עם ציורי הנוף שצייר בשבועות האחרונים לחייו באובר-סור-אואז, ומוצגת כיום באוסף הקבוע של מוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד. היצירה משתייכת לציור האירופי של סוף המאה ה-19 ולשלב המאוחר ביצירתו של ואן גוך, שבו מתעצמת השפה האקספרסיבית של הצבע והמשיחה, ושבו מתלכדים נוף חיצוני וחוויה נפשית פנימית לכדי ביטוי אמנותי טעון.

## רקע
ב־20 במאי 1890 עזב ואן גוך את פריז ופנה אל אובר-סור-אואז, כפר קטן מצפון לבירה, שבו פעלו לפניו אמנים כדוגמת שארל דוביני ופול סזאן. במקום התגורר דוקטור פול פרדינן גאשה, רופא ואספן אמנות, אשר הופקד על בריאותו של האמן ביוזמת אחיו תאו ובהמלצת קמיל פיסארו.

תקופת אובר נמשכה פחות מחודשיים אך הייתה פורייה במיוחד. בשבועות האחרונים לחייו צייר ואן גוך דיוקנאות ונופים רבים מן הטבע, ובהם לֶה וֶסֶנוֹ, האזור שבו התגורר דוקטור גאשה, שהיה גם הבעלים הראשון של הציור.

## תיאור היצירה

הציור מתאר את אזור וסנו שבפאתי אובר. הקומפוזיציה מאופיינת בקו אופק גבוה, שמעליו מתקבצות שורות של בתים כפריים ישנים, אחדים מהם בעלי גגות קש. בחזית נפרשים שדות חיטה רחבים ועצים מתעגלים הנעים בקצב גלִי.

פלטת הצבעים מצומצמת ומורכבת מירוקים וצהובים בוהקים. משיחות המכחול סוערות ועצבניות, חוזרות בתנועה גלית המדגישה את הדינמיות של הנוף. מאפיינים אלו אופייניים לתקופתו האחרונה של האמן.
## פרשנות

כמו בנופי אובר האחרים, ואן גוך משלב קומפוזיציה בעלת אופק גבוה עם שדות חיטה ובתים כפריים. האופק המורם מבדיל ציורים אלה ממסורות מוקדמות יותר של ציור נוף ומהווה מאפיין של נוף מתקדם במחצית השנייה של המאה התשע עשרה.

אף על פי שהאמן צייר מול המוטיב, התוצאה איננה תיעוד אובייקטיבי אלא חזון אישי מובהק. השדות הפוריים עוררו בו רגשות מנוגדים: תחושת חירות מול המרחבים הפתוחים לצד מלנכוליה עמוקה ובדידות. באחד משדות החיטה הללו, ב־27 ביולי 1890, ירה בעצמו ומת מפצעיו. אף על פי כן, במכתבו האחרון לאחיו תאו ואן גוך הביע אמונה כי ציוריו ימשיכו לדבר בשמו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון תיסן בורנמיסה: ציורים
מרק מימוני

פרופ' **מרק פול רפאל מימוני** (9 בנובמבר 1942 – 8 בפברואר 2026) היה רופא ילדים ואנדוקרינולוג ישראלי. כיהן כמנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בשנים 2003–2007, כפרופסור מן המניין לרפואת ילדים בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, וכן כחבר מועצה בעיריית רמת השרון.

## ביוגרפיה
מימוני נולד ב־9 בנובמבר 1942 בקונסטנטין שבאלג'יריה. בגיל 16 וחצי עבר לפריז, והחל בלימודי רפואה בסורבון ובהמשך התמחה ברפואת ילדים. בשנת 1974 עזב את צרפת ועלה לארץ. לאחר עלייתו לישראל השתלב במערכת הבריאות הציבורית.

## קריירה רפואית ואקדמית

מימוני שימש כאנדוקרינולוג ילדים במחלקות הילדים של המרכז הרפואי רבין (בילינסון), ולאחר מכן עבד כרופא ילדים כללי. בשנת 2003 מונה למנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, תפקיד שבו כיהן עד 2007.

מימוני היה ממקימי החברה הישראלית לרפואת מתבגרים (חיר״ם). במהלך פעילותו המקצועית קיבל מספר פרסים ואותות הוקרה מגופים רפואיים בישראל, ובהם אות יקיר ההסתדרות הרפואית בישראל (2009), אות הוקרה מארגון רופאי שירותי בריאות כללית (2009), ואות הוקרה מהחברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (2010).

במקביל לפעילותו הקלינית עסק מימוני במחקר רפואי. בשנים 1966–1974 שימש כמרצה בסורבון. לאחר עלייתו לישראל החל לשמש כמרצה בכיר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1996 מונה לפרופסור מן המניין. פרסם למעלה מ־150 מאמרים מדעיים בספרות הרפואית הבינלאומית בתחום רפואת הילדים והאנדוקרינולוגיה.

## פעילות ציבורית
בשנים 2012–2018 כיהן כחבר מועצה בעיריית רמת השרון.

## חיים אישיים
בגיל 20 נישא בצרפת לאסתר ובגיל 27 התאלמן ונותר עם שני ילדים. ב־1975, לאחר עלייתו לארץ, נישא למאירה, אלמנת מלחמת יום הכיפורים. הותיר אחריו ארבעה ילדים. שניים מילדיו ומספר מנכדיו עוסקים ברפואה.

נפטר ב־8 בפברואר 2026 בגיל 83 בביתו ברמת השרון.

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:אנדוקרינולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:חברי מועצת רמת השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026
טל גינת

**טל גינת** הוא שחקן עבר ישראלי.

## ביוגרפיה
בשנים 1977–1980 למד משחק בבית צבי.

בשנים 1993–1999 שיחק בהבימה.

בשנים 1980–2000 השתתף בקורסים שונים בתחום אמנויות הקרקס, ובהם להטוטנות וליצנות, וכן בקורסי תנועה.

בשנת 1994 סיים קורס קריינות לרדיו ולטלוויזיה במרכז גבע לתקשורת והדרכה.

בשנת 2003 סיים קורס מדריך פעילות גופנית לגיל השלישי.

## להטוטנות וליצנות
בשנים 1984–2015 היה שותף בצמד הלהטוטנים הוותיק "לופט געשפט". במסגרת פעילות הצמד העלו מופע בידורי המשלב הנחיה, להטוטנות, ליצנות וקסמים, והופיעו אלפי פעמים ברחבי ישראל ובפסטיבלים מקצועיים בחו״ל. נוסף על כך קיימו סדנאות והדרכות בתחום הלהטוטנות והליצנות לילדים, לבני נוער ולמבוגרים. הצמד השתלב גם בהפקות של תיאטרון הקרון, ובהן המופעים "חגיגת קיץ", "מעונב חלקית", "בובע מייסע" והפקות נוספות. במופעיו שילב להטוטנות (ג׳אגלינג), משחק, תנועה ושירה, באווירה הומוריסטית.

## בתיאטרון
בשנים 1980–2013 השתתף בהצגות ילדים שונות, ובהן "טלוניוס ולולה" (תיאטרון הפיג’מה), "מעלה הקרחות", "אגדת שלושה וארבעה", "נפלאות הקרקס" ו"חגיגת התמרורים".

בשנת 1981 השתתף בהצגה "אופרת הקבצנים" בתיאטרון באר שבע.

בשנים 1981–1982 השתתף בהפקה "טרמינל" במסגרת תיאטרון תנועה בהובלת אושרה אלקיים.

בשנת 1983 שיחק בהצגה "ברית שטנים" בתיאטרון התנועה ובצוותא.

בשנים 1983–1984 שיחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" ובהפקות נוספות.

בשנים 1984–1985 השתתף בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר בהצגה "פוקס".

בשנים 1986–1987 השתתף בהצגה "מולייר" בתיאטרון חיפה.

בשנים 1991–2001 שיחק בתיאטרון הלאומי הבימה בהצגות "קן הקוקייה" ו"משרתם של שני אדונים".

בשנים 2003–2012 העלה במסגרת תיאטרון הפרינג׳ את הצגת היחיד "מלך הכפר".

בשנים 2000–2015 השתתף בתיאטרון הגג בהפקה "על הקצה", בסגנון קומדיה דל׳ארטה.

## הופעותיו בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1986 שיחק את מושיק בסרט "הטוב, הרע והלא נורא".

ב-1993 גילם את לופט גישפט בקלטת הילדים "כמו גדולים 2".

ב-2014 התארח בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד ליצן רפואי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
שותפות לפשע

**שותפות לדבר עבירה** (באנגלית: **Complicity**) במשפט הפלילי היא מושג ששונה מעבירות כמו "ניסיון", "שידול" או "קשירת קשר", שהן עבירות העומדות בפני עצמן, אלא שיטת ביצוע העבירה. ומתייחס להשתתפותו של שותף לעבירה מסייע (באנגלית: **Accomplice**) – מייעץ, מעודד או מסייע בביצוע מעשה פלילי, טרם או במהלך המעשה לאחר שהושלם. אין אחריות פלילית על שותפות לדבר עבירה שמעולם לא הושלמה.

אדם נחשב לשותף אם מתקיימים התנאים הבאים:
***מטרה**: הוא שואף להביא להשלמת העבירה.
***פעולה**: הוא משדל, מעודד, עוזר או מנסה לעזור בתכנון או בביצוע העבירה.
***מחדל**: הוא בעל חובה חוקית למנוע את העבירה, אך נמנע מלעשות מאמץ סביר למנוע מהעבירה מלהתרחש.

## סוגי סיוע: פיזי ופסיכולוגי
כדי להיחשב לשותף, על האדם לספק סיוע שיכול להתבטא בשתי דרכים מרכזיות:
*סיוע פיזי: עזרה ממשית בביצוע, כגון השגת נשק, תצפית או הגנה מפני מעצר. הסיוע אינו חייב להיות חלק מהיסוד העובדתי של העבירה עצמה.
*סיוע פסיכולוגי: עידוד המבצע במילים או במחוות. גם נוכחות יכולה להיחשב לסיוע, אם המבצע ידע שהשותף נוכח כדי לסייע במידת הצורך.

## היסוד הנפשי
הטלת אחריות על שותף דורשת הוכחה של שני מצבים נפשיים:
*השותף פעל לפחות עם אותו מצב נפשי הנדרש לביצוע העבירה עצמה (למשל, כוונה פלילית או "זדון").
*השותף פעל במטרה לסייע או לעודד את המבצע העיקרי.

## ראו גם
* קרימינולוגיה
* עבירה

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:משפט פלילי
משפכן פרומקיני

**משפכן פרומקיני** (שם מדעי: *Tegenaria frumkini*) הוא עכביש אנדמי לארץ ישראל ממשפחת המשפכניים.

## תפוצה
מין זה אנדמי לארץ ישראל. הוא נמצא ב-2023 בבור הסיני הסמוך לעפרה. המין תואר לראשונה על־ידי שלומי אהרון ואפרת גביש־רגב בשנת 2023. המין נקרא על שמו של עמוס פרומקין.

העכביש תועד והוסרט בידי משלחת חוקרים בראשות עמוס פרומקין ישראל שפירא יאיר אליאב ואחרים.
[ממוזער|חוקרים ועיתונאים בבור הסיני מתעדים משפכן פרומקיני. משמאל לימין: [ישראל שפירא (עיתונאי)|ישראל שפירא, עמוס פרומקין, אלון שרביט, צלם, יאיר אליאב]]

## תיאור
אורך הזכר הטיפוסי הוא 8.36 מ"מ; אורכם של הזכרים נע בין 6.93 ל־8.36 מ"מ, ואילו אורכן של הנקבות נע בין 9.16 ל־9.96 מ"מ. למין זה עיניים מנוונות.

## לקריאה נוספת
* Aharon, S., Ballesteros, J. A., Gainett, G., Hawlena, D., Sharma, P. P. & Gavish-Regev, E. (2023). In the land of the blind: exceptional subterranean speciation of cryptic troglobitic spiders of the genus *Tegenaria* (Araneae: Agelenidae) in Israel. *Molecular Phylogenetics and Evolution* **183** (107705): 1-28 

## קישורים חיצוניים

* משפכן פרומקיני בקטלוג העכבישים העולמי 
* משפכן פרומקיני באתר BioLib 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2023
קטגוריה:משפכניים
נקודת חנק

ממוזער|מצר גיברלטר
באסטרטגיה צבאית, **נקודת חנק** (לעיתים נעשה שימוש במינוח **[[צוואר בקבוק]]**) היא תכונה גאוגרפית כמו עמק יבשתי או מצר ים במיקום קריטי, שכוח חמוש ייאלץ לעבור בו כדי להגיע ליעדו, תוך שהוא נדרש לעיתים להעביר את כוחותיו במספרים נמוכים. נקודת חנק יכולה לאפשר לכוח הגנתי המצוי בנחיתות מספרית להשתמש בשטח כמכפיל כוח כדי לסכל יריב גדול בהרבה, שכן התוקף לא יכול להתקדם מבלי להבטיח מעבר דרך נקודת החנק.

## דוגמאות
דוגמאות היסטוריות מוכרות לשימוש טקטי בנקודות חנק הן הגנתו של המלך לאונידס הראשון על מעבר תרמופילאי במהלך קרב תרמופילאי נגד כוחותיו של חשיארש הראשון, קרב גשר סטמפורד שבו הרולד השני, מלך אנגליה הביס את האראלד השלישי, מלך נורווגיה, ניצחונו של ויליאם וולאס על האנגלים ב וקרב אז'נקור שבו הנרי החמישי, מלך אנגליה הביס את הצרפתים.

כמה נקודות חנק מובהקות הן:
* מעבר מצר הורמוז מהמפרץ הפרסי לאוקיינוס ההודי (ראו משבר מצר הורמוז (2026))
* מעבר באב אל-מנדב מהים הערבי לים האדום
* מצר מלאקה ומצר סינגפור בין מלזיה לסומטרה
* מצרי טורקיה המקשרים את הים השחור לים התיכון (בוספורוס, ים מרמרה והדרדנלים)
* תעלת סואץ המחברת בין ים סוף לים התיכון
* מצרי טיראן המחברים בין מפרץ אילת לים סוף
* מעבר ח'ייבר בין אפגניסטן לפקיסטן
* מצר גיברלטר מהאוקיינוס האטלנטי לים התיכון
* מצר דובר ותעלת למאנש המפרידים בין האוקיינוס האטלנטי לים הצפוני
* ים אולנד בין מפרץ הבוטני לים הבלטי
* חיבורים ימיים בין הים הבלטי לים הצפוני (מצר דנמרק, קטגט, סקאגרק ותעלת קיל)
* חיבורים בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי (תעלת פנמה, מצר מגלן, תעלת ביגל ומעבר דרייק)
* מצר ברינג
* מצר הטטרים
מהמאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-20, גודלו העצום של הצי המלכותי הבריטי אפשר לו שליטה על רוב האוקיינוסים. נקודות החנק היו בעלות חשיבות עצומה לאימפריה הבריטית, שלעיתים השתמשה בהן לשליטה במסחר ולהגנה. נקודות החנק היו גם מקור למתח, במיוחד במהלך מלחמת סיני. הצי המלכותי עדיין רואה את נקודות החנק שלו כחיוניות מבחינה אסטרטגית. למעשה, חשיבותן של נקודות החנק זוהתה לראשונה על ידי האדמירל הבריטי ג'ון פישר.

## חשיבות
ממוזער|תעלת למאנש
סחר האנרגיה העולמי תלוי במידה רבה בתחבורה ימית. נקודות חנק ימיות הן מעברים קריטיים לאורך נתיבי שיט מרכזיים שדרכם עובר חלק גדול מאספקת האנרגיה העולמית. הפרעות לתנועה בנקודות האלו יכולות להשפיע על עלויות ההובלה, יציבות המחירים ואמינות שוקי האנרגיה. כתוצאה מכך, המיקומים האלו נושאים חשיבות גאופוליטית וממלאים תפקיד מרכזי בעיצוב מדיניות שמטרתה להבטיח סחר ימי יציב.

מצר הורמוז, שמחבר בין המפרץ הפרסי לים הערבי, הוא מנקודות החנק האסטרטגיות החשובות בעולם. ריבונותה של הרפובליקה האסלאמית של איראן במקום משמשת אותה כדי לאיים לסגור את המצר מפעם לפעם, במתיחות שהחלה כבר בשנות ה-80 בהפלת טיסה 655 של איראן אייר. הערך האסטרטגי של נקודות חנק ימיות כגון מצר הורמוז גורם לכך שהאיומים על נקודת החנק משפיעים על עליות חדות במחירי הנפט.

תעלת סואץ וצינור הנפט סומד מובילים 4.5 מיליון חביות נפט ביום, כשהתעלה מעבירה כ-7.5% מהסחר העולמי בשנת 2011. התעלה נסגרה לשמונה שנים לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 והקשתה על הסחר העולמי כולו. במקרים רבים, מסלולים חלופיים אינם קיימים או אינם מעשיים. לדוגמה, חלופה למסלול סואץ דרשה מסע של עוד 9,700 ק"מ סביב כף התקווה הטובה.

## ראו גם
* גאוגרפיה אסטרטגית

## הערות שוליים

קטגוריה:לוגיסטיקה צבאית
קטגוריה:אסטרטגיה
ארמון אלמודיינה

**ארמון לָה אַלְמוּדַיְינָה** (בקטלאנית: **Palau Reial de l'Almudaina**, בספרדית: **Palacio Real de La Almudaina**) הוא ארמון מלכותי הממוקם בעיר פלמה דה מיורקה, סמוך לקתדרלת פלמה באי מיורקה, ספרד. הארמון משמש כאחד ממעונותיה הרשמיים של משפחת המלוכה הספרדית, והוא משלב אדריכלות גותית עם שרידים מהתקופה המוסלמית.

## היסטוריה
הארמון נבנה במקור במהלך המאה ה-10 כמבצר על ידי השליטים המוסלמים של האי, ושימש כמרכז השלטון המינהלי וההגנתי. בשנת 1229 נכבש האי על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון, אשר הפך את המבצר לארמון מלכותי נוצרי. בשנת 1305, תחת שלטונו של חיימה השני, מלך מיורקה, החל פרויקט בנייה נרחב להפיכת המבנה לארמון בסגנון גותי. עבודות אלו נמשכו בין השנים 1309 ל-1314.

## כיום
כיום, ארמון לה אלמודיינה פתוח בחלקו לציבור הרחב ומופעל על ידי רשות המורשת הלאומית של ספרד. הוא משמש כמעון הרשמי של מלך ומלכת ספרד בעת ביקוריהם באי מיורקה, ונערכים בו טקסים וקבלות פנים רשמיות במהלך חודשי הקיץ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרד: ארמונות
קטגוריה:ספרד: מוזיאונים
קטגוריה:פלמה דה מיורקה
כוכבי השכונה

**כוכבי השכונה** הייתה תוכנית אירוח ובידור ישראלית בכיכובם של אבי גרייניק ועידן אלתרמן, ששודרה ב-2001–2003 במסגרת זכיינית השידור קשת בערוץ 2. את התוכנית הנחו גרייניק ואלתרמן בעודם מגלמים את הדמויות מאיר וצחי, צעירים עממיים ומצחיקים שהופיעו לראשונה בתוכנית פלטפוס בפינה "נווה חמציצים".

התוכנית הדגישה את המעבר של צחי ומאיר מחיי השכונה לאור הזרקורים, בין היתר בכך שסגנון התוכנית אופיין בשימוש בסלנג ישראלי, שיבושי לשון מכוונים ואינטראקציה של המנחים עם להקת הבית. דמויות מרכזיות נוספות שליוו את התוכנית הן עובדיה המתופף, בגילומו של תומר יוסף, ואסנת, אשתו המיועדת של מאיר, בגילומה של הילה סורג'ון פישר. קומיקאים נוספים שהופיעו בתור דמויות היו יובל סמו, ישי קרני, גורי אלפי, אדיר מילר, רועי בר-נתן, שגית סול, אורי גוטליב, ארז בן-הרוש ופיני קידרון. להקת הבית נקראה "להקת עובדיה ולהקתו", ומלבד תומר יוסף היו חברים בה גיא באר וששי מזרחי.

בלב התכנית עמדו ראיונות עם אנשי השעה, בהם זמרים, שחקנים, ספורטאים ופוליטיקאים, במהלכם ביטאו צחי ומאיר בורות משעשעת לגבי פועלם של המרואיינים. המרואיינים ואורחים נוספים היו שותפים לחלק מהמערכונים. בין האורחים בתוכנית: מתי כספי, מיקי קם, יצחק קלפטר, נינט טייב, אלי פיניש, דני סנדרסון, ארקדי דוכין, אריק זאבי, גיא פינס, אלי לוזון, ארז טל, מאיר בנאי, לירית בלבן, גלית גיאת, רמי פורטיס, שי אביבי, אורי גוטליב, רמי קלינשטיין, חנוך רוזן, אורנה בנאי, איל קיציס, טל פרידמן, ישראל קטורזה, ירדן בר-כוכבא, סער בדישי, להקת מיומנה וכוכבי מכבי תל אביב בכדורסל.

לצד הראיונות הופיעו מערכונים קבועים כגון פינת הבישול של חזי, שהדגים הכנה של מאכלים פשוטים בדרכים משונות, וכן מערכוני שכונה בסגנון "נווה חמציצים" שבהם הדמויות עוסקות בחוויות יומיומיות, למשל רכישת מכונית. רבים מפרקי התוכנית הסתיימו בשיר שביצע אחד מהאורחים, לעיתים יחד עם צחי ומאיר. בספיישל סיום העונה הראשונה התכנסה בתוכנית קבוצת זמרים (מיקה קרני, סי היימן, יגאל בשן, זאב נחמה, חמי רודנר, מרגלית צנעני, אלון אולארצ'יק וג'וזי כץ) לביצוע השיר "לעובדיה יש ציפורן חודרנית", שיועד כביכול עבור איסוף תרומות לעובדיה:

השיר היווה פרודיה על פרויקטים כמו "עם אחד שיר אחד" ו"כתונת פסים" שבהם השתתפו קבוצות של אמני ישראל למען מטרה התנדבותית או חברתית.

בתוכנית הופיעו מספר ציטוטים חוזרים של צחי ומאיר שחלקם נולדו עוד בימי "נווה חמציצים", בהם: "אני אדבר איתך אחורי זה", "ברדוגו, קבל" (תוך ביצוע תנועה של קינוח אף), "הלכתי על הגזרה הגבוהה" ו"מה, אתה דפווווק?" שהפך למזוהה ביותר עם אלתרמן, גם שנים אחר כך. התוכנית ירדה משידור לאחר שתי עונות, בסיומן המשיכו גרייניק ואלתרמן לקריירות עצמאיות אך התאחדו במספר הזדמנויות.

סמליל התוכנית היה הלבניות של בתי הזיקוק בחיפה, העיר בה גרייניק ואלתרמן נולדו וגדלו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מערכונים ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה סאטיריות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2001
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
הבחירות לסנאט של ארצות הברית (1932)

**הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 1932** התקיימו במקביל לניצחונו הסוחף של המועמד הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט על הנשיא המכהן הרברט הובר בבחירות לנשיאות. בבחירות הרגילות עמדו לבחירה 32 מושבים מקבוצה 3, ובנוסף נערכו בחירות מיוחדות למילוי מושבים שהתפנו.

על רקע ההאשמה הרחבה כלפי ממשל הובר באחריות לשפל הגדול, איבדו הרפובליקנים 12 מושבים ואת השליטה בסנאט לדמוקרטים. הדמוקרטים ניצחו ב־28 מתוך 34 המרוצים שהתנהלו (שני סנאטורים דמוקרטים מכהנים – דאנקן פלטשר מפלורידה וג'ון אוברטון מלואיזיאנה — נבחרו מחדש ללא מתחרים). הדמוקרטים הוסיפו מושב נוסף באמצעות מינוי בנברסקה, וכך הגיע מספר מושביהם ל־60.

בין הסנאטורים הרפובליקנים המכהנים שהובסו ב־1932 היו מנהיג הרוב בסנאט ג'יימס אלי ווטסון והסנאטור הוותיק ריד סמוט, שכיהן חמש קדנציות והיה ממחברי חוק המכס השנוי במחלוקת סמוט־הולי. זו הייתה הפעם הראשונה מתוך ארבע שבהן מנהיג בסנאט הפסיד בבחירה מחדש, והפעם היחידה שבה היה זה רפובליקני.

בחירות אלו סימנו גם את הפעם הראשונה שבה אישה נבחרה לסנאט – האטי קראווי מארקנסו. נכון לשנת 2026, זו הפעם האחרונה שבה הדמוקרטים ניצחו בבחירות לסנאט בקנזס.

זוהי גם אחת מחמש פעמים בלבד שבהן עשרה מושבים או יותר בסנאט החליפו ידיים בבחירות אחת; הפעמים האחרות היו בשנים 1920, 1946, 1958 ו־ 1980.

## ניצחונות, הפסדים ושמירת מושבים
### פרישות
שלושה דמוקרטים פרשו במקום להתמודד על בחירתם מחדש.

### הפסדים
אחד עשר רפובליקנים ושלושה דמוקרטים התמודדו על בחירתם מחדש אך הפסידו בבחירות המקדימות או הכלליות.

### שינויים לאחר הבחירות

## שינויים בהרכב הסנאט

### לאחר הבחירות המיוחדות בינואר

### לפני הבחירות בנובמבר

### תוצאות הבחירות בנובמבר

## סיכום ההתמודדויות
כל ההתמודדויות הן בחירות כלליות למושבים מקבוצה 3, אלא אם צוין אחרת.

### בחירות במהלך הקונגרס ה־72
בבחירות אלו הזוכים נבחרו והושבעו במהלך שנת 1932; מסודר לפי תאריך הבחירות.

### התמודדויות לקראת הקונגרס ה־73
כל הבחירות נגעו למושבים מקבוצה 3.

## המרוצים הצמודים ביותר
**ב-11 מרוצים מרווח הניצחון היה פחות מ-10%:**

ניו יורק הייתה מדינת מפתח עם מרווח ניצחון של 17.2%.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
אברהם כהנא (אבר"ך)

**אברהם כהנא** (20 במאי 1889, כ' באייר תרמ"ט - י" באלול תשי"ד, 8 בספטמבר 1954) היה סופר וחוקר יהדות.

## ביוגרפיה
נולד לישראל חיים וחיה בטארנוב. בילדותו התייתם מאביו. למד בתלמוד תורה מקומי, ובהמשך רכש השכלה בתחום המסחר והועסק בעבודות הנהלת חשבונות. נישא לזהבה (גולדה), בת ר' ראובן נאכט מפשמישל.

מנעוריו הצטרף לתנועה הציונית והיה שותף להקמת סניפי תנועת תנועת המזרחי בגליציה. פרסם רשימות ומאמרים בכתבי עת עבריים, בהם השבועון "המצפה" ו"השחר". נמנה עם מייסדי ארגון בני הישיבות "השחר", שפעל במסגרת אגודות ציוניות ושבראשו עמדו באותה עת משה ויזנפלד, יצחק לויפבן ודב קמחי.

במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לפראג. שם למד בבית ספר גבוה למסחר והאזין להרצאות באוניברסיטה. בפראג ארגן שיעורי עברית ותנ"ך לבני נוער ולמבוגרים באולם התלמוד התורה המקומי. את פעילותו הציבורית והספרותית המשיך במאמרים בעיתון הציוני "זלבסטווהר", שבו אף סייע בעריכה, ובשיתוף פעולה עם עיתונים וכתבי עת נוספים ברחבי מרכז אירופה, בהם "פולקסשטימה" שיצא בברין, וכן כתבי עת ספרותיים וציוניים בגרמניה ובאוסטריה.

לאחר תום המלחמה חזר לפשמישל והיה לדמות פעילה בזירה הציונית המקומית, בתנועת "המזרחי" ובאגודות תרבות עבריות. היה מחברי ועד הגימנסיה העברית בעיר, ובה במשך שנים רבות נשא שיעורים בתחומי התורה והמחקר התורני. במקביל המשיך לפרסם מאמרים ומחקרים בעיתונות העברית, היידית והפולנית בגליציה, בפולין ובמרכז אירופה, בעיתונים ציוניים, ספרותיים ומדעיים.

בשנת תרצ"ו (1936) עלה לארץ ישראל עם משפחתו והשתקע בתל אביב. בארץ הוסיף לפעול במסגרת תנועת "המזרחי" ובעשייה תרבותית וציבורית. פרסם דברי הגות, מחקר וספרות בעיתונות היומית והתקופתית, ובהם הארץ, דבר, הצופה ועוד. את מאמריו חתם לעיתים בשמו המלא ולעיתים בשמות עט, ביניהם "אב־המון", רמ"ח ו"פלוני וכהן".

נפטר בי"א אלול תשי"ד. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

## ספריו
* "לתולדות יהודי ביהם" (בודפשט, תרפ"ה)
* "אברהם מאפו" (הוצאת "מנורה" וינה, תרפ"ח)
* "מיכה יוסף לבנזון" (הוצאת "מנורה" וינה, תרפ"ח)
* "ספר הפתגמים" (משלי אבר"ך, פשימשל תרצ"ג)
* "דברי זיכרון לר' גדליהו שמלקיס ז"ל (פשמישל, תרצ"ג)
* "מסות על סופרים ואנשי שם ודברי חסידות" (פשמישל, תרצ"ד)
* "שירי גולה וגאולה, טבע וחיים" (פשמישל, תרצ"ד)
* "הרמב"ם, מהותו, כוונו והשקפת עולמו" (פשמישל, תרצ"ד)
* "ספר הבדיחות וההלצות ושיחות חולץ של ת"ח ועמי הארצות" (פשמישל, תרצ"ד)
* "דיוקנאות ואיקונים" (רשימות ושרטוטים, פשמישל, תרצ"ה)
* "דברים בעתם", הרצאות לחגים ומועדים, לבעיות היהדות והדת" (בילגוריי, תרצ"ח)
* "מזמרת הארץ", שירים, פתגמים, מכתבים ומאמרים (תל אביב, תרצ"ח)
* "פתגמים" (הוצאת "במישור" ירושלים תש"ו)
* "ספר התמונות" (חגים ומועדים, הוצאת "סיני", ת"א, תש"ז)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1954
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
הברבור המאוים

**הברבור המאויים** הוא ציור שמן על בד מאת יאן אסליין, שנוצר סביב שנת 1650. היצירה מוצגת כיום ברייקסמוזיאום באמסטרדם ונחשבת לאחת מיצירות החיות הידועות בתור הזהב של הולנד.

## תיאור היצירה
במרכז הקומפוזיציה ניצב ברבור לבן בגודל כמעט טבעי, הפורש את כנפיו בתנועה מאיימת ומגן בעוצמה על קינו. נוצותיו תפוחות, רגליו מרוחקות, צווארו מכווץ לאחור ומקורו פתוח במחווה תקיפה. רק במבט מעמיק ניתן להבחין בכלב המתקרב משמאל, המאיים על הביצים שבקן.

מאחורי הברבור מתקדרים ענני סערה, המעצימים את הדרמה ומבליטים את לבנוניות נוצותיו על רקע השמים הכהים. הסצנה אינה נתפסת כהגזמה תיאטרלית אלא כתיאור מוחשי של מאבק ממשי בהגנה על הצאצאים.

## פרשנות
התנהגותו של הברבור משקפת תופעה מוכרת: הברבור נוטה להפגין תוקפנות בעת הגנה על קינו, כשהוא פורש כנפיים ומנפח את נוצותיו כדי להרתיע פולשים כגון בני אדם או כלבים. אסליין תיאר מחווה זו באופן חי ומדויק.

במאה ה-17 ולאחריה קיבלה היצירה פרשנות פוליטית. הברבור הלבן זוהה עם המדינאי ההולנדי יוהאן דה ויט, שנרצח בשנת 1672 ונחשב למגן הרפובליקה. הביצים פורשו כסמל להולנד, והכלב כייצוג האויב. פרשנות זו תרמה לכך שהציור נרכש בשנת 1800 כרכישה הראשונה של הגלריה הלאומית לאמנות, קודמתו של הרייקסמוזיאום. בין אם נתפס כתיאור טבע דרמטי ובין אם כאלגוריה פוליטית, "הברבור המאויים" משלב עוצמה חזותית, תאורה דרמטית וסמליות מורכבת. דמות הברבור המגונן נעשתה לאחד הדימויים המזוהים ביותר עם הציור ההולנדי של המאה השבע עשרה..

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:רייקסמוזיאום
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:כלבים באמנות
הרמון (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם הרמן
ג'ון בייקון

**ג'ון בייקון** (באנגלית: **John Bacon**; 5 באפריל 1738 – 25 באוקטובר 1820) היה פוליטיקאי, שופט וכומר אמריקאי ממסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
בייקון נולד ב-5 באפריל 1738 בקנטרברי שבמושבת קונטיקט. לאחר שהשלים את לימודיו במכללת פרינסטון (כיום אוניברסיטת פרינסטון), שימש זמן מה כמטיף במחוז סומרסט שבפרובינציית מרילנד.

ב־25 בספטמבר 1771 מונה, יחד עם ג'ון האנט, לכומר עמית בכנסיית Old South Church בבוסטון שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. במהלך כהונתו התגלעו מחלוקות בינו לבין קהילתו בענייני דוקטרינה וסגנון דרשותיו, שתוארו כ"ווכחניות... ונוטות לחומרה". ב־8 בפברואר 1775 הודח מתפקידו בכנסייה.

לאחר שעזב את הכנסייה עבר להתגורר בסטוקברידג'. הוא היה חבר מייסד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

בשנת 1777 היה חבר בוועדת הביטחון, והשתתף בוועידה החוקתית של מסצ'וסטס בשנים 1779–1780. בין השנים 1780 ל־1806 כיהן לסירוגין בשני בתי המחוקקים של מסצ'וסטס, ובשנת 1806 נבחר לנשיא הסנאט.

בשנת 1788 היה מועמד במחוז הקונגרס הרביעי, ובהמשך נבחר בשנת 1800 לכהונה אחת כנציג מחוז הקונגרס הראשון בבית הנבחרים של ארצות הברית, שבמהלכה עמד בראש ועדת הבחירות. לאחר סיום כהונתו בקונגרס כיהן כשופט נשיא בבית המשפט לתביעות רגילות, ובשנת 1809 מונה לנשיא בית המשפט העליון של מסצ'וסטס.

בייקון נישא לאליזבת, אלמנתו של אלכסנדר קאמינג ובתו של אזקיאל גולדווייט, רשם שטרי הקניין של מחוז סאפוק. הוא נפטר בסטוקברידג' שבמסצ'וסטס ב־25 באוקטובר 1820 ונקבר בבית העלמין של סטוקברידג'.

בנו, אזקיאל בייקון, ונכדו, ויליאם בייקון}, שכיהן מטעם מדינת ניו יורק, כיהנו אף הם כחברי קונגרס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1738
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1820
ליגת העל ההונגרית בכדורסל

**ליגת העל ההונגרית בכדורסל** (בהונגרית: Nemzeti Bajnokság I/A, אליפות לאומית) היא אליפות הכדורסל של הונגריה מאז 1933. ליגה כוללת 14 קבוצות והיא מנוהלת על ידי הפדרציה ההונגרית לכדורסל.

העונה כוללת ליגה סדירה ומשחקי פלייאוף. לאחר העונה הסדירה 8 קבוצות עולות למשחקי פלייאוף בשיטת "עד 3 נצחונות". שתי קבוצות בתחתית הטבלה משחקות עד 2 ניצחונות. הקבוצה המפסידה יורדת ליגה.

נציגת הליגה משתתפת ביורוקאפ.
## הקבוצות לעונת 2025/2026

## סטטיסטיקה

הערה: עוד מספר קבוצות זכו באליפות בודדת בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר יורובסקט

הונגריה
קטגוריה:תחרויות ספורט בהונגריה
אזקיאל בייקון

**אזקיאל בייקון** (באנגלית: **Ezekiel Bacon**; 1 בספטמבר 1776 – 18 באוקטובר 1870) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס ומניו יורק.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בייקון נולד ב-1 בספטמבר 1776 בבוסטון שבמסצ'וסטס, והיה בנם של אליזבת (לבית גולדווייט) ושל ג'ון בייקון.

בשנת 1794 השלים את לימודיו במכללת ייל. לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים ליצ'פילד ולמד משפטים בהדרכתו של נייתן דיין בבוורלי, מסצ'וסטס. בשנת 1800 הוסמך לעריכת דין.

### קריירה
בייקון החל לעסוק בעריכת דין בסטוקברידג'. בשנים 1805–1806 כיהן כחבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס.

הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס העשירי כדי למלא את המושב שהתפנה עקב התפטרותו של , ונכנס לתפקידו ב־2 בנובמבר 1807. הוא נבחר מחדש לקונגרסים ה־11 וה־12 וכיהן עד 3 במרץ 1813. בקונגרס ה־12 שימש כיושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים.

בשנים 1811–1814 כיהן כנשיא בית המשפט לתביעות רגילות במחוז המערבי של מסצ'וסטס, ובשנים 1814–1815 שימש כמבקר האוצר של ארצות הברית.

בשנת 1816 עבר ליוטיקה, ובשנת 1818 מונה לשופט משנה בבית המשפט של מחוז אוניידה. בשנת 1819 כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק, ובשנת 1821 שימש ציר בוועידה החוקתית של מדינת ניו יורק. בשנת 1826 התמודד שוב לקונגרס, אך הפסיד לנציג המכהן בתפקיד, .

בעת מותו היה חבר הקונגרס הוותיק ביותר שנותר בחיים והנציג האחרון מתקופת כהונתו של הנשיא ג'יימס מדיסון.

### חיים אישיים
בייקון נפטר ב־18 באוקטובר 1870 ביוטיקה שבניו יורק, ונקבר בבית הקברות Forest Hill בעיר.

בנו, ויליאם בייקון, כיהן אף הוא כשופט וכחבר קונגרס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1776
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1870
ויליאם בייקון

**ויליאם ג'ונסון בייקון** (באנגלית: **William Johnson Bacon**; 18 בפברואר 1803 – 3 ביולי 1889) היה פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בייקון נולד ב-18 בפברואר 1803 בוויליאמסטאון שבמסצ'וסטס, והיה בנם של אביגייל (לבית סמית') ושל אזקיאל בייקון, ונכדו של ג'ון בייקון.

בשנת 1815 עבר עם משפחתו ליוטיקה. הוא סיים את לימודיו במכללת המילטון בשנת 1822, ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים ליצ'פילד והשלים את לימודיו בשנת 1824. במשך שנה השתלם במשרד עורכי הדין של ג'וזף וצ'ארלס פ. קירקלנד. בשנת 1824 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע באוטיקה.

### קריירה
בשנת 1837 מונה לתובע העירוני של יוטיקה, ובשנת 1850 כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק. בשנת 1851 נבחר לחבר חבר הנאמנים של מכללת המילטון.

בשנים 1854–1870 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק (המחוז החמישי), ובשנים 1860 ו־1868 שימש מתוקף תפקידו גם כשופט בבית המשפט לערעורים של ניו יורק.

הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרס ה־45, וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־23 של מדינת ניו יורק מ־4 במרץ 1877 עד 3 במרץ 1879. לאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין.

### חיים אישיים
ב־23 באוקטובר 1828 נישא לאליזה קירקלנד. לאחר מותה בשנת 1872 נישא בשנת 1874 לסוזן סלואן ג'ילט.

בייקון נפטר ב־3 ביולי 1889 ביוטיקה שבניו יורק. הוא נקבר בבית הקברות Forest Hill שבעיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1803
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1889
שקע סורוגה

[ממוזער|הקו הצהוב הוא שקע סורוגה, חלק מ[שקע ננקאי באדום והארוך יותר.]]
**שקע סורוגה** (ביפנית: **駿河トラフ**; באנגלית: **Suruga Trough**) הוא שקע אוקייני בכיוון צפון-דרום, השוכן באוקיינוס השקט מול חופי מפרץ סורוגה ביפן, ומהווה את חלקו המזרחי של שקע ננקאי. הוא יוצר את הקטע המזרחי ביותר של אזור המגה-דחף של ננקאי-סוּרוּגָה. אזור זה, היה המקור לרעידות אדמה גדולות וצונאמים רבים בהיסטוריה של החוף הדרומי המאוכלס בצפיפות של יפן. שני השקעים מסמנים את גבול הלוח הפיליפיני הנוחת, בזווית רדודה יחסית, אל מתחת ללוח האמורי בתהליך של הפחתה. רישומים גאולוגיים והיסטוריים מצביעים על כך שמערכת ננקאי-סורוגה יצרה רעידות אדמה גדולות חוזרות ונשנות במהלך הולוקן, עם זמני חזרה בסדר גודל של 100-700 שנים, תלוי במקטע ובמצב הקרע.

רעידת האדמה של הואי בשנת 1707  מתפרשת כקרע כמעט באורך מלא לאורך מגה-דחף ננקאי-סורוגה, כולל קטע סורוגה, והיא אחד האירועים ההיסטוריים הגדולים ביותר הידועים באזור זה. העומק הרב של השקע והמדרונות התלולים שלו תורמים לרעידות סייסמיות מקומיות עזות, לחוסר יציבות במדרון קרקעית הים ולפוטנציאל להגברת צונאמי מקומי בתוך מפרץ סורוגה.
[ממוזער|אזורי קרע ([מקטע (גאולוגיה)|סגמנטים) באזור המגה-דחף של ננקאי (שקע ננקאי), המציגים את שמות הסגמנטים לאורך השקע.]]
השקע עובר בערך לאורך הציר המרכזי של מפרץ סורוגה, בין חצי האי איזו ממזרח להונשו, כאשר עומקי המים עולים על 2,000-2,500 מטר בחלקיה העמוקים ביותר.

בשל קרבתו למרכזי אוכלוסייה גדולים כמו שיזואוקה ואזור טוקאי , שקע סורוגה הוא מוקד מרכזי להערכת סיכוני רעידות אדמה וצונאמי בתכנון הלאומי של יפן לסיכונים סייסמיים.

## ראו גם
* רעידות אדמה בננקאי
* רעידות אדמה בטוננקאי
* רעידות אדמה בטוקאי

## ביאורים

## הערות שוליים

ננקאי
קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:רעידות אדמה
קטגוריה:אסונות טבע
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
קטגוריה:ניהול סיכונים
ג'יימס לין (פוליטיקאי מניו ג'רזי)

**ג'יימס לין** (באנגלית: **James Linn**; 1749 – 5 בינואר 1821) היה עורך דין, פוליטיקאי ולוחם במלחמת העצמאות האמריקאית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי במשך כהונה אחת בשנים 1799–1801.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
לין נולד בשנת 1749 בעיירה בדמיסטר (כיום פאר הילס), בפרובינציית ניו ג'רזי. הוא היה בנם של מרגרט (לבית קירקפטריק) ושל השופט אלכסנדר לין, מהגר אירי שהפך לשופט בולט במחוז סומרסט. דודו, ג'וזף לין, היה בעל קרקעות חשוב וגזבר צבאי בתקופת המהפכה.

הוא השלים לימודים קדם אקדמאיים והשלים את לימודיו במכללת פרינסטון בשנת 1769.

### קריירה
לאחר סיום לימודיו שימש כספרן המכללה במשך שנה, למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1772 והחל לעסוק במקצוע בטרנטון.

בהמשך שב למחוז סומרסט וכיהן כשופט בבית המשפט לתביעות רגילות. בשנת 1776 היה חבר בקונגרס הפרובינציאלי של ניו ג'רזי.

### מלחמת העצמאות
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת כקפטן במיליציה של מחוז סומרסט בשנת 1776, ובהמשך שירת כמייג'ור בשנים 1776–1781 תחת פיקודו של ויליאם אלכסנדר, לורד סטרלינג.

### קריירה פוליטית
בשנת 1777 היה חבר במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי (לימים הסנאט של ניו ג'רזי). לאחר מכן חזר לטרנטון וכיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1790–1791. בשנים 1793–1797 שב לכהן כחבר במועצת המדינה ושימש כסגן נשיא המועצה בין 24 באוקטובר 1796 ל־23 באוקטובר 1797.

לין נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס השישי וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1801. בשנת 1800 לא התמודד מחדש. קודם לכן התמודד ללא הצלחה לקונגרס השני בשנת 1791.

הנשיא תומאס ג'פרסון מינה אותו למפקח על ההכנסות, תפקיד שבו כיהן בשנים 1801–1809. בשנים 1809–1820 כיהן כמזכיר המדינה של ניו ג'רזי מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, תפקיד שחיזק את שליטתו במפלגה במדינה.

### חיים אישיים
ב־27 במאי 1771 נישא למרי ליווינגסטון, בתם של סוזנה (לבית פרנץ') ושל ויליאם ליווינגסטון, לימים מושל ניו ג'רזי הראשון, ממשפחת ליווינגסטון הידועה.

לזוג נולדה בת אחת ששרדה לבגרות:

* אוולינה בלמונט לין (1803–1886), שנישאה בשנת 1830 לכומר ד"ר דניאל ויץ' מקלין, נשיא מכללת לאפאייט.

עם מות אביו בשנת 1776 ירש לין אחוזה בת 664 אקרים בעמק מין ברוק, שכללה 20 עבדים. לאחר מות אשתו הראשונה נישא בשנית לפנלופה אלכסנדר.

לין נפטר בטרנטון שבניו ג'רזי, ב־5 בינואר 1821, והותיר אחריו אלמנה ובת נשואה. הוא נקבר בבית העלמין של הכנסייה הפרסביטריאנית למינגטון במחוז סומרסט.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-18
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:מזכירי המדינה של ניו ג'רזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1749
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1821
Missionary Man

"**Missionary Man**" הוא שיר של הצמד הבריטי יורית'מיקס מתוך אלבום האולפן החמישי שלהם, "Revenge", משנת 1986.

בבריטניה, השיר היה הסינגל הרביעי באלבום והגיע למקום ה-31 במצעד הסינגלים הבריטי. 

בארצות הברית, השיר היה הסינגל הראשון באלבום והגיע למקום ה-14 במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי. 

באוסטרליה, השיר יצא כסינגל השני באלבום והגיע למקום התשיעי.

השיר זיכה את הלהקה בפרס גראמי לשנת 1986 לביצוע הרוק הטוב ביותר על ידי צמד או להקה. 

## וידאו קליפ
הוידאו קליפ בבימויו של וילי סמקס, כלל טכניקות סטופ מושן הדומות לאלו ששימשו בקליפ "Sledgehammer" של פיטר גבריאל מ-1986. קליפ זכה להשמעות רבות ב-MTV וזכה לחמש מועמדויות בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1987.****

## השיר במצעדים

## קישורים חיצוניים
* 20px "Missionary Man", באתר המוזיקה Discogs
* 30px "Missionary Man", באתר המוזיקה Genius
* 20px "Missionary Man", באתר המוזיקה Spotify
* 44px "Missionary Man", באתר המוזיקה אפל מיוזיק
* 44px "Missionary Man", באתר המוזיקה שזאם
* 20px "Missionary Man", באתר המוזיקה SoundCloud
* "Missionary Man", באתר המוזיקה SecondHandSongs
## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי יורית'מיקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
אטווארה

**לִייֶנֶה סְטוּרְמַנֶה** (בלטבית: **Liene Stūrmane**; נולדה ב-2 באפריל 1993), המוכרת בשם הבמה **אַטְווַארַה** (**Atvara**), היא זמרת-יוצרת לטבית. בשנת 2026 נבחרה לייצג את  בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר "Ēnā".

## שנותיה הראשונות
סטורמנה נולדה בעיר לייפאיה שבמערב לטביה. כבר בילדותה החלה לעסוק במוזיקה ובשירה, ובהמשך נרשמה ללימודים בבית ספר למוזיקה ביוזמת אמה. לאחר מכן למדה בבית הספר התיכון ע"ש אמילס מלנגאיליס בעיר הולדתה, שם הייתה במגמת ניצוח, והמשיכה את לימודיה בבית הספר התיכון ע"ש יאזפס מדינש בריגה, תוך התמחות בשירת ג'אז ופופ.

## קריירה
בשנים 2012–2013 השתתפה בתוכניות כישרונות טלוויזיוניות, ובהן *Dziedošās ģimenes* ו-*Koru kari*.

בשנת 2017 השתתפה בעונה הראשונה של *X Faktors*, הגרסה הלטבית של The X Factor. בשלב האודישנים ביצעה את השירים "One and Only" מאת אדל ו-"I Have Nothing" מאת ויטני יוסטון. היא לא העפילה לשלבים המתקדמים של התחרות. לאחר תקופה שבה עסקה בהוראת השפה האנגלית, נרשמה בשנת 2019 ללימודים בבית הספר לתקשורת ולעיתונאות בקופנהגן, ובמקביל החלה לפעול בתחום השיווק והתוכן הדיגיטלי. במסגרת פעילותה שיתפה פעולה עם גופים שונים, ובהם תחנת הרדיו הלטבית Star FM.

ביוני 2024 פרסמה את סינגל הבכורה שלה, "Pie manis tveries", אשר דורג במקום התשיעי במצעד שירי הסטרימינג הלטבי. השיר זכה להצלחה בפלטפורמת טיקטוק ונעשה בו שימוש בסרטוני משתמשים רבים. בהמשך נכלל השיר גם בסדרת הטלוויזיה הלטבית *Nelūgtie viesi*. בפברואר 2025 שיתפה פעולה עם הזמר אינטארס בוסוליס בשיר "Vai drīkst kāpt dziļāk". בחודש שלאחר מכן החלה לשמש כמנחה, לצד מרטינש ספורהיס, בטקס פרסי המוזיקה GAMMA.

בקיץ 2025 יצאה לסיבוב הופעות ראשון, שכלל מופעי סולו ברחבי לטביה. ב-8 באוגוסט אותה שנה פרסמה את הסינגל "Dzīve mūs mētā", אשר זכה להשמעות בתחנות הרדיו ונכלל בין חמישה-עשר שירי הגמר של התחרות *Muzikālā banka*, שם דורג במקום העשירי. השיר נכלל באלבום הבכורה שלה, *Vol.1 Vai dzirdi, kā brūces dzīst*. ב-20 בנובמבר 2025 נכללה אטווארה ברשימת המשתתפים במהדורה האחת עשרה של *Supernova*, קדם האירוויזיון הלטבי, עם השיר "Ēnā". לאחר שצלחה את חצי הגמר השני, זכתה בגמר שנערך ב-14 בפברואר 2026, ובכך נבחרה לייצג את  בתחרות האירוויזיון 2026, אשר תתקיים בעיר וינה שבאוסטריה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות לטביות
קטגוריה:נציגי לטביה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2026
קטגוריה:ילידות 1993
ארנסטו צ'זארו

**ארנסטו צֶ'זַארוֹ** (באיטלקית: **Ernesto Cesàro**; 12 במרץ 1859 – 12 בספטמבר 1906) היה מתמטיקאי איטלקי שנודע בתרומותיו לגאומטריה דיפרנציאלית ולחקר טורים אינסופיים. הוא מוכר בזכות "שיטת הממוצעים" שלו לסיכום של טורים מתבדרים, הידועה גם כ"סיכום צ'זארו", וכן כשותף לפיתוח משפט שטולץ-צ'זארו.

## ביוגרפיה
צ'זארו נולד בנאפולי. הוא החל את לימודיו האקדמיים בבית ספר בלייז', בלגיה, אך חזר בהמשך לאיטליה וסיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת רומא בשנת 1887. בשנת 1888 הוא קיבל משרת פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פלרמו, משרה בה החזיק עד שנת 1891, אז עבר ללמד באוניברסיטת נאפולי.

עבודתו של צ'זארו הייתה מגוונת. ספרו משנת 1896, "Lezioni di geometria intrinseca", עסק בגאומטריה והציג תיאורים של עקומות פרקטליות, שחלקן נקראות עד היום "עקומות צ'זארו". במקביל, שמו נקשר במשפט שטולץ-צ'זארו – כלי יסודי המאפשר להוכיח התכנסות ולחשב גבולות של מנות של סדרות שונות בצורה פשוטה יותר.

ב-12 בספטמבר 1906, צ'זארו טבע למוות בעת שניסה להציל את בנו הצעיר מטביעה בים.

## קישורים חיצוניים

ביוגרפיה של ארנסטו צ'זארו, באתר MacTutor (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:נפטרים ב-1906
אוטו שטולץ

**אוֹטוֹ שְׁטוֹלְץ** (בגרמנית: **Otto Stolz**; 3 ביולי 1842 – 23 בנובמבר 1905) היה מתמטיקאי אוסטרי שתרם רבות לאנליזה המתמטית ולענף החשבון האינפיניטסימלי.

## ביוגרפיה
שטולץ נולד בעיירה הול אין טירול. הוא למד באוניברסיטת אינסברוק ולאחר מכן באוניברסיטת וינה, שם קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1864. בשנת 1869 הוא יצא ללימודים בברלין, שם הושפע עמוקות מהמתמטיקאי קארל ויירשטראס. השפעה זו הובילה אותו להעביר את מוקד מחקרו מגאומטריה לאנליזה ממשית. ביולי 1872 מונה לפרופסור באוניברסיטת אינסברוק, ושם נשאר לחקור וללמד עד מותו ב-23 בנובמבר 1905.

שטולץ ידוע כיום בעיקר בזכות משפט שטולץ-צ'זארו – כלי עזר חיוני לחישוב גבולות של סדרות.

## קישורים חיצוניים

ביוגרפיה של אוטו שטולץ, באתר MacTutor (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים אוסטרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינסברוק
קטגוריה:ילידי 1842
קטגוריה:נפטרים ב-1905