open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם

שמאל|ממוזער|250px|לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם
**לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם** (באנגלית: **Louis de Duras, 2nd Earl of Feversham**; 1641 - 19 באפריל 1709) היה אציל צרפתי שקיבל את תואר הרוזן מפברשאם באנגליה של בית סטיוארט.

## ביוגרפיה
הוא נולד בצרפת והיה בנו השישי של גי אלדונק (1605–1665), המרקיז דה דוראס וקומט דה רוזאן. אמו הייתה אליזבת דה לה טור ד'אוברן, בתו של המרשל טורן. שניים מאחיו, ז'אק אנרי וגי אלדונק, היו מרשלים של צרפת, והוא עצמו נמנה עם ההוגנוטים.

ב-1663 הגיע לאנגליה כחלק מהפמליה של ג'יימס, הדוכס מיורק, והתאזרח בה באותה שנה. ב-19 בינואר 1673 צורף דה דוראס לאצולה האנגלית לאחר שקיבל את התואר ברון דוראס מהולנדבי, שנגזר מהאחוזה בנורת'המפטונשייר שנרכשה מהדוכס מיורק. ב-1676 נישא למרי, שהייתה בתו והיורשת של סר ג'ורג' סונדס, שבאותה שנה קיבל את תוארי ברון ת'רולי, ויקונט סונדס ורוזן פברשאם.

לאחר מות חותנו ב-1677 הוא ירש את תאריו, לאחר שקיבל לכך היתר מיוחד. כעבור שנתיים מתה אשתו. הוא מונה על ידי צ'ארלס השני למפקד האסקדרון השלישי והראשון של פרשי המשמר (Life Guards), ונשלח מחוץ לאנגליה במסגרת מספר משימות דיפלומטיות חשובות. ב-1679 התמנה לתפקיד האדון אשר על הסוסים, וכעבור שנה ללורד צ'מברלין של המלכה. ב-1682 מונה לתפקיד האדון אשר על חדר המיטות (Lord of the Bedchamber), והיה לצידו של המלך ברגעיו האחרונים כשביקש מחילה מהכנסייה הקתולית.

בתקופת שלטונו של ג'יימס השני הושבע לחבר במועצה המלכותית, וב-1685 מונה למפקד הראשי בפעולות נגד המשתתפים במרד מונמות', בהן התבלט בגלל אכזריותו כלפי הצד המובס לאחר קרב סדג'מור. בעקבות כך הוא הפך לאביר במסדר הבירית, קיבל את הפיקוד על האסקדרון הראשון של פרשי המשמר, וב-1686 מונה לפקד על הצבא שאסף ג'יימס השני בבלקהית' כדי להטיל מורא על העם. ב-1688 מונה לתפקיד הכבוד לורד לוטננט של קנט, וכיהן בו עד 1689.

לאחר המהפכה המהוללת הצליח פברשאם להתפייס עם ויליאם השלישי, בתיווכה של המלכה האלמנה קתרינה, ומונה למנהל בית החולים המלכותי על שם קתרינה הקדושה שליד מצודת לונדון ב-1698. הוא מת ללא יורשים ב-19 באפריל 1709, ונקבר בסטרנד שבלונדון; ב-21 במרץ 1740 הועברו שרידי גופתו למנזר וסטמינסטר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוזנים בריטים
קטגוריה:גנרלים בריטים
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:לורד צ'מברלין
קטגוריה:ילידי 1641
קטגוריה:נפטרים ב-1709
מעסרה

**מעסרה** או **אל-מעסרה** (בערבית: **المعصرة**, תעתיק מדויק: אלמעצרה) הוא כפר פלסטיני בשטחי הרשות הפלסטינית דרומית לבית לחם. הוקם באמצע המאה ה-20 על ידי בדואים בני שבט התעמרה. משמעות שמו - בית בד.

הכפר נודע בשל הפגנות היוצאות ממנו מדי שבוע, מאז נובמבר 2006, בשיתוף עם הכפרים הסמוכים, ערב א-שמעה, ג'ורת א-שמעה, ואדי א-ניס, אום סלמונה וואדי רחל, כנגד גדר ההפרדה. לטענת מארגני ההפגנות הופקעו 3,500 דונם מאדמות הכפר לצורך בניית גדר ההפרדה. במאי 2010, על פי מקור פלסטיני, אחד המפגינים נפצע קשה מפגיעת רימון גז מדמיע שנורה על ידי חיילי צה"ל.

שמאל|ממוזער|250px|הפגנה נגד הפקעת אדמות הכפר לבניית גדר ההפרדה, דצמבר 2011

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים


קובץ:הפגנה בכפר מעסרה 003.jpg|מפגין וחיילים במעסרה 2011
קובץ:הפגנה בכפר מעסרה 017.jpg|הפגנה במעסרה דצמבר 2011
קובץ:הפגנה בכפר מעסרה 021.jpg|מפגין מחופש כליצן במעסרה, דצמבר 2011


קטגוריה:נפת בית לחם
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:גדר ההפרדה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-20
רבקה פרידלנד

**רבקה פרידלנד** (נולדה ב-1968) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת שתי מדליות ארד מהמכביה האחת עשרה (1981).

## ביוגרפיה
פרידלנד גדלה בקיראון ולמדה בבית ספר רימונים. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן. היא זכתה באליפות ישראל לילדות וקבעה שיאי ישראל לילדות.

### 1980
#### אלופת ישראל בת 12
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 בהיותה רק בת 12, זכתה פרידלנד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.32 דקות, לפני מירב הדר (1:21.51 דקות) ותמי מוניוז (1:22.13 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות, טוב משיאה הישראלי בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות), אך אחרי מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות.

### 1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981. בגיל 13 בלבד. סיימה פרידלנד 3 פעמים במקום שמיני, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.08 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.42 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין, ועופרה מוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החזה.

#### המכביה ה-11
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה פרידלנד ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.63 דקות (6 מאיות השנייה אחרי הישראלית המובילה תמי מוניוז-1:19.57 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.54 דקות (14 מאיות השנייה אחרי מוניוז-2:53.40 דקות).

#### אליפות השיא
באליפות הגילאים בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות זהב ובשני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.91 דקות, שיפור לשיאה של מירב הדר (1:19.08 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:19 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.81 דקות שיפור לשיאה של מוניוז (2:50.15 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-2:50 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.31 דקות, לפני מוניוז (1:20.40 דקות) ונוגה ויזל (1:22.24 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.46 דקות, אחרי מוניוז (2:49.40 דקות) ולפני ויזל (2:54.60 דקות).

### 1982
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו, נורווגיה בתחילת יולי 1982 קבעה פרידלנדר במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:47.59 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות, לפני נוגה ויזל (1:18.88 דקות), תמי מוניוז וענד עדות (1:21.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:47.35 דקות, לפני נוגה ויזל (2:50.12 דקות) ושרון דרום (2:55.72 דקות).

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות חזה ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
עורות קדשים

**עורות קדשים** הם מונח ביהדות הבא לתאר את עורות הקורבנות המועלים לקרבן במקדש. חלק מעורות הקודשים ניתנים לכהנים, והם אחד מעשרים וארבע מתנות כהונה.

## מקור המצווה
מקור המצווה הוא בספר ויקרא (), שם נאמר לגבי קורבן עולה:

## עורות קדשי קדשים
לפי המשנה לא רק בקורבן עולה, עור הקורבן ניתן לכהן, אלא גם בשאר קדשי קדשים, כלומר, גם עור של קורבן חטאת, קורבן אשם, וזבחי שלמי ציבור - ניתן לכהנים.

במשנה ובגמרא הובאו כמה דרשות כמקור לכך שעור כל קדשי הקדשים ניתן לכהנים. אחת הדעות היא דעתו של רבי, האומר שבכל הקורבנות דין אחד לעור ולבשר, ואין ציווי להפשיט את העור מן הקורבן; כך, בקודשים קלים הבשר נשאר בידי הבעלים - והעור עמו, ובקדשי קדשים הבשר ניתן לכהנים - והעור עמו, אולם בקורבן עולה ציותה התורה להפשיט את העור מן הבשר לפני שריפתו על גבי המזבח, ולפיכך הוצרכה התורה לומר במפורש מה יש לעשות בעור.

מלשון התורה משמע שעור העולה ניתן דווקא לכהן המקריב את העולה, ולא לכהנים אחרים; אולם לפי ההלכה עורות כל הקודשים הקרבים במקדש בכל יום, מתחלקים לכל הכהנים השייכים לבית האב שעבד במקדש באותו יום. לפי זה, כוונת התורה באומרה "והכהן המקריב את עולת איש... לו יהיה", היא לומר שרק כהן ש**ראוי לעבוד** במקדש באותו יום - נוטל מעורות הקודשים, אבל כהן שלא היה ראוי לעבוד במקדש באותו יום, וכגון שהיה טמא - אינו נוטל מן העורות.

בתוספתא מתואר כיצד ניצלו משפחות הכהנים החשובות את כוחן כדי ליטול לעצמן את כל עורות הקודשים, ולמנוע חלוקה שווה של העורות, וכיצד התמודדו חכמים עם מצב זה. וכך נאמר שם:

עור העולה הניתן לכהן - אין בו קדושה, והוא רכושו של הכהן לכל דבר. לכן, הכהן רשאי להשתמש בעור ללא כל הגבלה, ואף למכור את העור למי שאינו כהן.

## עורות קדשים אחרים
העור לא ניתן לכהן אלא בקודשי קודשים, אולם בקודשים קלים, כמו קורבן שלמים וקורבן תודה - העור שייך לבעלים. בגמרא נאמר, כי בעלי הבתים בירושלים היו רשאים ליטול את עורות הקודשים של הקורבנות שהוקרבו על ידי עולי הרגל שהתארחו בבתיהם, וזאת כ"פיצוי" על האירוח בבתיהם, שהיה נעשה בחינם, בהתאם להלכה ש"אין משכירים בתים בירושלים".

בכמה קורבנות הקרויים "פרים ושעירים הנשרפים" (פר ושעיר של יום הכיפורים - , פר העלם דבר של ציבור - , ושעירי עבודה זרה - ) אין מקריבים את בשר הקורבן על המזבח, אלא מוציאים את בשר הקורבן אל מחוץ לירושלים, ושורפים אותו שם במקום מיוחד, הנקרא "בית הדשן". בקורבנות אלו, אף שהם נחשבים קודשי קודשים, לא היה העור ניתן לכהנים, אלא הוא היה נשרף ביחד עם הבשר.

## הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות ביהדות
קטגוריה:מתנות כהונה
אדוארד ג'רג'יאן

**אדוארד ג'רג'יאן** (**Edward Peter Djerejian**; נולד ב-6 במרץ 1939) היה דיפלומט אמריקאי אשר שירת בשרות החוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת שמונה נשיאים, החל מתקופתו של הנשיא קנדי ועד לתקופת הנשיא קלינטון. הוא היה שגריר ארצות הברית בישראל ובסוריה. הוא המנהל המייסד של המכון למדיניות ציבורית על שם ג'יימס בייקר באוניברסיטת רייס ועומד בראש חברת ייעוץ.

## תולדותיו
ג'רג'יאן נולד בניו יורק. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון במדעים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית ושירת שנתיים בקוריאה הדרומית. בשנת 1962, עם סיום שירותו הצבאי הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית. כדיפלומט זוטר שירת כמזכיר לעניינים מדיניים בשגרירויות ארצות הברית בביירות (1966-1969), ובקזבלנקה (1969-1972). הוא היה קונסול כללי בעיר בורדו בצרפת (1975-1977), וממונה על האגף המדיני בשגרירות ארצות הברית במוסקבה בעת פלישת ברית המועצות לאפגניסטן (1979-1981). הוא שימש סגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בעמאן (1981-1984). בין השנים 1985–1988 עבד במחלקת המדינה בוושינגטון. תחילה שימש כעוזר מיוחד לנשיא ארצות הברית וסגן מזכיר העיתונות של הבית הלבן לנושאי חוץ, ומאוחר יותר התמנה לסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב ודרום אסיה. בשנת 1989 החל בכהונתו כשגריר ארצות הברית בסוריה, וזאת עד לשנת 1991. בין השנים 1991–1993 שימש כעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב. ובשנת 1994 כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.

בנוסף לשפה האנגלית, ג'רג'יאן דובר ערבית, ארמנית, צרפתית, ורוסית.

## קישורים חיצוניים

* אדוארד ג'רג'יאן באתר ההיסטוריה של מחלקת המדינה האמריקאית

קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בסוריה
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
סיב

**סיב** הוא שם כולל לקבוצת חומרים שמופיעים בצורה חוטית מתמשכת, או בדידה. הסיבים הם גופים בעלי מאפיינים אחידים מבחינה מיקרוסקופית. אורך הסיב גדול בהרבה משטח ה שלו והוא בעל גמישות יחסית.

לסיבים חשיבות רבה בביולוגיה, של צמחים ובעלי חיים ומטרתם היא החזקת הרקמות ביחד. השימוש האנושי בסיבים מגוון: אריגת חוטים וחבלים, רכיבים בחומרים מרוכבים, וכן שיכוב ביריעות המשמשות ליצור נייר, לבד ובדים סינתטיים לא ארוגים. סיבים משמשים פעמים רבות בייצור חומרים וחומרי גלם אחרים.

## סוגי הסיבים
נהוג לחלק את הסיבים לשתי קבוצות:
### סיבים ממקור טבעי
סיבים טבעיים מתחלקים לסיבים שמקורם מבעלי חיים, סיבים ממקור צמחי וסיבים ממינרלים.

הנפוצים מבין הסיבים שמקורם מן החי הם צמר ומשי. הנפוצים מבין הסיבים שמקורם הוא צמחי הם כותנה, פשתן, יוטה, קנבוס, חזרן, אגבה  ורמי  (ארבעת האחרונים הם סיבי גבעול) וסיסל (סיב עלה). הסיב המינרלי היחיד שזכה לתפוצה נרחבת הוא האזבסט.

### סיבים מעשי ידי אדם

סיבים סינתטיים (מעשה ידי אדם) מיוצרים כיום בעלות נמוכה יחסית ובכמות גדולה יחסית לסיבים טבעיים, אך הסיבים הטבעיים נחשבים בדרך כלל כנוחים ויוקרתיים יותר לעומת הסיבים שהם מעשי ידי אדם.

הסיבים מעשי ידי אדם מחולקים גם הם לשתי קבוצות עיקריות: 
* סיבים מפולימרים אורגניים טבעיים שעוברים המסה ללא שינוי במבנה הכימי שלהם. התמיסה עוברת תהליך שיחול והסיבים נחתכים לפי האורך המבוקש. בין הבולטים מבין הסיבים הללו הם ויסקוזה ומודל.
* סיבים מחומרים אנאורגניים (צמר סלעים, סיבי זכוכית ואחרים).

## תכונות הסיבים
בתעשיית הטקסטיל, וגם בתעשיות אחרות המשתמשות בסיבים כבחומרי גלם, מקובלות שתי מידות למדידת צפיפות הסיב:
*דנייה (Denier) - מודדת בגרם את המסה של סיב באורך 9,000 מטר. מבוססת על סיב המשי שצפיפותו היא 1 דנייה. השימוש בדנייה מקובל בדרך כלל בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ובישראל (למשל לציון צפיפות הסיב של גרבי ניילון).
*דיטקס (Dtex - קיצור של Decitex) - מודדת בגרם את המסה של סיב באורך 10,000 מטר. השימוש בדיטקס מקובל בדרך כלל באירופה ובקנדה.

תכונות פיזיקליות מדידות נוספות שהן בעלות חשיבות בתעשיות המשתמשות בסיבים הן:
* חוזק קריעה
* התארכות
* גמישות
* ספיחת נוזלים
* תפיחה בשל ספיחת נוזלים
* תגובה לחום
* תכונות צביעה
* מוליכות חשמלית
* יכולת בידוד

## ראו גם
* מסיר מוך

## לקריאה נוספת
***סיב, סיבים**, אנציקלופדיה עברית, כרך כ"ה, עמ' 758-752, הוצאת מסדה, תשל"ד

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חומרי גלם
*
קטגוריה:טקסטיל
גיא מורד

**גיא מורד** (נולד ב-1975) הוא יוצר קומיקס וקריקטוריסט ישראלי.

## ביוגרפיה
מורד הוא בוגר בית הספר לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לתקשורת חזותית.

הוא מאייר בעיתונים שונים, מאייר קבוע ומצייר קריקטורות ב"ידיעות אחרונות" בספרים ובאינטרנט ובעל טור קומיקס קבוע במוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות".

מורד השתתף בכתיבת החומר של חבורת דימונה לקומיקס – שהחלה לעבוד בשנת 2002. החבורה מנסה באופן אלטרנטיבי ועצמאי לבחון את גבולותיה במדיום הקומיקס. סיפורי הקומיקס לרוב נוגעים לגבי חיי האמנים בת"א, חרדותיהם והפנטזיות שלהם. החבורה הוציאה שלושה ספרים ומספר חוברות מצליחות שנמכרו בפסטיבלים, אירועים ובחנויות בארץ ובעולם.

ב-2021 זכה בפרס דוש לקריקטורה.

נשוי ואב לשניים.

## ספריו
### כתב ואייר
* **שלוש פעימות** מאת גיא מורד הוצאת "ספרות עכשיו-שוו" 2009
* ספרי לקט שונים שמכילים סיפורים שלו בין סיפורים של אחרים.

### אייר
* **הים של בנימינה** מאת שימי קדוש, הוצאת גלורי, 2007.
* ספרי העשירייה הפותחת

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:זוכי פרס דוש לקריקטורה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
ברנרד היל

**ברנרד היל** (באנגלית: **Bernard Hill**; 17 בדצמבר 1944 – 5 במאי 2024) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי מועמד פרס אמי. היל מוכר בזכות הופעתו בסרט "טיטניק" כקפטן האונייה, ובזכות גילום דמותו של תיאודן מלך רוהן בשני סרטים מטרילוגיית "שר הטבעות".

## ביוגרפיה
היל נולד באזור בלאקלי  בצפון מנצ'סטר שבצפון-מערב אנגליה. הוא למד במכללת קסאווריאן, ולאחר מכן בבית ספר הפולטכני שבמנצ'סטר. היל סיים את לימודיו בהצלחה בשנת 1970 עם תעודה במגמת תיאטרון.

היל החל את דרכו בתחום התיאטרון, כשגילם את דמותו של ג'ון לנון ואת מקבת' בהצגות בהן השתתף. בנוסף שיחק היל במחזה "מראה מעל הגשר".
היל הופיע בתפקיד ראשי בשנת 1982 בסדרת הטלוויזיה "Boys from the Blackstuff", שם גילם דמות בדיונית בשם יוסר היוז, שיוצא מדעתו בשל היותו מובטל. הופעתו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס באפט"א לקולנוע.
באותה שנה שיחק היל גם בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית "גנדי".

את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה היל בשנת 1996 במותחן הפעולה "הרוח והחושך". בשנה שלאחר מכן עשה תפקיד משנה בדרמה הביוגרפית של ג'יימס קמרון "טיטניק". בסרט גילם היל את דמותו של קפטן אדוארד סמית', רב החובל של האונייה "טיטניק" בעת טביעתה הטראגית בשנת 1912.

בשנת 2002 הופיע היל בסרט השני בטרילוגיית "שר הטבעות", "שר הטבעות: שני הצריחים".
בסרט זוכה שני פרסי אוסקר של פיטר ג'קסון גילם היל את דמותו הספרותית של המלך תאודן, המלך ה-17 במספר ברשימת מלכי רוהן. ב-2003 גילם היל בשנית את דמותו של תיאודן בסרט השלישי בטרילוגיית שר הטבעות, "שר הטבעות: שיבת המלך".

היל שיחק גם בסרט ההרפתקאות "מלך העקרבים". בסרט הופיע היל בתור פילוס, פרופסור הנלחם לצידו של מתאוס (דוויין ג'ונסון). ב-2003 הופיע היל במותחן האימה הפסיכולוגי "גותיקה". ב-2005 השתתף היל בסדרה "A Very Social Secretary" וב-2008 השתתף בתפקיד קטן במותחן ההיסטורי של בריאן סינגר "מבצע ואלקירי".

היל היה נשוי ואב לבת ובן. הוא נפטר ב-5 במאי 2024 בגיל 79.

## פילמוגרפיה נבחרת
* גנדי (1982)
* הבאונטי (1984)
* טובעים במספרים (1989)
* שירלי ולנטיין (1989)
* המסע אל הרי הירח (1990)
* הרוח והחושך (1996)
* טיטניק (1997)
* פשע אמיתי (1999)
* חלום ליל קיץ (1999)
* מלך העקרבים (2002)
* שר הטבעות: שני הצריחים (2002)
* גותיקה (2003)
* שר הטבעות: שיבת המלך (2003)
* וימבלדון (2004)
* העסקה (2005)
* מבצע ואלקירי (2008)
*הילד (2010)
* וולף הול (2015)
* ראשון בזירה (אנ') (2024)
* *The Moor* (2024)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1944
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2024
קינסייל

שמאל|ממוזער|250px|חזית בית השוק
**קינסייל** (באנגלית: **Kinsale**, באירית: **Cionn tSáile**) היא עיירה במחוז קורק שבאירלנד. העיירה שוכנת במרחק 25 קילומטרים דרומית לעיר קורק וליד נהר בנדון, בקרבת לשון היבשה "אולד הד אוף קינסייל". אוכלוסיית העיירה מונה 2,257 תושבים, ובעונת התיירות היא מגיעה לשיאה בגלל הגעת תיירים למטרות שיט. במפקד אוכלוסין שנערך באפריל 2006 נמצא כי הבריטים מהווים 9% בלבד מאוכלוסיית העיירה.
## היסטוריה
ב-1601 הייתה העיירה מוקד של קרב בו הביסו כוחות אנגליים כוח ספרדי-אירי משולב, שהונהג על ידי הנסיכים יו רו או'דונל ויו או'ניל. לאחר הקרב התרחשה בריחת הרוזנים, במסגרתה נמלטו מספר אריסטוקרטים אירים לאירופה, תוך כדי נטישת אדמותיהם.

ליד העיירה שוכן מבנה בשם מבצר צ'ארלס, המתוארך לשנת 1677 ומגן על הכניסה לנמל העיירה מפני פלישה צרפתית או ספרדית לאירלנד. מבצר ג'יימס הסמוך שוכן על חצי האי קאסלפארק. שרשרת תת-ימית חיברה בעבר בין שני המבצרים לאורך פתח הנמל, ובזמן מלחמה שימשה לפגיעה בתחתית כלי השיט של האויב. ב-7 במאי 1915 הטביעה צוללת גרמנית את אוניית הנוסעים "לוסיטניה" במרחק 14 מייל ימי מאירלנד, וחלק מההרוגים והניצולים הובאו לעיירה, וחלק מהבדיקות של גופות ההרוגים בוצעו בחצר בית המשפט של העיירה. לזכר האירוע ומאמצי ההצלה הוקמה אנדרטה.

קינסייל היא אתר תיירות פופולרי עבור אירים ותיירי חוץ, וידועה במסעדות הרבות ובפעילויות הפנאי המתנהלות בשטחה, כולל שיט יאכטות, דיג ימי וגולף, ואחת לשנה עורכת העיירה "פסטיבל גורמה". בעיירה יש גם מספר גלריות לאמנות ובית ספר ללימוד אנגלית. הבניינים הבולטים בעיירה הם כנסיית סנט מאלטוס (הכנסייה האירית), כנסיית יוחנן המטביל (הכנסייה הקתולית), בית השוק ובית הכלא הצרפתי המכונה גם טירת דזמונד.

חברת האוטובוסים Bus Éireann מספקת את רוב אמצעי התחבורה הציבורית לקינסייל. מספר קווי אוטובוס פועלים באופן סדיר בין קינסייל לקורק, ורובם עוברים דרך נמל התעופה קורק. קינסייל והעיירה בנדון מקושרות באמצעות קווי אוטובוס של חברת West Cork Rural Transport.

ב-8 באוקטובר 2005 הפכה קינסייל לעיירת הסחר ההוגן השנייה של אירלנד, וקדמה לה קלונקילטי.

לקינסייל יש ברית ערים תאומות עם ניופורט שברוד איילנד ומאמבלס שבוויילס.

## קישורים חיצוניים

* 
* אגודת ההיסטוריה של קינסייל
* אתר החדשות המקומי
* 

קטגוריה:אירלנד: ערי נמל
קטגוריה:עיירות
קטגוריה:אירלנד: יישובים
כובע פטרייה

שמאל|ממוזער|250px|כובע פטרייה
שמאל|ממוזער|250px|
**כובע פטרייה** הוא כובע רך בעל תיתורה (שוליים) הנוטה מטה. הכובע מספק הגנה מהשמש לעיניים ולפנים.

הכובע, עשוי לרוב מבדים עמידים, כדוגמת קנבס או כותנה. מרבית הכובעים מצוידים במספר חורי אוורור. שרוך להידוק וכיס קטן הם תוספות נוספות המקובלות בתעשייה.

בישראל מכונה הכובע גם **כובע רפול**, על שם רפאל איתן, שנהג ללכת עם כובע כזה בשנים שלאחר שירותו הצבאי.
הוא נקרא באנגלית "כובע דלי" (Bucket hat) על שום צורתו.

צבאות רבים עושים שימוש בכובעים בסגנון זה, עקב נוחות השימוש בו, כיוון שאינו מקטין את שדה הראייה ומגן על הפנים והעורף. 

## הכובע בתרבות

בישראל הכובע הוא חלק מבגדי העבודה של צה"ל,  ופעמים רבות ניתן לראות באמצעי התקשורת חיילים מצולמים ולראשם הכובע.

בארצות דוברות אנגלית, בהן שודרה הסדרה האי של גילגאן מזוהה הכובע עם דמותו של גיליגאן. בסדרת הטלוויזיה מ.א.ש, חבשה דמותו של קולונל הנרי בלייק כובע פטרייה.

## ראו גם
* כובע טמבל

## קישורים חיצוניים

פטרייה
קטגוריה:בגדי עבודה
יעקב בצלאל שניידר

הרב **יעקב בצלאל פייגון שניידר** (1842–1916) היה מורה, רב, דיין, שוחט ובודק בעיירה בלוגורודקה שברוסיה (כיום אוקראינה).

## תולדותיו
שניידר נולד בעירה שפטובקה (שעפטאווקע) שבמחוז זסלב, בפלך ווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, לרב פנחס פייגון, שהיה שוחט ובודק בשפטובקה. לפי מסורת המשפחה שניידר הוא צאצא של המהר"ל מפראג ששמו המלא היה ר' יהודה לייב בן בצלאל.

כשהיה בן חמש לערך התייתם שניידר מאביו. אחיו הבכור יצחק-אייזיק ואנשי חסד מעיר מולדתו, ובמיוחד נכדיו של הצדיק מקאריץ, השגיחו שילמד תורה. משחר ילדותו התבלט כתלמיד חכם, כשהיה בן 14 השיאוהו לבת גילו ומאז חי בעיירה בלוגורודקה והיה למו"צ (מורה צדק). בטרם מלאו לו 18 שנה התמנה לשו"ב ושימש כרב, כדיין וכפוסק. בנעוריו אימץ את שם המשפחה שניידר, כדי להימנע מגיוס לצבא הצאר.

למדנותו ודבקותו בהלכה ובדרך התורה הביאו לו פרסום, הוא קיים קשר הדוק עם רבנים בתחום המושב בנושאים הלכתיים, ומעל חמישים שנה לימד, למד ועסק בצורכי ציבור מבלי לקחת תמורה כספית.

בתמוז תרס"ז (1907) נסע לארץ ישראל והתיישב בירושלים, ממנה כתב מכתבים בעברית אל קרוביו ואל ידידיו בעיירה בלוגורודקה. בין היתר תיאר בהתרגשות גדולה את ביקורו בכותל המערבי, את הקדשת כל זמנו ומרצו ללימוד ולתפילות בכולל שבמאה שערים, ואת פלפוליו עם רבנים. כן נענה לבקשות שהופנו אליו לבדוק את רישומי החלוקה, ושלח מכתבי המלצה התומכים ברב האחראי לכספי החלוקה, בעקבות מחלוקות שהתעוררו.

לאחר שישב כשנתיים בירושלים, חזר אל משפחתו וקהילתו בבילוהיריה, ובשנת 1916 נפטר בגיל 74.

בתקופתו של שניידר מנתה הקהילה היהודית בעיירה בלוגורודקה כאלפיים יהודים, והוא שימש להם מנהיג דתי ורוחני. לאורך השנים הוא ניהל משא ומתן בשאלות ותשובות בהלכה עם גאוני דורו, וספרו הראשון שושנת-יעקב מבוסס במידה ניכרת על תכתובת זו שניהל, ועל סיכום של למעלה ממאה ספרים של פוסקים ראשונים ואחרונים. לאחר שהופץ ספרו הראשון, ביקשו ממנו אנשי הקהילה כי יוציא גם ספר שעניינו במצוות ובמנהגים היומיומיים, לכן כתב את ספרו השני, המיוסד אף הוא על שאלות ותשובות.

במכתביו הוא מדגיש את היותו של כל הציבור ערבים זה לזה, וכי למעשיו של אדם יש השפעה על סובביו, לכן חובה על כל יהודי ללכת בדרך התורה, החסד והאחריות ההדדית. הוא מצווה על ילדיו ונכדיו לא לפרסם את תיאורי הקשיים של החיים בירושלים, כדי שלא לרפות את ידיהם של המתכננים לעלות לירושלים, וכדי שלא למנוע מאף אדם את עשיית המצווה של עלייה לארץ -ישראל ואת מימוש החלום להיקבר באדמת הקודש. למרות הקשיים, הוא מביע התרוממות רוח משהותו בעיר הקודש, מהיותו חופשי לעסוק יומם ולילה בלימוד, בתפילה ובמצוות התורה.

## ספריו
בשנת 1902 פרסם את ספרו "שושנת יעקב" שבו לקט דינים מחודשים בנושא הלכות טרפות עצמות ע"פ סדרו של הל"ש (הלבושי שרד), מאת ר' דוד שלמה אייבשיץ.

ספרו השני "הלכות פסוקות" הופיע בירושלים ב-1908, וכלולים בו דינים על אודות סדר התפילה שחרית וערבית, דיני הפסק בברכת ציצית ותפילין, נטילת ידיים וסעודה, וכו'.

בשני ספריו כלולות למעלה מעשרים הסכמות של גאוני דורו, ובהם ר' אליעזר הכהן חריף, ראב"ד בעיר זאסלב, ר' יחיאל מיכל בן חיים, אב"ד בעיר סלאוויטא, ר' שאול חיים הלוי הורוויץ מירושלים.

## קישורים חיצוניים
* שושנת יעקב, 1902, ברדיטשב
* הלכות פסוקות, 1908, ירושלים

קטגוריה:רבנים מווהלין
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:שוחטים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1842
קטגוריה:נפטרים ב-1916
מצבת הזיכרון

[שמאל|ממוזער|250px|מצבת הזיכרון ב[בית הקברות הצבאי אל-עלמיין]]
**מַצֵּבַת הַזִּיכָּרוֹן** (באנגלית: **Stone of Remembrance**) היא גלעד המוצב בבתי קברות צבאיים ואתרי הנצחה בריטיים לחללי מלחמות העולם.

## עיצוב המצבה
המצבה עוצבה ב-1917 בידי האדריכל הבריטי סר אדווין לצ'נס (Edwin Lutyens) עבור ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המופקדת על הנצחת חללי חבר העמים הבריטי בשתי מלחמות העולם. צורתה מבוססת על הגאומטריה שבעיצובו של הפרתנון, אף על פי שהעיצוב נמנע בכוונה תחילה מזיהוי עם דת מסוימת. אבן המצבה נחה על גבי במה בת שלוש מדרגות, וחזותה היא כשל ארון קבורה או מזבח. ממדי המצבה הם 3.5 מטרים לאורך ו-1.5 מטרים לגובה, ומשקלה 10 טונות. המצבה עוצבה תוך שימוש באנטזיס על מנת לתקן את העיוות האופטי הנוצר בהתבוננות בה מלמטה.

המצבה, כמו צלב ההקרבה שעוצב על ידי האדריכל רג'ינלד בלומפילד (Reginald Bloomfield), היא מרכיב עיצובי סטנדרטי של בתי הקברות הצבאיים הבריטיים, אך בעוד גובה הצלב וממדיו משתנים בהתאם לממדי האתר בו הוא מוצב (הגובה נע מ-5.4 מ' ועד 9 מ'), ממדי המצבה קבועים, וזאת על פי דרישתו של לצ'נס. לכן הוחלט להציב את האבן בדרך כלל רק בבתי קברות גדולים יחסית – כאלו שיש בהם אלף קברים או יותר.

על גבי אבן המצבה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"), הלקוחה מתרגום המלך ג'יימס לספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג. מילים אלה הוצעו לוועדה על ידי הסופר רודיארד קיפלינג, היועץ הלשוני שלה, אשר בנו נהרג במלחמת העולם הראשונה. 

על פי המסורת, המקום להנחת זרי פרחים במהלך טקסי זיכרון הנערכים בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים הוא למרגלות אבן המצבה.

המצבה על קבר חיים ויצמן, נשיא מדינת ישראל הראשון, ורעייתו ורה, עוצבה בהשראת עיצוב מצבת הזיכרון, לציון אבלם על נפילת בנם מיכאל במלחמת העולם השנייה.

## ראו גם
*הסנוטאף של לונדון

## לקריאה נוספת

*Philip Longworth (1985), *The Enending Vigil: a history of the Commonwealth War Graves Commission, 1917-1984*, London: Leo Cooper
*Tim Skelton, Gerald Gliddon (2008), *[http://books.google.co.uk/books?id=OMVHqaJKuH8C&pg=PA23#v=onepage&q=&f=false  Lutyens and the Great War]*, London: Frances Lincoln
*T. Skelton (2009), "Remembering the Great War with Lutyens", *British Archaeology*, Issue 109, pp. 40–43


## קישורים חיצוניים

*'ארכיטקטורה' – באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
*על מצבת הזיכרון באתר המחלקה לענייני ותיקי מלחמה, ממשלת אוסטרליה

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי קברות צבאיים של האימפריה הבריטית
קטגוריה:ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
קטגוריה:אנדרטאות
קטגוריה:עיצוב נוף
שנלר (פירושונים)

**שנלר** הוא שם משפחה גרמני שפירושו "מהיר".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
הסתדרות האזרח

**הסתדרות האזרח** הייתה מפלגה ביישוב היהודי בארץ ישראל בין השנים 1918 עד 1921. המפלגה הייתה ניסיון ליצור התאגדות אזרחים מן המעמד הבינוני, בעלי מקצועות חופשיים, סוחרים, עצמאים ומעסיקים אל מול התארגנות ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שייצגה את מעמד הפועלים. עקרונותיה היו "יוזמה חופשית, דמוקרטיה ונאמנות לרעיון הלאומי".

את המפלגה ייסדו בתל אביב מאיר דיזנגוף ובצלאל יפה ובבחירות לאספת הנבחרים הראשונה ב-1920 זכתה לייצוג של שלושה צירים. הסתדרות האזרח לא האריכה ימים. חלק מחבריה חברו לברית הציונים הרוויזיוניסטים וחלק למסגרות שונות מהן הוקמה לבסוף מפלגת הציונים הכלליים.

בין חבריה נמנו כמה דמויות מרכזיות ביישוב, בהן: דוד סמילנסקי, ד"ר אברהם אבושדיד, ד"ר יהודה לייב פוחובסקי, יעקב שלוש ודוד ילין.

## הערות שוליים

קטגוריה:מפלגות ביישוב
קטגוריה:ציונות כללית
נס הנשיא (אירלנד)

**נס הנשיא** הוא דגלו האישי של נשיא אירלנד. הדגל הוכרז רשמית ב-13 בפברואר 1945.

עיצובו של הדגל זהה לעיצובו של סמלה של אירלנד ומהווה למעשה כרזה של הסמל. זהו דגל כחול המוטען בנבל בריאן בורו. צבעו הכחול של הדגל נקרא – כחול פטריק הקדוש, על שמו של הפטרון של אירלנד והנבל הוא סמל המזוהה עם אירלנד מאז המאה ה-13 ונקרא על שמו של מלך אירי קדוש בשם בריאן בורו.

כמו רבים מהנסים המלכותיים והנשיאותיים הדגל מונף תדיר מעל מעונו הרשמי ורכביו של הנשיא, כמו גם מעל טירת דבלין כשהנשיא שוהה בה. הדגל לעולם אינו מונף בחצי התורן ואינו קודם לדגל הלאומי בסדר החשיבות.

## ראו גם
* דגל לנסטר

## קישורים חיצוניים
* נס הנשיא באתר דגלי העולם 

קטגוריה:דגלים אישיים
נשיא
ישיבת חזון נחום

**ישיבת חזון נחום** הייתה ישיבה כלל חסידית בבני ברק בראשות הרב צבי כץ. הישיבה נוסדה בשנת תשמ"ח (1988) כישיבה קטנה, ושלוש שנים לאחר מכן נפתחה אף ישיבה גדולה. הישיבה מנתה מאות בחורים ואברכים. היא נסגרה בשנת תשע"ט (2019) אחרי 29 שנות פעילות.

## מאפיינים
הישיבה הוקמה בשנת תשמ"ח על ידי הרב צבי כץ, חסיד סלונים. היא נקראה **חזון נחום** על שם הרב נחום יואל הלפרין ובניו תמכו בה כלכלית. לפני כן היה הרב כץ ראש כולל שהוקם על ידי הרב הלפרין.

זו הייתה בין הישיבות החסידיות הראשונות שלא השתייכו לחצר חסידית מסוימת, מגמה שהתחזקה בהמשך עם פתיחתם של קהילות ומוסדות כלל חסידיים נוספים. הישיבה שילבה את שיטת הלימוד ה'ליטאית' עם חינוך חסידי. שפת הדיבור בישיבה הייתה עברית ולא יידיש.

המנהל הרוחני היה הרב ישראל אהרונסון והמשגיח הרב אשר זאב ורנר (בנו של הרב חיים ורנר). מנהל הישיבה היה שלמה קוסטליץ חבר מועצת עיריית בני ברק.

## שקיעת קרנה של הישיבה
במרבית שנות קיומה בלטה הישיבה בין הישיבות הכלל חסידיות, לצד ישיבת נזר התורה וישיבת חיי משה. בשנותיה האחרונות חל פיחות במעמדה ולמדו בה בחורים פתוחים יותר לדעת ראש הישיבה. בשנת תשע"ח נעשה ניסיון רענון. קבוצה של 70 בחורים סולקה מהישיבה ונותרו בה 70 תלמידים. לקראת שנת הלימודים תש"פ, עקב הרשמה חלשה נסגרה הישיבה והבחורים עברו לישיבות אחרות.

### מוסדות
בין המוסדות שפעלו בישיבה: ישיבה גדולה, ישיבה קטנה, כולל אברכים, מכון הוצאה לאור ספרים וכתבי יד.

הישיבה הקטנה נמצאת בשכונת זכרון מאיר ולומדים בה כ-80 תלמידים. גם היא בראשות הרב צבי כץ, והמשגיח הוא הרב נחמן יוסף וילהלם, מחבר ספרים תורניים.

בשנת תשע"ו (2016) הקים הרב כץ ישיבה קטנה כלל-חסידית נוספת בשם "טל תורה". לישיבה זו צביון חסידי-שמרני ושפת הדיבור בה הוא יידיש בלבד. הישיבה נוהלה בתחילה על ידי הרב דוד הלברשטאם, בן האדמו"ר מגורליץ. וכיום מנוהלת על ידי הרב מרדכי אריה פרידמן (בן הרב אליעזר דוד פרידמן). באלול תשע"ט נפתחה הישיבה הגדולה טל תורה, ישיבת המשך לבוגרי הישיבה הקטנה, בסגנון דומה. הישיבה מנוהלת על ידי הרב מנחם קאליש, האדמו"ר מאמשינוב ארצות הברית, ונמצאת במבנה ישיבת חזון נחום שנסגרה באלול תשע"ט.

## קישורים חיצוניים
* ישיבת חזון נחום, באתר עולם התורה
* הכנסת ספר תורה לישיבת חזון נחום, באתר יוטיוב
* היסטוריה בעולם הישיבות: הישיבה החסידית סוגרת את שעריה, באתר כל רגע
* ישיבת חזון נחום: גדולי ישראל בהנחת אבן הפינה, באתר JDN

## הערות שוליים

חזון נחום
חזון נחום
חזון נחום
נמל התעופה הבין-לאומי אדיס אבבה בולה

**נמל התעופה הבין־לאומי אדיס אבבה בולה** הוא נמל תעופה השוכן ברובע בולה, כ־8 ק"מ דרומית־מזרחית למרכז העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה, ומשמש כנמל הבית של חברת התעופה האתיופית אתיופיאן איירליינס ומשכנו של משרדה הראשי. הנמל הוא שער הכניסה האווירי המרכזי של המדינה, הוא אחד מנמלי התעופה המרכזיים והחשובים ביותר ביבשת אפריקה, ונחשב למרכז הקישור האווירי (Hub) הבולט ביותר באפריקה שמדרום לסהרה ויוצאות ממנו טיסות לכל רחבי אתיופיה ואפריקה, למספר יעדים באירופה ובאסיה וכן לוושינגטון בירת ארצות הברית. 

## היסטוריה
ממוזער|יעדים מנמל התעופה
ממוזער|אולם ה-Check In
הנמל שהוקם בשנת 1961, נקרא תחילה על-שמו של היילה סילאסי, ושופץ לראשונה בשנת 1971. בחודש מאי 2003 נחנך מבנה הטרמינל החדש (טרמינל 2), ובד בבד הושלמה סלילת מסלול הטיסה השני (מסלול 07R/25L) במקביל ומדרום לקודמו. הנמל מסוגל כיום לקלוט טיסות המבוצעות במטוסי איירבוס A380. עוד הסתיימה הקמתו של מגדל פיקוח חדש וחידוש שירותי כיבוי האש, ועלות השיפוצים הכוללת הגיעה ל-130 מיליון דולר. מבנה הטרמינל החדש שבו שבעה שערי עלייה למטוס, חמישה מהם באמצעות גשרים, משרת כיום את התעבורה הבינלאומית; בעוד שהמבנה הישן (טרמינל 1) שבו ארבעה שערים מטפל בקווי הפנים ובמספר טיסות בינלאומית ליעדים אזוריים.

## חשיבות
בשל מיקומו הגאוגרפי האסטרטגי של הנמל בצומת שבין אפריקה, אירופה, המזרח התיכון ואסיה, הוא משמש נקודת מעבר מרכזית לטיסות בין־יבשתיות ובין־אזוריות, וכן כצומת קישור עיקרי לטיסות פנים־אפריקאיות. לנמל תפקיד מרכזי בחיבור בין מדינות אפריקה שלהן קישוריות אווירית מוגבלת, והוא מהווה שער תעופתי עיקרי עבור נוסעים, מטען ופעילות הומניטרית ברחבי היבשת.

נמל התעופה מדורג דרך קבע בין נמלי התעופה העמוסים ביותר באפריקה מבחינת תנועת נוסעים ותנועת מטען. מעבר לפעילות האזרחית, הוא ממלא תפקיד חשוב גם בהובלת סיוע הומניטרי, תרופות, וציוד חירום, ומשמש מרכז לוגיסטי עיקרי לפעילות בינלאומית באפריקה. מעמדו של הנמל מתחזק גם בשל חשיבותה של אדיס אבבה כמרכז דיפלומטי, ובה מושב האיחוד האפריקאי ומוסדות בין־לאומיים רבים.עוד שוכנים בנמל משרדיה של רשות התעופה האזרחית של אתיופיה.

## סטטיסטיקה
השיפוצים המקיפים הביאו בתוך ארבע שנים להכפלת תנועת הנוסעים בנמל שעמדה בשנת 2004 על 1.6 מיליון נוסעים, והנמל הפך לצומת אווירי חשוב בתנועת הנוסעים האווירית אל אפריקה ובתוכה. בשנים 2006-2007 עברו דרכו 2,552,546 נוסעים, ובשנים 2007-2008 גדל הנתון ל-3,092,186, מהם 2,504,646 בטיסות חברת אתיופיאן איירליינס. בשנת 2010 עברו בנמל 3,780,928 נוסעים, והוא ניצב במקום ה-11 בהיקף תנועת הנוסעים ביבשת ובמקום השישי באפריקה שמדרום למדבר סהרה. קיבולתו המרבית עומדת כיום על 6 עד 7 מיליון נוסעים בשנה, בהשוואה לחצי מיליון עד שנת 2003. בשנת 2009 עברו בנמל 1,420,997 טונות של מטען, והוא החמישי בהיקף תנועת המטען באפריקה.

## גלריה

קובץ:Bole-boarding-inside.JPG|מטוס בואינג 737 של חברת אתיופיאן איירליינס בשער
קובץ:Bole international airport 3.jpg|הצד היבשתי בטרמינל הבין-לאומי
קובץ:Addis Abeba-Bole.jpg|כביש הגישה לטרמינל הבין-לאומי
קובץ:Bole-airport-boarding.jpg|הצד האווירי בטרמינל הבין-לאומי
קובץ:Addis Abeba airport, 16-12-2021.jpg
קובץ:Boeing 787-8 Ethiopian Airlines.jpg
קובץ:Boeing 737-3U8, Kenya Airways AN1173727.jpg
קובץ:Emirates (Addis Ababa) in 2024.02.jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* אודות הנמל באתר אתיופיאן איירליינס

## הערות שוליים

אדיס אבבה בולה
קטגוריה:אתיופיה: תעופה
קטגוריה:אדיס אבבה: מבנים
קטגוריה:אתיופיאן איירליינס
קטגוריה:אדיס אבבה: תחבורה
שריר החרטום והזרוע

**שריר החרטום והזרוע** (TA: Musculus coracobrachialis) הוא שריר ארוך ודק הממוקם בחלקה המקורב של הזרוע. השריר פועל עם יתר שרירי הכתף כשריר עזר לכיפוף הזרוע ולקירובה לגוף.

## תיאור
תחילתו של שריר החרטום והזרוע בזיז החרטום של עצם השכם באזור הקדמי של הכתף. יחד איתו נאחזים בזיז החרטום גם הראש הקצר של שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החזה הקטן. חלקו המרוחק של השריר נאחז בשליש האמצעי של הפן התיכון של עצם הזרוע.

## עצבוב
שריר החרטום והזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5, C6, C7) דרך עצב השריר והעור.

## ראו גם
* אנטומיה טופוגרפית - גפה עליונה במבט קדמי

## קישורים חיצוניים

חרטום זרוע
שריר המרפק

**שריר המרפק** (TA: Musculus anconeus or musculus anconaeus) הוא שריר קטן הסמוך לזיז המרפק של הגומד בחלקו האחורי של המרפק. יש שמתייחסים אליו כאל חלק משריר הזרוע התלת ראשי. בעת כיווצו מסייע השריר לפשיטת המרפק. הוא גם מרחיק את הגומד בזמן סיבוב אמה כלפי מטה ומייצב את מפרק המרפק.

## תיאור
תחילתו של שריר המרפק בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע. חלקו המרוחק נאחז בחלק הצידי של זיז המרפק ובפן האחורי של חלקה המקורב של עצם הגומד.

## עצבוב
שריר המרפק מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7,C8,T1) דרך עצב החישור.

## ראו גם
* אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט אחורי)

## קישורים חיצוניים

מרפק
מוזש פלדמן

הרב **מוזש (משה) פלדמן** (בהונגרית **Feldmann Mózes**; ט"ו בטבת ה'תר"ך, 10 בינואר 1860 – י"ג באב ה'תרפ"ז, 11 באוגוסט 1927) היה רב הונגרי יליד סלובקיה, רבה הראשי של פשט בין השנים 1901–1927. מרכז פעילותו היה בית הכנסת ברחוב רומבך בבודפשט.

## ביוגרפיה
פלדמן נולד ב-ט"ו בטבת ה'תר"כ 10 בינואר 1860 בפוזדישובצה (פַּזדיץ') בסלובקיה, באזור קושיצה. למד בישיבות סיקסו (בצפון הונגריה) ומטרסבורג (בהונגרית "סנטמרטון", באזור בורגנלנד). בשנת 1882 התיישב הרב פלדמן עם אשתו, יוזפינה, בגלנטה (סלובקיה, אז בשטח הממלכה ההונגרית), בבית חמיו, הרב שמעון פרידמן, שהיה רב היישוב. אחרי מותו של הרב פרידמן בשנת 1891 ירש את תפקידיו כרב של גלנטה וראש הישיבה המקומית.

חלק מהקהילה לא קיבל את דבר בחירתו ובשנת 1893 התקיים דין תורה בלשכה האורתודוקסית הגדולה בבודפשט בנימוק שלפי תקנון הקהילה לרב, שהוא "משועבד" לציבור, אסור שיהיו קרובים בתוך הקהילה. הרב שרגא צבי טננבוים פסק נגד בחירת הרב פלדמן בהצדיקו את טענות יריביו לגבי הכתוב בתקנון. ליישוב הובא המהרי"ץ, הרב יוסף צבי דושינסקי, כדי להיות הרב הראשי וראש הישיבה. עקב פסק הדין חל פילוג בתוך יהודי גלנטה וקמו שתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות - כל אחת עם רבנים, מוסדות וישיבה משלה ושתיהן הוכרו על ידי השלטונות.

ב-1901 הוזמן הרב פלדמן על ידי קהילת פשט לרשת את מקומו של הרב שמואל לייב בריל כרב הראשי של פשט. בנוסף, התמנה כמורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט ולימד שם בין השנים 1926-1921 קורס על עבודת הקודש (ליטורגיה) ועל ספרות הפסיקה הרבנית. פלדמן כתב בעברית מספר ספרים בנושאים הלכתיים שנשארו בכתב יד. מוכרת עבודתו בתחום התרת עגינות למקרים של אלמנות מלחמה, שפורסמה בעצומה של מלחמת העולם הראשונה בבודפשט ב-1916.

פלדמן הלך לעולמו בבודפשט בי"ג באב ה'תרפ"ז 11 באוגוסט 1927. היו לו עשרה ילדים, אחד מהם, פרופ' שאנדור פלדמן, היה נוירו-פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בהונגריה ואחר כך בעיר רוצ'סטר שבארצות הברית. בתו שרה נישאה לרב הינקו אורבך.

## קישורים חיצוניים

* Szerk.) Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929)
* ק. פרוימוביץ, ג. קומורוצי, ו. פוסטאי, א. שטרביק- בודפשט היהודית -אתרים, פולחנות, היסטוריה -(באנגלית) -
K.Frojimovics,G.Komoroczy, V.Pusztai and A. Strbik - Jewish Budapest,CEU Press,Budapest,1999
* על דין התורה בנוגע לירושת התפקיד של הרב פרידמן מגלנטה באתר "מאורות הדף היומי" מבני ברק - בעברית

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: רבנים
קטגוריה:רבנים סלובקים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים הונגרים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים סלובקים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1860
קטגוריה:נפטרים ב-1927
אמנמחת השני

**אמנמחת השני** מלך מצרים מהשושלת השתים עשרה, ששלט במצרים בשנים 1866-1901 לפנה"ס. היה שותף לשלטון אביו סנוסרת הראשון במשך כשלוש שנים. לאחר מות אביו הפך לשליט יחיד. כמלך בחר להשקיע את מאמציו בעיקר ביחסים בינלאומיים.

ישנה כתובת שהתגלתה בשימוש משני במקדש רעמסס השני במית ראינה. כתובת זו כנראה מבוססת על היומן המלכותי של אמנמחת השני. בכתובת מתוארים מנחות שהתקבלו מארץ ישראל וסוריה, משלחת מסחרית לסיני ומסע צבאי. החלק הראשון דן במנחות שהביאו ילדי נסיכים שכוללות כסף, זהב, צאן ו-1002 עבדים אסיאתיים. החלק השני דן בחזרתה של משלחת חמושה מסיני, שחוזרת עם טורקיז, מינרלים מסוגים שונים, שמנים, כסף, צאן וחתול גדול כנראה פנתר. החלק השלישי דן בשובו של צבא משתי ארצות לא ידועות, השלל כולל 1554 שבויים אסיאתיים, ברונזה, פריטים מעץ, כלים, נשק, תכשיטים, אבנים חצי יקרות, שנהב ומינרלים.

אמנמחת השני מינה נסיכים מטעמו לאזורים שונים במצרים, אותם נסיכים גייסו צבאות משלהם והגנו על הטריטוריה שניתנה להם. אמנמחת השני חוץ מהמסעות הצבאיים לאסיה, ערך גם מסע צבאי לנוביה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-12
לילות לבנים

[שמאל|ממוזער|250px|לילה לבן במרכז [הלסינקי]]
[שמאל|ממוזער|250px|לילה לבן ב[סנקט פטרבורג]]
**לילות לבנים** הוא הכינוי המקובל לתופעה המתרחשת בשיא הקיץ באזורים הקרובים לחוגי הקוטב, ואשר במהלכה השמש שוקעת מתחת לקו האופק למשך פרק זמן קצר, ועל כן חשיכה של ממש איננה משתררת כלל ועיקר. התופעה מתרחשת לפרקי זמן שונים בכל קווי הרוחב שמצפון ל-60° צפון ועד לקוטב הצפוני, ומדרום לקו הרוחב 60° דרום ועד לקוטב הדרומי.

ברחבי העולם מתקיימים פסטיבלים עירוניים שונים המכונים בשם זה או בשם דומה, ואשר עיקרם בפעילויות שונות המתקיימות משך כל הלילה. הפסטיבל הידוע בהם הוא פסטיבל הלילות הלבנים (Белые ночи) והוא מתרחש בתקופה זו של השנה בסנקט פטרבורג שברוסיה. האירוע זכה לשמו בעקבות סיפור קצר בשם זה שנכתב ב-1848 על ידי פיודור דוסטויבסקי. באיטליה ובצרפת משמש הביטוי כמטפורה לבילוי לילי ממושך. אף בישראל המושג נפוץ ומתאר לילה שיש בו פעילות רצופה ללא שינה. כך למשל 'לילה לבן' בעגה הצה"לית הוא לילה שבו החיילים אינם הולכים לישון. הסרט לילות לבנים של פטר מוסטובוי מתעד תופעה זו.

## ראו גם
* ליל קוטב
* שמש חצות
* לילה לבן (תל אביב)

## קישורים חיצוניים

[ממוזער|250px|[רציף האדמירליות על גדת נהר הנייבה בסנקט פטרבורג, בשעה 23:15, באור יום מלא. המונים ממתינים למשט מפרשי הארגמן כחלק מפסטיבל הלילות הלבנים.]]

קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:דימויים
קטגוריה:קיץ
פטר הרביעי, קיסר בולגריה

**פטר הרביעי**, או תאודור פטר לבית אסן, (בבולגרית: **Петър IV Теодор**), היה הצאר הראשון של האימפריה הבולגרית השנייה, לאחר שחרורה מ 167 שנות כיבוש על ידי האימפריה הביזנטית. שנת לידתו ושמות הוריו אינם ידועים ועל מוצאו נתון ויכוח בין מצדדי הנרטיב ההיסטורי הבולגרי, הטוענים שהוא מבולגריה ההיסטורית, לבין מצדדי הנרטיב הרומני הטוענים שהוא מוולאכיה. ההיסטוריון בן התקופה ניקטאס כוניאטס, טוען שפטר ואחיו איוון אסן הראשון, נולדו בחבל מואסיה, שהיה נתון לשליטת האימפריה הביזנטית ומוצא המשפחה הוא קומני. פטר היה הבכור מבין ארבעה אחים ושתי אחיות.

## המרד כנגד האימפריה הביזנטית
משנת 1018, מועד נפילת האימפריה הראשונה ובמשך 167 שנים, נתונה הייתה בולגריה לשליטת האימפריה הביזנטית. לאחר סדרת קרבות מול ממלכת הונגריה ודספוטט סרביה, נחלש כוחו של צבאה ברחבי הבלקנים והתרופפה במקביל, השליטה המינהלית במחוזות השונים. כך, בשנת 1185, ניצלו האחים איוון אסן ופטר את המצב וארגנו מרד נרחב בשלטון הביזנטי בסיוע ולאכים וקומנים כשפטר מכריז על עצמו כקיסר הבולגרים, תחת השם פטר הרביעי. השם בו בחר יצר קשר אתנוגרפי לשליט פטר הראשון, מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה, אף על פי שלא היה כל קשר אתני ביניהם. לאחר שנת קרבות, נאלצו הביזנטים להכיר בישות בולגרית עצמאית, כאשר המרד המשיך והתעצם, אף מעבר לנהר הדנובה.

## קיסר בולגריה
לאחר שהוכרו כשליטי ישות עצמאית, החלו פטר ואחיו איוון, לשחק במגרש המשחקים הפוליטי של אירופה בעת ההיא. במהלך מסע הצלב השלישי, הציעו את עזרתם הצבאית לקיסר פרידריך ברברוסה מנהיג הצלבנים, אשר יחסיו עם הקיסר הביזנטי לא היו מן המשופרים, בשל חבירתו של האחרון לסלג'וקים ולמוסלמים. בקיץ שנת 1190, לאחר מותו של פרידריך ברברוסה וקריסת המחנה הצלבני הגרמני, הצליח איסאאקיוס אנגלוס השני, הקיסר הביזנטי לחדור ללב השטח הבולגרי ולצור על עיר הבירה טרנובו, אך נאלץ לסגת מפני תגבורת מאסיבית של מיליציות קומניות ובדרכו לקונסטנטינופול, נפל למארב שטמן לו צבאו של איוון אסן. הקיסר נחלץ בעור שיניו, אך צבאו הוכה קשות ושלל ורכוש רב נפלו בידי הבולגרים.

## אחריתו
אחיו של פטר, איוון זכה בתהילת הניצחונות הצבאיים כנגד הביזנטים ובלחץ אהדת ההמונים אליו, מינה אותו פטר לקיסר משותף בשנת 1189. איוון אסן מלך מטרנובו והיה המפקד הצבאי העליון בהמשך המאבקים כנגד הביזנטים, בעוד שפטר פרש מבלי לוותר על הכתר, לעיר פרסלב. בשנת 1196, לאחר רציחתו של אחיו, בידי בן דודם איבאנקו, אשר פעל כשכיר חרב של הביזנטים והכריז על עצמו כקיסר, הוביל פטר את הצבא הבולגרי אל עבר טרנובו וצר עליה. איבאנקו נמלט אל פטרוניו הביזנטים ופטר חזר למעמדו כצאר. כהונתו הייתה קצרה ובשנת 1197, נרצח אף הוא בידי גורמי אופוזיציה, מקרב משפחות האצולה ולכס השלטון עלה אחיו הצעיר קאלויאן.

## לקריאה נוספת
* John V.A. Fine, Jr., **The Late Medieval Balkans**, Ann Arbor, 1987. 
* אוסטרוגורסקי, גאורגי אלכסנדרוביץ', ** ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית**, ורשה, 2008.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה
קטגוריה:נפטרים ב-1197
פלאנקסטי

**פלאנקסטי** (**Planxty**) היא להקת פולק אירית הפעילה החל משנות ה-70 של המאה ה-20.

בהיווסדה, חברי הלהקה היו קריסטי מור (סולן, גיטרה אקוסטית ובוראן), דונאל לוני (בוזוקי וגיטרה), אנדי אירווין (מנדולה, מנדולינה, סולן, בוזוקי, הארדי גארדי ומפוחית פה), לים אופלין (חמת חלילים אירית וחליל אירי). לאחר מכן הצטרפו גוני מויניאן, מאט מולי (חליל צד) ופול בראדי.

## השם
השם "פלאנקסטי" בא מצירוף המילים "פלאנקסטי אירווין" אשר ת'רלות' קארלון מצא אותו לשימושי ביצירותיו, כמחווה לקולונל גון אירווין שהיה בתקופתו הקולונל של העיירה סלייגו. במשך הזמן התגלו ויכוחים ונטען שמקורו האמיתי של השם הוא מהמונח האירי המפורסם "sláinte", אשר משמעותו היא "בריאות טובה". יש הטוענים שלא המונח האירי, אלא המונח הלטיני "plangere", אשר משמעותו היא "להביס" או "להכות", הוא מקור השם.

## היסטוריה

בשנת 1972 כריסטי מור הוציא את אלבומו השני "Prosperous", אשר הוקלט בכפר פרוספרוס. האלבום אפיין את חבורת הלימודים שלו - דונאל לוני, ביחד עם אנדי אירווין (אשר היה חברו לעבודה של לארי) וליאם אופלין (אשר השתתף בג'אמים של חבריו). לאחר שהם הקליטו את פרוספרוס הם הקימו רשמית את פלאנקסטי. ההופעה הראשונה שלהם הייתה הופעת חימום של דונובן בגלאוויי, הופעה שהתגלתה כהצלחה.

בשנת 2006, הקדיש כריסטי מור את אלבומו "Burning Times" לזכרה של רייצ'ל קורי, עליה כתב בעטיפת האלבום: 
## דיסקוגרפיה

*planxty - 1973
*The Well Below the Valley - 1973
*Cold Blow And the Rainy Night - 1974
*The Planxty Collection - 1976
*After The Break - 1979
*The Woman I Loved So Well - 1980
*Words & Music - 1983
*Live 2004 - 2004


## ביבליוגרפיה

*Irvine, Andy Aiming For The Heart - Poetic Songs From Ireland, Heupferd Musik, 1988, 
*O'Toole, Leagues The Humours of Planxty, Hachette Books Ireland, 2006, 
*Planxty (songbook), 1976


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:להקות איריות
קטגוריה:להקות פולק
היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים

**היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים** הוא כתב עת אקדמי  מקוון שמתמחה בתולדות האמנות, תרבות חזותית ותיאוריה ביקורתית של האמנות והתרבות.

## תולדות כתב-העת ותכניו

כתב-העת רואה אור מטעם המחלקה להיסטוריה ותיאוריה בבצלאל אשר יזמה את הקמתו בשנת 2005 ”*כבמה לברור, חידוד ועדכון רעיונות ומושגים, ואמצעי ליצירת ממשקים חדשים בין ממדי הפרקטיקה והתיאוריה של דיסציפלינות הלימוד בבצלאל....*“ כתב-העת מפרסם ארבעה גיליונות בשנה (חורף, אביב, קיץ וסתיו), אשר שלושה מתוכם פתוחים לקהל החוקרים והיוצרים בכלל, ואילו הרביעי (גיליון הקיץ) מוקדש לעבודתם של הסטודנטים בבצלאל. רוב הגיליונות מאורגנים סביב נושא שמהווה את כותרת הגיליון ("על החושני באמנות", "קומיקס וקריקטורה" וכיוצ"ב) אף שישנם גיליונות רב-נושאיים ("רוחות אפריל", וכל גיליונות הסטודנטים). קבלת החומרים לפרסום בכתב-העת נעשית באמצעות תהליך של שיפוט וביקורת אשר מבדיל בין סוגי החומרים השונים שמתפרסמים בכתב-העת: (1) מאמרים אקדמיים, (2) מסות, (3) ביקורות ו(4) תערוכות וירטואליות. פרט לגיליונות הסטודנטים שכל חומריהם עוברים בדיקה פנימית בלבד, המאמרים המתפרסמים בכתב-העת עוברים תהליך של ביקורת עמיתים לפני קבלתם לפרסום, ואילו החומרים האחרים עוברים תהליך של בדיקת עריכה עניינת ולשונית.  

### עורכי כתב-העת וחברי מערכת בהווה ובעבר

* פרופ' דנה אריאלי הורוביץ, יו"ר כתב-העת ועורכת ראשית
* ד"ר בן ברוך בליך, עורך ראשי בפועל בין 2005 ל-2009, חבר מערכת
* ד"ר גל ונטורה, עורכת וחברת מערכת
* ד"ר נעמי מאירי-דן, עורכת ראשית בפועל החל משנת 2011 וחברת מערכת
* ד"ר דרור פימנטל, עורך וחבר מערכת
* ד"ר בעז תמיר, חבר מערכת, מנהל אתר כתב-העת
* ד"ר משה אלחנתי,  עורך לשעבר, חבר מערכת ומנהל שותף של אתר כתב-העת בין 2005 ל-2011

## קישורים חיצוניים
* ארכיון כתב העת
## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת מדעיים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת לאמנות
קטגוריה:ישראל: כתבי עת להיסטוריה
קטגוריה:כתבי עת מקוונים ישראליים
צ'ימבואה

[שמאל|ממוזער|150px|[מאסטה מאת צ'ימבואה, גלריית אופיצי]]
**צ'ימבואה** או בשמו המלא **צ'ני די פפו (ג'ובאני) צ'ימבואה** (באיטלקית: **Cenni di Pepo (Giovanni) Cimabue**; סביבות 1240 – סביבות 1302) היה צייר ואמן פסיפסים מפירנצה. ידוע גם בזכות תלמידו ג'וטו די בונדונה. צ'ימבואה וג'וטו שייכים לתקופת הפרוטו-רנסאנס באמנות, ונמנים עם מבשרי הרנסאנס האיטלקי. צ'ימבואה נחשב לאחרון הציירים האיטלקים שציירו בסגנון ביזנטי, וחלוץ הגישה הנטורליסטית, משום שהדמויות שצייר היו בעלות פרופורציות והצללה מציאותיות יחסית.

## ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייו של צ'ימבואה. הוא נולד בפירנצה ונפטר בפיזה. בתקופת עבודתו בפירנצה, פעל דוצ'ו בסיינה הסמוכה. הקריירה האמנותית של צ'ימבואה תוארה בספר Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori (חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר) מאת ג'ורג'ו וזארי, הנחשב לספר הראשון העוסק בהיסטוריה של האמנות. הספר פורסם יותר ממאתיים שנים לאחר מותו של צ'ימבואה ורמת מהימנותו מוטלת בספק.

התמונות שנשכר לצייר מעידות כי צ'ימבואה היה אמן מוערך ביותר בתקופתו. בין היתר נשכר לצייר שני פרסקאות גדולים על קירות הטרנספט בבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי: האחד עוסק בצליבת ישו והשני בהורדה מן הצלב. ברם, שתי היצירות הללו נראות עתה כצל חיוור של גרסתן המקורית. בעת כיבושה של העיר על ידי צרפת פרצה במקום שרפה שפגעה קשות בפרסקאות. הצבע הלבן התבסס על כסף, אשר התחמצן והפך שחור.

צ'ימבואה צייר את ישו הצלוב התלוי בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה. הצלב המצויר ניזוק קשות בשיטפון שפקד את פירנצה ב-4 בנובמבר 1966, כאשר נהר הארנו עלה על גדותיו.

## מורשת
דנטה אליגיירי השתמש בצ'ימבואה כדוגמה לזמניותה של התהילה האנושית בחלקה השני של הקומדיה האלוהית - כור המצרף. כותב דנטה:

:Credette Cimabue nella pittura
:Tener lo campo, ed ora ha Giotto il grido
:Si che la fama di colui è scura

תרגום: "צ'ימבואה חשב כי הוא ראש לציירים, אולם ג'וטו נטל ממנו את תהילתו והשליכו אל תהום הנשייה".

נראה שדנטה אמנם צדק בעניין זמניותה של התהילה. אולם צ'ימבואה לא ממש צלל אל תהום הנשייה.

## קישורים חיצוניים

* גלריה וירטואלית של עבודותיו של צ'ימבואה
* 

קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-14
יורי סלזקין

**יורי סלזקין** (נולד ב-1956) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

## קורות חיים
סלזקין גדל במשפחה אינטלקטואלית שהתנגדה למשטר הסובייטי. בגיל 13 גילה לראשונה כי הוא יהודי מצד אמו. הוא למד ספרות ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה במחלקה לפילולוגיה וסיים תואר שני. הוא עסק כמתורגמן מרוסית לפורטוגזית במוזמביק לאחר מכן חזר לרוסיה שם עבד במשך שנה וחצי בהוצאה לאור. הוא היגר לפורטוגל  וגר שם שנה, ומשם עבר לארצות הברית בשנת 1983. הוא סיים דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת טקסס. היה עורך שותף במגזין Slavic Review. החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1998 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין.

בשנת 2004 יצא ספרו "המאה היהודית" בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הספר זכה להצלחה רבה, וזכה בפרס הספר הטוב ביותר של מועצת הספרים הלאומית בארצות הברית. בשנת 2009 יצא בעברית בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, בתרגום כרמה בן יוחנן ושחר פלד.

## ספריו
***[[Q:המאה היהודית|המאה היהודית]]**, (ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2009, בתרגום כרמה בן יוחנן ושחר פלד)
***In the Shadow of Revolution: Life Stories of Russian Women from 1917 to the Second World War**, (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2000).
***Arctic Mirrors: Russia and the Small Peoples of the North**, (הוצאת אוניברסיטת קורנל, 1994).
***Between Heaven and Hell: The Myth of Siberia in Russian Culture,**, (1993).
***דברו רוסית!**, (הוצאת אוניברסיטת אוסטין בטקסס, 1990).

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית בפקולטה להיסטוריה בברקלי
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:היסטוריונים של רוסיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טקסס באוסטין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956