open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מסייאו

**מסייאו** (בפורטוגזית: **Maceió**, יש להגות: **מָסֵיי-אוֹ**) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת אלגואס שבברזיל. העיר, הממוקמת בין גדות אגם מונדאו והאוקיינוס האטלנטי, מהווה אתר תיירות פופולרי בשל חופי הרחצה היפים שלה.

בעיר מתגוררים כ־1,030,000 תושבים (נכון לשנת 2017), ובעיר רבתי 1,180,000 תושבים (נכון לשנת 2005).

## היסטוריה
העיר הייתה עד סוף המאה ה-18 כפר דייגים קטן, אולם בניית הנמל בה הביאה להתפתחות העיר והפיכתה, בשנת 1839 לבירת מדינת אלגואס.

## אקלים
אקלימה של העיר טרופי, והטמפרטורה הממוצעת 25 מעלות צלזיוס.

## תחבורה
בעיר ממקום שדה התעופה הבינלאומי זומבי דוס פאלמרס. בעיר נמל מסחרי גדול.

## השכלה ותרבות
בעיר נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של אלגואס. בעיר פועל מועדון הכדורגל CRB.

## שכונות העיר
* **פאז'וסארה** (Pajuçara): שכונה הממוקמת בקרבת חופיה רחצה של העיר ומהווה מרכז תיירותי בו מלונות רבים ומרכז חיי לילה ותיירות הכולל מועדוני לילה ומסעדות.
* **פונטה ורדה** (Ponta Verde): שכונה המצויה לחוף האוקיינוס. השכונה הייתה בעבר מטע קוקוס, וכיום ידועה בעצי הקוקוס הרבים הגדלים בה.
* **פארול** (Farol): מקור שמה של שכונה זו הוא המגדלור (בפורטוגזית: *Farol* ) שהיה ממוקם בה בעבר. השכונה ממוקם על רכס גבוה והמגדלור שהיה בה נועד להדריך את הספינות בדרכם לנמל. בשל גובהו של אזור זה הייתה במקום מצודה בתקופה הקולוניאלית.
* **ז'אראגואה** (Jaraguá): ג'אראגואה היא המרכז ההיסטורי של העיר. אזור זה היה המקום בו היה כפר הדייגים במאה ה-18, והמרכז המסחרי של העיר במאה ה-19. בשכונה זו ממוקם הנמל ההיסטורי של העיר והשתמרו בה מבנים רבים בסגנון קולוניאלי.
* **פונטל דה בארה** (Pontal da Barra): שכונה זו מכונה על שם דיונות החול שהיו מצויות בעבר בין האוקיינוס האטלנטי ואגם מונדאו עליה שוכנת כיום השכונה. כיום מהווה השכונה כפר דייגים וכפר אומנים, ומהווה אתר תיירות הידוע במסכות מאכלי הים שלו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אלגואס: ערים
קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1815
קטגוריה:ברזיל: ערי נמל
יוחנן השביעי פלאולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית

ימין|ממוזער|183x183 פיקסלים|פסל משנהב של יוחנן ולצידו שני הוריו.

**יוחנן השביעי פלאולוגוס** (1370–1408) (ביוונית: **Ιωάννης Ζ' Παλαιολόγος**) היה קיסר ביזנטיון במשך חמישה חודשים בשנת 1390, וכן קיסר בשיתוף עם מנואל השני מ-1398 עד 1403.

יוחנן השביעי היה בנו של הקיסר אנדרוניקוס הרביעי ומרים מבולגריה, בתו של המלך יוחנן אלכסנדר ותאודורה מוולאכיה.
כאשר אביו אנדרוניקוס הרביעי גזל את השלטון בשנת 1376, יוחנן היה קיסר משותף עם אביו בעזרתה של ג'נובה, אך ונציה החזירה את השלטון ליוחנן החמישי בשנת 1379, ואנדרוניקוס ובנו עוורו בעין אחת.

לאחר מות אביו ב-1385 קיבל יוחנן את השלטון על הערים בחוף ים מרמרה, כוסל למעשה של הטורקים העות'מאנים. בתמיכתו של הסולטאן תפס יוחנן את השלטון בקונסטנטינופול בשנת 1390 משום שדודו מנואל השני היה בשביו של הסולטאן העות'מאני, באיזיט הראשון. מנואל הצליח לברוח אחרי חמישה חודשים בשבי, והשלטון נלקח חזרה מידיו של יוחנן השביעי, שנאלץ לחזור לסלימבריה. למרות זאת הכריז מנואל על יוחנן כיורשו משום שהיה חסר בנים לעת עתה.

משנת 1397 עד 1402 קונסטנטינופול הייתה במצור הטורקים ויוחנן והיה בראשות הגנת הבירה כאשר מנואל השני נסע לחצרות המלכותיות באירופה בניסיון לגייס תמיכה בממלכתו. למרבה מזלה של הקיסרות, טימור לנג הביס וכבש את ממלכת באיזיט בקרב אנקרה ב-1402, המצור נגמר ויוחנן הצליח להחזיר לשלטון ביזנטיון את הערים על חוף ים מרמרה. ב-1403 קיבל את התואר "קיסר תראקיה" ושלט בה באופן עצמאי למעשה מסלוניקי עד יום מותו. היה לו בן, אנדרוניקוס החמישי שהיה גם קיסר משותף עם אביו ומנואל השני אך הוא מת לפני אביו.

## ראו גם
* קיסרי ביזנטיון

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קיסרי האימפריה הביזנטית
קטגוריה:ילידי 1370
קטגוריה:נפטרים ב-1408
איוואן סטפן, קיסר בולגריה

**איוואן סטפן** (בבולגרית **Иван Стефан**; 1300 -1373, נאפולי, ממלכת נאפולי), היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה רק במשך שנה אחת 1330-1331.

## על כס ממלכת בולגריה
איוואן סטפן כיהן גם כקיסר משותף, ביחד עם אביו מיכאל שישמן בין השנים 1323-1324, אבל ברח לסרביה לאחר נישואיו השניים של מיכאל שישמן. עם מותו של מיכאל שישמן בשנת 1330, ובעזרת דודו, דספוט סרביה, החזיר לעצמו איוואן סטפן את כס האימפריה הבולגרית.

בשנת 1330 הביזנטים בראשות קיסר אנדרוניקוס השלישי, כבשו ערים רבות בתראקיה. כתוצאה אצילים ווסאלים ערכו הפיכה צבאית כנגד איוואן סטפן, אמו ואחיו, והם נאלצו לברוח לסרביה. איוואן אלכסנדר הוכרז כקיסר החדש וקיבל את כס ממלכת בולגריה. אחיו של איוואן סטפן, שישמן, ניסה ללא הצלחה להחזיר את הכיסא ב-1337 בסיוע מונגולים וביזנטים.

איוואן סטפן, עבר עם אימו לדרום איטליה עם אימו, שם חי תחת השם **לודוויקוס**, נישא לנסיכה מקומית וכנראה שהעמיד צאצאים. קיים תיעוד לגביו ממקורות ראשוניים, בו צוין שבשנת 1363 היה כלוא בעיר סיינה. לפי מקורות שניוניים, ניתן להסיק שאיוואן סטפן הלך לעולמו בשנת 1373, בעיר נאפולי, אשר בממלכת נאפולי.

## הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה
קטגוריה:ילידי 1308
קטגוריה:נפטרים ב-1373
מקאפה

**מקאפה** (בפורטוגזית: **Macapá**) היא בירת מדינת אמאפה שבברזיל. העיר קרויה על שם פרי הדקל המקומי, בשפת הטופי. בעיר מתגוררים 368,367 (2006) תושבים.

## גאוגרפיה ואקלים
העיר ממוקמת בגובה של 14 מטרים מעל פני הים, ואקלימה הוא אקלים טרופי. העיר ממוקמת על קו המשווה.

## כלכלה
עיקר כלכלת העיר מתבססת על כריית מחצבים - בעיקר עפרות ברזל, זהב, מנגן וכן על כריתת עצים, עיבוד עורות ודיג.
התעשיות העיקריות של העיר הן תעשיות הגומי והמכוניות.

## היסטוריה
האזור בו נמצאת העיר התגלה לראשונה למתיישבים אירופאים בשנת 1544. במקום הוקם בשנת 1688 מוצב צבאי במטרה להגן על פתח נהר האמזונאס. העיר עצמה נוסדה ב-4 בפברואר 1758. העיר גדלה בהדרגה עד שהפכה לבירת המדינה בשנת 1944.

## אתרים בעיר
המצודה העתיקה ממנה התפתחה העיר משמשת כיום כמוזיאון להתפתחות העיר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמאפה: ערים
קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1758
קטגוריה:ערי נמל על האמזונאס
המשכה אנליטית

פונקציה היא **המשכה אנליטית** של פונקציה אחרת אם היא מסכימה עם הפונקציה השנייה ואנליטית בתחום המכיל את התחום שבו אנליטית הראשונה.

הרעיון של המשכה אנליטית הוכלל בצורה מרחיקת לכת למושג האלומה. המשכות אנליטיות של פונקציות מרוכבות בכמה משתנים היוו את המוטיבציה הראשונית לפיתוח הקוהומולוגיה של אלומות.

## הגדרה מתמטית

אם \ f אנליטית ב- \ A ו- \ A\subset B אז \ F אנליטית על \ B נקראת המשכה אנליטית של \ f מ- \ A ל- \ B אם \ \forall z \in A \ , \ f(z)=F(z)

משפט היחידות מבטיח כי כאשר יש המשכה אנליטית מתחום קשיר לתחום פתוח וקשיר, היא יחידה.

## ראו גם
* פונקציה אנליטית
* אלומה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנליזה מרוכבת
A Collection of Great Dance Songs

**A Collection of Great Dance Songs** (בעברית: **אוסף של שירי ריקוד טובים**) הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד שיצא בשנת 1981.

## שם האלבום
שם האלבום משעשע במידה מסוימת, מכיוון שפינק פלויד לא מזוהים בדרך כלל עם יצירת מוזיקת ריקודים. שם זה כנראה ניתן לאלבום בשל התמונה שעל עטיפת האלבום, ובה שני רקדני ריקודים סלוניים קשורים בחבלים לרצפה, כך שהם אינם יכולים לזוז. בתוך האלבום עצמו ישנן תמונות של רקדנים על רקע שחור (במהדורה האמריקאית) או על רקע לבן (במהדורה האנגלית).

## רצועות
האלבום מכיל חלקים מהשיר "Shine On You Crazy Diamond" (חלקים 1, 2, 4 ו-7 בלבד), בשל חוסר במקום על התקליט. האלבום גם מכיל את עריכה מחודשת של השיר "Another Brick in the Wall (Part 2)". השיר "Money" שמופיע בשיר הוא הקלטה מחודשת של השיר המקורי. הקלטה זו נעשתה בשל סירוב מחברת ההקלטות קפיטול רקורדס לתת רישיון שימוש ברצועה לקולומביה רקורדס. ההקלטה המחודשת בוצעה על ידי דייוויד גילמור ודיק פרי בלבד, כאשר גילמור ביצע לבדו את תפקיד הגיטרה, התופים, הקלידים, הבאס והקולות, ופרי ביצע את תפקיד הסקסופון (פרי ביצע גרסה מחודשת לקטע הסקסופון שלו בשיר). הקלטת השיר המחודשת הופקה על ידי גילמור וג'יימס גות'רי. ישנם כמה הבדלים בין ההקלטה המחודשת של השיר לבין הגרסה המקורית שלו, בעיקר בסולואי הגיטרה והסקסופון השונים, ובחזרה של גילמור על המילה "away" בסוף השיר בהקלטה המחודשת במקום צליל גבוה בהקלטה המקורית. צורת התיפוף בשיר שונה מזאת של ניק מייסון, במיוחד בזמן סולו הגיטרה.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי פינק פלויד
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
ישראל הצעיר

[שמאל|ממוזער|200px|בית הכנסת 'בית-יהודה' השייך לרשת, ב[מסצ'וסטס]]
**"ישראל הצעיר"** (אנגלית: National Council of Young Israel) היא רשת בתי כנסת שנוסדה בארצות הברית בשנת 1912 על ידי הרבנים מרדכי קפלן וישראל פרידלנדר, ומפעילה כ-150 סניפים ברחבי העולם. כיום חברים בארגון כ-25,000 משפחות.

הארגון פעיל בארץ ישראל משנת 1972 ומונה כ-65 סניפים.

הרעיון שעמד בבסיס הקמת הארגון הוא הפיכת בית הכנסת למרכז תרבות ופעילות של הקהילה היהודית במקום.

המטרה המוצהרת של ישראל הצעיר היא כדלהלן:

בית הכנסת ישמש מלבד מקום תפילה גם מרכז תרבותי קהילתי – דתי, יאורגנו בו פעולות חברה ותרבות, כולל שיעורי תורה לילדי השכונה ולכל ילד. הימנעות מתלות פוליטית מפלגתית. בית הכנסת ינוהל על יסודות ההלכה. ביסוס קשרים הדדיים עם יהדות התפוצות והידוק הזיקה למדינת ישראל.

מאחר שבארצות הגולה בית הכנסת אכן היווה מוקד תרבותי לקהילה, הצליחה הרשת לגדול ולבסס כמה וכמה קהילות חזקות סביבה.

כיום במדינת ישראל ישנו קושי בהפיכת בית הכנסת למרכז התרבותי של הקהילה מאחר שישנם עוד גורמים כאלו בכל אזור (כגון מתנ"ס, בית ספר וכו').

למרות חוסר הביקוש בשירותים שרשת זו מציעה, יש כמה עשרות בתי כנסת בארץ הנושאים את השם ישראל הצעיר ומצליחים לממש את חזון הארגון.

ישראל הצעיר הקימה מועצה שתשמש כגשר בין הקהילות השונות במקומות השונים ומועצת רבני ישראל הצעיר המתמודדים עם נושאים הלכתיים בקהילות ועוד סוגיות שקשורת להנהגת הקהילה.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת
קטגוריה:ארצות הברית: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
אייקי

שמאל|ממוזער|250px|לוגו אייקי קרב מגע.

**קרב מגע אייקי עמי ניב** היא אמנות לחימה ישראלית המחנכת נגד אלימות רחוב. השיטה פותחה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי עמי ניב אשר ראה צורך חיוני לחנך את תלמידיו נגד אלימות פיזית ומילולית ורק לאחר מכן ללמד את חניכיו כיצד להגן על עצמם נגד אלימות רחוב.

מקור המילה "אייקי" מהשפה היפנית ופירושה "איי" – הרמוניה; "קי" – אנרגיה. בנוסף לכך, המילה "אייקי" מהווה עבור ניב ראשי תיבות של "אמנות קרב ישראלית".

## היסטוריה ורקע כללי
השיטה פותחה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי עמי ניב אשר ראה צורך חיוני לחנך את תלמידיו נגד אלימות פיזית ומילולית ורק לאחר מכן ללמד את חניכיו כיצד להגן על עצמם נגד אלימות רחוב.

## השיטה
שיטת קרב מגע אייקי עמי ניב הנה שיטה חינוכית המדגישה עקרונות של הערכה עצמית וכבוד לזולת יחד עם צניעות וסבלנות. ערכים אלו מודגשים באימונים ומשמשים את החניכים גם בחיי היום-יום.

טכניקות ההגנה וההתקפה הנלמדות בקרב מגע אייקי עמי ניב בנויות מתנועות טבעיות לאדם, תנועות סיבוביות וקוויות המשלבת מכות ידיים ורגליים עם נעילת מפרקים והטלות. בשלב מתקדם שמה קרב מגע אייקי עמי ניב דגש על כך שכל תרגיל יסתיים כשהתוקף מנוטרל על הקרקע והמתגונן מוכן להמשיך את הקרב מול תוקף או תוקפים נוספים.

במסגרת הקרב מגע אייקי עמי ניב נלמדים טכניקות של שימוש והתגוננת מפני כלי נשק קרים כגון מקל קצר או ארוך, אלה וסכין. בשלב מאוחר יותר, נלמדות טכניקות הגנה נגד כלי נשק חמים כגון אקדח ורובה. יעילות כל תרגיל נמדדת בעיקר ביכולת ביצוע התרגיל של אדם חלש מול אדם חזק, כגון ילד מול מבוגר.

האימונים בקרב מגע אייקי עמי ניב מתמקדים בשלושה תחומים ובשילובם: שיפור היכולת הטכנית, שיפור היכולת הגופנית ושיפור היכולת הנפשית. מבחינה טכנית, המטרה באימון היא להביא את החניך ליכולת ביצוע תרגיל באופן טבעי ובכך לקצר את זמן התגובה. כדי לשפר את היכולת הגופנית, התנועתית והקורדנטיבית, מתאמנים החניכים במיומנויות אקרובטיות בנוסף למיומנויות שונות ובסיסיות לשיפור הכושר הגופני הדרוש לכל חניך. שיפור היכולת הנפשית בא לידי ביטוי באימון התלמיד להתמודד מול מצבי לחץ ובכך לשמור על קור-רוח בזמן שנדרש ממנו להגן על עצמו בזמן אמת. שילוב של יכולות אלו יחד מתורגלות בתרגילי הדמיה שונים, המקבילים למצבים שבהם עלול החניך להתקל בחיי היום-יום. אימוני ההדמיה מביאים את החניך ליכולת התמודדות עם מצבי לחץ תוך כדי שליטה עצמית ומענה יעיל ומהיר כנגד התקפות שונות.

במהלך האימונים בשיטת קרב מגע אייקי עמי ניב, נחשף החניך באופן הדרגתי, בהתאם לרמתו המקצועית, למספר נושאים אשר יעצבו את אופן לימודיו: הגנה עצמית המלמדת את החניך להתגונן בפני התקפה אחת (הגנה, התקפה וסיום); קרב מגע - לימוד החניך רצף של הגנות והתקפות המתפתחות לקרב; האמנות שבלחימה, פתיחת אופקיו של התלמיד לסגנונות קרב שונים ונקודת ראייה רחבה יותר של קרב מגע אייקי עמי ניב כאמנות לחימה; לוחמה בטרור - אימון מתקדם של לוחם להתמודדות עם מצבים מורכבים כגון פעילות חבלנית, חילוץ בני ערובה או מספר תוקפים המזוינים בנשק חם. במצבים אלו דרוש שיתוף פעולה של מספר לוחמים ושילוב של טכניקות מתקדמות ואסטרטגיית לחימה הן של הלוחם היחיד והן של הצוות.

## הכרה בינלאומית

שיטת קרב מגע אייקי עמי ניב קיבלה הכרה בינלאומית בנובמבר 1999 על ידי האיגוד העולמי לאמנויות לחימה ("World Union Martial Arts Federations").

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קרב מגע
מחלף נחשונים

**מחלף נחשונים** הוא מחלף המחבר את כביש 6 (חוצה ישראל) ואת כביש 471. הוא נמצא מזרחית לפתח תקווה ודרומית מערבית לראש העין. המחלף נקרא על שם היישוב נחשונים הנמצא מזרחית למחלף.

מחלף נחשונים הוא מחלף מסוג עלה תלתן חלקי המורכב משתי לולאות ושני צמתים לצורך הפניות שמאלה. המחלף נבנה על ידי חברת דרך ארץ שבנתה ומפעילה את כביש 6, כחלק מהמחלפים המאפשרים כניסה ויציאה מהכביש. סמוך למחלף נמצא מרכז הבקרה והשליטה של החברה.
מערבית אליו נמצאת המסילה המזרחית.

## קישורים חיצוניים

נחשונים
נחשונים, מחלף
נחשונים
ביזארו

**ביזארו** (באנגלית: **Bizarro**) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Superboy #68* מאוקטובר 1958, והיא נוצרה על ידי הכותב אוטו ביינדר והמאייר ג'ורג' פאפ.
 
ביזארו הוא שכפול לא מוצלח של סופרמן ולרוב מופיע בתור נבל. מבחינת כוחותיו - לעיתים הוא חזק כמו סופרמן, לפעמים בעל חלק מכוחותיו ופעמים אחרות כוחותיו הפוכים לאלו של סופרמן. נתון זה משתנה בין כותב לכותב בחוברות השונות. לרוב הוא מופיע בחליפה הדומה לזו של סופרמן עם S הפוכה. עורו הוא חד וזוויתי ובעל מרקם אבני.

ביזארו החל להופיע בסדרת סופרמן בסוף שנות ה-50. דמותו היא דמות טראגית. בגלל השיבוט הכושל פעולותיו ואף אמירותיו הפוכות לפעמים מהמשמעות אליה התכוון - שנאה בשבילו זו אהבה וכשהוא רוצה להציל מישהו הוא עלול לומר שהוא מבקש להרוג אותו. עקב ההיפוך המחשבתי שלו הוא מוצא עצמו בדרך כלל בעמדת הנבל. עם זאת, לפעמים הוא מצליח לאגור מספיק כוח מחשבתי ולעלות מעל הכשל הגנטי שלו ולהפוך לגיבור.

דמותו של ביזארו מדורגת במקום 25 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.

## ביוגרפיה בדיונית
### לפני ה[[המשבר בעולמות האינסופיים|משבר]]
ביזארו הראשון נוצר בדפי סופרבוי כאשר מדען מטורף ניסה לשכפל את סופרבוי. שנים לאחר מכן, המציא לקס לות'ר "קרן שכפול" אותה הפעיל על סופרמן הבוגר, בתקווה שהסופרמן המשוכפל יעזור לו להכניע את סופרמן. הכפיל בגד בלות'ר והחליט לחקות את סופרמן המקורי, אך בשל היותו שלומיאלי ומבולבל הוא חטף את לויס ליין במחשבה שהוא צריך להציל אותה. כשהבין שהוא בעצם רק מזיק ושאנשי כדור הארץ לא מבינים אותו הוא השתמש ב"קרן השכפול" ויצר כפילה של לויס ליין. יחד איתה עזב את כדור הארץ והקים כוכב שלם ומרובע.

בהתחלה, כוחותיו היו בדיוק כשל סופרמן אך בהמשך פגע בו מטאור שהפך את כוחותיו - קרני קרח במקום קרני לייזר, ראיית רנטגן שרואה רק דרך עופרת וכדומה. החולשה היחידה שהייתה לביזארו הייתה הקריפטונייט הכחול.

### לאחר המשבר
עד היום היו ארבעה ביזארו בתקופה שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים. השניים הראשונים היו פרי פיתוחו של לקס לות'ר. בגלל חוסר הידע שלו בשיבוט התוצאות היו טראגיות והביזארוים שיצר היו בעלי קווי חיים קצרים במיוחד. לאחר "מותו של סופרמן", פרויקט קדמוס ניסה לשכפל את סופרמן וגם שם יצאה להם גרסה של ביזארו. רק לאחר הכישלון הם שכפלו את סופרבוי. 

המקורות של הביזארו הרביעי הנוכחי שונים מאלה של קודמיו. ביזארו הנוכחי הוא פרי יצירתו של הג'וקר, בעזרת כוחותיו של מיסטר מקסיזפטלק מהמימד החמישי.

כוחותיו של ביזארו הנוכחי הם כשל סופרמן, בנוסף לעוד מספר כוחות מעורבבים ומוזרים, כמו "שמיעת רנטגן". הקריפטונייט הכחול איננו קטלני עוד. אדרבה, בפעם היחידה שביזארו התקרב לקריפטונייט הכחול הוא החל לדבר בצורה נורמלית ולחשוב בצורה קוהרנטית. עם זאת, בשל חששותיו, ביזארו אינו משתמש ביכולת הזו.

## אזכור במדיות אחרות
### סמולוויל
בסוף העונה השישית של סדרת הטלוויזיה "סמולוויל", ביזארו בורח מאזור הפנטום יחד עם קלארק קנט, מתחבר עם ה-DNA של קלארק, משתכפל ממנו והופך להעתק מושלם של קלארק; רק שבניגוד לקלארק, הקריפטונייט הירוק מחזק אותו והשמש הצהובה מחלישה (כשהוא נחשף באופן ישיר לקרן-אור, פניו הופכות לאבן).

במהלך הופעותיו בסדרה, ביזארו מכונה "הפנטום", "הפנטום האחרון" ו"ביזארו-קלארק".

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
הפרש (תורת הקבוצות)

[שמאל|ממוזער|250px|[דיאגרמת ון של הקבוצה **<math>A-B</math>**]]

בתורת הקבוצות, **הפרש** של שתי קבוצות A ו־B הוא הקבוצה שמכילה את כל איברי A שלא שייכים ל־B. קבוצה זו מסומנת ב־A-B או ב־A \setminus B:
:A-B = \left\{ x\ |\ x \in A, x\notin B \right\}=A\cap B^c
פעולה ההפרש איננה קיבוצית או חילופית. פעולת ההפרש מקבילה ל"וגם לא" הלוגי. (מדובר באוסף האיברים **השייכים** לקבוצה A **ולא שייכים** לקבוצה B)

## דוגמה
יהיו:
:\N – קבוצת המספרים הטבעיים
:\N_{\text{even}} – קבוצת המספרים הטבעיים הזוגיים
:\N_{\text{odd}} – קבוצת המספרים הטבעיים האי־זוגיים

אזי:
:\N - \N_{\text{even}} = \N_{\text{odd}}
:\N - \N_{\text{odd}} = \N_{\text{even}}
:\N_{\text{odd}} - \N_{\text{even}} = \N_{\text{odd}}

## תכונות

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת הקבוצות
קטגוריה:פעולות בינאריות
ריו גראנדה דו סול

**רִיוֹ גְרָאנְדָה דוּ סוּל** (בפורטוגזית: **Rio Grande do Sul**, תעתיק מדויק: **רִיוּ גְרָאנְדִי דוּ סוּל**) היא המדינה הדרומית ביותר בברזיל. בצפון היא גובלת במדינה הברזילאית סנטה קטרינה, במזרחה נמצא האוקיינוס האטלנטי, בדרום אורוגוואי ובמערב ארגנטינה. בעיר צ'וי הממוקמת בגבול עם אורוגוואי הגבול עובר באחד מרחובות העיר ומפריד מהעיר באורוגוואי עם שם זהה.

בירתה של המדינה היא פורטו אלגרה.

ילידי ריו גראנדה דו סול ידועים בכינוי "גאושו" (gaúcho).

ריו גראנדה דו סול היא המדינה הברזילאית הרביעית בחשיבותה בברזיל מבחינה כלכלית (אחרי סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו ומינאס ז'ראיס) ובעלת מדד הפיתוח האנושי החמישי בברזיל. היא המדינה החמישית בגודלה בברזיל מבחינת אוכלוסייה.

## היסטוריה
למרות היותה מדינה כפרית, שימשה ריו גראנדה דו סול לאורך ההיסטוריה ככן השיגור לרבות ממלחמות ברזיל באזור הדרום. המדינה היוותה גם מרכז למריבות ומרידות פנימיות במאה ה-19. ז'טוליו ורגאס, אשר הנהיג את ברזיל כדיקטטורה החל משנת 1930 ולאחר מכן נבחר לנשיא בשנת 1950, היה יליד ריו גראנדה דו סול.

אוכלוסייתה של ריו גראנדה דו סול מורכבת בראש ובראשונה ממהגרים אירופאים, בעיקר פורטוגלים, איטלקים וגרמנים, וכן קבוצות קטנות יותר של פולנים, ספרדים, רוסים, ליטאים, אוקראינים ויהודים. בשנות ה-60, התיישבו מספר קבוצות מיפן בכמה מקומות לאורך המדינה.

המשפחות הגרמניות הראשונות הגיעו לריו גראנדה דו סול בשנת 1824 והתיישבו בעיירה סאו לאופולדו (São Leopoldo), ומאותה עת, במשך למעלה ממאה שנים, הגיעו לברזיל כרבע מיליון גרמנים ורובם התיישבו בריו גראנדה דו סול ובשכנתה סנטה קטרינה.

האיטלקים החלו להגיע לאזור רק לקראת סוף המאה ה-18 והתיישבו בעיקר באזור ההררי של צפון המדינה. תוך זמן קצר, נהפך אזור זה למחוז החשוב ביותר לגידול ענבים וייצור יינות בכל ברזיל, למרות שהאקלים באזור אינו אופטימלי לייצור יין משובח. בשנים האחרונות חלה התקדמות משמעותית בענף זה, במיוחד בייצור יין נתזים לבן.

במשך 180 שנה התפתחו בריו גראנדה דו סול ניבים רבים, בעיקר מגרמנית ומאיטלקית, המיוחדים אך ורק לאזור זה.

## תיירות
תיירות אקולוגית פופולרית באזור העיירות הגרמניות גְרָמָאדוֹ (Gramado) וקָנֶלָה (Canela). מזג האוויר החורפי המאפיין אותן הוא אחת האטרקציות המושכות ביותר את הברזילאים. התיירות מפותחת מאוד גם באזורי ייצור היין בצפון. מרחבי הערבה של הגָאוּשׁוֹס (Gauchos), הבוקרים הברזילאים, מושכים סקרנים רבים מברזיל ומכל העולם.

## קבוצות אתניות
* 85% לבנים
** איטלקים-ברזילאים (30%)
** גרמנים-ברזילאים (25%)
** פורטוגזים-ברזילאים (25%)
** 5% אחרים (פולנים-ברזילאים, אוקראינים-ברזילאים וכו')
* 9% שחורים
* 6% אחרים

## קישורים חיצוניים

* 
* https://www.tuaradio.com.br/Tua-Radio-Garibaldi
* 

*
קטגוריה:ברזיל: מדינות
כותל המזרח

ממוזער|טקסט=ציור המתאר את כותל המזרח, הקיר המזרחי של בית הכנסת. מאת האמן ישראל דב רוזנבאום. לקיר זה ישנה חשיבות יתרה בעקבות המקומות באירופה שבהם התפללו לכיוון ירושלים שבמזרח.|ציור המתאר את כותל המזרח, הקיר המזרחי של בית הכנסת. מאת האמן ישראל דב רוזנבאום. לקיר זה ישנה חשיבות יתרה בעקבות המקומות באירופה שבהם התפללו לכיוון ירושלים שבמזרח.
**כותל המזרח** הוא הקיר המזרחי של בית הכנסת. לקיר זה ישנה חשיבות יתרה בעקבות המקומות באירופה שבהם התפללו לכיוון ירושלים שבמזרח (כדברי ר' יהודה הלוי: "לבי במזרח ואנכי בסוף מערב"). בהשאלה מציין המונח הזה מעמד חשוב של אנשים בקבוצה או בארגון. מבחינה לשונית, מניחים שהשימוש במילה **כותל** לציון חשיבות, נובע מהכינוי "כותל" לקירות הר הבית שהרי בית כנסת הוא בבחינת "מקדש מעט" וזכר למקדש.

מקובל, שעל יד כותל המזרח יושבים מכובדי הקהילה, כגון הרב והגבאים, ומכך התפתח הביטוי "**יושב במזרח**" בהוראה לחשיבות וכבוד, ולא בהכרח בקשר לישיבה בבית כנסת. כן נהוג, שעל קיר זה ישנם ציורים ועיטורים של סמלים יהודיים.

בבתים יהודיים רבים נתלה על הקיר המזרחי סימן, "מזרח" – למשל, כתובת עם הפסוק , המסמן את צד מזרח, על מנת שגם המתפלל יחידי יוכל למצוא את הכיוון לירושלים בנקל.

כותל המזרח מסייע לעיתים להבחנה בין בתי כנסת אורתודוקסים לבתי כנסת רפורמיים. בעוד שאלו האחרונים מיקמו את ארון הקודש, ועימו את שאר פריטי "כותל המזרח", מול הכניסה לבית הכנסת (כנראה כהעתק לצורת הבנייה המקובלת בכנסיות, שם ניצב הצלם מול פני הנכנס), בבתי הכנסת האורתודוקסים ניצבים ארון הקודש וכותל המזרח לצד מזרח, אף אם הדבר גורם לכך שכותל חזית זה ימוקם לצד הנכנס ולא ממול פניו.

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת
קטגוריה:קירות
נפה (יחידה שלטונית)

**נָפָה** (באנגלית: **County**) היא יחידת חלוקה מנהלית במדינות, המבוססת על אזור גאוגרפי במדינה ומשמשת למטרות ניהוליות או אחרות. נפה תהיה בדרך כלל תת-חלוקה של מחוז, אך במדינות קטנות היא יכולה להיות גם חלוקה של מדינה.

ביסוס החלוקה לנפות החל כאשר הנורמנים כבשו את אנגליה. הסקסונים כבר הקימו לפני כן את המחוזות ההיסטוריים של אנגליה, ששמם בדרך כלל היה כשם עיר המחוז בתוספת הסיומת "שַייר" (shire), למשל מחוז יורקשייר שעיר המחוז בו היא יורק. תחת הכובשים הנורמנים התפתחה תת-החלוקה של המחוזות לנפות, מה שהתפשט מאוחר יותר לשאר העולם כתת-חלוקה של הרמה הגבוהה יותר מחוז, הכפופה לחלוקה ברמת המדינה. בחלק מהמדינות, כמו ארצות הברית וקנדה, שנוסדו על המסורות הבריטיות, נפות הן בדרך כלל חלוקה מנהלית שנקבעה על ידי תיחומים גאוגרפיים נוחים, ושבממשל שלהן יש בעלי תפקידים מסוימים, למשל שריפים ואחרים, כחלק ממנגנון הניהול של המדינה או הפרובינציה, כולל מערכות המשפט על בסיס גאוגרפי.

נפה יכולה להיות מחולקת ליחידות משנה נוספות אם כי בדרך כלל נפה היא יחידת החלוקה המנהלית הנמוכה ביותר. בנפה ישנן ערים, עיירות, כפרים או תאגידים עירוניים אחרים, וברוב המקרים הם כפופים במקצת, או תלויים במנהלת הנפה, בהתאם למקובל במדינה, במחוז או הגאוגרפיה המקומית. הרשויות המקומיות עשויות להיות כפופות בשליטה ישירה או עקיפה של הנפות, תלוי בגודל האוכלוסייה של הערים ובעוד גורמים.

בחלק מהמדינות נקבעו המחוזות והנפות באופן מלאכותי על ידי כוחות קולוניאליים. נפות אחרות נוצרו סביב קבוצות מקומיות עם הזהויות האתניות שלהן.

## נפות בישראל

במדינת ישראל, הנפות הן בדרג השני של המינהל המקומי. הממשל המרכזי מחולק למחוזות, ומחוזות מחולקים לנפות. גבולות המחוזות והנפות נקבעו בהחלטת ממשלה ומתפרסמים בשנתון הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

בישראל אין מערכת שלטון נפתי תת-מדיני, אלא כל משרד ממשלתי מרכזי הנדרש לקיים פעילות ברמה המקומית, מקיים מערך של נציגויות במחוזות ובנפות לפי שיקולים פנימיים של המשרד, ולחלופין מקיים מערך שירותים מקומיים באמצעות שותפות עם השלטון המקומי.
בישראל 16 נפות:
* **[[מחוז הצפון]]**: נפת רמת הגולן, נפת צפת, נפת עכו, נפת כנרת ונפת יזרעאל
* **[[מחוז חיפה]]**: נפת חיפה ונפת חדרה
* **[[מחוז המרכז]]**: נפת השרון, נפת פתח תקווה, נפת רמלה ונפת רחובות
* **[[מחוז תל אביב]]**: נפת תל אביב-יפו חופפת את שטח המחוז
* **[[מחוז ירושלים]]**: נפת ירושלים חופפת את שטח המחוז
* **[[מחוז הדרום]]**: נפת אשקלון ונפת באר שבע
* **[[מחוז יהודה ושומרון]]**: נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:חלוקה מנהלית לפי סוג
נגזרת כיוונית

במתמטיקה, **הנגזרת הכיוונית** היא ערך המייצג את קצב השינוי של פונקציה רבת משתנים בכיוון של וקטור נתון. זוהי הכללה של הנגזרת החלקית, שבה כיוון הנגזרת הוא במקביל לאחד מהצירים הראשיים.

## הגדרה
עבור מספר טבעי n\in \mathbb{N}, פונקציה סקלרית f:\mathbb{R}^n\to\mathbb{R} ווקטורים \vec{v} = (v_1, \ldots, v_n)\in \mathbb{R}^n ו-\vec{x} = (x_1,\dots,x_n) \in \mathbb{R}^n, מגדירים את ה**נגזרת הכיוונית של <math>f</math> בכיוון <math>\vec{v}</math> בנקודה <math>\vec{x}</math>** על ידי הגבול:

D_{\vec{v}}{f}(\vec{x}) := \lim_{h \rightarrow 0}{\frac{f(\vec{x} + h\vec{v}) - f(\vec{x})}{h
|\vec{v}|}}

כאשר |\vec{v}| היא הנורמה של \vec{v}, כלומר |\vec{v}|=\sqrt{v_1^2+v_2^2+\dots+v_n^2}.

אם נגזרת כיוונית זו קיימת אומרים כי **<math>f</math> גזירה בכיוון <math>\vec{v}</math> בנקודה <math>\vec{x}</math>.**

תתכנה פונקציות אשר עבור נקודה \vec{x} כלשהי אינן גזירות לכל כיוון \vec{v}. באופן דומה, תתכנה פונקציות אשר עבור כיוון \vec{v} כלשהו אינן גזירות בכל נקודה \vec{x}.

## תכונות
### ליניאריות
בהינתן זוג פונקציות f,g:\mathbb{R}^n\to \mathbb{R} גזירות בכיוון \vec{v} בנקודה \vec{x}, ובהינתן \alpha,\beta\in \mathbb{R} מתקיים כי:

D_\vec{v}(\alpha f+\beta g)(\vec{x})=\alpha D_\vec{v}f(\vec{x}) + \beta D_\vec{v}g(\vec{x})

כלומר, פעולת הנגזרת הכיוונית היא ליניארית.

### כלל לייבניץ
בהינתן זוג פונקציות f,g:\mathbb{R}^n\to \mathbb{R} גזירות בכיוון \vec{v} בנקודה \vec{x}, מתקיים כי:

D_\vec{v}(fg)(\vec{x})= g(\vec{x})D_\vec{v}f(\vec{x}) + f(\vec{x})D_\vec{v}g(\vec{x})

כלומר, הנגזרת הכיוונית מקיימת את כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה.

### כלל השרשרת
בהינתן הפונקציה הסקלרית f:\mathbb{R}^n\to \mathbb{R} ופונקציה ממשית g:\mathbb{R}\to \mathbb{R}, כאשר f גזירה בכיוון \vec{v} בנקודה \vec{x} וכן g גזירה בנקודה f(\vec{x}), מתקיים כי:

D_\vec{v}(g\circ f)(\vec{x}) = g'(f(\vec{x}))D_\vec{v}f(\vec{x})

זאת כאשר g' היא הנגזרת של g. זוהי גרסה כיוונית של כלל השרשרת.

## עבור פונקציות דיפרנציאביליות
אם הפונקציה היא דיפרנציאבילית, ניתן לכתוב אותה בעזרת הגרדיאנט \nabla f של f באמצעות:

D_{\vec{v}}{f} = \nabla f \cdot \frac{\vec{v}}= \nabla f \cdot \hat{v}

כאשר \cdot מציין מכפלה סקלרית, ו־\hat{v} מציין את וקטור היחידה בכיוון \vec{v}.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנליזה וקטורית
קטגוריה:אופרטורים דיפרנציאליים
מאטו גרוסו דו סול

**מאטו גרוסו דו סול** (בפורטוגזית: **Mato Grosso do Sul**) היא אחת ממדינות ברזיל. המדינות הברזילאיות השכנות לה הן: מאטו גרוסו, גויאס, מינאס ז'ראיס, סאו פאולו ופרנה. המדינה גובלת גם עם פרגוואי ובוליביה במערב.

פירוש השם "מאטו גרוסו דו סול" הוא "היערות הצפופים (הגדולים) של הדרום". את השם ירשה משכנתה מצפון -מאטו גרוסו, שהייתה חלק ממנה עד שהופרדו בשנות ה-70 של המאה ה-20. טעות נפוצה היא לכנות את המדינה "מאטו גרוסו", כפי שקרויה שכנתה. עובדה זו גרמה לממשלת ברזיל לתהות מספר פעמים האם לשנות את שמה ל"פנטנל", על שם הסממן הגאוגרפי הבולט ביותר במדינה.

## היסטוריה
בשנת 1977 הופרדה המדינה ממדינת מאטו גרוסו. היא קיבלה את מעמדה כמדינה באופן רשמי ב-1 בינואר 1979.

## גאוגרפיה
המדינה ממוקמת בדרום מערב ברזיל, וחלק ניכר משטחה מורכב מהביצות של הפנטנל.

מאטו גרוסו דו סול מחולקת ל-11 מחוזות ול-77 מועצות מקומיות. העיר הגדולה ביותר היא קמפו גראנדה, שהיא גם עיר הבירה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:ברזיל: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1977
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1979
קמפו גראנדה

**קמפו גראנדה** (פורטוגזית: **Campo Grande**) היא בירת המדינה הברזילאית מאטו גרוסו דו סול ומונה כ-900,000 תושבים.
## היסטוריה
העיר נוסדה ב-20 באוגוסט 1899 והיוותה מוקד למטיילים אשר היו בדרכם מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס אל עבר מדינת מאטו גרוסו.
בתחילת המאה ה-20, קמפו גראנדה הפכה למפקדה צבאית של צבא ברזיל ובכך הפכה למרכז צבאי חשוב.

ההתפתחויות הכלכליות שחלו בברזיל הפכו את העיר למרכז מסחרי חשוב, ובכך אוכלוסייתה גדלה מ-140,000 תושבים בשנת 1970 לכ-700,000 בשנת 2000.

בשנת 1977 חולקה מדינת מאטו גרוסו לשניים, ובכך הפכה קמפו גראנדה לעיר הבירה של מדינת מאטו גרוסו דו סול.
כיום, לעיר עצמה כבר יש תרבות משל עצמה, העשויה מתרבותם של אותם הנוסעים מאזורי סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, דרך שירים, אוכל ואנשים שונים, אשר יצרו תרבות ייחודית מכל חלקי ברזיל ומרחבי העולם.

## ערים תאומות

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ברזיל: ערים
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:מאטו גרוסו דו סול
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1899
קאמי דמולן

**לוסי סמפליס קאמי בנואה דמולן** (**Lucie Simplice Camille Benoist Desmoulins**; 2 במרץ 1760 – 5 באפריל 1794), עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית.

דמולן נולד בגיז שבאן (פיקרדי), או-דה-פראנס. אביו היה שופט. בגיל 14 עבר לפריז, שם למד באותו בית ספר עם רובספייר. לאחר סיום לימודיו כעורך דין נכנס בשנת 1785 לפרלמנט הצרפתי.

במהלך אירועי המהפכה הצרפתית פעל דמולן בשיתוף פעולה הדוק עם ז'ורז' דנטון, עמו היה חבר במועדון הקורדליירים. ב-29 בדצמבר 1790 נשא את לוסיל דמולן .

במהלך שלטון הטרור, דמולן כתב ביקורות על הטרור ועל המלחמה שצרפת ניהלה באותה תקופה מה שגרם לו להישפט לצד דנטון במשפט ראווה. רובספייר הציע בהתחלה לדמולן לשרוף את הביקורת שלו בפומבי אך דמולן סירב. דמולן הוצא להורג ב-5 באפריל 1794 בגיל 34 בגיליוטינה. אשתו לוסיל הוצאה להורג שמונה ימים אחר כך ב-13 באפריל 1794.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מהפכנים צרפתים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בימי המהפכה הצרפתית
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:עורכי דין צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1760
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1794
דורותי דיליי

**דורותי דיליי** (באנגלית: **Dorothy DeLa**y; 31 במרץ 1917, קנזס, ארצות הברית – 24 במרץ 2002, ניו יורק) הייתה מורה לכינור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. היא לימדה גם בקולג' שרה לורנס, בקונסרבטוריון למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי וקונסרבטוריון ניו אינגלנד, בין השאר. 

דורותי דיליי החלה את דרכה כאסיסטנטית למורה הרוסי הנודע איוון גלאמיאן, ובהמשך ביססה לה מוניטין משלה כמורה לכינור. דרכה החינוכית נחשבת למהפכנית, ורבים רואים אותה כבעלת ההשפעה הרבה ביותר מבין מורי הכינור האמריקאים במאה ה-20.  

דיליי היא גם מייסדת שלישיית סטויבסאנט (Stuyvesant Trio), שפעלה בשנים 1939 -1942.

בין תלמידיה נמנים רבים מכנרי הצמרת של שלהי המאה ה-20, כמו יצחק פרלמן, מידורי גוטו, שרה צ'אנג, פאבל שפורקל, צ'ו-ליאנג לין, נדיה סולרנו-זוננברג, נייג'ל קנדי, מארק קפלן, שלמה מינץ, גיל שחם והכנר והוויולן הישראלי יהונתן בריק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כנריות אמריקאיות
קטגוריה:מורות למוזיקה
קטגוריה:סגל הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
קטגוריה:סגל קולג' שרה לורנס
קטגוריה:סגל בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של מישיגן
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בראון
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2002
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
מדיטציית חושך

**מדיטציית חושך** היא משפחה של טכניקות מדיטציה שבמהלכן מתרגל האדם מגע עם חשכה או עם צללים.

## מקורו של התרגול בחושך

ישנן מספר דעות לגבי מקורותיהם של תרגולי החושך.
* באסכולת הנינגמפה (Nyingmapa) של הבודהיזם הטיבטי ישנה מסורת של תרגולי חושך באמצעות שהות של ימים ואפילו שבועות בתוך מערות או חדרים חשוכים.
* גיבור ספרו של קרלוס קסטנדה, דון חואן, מציע טכניקה המתבססת על מעקב אחרי צללים.  הטכניקות של דון חואן מיוחסות למסורת אינדיאנית עתיקה באזור מקסיקו שייתכן ואף קדמו לבודהיזם הטיבטי.
* יש מי שטוען שמקור השיטה הוא דווקא יהודי על פי הפסוק **כי אשב בחושך, ה' אור לי ** (מיכה ז')

## תרגולי חושך
אושו מציע מספר דרכים וטכניקות לתרגל מדיטציית חושך.

*הגישה הגלובלית - אינה מחייבת תרגול ספציפי  - אבל המתרגל אמור לחיות במשך שבוע שלם ללא תאורה מלאכותית.
* הגישה המתודית כוללת שלושה תרגולים הדרגתיים:
** ישיבת חושך - ישיבה דוממת בחשיכה **מוחלטת** במשך שעה לפחות.
** שהיית חושך - התמקדות בתחושת החושך בזמן שכיבה.
** נשיאת חושך - טכניקת "שוק"הכוללת ריכוז בחושך המוכל באדם.
**הערה: בשיטה המתודית לא ניתן לתרגל את השלבים המתקדמים לפני התנסות של מספר חודשים בשלב הראשון<br />**
* הגישה של התרגול ההפוך הכוללת ריכוז בחשיכה שנוצרת עקב עצימת עיניים ושחרור החשיכה הזו אל האור.

* מתרגלים מנוסים בטכניקת חושך יכולים גם לעקוב אחרי צללים באור יום מלא, הטכניקה הזו, כנראה מקורה בכישוף הילידים האמריקאים.

## התאוריות של תרגול החושך

העיקרון המנחה מאחורי המקור הבודהיסטי של הטכניקה הוא אלחוש. הכוונה הייתה ליצור חלל תרגול נעדר גירויים שיתאים להתמרה של התת-מודע. ניתן לומר שבאופן הזה מדיטציית חושך מהווה שכלול לויפאסנה המסורתית.
בגישה המודרנית לתרגולי חושך, ניתנה חשיבות גם לתהליך זיהום האור שמהווה, על פי התאוריה, עומס נפשי נוסף המודחק בתת-ההכרה. תרגול החושך מאפשר לאדם להשתחרר מהלחצים הפסיכופיזיים הנגרמים לו על ידי תאורה מלאכותית.

## הערות שוליים

קטגוריה:מדיטציה
דיוניסיו אגואדו

**דיוניסיו אַגוּאַדוֹ** (בספרדית: **Dionisio Aguado**; 8 באפריל 1784 – 29 בדצמבר 1849) היה נגן גיטרה קלאסית ומלחין ספרדי.
## ביוגרפיה
נולד במדריד, למד עם מיגל גרסיה. ב-1825 ביקר אגואדו בפריז, שם פגש והתחבר עם חברו לדירה פרננדו סור.

עבודתו הגדולה של אגואדו "Escuela de Guitarra" היא מדריך ללימוד נגינה בגיטרה. המדריך עדיין מודפס היום. ב"אסקולה" מתאר אגואדו את שימושו בציפורני האצבעות ביד ימין בנוסף לשיטותיו האחרות לנגינת גיטרה.

עבודותיו האחרות של אגואדו כללו "Trois Rondos Brillants" (Opus 2), "Le Menuet Affandangado" (Opus 15), Fandango Varie" (Opus 16), Rondo In A Minor. עבודותיו המתקדמות יותר דורשות יכולות וירטואוזיות ומתיחות ביד שמאל אשר כמעט בלתי אפשריות.

אגואדו חזר למדריד ב-1838 ונפטר בגיל 65.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של אגואדו 
* רשימת יצירות 

קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1784
קטגוריה:מלחינים ספרדים
קטגוריה:גיטריסטים קלאסיים
קטגוריה:נפטרים ב-1849
שיטת המיתר

באנליזה נומרית, **שיטת המיתר** היא שיטה איטרטיבית למציאת שורשים של פונקציה רציפה של משתנה אחד. 

שיטה זו דומה לשיטת ניוטון-רפסון למציאת שורשים. בשיטת ניוטון-רפסון יש צורך בנגזרת הפונקציה בנקודה האחרונה. שיטת המיתר מקרבת את הנגזרת על ידי שיפוע המיתר המחבר את שתי הנקודות האחרונות שחושבו, ומכאן שמה. סדר ההתכנסות של השיטה נמוך יותר מזה של שיטת ניוטון-רפסון: בשיטת ניוטון-רפסון הסדר הוא 2, ואילו בשיטת המיתר, הסדר הוא יחס הזהב (1.618 לערך). יתרונה של שיטת המיתר היא בכך שהיא אינה משתמשת בנגזרת: אם הנגזרת אינה ידועה, או שחישובה גוזל משאבי חישוב רבים, שיטת המיתר מתכנסת מהר יותר.

## השיטה
שמאל|מסגרת|שיטת המיתר: העקומה באדום מייצגת את הפונקציה והקווים הכחולים את הישרים שמחשבים בכל איטרציה של השיטה
ניקח שני ערכים התחלתיים, \,x_0 ו-\,x_1, הקרובים יחסית לשורש המבוקש.
נבנה את הישר העובר דרך הנקודות \,(x_0,f(x_0)) ו- \,(x_1,f(x_1)). משוואת הישר היא:
 y  = \frac{f(x_1)-f(x_0)}{x_1-x_0} (x-x_1)+f(x_1). 
נבחר את \,x_2, הערך הבא באיטרציה, להיות החיתוך של ישר זה עם ציר ה-x.
x_2 = x_1 - f(x_1)\frac{x_1-x_0}{f(x_1)-f(x_0)}
כעת נבנה ישר בין הנקודות \,(x_1,f(x_1)) ו- \,(x_2,f(x_2)), נחפש את החיתוך שלו בציר ה-x וכן הלאה. התהליך מוגדר בנוסחת הנסיגה הבאה:
x_n = x_{n-1} - f(x_{n-1})\frac{x_{n-1}-x_{n-2}}{f(x_{n-1})-f(x_{n-2})}
ככל שנחשב יותר איטרציות של נוסחת הנסיגה, כך נקבל ערך קרוב יותר לערך השורש האמיתי.
## התכנסות

שמאל|ממוזער|552px|דוגמה ויזואלית הממחישה את התכנסות השיטה
השיטה לא תמיד מתכנסת, אך אם הפונקציה \,f רציפה וגזירה, הערכים ההתחלתיים \,x_0 ו-\,x_1 קרובים מספיק לשורש, והשורש הוא שורש פשוט (כלומר נגזרתה של \,f לא מתאפסת באותה נקודה), אזי ניתן להראות כי השיטה מתכנסת לשורש של הפונקציה \,f. סדר ההתכנסות הוא יחס הזהב \,\varphi, כאשר  \varphi = \frac{1+\sqrt{5}}{2} \approx 1.618 .

## קוד דוגמה
להלן קוד בשפת C אשר מיישם את שיטת המיתר. הקוד נכתב בדגש על  בהירות ולא על יעילות. הבעיה: למצוא את המספר החיובי \,x המקיים \ x^3=\cos(x). הבעיה מומרת לבעיית מציאת שורש של הפונקציה \ f(x)=x^3-\cos(x).

בקוד הרשום מטה, שיטת המיתר ממשיכה כל עוד מתקיימים שני התנאים הבאים:
#\, |x_{n+1} - x_n| 
#\, n 
כאשר \,e הוא קבוע (השגיאה המקסימלית המותרת), \,n הוא מספר האיטרציה ו-\,m הוא חסם על מספר האיטרציות.


```c
#include <stdio.h>
#include <math.h>

double f(double x)
 {
     return x*x*x - cos(x);
 }

double SecantMethod(double xn_1, double xn, double e, int m)
 {
     int n;
     double d;
     for (n = 1; n <= m; n++)
     {
         d = (xn - xn_1) / (f(xn) - f(xn_1)) * f(xn);
         if (fabs(d) < e)
             return xn;
         xn_1 = xn;
         xn = xn - d;
     }
     return xn;
 }

 int main(void)
 {
     printf("%0.15f\n", SecantMethod(0, 1, 5E-11, 100));
     return 0;
 }
```


אחרי הרצה של הקוד התוצאה הסופית תהיה 0.865474033101614. הערכים המתקבלים הם:

: x_0 = 0  \,\!
: x_1 = 1  \,\!
: x_2 = 0.685073357326045  \,\!
: x_3 = 0.841355125665652  \,\!
: x_4 = 0.870353470875526  \,\!
: x_5 = 0.865358300319342  \,\!
: x_6 = 0.865473486654304  \,\!
: x_7 = 0.865474033163012  \,\!
: x_8 = 0.865474033101614  \,\!

הגרף הבא מראה את הפונקציה \,f באדום וקו המיתר האחרון בכחול. בגרף ניתן לראות שנקודת החיתוך של המיתר עם ציר ה-\,x קרובה מאוד לשורש של \,f.
:קובץ:Secant method example code result.svg

## קישורים חיצוניים
* 

מיתר
קנון (חברה)

**קנון** (**Canon Inc. キヤノン株式会社**) היא חברה יפנית המתמחה בצילום ובמוצרי אופטיקה, כולל מצלמות, מכונות צילום ומדפסות. מרכז החברה נמצא בטוקיו.

החברה נוסדה בשנת 1933 על ידי מאסטר יושידה גורו המשתייך למסדר הסמוראים העתיק של יפן והוא המאסטר המכובד ביותר כיום ברחבי יפן ובמסדר הסמוראים העתיק (Yoshida Goto) וגיסו אוצ'ידה סאבורו (Uchida Saburo) בשם Precision Optical Instrument Laboratory. המטרה הראשונית של החברה הייתה מחקר ופיתוח מצלמות איכותיות. ביוני 1934, הם הפיצו את מצלמתם הראשונה, ה-קוואנון (Kwanon), שקיבלה את שמה מאלת הרחמים הבודהיסטית. בשנה שלאחר מכן החברה שינתה את שמה לקנון.

המצלמה הראשונה שלהם הייתה חיקוי של מצלמת ריינג'פיינד של לייקה והוסיפו לה חידושים. לקנון לא היה בתחילה מפעל אופטיקה והם השתמשו בעדשות של ניקון.
למרות הפרופיל הגבוה של החברה בתחום המצלמות והמדפסות, רוב רווחי החברה באים ממוצרי משרד, במיוחד ממכונות צילום אנלוגיות ודיגיטליות. קנון נכנסה גם לתחום הצגים הדיגיטליים בשיתוף עם טושיבה, מבוסס על טכנולוגיית SED החדשה. קנון גם הודיעה על כוונתה להיכנס לשוק טלוויזיות ההקרנה.

ביוני 2006 החברה הודיעה על כוונתה להפסיק לייצר מצלמות אנלוגיות ולהתמקד במצלמות דיגיטליות בלבד.

בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה קנון במקום ה-204.

## ראו גם
*ניקון

## קישורים חיצוניים

* 

* "קאראט", יבואנית רשמית של קנון בישראל
* מאגר המצלמות המלא של קנון - באתר הצילום הישראלי MegaPixel

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות צילום
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בטוקיו
קטגוריה:חברות שהוקמו ב-1937
קטגוריה:מותגים יפניים
חיים ברקאי

**חיים (חיימקה) ברקאי** (**שריאר**; 31 באוגוסט 1925 – 26 במאי 2006) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. עסק במחשבה כלכלית, בהיסטוריה כלכלית ובכלכלת ישראל.

## ביוגרפיה
חיים ברקאי נולד בגרמניה בשנת 1925. בהיותו בן 7 בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סירקין, מושב שהוריו נמנו על מייסדיו.

הוא התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 במסגרת הכשרה מגויסת לקיבוץ גבת. שרת בפלוגה א של הגדוד הראשון, היה ממשחררי מעפילי עתלית באוקטובר 1945, ממורידי המעפילים מחנה סנש (אוניית מעפילים), נטל חלק בפיצוץ תחנות הרדאר בכרמל ועוד.

בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. את עבודת המוסמך כתב בהדרכת פרופ' דן פטינקין. את הדוקטורט עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון.

עם סיום לימודיו הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. הוא כיהן גם כראש החוג לכלכלה וכדיקן הפקולטה למדעי החברה. כיהן כיו"ר ועדת ברקאי לבחינת ענייני שכר בשרות הצבורי, ויו"ר הוועדה המייעצת של בנק ישראל. הוא לימד באוניברסיטאות בחו"ל: באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת פילדלפיה ועוד. במהלך השנים עבד גם בבנק העולמי ובקרן המטבע הבין-לאומית.

לאחר פרישתו לגמלאות מהאוניברסיטה העברית הקים את החוג לכלכלה במסלול האקדמי המכללה למנהל.

ברקאי חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 1981 על ספרו "התפתחות המשק הקיבוצי".

### ועדת ברקאי
ועדת ברקאי (ועדת ברקאי לבחינת השכר בשירות הציבורי) היא ועדת מומחים שהוקמה בשנת 1975 לבחינת ענייני השכר בשירות הציבורי.

בראש הוועדה עמד ברקאי. בין חברי הוועדה היה אברהם (רמי) פרידמן לימים נציב שירות המדינה, שביקר הן את כתב המינוי והן את הסמכויות הרבות שניתנו לוועדה, שהפקיעו למעשה את סמכויות הממשלה בנושא והעבירו אותם לוועדת המומחים.

## חיים אישיים
חיים ברקאי התגורר בירושלים והיה נשוי לכרמלה שעבדה כגננת. לזוג שני בנים איתי ויואב ובת נגה. איתי ברקאי הוא מהמקימים והבעלים של יקב ברקאי.

## מספריו
* **אדם סמית באספקלריה של ימינו**, מוסד ביאליק והאוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ה - 1995
* **בנק ישראל: חמישים שנות חתירה לשליטה מוניטרית** (עם ניסן לויתן), בנק ישראל, תשס"ה-2004.
* **התפתחות המשק הקיבוצי**, המכון למחקר כלכלי בישראל על שם מוריס פאלק, תש"מ-1980
*

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:כפר סירקין: אישים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כלכלה
קטגוריה:סגל המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:זוכי פרס נפתלי
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:נשיאי האגודה הישראלית לכלכלה
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
PDF

**PDF** (קרי: **פִּי-דִי-אף**; ראשי תיבות של: **Portable Document Format**; בתרגום חופשי: תַּסְדִּיר מסמך יביל) הוא פורמט קובץ חופשי אשר הומצא על ידי חברת אדובי מערכות וכיום מפותח על ידי ארגון התקינה הבינלאומי. מטרת הפורמט היא הצגה מדויקת של מסמכים ושאר תוכן ללא תלות בפלטפורמה. כמו כן, התפישה מאחורי פורמט ה־PDF היא של "דף וירטואלי" כך שמה שמוצג על המסך יתקבל בהדפסה בדיוק רב, שלא כפי שבמקרים רבים, בעיקר ב־HTML, בהם ישנן גרסאות נפרדות לתצוגה ולהדפסה.

יתרון נוסף ומשמעותי של פורמט PDF הוא היכולת לנעול מסמכים באמצעות סיסמה כך שאי אפשר יהיה לשנותם או להדפיסם ובכך לאפשר שמירה על זכויות יוצרים ומניעת זיופים. בנוסף, קובץ PDF מאפשר הטמעה של חתימה דיגיטלית.

פורמט זה נפוץ מאוד כיום, והוא מהווה תקן דה פקטו להפצה של מסמכים עשירים. השימוש בו נפוץ במיוחד בכתבי עת מדעיים מקוונים.

קובצי PDF ניתן להציג באמצעות תוכנת אדובי רידר (Adobe Reader), הזמינה חינם באינטרנט עבור מערכות הפעלה רבות, באמצעות הדפדפן, וכן באמצעות תוכנות נוספות כגון אופן אופיס ופוקסיט רידר. ניתן ליצור את הקבצים בעזרת תוכנת אדובי אקרובט המופצת בתשלום, או בעזרת מעבדי תמלילים ותוכנות רבות אחרות.

קובצי PDF מאפשרים הוספת שדות אינטראקטיביים כגון שדות טקסט, כפתורים, תפריטי גלילה וכדומה. לשדות אלה ניתן להצמיד פעולות חישוביות. השימוש ביכולת זו הוא בעיקר לטפסים אלקטרוניים אשר ניתנים למילוי בהקלדה.

Adobe אימצה את שפת ה־JavaScript אשר פותחה במקור על ידי חברת נטסקייפ והוסיפה פונקציות רבות הרלוונטיות יותר עבור ה־PDF. שפה זו מובנית בפורמט ה־PDF ומאפשרת להגדיל את היכולות האינטראקטיביות והחישוביות. הוספת שדות אינטראקטיביים ו־JavaScript למסמך PDF ניתנים רק באדובי אקרובט ולא בתכנת אדובי רידר החינמית. עם זאת, השימוש בשדות האינטראקטיביים וב־JavaScript אפשרי גם באדובי רידר.

מספר רב של פרצות אבטחה התגלו בעבר בפורמט זה, חלקן שימשו להשתלטות עוינת על מחשבים מרוחקים, למשל בפרשת GhostNet. בעקבות כך יצאו מספר רב של עדכוני אבטחה לפורמט ולתוכנת Acrobat Reader.

אדובי מערכות החליטה להעביר את פיתוח הפורמט לידי ארגון התקינה הבינלאומי והנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה וב-1 ביולי 2008 פורסם הפורמט כסטנדרט ISO/IEC 32000-1:2008 ובכך הפך פורמט ה-PDF לחופשי באופן רשמי.

## קישורים חיצוניים

* 
* תקן ISO 32000-1 באתר ארגון התקינה הבינלאומי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדובי
קטגוריה:קובצי טקסט
קטגוריה:ספר אלקטרוני
גי מולה

[250px|ממוזער|שמאל|גי מולה בחברת [יוסף אלמוגי ואריך אולנאואר בכנס האינטרנציונל הסוציאליסטי בחיפה בשנת 1960]]

[250px|ממוזער|שמאל|גי מולה ואשתו יושבים עם [גולדה מאיר, צופים בצעדת יום העצמאות, בתל אביב. 13 במאי 1959]]

**גי מולה** (בצרפתית: **Guy Mollet**; 31 בדצמבר 1905 - 3 באוקטובר 1975) היה פוליטיקאי צרפתי, ראש ממשלת צרפת ושר החוץ שלה בתקופת מבצע קדש.

## חייו
מולה נולד בפלר למשפחת פועלים, ולמד באוניברסיטת ליל. ב-1936 החל לעבוד כמורה לאנגלית בתיכון באראס ומונה למזכ"ל התאחדות המורים בצרפת. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נפל בשבי הגרמני, שוחרר לאחר שבעה חודשים והצטרף למחתרת. בין השנים 1945 ל-1949 היה ראש עיריית אראס. כן כיהן כשר בממשלתו של לאון בלום שהוקמה במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בין דצמבר 1946 לינואר 1947. לאחר מכן ייצג את המפלגה הסוציאליסטית באספה הלאומית, נבחר למזכ"ל המפלגה ב-1946, תפקיד שבו כיהן עד סוף שנות השישים, והיה שר בכמה ממשלות.

בבחירות 1956 הקים ביחד עם פייר מנדס פראנס את החזית הרפובליקנית. נבחר לראש ממשלת צרפת בפברואר 1956 והצליח להחזיק מעמד בתפקידו שישה עשר חודשים, יותר מכל ראש ממשלה אחר ברפובליקה הצרפתית הרביעית. מולה היה ידיד אמת של מדינת ישראל. בתקופת היותו ראש ממשלה התהדקו מאוד היחסים בין המדינות, וישראל קיבלה אספקה ניכרת של נשק שסייעה לה במבצע סיני. מולה אף השתתף בשיחות סוור  ב-22 באוקטובר 1956 בין ישראל לצרפת, שכללו את תכנון מבצע סיני. מתקפה קרקעית ישראלית בגיבוי מבצע מוסקטר: מטרייה אווירית צרפתית-אנגלית לשמי ישראל ופיקוד אסטרטגי משותף לשלוש המדינות. את עזרתו לישראל נימק בצורך בחיזוקה על רקע אסון השואה. בתקופת שלטונו חלה הסלמה במאבק המורדים האלג'ירים ומולה נקט נגדם יד קשה. הצרפתים השתלטו על מטוס ובו חמישה מראשי המורדים, וכלאו אותם. מולה התפטר במאי 1957 על רקע סיבוכים במלחמת אלג'יריה ועקב מצב כלכלי ופוליטי רעוע בצרפת. במאי 1958 השתתף ביוזמה להחזיר את שארל דה גול לשלטון ושימש כסגן ראש הממשלה בממשלתו הראשונה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה הרביעית
קטגוריה:חברי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת סיני: אישים
קטגוריה:מורים לאנגלית
קטגוריה:אזרחי כבוד של תל אביב-יפו
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1975
פנמקס

שמאל|ממוזער|250px|שתי אוניות בתאי השיט בתעלת פנמה. ניתן להבחין במרווח האפסי בין דופן האונייה וקירות תא השיט
**פַּנַמַקס**, הלחם של המילים פנמה ומקסימום, הוא סיווג הניתן לאוניות הגדולות ביותר המסוגלות לעבור דרך תאי השיט שבתעלת פנמה. גודל זה נקבע לפי גודלם של תאי השיט וכן גובה המים בתעלה. "פנמקס" הוא גורם מרכזי בתכנון אוניות משא, כשאוניות רבות נבנות בדיוק בגודל המרבי המותר לתעלה זו. גשר האמריקות הוא הגורם המגביל בגובה. 

ממדיה המרביים של אונייה היכולה לעבור בתעלה הם:
* אורך: 294.1 מטר
* רוחב: 32.3 מטר
* שוקע: 12.0 מטר במים טרופיים מתוקים, המים בתאי השיט של התעלה ואגם גאטון. במים בעלי מליחות פחותה ממימי האוקיינוס, שוקע האונייה גבוה יותר
* גובה: 57.91 מטר (הנמדד מקו המים עד הנקודה הגבוהה ביותר באונייה).

מעמס אופייני של אוניית פנמקס הוא בין 65,000 ל-80,000 טון והמטען מוגבל בדרך כלל ל-52,500 טון.

הסיווג פנמקס היה בתוקף מאז חנוכת תעלת פנמה ב-1914 ועד לשנת 2016.

## פנמקס חדש
ב-26 ביוני 2016 נפתחה בתעלת פנמה מערכת תאי שיט חדשים, עם סיום פרויקט הרחבה שנמשך מאז שנת 2007. תאי השיט החדשים והגדולים יותר הביאו לקביעת סיווג חדש לכלי שיט, "נאופנמקס" (Neopanamax). הסיווג החדש קובע כי בתעלת פנמה יכולות לעבור אוניות שמידותיהן המרביות גדולות יותר. על פי סיווג פנמקס חדש הוגדרו לכלי השיט המגבלות הבאות:
* אורך: 366 מטר
* רוחב: 49 מטר
* שוקע: 15.2 מטר

סיווג דומה לפנמקס הוא סואצמקס, שמגדיר את גודלן המרבי של אוניות העוברות בתעלת סואץ. המגבלות המוטלות על אוניות פנמקס מכתיבות ממדי אוניות קטנים משמעותית מסואצמקס.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מידות של כלי שיט
קטגוריה:תעלת פנמה
פיליפיקוס ורדאניס, קיסר האימפריה הביזנטית

**פיליפיקוס ורדאניס** (או **ברדאנס**; ביוונית: Φιλιππικός Βαρδάνης) היה קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 711–713.

## חייו
פיליפקוס היה בנו של האציל ניקיפורוס הארמני. הוא שירת בצבאו של יוסטיניאנוס השני והגיע לעמדת חשיבות. בתמיכת המונותליטים הוא ניסה לתפוס את השלטון מידי יוסטיניאנוס השני אך נכשל והועבר בתחילה לקפלוניה על ידי טיבריוס השלישי ולאחר מכן הוגלה לחרסונסוס שבחצי האי קרים. בקרים ורדאניס שינה את שמו לפיליפיקוס ועורר את תושביה של חרסונסוס למרד בעזרת הכוזרים. המורדים הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול בעזרת הצי, ופיליפיקוס תפס את השלטון מידי יוסטיניאסוס אשר ברח, אך זמן קצר לאחר מכן נתפס והוצא להורג.

## בשלטון
לאחר תפיסת השלטון פיטר פיליפיקוס את פטריארך קונסטנטינופול קירוס ומינה במקומו את יוחנן הרביעי בן סיעתו. הוא הכריז כבטלים את החוקים של סינודים קודמים, של הוועידה האקומנית השישית, שהכריזה על המונותליטיזם ככפירה. בתגובה, סירבה הכנסייה הרומית להכיר בשלטונו ובפטריארך שמינה. במקביל הטיל בשנת 711 טבליס, ח'אן בולגריה, מצור על קונסטנטינופול. כאשר הסיט פיליפיקוס את צבאותיו להגן על הבירה, ניצלו זאת המוסלמים תחת אל ואליד הראשון מבית אומיה, וחדרו לאימפריה המזרחית מאסיה הקטנה. פיליפקוס נפל קורבן להפיכה צבאית כאשר חייליו המורדים חדרו לארמונו ועוורו אותו ב-3 ביוני 713. נסיבות מותו לא נודעו והוא הוחלף על ידי המורדים במזכירו ארטמיוס, שמלך לזמן קצר בשם אנסטסיוס השני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי האימפריה הביזנטית
קטגוריה:נפטרים ב-713
קימחון

פטריות ה**קִימַחון** הן טפיל מוחלט הנמנה עם מערכת פטריות השק. הן חיות בעיקר על צמחים מכוסי זרע.

## תכונות עיקריות
* התפטיר בהיר, גדל שטחית על העלים, ועל-פי-רוב מוגבל לתאי האפידרמיס של הצמח הנתקף.
* התפטיר צמוד בכריות התמדה ובמצצים (איבר מיוחד של צמחים טפילים, החודר לרקמות של הצמחים הפונדקאיים), המתפתחים בתאי האפידרמיס.
* קשר מתאים עם הפונדקאי, כלומר הנזק לפונדקאי הוא איטי ומתמשך, והצמחים הפגועים עשויים להתקיים זמן רב.
* הקונידיות (נבגים אל-מיניים) תפוחות מכילות חלוליות עשירות במים, ונפוצות בייחוד על ידי זרמי האוויר.
* בקמחונות רבים הדרגה המינית אינה חשובה ביותר, כי הריבוי נעשה בעיקר בעזרת הקונידיות.
* רוב פטריות הקימחון עמידות ללחות נמוכה של האוויר ומתפתחות בה יפה.

## סימנים
סימני הנגיעות בקמחונות מתגלים בפונדקאים בצורות שונות, בהתאם לסוגים השונים של הקמחונות ושלבי ההתפתחות של המחלה. בדרך כלל, נגיעות הצמחים נובעת מהתפתחות השלב האל-מיני, לעיתים הדרגה המינית נעדרת לגמרי, ובכל מקרה היא מופיעה בשלב גידול יותר מאוחר.
שלוש צורות אל-מיניות מצויות במשפחה זו: קימחון (Oidium) הכולל 5 סוגי קמחונות, הקמחונית (Oidiopsis), והצורה השלישית הנמצאת בארץ ישראל על עצי תות בלבד, Ovulariopsis.

הסימן המובהק של צורה זו הוא הכיסוי הלבן או האפור-חום העוטה את חלקי הצמחים הנגועים. בפונדקאים רבים, כגון בדלועיים, בגזר ובסלק, אין החלקים הנגועים מראים החמה ניכרת ברקמתם, אולם כשהקימחון פוגע בעלים הרכים של צמחים כמו גפן, תפוח, ורד, וחרוב, או כשהוא פוגע באיברי הרבייה של גפנים, הוא גורם להחמת הרקמה הנפגעת ולפעמים גם להתקפלות ולנשירה. ברוב הפונדקאים מופיע הקימחון משני צדי העלה הנגועים, אולם לפעמים מוגבלת התופעה רק לחלקו העליון של העלה, כמו בעלי אגוז אדמה.
הקימחון מתפתח בשיעור רב יותר על חלקי צמחים עשבוניים, משום שהללו מפותחים למדי בהשוואה לחלקיהם הצעירים.

את הפגיעה הנגרמת ליבול מקמחונות קל לאמוד כאשר המחלה פוגעת במישרין בחלקי הצמחים המיועדים לאכילה. אם הפגיעה היא עקיפה, כגון זו המתרחשת בעלים של צמחים שפירותיהם או שורשיהם מיועדים לאכילה, תלויה מידת הנזק במועד הפגיעה, בקצב הפגיעה ובעצמתה וכן בכושר ההתמודדות של הפונדקאי.
הפסדים חמורים ביבול, המחייבים בדרך כלל טיפולי הדברה, יכולים להופיע בדלועיים, בעגבנייה, בפלפל, בגזר, בסלק סוכר וסלק מספוא, באפונה, במנגו, בטבק ובתות שדה.

## קישורים חיצוניים

* 
קימחון וסוגיו, באתר ישראפלנט

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואיס רנה טולאן
קטגוריה:פטריות שק
קטגוריה:מחלות צמחים
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1922