הכנסים של האינטלקטואלים היהודים דוברי הצרפתית

**הכנסים של האינטלקטואלים היהודים דוברי הצרפתית** (בצרפתית: **Les Colloques Des Intellectuels Juifs De Langue Française**; כונה בקיצור **Le Colloque**) היו סדרת כנסים אינטלקטואליים יהודים-צרפתים שנוסדה ב-1957 על ידי קבוצת אינטלקטואלים בראשות הסופר אדמון פלג והמלחין לאון אלגאזי, כשלוחה של הקונגרס היהודי העולמי.

## היסטוריה
כבר בתקופה שבין מלחמות העולם, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם השנייה, ניכרה מגמת נטישת היהדות והזהות היהודית בקרב צעירי הקהילה היהודית בצרפת, ובמקביל אצל אינטלקטואלים יהודים צרפתים רבים. מגמה זו, ובפרט יחסם של הפילוסופים סימון וייל ואנרי ברגסון, שהיו מנוכרים או אדישים ליהדות, נתפסו בעיני יוזמי הכנס כנובעים מבורות לגבי משמעותה של היהדות וביחס לטקסטים המכוננים שלה. מגמת ההתנכרות ליהדות, לצד ההשלכות הרעיוניות והתודעתיות כבדות המשקל של השואה ושל הקמת מדינת ישראל, הביאו למה שתיארו יוזמי הכנס כמבוכה ביחס לתודעה היהודית. ב-1957 כינס הסופר והמשורר היהודי אדמון פלג קבוצת אינטלקטואלים יהודים, על מנת להתמודד עם המגמות שתוארו ולדון ב"תודעה היהודית". לימים כתבה אליענה אמאדו-לוי-ולנסי כי "הכנס הראשון היה ביטוי של מבוכה... שניסו לתת לה מענה "הלא נבוכים", אך לשווא". לכנס הראשון הזמינו המארגנים שלושים משתתפים, אולם הידיעה על אודות הכנס התפשטה והגיעו אליו לא פחות מ-300 איש. כנס שני באותו נושא נערך כשנתיים מאוחר יותר, בספטמבר 1959.

קיום הכנסים והצלחתם התאפשרו בזכות ביסוס מוסדות החינוך היהודי בצרפת בשנים שמייד לאחר המלחמה, בראשם בית הספר באורסיי, מוסד חינוכי להכשרת מנהיגות יהודית שהובל על ידי הרב אשכנזי ונבנה סביב האתוס של המורה יעקב גורדין, וכן בית הספר למורים של אליאנס שניהל עמנואל לוינס. התבססות זו גרמה לצמיחת שכבה יהודית משכילה שהזדהתה עם הצורך בדיון ומחשבה על אודות הזהות היהודית בעת המודרנית.

לאורך שנות השישים והשבעים של המאה העשרים היוו הכנסים, שנועדו לדון בתודעה היהודית ובמשמעותה העכשווית, מוסד מרכזי של הקהילה היהודית בצרפת כחלק מתהליך השיקום שלה לאחר השואה וזירת ההתפתחות והמפגש המרכזית של ההגות היהודית-צרפתית המודרנית. בלב הכנסים עמדו רבני והוגי אסכולת פריז במחשבת ישראל, בהם אנדרה נהר, עמנואל לוינס, ולדימיר ינקלביץ, הרב יהודא ליאון אשכנזי ("מניטו"), אליענה אמדו לוי-ולנסי ונוספים.

כל כנס עסק בנושא מוגדר, סביבו נערכו דיונים פומביים ונמסרו הרצאות מפי מרצים קבועים לצד מרצים אורחים - יהודים ולא יהודים - שהוזמנו להשתתף בכנס. הכנסים נפתחו ב"קריאה תנכית" - הרצאה המבוססת על פרשנות נושא או פרק בתנך מפי אנדרה נהר, ונחתמו ב"קריאה תלמודית", הרצאה פילוסופית סביב סוגיה מן התלמוד הבבלי הקשורה לנושא הכנס, מפי עמנואל לוינס (קריאות אלו כונסו מאוחר יותר בספרים ותורגמו לעברית בתחילת שנות האלפיים). ההרצאות והדיונים של מרבית הכנסים פורסמו לאחריו כספרים על ידי הוצאות אקדמיות חשובות בצרפת, מה שהרחיב את מעגל ההשפעה של הכנסים.

עד שנות התשעים דעכה התחייה המחשבתית היהודית בצרפת ועמה מעמדם של הכנסים, שחדלו להתקיים באופן סדיר ב-2004. מאז 2017 נערכים שני כנסים תחת אותו שם, כמחווה או כניסיון להחיות את הכנסים הוותיקים: בצרפת מתקיים מדי שנתיים הכנס המחודש תחת השם "הכנס החדש של האינטלקטואלים היהודים דוברי צרפתית" (NCIJ), ביוזמת הקרן ליהדות צרפת (FJF) ובית הספר ללימודים יהודיים ופילוסופיה עכשווית של אוניברסיטת סורבון. בין השאר הרצו בו אלן פינקלקראוט, ברנאר-אנרי לוי ואחרים. בישראל נערך כנס שנתי תחת השם "הכנסים של האינטלקטואלים דוברי הצרפתית בישראל" בחסות הארגון "דיאלוגיה". בכנס הישראלי הרצו בין היתר הרב אורי שרקי, שמואל טריגנו, ד"ר שמואל ויגודה, פרופסור בטי רויטמן ופרופסור יהושע תרי אלקולומברה.

## רשימת הכנסים והפרסומים

אירועי הכנס המחודש הנערך בצרפת תחת השם "הכנס החדש של האינטלקטואלים היהודים דוברי צרפתית" (NCIJ):

## לקריאה נוספת
* יהוידע עמיר (עורך), **נצח בעתות של שינוי: אנדרה נהר וההגות היהודית הצרפתית לאחר השואה**, ירושלים: מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס״ה

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות צרפת