מוטיב האישה בחלון

[ממוזער|לוחית שיבוץ עשויה שנהב ובה מוצגת האישה בחלון. תסרוקתה מצרית, לאזניה עגילים, ועל ראשה כיסוי מרובע. הלוחית מעוצבת בסגנון "צפון־סורי", ונמצאה ב[חדתו|חדתו (ארסלאן־טאש)]]

**מוטיב האישה בחלון** הוא מוטיב אמנותי – חזותי וספרותי – שמקורו במזרח הקרוב הקדום. באמנות חזותית, המוטיב מתבטא ביצירות אמנות שבהן מופיע ראש אישה בחלון. רוב היצירות הן לוחיות שנהב לשיבוץ ברהיטים שנוצרו בלבנט, אך כמה יצירות חזותיות עם מוטיב זה נמצאו בקפריסין. בספרות, המוטיב מתבטא בסיפורים על אישה אצילה הצופה בחלון ברגע שלילי בחייה החורץ את גורלה. סיפורים כאלה מופיעים הן במקרא והן בסיפורי עם קפריסאיים מהעת העתיקה.

ממצאי השנהב הם כ־80 לוחות שנהב לשיבוץ ברהיטים, שבהם מוצג ראש אישה, לעטים עטורת תכשיטים, מביט מבעד לחלון מעוצב במסגרות ומעקה מסוגנן בוולוטות. שנהבים אלה נמצאו בארמונות האשוריים בין שנהבי כלח, שנהבי ארסלאן טאש ושנהבי דור שרוכין – אליהם הגיעו מהלבנט – וכן בין שנהבי שומרון מארמון מלכי ישראל בשומרון. חלון בעיצוב זהה ידוע מממצאים ארכאולוגיים אחרים כפרט אדריכלי פיניקי, דבר המרמז גם על מקור מוטיב האישה בחלון באמנות השנהב. ממצאים ארכאולוגיים נוספים שבהם מופיעה אישה בחלון נמצאו בקפריסין: מעמד ברונזה מאנקומי ובו ראשי נשים בחלונות כפולים, ושני דמגי מבנים מטרקוטה מאדיל (אידליון) ובהם ראשי נשים נשקפים מבעד לחלונות.

מוטיב האישה בחלון מופיע בספרות המקרא ובמסורות קפריסאיות עתיקות. בספרות המקרא, שלוש נשים אצילות מוזכרות בנוסחה דומה כנשקפות בעד החלון: אם סיסרא, מיכל בת שאול ואשת דוד, ואיזבל בת אתבעל ואשת אחאב. שלוש הנשים נשקפות מהחלון בציפיה לגבר שיגיע לביתן, ברגע גורלי בחייהן שבו הן מאבדות את מעמדן: אם סיסרא מאבדת את בנה האציל וממלכתה נוחלת מפלה בקרב; מיכל נחשפת לזעמו של דוד כלפיה, שמחליט שלא תוכל להעמיד צאצאים ולהביא ילדים נסיכים לעולם; ואיזבל מצפה לבואו של יהוא, המלך החדש שרוצח אותה ואת כל בני משפחתה בממלכת ישראל. שלוש הנשים עוינות לאלוהי המקרא: אם סיסרא תומכת בבנה הנלחם נגד ישראל, מיכל מבקרת את דוד על הדרך שבו רקד מול ארון הברית, ואיזבל קידמה את פולחן אלי כנען בממלכת ישראל. בספרות הקפריסאית, מתועדים שני סיפורים שבהם צעיר ממעמד נמוך מחזר אחר אישה אצילה, שביהירותה מתעלמת ממנו. ביאושו, הצעיר מאבד את רצונו לחיות, ובעת שהלווייתו מתרחשת בסמוך לביתה של האישה, יוצאת האישה לחלון להשקיף על גופתו המוצגת בפומבי, ונענשת מהאלים על יהירותה בכך שהופכת לאבן. בדומה לסיפורים המקראיים, גם בסיפור הקפריסאי האישה האצילה משקיפה מהחלון אל גבר, ברגע גורלי שבו היא נענשת עונש אלוהי.

## השנהבים
### רקע: שנהבים במזרח הקרוב הקדום

שנהב היה מוצר יוקרה אמנותי במזרח הקרוב הקדום באלף הראשון לפנה"ס, לשיבוץ ברהיטים ולייצור תכשיטים. השנהבים במזרח הקרוב הקדום נמצאו בעיקר בארמונות נאו־אשוריים, אך גם בריכוזים קטנים יותר באתרים רחבי הלבנט, אסיה הקטנה ויוון. אולם, המקומות שבהם נמצאו השנהבים בחפירות ארכאולוגיות אינם מקום הייצור של השנהבים, מאחר שחפצי השנהב היוקרתיים עברו בין ידיים רבות בצורות שונות: במסחר, כשלל ביזה, כמתנה או מנחה. הדבר מקשה על זיהוי מקום ייצורם והתאריך שבו הם נוצרו. למרות קושי זה, הקשרים היסטוריים וטקסטים קדומים שמזכירים שנהבים מאפשרים לתארך את השנהבים למאות ה־9 וה־8 לפנה"ס.

זיהוי מקום הייצור במיוחד מסיבות רבות. כפי שנאמר, השנהבים שנחפרו נמצאו הרחק ממקום ייצורם, מה גם מרכזי אוכלוסיה רבים בלבנט מאותה תקופה לא נחפרו כלל כך שלא ניתן לחשוף בהם עדויות לייצור השנהב. גם הגיוון הפוליטי והתרבותי הרב והמורכב בלבנט בתקופת הברזל מקשה על זיהוי המקור של השנהבים. בדומה, האפשרות שאמני השנהב עצמם נדדו בין סדנאות גורמת לכך שקשה מאוד לשייך סגנונות למיקומים גאוגרפיים. במחקר סברו בתחילה שיש לחלק את השנהבים שנמצאו בארמונות האשוריים לשתי קבוצות: קבוצה צפון־סורית וקבוצה פיניקית. פריטים שלא התאימו לחלוקה זאת הביאו לזיהוי של קבוצה נוספת, דרום־סורית, וכן פרטים שלא משתייכים לאף אחת מהקבוצות.

### שנהבי האישה בחלון
בין השנהבים שנמצאו בארמונות אשוריים בכלח (שנהבי כלח), חדתו (ארסלאן טאש) (שנהבי ארסלאן טאש) ודור שרוכין (שנהבי דור שרוכין), ובארמון הישראלי בשומרון (שנהבי שומרון), נמצאו כשמונים לוחות המציגים ראש אישה מביטה קדימה בחיוך קל, דרך חלון. שיערה מעוצב בתסרוקת, ולעתים מעוטר בתכשיט. החלון מוקף ב"מסגרת משולשת" (מסגרת בתוך מסגרת בתוך מסגרת), מאפיין של אדריכלות מונומנטלית. חציו התחתון של החלון, ממש מתחת לראש האישה, מכוסה במעקה המורכב מעמודים שכותרותיהם מעוצבת כוולוטות (עץ תמר), בדומה לכותרות פרוטו־איוליות – עוד מאפיין של אדריכלות מונומנטלית. השנהבים ככל הנראה היו צבועים במקור.

ניתן לזהות הבדלים בין הלוחות במאפיינים סגנוניים (הקומפוזיציה, ועיצוב המעקה, החלון, ראש האישה, שיערה ותווי פניה) וטכניים (טכניקת הגילוף). הלוחות המציגים אישה בחלון מופיעים בכל שלוש המסורות המזוהות באמנות השנהב: הפיניקית, הצפון־סורית והדרום־סורית. שיער האישה מעוצב במסורת הדרום־סורית כתסרוקת מצרית, ובו נראות לעתים גם כתפיה; במסורת הפיניקית והצפון־סורית, שיערה חלק ברובו ומתולתל בקצותיו (בסגנון סורי־פיניקי). על שיערה מונח לעתים כיסוי ראש מרובע או דיאדמה, ואוזניה לעתים מעוטרות בעגילים. תכשיטים כאלה מאפיינים נשים ממעמד גבוה, וכמותם נמצאו בקברי נשים אצילות בכלח. העיטור המרובע מופיע אצל ראשי נשים עם שני סוגי התסרוקות, אך הדיאדמה מופיעה רק על נשים עם התסרוקת הפיניקית וצפון־סורית. המעקה עצמו לעתים משובץ זכוכית. גודלם של רוב הלוחות הוא כ־10×10 ס"מ. ביתר ספציפיות, השנהבים מתחלקים לעשר קבוצות שבכל אחת מהן עד עשרה פריטים זהים לחלוטין אחד לשני בפרטים הסגנוניים, ובנוסף לקבוצות אלה קיימים פריטים בודדים שאין זהה להם. כל קבוצה של פריטים זהים שובצה, ככל הנראה, באותו הרהיט. הקבוצות השונות מגבירות את הקושי לשייך את השנהבים לסדנה במיקום גאוגרפי אחד. עיצובי הראשים בחלק מהקבוצות זהים בפרטיהם לראשי נשים בשנהבים הכוללים מוטיבים אחרים, כגון ספינקסים בעלי ראש אישה.

בתבליט אבן של אשורבניפל ואשתו חוגגים נצחון על עילם בסעודה בגן, יושבים המלך ואשתו על כסא וספה מעוטרים בשיבוצי שנהב המציגים את האישה בחלון. התבליט ממחיש כיצד שובצו השיבוצים ברהיטים המקוריים. בתבליט זה הנשים מוצגות בצורה מעט שונה מבשנהבים שנמצאו בחפירות: גופן מוצג מעל המעקה עד גובה ירכיהן, אך המוטיב הוא עודנו מוטיב האישה בחלון.
קובץ:The lady at the window, Nimrud ivory, Iraq Museum.jpg|שיבוץ מהקבוצה הצפון־סורית, עם עגילים וכיסוי ראש מרובע
קובץ:Openwork furniture plaque with a "woman at the window" MET DP110655.jpg|שיבוץ מהקבוצה הפיניקית, עם דיאדמה
קובץ:Woman at the window IMG 4558-white.jpg|שיבוץ בסגנון דרום־סורי, עם תסרוקת מצרית, כתפי האישה נראות מעל המעקה
קובץ:Furniture plaque carved in relief with a “woman at the window” MET DP110612.jpg|שיבוץ מהקבוצה הצפון־סורית, עם עגילים וכיסוי ראש מרובע, המעקה משובץ זכוכית
קובץ:Details of furnitures from Ashurbanipal's Garden Feast, Neo-Assyrian, 7th century BC.jpg|הכסא והמיטה בסעודתו של אשורבניפל, ובהם משובצים לוחות עם נשים בחלון
קובץ:Women at the window ivory inlay from an Assyrian Relief of Ashurbanipal From Nineveh.jpg|שיבוץ הנשים בחלון מתבליט אשורבניפל


### מקבילות לחלון המופיע בשנהבים
חלון הממוקם בחלקו העליון של בניין, שחציו מכוסה במעקה המעוצב כעצי תמר, מתועד בארכאולוגיה ובאמנות כרכיב באדריכלות הקדומה בלבנט. תבליט מארמונו של סנחריב בנינוה מציג עיר, ככל הנראה צידון, שבחלקים הגבוהים של בנייניה מופיעים חלונות עם מעקה מעוצב כך. חלונות גבוהים מופיעים גם בציור של עיר בכנען מקבר בנא אמון (תבאי). דגם קטן של מבנה שנמצא בגוזן (תל חלף), עשוי אבן, מציג חלונות מרובעים, שחלקם התחתון חסום בצורה דומה לחלק התחתון של החלונות במעמד ברונזה שנמצא באנקומי (ראו בפרק הבא), וחלקם העליון נתמך באמצעו בעמוד המעוצב כעץ תמר, המחלק את החלון לשניים. חלוקה כזאת של החלון לשניים מופיעה במעמד הברונזה מאנקומי ובתבליט האבן של אשורבניפל – ושני הממצאים האלה גם מציגים נשים בחלון המחולק. חלון עם חסימה דומה לח בחלקו התחתון נמצא גם בדגם מבנה בן כמה קומות ממצרים, מתקופת הממלכה החדשה. עמודי מעקה המעוצבים כעצי תמר נמצאו בחפירות ארכאולוגיות בארמון מלכי יהודה ברמת רחל.

קובץ:Stylised Phoenician windows from a relief in Nineveh.jpg|העיר עם החלונות המסוגננים כפי שהוצגה בתבליט האשורי
קובץ:Ancient Egypt Limestone model of House (27753072004).jpg|דגם המבנה ממצרים ובו חלונות מסוגננים
קובץ:Limestone Balustrade, 7th Century BC, Ramat Rahel, Israel Museum.jpg|מעקה האבן המסוגנן שנמצא ברמת רחל


כמה ממצאים ארכאולוגיים אמנותיים מציגים חלון זהה לזה שמופיע בשנהבי האישה בחלון – עם מעקה המעוצב כעץ תמר ומסגרות אחת בתוך השנייה – אולם בלי ראש האישה עצמה. ממצאים אלה כוללים לוחית שנהב שנמצאה ביאליסוס שברודוס, ארבעה תבליטי אבן מקפריסין (אחד מקוקליה, אחד מפאפוס ושניים מ – אחד מהם נושא כתובת דו־לשונית קיפרית הברתית ופיניקית), ושבר תבליט אבן מחמון.

קובץ:Ivory plaque of stylised Phoenician window from Ialysos.png|לוחית השנהב מיאליסוס עם החלון (ללא האישה)
קובץ:Relief of Phoenician style window from Kourion - front.jpg|אחד מתבליטי האבן שנמצאו בקפריסין. תבליט זה נמצא בקבר בקרבת קוריון ובתחתיתו חקוק  מכניע נחשים
קובץ:Phoenician window stone balustrade from Hammon (Umm al-Amad), version 2.jpg|שבר מעקב האבן שנמצא בחמון 


החלון הלבנטיני מוזכר, ככל הנראה, גם בספרות העתיקה. באדריכלות האשורית היה נפוץ סוג המבנה "בִית חִֿילַנִי", סוג מבנה אשר מלכי אשור התפארו בבנייתו, וציינו שמקורו בלבנט; סרגון השני וסנחריב כתבו בכתובותיהם המלכותיות שהמבנה מכונה גם bīt appāti, כלומר "בית חלונות", ככל הנראה בהתייחס לחלונות הלבנטיניים המאפיינים אותו. בספרות חז"ל מוזכר ה"חלון הצורי", בהקשר של יונים וגידולן. החלון הצורי מתואר בניגוד ל"חלון המצרי": החלון המצרי הוא חלון שדרכו לא יכול אדם להכניס את ראשו (ככל הנראה בשל סורגים החוסמים אותו), ואילו החלון הצורי הוא חלון בצורת מלבן שאדם יכול להכניס את ראשו דרכו. תיאור זה תואם את החלון הלבנטיני המתואר בממצאים האמנותיים.

ממצאים אלה מצביעים על כך שמקור החלון עם המעקה המעוצב כעץ תמר מקורו בפיניקיה, וממנה נפוץ לאזורים סמוכים לפיניקיה ולמושבות הפיניקיות בים התיכון. הדבר מרמז על מקור פיניקי גם למוטיב האמנותי של האישה בחלון באמנות השנהב.

## ממצאים ארכאולוגיים נוספים המציגים אישה בחלון
מלבד לוחות השנהב, נמצאו כמה ממצאים ארכאולוגיים הקשורים באופן מובהק למוטיב האיזה בחלון. בין הממצאים האלה ניתן למנות מעמד ברונזה, ככל הנראה פולחני, שנמצא בקבר ב, ככל הנראה מהמאה ה־11 לפנה"ס, אשר על כל אחד מצדדיו שני חלונות עם אישה בתסרוקת האפיינית למזרח הקרוב; ושני דגמי מבנים עשויים טרקוטה שנמצאו באדיל (אידליון), אחד עם שני חלונות שבכל אחד נראה ראש אישה, ואחד עם חלון אחד בלבד. שני הדגמים עם חורים מכוונים רבים בחלק העליון של הקירות. הוצע שאלה הם דגמי שבכים, שכן חלק מראשי הנשים בדגמים מחוברים לגוף יונה, לפי פרשנות חלק מהחוקרים. הקשר בין היונה לעשתרת ואפרודיטה ידוע הן מכנען והן מקפריסין. ממצא שמגלה דמיון לדגמים אלה הוא מקטר  מכתיון, עם חורים דומים בחלקו העליון, תבליטי יונים על הדופן החיצוני שלו, ותבליט של אישה (שלמה) בתוך גומחה מלבנית, מין "אישה בדלת". תאריכם של שני הדגמים והמקטר הוא ככל הנראה למאה ה־6 לפנה"ס.
קובץ:Bronze stand 2.jpg|מעמד ברונזה מאנקומי, אשר על כל אחד מצדדיו שני חלונות עם אישה בתסרוקת האפיינית למזרח הקרוב
קובץ:Cypriot bronze stand from Enkomi with women at the windows.jpg|זווית נוספת למעמד הברונזה מאנקומי
קובץ:Modèle de sanctuaire - Musée du Louvre Antiquités orientales N III 3294 ; S 142.jpg|דגם מבנה שנמצא באדיל (אידליון). משמאל ניתן לראות את אחד החלונות וראש אישה בתוכו
קובץ:An architectural model from Idalion, Cyprus, in the Louvre (N III 3293).jpg|דגם מבנה נוסף שנמצא באדיל
קובץ:Religious terracotta vessel from Kition.jpg|שני צדדיו של המקטר מכתיון
ממצאים ארכאולוגיים נוספים הוצעו כבעלי זיקה למוטיב האישה בחלון, אם כי במידה פחותה של ודאות – בעיקר חפצי אמנות יוונית (כדים ותכשיטים) המציגים ראש אישה, או כדים מקפריסין ויוון ועליהם ציורי נשים שלמות בתוך ריבועים, שהם אולי חלונות ודלתות, אולי בדומה למלבן שבו מופיעה האישה על המקטר מכתיון.

## בספרות

### בקפריסין
במטמורפוזות מאת אובידיוס מובא סיפור קפריסאי על איפיס ואַנַקסַרֶטֶה: איפיס הצעיר התאהב באנקסרטה האצילה, מצאצאיות . הוא חיזר אחריה בסמוך לביתה כל העת, ואף שלח לה מכתבים דרך משרתיה, אך היא לא התייחסה אליו כלל. יאושו הביא אותו להתאבד, וכאשר שיירת הלוויתו עברה בקרבת ביתה והיא שומעת את הבכי, היא החליטה, במידה רבה של אדישות, לצאת לחלון בחלק הגבוה שבביתה ולהביט במתרחש. כאשר היא ראתה את גופת הצעיר שוכבת על מיטה, גופה הפך לאבן, מאחר שהיא נהגה בצעיר כאילו יש לה לב של אבן; והפסל שאליו היא הפכה עמד מאז בסלמיס, ואותו מקדש מוקדש גם ל"ונוס המכונה 'משקיפה' (Prospicientis)".

אנטונינוס ליברליס מביא סיפור דומה, עם שמות שונים וכמה פרטים נוספים: ארקאופון בן מינירידס העשיר, פיניקי המתגורר בסלמיס, התאהב בארסינואה, בתו של ניקוקראון מלך סלמיס, צאצאית לטאוקרוס. הוא הציע מתנות רבות כדי שמשפחתה תסכים להשיאה לו, אך הם לא הסכימו בשל מוצאו הפיניקי, הבזוי בעיניהם. הוא החל לחזר אחריה ליד ביתה בקביעות, וכשראה שחיזורים אלה לא מעניינים אותה, הוא שכנע את אמתה לעזור לו ולהעביר לאהובתו מתנות ממנו. הוא שלח לארסינואה, דרך האמה, הצעה לשכב איתה מבלי ידיעת הוריה. ארסינואה סיפרה להורים, שהענישו את האמה בכריתת לשונה, אפה ואצבעותיה, וגירשוה. מעשה זה הרגיז את אפרודיטה. ארקאופון, בדכאונו, לא רצה לאכול דבר ומת. משפחתו ערכה לו הלוויה, ובמסגרת הטקסים הציגו את גופתו בציבור לקראת הקרמציה. ארסינואה, מתוך יהירות, ניגשה לחלון להביט בקרמציה, וכשראתה אותו, הענישה אותה אפרודיטה והפכה אותה לאבן.

ההבדל המשמעותי בין שני הסיפורים הוא שאצל אובידיוס, לסיפור יש פן אישי בלבד, בעוד אצל אנטונינוס, לסיפור יש פן תרבותי בולט: יחסים מתוחים בין יוונים לפיניקים בקפריסין היו הסיבה שבגינה דחתה ארסינואה את ארקאופון, ולא חוסר עניין אישי בו. הבדל נוסף הוא שאצל אנטונינוס מוזכר שמה של האלוהות שהפכה את האישה לאבן: אפרודיטה. עם זאת, גם אובידיוס מרמז לאפרודיטה (בשמה הרומי, ונוס), לא רק בהערה שבסוף הסיפור, אלא גם בגוף הסיפור: כאשר הוא מספר שאנקסרטה הביטה בחלון, הוא משתמש בפועל prospexerat, המגיע מאותו השורש של התואר של ונוס המוזכרת בסוף הסיפור, Prospicientis.

פלוטרכוס הביא בכתביו דוגמות לאנשים יהירים שנענשו על־ידי האלים, ובהם "אוקסינתטוס ולאוקומנטיס, זאת המכונה "המשקיפה" (Παρακύπτουσα) בקפריסין"; חוקרים סבורים שהשם "לאוקומנטיס" שבכתבי היד המוכרים כיום משובש, ובמקור היה כתוב "לאוקוקומס", כך שהכוונה היא לסיפור האהבה של  את לאוקוקומס, שניהם גברים. משמעות הדבר היא שהתואר "המשקיפה" לא מתייחס אליהם אלא לסיפור אחר. אותו סיפור אחר היה מוכר לקוראי פלוטרכוס, עד כדי כך שפלוטרכוס לא טרח אפילו לציין את שמות גיבורי הסיפור. חוקרים מוקדמים, החל מ במאה ה־19, הסיקו מכך שהאלה שמזכיר אובידיוס היא תרגום לטיני של שמה של אפרודיטה מקומית, Ἀφροδίτη παρακύπτουσα (אפרודיטה פַרַקיפטוסה) – "אפרודיטה המשקיפה". הפילולוג  הסיק מניתוחו את הנתונים הספרותיים, שבסלמיס היה פסל (או תבליט) של אישה צעירה מביטה מהחלון, במקדש שהוקדש לאפרודיטה פרקיפטוסה; האישה המפוסלת בפסל נושאת את התואר של האלה עצמה (האישה היא "פרקיפטוסה" – היא משקיפה מהחלון), אך היא נענשה על־ידי האלה; והכל מתרחש בהקשר של המפגש בין הפיניקים ליוונים בקפריסין, כאשר האצולה היוונית בסלמיס אולי שינתה וטשטשה פרטים מהסיפור המקורי.

[ממוזער|כותרת עמוד בצורת ראש האלה [חתחור, נמצאה בכתיון שבקפריסין|267x267 פיקסלים]]
עם זאת, "אפרודיטה פרקיפטוסה" ו"ונוס פרוספיקיינטיס" לא מופיעות באף מקור קלאסי אחר, ועל כן, חוקרים מאוחרים יותר נוטים להניח שה"פרקיספטוסה" שפלוטרכוס הזכיר היא האישה שהתאבנה, ולא אפרודיטה עצמה. "ונוס פרוספיקיינטיס" שהזכיר אובידיוס איננה בהכרח האישה המביטה מהחלון בעצמה, אלא משחק מילים המתייחס לכך שדבר לא חומק ממבטה של "ונוס המשקיפה". הפסל שהזכיר אובידיוס אולי לא נוצר במקור כייצוג של אישה בחלון, אלא נקשר לאגדת הפרקיספטוסה באופן אטיולוגי. ייתכן שמדובר בכותרת עמוד המעוצבת בצורת ראש האלה חתחור, שאת סמליותו לא הכירו היוונים ולא הבינו כהלכה.

אם אכן המוטיב באגדות הקפריסאיות מקורו מהלבנט, הצורה המדויקת שבה הגיע לקפריסין לא ידועה. בהקשר זה, הוצעו כמה קשרים בין כנען לקפריסין בזיקה לפרטיםים בסיפור הקפריסאיים. הוצע שטאוקרוס קשור אטימולוגית לת'כר, אחד מגויי הים שפלש לכנען, ולפי סברה זאת הת'כר הגיעו גם לסלמיס; זאת בעוד סיפורים על בלוס הכנעני בערים בקפריסין (כתיון ולפטוס) מדגישים את השייכות של הפיניקים למקום. ההערצה החזקה בקפריסין לאפרודיטה (האלה המרכזית במסורות האישה בחלון בקפריסין) נשענת על יסודות השפעה כנענית, עוד מתקופת הברונזה, כפי שעולה מנתונים ארכאולוגיים – האיקונוגרפיה של פולחן אפרודיטה בקפריסין מקורו באיקונוגרפיה דתית בכנען. הדבר משתקף גם במסורות יווניות, כגון המסורת על הפצת פולחן אפרודיטה אוראניה  (אפרודיטה השמימית) לקפריסין על־ידי פיניקים מאשקלון. בתקופת הברזל, בעוד ההשפעה היוונית על פולחן אפרודיטה היתה מועטה, ההשפעה הפיניקית באי חיזקה את היסודות הכנעניים הקדומים הקיימים.

### במקרא
שלושה סיפורים מקראיים מבטאים את מוטיב האישה בחלון:
* אם סיסרא הממתינה שבנה ישוב מהמלחמה, אך הוא איננו מגיע: ;
* מיכל בת שאול המשקיפה בזלזול על דוד בעלה רוקד מול ארון הברית כאשר הועלה הארון לירושלים: ;
* המלכה איזבל, בתו של אתבעל מלך צידונים, המשקיפה מהחלון על יהוא הבא להורגה, לאחר שהתאפרה: .

בשלושת הסיפורים, האישה המשקיפה "בעד החלון" מגיעה ממשפחת מלוכה, מביטות מהחלון בציפיה לשובו של אדם שישפיע באופן גורלי על עתידן, ובסופו של דבר הן מאבדות את מעמדן החשוב ואת תפקידן המלכותי. שלוש הנשים עוינות לאלוהי המקרא, יהוה, בדרכים שונות: אם סיסרא מייחלת לתבוסת ישראל במלחמתו עם סיסרא, מיכל בזה לריקודים של דוד לפני ארון הברית, ואיזבל מעודדת את פולחן אלי כנען בממלכת ישראל; ושלושתן נענשות על ידי דמות שבחר יהוה. קיים דמיון בין מאפיינים אלה לבין מאפייני האגדה הקפריסאית על הפרקיפטוסה: בכל הסיפורים, האישה בחלון היא אצילה, צופה לאדם הקשור לגורלה, ולבסוף נענשת על־ידי האלוהות שכנגדה חטאה.

### הקשר בין המוטיב החזותי למוטיב הספרותי

## מונחים קדומים שהתפרשו לאור מוטיב האישה בחלון
[ממוזער|פסל עשתרת חר שנמצא בקרבת סביליה ([KAI 294)|270x270 פיקסלים]]
### עשתרת חר
בכמה ממצאים כתובים נמצאו אזכורים לאלה "עשתרת חר" (עשתרת עם האפיתט "חר"): בשני לוחות באוגריתית מאוגרית (KTU 1.43 ו־KTU 1.112) המתארים טקסים פולחניים מוזכרת "עתֿתרת חֿר"; בארבעה לוחות מנהליים כתובים אכדית מהמאה ה־14 לפנה"ס – שלושה מאוגרית ואחד מבלנאה שמדרום לאוגרית – מוזכרת ištar ḫurri; האלה מוזכרת על שני חפצים מצריים: מצבה אחת שעליה מוזכרת ꜥꜣstỉr ḫꜣrw (עאסתאר ח'ארו), ופסל אחד של אדם בשם פתח־ענח' שעליו מוזכרת ꜥꜣśyty ḫꜣrw (עאסיתי ח'ארו); ובשתי כתובות פיניקיות: אחת היא פסל שנמצא באזור סביליה והוקדש לעשתרת חר (KAI 294), והשני הוא קרטר שהגיע משוק העתיקות והשתייך לאישה בשם גרתמלך, כהנת עשתרת חר. הוצע לפרש את האפיתט "חר" לפי המלה העברית "חור", שמופיעה ב וב במשמעות של פתח בקיר, כלומר "עשתרת חר" היא עשתרת של החלון, וקשורה למוטיב האישה בחלון. עם זאת, פירושו של המונח "עשתרת חר" שנוי במחלוקת, והוצעו לו עוד שבעה פירושים שונים הנפוצים בקרב חוקרים שונים.

### אשנב
המלה "אשנב" מופיעה במקרא פעמיים בלבד: פעם אחת בהקשר של אם סיסרא בחלון, ופעם שניה ב: . עוד בתקופת תרגום השבעים לא ידעו מפרשי המקרא איך לפרש מונח זה. לאור הקשר בין אם סיסרא ומוטיב האישה בחלון, המוצג באמנות הקדומה עם חלון שחציו מכוסה מעקה עמודים, הציע שמואל ייבין לפרש את המלה "אשנב" כחלון שחציו מכוסה מעקה כאמור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים משנהב
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:סיפורי התנ"ך