יוליה נבלניה

**יוליה בוריסובנה נבלניה** (ברוסית: **Юлия Борисовна Навальная**; נולדה ב-24 ביולי 1976) היא דמות ציבורית וכלכלנית רוסייה. אלמנתו של מנהיג האופוזיציה הרוסי אלכסיי נבלני, והיא תוארה בתקשורת כ"גברת הראשונה" של האופוזיציה הרוסית. לאחר מותו של בעלה הכריזה נבלניה שתמשיך את עבודתו. נכון ל-1 ביולי 2024 נבלניה היא יושבת ראש קרן זכויות האדם.

ב-9 ביולי 2024 בית המשפט המחוזי בבסמני ברוסיה הורה על מעצרה של נבלניה (שלא הייתה ברוסיה או התגוררה בה באותו זמן) באשמת "השתתפות בקהילה קיצונית". ימים ספורים לאחר מכן, היא הוכנסה לרשימת הטרוריסטים והקיצוניים הרשמית של רוסיה.

## חייה המוקדמים
נבלניה נולדה כיוליה בוריסובנה אברוסימובה ב-24 ביולי 1976 במוסקבה תחת ברית המועצות למשפחתו של המדען בוריס אלכסנדרוביץ' אברוסימוב (1952–1996) ואלה ולדימירובנה אברוסימובה. אמה עבדה במשרד התעשייה הקלה; הוריה התגרשו כשהייתה בכיתה ה', ואמה נישאה בשנית לעובד בוועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות. בשנת 2020 העיתונאי אולג קאשין טען כי אביה של נבלניה היה בוריס בוריסוביץ' אברוסימוב ששירת כמזכיר שגרירות רוסיה בבריטניה והיה קשור ליחידות ביטחון מסווגות וכי דודתה הייתה ילנה בוריסובנה אברוסימובה היא אחת ממחברי החוקה הרוסית. בתגובה פרסם אלכסיי נבלני תעודת פטירה לחותנו משנת 1996.

נבלנאיה סיים את לימודיו בפקולטה ליחסים כלכליים בינלאומיים של האקדמיה הכלכלית הרוסית פלכאנוב. מאוחר יותר היא שירתה התמחות בחו"ל ועשתה לימודים לתואר שני.

## השכלה וקריירה
נבלניה סיימה את לימודיה בפקולטה ליחסים כלכליים בינלאומיים באוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב. לאחר מכן היא השתתפה בהתמחות בחו"ל ועשתה לימודים מתקדמים.

היא עבדה זמן מה בבנק במוסקבה.

### מעורבות בקריירה הפוליטית של אלכסיי נבלני
טקסט=see caption|ממוזער| נבלניה עם אלכסיי נבלני בצעדה ב-12 ביוני 2013 במוסקבה
לאחר שנת 2007 אלכסיי נבלני זכה לתהילה ברוסיה כבלוגר ופוליטיקאי אופוזיציוני. נבלניה הפכה למזכירה ולעוזרת הראשונה של בעלה. חיי המשפחה הפכו פומביים יותר כך שנבלניה הייתה באור הזרקורים כ"גברת הראשונה של האופוזיציה הרוסית". משקיפים מציינים כי היא מעולם לא ניסתה למצב את עצמה כדמות עצמאית: נבלניה תמיד מתנהגת כאישה מסורה ושותפה נאמנה ("אשתו של הדקבריסט") מוכנה להצהרות חריפות ולפעולות החלטיות אם בעלה הזדקק לכך, אך לא באופן ישיר בפוליטיקה. היא נאמה במספר עצרות; היא כינתה את ראש המשמר הלאומי של רוסיה ויקטור זולוטוב שבספטמבר 2018 אתגר את אלכסיי נבלני ל"דו-קרב", "גנב, פחדן ופורץ חצוף".

נבלניה משכה תשומת לב ציבורית רבה בסתיו 2020 כאשר בעלה אושפז באומסק בעקבות חשד להרעלה. היא דרשה לשחרר את נבלני לגרמניה לצורך טיפול, ואף פנתה ישירות לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.  לאחר שמומחים גרמנים אישרו את הרעלתו של נבלני הרופא הרוסי לאוניד רושאל אמר כי לא נמצאה חומר רעיל בדגימות של נבלני ברוסיה והציע להקים צוות רוסי-גרמני בנושא. נבלניה האשימה אותו בכך שהוא פועל "לא כרופא, אלא כקול המדינה". היא ליוותה את בעלה לברלין, הייתה לצידו בבית החולים שאריטה, ונבלני פרסם מאוחר יותר הודעה בה נאמר "יוליה, את הצלת אותי". העיתון נובאיה גאזטה וקהל קוראיו העניקו לנבלניה את תואר גיבורת השנה לשנת 2020. כלי תקשורת מרכזיים באירופה עקבו מקרוב אחר פעולותיה וציטטו את הפוסטים שלה ברשתות החברתיות.

בינואר 2021 חזרה לרוסיה עם בעלה. לאחר שנבלני נעצר בביקורת הגבולות היא הצהירה שהמעצר וסגירת שדה התעופה בווינוקובו הם ביטוי לפחד של השלטונות הרוסיים מנבלני. "אלכסיי אמר שהוא לא מפחד," היא אמרה. "ואני גם לא מפחדת. ואני קוראת לכולכם לא לפחד." מאוחר יותר, נבלניה האשימה את פקידי הביטחון ברדיפתה "כאשתו של אויב העם." היא כתבה באינסטגרם: "שנת '37 הגיעה, ואנחנו לא שמנו לב."

ב-21 בינואר הודיעה כי תלך להשתתף בהפגנות ברוסיה בשנת 2021 בדרישה לשחרור בעלה. ב-23 בינואר היא נעצרה, אך שוחררה באותו ערב.

### קריירה פוליטית לאחר מותו של נבלני
ב-1 ביולי 2024, הוכרזה נבלנאיה כיו"ר קרן זכויות האדם, במקומו של גארי קספרוב.  

בקיץ 1998 במהלך חופשה בטורקיה פגשה נבלניה את אלכסיי נבלני עורך דין ותושב מוסקבה. בשנת 2000 הם נישאו ולהם נולדו בת בשם דריה (נולדה ב-2001) ובן בשם זכר (נולד ב-2008). היא סייעה להורי בעלה בעסק שלהם הקשור לקליעת סלים. לאחר 2007, נבלניה לא עבדה באופן רשמי באף מקום, וקראה לעצמה "האחראית על ענייני היומיום וגידול הילדים". בשנת 2000, הצטרפה נבלניה יחד עם בעלה למפלגת יאבלוקו ממנה פרשה במאי 2011.

ב-16 בפברואר 2024 שירות בתי הסוהר הרוסי הודיע שבעלה אלכסיי נבלני מת בכלא בימאלו-ננץ. אלכסיי נחשד שעבר עינויים ותומכיו ומנהיגים מערביים חשדו שנרצח על ידי סוהרים בערב לפני שהיה אמור להשתחרר במסגרת חילופי אסירים עם אסיר גרמני. נבלני היה כלוא במושבת העונשין IK-3, צפונית לחוג הארקטי, בעת מותו.  נבלניה שהשתתפה באותה עת בוועידת מינכן לביטחון נשאה נאום שבו אמרה שאינה בטוחה אם הדיווחים נכונים, אך ציינה שאם בעלה אכן מת, פוטין ובעלי בריתו "יובאו לדין".

### עתיד פוליטי אפשרי
טקסט=Navalnaya and Navalny hugging after Navalny's release from custody after a successful appeal to the prosecutor's office on 19 July 2013|ממוזער|283x283 פיקסלים| נבלניה ונבלני מתחבקים לאחר שחרורו של נבלני ממעצר לאחר ערעור מוצלח למשרד התובע ב-19 ביולי 2013
בשנת 2015 נבלניה דורגה במקום ה-67 ברשימת מאה הנשים המשפיעות ביותר ברוסיה על ידי הד מוסקבה.[ממוזער| הנשיא [ג'ו ביידן מחבק את יוליה נבלניה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-22 בפברואר 2024]]
בספטמבר 2020 לאחר הרעלתו של נבלני החלו להופיע דעות שנבלניה מתחילה למלא תפקיד פוליטי עצמאי ועשויה להפוך ל"טיכאנובסקאיה הרוסית" — בכך שתהפוך למנהיגת כל האופוזיציה. האנליסט הפוליטי קונסטנטין קלצ'ב אמר שתפקידה של נבלניה השתנה: "מאשת פוליטיקאי היא בעצמה הופכת לפוליטיקאית"; "יש לה כריזמה וקסם, והיא יכולה בקלות להחליף את בעלה אם יש צורך בכך". האסטרטג הפוליטי עבאס גליאמוב השווה את נבלניה לקורסון אקינו, אשתו של מנהיג האופוזיציה הראשי בפיליפינים שהתנגדה למשטר של פרדיננד מרקוס, הרודן ששלט בפיליפינים במשך עשרים שנה.

בשנת 2020 אמר הסופר הרוסי דמיטרי בייקוב שנבלניה מזכירה לו את הגיבורה של לודמילה פטרושבסקיה : היא "מתמודדת עם נסיבות חזקות ממנה, אבל איזה נס עוזר לה להביס את הרוע בעולם". 

בינואר 2021, הערוץ הפרו-קרמלין Tsargrad TV איים לפרסם קבצים אינטימיים של אלכסיי נבלני אלא אם כן נבלניה תבטיח "לא להפוך לטיכאנובסקאיה ברוסיה" ו"לא לשחק משחקים פוליטיים".  

לאחר מותו של בעלה בפברואר 2024 פרסמה יוליה נבלניה סרטון באינטרנט שבו הצהירה על כוונתה להמשיך את עבודתו הפוליטית של בעלה וביקשה מהרוסים להתלכד סביבה כפי שהתלכדו סביב בעלה, ואמרה: "אמשיך את עבודתו של אלכסיי נבלני... אני רוצה לחיות ברוסיה חופשית, אני רוצה לבנות רוסיה חופשית."

ב-28 בפברואר 2024 נאמה נבלניה בפרלמנט האירופי לאחר שהוזמנה על ידי נשיאת הפרלמנט רוברטה מצולה. בנאומה האשימה את ולדימיר פוטין בתכנון רצח בעלה ואמרה שמנהיגי אירופה צריכים "להפסיק להיות משעממים" ולחדש אם הם רוצים להביס את פוטין.

באפריל 2024, מגזין טיים רשם אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר של 2024. 

ב-3 ביוני 2024 היא קיבלה את פרס זכויות האדם מפורום חופש אוסלו בשם בעלה המנוח. בנאומה אמרה כי "הלוואי שהפרס הזה לא היה נחוץ. אבל דיקטטורים ברחבי העולם ממשיכים להרוג לוחמי חופש". 

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלניות רוסיות
קטגוריה:חושפי שחיתויות ברוסיה
קטגוריה:אלכסיי נבלני
קטגוריה:רוסים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אנשים שהוכרזו ברוסיה כטרוריסטים או קיצונים
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1976