open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1896 בספורט

## [[אולימפיאדת אתונה (1896)]]
שמאל|ממוזער|200px|מדליות אולימפיות
האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה נערכה באתונה שביוון, 6-15 באפריל ביוזמתו של הברון פייר דה קוברטן. 
*241 ספורטאים מ-14 מדינות, כולם גברים, השתתפו ב-43 תחרויות ב-9 ענפי ספורט.
*ב-6 באפריל זכה ג'יימס קונולי האמריקני בתחרות קפיצה משולשת, ובכך הפך לאלוף האולימפי הראשון מזה למעלה מ-1500 שנה.
* בעת המשחקים קיבלו המנצחים מדליית כסף וענף עץ זית. המסיימים במקום השני קיבלו מדליית ארד וענף עץ ער אציל. המסיימים במקום השלישי, לא קיבלו מדליה או פרס.

### טבלת מדליות חלקית

## החלקה על הקרח
9-10 בפברואר – נערכה אליפות העולם הראשונה בהחלקה אמנותית על קרח בסנקט פטרבורג, רוסיה

## טניס
### אליפות וימבלדון
* אליפות וימבלדון 1896

## [[כדורגל]]
### כדורגל לפי מדינות

#### [[כדורגל בארגנטינה|ארגנטינה]]
* ליגת העל הארגנטינאית – "לומאס אקדמי" מבואנוס איירס זוכה באליפות

### קבוצות שנוסדו
* אודינזה – 
* הנובר 96 – 
* ויבורג – 
* וינטרטור – 
* פ.צ. ציריך – 

## נולדו
*18 בינואר – וילה ריטולה, אתלט () (נפטר ב-1982)
*2 באפריל – איבן סטדמן, שחיין () (תאריך פטירה לא ידוע)
*2 במאי – נורמן רוס, שחיין () (נפטר ב-1953)

## ראו גם
*1896

## קישורים חיצוניים

*
מגב

שמאל|ממוזער|250px|מגב רצפות
שמאל|ממוזער|250px|מגב חלונות
ממוזער|שמאל|250px|מגבי מכונית
**מַגֵּב** הוא כלי בעל להב גומי חלק, המשמש לשליטה או עצירה של זרימת נוזל על משטח חלק. המגב משמש לניקוי משטחים ולהדפסה. מקורו של המגב הוא כלי עשוי עץ ששימש דייגים לקרצוף סיפוני סירותיהם. המגב המודרני בעל הלהב היחיד נרשם כפטנט על ידי אטור סתקון בשנת 1936. זה היה מכשיר קל משקל בעל להב גומי גמיש וחד מאוד. "חברת מוצרי אטור" היא עדיין המובילה ביצור מגבים.

## מגב רצפות
למגב המשמש לניקוי רצפות ידית ארוכה ודומה במעט למטאטא שבקצהו להב גומי ולא מברשת. ניתן להשתמש בו לאחר שהרצפה נשטפה במים או במי סבון, כדי לגרוף את המים לפתחי ניקוז. ניתן גם לכרוך עליו סחבה שנטבלה במי סבון ובאמצעותה לשטוף את הרצפה או ליבש את הרצפה לאחר שטיפתה באמצעות סחבה יבשה.

## מגב חלונות
מגב החלונות משמש בעיקר להורדת נוזלי הניקוי והקצף המלוכלך מחלון הזכוכית שנוקה. בתחילת המאה ה-20, מנקי חלונות התחילו להשתמש ב**מגב [[שיקגו]]**, כלי מגושם בעל שני להבי גומי כבדים. החלפת הלהבים דרשה שחרור של שנים עשר ברגים נפרדים.

## הדפסה
בהדפס משי משתמשים במגב כדי שהדיו יתפרס באופן שווה על גב השכפול, כך שנוצרת תמונה חלקה על משטח ההדפסה. למגבי מסכי משי יש להבים דקים יותר ופחות גמישים ממגבי החלונות. מגב דומה (המכונה "שפכטל") משמש ליישור טיח בריצוף או ריעוף.

המגב משמש גם בחדר חושך, בהדפסת תמונה, לייבוש נייר הצילום לאחר השטיפה ולפני הייבוש, למניעת קמטים.

## ראו גם
* מגב שמשה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי ניקוי
הלרסדורף

**הלרסדורף** (בגרמנית: **Hellersdorf**) היא שכונה במזרח ברלין, בירת גרמניה.
השכונה גובלת בשכונת מרצאן (Marzahn) במערב, בקפניק (Köpenick) במערב ובמדינת ברנדנבורג במזרח ובצפון. כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-2001, אוחדה השכונה רשמית עם מרצאן ויצרה את שכונת מרצאן-הלרסדורף, אך בקרב התושבים עדיין נשמרת ההפרדה.
## גאוגרפיה
השכונה מורכבת משלושה אזורים: קאולסדורף (Kaulsdorf), מאלסדורף (Mahlsdorf) והלרסדורף.

הלרסדורף, בדומה למרצאן והוהנשנהאוזן נבנתה בחלקה הגדול במחצית השנייה של שנות השמונים על ידי ממשלת גרמניה המזרחית, אז נבנו עשרות אלפי יחידות דיור בבניינים גבוהים חסרי ייחוד, הקרויים "Plattenbauten" (בנייני פלטה), כיוון שהם מורכבים מפלטות שיוצרו במפעל. עם זאת השכונה משופעת גם בשטחים פתוחים וישנם מספר אגמים קטנים המשובצים בשטחה.

בשכונה גרים 251,000 בני אדם. שיעור האבטלה הוא גבוה, גם ביחס לברלין, ועומד על כ-21 אחוזים מכוח העבודה, כמו כן הרמה הסוציו-אקונומית של השכונה אף היא נמוכה למדי. האוכלוסייה היא גרמנית רובה ככולה וכמעט ואין ריכוזי מהגרים בשכונה. התמיכה בשכונה במפלגות הימין הקיצוני גבוהה יחסית.

## קישורים חיצוניים

* התפתחות היסטורית של השכונה 

מרכז|ממוזער|500px|<div style="text-align: center;">
מבט על חלק מהשכונה
</div>

קטגוריה:ברלין: שכונות
חמאית

**חמאית** (שם מדעי: *Pinguicula*), צמח טורף ממשפחת הנאדידיים שמונה כ-80 מינים. המינים נפוצים ברובם בחצי הכדור הצפוני ומרביתם מצויים במקסיקו ובאירופה.
## מאפיינים
החמאית, בדומה לטללית, משתמשת במלכודת דבק כדי ללכוד את טרפה, המורכב בעיקר מיתושים, זבובים וחרקים קטנים נוספים. פני העלה של החמאית מכוסים בבלוטות המפרישות דבק לכידה ובכאלה המפרישות אנזמי עיכול המעכלים את הטרף הנדבק לעלים.

המין חמאית האלפים גדל באזורים שונים על פני כדור הארץ; מהרי האלפים והפירנאים שבאירופה ועד להרי ההימאלאיה שבמזרח אסיה (צפון הודו, נפאל והרי טיבט). בתקופת הקרח האחרונה לפני כ-10000 שנה, חמאית האלפים (pinguicula alpina), הייתה נפוצה לאורך כל יבשות אירופה ואסיה מהפירנאים ועד להרי ההימאליה ונפאל. אולם עקב התחממות האקלים נכחד הצמח מכל אזור הביניים שבין מערב אירופה לצפון הודו ונפאל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:נאדידיים
STS-123

**STS-123** הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א לתחנת החלל הבינלאומית. מעבורת החלל אנדוור שוגרה ב-11 במרץ 2008 ונחתה ב-27 במרץ (יום אחד אחרי תאריך הנחיתה המתוכנן).

## צוות
* **מפקד המשימה:**  דומיניק גורי (Dom Gorie)
* **טייס:**  גרגורי ג'ונסון (Gregory H. Johnson)
* **מומחה למשימה:**  ריצ'רד לינהאן (Richard Linnehan)
* **מומחה למשימה:**  רוברט בנקן (Robert Behnken)
* **מומחה למשימה:**  מייקל פורמן (Michael Foreman)
* **מומחה למשימה:**  טקאו דוי (Takao Doi)

### ממריא לתחנת החלל
* **[[מהנדס טיסה]]:**  גארט רייזמן (Garrett Reisman)

### חוזר מתחנת החלל
* **מהנדס טיסה:**  לאופולד אייארטס (Léopold Eyharts)
### צוות גיבוי
*  טימותי קופרה

## המשימה
השיגור בוצע ב-11 במרץ 2008 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי ועבר בהצלחה. ב-13 במרץ התחברה המעבורת לתחנת החלל הבין-לאומית, בה שהה צוות של משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקודה של פגי ויטסון.

ב-14 במרץ החלו עבודות הרכבה של זרוע רובוטית חדשה, Dextre, שנבנתה בקנדה. להרכבת הזרוע ושילובה במערכות תחנת החלל נדרשו 3 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 21 שעות. הן נערכו ב-14 במרץ (לינהאן ורייזמן), 15 במרץ (לינהאן ופורמן) וב-17 במרץ (לינהאן ובנקן).

ב-20 במרץ ביצעו בנקן ופורמן פעילות חוץ רכבית לצורך תחזוקת תחנת החלל שנמשכה כ-6.5 שעות. הם ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת ב-22 במרץ.

במקביל לפעולות אלו הועברו ציוד ומצרכים ממעבורת החלל לתחנת החלל, ואילו ציוד לא נחוץ ומסמכים הועברו למעבורת.

ב-26 במרץ בוצעה התנתקות המעבורת מתחנת החלל. קודם לכן, הצטרף גארט רייזמן לצוות קבוע מס' 16 ואילו לאופולד אייארטס עבר למעבורת כדי לחזור לכדור הארץ ולסיים את משימתו בחלל. בשל תנאי מזג אוויר בעיתיים הוחלט לדחות את הנחיתה במספר שעות. הנחיתה בוצעה ב-27 במרץ במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
### פעילות חוץ רכבית

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* 
* דף המידע הרשמי של משימת STS-123 באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* סרטון על המשימה
* דיווח לעיתונות

STS-122
קטגוריה:2008 בארצות הברית
וילמרסדורף

שמאל|ממוזער|180px|מבתי השכונה
[שמאל|ממוזער|180px|[כנסייה|כנסיית אאואן (Auenkirche)]]
**וילמרסדורף** (בגרמנית: **Wilmersdorf**) הוא רובע בדרום-מערב ברלין, בירת גרמניה. הרובע גובל בשרלוטנבורג בצפון, בשנברג במזרח, בשטגליץ-צלנדורף בדרום ובשפנדאו במערב.

וילמרסדורף מורכבת מהאזורים גרונוולד (Grunewald), האלנזה (Halensee) ושמארגנדורף (Schmargendorf). בעקבות רפורמת הרבעים של ברלין בשנת 2001, הוא אוחד רשמית עם שרלוטנבורג לישות מנהלתית אחת לכדי רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף, אך בקרב התושבים ההפרדה נשמרת.

## היסטוריה

וילמרסדורף ושמארגנדורף נוסדו כבר בשנת 1220 והרובע נזכר לראשונה בתעודות משנת 1293. המתיישבים באו מדרום גרמניה, משוואבן (Schwaben) וגם מהמדינות של ימינו תורינגיה (Thüringen) ווסטפאליה.

באמצע המאה ה-18 רכשו ברלינאים עשירים רבים אדמות באזור ובנו לעצמם בתי קיץ, בעיקר על אגם וילמרסדורף (Wilmersdorfer See) ואזורים פתוחים לספורט שמאוחר יותר אוחדו תחת השם "פארק וילמרסדורף". אחרים קנו לעצמם אדמות ובנו אחוזות ומשקי חקלאות גדולים. משפחה עשירה אחת אף הגדילה לעשות ובנתה בית יתומים לקהילה, בו פועלים היום גני ילדים ומרכז קהילתי.

בשנת 1880 מכרה ממשלת פרוסיה, בהתערבות אישית של הקאנצלר אוטו פון ביסמרק, חלקת יער בשטח של 2,340 דונם לקונסורציום בנקאי, שבנה על השטח שכונת וילות שמאוחר יותר נודעה בשם "שכונת המליונרים", ובשמה הרשמי גרונוולד. ביצה שהייתה באזור יובשה חלקית וממנה נוצרו ארבעה אגמים, שסביבם שכנו הווילות. גדת הביצה לא נבנתה, והיא הפכה לגינות פרטיות של היזמים והקונים, שהיו בנקאים, בעלי חברות, פרופסורים ואמנים, שעקרו למקום בהמוניהם.

בשנת 1907 הוכרזה וילמרסדורף כעיר עצמאית, וכתוצאה מחוק ברלין-רבתי, צורפה ב-1920 כרובע אל העיר ברלין. 

בזמן רפובליקת ויימאר יהודים רבים התגוררו ברובע. אחוז היהודים שגרו ברובע (שאז הייתה רובע עצמאי) עמד על 13.5% והיה הגבוה ביותר ברובעי ברלין. ברובע היו מספר בתי כנסת שחלקם הותקף ונשרף בליל הבדולח.

## אוכלוסייה

ב-2008 מנתה וילמרסדורף 93,000 תושבים בקירוב. גם כיום, מתגוררת בה אוכלוסייה חזקה מאוד, בדומה לשכונה הצמודה, צלנדורף. השכונה מורכבת ברובה מבתים פרטיים וגם האזורים הבנויים ביתר צפיפות מתאפיינים באוכלוסייה מבוססת. גרים בה אנשי עסקים, בעלי חברות ומקצועות חופשיים ושגרירים רבים.

## ראו גם
* שאוביהנה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברלין: שכונות
קטגוריה:שרלוטנבורג-וילמרסדורף
מצילות

**מצילות** הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת הישראלית תמר לזר.

הספר ראה אור בשנת 2017. נערך על ידי דפנה שחורי.

הספר מצילות הוא אחד משני הזוכים בפרס רמת גן בקטגוריית הסיפורת לשנת 2018, והספר הראשון בהוצאה עצמית שזוכה בפרס ספרותי מרכזי.

במרכז ספרה של לזר גיבורה בשנות השלושים לחייה שנושאת צלקות נפשיות של פגיעה מינית.

הספר מגולל את סיפורה של הדס שנפגעה קשה בילדותה וחווה פוסט טראומה מתמשכת בבגרותה. הספר מתאר את ניסיונותיה של הדס לאחות את פצעי נפשה באמצעות מדיטציה וסדנאות ויפאסאנה שבסופו של דבר רק מחמירות את מצבה הנפשי.

## עלילה
מצילות מביא את סיפורה של הדס, אישה צעירה שחוותה פגיעה קשה בילדותה ואינה מסוגלת להתגבר עליה בבגרותה. בגיל 31 הדס עדיין מתגוררת עם תרצה אמה בבית ילדותה בגבעתיים ואינה מצליחה להגיע לעצמאות כלכלית ונפשית. היא מעבירה את זמנה בעבודה חלקית במירוק חרוזים עבור חברתה התכשיטנית של אמה, העושה לה טובה בהעסקתה. בה בעת, היא מקיימת זוגיות בלתי מספקת עם סטודנט עדין בשם עמית.
עולמה הפנימי של הדס סובב סביב ניסיונות חוזרים ונשנים למצוא את עצמה ולשרוד בסביבה הנחוות כמכאיבה ומנוכרת. אחת הדרכים המרכזיות שלה לנסות לחלץ את עצמה מזיכרונות העבר היא באמצעות מדיטציה אינטנסיבית. אלא שדווקא הכניסה לעולם זה מתחילה להשתלט על אישיותה, ולהעמיק את השסע הנפשי ממנו היא סובלת.

הספר מצילות מהווה תקדים בכך שזכה בפרס וקיבל שבחים רבים אף על פי שראה אור בהוצאה עצמית. החלטתה של לזר להוציא את הספר בהוצאה עצמית לא נובעת דווקא מהעובדה שהספר לא התקבל בהוצאות השונות, אלא מחששות שהתעוררו בה לצד ניסיון העבר: "גיבורת הספר הפכה לחלק ממני והרגשתי שאינני מסוגלת לתת לה ולספר לעבור את אותו מסלול (שעבר ספרה הקודם, ע"ק), ובכל זאת שלחתי אותו לכמה מהן מכוח ההרגל (...) נודע לי, שמאות עותקים מספרי הקודם נגרסו על ידי ההוצאה. לכן החלטתי להוציא לאור את 'מצילות' בעצמי. הזכייה בפרס רמת גן חיזקה את הביטחון שלי בספר הזה ובשיטת ההוצאה העצמאית, והוכיחה שאיכות ספרותית אינה תלויה בהוצאה או בשם גדול ומוכר, וכי יש דרכים מגוונות ליצור ספרות טובה ולהגיע לקהל הקוראים".

## קישורים חיצוניים
* הספר מצילות בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספר מצילות באתר עיריית רמת גן ברשימת זוכי פרס רמת גן לספרות
*הספר מצילות באתר אינדיבוק

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 2017
טירגארטן

[שמאל|ממוזער|250px|[ביצה (סביבה טבעית)|ביצה בטירגארטן]]
**טִירגַארְטן** (בגרמנית: **Tiergarten**) היא שכונה בברלין בירת גרמניה, חלק מרובע מיטה, הגובלת בוודינג בצפון, שכונת מיטה במזרח, קרויצברג בדרום-מזרח, שנברג בדרום ושרלוטנבורג במערב.

## היסטוריה
כתוצאה מרפורמת הרבעים של ברלין, אוחד רובע טירגארטן רשמית בשנת 2001 עם ודינג ומיטה לישות מנהלתית אחת. הרובע המאוחד נקרא גם הוא מיטה, אך האיחוד הוא רשמי בלבד, ובפועל ההבדל בין מיטה העשירה והגרמנית, לוודינג וטירגארטן העניות בהן שוכנים זרים רבים, נשאר כשהיה.

השם טירגארטן נובע מהפארק הגדול טירגארטן שבשטחה של השכונה (שיש מכנים אותו "הסנטרל פארק" של ברלין). משמעות השם בגרמנית הוא "גן חיות", אך בפארק אין ולא היה מעולם גן חיות אלא אזור ציד. בתוך הפארק אגמים ושבילים רבים, יערות קטנים, אזורי דשא ופרחים והוא גובל בשער ברנדנבורג במזרחו. במרכז הפארק נמצאת כיכר הכוכב הגדול (Großer Stern), כיכר ובאמצעה עמוד הניצחון, עמוד בגובה 67 מטרים, שבראשו אלת הניצחון במיתולוגיה הרומית, ויקטוריה והוא נבנה לזכר ניצחון גרמניה ב-1864 במלחמתה עם דנמרק. בפארק נמצא גם בית תרבויות העולם ומשכנה של התזמורת הסימפונית של ברלין וברחוב המקשר בין שער ברנדנבורג וכיכר הכוכב הגדול, רחוב ה-17 ביוני עוברות תהלוכות ופסטיבלים רבים, הידוע בהם הוא מצעד האהבה השנתי (Love Parade).

קרוב לפארק נמצאות גם המשרדים החדשים של קנצלר גרמניה, שגרירויות רבות, ביניהן השגרירות המאוחדת של מדינות סקנדינביה המורכבת מבניין אחד כלפי חוץ כאשר בפנים ישנם בניינים נפרדים לכל מדינה וכן הגלריה הלאומית החדשה ובגבולה גם הרייכסטאג, בניין הפרלמנט הגרמני. גם אזור כיכר פוטסדאם, בנייני המשרדים (ביניהם המרכז האירופי של דיימלר-קרייזלר וסוני) ומרכזי הקניות שבו נמצאים בתחומי השכונה.

מדרום לפארק, ברחוב קורפירסטן (Kurfürstenstraße), מתנהלת סצנת ההרואין והזנות של ברלין, שעליה נכתב הספר וצולם הסרט "אני, כריסטיאנה אף". מצפון, בחלק הגובל עם ודינג, נמצאים רבעים מוזנחים וחסרי ייחוד המאוכלסים בצפיפות במהגרים רבים ומהווה אזור עני במרכזה הגאוגרפי של העיר. 

האזור בו שוכן כיום רובע הנזה (Hansaviertel) נחרב כליל במלחמת העולם השנייה וב-1957 הזמינה עיריית ברלין ארכיטקטים בעלי שם לתכנן את הרובע וכל אחד מהם תכנן בניין אחד. התוצאה הייתה רובע יוקרתי של בתי קומות בסגנונות שונים, אך עם השנים לא נוצרה סימביוזה בין חלקי הרובע והוא ירד מגדולתו והוזנח.

## ראו גם
* רחוב טירגארטן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברלין: שכונות
מעבורת החלל אקספלורר

**מעבורת החלל אקספלורר** (כינוי מקצועי: **OV-100**) היא העתק מדויק של מעבורת חלל, שנבנתה לשם הצגתה במוזיאון נאס"א. האקספלורר כוללת בתוכה גם את החלוקה הפנימית לאזורים, כמו במעבורות פעילות. היא נמצאת במרכז החלל קנדי כך שתיירים ומבקרים יכולים לראותה.

האקספלורר מוצגת לצד כן שיגור (שכולל מעלית לשם נגישות), והמבקרים במוזיאון יכולים לראות את החלק שבו מוכנס המטען למעבורת, חליפת חלל כתומה שאותה לובשים האסטרונאוטים ואת תא הטייס עם המכשירים השונים. בנוסף, מוצג מכל הדלק החיצוני כשלצידו שני הטילים.

כל המכשירים המוצגים בתוך מעבורת אינם מודל מדויק של המכשירים הנמצאים במעבורות הפעילות, אך גודלו ונפחו של תא המטען מדויק.

מבחינה חיצונית, מערכת המגנים התרמיים (אריחי הקרמיקה) מזויפים, כלומר אינם מסודרים בסדר נכון, אינם ממוספרים ואינם מחוזקים באותם חומרי הדבקה לגוף המעבורת כמו במעבורות פעילות.

האקספלורר מוקמה על מספר כלונסאות בטון ומחוזקת אליהם בכבלי פלדה כדי למנוע את נפילתה.

ישנה כניסה אחת למעבורת ולא ניתן להיכנס אליה מפתחים אחרים.

## גלריה

קובץ:SpaceShuttleExplorer.JPG|מעבורת החלל אקספלורר
קובץ:Space_Shuttle_mockup_Explorer_at_the_Kennedy_Space_Center.jpg|האקספלורר מזווית נוספת


## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעבורות חלל אמריקאיות
קטגוריה:תוכנית מעבורות החלל
מספרים חברותיים

במתמטיקה, **מספרים חברותיים** הם שרשראות של מספרים שכל אחד מהם הוא סכום מחלקיו של המספר שלפניו (כאשר 1 נחשב למחלק, אך כל מספר אינו נחשב למחלק של עצמו), והראשון של האחרון.

דוגמה לשרשרת באורך 5:


 

שרשרת זו, כמו-גם השרשרת באורך 28, נתגלו בשנת 1918 בידי פ. פולה ללא כלים אנליטיים אלא באמצעות חישוב ידני, והן השרשרות הראשונות שנתגלו שאורכן גדול מ-2. עד היום לא ידועה נוסחה אנליטית לחיזוי מספרים חברותיים, ואלו שנמצאו לאחר שתי הדוגמאות הראשונות של פולה נתגלו באמצעות מחשב.

שרשרות באורך 1 נקראות מספרים משוכללים, שרשרות באורך 2 נקראות מספרים ידידים. ניתן לראות במספרים אלו תת-קבוצה של המספרים החברותיים. מספרים ידידים ומספרים משוכללים היו ידועים למתמטיקאים כבר ביוון העתיקה.

כיום, החיפוש אחר שרשרות מתבצע בעזרת מחשבים. להלן רשימה של מספר השרשרות הידועות מכל גודל (מעודכנת לינואר 2016):

השרשרת שאורכה 28 מכילה את המספרים:
14316, 19116, 31704, 47616, 83328, 177792, 295488, 629072, 589786, 294896, 358336, 418904, 366556, 274924, 275444, 243760, 376736, 381028, 285778, 152990, 122410, 97946, 48976, 45946, 22976, 22744, 19916, ו-17716.

שרשרת באורך 4 נתגלתה לראשונה בשנת 1969. מאז התגלו שרשרות רבות נוספות באותו אורך, אך לא ידועה אף שרשרת באורך 3. עובדה זאת מעלה תהיות שעדיין לא נפתרו: האם ישנן שרשרות כאלו בכל אורך שהוא, או שעבור אורכים מסוימים אין אף שרשרת? וגם להפך, האם לכל אורך או לפחות עבור אורכים מסוימים, ישנן אינסוף שרשרות כאלו?

השאלה אם ישנם אינסוף מספרי מרסן הגוררים את קיומם של אינסוף מספרים משוכללים היא מקרה פרטי של הבעיה הקודמת.

שאלה פתוחה נוספת מתייחסת לזוגיות: בכל השרשרות הידועות, הזוגיות זהה לכל המספרים בשרשרת, כלומר, או שכולם זוגיים או שכולם לא זוגיים. האם קיימת שרשרת המכילה גם מספרים זוגיים וגם מספרים לא-זוגיים?

## ראו גם
* סדרות מחלקים

## לקריאה נוספת
* P. Poulet, #4865, L'intermediare des math. 25 (1918), pp. 100-101.
## קישורים חיצוניים
* טבלת החברותיים/ידידים/משוכללים (באנגלית, מעודכנת רק עד: 1/10/2007) בשורה הראשונה משמאל לימין: 1) ידידים. 2) חברותיים מסדר 4. 3) חברותיים מעל סדר 4. 4) משוכללים.
* רשימת המספרים החברותיים בלבד מעודכנת יותר
* 

## הערות שוליים

חברותיים
קטגוריה:שעשועי מתמטיקה
קטגוריה:בעיות פתוחות בתורת המספרים
טריכלורואתילן

שמאל|ממוזער|130px|ציור קווי של הטריכלורואתילן
שמאל|ממוזער|130px|מבנה תלת־ממדי של טריכלורואתילן

**טריכלורואתילן** (**Trichloroethylene**) הוא נוזל שקוף ולא דליק שתרכובתו הכימית היא C2HCl3  או בכתיב פתוח ClCH=CCl2 ושמו בקיצור באנגלית הוא **TCE** והוא בעל ריח מתוק.

שמו של הטריכלורואתילן על-פי ארגון הIUPAC הוא "טריכלורואתֵן", ובשוק, הוא נמכר בשמות רבים.
למשל, ברפואה, הטריכלורואתילן מוזכר בשם "טרילן" וגם "טרימר" בזמן שימושו כמרדים כללי.

## הפקה
### בעבר
לפני שנות ה-70 של המאה ה-20, רוב הטירוכלורואתילן היה מיוצר על ידי שני שלבים מאצטילן.

בשלב הראשון, שמים את האצטילן בסביבת Cl2 ובעזרת הזרז ברזל III כלורי FeCl3 בטמפרטורה של 90 מעלות צלזיוס כדי להפיק טטראכלורואתאן C2H2Cl4 לפי המשוואה הכימית הבאה:

:HC≡CH + 2 Cl<sub>2</sub> → Cl<sub>2</sub>CHCHCl<sub>2</sub>

לאחר מכן, הטטראכלורואתאן עובר תהליך דיהידרוכלורוזציה לקבלת טריכולואתילן.
דבר זה יכול להתרחש על ידי תגובה עם סידן הידרוקסיד לפי המשוואה הבא:

:2 Cl2CHCHCl2 + Ca(OH)<sub>2</sub> → 2 ClCH=CCl2 + CaCl<sub>2</sub> + 2 H2O

או על ידי חימום לטמפרטורה של 300–500 צלזיוס על גבי משטח של בריום כלורי (BaCl2) או סידן כלורי (CaCl2) כזרזים:

:Cl2CHCHCl2 → ClCH=CCl2 + HCl

### כיום
כיום, רוב הטריכלורואתילן מיוצר מאתילן.

בשלב הראשון, האתילן עובר תהליך כלוריזציה שבו הוא נהפך לדוכלורואתאן על מצע של ברזל (III) כלורי (FeCl3) לפי הנוסחה הבאה:

:CH<sub>2</sub>=CH<sub>2</sub> + Cl2 → ClCH<sub>2</sub>CH<sub>2</sub>Cl

בשלב השני, מחממים את האתאן די כלוריד לחום של 400 מעלות צלזיוס עם תוספת גז Cl2  ליצירת הטריכלורואתילן:

:ClCH2CH2Cl + 2 Cl2 → ClCH=CCl2 + 3 HCl

לתגובה זו הרבה זרזים אך לרוב משתמשים בתערובת של אשלגן כלורי ואלומניום כלורי.

## שימושים
הטריכלורואתילן הוא ממס מצוין למספר רב של תרכובות אורגניות.
כאשר החל שימוש רחב בחומר בשנות ה-20 של המאה ה-20, השימוש העיקרי של הטריכולרואתילן היה בעיקר הפקה של שמן צמחים, מסויה קוקוס ועוד.

שימוש אחר שלו הוא הוצאת הקפאין מהקפה וגם הכנה של תמציות תבלינים.
בנוסף, הטריכלורואתילן משמש כממס לניקוי יבש אף על פי שטטראכלורואתילן נפוץ יותר בתחום.

בגלל דאגות לגבי רעילותו של החומר הוא נאסר לשימוש בתעשיית המזון והתרופות בשנות ה-70.

## השפעות בריאותיות
תרכובות אורגנוכלורידיות כגון טריכלורואתילן מציגות השפעות סביבתיות חמורות בגלל רעילותן הרבה.

כאשר נשאף, הטריכלורואתילן פוגע במערכת העצבים המרכזית והסימפטומים של הפגיעה דומים לסימפטומים של הרעלת אלכוהול, כגון, כאבי ראש, סחרחורות, ובלבול עד כדי איבוד הכרה ומוות.

חשוד כגורם מסרטן (קרצינוגן). ניתן לטהר אוויר מטריכלורואתילן בעזרת שיח דרקונית מופשלת

## ראו גם
*דוכלורואתאן

## קישורים חיצוניים

*רעילות וקרצינוגניות הטריכלורואתילן
*בלוג אתר הTCE
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלקנים
קטגוריה:גורמים מסרטנים
אריך קלייבר

**אריך קלייבר** (בגרמנית: **Erich Kleiber**; 5 באוגוסט 1890 – 27 בינואר 1956) היה מנצח ארגנטינאי יליד אוסטריה.

## ביוגרפיה
קלייבר נולד בווינה ולמד בפראג. בשנת 1923, אחרי שניצח על הופעה מרגשת של "פידליו" מאת בטהובן באופרה של ברלין, התמנה למנהלו המוזיקלי של מוסד זה.

קלייבר נודע בפרשנויותיו לרפרטואר הסימפוני והאופראי המקובל, בד בבד עם העידוד שנתן ליצירות חדשות. בשנת 1925, למשל, ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "ווצק" מאת אלבן ברג. כאשר המפלגה הנאצית הטביעה חותם "מוזיקה מנוונת" (*Entartete Musik*) על האופרה השנייה של ברג, "לולו", התפטר קלייבר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה (קלייבר לא היה יהודי). ב-1939 ביטל גם חוזה עם בית האופרה האיטלקי הנודע 'לה סקאלה' משום שהוא מנע השתתפות יהודים במופעי האופרה, עקב חוקי הגזע שנתקבלו באיטליה הפשיסטית לאחר חיזוק הברית עם גרמניה הנאצית. בהמשך היגר לבואנוס איירס, שם עבד בתיאטרון קולון, והיה למנהלו המוזיקלי. כאן התמחה ברפרטואר האופראי הגרמני, בעיקר ביצירות וגנר. היוקרה הכרוכה בשמו משכה אל ה"קולון" מאורות גדולים כמו עמנואל ליסט, קירסטן פלגסטד וסט סוואנהולם. כמה מהקלטותיו מתקופה זו זמינות על גבי תקליטורים באיכות משתנה, בהתאם לתנאים שבהם נערכו ההקלטות המקוריות.

אריך קלייבר היה לאזרח ארגנטינה בשנת 1938.

אחרי מלחמת העולם השנייה הוצעה לו משרתו הקודמת באופרה של ברלין, שנמצאה עכשיו באזור הרוסי של העיר, אבל אחרי שגילה, שהקומוניסטים אינם לטעמו יותר משהיו הנאצים, התפטר בלי לנצח ולו על הצגה יחידה. הוא היה למנצח אורח משוטט ושוב לא החזיק בשום משרת ניצוח קבועה.

## מותו
ממוזער|קברו של קלייבר ורעייתו רות גודריץ' (1900–1967) בבית הקברות של Hönggerberg בציריך.
נסיבות מותו שרויות בערפל מסוים. הוא נפטר ב-1956, זמן קצר לאחר שבית האופרה של וינה החליט שלא למנותו למנצחו הקבוע, וסיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב. ואולם, בנו קרלוס קלייבר (שלימים נעשה מנצח ידוע שם ונכבד בזכות עצמו) צוטט כמי שהעיד שאביו נמצא באמבט כשהוא מדמם למוות, ובכך פתח פתח להשערה כי הלה התאבד. ואולם, טענה זו לא הוכחה מעולם.

## סגנונו המוזיקלי
קלייבר ידוע כמנצח עתיר עוצמה, שהעדיף בדרך כלל טמפו מהיר וצליל חיוני ו'צבעוני' על פני ברק וליטוש ממושטרים. דרכו זו בולטת במיוחד בביצועיו לבטהובן. מן הבחינה הזאת היו שהציבו אותו לצד מנצחים דוגמת ארטורו טוסקניני, ובהנגדה למנצחים דוגמת הרברט פון קאראיין. סגנון ניצוח זה יצא מן האופנה במחצית השנייה של המאה העשרים, אך לקראת סופה של מאה זו החלו רבים להתגעגע אליו, והקלטותיו של קלייבר נעשו יותר ויותר מבוקשות ומוערכות.

## לקריאה נוספת
* נתן דונביץ, **מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים**, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "קלייבר: האב, הבן והחידה", עמ' 202–219.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקאים ארגנטינאים
קטגוריה:מוזיקאים שעזבו את גרמניה הנאצית
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארגנטינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:נפטרים ב-1956
מאיר בן דב

**מאיר בן דב** (נולד ב-1935), הוא ארכאולוג ישראלי.

## קורות חיים
נולד במטולה, בן לעטרה לישנסקי, הבת הראשונה שנולדה במושבה מטולה, ולגרשון קוסקובצקי, איש העלייה השנייה, שהיה ממגיני תל-חי ויושב-ראש ועד המושבה. דודו אברהם היה נציג בקונגרס הציוני השישי (בו נדונה תוכנית אוגנדה). סבו, מאיר לישנסקי, איש העלייה הראשונה, היה ממייסדי המושבה והיה גם המוכתר שלה במשך 18 שנה.

בן דב למד בתיכון חוגים בחיפה וסיים את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

השתתף בחפירות ברמת רחל, מצדה, תל-ערד, אשדוד ותל זרור. בשנים 1966-1967 ניהל את חפירת המבצר הצלבני "בלוואר" (Belvoir) בכוכב הירדן.

ב-1968 מונה לסגן מנהל החפירות הארכאולוגיות שליד הר הבית לצידו של בנימין מזר. בשנת 1976 החליף את מזר והיה האחראי לשימור ולשחזור האתר עד 1986. במהלך חפירות אלו יצר קשרים טובים עם אנשי הווקף (הגוף האדמיניסטרטיבי המוסלמי האחראי על הר הבית) והמנהיגות המקומית במזרח ירושלים. בן דב אף הזמין את סרי נוסייבה, שהיה אז סטודנט צעיר, לעבוד בחפירות. הקשרים שיצר אפשרו לבן דב לקבל גישה למתחם הר הבית לבצע סקרים ארכאולוגיים וחפירות בדיקה גם בתוך מתחם הר הבית. בין השאר חשף את השרידים שמדרום להר הבית (שקיבלו את השם - הגן הארכאולוגי ירושלים), חשף וחקר את מנהרות הכותל ואת האולם ההרודיאני שבהם (שהיה ידוע בטעות בשם "אולם החשמונאים"). ביולי 1969 הותקף על ידי חרדים שהתנגדו לחפירות ארכאולוגיות סמוך לכותל והר הבית. בשנת 1971, הסתייע לראשונה במחשב, בשיתוף עם חוקרים של המכון הגיאופיסי לישראל, כדי לסקור ולהעריך את גודל המבנים ועובי הקירות של השרידים בשטח.

במסגרת החפירות של נחמן אביגד ב ניהל בן דב את שטח החפירה של הפינה הדרומית-מזרחית של כנסיית הניאה הבולטת מתחום העיר העתיקה דרומה, כנסייה שרובה מצוי ברובע היהודי.

ניהל חפירה ברמלה בה נחשפו ב-1979 שרידי ארמון בית אומיה.

בסוף 1986 התמנה בן דב לאוצר ראשי של מוזיאון ארץ ישראל.

באוגוסט 2004 ביקר בן דב בהר הבית כדי לבדוק ערימות עפר ופסולת בניין שנערמו בחלקה המזרחי של רחבת מסגדי הר הבית, שמקורם בעבודות ניקויי של החללים התת-קרקעיים המכונים אורוות שלמה. יחד עם אנשי רשות העתיקות הוא בדק את הערימות והם קבעו שאין בהן שום ממצאים חשובים. לאחר שערימות העפר ופסולת הבניין פונו יזם הארכאולוג גבריאל ברקאי את פרויקט סינון העפר מהר הבית. בן דב מתח ביקורת על הפרויקט וטען שאין לו שום ערך מדעי, ואי אפשר ללמוד מסינון העפר דבר. בין הסיבות שמנה בן דב היו שחלק מאדמת המילוי שהוצאה מהר הבית, הובאה לשם מהרובע היהודי ואינה במקור מההר. וגם בנחל קדרון, שם שפכו אנשי הווקף את העפר לפני שפנה לטובת הפרויקט, התערבבה בו אדמה ממקומות אחרים.

## מספריו
* **הכותל** (עם מרדכי נאור וזאב ענר), הוצאת משרד הביטחון, 1981
* **חפירות הר הבית**, בצל הכתלים ולאור התגליות, כתר ספרים, 1982
* **ביצורי ירושלים - החומות, השערים והר הבית**, זמורה ביתן מודן, 1983
* **אדם ואבן בירושלים**, מודן הוצאה לאור, 1989
* **בתי כנסת בספרד ומורשתם**, הוצאת דביר, 1989
* **אטלס כרטא - ירושלים בראי הדורות**, הוצאת כרטא, 2000

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מטולה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
טמפלהוף

שמאל|200px|ממוזער|כנסיית הכפר בטמפלהוף בנויה על חומות המבצר הטמפלרי לשעבר
שמאל|200px|ממוזער|חלק מטרמינל בשדה התעופה טמפלהוף
200px|ממוזער|שמאל|שדה התעופה לשעבר טמפלהוף
שמאל|200px|ממוזער|כיכר הרכבת האווירית
**טמפלהוף** (בגרמנית: **Tempelhof**) הוא רובע בדרום ברלין, בירת גרמניה. ברובע, הקרוי על שם מסדר הטמפלרים שהתיישבו במקום, גרים כ-200 אלף בני אדם.

הרובע גובל בקרויצברג (Kreuzberg) בצפון, בנויקלן (Neukölln) במזרח, בשטגליץ (Steglitz) בדרום-מערב, בשנברג (Schöneberg) בצפון-מערב ובדרום היא גובלת במדינת ברנדנבורג.

כבר ב-1220 הוקמה כנסיית הכפר בטמפלהוף (Dorfkirche Tempelhof) שבנויה מאבנים שנמצאו בשדות (Feldsteine), היא אחת מהעתיקות בכל אזור ברנדנבורג. אחרי התפזרות המסדר הטמפלרי במקום, עבר המקום לרשות המסדר היואניטי וב-1435 נמכר השטח למדינת ברלין.

בשנת 2001 אוחד הרובע במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין עם רובע שנברג. הרובע המאוחד נקרא טמפלהוף-שנברג, אף שבפועל מקובל השימוש בשמות הישנים. הרובע מורכב מהאזורים מריינדורף (Mariendorf), מריינפלדה (Marienfelde), ליכטנראדה (Lichtenrade) וטמפלהוף. יש לה ברית ערים תאומות עם נהריה.

## שדה התעופה טמפלהוף

חלק מהרובע שימש כשדה אימונים וצעדות עבור פרידריך השני מלך פרוסיה וב-1897 שימש השדה להמראת ספינת האוויר הראשונה בעולם, על ידי דוד שוורץ. ב-1909, אורוויל רייט קבע שיא עולמי בטיסת גובה, כשהמריא מהשדה לגובה של 172 מטרים וב-1923 נקבע המקום כשדה תעופה, אחד מהראשונים בעולם. בשנת 1930 נחתה ספינת האוויר (הצפלין) גראף צפלין במקום לאחר חציית האוקיינוס האטלנטי. ב-1939 נפתח על ידי הנאצים שדה התעופה המרכזי של טמפלהוף (Zentralflughafen Tempelhof). שדה התעופה הברוטליסטי מתאפיין בארכיטקטורה שהייתה אופיינית לתקופה הנאצית ולאדריכל אלברט שפר. 

בזמן הסגר על ברלין הטיסו בעלות הברית המערביות אל העיר ברכבת אווירית למעלה מ-2.3 מיליון טון מזון ומצרכים בסיסיים. מרבית מטוסי הרכבת האווירית הגיעו לשדה התעופה טמפלהוף. על שם המבצע נקראות הכיכר שמול שדה התעופה וכן תחנת המטרו במקום Platz der Luftbrücke (כיכר הרכבת האווירית).

לאחר איחוד ברלין היה טמפלהוף הקטן מבין שלושת שדות התעופה של העיר. ייחודו היה במיקומו במרכז העיר, אך מגבלות הרעש שהלכו והתרחבו הותירו המראה ונחיתה של מטוסים קטנים. בשנת 2008 הופסקה הפעילות האווירית במקום, כחלק מתהליך הדרגתי של סגירת כל שלושת שדות התעופה והחלפתם בנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג.

## אוכלוסייה
רוב אוכלוסיית השכונה היא ממעמד הביניים, בעיקר משפחות ועובדי עירייה. בשכונה אין אתרי תיירות ראויים לציון פרט לשדה התעופה. אזור טמפלהוף מאופיין בבתי קומות והאזורים האחרים מאופיינים בעיקר בבתים פרטיים של המעמד הבינוני.

## ערים תאומות
* .
* .
* 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברלין: שכונות
ג'מיני 5

**ג'מיני 5** (או **ג'מיני V**) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1965 והיוותה חלק מתוכנית ג'מיני.

ג'מיני 5 הייתה המשימה השלישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה-11 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-19 של כל הזמנים.

זו גם הייתה הפעם הראשונה שבה משימה מאוישת אמריקאית החזיקה בשיא של אורך המשימה, שנשבר ב-26 באוגוסט 1965. עד לתאריך זה אחזה בתואר ווסטוק 5 הסובייטית.

## צוות
* **טייס:** גורדון קופר
* **[[טייס משנה]]:** פיט קונראד

### צוות גיבוי
* **טייס:** ניל ארמסטרונג
* **טייס משנה:** אליוט סי

## מטרת המשימה
המשימה, ששוגרה ב-21 באוגוסט 1965, הקיפה את כדור הארץ במשך 120 הקפות ונמשכה 190 שעות ו-56 דקות, שיא חדש לאותה תקופה. המשימה נועדה להראות כי האסטרונאוטים יכולים לשרוד בחלל לשהות הנדרשת כדי לטוס לירח ובחזרה. קופר היה האסטרונאוט הראשון ששב לחלל בטיסה מסלולית. קופר וקונארד התאמנו לבצע מפגש (rendezvous) עם פוד שנפרס מהחללית אולם עקב בעיות הספק חשמל הם אולצו להחליף ל"מפגש דמה", שכלל תמרון של החללית למיקום שנקבע מראש בחלל. בנוסף, קופר וקונראד צילמו צילומים ברזולוציה גבוהה בשביל משרד ההגנה האמריקאי. בעיות בתאי הדלק המספקים את האנרגיה והבעיות במערכת המפגש מנעו ביצוע חלק מהניסויים. על כן לאסטרונאוטים היה זמן פנוי.

## טלאי משימה
200px|ממוזער|שמאל|טלאי המשימה הרשמי, עם הכיתוב המכוסה
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה. עד לטיסה זו לא היו טלאי משימה. קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי עם פיט קונארד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust 8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא **טלאי קופר**, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).

## ראו גם
* תוכנית ג'מיני

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* מידע לעיתונות

## הערות שוליים

ג'מיני 05
קטגוריה:1965 בארצות הברית
ג'מיני 8

**ג'מיני 8** (או **ג'מיני VIII**, באנגלית:**Gemini 8**) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966, חלק מתוכנית ג'מיני. 

ג'מיני 8 הייתה המשימה השישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה־12 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה־22 בתולדות הטיסות המאוישות לחלל.  המשימה הייתה צריכה לכלול חיבור לתחחילת אחרת ופעילות חוץ רכבית.

## צוות
* **טייס:** ניל ארמסטרונג
* **[[טייס משנה]]:** דייוויד סקוט

### צוות גיבוי
* **טייס:** צ'ארלס קונראד הבן
* **טייס משנה:** ריצ'רד גורדון

## תיאור המשימה
השיגור בוצע ב-16 במרץ 1966.

אחרי שהחלליות התקרבו במשטר אוטומטי, הבחינו האסטרונואטים בחללית המטרה. בהמשך התקרבות בוצע באופן ידני וחיבור הסתיים בהצלחה.

בעודה מחוברת אל חללית המטרה "אג'ינה" (Agena Target Vehicle) אירעה תקלה באחד ממנועי ההיגוי של החללית ג'מיני, והשתיים החלו להסתחרר. האסטרונאוטים, שסברו שמקור הסחרור עשוי להיות מנועי האג'ינה, ניתקו את החללית ג'מיני ממנה. פעולה זו גרמה לחללית ג'מיני להסתחרר בקצב הולך וגובר, עד כדי סכנה של אובדן הכרה של אנשי הצוות, ובעקבותיו מוות באין מי שינהג בחללית. כדי להפסיק את הסחרור ארמסטרונג כיבה את מערכת מנועי ההיגוי הבעייתית והשתמש במערכת מנועי היגוי אחרת, זו שנועדה לתמרן את החללית לקראת הכניסה לאטמוספירה. צריכת הדלק ממערכת זו הכתיבה הפסקה מוקדמת של המשימה ונחיתת חירום.

בעקבות ההחלטה על הפסקה מוקדמת של הטיסה, בוטלה הפעילות החוץ רכבית.

## קישורים חיצוניים

* מידע נוסף
* תיאור המשימה
* מידע מאתר נאס"א

[ימין|ממוזער|250px|ג'מיני 8 לאחר שנחתה ב[האוקיינוס השקט|אוקיינוס השקט.]]
## הערות שוליים

ג'מיני 08
קטגוריה:1966 בארצות הברית
ארתור פרידנרייך

**ארתור פרידנרייך** (18 ביולי 1892 - 6 בספטמבר 1969, Arthur Friedenreich), שנודע גם בכינויו "הנמר", היה כדורגלן ברזילאי. פרידנרייך נחשב לכוכב-העל הראשון שהציג הכדורגל הברזילאי.

## חייו
פרידנרייך, שנולד בעיר סאו פאולו, היה בן תערובת לאב מהגר מגרמניה ואם ברזילאית שחומת עור. הוא החל את הקריירה בגיל 17, בקבוצת מ.כ גרמניה, ועבר בין מספר מועדונים במדינת סאו פאולו. הוא זכה בשבע אליפויות של סאו פאולו ועבר ב-1931 לשחק בפלמינגו מריו דה ז'ניירו, שם שיחק עד לפרישתו.

פרידנרייך נודע בזכות הטכניקה הגבוהה וחוכמת המשחק שלו, ויש לו חלק בהתפתחות סגנון הכדורגל שברזיל מזוהה עמו. הוא סבל מגילויי גזענות במהלך הקריירה שלו בשל אמו השחורה. במקרים רבים לא שרקו בגין עבירות שנעשו נגדו. כדי להתחמק מעבירות אלו פיתח פרידנרייך הטעיות גוף ייחודיות שבאמצעותן הקשה על יריביו לעצור אותו בעבירות.

ב-1914 זומן פרידנרייך לנבחרת הלאומית, ולזכותו 22 הופעות בינלאומיות. אף שהיה שחום עור, יכול היה לשחק בנבחרת משום שאביו היה גרמני לבן; רק משנת 1918 יכלו שחקני כדורגל שחומי עור להצטרף לנבחרת הלאומית. פרידנרייך שותף לזכיות בקופה אמריקה בשנים 1919 ו-1922. הוא כבש בהארכה את השער היחיד בגמר של 1919 נגד נבחרת אורוגוואי, והיה למלך שערי הטורניר עם ארבעה שערים - שם הדביקו לו האורוגוואים את כינויו "הנמר". הוא נטל חלק בסיבוב ההופעות שערכה נבחרת ברזיל באירופה ב-1925 והציג את סגנון משחקו החדשני לאירופאים. בשל סכסוך בין מדינות ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו רק שחקנים מריו נסעו עם נבחרת ברזיל למונדיאל הראשון באורוגוואי ב-1930, ועל כן פרידנרייך לא יכול היה להשתתף בטורניר.

פרידנרייך היה לשחקן הראשון שעבר את רף אלף השערים. הוא כבש למעלה מ-1,200 שערים בכל המסגרות השונות במהלך הקריירה, אם כי ההישג לא הוכר באופן רשמי על ידי פיפ"א. פרידנרייך היה מלך שערי הליגה של סאו פאולו בשנים תשע פעמים ובחלק מן השנים חלק את תואר מלך השערים, עקב פיצול הליגה, שנבע מסכסוך בכדורגל הברזילאי.

ארתור פרידנרייך שיחק עד גיל 42 ובשנת 1934 פרש מתחום הכדורגל. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 1969.

## תארים
;פאוליסטנו
*אליפות סאו פאולו (6): 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929
;סאו פאולו
*אליפות סאו פאולו: 1931
;נבחרת ברזיל
*קופה אמריקה (2): 1919, 1922
*גביע רוקה: 1914
;אישיים
*השחקן המצטיין של הקופה אמריקה: 1919
*מלך השערים של הקופה אמריקה: 1919
*מלך השערים של אליפות סאו פאולו (9):
**1912 (12 שערים)
**1914 (12 שערים)★
**1917 (15 שערים)
**1918 (25 שערים)
**1919 (26 שערים)
**1921 (33 שערים)
**1927 (13 שערים)★
**1928 (29 שערים)★
**1929 (16 שערים)★
*IFFHS שחקן הברזילאי של המאה ה-20 (מקום חמישי)
*IFFHS שחקן דרום-אמריקאי של המאה ה-20 (מקום 13)

★חלק את תואר מלך השערים

## קישורים חיצוניים

* רשימת משחקים ושערים של פרידנרייך 
* 

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:סאו פאולו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סאו פאולו
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מיניירו
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:ילידי 1892
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1969
ג'מיני 11

**ג'מיני 11** (גם **ג'מיני XI**), הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966. היא המשימה התשיעית המאוישת בתוכנית ג'מיני, המשימה ה-17 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-25 של כל הזמנים.

נאס"א התחברו לרכב לא מאויש מסוג "אג'ינה" ששוגר מראש, ובשימוש בדלק שלו, הכניסו את חלליתם למסלול חדש שהאפוגיאה שלו 1368 ק"מ, הגובה הרב ביותר אליו הגיעו אנשים באותה תקופה. גורדון אף ה"אג'ינה" לחלליתם בכבל שאורכו כ-30 מ' בפעילות חוץ רכבית שעייפה אותו כהוגן עקב חוסר המשקל, ולאחר זאת הכניסו את חלליתם לתנועה סיבובית והמיתר המתוח ביניהן יצר מעין "כבידה מלאכותית".

חללית זו הייתה הראשונה ששבה לכדור הארץ באמצעות מחשב בלבד.

## צוות
ממוזער|ימין|200px|שיגור משימת ג'מיני 11

* **טייס:** צ'ארלס קונראד הבן
* **[[טייס משנה]]:** ריצ'רד גורדון

### צוות גיבוי
* **טייס:** ניל ארמסטרונג
* **טייס משנה:** ויליאם אנדרס

## ראו גם
* תוכנית ג'מיני

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תוכנית ג'מיני
קטגוריה:1966 בארצות הברית
פוטוגניות

**פוטוגניות** (מאנגלית: Photogenic - מהמילה Photography, צילום) הוא מושג כללי המשמש לתיאור מושא, בדרך כלל אדם, המופיע כנאה בצילומים. תיאור אדם כפוטוגני או לא פוטוגני הוא סובייקטיבי בהכרח.

אדם המתואר כפוטוגני לא בהכרח נראה נאה במציאות, ואף להפך. "תופעת" הפוטוגניות נגרמת גם בשל אפקט הניגוד בין הדו-ממד והתלת-ממד, ויכולה להסביר מדוע אדם נראה "טוב יותר" בדו-ממד מאשר בתלת-ממד או להפך. לכן אדם המתואר כפוטוגני, נראה לעיתים טוב יותר בדו-ממד מאשר בתלת-ממד.

## קישורים חיצוניים

* לייף האקר: 6 דרכים להפוך ליותר פוטוגנים - באתר נענע

קטגוריה:צילום
קטגוריה:אסתטיקה
נביעות

**נביעות טבע הגליל בע"מ** היא חברה ישראלית לאריזה ושיווק מים מינרליים.

## היסטוריה
נביעות היא חברה פרטית בבעלותה של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (CBC), שרכשה כ-43% ממניותיה בשנת 2000, והשלימה את הרכישה בשנת 2004, כשרכשה את כל המניות הפרטיות (86%).

החברה הוקמה על ידי משה פודהורצר וחיים ארבל בשנת 1989, והחלה לשאוב מים ממעיין עין זהב שבסמוך לקריית שמונה. המעיין מכיל מי גשמים המחלחלים במשך 3 שנים דרך סלעי הגיר, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה. בסמוך למעיין הוקם מפעל, והמים מוזרמים ישירות אליו, באמצעות צינור תת-קרקעי. במפעל פועלים ארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים. ב-1991 החלה נביעות גם בשיווק של כדי מים מינרליים, בנוסף לפס הייצור של הבקבוקים. בשנת 2021 הפסיקה נביעות את שיווק הכדים.

על פי הצהרת החברה, החל משנת 2011 מי נביעות אינם מופקים ממעיין נובע, אלא מופקים ממים שמקורם בקידוח מ"אקוות ההר אשר בגליל העליון". למעשה מדובר בקידוח של מקורות, ששמו "חולה 7" - ומאותו קידוח מספקת מקורות מים גם לתושבי מטולה וקריית שמונה.

44% מהמניות רכשה החברה המרכזית ממייסד נביעות ומנכ"ל טמפו לשעבר, איש העסקים משה פודהורצר.

בעבר נסחרה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עד שבתחילת 2012 רכשה חברת האם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים את יתרת 10.6% המניות שהוחזקו על ידי הציבור, ונביעות הפכה לחברה פרטית.

סמליל החברה עוצב על ידי עמנואל רפפורט ואיתן אלון בשנת 2002 ושונה ב-12 במאי 2013 כחלק ממהלך הכולל החלפה של כל הבקבוקים הכחולים שלה לבקבוקים חסרי צבע. ההסבר לצעד זה הוא שהמטרה היא לייעל את תהליך המיחזור של הפלסטיק למען איכות הסביבה. בשפה הגרפית החדשה של נביעות ישנם מוטיבים מעולם החי כגון ציפורים וצמחים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני משקאות ישראלים
קטגוריה:מים מינרליים
קטגוריה:החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
קטגוריה:קריית שמונה
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1989
איכר

[ממוזער|280px|[ציור של איכרים ברוסיה מאת , שנת 1913 בערך.]]
המונח **אִיכָּר** (**Peasant**) מתייחס כיום לאדם העובד בחקלאות בחברה לא מתועשת, ובייחוד לאנשים שעסקו בחקלאות בתקופת ימי הביניים תחת משטרים פיאודליים. באנגלית, המילה peasants משמשת כיום פעמים רבות כשם קולקטיבי לאוכלוסייה הכפרית במדינות העניות והלא מפותחות של העולם.

## היסטוריה
### פרה-תעשייתית
ברוב המכריע של החברות הפרה-תעשייתיות האיכרים היוו את חלק הארי של האוכלוסייה. בחברות הפיאודליות של ימי הביניים נאלצו האיכרים לבצע עבודות שונות במשק. הם חיו באזורים כפריים והרכיבו כמות גדולה של אוכלוסייה. רוב האיכרים לא ידעו לקרוא או לכתוב. בדרך כלל האיכרים לא קיימו אינטראקציה כולשהי עם בני המעמד הגבוה, אלא אם כן היה צורך בכך במסגרת עבודתם. חלקם היו צמיתים (serfs), כלומר הם לא היו חופשיים לעזוב את אדמות אדוניהם.

מעמדם היחסי של האיכרים במערב אירופה השתפר מאוד לאחר שהסתיימה מגפת המוות השחור אשר גרמה למותם של רבים מתושבי אירופה בימי הביניים, וכתוצאה מכך גדל כוחם הכלכלי והפוליטי של אותם האיכרים שהיו בני מזל לשרוד את המגפה.

עדויות לפעילותם של איכרים וכורמים יהודים במערב אירופה מופיעות החל מהמאה התשיעית בעיקר בחצי האי האיברי, איטליה ובורגונדיה. בספרד תיעוד מהמאה העשירית מציין כורמים יהודים בברצלונה, טולדו וגרנדה.

### מתועשת
אנשים העובדים בחקלאות בחברות מתועשות מכונים **[[חקלאי]]ם**.

## גלריה

1794_Morgenstern_Bauernhof_anagoria.JPG|איכרים בחווה ב-1794
Byzantinischer Mosaizist des 5. Jahrhunderts 002.jpg|פסיפס של איכר
Plow_medieval.jpg|איכרים בימי הביניים
Pieter Bruegel the Elder - Peasant Wedding - Google Art Project.jpg|חתונת האיכרים של פיטר ברויגל האב (1568)


## ראו גם
* פאודליזם
* התאחדות האיכרים בישראל

## קישורים חיצוניים

* בנקר רוי, ללמוד מהיחפנים, הרצאה על יצירת מנגנון קהילתי להכשרה מקצועית עבור ועל ידי כפריים הודים, TED 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקצועות החקלאות
קטגוריה:היסטוריה חברתית
יעקב שרת

250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון בכניסה לביתו של יעקב שרת בתל אביב
**יעקב** (**קובי**) **שרת** (26 ביולי 1927 – 19 במאי 2022) היה עיתונאי, מתרגם, מוציא לאור ופזמונאי ישראלי. בנו בכורו של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל, מנהל "העמותה למורשת משה שרת" והמוציא לאור של כתבי אביו.

## ביוגרפיה
יעקב שרת למד בבית הספר התיכון בית הכרם בירושלים. עם מוריו נמנו דוד בנבנשתי וישעיהו ליבוביץ.

ב-1944, במסגרת הכשרה של הפלמ"ח, שהה ביישוב בית הערבה.

בגיל 17 התגייס לבריגדה היהודית, שאביו היה בין מקימיה. היה בין מייסדי קיבוץ חצרים שבנגב. אחר כך, למד היסטוריה רוסית בלונדון, וב־1960 שימש כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בברית המועצות וגורש ממנה ב-1961, באשמת ריגול.

### ספריו
בשנת 1989, תקופת האינתיפאדה הראשונה, הוציא לאור את ספרו "מדינת ישראל לבית אלטנוילנד איננה", ובו הוא ניבא את מותו של המפעל הציוני, משום שאם ה'כיבוש והדיכוי' לא ייפסקו, מרחץ הדמים במזרח התיכון לא יסתיים, דבר שחשב שיסכן את המפעל הציוני.

מפעלו הגדול היה הוצאתם לאור של יומני משה שרת, שפורסמו ב-1978 ועוררו הדים רבים.
כן הוציא לאור ספרים המבוססים על מכתביו של אביו.

ב-2012 יצא לאור ספרו "פניני קדם" בהוצאת ידיעות ספרים, אסופת פתגמים וניבים עבריים קדומים.

### שיריו
בין פעילויותיו חיבור פזמונים להם כתבו לחנים טובי המלחינים בזמר העברי. בין הידועים שבהם נמנים "נגן לי ירדן", "אהבה פשוטה" ו"כנרת אחרת".

את שירו "נמה יפו" עיבד גיל אלדמע, למילים של יוסף מילוא וליצירה של יוני רכטר.

שרת היה מתרגם פורה ומגוון מאנגלית ומרוסית. בין היתר תרגם את ספרו של בני מוריס "קורבנות: תולדות הסכסוך הציוני - ערבי", את ספרו של דזמונד מוריס, "הקוף העירום", וכן ספרי ילדים קלאסיים כספרי ההרפתקאות של פרידריך וילהלם מדר והספר "מונפליט" של ג'ון מיד פוקנר.

בשנת 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו בשדרות קק"ל 30.

### העמותה למורשת משה שרת
בשנת 1993 הקים יעקב שרת את "העמותה למורשת משה שרת" ועמד בראשה עד 2022. איתו עבדה אשתו רנה שרת, גיסתו תמי גדרון (בת רבקה ודב הוז) ובנו יורם שרת כאחראי על אתר העמותה. בהמשך הצטרף גם אחיו הצעיר חיים שרת.

מטרת הקמת העמותה הייתה לרכז, לקטלג ולהוציא לאור את כתבי משה שרת בצורה מסודרת ומוערת. העמותה הוציאה לאור כ-20 ספרים, כולל הסדרה "דבר דבור", הכוללת 5 כרכים 1948–1952 שמרכזים את נאומי שרת ומשנתו באותה התקופה של קום המדינה. באתר האינטרנט של העמותה אפשר לעיין חינם ב-30 מספריו, כולל אלה שיצאו לאור בחייו ולפני הקמת העמותה, ובכללם שמונת כרכי "היומן האישי" שהוציא יעקב שרת בשנת 1978. בשנים האחרונות, יצא לאור "היומן האישי" בשפה האנגלית.

יעקב שרת נפטר בתל אביב ב-19 במאי 2022, ל"ג בעומר, בגיל 94. הותיר אחריו אישה, רנה שרת, מורה למחול, כוריאוגרפית וחוקרת מחול, שלושה ילדים, יורם שרת, אורית שרת פורטר ונורית שרת, חמישה נכדים ושמונה נינים. תרם את גופו למדע.

## קישורים חיצוניים

דף הפייסבוק למורשת משה שרת 
* העמותה למורשת משה שרת
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
יעקב
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מרוסית לעברית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:ילדי ראשי ממשלת ישראל
קטגוריה:חצרים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2019
קטגוריה:ישראלים שתרמו את גופתם למדע
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-לטבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
סגן ראש המטה הכללי

שמאל|100px|ממוזער|דרגתו של סגן הרמטכ"ל (דרגת אלוף)
**סגן הרמטכ"ל** הוא סגנו של ראש המטה הכללי של צה"ל. סגן הרמטכ"ל הוא קצין בדרגת אלוף, הממונה על ידי שר הביטחון בהמלצת ראש המטה הכללי, והוא בעל התפקיד השני בראש מדרג צה"ל. סגן הרמטכ"ל חבר במטה הכללי של צה"ל מתוקף תפקידו. על פי הפקודה משמש גם כרמ"ט הצבא, מתאם ומכוון את פעולות המפקדה הכללית בתחום בניין הכוח ובתחום הפעלת הכוח. סגן הרמטכ"ל הנוכחי הוא האלוף תמיר ידעי.

## היסטוריה
תפקיד סגן הרמטכ"ל לא אויש באופן רציף. עד לשנת 1999, סגני רמטכ"ל כיהנו במקביל בתפקיד ראש אג"ם, למעט חיים בר-לב שכיהן בתפקיד ערב מלחמת ששת הימים ובמהלכה וישראל טל שכיהן בתפקיד לאחר מלחמת יום הכיפורים. בשנת 1999 הוקם אגף המבצעים והתפקידים הופרדו באופן רשמי, מאז מקובל לראות בסגן הרמטכ"ל כממונה על בניין הכוח בצה"ל. על אף הצעות חוק בעניין, סגן הרמטכ"ל אינו מוגדר בחוק כממלא מקומו של הרמטכ"ל, סוגיה שמבקר המדינה נתן עליה את דעתו בדו"ח שפרסם בשנת 2010.

מאז שנת 2005 כפופה מחלקת הבקרה והמעקב בצה"ל לסגן הרמטכ"ל. בשנים 2016–2017 היה כפוף לסגן הרמטכ"ל גם מטה הסייבר.

ממלא תפקיד סגן הרמטכ"ל (ובעבר – ממלא תפקיד ראש אג"ם) הוא בדרך-כלל אחד המועמדים הטבעיים להחליף את הרמטכ"ל היוצא, ומקובל לראות במילוי התפקיד "חניכה" לפני קבלת הפיקוד על צה"ל. 21 מבין 24 הרמטכ"לים שעמדו בראש צה"ל עד היום, שימשו קודם לכן בתפקיד סגן הרמטכ"ל, לרוב בסמוך למינוים לראשות המטכ"ל.

## סגני הרמטכ"ל לדורותיהם
הערה: בתאים הבהירים מופיעים סגני רמטכ"ל שכיהנו מאוחר יותר גם בתפקיד הרמטכ"ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:המטה הכללי של צה"ל
קטגוריה:צה"ל: תפקידים צבאיים
אסכולת שיקגו (אדריכלות)

שמאל|ממוזער|200px|בניין חברת קרסון, פירי וסקוט בתכנון לואיס סאליבן
**אסכולת שיקגו** היא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בעיר שיקגו עם תחילת המאה ה-20 שהושפע מבית הספר לאדריכלות בעיר. הסגנון היה ניכר בגורדי שחקים שנבנו בעיר שהיו גורדי השחקים הראשונים בעולם והגבוהים ביותר בעולם עד תקופה זו. לסגנון אדריכלי זה הייתה השפעה רבה על התפתחות האדריכלות בארצות הברית וכן על האדריכלות המודרנית שהתפתחה באירופה ובשאר העולם.

## מאפייני הסגנון
עיקר התפתחות הסגנון החלה בזכות התפתחויות טכנולוגיות של אותה תקופה ובעיקר השימוש בפלדה לבניין. ניתן לומר כי אדריכלות זו התפתחה בעיקר בזכות ההתפתחות העצומה של תעשיית הפלדה בארצות הברית בשיא המהפכה התעשייתית. הבניינים נבנו על בסיס שלד פלדה ומילויו בלבנים, לרוב מסוג טרה קוטה. השימוש בשלד פלדה אפשר ליצור חלונות גדולים בחזית. בדומה לתנועה המודרניסטית באירופה, דגלה גם אסכולת שיקגו בביטול העיטוריות באדריכלות. לעומת האדריכלות המודרנית באירופה, אדריכלי אסכולת שיקגו לא ביטלו את העיטוריות לחלוטין אלא רק עידנו אותה מעט והמשיכו, אם כי במידה מועטה, את הסגנון הנאו-קלאסי שרווח בארצות הברית של המאה ה-19.

הבניינים של אסכולת שיקגו שאבו השראה מהאדריכלות הקלאסית שהשתמשה בסדרים קלאסיים שהגדירו בין השאר את חלוקת חזית המבנה לשכבות, או לפחות את חלוקת השכבות של כל סוג של עמוד. דבר זה בא לידי ביטוי בקומת הקרקע (ששימשה לרוב לחנויות) כבסיס העמוד, קומות האמצע שהדגישו את הקווים האנכיים כמו החריצים בעמודים הקלאסיים והקומות העליונות שייצגו את כותרת העמוד. רוב הבניינים גם הסתיימו בקרניז ססגוני בדומה לקרניז שהופיע מעל הארכיטרב הקלאסי. אופי העיטורים, אפילו שהיו פשטניים ומינימליסטיים באופן יחסי, הזכיר את סגנון העיטורים הקלאסי.

"חלון שיקגו" הוא פרט פיתוח של אסכולת שיקגו. זהו חלון המחולק ל-3 חלקים כאשר החלק המרכזי הוא פאנל זכוכית גדול יותר. מאפיין חשוב בסוג זה של חלונות הוא הגריד הסדור שעל פיהם הם מסודרים התואם את גאומטריית החזית כולה.

## מבנים ידועים בשיקגו בסגנון זה
* בניין לייטר הראשון - 1879
* בניין מונטאוק - 1882–1883
* בניין ביטוח הבית - 1885
* בניין רוקרי - 1886
* בניין אודיטוריום - 1889
* בניין לייטר השני - 1891
* בניין לודינגטון - 1891–1892
* בניין מונדנוק - 1891–1893
* בניין רילאיינס - 1890–1895
* בניין מארקט (שיקגו) - 1895
* בניין פישר - 1895–1896
* בנייני גייג' גרופ - 1898
* מרכז סאליבן - 1899
* בניין הייוורת' - 1904
* בניין שיקגו - 1904–1905
* בניין ברוקס - 1910

## אדריכלים בולטים
* לואיס סאליבן
* דנקמר אדלר
* דניאל ברנהם
* ויליאם הולאבירד
* ויליאם לה ברון ג'ני
* מרטין רוש
* ג'ון רוט
האדריכל פרנק לויד רייט צמח מתוך אסכולה זו אך עד מהרה פיתח את סגנונו האישי הנבדל ממנה.

## ראו גם
* אדריכלות בארצות הברית
* אדריכלות מודרנית

## לקריאה נוספת

* Condit, Carl W., **The Chicago School of Architecture: A History of Commercial and Public Building in the Chicago Area, 1875–1925**, University of Chicago Press; Revised ed., 1998. 
* Leslie, Thomas, **Chicago Skyscrapers, 1871–1934**, University of Illinois Press, 2013. 


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:שיקגו: תרבות
קטגוריה:ארצות הברית: אדריכלות
אלומה (יישוב)

**אלומה** הוא יישוב קהילתי כפרי הנמצא במישור החוף הדרומי, שלושה קילומטרים צפונית-מערבית לקריית גת. רוב תושבי היישוב הם דתיים לאומיים, ובישוב הוותיק ישנם תושבים חרדים.

## היסטוריה
היישוב קם בסמוך לקוממיות באפריל 1952 ככפר הנוער "**חזון יחזקאל**" על ידי "מוסדות חינוך אזורי" של צעירי אגודת ישראל, השייך לחינוך העצמאי. ביישוב הוותיק ישנם 80 משפחות המקיימות אורח חיים חרדי.

ב-1996 הקים משרד הפנים ועד מקומי מוניציפלי שקיבל את השם "אלומה".

בשנת 2005 החל תהליך של הרחבת היישוב על 86 דונם. נבנו כ-200 יחידות דיור: כ-160 יח"ד בבניה רוויה, ועוד 42 מגרשים של צמודי קרקע.

בשנת 2018 החל שיווק הדירות, וברובן מתגוררות משפחות צעירות מהציונות הדתית

כיום, היישוב מונה כ-280 משפחות.

ממוזער|שמאל|רצפת פסיפס בכנסייה בינזטית שנחשפה בסמוך ליישוב

## מוסדות חינוך

### בעבר
בעבר הייתה ביישוב ישיבה חסידית-ירושלמית כנסת אליהו, מתיבתא להוראה של הקהילה הספרדית, ובית מדרש גבוה להוראה ודיינות של חסידות סלונים.

בעבר הייתה ביישוב גם ישיבת קהלות יעקב בראשותו של הרב חיים קלופט, עד שעברה למודיעין עילית בשנת 2011.

### כיום
ביישוב מוסדות בית יעקב לבנות ותלמוד תורה לבנים, השייכים לחינוך העצמאי.

ב-2022 הוקם תתמ"ד אלומה.

ביישוב פועלים סניפים של בני עקיבא, אריאל ותנועת עוז.

#### ישיבת באר התלמוד (סניף חזון יחזקאל)
**ישיבת באר התלמוד סניף חזון יחזקאל** היא ישיבת המשך של ישיבת באר התלמוד בירושלים. מפאת חוסר מקום בישיבה בירושלים "ועד ג'" עובר באופן קבוע לסניף למשך שנה שלמה ואז חוזר לישיבה הגדולה.

הישיבה מונה כמאה בחורים. בראשה עומד הרב ליאור אנקונינה.

## קישורים חיצוניים

* * 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
חזון יחזקאל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: יישובים קהילתיים
דגל אוסטרליה המערבית

**דגל אוסטרליה המערבית** (באנגלית: **Flag of Western Australia**) הוא דגל מדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. הדגל הנוכחי אומץ על ידי ממשלת המדינה בשנת 1953.

הדגל הוא נס כחול בריטי שבמרכזו עיגול זהוב ועליו ברבור שחור. הברבור פונה לכיוון נס הדגל. הברבור השחור הוא סמל המדינה עוד מהתקופה הקולוניאלית.

## עיצוב הדגל
תצפית האירופית הראשונה שאושרה על החוף המערבי של אוסטרליה נעשתה על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית בראשית שנות ה-1600. במהלך משלחת בינואר 1697 וילם דה פלאמינג ציין שראה ברבורים שחורים רבים שפך הנהר .

הברבור השחור הפך במהרה לסמל הלא רשמי של הטריטוריה. למשל, הוא תואר על שטרות השטרות שלו, שהחלו להסתובב מספר שנים לאחר הקמת המושבה. הציפור הוצגה גם *ב "גרביין נהר הברבורים "*, העיתון הראשון של היישוב, וכן בסוגיית הבכורה של כתב *העת הממשלתי המערבי באוסטרליה* . שני אלה הודפסו לראשונה בשנת 1836. לאחר מכן הוצג על גבי בולי הדואר הראשונים שהוציאה המושבה בשנת 1854.

ב-1870 3 בינואר, פרדריק וולד, מושל מערב אוסטרליה, העלה תכנון מוצע של התג המתאר ברבור שחור על רקע צהוב. נימוקו לעיצוב זה היה כי המושבה "בתחילתה נקראה בדרך כלל התיישבות נהר הברבורים, והברבור השחור מיוצג על חותמו, ותמיד נחשב כתג המיוחד שלו, או הכרתו. ". העיצוב אושר רשמית במשלוח הנושא את התאריך 27

## דגלים מוקדמים
דגלה הראשון של המדינה אומץ בשנת 1870 והוא כמעט זהה לדגל בצורתו הנוכחית למעט כיוון פניו של הברבור, שהיה בעבר לכיוון השני. כיוון הברבור שונה בהתאם לכללי עיצוב הדגלים (וקסילולוגיה) המורים שפני בעל חיים על דגל צריכים לפנות לכיוון נס הדגל (כדי שכאשר הדגל יונף יפנו בעלי החיים למניף הדגל) הנושא הובא בפני הפרלמנט של מערב אוסטרליה וכיוונו של הברבור תוקן ב-3 בנובמבר 1953.

## ראו גם
* דגל אוסטרליה
* סמל אוסטרליה המערבית
* דגלי אוסטרליה

## קישורים חיצוניים

*
* אוסטרליה המערבית באתר Ausflag 
* 

קטגוריה:אוסטרליה המערבית: סמלים לאומיים
אוסטרליה המערבית
אוסטרליה המערבית
אוסטרליה המערבית
אוסטרליה המערבית
קטגוריה:ברבורים בתרבות