open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הלן תומאס

**הלן אמליה תומאס** (באנגלית **Helen Amelia Thomas**; 4 באוגוסט 1920 – 20 ביולי 2013) הייתה עיתונאית אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת טור ברשת עיתוני "הרסט" וחברת צוות העיתונות של הבית הלבן. תומאס שימשה ככתבת הבית הלבן וכראש צוות כתבי סוכנות הידיעות UPI בבית הלבן מאז שנת 1961 ועד לשנת 2000. הייתה העיתונאית הראשונה בעלת משרת ניהול במועדון העיתונות הלאומי. חיברה ארבעה ספרים. בעקבות התבטאות במאי 2010 בה קראה ליהודי ישראל לעבור לפולין ולגרמניה ולארצות הברית, נאלצה להתפטר מתפקידה ברשת העיתונות "הרסט".

## תחילת דרכה
תומאס נולדה בעיר וינצ'סטר שבקנטקי להורים שהיגרו לארצות הברית מטריפולי שבלבנון (אז באימפריה העות'מאנית), בני הכנסייה האנטיוכית. היא גדלה בדטרויט וסיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויין (שמה היום: אוניברסיטת המדינה של ויין), בשנת 1942. עבודתה העיתונאית הראשונה הייתה בעיתון וושינגטון דיילי ניוז, שחדל להתקיים.

בשנת 1943 הצטרפה לסוכנות הידיעות UPI והחלה ככתבת לענייני נשים בשירות הרדיו של הסוכנות. לאחר שנת 1955 החלה מדווחת על עבודת גופים פדרליים כגון: משרד המשפטים, ה-FBI, משרד הבריאות, ועוד. בין השנים 1959–1960 שימשה כנשיאת מועדון העיתונאיות הלאומי.

## כתבת לבית הלבן
בחודש נובמבר 1960 החלה תומאס ללוות כעיתונאית את הנשיא הנבחר ג'ון פ. קנדי, ומשהחלה כהונתו, בחודש ינואר 1961, הפכה לכתבת UPI בבית הלבן. כינויה של תומאס בקרב כתבי הבית הלבן הוא "הבודהה היושב", ובמהלך כהונתו של קנדי החלה במסורת שבה היא מסיימת מסיבות עיתונאים נשיאותיות באמירה: "תודה לך, אדוני הנשיא".

תומאס הצטרפה לנשיא ריצ'רד ניקסון לסין בעת מסעו ההיסטורי בשנת 1972. מאז ליוותה במסעותיהם בעולם את כל נשיאי ארצות הברית. שימשה ראש צוות כתבי סוכנות UPI בבית הלבן במשך 25 שנה.

בשנת 2000 התפטרה ממשרתה בסוכנות UPI והצטרפה כבעלת טור אישי בנושאים לאומיים והבית הלבן, לרשת עיתוני הרסט.

### דבריה נגד ישראל
ב-27 במאי 2010, באירוע להנצחת המורשת היהודית בבית הלבן, נשאלה תומאס על ידי הרב דוד ניסנהוף אם יש לה תגובה על המצב בישראל. תומאס השיבה: "תגיד להם שהם צריכים להסתלק מפלסטין, ולחזור הביתה, לגרמניה, פולין, אמריקה או כל מקום אחר". תומאס התנצלה על דבריה אלו והתפטרה מתפקידה. מאוחר יותר ציינה כי "אמרה בדיוק מה שחשבה" ואינה מתחרטת על דבריה. ביולי 2010 היא נאלצה להודיע על פרישתה מרשת העיתונים "הארסט". בינואר 2011 החליטה אגודת העיתונאים המקצועיים בארצות הברית לבטל את פרס מפעל החיים על שם הלן תומאס. כמו כן ביטלה אוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט, שתומאס נמנית עם בוגריה, פרס שהיה על שמה, בגלל התבטאות נוספת שלה כי "הציונים שולטים בקונגרס, בבית הלבן, בוול סטריט ובהוליווד". באפריל 2012 הוענקה לה מדליית כבוד מטעם יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, "על כל פועלה למען הסוגיה הפלסטינית במערב".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אישים
קטגוריה:אנטישמיות בארצות הברית: אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא לבנוני
קטגוריה:נשים ראשונות
קטגוריה:עיתונאיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:בעלות טור אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של ויין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של ויין
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
9x19 מ"מ פרבלום

[שמאל|ממוזער|300px|מימין לשמאל: [022 לונג רייפל|22. לונג רייפל, **9 מ"מ פרבלום**, S&W 40., קולט 45., 357. מאגנום,  44. מאגנום, 50. אקשן אקספרס]]
[שמאל|ממוזער|250px|זוג כדורי 9 מ"מ בעלי קליע רגיל (משמאל) וקליע [חוד חלול (מימין)]]
כדור סנטרפייר **9 מ"מ פרבלום**, נקרא גם **9 מ"מ [[נאט"ו]]**, **9x19 מ"מ** ו-**9 מ"מ ארוך**. פותח בשנת 1902 בגרמניה על ידי חברת הנשק הגרמנית DWM עבור אקדח לוגר P08 מתוצרתה. האקדח, אשר פותח על ידי הממציא הגרמני גאורג לוגר, נקרא בתחילה **אקדח פרבלום**, ומכאן קיבל הכדור את שמו.

כדור 9 מ"מ פרבלום פותח מכדור ה-7.65x21 מ"מ פרבלום, שהיה למעשה הכדור הראשון שנבחר עבור אקדח הלוגר, על מנת להשיג ביצועים בליסטיים וכושר עצירה טובים יותר. הכדור הוצג על ידי גאורג לוגר גם בפני האמריקאים והבריטים. הצבא האמריקאי העדיף את כדור הקולט 45., אך הבריטים אימצו את הכדור עבור תת המקלע סטן. כבר במהלך מלחמת העולם השנייה נפוץ הכדור במגוון רחב של תתי מקלעים דוגמת הסטן, ה-MP 40 הגרמני (ה"שמייסר") ואפילו הגריז גאן האמריקאי (שסופק עם ערכת קנה ובריח להחלפה שהותאמו לשימוש בכדור, כדי לאפשר לחיילים שנשאו אותו להשתמש בתחמושת שלל).

כיום הכדור הוא הנפוץ ביותר מסוגו ומשמש למעלה מ-70 צבאות כתחמושת סטנדרטית לאקדחים ותתי מקלעים. במהלך השנים יוצרו עשרות רבות של תתי מקלעים שהשתמשו בכדור, ביניהם העוזי הישראלי וה-MP5 הגרמני.
כדור ה-9 מ"מ נוח מאוד לירי בזכות הרתע החלש שלו ומשקלו הנמוך מאפשר לשאת כמות תחמושת גבוהה יותר לעומת כדורים בקליברים גדולים יותר. כושר העצירה של הכדור נחשב חלש יחסית לתחמושת אחרת שבשימוש באקדחים מוזני מחסנית שלהם קליבר גדול יותר, כגון ה-0.40 S&W וה-קולט 45ACP. בגלל האנרגיה הקינטית ומהירות הלוע הנמוכות יותר של הכדור.

כיום, לאחר יותר מ-100 שנים בשימוש, החלו יצרנים ברחבי העולם לחפש את ה"כדור הבא", שיחליף את כדור ה-9 מ"מ, דוגמת ה-.357 SIG או ה-S&W 40., אך גם כיום הכדור הוא הנפוץ ביותר בשימוש באקדחים ובתתי מקלעים ברחבי העולם.

חברת ויסטה אאוטדור, אחת מספקיות התחמושות הגדולות בעולם ובעלת כמה מותגים ידועים בתחום כגון Federal, Speer. Remington פיתחה קליע שמסוגל לחדור אפודי מגן ללא "חדירות היתר" שמאפיינת קליעים חודרי שריון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

9 מ"מ
9 מ"מ
9 מ"מ
סמית' וסון 40

[שמאל|ממוזער|300px|מימין לשמאל: [22. ארוך, 9 מ"מ פרבלום, S&W 40., קולט 45., 357.מגנום,  44.מגנום, 50. אקשן אקספרס]]
שמאל|ממוזער|150px|כדור S&W 40.

**סמית' אנד וסון 40** (**40S&W**) הוא דגם של כדור סנטרפייר לאקדח.

בשנת 1986 באירועי מיאמי, נרצחו שני סוכנים על ידי שני שודדים, כאשר אחד הסוכנים ירה בשודד כדור 9x19 מילימטר פרבלום שחדר לחזהו דרך המרפק ונעצר שלושה סנטימטר ליד לבו. בעקבות אירועים אלו, החלה הסוכנות הפדרלית בארצות הברית בתחקיר מעמיק בנושא תחמושת שבסופו הוחלט על מעבר לקליבר חדש וחזק יותר - כדור ה-10 מ"מ שפותח רק שנים מעטות קודם לכן. הכדור הקשה היה ארוך מדי (25 מילימטר) והצריך אקדחים גדולים בסגנון ה-45ACP, ובנוסף הרתע היה חזק מאוד. בתגובה הורידה הסוכנות הפדרלית את כמות אבק השרפה. באוקטובר  1990 הציגה חברת סמית' אנד וסון את ה-S&W 40, שבו על אף התרמיל הקצר יותר יש די מקום לכמות אבק השריפה הנותר. סמית' אנד וסון 40 הוא בעל קוטר זהה אך אורכו הוא 22 מילימטר. הכדור מפתח כ-40% יותר כוח לעומת 9 מ"מ והקוטר גדול ב-30% לעומת כדור בקוטר 9 מילימטר.

יתרונו העיקרי של הכדור הוא משקלו הכבד המאפשר פגיעה קשה יותר. חסרונו העיקרי הוא שבגלל הקוטר הגדול יותר מופחתת כמות הכדורים הנישאים במחסנית לעומת ה-9 מ"מ. בשנת 1997 החליטה גם הסוכנות לחזור לעשרה מילימטר וכיום הוא נמצא בשימוש בין היתר ב-D.E.A., במשמר החופים ובמשטרת לוס אנג'לס. מעבר לזה נמצא הקליבר בשימוש במשטרות רבות באוסטרליה, קנדה, ברזיל ואפילו ירדן ביחידת משטרה מיוחדת בלוחמה בטרור בתת-מקלע של הקלר וקוך UMP. 
בישראל קליבר זה לא נמצא בשימוש.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקת כושר עצירה עבור כדור ה-S&W 40.

40 סמית' אנד וסון
.357 SIG

שמאל|ממוזער|250px|כדור .357 SIG
**.357 SIG** הוא כדור סנטרפייר שפותח בשנת 1994 על ידי חברת הנשק השווייצרית זיג-זאואר, בשיתוף עם חברת פדרל קרטרידג' האמריקאית. מטרת הפיתוח הייתה להציע כדור לאקדח חצי-אוטומטי בעל ביצועים המשתווים ל-357. מגנום (ומכאן שמו של הכדור).

הכדור מתבסס על תרמיל כדור ה-S&W 40., ממנו פותח, אשר ראשו הוצר בצוואר בקבוק לקוטר 9 מ"מ. הכדור עצמו מייצר לחץ של כ-40,000 PSI (זאת לעומת לחץ של 35,000 PSI בלבד בכדור ה-S&W 40).

מבחינת ביצועי הירי, ה-.357 SIG מצליח להשיג ביצועים כמעט זהים לאלו של כדור ה-357. מאגנום, וביצועיו עולים על אלו של כדור ה-S&W 40. המהווה אחד ממתחריו העיקריים.
הכדור נמצא בשימוש כמעט בלעדי בארצות הברית ובידי ציידים באירופה למטרות הגנה עצמית והגנה מפני חיות בר תוקפות בשל כושר העצירה הגבוה שלו. בארצות הברית משמש הכדור גם את השירות החשאי (המופקד על אבטחת הנשיא האמריקאי) באקדחי ה-SIG P229 המשמשים אותו, את מרשלי האוויר הפדרליים וכן את כוחות המשטרה במספר אזורים.

למרות ביצועיו העדיפים מהווה הכדור כישלון מסחרי. הסיבה העיקרית לאי הצלחתו היא הפיתוח המתמשך של כדור ה-9 מ"מ פרבלום, אשר השימוש בו נפוץ בהרבה. התבססותו של כדור ה-.357 SIG על קליע 9 מ"מ זהה לקליע המשמש את כדור ה-9 מ"מ הרגיל מביאה לכך כי לבד ממטען אבק שרפה גדול יותר, אין לכדור ה-SIG כל יתרון ממשי על כדור ה-9 מ"מ.
למעשה, נדחק כדור זה על ידי כדור ה-S&W 40. וה-9 מ"מ פרבלום ורק מספר מועט של יצרנים מייצרים אקדחים המשתמשים בכדור זה.

בזכות מהירות הלוע הגבוהה, לכדור ישנו מסלול ירי מיוחד, המגדיל את טווח הירי שלו. אנרגיית הכדור יכולה להגיע ל-1050 ג'ול, מה שנחשב יוצא מן הכלל ומדהים באקדחים. בנוסף לכך, היא נותנת לכדור חדירות שריון גבוהה, ולכן כדור זה מותאם לחדירת מטרות משוריינות.

## מידע טכני
**מידע כללי**

**[[קליבר]]** 9.22 מילימטר

צורת תרמיל - כמו צוואר בקבוק, ללא שוליים עם חריץ כרכוב נשלף

**ממדים**

קוטר הקליע 9.02 מילימטר

קוטר התרמיל 10.77 מילימטר

אורך התרמיל - 21.97 מילימטר

אורך הקליע - 28.96 מילימטר

**משקל**

משקל בעת ירי - 8 גרם

**מידע טכני**

מהירות לוע 430 מטר לשנייה

לחץ מקסימלי- 3050 בר

אנרגיית ירי 680-1050 ג'ול

## המרות הכדור
הכדור סמית' וסון 40 יכול להחליף את הכדור .SIG 357 בתנאי שמחליפים את הקנה. באקדחים בעלי קפיץ קצר, שבהם הכדור לא אוגר אנרגיה מספיקה, מחליפים גם את המחסנית. ערכות המרה של שני הכדורים האלה הפכו למאוד פופולריות, למרות שלכדור SIG. 357 יש יותר לחץ.

## שימושים
האקדח זיג זאואר 229 עם הקליבר.357 SIG, נכנס לשירות בשנת 1995 על ידי אגף ביטחון הציבור בטקסס. הוא האקדח הנוכחי של הגורמים הבאים:

השירות החשאי של ארצות הברית

משטרת וירג'יניה

שירות המרשלים של ארצות הברית

טקסס ריינג'רס (סוכנות אכיפת חוק)

וארגונים אחרים בארצות הברית.

אבל, לפעמים מעדיפים גם להשתמש בקליבר סמית' וסון 40 או 9x19 מ"מ פרבלום.

גם ציידים נהנים מכדור זה, כי ניתן להשתמש בו גם ברובים חצי אוטומטיים, ולא רק באקדחים, וזה היתרון שלו, על פני כדורים אחרים.

## קישורים חיצוניים
* [מבחן של כדור ה-.357 SIG](https://web.archive.org/web/20070928014611/http://www.accuratepowder.com/data/PerCaliber2Guide/Handgun/Standarddata/35738Cal(9.2mm)/357%20SIG%20pages%20103%20and%20104.pdf)

## הערות שוליים

357 SIG
קרונית תחזוקה

[שמאל|ממוזער|250px|קרונית תחזוקה מס' 742 של [רכבת ישראל בתחנת הרכבת לוד]]
שמאל|ממוזער|250px|קרונית מנוף 981 של רכבת ישראל מתוצרת Geismar
**קרונית תחזוקה** היא כלי תחבורה מסילתי בעל הנעה עצמית, המשמש להסעת עובדים וציוד לצורכי תחזוקת המסילה.

## שימושים
הקרונית מיועדת בראש ובראשונה להסעת עובדים לאורך רשת המסילות, ולשם כך היא כוללת תא נוסעים. באמצעות הקרונית ניתן לסייר לאורך המסילה ולבדוק את מצבה, לזהות פגיעה (טבעית או מכוונת) במסילה או בציוד האיתות ולנייד עובדים וציוד לצורכי תחזוקת המסילה למקומות שאליהם אין גישה נוחה בדרך אחרת. כאשר יש צורך בציוד עבודה שלא ניתן להסיע בתא הנוסעים, ניתן לחבר לקרונית עגלה נגררת להובלת הציוד, עם זאת לקרונית אין בדרך כלל מספיק כוח כדי לגרור קרון משא עמוס.

מעבר להסעת העובדים והציוד, קיימות קרוניות ייעודיות למשימות נוספות כמו קרונית הכוללת ציוד מדידה הנותן מידע מדויק על מצב המסילה וקרוניות הכוללות מנוף להנפת ציוד שמשקלו אינו מאפשר הרמה על ידי העובדים או לגובה גדול.

## קרוניות בשימוש [[רכבת ישראל]]
בשימוש רכבת ישראל נמצאות שבע קרוניות רגילות, שתי קרוניות מדידה ועשר קרוניות מנוף.

בין שנות ה-50 וה-80 רכשה רכבת ישראל מחברת Fairmont  האמריקאית עשרות קרוניות מנועיות. הבודדות עדיין פעלו עד העשור השני של המאה ה-21.

הקרוניות האלה סופקו במספר דגמים, ללא התוספת האופציונלית של גוף, לכן יוצרו עבורן גופים שונים שאחד מהם הוא גוף ה"צפרירית" שיוצרו החל משנות ה-80 בתקופת כהונתו של מנכ"ל הרכבת צבי צפרירי. הקרוניות עם גוף "צפרירית" פעלו לרוב בלוד ובדרום, בצפון פעלו קרוניות עם גוף מרובע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציוד רכבות נייד
קטגוריה:תחזוקה
גלוק 18

**אקדח הגלוק 18** פותח בשנת 1987 על פי בקשת קוברה, יחידת משטרה עלית של משטרת אוסטריה. 

האקדח זהה חיצונית לגלוק 17 אך הוא  נשק אוטומטי. ניתן להבחין ביניהם רק על ידי המספר על המחלק ובורר מצב הירי בין "אוטומטי" ל"בודד". בשל העובדה כי מדובר בנשק אוטומטי, הנשק אינו ניתן למכירה לאזרחים ברוב מדינות העולם אלא רק לכוחות הביטחון. 
קצב האש של גלוק 18 הוא כ-1200 כדורים לדקה והוא יכול להיטען במחסניות סטנדרטיות ובנוסף במחסניות בת 33 כדורים וכן במחסניות תוף מיוחדות בקיבולת 100 כדורים.
המשתמש היחיד בישראל הוא השב"כ כאשר בצה"ל משתמשים במקבילו הישראלי המיקרו-עוזי.
משתמשים נוספים הם יחידת GIGN הצרפתית ויחידת קוברה האוסטרית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אקדחים אוסטרים
מחוזות קרואטיה

מבחינה מנהלית קרואטיה מחולקת ל-20 מחוזות (županija, ז'ופאניה) ועיר הבירה זאגרב. כל מחוז מחולק למספר נפות.

## קישורים חיצוניים

* חוק השלטון המקומי
* אתר מחוזות קרואטיה

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
כורדסתאן (פרובינציה)

**פרובינציית כורדסתאן** (בכורדית: **پارێزگه‌ی کوردستان/Parêzgey Kurdistan** בפרסית: **استان کردستان**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר סננדג'.

שטחה 29,173 קמ"ר, כ-1.7 אחוזים משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מערב המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-1,574,118 תושבים, רובם כורדים.

## קישורים חיצוניים

* 

*
כורדיסתאן
קטגוריה:כורדיסטן האיראנית
קטגוריה:כורדיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:גבול איראן–עיראק
ליונל סמית'

**ליונל סמית**' (אנגלית: **Lionel Smith**; 23 באוגוסט 1920 - 6 בנובמבר 1980) היה כדורגלן אנגלי.
## קריירה
סמית' נולד בעיירה מקסברו שביורקשייר, ושיחק עבור מועדונים מקומיים חובבניים לפני שחתם על חוזה חובבן עם המועדון הלונדוני ארסנל באפריל 1939. בקיץ שלאחר מכן הוא חתם על חוזה המקצוען, זמן קצר לפני פריצת מלחמת העולם השנייה; סמית' התגייס לחיל ההנדסה המלכותי ושירת כפלס, אך במקביל השתתף במספר משחקים לא רשמיים במדי ארסנל (17 בסך הכול). הקריירה שלו הייתה בסכנה בעקבות פציעה שנגרמה בתאונה עם מנוף מסילתי, אך הוא הצליח להתאושש בזמן לקראת חידוש המשחקים הרשמיים בעונת 1946/1947, ואף זכה לקבל את סרט הקפטן של קבוצת המילואים.

הוא שיחק בעיקר בעמדת הבלם, ובתקופה הראשונה שלאחר מכן המלחמה השתתף במעט משחקים; הבלמים הקבועים של המועדון היו לורי סקוט ווולי ברנס. סמית' ערך את הופעת הבכורה שלו כקשר מרכזי במקום לזלי קומפטון, והשתתף בניצחון 8 - 0 על גרימסבי טאון ב-1 במאי 1948, שהיה גם המשחק האחרון בעונת האליפות 1947/1948. סמית' זכה למקום קבוע בהרכב בעמדת המגן השמאלי, לאחר שסקוט סבל ממספר פציעות וברנס עבר צד על מנת להחליפו.

ב-29 באפריל 1950 הוא השתתף בניצחון 2 - 0 על ליברפול במסגרת גמר גביע ה-FA, והיה זה משחק הגמר הראשון שבו נטל חלק. הוא זכה להכרה בינלאומית לאחר שזומן למשחק של נבחרת אנגליה מול נבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950, וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל מאוחר יחסית. בסך הכול הוא השתתף בשישה משחקים במדי הנבחרת.

בעונת 1952/1953 הוא זכה עם ארסנל באליפות, לאחר שבעונת האליפות הקודמת (1947/1948) הוא השתתף במשחק אחד בלבד. אולם, בעונה זו הוא כבר היה בן 33, וגילו המתקדם החל לתת את אותותיו כאשר דניס אוונס הצעיר מתמודד עמו על מקום בהרכב. הוא השתתף בעשרה משחקים בלבד בעונת 1953/1954, ובסיומה עזב את ארסנל בהעברה חופשית. בסך הכול הוא השתתף ב-181 משחקים עבור ארסנל, ולא הבקיע בהם שער אחד.

הוא שיחק בווטפורד במשך עונה אחת. לאחר מכן הוא עבר למועדון החובבני גרייבסנד אנד נורת'פליט, עבד שם כמאמן, והוביל את המועדון לזכייה באליפות הליגה הדרומית בעונת 1957/1968. הוא הפסיק לאמן את גרייבסנד ב-1960, ופרש מתחום הכדורגל לחלוטין.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1980
פיטר גורינג

**הארי (פיטר) גורינג** (אנגלית: **Harry (Peter) Goring**; 2 בינואר 1927, בישופס קליב, גלוסטרשייר - דצמבר 1994) היה כדורגלן אנגלי.

גורינג החל את דרכו במועדון המקומי צ'לטנהאם טאון ששיחק בליגה הדרומית, שם זכה למוניטין של חלוץ מצטיין. הוא הוחתם על ידי ארסנל מהליגה הראשונה בינואר 1948, וב-18 החודשים הראשונים שלו במועדון הלונדוני שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.

בקיץ 1949 ערך המועדון מסע משחקים בברזיל, וגורינג הפגין בו יכולת טובה. לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2 - 1 על צ'לסי ב-24 באוגוסט 1949. בעונתו הראשונה הוא הבקיע 21 שערים ב-29 משחקים, והיה מדורג במקום השני בטבלת מבקיעי השערים של ארסנל. המועדון סיים רק במקום החמישי, אך מנגד הצליח לזכות בגביע ה-FA לאחר ניצחון 2 - 0 על ליברפול; גורינג פתח בהרכב של ארסנל אך לא הבקיע.

גורינג המשיך לשחק בהתקפת ארסנל גם בעונה שלאחר מכן (בה הבקיע 16 שערים), אך במהלכה הודח מההרכב לטובת קליף הולטון במהלך שגרם לירידה ברמת המשחק שלו; באותה עונה (1951/1952) הוא הבקיע רק חמישה שערים ב-19 משחקים. אולם, בעונה שלאחר מכן הוא הצליח לזכות מחדש במקום קבוע בהרכב, והבקיע עשרה שערים ב-29 משחקים, שסייעו לארסנל לזכות באליפות בזכות ממוצע שערים עדיף.

עונת 1953/1954 הייתה הכי פחות טובה מבחינתו, והוא השתתף בתשעה משחקים בלבד שבהם לא הבקיע ולו שער אחד. המאמן טום ויטאקר בטח ביכולתו של גורינג, ולאחר שהעבירו לעמדת הקשר הימני הוא השתתף במשחקים רבים. בשתי העונות הבאות הוא החמיץ רק שישה משחקים, ואף זומן לנבחרת התאחדות הכדורגל שערכה מסע משחקים באיים הקאריביים בקיץ 1955.

השנים המאוחרות בקריירה של גורינג התאפיינו בפציעות; בשלוש עונותיו האחרונות בארסנל, בין 1956 ל-1959, הוא השתתף ב-25 משחקים בלבד, כאשר בעונת 1958/1959 ובהדרגה עבר לקבוצת המילואים של ארסנל. בסך הכול הוא השתתף ב-240 משחקים, והבקיע בהם 53 שערים. בקיץ 1959 הוא עבר לבוסטון יונייטד מארצות הברית בעסקה שבה אלן אשברי הושאל לארסנל, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

לאחר שפרש מכדורגל הוא חזר לצ'לטנהאם על מנת לנהל את האטליז המשפחתי. בספטמבר 1968 הוא התמנה למאמן פורסט אנד גרין רוברס, והחזיק במשרתו במשך 11 עונות עד שהתפטר באוקטובר 1979, שבמהלכן הוביל את המועדון מליגת מחוז גלוסטרשייר לליגה ההלנית.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1994
ח'וזסתאן

**ח'וזסתאן** (בפרסית: **اُستانِ خُوزِستان**, תעתיק: ח'וזסתאן), הידועה גם כ**ערביסתאן** (בערבית: **عربستان**, תעתיק: ערבסתאן) בפי דוברי הערבית, היא אחת מ־31 פרובינציות איראן. בירתה היא העיר אהוואז. שטח הפרובינציה כ־64,055 קמ"ר – כ־3.9% משטחה של איראן. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2016, התגוררו בה 4,710,509 תושבים. הפרובינציה מתאפיינת במגוון אתני רחב, הכולל פרסים, ערבים איראנים, לורים, מנדאים, ארמנים ועוד. בסמוך לעיר שושתר נמצאות חורבות העיר הקדומה שושן הבירה (סוסה), המוזכרת במגילת אסתר.

עד שנת 1925 הייתה ח'וזסתאן אמירות ערבית עצמאית, תחת שלטון השיח' ח'זעל בן ג'אבר , שמרכזו היה בעיר מוחמרה (לימים ח'וראמשהר). אף שהייתה רשמית חלק מאיראן, ניהלה האמירות את ענייניה באופן עצמאי. שלטונו של רזא שאה פהלווי שם קץ לעצמאות זו.  על רקע דרישת הערבים המקומיים לאוטונומיה, ח'וזסתאן הייתה מוקד לאי־שקט פוליטי, מה שהוביל למתקפה על שגרירות איראן בלונדון (1980) ולקרבות קשים במלחמת איראן–עיראק (1980–1988), שבה שימשה הפרובינציה כזירת לחימה מרכזית. למרות שח'וזסתאן היא האזור העשיר ביותר בנפט באיראן, תושביה, ובעיקר האוכלוסייה הערבית, סובלים מתנאי חיים קשים ואינם נהנים ממשאבי האזור. בנוסף, דווח על שינוי דמוגרפי מכוון במחוז, המתבטא בגירוש ערבים והבאת מתיישבים ממוצא פרסי במקומם.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 נבנה סכר דז להפקת חשמל ואגירת מים. בשנת 2001 הושלמה בניית סכר כרח'ה לאותה מטרה. בסכר זה משולבת תחנת החכוח בהספק של כ-500 מגוו"ט.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* סקירה היסטורית של תולדות "ערבסתאן", בעיתון "אל-ג'רידה"  (המשך)
* יקיר פז, "עילם גוססת: התלמוד הבבלי ויהודי חוזיסטן בתקופה הסאסאנית", בתוך: שלמה נאה ויואב רוזנטל (עורכים), **מחקרי תלמוד** ד, מוגשים לפרופ' דוד רוזנטל, ירושלים תשפ"ד, עמ' 519–607

## הערות שוליים

*
ח'וזסתאן
קטגוריה:גבול איראן–עיראק
קטגוריה:מלחמת איראן–עיראק
לורסתאן

**פרובינציית לורסתאן** (בפרסית: **استان لرستان**, תעתיק מדויק: אסתאן לרסתאן) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר ח'ורמאבאד.

שטחה של פרובינציית לורסתאן 28,294 קמ"ר, כ-1.7 אחוז משטח איראן, והיא נמצאת במערב המדינה. במפקד האוכלוסין של 2016 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-1,760,649 תושבים.

בסביבות העיר אליגודרז נמצאו עתיקות עוד מהמאה ה-1.

בשנת 2006 התרחשה רעידת אדמה חזקה שמרכזה הייתה סביב העיר בורוג'רד. בניינים רבים נהרסו, כ-66 אזרחים נהרגו.

בשנת 2016 הסתיימה בניית סכר רודבר לורסתאן להפקת חשמל והסדרת אספקת מים לחקלאות.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
לורסתאן
אילאם

**מחוז אילאם** (בפרסית: **استان ایلام**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתו העיר אילאם.

שטחה 20,133 קמ"ר, כ-1.2 אחוז משטח איראן והיא נמצאת במערב המדינה. פרובינציית אילאם גובלת בפרובינציות לורסתאן, ח'וזסתאן וכרמאנשאה, וחולקת גבול משותף עם עיראק. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ־545,093 תושבים.

## היסטוריה מודרנית
במהלך מלחמת איראן–עיראק, פרובינציית אילאם ספגה נזקים כבדים. הפצצות עיראקיות כבדות הרסו את המערכת הכלכלית באזור, ומאז פרובינציית אילאם נשארה אחת הפרובינציות הנחשלות ביותר באיראן.
אחוז האבטלה בה עמד, בשנת 2003, על 19.9% .

לאחרונה החלה ממשלת איראן להשקיע בפיתוח ובקידום של תעשיות מתקדמות בפרובינציה, כדוגמת המפעל הפטרו-כימי שנבנה בשיתוף פעולה עם ממשלת יפן.
תחום אחר בו הפרובינציה צפויה להתפתח הוא תיירות: בפרובינציית אילאם יש יותר מ-170 אתרים היסטוריים, אף כי חלקם עדיין זקוק לפיתוח ולהסדרה.

## אוניברסיטאות ומוסדות חינוך
* אוניברסיטת אילאם
* אוניברסיטת אילאם למדעי הרפואה
* האוניברסיטה האסלאמית אזאד באילאם
* אוניברסיטת פּיאם-י נור

## אתרי תיירות
* מעיין זפת טבעי (ליד העיר דהלוראן) - לפני כשלושת אלפים שנה, השתמשו תושבי האזור בזפת לציפוי ואיטום ספינות וגגות. המעיין נמצא בקרבת העיירה אבּגרם (בפרסית: "מיים חמים"). הפולקלור המקומי מספר כי הזפת היא דמו של הדרקון שהרג הגיבור האיראני אספאנדיאר.
* אמאם-זאדה - מבנים מקודשים הקשורים לצאצאי האמאמים
* מקדשי אש - שרידי מקדשים זורואסטריים מהתקופה הסאסאנית
* אחוזות, מבצרים וטירות - כתשעים מבנים מתקופות שונות
* גשרים מהתקופה הסאסאנית
* אתרים ושרידים ארכאולוגיים שונים מהתקופה הסאסאנית

## אישים מפורסמים
* הגנרל מוסא ח'מיס - מפקד בצבא האיראני בזמן המלחמה בין פרס לאימפריה העותמאנית (1821-3)
* פראמרז אסדי - מושל המחוז בזמן מלחמת העולם השנייה
* איתוללה עבד א-רחמן חידרי אילאמי - איש דת וחבר מועצת המומחים האיראנית
* דריוש רזאינז'אד - סטודנט להנדסה, נהרג מירי צלף בשנת 2011

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

אילאם
קטגוריה:גבול איראן–עיראק
סמנאן (פרובינציה)

**פרובינציית סמנאן** (בפרסית: **استان سمنان**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר סמנאן.

שטחה 97,491 קמ"ר, כ-5.9 אחוזים משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ־590,512 תושבים.

באזור שוכן מרכז החלל סמנאן, שממנו משגרים טילים איראניים במסגרת ניסויי שיגור.

## גבולות
פרובינציית סמנאן נמצאת במרכזה של איראן וגובלת עם הפרובינציות: קום, טהראן, מאזנדראן, גולסתאן, צפון ח'וראסאן, ח'וראסאן רזאווי, דרום ח'וראסאן ואספהאן.

## אגמים
בפרובינציית סמנאן שני אגמי מלח. אגם נמכ  - אגם מלח שהיה חלק מים שהתייבש מתקופת הפליסטוקן השוכן בקצה המערבי של הפרובינציה. האגם נפרש על עוד שתי פרובינציות: קום ואספהאן. שטחו כ-690 קמ"ר.

אגם חאג' עלי-גולי (Haj Aligholi) – אגם מלח הנמצא באזור הצפון–מערבי של הפרובינציה.

## פארקים לאומיים
הפארק הלאומי ח'אר תוראן (Khar Turan National Park) - נמצא בצפון הפרובינציה ומשתרע על פני 1,400,000 דונמים (1,400 קמ"ר). חלק קטן מהפארק נמצא בשטח פרובינציית גולסתאן. הפארק הוא בית גידול לאוכלוסייה מצומצמת של נמרים פרסיים ויש בו גם ריכוז גדול של איילות הודיות. הוא מהוו החלק של שמורת הביוספרה תוראן.

הפארק הלאומי מדבר (Desert National Park) - שטח הפארק מונה 44000 דונמים והוא ממוקם כ-60 ק"מ דרומית-מזרחית לטהראן. הפארק נפרש על גבי ארבע פרובינציות: קום, טהראן, אספהאן וסמנאן. בעבר שימש הפארק מרחב מחיה עבור זברות אך הן נעלמו מהאזור ואף פרט לא נצפה כבר הרבה שנים. הפארק הוא אזור מחיה עבור מגוון רב של יונקים כגון נמר פרסי, צבוע מפוספס, קרקל, זאבים, שועלים, תנים, עזים וכבשי הר פראיות. ציפורים כגון חוגלות מקננות בפארק במשך כל השנה ואילו רק בעונות מסוימות מגיעות ציפורי הפלמינגו לקנן בה.

הפארק הלאומי כויר - בשטח 6,865,980 דונם. הוכרז בשנת 1976.

## נגישות
המרחק בין בירת פרובינציית סמנאן, העיר סמנאן – אל בירת איראן, טהראן הוא כ-230 קילומטרים. את הדרך אפשר לעבור אך ורק עם כלי רכב דרך כביש 44, משך זמן הנסיעה הוא כשלוש שעות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

סמנאן
*
דרום ח'וראסאן

**פרובינציית דרום [[ח'וראסאן]]** (בפרסית: **استان خراسان جنوبی**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר בירג'נד.

שטחה של פרובינציית דרום ח'וראסאן 151,913 קמ"ר, כ-10.8 אחוזים משטח איראן והיא נמצאת במזרח המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה 640,218 תושבים.

בשטח המחוז נמצאת שמורת חיות הבר נאייבנדאן.
## קישורים חיצוניים

דרום ח'וראסאן
מלחמה כוללת

**מלחמה כוללת** או **מלחמה טוטאלית** היא מלחמה בה משתמשים בכל אמצעי הלחימה ובכל המשאבים העומדים לרשותה של מדינה, ללא הגבלות, על מנת לחסל לחלוטין את התנגדות האויב. במלחמה זו אין הבדל בין לוחמים ללא לוחמים שכן כל האנשים מאותה המדינה, חיילים ואזרחים כאחד, נתפסים כנוטלים חלק במאמץ מלחמתי פעיל. עדויות על מלחמות כוללניות קיימות משחר ההיסטוריה האנושית אך רק באמצע המאה ה-19 הוגדר המושג לראשונה כסוג נפרד של מלחמה.

לעיתים משמש המונח כתרגום ל-"Full-scale War", שבא להבדיל בין מלחמה בין שתי מדינות באמצעות צבאות סדירים לבין מלחמה א-סימטרית או עימות מוגבל המתרחש בעיקר בין מדינה למיליציות, ארגוני גרילה וארגוני טרור.

## היסטוריה
### המאה ה-18 והמאה ה-19
עקרונות המלחמה הכוללת גובשו לראשונה בצורה מסודרת בעת המהפכה הצרפתית. הרפובליקה הצרפתית שזה אך קמה מצאה עצמה מאוימת על ידי קואליציה חזקה של מדינות אירופאיות. הפתרון היחיד בעיניי הממשל היעקוביני היה לרכז את כל משאבי המדינה למען מאמץ מלחמתי חסר תקדים. הממשל הוציא הוראה לגיוס חובה שקראה לכל הגברים הכשירים להתגייס לצבא. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית שנעשה שימוש בשיטת גיוס חובה להמונים. הממשל קרא גם לכל אזרחי צרפת שלא היה ביכולתם לשרת בצבא, נשים, ילדים וזקנים לתרום את חלקם למאמץ המלחמתי על ידי סיוע לוגיסטי וטיפול בפצועים. 

הצבא הצרפתי הובס בסופו של דבר בקרב ווטרלו אך המלחמות שינו ללא היכר את הצבאות האירופאים כאשר לראשונה גדל הכוח הצבאי הממוצע מכ-150 אלף איש לקרוב למיליון. דבר בולט נוסף שניכר במלחמה זו בניגוד למלחמות אחרות הייתה כמות האבדות העצומה שספגו שני הצדדים כאשר כמחצית מכל האבדות היו אזרחים. 

מרד טאיפינג שהתרחש בסין בין השנים 1850 ל-1864 הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית של סין בה נעשה שימוש בטקטיקות של מלחמה כוללת. בעת העימות ניסו שני הצדדים למנוע אחד מהשני השגת משאבים על ידי השמדת שדות חקלאים ומעשי טבח באוכלוסיות הערים שנכבשו. ההבחנה בין חייל לאזרח נעלמה כמעט לחלוטין כאשר כלל האוכלוסייה לקחה חלק במאמץ המלחמתי. עובדה זו הביאה את הצדדים הלוחמים לנהל מלחמה לא רק נגד צבא האויב אלא גם נגד האוכלוסייה האזרחית שתחת שלטונו. ההערכות לגבי מספר ההרוגים במלחמה זו נעים בין 20 ל-100 מיליון, לפי אומדן זה הייתה המלחמה עקובה מדם יותר ממלחמת העולם הראשונה וייתכן שאף יותר ממלחמת העולם השנייה.

## ראו גם

* הנאום בארמון הספורט - נאום בו הכריזה גרמניה הנאצית על התגייסות כוללת למלחמה טוטאלית.

## קישורים חיצוניים
* 
* מלחמה טוטאלית, באתר הוגה גדול.
* 

כוללת
מאזנדראן

**פרובינציית מאזנדראן** (בפרסית: **استان مازندران مازرون**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר סארי.

שטחה של פרובינציית מאזנדראן 23,701 קמ"ר, כ-1.4 אחוז משטח איראן והיא נמצאת בצפון המדינה וגובלת בים הכספי. ב-2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ- 3,074,000 תושבים. בשטח הפרובינציה ממקום הר דמאוונד, הפסגה הגבוהה ביותר באיראן.

תרבות איראנית מוקדמת פרחה באזור בראשית האלף הראשון לפני הספירה. בשנת 856 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה נזק גדול. דרך הגבולות המזרחיים והדרום-מזרחיים חצו פולשים מונגולים במאות ה-13 וה -14. קוזאקים תקפו את האזור בשנת 1668 אך נהדפו. השליטה ניתנה לאימפריה הרוסית בהסכם משנת 1723. האזור הוחזר לאיראן תחת שושלת קאג'אר. האקלים הוא סובטרופי ולח, עם קיצים חמים מאוד.

כלכלת האזור מתבססת בעיקר על חקלאות: אורז, חיטה, שעורה, טבק, כותנה, דגנים, יוטה, תה, פירות וירקות. במסגרת הרפורמות החקלאיות של אמצע שנות השבעים, גדל מאוד הייצור והפך לממוכן. לצורך ייצור אורז פותחו למעלה מ-100,000 דונם. הסכרים הגדולים שנבנו היו הטאלקן, הטנגואה סולימאן ווושמגואר. תנופת הנפט בשנות השבעים עודדה השקעות תעשייתיות ופיתוח תעשיות, כולל מלט, טקסטיל וגרעיני כותנה, דיג, עיבוד מזון (כולל טחנות אורז וקמח) ועיבוד עץ, ומחצבי פחם ואבן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ממוזער|ימין|320px|מפת תבליט של אזור מאזנדראן

*
מאזנדראן
קטגוריה:אלבורז
צפון ח'וראסאן

**פרובינציית צפון ח'וראסאן** (בפרסית: **استان خراسان شمالی**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר בוג'נורד.

פרובינציית צפון ח'וראסאן הוקמה בשנת 2004 כאשר אושר חוק שפיצל את פרובינציית ח'וראסאן לשלוש פרובינציות חדשות: צפון ח'וראסאן, ח'וראסאן רזאווי ודרום ח'וראסאן.

שטחה של פרובינציית צפון ח'וראסאן הוא 28,434 קמ"ר, המהווה כ-1.7% משטח איראן. היא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסייתה כ-867,727 תושבים, כאשר חלק מהם ממוצא ערבי.

## נגישות

המרחק מבירת איראן - טהראן לבירת הפרובינציה - בוג'נורד הוא 705 קילומטרים וניתן לעבור מרחק זה באמצעות שתי דרכים מרכזיות. הדרך הראשונה היא באמצעות מכונית, לנסוע דרך כביש 44 ולאחר כ-5 שעות לרדת לכביש 22. הדרך השנייה היא לטוס בחברת איראן אטרק אייר Iran's Atrak Air משדה התעופה הבין לאומי על שם האמאם ח'ומייני, המרוחק 45 קילומטרים מהעיר, או לחלופין משדה התעופה הבין לאומי מהרבאד הממוקם במערב העיר. משך הטיסה הוא כשעה ועשרים דקות. הליכה ברגל של 705 הקילומטרים תימשך 143 שעות - כמעט 6 ימים של הליכה רצופה.

## פארק גולסתאן

פארק גולסתאן הוא שמורת טבע הנפרשת על שתי פרובינציות, צפון ח'וראסאן וגולסתאן שממנה נגזר שמו. שטח השמורה הוא כ-92,000 דונם ורובה נמצאת בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הפארק התפרסם בזכות היונקים הרבים והנדירים שחיים בו, דוגמת הנמר הפרסי. נמר זה נמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד לא חוקי ובגלל שרועי צאן ובקר מהכפרים הסובבים את השמורה מרעילים אותו, על מנת  לשמור על  פרנסתם היחידה מפניו.

## גבולות

צפון ח'וראסאן גובלת עם מדינת טורקמניסטן, והגבול ביניהן נחשב לגבול שקט מכיוון שאיראן וטורקמניסטן נחשבות לידידות, והן מקיימות ביניהן הסכמי סחר חשובים אשר מאפשרים יציבות ושקט. 63 קילומטרים מהגבול שוכנת עיר הבירה של טורקמניסטן, אשגבאט.

צפון ח'וראסאן גובלת גם בפרובינציות: ח'וראסאן רזאווי, סמנאן וגולסתאן.

## ראו גם
* ח'וראסאן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

צפון ח'ורסטאן
לנוס

ממוזער|שמאל|250px|שחזור של מקדש במרטבורג ובאמצעו פסל האל לנוס מארס.
[שמאל|ממוזער|250px|מעיין הקדוש ללנוס מארס בסמוך למקדש שעמד במקום בו נמצאת כיום [טריר.]]
**לנוס** (**Lenus**) היה אל הרפואה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בעיקר במזרח גאליה (צרפת של ימינו).

עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה לנוס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית, וברוב הכתובות מופיע שמו כחלק מהשילוב "לנוס מארס" (דבר יוצא דופן שכן לרוב השם הרומי קדם לשם הקלטי).

לנוס היה אל מרכזי בפולחן שבט הטרוורי, והיה לו מרכז פולחני בטריר ובמרטברג (כיום בגרמניה). שתי כתובות לכבוד האל התגלו גם בדרום מערב בריטניה, דבר המעיד על פולחנו גם באי הבריטי. אחת הכתובות מזהה את לנוס עם האל אוקלוס:
:DEO MARTI LENO SIVE OCELO VELLAVN ET NVM AVG M NONIVS ROMANVS OB IMMVNITAT COLLEGNI D D S D GLABRIONE ET HOMVLO COS X K SEPT
:תרגום: לאל מארס לנוס או אוקלוס ולאונוס..."

הפולחן לכבוד לנוס בטריר ראה באלה הקלטית אנקאמנה, שזוהתה עם האלה הרומית ויקטוריה, את בת זוגו. אולם כתובת שהתגלתה בלוקסמבורג מזהה את האלה הקלטית אינקיונה כזוגתו של האל.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלי בריאות
ליטאוויס

**ליטאוויס** (**Litavis** או **Litauis**) המכונה גם **ליטאווי** (**Litaui**) או **ליטאוויה** (**Litauia**) היא אלה במיתולוגיה הקלטית - ככל הנראה אלת אדמה, שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו). כתובות לכבוד האלה התגלו באנייה-לה-דוק ובמאלאן, בקוט-ד'אור שבצרפת. בכתובות אלה מצוינת האלה כזוגתו של האל הרומי - גאלי מרס קיקולואיס.

ככל הנראה מקור שמה של האלה במילה הפרוטו קלטית "ליטו" שמשמעה "להאכיל" - ככל הנראה בשל זיהוייה כאלת האדמה המאכילה את האנושות.

## קישורים חיצוניים
* ליטאוויס, האנציקלופדיה הקלטית של מרי ג'ונס

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות אדמה
מאפונוס

**מאפונוס** (**Maponos** או **Maponus** - "הבן הקדוש") היה אל במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה ובגאליה.

עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה האל עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.

אל זה התגלגל לדמות המיתולוגית מאבון אפ מודרון מהמיתולוגיה הוולשית, בה נחשב לבנה של אלת האדמה. מתוך אנלוגיה זו ניתן להסיק שגם במיתולוגיה הקלטית היה מאפונוס בנה של אלת האדמה דיאה מאטרונה.

מקור שמו במילה הגאלית "מאפוס" שמשמעה "בן".

כתובות לכבוד האל התגלו בבורבון-לה-בן ובשאמלייר שבגאליה (צרפת של ימינו) וכן בצפון בריטניה באזור קורברידג' וצ'סטרהולם של ימינו, והיישוב מאפוריטום הקדום נקרא על שמו של האל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלי בריאות
משתת

**משתת** היא כלי עיבוד חקלאי רתום לטרקטור, שנועד לשבור את התשתית הקשה שנוצרה בקרקע לאחר עיבוד חוזר על עצמו לאותו עומק, או בעקבות דריכה של אופני הטרקטור על קרקע לחה שנוטה להתהדק.

במשתת יכול להיות מספר שונה של רגליים, רגליים אלו מוחדרות בצורה אלכסונית לתוך האדמה ושוברות את הרגבים בעומק האדמה מבלי לפזרם על פני השטח.

פעולת המישתות מסייעת במצבים בהם האדמה מיועדת לגידולים שיעמיקו שורש בתוכה, כדי שהשורשים לא יתקשו להתפתח בשל אדמה קשה וצפופה.

את המשתת ניתן להחדיר מעומק שטחי ועד עומק של מטר לתוך האדמה, אך לרוב אין צורך להעמיק יותר מ-40 עד 45 ס"מ. המשתת יכולה להכיל שלוש רגליים או יותר, כל עוד הטרקטור מסוגל למשוך אותו. הרגליים מסודרות בצורך ראש חץ, או בשתים או יותר שורות, כשכל רגל פועלת במרווח שבין שתי הרגלים שלפניה. סידור זה נועד כדי להקטין עד כמה שאפשר את מאמץ המשיכה שעל הטרקטור לספק, וגם להגיע לשבירה מרבית של התשתית. ככל שיש יותר רגליים והחדירה יותר עמוקה, כך נדרש טרקטור חזק וכבד יותר כדי להפעילו.

לאחר פעולת המשתת, פני הקרקע נראים די חלקים, אולם הקרקע מרוסקת בעומקה.

ישנם כמה סוגים של משתתים: פרפלאו, ישר, אלכסוני, וקשתי.

במקום בו יש שאריות יבול רבות או עשבים שוטים, מוחלפת פעולת המשתת בחריש על מנת להצניע את שאריות הצמחייה בקרקע. באדמות שלא עובדו זמן רב מבצעים מעבר משתת ואחריו מעבר מחרשה ובצורה זו פותחים את הקרקע לעיבוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלים חקלאיים
פאולה אקרמן

**פאולה אקרמן** (באנגלית: **Paula Ackerman**; כ"ח בכסלו תרנ"ד, 7 בדצמבר 1893 – ו' בשבט תשמ"ט, 12 בינואר 1989) הייתה האישה הראשונה שהנהיגה קהילה יהודית כרבה בארצות הברית – בשתי קהילות רפורמיות במיסיסיפי ובפלורידה.

## ביוגרפיה
נולדה בשם **פאולה הרשקוביץ** (Paula Herskovitz) בכ"ח בכסלו תרנ"ד (7 בדצמבר 1893) בעיר פנסקולה שבפלורידה. היא נישאה לרב ויליאם אקרמן בשנת תרע"ט (1919). בעלה היה רב בית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" בעיר מרידיאן שבמדינת מיסיסיפי. הוא נפטר במפתיע בשנת תש"י (1950), ופאולה אקרמן תפסה את מקומו כראש הקהילה, אף על-פי שלא הוסמכה רשמית לרבנות. אקרמן הנהיגה את הקהילה כאילו הייתה רב במשך שלוש שנים, עד שנמצא רב מוסמך (הסמכה על-פי כללי היהדות הרפורמית) שהחליף את בעלה המנוח. בשנת תשכ"ב (1962) שוב מילאה אקרמן תפקידים רבניים, הפעם בבית הכנסת "בית אל" שבעיר הולדתה. גם בפעם הזאת הופקדה המשימה בידיה עקב היעדרו של רב מוסמך מהקהילה. כעבור תשעה חודשים נמצא רב מוסמך להנהגת הקהילה בפנסקולה שבפלורידה, ואקרמן חדלה למלא את התפקידים שהופקדו בידיה.

פאולה אקרמן נפטרה במדינת מיסיסיפי, שבה חיה רוב ימיה, בו' בשבט תשמ"ט (12 בינואר 1989).

עד שנת תשל"ב (1972) לא הוסמכו בארצות הברית נשים לרבנות, וגם כיום הסמכת נשים לרבנות קיימת רק בקהילות מהזרם הרפורמי. האישה הראשונה שהוסמכה רשמית כרבּה רפורמית בארצות הברית הייתה סאלי פריסנד מקהילת טינטן פולס במדינת ניו ג'רזי. לפיכך, לא הייתה לאקרמן אפשרות להתמנות במקום בעלה במינוי קבוע, וגם כך הסכמת הקהילה שתמלא את מקומו של בעלה למשך שלוש שנים הייתה מקרה בלתי-רגיל שנבע מהאסון שהקהילה נקלעה אליו. בכל זאת, מינויה הזמני של אקרמן נפל על קרקע פורייה, ונתפס בקהילה הרפורמית של ארצות הברית כצעד שיכשיר את הקרקע להסמכת נשים לרבנות באופן רשמי. בדיווח של טיים מגזין מ-22 בינואר 1951, מצוטט הרב מוריס אייזנדרת, שהיה אז נשיא איחוד הקהילות העבריות של אמריקה (איחוד הקהילות הרפורמיות בארצות הברית) באומרו: "אין למנוע מנשים את הזכות להיות מוסמכות. אין דבר בפרקטיקה או בעקרונות של היהדות הליברלית המונע את האפשרות שאישה תכהן כרב".

במכתב פרטי שכתבה אקרמן בקשר לאפשרות שתמונה רשמית להנהגת הקהילה כרב היא כתבה: "אני יודעת עד כמה הרעיון הזה מהפכני - זהו לפיכך אתגר, ואני מתפללת שאוכל לעמוד בו. אם רק אוכל לטמון זרע להשתתפות רחבה יותר של האישה היהודית - אם יהיה בכך כדי לפתוח דרך לתלמידות יהודיות לעבור הכשרה להנהגת קהילות - תהיה משמעות כלשהי לחיי."

## קישורים חיצוניים
* 
* שולי רובין שוורץ, מ"רעבצן" לרב - המסע של פאולה אקרמן 
* איילין אומנסקי, 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פלורידה
קטגוריה:רבנים רפורמים אמריקאים
קטגוריה:רבניות רפורמיות
קטגוריה:נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1989
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
נקמה כפולה

**נקמה כפולה** (באנגלית: **The House on Sorority Row**, בתרגום חופשי: **הבית בְּשׁוּרַת אחוות הנשים**) הוא סרט סלאשר אמריקאי בתקציב נמוך משנת 1983, אשר בוים ונכתב על ידי מארק רוזמן.

## עלילה
7 בנות אחווה, ויקי, ליז, ג'יני, דיאן, מורגן, סטיבי וקייטי, מחליטות לערוך מסיבת סיום בבית האחווה שלהן, אך גברת דורותי סלייטר, אם הבית שלהן, מסרבת לאפשר להן לעשות זאת. כנקמה, מחליטות הבנות למתוח את גברת סלייטר, אך המתיחה יוצאת משליטה כאשר אם הבית נורית בטעות על ידי ויקי. הבנות מחליטות להסתיר את מה שקרה, ומסתירות את הגופה של אם הבית בתוך הבריכה שמאחורי בית האחווה. בעוד הן חושבות שהן נחלצו מהתסבוכת שהן נכנסו אליה, הן לא יודעות שמישהו צפה בהן וראה את כל המעשה.

## צוות שחקנים
*קייט מק'ניל - קתרין
*איילין דייווידסון - ויקי
*ג'ניס ווארד - ליז
*רובין מלוי - ג'יני
*הארלי ג'יין קוזאק - דיאן
*ג'ודי דראגי - מורגן
*אלן דורשר - סטיבי
*לויס קלסו האנט - גברת דורותי סלייטר
*כריסטופר לורנס - ד"ר נלסון בק

## הפקה
"נקמה כפולה" צולם בבולטימור, מרילנד בשנת 1982, עם תקציב של $425,000 בלבד. בריאיון עם הבמאי מארק רוזמן, התגלה כי הביצועים של קלסו האנט מדובבים לחלוטין, שכן קולה נחשב "לא מפחיד" מספיק לתפקיד.

## [[רימייק]]

באוקטובר 2008 החלו צילומי הסרט, בכיכובם של בריאנה אביגן, ליאה פייפס, רומר ויליס, ג'יימי צ'אנג, מרגו הרשמן, אודרינה פטרידג', ג'וליאן מוריס וקארי פישר בתור גברת קרנשו, אם הבית. את הסרט ביים סטיוארט הנדלר. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-11 בספטמבר 2009.

## הפצה מחודשת
ב-6 ביולי 2021 יופץ הסרט מחדש בפורמט בלו-ריי, על ידי חברת "MVD Entertainment" , במסגרת אוסף סרטים במהדורות רטרו שמפיצה החברה תחת הכותרת "MVD Rewind Collection". המהדורה החדשה כוללת שתי גרסאות של הסרט:
* גרסה בהפרדה גבוהה, בפורמט 1080p וביחס גובה-רוחב של 1.78:1, עם צליל סטריאו באפנון דופק מקודד ליניארי 2.0.
* גרסה חלופית עם סצנה שלפני כתוביות הפתיחה , כפי שאישר אותה הבמאי, עם צליל מונו.

כמו כן, תכיל מהדורת הבלו-ריי את התוספות הבאות::
* התייחסויות והסברים של הבמאי מארק רוזמן, והשחקניות איילין דייווידסון וקייט מק'ניל.
* ראיונות עם רוזמן, השחקניות דייווידסון, מק'ניל והארלי ג'יין קוזאק, המלחין ריצ'רד באנד, והמפיק איגור קנטור.
* הסצנה המקורית שלפני כתוביות הפתיחה.
* טיוטות של סוף חלופי.
* פרסומות טלוויזיה.
* קדימון הקולנוע.
* עבודות ציור לפעילות עצמית.
* כרזה מיניאטורית לאספנים.
* להדפסה הראשונה בלבד של המהדורה, יצורף כיסוי מגן לתקליטור בסגנון רטרו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 1983
קטגוריה:סרטי אימה מ-1983
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על נקמה
קטגוריה:נשים בקולנוע
המדליה המלכותית

[שמאל|ממוזער|250px|[ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, שיצר את הפרס ב-1826]]
**המדליה המלכותית** (באנגלית: **Royal Medal**, הידועה גם כ**מדליית המלכה** - **The Queen's Medal** או כ**מדליית המלך** - **The King's Medal**) היא מדליה מוכספת, המוענקת מדי שנה על ידי החברה המלכותית לשלושה זוכים. שתי מדליות מוענקות בעבור "התרומות החשובות ביותר לקידום הידע על הטבע", ואחת מוענקת בעבור "תרומות בולטות במדעים יישומיים", כאשר התרומות התבצעו בתוך חבר העמים הבריטי.

## היסטוריה
הפרס נוצר על ידי ג'ורג' הרביעי והוענק לראשונה ב־1826. בתחילה הוענקו שתי מדליות, שתיהן עבור התגלית החשובה ביותר בשנה הקודמת, תקופה שהוארכה אחר כך לחמש שנים ומאוחר יותר קוצרה לשלוש שנים. שיטת חלוקה שנתמכה גם על ידי ויליאם הרביעי, וגם על ידי המלכה ויקטוריה, ששינתה את התנאים ב־1837, כך שניתן היה לזכות במדליה המלכותית גם בגין הישגים במתמטיקה, אם כי רק כל שנה שלישית. התנאים שונו שוב ב־1850, ואז נקבע כי:

בשנת 1965 נעשה שינוי, שנשמר עד היום, באופן חלוקת המדליות, כך שכל שנה מחלק המונרך שלוש מדליות על פי המלצות מועצת החברה המלכותית. בשל הטבע הדואלי של הפרס (המכסה גם את מדעי הפיזיקה וגם את הביולוגיה) נבחרים הזוכים בפרס על ידי שתי ועדות שונות. מזמן יסוד הפרס ב־1826 ועד שנת 2025, חולק הפרס 456 פעמים. הפרס מוענק רק למדענים בולטים שהם תושבי ואזרחי בריטניה בלבד והוא כולל מענק כספי על סך £10,000, נכון לשנת 2025.

## רשימת זוכי המדליה
### המאה ה־19: המחצית הראשונה

### המאה ה־19: המחצית השנייה

### המאה ה־20: המחצית הראשונה

### המאה ה־20: המחצית השנייה

### המאה ה־21: המחצית הראשונה

## קישורים חיצוניים

* 
* החברה המלכותית – מדליות מלכותיות

## הערות שוליים

*
מלכותית
מלכותית
מלכותית
מלכותית
מלכותית
מלכותית
מחוזות קפריסין

מבחינה אדמיניסטרטיבית, הרפובליקה של קפריסין מחולקת לשישה מחוזות (επαρχίες או אפארכיה) והעיר ניקוסיה, כאשר ארבעה מהם מחולקים עם הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (מסומנים בכוכבית):

## ראו גם
* מחוזות הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין

## קישורים חיצוניים

* מפקד אוכלוסין, 2021
## הערות שוליים

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
תאופיק

שמאל|ממוזער|300px|בצבע כהה המפורז הדרומי עין גב (נוקייב), אל-סמרה, אל חמה
[ממוזער|דבורה אורטינברג, מוותיקות היישוב [תל קציר, מחזיקה ציור סורי שנלקח שלל מהמחנה הנטוש בתאופיק בסיום מלחמת ששת הימים. ניתן להבחין שהציור קיבל השראה מהנוף שהיה פרוס לרגלי הכפר (עמק הירדן) בעת ההפצצות]]
**תאופיק** (בערבית: **توفيق**) היה כפר סורי בדרום רמת הגולן, מדרום למקום שבו הוקם קיבוץ מבוא חמה.

## היסטוריה
הכפר תאופיק היה מחולק לשני חלקים - תאופיק התחתון (תאופיק א-תחתא) ותאופיק העליון (תאופיק אלפוקא). ממצאים ארכאולוגיים מהאזור מצביעים על יישוב קדום יותר ששמו ח'אן אלעקבה, שישב על הנתיב מעכו לדמשק ומהכנרת לאזור הבשן.

במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, נכלל הכפר בבמפורז הדרומי במורדות רמת הגולן. במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים ותאופיק חזר לשליטה סורית ושימש בסיס לכוחות סוריים שירו לעבר יישובים ישראליים, ובייחוד לעבר קיבוץ תל קציר הסמוך. בשני מקרים, ב-1955 וב-1960 פעלו כוחות צה"ל נגד הכפר.

במבצע חרגול, שנערך בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960, פשט כוח צה"ל מחטיבת גולני, בפיקוד אל"ם אלעד פלד, על הכפר תאופיק א-תחתא כפעולת תגמול לירי מן הכפר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ראה בהתקפה איום על יציבות קע"ם והניע כוחות לתוך סיני. תאופיק העליון ננטש במהלך כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים.

חורבות הכפר שוכנות כיום באזור חניון עין עקוב שביער מבוא חמה, שנטעה קרן קיימת לישראל.

## ראו גם
* עין עקוב

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים סוריים נטושים ברמת הגולן
גלעד סליקטר

**גלעד סליקטר** (נולד ב-28 באוקטובר 1977) הוא אמן קומיקס ומאייר ישראלי.

## קורות חיים
סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב. במסגרת עבודתו למבוגרים, פרסם קומיקס במגזין בלנדר ובכתב העת מסמרים, וכן שלוש חוברות (רומנים גרפיים): "מי אתה בכלל?" (2005), שנכתב כפרויקט הגמר בבית הספר "שנקר", הוא קומיקס אוטוביוגרפי, העוסק במפגש בין סליקטר לבין ידיד מתקופת הצבא שהפך רישום של האמן לכיתוב קעקע על גופו; "הביוגרף" (2006) הוא רומן גרפי בלשי שנכתב בשיתוף עם אוהד צופי; ו"השדים של מונגול" (2008, האוזן השלישית) הוא רומן גרפי סוריאליסטי, המתאר יממה בחייו של גיבור בלתי שפוי.

כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים.

הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת. הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009.

רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים.

## חיים אישיים
סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר בפרדס חנה/כרכור.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה באתר 'האוזן השלישית'
* אלי אשד, על 'מי אתה בכלל?'
* אתר הבית בדה מרקר קפה
* 
* 

קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב לנוער
קטגוריה:אלפי מנשה: אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת שנקר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
קשם

שמאל|ממוזער|250px|מפת מצר הורמוז והאי קשם
**קשם** (בפרסית: **قشم**) הוא אי במצר הורמוז השייך לאיראן. 
## גאוגרפיה
האי שוכן בסמוך לחופה הדרומי של איראן, שטחו של האי כ-1,500 קמ"ר, אורכו המרבי 136 ק"מ ורוחבו המרבי 40 ק"מ. בשל מיקומו יש לאי חשיבות אסטרטגית גבוהה, ולכן הותקף ונכבש על ידי כוחות צבאיים שונים.

העיר הגדולה באי נקראת אף היא קשם ונמצאת בקצהו המזרחי של האי. מלבדה יש עוד כ-90 נקודות יישוב המאכלסות סך הכל כ-100,000 נפש. האוכלוסייה מתפרנסת מדיג, בניית דאו, מסחר ושירותים. באי שטח של כ-300 קמ"ר המהווים אזור סחר חופשי, במטרה לנצל את מיקומו הנוח בין המזרח הרחוק לאירופה. באזור הסחר נעשית פעולת המכלה וחלוקה חוזרת של מטענים בין אוניות.

האי הוזכר בכתבי תלמי ובכתביו של אמיאנוס מארקלינוס. טיסת איראן אייר 655 יורטה ב-1988 ליד האי. את האי משרתת גם חברת התעופה Qeshm Air.

בין האי לחוף נמצאת שמורת המנגרובים '''הארה''' (hara).

## היסטוריה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסיה: אזורי סחר חופשי
קטגוריה:אסיה: מושבות פורטוגזיות לשעבר
קטגוריה:איראן: איים
קטגוריה:איים במפרץ הפרסי
קטגוריה:הורמוזגאן
איזבל מבורבון

**איזבל מבורבון** (1436 - 25 בספטמבר 1465) הייתה אשתו השנייה של שארל האמיץ, הרוזן משארולה, שמונה לאחר הנישואין לדוכס מבורגונדי. היא הייתה בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ושל אגנס מבורגונדי. בתה הייתה מארי, דוכסית בורגונדיה.

## ביוגרפיה
איזבל הייתה הבת השנייה (והצאצא החמישי) של שארל הראשון מבורבון. ב-30 באוקטובר 1454 נישאה בליל לבן דודה, שארל, הרוזן משארולה. אלה היו נישואיו השניים של שארל. אשתו הראשונה, קתרין מוולואה, מתה כשהיה בן שלוש עשרה. שארל העדיף להינשא למרגרט מיורק, אבל בשל חוזה אראס בין הצדדים הניצים על השליטה בפועל בצרפת (בזמן שהשליט, שארל השישי, חולה במחלת נפש, לא היה מסוגל לנהל את ענייני המדינה), נאלץ הרוזן להינשא לנסיכה צרפתייה. למרות נתוני פתיחה אלה, הנישואין תוארו כמאושרים ובניגוד לאביו, פיליפ "הטוב", שהיה ידוע בהרפתקאות האהבים שלו, שארל היה נאמן לאשתו. 

ב-1459 עמדה איזבל, כסנדקיתו של ז'ואקים, בנו של הנסיך הכתר הצרפתי לואי ואשתו השנייה, קרלוטה מסבויה. לאחר שעלה לכס המלוכה של צרפת, נטש יורש העצר את אשתו בבורגונדי, תלויה לחלוטין בסיועה של איזבל. 

בתה, מארי, היא הצאצא היחיד של שארל הראשון שהצליח להגיע לגיל בוגר. איזבל מתה במנזר סן מיכל באנטוורפן, ככל הנראה משחפת. היא נקברה בקבר מפואר, שביטא את עושרו של בית בורגונדי ושנמצא כיום בקתדרלת אנטוורפן. בחלקת הקבורה שלה היו 24 דמויות ברונזה, של "אבלים" על מותה. אלה הוסרו במסגרת גל האיקונוקלאזם הפרוטסטנטי בארצות השפלה (ה-Beeldenstorm) בשנת 1566. חלק מן הדמויות נמצאו מאוחר יותר באמסטרדם ומוצגות כיום בריקסמוזיאום.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי בורגונדיה
קטגוריה:בית ולואה
קטגוריה:נפטרות משחפת
קטגוריה:ילידי 1437
קטגוריה:נפטרים ב-1465
הגר (פירושונים)

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
סלומון השלישי, קיסר אתיופיה

**סלומון השלישי** (גרסה אתיופית של השם "שלמה") היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. נולד בשם הנסיך "וולדה סלומון" בנו של הקיסר תקלה היימנות השני הוטבל בשם "גברה מדכהן" נכלא בבית הסוהר המלכותי ווחאני ב-1782. הוכרז כקיסר על ידי ראס וולדה סלאסי וראס מאריד ב-20 במאי 1796, הוכתר באופן רשמי בכנסיית גבירתנו מרים מציון שבאקסום ב-19 ביוני. בתחילת שלטונו היה במאבק בקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון אך תוך כדי הלחימה הדיח אותו יריב אחר. סלומון התפייס עם גיורגיס ב-16 בפברואר 1798 בעיר גונדר.
  
סלומון הודח לטובת יונס ב-18 באוגוסט 1797 ופרש לחי הכפר באקסום תחת חסותו של וולדה סלאסי, סולומון הוחזר לתקופה קצרה כקיסר בין 15 ביוני – 25 ביולי 1799 עד שהודח על ידי הדאג'זמץ גוגסה והדאג'זמץ אלולה גוגסה, נכבל בשלשלאות והוגלה לתיגראי לטובת מועמדם דמטריוס. סלומון נפטר בגונדר ב-1827 ונקבר באקסום, הותיר אחריו ילד שבעתיד יהפוך לקיסר ייאסו הרביעי.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: תקופת השופטים
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1827
דמטריוס, קיסר אתיופיה

**דמטריוס** היה קיסר אתיופיה בתקופת השופטים האתיופית. דמטריוס נולד בשם "אבטו אדיאם" בנו של אבטו ארקדאווס ונכדו של אבטו אפנין, צאצא לקיסר פאסילידס. 

דמטריוס הוכרז קיסר אתיופיה ב-25 ביולי 1799 על ידי הדאג'זמץ גוגסה והדאג'זמץ אלולה גוגסה, אחרי שאלו הדיחו את הקיסר סלומון השלישי, כבלו אותו בשלשלאות והגלו אותו לתיגראי. כמה ימים אחרי הכתרתו המליך הקיסר את גוגסה כשליט באגמדיר ולאלולה העניק תואר קאגנזמץ'. 

הקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון שב לגונדר כעבור מספר חודשים, תבע את כס הקיסרות לעצמו וב-24 במרץ 1880 הדיח את דמטריוס. דמטריוס המשיך להאבק על הכתר ושב לכהן כקיסר מיוני 1800 ועד יוני 1801, אז הודח לטובת אגוולה ציון. דמטריוס נפטר לקראת סוף 1802, ונקבר בבעטה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: תקופת השופטים
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1802
פרש אדום

**פרש אדום** (שם מדעי: *Erythrocebus patas*) הוא קוף שוכן קרקע שנפוץ במערב ובמזרח אפריקה. פרש אדום הוא המין היחיד בסוג פרש.

## מאפיינים
אורכו מגיע עד 85 ס"מ, לא כולל הזנב, שאורכו 75 ס"מ, כאשר הזכרים כבדים באופן ניכר מהנקבות. הפרש האדום מגיע למהירויות של 55 קמ"ש, עובדה שהופכת אותו לרץ המהיר ביותר בין הפרימטים.

קוף זה חי בקבוצות גדולות ומרובות נקבות של כ-15 פרטים, בשטח מחיה של כ-52,000 דונם. הקבוצה מכילה ברוב השנה זכר אחד, אשר שומר על הקבוצה באמצעות הסחת דעתם של הטורפים תוך התרחקות מהקבוצה. בעונת ההזדווגות, מגיעים זכרים נוספים לקבוצות. כשהזכרים הצעירים מגיעים לבגרות מינית (בסביבות גיל ארבע שנים), הם עוזבים את הקבוצה, ובדרך-כלל מצטרפים לקבוצות המונות זכרים בלבד.

קופים אלה נמנעים מלהיכנס מיערות סבוכים ומצוי יותר באזורים סלעיים ובסוואנות פתוחות ומלאות שיחים ותת-מדבריות. ההתרבות של הפרש האדום נחשבת גבוהה יחסית, ונובעת כנראה מהתמותה הגדולה שקיימת באוכלוסייה הבוגרת הנובעת ככל הנראה מתנאי השטח הקשים בהם חיים הקופים.

קופי פרש אדום ניזונים מזרעים, מחרקים ומפקעות, דיאטה המאפיינת יותר פרימטים קטנים יותר.

יש אי הסכמות בנושא מספר תת-המינים, יש שמחשיבים ארבעה, ויש שמחשיבים שתיים; תת-המין המערבי *Erythrocebus patas patas* (פרש מצוי; עם אף שחור) והמזרחי *Erythrocebus patas pyrrhonotus* (פרש ניסנה; עם אף לבן). אחרים הציעו שלפחות כמה מהמאפיינים הם וריאציות של דפוס הפנים של הנקבה בזמן ההיריון, ולכן זהו מין יחיד בסוגו.

## קישורים חיצוניים

* 
* על הפרש האדום במקלט הקופים הישראלי
* מידע על פרימטים 
* מאמר על התנהגות הפרש האדום 
* על תזונתו של הפרש האדום 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:גנונים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:אתיופיה: יונקים
קטגוריה:טוגו: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1775
מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו

**מאג'ו מוזיקלי פיורנטינו** (באיטלקית: **Maggio Musicale Fiorentino**) הוא פסטיבל אופרה שנתי, שהמנצח ויטוריו גואי ייסד בפירנצה באפריל 1933 במטרה להציג אופרות מודרניות ונשכחות בהפקות מרשימות חזותית. היה זה פסטיבל המוזיקה הראשון באיטליה. האופרה הראשונה שהוצגה בפסטיבל הייתה נאבוקו של ורדי, שהאופרות המוקדמות שלו כמעט לא הוצגו בשנים ההן. כיום מתקיים בפסטיבל מסוף אפריל עד תחילת יוני, בתוכנית טיפוסית של ארבע אופרות.

הצלחת הפסטיבל הראשון הביאה להמשכו כאירוע דו-שנתי הכולל תשע אופרות בשנת 1937, אבל אחרי 1937 היה לפסטיבל שנתי, מלבד בתקופת מלחמת העולם השנייה. ההופעות מתקיימות בתאטרו קומונאלה די פירנצה ובתיאטרון פיקולו (המשמש, כמסתבר משמו, לאופרות בקנה מידה קטן), וכן בתיאטרו דלה פרגולה ההיסטורי.

המנהל האמנותי הנוכחי הוא פאולו ארקה והמנצח הראשי הוא, מאז 1985, זובין מהטה.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איטליה: פסטיבלי מוזיקה
קטגוריה:פירנצה