open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תל אל-מל

**תל אל-מל** (בערבית: **تل المال**) הוא תל געשי כבוי בבשן. גובהה של הנקודה הקנה לה חשיבות צבאית-אסטרטגית במהלך מלחמת יום הכיפורים. התל משקיף על שטחים נרחבים בבשן ובחורן.

למרגלות התל נמצא הכפר אל-מל.

## גאוגרפיה
תל אל-מל היא גבעה חרוטית המתנשאת לגובה של 993 מטרים מעל גובה פני הים. הוא שייך לקו התלים הסורי, רכס תלי געש כבויים בחורן, ונמצא צפונית לתל אל-חארה ומזרחית לתל מסחרה. מתוקף גובהה של הנקודה היא משקיפה על מישור החורן ועל שטחים נרחבים בבשם. הכפר אל-מל נמצא צפונית לתל וסמוך אליו.

התל נמצא כ-46 קילומטרים דרומית-מערבית לדמשק, 56 קילומטרים צפונית לדרעא, ו-14 קילומטרים מזרחית לגבול ישראל.

## היסטוריה
### מלחמת יום הכיפורים

בזמן כיבוש המובלעת הסורית במלחמת יום הכיפורים, זוהה באזור כוח החלוץ של חיל המשלוח העיראקי בצהרי 12 באוקטובר 1973. לאחר קרב שהתפתח בינו לבין חטיבה 679 שתקפה אותו, הופנו לאזור חטיבות 179 ו-9 הישראליות שנאלצו בשל כך לסגת מתל מרעי, אותו כבשו קודם במאמץ גדול.

במטרה למנוע התקפות עיראקיות חוזרות הורה מפקד אוגדה 210 לחטיבה 205 אחר הצהריים לכבוש את תל אל-מל יחד עם תל מסחרה. החטיבה נעה במהירות ובשעה 18:00 לערך, עם רדת החשיכה, נתקלה בכוח עיראקי נוסף מחטיבה 12 שכלל גם הוא גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן. מאחר שלכוח העיראקי היו אמצעי ראיית לילה, מצבם היה עדיף ובקרב שהתפתח התקשה כוח צה"ל לזהות את טנקי העיראקים. השריון הישראלי החל לספוג פגיעות ונאלץ לסגת צפונה באופן בלתי מסודר צפונה. מפקד הכוח העיראקי החליט להמשיך את ההתקדמות צפונה, עד שנעצרו במהלך הלילה.

בשעה 3:00 לפנות בוקר חידש הכוח העיראקי את תנועתו והכוח הראשון זוהה עם עלות השחר ב-13 באוקטובר על ידי חטיבה 9, כשהוא מתקדם מכיוון תל אל-מל לכיוון צפון. בקרב נוסף שהתפתח נרשמו אבדות לכוחות העיראקיים. בשעה 7:00 לערך הוא החל הכוח לסגת, וחטיבות האוגדה החלו להתקדם בעקבותיו. במסגרת כיבוש התלים מחדש, כבשה חטיבה 179 את התל. לעיראקים הושמדו בסך הכול כ-60 טנקים במהלך היום בעוד לצה"ל היו ארבעה טנקים פגועים.

התל נותר בשליטת צה"ל כחלק מהמובלעת הסורית עד הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה ביוני 1974. לאחר סיום המלחמה והסכם הפרדת הכוחות נסוגה ישראל מהתל והוא הועבר לכוחות סוריה, בידיה הוא נמצא עד היום.

## ראו גם
* תל מסחרה
* החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
* קו התלים הסורי

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: הרים
קטגוריה:קו התלים הסורי
אביתר דוד

**אביתר דוד** (נולד ב-28 בדצמבר 2000) הוא אזרח ישראלי שנחטף על ידי ארגון הטרור חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר, בעת הטבח בפסטיבל נובה. הוא הוחזק בשבי חמאס ברצועת עזה במשך שנתיים, ושוחרר במסגרת הסכם חמאס–ישראל ב-13 באוקטובר 2025.

## קורות חיים
דוד נולד וגדל בכפר סבא, לגליה ואבישי דוד, ולו אח בכור ואחות צעירה. בוגר תיכון "הרצוג" בכפר סבא. טרם חטיפתו עבד בבית קפה וכמדריך בתגלית.

### החטיפה
בגיל 22, ב-7 באוקטובר 2023, נחטף דוד מפסטיבל הנובה יחד עם חברו גיא גלבוע דלאל. חברים אחרים של השניים נרצחו בטבח. על פי אלמוג מאיר ג'אן, שנחטף עימם מהמסיבה ושהה איתם במהלך היממה הראשונה בשבי, הם היו מהראשונים שנחטפו מהפסטיבל, ובמהלך ולאחר חטיפתם הוכו פעמים רבות. על פי משפחתו, הקשר עימו נותק כשעתיים לאחר תחילת טבח שבעה באוקטובר. בצהרי אותו היום אנשי חמאס פרסמו סרטונים שמתעדים את רגעי חטיפתו.

במהלך זמן רב מתקופתו בשבי שהה ביחד עם עומר ונקרט, טל שהם וגיא גלבוע דלאל. לאחר שחרורם של ונקרט ושהם במסגרת עסקת החטופים השנייה, חמאס הפיץ סרטון בו מצולמים דוד ודלאל צופים בטקס השחרור שנערך בנוסייראת עבור ונקרט, עומר שם טוב ואליה כהן. לשניים נאמר כי גם הם משתחררים מהשבי, אך הם גילו טרם צילום הסרטון כי אמירה זו הייתה טרור פסיכולוגי בלבד.

על פי מודיעין ועדויות פדויי השבי, דוד ודלאל הורעבו על ידי שומריהם, נקשרו בשלשלאות בידיהם וברגליהם, חוו עינויים פיזיים ונפשיים ולעיתים היו שמים שקיות על ראשיהם למשך ימים. זאת, לצד תנאים סניטריים ירודים ורשות להתקלח פעם בחודש בלבד. בנוסף, דוד נחטף ללא משקפיו, מה שגורם לכך שהוא כמעט שאינו מצליח לראות.

בסרטונים שפורסמו באוגוסט 2025 על ידי חמאס הוא נראה במצב גופני ירוד, כאשר הוא מחזיק לוח ובו סימון של ימי רעב. לפי הצהרות משפחתו, מדובר בהרעבה מכוונת שביימו שוביו, כחלק ממאמץ תעמולתי. במסגרת אחד הסרטונים אולץ דוד לחפור לעצמו קבר. נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ אמר לאחר שצפה בסרטונים: "אני חושב שזה נורא, אני חושב שזה נורא ואני מקווה שאנשים רבים יצפו בזה, גרוע ככל שזה, כי אני חושב שזה דבר נורא".

בעקבות פרסום הסרטונים שלו ושל רום ברסלבסקי, מועצת הביטחון של האו"ם התכנסה לדיון מיוחד במצב החטופים, במהלכו העיד אחיו כי נאמר לו שאם לא יחול שיפור במצבו, הוא עשוי שלא לשרוד את השבי.

אביתר דוד שוחרר, יחד עוד 19 חטופים נוספים, במסגרת הסכם חמאס–ישראל ב-13 באוקטובר 2025.

## גלריה

קובץ:Until Aviatar returns home.jpg|מדבקה עם הכיתוב "עד שאביתר בבית!" ביום ה-666 למלחמת חרבות ברזל


## הערות שוליים

קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:חטופי פסטיבל נובה
קטגוריה:כפר סבא: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון הרצוג (כפר סבא)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2000
ליגת העל האיראנית בכדורסל

**ליגת העל האיראנית בכדורסל** (בפרסית: **لیگ برتر بسکتبال ایران**) היא ליגת הכדורסל המקצועית הראשונה באיראן. הליגה נוסדה ב-1989, אך החלה במתכונתה הנוכחית ב-1998. אלופת הליגה לעונת 2024/25 היא שהרדארי גרגאן, ושיאנית הזכיות בה היא זוב אהאן אספהאן עם שבע זכיות.

## קבוצות הליגה בעונת 2024/25

## היסטוריה
ממוזער|קבוצת פהלווי טהראן נחשבת לאלופת איראן הראשונה לאחר שזכתה בגביע נסיך הכתר ב-1975
טורניר הכדורסל הראשון באיראן נחשב לגביע אליפות המועדונים של טהראן. אחת הזוכות הראשונות בתואר הייתה קבוצת תאג' טהראן, שזכתה בו בעונת 1936/37.

### גביע נסיך הכתר
האליפות הכלל-איראנית הראשונה הייתה גביע נסיך הכתר (), שנערכה לראשונה ב-1975. הזוכה הראשונה בטורניר הייתה פהלווי טהראן, שניצחה בגמר 69–68 על פרספוליס גרגאן. הטורניר בוטל לאחר שלוש מהדורות בלבד, בעקבות המהפכה האיראנית ב-1979.

#### זוכות

### ליגת האלופות
התחרות הראשונה תחת הרפובליקה האסלאמית של איראן הוקמה ב-1989, ונקראה ליגת האלופות (لیگ قهرمانان). הזוכה הראשונה הייתה ז'אנדארמרי טהראן, שגברה על שאהין גרגאן בגמר.

### ליגת העל
ב-1998 שונה שם התחרות לליגת העל (لیگ برتر), שם שתחתיו היא משוחקת עד היום. בארבע העונות הראשונות של הליגה זכתה זוב אהאן אספהאן, שמחזיקה עד היום בשיא הזכיות בליגה.

## אלופות ליגת העל (מאז 1989)

## זכיות לפי מועדון

## שחקנים בולטים בעבר
* עומאר סניד – קאווה טהראן (2008), סבא באתרי טהראן (2008)
* טוראיי בראגס – פתרושימי בנדר אמאם (2008)
* לי ניילון – מהראם טהראן (2008)
* ניקולוז צכיטישווילי – מהראם טהראן (2011–2012), פולאד מאהאן אספהאן (2012), שימידור טהראן (2016)
* סאני בצ'ירוביץ' – פתרושימי בנדר אמאם (2012–2013), פולאד מאהאן אספהאן (2013)
* איברהים ג'אבר – פתרושימי בנדר אמאם (2013)
* מריוס פרקביצ'יוס – סנאיע פתרושימי מאהשהר (2013)
* דקוואן קוק – שימידור טהראן (2016–2017)

## קישורים חיצוניים
* 
*אתר פדרציית הכדורסל האיראנית
*אתר הליגה, באתר asia-basket.com

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ספורט
קטגוריה:תחרויות ספורט באיראן
איראן
האהבה מאלתרת

"**האהבה מאלתרת**" הוא אלבום האולפן ה-31 של הזמרת-יוצרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 1991 על ידי חברת התקליטים NMC. האלבום כולל שנים-עשר שירים שאת רובם כתבה אלברשטיין, בחלקם גם הלחינה, ומופק מוזיקלית על ידי עובד אפרת. זהו אחד האלבומים המרכזיים בפרק יצירתה של אלברשטיין בראשית שנות התשעים, ומתאפיין בשילוב בין שירה אישית ומוזיקה אתנית, עם עיבודים המשלבים אלמנטים של פופ, פולק ורוק.

## רקע והפקה
לאחר עשור שבו עסקה אלברשטיין בביצועים לשירי משוררים, שירי עם ותרגומים, החלה בשנות התשעים להעמיק בכתיבה אישית מקורית. "האהבה מאלתרת" הוא חלק ממגמה זו, שהחלה באלבום "מהגרים", ומתאפיין בטקסטים אישיים יותר לעומת עבודותיה הקודמות. שירי האלבום עוסקים בנושאים של זוגיות, בדידות, שייכות, כאב וגעגוע, חלקם מנקודת מבט נשית ישירה.

ההפקה המוזיקלית הופקדה בידי עובד אפרת, שהיה אחראי לעיבודים, לתכנות הכלים ולבניית הצליל האחיד של האלבום, המשלב בין פופ, פולק ורוק. חלק מהשירים הולחנו על ידי מלחינים נוספים, בהם נעמי שמר. השירים באלבום נעים בין קטעים מלודיים אינטימיים לבין שירים קצביים יותר, חלקם כתובים בגוף ראשון ומתארים חוויות אישיות, וחלקם בעלי אופי סיפורי או אלגורי.

## הצלחה מסחרית
האלבום התקבל בחום על ידי הקהל והמבקרים, וזכה לתואר זהב על מכירת למעלה מ-20 אלף עותקים בישראל. שירים מתוכו זכו להשמעות רבות ברדיו, בהם "שיר מגרש את החושך", "האהבה מאלתרת" ו"ספרי לי לאט".

## רשימת רצועות

;הערות
* כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלברשטיין, למעט איפה שצוין אחרת.
* כל השירים הופקו על ידי אפרת, למעט איפה שצוין אחרת.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
מרכז השואה ורצח העם ביוהנסבורג

**מרכז השואה והרצח העם ביוהנסבורג** (באנגלית: **Johannesburg Holocaust and Genocide Centre**; בראשי תיבות: **JHGC**) הוא מרכז לשואה ורצח עם הממוקם בפורסט טאון ביוהנסבורג, דרום אפריקה. הבניין פונה לשדרת יאן סמוטס, כביש ראשי בעיר. המרכז נפתח באתר הקבע המיועד שלו ב-2019, לאחר שפעל מאתר זמני מאז 2008.

ל-JHGC יש מרכזים אחים בקייפטאון (מרכז השואה בקייפטאון) ודרבן (**מרכז השואה בדרבן**), וביחד הם חלק מהאגודה **הקרן הדרום אפריקנית לשואה והרצח העם** (באנגלית: **South African Holocaust & Genocide Foundation**; בראשי תיבות: **SAHGF**). ה-SAHAF קובע את הכיוון החינוכי והפילוסופי של המרכז. המרכז גם מבצע הכשרות מורים והוא הספק המוסמך היחיד להכשרה בשירות עבור חינוך לשואה במדינה. הוא הכשיר למעלה מ-5,000 מורים. המרכז חוקר את ההיסטוריה של רצח עם במאה ה-20, תוך התמקדות במקרי מבחן מהשואה ומהרצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה (רצח העם ברואנדה).

## היסטוריה
מקורות המרכז מתחילים בשנת 1994. היה עניין ציבורי גדול בתערוכה של אנה פרנק שנפתחה ביוהנסבורג באוגוסט של אותה שנה. נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה וארכיבישוף דזמונד טוטו השתתפו בפתיחה. ה**[[יומנה של אנה פרנק]]** היה גם אחד הספרים הזמינים לאסירים באי רובן . בטקס הפתיחה, מנדלה אמר: "במהלך השנים הרבות שבהם אני וחבריי בילינו בכלא, שאבנו השראה מאומץ ועקשנות של אלה שאתגרו את העוול גם בתנאים הקשים ביותר. . . . חלק מאיתנו קראו את יומנה של אנה פרנק באי רובן וחווינו ממנו עידוד רב."

המרכז הוקם על ידי טלי נייטס, היסטוריונית ומרצה אוניברסיטאית לשעבר. היא בתו של משה טרנר, ניצול שואה שניצל על ידי אוסקר שינדלר. רבים מבני משפחתה נרצחו במחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-2008, לנייטס הייתה הרעיון למרכז והחלה לפעול ממקום זמני, ובתוך שבע שנים הוא משך למעלה מ-35,000 תלמידים בחאוטנג. המרכז שיתף פעולה עם עיריית יוהנסבורג לבחירת מיקום לאתר. הוא ממוקם באתר הקודם של **מוזיאון האופנה ברנברג**, שהוקם על ידי שתי אחיות, אנה ותרזה ברנברג, לאחסון אוספי האופנה שלהן. האחיות ציוו את הנכס לעירייה בתנאי שישמש כמוזיאון או גלריה לאמנות.

### אדריכלות
המרכז תוכנן על ידי האדריכל לואיס לוין, שהשפיע על תוכניותיו לאחר שיחות עם שרידי השואה ורצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה. מסילות רכבת מקיפות את הבניין, מעוררות תמונות של קורבנות השואה שגורשו ברכבות למחנות ריכוז. המסילות אינן ישרות והן משתקפות במי הבריכה ונגמרות בשמיים, במטרה להראות את חוסר הסופיות של רצח העם. עצי היער הצהובים ועצי הבריזה הכסופה מסמלים יערות, שכן יהודים ואחרים נרצחו גם ביערות. באופן דומה, רצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה התרחש בנופים טבעיים ירוקים. החומרים הקשים והמחוספסים נותרים חשופים כדי להדגיש את המציאויות הקשות של רצח העם אלה. הלבנים האדומות והשחורות נשרפו ונפרשות בסגנון 'אנגלי', עבודת לבנים שניתן למצוא גם בחורבות תאי הגז והבונקרים של אושוויץ-בירקנאו. אבני הריצוף בקרקע מייצגות את רחובות האבן של ערים רבות באירופה. לוחות גרניט מלבניים גדולים מעוררים מצבות ומסמלים את הקורבנות הבלתי מזוהים וקבריהם הלא מסומנים. קיר זיכרון מכיל את שמות ילדי קורבנות השואה ורצח העם של הטוטסי ב-1994 ברואנדה.

### תערוכה קבועה
התערוכה על השואה כוללת ראיונות עם שבעה ניצולי שואה שהיגרו לדרום אפריקה ואת תושב פרטוריה, יאפ ואן פרוסדיי, שהציל עשרות יהודים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות דרום אפריקה
יוהנסבורג
יוהנסבורג
קטגוריה:יוהנסבורג
O Que Será

[שמאל|ממוזער|265px|עטיפת תקליטון O que sera בביצוע [שיקו בוארקי (1977)]]
"**O Que Será**" (בעברית: "**או קה סרה**"), בתרגום מפורטוגזית לעברית – "מה זה יהיה", הוא שיר שהולחן בשנת 1976 על ידי הזמר-יוצר הברזילאי שיקו בוארקי. השיר נכתב עבור הסרט "דונה פלור נשואה לשניים", המבוסס על הספר "דונה פלור ושני בעליה" מאת ז'ורז' אמאדו. בסרט יש לשיר שלוש גרסאות, המסמנות מעברים שונים בעלילה: אוברטורה (פתיחה), "À Flor da Pele" ו-"À Flor da Terra". ב-1985 תורגם השיר לעברית על ידי אהוד מנור. הוא בוצע תחילה על ידי גידי גוב, ולאחר מכן על ידי מתי כספי ולהקת המופע "ארץ טרופית משגעת", תחת השם "**הו מה יהיה**".

## היסטוריה
לדברי שיקו בוארקי, למרות שכתב קודם לכן טיוטה ללחן, ההשראה הגדולה ביותר שלו לכתיבת השיר היו תצלומים מקובה שהראה לו העיתונאי פרננדו מוראיש .

הדואט עם הזמר מילטון נסימנטו  היה צירוף מקרים. לאחר שנסימנטו שמע את פרנסיס אימי  מנגן את השיר בפסנתר באולפנים של חברת התקליטים. הזמר ממינאס ז'ראיס, אהב אותו והציע לשיר אותו כצמד. שיקו בוארקי ופרנסיס אימי אהבו את הרעיון וסיימו את העיבודים כשקולו של מילטון נסימנטו בראשם. «O que será? (À flor da terra)» שוחרר באלבומו של שיקו בוארקי "Meus Caros Amigos " ב-1976, בעוד «O que será? (À flor da pele)» שוחרר באלבומו של מילטון נסימנטו "Geraes", גם כן ב-1976.

בגרסת הסרט, בבימויו של ברונו בארטו , O que será? (פתיחה) בוצעה על ידי הזמרת סימונה .

בשנת 1992, קיבל בוארקי גישה לתוכן תיק הארכיון שלו ב , וגילה פרשנות מוזרה שהצנזורה נתנה למילים. בשיחה עם כתב העת Jornal do Brasil , ציין המלחין: "אני חושב שאני עצמי לא יודע מה עומד מאחורי המילים האלה, ואם הייתי יודע מה עומד מאחוריהן, לא היה לי מה להסביר.".

## השמעות בפסקול אופרות סבון בברזיל
* 2006 - Vidas Opostas (שיקו בוארקי עם מילטון נסימנטו)
* 2011 - Amor e Revolução (אהבה ומהפכה) (שיקו בוארקי עם מילטון נסימנטו)
* 2016 - Justiça (צדק) (שיקו בוארקי עם מילטון נסימנטו)

## גרסאות כיסוי
לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות, רובן על ידי זמרים וזמרות ברזילאים, כגון מריה בתניה (1977), רוני וון  (1977), נארה לאאו (1980) ודניאלה מרקורי (2009). בין הבולטים בביצועים שמחוץ לברזיל:
*בשנת 1980 הוציאה הזמרת הספרדית אנה בלן  את השיר כסינגל מתוך אלבומה, והגיע למקום הראשון במשך שבוע אחד במצעדי הרדיו הספרדיים.
*גרסה מוכרת של שיר זה באמריקה הלטינית היא זו של זמר הסלסה הניו יורקי וילי קולון , אשר, עם עיבוד הכולל כלי הקשה אפרו-קריביים, שלושה טרומבונים, תזמורת מיתרים ומקהלות גברים ונשים, הוציא עיבוד משלו כרצועה הראשונה בצד A של אלבומו מ־1981, "Fantasmas".
*גרסה מעורבת של פורטוגזית ואיטלקית הוקלטה ב-1978 גם על ידי הזמרת האיטלקייה ג'יליולה צ'ינקווטי.

## גרסת הכיסוי בעברית, "הו מה יהיה"
השיר יצא לראשונה בישראל בביצועו של גידי גוב באלבומו מ-1985 "תנו לגדול בשקט בתרגומו של אהוד מנור ולעיבוד מוזיקלי של רוני וייס. במופע "ארץ טרופית משגעת", שעלה לבמות בקיץ 1987, ביצע את השיר מתי כספי בליווי להקת המופע. מתי כספי גם יצר את העיבוד המוזיקלי לשיר. המילים של אהוד מנור אינן תרגום של השיר בפורטוגזית ומדברות על האכזבה מהמציאות מול ההבטחות שהובטחו לנו בשנות הבחרות שלנו. אולם, השיר מסתיים באופטימיות כלשהי, בתקווה שיש סיכוי שההבטחות הללו תתממשנה.

## קישורים חיצוניים
* הו מה יהיה, מילות השיר באתר שירונט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בפורטוגזית
אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים 2025

**אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים 2025** (באנגלית: **2025 OFC Women's Nations Cup**) היא המהדורה ה-13 של האליפות אוקיאניה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. הטורניר נערך בפיג'י והתקיים מ-4 ביולי עד 19 ביולי 2025. לראשונה מאז 1989 – האליפות לא שימשה כטורניר המוקדמות היבשתי לגביע העולם.

האליפות נערכה בפורמט של שלב בתים ושלב נוקאאוט. הראשונה והשנייה בכל בית עלו לחצי הגמר, ואילו השלישית והרביעית בכל בית ערכו משחקים על המקומות החמישי והשביעי.

במשחק הגמר נפגשו האלופה המכהנת פפואה גינאה החדשה ואיי שלמה. בסיום המשחק, שנערך בסובה מול 1,150 צופים, ניצחה איי שלמה 3–2 בהארכה וזכתה בטורניר לראשונה בתולדותיה.

## שלב הבתים
### בית א'

### בית ב'

## שלב הנוק-אאוט

## הערות שוליים

קטגוריה:אליפויות אוקיאניה בכדורגל נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2025
קטגוריה:פיג'י: כדורגל
קטגוריה:2025 באוקיאניה
The Man I Love

***The Man I Love*** (בעברית: "**האיש שאני אוהבת**") הוא אלבום האולפן ה-32 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 1992 על ידי חברת התקליטים NMC. האלבום כולל ביצועים של אלברשטיין לשירים קלאסיים בשפה האנגלית, ומייצג ניסיון לפנות לקהל בין-לאומי באמצעות רפרטואר אמריקאי.

## רקע והפקה
האלבום הופק לאחר סדרת אלבומים עבריים מצליחים של אלברשטיין. בניגוד לרוב יצירתה בעברית, באלבום זה מבצעת אלברשטיין גרסאות מחודשות לשירים באנגלית שנכתבו והולחנו על ידי יוצרים שונים. בין הכותבים והמלחינים באלבום נמנים ג'ורג' גרשווין, בילי הולידיי, ג'ון לנון ופול מקרטני. זהו אלבומה הראשון של הזמרת המבוצע כולו באנגלית.

האלבום יצא תחת חברת NMC וזכה להפצה גם מחוץ לישראל. ההפקה המוזיקלית נטתה לעיבודים מינימליים יחסית, במטרה לשמר את אופיים המקורי של השירים ולהדגיש את קול המבצעת. האלבום מתאפיין בביצועים אינטימיים ונאמנים למקור של שירים מתחומי הג'אז, הפופ והפולק האמריקאי והבריטי.

## רשימת רצועות

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
גאווה ודעה קדומה (סדרת טלוויזיה עתידית)

**גאווה ודעה קדומה** (באנגלית: **Pride and Prejudice**) היא סדרת טלוויזיה עתידית, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. הסדרה נכתבה על ידי דולי אלדרטון ומבוימת על ידי יורוס לין עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".

## צוות השחקנים והדמויות
* **אליזבת בנט** (אמה קורין) – בת שנייה למשפחת בנט, אישה דעתנית ושנונה.
* **מר פיצוויליאם דארסי** (ג'ק לאודן) – ג'נטלמן עשיר וגאה, המתאהב באליזבת.
* **גברת בנט** (אוליביה קולמן) – אם המשפחה, העסוקה במציאת שידוכים לבנותיה.
* **מר בנט** (רופוס סוול) – אב המשפחה, אדם שנון ומתבודד.
* **ג'יין בנט** (פריה מייבור) – הבת הבכורה במשפחה, אישה טובת-לב ונאה במיוחד.
* **מרי בנט** (הופי פריש) – הבת האמצעית, נערה מופנמת ואינטלקטואלית.
* **קתרין "קיטי" בנט** (הולי אייברי) – הבת הרביעית, מושפעת מאוד מלידיה.
* **לידיה בנט** (ריה נורווד) – הבת הצעירה והפזיזה ביותר במשפחה.
* **מר צ'ארלס בינגלי** (דריל מק'קורמק) – ג'נטלמן עשיר וחברו הקרוב של דארסי, מתאהב בג'יין.
* **קרוליין בינגלי** (סיינה קלי) – אחותו הגאוותנית של בינגלי.
* **מר ג'ורג' ויקהם** (לואי פרטרידג') – קצין צבא כריזמטי, שלו עבר בעייתי עם דארסי.
* **מר ויליאם קולינס** (ג'יימי דמטריו) – בן דודם של בנות בנט והיורש החוקי של בית לונגבורן.
* **ליידי קתרין דה ברג** (פיונה שו) – אצילה גאוותנית ודודתו של דארסי.
* **גברת גרדינר** (אנג'נה וסאן) – דודתם האינטליגנטית והלבבית של בנות בנט.
* **מר גרדינר** (סבסטיאן ארמסטרו) – בעלה של גברת גרדינר, המלווה את אליזבת במסעה עם דארסי.
* **ליידי לוקאס** (רוזי קאווליירו) – שכנה וידידת המשפחה.
* **סר ויליאם לוקאס** (ג'סטין אדוארדס) – אביה של שרלוט לוקאס, מכובד מקומי.
* **גברת הרסט** (ספרון קומבר) – אחות נוספת למשפחת בינגלי, נשואה לאיש עשיר.
* **מר הרסט** (ג'יימס דריידן) – בעלה של גברת הרסט.
* **הקולונל פורסטר** (ג'יימס נורת'קוט) – קצין צבא ומפקדו של ויקהם.
* **הארייט פורסטר** (אלואיז ווב) – אשתו של הקולונל וחברתה של לידיה.
* **ג'ורג'יאנה דארסי** (איזבלה סרמון) – אחותו הצעירה של דארסי, נערה ביישנית ונעימת הליכות.

## הפקה
באוקטובר 2024 דווח כי דולי אלדרטון מעבדת את הרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן (1813) עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס". העיבוד תואר כ"בעל תפיסה פרוגרסיבית" בהשוואה לעיבודים קודמים.

באפריל 2025 פורסם כי ג'ק לאודן נמצא במשא ומתן על גילום דמותו של מר דארסי. למחרת אושרה הצטרפותם של אמה קורין ואוליביה קולמן לצוות השחקנים, לצד לאודן ועם יורוס לין כבמאי הסדרה. ביולי 2025 אושר דבר ליהוקם של רופוס סוול, לואי פרטרידג', ג'יימי דמטריו, פיונה שו ודריל מק'קורמק לצוות השחקנים. המפיקים בפועל כוללים את ויל ג'ונסטון ולואיז מאטר מטעם "Lookout Point", לצד קורין, אלדרטון, לין ולורה לנקסטר. ליסה אוסבורן משמשת כמפיקה.

צילומי הסדרה החלו ביולי 2025 ב, ותמונות ראשונות מהסט פורסמו במהלך אותו חודש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות דרמה תקופתית בריטיות
קטגוריה:סרטים לפי ספרי ג'יין אוסטן
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
חיים יאיר טויבנהויז

ד"ר **חַיִּים יָאִיר טוֹיבֶּנְהוֹיז** או **טובנהויז** (1 בינואר 1888, צפת – 16 במרץ 1928 בלפסט) היה גאולוג, מחלוצי הגאולוגיה והפלאונטולוגיה בארץ ישראל, ופדגוג עברי.

## ביוגרפיה
נולד בצפת לבת שבע גולדנבוים ומאיר טובנהויז. בגיל 18 מונה למורה לעברית, תנ"ך והיסטוריה בבית הספר כי"ח בצפת, ולאחר מכן גם בחיפה ובטבריה. נישא לבתיה בקמן, מנהלת בית הספר לבנות שאביו ייסד בצפת. נסע ללמוד משפטים ותורת המזרח באיסטנבול, אך לאחר שנה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עזבו הזוג לברסלאו שבגרמניה, שם למד טויבנהויז פדגוגיה ופילוסופיה, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. לאחר מכן התמקד בלימודי גאולוגיה, מינרולוגיה ופליאונטולוגיה, ועל מחקרו "**ה[[אמוניטים]] של תצורת הקרטיקון בארץ-ישראל ובסוריה**" הוסמך בשנית מהאוניברסיטה כדוקטור בגאולוגיה. חקר, בין היתר, את אוצרות ים המלח, מינרלים בארץ ישראל, ואת חמי טבריה. לאחר לימודיו עבד כחוקר מדעי במכון הגאולוגי של אוניברסיטת ברסלאו, וכמרצה במוסד. בזמן שהותו בעיר, פיתח את התרבות העברית והשתדל בהפצתה בין הנוער היהודי בעיר.

בגמר המלחמה, נסע ללונדון וכיהן כמנהל בית ספר עברי בעיר, ולאחר מספר שנים עבר לשמש כמנהל בית הספר העברי בבלפסט שבאירלנד. בבלפסט יסד מספר מוסדות עבריים: תנועת צופים עברית ואגודת סטונדטים עברית, כמו גם ספרייה עברית גדולה וארגון אגודת הציונים הצעירים, בו נבחר לנשיא הכבוד.

מתוך רצון לשוב לפלסטינה, התפטר ממשרתו, אך בה בעת חלה, ונפטר לאחר מספר חודשי מחלה ב-16 במרץ 1928. לטויבנהויז ובקמן היה בן אחד: נעים אבנר (נורמן).

## לקריאה נוספת
* אפרים טובנהויז, **על מזבח המדע**: פעלם ותגליותיהם של שלשה אחים חלוצי-המדע מארץ ישראל, ותרומתם לתרבות העולם, תשכ"ד 1964.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאולוגים יהודים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברסלאו
קטגוריה:משפחת טובנהויז
קטגוריה:נפטרים ב-1928
מארגאריטקעלעך (אלבום, 1994)

"**מארגאריטקעלעך**" (בעברית: "**מרגניות**") הוא אלבום האולפן ה-33 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא בשנת 1994 על ידי חברת התקליטים NMC. האלבום כולל עשרים ושישה שירים ביידיש, והוא מהווה מחווה לתרבות היידיש ולשירי עם ומסורת יהודיים. לאלברשטיין אלבום נוסף בשם זהה שהקליטה בשנת 1969.

"מארגאריטקעלעך" הוא אלבומה הראשון של אלברשטיין ביידיש מאז "חוה זינגט יידיש", שיצא בשנת 1979. בשונה מאלבומה הראשון באותו שם, אלבום זה הורכב משירים חדשים בביצוע שונה, חלקם בשיתוף פעולה עם הזמר מייק בורשטיין. השירים נבחרו בקפידה ממקורות מסורתיים, פזמונים עממיים ויצירות מתקופת התחייה של התרבות היידית במזרח אירופה. רבים מהשירים באלבום עוסקים בזיכרונות, ילדות, חיי עוני וגעגועים לעולם יהודי שנכחד. חלק מהטקסטים שייכים למסורת שבעל פה, אחרים הם פרי עטם של משוררי יידיש ידועים.

## רשימת רצועות

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומים ביידיש
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
Une belle histoire

"**Une belle histoire"** (בעברית שם השיר הוא "**סיפור של אהבה**") הוא שיר בצרפתית שנכתב על ידי פייר דלנואה והולחן על ידי מישל פוגאן, שגם ביצע והקליט אותו באלבום "Fugain et le Big Bazar" משנת 1972. האלבום מכר למעלה מ-800,000 עותקים והגיע לראש המצעדים בצרפת.

## אודות השיר
השיר מספר על רומן קצר של שני צעירים המתרחש בצרפת. פוגאן דמיין בתחילה שעלילת השיר מתרחשת לאורך כביש 66 של ארצות הברית, אך דלנואה העדיף שהיא תתרחש בצרפת.

## גרסאות כיסוי
השיר תורגם לשפות רבות, כגון אנגלית, איטלקית, ספרדית, הולנדית, טורקית, עברית ואף יפנית.

בשנת 1972 כתב פרנקו קליפאנו גרסה איטלקית לשיר בשם "Un'estate fa" ("לפני קיץ אחד"), ששוחרר לראשונה כסינגל על ידי להקת "Homo Sapiens".

בשנת 1973 הוא הוקלט בהולנדית בשם "Zoals een mooi verhaal" ("כמו סיפור יפה") על ידי אן כריסטי ובטורקית בשם "Kim ayırdı sevenleri" ("מי הפריד בין האוהבים?") על ידי טנג'ו אוקאן, נילופר יומלו והשלישייה "Modern Folk Üçlüsü".

בשנת 1974 השיר הוקלט באנגלית בשם "One Lovely Day" על ידי הלהקה "Jay & The October Cherries". השיר גם הוקלט באותה שנה בספרדית בשם "Una bella historia" על ידי הזמרת ילידת ונצואלה, מיירה מרטי.

בשנת 1978, להקת המקהלה היפנית Circus (サーカス), ביצעה גרסת כיסוי לשיר בשם Mr. Summer Time" (Mr.サマータイム)" והגיעה למקום הראשון ביפן.

## הגרסה בעברית
בשנת 1978 עלה בישראל המחזמר "הבזאר הגדול", שהיה גרסה עברית למחזמר צרפתי באותו שם. כוכב המחזמר הצרפתי היה מישל פוגאן, מלחין, פזמונאי וזמר צרפתי בליווי של להקה של זמרים, רקדנים ונגנים. כוכב הגרסה בעברית היה דני ליטני, וכל שירי המחזמר תורגמו לעברית בידי אהוד מנור, ביניהם הלהיט "Une belle histoire" שנקרא בעברית בשם "סיפור של אהבה". שירי המחזמר הוקלטו באותה שנה בתקליט "הבזאר הגדול, עם דני ליטני" בהוצאת "התקליט".

## קישורים חיצוניים
* 20px "Une belle histoire", במסד הנתונים המוזיקלי Discogs **(באנגלית)**
* 30px "Une belle histoire", במסד הנתונים המוזיקלי Genius **(באנגלית)**
* 20px "Une belle histoire", באתר המוזיקה Spotify **(באנגלית)**
* 44px "Une belle histoire", באתר המוזיקה אפל מיוזיק **(באנגלית)**
* 44px "Une belle histoire", באתר המוזיקה Deezer **(באנגלית)**
* 55px "Une belle histoire", באתר המוזיקה Tidal **(באנגלית)**
* 20px "Une belle histoire", באתר המוזיקה SoundCloud **(באנגלית)**
* "Une belle histoire", באתר המוזיקה SecondHandSongs **(באנגלית)**

#### ביצועים בצרפתית
* 

#### ביצועים באיטלקית
* 

#### ביצועים בהולנדית
* 

#### ביצועים בטורקית
* 

#### ביצועים באנגלית
* 

#### ביצועים בספרדית
* 

#### ביצועים ביפנית
* 

#### ביצועים בעברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בצרפתית
קטגוריה:שירים שתורגמו מצרפתית לעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אהוד מנור
קטגוריה:שירים ממחזות זמר
קטגוריה:שירי אהבה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בצרפת
ברוך ששון

**ברוך ששון** הוא שחקן עבר ישראלי.

## קריירה
בשנת 1976 שיחק את ז'קו בסרט "ג'וקר" בכיכובו של יהורם גאון.

בשנת 1987 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "יוננם", בו גילם את דמותו של עזריה חברו הטוב של יוננם (יונתן דני). הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 1988.

בשנת 2001 שיחק בסרט "כיכר החלומות" גילם את ברוך.

בשנת 2003 שיחק בסרט "מסעות ג'יימס בארץ הקודש".

בתחילת שנות ה-2000 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של הרצל פמילי, "אלומיניום", בו גילם את דמותו של דוד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
דרך אחת

"**דרך אחת**" הוא אלבום האולפן ה-34 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 1995 על ידי חברת התקליטים NMC. האלבום כולל שנים-עשר שירים בשפה העברית, ומתאפיין באווירה אינטימית, טון אישי והפקה מוזיקלית עדינה, שהופקדה בידי אילן וירצברג.

## רקע
"דרך אחת" יצא לאחר האלבום "מארגאריטקעלעך" (1994) ולפני "יונת האהבה" (1996). האלבום שייך לתקופה ביצירתה של אלברשטיין שבה בחרה להתרחק מהפולקלור היהודי והיידי לטובת חומרים אישיים, מקוריים ועכשוויים. מרבית השירים נכתבו על ידה, חלקם הולחנו גם על ידה, והשאר הולחנו או עובדו בשיתוף עם וירצברג.

## סגנון
האלבום כולל תכנים הנוגעים בהתבוננות פנימית, זוגיות, בדידות, אהבה מאוחרת ויחסים משתנים. הסגנון המוזיקלי נמשך בקו הפופ-אקוסטי המזוהה עם חלק מהפקותיה של אלברשטיין בשנות התשעים, עם עיבודים מינימליים המבוססים על גיטרה, פסנתר וכלים חיים נוספים. השירים כתובים לרוב בגוף ראשון, לעיתים כווידויי, ומתאפיינים במשלב פשוט ויומיומי. לדוגמה, בשיר הפותח "הבוקר הוא זמן מצוין לאהוב" מביעה הדוברת התבוננות רכה על הרגעים הקטנים של החיים, ואילו בשיר "האהבה כואבת לי" מועברת תחושת שבר ובלבול בקשר זוגי מורכב.

## רשימת רצועות

;הערות
* כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלברשטיין, למעט איפה שצוין אחרת.
* כל השירים הופקו על ידי וירצברג.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
תקומה מן האפר

[ממוזער|300 פיקסלים|שילוט תערוכת "תקומה מן האפר", אוגוסט [2025]]
**תקומה מן האפר** הוא מרכז של רשות העתיקות בקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל בירושלים, בו מוצגת תערוכה המציגה את חלקה של רשות העתיקות באיתור וזיהוי חללי טבח שבעה באוקטובר וחפצים הקשורים אליהם.

## רקע
טבח שבעה באוקטובר שהתרחש ב-7 באוקטובר 2023, כלל רציחות ושריפות של אזרחים ישראלים על ידי מחבלי חמאס ופלגי הטרור הפלסטינים, מה שגרם לאזורי קרבות מלאי גופות מפויחות בקיבוצי עוטף עזה, בתים שרופים, מכוניות חרוכות וכיוצא בזה. כחלק מהמאמץ לזיהוי גופות הנטבחים והנשרפים, נקראו אנשי רשות העתיקות לעשות שימוש בציוד הארכאולוגי שלרשותם ובעזרתו לסייע בזיהוי ובאיתור חללים.

עבודת הארכאולוגים, בשיתוף הצבא, הביאה לאיתורם של 16 נעדרים שמקום הימצאם לא היה ידוע בתחילה. כמו כן נמצאו חפצים יקרי ערך שעזרו להבין מה עלה בגורלם של אנשים.

## מרכז התיעוד "תקומה מן האפר"
רשות העתיקות, בשיתוף עם משרד המורשת ומנהלת תקומה, הקימו מרכז "תקומה מן האפר", המתעד את אתרי ההרס בעוטף עזה בהדמיה תלת-מיימדית, ומספק מודלים מדויקים שלהם.

במרכז ניתן לצפות במיצגים דוגמת קיר ובו תצלומי פריטים שנמצאו באתרי החפירה, אותם המבקרים מוזמנים לחשוף באמצעות תנועה, תצוגות כלי העבודה המקוריים ששימשו בזירות, ומסכים בהם ניתן לחקור לעומק מודלים תלת-ממדיים של אתרי ההרס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רשות העתיקות
קטגוריה:טבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:אנדרטאות טבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:ירושלים: מוזיאונים
אלפין A525

**אלפין A525** (באנגלית: **Alpine A525**) היא מכונית פורמולה 1 שתוכננה ופותחה על ידי קבוצת אלפין כדי להתחרות בעונת 2025 של פורמולה 1. זוהי מכונית הפורמולה 1 החמישית שפותחה על ידי אלפין מאז ששינתה את שמה מרנו.

ב-A525 נוהגים פייר גאסלי, בעונתו השלישית בקבוצה, ו"מושב ברוטציה" המורכב מהנהג הטירון ג'ק דוהאן, שהתחרה עם הקבוצה מאוסטרליה ועד גרנד פרי מיאמי, ומפרנקו קולפינטו, שהחליף את דוהאן החל מגרנד פרי אמיליה-רומאניה לחמישה מרוצים.

ה-A525 היא מכונית הפורמולה 1 הראשונה של אלפין המשתמשת בדלקים וחומרי סיכה של חברת Eni ; ספקיותיה הקודמות, BP וקסטרול , צפויות לספק דלקים וחומרי סיכה לקבוצת הפורמולה 1 של אאודי החל מעונת 2026. זו תהיה גם המכונית האחרונה של אלפין, והאחרונה בפורמולה 1 בעתיד הנראה לעין, המשתמשת במנועי רנו, מכיוון שרנו בחרה להפסיק את תוכנית הפיתוח ואספקת המנועים שלה בסוף 2025. קבוצת אלפין תעבור להשתמש במנועי מרצדס בעונת 2026.

## היסטוריה
אלפין חשפה את המכונית באירוע "F1 75 Live" ב-18 בפברואר 2025. צביעת המכונית דומה במידה רבה ל־A521, עם חזרתו של צבע המרוצים הלאומי הצרפתי, כחול צרפת , שהופיע במכונית זו, והדגשים ורודים על הכיתוב של חברת BWT  בצדי המכונית ובחזיתה.

## תוצאות בפורמולה 1




## קישורים חיצוניים

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות פורמולה 1 עונת 2025
מיכה לצרוס

**מיכאל (מיכה) לצרוס** (נולד ב-1941) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, אשר פיקד על שייטת ספינות הטילים (1976-1978) ועל פלגה 31 במהלך מלחמת יום הכיפורים, בה הוביל קרבות ימיים. לצרוס בוגר קורס חובלים מחזור ח', שירת בין היתר כמפקד ספינת הטילים אח"י סופה, כקצין תותחנות באח"י אילת, ומפקד פלגה 914 בשייטת הטרפדות.

## ביוגרפיה
לצרוס נולד ב-1941, בנם של וולפגנג לצרוס ורנטה. הוא למד במגמת שיט בבית הספר לקציני ים עכו. התגייס לצה"ל ב-1959, סיים קורס חובלים מחזור ח' ב-1961. שירת כקצין תותחנות על המשחתת אח"י אילת וביחידה 788. עבר קורס קציני תותחנות באנגליה ושימש קצין בקרת אש באחי"י אילת. 

במלחמת ששת הימים שירת כקצין תותחנות בכיר באח"י יפו. שימש מפקד טרפדת 208, למד בפו"ם ושירת כמפקד פלגה 914 בשייטת הטרפדות. ב-1971 מונה למפקד ספינת הטילים אח"י סופה (סער 3). 

ב-1972 מונה למפקד פלגה 31 בשייטת ספינות הטילים. כמפקד הפלגה הוביל אותה במלחמת יום הכיפורים, בין השאר בקרב לטקיה, קרב טרטוס ובהפגזות החוף המצרי בים התיכון. ב-1974 מונה לעוזר ראש מחלקת ים למבצעים. 

באפריל 1976 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים ושירת בתפקיד עד 1978. לאחר מכן למד והדריך במכללה לביטחון לאומי עד שחרורו ב-1983.

## קישורים חיצוניים
*
*מיכה לצרוס - על שרותו בספינות הטורפדו כמפקד טרפדת 208 ומפל"ג 914 - 29.6.22
*מיכה לצרוס - חלק ב' - תפקידיו וחויות השרות שלו בחיל הים

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הים
קטגוריה:מפקדי שייטת ספינות הטילים
קטגוריה:מפקדי ספינות טילים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לקציני ים עכו
קטגוריה:בוגרי קורס חובלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
עונת 1999/2000 בליגת העל הארגנטינאית

**עונת 1999/2000 בליגת העל הארגנטינאית** הייתה העונה ה-109 של הליגה שמנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית. העונה התנהלה בשיטת אפרטורה וקלאוסורה.

משחקי העונה החלו ב-7 באוגוסט 1999 והסתיימו ב-17 ביולי 2000.  

בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת פלטנסה והורקאן ירדו לליגת משנה. במקומם עלו אינסטיטוטו דה קורדובה וצ'קריטה ג'וניורס.

מספר הקבוצות היה 20. העונה הסדירה כללה 2 תחרויות עם 19 סיבובים כ"א. על ניצחון במשחק הוענקו 3 נקודות. במקרה של תיקו הקבוצות זכו בנקודה בודדת.

מנצחי התחרויות הסדירות העפילו לגביע ליברטדורס 2001. נציגים לתחרות גביע קונמבול נקבעו בהתאם להישגים בעונה הסדירה.

לקביעת היורדות לליגה משנה הוכנה טבלה של הישגי הקבוצות בעונות 1996/1997, 1997/1998 ו-1998/1999. 2 קבוצות אחרונות בטבלה זו ירדו ליגה. 2 קבוצות נוספות שיחקו משחקי מבחן נגד קבוצות מליגת המשנה הארגנטינאית.

ריבר פלייט זכתה בתחרות אפרטורה (התואר ה-30 של הקבוצה), בהמשך הם זכו גם בתחרות קאלוסורה. הקבוצה העפילה לגביע ליברטדורס 2001. בנוסף העפילו בוקה ג'וניורס (מנצחת תחרות גביע ליברטדורס 2000, סן לורנסו, רוסאריו סנטראל וולס סארספילד על בסיס תוצאות העונה.

לגביע קונמבול העפילה טאז'רס.

בהתאם לטבלת הישגים בעונות קודמות פרו קאריל אואסטה וחימנסיה חוחוי ירדו ליגה. אינסטיטוטו דה קורדובה ירדה בעקבות הפסד לאלמגרו. בלגראנו שרדה בעקבות ניצחון על קילמס אתלטיקו קלוב.

חבייר סביולה מריבר פלייט כבש 15 שערים וזכה בתואר מלך השערים של אפרטורה. אסטבן פוארטס מקולון כבש 17 שערים וזכה בתואר מלך השערים של קלאוסורה. 

פרס כדורגלן השנה בארגנטינה הוענק לחואן רומן ריקלמה מבוקה ג'וניורס.

### תחרות אפרטורה

התחרות החלה ב-6 באוגוסט והסתיימה ב-20 בדצמבר.  

### התחרות קלאוסורה

התחרות החלה ב-11 בפברואר והסתיימה ב-27 ביולי.  

## קישורים חיצוניים

* נתונים מפורטים מאתר rsssf
* נתונים מאתר worldfootball apertura
* נתונים מאתר worldfootball clausura
* נתונים מאתר bdfutbol

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1999
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2000
קטגוריה:עונות בליגת העל הארגנטינאית
קטגוריה:1999 באמריקה הדרומית
קטגוריה:2000 באמריקה הדרומית
ימת אמיק

[ממוזער|260px|ימת אמיק בתצלום [לוויין|לווייני משנות ה-60 של המאה ה-20 (מיזם קורונה)]]
**ימת אמיק** (בטורקית: **Amik Gölü**, בערבית: **بحيرة العمق**, או **بُحَيرَة أنطاكِيَةَ**; ובצרפתית: **Lac d'Antioche** – **אגם אנטיוכיה**) הייתה אגם מים מתוקים, חלק מאגן ההיקוות של נהר אורונטס בחבל האטיי, טורקיה. הימה השתרעה מצפון-מזרח לאנטיוכיה העתיקה (אנטקיה דהיום), והיא נוקזה ויובשה בין שנות ה-50 לאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20.
## תיאור
הימה התפשטה במרכז אגן אמוק בצפון הבקע הסורי-אפריקני וכיסתה שטח של כ-250–300 קמ"ר, שהתרחב בעתות שיטפון והצטמצם בעונות יובש. ביצות עשב נרחבות הקיפו אותה. ב-1972, במהלך ייבושהּ, כיסתה הימה שטח של כ-50 קמ"ר, וב-1987 נעלמה כליל. בדיקת משקעי קרקעית הימה ביחס להשתכבות שרידים ארכאולוגיים העלתה שהיא התעצמה ב-3,000 השנים האחרונות בשל סתימת המוצא שלה לנהר אורונטס בסחופת טין חול וחצץ. לא מן הנמנע כי כריתת עצים מוגברת ורעיית-יתר גרמו להעצמת תהליכי סחיפה באגן ההיקוות של היובלים הנשפכים לעמק אמוק.

הימה ניזונה בעיקר ממי נהר עפרין  שהגיע אליה מצפון-מזרח ונהר קַרַסוּ , שהגיע מצפון. מאז ייבוש הימה מימיהם מובלים לאורונטס בתעלות.

## ייבוש הימה
התוכניות לייבוש הימה נרקמו עוד בשנות ה-40 במטרה להרחיב שטחים לגידולי כותנה ולהדביר את המלריה. מפעל הניקוז העיקרי, שהחל ב-1966, היה תיעול יובלי הימה – נהר עפרין ונהר קרסו – היישר לאפיק האורונטס. באמצע שנות ה-70 הגיע מפעל הייבוש לסיומו. עם זאת, שטחים רבים באזור שיובש נתונים להצפות עונתיות ומצריכים עבודות תחזוקה מתמידות של תעלות הניקוז.

חיסול הימה גרם לפגיעה במגוון הביולוגי של האזור. ימת אמיק וביצותיה היוו תחנה חיונית בנתיב נדידת עופות ואזור מחיה לעופות מים. אוכלוסיות צמחים ובעלי חיים נדירים התמעטו וכמה מיני עופות ודגים אנדמיים נעלמו בשל הצטמצמות בתי הגידול הייחודיים שלהם. היו לייבוש השלכות סביבתיות מעבר לאובדן צמחים ובעלי חיים. בשטחים שנכבשו עלתה מליחות הקרקע ופוריותה פחתה. מפלס מי התהום ירד וגרם לשקיעת קרקע ולהתערערות יסודות של בניינים. ייבוש הימה שבר את מטה לחמם של עשרות אלפים שעסקו בדיג ובמדגה (בעיקר של צלופחאים) וכן בקציר קנים.

ב-2008 נחנך נמל התעופה של האטיי  על קרקעית הימה שיובשה. הנמל הוצף ב-2012 וב-2019 והוא נפגע מאוד ברעידת האדמה של פברואר 2023 בעיקר בגלל תופעות של התנזלות קרקע.

## ראו גם
* עמק אמוק
* אגם החולה

## הערות שוליים

קטגוריה:טורקיה: גאוגרפיה
קטגוריה:טורקיה: ימות ואגמים
קטגוריה:גופי מים קדומים
קטגוריה:אגמי הבקע הסורי-אפריקני
ז'אק באלמה

**ז'אק באלמה** (בצרפתית: **Jacques Balmat**) היה מטפס הרים, שנודע בעיקר בזכות הטיפוס הראשון המתועד לפסגת המון בלאן, יחד עם מישל־גבריאל פאקארד, ב־8 באוגוסט 1786. אירוע היסטורי זה נחשב לציון דרך מכונן, והוא סימן את הולדת טיפוס ההרים המודרני.

המון בלאן נחשב זמן רב ל"תחום ארור". ז'אק באלמה ומישל פאקארד היו הראשונים שכבשו את פסגתו, ב־8 באוגוסט 1786, וטיפוסם סימן את ראשית עידן הטיפוס על הרים המודרני. בסוף ימי הביניים נכנס ההר לתודעה האירופית, ומשך אליו אנשים בזכות סקרנות מדעית, אהבת הסיכון ויופיו המרשים, שילוב של אימה וקסם. כל אלה הפכו אותו ליעד מבוקש. המון בלאן הפך לסמל להשראה ולהישגים ספורטיביים, וגם לסמל לשבריריות המערכת האקולוגית הזקוקה להגנה.

## רקע
ממוזער|ז'אק בלמה
ז'אק באלמה נולד בשנת 1762. הוא עסק בחיפוש קריסטלים. הוא נודע בכינוי "גיבור המון בלאן", משום שהגיע לפסגתו עם פאקארד, וגם משום ששרד, ביוני 1786, לינה בלתי מתוכננת ב"גראן פלאטו". כך הוכיח שאפשר לשרוד את תנאי הלילה הקשים בגובה רב. בכך, הוא עזר להתגבר על הפחד הקדום מההרים ופתח את הדרך לניצול ופיתוח תרבותי של האזור, תהליך שמוכר כ"התאמה תרבותית".

## הטיפוס הראשון על המון בלאן
מישל-גבריאל פקאר וז'אק באלמה הגיעו לפסגת המון בלאן ב־8 באוגוסט 1786. פאקארד, שהיה רופא, שאף לבצע מדידות מדעיות בפסגה, ובהן קריאות ברומטריות. השימוש בברומטרים למדידת גובהם של הרים עודד טיפוס לפסגה, וחוסר הדיוק בשיטה זו הפך את הפסגה לאתר ניסויים מועדף. פרסומים מדעיים שתיארו ניסויים אלה שימשו מדריכים לטיפוס לפסגה. מטיילים עסקו במדע לא רק כדי להצדיק את טיפוסיהם, אלא גם משום שחוויית ההר שלהם תווכה באמצעות מכשירים, תצפיות ופרסומים אלה.

## מחלוקות
ממוזער|אנדרטה להוראס בנדיקט דה סוסיר בשאמוני. ז'אק באלמה מצביע על המון בלאן.
הטיפוס הראשון על המון בלאן היה שנוי במחלוקת למעלה ממאה ועשרים וחמש שנים, משום שטענות סותרות הועלו באשר לזהות מגלה הנתיב לפסגה ולמיזם המשלחת. הדיון בזהות הטיפוס הראשון נמשך מאות שנים, והושפע משיקולים חברתיים, פוליטיים ולאומיים. פאקארד, שהיה יעקוביני מוביל בשאמוני, נעלם מהנרטיב ההיסטורי של ההר לכמעט מאה שנה לאחר המהפכה. אנדרטה שהוקמה בשאמוני ב־1887 לציון הטיפוס הראשון הציגה השמיטה את פאקארד. לצד באלמה, מונצח באנדרטה דה סוסיר, חוקר טבע שהציע פרס לטיפוס על פסגת המון בלאן, אף שלא היה הראשון שהגיע לפסגה – באלמה ופאקארד הקדימוהו. שיקום מעמדו של פאקארד נמשך יותר מ־150 שנה. ההכרעה בשאלה מי הגיע לפסגה ראשון מחייבת הבנה של יחסי הגומלין בין מהפכנים לאנטי־מהפכנים, קביעת גבולות מקצועיים ומוסדיים, וניסוח מחודש מתמשך של התיאור ההיסטורי.

## מורשתו
ז'אק באלמה נפטר בשנת 1834. הטיפוס הראשון על המון בלאן, שבו באלמה ופאקארד היו חלוצים, נחשב ללידת טיפוס ההרים המודרני. הישג זה סימל מערכת יחסים חדשה בין האדם להר: מתפיסה ארוכת שנים של הרים כ"תחום ארור" למקום של סקרנות מדעית, נטילת סיכונים והערכה אסתטית של עוצמתו. ההר הפך לאתר מועדף להשקעה אנושית, לסמל של השראה והישגים ספורטיביים, ולסמל של שבריריות המערכת האקולוגית הדורשת הגנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטפסי הרים
דיוקן עצמי? ליד כן ציור

**דיוקן עצמי (?) ליד כן ציור** (בהולנדית: **Zelfportret (?) aan een ezel**) הוא ציור שמן על לוח עץ שצויר בסביבות השנים 1628–1629, ומיוחס לצייר ההולנדי חריט דאו.

### תיאור היצירה
הציור מתאר אמן צעיר היושב בסדנתו מול כן ציור, מבטו מופנה אל הצופה וידו מורמת כמי שעומד להניח צבע על הבד. קנה המידה הרחב של הבד ופריסת האלמנטים מצביעים על כך שהציור שביצירה הוא סצנה היסטורית, מהסוג הנחשב ליוקרתי ביותר בהיררכיית הז'אנרים של הציור. בחלל הסדנה פזורים אביזרים שונים – תיבת עץ ובה כלי כסף וזהב, בדים אקזוטיים, שרשרת עם מדליון, שריון, קסדה, קרן גדולה, ספר פתוח ותרשימים של דמויות זקנים על הקיר – המרמזים על זיקת האמן למוזה ההיסטורית קליאו ולסוגת ציור היסטורי. כל אלו משקפים את סביבת עבודתו של צייר מאסכולה של ליידן בשנות ה־30 של המאה ה־17.

### פרשנות
הציור חסר חתימה ותאריך, אך חוקרים מצאו בו מאפיינים סגנוניים האופייניים לשנות החניכות של חריט דאו בסדנתו של רמברנדט. אף שהציור יוחס בעבר לרמברנדט עצמו, החל משנת 1911 יוחסה היצירה לדאו, תלמידו הצעיר, ושוער כי צוירה בתקופת לימודיו בשנים 1628–1631. במהלך השנים הועלו ספקות לגבי הייחוס: היו שהציעו כי רמברנדט שיפץ את פני הדמות, ואחרים ייחסו את היצירה ליד אנונימית מקרב חוגו של רמברנדט. ניתוח סגנוני עדכני הדגיש את קרבתו של הציור לתפיסה של דאו כ"צייר מלומד", ומצביע על ייצוג עצמי של צייר צעיר השואף לגדולה – דימוי העולה גם בדיוקנאותיו העצמיים המאוחרים של דאו. עד להכרעה סופית בשאלת הסגנון המוקדם של דאו, הוחלט להשאיר את הייחוס כתלוי-ספק: "מיוחס לחריט דאו.

### סמליות
החפצים הפזורים בסדנתו של האמן בציור ממלאים תפקיד סמלי מובהק, המרמז על שאיפותיו ותחומי עיסוקו. בין הפריטים נמנים ספר פתוח וקרן, המזוהים עם המוזה קליאו ומסמנים זיקה לציור היסטורי – הז'אנר הגבוה ביותר במסורת האקדמית. לצידם נראים כלי כסף וזהב, בדים יקרים ושרשרת עם מדליון, המייצגים עושר תרבותי ואיקונוגרפיה הלקוחה מעולמות האצולה והמיתולוגיה. על רצפת הסדנה מונחים שריון וקסדה מנוצתת, המדגישים את זיקת הציור לתמות צבאיות או גבורתיות, ואילו שני ציורי גריזיי של דמויות זקנים, התלויים על הקיר, מתפקדים כטרוניֵיס – מחקרי אופי שאפיינו את סביבת הציור בליידן בשנות ה־30 של המאה ה־17. מכלול חפצים זה מדגיש את תדמיתו של האמן המתואר כצייר משכיל ושאפתן, ויוצר זיקה לדמותו המאוחרת של דאו כ"צייר מלומד" מוקף בסמלי עיסוקו.

### השוואות
הציור מושפע בבירור מעבודות מוקדמות של רמברנדט וסביבתו בליידן. כך למשל, קסדת הפלומה והשריון מזכירים את האביזרים בציורו של רמברנדט "ציור היסטורי" מ־1626; הגריזיי הסגלגלים שעל הקיר מאזכרים דמויות מצוירות בידי רמברנדט או יאן ליוונס; ובעיקר בולט הדמיון הקומפוזיציוני לציורו של רמברנדט "אמן בסדנתו" משנת 1628 לערך, השמור כיום במוזיאון לאמנויות יפות של בוסטון. גם המידות הזהות והפרטים הדומים לציור אחר המיוחס לדאו – "קצין ממשמר האזרחים של ליידן עם דומם של כלי נשק", מחזקים את האפשרות שהיצירה בוצעה בידו. לבסוף, הדמות המצוירת חולקת מאפיינים פיזיוגנומיים עם דיוקנאות עצמיים מאוחרים של דאו, ונראית בגיל תואם לשנות העשרה המאוחרות שלו. כל אלה תומכים בזיהוי הציור כעבודה מוקדמת מחוגו של דאו, ואולי גם מפרי ידו ממש.

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:חריט דאו: ציורים
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1975

**אליפות אסיה בכדורגל נשים 1975**, שבאופן רשמי נקראה **טורניר גביע אסיה בכדורגל נשים** (באנגלית: **Asian Cup Ladies Football Tournament**), היא המהדורה הרשמית הראשונה של אליפות אסיה בכדורגל נשים. הטורניר נערך בהונג קונג והתקיים מ-25 באוגוסט עד ה-2 בספטמבר 1975. לפיכך היא נחשבת לאליפות היבשתית הוותיקה ביותר בתולדות כדורגל הנשים.

## סקירה
את האירוע יזמה קונפדרציית כדורגל הנשים האסייתי (ALFC), גוף שפעל באופן עצמאי באותן שנים עד שקיבל הכרה מה-AFC בשנת 1986. בטורניר השתתפו שש נבחרות – ארבע חברות בקונפדרציה (הונג קונג, מלזיה, סינגפור ותאילנד) ושתי נבחרות אורחות (אוסטרליה וניו זילנד). אינדונזיה וטאיוואן – שתי החברות הנוספות ב-ALFC, לא לקחו חלק באליפות.

כל הנבחרות הוקמו במיוחד לכבוד אליפות זו, וערכו את משחק הבכורה שלהן במהלכה. הנבחרת האוסטרלית יוצגה ברובה על-ידי מועדון סנט ג'ורג'-בודפשט ונבחרת ניו סאות' ויילס, ולכן משחקיה באליפות לא נחשבו למשחקים בין-לאומיים רשמיים של אוסטרליה. עם זאת, בשנת 2023 העניקה התאחדות הכדורגל האוסטרלית לשחקניות המשתתפות קרדיט על הופעותיהן בטורניר, גם אם המשחקים עצמם אינם נספרו כהופעות רשמיות. ההחלטה עוררה מחלוקת ציבורית: ג'ולי דולאן, הקפטנית הרשמית הראשונה של נבחרת אוסטרליה משנת 1979, טענה שהמהלך "מוחק" את תהליך הקמת הנבחרת האמיתי ומעוות את ההיסטוריה של כדורגל הנשים במדינה.

האליפות נערכה בפורמט של שלב בתים ושלב נוקאאוט. הנבחרות חולקו לשני בתים של שלוש קבוצות, כאשר שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר. במשחק הגמר נפגשו ניו זילנד ותאילנד. בסיום המשחק, שנערך מול 11,573 צופים, ניצחה ניו זילנד 1-3 וזכתה בטורניר. הייתה זו הפעם היחידה שניו זילנד השתתפה באליפות אסיה ולא באליפות אוקיאניה. בסך הכול נערכו עשרה משחקים (כולם באצטדיון הממשלה), שבהם הובקעו 35 שערים – ממוצע של 3.5 שערים למשחק.

נבחרת המצטיינות של הטורניר כללה שחקניות מכל הנבחרות המשתתפות: 5 מאוסטרליה וניו זילנד, 4 מהונג קונג, מלזיה ותאילנד ו-3 מסינגפור. דווח כי הפרס למצטיינות היה אמור להיות טיול לאירופה, אך ככל הנראה זה לא התממש.

## שלב הבתים
### בית א'

### בית ב'

## שלב הנוק-אאוט

## הערות שוליים

קטגוריה:אליפויות אסיה בכדורגל נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1975
קטגוריה:הונג קונג: כדורגל
קטגוריה:תחרויות ספורט בהונג קונג
הפסנתרניות

**הפסנתרניות** (בצרפתית: **Prodigieuses** – המופלאות) הוא סרט ביוגרפי צרפתי משנת 2024 בכתיבה ובימוי של פרדריק וולנטין פוטייה, עם קמי ראזה ומלאני אובר בתפקידים הראשיים.

העלילה מבוססת על סיפור חייהן של הפסנתרניות התאומות אודרי ודיאן פלינה (Pleynet) ועל הצלחתן להתגבר על מחלה שפגעה בכפות ידיהן ולהמשיך בקריירת נגינה.

## תקציר העלילה
קלייר ואלואה (קמי ראזה) ואחותה ז'אן (מלאני רובר) הן תאומות שמגיל קטן היו ילדות פלא בנגינת פסנתר וזכו בגביעים בתחרויות פסנתר בצרפת. הכוח המניע אותן הוא האב סרז' (פרנק דובוסק) שמקדיש את כל מרצו לפיתוח הקריירה שלהן. הן חיות בפחד מסוים מאב שלוחץ אותן בשעה שאימן קתרין (איזבל קארה) אינה מתנגדת לו. כל עולמן קשור בנגינת פסנתר וכאשר הן מתבגרות האב שולח אותן להשתלמות נוספת בבית ספר גבוה למוזיקה בקרלסרוהה.

מנהל מחלקת הפסנתר הוא להנרט (אוגוסט ויטגישטיין) הקשוח. הוא מקבל ללימודים בכיתתו את קלייר, אך לא את ז'אן – שנשלחת לכיתתה של גב' פישר (אליסה דוטי), דבר שגורם לקרע בין ז'אן לקלייר.

להנרט הקשוח מתכונן לקונצרט חשוב בניצוחו של המנצח הנורווגי איווין רין (תומא לנדבו). להנרט מעדיף לבסוף את קלייר על יריבתה לורנה (לולה אובריין) כסוליסטית בקונצרט עם תזמורת הפקולטה.

כשהאב מוצא את קלייר במועדון לילה הוא חוטף מידה את הטלון ומאז היא מתחילה להרגיש כאבים בכף ידה. בשלב ראשון היא מאובחנת כדלקת גידים וכשמופיעה נפיחות במפרק כף היד היא מאובחנת כדלקת מפרקים שיגרונית. לבסוף נאמר לה שהיא סובלת ממחלה תורשתית נדירה עם דמינרלזציה של העצמות ולכן עצמותיה הן כמו של אישה זקנה.

להנרט בוחר בז'אן ומציג אותה למנצח בנגינת "סונטת אור הירח" והמנצח נלהב ממנה. להנרט מרוצה ושניהם אף מקיימים יחסים בחדר החזרות.

הקרע בין התאומות נראה בלתי ניתן לאיחוי וגם במשפחה בין ההורים לבין עצמם. יחסי האחיות עומדים לפני פיצוץ עד שגם ז'אן חולה באותה מחלה ושתיהן אינן מסוגלות לנגן ונזקקות למשככי כאבים, לטיפול פיזיותרפי ולתחבושת גבס.

הן חוזרות לבית הספר בקרלסרוהה עוברות תהליך שיקומי ומפתחות שיטה לנגינה בהתחשב במצבן. המנצח וין שלא יודע על מחלתה של ז'אן כופה על להנרט לשתף את ז'אן במקום לורנה. תחת פיקוחה של גב' פישר מפתחות התאומות שיטת נגינה בה הן מחלקות את תפקיד הפסנתר לשניים כשכל אחת מנגנת חלקים אחרים מהיצירה. החלוקה היא לקטעים קצרים ביותר, כשהמורה טוענת בפניהן שלא יצליחו לבצע כך את היצירה, הן אומרות שזה יתאפשר כיוון שהן תאומות. בסצנת הסיום מנגנות השתיים בשני פסנתרים וזוכות לתשואות.

בסיום הסרט מוקרן סרטון של התאומות האמיתיות, אודי ודיאן פלינה ונכתב כי הן ממשיכות בנגינה.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון לפסנתרניות, באתר יוטיוב
*הפסנתרניות, באתר אידיבי
*אתר הבית של אודרי ודיאן פלינה

קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
קטגוריה:תאומים באמנות
קטגוריה:סרטים על אחיות
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
אלי הררי

**אליהו (אלי) הררי** (נולד ב-10 ביוני 1945) הוא פיזיקאי ויזם ישראלי-אמריקאי. מייסד חברת סנדיסק.

## ביוגרפיה
הררי נולד ב-1945 לאברהם וגניה שעלו לארץ ישראל מפולין. בגיל 13 נשלח לפנימייה היהודית וויטינגהם קולג' בברייטון שבאנגליה. ב-1963 חזר לישראל ושירת כפקיד טכני בחיל האוויר הוא קיבל אישור להשתחרר ארבעה חודשים לפני המועד לצורך לימודים אקדמאיים ולמד שנה אחת פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. את שירותו הצבאי השלים 12 שנים מאוחר יותר כמרצה לקצינים בחיל האוויר. הוא שב לאנגליה והשלים ב-1969 לימודי תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת מנצ'סטר.

הררי עבר לארצות הברית וב-1973 סיים תואר מוסמך ודוקטורט בפיזיקה של מצב מוצק באוניברסיטת פרינסטון. בתום הלימודים עבד בחברות ROCKWELL ויוז איירקראפט ועסק בהשפעות קרינת הרקע הקוסמית על מוליכים למחצה ובפיתוח טכנולוגיית ה-EEPROM. ב-1979 גויס על ידי דב פרוהמן לאינטל וניהל במשך שנתיים את צוות הפיתוח של החברה בסנטה קלרה. לאחר מכן עבר לחברת סינרטק מקבוצת האניוול בה שימש סמנכ"ל טכנולוגיה. ב-1983 ייסד את חברת WSI (Wafer Scale Intefration) אותה עזב ב-1988.

במרץ 1988 ייסד את חברת סנדיסק לפיתוח וייצור זיכרונות הבזק, יחד עם סנג'אי מהרוטרה וג'ק יואן. החברה הונפקה ב-1995 והררי שכיהן כמנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון פרש מתפקידו ב-2010.

הררי רשם במהלך הקריירה מעל 180 פטנטים בארצות הברית. הוא זכה ב-2009 במדליית רוברט נויס מטעם ה-IEEE על פיתוחיו ל-EEPROM. ב-2012 זכה במדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות, ב-2013 לחבר האקדמיה הלאומית להנדסה, וב-2017 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הממציאים.

הררי מתגורר בקליפורניה, נשוי לבריט ואב לשניים.

## קישורים חיצוניים
*אלי הררי באתר אוניברסיטת פרינסטון
*
*אלי הררי במוזיאון המחשוב

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יזמים אמריקאים
קטגוריה:מנכ"לים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מנצ'סטר
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי של הממציאים
קטגוריה:ישראלים בתעשיית השבבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
אדריאנה אסטי

ממוזער|אדריאנה אסטי ב"לפני המהפכה"
**אדריאנה אסטי** (באיטלקית: **Adriana Asti**; 30 באפריל 1931 – 31 ביולי 2025) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע ומדבבת איטלקייה.

## ביוגרפיה
אסטי נולדה ב-30 באפריל 1931. היא הופיעה בסרטו הקצר של דינו ריזי "Buio in sala", שצולם בשנת 1948.

ערכה את הופעת הבכורה התיאטרלית שלה בשנת 1951 במחזהו של פלאוטוס "החייל הרברבן", ואת הצלחתה הראשונה השיגה עם תפקיד במחזהו של ארתור מילר "ציד המכשפות", בבימויו של לוקינו ויסקונטי, שלימים ליהק אותה גם לסרטיו "רוקו ואחיו" ו"לודוויג" .

על הבמה, היא כיכבה ב"סנט ג'ואן" מאת ג'ורג' ברנרד שו, "ימים מאושרים" מאת סמואל בקט, "גברת הפונדק" מאת קרלו גולדוני, ו"שלושה גברים עבור אמליה". היא זכתה בפרס SIAE ביוני 1990, ובפרס דוזה בדצמבר 1993. בשנת 1999, היא כתבה וכיכבה ב"אלכוהול". ביולי 2000, היא כיכבה ב"פרדיננד הצרפתי".

אסטי זכתה ב-1974 בפרס דוד די דונטלו, וזכתה בפרס נסטרו ד'ארג'נטו (סרט הכסף)  בשנים 1974, 1977, 2004 ו-2015.

אסטי נפטרה ב-31 ביולי 2025, בגיל 94.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון איטלקיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:מדבבות איטלקיות
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1931
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1931
קטגוריה:נפטרות ב-2025
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2025
נבחרת הונג קונג בכדורגל נשים

**נבחרת הונג קונג בכדורגל נשים** מייצגת את האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של הונג קונג. 

הנבחרת ייצגה את הונג קונג במשחקים בינלאומיים עוד לפני 1997, כשהונג קונג עוד הייתה מושבה של בריטניה. הנבחרת המשיכה לייצג את תושבי הונג קונג כאשר המושבה הועברה לידי סין והפכה ל"אזור מנהלי מיוחד". נבחרת הונג קונג נפרדת מנבחרת סין כחלק משיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" המאפשר למחוז נפרד זה לשמור על מסגרות הספורט הייצוגיות שלו.

משחקה הראשון של הנבחרת נערך ב-1975 במסגרת אליפות אסיה הראשונה, שאותה היא אירחה. חמש שנים לאחר מכן, ב-1980, היא הגיעה להישג השיא שלה בטורניר וסיימה במקום השלישי. 

## כל [[גביע העולם בכדורגל לנשים|גביעי העולם]]
*1991 - לא העפילה
*1995 - לא נכנסה
*1999 עד 2023 - לא העפילה

## כל אליפויות אסיה
*1975 - שלב הבתים
*1977 - שלב הבתים
*1980 - 20x20px מקום שלישי
*1981 - מקום רביעי
*1983 - שלב הבתים
*1986 - שלב הבתים
*1989 - מקום רביעי
*1991 עד 2003 - שלב הבתים
*2006 עד 2026 - לא העפילה

## הערות שוליים

קטגוריה:הונג קונג: כדורגל
הונג קונג