טרואו נקמורה

**טראו נקמורה** (ביפנית: **中村輝夫**, 8 באוקטובר 1919 – 15 ביוני 1979) היה טוראי בצבא היפני הקיסרי, שלחם במלחמת העולם השנייה, היה חלק של הנאחזים היפנים ולא נכנע עד לשנת 1974. אחרון החיילים היפניים שנכנעו לאחר תום המלחמה בשנת 1945.

מוצאו של נקמורה הוא מטאיוואן, ושמו במקור הוא אטון פללין. התקשורת הטאיוואנית כינתה אותו "לי גואנג האוי", שם שניתן לו רק לאחר חזרתו למולדת בשנת 1975.

## שירות צבאי
נקמורה נולד בשנת 1919 והצטרף לשורות הצבא הקיסרי בנובמבר 1943. הוא הוצב באי מורוטאי באינדונזיה זמן קצר לפני שבעלות הברית השתלטו עליו בספטמבר 1944 במהלך . הצבא היפני הכריז על מותו במרץ 1945.

לאחר כיבוש האי, נקמורה המשיך לשרוד בו יחד עם חיילים יפנים נוספים לתוך שנות החמישים. בשנת 1956, החליט להתבודד מקבוצת החיילים שנותרה עמו, משום שזממו להורגו, והקים מחנה קטן משלו על האי, שטחו היה 20 על 30 מטרים מגודרים ובמרכזו בקתה, והשתמש בשאריות של ציוד צבאי.

## איתורו

בקתתו של נקמורה התגלתה במקרה בשנת 1974 על ידי טייס מ. בנובמבר 1974, שגרירות יפן בג'קרטה ביקשה סיוע מ על מנת לאתר נעדרים מקרב מורוטאי.

לפי התיאור האינדונזי, באותה שנה, נכנס אזרח אינדונזי בשם לותר גוגה אל תחנת משטרה באי מורוטאי ודיווח שיש חיל יפני, מסתתר ביער. השוטר הראשון ששמע את הדווח, היה Kapten Lawalata. התברר לשוטר אחר, פיזל בן עבדול עזיז, שאביו של לותר גוגה, באיצ'ולי, הכיר את החיל ה"יפני", התיידד עמו, ושניהם נהגו לצוד חזירי בר, והביא לחיל אוכל, כמו: סוכר, מלח, תה. לטענת השוטר גם לותר גוגה הכיר את טרואו נקמורה והמשיך להיות חבר שלו גם אחרי מות אביו. לפי תיאור השוטר פיזל בן עבדול עזיז, בשנת 1974, הרגיש לותר גוגה שלא יאריך ימים, ולא היו לו ילדים שיימשיכו להיות חברים של נקמורה, ולכן דווח אודותיו למשטרה. בתחילה Kapten Lawalata עדין לא האמין לדווח של לותר גוגה, אבל השוטר דווח ל-Kapten Supardi מפקד בסיס חיל האוויר האינדונזי במורוטאי. המפקד פסק שיש "לאסוף" את נקמורה. המפקד הכין 20 איש בפקודו למשימה, פיזל, אז בן 24, הוזמן לבוא. מצאו בעל דרגה Sersan Mayor Hanz Anthony שדבר יפנית, צידו אותו בדגל אינדונזיה ודגל יפן, ותמונות של המפגש בין סוהארטו לראש ממשלת יפן תאנאקא קאקואי שהתקים בינואר 1974, וב-18 בדצמבר 1974 צעדו עד שהגיעו ליער ליד הכפר PILOWO שם הסתתר נקמורה. Hanz Anthony שר את ההמנון הלאומי היפני KIMIGAYO, וגם קבוצת המחפשים שננה את השיר. תכננו שכשיופיע טרואו נקמורה, תשיר הקבוצה את השיר להניף דגל יפן ו"אדום לבן" דגל אינדונזיה, ולהראות את תמונות המפגש בין סוהארטו לתאנאקא קאקואי. הגיעו אל בקתתו, ונקמורה לא היה שם. הקבוצה הסתתרה, וכשהוא שב, צרה על הבקתה. נקמורה הופתע ונסה להיכנס אל הבקתה. הקבוצה שרה את ההמנון היפני ונקמורה הזדקף מיד. Hanz Anthony "ארב" לנקמורה. הקבוצה כוונה נשק לעבר נקמורה, ונאמר לו להרים ידיים. נקמורה  נכנע לחיל האוויר האינדונזי. האנץ אנתוני הודיע לנקמורה כי המלחמה הסתימה לפני 29 שנה, שיפן נכנעה לבעלות הברית, ושהאי מורוטאי, אזור עצמאי, הצטרף אל מדינה בשם אינדונזיה, וכוון אליו תמונת הנשיא סוהרטו שהוא הנשיא בעת הזאת, ולא שכח להראות לו את תמונת תאנאקא קאקואי ראש ממשלת יפן.

נקמורה הוטס לבית חולים בג'קרטה ישירות מהאי. הידיעות על איתורו וחילוצו של נקמורה מהאי הגיעו ליפן ב-27 בדצמבר 1974. נקמורה החליט לחזור אל מולדתו ולא ליפן. התברר לו שהוריו מתו. אשתו, ששערה שהוא מת, התחתנה מחדש, ובנו כבר גבר בוגר, ולו 4 ילדים משלו. נקמורה נפטר לאחר חמש שנים בשנת 1979 מסרטן ריאות.

נקמורה זכה ליחס שונה לחלוטין מהציבור היפני לעומת היחס שקיבלו חיילים יפנים אחרים ששרדו שנים באיים לאחר תום המלחמה, דוגמת הירו אונודה שנמצא רק מספר חודשים לפניו. ראשית, נקמורה היה בן ל מטאיוואן, והוא לא השתייך לעם היפני. בעת חילוצו מהאי הוא לא דיבר יפנית או סינית. בנוסף, נקמורה היה חייל פשוט בשורות הצבא לעומת אונודה שהיה קצין, עובדה שהורידה עוד מחשיבותו בעיני הציבור.

תשלום הפנסיה הרטרואקטיבי של נקמורה היה נמוך ביותר. בעקבות חוק שאושר על ידי ממשלת יפן בשנת 1953, נקמורה לא היה זכאי לפנסיה בתור טוראי מיחידה קטנה, וכתוצאה הוא קיבל תשלום של 68,000 יין בלבד (227.59 דולר באותה התקופה). הדבר הוביל לזעקה בכלי התקשורת שקראו לממשלה לתרום לו סכום של 100,000 דולרים - הסכום שניתן לאונודה לאחר שחרורו.

## ראו גם
* הירו אונודה
* שואיצ'י יוקוי
* יאניס פינופס
* המערכה בפיליפינים (1945-1944)

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא יפנים שלא נכנעו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1919
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1979