דיווה (שיר)

"**דיווה**" הוא שיר פופ בביצועה של הזמרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, עם מילים מאת יואב גינאי ולחן של צביקה פיק. הוא ייצג את  באירוויזיון 1998, אשר נערך בעיר ברמינגהאם שב, וזכה במקום הראשון בתחרות. זהו השיר השלישי שזכה עבור ישראל באירוויזיון.

מילות השיר כוללות אזכורים לדמויות נשיות מההיסטוריה והמיתולוגיה. הן עוסקות בדמות מרכזית המוצגת כ"דיווה", מושג המתאר דמות נשית בולטת, בעלת השפעה וביטוי אישי עז. השיר נכתב במקור בעברית, ובשלב מאוחר יותר הוקלטה לו גם גרסה באנגלית. לאחר התחרות זכה השיר להשמעות בתחנות רדיו במדינות שונות, והתפרסם במספר מדינות אירופיות.

השיר נבחר לייצג את ישראל על ידי ועדה פנימית של רשות השידור. הבחירה באינטרנשיונל עוררה עניין תקשורתי ודיון ציבורי, הן בישראל והן מחוצה לה, על רקע זהותה כטרנסג'נדרית. לאחר זכייתו הפך השיר למזוהה עם אינטרנשיונל ונכלל בהופעותיה לאורך השנים. הוא נחשב לאחד מהשירים הזוכים הזכורים של תחרות האירוויזיון בשנות התשעים, ובמשך השנים הופיע בדירוגים ובסיכומים שונים שעסקו בתולדות התחרות. מספר גרסאות כיסוי לשיר הוקלטו על ידי אמנים שונים, והוא שולב גם באוספים ובאירועי מחווה לאירוויזיון.

## רקע
אינטרנשיונל החלה את דרכה האמנותית בשנות ה-80 כחלק ממקהלת ילדים שהשתתפה במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" לצד שלמה ארצי. במהלך שנות נעוריה החלה להופיע במועדוני להט"ב, שם פגשה את עופר ניסים, עימו יצרה את שיר הפריצה "סעידה סולטנה", גרסה פארודית לשירה של ויטני יוסטון, "My Name Is Not Susan". הצלחת הסינגל הובילה להחתמתה בחברת IMP רקורדס ולהפקת אלבום בכורה, "דנה אינטרנשיונל" (1993), שכלל שירים שהביאו לחשיפתה הרחבה, דוגמת "פטה מורגנה", "משחק הדמעות", "סמר-מר" ו"מי שלא רוצה אותי". ב-1994 יצא אלבומה השני "אומפטמפה" אשר זכה להצלחה מסחרית ניכרת, וכלל להיטים כגון "ישנן בנות" ו"אני לא יכולה בלעדיך". לאחר יצא אלבומה "מגנונה" (1996), שכלל בין היתר את הלהיטים "מנפנפת", "דון קיחוטה" ו"יש בו אש".

עד לשנת 1998 ניסתה אינטרנשיונל כמה פעמים לפרוץ לבמה של תחרות האירוויזיון. הניסיון הראשון התרחש בקדם האירוויזיון 1995, שם ביצעה את השיר "לילה טוב אירופה" והגיעה למקום השני, אחרי ליאורה שזכתה עם השיר "אמן". ניסיון נוסף ב-1996 עם "אגדה" לא הבשיל להשתתפות בפועל בשל גניזת השיר ברגע האחרון. בשנת 1997 נעדרה ישראל מהאירוויזיון כיוון שחל בליל יום הזיכרון לשואה ולגבורה, ועל כן הובטח לה מקום אוטומטי באירוע העוקב של 1998. במקביל לניסיונותיה של אינטרנשיונל להשתלב בתחרות הבין-לאומית, הלכה ותפסה דמותה הציבורית מקום מרכזי בשיח התרבותי בישראל. תדמיתה הייחודית, שנעה בין סמל להעצמה לבין גימיק שנוי במחלוקת, התקבעה כקול בולט בתרבות הפופ המקומית. השאיפה של דנה להשתתף באירוויזיון לא הייתה רק עניין אישי, אלא גם אידאולוגי, והיא נתפסה כמאבק למען הכרה ציבורית רחבה בזכותה של הקהילה הגאה להיות מיוצגת באופן שוויוני.

תחרות האירוויזיון עצמה, אשר התגבשה עם השנים כזירה המשלבת סגנונות מוזיקליים רבים, זכתה לפופולריות רבה בקרב קהלים מגוונים, ובפרט בקרב חברי הקהילה הלהט"בית, שמצאו בה פלטפורמה לחופש הביטוי. אינטרנשיונל, אשר חשה משיכה לאופיה הייחודי של התחרות עוד מילדותה, תיארה כיצד נפעמה לראשונה מהאירוויזיון בשנת 1987, כאשר צפתה בו בטלוויזיה והוקסמה מהמופע, מההפקה ומהאפשרות לבטא זהות מוזיקלית ואישית באירוע רחב אופקים.

## יצירת השיר
### כתיבה
[ממוזער|180px|[יואב גינאי, כותב השיר.]]
מילותיו של "דיווה" נכתבו על ידי העיתונאי והפזמונאי יואב גינאי, שגיבש את הרעיון לשיר לאחר ביקור במועדון לילה בניו יורק בשנת 1996. במהלך הלילה נחשף גינאי להופעה של זמרת אפרו-אמריקאית עוצמתית שהוצגה על ידי התקליטן כ"דיווה", מונח שנשא עימו קונוטציות של נשיות וחוזק. האירוע הזה נתן השראה לגינאי, שהחל לכתוב את מילות השיר על עטיפת קופסת סיגריות תוך כדי נסיעה חזרה למלונו.

גינאי, שהכיר את סיפור חייה האישי של אינטרנשיונל ואת מאבקה לחיות בגלוי כאישה, הרגיש שהמונח "דיווה" מהווה הגדרה הולמת עבורה. הוא תיאר אותה כאישה שלחמה בגופה, בזהותה ובסביבתה כדי להגשים את נשיותה, תכונות אותן ביקש להעביר דרך המילים. הבחירה להדגיש בשיר שמות של דמויות נשיות בולטות מההיסטוריה, דוגמת קלאופטרה, המלכה ויקטוריה ואפרודיטה, נועדה לבסס את מקומה של הדמות המרכזית בשיר כחלק משושלת נשית עוצמתית ובלתי נשכחת.

תחילה ביקש גינאי למסור את השיר לעיבוד של עופר ניסים ושי כרם, אשר עבדו אז עם דנה אינטרנשיונל והיו שותפיה הקרובים לעשייה, אך למשך תקופה לא נמצא עבור הטקסט לחן מתאים, והשיר נגנז. רק כאשר התקרב מועד ההגשה של שירים לוועדת הבחירה של רשות השידור, פנה גינאי לצביקה פיק.

### לחן
[ממוזער|ימין|180px|[צביקה פיק, מלחין השיר.]]
פיק סיפר כי יצר את הלחן בקלות לאחר שקיבל את מילות השיר. הוא מיהר להקליט את הרעיון הראשוני והעביר אותו לאינטרנשיונל ולצוותה.

התגובה הראשונית ללחן של פיק הייתה שלילית. צוות הכתיבה סבר שהלחן שקט מדי, בלדה איטית ורחוקה מאוד מהאופי האנרגטי והבין-לאומי שלו קיוו. בריאיון שנים לאחר מכן הודתה אינטרנשיונל: "כמעט צחקנו לו בפנים. לא האמנו שמה ששמענו יכול להיות להיט. זה נשמע לנו מיושן, חסר תנופה, לא חושני". בעקבות הביקורת הונח השיר בצד, ואף נשקל להיגנז.

אולם גינאי לא הרים ידיים. הוא התעקש להמשיך לקדם את השיר ואף שכתב חלק מהמילים. כך, לדוגמה, הוחלף הפזמון המקורי, שכלל שמות של ארבע האמהות המקראיות, לאה, רחל, שרה ורבקה, בשמות אוניברסליים יותר: ויקטוריה, אפרודיטה, קלאופטרה. המטרה הייתה להעניק לשיר נופך חדשני, נטול הקשר דתי ישיר, שיפנה לקהלים רחבים יותר ברחבי אירופה.

### הפקה והקלטה
[ממוזער|250px|[עופר ניסים, מפיק השיר.]]
לאחר שלב כתיבת המילים והלחנתו הראשונית של השיר "דיווה" בידי פיק, הופסקה העבודה עליו לפרק זמן ממושך. על אף שהתעורר עניין ראשוני, הלחן לא זכה לתגובה נלהבת מצד אינטרנשיונל וצוותה, והטקסט נותר מונח ללא מימוש מוזיקלי שלם. רק כאשר החלה רשות השידור לקדם את תהליך בחירת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1998, שבו מנהליה של הזמרת לבחון את השיר ולנסות לממש את הפוטנציאל הגלום בו. עופר ניסים, שהיה חלק בלתי נפרד מהצוות המוזיקלי של אינטרנשיונל באותן שנים, הציע ליצור לשיר עיבוד מחודש, תוך שמירה על לחנו המקורי של פיק אך עם התאמות סגנוניות רחבות יותר. יחד עם המעבדים אלון לוין ואורי כבירי, נבנה לשיר עיבוד קצבי ודחוס יותר, ששילב מאפיינים של דאנס מודרני עם מבנה שיר פופ קלאסי. גרסה זו, שנחשבת לגרסה הסופית של "דיווה", נוצרה מתוך כוונה להתאים את השיר לתחרות האירוויזיון ולשידורי הטלוויזיה.

הקלטות הגרסה הסופית התקיימו באולפניו של גרי ולודבסקי באזור הרצליה פיתוח. האולפן, ששימש מוקד להפקות מוזיקה רבות בשנות ה-90, נבחר בשל תשתיותיו המקצועיות וניסיונו של ולודבסקי בתחום ההפקה הקולית. ההקלטה בוצעה לאורך מספר ימים, תוך תיאום בין המעבדים, המפיקים והמבצעת, כאשר כל שלב עבר בקרה מוזיקלית מדוקדקת. ולודבסקי עצמו תיאר לימים את תהליך ההקלטה כמאורע מקצועי רגיל אך מסודר, שאופיין בהתלהבות כללית מצד הנוכחים ותחושת מיקוד. המיקס הסופי של ההפקה נעשה אף הוא באותו אולפן, והוכן לצורך הגשה לוועדת הבחירה ברשות השידור, בהתאם לדרישות הפורמט ולמגבלות התקנון של תחרות האירוויזיון.

במקביל להפקה המוזיקלית, נמשך תהליך עיבוד המילים הסופיות של השיר. בנוסף לדמויות ההיסטוריות הנשיות שהוזכרו בגרסה המקורית, ויקטוריה, קלאופטרה ואפרודיטה, נכללה במקור גם דמותה של "מריה", ככל הנראה אזכור מרומז לדמותה של מריה הקדושה מן המסורת הנוצרית. נוכחותו של רכיב דתי מסוג זה עוררה התלבטויות מסוימות בקרב אנשי הצוות, בין היתר בשל הרצון להותיר את השיר פתוח לפרשנות אוניברסלית. בעת ההקלטות נכחה באולפן גם העיתונאית סיוון רהב-מאיר, אשר הייתה ידידה של אלון לוין וביטאה עניין אישי בהפקה. לבקשתה, הוחלט להחליף את המילים "ויוה מריה" שבתחילת הפזמון בצירוף "ויוה נריע", ביטוי המשלב קונוטציה חיובית ואנרגטית בשפה העברית, ונמנע מהתייחסות דתית ישירה.

ב-2009 פורסם כי לוין, שלא קיבל קרדיט על היצירה, הגיש תביעה לאקו"ם בדרישה לקבלת תמלוגים על תרומתו לעיבוד המוזיקלי. בית הדין הפנימי של אקו"ם פסק לטובתו והורה לפיק להעביר ללוין כחצי מיליון שקלים, בשל התרומה המהותית של לוין לעיצוב הסופי של השיר. ההחלטה עוררה שיח ציבורי מסוים בנוגע לגבולות ההכרה בזכויות יוצרים בהפקות מרובות משתתפים.

## פרשנויות וביקורות
מאז יציאתו עורר השיר "דיווה" פרשנויות רבות, הנוגעות הן למבנהו הטקסטואלי והמלודי, והן למשמעויות התרבותיות והפוליטיות הגלומות בו. אינטרנשיונל עצמה התייחסה במספר הזדמנויות לממד הדו-משמעי והפרובוקטיבי של השיר. בראיונותיה תיארה את "דיווה" כשיר המצוי על הספקטרום שבין פשטות מתוחכמת לפופ קליל, ובעל מבנה מילולי שכוונתו אינה תמיד ברורה. לדבריה, החזרה על משפטים כגון "ויוה לדיווה" ושילוב שמות נשיים איקוניים מההיסטוריה הבין-לאומית מעניקים לשיר אופי אוניברסלי המסייע להתחבר אליו גם ללא הבנת עומק מלאה של מילותיו. עוד ציינה כי הלחן, שהולחן על ידי צביקה פיק, משלב בין סגנונות מוזיקליים מערביים ומזרחיים, שילוב שאפשר, בין היתר, קבלה חיובית במיוחד בקרב קהלים במזרח אירופה.

בקרב חוקרי תרבות ופופ ניתנה לשיר פרשנות מרובדת יותר, הרואה בו מבע פוליטי במסווה של פופ קליט. בכתבה שפרסם ערן רוזנצויג באתר "מאקו" במרץ 2018 נכתב כי השירה של אינטרנשיונל כאישה טרנסג'נדרית ופעילה למען זכויות להט"ב מבדילה את "דיווה" מכל שיר אחר על העצמה נשית. לטענתו, היא יוצקת בשיר משמעות שונה, כזו המהללת נשים טרנסיות. על פי ניתוח זה, השיר משבח את אותן נשים על אומץ לבן ללכת נגד הזרם, לפרוץ תקרות זכוכית ולהפיץ אהבה בעולם, תוך התמודדות עם רדיפה ודיכוי חברתי. נוסף לכך, מציין רוזנצווייג כי חלק מהשורות בשיר, כדוגמת "יש נשים, דמעות של החיים, הן יישאו תפילה ללא מילים", נתפסות כביטוי לתלאות שנשים טרנסיות עברו לאורך ההיסטוריה, ואף כהוקרה לנשים שנרדפו או נרצחו בשל זהותן המגדרית.

שורות נוספות מהשיר זכו לפרשנויות פסיכולוגיות ואישיות יותר. לדוגמה, המילים "יש קסמים ויש ימים קשים" פורשו על ידי מבקרים אחדים כרמז ישיר לתהליך שינוי המין שעברה אינטרנשיונל, תהליך הכרוך לא אחת באמביוולנטיות רגשית, כאב פיזי ומאבק חברתי.

### ביקורות
הביקורת על השיר "דיווה" הייתה מגוונת ורבת-פנים, ונעה בין הערכה מוזיקלית לבין הסתייגות מן ההיבטים הפוליטיים של היצירה. עם זכייתו באירוויזיון 1998 הפך השיר לנושא לדיון ציבורי ותקשורתי רחב, הן בישראל והן ברחבי אירופה, ועורר עניין בשל תוכנו המוזיקלי, מבנהו הפופי, וההקשר החברתי והפוליטי שבו הוצג. במגוון כלי תקשורת ברחבי העולם תואר השיר בדרכים שונות, ומרבית הביקורות שיבחו את הקליטות הגבוהה של השיר ואת המבנה המלודי שלו. אולם היו גם מבקרים שהביעו הסתייגות מאיכויות השירה ומהממד ההפקתי של הביצוע החי. באופן מובהק, תפסו רבים את "דיווה" לא רק כיצירה מוזיקלית אלא כאמירה חברתית-תרבותית שזכתה להדהוד רחב היקף.

בקרב כלי התקשורת הישראליים, נטו הביקורות לנוע בין גאווה על הזכייה לבין הסתייגות מסוימת מרמתו של השיר עצמו. בתוכנית הדוקומנטרית "שיר אחד" של תאגיד השידור הישראלי, הוקדש פרק שלם לסיפורו של השיר, שם תוארו תהליך הבחירה המורכב, הוויכוחים שהתלוו אליו בתוך הממסד המוזיקלי המקומי, והאופן שבו הפך השיר מסמל של מחלוקת לתופעה לאומית. הפרק כלל ראיונות עם אנשי תקשורת ומוזיקה, שהתייחסו אל "דיווה" כאל יצירה שהקדימה את זמנה והציגה את ישראל באור חדש על במת האירוויזיון. באתר "ynet" תואר "דיווה" כנקודת מפנה בקריירה של אינטרנשיונל ובשיח הציבורי סביב הקהילה הלהט"בית בישראל. לצד התיאור העובדתי של ניצחונה באירוויזיון 1998, הודגש כי הביצוע לשיר סימל את פריצתה של אינטרנשיונל מהמיינסטרים המקומי אל התהילה הבין-לאומית, וכי הוא הפך אותה לדמות המזוהה עם ערכים של סובלנות, קבלת האחר ושבירת מוסכמות.

גם מחוץ לישראל זכה השיר להתייחסות נרחבת. באתר "Wiwibloggs", המתמחה בתרבות האירוויזיונית, נכתב כי "הפזמון של השיר מצליח להישאר בזיכרון זמן רב לאחר ההאזנה", אך בה בעת צוינה חולשתם של הבתים, ונאמר כי "קולה של דנה אינו מהמשובחים ביותר". אווה ברלואו מעיתון "הגרדיאן" הבריטי התייחסה אף היא לשיר בהרחבה, וכתבה כי מדובר ב"שיר קליט עם קצביות עשירה ופזמון שמתאים לקריוקי", תוך הדגשה שהשפעתו העיקרית אינה נעוצה רק במאפייניו המוזיקליים אלא גם בהקשרו החברתי, זכייתה של טרנסג'נדרית מוצהרת באירוויזיון, מהלך חסר תקדים בשעתו. במגזין *Culture Fix* תואר "דיווה" כ"אחד מהמנונים הגדולים ביותר בתולדות האירוויזיון", תוך הדגשה כי מדובר ביצירה "אופורית, רגשית ובלתי נשכחת".

לצד ההתלהבות מהמסר התרבותי, היו גם קולות שנקטו בגישה מסויגת יותר. באתר "Album of the Year", המשקלל את נתוני הביקורות של כמה משתמשים, נכתב כי השיר היה "ראוי לזכייה והיווה ייצוג חשוב לקהילה הטרנסית", אך הודגש כי "אינו נמנה עם מנצחי האירוויזיון הגדולים ביותר מבחינה מוזיקלית". גם באתר "The Eurovision Times" נמתחה ביקורת על הביצוע החי של השיר, תוך ציון ש"גרסת האולפן מרשימה הרבה יותר", ושהופעתה של אינטרנשיונל על הבמה באירוויזיון הייתה "רועשת יותר משהייתה מדויקת".

## בחירת השיר לאירוויזיון
[ממוזער|180px|[ארקדי דוכין, שהגיע למקום השני בקדם הפנימי של רשות השידור לקראת האירוויזיון. שירו היה "אל תעזבי", שנכלל מאוחר יותר באלבומו "להרגיש".]]
לקראת אירוויזיון 1998 שנערך בברמינגהאם שב, החליטה רשות השידור לוותר על קיום תחרות קדם-אירוויזיון. תחת זאת מונתה ועדת שופטים בת 11 חברים, שהורכבה מאנשי תרבות, תקשורת ובידור, ואשר הוסמכה לבחור את השיר והמבצע שייצגו את ישראל בתחרות. הוועדה כללה בין היתר את נועם סמל, מנכ"ל תיאטרון הקאמרי; יוריק בן דוד, זמר ומלחין שכיהן כיו"ר אקו"ם; גל אוחובסקי, עמוס אורן, איציק יושע, ריקי אריקה, מנחם גרנית, לאה זהבי, שמעון פרנס, מני ויצמן, ובראשה עמד יו"ר רשות השידור, גיל סמסונוב.

הוועדה התכנסה ב-23 בנובמבר 1997 במלון "דן קיסריה" ובחנה 15 שירים שהוגשו לה, ביניהם שירים בביצוע אופירה יוספי, להקת היי פייב וארקדי דוכין.

רוב חברי הוועדה, ביניהם סמסונוב, אוחובסקי, סמל וויצמן, הצביעו בעד "דיווה" וחלקם תמכו בשיר "אל תעזבי" של ארקדי דוכין, שהגיע למקום השני. דוכין כלל את השיר שהגיש באלבומו "להרגיש", שיצא ב-2001. בדיעבד, הודו סמסונוב ואחרים כי שיקולים תקשורתיים ותדמיתיים השפיעו על בחירת השיר. אינטרנשיונל, כאישה טרנסג'נדרית מוצהרת, נתפסה כבחירה שתעורר הד בין-לאומי ותשקף מסר של פתיחות. סמל סיפר כי הוא תמך ב"דיווה" למרות התנגדות חלק מחברי הוועדה, בין השאר משום שחשב שהשיר מתאים יותר לפורמט של האירוויזיון מהבלדה השקטה שהציע דוכין.

### ביקורות על הבחירה
[ממוזער|150px|ימין|[שלמה בניזרי, סגן שר הבריאות, תיאר את אינטרנשיונל כ"תועבה".]]
החלטת הוועדה עוררה עניין ציבורי ותקשורתי רב, בשל זהותה של אינטרנשיונל ובשל המסר הסמלי הגלום בבחירתה לייצג את ישראל. מחד, עבור רבים ראו בבחירה עדות לשינוי תרבותי רחב ולמוכנות מוסדית לכלול ייצוגים קוויריים במסגרת לאומית רשמית; מאידך, הבחירה ספגה ביקורת מצד חוגים שמרניים יותר.

בקרב חוגים דתיים וחרדיים, הבחירה זכתה לתגובות קשות במיוחד. בין היתר, סגן שר הבריאות שלמה בניזרי הביע הסתייגות פומבית ובוטה מההחלטה, תוך שימוש בביטויים פוגעניים כלפי אינטרנשיונל. דבריו שיקפו הלך רוח בקרב חלקים מהציבור הדתי, שראו במועמדות של הזמרת ייצוג בלתי ראוי של מדינת ישראל וביטוי לסטייה מערכי המסורת.

הבחירה באינטרנשיונל זכתה לתמיכה מצד קבוצות להט"ב, אנשי תרבות ואמצעי התקשורת המרכזיים. בעיניהם, הבחירה נתפסה כהצהרה על פתיחות, רב-גוניות והכרה בחופש הביטוי והמגדר. הדומיננטיות של דמותה כאמנית שחרגה מהנורמות המקובלות, הפכה אותה לסמל של העצמה ושחרור, הן ברמה האישית והן הקולקטיבית.

גם מחוץ לישראל עוררה הבחירה הדים רבים. סיקור תקשורתי נרחב מצד כלי תקשורת בין-לאומיים, בהם BBC, CNN ו-Newsweek, התייחס לבחירה כאירוע יוצא דופן, בעיקר לאור הדימוי של ישראל כמדינה שמרנית. אינטרנשיונל עצמה התראיינה מעט, אך ניצלה את המעמד לחדד מסרים של הכלה ושוויון. במסיבות עיתונאים שנערכו לקראת התחרות, עיתונאים הביעו פליאה נוכח העובדה שזמרת טרנסג'נדרית נבחרה לייצג את ישראל, ואף הטילו ספק במהימנות הדיווחים, מתוך הנחה שמדובר בתחבולה תקשורתית.

## וידאו קליפ
ממוזער|250px|סצנה מתוך הווידאו קליפ של "דיווה".
לאחר הבחירה בשיר פנו אינטרנשיונל ומנהליה לרשות השידור בבקשה לתקציב לצילום קליפ מקצועי שישמש להצגתו לקהל האירופי. רשות השידור סירבה להשקיע את הסכומים הנדרשים, ואינטרנשיונל נאלצה להפיק את הקליפ לבדה.

על בימוי הקליפ הופקד גיא שגיא, שכבר זכה לשבחים על בימוי הקליפ לשיר "Cinquemilla", אחד הקליפים עטורי הפרסים של אינטרנשיונל. על עיצוב ההופעה והסטיילינג הופקד ראובן כהן. הקונספט של הקליפ נבנה מתוך הבנה שהשיר צפוי להיות מוצג לקהל בין-לאומי רחב, ולכן נדרש איזון בין גישה יצירתית לבין מראה שיתקבל בברכה בקרב כלל הצופים.

בקליפ מוצגת דנה בעשר עטיפות אלבומים שונות, כאשר בכל אחת מהן היא מגלמת דמות "דיווה" אחרת. עטיפות האלבומים משתנות בצורה תלת-ממדית לאורך הקליפ, מה שיוצר אפקט חזותי דינמי. בנוסף, בקליפ ניתן להבחין בשמות מסחריים מוכרים, אשר עובדו לצורה פרודית, לדוגמה, "Somy" במקום "Sony" ו-"Bisc" במקום "Disc" , מהלך שנועד לעמוד בכללי התחרות, האוסרים על הצגת סימנים מסחריים בקליפים.

הקליפ צולם במהלך חודש פברואר 1998, זמן קצר לפני חשיפתו הרשמית. עם הקרנתו, זכה לשבחים על השפה הוויזואלית החדשנית שלו ונחשב לחריג בנוף ההפקות המקומיות של אותה התקופה. יחד עם הקליפ ל-"Cinquemilla", מדובר באחד משני הקליפים הישראליים הבודדים ששודרו בערוץ MTV הבין-לאומי.

## הכנות לתחרות
[ממוזער|250px|אינטרנשיונל מבצעת את "דיווה" בפעם השנייה בשידור חי בתוכנית האירוח של [דן שילון.]]

על פי תקנון האירוויזיון, ניתן היה לחשוף את השיר החל מפברואר 1998. השיר "דיווה" לא הושמע ברדיו, אלא נחשף לראשונה כאשר הוקרן הווידאו קליפ של השיר, במוצאי שבת, 13 במרץ 1998, בתוכנית "סוגרים שבוע" בהגשת אמנון לוי בערוץ הראשון. סביב מועד הקרנת הבכורה התעוררה מתיחות בין הנהלת רשות השידור לנציגיה של אינטרנשיונל, אשר ביקשו שליטה רבה יותר באופן ההצגה.

הופעת הבכורה של אינטרנשיונל על במה עם השיר התקיימה כשבועיים לאחר מכן, ב-25 במרץ 1998, במסגרת טקס בחירת מלכת היופי של השבועון "לאשה", באולם הסינרמה בתל אביב-יפו. ההעמדה הייתה מינימלית, ודנה אינטרנשיונל ביצעה את השיר בעמידה כמעט סטטית. חברי הצוות האמנותי, בהם המנהל האישי ניסים והמנהל האמנותי כרם, לא היו מרוצים מהביצוע, וכתוצאה מכך גויסה דלית כהנא לשמש מדריכה קולית לקראת התחרות.

בעקבות גיוסה של כהנא כמדריכה קולית נתגלע סכסוך בין המלחין, צביקה פיק, שהרגיש מודר מהתהליך, לבין עופר ניסים, מנהלה האישי של אינטרנשיונל. חילוקי הדעות, שנגעו גם למחלוקת על הקרדיט האמנותי, החריפו עד כדי נתק מתמשך בין השניים.

ההופעה הבאה נערכה בתוכנית האירוח של דן שילון. הביצוע זכה לביקורות חיוביות יותר, ושודרג מבחינה בימתית. במהלך התוכנית הציג שילון בפני הקהל כתבה מעיתון צרפתי, אשר כינה את דנה אינטרנשיונל "הפצצה של ישראל" והדגיש את תשומת הלב הבין-לאומית הגוברת. בסמוך למועד התחרות החלו להתפרסם הימורים לגבי סיכויי השיר בתחרות. בתחילה הוערך כי השיר עשוי להיכנס לעשירייה הראשונה, אך ככל שהתקרב מועד האירוע, מקומו בדירוגי ההימורים עלה בהתמדה. בלילה שלפני היציאה לממלכה המאוחדת, ביקרה אינטרנשיונל ב בירושלים. המשלחת טסה ב-3 במאי, וכללה מלבד המבצעת גם נציגים מתחומי ההפקה, האיפור, השירה וההפקה המוזיקלית.

## באירוויזיון
[ממוזער|250px|אינטרנשיונל עם שמלתו של [ז'אן פול גוטייה לאחר זכייתה באירוויזיון.]]
ממוזער|250px|אינטרנשיונל במהלך ביצועה בגמר אירוויזיון 1998.
תחרות האירוויזיון לשנת 1998 התקיימה ביום שבת, 9 במאי, בעיר ברמינגהאם שבממלכה המאוחדת. הייתה זו השנה הראשונה בהיסטוריית התחרות מאז 1956 שבה הועברה ההצבעה לציבור הרחב, באמצעות הצבעה טלפונית, וזאת במקום החלטת חבר שופטים מקצועי. שינוי זה לווה בהתעניינות תקשורתית רבה והגביר את מעורבות הקהל בתהליך הבחירה. אינטרנשיונל עלתה לבמה שמינית מתוך 25 משתתפים, וביצעה את "דיווה" לעיני קהל חי ולעשרות מיליוני צופים ברחבי אירופה. ההופעה זכתה לתשואות מהקהל באולם, ולתגובות אוהדות רבות מצד התקשורת הבין-לאומית.

בתחום ההלבשה, חלו שינויים רבים. בתחילה תוכננה שמלה מבית המעצב טיירי מוגלר, אולם לבסוף נבחרה שמלה תוצרת ישראל, שהשתתפה בתחרות עיצוב מיוחדת בשיתוף מכללת שנקר. רק במרץ 1998, בעקבות פנייה אישית מחבר ותיק, נעתרה דנה להצעתו של ז'אן פול גוטייה, אשר עיצב עבורה שמלה שחורה עם מקטורן נוצות בעלות של רבע מיליון דולר, אותה קיבלה במתנה. עם זאת, מספר שעות לפני העלייה לבמה התקבלה החלטה להחליפה. במקום שמלת גוטייה, נבחרה שמלה חלופית בעיצובה של גלית לוי, אשר במקור יועדה למסיבת עיתונאים ולא לבמה המרכזית. השמלה לא הייתה מותאמת במידותיה, אך שימשה את דנה בהופעה עצמה. בעת ההכרזה על הזכייה, שבה דנה לבמה לביצוע חוזר כשהיא לובשת את שמלתו של גוטייה, שנודעה מאז בכינוי "שמלת התוכי". שמלה זו הפכה לאחד מסמליה האופנתיים המזוהים ביותר של התחרות.

שלב ההצבעות באירוויזיון 1998 נחשב לאחד הדרמטיים בתולדות התחרות. לאורך חלוקת הניקוד התקיים מאבק צמוד בין ישראל למלטה, כאשר שתי המדינות הובילו לסירוגין. לקראת סיום ההצבעה, עם כניסתה של מקדוניה הצפונית כמדינה האחרונה למסור ניקוד, שרר שוויון מוחלט של 164 נקודות בין שתי המדינות. מקדוניה העניקה לישראל 8 נקודות, ליוון 10 נקודות, ואת 12 הנקודות העניקה במפתיע לקרואטיה, מבלי להעניק אף נקודה נוספת למלטה. בכך זכתה ישראל במקום הראשון עם סך של 172 נקודות, ובהן שלוש הצבעות מקסימליות (12 נקודות) מצרפת, מלטה ופורטוגל.

בעקבות הזכייה, התפרסמו תמונות וקטעי וידאו של חגיגות עממיות שהתקיימו ברחבי ישראל, ובפרט בכיכר רבין בתל אביב, שם התכנסו אלפים לחגוג את הניצחון באופן ספונטני. אל החגיגות הצטרפו אוהדי בית"ר ירושלים, שניצחה את אליפות ישראל בכדורגל באותו היום. הניצחון נחשב לסמל משמעותי עבור הקהילה הלהט"בית בישראל ומחוצה לה.

## לאחר האירוויזיון
ממוזער|ימין|250px|אינטרנשיונל, 2007.
בחודשים שלאחר זכייתה באירוויזיון 1998 הפכה דנה אינטרנשיונל לאחת הדמויות המדוברות ביותר בזירה הבין-לאומית. היא השתתפה במאות ראיונות ברחבי העולם, הוזמנה לאירועים מרכזיים, והפכה לסמל עולמי של קהילת הלהט"ב ושל קבלה מגדרית. הקליפים לשיר הזוכה "דיווה" שודר ב-MTV, והמגזין האמריקאי "טיים" מיקם את דנה במקום החמישי ברשימת האנשים המשפיעים ביותר של השנה. בין הופעותיה הבולטות נכללה הופעה באולם הקונצרטים של הקרמלין במוסקבה, הישג שמעט אמנים הבין-לאומיים זכו לו. בעת ביקורה בניו יורק נחסמה השדרה החמישית לכבודה, מחווה השמורה לרוב לראשי מדינות, ובסן פרנסיסקו פתחה את מצעד הגאווה הגדול בעולם.

ההצלחה זיכתה את אינטרנשיונל גם בהכרה ממסדית בישראל. ימים ספורים לאחר הניצחון היא הוזמנה למשכן הכנסת, שם קיבלה תעודת "שגרירת כבוד" משר התיירות דאז משה קצב.

חילוקי הדעות הפוליטיים נמשכו סביב אירוח תחרות האירוויזיון בישראל בשנת 1999, אולם למרות התנגדות המפלגות החרדיות, האירוויזיון התקיים בירושלים, בבנייני האומה, ודנה אינטרנשיונל אף הופיעה בו בחלק האמנותי, עם השירים "דרור יקרא" ו-"Free".

באוגוסט 1998 פורסם "דיווה" כסינגל בין-לאומי ונמכר בכ-400,000 עותקים ברחבי העולם, נכון ל-2007. על-אף שדנה אינטרנשיונל הוחתמה עוד קודם לכן על חוזה עם חברת סוני מיוזיק, ההתקשרות בוטלה, והחוזה לא מומש.

בעקבות הזכייה, נוצרה ציפייה רחבה לכך שדנה אינטרנשיונל תפתח בקריירה בין-לאומית מרשימה. כרם, מנהלה האישי, תיאר בריאיון ל"דוקוסלב" כיצד החלום הפך במהרה לשגרה מתישה של עבודה בלתי פוסקת, מעבר בין שלוש מדינות ביום והקרבה של חיי הפרט לטובת הקריירה, דבר שאינטרנשיונל לא הייתה מוכנה לקבל. על אף שהקריירה הבין-לאומית של אינטרנשיונל לא נסקה כמצופה, היא הרבתה להופיע מחוץ לישראל, לעיתים בשירות ההסברה הישראלית.

[ממוזער|250px|אינטרנשיונל בהופעה ב[בלגרד, 2008.]]
במקביל לחשיפה העולמית השיקה אינטרנשיונל את אלבום האוסף "דיווה – האוסף" בישראל, שכלל גרסאות מחודשות לשירים מאלבומיה הקודמים, חידוש לשירה של רבקה זהר "זמר שלוש התשובות" וגרסה אקוסטית לשירה "אני לא יכולה בלעדיך". האלבום זכה להצלחה ונמכר ביותר מ-150,000 עותקים – אלבומה הנמכר ביותר ואחד האלבומים הישראלים המצליחים ביותר אי פעם. במקביל, חברות התקליטים IMP והליקון, שפעלו בעבר עם אינטרנשיונל, ניסו למנף את ההצלחה והוציאו אלבום אוסף נוסף להפצה באירופה תחת הכותרת *[[The Album (אלבום של דנה אינטרנשיונל)|The Album]]*, שכלל שירים באנגלית או כאלה שנשאו גוון מזרחי. האלבום הופץ במהירות וללא סינון קפדני, ודנה ונציגיה התנערו ממנו ואף קראו לקהל שלא לרכוש אותו.

בשלהי שנת 1998 הופיעה אינטרנשיונל באירועי הפתיחה של המשחקים הגאים באמסטרדם והשתתפה בקמפיין מטעם אמנסטי הבין-לאומי. ב-1999 חתמה אינטרנשיונל על חוזה הקלטות חדש עם חברת CNR מיוזיק האירופית, במסגרתו הוציאה את האלבום *[[Free (אלבום)|Free]]* בהפקת ניסים. האלבום יצא בשלוש גרסאות, ישראלית, אירופית, ויפנית, וכלל את הסינגלים "Woman in Love" (חידוש לשירה של ברברה סטרייסנד) ו-"Free" (חידוש לסטיבי וונדר), שבוצע גם במסגרת אירוויזיון 1999. על אף ההשקעה והביקורות החיוביות, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ניכרת, ובשנת 2000 הסתיים שיתוף הפעולה בין דנה לניסים, ככל הנראה בעקבות חילוקי דעות מקצועיים.

בהמשך אותה שנה הוציאה גרסה ישראלית מחודשת לאלבום *Free* דרך חברת NMC, אשר כללה שירים באנגלית לצד שלושה שירים בעברית: "אני אוהבת", "מוכר הפרחים" (עם אלון אולארצ'יק) ו"עד סוף הזמן". האחרון זכה להצלחה מסוימת בישראל והושמע רבות ברדיו. ערוץ 2 הפיק סרט דוקומנטרי בשם "Lady D" שתיעד את סיבוב הופעותיה של אינטרנשיונל במזרח אירופה. בשנת 2001 יצא האלבום "יותר ויותר", שהופק על ידי אלי אברמוב ודני דותן. האלבום זכה לביקורות חיוביות ולשני להיטים – "ניצחתי" ו"ואחרי הכל", אך לא הצליח מסחרית כמו קודמיו. הוא נמכר בכ-23,000 עותקים.

## הצלחה מסחרית
[ממוזער|ימין|150px|שירו של [אייל גולן, "דמעות", עקף את שירה של אינטרנשיונל במצעד השנתי של רשת ג'.]]
השיר "דיווה" זכה להצלחה מסחרית ניכרת באירופה לאחר ניצחונו באירוויזיון 1998. בישראל נכנס השיר ב-26 באפריל 1998 למצעד הפזמונים העברי השבועי של רשת ג', במקום התשיעי. הוא צעד במצעד במשך 11 שבועות, והגיע למקום הראשון ב-10 במאי, שם שהה במשך שלושה שבועות רצופים. בסיכום השנתי של התחנה לשנת ה'תשנ"ח דורג "דיווה" במקום השני, מאחורי "דמעות" של אייל גולן, ואינטרנשיונל נבחרה לזמרת השנה. בנוסף, "דיווה" הגיע למקום ה-11 במצעד העשור העברי של שנות ה-90.

ב דורג השיר במקום ה-11 והחזיק במצעד במשך ארבעה שבועות. באירלנד הגיע למקום העשירי ונשאר שישה שבועות. בהולנד הגיע למקום ה-11 ונשאר חמישה שבועות, ובנורווגיה דורג במקום ה-12. במדינות נוספות נרשמו מיקומים גבוהים יחסית: בלטביה הגיע למקום ה-16, בפינלנד למקום השביעי במשך שלושה שבועות, ובשווייץ דורג במקום ה-15 ושהה במצעד 13 שבועות. בשוודיה הגיע למקום השלישי ושהה 17 שבועות במצעד, כשבסיכום השנתי דורג במקום ה-34.

איגוד תעשיית ההקלטות הבלגי ומקבילו השוודי התעידו את היצירה בתוארי זהב על נתוני המכירות שלו בשטחם.

## מורשת
[ממוזער|300px|אינטרנשיונל מבצעת את "דיווה" באירוע "[הלהיטים הגדולים של האירוויזיון".]]
מיד לאחר הזכייה עורר "דיווה" עניין מחודש בתחרות האירוויזיון, שנחשבה באותה תקופה בעיני רבים באירופה לאירוע מיושן ומסורתי. הופעתה יוצאת הדופן של אינטרנשיונל, כזמרת טרנסג'נדרית שייצגה מדינה מהמזרח התיכון, עוררה שיח תקשורתי נרחב והובילה לחשיפה מוגברת של התחרות לציבורים חדשים. כמה מפרשנים אירופיים אף טענו כי הזכייה סימנה את "לידתו מחדש של האירוויזיון" כתחרות שמקדמת גיוון, חדשנות וסובלנות.

בשנת 2002 נכלל "דיווה" במחזמר הלהיטים "מרי לו", שעלה לראשונה בתיאטרון ומבוסס על 25 משיריו של פיק. בשנת 2005, לרגל חגיגות 50 שנה לקיומה של התחרות, הוזמנה אינטרנשיונל להשתתף באירוע "שיר היובל באירוויזיון" שנערך בקופנהגן שבדנמרק. מתוך מאות שירים שנשלחו לאורך השנים, נבחרו 14 בלבד, ו"דיווה" היה אחד מהם. אינטרנשיונל הופיעה באירוע בשילוב של הקרנת הקליפ המקורי עם הופעה חיה שכללה שש רקדניות אוחזות מניפות נוצות ענקיות, כמחווה לשמלת הזכייה בעיצוב פול גוטייה. לבסוף, דורג השיר במקום ה-13.

השתתפותו של "דיווה" באירועים נוספים במהלך השנים חיזקה עוד יותר את מעמדו. בשנת 2015, באירוע "הלהיטים הגדולים של האירוויזיון", שנערך בלונדון, שוב הוזמנה אינטרנשיונל לבצע את השיר לצד כוכבי עבר מהולנד, שוודיה, גרמניה, אירלנד ומדינות נוספות. בשנת 2019, במסגרת האירוויזיון בתל אביב-יפו, ביצעה אינטרנשיונל גרסה מחודשת ל"דיווה" במופע הפתיחה של גמר התחרות. ההופעה כללה עיבוד עכשווי לשיר ונערכה כחלק ממחווה לגדולי הזוכים בתולדות האירוויזיון.

באותה שנה, אתר "Time Out תל אביב" דירג את כל שירי ישראל באירוויזיון הטובים ביותר לאורך השנים, והציב את "דיווה" במקום הראשון. בנימוקי הדירוג נכתב כי . בשנת 2022 נכלל ברשימת "20 שירי הגאווה הטובים ביותר – בכל הזמנים" של "מאקו".

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

* 
* שיר אחד | דנה אינטרנשיונל - דיווה, בערוץ היוטיוב של כאן 11, 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אירוויזיון 1998
קטגוריה:שירי דנה אינטרנשיונל
קטגוריה:שירי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:שירים שזכו באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יואב גינאי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי צביקה פיק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי עופר ניסים
קטגוריה:שירי להט"ב
קטגוריה:שירים על מלאכים
קטגוריה:שירים עם נושאים פמיניסטיים