הנרי וודסוורת' לונגפלו

ממוזער|שמאל|הנרי וואדסוורת' לונגפלו
**הנרי וואדסוורת' לונגפלו** (באנגלית: **Henry Wadsworth Longfellow**; 27 בפברואר 1807 – 24 במרץ 1882) היה משורר ומחנך אמריקאי. בין יצירותיו המקוריות נכללות הפואמות "המסע של פול רביר", "שירת היואתה" ו"אוונגלין". הוא היה האמריקאי הראשון שתרגם באופן מלא את "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי, ונחשב לאחד ממשוררי "שירת האח" (Fireside Poets) של ניו אינגלנד.

לונגפלו נולד בפורטלנד, שהייתה אז חלק ממחוז מיין במסצ'וסטס (כיום פורטלנד, מיין). הוא סיים את לימודיו בקולג' בודווין והפך לפרופסור שם, ובהמשך גם בקולג' הרווארד, לאחר שלמד באירופה. אוספי השירה המרכזיים הראשונים שלו היו "קולות הלילה" (1839) ו"בלדות ושירים אחרים" (1841). בשנת 1854 פרש מהוראה כדי להקדיש את זמנו לכתיבה, ואת שארית חייו בילה בבית ששימש כמטהו של ג'ורג' וושינגטון במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, בקיימברידג', מסצ'וסטס.

אשתו הראשונה של לונגפלו, מרי פוטר, נפטרה בשנת 1835 לאחר סיבוכים בעקבות הפלה. אשתו השנייה, פרנסס אפלטון, נפטרה בשנת 1861 לאחר שסבלה מכוויות קשות כששמלתה עלתה באש. לאחר מותה התקשה לונגפלו לכתוב שירה במשך תקופה, ורוב עיסוקו עבר לתרגום יצירות משפות זרות. לונגפלו נפטר בשנת 1882.

ממוזער|מקום הולדתו של הנרי וודסוורת' לונגפלו, פורטלנד, מיין, בסביבות 1910; הבית נהרס בשנת 1955.
לונגפלו כתב שירים ליריים רבים שנודעו בזכות המוזיקליות שלהם ולעיתים קרובות הציגו סיפורים מהמיתולוגיה ומהאגדה. הוא הפך למשורר האמריקאי הפופולרי ביותר בזמנו וזכה להצלחה גם מעבר לים. עם זאת, הוא ספג ביקורת על כך שחיקה סגנונות אירופיים וכתב שירה שנתפשה כרגשנית מדי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
לונגפלו נולד ב־27 בפברואר 1807 לסטיבן לונגפלו (Stephen Longfellow) וזילפה (וודסוורת') לונגפלו בפורטלנד, מיין, שהייתה אז מחוז של מסצ'וסטס. אף על פי שנולד בכתובת 161–159 פור סטריט (שהיום אינה קיימת), הוא גדל בבית שכיום מוכר כבית וודסוורת'-לונגפלו ברחוב קונגרס. אביו היה עורך דין, וסבו מצד אמו היה פלג וודסוורת', גנרל במלחמת העצמאות של ארצות הברית וחבר קונגרס. אמו הייתה מצאצאי ריצ'רד וורן, נוסע על סיפון המייפלאואר. הוא נקרא על שמו של דודו מצד אמו, הנרי וודסוורת', קצין בצי שנהרג שלוש שנים קודם לכן בקרב טריפולי. הוא היה השני מבין שמונה אחים.

לונגפלו למד בבית ספר פרטי ("dame school") בגיל שלוש, וכבר בגיל שש נרשם לאקדמיה הפרטית של פורטלנד. במהלך שנות לימודיו שם, רכש מוניטין כתלמיד שקדן במיוחד ולמד לטינית שוטפת. אמו עודדה את אהבתו לקריאה וללמידה, והכירה לו את הספרים "רובינזון קרוזו" ו"דון קישוט". את שירו הראשון פרסם בגיל 13 בעיתון Portland Gazette ב-17 בנובמבר 1820 — שיר בן ארבעה בתים בשם "The Battle of Lovell's Pond". הוא למד באקדמיה של פורטלנד עד גיל 14, ואת רוב חופשות הקיץ בילדותו בילה בחוות סבו פלג בהיירם, מיין.

בסתיו 1822, כשהיה בן 15, נרשם לונגפלו ללימודים בקולג' בואודוין בברונסוויק, מיין, יחד עם אחיו סטיבן. סבו היה ממייסדי הקולג', ואביו שימש כחבר הנהלה. שם פגש את נתניאל הות'ורן, שהפך לידידו לכל החיים. בתחילה התגורר בביתו של כומר, ולאחר מכן עבר להתאכסן בקומה השלישית של מה שמכונה כיום בניין וינתרופ (Winthrop Hall), בשנת 1823. הוא הצטרף ל"חברת פוסיניאן" (Peucinian Society), קבוצת סטודנטים בעלי נטיות פדרליסטיות. בשנתו האחרונה ללימודים כתב לונגפלו לאביו על שאיפותיו לעתיד:

הוא קידם את מטרותיו הספרותיות בכך ששלח שירים ופרוזה לעיתונים ולמגזינים שונים, בין היתר בזכות עידודו של הפרופסור תומאס קוגסוול אופאם . הוא פרסם קרוב ל–40 שירים קצרים בין ינואר 1824 ועד סיום לימודיו ב-1825. כ-24 מהם פורסמו במגזין הבוסטוני "The United States Literary Gazette". כאשר לונגפלו סיים את לימודיו בבאודווין, הוא דורג במקום הרביעי בכיתתו ונבחר כחבר באחוות פי בטא קאפה. הוא גם נשא את נאום הסיום בטקס הבוגרים.

### סיורים באירופה וקריירה אקדמית
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1825, הוצעה ללונגפלו משרה כפרופסור לשפות מודרניות במוסד בו למד. לונגפלו החל את מסעו באירופה במאי 1826 על סיפון האונייה "קדמוס". שהותו בחו"ל נמשכה שלוש שנים. הוא נסע לצרפת, ספרד, איטליה, גרמניה, חזר לצרפת ומשם לאנגליה, לפני ששב לארצות הברית באמצע אוגוסט 1829. במהלך שהותו בחו"ל, למד צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגזית וגרמנית – רובם ללא הדרכה פורמלית. במדריד, שהה עם הסופר וושינגטון אירווינג והתרשם במיוחד ממשמעת העבודה שלו. אירווינג עודד את לונגפלו הצעיר להמשיך בכתיבה. בזמן שהותו בספרד, קיבל לונגפלו בצער את הידיעה שאחותו האהובה אליזבת מתה משחפת בגיל 20, במאי 1829.

הוא פרסם את ספר המסע Outre-Mer: A Pilgrimage Beyond the Sea (מעבר לים: עלייה לרגל מעבר לים) תחילה כסדרה בעיתון, לפני שיצא במהדורת ספר בשנת 1835. זמן קצר לאחר פרסום הספר, ניסה לונגפלו להשתלב בחוג הספרותי של ניו יורק וביקש מג'ורג' פופ מוריס תפקיד עריכה באחד מהפרסומים שלו. הוא שקל לעבור לניו יורק לאחר שאוניברסיטת ניו יורק הציעה לו משרת פרופסור חדשה לשפות מודרניות, אך המשרה לא כללה שכר. לבסוף לא התקבל, ולונגפלו הסכים להמשיך ללמד בקולג' בודוין.

ב-14 בספטמבר 1831, לונגפלו נישא למרי סטורר פוטר, חברת ילדות מפורטלנד. הזוג התגורר בברונסוויק, אך השניים לא היו מאושרים שם. בשנת 1833 פרסם לונגפלו מספר יצירות עיוניות שנכתבו בהשראת וושינגטון אירווינג, ביניהן "קיץ אינדיאני" ו"העיט הקירח".

בדצמבר 1834, קיבל לונגפלו מכתב מג'וסיה קווינסי השלישי, נשיא מכללת הרווארד, שהציע לו את הקתדרה לשפות מודרניות בתנאי שישהה כשנה או יותר בחו"ל. במהלך שהותו באירופה, העמיק בלימוד גרמנית, וכן למד הולנדית, דנית, שוודית, פינית ואיסלנדית. באוקטובר 1835, עברה אשתו מרי הפלה בשלב מתקדם של הריונה, כחצי שנה לאחר תחילתו. היא לא התאוששה מהסיבוכים ונפטרה לאחר מספר שבועות של מחלה, בגיל 22, ב-29 בנובמבר 1835. לונגפלו דאג לחנוט את גופתה מיידית ולהעבירה בארון עופרת בתוך ארון עץ אל בית הקברות מאונט אובורן ליד בוסטון. מותה הותיר אותו שבור, והוא כתב: . שלוש שנים לאחר מכן כתב את השיר "Footsteps of Angels" בהשראתה. שנים לאחר מכן חיבר את השיר "Mezzo Cammin", שבו הביע את מאבקיו האישיים בשנות אמצע חייו.

לונגפלו חזר לארצות הברית בשנת 1836 וקיבל את משרת הפרופסור להוראת שפות מודרניות בהרווארד. הוא נדרש להתגורר בקיימברידג' כדי להיות קרוב לקמפוס, ולכן שכר חדרים בבית קרייגי באביב 1837. הבית נבנה בשנת 1759 ושימש כמפקדה של ג'ורג' וושינגטון במהלך מצור בוסטון שהחל ביולי 1775. אליזבת קרייגי, אלמנתו של אנדרו קרייגי, הייתה הבעלים של הבית והשכירה חדרים בקומה השנייה. דיירים קודמים כללו את ג'ארד ספארקס, אדוארד אוורט וג'וזף אמרסון וורססטר. כיום, הבית נשמר כאתר היסטורי לאומי בשם "בית לונגפלו – מפקדתו של וושינגטון".

לונגפלו החל לפרסם את שיריו בשנת 1839, עם פרסום האוסף *Voices of the Night* ("קולות הלילה"), ספר שירת הביכורים שלו. מרבית האוסף כלל תרגומים, אך נכללו בו גם תשעה שירים מקוריים ושבעה שירים שכתב כנער. בשנת 1841 יצא לאור האוסף *Ballads* *and Other Poems* ("בלדות ושירים נוספים"), שכלל את "הנפח מהכפר" ו"ספינת ההספרוס", שזכו לפופולריות מיידית. לונגפלו הפך לחלק מהחוג החברתי המקומי, והקים קבוצת חברים בשם "מועדון החמישה", שחבריה כללו את קורנליוס קונווי פלטון, ג'ורג' סטילמן הילארד וצ'ארלס סאמנר – האחרון הפך לידידו הקרוב ביותר במשך שלושים השנים הבאות.

### החיזור אחר פרנסס אפלטון
ממוזער|לאחר שבע שנות חיזור, לונגפלו נישא לפרנסס אפלטון בשנת 1843.
לונגפלו פגש את התעשיין הבוסטוני נייתן אפלטון ואת בנו תומאס גולד אפלטון בעיירה תון שבשווייץ. שם החל לחזר אחר בתו של אפלטון, פרנסס "פאני" אפלטון. פאני, שהייתה עצמאית בדעותיה, לא הייתה מעוניינת בנישואים, אך לונגפלו היה נחוש. ביולי 1839 כתב לחבר: "הניצחון מוטל בספק. הגברת אומרת שהיא לא! אני אומר שהיא כן! זו לא גאווה, אלא טירוף של תשוקה". חברו ג'ורג' סטילמן הילארד עודד אותו במאבקו: "משמח לראות אותך שומר על רוח איתנה, שהרי ההחלטה לנצח היא חצי מהקרב – באהבה כמו במלחמה". במהלך תקופת החיזור, לונגפלו נהג ללכת ברגל מקיימברידג' לבית משפחת אפלטון בבייקון היל שבבוסטון, תוך שהוא חוצה את גשר בוסטון. גשר זה הוחלף ב-1906 בגשר חדש, שכונה מאוחר יותר גשר לונגפלו.

בסוף שנת 1839 פרסם לונגפלו את הרומן Hyperion, בהשראת מסעותיו באירופה וחיזורו הכושל אחר פאני אפלטון. במקביל לכך, הוא חווה "תקופות של דיכאון נוירוטי עם רגעי פאניקה" ולקח חופשה של שישה חודשים מאוניברסיטת הרווארד כדי לעבור טיפול במעיינות מרפא במנזר בנדיקטיני לשעבר במריינברג שבבופארד, גרמניה. לאחר שובו, פרסם בשנת 1842 את המחזה The Spanish Student, אשר שיקף את זיכרונותיו משהותו בספרד בשנות ה-1820.

ב-10 במאי 1843 קיבל לונגפלו מכתב מפאני אפלטון שבו הסכימה להינשא לו. הוא היה חסר מנוחה מכדי לקחת כרכרה, ולכן צעד רגלית במשך 90 דקות לבית שלה. הם נישאו זמן קצר לאחר מכן; אביה, נייתן אפלטון, קנה לזוג את בית קרייגי כמתנת חתונה, ולונגפלו גר שם עד סוף חייו. אהבתו לפאני ניכרת בשורות מתוך שיר האהבה היחיד שכתב "The Evening Star" מאוקטובר 1845:

*"O my beloved, my sweet Hesperus! My morning and my evening star of love".*

באחת הפעמים בהן נכח בנשף בלעדיה, הוא כתב:

*"האורות נראו עמומים יותר, המוזיקה עצובה יותר, הפרחים מעטים יותר, והנשים פחות יפות."*

ממוזער|פאני אפלטון לונגפלו, עם בניה צ'ארלס וארנסט, בסביבות 1849
להנרי לונגפלו ופאני נולדו שישה ילדים: צ'ארלס אפלטון (1844–1893), ארנסט וודסוורת' (1845–1921), פאני (1847–1848), אליס מרי (1850–1928), אדית (1853–1915) ואן אלגרה (1855–1934). בתם אדית נישאה לריצ'רד הנרי דאנה השלישי, בנו של ריצ'רד הנרי דאנה ג'וניור, מחבר הספר "שנתיים לפני התורן". פאני, בתם שנולדה ב-7 באפריל 1847, נולדה בלידת בית שבה נעשה שימוש באת'ר (ether) – לראשונה בארצות הברית – כחומר הרדמה בלידה, על ידי ד"ר נתן קולי קיפ.

ב-14 ביוני 1853 ערך לונגפלו ארוחת ערב פרידה בביתו בקיימברידג' עבור חברו נתניאל הות'ורן, שהתכונן לעבור לחו"ל.

בשנת 1854 פרש לונגפלו מהוראה באוניברסיטת הרווארד, והקדיש את עצמו לחלוטין לכתיבה.

בשנת 1859 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מהרווארד.

### מותה של פרנסס
ב-9 ביולי 1861, בזמן שפרנסס ניסתה לחתום מעטפה בשעווה חמה, שמלתה עלתה באש – ככל הנראה בשל שעווה רותחת או נר שנפל. לונגפלו, שישן באותה עת, התעורר וניסה להציל אותה – הוא השליך עליה שטיח קטן שלא כיסה את כולה, ולבסוף חנק את הלהבות בגופו. לפי גרסה מאוחרת של בתם הצעירה אנני, האש החלה מגפרור שהדליק את הרצפה ולא משעווה או נר. כך או כך, פרנסס הובלה לחדר, רופא הוזעק, והיא הייתה מעורפלת בהכרה במשך הלילה. בבוקר 10 ביולי, היא נפטרה. לונגפלו עצמו נכווה בפניו במהלך הניסיון להצילה ונבצר ממנו להשתתף בלוויה. הכוויות הובילו אותו להפסיק להתגלח, ומאז גידל זקן שהפך לסימן ההיכר שלו.

לונגפלו נשבר ממותה של פרנסס ולא התאושש לעולם. הוא חשש שיאבד את שפיותו, התחנן "שלא ישלחו אותו לבית מחסה", וכתב שהוא "מדמם מבפנים עד מוות". ב־1879, 18 שנה לאחר מותה, ביטא את יגונו בסונטה "צלב השלג" (The Cross of Snow), שבה כתב:

*"כזה הוא הצלב שאני עונד על חזי**במשך שמונה־עשרה שנה, דרך כל התמורות**והעונות – בלתי משתנה מאז היום שבו היא מתה."*

### שנותיו האחרונות ומותו
לונגפלו תמך בביטול העבדות, ובמיוחד קיווה לפיוס בין מדינות הצפון והדרום לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. בנו, צ'ארלס, נפצע במהלך המלחמה, והוא כתב את השיר "Christmas Bells", ששימש בסיס להמנון "I Heard the Bells on Christmas Day". ביומנו כתב בשנת 1878:

*"יש לי רק משאלה אחת — להרמוניה, ולהבנה כנה וגלויה בין הצפון לדרום."*

למרות סלידתו מנאומים פומביים, לונגפלו נענה להצעתו של ג'ושוע צ'מברלין לנאום במפגש חמישים השנים לסיום לימודיו בקולג' בודואין. הוא הקריא את הפואמה "Morituri Salutamus" - אך בקול כה שקט, שרק מעטים הצליחו לשמוע אותו. בשנה שלאחר מכן, הוא דחה הצעה להיות מועמד למועצת הפיקוח של אוניברסיטת הרווארד, באומרו כי מדובר ב"סיבות ברורות מאוד בעיניי".

במרץ 1882 לקה לונגפלו בכאבי בטן עזים ונשכב במיטתו. במשך כמה ימים התמודד עם הכאב בעזרת אופיום, עד שנפטר ביום שישי, 24 במרץ, כשהוא מוקף במשפחתו. הוא סבל מדלקת הצפק (פריטוניטיס). בעת מותו, שווי עיזבונו הוערך בכ-356,320 דולר - שווה ערך לכ-12 מיליון דולר ב-2024. הוא נקבר לצד שתי נשותיו בבית הקברות מאונט אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס.

ממוזער|קברו של הנרי וודסוורת' לונגפלו, בית הקברות מאונט אובורן
בשנותיו האחרונות עסק בתרגום שירי מיכלאנג'לו. הוא לא ראה בתרגום יצירה הראויה לפרסום, אך מהדורה פוסט-הומוסית יצאה לאור ב-1883. חוקרים רואים בעבודה זו יצירה אוטוביוגרפית, המשקפת את תחושותיו של אמן מזדקן המתמודד עם מותו הקרב.

## תרגומים לעברית
* **שירת היאותה**, תרגם מאנגלית: שאול טשרניחובסקי, אודיסה, מוריה, תרע"ג; ברלין, מוריה, תרפ"ב.
* **שירת היואתה (אפוס אינדיאני)**, עברית: נמרוד אשל, הוצאת שוקן, 2001

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיין
קטגוריה:פורטלנד (מיין): אישים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת בואודין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:מתרגמי דנטה אליגיירי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1882