open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'וזף רוזייר

**ג'וזף רוזייר** (באנגלית: **Joseph Rosier**; 24 בינואר 1870 – 7 באוקטובר 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וירג'יניה המערבית.

## ביוגרפיה
רוזייר נולד ב-24 בינואר 1870 בווילסונבורג שבווירג'יניה המערבית, למד בבתי ספר ציבוריים ובשנת 1895 השלים את לימודיו במכללת סיילם. בשנת 1890 החל את דרכו כמורה בבית הספר בכפר בריסטול, ובהמשך היה מנהל בתי הספר הציבוריים בסיילם (1891–1892), ואף כיהן כמפקח בתי הספר של מחוז הריסון (1893–1894). במקביל שימש מרצה בקולג' סיילם (1894–1896), ולימד בבית הספר הציבורי המדינתי בגלנוויל (1896–1897). בין השנים 1897–1900 היה חבר סגל המורים במכללת המורים המדינתית בפיירמונט.

בשנים 1900–1915 כיהן כמפקח בתי הספר של פיירמונט, ולאחר מכן היה נשיא מכללת פיירמונט סטייט (1915–1945), ובהמשך נשיא אמריטוס של המוסד.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כממונה מחוזי על אספקת המזון (1917–1918). בשנות ה־30 היה יועץ לענייני חינוך במינהל קידום העבודות (WPA).

ב־13 בינואר 1941 מונה לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, כדי למלא את מקומו של מתיו נילי שהתפטר. לאחר מחלוקת משפטית על מינויו, הושבע לתפקיד ב־13 במאי 1941, וכיהן בתפקיד עד 17 בנובמבר 1942, אז נכנס לתפקיד מחליף נבחר. רוזייר ניסה להיבחר לתקופת כהונה מלאה אך נכשל, וחזר לעיסוקיו הקודמים. ב־1946 נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית.

רוזייר נפטר בפיירמונט ב-7 באוקטובר 1951, ונקבר בבית הקברות IOOF בסיילם.

## קישורים חיצוניים

*
*

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה המערבית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה המערבית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1870
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1951
תזמורת רשות השידור הספרדית

**תזמורת רשות השידור הספרדית** (בספרדית: **Orquesta Sinfónica de RTVE**) היא תזמורת סימפונית ספרדית, הפועלת במסגרת רשות השידור הספרדית . מאז אוקטובר 1988 מקיימת התזמורת את עונת הקונצרטים הסדירה שלה בתיאטרו מונומנטל שבמדריד. הקונצרטים מוקלטים ומשודרים במלואם בתחנת **Radio Clásica** ובערוץ הטלוויזיה **La 2**.

בעונת 2026 - 2027 יכנס המנצח הצרפתי אלכסנדר בלוך לתפקיד המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.

## היסטוריה
תזמורת רשות השידור הספרדית נוסדה בפברואר 1965, במטרה לשרת הן את הרדיו והטלוויזיה הלאומיים של ספרד והן את פסטיבלי המוזיקה במדינה. במועד הקמתה היה הגיל הממוצע של חברי התזמורת (28). פעילותה הראשונה כללה חזרות על שתי יצירות מן הרומנטיקה: הפרלודים של פרנץ ליסט, בניצוחו של המאסטרו חוסה מריה פרנקו בורדונס, וסימפוניה מס' 4 מאת רוברט שומאן, בניצוחו של קריסטובל הלפטר, אשר שימש באותה תקופה מנהל הקונסרבטוריון המלכותי העליון למוזיקה במדריד.

ב־27 במאי 1965 הופיעה התזמורת לראשונה כגוף מקצועי ונחשבה לאחת התזמורות הצעירות ביותר בשירותי הרדיו והטלוויזיה באירופה. הקונצרט הרשמי הראשון התקיים בתיאטרון דה לה זרסואלה במדריד, בהשתתפות המנהל המוזיקלי והמנצח המייסד איגור מרקביץ', וכלל יצירות מאת פרוקופייב, וגנר, מנואל דה פאיה ולודוויג ואן בטהובן. ב־8 ביוני נערכה הופעת הבכורה בברצלונה, בליסאו, עם רפרטואר שכלל יצירות מאת רוסיני, וגנר, דה פאיה וברהמס.

בשנת 2015 ציינה התזמורת את יובל ה־50 להקמתה בקונצרט גאלה חגיגי, שבו הושמעו חלק מהיצירות שבוצעו בקונצרט הבכורה לצד יצירות מן הרפרטואר הקלאסי הספרדי. לצד התזמורת פועל גם מקהלת רשות השידור הספרדית.

משכנה הרשמי של התזמורת הוא תיאטרו מונומנטל במדריד. ב-4 בינואר 2018 שבו התזמורת והמקהלה של RTVE לאולם זה, לאחר מספר חודשי שיפוץ שכללו התאמות אקוסטיות ושינויים אדריכליים נרחבים. השיפוץ שיפר באופן ניכר את איכות ההופעות באולם. הקונצרט הראשון לאחר פתיחתו המחודשת היה קונצרט חגיגי ליום חג המלכים, שיועד למנויי התזמורת והמקהלה, בניצוחו של פבלו גונסאלס.

## מנצחים ראשיים
* אנטוני רוס-מרבה (1965 - 1967)
* אנריקה גרסיה אסנסיו (1965 - 1984)
* אודון אלונסו (1968 - 1984)
* מיגל אנחל גומס מרטינס (1984 - 1987)
* ארפאד יואו (1988 - 1990)
* סרג'ו קומיסיונה (1990 - 1998)
* אנריקה גרסיה אסנסיו (1998 - 2001)
* אדריאן ליפר (2001 - 2010)
* קרלוס קלמר (2011 - 2016)
* מיגל אנחל גומס מרטינס (2016 - 2019)
* פבלו גונסאלס (2019 - 2023)
* כריסטוף קניג (2023 - ממשיך)
* אלכסנדר בלוך (מיועד, יתחיל את תפקידו מעונת 2026 - 2027)

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

רשות השידור הספרדית
ספרד
קטגוריה:מדריד: תרבות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1965
יו אייק שוט

**יו אייק שוט** (באנגלית: **Hugh Ike Shott**; 3 בספטמבר 1866 – 12 באוקטובר 1953) היה עורך עיתון אמריקאי, חלוץ בתחום השידור, ופוליטיקאי רפובליקני ממדינת וירג'יניה המערבית.

## ביוגרפיה
שוט נולד ב-3 בספטמבר 1866 בסטאונטון שבווירג'יניה, והחל את דרכו כשוליית דפוס. הוא עבר לעיר בלופילד, וירג'יניה המערבית, שהייתה אז עיר מתפתחת, ונטל שליטה על Bluefield Daily Telegraph – עיתון הבוקר המרכזי בעיר. באמצעות חברות קש, שלט גם בעיתון הערב המתחרה לכאורה, Mountain Sunset Review.

במקביל עסק בשירות הדואר ברכבות וכיהן במשך מספר שנים כפקיד הדואר הראשי – משרה שהייתה מינוי פוליטי שניתן על ידי נשיא ארצות הברית.

ב־1928 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, ונבחר מחדש ב־1930. ב־1932 הפסיד במאבקו על כהונה שלישית, וכן נכשל בהתמודדותו לסנאט ב־1936. בשנת 1942 התמודד בבחירות מיוחדות לסנאט בעקבות התפטרותו של מתיו נילי, ונבחר לכהונה קצרה שמילא בין 18 בנובמבר 1942 ל־3 בינואר 1943. בתקופה זו התכנס הסנאט פעמיים בלבד, ולכן כהונתו נחשבה כמעט סימבולית. לאחר מכן לא התמודד לכהונה מלאה, אך כונה "סנאטור" עד סוף חייו.

שוט מת ב-12 באוקטובר 1953 בבלופילד שבווירג'יניה המערבית.

## תחום השידור
בשנת 1928 קיבלה חברת Daily Telegraph Printing Co. רישיון להפעלת תחנת הרדיו היחידה בבלופילד, שנשאה את אות הקריאה על פי ראשי התיבות שלו – WHIS. בשנת 1948 ייסדו בניו, ג'ים ויו הבן, תחנת רדיו FM נלווית – WHIS-FM. המיזם נסגר זמנית בשל מחסור במקלטי FM, אך פעל מחדש בהמשך (כיום נקרא WHAJ).

שליטתו בשני העיתונים המרכזיים ובתחנות הרדיו העיקריות הקנתה לו מונופול תקשורתי באזור. עיתונו Bluefield Daily Telegraph היה בעל עמדות רפובליקניות מובהקות, בעוד תחנות הרדיו והטלוויזיה שהצטרפו בהמשך לא שימשו כבמות דעה פוליטיות.

בשנת 1955, לאחר מותו, קיבלו יורשיו – באישור חריג של רשות התקשורת הפדרלית (FCC) – רישיון להפעיל את תחנת הטלוויזיה היחידה בעיר, שגם היא נשאה את ראשי התיבות WHIS. לאחר מאבקים משפטיים קבע בית המשפט העליון כי אין לאפשר לחברה אחת להחזיק בו־זמנית את תחנות ה־AM וה־FM המרכזיות, את תחנת הטלוויזיה היחידה ואת העיתון היומי היחיד בעיר. תחנת הטלוויזיה נמכרה ושינתה את אות הקריאה ל־WVVA (1979). תחנת הרדיו WHIS-AM ממשיכה לשאת את שמו, אף שגם היא נמכרה בהמשך.

## מורשת
בשנת 1984 הקים בנו הצעיר, יו אייק שוט הבן, את קרן יו אייק שוט הבן, במטרה לשפר את איכות החיים החברתית והכלכלית באזור הפעילות של עיתון Bluefield Daily Telegraph. שוט הבן עבד בעיתון שהקים אביו במשך למעלה מ־60 שנה.

## קישורים חיצוניים

*
*

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה המערבית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה המערבית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1866
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
החשבון החברתי

**החשבון החברתי** (באנגלית: **The Social Reckoning**) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי, שנכתב ויבוים על ידי אהרון סורקין. זהו סרט המשך עצמאי ל"הרשת החברתית" (2010) והוא מבוסס על האירועים סביב הדלפת המסמכים של פייסבוק בשנת 2021 על ידי חושפת השחיתויות פרנסס האוגן, אשר שימשו גם כהשראה לסדרת הכתבות ולפודקאסט בן שמונה פרקים של "The Facebook Files" (2021) מבית "וול סטריט ג'ורנל".

סורקין הביע בעבר עניין ונכונות לכתוב סרט המשך ל"הרשת החברתית", בתנאי שמעורבותו של הבמאי דייוויד פינצ'ר תובטח, והדגיש זאת פעמים רבות מאז יציאת הסרט המקורי. פיתוחו של סרט ההמשך החל רשמית ביוני 2025, כאשר אהרון סורקין משמש גם כתסריטאי וגם כבמאי. סורקין יפיק את הסרט לצד טוד בלאק, פיטר רייס וסטיוארט מ. בסר. תהליך הליהוק לצוות השחקנים של הסרט התרחש גם הוא באותו חודש.

הסרט עתיד לצאת לאקרנים בהפצת "סרטי סוני" ב-9 באוקטובר 2026.

## צוות השחקנים
* מייקי מדיסון – **[[פרנסס האוגן]]**
* ג'רמי אלן וייט – **[[ג'ף הורוביץ]]**
* ג'רמי סטרונג – **[[מארק צוקרברג]]**. סטרונג מחליף את ג'סי אייזנברג, שגילם את הדמות בסרט הקודם.
* ביל בר
* וונמי מוסקו
* בילי מגנוסן
* בטי גילפין

## הפקה
### פיתוח
בינואר 2019 חשף התסריטאי אהרון סורקין, שכתב את "הרשת החברתית" (2010), כי המפיק סקוט רודין הציע לפתח תסריט לסרט המשך, בציינו כי "מאז שהסרט מסתיים, קרו דברים דרמטיים ומעניינים מאוד". סורקין הוסיף כי יש מספיק חומר כדי ליצור סרט המשך. ב-18 ביולי 2019 הביע ג'סי אייזנברג, שגילם את מארק צוקרברג, עניין להשתתף בסרט ההמשך המוצע, ואמר כי "סורקין הוא גאון, ואם הוא יבחר לכתוב על משהו, אני כמובן אתעניין". באוקטובר 2020, עשור לאחר צאת הסרט, הודיע סורקין כי יכתוב את התסריט רק אם הבמאי דייוויד פינצ'ר ישוב לביים. בשנת 2023 אמר פינצ'ר לעיתון "הגארדיאן" כי שוחח עם סורקין על סרט המשך, אך הוסיף כי מדובר ב"קן צרעות". באפריל 2024 ציין סורקין שהוא עובד על תסריט לסרט חדש על פייסבוק, הקשור להסתערות על הקפיטול של ארצות הברית ב-6 בינואר 2021.

ביוני 2025 דווח לראשונה כי פיתוחו של סרט המשך החל, כאשר סורקין משמש הן כתסריטאי והן כבמאי. הסרט יתמקד בדליפתם של מסמכי פייסבוק חשאיים בשנת 2021 על ידי חושפת השחיתויות פרנסס האוגן, כפי שדווח על ידי ג'ף הורוביץ בסדרת הכתבות "The Facebook Files" שפורסמה ב"וול סטריט ג'ורנל. סורקין ישמש גם כמפיק לצד טוד בלאק וסטיוארט מ. בסר, איתם שיתף פעולה בסרטיו הקודמים כבמאי: "משפט השבעה משיקגו" (2020) ו"הזוג ריקרדו" (2022). בספטמבר 2025 נחשף שמו הרשמי של הסרט – "**The Social Reckoning**".
### ליהוק
תהליך הליהוק לצוות השחקנים היה בעיצומו ביוני 2025. הפקת הסרט נתפסה כקרקע פוטנציאלית לכישרונות עולים, בדומה לסרט הקודם שהיווה נקודת פריצה עבור ג'סי אייזנברג ואנדרו גארפילד, שגילמו בהתאמה את צוקרברג ואדוארדו סברין. ביולי 2025 פורסם כי מיקי מדיסון, ג'רמי אלן וייט וג'רמי סטרונג נמצאים במשא ומתן על תפקידים בסרט.

בספטמבר 2025, דווח על ידי ה"הוליווד ריפורטר" על ליהוקו של הסטנדאפיסט ביל בר לתפקיד שטרם פורסם, בעוד שאושר ליהוקם של סטרונג, מדיסון ווייט לצוות השחקנים, וכי סטרונג יחליף את אייזנברג.
### צילומים
צילומי הסרט עתידים להתחיל באוקטובר 2025 בוונקובר, קנדה.

## הפצה
הסרט עתיד לצאת לאקרנים בהפצת "סרטי סוני" ב-9 באוקטובר 2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על פייסבוק
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2026
אלכסנדר בלוך

**אלכסנדר בלוך** (בצרפתית: **Alexandre Bloch;** נולד ב-1985) הוא מנצח צרפתי.

## ביוגרפיה
אלכסנדר בלוך נולד בפריז שבצרפת ב-1985. את לימודי המוזיקה התחיל בתור צ'לן, ובהמשך למד הרמוניה וניצוח בטור, אורליאן וליל. הוא המשיך את לימודי הניצוח בקונסרבטואר של פריז, שם סיים תואר מוסמך בניצוח בכיתתו של ז'ולט נאג' ב-2012. לאחר מכן זכה בדיפלומה ובמלגת סר ג'ון זוקוניס במכללה המלכותית הצפונית למוזיקה במנצ'סטר.

## הכרה בין-לאומית
ההכרה הבין-לאומית הראשונה שלו הגיעה בשנת 2012 כאשר זכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח ע"ש דונטלה פליק של התזמורת הסימפונית של לונדון. זכייה זו זיכתה אותו במינוי כעוזר מנצח בתזמורת הסימפונית של לונדון וכן שמרה על קשר קרוב עמה. זמן קצר לאחר מכן, זכה לשבחים רבים כשהחליף בהתראה קצרה את מאריס יאנסונס בניצוח על תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם.

## תפקידים מרכזיים
* **מנהל מוזיקלי, התזמורת הפילהרמונית של [[ליל]]**: כיהן בתפקיד זה בין השנים 2016 ל-2024. במהלך כהונתו הוביל את התזמורת לצמיחה אמנותית וקהילתית, וניצח על רפרטואר מגוון ועשיר, כולל מחזור מלא של הסימפוניות של מאהלר, יצירות של סטרווינסקי, וסימפוניות גדולות מהאסכולות הצרפתית והגרמנית.
* **מנצח אורח ראשי, [[התזמורת הסימפונית של דיסלדורף]]**: כיהן בתפקיד זה בשנים 2015–2021.
* **מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי (מיועד), [[תזמורת רשות השידור הספרדית]]**: החל מעונת 2026–2027.

## פעילותו כמנצח אורח
אלכסנדר בלוך מופיע בקביעות כמנצח אורח עם תזמורות מובילות ברחבי העולם, ובהן:
* התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* הקאמרטה הישראלית ירושלים
* תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית
* התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם
* התזמורת הפילהרמונית של דרזדן
* התזמורת הפילהרמונית של לונדון
* התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת
* התזמורת הפילהרמונית של אוסלו
* התזמורת הסימפונית הגרמנית
* תזמורת שווייץ המערבית
* התזמורת הקאמרית הסקוטית

## אופרה
בלוך פעיל גם בזירת האופרה, הוא היה מנצח בבתי האופרה הבאים:
* האופרה הממלכתית של בוואריה
* האופרה הגרמנית על הריין בדיסלדורף
* האופרה של ליון
* האופרה של ליל
בין היתר, ניצח על הפקות כמו "טוסקה" (פוצ'יני), "שיקוי האהבה" (דוניצטי), "לה טרוויאטה" (ורדי) וכן ביצוע קונצרטי של "דולי הפנינים" ו"כרמן" (ביזה).

## הקלטות
בלוך הקליט מספר אלבומים, בעיקר עם התזמורת הלאומית של ליל, תחת חברת אלפא קלאסיק, ביניהם:
* הסימפוניה השביעית של מאהלר
* קונצ'רטו לתזמורת של ברטוק
* קול אנושי (La voix humaine) של פולנק, עם הסופרן ורוניק ז'נס
* יצירות מאת ראוול, דביסי, ואחרים.

## פרסים והוקרה
* פרס ראשון בתחרות הניצוח ע"ש דונטלה פליק (2012).
* נבחר לאחד מ"כישרונות 2012" של איגוד זכויות האמנים הצרפתי (ADAMI).
* מנצח עמית בפסטיבל טנגלווד (2012 ו-2013).
בלוך מוכר במוזיקליות שלו, האנרגיה וההתלהבות הרבה שהוא מביא לניצוח, ומשך את תשומת ליבם של מנצחים מובילים כמו מאריס יאנסונס, פייר בולז, ברנרד הייטינק ואסה-פקה סאלונן.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מוזיקאים צרפתים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1985
תמיר גולד

**תמיר גולד** (נולד ב־27 במרץ 2007) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת פורוורד-סנטר בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל בכדורסל. גובהו 2.06 מטר.

## ביוגרפיה
גולד גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. אמו היא שירי גולד, שחקנית עבר בנבחרת ישראל בכדורסל וכיום מנהלת מחלקת הנשים והנערות במועדון.

## קריירה
בעונת 2024/25 שיחק בליגת העל לנוער ורשם ממוצעים של 13.2 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו־43.8% לשלוש. לקראת עונת 2025/26 צורף לסגל הבוגרים של מכבי תל אביב.

## קריירה בינלאומית
באליפות אירופה עד גיל 18 (2024) קלע בממוצע 8.1 נקודות למשחק. באליפות העולם עד גיל 19 (2025) קלע בממוצע 7.7 נקודות למשחק.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר מכבי תל אביב
* פרופיל באתר פיב"א
* פרופיל באתר יורוליג

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2007
חברת פאלמרס לבניית ספינות וברזל

**חברת פאלמרס לבניית ספינות וברזל** (באנגלית: **Palmers Shipbuilding and Iron Company Limited**, שנודעה בדרך כלל בשם "פאלמרס", הייתה אחת מן החברות הבולטות בבריטניה בתחום בניית האוניות. החברה פעלה בעיר ג'רו שבמחוז דרהאם בצפון-מזרח אנגליה, וניהלה פעילות נוספת גם בהיברן ובווילינגטון קיי על נהר הטיין.

## ראשית הדרך והתפתחות

החברה נוסדה בשנת 1852 בידי צ'ארלס מארק פאלמר בשם "האחים פאלמר ושות'" בג'רו. בשנת 1900 כבר הייתה מוכרת בשם חברת פאלמרס לבניית ספינות וברזל. החברה לא עסקה רק בבניית אוניות אלא גם בייצור ובשיווק מתכות ומוצרי פלדה מתוצרת עצמית. בין מוצריה הבולטים נמנו דוודי מים מצינורות של ריד ומנועי קיטור ימיים.

עד לשנת 1902 התפרסה הפעילות בג'רו על פני שטח של כ-100 אקרים, שכללו כ-1.2 קילומטרים לאורך הגדה הדרומית של נהר הטיין, והועסקו בה כ-10,000 עובדים ונערים. בשנת 1910 נמכרו זכויותיו של סר צ'ארלס פאלמר בליבה של החברה ללורד פרנס, אשר כיו"ר דירקטוריון הרחיב את פעילותה באמצעות קבלת חכירה על מספנת ייבוש חדשה בהיברן מידי חברת רוברט סטיבנסון. בשנת 1919 הניחה החברה את יסודות האונייה SS Gairsoppa, אשר הוטבעה בשנת 1941 בידי צוללת גרמנית, באסון שבו נספו 84 בני אדם ואבדו 200 טונות של כסף טהור.

## תקופת השפל וההתמוטטות

ראשיתו של השפל הגדול ב-1929 חיסל כמעט לחלוטין את ענף בניית האוניות, אשר התאושש רק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1931 דיווחה החברה על הפסד של 88,867 ליש"ט, סכום השקול ל־7,627,000 ליש"ט בערכי 2023. בעקבות כך זכתה למורטוריום מצד נושיה כדי להאריך את פריסת החובות. בינואר 1933 התכנסו בלונדון רוב נושיה חסרי הביטחונות והסכימו להאריך את המורטוריום בחצי שנה נוספת.

אף על פי כן, החברה לא הצליחה לשרוד וקרסה בסוף שנת 1933. בתי היציקה והמתכות שלה, שהתפרסו על שטח של 37 אקרים, הועמדו למכירה פומבית. המספנה בג'רו נמכרה ל-National Shipbuilders Securities, אשר סגרה אותה לשם מימוש נכסיה. סגירה זו גרמה לאבטלה רחבת היקף והביאה ליציאתו של צעדת ג'רו ההיסטורית. לאחר מכן, בסיועו של התעשיין סר ג'ון ג'רוויס, הוסב בית המנועים של המפעל לבית יציקה לפלדה שפעל עוד כשמונה-עשר חודשים.

## הפעילות בהיברן ולאחריה
על אף קריסת הפעילות בג'רו, נותרה לחברה מספנה פעילה בהיברן, אשר נרכשה בידי חברת Armstrong Whitworth והמשיכה לפעול בשם חברת פאלמרס היברן. בשנת 1973 נמכרה מספנת פאלמרס בהיברן בידי Vickers-Armstrongs ל-Swan Hunter. לאחר התמוטטות Swan Hunter בשנת 1994 נרכשה המספנה בידי Tyne Tees Dockyard, ולאחר מכן נמכרה ל-Cammell Laird ב־1995. עם כניסת Cammell Laird להליכי פירוק בשנת 2001, עברה המספנה לידי קבוצת A&P Group. האתר מוסיף לשמש עד ימינו כמוקד לתיקון ושיפוץ אוניות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מספנות
קטגוריה:חברות בריטיות
הפדרציה הבריטית לברזל ופלדה

**הפדרציה הבריטית לברזל ופלדה** (באנגלית: **British Iron and Steel Federation**; בראשי תיבות: **BISF**) נוסדה בשנת 1934 ושימשה כארגון-גג של יצרני הברזל והפלדה בבריטניה. תפקידה המרכזי היה תכנון לאומי של ייצור הפלדה ותיאום בין הגופים הפועלים בענף. הקמתה נכפתה על התעשייה בידי ממשלת האחדות הלאומית בראשות רמזי מקדונלד, כתנאי מוקדם להטלת מכסי מגן על ייבוא פלדה. הארגון היווה ממשיך דרכה של הפדרציה הלאומית של יצרני ברזל ופלדה, שהוקמה כבר בשנת 1918 במטרה לייצג את יצרני הענף בשלביו הראשונים.

עם הקמת הפדרציה מונה סר ויליאם ג'יימס לארק למנהלה הראשון. תחת הנהגתו גובשו מנגנוני תיאום ותכנון שנועדו לייעל את ייצור הפלדה בבריטניה, על רקע התנודות הכלכליות החריפות של שנות השלושים והצורך להבטיח עצמאות תעשייתית במוצר חיוני זה. הפדרציה פעלה כגוף מתווך בין הממשלה לבין התעשיינים, ונשאה באחריות לקביעת סדרי עדיפויות אסטרטגיים עבור המשק הבריטי.

הפדרציה המשיכה להתקיים כארגון מרכזי של יצרני הברזל והפלדה במשך למעלה משלושה עשורים. פעילותה באה אל קיצה בשנת 1967, כאשר הענף הולאם והוקמה תאגיד הפלדה הבריטי במסגרת כהונתו השנייה של הרולד וילסון כראש ממשלת בריטניה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים לשעבר
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים
צעדת רעב

[ממוזער|250px|גברים הצועדים ב[צעדת ג'רו בדרכם ללונדון.]]
**צעדות רעב** היו צורת מחאה חברתית שהתפתחה ב בראשית המאה ה-20. לרוב כללו הצעדות קבוצות של גברים ונשים שצעדו מאזורים מוכי אבטלה אל לונדון, שם הפגינו מחוץ ל, ולעיתים אל משרדי הרשויות האזוריות בערים סמוכות. מטרתן המרכזית הייתה להמחיש כי היעדר עבודה משמעותו חוסר יכולת לרכוש די מזון לצורכי קיום בסיסיים עבור הצועדים ובני משפחותיהם. הצעדה הראשונה התקיימה ב-1905, והמונח "צעדת רעב" נטבע שלוש שנים לאחר מכן, ב-1908. אף שבשני העשורים הראשונים של המאה, האבטלה בבריטניה הייתה נמוכה יחסית, שינויים כלכליים מקומיים יכלו להביא להתפרצויות אבטלה חמורות. בתקופת השפל הגדול של שנות העשרים והשלושים הפכו הצעדות לתופעה נפוצה ובולטת במיוחד.

במהלך שנות השלושים, כאשר השפל הגדול פגע במדינות רבות, נערכו צעדות רעב גם בקנדה ובמדינות נוספות. כך קיבלה התופעה ממד בין-לאומי, ששיקף את ההשלכות הגלובליות של המשבר הכלכלי על חיי היומיום. רבות מן הצעדות בממלכה המאוחדת זכו לתמיכת הזרוע הבריטית של המפלגה הקומוניסטית. בתקופה זו, טרם המלחמה הקרה, נתפסה האידאולוגיה הקומוניסטית כלגיטימית בהרבה ביחס לדימויה המאוחר יותר. עם זאת, רשויות המדינה נטו לגלות עוינות כלפי צעדות שאורגנו בידי הקומוניסטים, ואלו דוכאו לעיתים באלימות קשה. עד סוף המאה ה-20 נשכחו רובן המכריע של צעדות הרעב מן הזיכרון הציבורי.

יוצאת דופן הייתה "צעדת ג'רו" בשנת 1936, שבה השתתפו פחות מחמש מאות צועדים. צעדה זו ניחנה בצביון דתי יותר מאשר פוליטי, ולכן לא עוררה תגובת דיכוי מצד הרשויות. בהיעדר עימותים אלימים נחרתה בזיכרון הקולקטיבי כצעדה לגיטימית ובעלת תהודה ציבורית. מייקל פורטילו טען כי עובדה זו תרמה לכך שהצעדה מג'רו נתפסה באור חיובי, בניגוד לצעדות אחרות שמנו אלפי משתתפים ואף השפעתן הייתה ניכרת יותר.

לאחר מלחמת העולם השנייה פחתו שיעורי האבטלה בממלכה המאוחדת ובעולם המתועש כולו, בין היתר בעקבות המהפכה הקיינסיאנית. צעדים אלו הבטיחו שגם מי שלא עבד או חסך יכול היה לספק את צורכי מחייתו הבסיסיים, והצורך בצעדות רעב התייתר. עם זאת, נרשמו מקרים שבהם אלפי אנשים צעדו כדי לעורר מודעות לרעב במדינות מתפתחות, כדוגמת המחאות בעקבות הרעב באתיופיה בשנת 1973, אולם המונח "צעדת רעב" לא שימש עוד לתיאורן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דרכי מחאה
קטגוריה:מחאה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:יחסי עבודה בממלכה המאוחדת
תנועת העובדים המובטלים הלאומית

**תנועת העובדים המובטלים הלאומית** (באנגלית: **National Unemployed Workers' Movement**; בראשי תיבות: **NUWM**) הייתה ארגון בריטי שהוקם בשנת 1921 בידי חברי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה. מטרתה העיקרית הייתה להאיר את מצוקת המובטלים בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בעת השביתה הכללית של 1926, ובשנות השלושים עם השפל הגדול. התנועה גם ניהלה מאבק עיקש נגד מבחן אמצעים (Means Test), אשר עורר התנגדות ציבורית ניכרת.

## פעילות
את התנועה ייסד וול הנינגטון, ובסקוטלנד הנהיג אותה הארי מקשיין. בין השנים 1921–1929 נשאה את השם הוועד הארצי לעובדים מובטלים. בתקופת בין מלחמות העולם, שהתאפיינה בשיעורי אבטלה גבוהים, הייתה התנועה הגוף המרכזי שארגן את ציבור המובטלים במישור הארצי. מרכיב מרכזי בפעילותה היה שורת צעדות רעב ללונדון, שנערכו בשנים 1922, 1929, 1930, 1932, 1934 ו-1936. הצעדה הגדולה ביותר הייתה מצעד הרעב הארצי של 1932, שבעקבותיו פרצו מהומות אלימות בלונדון, שבהן נפצעו קשה 75 בני אדם. אירועים אלה הובילו במישרין להקמת המועצה הארצית לחירויות האזרח (National Council for Civil Liberties).

למרות ממדיה של התופעה, מפלגת הלייבור והגופים הרשמיים של האיגודים המקצועיים העניקו סיוע מועט בלבד. קונגרס האיגודים המקצועיים (Trades Union Congress) והוועד המבצעי הלאומי של הלייבור הנחו את סניפי המפלגה ואת מועצות האיגודים שלא לסייע לצועדים במסגרת "מסע הצלב של ג'רו". עם זאת, סניפים מקומיים רבים גילו נדיבות רבה יותר כלפי המפגינים.

## הפילוג התעשייתי
בשנת 1923 הנהיג גונאר סודרברג קבוצת פורשים שייסדו את ארגון העובדים המובטלים (UWO). קבוצה זו דגלה באיגודיות תעשייתית ברוח IWW, והתנגדה לוויתור על היעד המהפכני של ביטול שיטת השכר, לטובת עבודה בשכר התואם את שיעורי האיגוד או דמי קיום בהתאם. ל-UWO היו קשרים הדוקים עם מפלגת הפועלים הקומוניסטית, אך השפעתה התמקדה בעיקר באזור פופלאר במהלך שביתת הנמלים של 1923. היא לא שרדה זמן רב, לאחר עימות אלים ב-26 בספטמבר 1923, שבו תקפו כוחות המשטרה את חבריה ו-40 מהם אושפזו. וול הנינגטון נשא דברים במקום ג'ורג' לנזבורי באספה שנערכה בהיכל העיר של גלאזגו, בה ביקר את ה-UWO והגן על פעולות מועצת השומרים של פופלאר, אשר הזעיקה את המשטרה.

## סיום דרכה
פעילותה של התנועה הושעתה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939. ההחלטה על פירוקה התקבלה ב-1943, והיא חדלה להתקיים באופן רשמי בשנת 1946. במרוצת השנים נעשו ניסיונות שונים להחיות את התנועה, ואחד מן האחרונים שבהם התרחש סביב שנת 1992.

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים לשעבר
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים
קטגוריה:אבטלה
קטגוריה:יחסי עבודה בממלכה המאוחדת
מנחם מנדל לנדמן

**רבי מנחם מענדל לנדמן מ** היה רב חסידי ואדמו"ר בדור הרביעי של חסידות סטרליסק.

## ביוגרפיה
נולד בשנת ה'ת"ר לאביו רבי צבי הירש  מסטרעליסק קיטוב, ולאימו רבקה. בהגיעו לפרקו נשא לאשה את פעריל בת רבי חיים אליהו ליברמאן מזאלקווי (חתן רבי חנוך העניך דוב מייער מאלעסק בעל לב שמח).

רבותיו היו, רבי יצחק מנישחיז ורבי יצחק יהודא יחיאל מקאמרנא.

בשנת ה'תר"ל התמנה כרב אב"ד ואדמו"ר בפאטילאטש.

נפטר בד' בתשרי ה'תרע"ח.

## בניו
* בנו, רבי שלום מפאטילאטש (פשעמשיל) - מחבר ספר דובר שלום.
* בנו, רבי יצחק מפאטילטש - כיהן כאדמו"ר בראווא רוסקא.
* בנו, רבי אברהם יהושע העשיל.
* חתנו, רבי יעקב ליפשיץ מפאטילאטש.

## חיבוריו
* למודים בניסים, פשמישל ה'תרמ"ח
* משנת העתים, פשמישל ה'תרנ"א
* דרושי יום יום, פשמישל ה'תרס"א
* אשכולות הגפן, פשמישל ה'תר"ע

## קישורים חיצוניים
* רבי מנחם מענדל בבלוג **אישי ישראל**.
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
לידיה אופיר

**לידיה שומאכר אופיר** (24 בדצמבר 1936–22 במאי 2018) הייתה שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
אופיר נולדה בפולין, ובמהלך השואה נמלטה כילדה קטנה יחד עם הוריה לשטחי ברית המועצות. לאחר מכן עברה המשפחה לפריז, שם התחנכה בפנימייה. אביה, ישראל שומאכר שיצר יחד עם שותפו את הצמד "דז'יגאן ושומאכר" ביקש לחדש את פעילותם התיאטרלית בישראל. בתקופה זו הספיקה אופיר להתנסות במערכת החינוך הישראלית, אך המשפחה עזבה את הארץ בעקבות אכזבה קשה, לאחר שממשלת מפא״י בראשות דוד בן-גוריון מנעה את פעילותו של תיאטרון היידיש. בהמשך היגרה המשפחה לארגנטינה, שם סיימה אופיר את לימודיה התיכוניים בבואנוס איירס.

מאוחר יותר שבה לפריז ולמדה במשך שנתיים תיאטרון, בין היתר אצל השחקן הצרפתי ז'ראר פיליפ. לאחר מכן עברה להתגורר בניו יורק, שם יועדה לשמש מתורגמנית באו״ם. זמן מה לאחר מכן קיבלה קריאה דחופה לשוב לישראל, בעקבות החמרה במצבו הבריאותי של אביה, שאליה חזרו הוריה זמן קצר קודם לכן. מאז השיבה, השתקעה בישראל דרך קבע.

אופיר נישאה לשחקן שייקה אופיר והייתה אשתו השנייה עד למותו. מנישואיהם נולדו שני ילדים, ביניהם השחקנית קארין אופיר.

בתיאטרון הקאמרי נטלה חלק פעיל ביוזמות שונות, ובהן ייזום ועריכת אירוע מחווה לציון שלושים שנה לפטירתו של בעלה. את האירוע ערך אבי גז והנחה אבי קושניר.

אופיר הופיעה בסרטים "שמונה בעקבות אחד" (1964), "השוטר אזולאי" (1971), "חמש מאות אלף שחור" (1977), "הצילו את המציל" (1977), (2009) "Die Seele eines Mörders" והופיע גם בסדרות התיעודיות "במדינת היהודים" (2004), "החיים הנסתרים של שייקה אופיר" (2019), בעבר גם הצטלמה לשער ראשי בעיתון "לאשה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2018
כדורגל באולימפיאדת אמסטרדם (1928)

טורניר הכדורגל האולימפי של 1928 שוחק במסגרת אולימפיאדת אמסטרדם. הטורניר כלל 17 נבחרות גברים.

זו הייתה הפעם האחרונה שתחרות כדורגל במשחקים אולימפיים נערכה לפני תחילת משחקים של גביע העולם בכדורגל שהחלו להתקיים בשנת 1930. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגבר תהליך של הקמת קבוצות כדורגל מקצועיות, במיוחד במדינות אירופה ואמריקה הדרומית. הדבר נעשה בתמיכת אגודות כדורגל של המדינות הרלוונטיות. לעומת זאת שחקנים מקצועיים לא יכלו להשתתף בתחרויות אולימפיות בהתאם לתקנות שהיו בתוקף באותה תקופה. בשביל להתגבר על הבעיה, פיפ"א הציע לעבור לתשלומים "לא סדירים" בתקווה שזה יאפשר לכדורגלנים חזקים להשתתף בתחרות עולמית במסגרת אולימפיאדות. ב-17 בפברואר 1928 אגודות כדורגל של הממלכה המאוחדת הודיעו על פרישה מפיפ"א. עוד בשנת 1926 אנרי דלונה בוועידת פיפ"א ציין שיש צורך לארגן תחרות עולמית ללא קשר למשחקים האולימפיים. ב-26 במאי 1928 בוועידת פיפ"א ז'יל רימה שהיה נשיא הארגון הודיע על החלטה לקיים גביע העולם בכדורגל בשנת 1930 ותחרות תהיה פתוחה לכל הכדורגלנים של מדינות חברי הארגון.

התחרות כללה 22 משחקים בהם נכבשו 128 שערים (5.82 בממוצע למשחק). 

במקרה ולא הייתה הכרעה במשחק לאחר תוספת זמן, נערך משחק חוזר.

משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי ב-10 ביוני 1924. הוא הסתיים בתיקו לאחר תוספת זמן. בהתאם לכך נערך משחק חוזר בו  ניצחה את  2–1 וזכתה במדליית הזהב. 

במשחק על מדליית ארד  ניצחה את  11–3.

דומינגו טראסקוני מארגנטינה כבש 11 שערים והוכרז מלך השערים.

## הנבחרות שהעפילו
לתחרות הגיעו 17 נבחרות (מהם 10 באירופה ו-3 מאמריקה הדרומית:

## אצטדיונים

## תיאור המשחקים
כשלב מוקדם נערך משחק בו  ניצחה את  2:4 והעפילה למשחקי שמנית הגמר.

## משחק הגמר

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאתר RSSSF
* נתונים מאתר פיפ"א
* נתונים מאתר transfermarkt
* משחק הגמר (ראשון) - נתונים מפורטים
* משחק הגמר (שני) - נתונים מפורטים

1928
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:תחרויות כדורגל בהולנד
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1928
מאגר פפאקטון

**מאגר פפאקטון** (באנגלית: **Pepacton Reservoir**) הוא מאגר במערכת אספקת המים של ניו יורק, הממוקם במחוז דלאוור, ניו יורק. הוא שוכן בהרי הקטסקיל על הענף המזרחי של נהר דלאוור, ונוצר על ידי בניית סכר דאונסוויל, והוא אוגר יותר מרבע מזרימת היובל.

המאגר נמצא 19 ק"מ דרומית לכפר דלהי ו-163 ק"מ צפונית-מערבית לעיר ניו יורק. הוא צר ומפותל, אורכו כ-24 ק"מ ורוחבו כ-1.1 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר שלו. עומק המאגר הוא מעל 49 מטרים בנקודה המקסימלית שלו והוא מכיל 531 מיליון מטרים מעוקבים של מים בקיבולת מלאה. זה הופך אותו למאגר הגדול ביותר של מערכת המים העירונית מבחינת נפח.

מאגר פפאקטון מספק לעיר ניו יורק כמעט 25% ממי השתייה שלה. מימיו מתרוקנים למנהרת דלאוור המזרחי, שאורכה 41 ק"מ, ליד האתר הקודם של פפאקטון, ומשם זורמים דרך אמת המים אל מאגר רונדאוט, אשר מתרוקן לאמת דלאוור, שאורכה 137 ק"מ. הזרימה מנותבת מתחת לנהר ההדסון אל מאגר הענף המערבי במחוז פטנם, ניו יורק, ומשם אל מאגר קנסיקו במחוז וסטצ'סטר, מצפון לברונקס. משם ממשיכה אמת המים אל מאגר הילוויו, משם הם מופצים באמצעות מנהרה למשתמשים בעיר.

המאגר שוכן על אדמה שנרכשה על ידי העיר ניו יורק בעמק בשנת 1942, והוביל לעקירת 974 בני אדם, להרס של ארבעה כפרים, ולשקיעה של כמעט רבע ממסילת הרכבת דלאוור והצפון . הסכר, שהיה ממוקם בדאונסוויל , הושלם בשנת 1954, והצפתו הושלמה בשנת 1955.

המאגר הוא גורם משמעותי בכלכלה המקומית של דאונסוויל, שכן אלפי תיירים נוסעים לדאונסוויל מדי שנה כדי לדוג פורלים. סירות מנוע אינן מורשות על המאגר; סירות שאינן ממונעות שעברו ניקוי בקיטור ועם תגים נדרשים, רשאיות להשתמש במאגר במהלך הקיץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: אגמי אגירה מלאכותיים
קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
מרדכי סטרעליסקר

**מרדכי בן־דוד סטרעליסקר** (מכונה גם בראשי התיבות **מרב"ד ס"ט**; כ"ז בחשוון ה'תקס"ח, 8 בנובמבר 1807 – ט"ז בתשרי ה'תרל"ו, 15 באוקטובר 1875) היה משכיל, משורר וחזן שפעל בגליציה וברומניה במאה ה־19. שימש כחזן בעיירה מיכאילן, ופרסם מאמרים ושירים רבים, בעיקר בעיתונות העברית של דורו.

## ביוגרפיה
סטרעליסקר נולד בעיירה ברודי שבגליציה בשנת 1807, בנם הבכור של החזן והסוחר דוד ברודי ופייגה מיזע סטרעליסקר. סבו מצד אביו היה מן העיירה סטרעליסק שבגליציה, וממנה נגזר שם משפחתו. הוא קיבל חינוך מסורתי, ובמקביל רכש ידע רחב בספרות עברית, ולמד אצל יצחק ארטר ונחמן קרוכמל, מהם הושפע רבות.

בשנת תקפ"ג (1822) נתמנה אביו לחזן בבודפשט. סטרעליסקר, שכבר היה נשוי, נותר בברודי גלמוד אצל סבתו, ולמד שם גפ"ת.

בין השנים תקפ"ד-תקפ"ה התחיל לכתוב בלשון עברית, ובשנת תקפ"ח (1827) החל לפרסם מאמרים בעיתונות העברית, ובשנים הבאות הופיעו שנים־עשר ממאמריו בביכורי העתים (כרכים ח–יא). ופרסם בכרם חמד.

בשנת ת"ר (1840) חיבר את המכתב "דברי מישרים לקהל עדתי" בנושא חינוך הבנים, ובשנת תר"ז (1847) היה שותף בהקמת "בית הספר לילדי ישרון".

הוא קיים קשרי ידידות והתכתבות עם אנשי רוח בני דורו, בהם שמשון בלוך, צבי הירש חיות, יהודה ייטלס, יצחק בר לווינזון, מרדכי יונה רוזנפלד, שי"ר, שד"ל, הלל כהנא, אליעזר אליהו איגל, מנדל פינלס, יוסף כהן-צדק.

מזיווגו הראשון נולדו לו שני בנים – צבי ויהושע – שנפטרו בצעירותם, בחיי אביהם. לאחר נישואיו השניים עבר בתמוז שנת תרי"ג (1853) לעיירה מיכאילן שברומניה, שם שימש כחזן בבית הכנסת. בשנת תרכ"ג (1863) ייסד שם משרד לשילוח, עמלות, גבייה ושירותי סוכנות שפעל תחת השם "M. Strelisker".

סטרעליסקר היה פעיל בכל ישראל חברים, תמך בחינוך יהודי מודרני וברעיונות הרציונליזם היהודי, ופעל למען שוויון זכויות ליהודי רומניה.

## פטירתו
סטרעליסקר נפטר במיכאילן ביום ששי, ט"ז בתשרי ה'תרל"ו (1875) ונטמן ביום ראשון, בבית העלמין המקומי, בסמוך למחותנו, הרב חנוך דב גאלדפרעכט. לאחר מותו נדפס שיר גרמני לכבודו ב"Allgemeine Zeitung des Judentums".

## משפחתו
מזיווגו הראשון:
*בנו, צבי (נפטר ט"ז באדר תר"ב)
*בנו, יהושע (נולד בשנת תר"ג, נפטר ג' באלול תר"ח)

מזיווגו השני:
*בנו, דוד אפרים (נולד כ"ח בניסן תרי"ז)
*בתו, נישאה ליואל בן חנוך דב גולדפרכט.

## פרסומים נבחרים
*"זעקת שבר", קינה על מות הרב אפרים זלמן מרגליות, וינה, 1829
* **תענית ישורון** – הספד על מות פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה שנאמר בבית הכנסת הישן בברודי, זולקוב, 1835 
* **כוס התרעלה** – שיר, זולקוב, 1835 
* **השרפה** – פיוט, זולקוב, 1835 
* **זכר עולם** – ביוגרפיה והספד לאביו, לבוב, 1849 
* **שירה לכהן** – פיוט לכבוד יום הולדתו השבעים של שלמה יהודה רפפורט, 1860 
* **תודה וברכה** – צ'רנוביץ, 1868 
* **שני המאורות הגדולים** – לבוב, 1870 

## לקריאה נוספת
* נתן מיכאל גלבר, **תולדות יהודי ברודי**, ערים ואמהות בישראל, ו', הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשט"ו, עמ' 208–210
* ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, **אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א**, מוסד הרב קוק, 2012.

## קישורים חיצוניים
* Jewish Encyclopedia – Strelisker, Mordecai ben David
ידיעות על פטירתו:
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:משכילי גליציה
קטגוריה:חזנים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:יהדות רומניה
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:ילידי 1806
קטגוריה:נפטרים ב-1875
כדורגל באולימפיאדת פריז (1924)

טורניר הכדורגל האולימפי של 1924 שוחק במסגרת אולימפיאדת פריז. הטורניר כלל 22 נבחרות גברים.

התחרות נערכה במסגרת פיפ"א שמכירה בתחרות זו כתחרות אליפות העולם. בשנת 1921 התאגדות כדורגל של בלגיה אישרה תשלומים לכדורגלנים שמאבדים את פרנסתם עקב העדר בעבודה לצורכי השתתפות במשחקים. בעקבות כך תקנות דומות התקבלו במספר מדינות נוספות. התאחדות הכדורגל האנגלית פנתה לפיפ"א בדרישה להכיר בכדורגלנים מסוג זה ככדורגלנים מקצוענים. הדרישה לא התקבלה במוסדות הארגון וכדורגלנים אלו יכלו להמשיך להשתתף בתחרויות פיפ"א. בעקבות כך בריטניה ודנמרק לא שלחו את הנבחרות לתחרות.

התחרות כללה 22 נבחרות. תחילה נערכו 5 משחקים מקדימים. מנצחי משחקים אלו ונבחרות אחרות העפילו לשלב שמינית הגמר. במקרה ולא הייתה הכרעה במשחק לאחר תוספת זמן, נערך משחק חוזר.

התחרות כללה 24 משחקים בהם נכבשו 96 שערים (5 בממוצע למשחק). במשחקים היו כ-210 אלף צופים, מהם 40 אלף במשחק הגמר.

משחק הגמר נערך בהאצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר ב-9 ביוני.  ניצחה את  0:3 וזכתה במדליית הזהב. 

במשחק על מדליית ארד  ניצחה את  1:3 במשחק חוזר אחרי תיקו 1:1 במשחק הראשון.

פדרו פטרונה מארגנטינה כבש 7 שערים והוכרז מלך השערים.

## הנבחרות שהעפילו
לתחרות הגיעו 22 נבחרות:

## אצטדיונים

## תיאור המשחקים
כשלב מוקדם נערכו משחקים בהם  ניצחה את  0:7,  ניצחה את  0:1,  ניצחה את  0:9,  ניצחה את  2:5,  ניצחה את  0:1. הקבוצות המנצחות העפילה למשחקי שמנית הגמר.

## משחק הגמר

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאתר RSSSF
* נתונים מאתר אולימפי
* נתונים מאתר transfermarkt
* משחק הגמר - נתונים מפורטים

## הערות שוליים

1924
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:תחרויות כדורגל בצרפת
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1924
המשטר הישן והמהפכה

**המשטר הישן והמהפכה** (בצרפתית: **L'Ancien Régime et la Révolution***)* הוא ספר עיון מאת ההיסטוריון אלכסיס דה טוקוויל העוסק במהפכה הצרפתית ובסיבות שהובילו אליה, ומנסה לנתח האם היא אכן חוללה שינוי בצרפת. זהו ספרו האחרון של דה טוקוויל והוא יצא לאור ב-1856, שלוש שנים לפני מותו. הספר יצא לאור בעברית ביולי 2025 בהוצאת כרמל.

## תקציר הספר
בניגוד להיסטוריונים אחרים שעוסקים במהפכה, דה טוקוויל מנתח אותה בשני שינויים מהותיים: האחד, הספר לא עוסק במהפכה עצמה ובתהליכים הממשיים שהתרחשו בה (אם כי הוא תכנן לכתוב חלק שני, שלא פורסם בסופו של דבר, ואשר נועד לעסוק ככל הנראה במהפכה עצמה), אלא בתהליך שהוביל אליה, בעיקר בתקופת המונרכיה. השני, דה טוקוויל לא מסתמך על כתבי הגות ועל עיתונים מאותם ימים, במקום זאת, הוא מבסס את מחקרו על טקסטים אחרים, בעיקר תעודות, פסקי דין ומכתבים, שמספקים מידע על חיי היומיום של האדם הפשוט.

התזה המרכזית של הספר מצביעה על כך שהמהפכה הצרפתית בעצם לא חוללה שינוי מהותי. למעשה דה טוקוויל ממחיש כי עוד בטרם החלה המהפכה, כבר חולל המשטר הישן שינויים רבים שלמעשה הגבירו את התסיסה המהפכנית ולא מיתנו אותה. עיקר טענתו היא כי דווקא הרצון של המשטר הישן להקל על העם הוביל להתקוממות. 

לפי דה טוקוויל, המהפכה נצמדה לעיקרון השוויון וזנחה את נושא חירות האדם, ולפיכך גם אחרי המהפכה נותר בצרפת משטר ריכוזי סמכותני, בדיוק כמו זה שהיה קודם לה. לטענתו, כבר בעשורים שקדמו למהפכה הצטמצם מאוד כוחה של האצולה ולמעשה המדינה נשלטה על ידי המלך לואי השישה עשר באופן ריכוזי. אכן, דה טוקוויל מכיר בכך שהמהפכה גם רמסה את הכנסייה הקתולית כחלק מההתקוממות נגד מעמד הכמורה, אך הוא מוכיח שהדת למעשה לא נחלשה וכי לא זו הייתה מטרת המהפכה.

דה טוקוויל עורך לאורך הספר השוואה בין כישלון המהפכה הצרפתית ובין הצלחתה של המהפכה האמריקאית וכמו גם הצלחתם של האנגלים לחולל רפורמות מבניות במערכת השלטונית שלהם. הוא טוען כי בעוד הצרפתים פספסו את הנושא העיקרי, האנגלים והאמריקאים התמקדו בהשגת חירות ולפיכך הצליחו. הוא גם מצביע על הניתוק בין המעמדות כגורם שהגביר את התסיסה, ועל חולשתם של האצילים ככזו שהובילה למהפכה, דווקא משום שמעמדם והונם של האיכרים התחזק, ושוב הם לא הסכימו לזכויות היתר של האצילים, שניתנו ללא כל הצדקה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1856
קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:המהפכה הצרפתית
דוד רגב זערור

ממוזער|דוד רגב זערור
**דוד רגב־זערור** (נולד ב־1984) הוא נגן קאנון, מלחין, וחוקר ישראלי. רגב-זערור מוביל ההרכב "לה פלפולה גרוב עיראקי", ופעיל בתחום מוזיקה עיראקית־קלאסית וטארב ערבי. פעילותו משלבת שימור של מסורת מוזיקלית יהודית־עיראקית עם יצירה עכשווית, חקר היסטורי והופעות בין-לאומיות.

## ביוגרפיה וקריירה
רגב־זערור נולד בישראל למשפחה ממוצא עיראקי־יהודי והוא נינו של המוזיקאי והמלחין הנודע **[[יוסף זערור]]**, מגדולי המוזיקה העיראקית במאה ה־20. הוא החל את דרכו המוזיקלית בגיל צעיר והתמחה בנגינה בקאנון – כלי מיתר מרכזי במוזיקה הערבית הקלאסית.

רגב־זערור הוא מייסד ומוביל ההרכב "לה פלפולה גרוב עיראקי", המתמקד בפרשנות עכשווית למוזיקה העיראקית הקלאסית. ההרכב משלב בין סגנונות מסורתיים של טארב ערבי לבין מרכיבים מודרניים ומחייה את המוזיקה העיראקית, וזכה להצלחה הן בישראל והן בזירה הבינלאומית.

במהלך הקריירה שיתף פעולה עם אמנים בולטים מהעולם הערבי – בארץ ובחו"ל – ובהם זמרים מובילים בז’אנר הטארב הקלאסי הפופולרי. עם להקתו הוציא שני אלבומים, הופיע בפסטיבלים מרכזיים בארץ ובעולם, וזכה להערכה רבה בקרב חובבי המוזיקה המזרחית וחוקרי התרבות הערבית.

## תרומה למחקר
מלבד פעילותו המוזיקלית, רגב־זערור עוסק בחקר ההיסטוריה של המוזיקה העיראקית־יהודית ובמיוחד ביצירתו של סבו, יוסף זערור. במהלך השנים אסף ארכיון פרטי נרחב הכולל הקלטות נדירות, כתבי־יד, מסמכים ותווים היסטוריים, ומהווה מקור חשוב לחוקרים בתחום.

בשל מומחיותו הייחודית הוא מוזמן דרך קבע להרצאות אורח באוניברסיטאות ובמוסדות תרבות בארץ ובעולם, ומשמש יועץ לחוקרים, דוקטורנטים ומחברי ספרים. חוקרים רבים נעזרים בו לצורך גישה לחומרים היסטוריים נדירים מתוך ארכיונו האישי.

## הופעות בין-לאומיות
רגב־זערור הופיע בפסטיבלים ובאירועי תרבות מרכזיים בישראל ובעולם, וניגן על במות יוקרתיות באירופה, אסיה והמזרח התיכון. בשנת 2025 סיים יחד עם להקתו סיבוב הופעות ביפן ובהודו, ויצר שיתופי פעולה נדירים עם מוזיקאים יפנים והודים שזכה לסיקור תקשורתי נרחב.

## סגנון והשפעה
יצירתו מתאפיינת בשילוב בין טרב עיראקי קלאסי לבין עיבודים עכשוויים ונגינת קאנון וירטואוזית. בזכות שילוב זה הוא נחשב לאחד הממשיכים הבולטים של המסורת העיראקית־יהודית במוזיקה הערבית ולדמות מרכזית בשימור והחייאת הרפרטואר ההיסטורי בקרב קהלים צעירים ומודרניים.
דוד, בעל ידע מעמיק בסגנונות מוזיקליים רבים, ממוזיקה מערבית ועד מוזיקה ערבית קלאסית מכל המזרח התיכון.

## דיסקוגרפיה
* Weil Galbi - 2022 – אלבום עם לה פלפולה גרוב עיראקי
* Walla Ajabni Jamalak - 2024 – אלבום עם לה פלפולה גרוב עיראקי

## קישורים חיצוניים
* 
* איגוד המוזיקאים - כתבה על דוד רגב זערור והאלבום החדש

* 


קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984
ABC (כדורגל)

**ABC** (בפורטוגזית: **ABC Futebol Clube**) הוא מועדון כדורגל מברזיל. המועדון נוסד בשנת 1915 בעיר נאטאל. קבוצת הכדורגל שיחקה בעבר בליגת העל הברזילאית.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1915 בעיר נאטאל על ידי קבוצת צעירים מקומיים. שם המועדון נבחר לכבוד מדינות ABC.

בשנת 1917 שיחקה הקבוצה לראשונה נגד יריבה מחוץ למדינת ריו גראנדה דו נורטה – סנטה קרוז – וניצחה בתוצאה 2:1.

הקבוצה זכתה עשר פעמים ברציפות באליפות ריו גראנדה דו נורטה בין השנים 1932–1941, ובסך הכול זכתה באליפות זו 57 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2022).

בעונת 1972 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג העליון של אליפות ברזיל. בסך הכול הופיעה בליגה הבכירה שמונה פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2000).

בשנת 2005 איבדה הקבוצה את מעמדה כקבוצה מקצוענית. בשנת 2007 חזרה לפעילות מקצוענית והשתלבה מחדש בליגה מקצועית. בשנת 2010 זכתה באליפות הליגה השלישית והעפילה לליגה השנייה. בשנת 2023 ירדה לליגה השלישית, ובה היא משחקת נכון לעונת 2025/2026.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ריו גראנדה דו נורטה
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1915
טדאו איינדה

**טדאו איינדה** (בספרדית: **Tadeo Allende**; נולד ב-20 בפברואר 1999) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני באינטר מיאמי מה-MLS בהשאלה מסלטה ויגו.

## קריירה
### אינסטיטוטו וגודוי קרוס
איינדה החל את הקריירה במועדון עיר הולדתו CA Juventud Unida, וב-2017 עבר למחלקת הנוער של אינסטיטוטו. במרץ 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון וקודם לקבוצה הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 במרץ 2021 בתיקו 0–0 מול דפנסורס דה בלגראנו במסגרת ליגת המשנה.

ב-20 בינואר 2022 עבר איינדה לגודוי קרוס מליגת העל הארגנטינאית בהשאלה לשנה עם אופציית רכישה. ב-14 ביוני 2022 רכשה גודוי קרוס 50% מכרטיסו של איינדה והוא חתם על חוזה עד 2026.

### סלטה ויגו ואינטר מיאמי
ב-31 בינואר 2024 חתם איינדה על חוזה לארבע וחצי שנים בסלטה ויגו מהלה ליגה הספרדית.

ב-14 בינואר 2025 הושאל איינדה לאינטר מיאמי מה-MLS לעונת 2025.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלני אינסטיטוטו דה קורדובה
קטגוריה:כדורגלני גודוי קרוס
קטגוריה:כדורגלני סלטה ויגו
קטגוריה:כדורגלני אינטר מיאמי
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1999
סלעית לזר

**סלעית לזר** (שם נעורים **חורב**; נולדה ב-2 באוקטובר 1979) היא אגרונומית, מדענית ומשוררת ישראלית. ידועה במחקריה במדעי הצמח, בפרט בפיזיולוגיה והתפתחות של פרחים ועצי פרי, ובשירתה העברית. בשנת 2024 זכתה בפרס אורי צבי גרינברג לשירה.

## ראשית חייה והשכלתה
לזר נולדה וגדלה במושב שרשרת שבנגב המערבי, ולמדה באולפנת בני עקיבא אמנה בכפר סבא. היא בעלת תואר ראשון ותואר שני מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט במדעי הצמח השלימה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם חקרה תהליכים פיזיולוגיים בצמחים ועבדה בשיתוף פעולה עם מכון מקס פלאנק בפוטסדאם, גרמניה. בהמשך ערכה פוסט־דוקטורט בתחנת גילת למחקר חקלאי על סף המדבר של מכון וולקני.

## קריירה מדעית
### תחומי מחקר
ד"ר לזר היא חוקרת בתחום הפיזיולוגיה של צמחים, ובפרט בתהליכי התפתחות, רבייה והשרשה. עבודתה כוללת מחקר רב-תחומי בגאופיטים, עצי פרי, וצמחי נוי, וכן יישומים בריבוי קנאביס רפואי. פרסמה מאמרים מדעיים בכתבי עת מקצועיים ובאתרי ידע חקלאיים.

### פעילות מקצועית
לזר עובדת כמדענית בחברת אגריטק ישראלית העוסקת בטיפוח צמחי קנאביס, בייצור זרעי מכלוא ובחדשנות חקלאית יישומית.

## קריירה ספרותית
### שירה
שיריה פורסמו בכתבי עת ספרותיים ובמדורי תרבות, בהם "גלויה", "המוסך", "יקוד", "יהי", "הארץ" ו"מקור ראשון".

בשנת 2024 הוענק לה פרס אורי צבי גרינברג לשירה, כהכרה בקולה הייחודי ובשילוב בין תחומי מדע ורוח.
#### ספרי שירה
* **רקמת הניתוק** – 2019, הוצאת פרדס
* **והעולם במסלולו הנודע** – 2021, בהוצאה עצמית
* **שרפים עליך** – 2024, בהוצאה עצמית

## פעילות ציבורית
לזר מרצה ומשתתפת באירועי תרבות, וכן מפרסמת טורי דעה, סיפורים קצרים וביקורות ספרותיות. היא פעילה בקידום הנגשת השכלה גבוהה בפריפריה וביוזמות חינוכיות לקידום נשים במדע ובתרבות.

לזר פועלת לשימור מסורות של יהדות ג'רבה, ומתעדת סיפורים, שירים ומנהגים משפחתיים. פעילות זו המבטאת את שאיפתה לשמר מורשת תרבותית תוך חיבור לעולם המדעי והחינוכי, מוצאת הדים גם בשירתה.

כיהנה כחברת ועד ההנהלה והדירקטוריון החקלאי של קיבוץ סעד, וכן בצוותים קהילתיים שונים.

## חיים אישיים
לזר נשואה ואם לארבעה. חברת קיבוץ סעד שבנגב המערבי.

## קישורים חיצוניים
* דף התורמת במגזין גלויה
* - דף יוצר – הספרייה הלאומית
## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:מדעניות ישראליות
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1979
היום הלאומי (ערב הסעודית)

**היום הלאומי** (בערבית: اليوم الوطني للمملكة العربية السعودية, מבטאים: al-Yawm al-Waṭanī lil-Mamlaka al-ʿArabiyya as-Saʿūdiyya) הוא יום חג ציבורי אותו מציינים בערב הסעודית מדי שנה ב-23 בספטמבר. החג מציין את יום איחודה של השושלת הסעודית השלישית.

החג נקבע בתאריך זה מאחר ב-23 בספטמבר 1932 התבצע איחוד ערב הסעודית באמצעות צו מלכותי של המלך הראשון אבן סעוד שהכריז על שינוי שמה של ממלכת נג'ד וחג'אז לשם ערב הסעודית. בשנת 1965 המלך השלישי של ערב הסעודית, פייסל, החליט להכריז על תאריך זה כיום חג, במטרה להחליף את יום הכתר המלכותי. בשנת 2005 יום לאומי זה קיבל הכרה של חג ציבורי על ידי המלך השישי של ערב הסעודית, עבדאללה. היום הלאומי הוא אחד משלושת החגים הלא-דתיים הנחגגים במדינה, בנוסף ליום היווסדה של ערב הסעודית ויום הדגל הסעודי.

## הקמת ערב הסעודית
בשנת 1902 מייס ממלכת ערב הסעודית והמלך הראשון שלה אבן סעוד, הצליח לכבוש את נווה המדבר ריאד. בשנת 1913 כבש גם את נווה המדבר אל-אחסא, ובשנת 1925 איחד את נג'ד וחג'אז לאחר שהביס את כוחותיו של ראש השושלת ההאשמית חוסיין בן עלי. ב-23 בספטמבר 1932, המלך עבד אל-עזיז שינה את שם ממלכתו לשם משפחת בית המלוכה בית סעוד.
[ממוזער|[איירבוס A330 של חברת התעופה סעודיה, "לבוש" לכבוד היום הלאומי הסעודי בנמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול אטאטורק, 2018]]

## מסורת ביום הלאומי
נהוג לציין את היום הלאומי בחגיגות הכוללות ריקודי עם, שירים ומופעים מסורתיים. כבישים ומבנים מקושטים בדגלי ערב הסעודית, ונהוג ללבוש ביגוד בצבעים הלאומיים: ירוק ולבן, ולקשט מקומות בבלונים בצבעים האלו.

## אירועים ומועדים היסטוריים ביום זה

* 1932: ממלכת ערב הסעודית נוסדה באמצעות צו מלכותי של המלך אבן סעוד
* 1963: הקמת המכללה לנפט ומינרלים בתקופת שלטונו של סעוד, מלך ערב הסעודית, שלימים שמה נודע כאוניברסיטת המלך פאהד לנפט ומינרלים
* 1965: ב־23 בספטמבר נחגג ברמה הממשלתית לראשונה בתקופת שלטונו של המלך פייסל, שהוציא באוגוסט צו מלכותי שהכריז באופן רשמי על תאריך זה כיום הלאומי הסעודי
* 2007: המלך עבדאללה מכריז כי היום הלאומי הסעודי הוא מעתה חג רשמי
* 2009: המלך עבדאללה חונך את אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה, בנוכחות ראשי מדינות זרים
* 2014: בעיר ג'דה נחשף עמוד התורן הגבוה בעולם
* 2015: יום העצמאות הסעודי נחגג לראשונה באופן רשמי
* 2017: חברת התעופה הסעודית flyadeal מתחילה את פעילותה.

## גלריה

קובץ:Saudi flag GMC Riyadh.jpg|קישור=|טקסט=Saudi national flag mounted behind a Chevrolet Suburban, 2024|דגל ערב הסעודית מאחורי שברולט סברבן, 2024
קובץ:Saudi flag on Nissan Sunny Riyadh.jpg|טקסט=Saudi national flag mounted in front of a Nissan Sunny, 2024|דגל ערב הסעודית על גבי ניסאן סאני, 2024
קובץ:Saudi Hawks90.jpg|טקסט=Saudi Falcons at an airshow, 2020|פלקונים סעודיים במטס, 2020
קובץ:Drone art King Abdulaziz SND 2024.jpg|טקסט=Drone art of King Abdulaziz ibn Saud at KAFD, 2024|דמותו של המלך אבן סעוד שנוצרה באמצעות רחפנים, 2024


## ראו גם

* דגל ערב הסעודית
* ההמנון הלאומי של ערב הסעודית

## קישורים חיצוניים

* סרטון, חגיגות היום הלאומי 2025, יוטיוב
* סרטון, חגיגות היום הלאומי ה-92, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:אירועים בחודש ספטמבר
קטגוריה:חגים ומועדים לאומיים
קטגוריה:ערב הסעודית
וירג'ין מיוזיק גרופ

**וירג'ין מיוזיק גרופ** (באנגלית: ***Virgin Music Group***; בקיצור: **VMG**) היא מפיצה עולמית של חברות תקליטים עצמאיות, בבעלות תאגיד יוניברסל מיוזיק גרופ. הקבוצה הוקמה ב-13 בספטמבר 2022 ומשרדיה הראשיים שוכנים בלוס אנג'לס, קליפורניה.

## היסטוריה
ב-18 בפברואר 2021 הודיעה יוניברסל מיוזיק גרופ על הקמת *Virgin Music Label & Artist Services*, רשת בינלאומית שנועדה לספק שירותים גמישים ואיכותיים לאמנים ולחברות תקליטים. שבעה חודשים לאחר מכן השיקה יוניברסל את וירג'ין מיוזיק גרופ כחברת בידור ומוזיקה שתנהל את פעילות Virgin Music Label & Artist Services וכן את חברת *Ingrooves*. עוד לפני ההשקה מונו מייסדי חברת *Mtheory*, ג'יי. טי. מאיירס ונט פסטור, למנכ"לים משותפים של הקבוצה.

בספטמבר 2025 דווח כי החברה מרחיבה את פעילותה לווייטנאם באמצעות שותפות עם חברת *Metub*, חברת בידור דיגיטלי וכלכלת יוצרים, במסגרת מיזם משותף חדש במדינה. הישות החדשה תיקרא וירג'ין מיוזיק גרופ וייטנאם ותתמקד בחתימה ובמתן שירות לאמנים מקומיים וחברות תקליטים עצמאיות במטרה לקדם את יצירתם בווייטנאם ובעולם.

### שותפויות
ב-21 בפברואר 2023 הודיעה וירג'ין מיוזיק גרופ על שותפות בין *Virgin Music Label & Artist Services UK* לבין חברת התקליטים הבריטית *Modern Sky UK*. מנכ"ל החברה, דייוויד פיצ'ילינגי, ציין כי ההסכם יסייע להרחיב את פעילות החברה הגלובלית לצד וירג'ין מיוזיק.

## חברות בת
* A24 Music
* הו-בנגין רקורדס
* סוברבן נויז רקורדס
* mTheory
* ריין לבס
* וירג'ין רקורדס
* אול גוד מיוזיק אינדונזיה
* סונו רקורדינג גרופ
* סונו מיוזיק גרופ

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:חברות אמריקאיות
Mechanical Licensing Collective

***Mechanical Licensing Collective*** (בקיצור: ***MLC***) הוא ארגון ללא מטרות רווח שהוקם מכוח חוק המודרניזציה של זכויות יוצרים במוזיקה  משנת 2018. מטרת הארגון היא להנפיק רישיונות מכניים גורפים לשירותי סטרימינג מוזיקליים הפועלים בארצות הברית, בהם ספוטיפיי, אפל מיוזיק, אמזון מיוזיק וטיידל.

## היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 2018 והמטה הראשי שלו נמצא בנאשוויל, טנסי.

בשנת 2020 הודיע הארגון על הצטרפותן של ארבע חברות נתוני מוזיקה ליוזמת איכות הנתונים (DQI): *Blokur*, *Exactuals*, *Music Data Services* ו-*TuneRegistry*. היוזמה נועדה לשפר את דיוק המידע במאגר היצירות של הארגון. בחודש ינואר 2021 החל הארגון לחלק תמלוגים לבעלי זכויות. באוקטובר 2022 דווח כי הארגון חילק כמעט 700 מיליון דולר בתמלוגים גורפים ליוצרים ולמוציאים לאור.

ב-6 בדצמבר 2023 הודיע הארגון על הקמת *Supplemental Matching Network*, רשת הכוללת חמש חברות (*Blokur*, *Jaxsta*, *Pex*, *Salt* ו-*SX Works*, חברת בת של *SoundExchange*), המספקות שירותי התאמת נתונים להשלמת תהליכי ההתאמה הפנימיים של הארגון.

בספטמבר 2025, בית המשפט הפדרלי בניו יורק קיבל את בקשת הארגון להגיש כתב תביעה מתוקן נגד ספוטיפיי, במסגרת סכסוך משפטי על תשלומי תמלוגים. התביעה המקורית הוגשה במאי 2024 וטענה שספוטיפיי הפחיתה משמעותית תמלוגים ליוצרים בעקבות סיווג מחדש של שירות הפרימיום כ"חבילה", לאחר שהוסיפה אליו 15 שעות חודשיות של האזנה לספרי שמע. המהלך של ספוטיפיי התבסס על פסיקה של מועצת התמלוגים בארצות הברית משנת 2022, שקבעה ששירותים חבילה יכולים לשלם שיעורי תמלוגים נמוכים יותר משירותי מוזיקה טהורים. בינואר 2025 נדחתה התביעה הראשונית, אך השופטת קבעה בספטמבר 2025 שיש לאפשר ל-MLC לתקן את כתב התביעה בהתאם להנמקות ההחלטה. ה-MLC טען לשתי הפרות עיקריות: האחת היא ניפוח מלאכותי של מחירי שירות Audiobooks Access, שנועד להפחית את החלק היחסי של ההכנסות המיוחסות למוזיקה; השנייה היא דיווח שגוי של התמלוגים, שבו שילבה ספוטיפיי את נתוני השירות החדש עם אלו של השירות החינמי.

## מימון
שירותי המוזיקה הדיגיטליים המחויבים להשתמש ברישיונות שמנפיק הארגון נדרשו להשקיע 33.5 מיליון דולר בעלויות ההקמה של הארגון, וכן 28.5 מיליון דולר נוספים למימון עלויות התפעול בשנה הראשונה.

## תפקוד
כדי לפתור את בעיית חוסר התשלום ליוצרים, יצר הארגון מאגר נתונים ציבורי נגיש של יצירות מוזיקליות, לצד פורטל מקוון שבו יוצרים ומוציאים לאור יכולים להגיש ולעדכן נתוני יצירות. באמצעות המערכת נאספים התמלוגים משירותי הסטרימינג הדיגיטליים ומועברים לבעלי הזכויות הרלוונטיים – מלחינים, פזמונאים ומוציאים לאור.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איגודים בתעשיית המוזיקה
קטגוריה:ארגוני שמירה על זכויות יוצרים