open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חלון פנורמי

**חלון פנורמי** (באנגלית: **Revolutionary Road**) הוא הרומן הראשון של הסופר האמריקאי ריצ'רד ייטס. הספר יצא לאור בשנת 1961, ולפי עדותו של ייטס עצמו זהו סיפרו הטוב ביותר. חלון פנורמי הוא גם בסיס לסרט הוליוודי שבו משחקים לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט בבימויו של סם מנדס.

## עלילה
העלילה מתרחשת בעיירה קטנה, בשנות החמישים בארצות הברית השמרנית של טרם המצאת הגלולה. אייפריל היפה היא עקרת בית ואם לשניים ובעלה פרנק עובד בעבודה משעממת עד מוות אך מכניסה מספיק כדי לאפשר להם לרכוש בית בפרוורים. דווקא אייפריל, הפשוטה כביכול מבין בני הזוג, מנסה למצוא בחיים משהו קצת מעבר לחיי הבורגנות שלא מצליחים להעניק לה משמעות. היא בטוחה שבבעלה יש שאר רוח ושמגיע לו (ובעקבות כך גם לה) חיים מעניינים יותר, "אמיתיים", בהם יוכלו להגשים את עצמם. לאחר משחק במחזה חובבני וכושל עולה בה הרעיון לעזוב הכול ולנסוע לפריז, שם היא תפרנס אותם ופרנק "ימצא את עצמו". בשלב הראשון פרנק משתף איתה פעולה אך ככל שהתוכנית הופכת ממשית הוא נתקף פחד. לאחר שמוצע לו קידום בעבודה, והפיתוי לוותר על תוכניתה של אייפריל גדל, פרנק מנסה בעקיפין ובאמצעות מניפולציות לשכנע את אייפריל לעזוב את הרעיון. בסופו של דבר את מחיר רצח החלום של אייפריל תשלם המשפחה כולה. עם זאת, פרנק לא מעורר תיעוב מצידו של הקורא. נהפוך הוא, רוב הרומן מסופר מנקודת מבטו וכל הדמויות מדברות מתוך עצמן בצורה משכנעת. בסופו של דבר נגוזות התקוות ומתברר שההידרדרות אל התהום היא בלתי נמנעת.

## ביקורת
ייטס לא זכה לתהילה ספרותית בחייו. כך למשל, ה"ניו יורקר" פרסם לראשונה סיפור שלו כשמונה שנים לאחר מותו ורק בשנת 2008 תורגם חלון פנורמי לעברית בהוצאת אחוזת בית.

עם זאת, חלון פנורמי זכה לשבחים מפי סופרים רבים וטובים שראו בו יצירת מופת. בין היתר אמר על חלון פנורמי קורט וונגוט שהספר הוא גטסבי הגדול של זמנו... ואחד הספרים הטובים ביותר של סופרים בני זמנו. הספר זכה בשנת 2005 להיכנס לרשימת מאה הספרים הטובים ביותר של הניו יורק טיימס החל משנת 1923.
## תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ' ויצאה לאור בהוצאת אחוזת בית ב-2008.
## קישורים חיצוניים
* 

*Review of the novel
*''Reconsiderations''
*Essay on the novel and film in ''The New Republic''


## הערות שוליים

קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1961
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת אחוזת בית
מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי

**מאגר העדויות של [[הקולנוע הישראלי]]** הוא מיזם ניו מדיה תיעודי רחב יריעה, שנוסד בשנת 2005 על ידי הקולנוענים מרט פרחומובסקי ואביטל בקרמן במטרה לתעד את ההיסטוריה של הקולנוע הישראלי דרך עשרות ראיונות מצולמים עם אנשי מפתח בתולדותיו. הראיונות, שאורכם נע בין שעה אחת ל-14 שעות, עוסקים בפירוט רב בביוגרפיה המקצועית של האישים, שמספרים בגוף ראשון את סיפורה של העשייה הקולנועית בארץ מזוויות שונות. בין הגופים שתמכו בהפקת המיזם לאורך השנים: קרן הקולנוע הישראלי, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סינמטק ירושלים - ארכיון ישראלי לסרטים, סינמטק תל אביב, איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים.

המראיין המרכזי במיזם הוא מרט פרחומובסקי. כמו כן, משתתפים בו מראיינים אורחים מהדור החדש של מבקרי וחוקרי קולנוע, בהם שמוליק דובדבני, יאיר רוה, פבלו אוטין, מאיה פנחסי ויסמין ששון.

בינואר 2009 פורסמה ב-ynet סדרה של עשר כתבות ובהן קטעים נבחרים מראיונות המיזם.
בדצמבר 2011 זכו יוצרי "מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי" מרט פרחומובסקי ואביטל בקרמן בפרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט על יצירת המיזם.

באפריל 2015, אחרי עשור של איסוף חומרים, עלה לאינטרנט האתר של המיזם.

עד אוקטובר 2020, הופקו במסגרת מאגר העדויות הקולנוע הישראלי כ-350 שעות של ראיונות עם 76 אישים: מנחם גולן, נילי המאירי, אסי דיין, פרדי שטיינהרדט, זאב רווח, אלי ירקוני, חיים טופול, יאיר פרדלסקי, מוסקו אלקלעי, מיכאל שוילי, יואל זילברג, הלגה קלר, איציק קול, שלמה מוגרבי, יהודה ג'אד נאמן, קולי סנדר, יצחק (צפל) ישורון, שלמה סוריאנו, אברהם הפנר, דני שיק, נסים דיין, אמיל (מילק) קנבל, משה מזרחי, לארי פריש, מיכל בת-אדם, דב הניג, גבי עמרני, יוני המנחם, אריה אליאס, נפתלי אלטר, ליה ון-ליר, רחל גולן, אלי תבור, שמואל אימברמן, יצחק (איז'ו) שני, מיכה שגריר, צבי שפילמן, אפרת לביא, חיים שרייבר, רם לוי, יחיאל נאמן, אמנון סלומון, טובה דרורי, יוסף שילוח, אילן אלדד, נחמן אינגבר, יכין הירש, בועז דוידזון, יגאל בורשטיין, לבנה פינקלשטיין, אורי ברבש, גילה אלמגור, דן וולמן, יהודה ברקן, רוני יעקב, רונה דורון, נעמי שחורי, אלי כהן, ינקול גולדווסר, חיים מרין, דניאל וקסמן, אלכס מסיס, טובה אשר, לינה צ'פלין, רנן שור, אדם גרינברג, דינה צבי ריקליס, צביקה קרצנר, דני בן מנחם, איתן גרין, כתריאל שחורי, מרק רוזנבאום, עידית שחורי, ערן ריקליס ועמית ליאור.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* יאיר רוה, פוסט לרגל השקת האתר, באתר "סינמסקופ", 6 באפריל 2015
* דנה הרמן, , מתוך "מבט", 6 במאי 2015
* אלי שגב, ריאיון עם יוצרי מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי, מרט פרחומובסקי ואביטל בקרמן, באתר אידיבי, 11 במאי 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:אתרי קולנוע ישראליים
פטריק דה גייארדון

**פטריק דה גייארדון** (בצרפתית: **Patrick de Gayardon de Fenoyl**. 23 בינואר 1960 - 13 באפריל 1998) היה צנחן צרפתי.

דה גייארדון התפרסם בכך שבחן את גבולות הצניחה: הוא היה צנחן עטור פרסים, מאבות הבייס וגלישת שמיים (Skysurfing). דה גייארדון פיתח את גלישת השמיים והוסיף לה תרגילים רבים. 
דה גייארדון פיתח את חליפת הכנפיים וכך גם מצא את מותו. במהלך ניסוי של פריט ציוד חדש, בעת צניחה עם חליפת כנפיים בהוואי, התרסק דה גייארדון ומת.
דה גייארדון ביצע כ 12,000 צניחות חופשיות במהלך חייו. הוא היה אלוף צרפת פעמיים, אלוף העולם והוא מחזיק עדיין בשיאי גובה רבים. לפני עיסוקו בצניחה עסק בטניס, גולף, סקי ולמד משפטים.

## קישורים חיצוניים
* מחווה לדה גייארדון

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1960
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1998
איזה מין שוטרת

**איזה מין שוטרת** (באנגלית: **Miss Congeniality**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2000 בכיכובה של סנדרה בולוק. הסרט יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2000 בארצות הברית והצליח מאוד, מה שהוביל לסרט המשך, "איזו מין שוטרת 2", שיצא ב-2005.

## עלילה

גרייס הארט היא סוכנת FBI שמשתתפת בתחרות מלכת היופי של ארצות הברית כדי לחשוף פעולת טרור המתבצעת על ידי אחד הגורמים המעורבים בתחרות, והמחבל מזהה את עצמו בשם 'האזרח'. היא מתחברת למתמודדות ואף מגיעה למקום השני בתחרות. לבסוף, מתגלה שמארגנת התחרות היא המחבלת כיוון שהעיפו אותה מהתחרות בצעירותה, ומפטרים אותה השנה.

## צוות שחקנים
* סנדרה בולוק - גרייסי הארט
* בנג'מין בראט - אריק מאתיוס
* מייקל קיין - ויקטור מאלינג
* קנדיס ברגן - קייטי מורנינגסייד
* הת'ר ברנס - שריל פריזר
* סטיב מונרו - פרנק טובין/מורנינגסייד
* ארנסט הודסון - הארי מקדונלד
* ויליאם שאטנר - סטאן פילדס
* ג'ניפר גרייס - טינה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים על תחרויות יופי
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטי מייקל קיין
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2000
קטגוריה:סרטי 2000
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
What You're Doing

**What You're Doing** (**מה שאת עושה**) הוא שיר רוק של להקת הביטלס מהאלבום Beatles for Sale, שנכתב בעיקר על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.

## ניתוח מוזיקלי
השיר מתחיל, באופן יוצא דופן מבחינת הלהקה, עם הקדמה של תופים. הוא ממשיך בחלק של גיטרה שמתנגן כמו באוסטינטו, ומתמשך אחרי כל בית. האטמוספירה של השיר היא בצורת סינקופות כבדות ומזכירה אווירה ג'אזית. ההשפעה מבאדי הולי מורגשת בשיר.

השיר הוא נטול פזמון, לכן הבתים הופכים לפוקוס המלודיה שלו. בחציו הראשון של הבית, צורת האוסטינטו ממשיכה להתנגן והמילה הראשונה של כל שורה מפוסקת על ידי קולות הרקע. חציו השני של הבית יוצר הרמוניה, וצורת האוסטינטו מתחילה לפני שהשורה האחרונה מסתיימת. החפיפה של צורת האוסטינטו תורמת לבלבולו של השיר במקצת. כל בית מסתיים עם חזרתה של הפסקה:

"*Look, what you're doing

I'm feeling blue and lonely

Would it be too much to ask of you

What you're doing to me*".


## השתתפות
* ג'ון לנון - גיטרה אקוסטית וקולות הרמוניים.
* פול מקרטני - גיטרה בס ושירה.
* ג'ורג' האריסון - גיטרה אקוסטית מובילה בעלת 12 מיתרים וקולות הרמוניים.
* רינגו סטאר - תופים.
* ג'ורג' מרטין - פסנתר.

## גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו 3 גרסאות כיסוי על ידי CuppaJoe, James Husband ו-The Fantastic Deejays.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
מירי חנוך

**מירי חנוך** (נולדה ב-17 בנובמבר 1966) היא עיתונאית, סופרת, מחזאית ותסריטאית ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה ביפו וגדלה בקריית אונו ,שירתה בצה"ל ככתבת בבִטאון חיל האוויר, החלה ללמוד בבית צבי אך עזבה באמצע. כתבה ב"דבר" וב"על המשמר", ערכה את עמודי התרבות במקומון "תל אביב" וחיברה תסריטים לתוכניות טלוויזיה. הייתה נשואה לחבר להקת תיסלם צוף פילוסוף, ולשניים שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית ליה פילוסוף. בשנת 2005 נישאה לשף אייל שני, ולהם בת. כיום היא מלמדת כתיבה בפקולטה לתקשורת במכללה למנהל.

בשנת 2001 הופיעה בסרט הילדים "ורק אני לא" המבוסס על שירי יהודה אטלס לצד כוכבי ערוץ הילדים, גילמה את ציפי.

בשנת 2003 הוציאה את הספר "להורים שלום" (הוצאת כתר) שהיה אוסף של טורים שהתפרסמו בין השנים 1999–2000 בעיתון "עכבר העיר". הספר עוסק בחוויות הלידה וההורות.

משנת 2005 ועד 2009 כתבה את טור האוכל של "הארץ" יחד עם בעלה השף אייל שני.

בשנת 2008 השתתפה חנוך בסרט הדוקומנטרי "פיצה באושוויץ" בהפקתה של אסנת טרבלסי, בו יצאה עם אביה ניצול השואה דני חנוך, ואחיה, שגי חנוך, למסע שורשים בפולין. הסרט הוקרן בערוץ 8 ביום השואה 2009.

במהלך 2009 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "מחוברות", ששודרה בערוץ HOT3 במהלך החודשים יולי-אוגוסט 2009. ב-2010 הנחתה את התוכנית "דיבור חדיש" בערוץ 8 לצד אסף הראל.

בשנת 2010 יצא לאור ספרה "מה כל כך מצחיק בפאני" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.

בשנת 2014 עלתה בקאמרי ההצגה "דג מוסר" שכתבה חנוך, אך נחלה כישלון וספגה ביקורות קשות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* פיצה באושוויץ, טרבלסי הפקות
* פיצה באושוויץ, הסרט המלא, ynet
* אודות מירי חנוך במחוברות, ynet
* 
* 
* 
* 
* 
* מירי חנוך בוחרת חמישה מקומות אהובים בירושלים באתר חמש יחידות, אוקטובר 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:בוגרות תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל בטאון חיל האוויר
קטגוריה:חיילות חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:משתתפי מחוברים
קטגוריה:הבונים (מושב): אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
יאן אורט

שמאל|ממוזער|250px|שלט על בית הולדתו של יאן אורט
**יאן הנדריק אורט ** (בהולנדית: **Jan Hendrik Oort**; 28 באפריל 1900 – 5 בנובמבר 1992) היה אסטרונום הולנדי, מחלוצי מדע הרדיו-אסטרונומיה.

## ביוגרפיה
אורט נולד בעיר פרנקר בפריסלנד ולמד באוניברסיטת חרונינגן. נושא הדוקטורט שלו היה "The stars of high velocity". בשנים 1922–1924 עבד באוניברסיטת ייל. בשנת 1927 הוא אימת את תאוריית התנועה הסיבובית של שביל החלב. בשנת 1935 התמנה לתפקיד פרופסור במצפה הכוכבים של אוניברסיטת ליידן. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא היה בין חלוצי תחום חדש באסטרונומיה - רדיו-אסטרונומיה. בתמיכתו ובהנחיותו נבנה רדיו-טלסקופ ב-Dwingeloo שבמזרח הולנד.

בשנת 1970 נבנה רדיו-טלסקופ נוסף בווסטברוק. הוא כולל 12 טלסקופים קטנים.

בשנת 1946 הוא קיבל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. בשנים 1958–1961 היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. בשנת 1987 קיבל את פרס קיוטו.

נפטר בליידן בגיל 92.

## גילויים של יאן אורט
* 1924 - גילוי קבוצת כוכבים באזור שביל החלב אך מחוץ לטבעת הראשית.
* 1927 - ביצוע חישובים המוכיחים שמרכז שביל החלב נמצא 19,200 שנות אור מכדור הארץ.
* הוכחה שמסת שביל החלב גדולה פי 100 מיליארד ממסת השמש.
* 1950 - מציע תאוריה לפיה כל כוכבי השביט יוצאים ממקום מסוים במערכת השמש - עננת אורט
* מצא שאור מערפילית הסרטן הוא אור מקוטב

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים ונתונים נוספים
* 

קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אסטרונומים הולנדים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:זוכי פרס קיוטו
קטגוריה:זוכי מדליית ברוס
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:נשיאי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חרונינגן
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1900
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1992
הליופוליס

**הליופוליס** הוא שם ביוונית (**Ἡλιούπολις**) שפירושו "**עיר השמש**".
תומאס אטווד

**תומאס אטווד** (באנגלית: **Thomas Attwood**; 23 בנובמבר 1765 - 24 במרץ 1838) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי.

## חייו
אטווד נולד בלונדון, בן לנגן בתזמורת המלכותית. בגיל תשע הצטרף למקהלת הקאפלה המלכותית. בשנת 1783 נשלח ללמוד מחוץ לאנגליה במימון הנסיך מוויילס (בהמשך ג'ורג' הרביעי), שהתרשם לטובה מכישורי הנגינה שלו בצ'מבלו. אחרי שנתיים בנאפולי, המשיך אטווד לווינה, שם היה לאחד מבחירי תלמידיו של מוצרט. בשובו ללונדון בשנת 1787 החזיק לזמן קצר במשרת נגן בהרכב הקאמרי של הנסיך מוולס. ב-1796 נבחר לנגן העוגב של קתדרלת סנט פול ובאותה שנה היה למלחין הקאפלה המלכותית. קשריו עם חצר המלוכה התחזקו עוד יותר הודות למינויו למורה למוזיקה לדוכסית מיורק ובהמשך, לנסיכה מוויילס. להכתרת ג'ורג' הרביעי חיבר את מזמור התפילה "שמחתי". המלך, שהסיר את חסדו ממנו לשנים אחדות מחמת קשריו עם הנסיכה מוויילס, האיר אליו שוב פנים ומינה אותו ב-1821 לנגן עוגב בקאפלה הפרטית שלו בברייטון. זמן קצר לאחר ייסוד האקדמיה המלכותית למוזיקה, בשנת 1823, נבחר אטווד לאחד ממוריה. כמו כן היה אחד החברים המקוריים באגודה הפילהרמונית המלכותית, שנוסדה בשנת 1813. הוא כתב את המזמור O Lord, Grant the King a Long Life, שבוצע בהכתרת ויליאם הרביעי, ועסק בחיבורה של יצירה דומה להכתרת המלכה ויקטוריה כשמת בביתו בצ'לסי, לונדון, ב-24 במרץ 1838. אטווד נקבר מתחת לעוגב בקתדרלת סנט פול.

חיבוריו של אטווד, שניכרת בהם השפעת מורו מוצרט, נשכחו ברובם הגדול, פרט לכמה מזמורים קצרים, בהם "O God who by the leading of a star",, "Teach me, O Lord" ."Turn Thy face from my sins" ,"Come, Holy Ghost. תומאס אטווד היה מורם של ג'ון גוס, צ'יפריאני פוטר ובן-סנדקותו תומאס אטווד ולמיזלי, ובשנותיו האחרונות התיידד עם מנדלסון.

## וידאו קליפ

* ''Psalm 50'' Anglican Chant by King's College Choir


תוכן הערך הזה לקוח מן האנציקלופדיה בריטניקה מהדורת 1911, שהיא נחלת הציבור.

## לקריאה נוספת

Nicholas Temperley: "Attwood, Thomas", *Grove Music Online* ed. L. Macy (Accessed 28 June 2005), http://www.grovemusic.com

* ניקולאס טמפרלי: "אטווד, תומאס", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מורים למוזיקה באנגליה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת סנט פול
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1765
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1838
צ'ובשית

שמאל|300px|ממוזער|בול שהונפק בברית המועצות בשנת 1933 והוקדש לבני העם הצ'ובשי
**צ'ובשית** (Чӑвашла - IPA: [ʨəʋaʂˈla]) היא שפה טורקית המדוברת במזרח החלק האירופי של רוסיה, בעיקר בצ'ובשיה ובאזורים סמוכים. זוהי השפה הרשמית של העם הצ'ובשי, המונה כ-2 מיליון איש. כתיבתה נעשית באלפבית קירילי, ומשתמשת בכל האותיות הכלולות באלפבית הרוסי, בתוספת 4 אותיות משלה: Ӑ, Ӗ, Ҫ ,Ӳ.

## השימוש בשפה
צ'ובשית היא שפת האם של הצ'ובשים וגם שפה רשמית ברפובליקת צ'ובשיה. 86% מבני העם הצ'ובשי ו-8% מהעמים האחרים המתגוררים בצ'ובשיה דוברים צ'ובשית לפי מפקד האוכלוסין של רוסיה ב-2002. חרף זאת, ואף שהשפה נלמדת בבתי ספר ולעיתים נעשה בה שימוש באמצעי התקשורת, היא נחשבת לשפה בסכנת הכחדה. זאת מכיוון שהשפה הרוסית שלטת ברוב תחומי החיים ורק מעט מהילדים הלומדים שפה זו עשויים להשתמש בה בעתיד.

## הערות

*.Čaušević, Ekrem (2002). "Tschuwaschisch." in: M. Okuka (ed.)). ''Lexikon der Sprachen des europäischen Ostens''. Klagenfurt: Wieser (Enzyklopädie des europäischen Ostens 10), pp. 811–815
*Johanson, Lars & Éva Agnes Csató, ed. (1998). *The Turkic languages*. London: Routledge.
*Johanson, Lars (1998). "The history of Turkic." In: Johanson & Csató, pp. 81–125
*Johanson, Lars (1998). "Turkic languages." In: ''Encyclopaedia Britannica''. CD 98. Encyclopaedia Britannica Online, 5 sept. 2007
*Johanson, Lars (2000). "Linguistic convergence in the Volga area." In: Gilbers, Dicky & Nerbonne, John & Jos Schaeken (ed.). ''Languages in contact''. Amsterdam & Atlanta: Rodopi. (Studies in Slavic and General linguistics 28.), pp. 165–178.
*Johanson, Lars (2007). Chuvash. *Encyclopedia of Language and Linguistics*. Oxford: Elsevier.
*
*
*Петров, Н. П. (2001). Чувашская письменность новая / Н. П. Петров // Краткая чувашская энциклопедия. – Чебоксары, 2001. – С. 475-476

## קישורים חיצוניים


* Chuvash-Russian Web-Dictionary
* Chuvash People's Site, in Chuvash, English, Esperanto and Russian
* ''Nutshell Chuvash'', by András Róna-Tas
* ''Chuvash people and language'' by Éva Kincses Nagy, Istanbul Erasmus IP 1- 13. 2. 2007
* ''Chuvash manual online''

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות טורקיות
קטגוריה:צ'ובשיה
קטגוריה:רוסיה: שפות
יחיא צארום

הרב **יחיא צארום** (נולד בשנת 1842 בצנעא; נפטר בירושלים, ו' בניסן ה'תרע"ז, 29 במרץ 1917) היה רב תימני שעלה בעליית "אעלה בתמ"ר" בשנת 1881, כיהן כאב"ד הקהילה התימנית בירושלים.

## קורות חיים
נולד בצנעא, בירת תימן. למד בצוותא עם הרב יחיא קאפח והרב אהרן הכהן. לפרנסתו עסק בכתיבת סת"ם. עלה לארץ ישראל עם אחיו, רבי סאלם צארום, ועמד בראש שיירה שהגיעה לירושלים בשנת ה'תרמ"ב. ככל עולי תימן סבל רעב וייסורים שונים. במכתבו לידידו הרב יחיא קאפח הודיע לו על מצבם הקשה של העולים בירושלים.

בשל העובדה שרבני ירושלים נמנעו מלצרפו לבתי הדין שלהם, החליטו מנהיגים אחרים של הקהילה התימנית, ובראשם הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יוסף עראקי, ליצור לעדתם מוסדות נפרדים. על אף שהפירוד נעשה בין היתר בשל דאגה לכבודו, הרב צארום התנגד למהלך והמשיך להשתייך לעדה הספרדית אף שפסק גם לבני העדה התימנית. ישיבת "תורת משה" שהקימו בירושלים רבני תימן התמקמה בתחילת היווסדה בבית מדרשו של הרב צארום בעיר העתיקה בירושלים.

הרב יחיא צארום לימד רבים את מלאכת הלבלרות ואת דיני כתיבת הסת"ם, ובין ראשוני תלמידיו היה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, לימים הראשון לציון והרב הראשי לישראל. הרב עוזיאל העריץ את גדולתו בתורה של רבי יחיא ולא פעם היה מספר בשבחו.

הרב יחיא צארום נפטר בירושלים בו' בניסן, ה'תרע"ז (29 במרץ 1917) ונקבר בהר הזיתים. בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדני, נהרסה חלקת הקברים ונבנה מעליה מגרש חניה. בשנת 2010, במהלך שיקום החלקה, נחשפו מספר קברים ומצבות שלמים מתחת לגלי העפר, וביניהם קברים שבפנקסי הקברנים נכתב כי הם נמצאים בסמוך לקברו של "מורי יחיא", אולם המצבה שעליה מופיע שמו עצמו לא נמצאה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:פעילים ציונים בתימן
קטגוריה:סופרי סת"ם
קטגוריה:אנשי עליית אעלה בתמר
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1842
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1917
אין עד נעשה דיין

**אין עד נעשה דיין** הוא כלל הלכתי האומר כי אדם שמעיד בבית דין על מעשה מסוים אינו יכול גם להיות דיין של אותו מעשה, ויש הסוברים שבדיני נפשות, אפילו כאשר האדם היה רק היה עד למעשה ולא העיד עליו, הוא נפסל מלהיות דיין. 

כלל זה אינו מוחלט ומשמש רק במקרים מסוימים, אך במקרים אחרים הדיינים יכולים לדון על פי ראייתם מכוח הסברה ש"לא תהא שמיעה גדולה מראיה", כלומר אם הדיין יכול להוציא פסק דין על סמך שמיעה מעד אחר, כל שכן שיוכל לפסוק על סמך ראייתו הוא. כמו כן, בדברים שבהם הצורך בעדות הוא רק מדרבנן, כגון קיום שטרות, עד נעשה דיין.

## מי נחשב עד
בשאלה מי נחשב עד שאינו יכול לדון נחלקו הרשב"ם ור"י. הרשב"ם סובר שעד בדין זה נחשב מי שראה את המעשה והתכוון להיות עד עליו, וכיוון שהתכוון כך לא יוכל להיות דיין על מעשה זה אפילו בקבלת עדות מפי עדים אחרים. אך ר"י סובר שעד שאינו יכול לדון יותר בדין זה זהו דווקא עד שהעיד בבי"ד על המעשה, אז אינו יכול לדון על פי עדותו, אלא על ידי עדות של עדים אחרים.

### עדות בלילה
כשהעדים ראו את המעשה בלילה, כיוון שאינם יכולים להיות דיינים אז, כי אין דנים בלילה, 'נעשים' רואי המעשה כעדים ואינם יכולים לדון עוד את הדין הזה על סמך ראייתם, אלא על פי עדות של עדים אחרים.

## טעמו
בטעם הדין ש"אין עד נעשה דיין" הובאו כמה אפשרויות בראשונים:
* נאמר () "ועמדו שני האנשים אשר להם הריב לפני ה'", ודרשו חז"ל 'שני האנשים'- אלו העדים, 'לפני ה''- אלו הדיינים. וא"כ צריך שיהיו גם דיינים וגם עדים.
* עד שמביע את דעתו על הדין הוא נראה כנוגע בעדותו, בין לזכות ובין לחובה, כיוון שנראה שצידודו לזכות הנתבע היא כדי שלא יביא עדים אחרים שיזימו אותו.
* כיוון שהדיין פוסק על סמך עדותו הוא לא ירצה לקבל עדות הזמה על עצמו, ואם כן עדות כזו נחשבת "עדות שאין אתה יכול להזימה" שהיא פסולה. אך יש שדחו את הטעם הזה, כיוון שאפשר בכל זאת לְהָזֵם אותם על ידי בית דין אחר.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני ראיות
קטגוריה:משפט עברי: סדרי הדין
קטגוריה:כללים ועקרונות במשפט העברי
קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
מרכז נגה

שמאל|ממוזער|סמליל המרכז
**מרכז נגה** פעל במסגרת הקריה האקדמית אונו והעניק (עד לשנת 2016) סיוע משפטי לנפגעי עבירה, ובפרט נפגעי עבירות אלימות (כגון משפחות של נפגעי רצח והריגה) ונפגעי עבירות מין חמורות (כגון מקרי אונס). בראש המרכז עמדו פרופסור עו"ד דנה פוגץ' ועו"ד דיקלה טוטיאן.

מרכז נגה הוקם בעקבות סיוע של פוגץ' לגילה ואיתן הירש שתומר, בנם, מדריך פנימייה שנרצח על ידי חניכו בדקירות סכין. פוגץ' סייע למשפחה בהתנגדות לבקשת הרוצח והנערה שסייע לו לקבלת אזרחות ישראלית (הייתה להם אזרחות אוקראינית). שר הפנים קיבל את התנגדות המשפחה ושלל אפשרות הענקת אזרחות לשניים. עו"ד טוטיאן ייצגה קורבנות בתביעות אזרחיות עוד טרם חקיקת חוק זכויות נפגעי עבירה וייצגה במקרים תקדימיים המהווים פריצת דרך בפיצוי הקרבנות.

לאחר שהוקם המרכז, הקריה האקדמית אונו לקחה אותו תחת חסותה, ובכך אפשרה לקיים במסגרתו פעילויות נוספות לקידום זכויות נפגעים, בהן: ייצוג נפגעי עבירות מין ואלימות חמורה, פעולות לקידום חקיקה והדרכת אנשי מקצוע הנמצאים בקשר עם נפגעים, דוגמת שוטרים, שופטים, עובדים סוציאליים.

בנובמבר 2009 החליטה ממשלת ישראל לאמץ תוכנית סיוע לקורבנות עבירה, את הצעת החוק הובילו מרכז נגה והשר יצחק הרצוג.

## דיונים שבהם היה המרכז מעורב

* דיון בעניין שחרורם המוקדם של רוצחי דני כץ. 
:התקבלו טענות מרכז נגה ונקבע כי נפגעי עבירה יכולים, בנסיבות יוצאות דופן, לטעון בפני ועדת השחרורים המיוחדת גם בטיעון שבעל פה ובמתן זכות זו לא היה פגם כלשהו. פסק דין זה מעגן, לראשונה, את זכויותיהם של נפגעי עבירה להביא בפני ועדת השחרורים את תחושותיהם הסובייקטיביות באשר לשחרורו של האסיר מהכלא, לרבות חששותיהם מפני השלכות השחרור הצפוי על מצבם הנפשי. כלומר, "סיכון" במובן הרחב.
* ע"פ 10566/08 פלוני נ' מ"י - תקדים: פרסום שמו ותמונתו של קטין שהוא עבריין נמלט.
* ע"פ 9665/06 פלוני נ' מ"י. צירוף הנפגעות כצד להליך של ערעור של נאשם, שביצע מעשים מגונים בילדות, על סכום הפיצוי שנפסק לו. בית המשפט העליון דחה את ערעורו.
* בש 006843/04 מיטלמן נ' מ"י ואח' - הוצאת צו איסור פרסום. הגנה על פרטיותה ושמה הטוב של נפגעת עבירה חמורה (אמה של ילדה שנרצחה) מפני פרסום פרטי חקירה שעלולים היו לפגוע בה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני סיוע משפטי
קטגוריה:הקריה האקדמית אונו
יוסף שקלובסקי

**יוסף שקלובסקי ** (1 ביולי 1916- 3 במרץ 1985) היה אסטרונום ואסטרופיזיקאי סובייטי-יהודי.

## קורות חיים
שקלובסקי נולד בעיר  הלוחיב, מחוז סומי  באוקראינה הנוכחית. לאחר סיום בית הספר, עבד כמה שנים בבניית מסילת ברזל בסיביר ובשנת 1933 החל את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה. עם סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במכון האסטרונומי הממשלתי על שם שטרנברג ועבד שם עד סוף חייו. בשנת 1949 הוא קיבל תואר דוקטור. בשנת 1966 נבחר להיות חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות.

תחומי המחקר שלו התמקדו בחקר עטרת השמש, סופרנובה וקרינה קוסמית. בשנת 1946 הוא פיתח שיטה להפרדת גלי הרדיו שמקורם בשביל החלב לפי מקורות תרמיים ולא תרמיים. בשנת 1959 הוא חקר את ירח של המאדים, פובוס והגיע למסקנה שהוא מתאפיין בצפיפות קטנה במיוחד. 

בשנת 1960 זכה בפרס לנין עבור רעיון של שביט מלאכותי.

חקר את נושא ציוויליזציות מחוץ לכדור הארץ וכתב מספר ספרים בנושא.

שקלובסקי לחם נגד תופעות של אנטישמיות בברית המועצות והגן על אנדרי סחרוב. כתוצאה מכך היו לו מספר היתקלויות עם השלטון. הן גם הקשו על הופעותיו בכנסים בינלאומיים בחו"ל.

## פרסומים עיקריים

*I.S. Shklovsky: *Cosmic Radio Waves*, Cambridge, Harvard University Press, 1960
*I.S. Shklovsky: *Вселенная, жизнь, разум* (Universe, Life, Intelligence ), Moscow, USSR Academy of Sciences Publisher, 1962
**Revised and extended English translation of this book, coauthored with Carl Sagan, was first published in 1966, under the name *Intelligent Life in the Universe*,  one of the latest reissues was published in 1998 by Emerson-Adams Press () 
*I.S. Shklovsky: *Physics of the Solar Corona*, Pergamon Press, Oxford, UK, 1965 
*I.S. Shklovskii, *Supernovae*, New York: Wiley, 1968
*I.S. Shklovsky: *Stars: Their Birth, Life, Death*, Freeman, San Francisco, 1978, 
*I.S. Shklovsky: *Five Billion Vodka Bottles to the Moon: Tales of a Soviet Scientist*, W.W. Norton & Company, 1991.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברוסיה
קטגוריה:זוכי מדליית ברוס
קטגוריה:אסטרונומים יהודים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים יהודים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים סובייטים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1916
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985
סאות'המפטון (אי)

**סאות'המפטון** (באנגלית: **Southampton Island**) הוא אי הממוקם בכניסה למפרץ הדסון, ושייך למחוז קיוואליק שבנונאווט שבקנדה. גודלו של האי הוא 41,214 קמ"ר – הוא האי ה-9 בגודלו מבין אייה של קנדה, וה-34 בגודלו בעולם. נכון לשנת 2011 חיים באי כ-800 תושבים. האי סאות'המפטון הוא המקום היחיד בטריטוריית נונאווט, ואחד הבודדים בקנדה כולה, שבה לא נהוג שעון קיץ כלל.

## גאוגרפיה
היישוב היחיד על האי הוא קורל הרבור (Coral Harbour) המכונה בפי הילידים האינואיטים סאליק (Salliq).

האי מופרד מחצי האי מלוויל על ידי מצר פרוזן. הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא הר מת'יאסן המהווה חלק מרכס פורסילד. בדרום מזרח האי נמצא חצי האי בל.

באי נמצאות שתי שמורות טבע גדולות המהוות אתר רבייה חשוב לאווזי הקוטב החיים באי.
## היסטוריה
תושביו המקוריים של האי, הסאשרמיוט, היו השריד האחרון לתרבות דורסט שקדמה לתרבות האינואיטית, עד שנכחדו בתחילת המאה ה-20 ממחלות שהביאו איתם המערביים, שגרמו למותם תוך שבועות אחדים. האי יושב מחדש בתחילת המאה ה-20 על ידי אינואיטים משבט האאיווילינגמיאוט שהובאו לאי ממקומות סמוכים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נונאווט: איים
דגל צלב בורגונדיה

**דגל צלב בורגונדיה** (ספרדית: **Cruz de Borgoña**) הוא דגל עליו משורטט סאלטייר משונן בצבע אדום בדרך כלל על רקע לבן. הדגל הונף בידי ספרד מתחילתה של המאה ה-16 ועד לתחילת המאה ה-18 כדגל ימי, עד שנת 1843 כדגל קרב יבשתי ועדיין מוסיף להופיע בדגליהן, תגיהן וסמליהן של יחידות צבא ספרד עד היום כמו גם על סמלי בית המלוכה הספרדי. הצלב מייצג את הצלב עליו נצלב אנדראס הקדוש.

## מקורותיו של הצלב
הצלב הופיע על אדמת ספרד בשנת 1503 לערך כאשר נישא בידי משמר ראשו של פיליפה הראשון דוכס בורגונדיה בבואו לספרד כבעלה של חואנה מקסטיליה לציון בית האצולה של אמו מארי מבורגונדיה. מקורותיו של הצלב נמצאים בתחילת המאה ה-15 עת דוכס בורגונדיה, טוען לכתר צרפת, תמך באנגליה בעת מלחמת מאה השנים.

[ימין|ממוזער|150px|צלב בורגונדי (כדגל ספרד החדשה) מונף לצד [דגל פוארטו ריקו ודגל ארצות הברית במצודת סן קריסטובאל בפוארטו ריקו.]]
מתקופתו של המלך קרלוס הראשון הופיע הצלב על רקעים בצבעים שונים אך התיאור הרשמי היה שדה לבן. תחת שלטונו של פיליפה החמישי ועד לבחירתו של הדגל האדום-צהוב-אדום בשנת 1785 בידי המלך קרלוס השלישי, שימש דגל הצלב כדגלון חרטום לצד דגל לבן המוטען בשלט האצולה של ספרד. בשנת 1785 החליט קרלוס השלישי לשנות את צבעי הדגלים עקב הדמיון הרב בינו לבין צלב פטריק הקדוש והבלבול שנוצר מכך בציי המלחמה.

במרוצת המלחמות הקרליסטיות (משנת 1833 ועד הדחתה של איזבלה השנייה בשנת 1868) אומץ הדגל בידי הקרליסטיים - תומכי קרלוס מריה איסידרו, אחיו של פרננדו השביעי אשר טען לכתר הספרדי והיה היורש החוקי על פי החוק הסאלי (שבוטל על ידי פרננדו).

במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית ביבשת אמריקה שימש הדגל כדגל מלכות המשנה של ספרד החדשה או "דגל עבר הים" (ספרדית: "Bandera de Ultramar") וכיום הוא נחשב כדגל היסטורי ברבות מהמדינות אשר היוו חלק ממלכויות המשנה.

## קישורים חיצוניים

* 

צלב בורגונדיה
צלב בורגונדיה
בורגונדיה
מפוח עלים

250px|ממוזער|שמאל|מפוח עלים נישא על הגב
**מפוח עלים** הוא מפוח, המשמש ככלי גינון, לסילוק עלי שלכת ופסולת גינה. מפוח זה מזרים אוויר דרך צינור ופיה. מפוחי עלים מונעים בדרך כלל במנוע שתי פעימות, או במנוע חשמלי. בתחילת המאה ה-21 החלו משווקים אף מפוחי עלים המונעים במנוע ארבע פעימות כדי להפחית מטרדי רעש וזיהום אוויר. למפוחי עלים שתי תצורות עיקריות: יחידה אחת לנשיאה ביד, המכילה את המנוע יחד עם צינור המפוח, או יחידת מנוע הנישאת על הגב בעזרת רצועות וממנה יוצא צינור פליטת האוויר הנישא ביד. מפוח עלים הנישא על הגב מתאים לשימוש ממושך יותר.

קיימים מפוחי עלים בהם קיימת אפשרות להפעלה כשואב עלים לתוך שק.

## התפתחות השימוש במפוחי עלים
השימוש במפוחי עלים החל בארצות הברית בשנות ה-50 ככלי ריסוס בעבודות חקלאות. זמן קצר לאחר התחלת שיווקו גילו היצרנים כי משתמשים רבים מסירים את מכל הריסוס מן המכונה ועושים בה שימוש כמפוח בלבד בעבודות גינון. בשנות ה-70 נוצרה ביפן הגרסה הראשונה של מפוחי העלים ככלי גינה והחלה משווקת בארצות הברית. התגברות המחסור במים במדינת קליפורניה והאיסור על שימוש בזרמי מים לצורך עבודות ניקיון בגינה, עודד את השימוש במפוחי עלים. בשנת 1990 נמכרו בארצות הברית מעל 800 אלף מפוחי עלים בשנה והם הפכו לכלי גינה שגרתיים. בשנת 1998 שווקו בארצות הברית 1,868,160 מפוחי אוויר.

## השפעה על הסביבה
השימוש בכלי גינה מוטוריים המונעים בבנזין הוא גורם זיהום אוויר משמעותי. הזיהום הנוצר ממפוח עלים אחד שווה לזיהום הנוצר מ-17 מכוניות. האוויר הנפלט מן המפוח, במהירות של כ-200 קמ"ש, יוצר אבק עדין רב הנישא באוויר, ומכיל חול, צואת בעלי חיים, מזהמים הנפלטים ממפלטי מכוניות, ועוד. מפוחי עלים המונעים במנועי בנזין שתי פעימות יוצרים בנוסף לזיהום אוויר מטרדי רעש קשים. זמן קצר לאחר התחלת שיווקם של מפוחי עלים בארצות הברית החלו רשויות מקומיות לאסור על השימוש בכלי זה בתחומן. ראשונה הייתה העיירה הקליפורנית כרמל-שעל-הים (באנגלית: Carmel-by-the-Sea), בשנת 1975, אחריה באה בוורלי הילס בשנת 1978 ורשויות מקומיות רבות אחרות. בתחילת המאה ה-21 למעלה מ-80 ערים בקליפורניה לבדה אסרו על השימוש במפוחי עלים בתחומן. אנשים העוסקים בהפעלת מפוחי עלים באופן קבוע במסגרת עבודתם נחשפים לסיכון בריאותי חמור. בבדיקות שנערכו במפוחי אוויר עם מנועי בנזין נמצא שבחלקם רמת הרעש למפעיל היא מעל 110 דציבל, רמת רעש שאף חשיפה קצרה לה עלולה לגרום לנזקי שמיעה קשים.

### בישראל
בשנת 2007 פרסם המשרד להגנת הסביבה בישראל דו"ח "הפחתת מטרדי רעש ואבק ממפוחי עלים" הממליץ, בין השאר, לשוב ולנקות מדרכות וכבישים בציוד ידני, כגון מטאטאים, ולא להפעיל מפוחי עלים באזורי מגורים. בחודש יוני 2009 הגישו מספר חברי כנסת הצעת חוק לתיקון חוק למניעת מפגעים, התשכ"א–1961, האוסרת על הפעלת מפוחי עלים רועשים וכן מגבילה את השימוש במפוחי עלים באזורי מגורים, למניעת זיהום אוויר. מספר רשויות מקומיות בישראל הגבילו את השימוש במפוחי עלים בתחומן. כך למשל, בתחומי עירית כפר סבא אסור השימוש במפוחי עלים רועשים ובשטחים שאינם סלולים.

באפריל 2011 נכנסו לתוקף תקנות שאוסרות להפעיל או להרשות לאחר להפעיל מפוח עלים הגורם לרעש באזור מגורים. ומרכז השלטון המקומי עתר לבג"ץ נגד האיסור הזה. ב-14.12.2011 דחה בג"ץ את העתירה של מרכז השלטון המקומי והאיסור נותר בעינו.

על פי אתר המשרד להגנת הסביבה: "חל איסור מוחלט על הפעלת מפוחי עלים באזור מגורים". נכון להיום, האכיפה על החוק איננה מיושמת כראוי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
 

קטגוריה:כלי ניקוי
קטגוריה:גינון: כלים ואביזרים
קטגוריה:עלים
נירנברג (כדורגל)

**מועדון הכדורגל נירנברג** (בגרמנית: **FC Nürnberg**) הוא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר נירנברג, המשחקת בבונדסליגה השנייה. אצטדיונה הביתי הוא פרנקנשטדיון אשר מסוגל לקלוט 50,000 צופים במשחק. לזכותה של נירנברג 9 אליפויות גרמניה ו-4 גביעים.

## היסטוריה
בעקבות זכייתה של הקבוצה באליפות בעונת 1960/1961, הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה לאלופות בעונת 1961/1962. בסיבוב המוקדמות ניצחה את קבוצת דרומקונדרה מאירלנד. בשמינית הגמר ניצחה את קבוצת פנרבחצ'ה מטורקיה. ברבע הגמר הפסידה לקבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל והודחה מהטורניר.

בעקבות זכייתה של הקבוצה בגביע הגרמני בעונת 1961/1962, הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1962/1963. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת סנט אטיין מצרפת. ברבע הגמר ניצחה את קבוצת בולדקלובן 1909 מדנמרק. בחצי הגמר הפסידה לקבוצת אתלטיקו מדריד מספרד והודחה מהטורניר.

בעונת 1967/1968 זכתה בפעם התשיעית והאחרונה באליפות גרמניה. הקבוצה השתתפה בפעם השנייה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1968/1969. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת אייאקס אמסטרדם מהולנד והודחה מהטורניר.

בסוף עונת 1987/1988 סיימה את הליגה במקום החמישי והעפילה בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 1988/1989. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת רומא מאיטליה והודחה מהטורניר.

בסוף עונת 2006/2007 סיימה את הליגה במקום השישי והעפילה בפעם השנייה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת רפיד בוקרשט מרומניה והעפילה לשלב הבתים. הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות אברטון מאנגליה, זניט סנקט פטרבורג מרוסיה, א.ז. אלקמאר מהולנד ולאריסה מיוון. הקבוצה סיימה את הבית במקום השני והעפילה לשלב 32 האחרונות. בשלב 32 האחרונות הפסידה לקבוצת בנפיקה ליסבון מפורטוגל והודחה מהטורניר.

בתום עונת 2007/2008 נשרה נירנברג לליגת המשנה, ושבה לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד, לאחר שסיימה במקום השלישי וניצחה במבחני העלייה את אנרגי קוטבוס. בתום עונת 2013/2014 נשרה נירנברג שוב לליגת הבונדסליגה השנייה. בסוף עונת 2017/18 נירנברג חזרה לבונדסליגה. לאחר עונה אחת בבונדסליגה, נשרה נירנברג בתום עונת 2018/19 בחזרה לבונדסליגה השנייה.

## הישגים
* **[[בונדסליגה|אליפות גרמניה]]**
** אלופה (9): 1920, 1921, 1924, 1925, 1927, 1936, 1948, 1961, 1968
** סגנית (4): 1922, 1934, 1937, 1962
* **[[הגביע הגרמני]]**
** מנצחת (4): 1935, 1939, 1962, 2007
** סגנית (2): 1940, 1982
* **[[ליגת האלופות]]**:
** רבע גמר (1): 1961/1962
** סיבוב ראשון (1): 1968/1969
* **[[גביע אופ"א]]**:
** שלב 32 האחרונות (1): 2007/2008
** סיבוב ראשון (1): 1988/1989
* **[[גביע אירופה למחזיקות גביע]]**:
** חצי גמר (1): 1962/1963

## סגל הקבוצה
;נכון ל-2 במרץ 2026

  

 (בהשאלה מאאוגסבורג)

  
 (בהשאלה מוולפסבורג)
 (בהשאלה מבאיירן מינכן)
 (בהשאלה מפרייבורג)
 (בהשאלה משטרסבורג) 

  

 (בהשאלה מבאיירן מינכן)

## שחקני עבר מפורסמים
* מקס מורלוק
* אנדראס קפקה
* נורברט אדר
* תומאס ברונר
* דיטר אקשטיין
* היינץ שטרהל
* יורן אנדרסן
* רוברט ויטק
* גאורג פולקרט
* פרנץ ברונגס
* מארק מינטאל
* חאבייר פינולה
* רפאל שפר

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:בוואריה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1900
פארק שיידס

**פארק שיידס** (צללים בעברית) הוא פארק במחוז מונטגומרי שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית. הוא נמצא 76 ק"מ צפון-צפון מערבית לעיר אינדיאנפוליס.

יחודו של הפארק הוא בכך שהוא כלל שדה תעופה קטן עם מסלול באורך 914 מטרים המאפשר למבקרים לנחות בפארק עם המטוס שלהם. זהו הפארק היחידי בארצות הברית שכולל שדה תעופה כזה. כרגע שדה התעופה סגור, ולא ידוע מתי ייפתח בשנית.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של הפארק
* תמונה של הפארק

שיידס
קטגוריה:אינדיאנה: גאוגרפיה
STS-45

**STS-45** הייתה המשימה ה-11 של האטלנטיס וה-46  בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. שוגרה ב-24 באפריל 1992 ונמשכה קרוב לתשעה ימים.

## הצוות
* **מפקד:**  צ'ארלס פ' בולדן
* **טייס:**  בריאן דאפי
* **מפקדת מטען:**  ד"ר קתרין ד' סאליבן
* **מומחה משימה:**  דייוויד סי. ליסטמה
* **מומחה משימה:** / מייקל פול
* **מומחה מטען:**  ביירון ליכטנברג
* **מומחה מטען:**  דירק פרימאוט

## המשימה
STS-45 הייתה משימה מדעית, שערכה 12 ניסויים שונים מטעם מספר מדינות: ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בלגיה, שווייץ, הולנד ויפן. זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1) שהייתה חלק של תוכנית EOS. היא הורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה תשתית לביצוע  12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינת השמש, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול.

השיגור תוכנן במקור ל־23 במרץ, אך נדחה ביום עקב דליפת מימן נוזלי וחמצן נוזלי בחלקה האחורי של המעבורת בזמן התדלוק. לאחר בחינה הנדסית, השיגור אושר ביום שלמחרת.

המשימה הוארכה ביום אחד לעומת התכנון המקורי, כדי להשלים ניסויים מדעיים.

במשימה זו טס האסטרונאוט הבלגי הראשון.

המעבורת נחתה בשלום במרכז החלל קנדי בפלורידה, ב-2 באפריל.

לאחר הנחיתה, התגלה נזק בפנל מספר 10 במגן החום של שפת הכנף הימנית, ככל הנראה כתוצאה מפגיעת אשפת חלל.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* דף המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרט עם תקציר של מהלך המשימה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
STS-045
קטגוריה:1992 בארצות הברית
צומת מאגבי

**צומת מאגבי** הוא קובץ סיפורים קצר של צ'ארלס דיקנס שנכתב בשנת 1866.

הקובץ פורסם לראשונה בגיליון חג המולד של המגזין All The Year Round. הוא כולל את סיפור רוח הרפאים המוכר, The Signalman, שעוסק בדמות של רוח רפאים שנצפית מחוץ לכניסה למנהרה.

בספר מתאר דיקנס במעורפל עיירה אשר זוהתה כראגבי שבוורויקשייר, אנגליה. אחד הסיפורים מציג סאטירה על חדרי האוכל שבתחנת הרכבת, שם המארחת סירבה להעניק לדיקנס סוכר לקפה, עד אשר ישלם על המשקה. דיקנס היה משועשע מכך שהמארחת לא זיהתה אותו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי צ'ארלס דיקנס
קטגוריה:ספרי 1866
STS-50

**STS-50** הייתה המשימה ה-12 של הקולומביה וה-48 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-25 ביוני 1992 ונמשכה קרוב לשבועיים. המשימה עסקה בעיקר בניסויי מיקרוכבידה והייתה המשימה הראשונה בה הקולומביה לא נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס אלא במרכז החלל קנדי בגלל מזג אוויר בעייתי.

## הצוות
* **מפקד:** ריצ'רד ריצ'רדס
* **טייס:** קנת באוארסוקס
* **מומחית משימה:** בוני דנבאר
* **מומחה משימה:** קרל מיד
* **מומחה משימה:** אלן בייקר 
* **מומחה מטען:** לורנס דה לוקאס
* **מומחה מטען:** יוג'ין טרין

## תיאור המשימה
המעבורת שוגרה לחלל ב-25 ביוני כאשר על סיפונה צוות של 7 אנשים. במרכז המשימה היה ניצול של Microgravity Laboratory-1 לביצוע מחקרים שונים בהקשר לחוסר משקל בתחומים שונים. בין היתר בוצעו מחקרים בתחום גידול גבישים, פיזיקה וביולוגיה. כמו כן בוצעו ניסויים בתחום רדיו. הצוות חולק ל-2 משמרות.

זו הייתה המשימה הראשונה שצוידה בציוד שמאפשר הארכת המשימה לשבועיים. ציוד זה כלל חמצן, סוללות וציון חיוני נוסף.

בעקבות מזג האוויר בבסיס חיל האוויר אדוארדס, המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי. גידול גבישים בוצע תוך ניצול Crystal Growth Furnace שאפשר להגיע עד ל-1,600 מעלות צלזיוס.
## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* דף המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרטון על המשימה

STS-050
קטגוריה:1992 בארצות הברית
שי מימון

**שי מימון** (נולד ב-18 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.

## קריירה
מימון נולד בנתניה ובצעירותו שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק, ממנה עבר בגיל 16 למכבי חיפה. בשנים הראשונות בחיפה לא הרבה לשחק והושאל למכבי הרצליה ולמועדון ספורט אשדוד, עד שבתחילת עונת  חזר למכבי חיפה ואף היה שותף לניצחונות על רד בול זלצבורג, בעקבותיהם עלתה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות.

בתחילת עונת  עבר למכבי פתח תקווה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית ושוחרר מהקבוצה. לאחר שלא שיחק כחצי שנה, בינואר 2013 חזר לשחק במ.ס. אשדוד. ב-3 בספטמבר 2014 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. לקראת עונת  הצטרף לעירוני טבריה מליגה א'. אחרי עונה אחת חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בעולה החדשה עירוני נשר.

מימון נכלל בסגל הנבחרת הצעירה של ישראל כשהעפילה לאליפות אירופה בשנת 2007, ובסך הכל רשם 20 הופעות במדי הנבחרת הצעירה. ב-26 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי, ובסך הכל ערך שתי הופעות במדי הנבחרת הלאומית.

אחיו הוא הסטנדאפיסט קובי מימון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני בית"ר טוברוק
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני עירוני טבריה
קטגוריה:כדורגלני עירוני נשר
קטגוריה:נתניה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
STS-46

**STS-46** הייתה המשימה ה-12 של אטלנטיס וה-49 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-31 ביולי 1992 ונמשכה קרוב לשמונה ימים.
## הצוות
* **מפקד:** לורן שרייבר
* **טייס:** אנדרו אלן
* **מומחה משימה:** ג'פרי הופמן
* **מומחה משימה:** פרנקלין צ'אנג-דיאז
* **מומחית משימה:** מרשה אייבינס
* **מומחה משימה:**  קלוד ניקולייה
* **מומחה מטען:**  פרנקו מלרבה

## תיאור המשימה
המשימות העיקריות של הטיסה היו פעילויות שקשורות עם חללית European Retrievable Carrier (EURECA) שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופית וחללית Tethered Satellite System (TSS-1) שפותחה על ידי סוכנות החלל האיטלקית. חללית EURECA שוחררה מתא המטען ביום שני של הטיסה. אמנם היא לא הצליחה להגיע למסלול המתוכנן בגובה של כ-500 ק"מ. לאחר מציאת פתרון לבעיה, החללית הגיע למסלול המתוכנן ביום השישי של המשימה. החללית הוחזרה לכדור הארץ בשנת 1993 במהלך טיסה STS-57.

חללית TSS-1 שוחררה ביום השלישי. היא הייתה קשורה עם המעברות על ידי כבל. בגלל הבעיות עם הכבל היא לא הצליחה להתרחק ב-20 ק"מ מהמעבורת והמרחק היה 250 מ' בלבד. לאחר מספר ניסיונות לשחרר את הכבל, סוכם להחזיר את החללית לתא המטען של המעבורת. ניסיון נוסף עם חללית TSS-1 בוצע במהלך טיסת STS-75.

בנוסף לכך בוצעו מספר ניסויים נוספים.

ב-8 באוגוסט המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי כמתוכנן.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* דף המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרטון על המשימה

## הערות שוליים

קטגוריה:משימות מעבורות החלל
קטגוריה:1992 בארצות הברית
בית לודז'יה

**בית לודז'יה** הוא מבנה תלת-קומתי הממוקם ברחוב נחמני מספר 43 (פינת רחוב גולדברג) בתל אביב, אשר שימש בעבר בית חרושת לטקסטיל של חברת "לודז'יה" וכיום מוגדר כבניין לשימור.

## היסטוריה
בית לודז'יה, המכונה גם "**הבית האדום**" בשל צבע הלבנים המרכיבות את קירותיו החיצוניים, תוכנן ונבנה בשנת 1924 (ה' באדר תרפ"ד הוא היום בו נחתם ההסכם להקמת בית החרושת) על ידי עקיבא אריה ויס, בהזמנתם של יזמי מפעל הטקסטיל "לודז'יה" (על שם עיר מוצאם, לודז' שבפולין): מאיר דנציגר, יצחק שינפרבר, משה ברלינסקי, בנימין גוטר, אלעזר בראון ויהודה מוזס. בהמשך עבר המפעל לידיו של אריה שנקר. בשנת 1936 עברה פעילות בית החרושת לעיר חולון, והשימוש במבנה הוסב למטרות שונות, כגון בית מלאכה, מחסן, גלריית אמנות וסטודיו לצילום.

באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נמכר המבנה למשפחת קרסו, אחת המשפחות העשירות בישראל, ובשנים האחרונות עמד נטוש. בחודש דצמבר 2008 דווח כי משפחת קרסו מכרה את המבנה במחיר של 28 מיליון שקל. בחודש מאי 2009 דווח כי הקונה של המבנה הוא איש העסקים רוני דואק, אשר מתעתד להפוך את המבנה לבית מגורים עבורו ועבור אשתו יעל אבקסיס, תוך שימור ערכו ההיסטורי והחזותי. ועדת השימור העירונית שבדקה את תוכניות השיפוץ המליצה לפתוח לפחות שליש מהבניין לציבור בגלל ערכיו האדריכליים, ההיסטוריים והאסתטיים. רכישת המבנה עוררה ביקורת בדבר הפיכתו של הבניין בעל המורשת האדריכלית והתרבותית של העיר לחסום-כניסה עבור הציבור. מאוחר יותר הבהיר דואק שכבר אין בכוונתו להפוך את הנכס לבית פרטי, אלא להמיר אותו לבית מגורי יוקרה. באוקטובר 2013, החל שיפוץ המבנה.

## המבנה
שטחו של המגרש עליו ממוקם המבנה, בפינת הרחובות נחמני וגולדברג בתל אביב, הוא 815 מטר רבוע. המבנה הוא מלבני, בן שלוש קומות, ושטח כל קומה הוא כ-370 מטר רבוע, כך שהשטח הבנוי של המבנה כולו הוא כ-1,110 מטר רבוע. קירותיו החיצוניים של המבנה בנויים מלבנים אדומות, ומשובצים בו חלונות רבים - חלקם מלבניים וחלקם מקושתים. גגו של המבנה הוא גג רעפים משופע. המבנה נבנה כדוגמת מבני התעשייה בלודז' - ממנה הגיעו מייסדי חברת "לודז'יה".

את המבנה תכננו עקיבא אריה ויס והאדריכלים האקלקטיים יוסף ברלין וריכרד פסובסקי, שתכננו בתים רבים בתל אביב הצעירה.

## בתרבות
בקלטות הילדים "כמו גדולים" ו"כמו גדולים 2" של אריק איינשטיין וצבי שיסל, מופיע מבנה זה בפתיח.

## לקריאה נוספת
* טלי שמיר ורצברגר, **הבית האדום: בית לודז'יה**, הוצאת כרמי הערבה, 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: תעשיית טקסטיל
קטגוריה:לב העיר
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו יוסף ברלין וריכרד פסובסקי
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
לודז'יה, בית
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
יחידת מטבע אירופית

**יחידת המטבע האירופאית**, הנקראת גם **אקו** (מאנגלית **European Currency Unit - ECU**), היא סל מטבעות שהונהג על ידי השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי טרם השקת האירו.

לאחר ביטול הסכם ברטון-וודס בשנת 1971, שקבע רצועת ניוד בשער החליפין של מטבעות שונים לעומת הדולר האמריקני, מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על רצועת ניוד בין המטבעות השונים בשוק. הסכם רצועת הניוד היה קשה לאכיפה, במיוחד עבור המדינות החלשות. הממלכה המאוחדת, צרפת ואיטליה עזבו את ההסכם תוך שנים מעטות, וכך למעשה הוא קרס.

בשנת 1979 מדינות השוק האירופי המשותף החליטו על הקמת המערכת המוניטרית האירופית (EMS). בבסיסה של המערכת עמד מנגנון שער החליפין, שקבע רצועת ניוד של 2.25% (6% עבור הלירה האיטלקית) בין מטבעות השוק האירופי ליחידת מטבע חדשה, יחידת המטבע האירופית. יחידת המטבע האירופית הושקה ב-13 במרץ 1979 כסל מטבעות בהרכב ובערך זהים לאלה של יחידת החישוב האירופית שקדמה לה.

עם השנים גבר השימוש ביחידת המטבע האירופית, והתרחב לתחומים רבים, מסחר, איגרות חוב, סיוע בינלאומי, ועוד. יחידת המטבע האירופית שימשה כמטבע מרכזי לסחר בינלאומי, בזכות היתרון שלה כסל מטבעות לעומת מטבע שתלוי בבנק מרכזי אחד. עם זאת, יחידת המטבע האירופית מעולם לא שימשה ככסף מזומן (אם כי מפעם לפעם הוטבעו מטבעות זיכרון עם ערכים נקובים ביחידת המטבע האירופית).

ב-1 בינואר 1999 האירו החליף את יחידת המטבע האירופית, שער המטבע נקבע כ-1 אירו = 1 אקו. בניגוד ליחידת המטבע האירופית, האירו הוא מטבע בפני עצמו ולא סל מטבעות או יחידת מטבע. המטבעות שהרכיבו את יחידת המטבע האירופית, פרט ללירה שטרלינג, לקרונה הדנית ולדרכמא היוונית, הוצמדו לאירו בשער חליפין קבוע, יחד עם המרק הפיני והשילינג האוסטרי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:האיחוד האירופי: כלכלה
קטגוריה:האיחוד האירופי: היסטוריה
קטגוריה:מטבעות שהוחלפו באירו
בית הכנסת בן עזרא

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה לספריית המורשת היהודית, הצמודה לבית הכנסת בן עזרא
[שמאל|ממוזער|250px|דגם הגניזה הקהירית, מוצב ב[בית התפוצות]]
**בית הכנסת בן עזרא** (בערבית: **معبد بن عزرا**) הנקרא גם **בית כנסת הגניזה**, הוא בית כנסת המצוי ברובע הקופטי שבפוסטאט, בעיר קהיר שבמצרים, ובו נמצאה הגניזה הקהירית.

## היסטוריה
בית הכנסת נבנה על חורבות בסיליקה של כנסייה קופטית, ואדמותיה נקנו בשנת 882 לספירה על ידי אברהם בן עזרא מירושלים, עבור 20,000 דינרים. בתקופה זו, התפללה בבית הכנסת הקהילה הירושלמית ("אלשאמיין"), שכללה יהודים שמוצאם מארץ ישראל וסוריה, ונוסח התפילה בבית הכנסת היה נוסח ארץ ישראל.

על פי המסורת המקומית, בית הכנסת נבנה במקום שבו נמצא משה רבנו כתינוק. בית הכנסת נקרא במקור 'כניסת א-שאמיין' (בעברית: בית הכנסת של בני ארץ ישראל). מאוחר יותר נודע בשם "בית הכנסת של אליהו הנביא", ואחר כך בית הכנסת "בן עזרא".

בעבר היו לבית הכנסת דלתות עץ מרשימות, עם 16 לוחות עץ מהוקצעים, כנראה מן המאה ה-11, אשר נמצאות כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

בעת שיפוץ שנערך בשנות ה-90 של המאה ה-19, במהלכו נהרס רוב המבנה הישן, התגלה בעליית הגג של בית הכנסת חדר גניזה עתיק, ובו מאות אלפי דפים ומסמכים מקוריים. בגניזה, שכונתה בשם "הגניזה הקהירית", נמצאו שלמים למעלה מ-100,000 דפים, מרביתם מן האלף הראשון לספירה, ובהם לא רק דפים מכתבי הקודש, אלא גם ספרים, מכתבים ומסמכים שונים שנכתבו בעברית, ארמית, ערבית, פרסית, יידיש ולטינית – בדרך-כלל באותיות עבריות. פרסום המסמכים שהתגלו הביא למהפכה בחקר ההיסטוריה היהודית וההיסטוריה הכללית של ימי הביניים. מסמכי הגניזה הועברו לספריות ברחבי העולם, ומדענים רבים בארצות שונות שוקדים מזה עשרות שנים על חקירתם.

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נערכו במקום עבודות שיפוץ ושימור, ונבנתה בה ספרייה למורשת יהדות מצרים. בית הכנסת משמש מוקד עלייה לרגל לתיירים רבים.

## ראו גם
* בית הכנסת שער השמים (קהיר)
* יהדות מצרים
* גניזת קהיר (הגניזה הקהירית)
* ידותון הלוי החבר

## לקריאה נוספת
* יורם מיטל, **אתרים יהודיים במצרים**, יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית, תשנ"ה–1995, עמ' 20–30.

## קישורים חיצוניים

*בית הכנסת בן עזרא, באתר בית התפוצות.
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:נוסח ארץ ישראל
קטגוריה:קהיר: בתי כנסת
קטגוריה:גניזת קהיר
STS-47

**STS-47** הייתה המשימה השנייה של אנדוור וה-50 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1992 ונמשכה קרוב לשמונה ימים.  הטיסה הייתה שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על הטיסה היה גם ניסוי ישראלי.

## צוות
* **מפקד המשימה:**  רוברט גיבסון – טיסה רביעית.
* **טייס:**  קרטיס בראון (Curtis L. Brown, Jr) – טיסה ראשונה.
* **מומחה למשימה:**   מארק לי (Mark C. Lee) – טיסה שנייה.
* **מומחה למשימה:**   ג'רום אפט (Jerome Apt) – טיסה שנייה.
* **מומחה למשימה:**   ג'אן דייוויס – טיסה ראשונה.
* **מומחה למשימה:**   מיי ג'מיסון (Mae C. Jemison) – האפרו-אמריקאית הראשונה בחלל. טיסתה היחידה.
* **מומחה מטען:**   מאמורו מורי (Mamoru Mohri) – סוכנות החלל היפנית. טיסה ראשונה.

## תיאור המשימה
הטיסה, שהתקיימה בין התאריכים 12–20 בספטמבר, הייתה הטיסה ה-50 של מעבורות החלל, כמו גם שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על המעבורת היו 44 ניסויים.
המשימה עסקה בעיקר בחקר מדעי החיים וחוסר משקל, כולל ניסוי ישראלי של אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי חוסר כבידה.

בטיסה טסה לראשונה אסטרונאוטית אפרו אמריקאית, מיי ג'מיסון, ואסטרונאוט יפני, אמורו מורי, שטס על אנדוור שנית ב-STS-99. במסגרת שיתוף הפעולה, בין נאס"א ו-NASDA היפנית, (שלימים השתלבה לתוך הסוכנות היפנית לחקר החלל ("JAXA")) הייתה משימת "ספייסלב" משולבת. מתוך 44 הניסויים שבוצעו במשימה, 35 היו בחסות הסוכנות היפנית ו-7 בחסות נאס"א (כשהשאר בחסות משולבת).

### ניסוי הצרעות הישראלי
הניסוי הישראלי היה בהנחיית אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי מיקרו כבידה. הצרעה בונה את הכוורת שלה עם כיוון כוח הכובד, ומחקרים קודמים הראו כי זהו הגורם היחיד המשפיע על כיוון הכוורת. הניסוי נועד לבחון את השפעת תנאי המיקרו כבידה על התפתחות הצרעות והיכולת שלהם לבנות כוורת.
יוזמי הניסוי קיוו כי ניתן יהיה למצוא קשר בין התנהגות הצרעות וסימפטומי מחלת נסיעה ממנה חווים רוב האסטרונאוטים בימים הראשונים לאחר שיגור המעבורת, כתוצאה מתנאי מיקרו כבידה.

במסגרת הניסוי הוטסו 230 צרעות ו-120 פופאות (זחלים). קבוצה נוספת של צרעות וזחלים נבדקה במקביל על הקרקע, כקבוצת ביקורת. עקב תקלה במערכת המים לאחר שיגור, חוו הצרעות עלייה חדה בלחות, ומים התחילו להצטבר במתקן הניסוי. הטמפרטורה הגבוהה גרמה לעובש ומזון הצרעות נרקב. כיוון שהאסטרונאוטים חששו לפתוח את המתקן ולשחרר את הלחות (תוך סכנה לשחרור צרעות במעבורת), הוצע לשחרר מעט את הברגים, דבר שבוצע רק ביום השלישי לטיסה. אולם, רוב האוכל כבר היה לא אכיל כתוצאה מכך מתו 202 צרעות ו-103 פופאות. הצרעות הנותרות איבדו את חוש הכיוון ועמדו חסרות תנועה ללא אינטראקציה בינן. רק 3–4 ימים לאחר החזרה לכדור הארץ, הצרעות ששרדו התאוששו והתחילו לבנות כוורת. משך החיים של הצרעות המוטסות היה קצר יותר, והן שרדו רק 23 ימים בממוצע לעומת הצרעות בקבוצת הביקורת, ששרדו 43 ימים. כמו כן, הפופאות ששהו בחלל לא השלימו את תהליך המטאמורפוזה שלהן.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## לקריאה נוספת
* יעקב ישי, **עולמה של הצרעה המזרחית**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, האוניברסיטה המשודרת

## קישורים חיצוניים

* דף המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* 
* סרטון על המשימה

## הערות שוליים

קטגוריה:משימות מעבורות החלל
קטגוריה:1992 בארצות הברית