אדיקט פונטנבלו

**אדיקט פונטנבלו** (בצרפתית: **Édit de Fontainebleau**; 18 באוקטובר 1685; פורסם ב-22 באוקטובר 1685) הוא אדיקט שפרסם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ונודע גם בתור **ביטול אדיקט נאנט**. אדיקט נאנט (1598) העניק להוגנוטים זכות לקיים את דתם ללא רדיפה מטעם המדינה. בתקופת הקרדינל רישלייה איבדו הפרוטסטנטים את עצמאותם במקלטיהם עקב ייחוס מרידות וחוסר ציות, אך המשיכו לחיות בביטחון יחסי ובשקט פוליטי. מראשית הדרך, סובלנות דתית בצרפת הייתה מדיניות מלכותית ולא עממית.

העדר האחידות הדתית לא עלה בקנה אחד עם חזון האוטוקרטיה המושלמת של לואי ה-14.

## רקע

ממוזער|דיוקן של לואי ה-14, משנת 1700/1701
אדיקט נאנט פורסם ב-13 באפריל 1598 בידי אנרי הרביעי, מלך צרפת, והעניק לקלוויניסטים הפרוטסטנטים בצרפת, המכונים הוגנוטים, זכויות ניכרות במדינה רובה קתולית. מטרת האדיקט הייתה קידום אחדות אזרחית. האדיקט כלל יחס של סובלנות מסוימת כלפי פרוטסטנטים ופתח דרך לחילוניות. הוא העניק חופש מצפון כללי ליחידים, לצד ויתורים ייחודיים לפרוטסטנטים כגון חנינה והשבת זכויות אזרח – לרבות הזכות לעבוד בכל תחום, גם בשירות המדינה, ולהעלות תלונות ישירות למלך. האדיקט הביא לקץ מלחמות הדת בצרפת שזרעו הרס בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-16.

## ביטול אדיקט נאנט
ימין|ממוזער|הוגנוטים צרפתים נמלטים לברנדנבורג
[ממוזער|ימין|[טירת פונטנבלו]]
ממוזער|אדיקט פונטנבלו בארכיון הלאומי

באדיקט שניתן בטירת פונטנבלו באוקטובר 1685, ביטל לואי ה-14 את אדיקט נאנט, הורה להרוס כנסיות הוגנוטיות ולסגור בתי ספר פרוטסטנטיים. האדיקט עיגן מדיניות רדיפה שכבר יושמה מאז דרגונאדות (1681) – אמצעי כפייה של הדרגונים שהוחלו בבתי הוגנוטים בולטים כדי להטיל אימה ולעודד המרת דת לקתוליות. בעקבות הרדיפה הממוסדת, פרוטסטנטים רבים, ההערכות נעות בין 210,000 ל-900,000, עזבו את צרפת במהלך שני העשורים הבאים. הם מצאו מקלט בארצות השפלה, שוודיה, שווייץ, ברנדנבורג-פרוסיה, דנמרק, סקוטלנד, אנגליה, בנסיכויות פרוטסטנטיות של האימפריה הרומית הקדושה, במושבת הכף באפריקה ובאמריקה הצפונית. ב-17 בינואר 1686 טען לואי ה-14 שמתוך אוכלוסייה הוגנוטית של 800–900 אלף נותרו בצרפת רק 1,000–1,500.

מקובל היה לטעון כי תומכת מרכזית ברדיפת הפרוטסטנטים הייתה רעייתו החסודה של לואי, מאדאם דה מנטנון, שדחפה לביטול אדיקט נאנט. אין לכך הוכחה פורמלית, וטענות אלה מאותגרות כיום. דה מנטנון נולדה קתולית אך הייתה נכדתו של אגריפה ד'אובינייה, קלוויניסט עיקש; פרוטסטנטים ניסו להשפיע עליה, וכאשר נטתה להגן עליהם נחשדה בסטייה חזרה לאמונת משפחתה, מה שהקשה על מעמדה והוביל לייחוס מוטעה של תמיכה ברדיפות.

ביטול אדיקט נאנט יישר קו עם רובן של מדינות אירופה בני הזמן (למעט נסיכות טרנסילבניה והאיחוד הפולני-ליטאי), שסבלו חוקית רק את דת המדינה. ניסוי הסובלנות הדתית הצרפתי בא לקצו לעת עתה.

## השפעות
היסטוריונים רבים משווים את אדיקט פונטנבלו לצו אלהמברה (1492) שהורה על הגירוש היהודים מספרד ולגירוש המוריסקים (1609–1614): התפרצויות של חוסר סובלנות דתית לאחר תקופות יחסיות של סובלנות, והשפעות חברתיות-כלכליות דומות. בפועל, הביטול גרם לבריחת מוחות מוקדמת מצרפת, שאיבדה בעלי מלאכה מיומנים ומעצבים כמו דניאל מארו. ההוגנוטים נשאו עמם ידע בטכניקות וסגנונות, והשפיעו על איכות תעשיות המשי, זכוכית לוחות, צורפות, שענות ונגרות אומנותית באזורים אליהם הגיעו. שליטים כגון פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהוציא את אדיקט פוטסדאם באוקטובר 1685, הזמינו את הפליטים. בדומה לכך, ב-1720 הזמין פרדריק הרביעי, מלך דנמרק, הוגנוטים לצידם של הדנים, והם השתקעו בפרדריסיה ובמקומות נוספים.

## ביטול האדיקט
בפועל, הקשחת המדיניות נגד פרוטסטנטים נתקלה בהתנגדות מצד היאנסניסטים והתרופפה בתקופת לואי החמישה עשר, מלך צרפת, בעיקר בקרב בני שכבה עליונה שנהגו בדיסקרטיות. "כעבור מאה שנה, כששוב הותרו הפרוטסטנטים, רבים מהם נמצאו משגשגים כלכלית ונאמנים פוליטית – עדות לכך שמצבם היה טוב בהרבה מזה של הקתולים האיריים", סיכם ר.ר. פאלמר.

בסוף המאה ה-18 גברו הקולות בעד סובלנות דתית מצד הוגים וסופרים בולטים, בהם אן רובר ז'אק טורגו. מאמציהם של גיום-שרטיין דה מאלשרב, שרו של לואי השישה עשר, ושל ז'אן-פול ראבו סן-אטיין, דובר הקהילה הפרוטסטנטית, יחד עם חברים בפרלמנט מחוזי של המשטר הישן, סייעו לשכנע את המלך לפתוח את החברה. ב-7 בנובמבר 1787 חתם לואי ה-16 על אדיקט ורסאי – "אדיקט הסובלנות" – שנרשם בפרלמנט חודשיים וחצי אחר כך (29 בינואר 1788). האדיקט העניק הקלה להוגנוטים הקלוויניסטים, ללותרנים וליהודים: הכרה אזרחית-משפטית וזכות לקיים קהילות בגלוי לאחר 102 שנות איסור.

חופש דת מלא הגיע רק כעבור שנתיים עם חקיקת הצהרת זכויות האדם והאזרח. אף-על-פי כן, אדיקט 1787 היה צעד מכריע לצמצום סכסוכים דתיים, וסימן את קץ הרדיפה הדתית הרשמית בצרפת. בנוסף, כשצבאות המהפכה הצרפתית פלשו למדינות אירופה (1789–1815), הם פעלו בעקביות לשחרור קהילות דת נרדפות או מוגבלות (קתוליות במדינות מסוימות, פרוטסטנטיות באחרות ויהודיות ברובן).

## התנצלות
[ממוזער|[לוחית זיכרון לזכר אדיקט נאנט]]
באוקטובר 1985, במלאת שלוש-מאות שנה לאדיקט פונטנבלו, נשא נשיא צרפת פרנסואה מיטראן דברים והביע התנצלות פומבית בפני צאצאי ההוגנוטים ברחבי העולם.

## הוגנוטים מפורסמים שעזבו את צרפת
* ז'אן שארדן
* אברהם דה מואבר
* דני פפן

## לקריאה נוספת

* Baird, Henry Martyn.  (1895).
* Dubois, E. T. **[https://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1016/0191-6599%2887%2990008-8?journalCode=rhei20 The revocation of the edict of Nantes — Three hundred years later 1685–1985]**. History of European Ideas 8#3 (1987): 361–365. reviews 9 new books.
* Scoville, Warren Candler. **The persecution of Huguenots and French economic development, 1680-1720** (1960).
* Scoville, Warren C. **The Huguenots in the French economy, 1650–1750**. Quarterly Journal of Economics 67.3 (1953): 423–444.


## קישורים חיצוניים

* ביטול אדיקט נאנט. 
* אדיקט פונטנבלו - טקסט

## הערות שוליים

קטגוריה:הוגנוטים
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:המאה ה-16
קטגוריה:זכויות האדם
קטגוריה:מסמכים משפטיים היסטוריים
קטגוריה:יחסי פרוטסטנטים–קתולים
קטגוריה:ממלכת צרפת
קטגוריה:יחסי דת ומדינה
קטגוריה:לואי הארבעה עשר, מלך צרפת