open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קוקה לפידות

**קוקה לפידות** (16 בדצמבר 1932 – 3 בינואר 1985) הייתה ציירת ישראלית.

## ביוגרפיה
קוקה לפידות נולדה בעיר פיטשט שברומניה בשם ביאטריס ברכה פרישטק. כבר בשנות ילדותה המוקדמות הפגינה כישרון רב בציור, וזכתה על כך בפרס לנין בגיל 14.

בשנת 1950 עלתה לישראל יחד עם משפחתה, והתגוררה בתל אביב ובצפת.

בשנת 1962 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל ובשנת 1964 לאיגוד האמנים בצפת. בצפת הציגה את עבודותיה בגלריה פרטית.

בנוסף להיותה ציירת פעילה ומציגה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, עבדה בהוראת ציור ואמנות.

נישאה בישראל ולה שתי בנות.

### לימודים
את לימודי הציור החלה אצל סטפן אלכסנדר ולאחר מכן למדה במשך מספר שנים במכון אבני. בין מוריה במכון אבני היו מוקדי, שטרייכמן, סטימצקי וקריזה.

בהמשך למדה הוראת אמנות, ועבדה שנים רבות כמורה לאמנות בבתי ספר ובהוראת ציור למבוגרים.

### פרסים
* פרס לנין, רומניה, 1949
* פרס ההסתדרות לאמנים צעירים, ישראל, 1964

## סגנון ציור
סגנון הציור של קוקה היה בתחילת הדרך פיגורטיבי  ואבסטרקטי. היא הרבתה לצייר בצבע שמן על בד, וכן על ציור שמן על נייר בסגנון ייחודי לה. בהמשך ציירה באקוורל ובאקריליק. 

היא ציירה בממדים גדולים, בהשראת הנוף המרהיב של הארץ, מתוך אמונה כי האדם הוא תבנית נוף הולדתו. אמונה זו הביאה ליצירת תמונות שיש בהן שקיפות של דמויות ונוף, אותן יצרה בסגנון "הארד אדג". תקופה זו ביצירתה שפעה ביצירות אשר שאבו מסיפורי התנ"ך- בריאת העולם, סיפור המבול, דוד וגוליית ועוד.

## תערוכות
### תערוכות יחיד
בין השנים 1961 ל-1968 הציגה בשלוש תערוכות יחיד בתל אביב: תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "שולמית" בתל אביב, ולאחריה תערוכות בגלריה "מבט" ובגלריה 220.

תערוכת תמונות שמן ורישומי שמן על נייר בטכניקה מיוחדת לה, התקיימה בבית שלום עליכם בשנת 1971.

כשנה לאחר מכן, בשנת 1972, הציגה בתערוכת יחיד בנושא תמונות בהשראת סיפורי התנ"ך, במוזיאון העירוני לאמנות בבת-ים.

### תערוכות קבוצתיות
תערוכה ישראלית באוסטרליה - 1966, וכן בתערוכות כלליות בצפת ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ.

## קישורים חיצוניים
* ציורים של קיקה לפידות

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1985
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
מולן

**מוּלֶן** (בצרפתית: **Moulins**, לעיתים, בעיקר בידי ה-SNCF גם: **Moulins-sur-Allier** – מולן על נהר האלייה) היא עיר צרפתית המשמשת כבירת מחוז אלייה שבחבל אוברן-רון-אלפ. העיר שימשה כבירת המחוז ההיסטורי בורבונה ומקום מושבו של דוכס בורבון. נכון ל-2011 מתגוררים בעיר 19,094 תושבים, ויחד עם תושבי המטרופולין שסביבה מתגוררים בה 61,448 תושבים.

העיר בנויה ברובה על גדתו המזרחית של נהר האלייה, אחד מיובליו של הלואר.

## היסטוריה
מסמכים מתעדים את קיומה של העיר החל מ-990. האגדה מספרת כי אחד מדוכסי בורבון, אבד ביער במהלך יום ציד. במהלך שוטטותו ביער מצא מנוחה בטחנה שנבנתה על גדת הנהר. הדוכס התאהב בטוחנת שאירחה אותו, וכדי להצדיק את ביקוריו התכופים באזור בנה על גדת הנהר בסמוך לטחנה ארמון ציד. העיר התפתחה סביב הארמון, ומכאן שמה – שתרגומו המילולי: מטחנות.

העיר הפכה למקום מושב דוכס בורבון בשנת 1327, לאחרי ששארל הרביעי, מלך צרפת העניק את דוכסות בורבון ללואי הראשון, רוזן קרלמון והוא העביר את מושבו לעיר. העיר ירדה מגדולתה לאחר עריקתו של שארל השלישי, דוכס בורבון לחצרו של קרל החמישי ב-1523. לאחר סיום משפטו, ב-1531, הוחרמו נחלות הדוכסות והועברו לנכסי הכתר הצרפתי.

העיר הייתה מקום מושבו של שארל התשיעי ואמו קטרינה דה מדיצ'י, במשך כשלשה חודשים, מ-22 בדצמבר 1565 עד 23 במרץ 1566 במהלך סיורו בצרפת.

לאחר הרצחו של אנרי השלישי ב-1589, התגוררה בטירה בעיר אלמנתו לואיז מלורן-וודמון ושם מתה ב-1601. אלמנתו של אנרי השני דה מונמורנסי הוגלתה לעיר לאחר הוצאתו להורג בעוון בגידה, והפכה לנזירה.

בעיר פועל מוזיאון לתלבושות במה.

## ערים תאומות
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוברן: ערים
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: ערים
יהודה משה דנציגר

רבי **יהודה משה דנציגר** (י' בכסלו תרנ"ג, 29 בנובמבר 1892 – כ"ג באדר א' תשל"ג, 16 בפברואר 1973) היה האדמו"ר החמישי בשושלת אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תש"ז - תשל"ג (1947–1973).

## ביוגרפיה
נולד בעיירה פלאוונה להרב יחיאל יוסף טיברג (בנו של ר' הירש פלאוונער, מחשובי חסידי וורקא ואלכסנדר וחותנו של רבי בצלאל יאיר דנציגר) והענדל בת רבי דוד דב טאוב, ה"בנין דוד" רבה של דאבראז'ינסק. בבחרותו למד אצל הרב אברהם אליעזר רוטנברג, דיין בלודז' ובגיל 13 קיבל סמיכה. נסע 50 פעמים להישמח ישראל. בהצעת רבו התארס לאסתר פערל, בת דודו רבי בצלאל יאיר דנציגר, אחיו של הרבי. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק, היה לחסידו של אחיו רבי שמואל צבי. נישא בשנת תרע"ג.

בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט עם חמיו ודודו ללודז'. הוא נסע לאוסטרובצה ללמוד אצל רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה. לאחר מכן עסק במסחר ביין שייבא מקרקוב. בתקופה זה נסע גם לחצרותיהם של רבי ישכר דב מבעלז ורבי ישראל מצ'ורטקוב.

בשנת תרצ"ג נסע ללונדון שם כיהן כרב בבית הכנסת טריסק. לאחר מספר חודשים, בהיעדר אשרת שהייה, גורש לפולין. בסוף שנת תרצ"ד עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו רבי אברהם מנחם. הוא התיישב בירושלים ועסק בתורה, כשהוא חי בעניות ודחקות. בתקופה זו עסק גם בתורת הסוד. בשנת תרצ"ח נסע לארצות הברית לטפל במחלת עור. בתקופה זה הנהיג את בית הכנסת של חסידי אלכסנדר שם.

בשואה נרצחו האדמו"ר בעל העקדת יצחק, משפחתו ומרבית חסידיו שנמנו בעשרות אלפים. בשנת תש"ז, הכתירו אותו שרידי החסידים לממלא מקומו.

הוא הורה לבנו לשנות את שם משפחתו מטיברג לדנציגר, להנציח את שם משפחת השושלת. בהמשך שינה גם הוא את שמו.

נפטר בבית החולים אסותא בתל אביב ביום כ"ג באדר א' תשל"ג. הוא הובא למנוחות בבית הקברות פוניבז' בבני ברק.

שכל בפולין שמונה ילדים. בן נוסף, דוד הירש עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק ונפטר בארץ. בנו רבי אברהם מנחם מונה לממלא מקומו.

## ספריו
***אמונת משה** - על התורה והמועדים, ארבעה חלקים. (בני ברק תשל"ו, תשל"ח, תשמ"ג ותשנ"א).
***חידושי אמונת משה** - על הש"ס. (בני ברק תשע"ג).
***חשבה לטובה** - שו"ת. פולין תרצ"ג.
***קדושת יצחק** - סיפורים על אדמו"רי שושלת וורקא - אלכסנדר. בסוף הספר נספח ספרו **נחלת צבי** על התורה. ירושלים תשי"ב
כמו כן הדפיס הספר "מאורן של ישראל" - נספח לספר "ישמח ישראל" ובו מאמרים שעוד לא נדפסו בספר. כן, ליקט את דברי תורתו של האדמו"ר רבי יצחק מנחם דנציגר, בספר עקידת יצחק. כן הדפיס הערות לצד ספרו של סבו "בנין דוד" בשם "וזאת ליהודה", וכן ספר בשם "קול יהודה".

## לקריאה נוספת
*הרב יהודה משה מקובר, **צדיק באמונתו** - תולדותיו, רשימותיו ואגרותיו של האדמו"ר בעל "אמונת משה"
*יצחק אלפסי, **אנציקלופדיה לחסידות - אישים**, בערכו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

יהודה משה
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
נגעת-נסעת

"**נגעת–נסעת**" הוא כלל במשחק השחמט הקובע כי אם השחקן שתורו לשחק נגע באחד מכליו, עליו לבצע מסע עם אותו הכלי, ולאחר עזיבת הכלי התור נגמר. משמעות הכלל היא ששחקן אינו יכול להתחרט על מהלך שהתחיל. כלומר, אם שחקן נוגע באחד מכליו, למשל הרץ, הוא חייב לשחק עם הרץ כל עוד המהלך חוקי. כלל זה מדרבן את השחקנים לחשוב יותר זמן והיטב לפני ביצוע מהלך, ולא לנהוג בפזיזות יתרה, מכיוון שאם יעשו מהלך לא חכם בגלל פזיזותם, המהלך עלול להביא להפסד בחומר, בעמדה, ולעיתים גם בהפסד במשחק.

ממוזער|שמאל|אבירים טמפלרים משחקים שחמט

## תיאור הכלל
כאשר שחקן נוגע באחד מכליו בלי כוונה להזיז אותו, למשל עקב פגיעה עם המרפק, או בעת תנועה אחרת, לא מתייחסים לכלל.
ממוזער|שחקן נוגע באחד מכליו
כאשר שחקן נוגע בכלי אחד ולאחר מכן בכלי אחר, בכוונה להזיזו, הוא מחויב לשחק עם הכלי הראשון שנגע בו.

כששחקן נוגע באחד מכליו של יריבו הוא חייב להכותו עם אחד מכליו. אם השחקן נוגע בכמה כלים של יריבו, הוא חייב להכות את הכלי הראשון שבו נגע.

כאשר שחקן נוגע באחד מכליו ואין אפשרות לבצע איתו מהלך חוקי, השחקן לא ייענש על כך והוא רשאי לבצע מחדש את תורו. כלל זה חל גם במקרה שהשחקן נוגע באחד מהכלים של יריבו ואין אפשרות חוקית להכותו.

כאשר שחקן נוגע באחד מכליו או באחד מכלי יריבו, ואומר "מסדר", מתוך כוונה שלא ברור באיזו משבצת בלוח הכלי עומד, או שהזווית שבה מסודר הכלי מפריעה לו להתרכז, הוא אינו צריך לשחק עם הכלי או להכות את הכלי של יריבו.

כאשר שחקן רוצה להצריח הוא חייב לגעת קודם במלכו, ורק לאחר מכן בצריח. אם השחקן נוגע קודם בצריח ורק לאחר מכן במלך, אסור לו להצריח, והוא מחויב לשחק מסע רגיל עם הצריח.

## בהשאלה לתחומים אחרים
הכלל אומץ גם במשחקים נוספים, למשל בשש בש.

האִמרה "נגעת – נסעת!" הושאלה בתרבות לתיאור מצב בו אחד הצדדים התחייב לבצע משהו, מתוך התחלת עשייתו, ולכן הוא מחויב לסיימו.

## קישורים חיצוניים
*חוקת השחמט של פיד"ה

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקי השחמט
קטגוריה:שש בש
מאלין

**מאלין** (באוקראינית: **Малин**) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
## היסטוריה
שמו של היישוב קשור למלך מאל שהיה מנהיג שבטים סלאביים באזור במאה ה-10 לספירה.  היישוב נוסד ככל הנראה במאה ה-8 לספירה. היא נהרסה לחלוטין במהלך הפלישה המונגולית לרוסיה.היא שוקמה בסוף המאה ה-13. בשנת 1320 נכבשה העיר על ידי צבא הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1589, בעקבות איחוד לובלין נכללה העיר בתחומי ממלכת פולין. לאחר החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793 הועברה העיר לידי האימפריה הרוסית. היא נכלל בתחום של פלך קייב. לאחר המהפכה הבולשביקית והתפרקות האימפריה הרוסית, עברה העיר מספר תהפוכות. בהתחלה שלטו בה בולשביקים, לאחר מכן היא נכבשה על ידי הצבא הגרמני, בהמשך שלטו בה חיילי סימון פטליורה. באפריל 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית היא נכבשה על ידי הצבא הפולני, אך תוך פחות מיום הצבא הפולני נהדף מן העיר על ידי הצבא האדום. בתום מלחמהת האזרחים נכללה העיר בתחומי מחוז ז'יטומיר של ברית המועצות. בעיר נבנו מפעלי תעשייה: מפעל לייצור נייר, לייצור רהיטים, מפעל לייצור נעליים ומפעל לחומרי בניין. בשנת 1938 קיבלה מאלין מעמד של עיר. 

ב-22 ביולי 1941 נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני. במהלך הכיבוש הנאצי נרצחו כל היהודים שנשארו בעיר. הצבא האדום שחרר את העיר ב-12 בנובמבר 1943. העיר המשיכה לגדול, כאשר המפעל הגדול בה הוא מפעל לייצור נייר. לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 וכינון אוקראינה העצמאית, החל מפעל הנייר בעיר להפיק נייר עבור שטרות כסף אוקראינים. 
## יהודי העיר
יהודים החלו להתיישב בעיר במאה ה-16 לספירה. בעיר נוסדה חסידות מאלין. לאחר חלוקת פולין, נכללה העיר בתחום המושב. בשנת 1847 התגוררו בעיר 1064 יהודים. לפי מרשם האוכלוסין שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897 התגוררו במאלין 2547 יהודים (כ-60% מכלל האוכלוסייה). בעיר פעל בנק יהודי. כל בתי המסחר בעיר היו בבעלות יהודית. 
בעיר נולדו יהודים מפורסמים הבאים:בתיה לישנסקי, צבי פרידלנד, רחל ינאית בן-צבי.

נכון לשנת 1939 התגוררו בעיר 3607 יהודים (32% מהאוכלוסייה). לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות הצליחו מרבית היהודים לצאת מן העיר - חלקם גויסו לצבא ואחרים התפנו מזרחה. בעיר נשארו כ-1000 יהודים. היהודים שנותרו בעיר, נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בסוף אוגוסט 1941. 
## אתרי עניין בעיר
בעיר מוצב פסלו ניקולאי מיקלוחו-מקלאי מגלה ארצות ומדען רוסי, הוא ביקר בעיר תכופות, אמו ואחיו קבורים במקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* תולדות הקהילה היהודית של מאלין
## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: עיירות יהודיות
גראהם פיליפס

**גראהם דייוויד פיליפס** (באנגלית: Graham David Phillips; נולד ב-14 באפריל 1993) הוא שחקן וזמר אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כזאק פלוריק בסדרת הטלוויזיה "האישה הטובה".

## קורות חיים
פיליפס נולד בעיר הנופש לגונה ביץ' במחוז אורנג', קליפורניה, לקתרין (הייל במקור), עורכת דין, וללוין פיליפס, עורך דין ושופט לשעבר בבית המשפט המחוזי בארצות הברית. הוריו התגוררו באוקלהומה לפני שנולד.

למד בתיכון סנט מרגרט בסן חואן קפיסטראנו, קליפורניה. בסתיו 2012, פיליפס החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת פרינסטון בקליפורניה.

## קריירה
תפקידו הראשון היה בשנת 2002, כשהיה בן 9, אז הופיע פיליפס בתפקיד אורח בסדרה "מלך השכונה". אחרי התפקיד הזה, שהיה נקודת הפתיחה של הקריירה שלו, גילם פיליפס דמויות משניות במספר יצירות.

בעת שהיה בן 10 שר פיליפס את ההמנון הלאומי בפתיחת משחק של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס, והיה השני הצעיר ביותר לשיר אותו.

בשנת 2005 גילם פיליפס את התפקיד הראשי באופרה הנסיך הקטן שעלתה באופרה של ניו יורק במרכז לינקולן. משם המשיך ישירות לגילום קלייד הצעיר בהפקה הראשונה בעולם של האופרה "טרגדיה אמריקאית" במטרופוליטן אופרה. פיליפס פתח וסיים את האופרה בקטעי סולו.

בשנת 2007 השתתף פיליפס בסרט "מבול של צרות", בתפקיד בנו של איש הקונגרס, ג'ורדן בקסטר. הוא כיכב בסרט "בן 10: מרוץ נגד הזמן" בתפקיד הדמות הראשית, בן טניסון. הסרט הזה, שזכה לפרסום רב במספר מדינות גרם להרחבת פרסומו של פיליפס.

בשנת 2008 כיכב פיליפס בברודוויי בתפקיד הראשי במחזמר "13", בתפקיד ילד יהודי אמריקאי המנסה להשתלב בכיתה חדשה ולגרום לילדים לבוא למסיבת בר מצווה. המחזמר ירד מעל הבמה אחרי שלושה חודשים.

בשנת 2009 עלתה סדרת הדרמה, "האישה הטובה," שבה פיליפס השתתף כ-"זאקרי פלוריק", בנה של "אלישה פלוריק", הדמות הראשית בסדרה. פיליפס זכה להערכה רבה על המשחק בתפקיד זה ואף הועמד לפרסים, בין היתר לפרס האמן הצעיר לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה- קומדיה או דרמה.

בשנת 2012 כיכב פיליפס בסרט "עזים" בתפקיד אליס ויטמן. באותה שנה הופיע בתפקיד אורח בדרמת הפשע "צווארון לבן".

בשנת 2013 השתתף פיליפס בסרט "תמימות" של הילרי בראואר, בדמותו של טובי קרופורד.

בשנת 2018 השתתף בסרט הקומי "מאבדים את זה" בדמותו של אוסטין, לצד ג'ון סינה וקתרין ניוטון. באותה שנה הצטרף לקאסט העונה השנייה של הסדרה הקומית של נטפליקס "לא טיפוסי" בתפקיד נייט.

## חיים אישיים
בין השנים 2008-2011 פיליפס היה במערכת יחסים עם זמרת הפופ אריאנה גרנדה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## ראו גם
* האישה הטובה
* Goats
* Innocence (Film)
*בן 10: מרוץ נגד הזמן
* 13 (musical)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1993
דנילו מדינה

**דנילו מדינה סאנצ'ס** (בספרדית: **Danilo Medina Sánchez**; נולד ב-10 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי דומיניקני שכיהן כנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 2012–2020.

מדינה הוא נינו של פרנסיסקו דל רוסאריו סאנצ'ס, האב המייסד של המדינה.

מדינה כיהן בתור מזכיר המדינה הדומיניקני בשנים 1996–1999, ובין השנים 2004–2006.

מדינה חבר במפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) ואיתה זכה בבחירות 2012 ברוב של 51%.

## נעוריו ותחילת דרכו
מדינה נולד במחוז סן חואן, שבאזור דרום מערב המדינה. הוא הבכור מבין שמונה אחים שנולדו לחואן פבלו מדינה ואמיליה סאנצ'ס.

כשהיה בן 18 היה יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת סן חואן.

בשנת 1990, מדינה נבחר כחבר בוועדה המדינית של מפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) יחד עם לאונל פרננדס וחואן תמיסטוקלס מונטאס.

הוא כיהן בתור יושב ראש בית הנבחרים בין השנים 1994-1995 ולאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בין השנים 1996-1999 ובין השנים 2004-2006.

כיושב ראש בית הנבחרים בקונגרס הלאומי (1990-1994), הוא היה דמות מפתח במשא ומתן בקונגרס שהוביל לפתרון של המבוי הסתום הפוליטי של שנת 1994.

דנילו מדינה נחשב אסטרטג פוליטי שהוביל את מפלגתו. נמנה עם אלה  שהובילו  את הקמפיין לנשיאות של הנשיא פרננדס.

הוא מונה שוב למזכיר הנשיאות בשנת 1996 והיה אחד מהעוזרים הקרובים ביותר של הנשיא.

## הניסיונות להיבחר לנשיא
בשנת 2000, הנשיא, לאונל פרננדס, לא יכל לרוץ עקב איסור חוקתי על בחירתו מחדש, ומדינה היה המועמד לנשיאות של PLD.

הוא סיים שני, רחוק מאוד ממועמד האופוזיציה, איפוליטו מחיה של המפלגה הדומיניקנית המהפכנית (PRD).

כשהנשיא פרננדס נבחר לכהונה שנייה בשנת 2004, דנילו מדינה מונה פעם נוספת למזכיר הנשיאות (שווה ערך לראש צוות הנשיא) ונחשב שני בפיקוד על המוסדות הצבאיים של המדינה.

בבחירות 2008, דנילו מדינה נחשב למתחרה העיקרי לנשיא פרננדס, בבחירות המוקדמות של מפלגת השלטון, PLD. הוא התפטר מהתפקיד ב-8 בנובמבר 2006 על מנת להציע את עצמו לראשות PLD נגד הנשיא פרננדס.

לאחר הפעלת קמפיין תחת סיסמאות "עכשיו זה הזמן" ו- "הטוב ביותר עבור כולם" דנילו מדינה הובס בסופו של דבר על ידי הנשיא לאונל פרננדס בבחירות הפנימיות של מפלגת PLD.

לאחר התבוסה, דנילו מדינה ותומכיו שמרו על פרופיל נמוך. בתקופה זו הוא נחשב למועמד בעל הסבירות הגבוהה ביותר למועמדות PLD בבחירות של 2012 לנשיאות הדומיניקנית.

דנילו מדינה נבחר לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בבחירות של 2012, שהסתיימו בבוקר ה-21 במאי, עם 51.24% מהקולות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשיאי הרפובליקה הדומיניקנית
קטגוריה:ילידי 1951
רובי קיי

**רוברט אנדרו "רובי" קיי** (באנגלית: Robert Andrew "Robbie" Kay נולד ב-13 בספטמבר 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי..

## קורות חיים
קיי נולד בעיירה ליימינגטון (אנ'), המפשייר, אנגליה. אמו סטפני חייה בניוקאסל, עיר בצפון מזרח אנגליה, ואביו איוון גדל בפטרבורג שבמזרח אנגליה. יש לו שתי אחיות: קמילה ופיונה. 

הוא עבר לבריסל, בלגיה בגיל צעיר. ב-2006 עבר קיי עם משפחתו לפראג בצ'כיה ולמד בבית הספר הבינלאומי של פראג. כיום הוא חי ביוסטון, טקסס.. 

## קריירה
כשמשפחתו עברה לצ'כיה, ראה קיי פתק על לוח המודעות של בית ספרו, בו היו דרושים ילדים דוברי אנגלית בסרט. למרות חוסר ניסיונו במשחק, הוא השתתף בסרט ולאחר מכן קיבל תפקיד בסרט 'אמן האשליות' אולם, הסצנות שבהן השתתף, נחתכו בעריכה מהסרט.

לאחר שגילם תפקידים קטנים בחניבעל: מקור הרוע, 'בני ג'ק', חברת הפקה קנדית שהפיקה את "רסיסים" הציעה לו לשחק את התפקיד של יעקב הקטן שכלל 9 שבועות של צילום, שלושה מהם התקיימו באיים יווניים. 

האנשים שיצרו את הסרט "רסיסים"' בחנו מעל 150 בנים לפני שמצאו את רובי קיי בן העשר שגר בפראג במשך שנתיים.

במשך שנה למד משחק, שירה וריקוד בבית ספר 'תיאטרון כרכרה של בריטניה'.

הוא הופיע במיני - סדרות כמו פינוקיו , שם שיחק את התפקיד הראשי.

לאחר שגילם את פינוקיו, גילם תפקיד של ילד בשם סם, ילד שאובחן בסרטן הדם (לוקמיה) בסרט "דרכים לחיות לנצח" שהוקרן בסוף 2010. 

הוא הופיע ב"שודדי הקאריביים 4: על זרמי הזרים", בו גילם נער סיפון. 

כמו כן גילם את תפקיד פיטר פן בעונה השלישית של הסדרה "עד עצם היום הזה" (Once Upon a Time) שם שיחק לצד ג'ניפר מוריסון, לאנה פרייה, ג'וש דאלאס, ג'יניפר גודווין. 

בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי סדרה "גיבורים התחייה", סדרת הבת של "גיבורים".

## הערכה
אלישיה קוקס מהמגזין "*[[(Chatelaine (magazine|Chatelaine]]" *כתבה על עבודתו בסרט 'רסיסים': "רובי קיי, המגלם את יעקב הצעיר, נותן ביצועים מדהימים עם מילים קטנות והמון רגש. כשהוא מחייך (דבר שלא קורה לעיתים תכופות), אין לך מה לעשות אלא להיות מושפע." 

מוירה מקדונלד מהמגזין סיאטל טיימס (Seattle Times) מתארת את קיי באותו סרט כ" דרך קורעת לב להראות אבוד לחלוטין" ופיטר האוול מהמגזין 'Toronto Star', אשר היה ביקורתי כלפי הסרט כתב:" ההופעות הן ללא רבב, במיוחד של רובי קיי שמגלם את יעקב הצעיר" ו"זרי הדפנה מוכרחים להיות מוגשים לרובי קיי... יחסית חדש כל כך למשחק, הוא משקיע בתפקיד בעוצמה כה חזקה שלא נראית לעיתים קרובות בשחקן כה חדש למשחק."

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקנים ילדים אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1995
כנפיים (ספר)

**כנפיים **(באנגלית: **Wings**) הוא ספר אשר נכתב על ידי הסופרת אפרילין פייק ויצא לאור באנגלית בשנת 2009.

ספר זה הוא הראשון מבין ארבעה ספרים בסדרת נוער אשר תורגמה לעברית על ידי יעל ענבר. הספר יצא לאור בישראל בשנת 2011 על ידי הוצאת מטר.

הספר בגרסתו האנגלית עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס שבוע לאחר שיצא לאור עד מהרה הפך לרב מכר בינלאומי.
ספרי ההמשך של ספר זה הם "כשפים" אשר יצא לאור בשנת 2012, "אשליות", יצא לאור בשנת 2013, ו"יעוד", אשר יצא לאור בשנת 2014.

הסדרה מספרת על נערה בת 15, המגלה שהיא פיה שנשלחה לחיות בקרב בני אדם על מנת להגן על השער הסודי לעולם הפיות אבלון.

## תקציר העלילה

לורל, נערה יפהפייה וביישנית, גרה עם הוריה בבית גדול הגובל עם יער מסתורי בקליפורניה. עד הגיעה לגיל 15, היא מבלה בביתה במסגרת חינוך ביתי.
בעקבות קשיים בעבודה של אביה, עוברת המשפחה לעיר הגדולה ולורל נכנסת בעל כורחה לבית ספר ציבורי.

לורל התגעגעה לחופש שהיה לה בביתה הקודם, אך גם בבית הספר החדש מצאה חבר טוב, דייוויד, שמלווה אותה לאורך כל הדרך ומגלה הבנה למשטר התזונה הטבעוני של לורל.
יום אחד, כאב מפלח את גבה של לורל, וניצן של פרח יפיפה מתחיל לבצבץ בין שכמותיה.

לורל פוחדת לבקש עצה מהוריה, והיא פונה לדייוויד לעזרה. יחד הם חוקרים את ה"כנפיים" המשונות שצמחו ללורל על גבה.

הפרט היחידי שידוע להם על ילדותה של לורל הוא שבגיל שלוש היא הופיעה בפתח ביתם של הוריה בתוך סל, ללא כל פתק או הסבר.

לאחר חקירה ממושכת שערכו דייוויד ולורל, נתגלה שלורל היא למעשה אבולוציה מתקדמת של צמח - פחות או יותר פיה; אין לה דופק והיא נושפת חמצן טהור.
באחד מהימים שבהם ביקרה בביתה הישן, עולמה של לורל השתנה לנצח כאשר היא נתקלה בטמאני.
לורל מוצאת את עצמה נמשכת אל טמאני באופן בלתי מוסבר, והוא מספק לה את התשובות לכל שאלותיה. מתברר שהיא אפילו לא אנושית; כמו טמאני, היא פיה.

לורל היא צאצא של פיות, הנשלחות להגן על בני האדם. מתברר כי ביער המסתורי, השייך להוריה של לורל, נמצא אחד משערי הכניסה לאבלון, עולם הפיות. כאשר הוריה עמדו למכור את הקרקע יקרת הערך לטרול בתחפושת, אויבם של הפיות, נשלחה לורל אל הוריה על מנת לרשת את אדמתם. לורל חייבת לעזור לפיות להציל את ארצם, להגן על משפחתה, לברר את רגשותיה המבולבלים כלפי דייוויד וטמאני, להבין את זהותה ולמצוא את מקומה בין שני העולמות.

## ביקורות
"כנפיים" זכה בבקורות חיוביות רבות, הבולטת ביניהן היא זו של סטפני מאייר, מחברת הסדרה דמדומים. מאייר כתבה כי 

## תרגומים

הספר "כנפיים" תורגם ל-28 שפות על ידי 32 הוצאות לאור ברחבי העולם.

## עיבוד קולנועי
ביולי 2009, חברת הסרטים וולט דיסני קנתה את הזכויות להפקת גרסה קולנועית של הספר "כנפיים".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 2009
קטגוריה:ספרי הוצאת מטר
סטאדיו אולימפיקו (טורינו)

**סטאדיו אולימפיקו גראנדה טורינו** (באיטלקית: **Stadio Olimpico Grande Torino **; במקור **סטאדיו מוניציפאלה בניטו מוסוליני** ולשעבר **סטאדיו קומונלה ויטוריו פוצו**) הוא אצטדיון הממוקם בטורינו שבאיטליה, ומונה 27,958 מקומות ישיבה. אצטדיון זה משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הסרייה א' טורינו. בעבר שימש האצטדיון גם את קבוצת יובנטוס.

בשנת 2006 אירח האצטדיון את טקס הפתיחה והסיום של משחקי החורף האולימפיים.

## היסטוריה
העבודות להקמת האצטדיון החלו בספטמבר 1932, ובוצעו על ידי מספר חברות, כאשר כל חברה טיפלה בחלקים אחרים של האצטדיון. האצטדיון נקרא על שם בניטו מוסוליני, ונבנה במקור כדי לארח את משחקי Littoriali ואת משחקי הסטודנטים הבינלאומיים שהתקיימו בעיר באותה השנה. האצטדיון נחנך ב-14 במאי 1933. בשנת 1934 אירח האצטדיון את אליפות אירופה הראשונה באתלטיקה, וכן משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל אשר התקיים באותה השנה באיטליה.

החל מעונת  שימש האצטדיון במגרשה הביתי של יובנטוס שאף זכתה באליפות הליגה האיטלקית באותה העונה. יריבתה העירונית של יובנטוס, טורינו, עברה אף היא לשחק באצטדיון בשנת 1958, לאחר שעזבה את אצטדיונה הקודם, אצטדיון פילדלפיה.

לאחר מלחמת העולם השנייה ונפילת איטליה הפשיסטית, שונה שם האצטדיון לשם הנייטרלי - "אצטדיון עירוני". בשנת 1986 הונצח בשם האצטדיון שמו של ויטוריו פוצו, מאמן כדורגל איטלקי שהוביל את נבחרת איטליה לשתי זכיות רצופות בגביע העולם, ב-1934 וב-1938.

בשנת 1990 עזבו שתי הקבוצות את האצטדיון, ועברו לארח את משחקיהן הביתיים בסטאדיו דלה אלפי החדש, אשר שנבנה בעיר לקראת מונדיאל 1990.

בשנת 2006 אירח האצטדיון את אולימפיאדת החורף. לשם כך עבר האצטדיון מתיחת פנים במטרה לעמוד בסטנדרטים לאירוח אולימפיאדת החורף. האצטדיון אירח את טקסי הפתיחה והסיום של האולימפיאדה.

באותה השנה חזרו שתי הקבוצות לארח באצטדיון את משחקי הבית שלהן, בעקבות סגירתו של הדלה אלפי. ב-2011 עזבה יובנטוס את האצטדיון ועברה לאצטדיון יובנטוס שנבנה על חורבותיו של הדלה אלפי.

## הופעות באצטדיון
* 28 ביוני 1980- בוב מרלי והלווייתנים
* 19 ביולי 1980- פיטר טוש
* 2 בספטמבר 1980- איירון מיידן
* 1 ביולי 1981- דייר סטרייטס
* 2 ביולי 1982- פרנק זאפה
* 11–12 ביולי 1982- האבנים המתגלגלות
* 7 בספטמבר 1984- אייסי דיסי
* 9 ביוני 1987- דייוויד בואי
* 4 בספטמבר 1987- מדונה
* 3 במאי 1988- סטינג
* 29 במאי 1988- מייקל ג'קסון
* 11 ביוני 1988- ברוס ספרינגסטין ולהקת רחוב E
* 6 ביולי 1988- פינק פלויד
* 5 במאי 1990- טינה טרנר

## גלריה

קובץ:Stadio Comunale Benito Mussolini.jpg|האצטדיון עת נקרא אצטדיון מוסליני
קובץ:Juventus v Chelsea, Champions League, Stadio Olimpico, Turin, 2009.jpg|האצטדיון בשנת 2009
קובץ:2006 Olympics Opening Ceremony.jpg|טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בשנת 2006


## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון באתר museotorino
* האצטדיון באתר של קבוצת טורינו

קטגוריה:טורינו: מבנים
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל באיטליה
קטגוריה:יובנטוס
קטגוריה:איטליה: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:טורינו (כדורגל)
שובל (בולאות)

ממוזער|בול אוקראיני עם שובל בצדו הימני

**שֹׁבֶל** הוא פיסת נייר המצורפת לעיתים כְּשׁוּלֵי הבול, שמוסיף פרטים על תוכנו של הבול בצורה גרפית המשלבת לעיתים טקסט נוסף, ולעיתים מהווה המשך של ציור הבול.

שובל הבול יכול להיות בחלק התחתון או העליון, בצדו הימני או השמאלי או שיכול להיות בול הנושא יותר משובל אחד או שובל אחד לכמה בולים. באספנות בולים יש חשיבות לשובל ובול בעל שובל זוכה לביקוש ולמחירים טובים יותר.
## שובלי הבולים בישראל
[ממוזער|246x246px|[בול דואר|בול דואר עברי עם שובל|ימין]][ממוזער|שובל בול ישראלי משנת 1956 שעליו מודפסים שנות חייו של [אלברט איינשטיין|267x267 פיקסלים]]ישראל היא המדינה היחידה, ששירותי הדואר שלה מנפיקים לאורך כל השנים את בוליהם עם שְׁבָלִים, בעוד שבמדינות אחרות מצורפים לבולים שְׁבָלִים לעיתים, אך לא באופן שיטתי. ראשיתו של השובל בישראל הוא בסדרת הבולים דאר עברי, שהונפקה מיד לאחר הכרזת העצמאות. בסדרת הבולים הופיעו תצלומי מטבעות מתקופת המכבים, שהוטבעו בהם מילים בכתב עברי קדום. כיוון שהכתב אינו מוכרות לציבור הרחב, החליטו הממונים על הבולאות במנהלת העם להוסיף שובל ובו הסבר לכיתובי המטבעות.

מהמילה "שובל" בכתיב חסר נגזר גם שמו של ביטאון התאחדות בולאי ישראל, שבל.
[שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|גיליון בולים [דרום אפריקה|דרום אפריקאים עם שבלים עליונים ותחתונים]]

## קישורים חיצוניים

* בול עם שובל באתר דואר ישראל
* בול עם שובל מוחתם באתר דואר ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:בולי דואר
קישוא ממולא

שמאל|ממוזער|250px|כוסא מחשי
**קישוא ממולא** (בערבית: **كوسة محشي**, כּוּסָה מַחְשִׁי), הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו בארצות במזרח התיכון. את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, מרוקו, ירדן, טורקיה, עיראק וקפריסין. 
המלית עשויה מתערובת של בשר בקר או בשר כבש ואורז. את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים ברוטב חמוץ, למשל מיץ לימון או עגבניות.

למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי. את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים. 

במטבח הסורי מכינים גם כוסא מחשי חלבי הנקרא "מחשי לאבן" במילוי אורז, חומוס וחמאה, ומתבלים אותו עם לבן ונענע, ואוכלים אותו בעיקר בחג השבועות בבוקר. 

ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה, שאינן מכילות בשר כלל.

ישנו סוג נוסף של **כּוּסָה מַחְשִׁי** הנקרא  **מדיאס** שהוא חצי קישוא הממולא בבשר.

## ראו גם
* מפרום
* כרוב ממולא
* פלפל ממולא
* סרמאלה
* מלית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ממולאים
קטגוריה:מאכלי אורז
קטגוריה:המטבח המצרי
קטגוריה:המטבח העיראקי
קטגוריה:המטבח האלבני
קטגוריה:המטבח הסורי
קטגוריה:המטבח הלבנוני
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:המטבח הערבי: ממולאים
קטגוריה:מאכלי בשר
המכון האוסטרי

**המכון האוסטרי** (בגרמנית: **Österreich Institut**) הוא ארגון בינלאומי שבסיסו באוסטריה, שמטרתו להפיץ את השפה הגרמנית והתרבות האוסטרית ברחבי העולם.

הארגון הוקם בשנת 1997 על ידי הממשלה האוסטרית והוא בבעלותה המלאה, ומופעל על ידי משרד החוץ האוסטרי. פעילות המכון מוסדרת בחוק שעבר על ידי הפרלמנט האוסטרי, הנקרא "חוק המכון האוסטרי" (Österreich Institut Gesetz). כיום פועלים סניפי המכון בבלגרד, ברנו, ברטיסלאבה, בודפשט, קרקוב, ליובליאנה, רומא, ורשה וורוצלב. המטה הראשי של המכון שוכן בווינה, בירת אוסטריה. תלמידי המכון נבחנים במבחן הרשמי של אוסטריה לשפה הגרמנית, Österreichisches Sprachdiplom Deutsch.

## ראו גם
* מכון גתה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:אוסטריה: תרבות
קטגוריה:ארגוני תרבות
קטגוריה:גרמנית
חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים

**חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים** היא גוף ניהולי בתוך משרד הבריאות האחראי על ניהול, תפעול ופיתוח רשת המרכזים הרפואיים שבבעלות המדינה. החטיבה הוקמה בשנת 2016 במטרה להפריד בין תפקידי המשרד כרגולטור (מפקח) לבין תפקידו כבעלים ומנהל של בתי חולים, ובכך לצמצם ניגודי עניינים. החטיבה מנהלת רשת של 25 מרכזים רפואיים בפריסה ארצית, המחולקים למרכזים רפואיים כלליים, מרכזי בריאות הנפש ומרכזים גריאטריים.

## רקע

### ועדת גרמן
עם מינויה בשנת 2013, בקימה שרת הבריאות יעל גרמן את "ועדת גרמן", ועדה ציבורית לבחינת דרכים לחיזוק הרפואה הציבורית בישראל. הוועדת הוקמה לאור התגברות השימוש בשירות רפואי פרטי בבתי החולים הציבוריים, ועל רקע דו"ח מבקר המדינה שקבע כי מערכת הבריאות בישראל סובלת מריכוזיות וניגוד עניינים מוסדי. הבעיה המרכזית הייתה "כפל התפקידים" של משרד הבריאות, ששימש בו-זמנית הן כרגולטור והן כבעלים של בתי חולים ממשלתיים.  בין היתר, נטען כי בתי החולים הממשלתיים אינם ערוכים מבחינה ארגונית לנהל את הפעילות שבאחריותם בצורה מיטבית, בין השאר בשל חוסר גמישות ניהולית, העדר תמריצים להתייעלות, מבנה ארגוני לוקה בחסר מבחינת מנגנוני ניהול ובקרה אפקטיביים וחלוקת תפקידים בעייתית בין בתי החולים הממשלתיים ותאגידי הבריאות במסגרת המרכזים הרפואיים. בהמלצותיה של הוועדה, נקבע כי הפתרון לחוסר הגמישות הניהולי וכפל התפקידים הוא להקים על פי חוק רשות סטטוטורית נפרדת, אליה יועברו מגוון תפקידי המשרד כבעלים ומנהל.  

### רשות בתי החולים הממשלתיים
באוקטובר 2014 הוקמה "**רשות בתי החולים הממשלתיים**" כגוף סטטוטורי חיצוני בראשות אסתר דומיניסיני. הקמת הייתה חלק מרפורמה שנועדה לפתור את "כפל הכובעים" של משרד הבריאות. הרשות נועדה לשמש זרוע ביצועית נפרדת שתנהל את 11 בתי החולים הכלליים הממשלתיים, תעניק להם גמישות ניהולית ותשפר את הסטנדרטים התפעוליים והכלכליים שלהם. במהלך הקמתה, התמקדה הרשות בבניית תשתית לניהול רוחבי של בתי החולים, כולל ניהול ההון האנושי, תקצוב, רכש ובקרה. השאיפה הייתה להפוך את בתי החולים ליחידות עצמאיות יותר המסוגלות להתחרות ביעילות מול קופות החולים ובתי החולים הפרטיים, תוך שחרור מנהלי בתי החולים מהביורוקרטיה הממשלתית הסבוכה של נציבות שירות המדינה ומשרד האוצר.  

## הקמה
בעקבות התפטרות שרת הבריאות יעל גרמן בדצמבר 2014 וחילופי הממשלה, הוקפאו הליכי הקמת הרשות העצמאית. עם כניסתו לתפקיד בשנת 2015, החליט סגן שר הבריאות יעקב ליצמן שלא לקדם את מודל הרשות העצמאית, צעד שהוביל להתפטרותה של המנכ"לית דומיניסיני. 

במקום הרשות החיצונית, הורה ליצמן על הקמת "חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים", כגוף פנימי בתוך משרד הבריאות. החטיבה החלה את פעילותה בשנת 2015 ועוגנה בהחלטת ממשלה רשמית (מס' 1845) באוגוסט 2016. מודל זה נועד ליישם את עקרון הפרדת הניהול מהרגולציה באופן פנים-משרדי, כאשר ראש החטיבה כפוף ישירות למנכ"ל המשרד. החטיבה מרכזת תחתיה את סמכויות הבעלים (ניהול, תקציב, תשתיות והון אנושי) עבור 25 המרכזים הרפואיים הממשלתיים. היא נועדה להבטיח ניהול מקצועי ורוחבי של בתי החולים, תוך צמצום החיכוך עם תפקידי הפיקוח של משרד הבריאות.

לראשות החטיבה מונתה ד"ר אורלי וויינשטיין, ובינואר 2021 החליף אותה ד"ר ארז און.  

## ראו גם
* ועדת נתניהו (מערכת הבריאות)

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:משרד הבריאות
יושר פוני

**יושר פּוּנִי** (בלטינית: **Punica fides**) היה ביטוי נפוץ ברפובליקה הרומית לתיאור אי-אמינות של אדם או קבוצה. מקור הביטוי במלחמות הפוניות: הרומאים כינו את בני קרתגו (שמוצאם מהפיניקים) "פונים", ובמהלך המלחמות הפוניות נתפסו בעיניהם הפונים כרמאים ונוכלים. הביטוי היה פופולרי במיוחד אצל היסטוריונים וסופרים כגון טיטוס ליוויוס, פוליביוס, סלוסטיוס, קיקרו, ופלוטרכוס.

## מקור הביטוי
שורשי הביטוי נעוצים במצביא הקרתגי חניבעל. במהלך המלחמה הפונית השנייה חצה חניבעל את האלפים והנחיל לרומאים תבוסות בסדרה של קרבות. חניבעל נתפס איפוא בעיני הרומאים כסמל לשחיתות ולצביעות. טיטוס ליוויוס כותב בספרו:

חוקרים מודרניים שבדקו את דמותו של חניבעל הגיעו למסקנה שליוויוס הגזים בתיאורו את חניבעל. תיאודור מומזן כותב:

למרות זאת חניבעל אכן פעל בעורמה לעיתים קרובות. הוא נהג לזייף מכתבים שנשלחו כביכול בידי מפקדים או בוגדים, וכך לטמון מלכודות לאויביו. כאשר שהה בכרתים, חשד שאנשי האי מנסים לגזול ממנו את כספו. לכן הטמין אותו כביכול בתוך כדים והניח לאנשי האי לגזול אותם, בעוד שלמעשה החביא את הכסף בתוך פסלונים. 

## השימוש בביטוי
השימוש בביטוי היה נפוץ מאוד. ליוויוס מתייחס אל "היושר הפוני" כאל מובן מאליו. גם פלוטרכוס ופוליביוס היוונים משתמשים מדי פעם בביטוי. גאיוס סאלוסטיוס קריספוס משתמש בביטוי גם כלפי לא-קרתגים, לדוגמה:

## ראו גם
*שלום קרתגו

## לקריאה נוספת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:המלחמות הפוניות
מבחן Z

בהסקה סטטיסטית, **מבחן Z** הוא כל מבחן לבדיקת השערות שבו סטטיסטי המבחן מתפלגת נורמלית תחת השערת האפס, בקירוב או במדויק. בזכות משפט הגבול המרכזי הרבה מבחנים סטטיסטיים הם בקירוב בעלי התפלגות נורמלית, עבור גודלי מדגם גדולים. לכן, כאשר שונות האוכלוסייה ידועה או שגודל המדגם גדול מספיק, ניתן לחשב מבחנים סטטיסטיים רבים כמבחני-Z בקירוב. אם, לעומת זאת, שונות האוכלוסייה איננה ידועה (וצריך לאמוד אותה מהמדגם עצמו), גודל המדגם איננו גדול (n\le30), והנתונים מהם מחושב הממוצע מגיעים מהתפלגות נורמלית, אזי מבחן t יתאים יותר.

## ביצוע מבחן Z
אם T הוא סטטיסטי אשר מתפלג בקירוב נורמלי תחת השערת האפס, השלב הבא בביצוע מבחן Z הוא לחשב את התוחלת μ ואת סטיית התקן σ של T תחת השערת האפס. לאחר מכן מחושב ציון התקן Z=(T-\mu)/\sigma, ממנו ניתן לחשב את ערך-p, אשר מחושב אחרת עבור מבחן חד-צדדי או דו-צדדי: 
* \Phi(-Z) עבור השערה חד-צדדית עליונה ("ימנית")
* \Phi(Z) עבור השערה חד-צדדית תחתונה ("שמאלית")
* 2\Phi(-|Z|) עבור השערה דו-צדדית
כאשר \Phi היא פונקציית ההסתברות המצטברת של ההתפלגות הנורמלית הסטנדרטית.

## שימוש עבור בדיקת השערות פשוטות
שימוש נפוץ במבחן Z מצוי בבדיקת השערות פשוטות, כלומר, כאשר ההשערות קובעות במפורש את התוחלת של התפלגות מסוימת לקבוע כלשהו. אם אוסף התצפיות X1,...,Xn הן (i) בלתי תלויות, (ii) בעלות תוחלת זהה \mu ו-(iii) בעלות שונות זהה \sigma^2, אזי ממוצע המדגם *X* מתפלג נורמלית (בקירוב או במדויק, כתלות בהתפלגות הנתונים) עם תוחלת \mu ושונות \sigma^2/n. 
על מנת לחשב את הסטטיסטי המתוקנן Z =\left(\bar{X} - \mu_0\right) / \sigma^2, צריך לדעת את השונות. אם השונות איננה ידועה, וגודל המדגם מספיק גדול, ניתן להחליף את השונות בשונות המדגם. המבחן לא יהיה בדיוק מבחן Z, מאחר שאנו לא מתחשבים באי-הוודאות כתוצאה משונות המדגם, אך הוא יהיה קירוב טוב, אלא אם כן גודל המדגם הוא קטן.
## דוגמה
נניח שבמדינה מסוימת התוחלת של ציוני מבחנים בלשון היא 90 נקודות, וסטיית התקן שלהם היא 12 נקודות. המדגם שלנו מורכב מ-55 תלמידים בבית ספר מסוים שקיבלו ציון ממוצע של 86. האם ממוצע זה נמוך משמעותית מממוצע הציונים במדינה? השערת האפס שלנו היא כי 55 התלמידים ניתנים להשוואה לאוכלוסיית כל תלמידי המדינה (כלומר, ממוצע זה אינו נמוך משמעותית מממוצע הציונים במדינה).
נתחיל על ידי חישוב שגיאת התקן של הממוצע:
:\mathrm{SE} = \frac{\sigma}{\sqrt n} = \frac{12}{\sqrt{55}} = \frac{12}{7.42} = 1.62 \,\!
כאשר \sigma היא סטיית התקן של האוכלוסייה.
לאחר מכן נחשב את ציון התקן Z:
:z = \frac{M - \mu}{\mathrm{SE}} = \frac{86 - 90}{1.62} = -2.47 \,\!
בדוגמה זו, אנו מתייחסים לתוחלת ושונות האוכלוסייה כאל ידועים, דבר שהיה יכול להתרחש אם כל התלמידים במדינה היו נבדקים. כאשר פרמטרי האוכלוסייה אינם ידועים, ניתן לבצע מבחן t במקום.
כאשר בודקים את התוצאה של ציון התקן Z בטבלה של ההתפלגות הנורמלית הסטנדרטית, אנו מוצאים כי ההסתברות למצוא ערך מתחת ל-2.47- היא בערך 0.0068=0.5-0.4932. זוהי תוצאה עבור ערך-p חד-צדדי. ערך-p דו-צדדי הוא בערך 0.014 (פי שניים מהערך החד-צדדי).

## ראו גם
* מבחן t

קטגוריה:מבחנים סטטיסטיים
ואן (טורקיה)

**ואן** (בטורקית: **Van**; בארמנית: **Վան**; בכורדית: **Wan**/**وان**) היא עיר בדרום-מזרח טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה. העיר שוכנת על הגדה המזרחית של ימת ואן. לעיר היסטוריה רבת שנים, עוד מהאלף ה-1 לפנה"ס, ושימשה כבירת אוררטו, אז נקראה בשם **טושפה**. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-1.1 מיליון בני אדם. העיר הייתה מרכז חשוב לארמנים עד לשואת הארמנים בשנת 1915. כיום בעיר רוב כורדי.

## היסטוריה
[ממוזער|[אפיגרפיה של חשיארש הראשון בסמוך למבצר ואן]]
עדויות ארכאולוגיות מעידות על יישוב אנושי באזור העיר החל מהאלף החמישי לפנה"ס. אולם העיר עלתה לגדולה יחד עם ממלכת אוררטו, שהפכה את העיר במאה ה-9 לפנה"ס לבירתה. באתר העיר העתיקה נמצאו חרסים עם כתב יתדות המתוארכים למאה ה-8 לפנה"ס. בכתובת ביסותון שנחקקה בהוראתו של דריווש הראשון נקראת העיר בבלית אוררטו ובפרסית עתיקה "ארמניה". שם העיר המודרני נובע משמה באררטית - "ביאניה".

ב-331 לפנה"ס העיר נכבשה בידי אלכסנדר הגדול, ולאחר מותו הצטרפה העיר לשטחי הממלכה הסלאוקית. במאה השנייה לפנה"ס שבה העיר לגדולתה, בימי טיגראנס הגדול, שליט ממלכת ארמניה.

האימפריה הביזנטית שלטה בעיר לתקופה קצרה בין השנים 628 - 640, אך לאחר מכן עברה העיר לידי הכובשים המוסלמים. מאוחר יותר התפתח בעיר שלטון עצמאי מקומי שהפך לממלכה עצמאית בתחילת המאה ה-10, אך לאחר כמאה שנות עצמאות הפכה הממלכה למחוז באימפריה הביזנטית. פרק זמן קצר לאחר מכן, בעקבות קרב מנזיקרט ב-1071, עבר השלטון במחוז ובעיר לידי הסלג'וקים. לאחר מכן שלטה בעיר תקופה השושלת האיובית וסולטנות רום, ובמחצית המאה ה-13, נכבשה העיר בידי האימפריה המונגולית.

במהלך המאה ה-15 הייתה העיר במוקד סכסוך בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הספווית, והעיר החליפה ידיים כמה פעמים במהלך המאה. לבסוף, ב-1548 הפכה השליטה העות'מאנית בעיר לעובדה מוגמרת. העיר סופחה בתחילה כסנג'ק לאיילט ארזורום ולבסוף כבירת איילט נפרד.

בהסכם סוור החליטו מדינות ההסכמה לכלול את העיר בשטחי הרפובליקה הראשונה של ארמניה, אך במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה נכבשה העיר ותושביה הארמניים גורשו בסבב נוסף של טיהור אתני. הסכם לוזאן והסכם קארס הכריעו את גבולות טורקיה, הכוללים את ואן. בסיומה של המלחמה הייתה העיר חרבה ושוממת ועיר חדשה נבנתה בסמוך לעיר החרבה.

### רעידות אדמה
העיר ספגה רעידות אדמה קשות במהלך השנים. ב-10 בספטמבר 1941 פגעה רעידת אדמה המדורגת VII בסולם מרקאלי. רעידת אדמה חזקה במיוחד פגעה בעיר בשנת 2011. לפי פרסומים של המכון הגאולוגי של ארצות הברית, הרעידה החלה בעומק של 20 קילומטרים ואירעה בעוצמה של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. ב-2012 חנכה הקהילה היהודית בעיר בי"ס יסודי שנקרא על שמו של חסיד אומות העולם הטורקי צלאח א דין אולקומן.

## אקלים
לואן אקלים יבשתי מסוג Dsa, לפי שיטת קפן. כלומר, העונה היבשה היא הקיץ, והקיץ חם במיוחד. החורף בואן אף הוא קר במיוחד, כאשר הטמפרטורה הנמוכה ביותר בטורקיה נמדדה בעיר בשנת 1990: 46.4- מעלות צלזיוס. בחודשי יולי-אוגוסט הטמפרטורה מגיעה בממוצע ל-22 מעלות חום בממוצע בצהריים. אך נמדדו גם שיאי חום של 37.5 מעלות.

## ערים תאומות
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טורקיה: ערים מטרופוליטניות
קטגוריה:טורקיה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:כורדיסטן הטורקית
קטגוריה:כורדיסטן: ערים
קטגוריה:ערים שנהרסו על ידי רעידת אדמה
דייוויד רוב

**דייוויד רוב** (באנגלית: **David Robb**; נולד ב-23 באוגוסט 1947) הוא שחקן סקוטי.

## ביוגרפיה
רוב נולד בלונדון גדל באדינבורו והתחנך ב-"Royal High School" בעיר.

רוב שיחק בסרטי קולנוע ובטלוויזיה כגון "נערי הסווינג" ו-"Hellbound". הוא מוכר מתפקידו כגרמניקוס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אני, קלאודיוס" משנת 1976. כמו כן שיחק בשנת 1981 בתפקיד ראשי בסדרה "The Flame Trees of Thika" של ת'יימז טלוויז'ן. הוא תרם את קולו למשחקי הווידאו של "מלחמת הכוכבים". הופיע בסדרת הפנטזיה "Highlander: The Series".
עוד השתתף בתסכיתי רדיו של ה-BBC בין השאר בסדרה "Up the Garden Path" ובתפקיד קפטן ג' אוברי בעיבודים לספריו של פטריק או'בריאן.

בתיאטרון הופיע רוב בשניים ממחזותיו של ריצ'רד נורטון-טיילור, "The Colour of Justice" וב-"Half the Picture". ניקולס קנט ביים את שתי ההצגות והן הועלו בתיאטרון "טריסייקל".

החל מ-2010 מגלם רוב את דמות הרופא ד"ר קלרקסון בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון".

רוב ואשתו, השחקנית בריוני מקרוברטס, נהגו לרוץ מדי שנה במרתון אדינבורו כדי לגייס כספים עבור מחקר מחלת הלוקמיה. מקרוברטס התאבדה ב-17 ביולי 2013, בהיותה בת 56, אחרי שנים של מאבק באנורקסיה.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1947
מוצב נבי

**מוצב נבי**, שנקרא גם נבי אל עואדי, היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון.
המוצב עוד שימש כנקודת תצפית של צבא צרפת, במלחמת העולם הראשונה.

דרומית לו שכן המושב משגב עם, מצפון לו שכן מוצב גלגלית שכונה גם גבעון, ומערבית לו שכן מוצב טייבה.
משימתו של מוצב נבי הייתה לשמור על הציר בין גבול ישראל למוצב גלגלית פתוח, שבהמשך הגיע עד מוצב הבופור, את נבי תפסה מחלקת חי"ר, שהייתה גיבוי למחלקה שתפסה את מוצב גלגלית.

ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.

## ראו גם
* צבא דרום לבנון
* הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 
* 

נבי
הרברט בראון

**הרברט צ'ארלס בראון** () היה כימאי בריטי-אמריקאי יהודי, שזכה בפרס נובל לכימיה ב-1979, יחד עם גאורג ויטיג על פיתוח השימוש בתרכובות מבוססות בור וזרחן כמגיבים בסינתזה אורגנית.

## קורות חיים
בראון נולד בלונדון כ**הרברט ברוברניק**, למשפחת מהגרים יהודים מאוקראינה. היגר עם משפחתו לארצות הברית ביוני 1914. בשנת 1936 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת שיקגו ובשנת 1938 תואר דוקטור. בשנת 1937 נשא לאישה את שרה ביילין. ב-1939 קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת ווין. ב-1947 החל לחקור כימיה אי-אורגנית באוניברסיטת פרדו. בין היתר חקר אננטיומרים.

בשנת 1969 קיבל את המדליה הלאומית למדעים ובשנת 1982 את מדליית פרקין.

## מחקריו

## קישורים חיצוניים

* 
* לילך סלע, הידרובורציה בשרות האדם, פוסטר באתר מכון ויצמן למדע
* הרברט בראון, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* 

קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים יהודים בריטים
קטגוריה:כימאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:זוכי מדליית פרקין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:זוכי מדליית אליוט קרסון
קטגוריה:סטריאוכימאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1912
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
אהרן קצנלנבוגן

ממוזער|קברו בהר הזיתים
הרב **אהרן שלמה הלוי קצנלנבוגן** (כ"ב בתמוז תרס"ג, 1903 - י"ג בכסלו ה'תשל"ט, 1978) היה מייסד וראש ישיבת תורה ויראה, מייסד נטורי קרתא (יחד עם עמרם בלוי) ומנהיגם בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
בנם של רבקה והרב אברהם משה, מרבני ישיבת תורת חיים וראש ישיבת ציון-אפריון של מוסדות פקוא"ם ומרכז לענייני ארץ ישראל בפפד"מ. אביו עלה לארץ ישראל מליטא. בילדותו נודע כמתמיד ועילוי, והרב יצחק ירוחם דיסקין ציין בעלותו לארץ ישראל, כי שלושת האחים קצנלנבוגן עתידים להיות תלמידי חכמים גדולים. היה תלמידו של הרב יוסף חיים זוננפלד. למד בישיבת ציון-אפריון. בשנת תרפ"ב (1922) נישא לאסתר רבקה בת הרב מרדכי יהושע קרויזר (נפטרה י"ח אלול ה'תשנ"ה). לפני אירוסיו נבחן על שולחן ערוך חושן משפט ויורה דעה. חמיו תמך בו לאחר נישואיו כדי שיוכל להמשיך ללמוד.

עמד יחד עם עמרם בלוי בראש צעירי אגודת ישראל הקנאית שביישוב הישן. הקים שני ארגוני נוער קנאיים "חנוך לנער" ו"תורה ויראה", ומדי ליל שישי היה מוסר שיחות השקפה לבני נוער. בין תלמידיו היו הרב דוד משה טעפ, הרב מאיר דוד הלפרין והרב משה סלנט. גם הרב שלום שבדרון למד ממנו, והושפע מדרך דיבורו.

בשנת ה'תרצ"ה פרש יחד עם עמרם בלוי מאגודת ישראל, שהייתה לדעתם מתונה יותר, והקימו את "חברת החיים". לימים כונתה הקבוצה "נטורי קרתא". הוא הקים את ישיבת ומוסדות "תורה ויראה" ועמד בראשם. הוא סירב לקבל משכורת מהישיבה.

היה בעל דעות תקיפות נגד הציונות, והיה האידאולוג של קבוצת נטורי קרתא, כשבכל כינוס או מאורע, מסר את דבר הקבוצה. לפני קום המדינה, שלח יחד עם עמרם בלוי מזכר לאו"ם בו ביקשו שירושלים תהיה עיר בינלאומית, ותושביה החרדים יקבלו דרכונים של האו"ם. עם זאת התנגד לחתנו, משה הירש, שהתיידד עם הפלסטינים.

## משפחתו
בניו היו הרב אברהם משה, ר"מ בישיבת תורה ויראה. הרב חיים בנימין, חתנו של עמרם בלוי, ממלא מקום אביו בראשות הישיבה ועורך ביטאון החומה. טויבא לאה אשת הרב משה הירש. דבורה חיה אשת הרב אברהם יעקב אפשטיין, ראש ישיבת תורה ויראה ומנהיג הקהילה עד לפטירתו.

בין נכדיו: הרב זליג ראובן קצנלנבוגן, מנהל מוסדות תורה ויראה. הרב דב (בערל) טרבלו, ממנהיגי פלג "אוהל שרה" של נטורי קרתא. האחים הרב ישראל מאיר ומרדכי הירש, פעילים בנטורי קרתא ומהקיצוניים בה. הרב שמואל לובצקי (חתן חתנו הירש) ראש רשת כוללים ועסקן, יואל קרויס, חתן חתנו הרב אפשטיין.

אחיו היו הרב רפאל קצנלנבוגן ממנהיגי תנועת פאג"י והרב יעקב ירוחם קצנלנבוגן, מעסקני אגודת ישראל. בין גיסיו היו הרב אליהו צבי קרויזר והרב חיים יוסף קרויזר.

## לקריאה נוספת
*מרדכי ברנשטיין, **למשפחותם**, מוסף "קהילות", המבשר 279, ט' בטבת ה'תשע"ה

## קישורים חיצוניים
* שלהבת א"ש, לקט ממאמריו, אתר היברובוקס
**אוצר החכמה תולדות חיי הרב אהרן שלמה הלוי קצנלבויגן באתר; אוצר החכמה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נטורי קרתא: אישים
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:משפחת קרויזר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978
התאחדות בולאי ישראל

**התאחדות בולאי ישראל** היא עמותה, ששמה לה למטרה לטפח ולקדם את הבולאות בישראל.

"איגוד הפדרציות הפילטליות בארץ ישראל", שצורף בהמשך לאיגוד הבינלאומי לבולאות, הוקם בתל אביב ב-11 באפריל 1945. זאת בעקבות תערוכת הבולים ארצית "פילא 1945" שאורגנה על ידי בולאי תל אביב. באותו זמן אורגנה תחרות לעיצוב בולים חדשים שבסופו של דבר לא הונפקו.

להתאחדות בולאי ישראל שיתוף פעולה הדוק עם השירות הבולאי, והיא זוכה לתמיכת חברת דואר ישראל.

## פעילות במישור המקומי
במישור המקומי, התאחדות בולאי ישראל משתתפת בתהליכי תכנון ועיצוב הבולים החדשים של ישראל, לוקחת חלק בהנפקת בולים מיוחדים, מפיקה מגזין בולאי רבעוני בשם "שׂבֶל", מקיימת חוגי נוער בבתי הספר ומתחזקת ספרייה בולאית. ההתאחדות תומכת ומסייעת לאגודות בולאיות מקומיות ומקצועיות, מעבירה הרצאות נושא, מקיימת יריד בולים חודשי וכנס שנתי.

## המישור הבינלאומי
במישור הבינלאומי, התאחדות בולאי ישראל מארגנת תערוכות בולים בינלאומיות, מעודדת את השתתפותם של בולאים ישראלים בתערוכות בחוץ לארץ ומייצגת את ישראל בוועדות מקצועיות בינלאומיות.

## קישורים חיצוניים
* 

* האתר הרשמי של איל"ת – אגודה ישראלית לבולאות תימאטית
* איל"ת בוויקיפדיה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: בולאות
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
נעם בוכמן

**נעם בוכמן** הוא חלילן ישראלי, לשעבר החלילן הראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים. הופיע כסולן במספר רב של קונצרטים והקלטות בישראל ובמרכזי מוזיקה באירופה, בארצות הברית ובדרום-אמריקה. הוא משתתף ומקליט בהרכבים קאמריים שונים ומוזמן לפסטיבלים בינלאומיים. 

בוכמן הוא חבר מייסד של אנסמבל המאה ה-21 ונמנה עם סולניו.  בנגינתו יצאו 10 תקליטורים בישראל ובחו"ל, ובהם הקונצ'רטי לחליל מאת איבר, נילסן, גרוניך, פרטוש ובלוך, ומוזיקה קאמרית מאת באך, שוברט, ריכרד שטראוס, בן חיים, פרטוש, מעייני, צור, ינעם ליף, דוד זהבי, שולמית רן ונעם שריף. הוא מבצע רפרטואר מגוון של מוזיקה מתקופת הבארוק, מוזיקה קלאסית ומוזיקה בת-זמננו. הוא מקדיש חלק ניכר מפעילותו לביצוע ולקידום של יצירות ישראליות, ומלחינים שונים הקדישו לו את יצירותיהם.

ביולי 2019 התקיים קונצרט פרידה מבוכמן בהשתתפות בוכמן עצמו והתזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של דורון סלומון.

## פרסים ואותות הוקרה
על תרומתו למוזיקה הישראלית זכה בוכמן בפרס "מבצע מצטיין של יצירות ישראליות" מטעם המועצה לתרבות ואמנות ובפרס "עדן פרטוש" מטעם משרד החינוך והתרבות.

בד בבד עם פעילותו האמנותית מלמד בוכמן חליל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 

* נעם בוכמן באתר האקדמיה למוסיקה
* 
* 

קטגוריה:חלילנים ישראלים
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
ז'רום פנוליו

**ז'רום פנוליו** (; נולד ב-2 ביוני 1966) הוא עיתונאי צרפתי המכהן החל ממאי 2014 כעורך הראשי של העיתון הצרפתי "לה מונד".

פנוליו החל לעבוד בעיתון בשנת 1991, ככתב ספורט. בשנת 2005 החל לכתוב במדור המדע, ובשנת 2007 מונה לשמש כעורך של המוסף Monde 2. בספטמבר 2009 קודם לדרגת "כתב בכיר" בעיתון, ובשנת 2011 מונה לשמש כעורך הראשי של אתר האינטרנט של העיתון, Monde.fr. במאי 2014 מונה לעורך הראשי של העיתון, והחליף בתפקיד את נטלי נוגאירד, שמונתה במרץ 2013.

## קישורים חיצוניים

* דף כותב, באתר העיתון לה מונד

קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:עורכי עיתונים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1966
אקוטגאווה ריונוסוקה

**אַקוּטָגָאוּוָה ריונוסקה** (ביפנית:** 芥川 龍之介**; 1 במרץ 1892 – 24 ביולי 1927) היה מגדולי אמני הסיפור הקצר היפני. הוא כתב למעלה מ-150 סיפורים קצרים, ביניהם "רשומון" ו"בחורש".

## ביוגרפיה
נולד בטוקיו, יפן, ב-1 במרץ 1892. זמן קצר לאחר לידתו אימו לקתה במחלת נפש והתאבדה. אביו, שהתקשה לגדלו, העביר את הילד לטיפולו של גיסו. אקוטגווה התחנך על ברכי התרבות היפנית בבית דודו, שמשפחתו עסקה באמנות טקס התה. בבית הספר למד לימודי סינית קלאסית וקלאסיקות יפניות. באוניברסיטה למד ספרות אנגלית.

## כתיבתו
אקוטגאווה הושפע רבות מאדגר אלן פו, וביקש לחקור את החריג והמסתורי. בניגוד למקובל באותה תקופה הוא כתב על החיים הפנימיים של האדם, ולא סיפורים אוטוביוגרפים שהיו פופולריים. הוא האמין שספרות צריכה להיות אוניברסלית, ורצה לקרב דרך עבודותיו בין תרבויות המערב ויפן. סיפוריו התבססו על סיפורים עתיקים מסין ומיפן, אך סגנונו הושפע מעבודתו כמתרגם מאנגלית ליפנית. תמה מרכזית בכתיבתו הייתה זהות תרבותית ודרכי היווצרותה. גיבורי סיפוריו היו נזירים בודהיסטים, סמוראים, וגם נוצרים מיסיונרים מתקופות היסטוריות ביפן.

ב-1915 כתב את סיפורו המפורסם ביותר, "רשומון", ואחריו את "ביער", שעל פיהם יצר הבמאי אקירה קורוסאווה את סרטו הידוע.

## סוף חייו
הוא חזר חולה מסיוריו בדרום סין. מצבו הבריאותי ודרישות העולם הספרותי גרמו להידרדרות במצבו הנפשי. הוא התחיל לכתוב סיפורים המבוססים על חייו, אך הם לא זכו להצלחה רבה. אקוטגאווה הגדיר את העולם כאולימפיאדה של משוגעים. ב-1927, כאשר החל לסבול מהזיות, חש כי הוא עצמו עומד להשתגע, והתאבד בנטילת מנת יתר של כדורי הרגעה כשהוא בן 35, והותיר אחריו יותר ממאה וחמישים סיפורים קצרים, אישה ושלושה ילדים.

במכתב שהותיר כתב כי שם קץ לחייו בגלל "חרדה סתומה": "נשים שונות היו מוכנות למות אתי, אך לא הצלחתי להגיע אתן להסכמה לגבי הפרטים. לבסוף החלטתי למות לבד. היה עלי גם להתחשב באשתי... את הלילה האחרון ביליתי עם זונה ושוחחנו על שכרה הזעום. השיחה אתה המחישה לי פעם נוספת את עליבותם של בני האדם הנאבקים אך ורק כדי לשרוד".

## מורשתו
ב-1935 יסד קיקוצ'י קאן (Kikuchi Kan), עורך המגזין *Bungei Shunjū, את* פרס אקוטגווה, על שמו של אקוטגאווה ריונוסוקה. זהו הפרס הספרותי החשוב ביפן לספרי ביכורים של כותבים יפנים.

"רשומון", כשם סיפורו הראשון, הפך למושג המציין תיאור של אירוע מנקודות מבט שונות, כאשר האמת היא יחסית ומשתנה ממְסַפֵּר לִמְסַפֵּר.

## ספריו שתורגמו לעברית
**ראשומון** (קובץ סיפורים מכיל את "ראשומון" ו"בחורש"), תרגמה מיפנית ציפי עברי. גוונים-עלים, 2002.

**חייו של שוטה ועוד סיפורים,** תרגמה מיפנית אירית ויינברג. נהר, 2022.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הקור, סיפור קצר, תרגמה מעברית אירית ויינברג, באת "מעבורת - פרויקט הסיפור הקצר".
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יפנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1892
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1928
לשון הים דריגאלסקי

**לשון הים דריגאלסקי** הוא מפרץ ברוחב 1.6 ק"מ, הנסוג פנימה 11.2 ק"מ לכיוון צפון ונמצא ממש צפונית לצוק נאטריס לאורך החוף הדרום-מזרחי של ג'ורג'יה הדרומית. את לשון הים מיפתה המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה, 1912-1911, בפיקודו של וילהלם פילכנר, והיא קרויה על שם פרופסור אריך פון דריגאלסקי, מנהיג משלחת גאוס לאנטארקטיקה.

לדברי ל. הריסון מתיוס, ייתכן שלשון הים דריגאלסקי היא המקום שם עשה אנתוני דה לה רושה שבועיים ימים במהלך שהותו באי באפריל 1675.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנטארקטיקה: גאוגרפיה
דריגאלסקי
דריגאלסקי