open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פפנוטי צ'בישב

**פַּפנוּטִי לְבוֹבִיץ' צֶ'בִּישֶב** (רוסית: **Пафнутий Львович Чебышёв**, יש לקרוא: **צֶ'בִּישוֹב**; 16 במאי 1821 – 8 בדצמבר 1894) היה מתמטיקאי רוסי.

פפנוטי צ'בישב נולד ב-16 במאי 1821 בכפר אוֹקָטובו (Окатово) במחוז קלוגה ברוסיה.
בשנת 1837 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, וסיים את לימודיו כעבור מספר שנים. בשנת 1850 מונה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ושימש בתפקיד זה עד סוף חייו.

צ'בישב היה תלמידו של ניקולאי בראשמן, והמפורסם ביותר מבין תלמידיו הוא אנדריי מרקוב.

התפרסם בזכות מחקריו בתחום ההסתברות והסטטיסטיקה. אי-שוויון צ'בישב, הנקרא על שמו, משמעו שההסתברות שמרחקו של משתנה אקראי (בעל סטיית תקן \sigma) לא תפחת מ-a סטיות תקן מהממוצע היא לא יותר מ-\frac{1}{a^2}:
:P(|X-{\mathbf E}(X)|\ge a\,\sigma)\le\frac{1}{a^2}
אי-שוויון זה שימש בהוכחת חוק המספרים הגדולים.

בנוסף, הוא ידוע בכך שהוכיח לראשונה כי כמות הראשוניים מתחת למספר נתון x היא מסדר גודל של \frac{x}{\ln(x)} (גרסה חלשה של משפט המספרים הראשוניים).

למעשה, החסמים שלו היו מספיק חזקים ואפשרו לו להוכיח לראשונה את השערת ברטראן.

בתחום האלקטרוניקה ועיבוד האותות, מסנני צ'בישב הם משפחה של מסננים (פילטרים) אלקטרוניים, הנקראים על שמו. גם פולינומי צ'בישב נקראים על שמו.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:מתמטיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:חוקרי תורת ההסתברות
קטגוריה:סטטיסטיקאים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:חוקרי תורת המספרים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1821
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1894
קטגוריה:זוכי פרס דמידוב
זיקה אלקטרונית

**זיקה אלקטרונית** היא השינוי באנרגיה בתגובה שבה אטום גזי נייטרלי קולט אלקטרון. בתהליך מתקבל יון שלילי מאטום נייטרלי.

המדידה הניסויית של ערכי זיקה אלקטרונית קשה לביצוע, ונעשתה רק לגבי חלק מהיסודות. לגבי יסודות אחרים היא חושבה על-פי שיקולים תאורטיים. ביסודות רבים נפלטת אנרגיה כאשר נקשר אלקטרון לאטום.

## הגדרה
הזיקה האלקטרונית מתארת את כמות האנרגיה הנפלטת בתהליך הוספת האלקטרון. על כן, ככל שהזיקה האלקטרונית בעלת ערך חיובי גבוה יותר, הנטייה של האטום לקלוט אלקטרון גדולה יותר. בהתאם, כאשר הזיקה האלקטרונית שלילית, יש להשקיע אנרגיה כדי להוסיף את האלקטרון. לדוגמה, הזיקה האלקטרונית של גז אציל היא שלילית.

ניתן לצרף גם אלקטרון שני ושלישי ליון שלילי. אלו הן זיקה אלקטרונית שנייה ושלישית בהתאמה, ותהליכים כאלה נוטים לדרוש אנרגיה - כלומר, הזיקה האלקטרונית השנייה והשלישית נוטות להיות שליליות. לדוגמה: ערך הזיקה האלקטרונית הראשונה של אטום חמצן, O, הוא 141 קילו ג'אול למול. ערך הזיקה האלקטרונית השנייה של אטום חמצן O הוא מינוס 844 קילו ג'אול למול.

## מחזוריות
קיימת מחזוריות חלקית לגבי הזיקה האלקטרונית של היסודות במערכה המחזורית. במעבר משמאל לימין בשורה, יש עלייה במספר האטומי של היסודות, המשיכה בין הגרעין לבין האלקטרון הנוסף לאטום גדלה עם העלייה במספר הפרוטונים ונפלטת אנרגיה גבוהה יותר עם הוספת האלקטרון. עם זאת, המגמה אינה מונוטונית - לעיתים הזיקה של יסוד עם מספר אטומי גדול יותר דווקא נמוכה יותר, כיוון שיש להוסיף אלקטרון לקליפת אלקטרונים ריקה. אין מגמה של ממש בטורים בטבלה המחזורית.

## קישורים חיצוניים

* זיקה אלקטרונית באתר IUPAC 
* 

קטגוריה:תכונות כימיות
תוספתן

ה**תוספתן** (בלטינית: **Vermiform Appendix** **Vermix**, "תוספת דמוית תולעת", **Cecal Appendage**, או בסתמי **Appendix** מוכר גם בכינוי **מעי עיוור**) הוא שלוחה צינורית חסומה בקצָהּ, היוצא מתחילת המעי הגס, שאורכו כ-8–10 ס"מ, ורוחבו כ-8 מילימטרים. התוספתן ממוקם בחלקו הימני של הבטן התחתונה. הרירית שלו מכילה תאים רבים הקשורים למערכת החיסון, אשר גדלים ומתנפחים בתגובה לזיהום נגיפי או חיידקי, בדומה לשקדים.

אספקת הדם לאזור מבוצעת על ידי עורק התוספתן.

## אטימולוגיה
שמו של התוספתן בעברית הוא תרגום כפשוטו של השם הלטיני "אפנדיקס", שניתן לאיבר זה בשל מקומו כ"נספח" בקצה של המעיים.

## התוספתן בבעלי החיים השונים ובהם האדם
התוספתן גדול יחסית במידה ניכרת אצל בעלי חיים שתזונתם עשירה בתאית (לדוגמה: אוכלי עשב), בהם הוא תורם לעיכול תאית באמצעות חיידקים המפרישים אנזימים העוזרים לפירוקהּ. בשל כך, משוער כי אצל אבותיו הקדמונים של המין האנושי שימש התוספתן גם לפירוק רב סוכרים (דוגמת תאית). בעבר היה נהוג לחשוב שעם התפתחות האדם השתנתה תזונתו והובילה לכך שהתוספתן הפך לשריד אבולוציוני, כלומר מבנה או תהליך שאיבד את רוב או כל תפקידיו, בדומה לעור ברווז.

בשנת 2007 חוקרים מאוניברסיטת דיוק הציעו כי התוספתן משמש כמקום מקלט לחיידקים אשר עשויים להיות שימושיים כאשר מחלה קוטלת את אוכלוסיית החיידקים בשאר חלקי המעיים. הצעה זו מתבססת על תובנה מתחילת שנות ה-2000 על כך שהמערכת החיסונית בגוף נעזרת ונתמכת בצמיחה של חיידקי מעיים מועילים, בשילוב עם תכונות ידועות רבות של התוספתן, כולל המבנה שלו, מיקומו מתחת למעבר המזון וקשר לחיידקים במעי הגס, כל זאת בצד הקשר שלו עם רקמות חיסון. מחקרים שבוצעו בבית החולים של אוניברסיטת וינתרופ הראו כי אנשים ללא תוספתן היו בעלי סיכון פגיעה של פי ארבעה מחיידקי *[[Clostridioides difficile]]*. בהתאם, התוספתן עשוי לשמש כ"מקלט" לחיידקים מועילים לגוף. מאגר זה של חיידקים יכול לשמש בין היתר כדי לאכלס מחדש את חלקי המעיים במערכת העיכול לאחר התקף מחלות הפוגעות באוכלוסיית החיידקים המועילים, דוגמת דיזנטריה או כולרה או גם כדי להגביר את אוכלוסיית החיידקים המועילים בעקבות מחלה גסטרואינטסטינלית קלה יותר.

אפנדקטומיה (הסרת התוספתן) הוא ניתוח המשמש לטיפול בדלקת התוספתן, ואחד הטיפולים הכירורגים השכיחים בעולם. דלקת התוספתן גורמת בחלק מהמקרים לחולשה, לבחילות ולכאבים עזים בבטן הימנית התחתונה. הכאבים עלולים להתבטא בהתחלה גם כלחץ בבטן העליונה, ולאט לאט לרדת לכיוון הבטן התחתונה. הטיפול המקובל הוא הסרת התוספתן באמצעות ניתוח, שכן אחרת התוספתן עלול להינקב (פרפורציה, במינוח רפואי), דבר העלול לגרום לזיהומים קשים ולסכנת חיים, עקב התפזרות התכולה הדלקתית בחלל הבטן.

## לקריאה נוספת

*Frederic H. Martini, Ph.D., Fundamentals of Anatomy and Physiology, p. 916, Prentice Hall, Englewood Cliffs, New Jersey, 1995


## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:בטן
קטגוריה:מערכת העיכול
חאן (מבנה)

שמאל|ממוזער|250px|תרשים של חאן אופייני
[שמאל|ממוזער|250px|[חאן אל-עומדאן בעכו]]
[שמאל|ממוזער|250px|"חאן אורחה" הנטוש, בסמוך ל[גבעת אורחה שברמת הגולן]]
[שמאל|ממוזער|250px|שרידי החאן ב[שער הגיא]]
[ממוזער|[חאן אל-פראנג' (צידון)|חאן אל-פראנג' בצידון, לבנון, 1960]]
**ח'אן** או **חאן** (ברבים: **ח'אנים**; ערבית: **خان**; פרסית: **کاروانسرا**; טורקית: **Kervansaray**) הוא אכסניה לשיירות סוחרים, שבה יכולות השיירות הנוסעות בדרכים לעצור למנוחת לילה מבלי לחשוש משודדי הדרכים.

אכסניה זו הייתה בדרך כלל רבועה או מלבנית ולה שתי קומות ערוכות סביב חצר מרכזית. בקומה התחתונה אוחסנו בהמות המסע (סוסים וגמלים) והסחורה, ובקומה השנייה לנו הנוסעים – בדרך כלל על הרצפה. בחצר שבמרכז החאן הכינו לעצמם הנוסעים את ארוחותיהם.

חלק מן החאנים שימשו מעין "תחנה מרכזית" עבור כרכרות סוסים ועגלות.

## חאנים בארץ ישראל
*ירושלים
**החאן
**חאן אל-סולטאן
*שער הגיא
**חאן שער הגיא
*חאן כפר אוריה
*עכו
**חאן אל-עומדאן
**חאן אל-פראנג' ("חאן הצרפתים")
**חאן א-שוורדה ("חאן הסוחרים")
**חאן א-שונה ("חאן התבואה")
**חאן החמורים
*נצרת
**חאן אל-באשה
*לוד
**חאן חילו
*בית קשת
**חנות תגרים – חאן הרוס ליד היישוב בית קשת
*ג'וב יוסף
**חאן ג'וב יוסף ואתר בור יוסף שליד קיבוץ עמיעד
*יפו
**חאן מנולי
*רמלה
**חאן אל פוחאר
*חדרה
**מוזיאון החאן
*השומרון
**חאן א-לובאן
*רמת הגולן
**חאן ג'וחדר

## ראו גם
* החאנים הפרסיים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* קטיה ציטרין-סילברמן, תחנות הדרכים (ח'אנים) בארץ-ישראל בתקופה הממלוכית, קדמוניות 132 (תשס"ז), עמ'72-71.

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלות אסלאמית
קטגוריה:טיפוסי מבנים
*
קטגוריה:בתי מלון לפי סוג
קטגוריה:מבני אירוח ונופש
חאן

קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה הודיים
גאורגי מלנקוב

**גאורגי מקסמיליאנוביץ' מלנקוב** (ברוסית: **Гео́ргий Максимилиа́нович Маленко́в**; 8 בינואר 1902 – 14 בינואר 1988) היה מדינאי סובייטי ומנהיג המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ושותף קרוב של יוסיף סטלין. הוא היה ראש ממשלת ברית המועצות לתקופה קצרה לאחר מותו של סטלין (מרץ 1953 – פברואר 1955).

## ביוגרפיה
מלנקוב נולד באורנבורג שברוסיה. הוא הצטרף לצבא האדום בשנת 1919 ולמפלגה הקומוניסטית באפריל 1920. במהלך שירותו הצבאי, הוא היה קומיסר פוליטי. לאחר שעזב את הצבא בשנת 1921, הוא למד בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. הוא סיים את חוק לימודיו בשנת 1925 ועבד עבור המפלגה הקומוניסטית והפך לאיש סודו של סטלין. הוא סייע לסטלין, יחד עם לברנטי בריה בעת "הטיהורים הגדולים" בסוף שנות השלושים, אם כי לאחר מכן הפך ליריבו של בריה.

מלנקוב הצטרף לפוליטבירו בשנת 1946. למרות יריבותו מול בריה ואנדריי ז'דאנוב, הוא שמר על חסדו של סטלין, בעיקר עם ירידת קרנו של ז'דאנוב. בשלב זה הפך בריה שוב להיות בן בריתו של מלנקוב ויחד במהלך פרשת לנינגרד הם פעלו להרחקת מקורביו של ז'דאנוב מתפקידי מפתח בשלטון. בחלקם הם הוצאו להורג ובחלקם שנשלחו למחנות עבודה. בשנת 1952 התמנה מלנקוב למזכירות המפלגה. מותו של סטלין במרץ 1953 שלח את מלנקוב לעמדות הבכירות ביותר - בעזרת תמיכתו של בריה הפך ליושב ראש מועצת השרים (ראש הממשלה) כמו גם המזכיר הראשון של המפלגה, אך הוא נאלץ להתפטר מתפקיד המזכיר הראשון ב-13 במרץ עקב התנגדות בקרב חברים אחרים בפרזדיום. ניקיטה חרושצ'וב התמנה לתפקיד המזכיר הראשון במקומו בספטמבר, מה שהוביל לפתיחת עידן קצר של ה"דואומוורט" של מלנקוב-חרושצ'וב.

מלנקוב היה ראש הממשלה במשך שנתיים. בעת שלטונו הוא התבטא רבות נגד ההתחמשות הגרעינית, והכריז ש"מלחמה גרעינית יכולה להוביל להרס גלובלי". הוא גם תמך בהסבת היצור למוצרי צריכה במקום תעשייה כבדה.

מלנקוב אולץ להתפטר בפברואר 1955 לאחר שיריביו תקפו אותו בשל קרבתו לבריה (שהוצא להורג בדצמבר 1953) ובשל כישלון מדיניות ממשלתו. הוא שמר על מקומו בוועד הנשיאות. אולם, בשנת 1957 הוא אולץ להתפטר בשל ניסיונו להדיח את חרושצ'וב תוך שיתוף פעולה עם ניקולאי בולגנין, ויאצ'סלב מולוטוב ולזר קגנוביץ' (הקבוצה האנטי-מפלגתית). בשנת 1961 הוא סולק מהמפלגה ונשלח מחוץ למוסקבה. הוא הפך למנהל מפעל הידרואלקטרי באוסקמן שבקזחסטן, תפקיד אותו מילא עד ליציאה לגמלאות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:שליטי ברית המועצות
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1988
הדדיות

[ממוזער|[שושנון כתום מזויף מתחבא בין זרועותיה הארסיות של שושנת הים ובתמורה הוא מפזר מזון בסביבתה אותו היא יכולה לעכל. הוא גם מבריח דגים שעלולים לטרוף אותה.]]
[ממוזער|[חסילונים נקאים|חסילון נקאי ממין *Lysmata amboinensis* מנקה פה של ניבן.]]
[ממוזער|[זרזיר בקר מנקה אימפלה.]]
**הדדיות** או **מוטואליזם** (אנגלית: **Mutualism**) הוא אחד משלושת הסוגים העיקריים של יחסי גומלין סימביוטיים. במצב זה, שני יצורים ממינים שונים מפיקים תועלת מהסימביוזה (לדוגמה: יכולת טובה יותר לשרוד). סוג זה של יחסים נפוץ מאוד במערכות אקולוגיות ומהווה חלק חשוב מהן. חלק מהיחסים קרובים וארוכי טווח בעוד אחרים ארעיים.

## מקור המונח
התואר "הדדי" (אנגלית: mutual, reciprocal), המשמש גם לתיאור קשר חיובי בין אישי הגורם הנאה לשני הצדדים, נגזר מהתואר בארמית הֲדָדֵי, שמורכב מסיומת התארים -י והרכיב בארמית הדא-הדא, מקביל לעברית הזה-הזה: רכיב זה מתייחס לרעיון של פעולה של האחד ("הזה") על השני ("הזה"): זה את זה, או זה לזה. עברית **ז**ה = ארמית **ד**א, עקב חילוף אותיות ז↔ד בין עברית↔ארמית.

## מאפיינים
יחסי הדדיות, או "מוטואליזם", הם יחסים מסוג +/+, דהיינו, מועילים לשני המינים המשתתפים. קיימים מקרים רבים של הדדיות בעולם החי, חלקם הכרחיים להישרדותו של מין אחד או יותר מהמינים המשתתפים (הדדיות אובליגטורית) כך שהוא לא יוכל לשרוד כלל בחברה בה נעדר המין האחר, וחלקם אינם הכרחיים (הדדיות פקולטטיבית), ואז ההדדיות רק מעלה את כשירותו בבתי הגידול בה הוא יוכל לקיימה. כמו כן, הדדיות יכולה להיות ספציפית, ולהתקיים רק בין זוג מינים מסוים וספציפי, וישנם מקרים בהם היא איננה כזו ויכולה להתרחש בין מגוון מינים. בעבר נהגו להשתמש בהדדיות כדוגמה להרמוניה בטבע ולהתייחס אליה כעזרה הדדית, אך ככל שמתקדם המחקר בנושא מתברר כי נכון יותר להתייחס להדדיות כניצול הדדי - כל מין מנצל את המין האחר לצורך העלאת כשירותו.

### מדידה והגדרה של הדדיות
מדידת הכשירות והרווחיות המדויקת שפרט מרוויח מיחסי ההדדיות לא תמיד ניתנת למדידה בייחוד כאשר פרט מרוויח ממספר מינים לדוגמה ברוב יחסי צמח מאביק. בדרך כלל מסווגים את יחסי ההדדיות לפי שני מונחים: הכרחית (אובליגטורית) ולא הכרחית (פקולטטיבית), אך גם הגדרה זו היא בעייתית בעיקר כאשר שני האורגניזמים חיים בקרבה פיזית מוגברת, לדוגמה אדם וחיידקי המעיים.

## דוגמאות
*דגי נקאי וחסילונים נקאים (Cleaner shrimp)  מנקים דגי שונית מטפיליהם. דגי השונית זוכים להיפטר מטפיליהם, והנקאי זוכה לארוחה דשנה וגם להגנה מטורפים.
*בדומה לנקאי, זרזיר הבקר, טירן הבקר, פזאי הבקר ואנפית הבקר מנקים פרסתנים שונים מחרקים מגרדים, מקרציות ומטפילים ולעיתים גם להגנה מוקדמת מטורפים (באמצעות ראייה טובה יותר), בתמורה למזון והגנה.
*דגי השושנון ומספר סרטנים חיים בהדדיות עם שושנות ים. הם מנקים אותה או מושכים לעברה טרף ובתמורה מקבלים הגנה ארסית מטורפים.
*החזזית היא שילוב של אצות או כחוליות ופטרייה. הראשונים מייצרים מזון לפטרייה המגוננת על האצות מהתייבשות ומספקת להם מינרלים.
*מיקוריזה – יחסי הדדיות בין פטרייה לשורשי צמחים.
*פרפרים וקוליבריים שונים חיים בהדדיות למיני פרחים שונים ומבצעים עבורם האבקה ייחודית.
*נמלים מסוימות מגדלות כנימות עלה המפרישות עבורן צוף. בתמורה הן זוכות להגנה.
*גירית הדבש מנהלת יחסים עם אוביל הדבש אשר מוצא עבורה דבש והיא מחלצת אותו מהדבורים.
*קויוט וגירית אמריקאית צדים יחדיו טרף קטן וחוסמים את דרכי נסיגתו.

## ראו גם
* קו-אבולוציה

## לקריאה נוספת
* ג'יימס פרוסק, **ידידות מופלאה**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 140, ינואר 2010
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סימביוזה
1999 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1999 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## אירועים

## [[שוברי קופות]]
### בעולם

### בישראל
מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים.
# "החוש השישי" (500,000 כרטיסים)
# "טרזן" (460,000 כרטיסים)
# "נוטינג היל" (460,000 כרטיסים)

## פרסים
### [[פרס אוסקר|פרסי אוסקר]]
* הסרט הטוב ביותר - אמריקן ביוטי
* הבמאי הטוב ביותר - סם מנדס (אמריקן ביוטי)
* השחקן הטוב ביותר - קווין ספייסי (אמריקן ביוטי)
* השחקנית הטובה ביותר - הילרי סוונק (בנים אינם בוכים)
* שחקן המשנה הטוב ביותר - מייקל קיין (תקנות בית השיכר)
* שחקנית המשנה הטובה ביותר - אנג'לינה ג'ולי (נערה בהפרעה)
* פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - הכל אודות אמא (ספרד)

### [[פרס גלובוס הזהב|פרסי גלובוס הזהב]]
#### דרמה
* הסרט הטוב ביותר - אמריקן ביוטי
* השחקן הטוב ביותר - דנזל וושינגטון (הוריקן)
* השחקנית הטובה ביותר - הילרי סוונק (בנים אינם בוכים)

#### קומדיה או מחזמר
* הסרט הטוב ביותר - צעצוע של סיפור 2
* השחקן הטוב ביותר - ג'ים קארי (איש על הירח)
* השחקנית הטובה ביותר - ג'נט מק'תיר (כמו עשב בר)

## נפטרו

* 7 במרץ – סטנלי קובריק, במאי.
* 11 ביוני – דפורסט קלי (DeForest Kelley), שחקן.

## סרטים נוספים
* לילה בגומחה

## ראו גם
* 1999 בטלוויזיה
*1998 בקולנוע
*1999
*2000 בקולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1999 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
* 

## הערות שוליים
קומנסליזם

[ממוזער|[אפיפיט גדל על עץ מבלי להזיק לו.]]
[ממוזער|[שועל שלג מתבסס על הטרף של דוב לבן כדי לשרוד בחורף הארקטי.]]
**קוֹמֶנְסָלִיזְם** (בעברית מכונה גם: **סְמוּכָנוּת**) הוא סוג של סימביוזה (צַוותאוּת) בין שני יצורים חיים (אורגניזמים) ובה יצור אחד מפיק תועלת מן השיתוף עם השני, מבלי להועיל או להזיק לו. לפיכך סמוכנות שונה מהדדיות (מוטואליזם; מצב שבו שני היצורים מפיקים תועלת זה מזה), מאמנסליזם (אָלֵלוֹפַּתְיָה; מצב שבו מין אחד מזיק לשני מבלי להפיק ממנו תועלת) ומטפילוּת (במצב זה צד אחד נהנה מהשיתוף ובד בבד פוגע בשני).

שני צדדים לקומנסליזם:
* מפיק התועלת (הסְמוּכָן, קומנסָל)
* מארח הסְמוכן (הפונדקאי), אשר אינו מפיק תועלת מן השיתוף ולא ניזוק.

הסמוכן נהנה מהפונדקאי ללא גרימת נזק. לדוגמה, אפיפיטים, צמח נפוץ בג'ונגלים, נאחזים בצמחים אחרים אך אינם מזיקים להם. אורַח חייהם מאפשר להם להגיע אל האור מבלי לגדול בקרקע, ובעזרת שורשי אוויר הם קולטים את המים מהאוויר הלח שסביבם. את המלחים הם קולטים מאבק ומעפר המצטבר בחריצים שבקליפות העצים.

## אטימולוגיה
את המילים **סְמוּכָנוּת** ו**סְמוּכָן** חידשה האקדמיה ללשון העברית בשנת 2009 בהשראת הביטוי "סָמוּךְ על שולחנו של-", כגון "גדול וסמוך על שֻלחן אביו – זהו קטן, קטן ואינו סמוך על שֻלחן אביו – זהו גדול..." (בבא מציעא יב ע"ב).

## ראו גם
* זה נהנה וזה אינו חסר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סימביוזה
קטגוריה:אקולוגיה
ריכרד פון שטריגל

**ריכרד ריטר פון שטריגְל** (בגרמנית: **Richard Ritter von Strigl** ; 7 בפברואר 1891 - 11 בנובמבר 1942) היה כלכלן המקורב לאסכולה האוסטרית.

## ביוגרפיה
פון שטריגל נולד במוראביה (היום חלק מצ'כיה). הוא למד באוניברסיטת וינה והצטרף בגיל צעיר מאוד לסמינר הפרטי של אויגן פון בהם-באוורק, שהניב דור שלם של כלכלנים מובילים, כמו באואר, בוכארין, מיזס, אוטו נויראת ושומפטר.

אחרי מלחמת העולם הראשונה זכה בשנת 1923 לפרופסורה, אך בניגוד לרוב עמיתיו מהאסכולה האוסטרית נאלץ למצוא את פרנסתו מחוץ לאקדמיה והפך לפקיד בכיר בחברת ביטוח. כישוריו כמרצה שיטתי ובהיר, עם זאת, הקנו לו השפעה רבה על הדור הצעיר של כלכלנים שבקע מאוניברסיטת וינה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ושטריגל הפך לדמות מעצבת עבור בני הדור השני של הכלכלנים הוינאים כמו האייק, הארבלר, מאכלופ, מורגנשטרן ואחרים.

שטריגל טען כי יש ללמוד את התאוריה הכלכלית כדבר לעצמו, בלי לעסוק במחקרי שטח אמפיריים, ויש להשתמש בתאוריה כדי להסביר תופעות כלכליות ולהשתמש בה להכוונת הפעולה הפוליטית. דעות אלו היו חריגות בשנות העשרים והשלושים, בהן שלטה בגרמניה ובאוסטריה התפישה של "האסכולה ההיסטורית" שטענה כי אין חוקים כלכליים תקפים תמיד אלא רק כללים היפים למצבים מסוימים ולכן אין טעם בחקר חוקים כלליים ויש לעסוק במחקרים מעשיים של חברות, מנהל, ערים, וכדומה.

עבודתו החשובה ביותר של שטריגל הייתה "הון וייצור" משנת 1934. שטריגל ביקש בה להתמודד עם הסיבות לשפל הכלכלי הגדול במערב בשנות השלושים. בהשפעת ג'בונס ובוהם-באוורק ניתח שטריגל בצורה בהירה וחדה את השפעת הרחבת ההון בזירה המקרו-כלכלית, כשהוא מפתח את הגישה האוסטרית לנושא לכלל תאוריה כוללת ושלמה.

כרבים אחרים באסכולה האוסטרית, וכמו האסכולה בכללה, שקעו עבודותיו של שטריגל בשכחה בשנות השלושים. אחרי הסתפחותה של אוסטריה לגרמניה הנאצית (ה"אנשלוס") בשנת 1938 בחר שטריגל להישאר בווינה, בין השאר בגלל בריאותו המתדרדרת. עם מותו בגיל 51 בשנת 1942 נמחה הסיכוי האחרון לבנות מחדש את האסכולה האוסטרית בווינה ונחתם למעשה תפקידה של האסכולה ככוח עצמאי באוסטריה וגרמניה בתקופה אחרי מלחמת העולם השנייה.

## לקריאה נוספת
* הון ויצור

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלכלני האסכולה האוסטרית
קטגוריה:כלכלנים גרמנים

קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1942
מסכת דרך ארץ

**מסכתות דרך ארץ** נמנות עם המסכתות הקטנות. מסכתות אלו הן **מסכת דרך ארץ רבה** העוסקת בנימוסין ובעניינים שבין אדם לחברו. **מסכת דרך ארץ זוטא** מכילה הדרכות מוסר לתלמידי חכמים: עצות לביקורת עצמית וצניעות.

מסכתות אלו מתוארכות לתקופת התלמוד, ונערכו בזמן הגאונים. הן ממשיכות את המסורת של ספרי חכמה ומוסר, דוגמת ספר משלי המקראי, ספר בן סירא מתקופת בית שני, ופרקי אבות של תקופת התנאים.

כיום המסכתות נדפסות בדרך כלל בסוף סדר נזיקין במהדורות של התלמוד הבבלי. מסכת דרך ארץ מוזכרת בתלמוד, ומסופר שרבי יהודה טבל על מנת לשנות מסכת זו לתלמידיו, דבר המלמד שבעיניו היא נחשבה ללימוד תורה.

## דרך ארץ רבה
בתחילתה עוסקת באיסורי עריות, אך מיד לאחר מכן מדריכה בנושאי צניעות, מידות של בני אדם שונים, מוסר וענוה, נימוסים ראויים כלפי החריג, כבוד לחכמים, ההנהגה הראויה לאורח, נימוסי הסעודה והנהגות נוספות הראויות לאדם.

## דרך ארץ זוטא
עוסקת בעצות והדרכות להתנהגותו של אדם במידות טובות ובעבודת ה', לדוגמה: "דרכן של תלמידי חכמים: עניו ושפל רוח, זריז, ממולא, עלוב ואהוב לכל, שפל לאנשי ביתו, ירא חטא ודורש את האדם לפי מעשיו. ואומר: כל מה שיש בעולם הזה אין לי חפץ בו, לפי שאין העולם הזה שלי". תחילת פרק ראשון.

## לקריאה נוספת
*מיכאל היגר (מהדיר), מסכת דרך ארץ, ניו יורק תרצ"ה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
** 
* מסכת דרך ארץ רבה, מסכת דרך ארץ זוטא, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, על פי כתבי יד ובצירוף ניתוח מילוני
* 

## הערות שוליים




דרך ארץ
שמשי-אדד הראשון

250px|ממוזער|שמאל|אזור הממלכה המשוער שהקים שמשי אדד הראשון
**שַמְשִי-אַדַד** או **שמשי-הדּוּ הראשון**  מלך בין השנים 1808–1776 לפנה"ס בתקופת הקדומה של אשור, היה שליט עיר המדינה המספוטמית אֶכַּלַתוּם, מעט לפני שלטונו של עמורפיא (חמורבי) בבבל. היה בנו של אִלַה-כִּבְכַּבֻּ, כנראה אמורי במוצאו, שמקורו בעיר תרקה.

## שם
המלך נשא הן צורה אכדית לשמו – šamši-adad, והן צורה אמורית – śamśī-haddu. אין זה חריג בקרב שליטים מסופוטמיים לשאת שם בשפה שאיננה השפה האתנית שלהם.

## חייו

שמשי-אדד, לוחם שאפתן, עמל שנים רבות על כיבושה מחדש של עירו, לאחר שזאת נכבשה בידי מלך אשנונה, נרם-סין. בבוא הזמן, כבש בחזרה את עירו והחל במסע כיבושים מעייף שבו ניצח את שליטי בבל ומארי, סיפח שטחים רבים לממלכתו, וייסד ממלכה חזקה בצפון מסופוטמיה. בין השאר, כבש את אשור והפסיק את שושלתו של פוזור-אשור הראשון. הוא נזכר ברשימת מלכי אשור, אף על פי שלאשורים היה חלק קטן מאוד בממלכתו, והוא היה מלך דחוי. בכתובותיו, שנמצאו בארמונו במארי, תיאר את כיבושיו ככאלו שמתחו את גבולות ממלכתו מעילם ועד לים התיכון, אך כנראה יש בכך התרברבות יתרה, וממלכתו לא הייתה בת גודל כה רב. הוא הקים עיר בירה חדשה בעמק נהר החבור וקרא לה שובת אנליל על שם האל השומרי אנליל. שמשי אדד טיפח את המסורות השומריות האכדיות והעלה את פולחנו של האל השומרי אנליל שהיה אל הרוח האוויר והסער במיתולוגיה השומרית.

הוא המליך בשנת 1792 לפנה"ס, את בנו הצעיר ישמע־הדו כשליט על מארי, ואת בנו הבכור אישמה־דגן הראשון, על אכלתום והעיר אשור. לאחר שנפל חלל בשדה הקרב. ירש אותו אישמה־דגן שלא הצליח לשמור על האימפריה שלו, ונחל תבוסה לשליטי ימחד, מארי, עילם ואשנונה, עריו נשדדו ונכבשו, ולבסוף הפך לואסל של עמורפיא (חמורבי), שליט בבל המפורסם.

בימיו עברה התפיסה הביורוקרטית באשור ובעולם העתיק תמורות משמעותיות. מקור הצלחתו הייתה המערכת השלטונית שהנהיג, לא רק שאיחד לעד את שלושת ערי אשור החשובות (אשור, נינוה וארבאלו) גם מיהר להחזיר לפעולה את המושבות המסחריות שבקפדוקיה ומינה שרים רבים על כל האזורים שבממלכתו; הוא פיתח רשת של רצים והרבה לערוך מפקדי אוכלוסין. ממלכתו הייתה לממלכה הראשונה בסהר הפורה בעלת ריכוז כוח ביורוקרטי, ועל אף ששמה לעצמה את האימפריה האכדית כמודל לחיקוי, הפכה בעצמה למודל למלכים אשוריים מאוחרים כדוגמת תגלת פלאסר השלישי, שבימיהם הגיעה האימפריה האשורית לשיא כוחה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכים אמורים
קטגוריה:מלכי אשור הקדומה
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
רינה מור

**רינה מור (גודר)** (נולדה ב-16 בפברואר 1956) היא עורכת דין. הייתה מלכת היופי של ישראל ומיס תבל לשנת 1976.

## ביוגרפיה
מור נולדה בשם **רינה מסינגר** במושב ציפורי לאב מכונאי ששירת בפלמ"ח והיה מראשוני הטייסים של חיל האוויר ולאם גננת. כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לבית שערים ולאחר מכן לקריית טבעון, שם גדלה מור. היא שירתה כמדריכה לבניית טיסנים ואווירודינמיקה בגדנ"ע אוויר, בשעה שהתמודדה בתחרות מלכת היופי הישראלית. לאחר שזכתה במקום הראשון, במאי 1976, טסה להונג קונג כדי לייצג את ישראל בתחרות מיס תבל 1976. ב-11 ביולי 1976 זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה לישראלית הראשונה (והאחרונה עד כה) שזכתה בתואר זה. מיד לאחר הזכייה ביקרה מור בניו יורק ולאחר מכן שבה לישראל, בה התקבלה על ידי נשיא מדינת ישראל וחברי הכנסת. רומן פולנסקי שהשתתף כשופט בתחרות באותה שנה ציין לאחר מכן שלאחר שראיין את כל מתמודדות התחרות התרשם יותר מכולן ממיס ישראל.

לאחר הזכייה שהתה מור במשך שלוש שנים מחוץ לישראל, שנה במסגרת התחייבויותיה כמיס תבל ושנתיים נוספות במסגרת עבודה עבור המגבית היהודית המאוחדת. על חוויותיה מתקופה זאת הוציאה את הספר "מלכה לשנה אחת".
ממוזער|רינה מור לאחר זכייתה במיס תבל
לאחר הזכייה, עבדה כאשת יחסי ציבור ונישאה לאיש העסקים דורון גודר, לשעבר מנכ"ל צים. כמה שנים לאחר הולדת שתי בנותיהם: שרונה, העוסקת בחינוך בבית הספר התיכון על שם רוטברג ברמת השרון ודניאלה, העוסקת במחקר במכון ויצמן, בגיל 35 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמכה כעורכת דין. לאחר סיום לימודיה נסעה המשפחה לשליחות בהולנד לכמה שנים שם סיימה תואר שני ועבדה באיחוד האירופי.

עם שובם לישראל הקימה משרד לעריכת דין והתמחתה בדיני משפחה, ובמקביל התנדבה בש.י.ל (שירות ייעוץ משפטי לאזרח) של עיריית הרצליה. כעורכת דין הייתה מור בעלת פינה קבועה בתוכנית האירוח אודטה. כן שימשה כשופטת בתחרויות מלכת היופי בשנים 1989 ו-2004.

במבט לאחור כתבה רינה מור בשנת 2002:

## לקריאה נוספת
* רינה מור, **מלכה לשנה אחת - סיפורה של "מיס תבל" 1976**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1982

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*  
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:זוכות מיס תבל
קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:עורכות דין ישראליות
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1976
קטגוריה:קריית טבעון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1956
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קרוולה

[ממוזער|שמאל|250px|קרוולה "Boa Esperança" מ[פורטוגל]]
**קרוולה** (בפורטוגזית: **Caravela**) היא סוג של אוניית מפרשים פורטוגלית מן המאות 15-16, בעלת שניים, שלושה או ארבעה תרנים ומפרשים לטיניים, המזוהה בעיקר עם הפלגות החקר בתקופת התגליות הגאוגרפיות הגדולות. 

בעקבות חסימת דרכי היבשה אל המזרח הרחוק ושליטת המוסלמים בים התיכון, עמדו הפורטוגזים והספרדים מול הצורך באוניות שיהיו מסוגלות לשוט ברוחות הסערה המנשבות באוקיינוסים וכן לעבור מרחקים גדולים, בציפייה להגיע אל המזרח הרחוק בנתיב ימי שבאותה העת עדיין לא היה ידוע. אונייה כזו הייתה חייבת להיות חזקה ובעלת יכולת תמרון. כדי לענות על צורך זה, פיתחו הפורטוגזים את הקרוולה אשר שימשה אותם ואת הספרדים החל מהמאה ה-15 במסעות גילוי הארצות שערכו.

הקרוולה הייתה ספינה קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון, שנבנתה מעצי אלון ואורן. מעצי האורן גם הפיקו שרף לאיטום החבלים, התרנים, המפרשים וסדקים בגוף האונייה. הקרוולה יכלה לסייר בסמוך לחופים וגם להפליג בקלות בלב ים בשעת סערה, כיוון שיכלה לתמרן ולהפליג בזווית לכיוון הרוח. ביצועים אלו התאפשרו בזכות מפרש משולש שבוני הקרוולה הוסיפו למפרשים המרובעים הרגילים. את הרעיון הזה לקחו מן המוסלמים, שכבר נהגו להשתמש במפרש כזה.

דגם פלימות' קראוול (באנגלית : Plymouth Caravelle) אשר יוצר על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" ) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1988–1983 קרוי בהשראת הספינה. 

## ראו גם
*שלפוחן מצוי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות וספינות מפרשים
קטגוריה:עידן התגליות
עירוי

שמאל|ממוזער|250px|שקיות עירוי
**עירוי** (או **אינפוזיה**) הוא תכשיר המוכנס בווריד פריפרי בידיים או ברגליים, לעיתים אף בצוואר או בווריד מרכזי, ומשמש על מנת להכניס דרך הוורידים נוזלים לתוך מחזור הדם: בדרך כלל תרופות או מים פיזיולוגיים.

בהחדרת עירוי משתמשים בשיטת "וריד פתוח" שנוצר באמצעות החדרת צנתר לעירוי לווריד.

## מידע שימושי
* בתוך שקית חומר העירוי נוצר ריק. לכן אם הנוזל בתוך הסט נגמר והעירוי אינו סגור אין שום אפשרות שאוויר ייכנס לתוך כלי הדם.
* בהתאם לעיקרון פעולת סיפון, על השקית עם הנוזל תמיד להיות גבוהה יותר ממקום העירוי עצמו, על מנת למנוע כניסת דם לתוך הסט במקום שהנוזל שבשקית ייכנס לתוך הווריד.
* מיד לאחר הוצאת הצנתר מהווריד, מומלץ ללחוץ על מקום העירוי מספר דקות ללא קיפול היד.

**סוגים שונים של עירויים**
*תמיסת מלח - תמיסה עם מליחות ברמה סטנדרטית של 0.9% - משמשת כעירוי הנוזלים הסטנדרטי בארץ. במקרים שבהם יש צורך בניקוז מים מהתאים בגוף מוחדרת תמיסה עם ריכוז מליחות יותר גבוה ובמקרים שבהם יש צורך למלא את התאים במים מוחדרת תמיסה עם ריכוז נמוך על מנת לאפשר אוסמוזה מהתאים ושמירה על המאזן האלקטורליטי בגוף.
* עירוי של דם מלא - כמעט ולא משמש כיום ניתן רק במצבי חירום, או כאשר יש צורך לתת מנת דם ואין מספיק מנות זמינות. מורכב מתאי דם אדומים ופלזמה, נשמר בקירור.
* כדוריות דם אדומות דחוסות - אריתרוציטים בלבד. ניתן במספר מקרים: בזמן דימום פעיל, כאשר ישנה פציעה עם דימום משמעותי, באנמיה סימפטומטית (כאשר ההמוגלובין מתחת ל-8.5), לפני ניתוח וידוע על המוגלובין 10 ומטה, בחולה אנמי המקבל כימותרפיה. מנה זאת יש לשמור בקירור עד כחודש. מחייב בדיקת סוג דם לפני מתן העירוי. בזמן חירום ניתן סוג דם O.
* מנת לוחיות דם בלבד - ניתנת במספר מקרים: כאשר יש דימום פעיל ונמצא שבדם רמת הטסיות פחות מ-75,000, חולה המקבל כימותרפיה ויש לו פחות מ-20,000 טסיות ועוד מספר מקרים. לא מומלץ לתת מנה זו ב- ITP, מומלץ לתת אימונוגלובינים (נוגדנים כנגד הנוגדנים של הטסיות) ורק אחר כך לתת מנת טסיות על מנת להשלים את החסר עד שהגוף יחזור למסלולו. מנה זו נשמרת כשבוע בטמפרטורת החדר ובטלטול ניתן לתת אותה לא לפי סוג דם וגם ממספר תורמים יחד.
* עירוי של נוזל הדם בלבד (פלזמה) - ניתן כאשר יש צורך דחוף להפוך את פעולת הקומדין (תרופה המעכבת את מערכת הקרישה האקסטרינזית), בקואגולופתיה כגון: DIC, או בדימום מסיבי. מנת הפלזמה נשמרת במצב מוצק של אבקה ולפני החדרתה למטופל מעורבבת עם נוזל על מנת להחזיר אותה למצבה הנוזלי המקורי. ניתנת לפי סוג דם בלבד.
* קריופרסיפיטאט - ניתן במצב של חוסר פקטורים שונים ובעיקר פיברינוגן, נשמר בהקפאה ומופשר לפני השימוש.
*תמיסת הרטמן - תמיסה של מים ומסיסים שונים (מלחים וכו') - שימשה בעבר כעירוי הנוזלים בארץ.

## ראו גם
* עירוי דם
*משאבת מזרק
*עירוי תת-עורי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טכנולוגיה רפואית
קטגוריה:מוצרים חד-פעמיים
ברוק טיילור

** ברוּק טיילור** (באנגלית: **Brook Taylor**; 18 באוגוסט 1685 - 29 בדצמבר 1731) היה מתמטיקאי בריטי. טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.

## חייו
טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה. הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה. התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714.

למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין  וג'ון קייל . את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714. 
הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון.
בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט. הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718.

ממוזער|''Methodus incrementorum directa et inversa'', 1715
שני ספריו שפרסם בשנת 1715, **Methodus incrementorum directa et inversa** ו-**Linear Perspective** היוו את הבסיס לאנליזה של הפרשים סופיים. פיתוחיו ונוסחת טיילור (על הקירוב של פונקציה ממשית באמצעות נגזרותיה בנקודה) קיבלו תהודה רק ב־1772, אחר שלגראנז' הכתיר זאת כבסיס של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי.

נישואיו הראשונים הסתיימו במותם של אשתו ובנו. אשתו השנייה נפטרה במהלך לידת בתו, אולם הבת, אליזבת, שרדה. טיילור נפטר בגיל 46.

מכתש טיילור על הירח קרוי על שמו.

### ספריו
* Methodus incrementorum directa et inversa - 1715
* Linear Perspective - 1715

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:מתמטיקאים אנגלים במאה ה-17
קטגוריה:מתמטיקאים אנגלים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1685
קטגוריה:נפטרים ב-1731
מוזיאון המלחמה האימפריאלי

**מוזיאון המלחמה האימפריאלי** (באנגלית: **The Imperial War Museum**) הוא מוזיאון בלונדון שבאנגליה. המוזיאון נוסד בשנת 1917 לזכר החיילים הבריטים שנפלו במלחמת העולם הראשונה. 

עד לשריפתו ב-30 בנובמבר 1936 שכן המוזיאון בארמון הקריסטל. אז עבר ללמבת' שבדרום לונדון, לבניין ששימש במקורו כבית חולים פסיכיאטרי.

המוזיאון מציג כלי נשק רבים וכן מוצגים רבים אודות הגורמים למלחמות המאה העשרים. במוזיאון מוצגת תעודת הלידה של אווה קלארק התינוקת שנולדה במחנה הריכוז מאטהאוזן.

## סניפים אחרים
למוזיאון המלחמה האימפריאלי מספר סניפים נוספים בעיר לונדון:
* מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט
* אוניית הוד מלכותה בלפסט
וכן סניפים מחוץ ללונדון:
* מוזיאון המלחמה האימפריאלי צפון  בסלפורד, מחוז מנצ'סטר רבתי, שתוכנן על ידי דניאל ליבסקינד ונחנך ב-2002
*  מוזיאון המלחמה האימפריאלי בדוקספורד , מחוז קיימברידג'שייר, שנחנך ב-1977 והוא מוזיאון התעופה הגדול ביותר בבריטניה

## ראו גם
* נתיבי התהילה ציור מעשה ידי כריסטופר נבינסון

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* מוזיאון המלחמה האימפריאלי

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לונדון: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:אנגליה: מבנים רשומים דרגה II
קטגוריה:1917
אלסנדרו וולטה

ממוזער|סוללה חשמלית של וולטה
ממוזער|הסוללה החשמלית הראשונה
**אלסנדרו וולטה** (באיטלקית: **Alessandro Volta**; 18 בפברואר 1745 – 5 במרץ 1827) היה פיזיקאי איטלקי. וולטה ידוע בעיקר כממציא הסוללה החשמלית. הוולט, יחידת המידה של המתח החשמלי, נקראת על שמו מאז 1881.

## ביוגרפיה
וולטה נולד והתחנך בקומו שבאיטליה. כבר בשלב מוקדם בחייו החל להתעניין בתורת החשמל, כפי שעולה גם משיר בלטינית שכתב בהיותו תלמיד צעיר, שנושאו הוא תגלית חדשה זו (דאז). ב-1774 קיבל את תואר הפרופסורה שלו, והחל לעבוד בבית הספר המלכותי בקומו כפרופסור לפיזיקה. פרסומו המדעי הראשון היה המאמר "De vi attractiva ignis electrici phaenomenis inde pendentibus". ב-1775 תכנן ויצר את האלקטרופור, מכשיר שהפיק מטען חשמל סטטי. בין 1776 ל-1777 למד וחקר את המבנה הכימי של גזים, גילה את הגז מתאן, ותכנן וביצע מספר ניסויים מדעיים מתוחכמים, כגון הצתה של גזים על ידי ניצוץ חשמלי בתוך כלי קיבול סגור.

ב-1779 התמנה כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פאביה, משרה שבה החזיק ב-25 השנים הבאות. ב-1782 פיתח את קבל הלוחות, שהיה שדרוג של האלקטרופור.

ב-1794 התחתן וולטה עם תרזה, בתו של הברון פרגריני, ובמשך השנים נולדו לזוג שלושה בנים.

ב-1794 זכה במדליית קופלי.

ב-1800, כתוצאה מאי הסכמה מקצועית עם הפיזיקאי לואיג'י גלווני, בקשר לתאוריית "החשמל החייתי" שלו, יצר את עמוד וולטה, המכשיר הראשון שהיה מסוגל לייצר זרם חשמלי קבוע שאינו מבוסס על פעילויות מגנטיות (למעשה - הסוללה החשמלית הראשונה). עמוד וולטה היה הוכחה מדעית לכך שמגע בין כימיקלים מסוימים ומתכות יוצר זרם חשמלי. במקרה הזה, מתקן שיוצר מגע בין דסקיות אבץ, דסקיות נחושת, ובין מי מלח, שגורמים ליצירת זרם חשמלי. וולטה דחה את מושג "החשמל החייתי" וקבע שמקור החשמל שגילה גלווני הוא במגע בין שתי המתכות השונות. ב-1801 פרסם את "שורת המתחים", שבה פרסם לראשונה את התאוריה שפיתח, על מגע המוליכים כמקור למתח החשמלי.

וולטה היה מקורב לשלטון הצרפתי באיטליה הצפונית. הוא מונה לסנאטור, ונפוליאון הפך אותו לברון ב-1810. ב-1815 מונה על ידי הקיסר האוסטרי פרנץ השני לפרופסור באוניברסיטת פדובה.

ב-1816 יצאו כתביו לאור לראשונה (מהדורה שנייה יצאה בשבעה כרכים בין השנים 1918 - 1929)

וולטה מת ב-1827, ונקבר בעיר קומו. מוזיאון "טאמפיו וולטיאנו" ליד אגם קומו, מוקדש לו ולעבודתו המדעית, ומציג את כל עבודותיו ומכשיריו המדעיים המקוריים.

## ראו גם
* יחידות מידה על שם אישים

## לקריאה נוספת
* דייוויד בודאניס, **היקום החשמלי סיפורו האמיתי והמהמם של החשמל**, כתר ספרים 2006. תרגום מאנגלית איריס רילוב.

## קישורים חיצוניים

* וולטה - Alessandro Giuseppe Antonio Anastasio Volta
* אלסנדרו וולטה באנציקלופדיה הקתולית
* סיכום אודות אלסנדרו וולטה
* הביוגרפיה של אלסנדרו וולטה
* אלסנדרו וולטה באתר about.com
* אלסנדרו וולטה סופר מדען
* 
* 
* 
* , 18 בפברואר 2015
* 
* 

 
* Who invented the battery?, Google Arts & Culture, 2019


קטגוריה:פיזיקאים איטלקים
קטגוריה:ממציאים איטלקים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:אישים שעל שמם יחידות מידה
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי איטליה
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1827
גני קיו

**גני קיו**, או בשמם המלא **הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו** (באנגלית; **Royal Botanic Gardens, Kew**), הם גנים הבוטניים בלונדון, בריטניה.

גני קיו הוקמו ב-1759 כגנים פרטיים אקזוטיים של הלורד צ'פל. הם הורחבו במהלך השנים וב־1840 הוכרזו הגנים רשמית כ"גנים הבוטניים המלכותיים" של הממלכה המאוחדת. בניין הדקלים המפורסם נבנה בין השנים 1841 ו־1849 בידי הארכיטקט הוויקטוריאני דסימוס ברטון. הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו מחזיקים את בנק הזרעים הגדול בעולם. בשנת 2003 הוכרו הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

הגנים משתרעים על שטח של כ-1,210 דונם הכוללים גנים וחממות, בשטח שבין ריצ'מונד לקיו אשר בלונדון הדרום-מערבית. גני קיו מהווים מוסד מחקרי וחינוכי חשוב בתחום הבוטניקה, הכולל צוות עובדים בן כ-800 איש, ומהם כ-650 חוקרים. האתר מהווה יעד תיירות פופולרי, ובמהלך שנת 2009/2010 ביקרו בגנים מעל מיליון מבקרים.

שטחי הגן כוללים את אוסף הצמחייה הגדול בעולם, הספרייה אשר בגנים כוללת מעל 750,000 כרכים ואוסף איורים השמור בהם כולל למעלה מ-175,000 איורים של צמחים.

250px|ממוזער|שמאל|בנין טמפרנט

## היסטוריה
מקורם של הגנים בגן האקזוטי שהוקם על ידי לורד קייפל ג'ון, בעיירה טוקסברי (Tewkesbury) שבגלוסטרשייר. הגן הורחב על ידי הנסיכה אוגוסטה מוויילס, אלמנתו של פרדריק, הנסיך מוויילס, שעבורו האדריכל הסקוטי ויליאם צ'יימברס בנה מספר מבנים בגן. אחד המבנים הוא הפגודה הסינית שנבנתה בשנת 1761 וקיימת עד היום. ג'ורג' השלישי העשיר את הגנים בסיועו של סר ג'וזף באנקס. קיו פארק הישן (ששמו שונה ל"הבית הלבן"), נהרס בשנת 1802, ו"בית הולנד" הסמוך נרכש על ידי ג'ורג' השלישי בשנת 1871, וכיום הוא נודע בכינויו ארמון קיו.

אוספי הגן גדלו במקצת באקראי עם הזמן, עד למינוי של האספן הראשון בשנת 1771. בשנת 1840 הגנים הוכרזו כגן בוטני לאומי, תחת מנהל הקיו, ויליאם הוקר. הגנים הורחבו ל-75 דונם, והגן הבוטני ל-270 דונם, ומאוחר יותר לגודלו הנוכחי 300 דונם.

חממת הדקליים נבנתה על ידי האדריכל דסימוס ברטון ויצרן הברזל ריצ'רד טרנר בין השנים 1844-1848. החממה היא המבנה הראשון בקנה מידה גדול שנעשה מברזל יצוק. שמשות המבנה מזכוכית ועבודת הניפוח שלה נעשתה ביד. הבית הממוזג, הכפול מגודלה של החממה, נבנה מאוחר יותר, במאה ה-19, וכיום נחשב לחממת הזכוכית הוויקטוריאנית הגדולה בעולם.

בנוסף, בקיו צלח המאמץ מהמאה ה-19 להפיץ ולגדל עצי גומי מחוץ לדרום אמריקה.

ביולי 2003 הגנים הוכנסו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

## אזכורים בתרבות
בשיר "העשב הענק מכה שנית" של להקת הרוק המתקדם ג'נסיס מוזכרים גני קיו כמקום אליו הובא העשב מערבות רוסיה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קיו, גני
קטגוריה:לונדון: פארקים
קטגוריה:לונדון: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:תמזה
מפת הרכבת התחתית של לונדון

**מפת הרכבת התחתית של לונדון** היא מפה טופולוגית של הרכבת התחתית של לונדון המשמשת כמפה למשתמשיה.

## היסטוריה
המפה נוצרה בשנת 1931 על ידי הארי בק. הוא יצר מפה טופולוגית משום שהמפה נועדה להקל על התמצאות הנוסעים, ומאחר והרכבת נוסעת בעיקר במנהרה הרי שאין חשיבות לטופוגרפיה של השטח שבו נוסעת הרכבת. בק יצר דיאגרמה טופולוגית הדומה לשרטוט של מעגל חשמלי. על מנת ליצור מפה פשוטה אף יותר, כתב בק על המפה אך ורק את שמות התחנות והקפיד לאייר קווים ישרים אנכיים, אופקיים או אלכסוניים בזווית של 45 מעלות בלבד.

הנהלת חברת הרכבת התחתית הייתה בתחילה סקפטית ביחסה למפה המוצעת וחילקה ממנה עותקים מועטים בלבד, אולם המפה נהפכה מיידית לפופולרית ונחשבת כיום כסמל לונדוני מובהק עד שהיא מודפסת אף על גבי כוסות, חולצות ופוסטרים.

אף על פי שבמהלך השנים בוצעו מספר תיקונים למפה המקורית, היא לא עברה שינוי משמעותי. מפה זו שימשה השראה למפות רבות של מערכות התחבורה נוספות, ואף היוותה השראה ליצירות אמנות.

## בתרבות הפופולרית
בתחילת הספר הראשון בסדרת ספרי הארי פוטר, לאחר שמינרווה מקגונגל רואה את הצלקת על מצחו של הארי פוטר ומציעה שאלבוס דמבלדור יסיר אותה, דמבלדור טוען שצלקות יכולות להיות שימושיות ומציין שיש לו מתחת לברך השמאלית צלקת בצורת מפה מדויקת של הרכבת התחתית של לונדון.

במשחק Mini Metro על השחקן לפתח מערכת מטרו בהתבסס על עקרונות מפת הרי בק.

## קישורים חיצוניים

* מפות הרכבת התחתית
* היסטוריה של מפות הרכבת התחתית
* ארכיב מפות הרכבת התחתית
* המפה המקורית של בק

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: הרכבת התחתית
הרכבת התחתית של לונדון, מפת
פרידריך פון ויזר

**פרידריך פון וִיזֶר** (**Friedrich von Wieser**; 15 ביולי 1851 - 22 ביולי 1926) היה כלכלן מן האסכולה האוסטרית ואחד מממשיכיו הבולטים של קרל מנגר.

## ביוגרפיה
ויזר נולד בווינה ולמד סוציולוגיה באוניברסיטת וינה. באותה עת, הפך אחד מהתלמידים הבולטים של קרל מנגר, לצד אויגן פון בהם-באוורק, עמיתו, ידידו מילדות וגיסו. השניים שימשו בתפקיד חשוב של הכשרת הדור הבא של חניכי האסכולה האוסטרית, כמו לודוויג פון מיזס ופרידריך האייק. ויזר הרצה באוניברסיטה של וינה ובאוניברסיטת קארל בפראג, עד שנקרא לשמש כמחליפו של מנגר שפרש בווינה, בשנת 1903. בשלהי חייו, בשנת 1917 הפך לשר האוצר באוסטרו-הונגריה המתמוטטת. 

תרומותיו העיקריות של ויזר הם תיאורית ה"השלכה" הקובעת, בהתאם לתאוריית הערך השולי כי מחירם של גורמי הייצור נקבע על ידי מחירי התפוקה, ולא להפך, כפי שגרסו הכלכלנים הקלסיים. תרומה נוספת של ויזר הייתה תאוריית "עלות ההזדמנות", שלפיה עלות ייצורו של מוצר שווה לעלויות המוצר שניתן היה לייצר במקומו. 

תרומתו העיקרית של ויזר ברעיונותיו הייתה הרחבה של עקרון הערך השולי שהעלה מנגר קודם לכן גם לתחום הייצור וגורמי הייצור ואפשרה השמה של עקרון אחד לכל אורך השרשרת, ממוצרי הביניים ועד למוצר השלישי. 

עבודותיו המוכרות ביותר של ויזר הן "ערך טבעי" משנת 1889 שפרטה את תורת העלות החלופית שלו ואת תאוריית ההשלכה ו"כלכלה חברתית" משנת 1914 שהייתה ניסיון שאפתני להחיל את הכללים בעולם האמיתי.

## מעבודותיו
* ערך טבעי -- 1889

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:כלכלני האסכולה האוסטרית
קטגוריה:כלכלנים אוסטרים

קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1851
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1926
מגלופוליס (יוון)

**מֵגָלוֹפּוֹלִיס**, או **מגלופולי** (ביוונית: **Μεγαλόπολη** - עיר גדולה), היא עיר יוונית ביחידה האזורית ארקאדיה שבחצי האי פלופונסוס. זהו גם שמה של בירתה הקדומה של ארקאדיה מתקופת יוון העתיקה, שעל חורבותיה בנויה העיר החדשה.

העיר נמצאת כ-30 קילומטר מטריפוליס, וממוקמת ליד הר טאיגטוס ואחד מאפיקי נהר האלפיוס. אוכלוסייתה מנתה ב-2011 כ-10,000 איש, והיא הקהילה היחידה במערב ארקאדיה שממשיכה לגדול.

## היסטוריה

העיר נוסדה ב-369 לפנה"ס, לאחר קרב לאוקטרה ביוזמתו של המצביא אפמינונדס איש תבאי. אפמינונדס הקים אותה כעיר בירה לברית הארקאדית, במטרה ליצור משקל נגד לספרטה בפלופונסוס, כאשר העיר הורכבה מאיחוד של כ40 יישובים, וישובה בכוח בארקאדים מרחבי החבל. בשטחה נבנו מוסדות הברית, שהחשוב בהם היה התרסליון, בית מועצת העיר. העיר התחרתה בערים מנטיניאה וטאגה, ומעמדה כבירת הארקאדים היה חלש וזמני.

לאחר תבוסת תבאי ליד מנטיניאה ב-362 לפנה"ס, ושבירת כוחה, פרצו מהומות במגלופוליס. בסוף המאה הרביעית לפנה"ס מנתה העיר כ-60,000 נפש. ב-235 לפנה"ס הצטרפה העיר לברית האכאית, וב-223 לפנה"ס נכבשה ונהרסה על ידי קלאומנס השלישי מלך ספרטה.

לא ברור מה שרד מהעיר לאחר הכיבוש הספרטני אולם ידוע שלאחר תבוסת הספרטנים על ידי אלכסנדר מוקדון והברית האכאית, השתררה בעיר מתיחות בין התושבים ובין הגולים שחזרו אליה.

עם ניצחון הרומאים ב-146 לפנה"ס על הברית האכאית עברה מגלופוליס, יחד עם כל הערים האכאיות לשליטתה. בן תקופתו של אוגוסטוס, סטרבו מתאר את העיר כ"שממה גדולה".

העיר איבדה כמעט כל חשיבות ועברה, יחד עם כל ארקאדיה, לידי האימפריה הביזנטית עם פיצול הקיסרות הרומית. בין השנים 1205–1429 נכללה בנסיכות אכיאיה הפרנקית, מ-1458 הייתה תחת שלטון טורקי, ומ-1832 נכללה במדינה המודרנית של יוון.

העיר הייתה ידועה גם בשם סינאנאו עד המאה ה-19, וישנה אפשרות שהעיר המודרנית של מגלופוליס אינה קשורה למגלופוליס העתיקה.

ב-1993 הרסה שרפה חלקים נרחבים ממזרח העיר, וסביבתה, מעריכים ש-5000–6000 קמ"ר של אדמה נשרפו.

ההיסטוריון פוליביוס נולד במגלופוליס.

## העיר המודרנית

בעיר המודרנית, המהווה גם את בירתה המנהלית של נפה בשם זו, קיימים 3 בתי ספר, אולם קונצרטים ציבורי, מלונות, בנקים, משרד דואר, כנסיות, ומספר כיכרות, שאחת מהם נמצאת בלב העיר.

חורבות מגלופוליס הישנה, ובפרט הריסות התיאטראות שם, הנמצאות מצפון מזרח לעיר, מהוות אתר משיכה תיירותי וארכאולוגי גדול לעיר.

ישנה תחנת רכבת בעיר שמחברת אותה עם ארגוס וטריפוליס וקלמטה, כביש מהיר העובר מדרום מערב לעיר, וכביש מהיר חדש, המחבר בין אתונה וקלמטה, עוקף את העיר החל מ-2002.

האזורים סביב העיר הם בין אזוריה החקלאים המובהקים של ארקאדיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פולייס ביוון העתיקה
קטגוריה:יוון: ערים
אדגר אתלינג

**אדגר אתלינג** (באנגלו סקסונית: **Edgar Ætheling; [[1052]]–[[1126]]**) היה המלך הבלתי-מוכתר של אנגליה בשנת 1066.

## חייו
אדגר נולד בהונגריה, בשנת 1052 לאדוארד אתלינג (אדוארד הגולה) , בנו הגולה של אדמונד השני, מלך אנגליה (משמעות השם האנגלו-סקסוני אתלינג היא "בן-מלך"), ולאגתה , שמוצאה איננו ברור.

סבו של אדגר, המלך אדמונד השני, מת ב-1016 ובנו אדוארד, שטרם מלאה לו שנה, הוגלה באותה שנה על ידי המלך קאנוט הגדול, שהשתלט על אנגליה. קאנוט, שהעדיף שלא להיות מעורב בפועל בהרג אדוארד, תכנן לשלוח אותו לרוסיה, שם יהרגוהו הדוכסים הוויקינגים של נובגורוד. במקום זאת, הועבר אדוארד להונגריה, לחסותו של המלך סטפן הראשון. מנישואיו של אדוארד לבתו של סטפן נולד אדגר, וכן אחיותיו מרגרט וכריסטינה . אדוארד שהה בהונגריה שנים רבות, עד שב-1054 נודע למלך אדוארד המודה על היותו בחיים, והוא הזמינו לשוב לאנגליה.

אדוארד שב לאנגליה עם משפחתו ב-1057, אך מת ימים ספורים לאחר מכן. דודו, המלך גידל במקומו את ילדי אחיינו, והכריז על אדגר הצעיר כיורשו. עם זאת, אדגר היה בן 14 בלבד עם מותו של אדוארד ב-1066, והויטנגמוט בחר בהרולד גודווינסון להיות למלך כדי שיוכל להדוף את פלישות הנורמנים.

לאחר קרב הייסטינגס, שבו נהרג הרולד השני, נבחר אדגר אתלינג בידי הוויטנגמוט להיות למלך אנגליה, אך מעולם לא הוכתר באופן רשמי. הוא שם את מבטחו באדווין רוזן מרסיה  ובמורקאר רוזן נורת'מבריה  שיסייעו לו להישאר בשלטון, אך מספר שבועות לאחר מכן נכנע לויליאם דוכס נורמנדיה, שהשתלט על אנגליה.

ויליאם התייחס לאדגר בכבוד, וביודעו על היתרון הפוליטי שבכך שמר עליו תחת פיקוח ולבסוף לקח אותו לנורמנדיה. עם זאת, הצטרף אדגר ב-1068 למרד שהנהיגו אדווין ומורקאר נגד ויליאם, וכשזה כשל, נמלט תחת חסותו של מלקולם השלישי מלך סקוטלנד. שנה לאחר מכן נשא מלקולם לאישה את מרגרט, אחותו של אדגר, והסכים לתמוך בטענתו לכתר האנגלי.

אדגר כרת ברית עם סוויין אסטרידסון מלך דנמרק, שהיה אחיינו של קאנוט הגדול, ורצה את הכתר האנגלי לעצמו. כוחותיהם פלשו לאנגליה ב-1069 וכבשו את יורק, אך ויליאם שילם לדנים תמורת עזיבתם, ואדגר ברח לסקוטלנד בשנית. ב-1072 כרת ויליאם עם המלך מלקולם ברית, שאחד מתנאיה היה הגלייתו של אדגר. שנתיים לאחר מכן כרת אדגר ברית עם ויליאם, אך מעולם לא ויתר לחלוטין על שאיפותיו להשיב לעצמו את הכתר האנגלי. ב-1091 תמך אדגר ברובר השני, דוכס נורמנדיה במלחמתו נגד ויליאם השני, ונמלט לסקוטלנד פעם נוספת. בנוסף, תמך באחיינו אדגר במאבקו על הכתר הסקוטי כנגד דונלד השלישי.

ב-1098 היגר אדגר לקונסטנטינופול, שם הצטרף למשמר הוואריאנגים   של האימפריה הביזנטית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 1052
קטגוריה:נפטרים ב-1126
אשור-אובליט הראשון

**אַשוּר-אֻבַּלִיט הראשון** (1354/1356 לפנה"ס – 1318/1321 לפנה"ס?) היה מלך אשור, בן אֵרִיבָּ-אַדַד'. אשור-אבליט החל את מגמת ההתפשטות האשורית לאחר שנים של כניעה למיתני. מאבק זה הביא להתערערות היחסים בין הממלכה האשורית לאימפריה החתית.

בימים הראשונים של מלכותו היה אשור-אבליט ואסל לתושרתה  מלך מיתני, אולם לקראת 1340 לפנה"ס מרד בו. המרידה תוזמנה היטב, שכן בו בזמן פלשו החתים בראשות מלכם, שופילוליומש הראשון, לאזור. מיתני קרסה תחת הלחץ ואשור השתחררה משלטונה, ואף כבשה חלקים מהממלכה.

לאחר אירוע זה החל אשור-אבליט לכנות עצמו "מלך המלכים" ו"אחי הפרעה". לפי התכתבויות שערך עם השושלת הפרעונית ניתן להסיק שכינויו לא היו רחוקים מן האמת. הוא שינה את שם ממלכתו מסוּבָּארטוּ לאשור (על שם האל שעמד בראש הפנתיאון של עמו), היות שלשם הישן נתלוותה משמעות מבזה.

מלך בבל בּוּרנַבּוּריָאש השני מהשושלת הכשית נשא את בתו של אשור-אבליט לאישה. כרה-הרדאש בנו שהיה גם נכדו של אשור-אובליט ירש אותו בשנת 1333. בעקבות כך פרץ מרד בבבל בשל התנגדות למלך ממוצא אשורי. במהלך המרד נרצח המלך. אשור-אבליט פלש לבבל, הדיח את המלך נזי-בוגאש והכתיר את כּוּרִיגַלזוּ השני, שהיה, ככל הנראה, בנו של בורנבוריאש השני מלך בבל.

במכתבי אל-עמארנה נמצאו שני מכתבים שהוא כתב לאמנחותפ הרביעי, מכתבים א"ע 15 ו-16.

את אשור-אבליט ירש בנו, בל-ניררי (לעיתים אנליל-ניררי), שנאבק אף הוא בבבלים.

## קישורים חיצוניים
*הטקסט של שני מכתבי אל-עמארנה של אשר-אובליט הראשון (באנגלית}
* 

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי אשור התיכונה
קטגוריה:סופרי מכתבי אל-עמארנה
מוחמד יונס אל-אחמד

**מוחמד יונס אל-אחמד אל-מואלי** (**محمد يونس الأحمد الموالي**), לשעבר עוזרו האישי של סדאם חוסיין ופקיד בכיר במפלגת הבעת', עם זאת לטענת הצבא האמריקני הוא פרש מהבעת' זמן מה לפני הפלישה האמריקנית לעיראק במרץ 2003. לאחר הפלישה הוא הפך לאחר ממנהיגי פעולות ההתנגדות נגד הכוחות האמריקנים והממשלה העיראקית הנוכחית. צו מעצר הוצא על שמו בעיראק ב-2005 וכל המספק מיידע שיביא ללכידתו יזכה במיליון דולרים.

מלחמת עיראק גרמה לאל-אחמד, כמו אנשי בעת' לשעבר רבים, לברוח לסוריה. שם מצאו מקלט בטוח והחלו לארגן מיד את ההתנגדות לנוכחות האמריקנית בעיראק ולממשלה העיראקית החדשה.

ב-15 בינואר 2005 ניסה להתנקש בחזים אל-שעלן, שר ההגנה העיראקי, על ידי שליחת מתנקשת שטענה שיש בפיה מידע ביטחוני חשוב. המתנקשת שלפה את אקדחה אך לאחר זמן קצר, התמוטטה בבכי, שמטה את האקדח ונעצרה על ידי המאבטחים.

בנו הבכור של מוחמד, אחמד מוחמד יונס אל-אחמד הוא אחד ממנהיגי מפלגת הבעת' החדשה. על פי מקורות מידע של הצבא האמריקני מסייע לפעולות אביו במימון הלחימה בעיראק. צו מעצר למאסרו הוצא לו מטעם בית המשפט המרכזי של עיראק.

## קישורים חיצוניים
* פרטים על מוחמד יונס מאתר הגלובל סקיוריטי (אנגלית)
* פרטים על בנו של מוחמד יונס, אחמד מוחמד מאתר הגלובל סקיוריטי (אנגלית)

קטגוריה:בעת'
קטגוריה:טרוריסטים מוסלמים
קטגוריה:עיראקים
קטגוריה:עיראקים שנולדו ב-1949
כיכר טרפלגר

**כיכר טרפלגר** (באנגלית: **Trafalgar Square**) היא הכיכר המרכזית בלונדון. הכיכר מנציחה את ניצחונה של בריטניה על צרפת בקרב טרפלגר בשנת 1805. בעבר הייתה הכיכר חלק מהשטחים של האורוות המלכותיות. בשנת 1820 שכר ג'ורג' הרביעי, שהיה אז יורש העצר, את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הכיכר. עבודת התכנון הושלמה על ידי הארכיטקט סר צ'ארלס בארי בשנת 1845.

## מבנה הכיכר
[ממוזער|200px|[פסל רכוב של ג'ורג' הרביעי מאת סר פרנסיס לגאט צ'נטרי בפינה הצפון מזרחית]]
הכיכר מוקפת כבישים משלושה צדדים (במקור הייתה מוקפת מארבעת צדדיה). בצפון - הגלריה הלאומית; במערב - בית קנדה; במזרח - הכנסייה הקהילתית המלכותית סנט מרטין בשדות; בדרום - רחוב המול המוביל, תחת קשת האדמירליות אל ארמון בקינגהאם, ורחוב וייטהול המוביל אל בניין הפרלמנט הבריטי. בשנת 2003 שונה מבנה הכיכר - הכביש שהקיף את הכיכר מצפון הפך למעבר להולכי רגל בלבד, וגרם מדרגות נבנה מן הכיכר אל הגלריה הלאומית.

במרכז הכיכר ניצב עמוד נלסון, שעליו פסלו של הלורד אדמירל הוריישו נלסון, מפקד הצי הבריטי בקרב טרפלגר, מוקף על ידי ארבעה אריות עשויי ברונזה.

בכיכר ארבעה מעמדי פסלים. על שלושה מן המעמדים ישנם פסלים:
*בפינה הצפון מזרחית - פסל המלך ג'ורג' הרביעי, הונח בשנת 1840.
*בפינה הדרום מזרחית - פסל הנרי הוולוק, הונח בשנת 1861.
*בפינה הדרום מערבית - פסל סר צ'ארלס ג'יימס נאפייר, הונח בשנת 1855.

## המעמד הרביעי
במקור נועד מעמד זה לפסלו של המלך ויליאם הרביעי, אולם התקציב לבניית הפסל אזל בטרם נסתיימה בנייתו, ופסל זה לא הונח עליו מעולם. ב-1999 הציעה האגודה המלכותית לאומנות כי פסלים שונים יוצגו על המעמד, וכיום מוצגים עליו פסלים של אמנים בני זמננו המתחלפים מעת לעת. עד כה הוצגו:
*בשנת 1999 - "אקה הומו" - של הפסל מארק וולינגר
*בשנת 2000 - "בלא כל קשר להיסטוריה" - של הפסל ביל וודרו
*בשנת 2001 - "מונומנט" של הפסלת ריצ'ל וויטריד
:פסלה של וויטריד - מונומנט, היה העתק של המעמד מפלסטיק שקוף, שהונח הפוך על גבי המעמד, כמעין דמות ראי שלו.

## פעילויות בכיכר
*אף שהאכלת היונים הרבות הייתה חביבה במיוחד על התיירים הבאים לכיכר, בשל הנזק שהיונים גורמות לפסלים (לשלשת היונים היא חומצית במיוחד), נאסרה האכלת יונים בכיכר משנת 2003, ובקרבת הכיכר מגדלים נצים על מנת להרתיע את היונים.
*מדי שנה מאז 1947 מעניקה העיר אוסלו עץ אשוח לעיר לונדון, לאות תודה על עזרתה של בריטניה לנורווגיה במלחמת העולם השנייה. העץ ממוקם בכיכר.
*בתחילת אוגוסט 2010 העמידה עיריית לונדון במרכז הכיכר מבוך הבנוי מעציצים גבוהים. המשימה במבוך היא להיכנס מצדו הדרומי ולצאת מצדו הצפוני. בסמטאות המבוך נתלו שלטים הנושאים שמות של רחובות מפורסמים בלונדון.

## גישה לכיכר

תחנות הרכבת התחתית של לונדון הקרובות לכיכר:
*תחנת צ'רינג קרוס - על הקווים: קו נורת'רן וקו בייקרלו
*תחנת אמבנקמנט - על הקווים: קו דיסטריקט וקו סירקל
*תחנת כיכר לסטר - על הקווים: קו נורת'רן וקו פיקדילי

## קישורים חיצוניים

* 
* מצלמה בכיכר טרפלגר
* עמוד הפסל הרביעי
* 

טרפלגר
קטגוריה:לונדון: אטרקציות תיירותיות