אהרן אלעמאני

[ממוזער|תחילת הפיוט "אל תרחק ממני" לר' אהרן אבן אלעמאני, מתוך קטע מ[הגניזה הקהירית.]]
**אהרן אבן אלעמאני** (או בשמו הערבי **אבו מוסא הרון**; נפטר ב-1141 לערך) היה דיין, פייטן ורופא באלכסנדריה במאה ה-12, מחשובי המשוררים העבריים במצרים בדורו.

## ביוגרפיה
נולד לישועה. מוצא משפחתו הוא כנראה מעמאן שבעבר הירדן, אבל אבותיו הגיעו לאלכסנדריה מארץ ישראל, ככל הנראה מירושלים. חיים שירמן, וחוקרים אחרים בעקבותיו, העריכו כי אלעמאני ברח בעצמו מארץ ישראל לאחר כיבוש הצלבנים ב-1099.

היה מהדמויות הבולטות בין יהודי אלכסנדריה בימיו; נשא במשרה רשמית כלשהי, שניצל כדי למנוע העלאה בלתי חוקית של מס גולגולת באמצעות פניה אל הסולטן בקהיר. מעמדו הכלכלי היה גבוה והוא היה עשיר מופלג, מה שאיפשר לו לאמץ גינוני אצילות שהיו נהוגים בספרד ואצל בני המעמד הגבוה במזרח. היה דור שמיני לרופאים ועסק גם הוא בתחום ורופא נודע בזמנו. ריה"ל התפייט על גדולתו של אלעמאני ברפואה, ומתארו כמי שנלחם עם מלאכי המוות השואפים לגדוע את חיי מטופליו, וכנגדם נעזר בחרבותיו (תרופות ומילות עידוד) ומנצח כאהרן הכהן שעצר המגפה.היה מחשובי דייני העיר, וכונה, בין בשיריו של ריה"ל, ובין בחתימת שיריו שלו, "החבר" – תואר ההסמכה לדיינות בישיבות ארץ ישראל. בחלק משיריו הוא גם חותם בתואר הבבלי לדיין "אלוף". החזיק ספריה גדולה וחשובה, ובאחד ממכתביו שנשתמר, המעיד על עיסוקיו וספרייתו המגוונים, הוא מפציר באבו סעד, מהעיר פוסטאט, שישלח לו את תפסיר ספר יחזקאל, יוצרות של יוסף אבן אביתור, שלושה כרכי ספר הרפואה של פדניוס דיוסקורידס והלכות גדולות ששלח אלעמאני מספרייתו כי "אין אני יודע מה עלה בגורלם ולבי כרוך ודואג אחריהם מאוד עד בלי קץ." בידינו מספר מעשי בית דין עליהם הוא חתום, לרוב כראשון החותמים.

### קשריו עם ריה"ל
במהלך מסעו לארץ ישראל של רבי יהודה הלוי, יחד עם המשורר יצחק אבן עזרא, התארחו השניים אצל אלעמאני באלכסנדריה ברוב החגים, הצומות והשבתות, בעקבות המלצת ידידו המצרי של ריה"ל, חלפון בן נתנאל, ובשאר הזמן גרו בדירה שכורה. בהמשך עבר ככל הנראה ריה"ל לדור אצל אלעמאני. פליישר וגיל העריכו כי הסיבות לבחירה באלעמאני כמארח, היו עושרו המופלג וארמונו המפואר, כמו גם מוצאו הארץ־ישראלי "שריגש מאד את ריה"ל", השכלתו הרחבה והיותו משורר מוכשר. חיים שירמן כתב כי ריה"ל "התקשר עמו בקשרי ידידות אמיצים". ריה"ל שלח אליו ואל משפחתו יותר מחמישה עשר שירים ואיגרות, והתפעל מאוד מהאירוח המפואר בביתו , עד שכששבת אלעמאני שבת אחת מחוץ לעיר כתב ריה"ל:

בעקבות בחירת ריה"ל להתארח בביתו, ומטעמים שאינם ידועים לנו, הסתכסך אלעמאני עם חלק מדייני אלכסנדריה, והם הוציאו את דיבתו רעה בפני שמואל בן חנניה הנגיד, וריה"ל השתדל למענו אצל הנגיד. אלעמאני סייע לריה"ל כאשר הסתבך בעקבות עלילה שטפל עליו המומר אבן אלבצרי. אלעמאני ליווה אותו אל מפקד המשטרה החשאית, מה שתרם לחילוצו מהסבך המשפטי אליו נקלע. גם שותפו של ריה"ל למסע, המשורר יצחק אבן עזרא כתב שיר תהלה לאלעמאני. אלעמאני ליקט את שירי ריה"ל אליו ואת שירי המענה שלו לשירים אלו, דבר שעורר תרעומת בקרב חלק ממשכילי אלכסנדריה שסברו כי אין אלה שירים שראויים לפרסום. מן האניה, בהיפרדו מעל הדיין לקראת עלייתו לארץ ישראל, כתב לו ריה"ל שיר ידידות מרגש, בו הוא כותב כי יקלל את הרוח שתסיע אותו מידידו, ואיננו מבין כביכול את החלטתו שלו עצמו לעזוב את עיר חברו.

פליישר וגיל כתבו כי אלעמאני נפטר "זמן לא רב אחרי עלייתו של ריה"ל לארץ ישראל", המתוארכת ליוני 1141.

### צאצאיו
אלעמאני היה אבי משפחה ידועה במצרים; בניו היו: ישועה, מבורך, יהודה, שמואל וצדוק, אשר נזכרים באחד משירי השבח ששלח לו ריה"ל בהיות אלעמאני כבן 80. מספר פיוטים מבניו צדוק וישועה אלעמאני הגיעו לידינו. גם נכדיו, יעקב והלל בני בנו יהודה היו פייטנים. בגניזה נמצא גם שריד מאיגרת מחורזת ששיגר שמואל, בנו של צדוק אלעמאני. ניניו של אלעמאני מתועדים אף הם בגניזה, אחד מהם כמלמד, השני כחזן של אלכסנדריה, והשלישי כרופא חצר בקהיר.
[ממוזער|392x392 פיקסלים|תחילת ה[סליחות|סליחה **אל ההרים** שחיבר ר' אהרן אבן אלעמאני, מתוך מחזור ארם צובה חלק שני, ונציה ה'רפ"ז, דף תעד ע"ב.]]

## פיוטיו
אלעמאני יצר בעיקר שירת קודש, והגיעו לידינו רק שלשה שירי חול שלו, שניים מהם בנויים כשיר תהלה ספרדי רגיל השקול המשקל הכמותי ושווה חרוז, ושקול במשקל ונחרז באותה הדרך בה שקול ונחרז שירו של ריה"ל עליו הוא משיב. גם פיוטי הקודש שכתב הם ספרדיים לעניין הלשון, העיצוב והתוכן. רובם של פיוטיו שקולים במשקל ההברתי־דקדוקי, המקובל בשירת הקודש הספרדית; רובן של הסטרופות בשיריו הן מעין אזוריות, ומיעוטן שירי אזור מובהקים. גיל ופליישר כתבו כי "תהליך ספיגתה של ההשפעה הספרדית מגיע לבשלות סופית במצרים זמן מועט אחרי ימיו". אלעמאני שאף להביא סיומות מקראיות בסוף מחרוזותיו, כמקובל בפייטנות המזרחית. שלא כפייטנים הספרדים, הוא גם הרבה לחתום את שמו הפרטי בסטרופת הפתיחה, ככל הנראה בהשפעת הפייטן יצחק כנזי.

רוב פיוטיו הם פיוטי סליחות. סליחותיו של ר' אהרן לאומיות, גם כאשר הוא נוקט בלשון יחיד, וזאת לעומת הסליחות הספרדיות הרבות המעמידות את האדם במרכז הפיוט, וככלל הוא נאמן בנושאי פיוטו לרוח הפייטנית המקובלת, ומושפע בעיקר במבנים ובעיצוב הספרדיים, עובדה התואמת את היותו בשלב הביניים שבין הפייטנות המזרחית המאוחרת לפייטנות הספרדית. יצר גם קינות לתשעה באב, צידוק הדין, פיוט למילה, רשות לברכו, פיוט לפורים, רהטים לשביעי של פסח, ופיוט לשבועות.

בלשונו, שאף להיצמד לרוח משוררי ספרד שהקפידו על שימוש בלשון המקרא בטהרתה ובכך לכתוב שירים מובנים, ולא להשתמש בצורות אופייניות לפייטנים קודמים. אמנם במספר מקרים נראה כי הוא פייט בצורות משונות מכוח המסורת המזרחית, ואולי אף בהשפעת האסכולה שייסד רס"ג בתפיסתו הבלשנית המחודשת, שבקש להחיות את שפת המקרא ולגזור ממנה חידושים רבים.

יצירתו מגוונת מבחינת תבניות; רובם הגדול של השירים אמנם כתובים בתבנית מעין אזורית, אך חמישה אחרים בנויים כדרך 'המרובעים הספרדיים' ללא משקל כמותי, אחד מעוצב כמרובע ספרדי שקול, שלשה פיוטי אזור, ארבעה בחריזה סטרופית, שניים חד חרוזיים לא שקולים ואחד שווה חרוז ושקול במשקל כמותי, כמו גם שירי החול שבידינו.

לפי השערה סליחה עמך לשחרך נכתבה על ידו או על ידי בנו.
### דפוסים
שיריו היו נפוצים במצרים בימיו ולאחר ימיו, וחלקם אף נדפסו במחזורים שונים. בגניזה נשתמרו יותר מ-90 כתבי יד ובהם שיריו וקטעים מהם. חיים שירמן התקין בשנת התש"ו 27 משיריו, חלקם ידועים ו-19 מהם מצא בגניזה. חוקרים נוספים כגון שרגא אברמסון, אלכסנדר שייבר, ועזרא פליישר הוציאו לאור עוד מפיוטיו, עד שבשנת ה'תשס"ח, הוציאה לאור שרה כהן מהדורה מוהדרת מבוארת של שיריו, ובה 62 שירים שכתב, ועוד אחד מסופק. בשנת ה׳תשע"ח זיהה יהושע גרנט את שיר השבח "אני צעיר" שיוחס עד אז ליהודה הלוי, לאבן אלעמאני, והדפיס אותו מחדש.

## לקריאה נוספת

* 
* 

* 
* חיים שירמן: **המשוררים בני דורם של משה אבן עזרא ויהודה הלוי**, בתוך: ידיעות המכון לחקר השירה העברית בירושלים, כרך ששי, ירושלים:שוקן ה'תש"ו, עמ' רסה־רפח
* שרה כהן, **[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990026039100205171/NLI שירי ר' אהרן אלעמאני]**, ירושלים:הוצאת חברת מקיצי נרדמים ה'תשס"ח.
* חיים שירמן, **[https://www.google.co.il/books/edition/תולדות_השירה_העברית_ב/yOhiAAAAMAAJ?h תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית]**, ערך השלים וליווה בהערות עזרא פליישר, ירושלים ה'תשנ"ו, פרק שני, עמ' 472–474.
* משה גיל ועזרא פליישר, **[https://www.google.co.il/books/edition/יהודה_הלוי_ובני_חוגו/T9FiAAAAMAAJ יהודה הלוי ובני חוגו]**, ירושלים ה'תשס"א, עמ' 139–143 ו-פרק ז'.
* מרים פרנקל, **האוהבים והנדיבים: עילית מנהיגה בקרב יהודי אלכסנדריה בימי הביניים**, ירושלים: יד בן צבי, ה'תשס"ז, עמודים 94–101.
*יהושע גרנט, בקול פעמון ורימון לנא אמון: הגעתו של ר׳ יהודה הלוי לאלכסנדריה בראי שיר ׳חדש׳ לאהרן אבן אלעמאני, **[[תרביץ]]** פה (תמוז־אלול תשע"ח), עמ׳ 657–681.
*יוסף יהלום, **יהודה הלוי - שירי החול: הדיוואן המקורי עם נספחים**, ירושלים: מאגנס 2024, עמ׳ 50-43

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:אלכסנדריה: רבנים
קטגוריה:דיינים
קטגוריה:יהודי מצרים במאה ה-12