מצוות לא תעשה

**מצוות לא תעשה** או **לאווים** הן מצוות התורה שבהן נוסח הציווי המקראי הוא שלילי, כמו: "לא תרצח", "לא תגנוב" וכדומה. זאת לעומת המצוות המנוסחות כציווי חיובי, המכונות "מצוות עשה". על פי המסורת, מתוך תרי"ג (613) המצוות, 365 (שס"ה) הן מצוות לא תעשה, כמספר הימים בשנה השמשית. על פי ההלכה, רבות ממצות הלא-תעשה קשורות בעונשים של מלקות או מיתת בית דין למי שעובר עליהן.

## רקע
תרי"ג מצוות התורה מתחלקות לשני סוגים, האחד צווי לעשות את המצוּוה לעשות, והשני צווי להימנע מלעשות את המצוּוה שלא לעשות. מוני המצוות (הרמב"ם, הסמ"ג ודומיהם) חילקו על פי המקובל בידינו את המצוות לשני סוגים אלו, כשרמ"ח צווים שייכים לסוג הראשון ונקראים מצוות עשה, ושס"ה צווים משתייכים לסוג השני ונקראים מצוות לא תעשה. מצוות רבות כלולות בשתי הקטגוריות, למשל, האיסור על חמץ בפסח כולל שני לאוין של "לא ייראה" ו"לא יימצא", ועשה של "תשביתו שאור מבתיכם".

דוגמאות למצוות לא תעשה:
* גנבה – הצווי הוא להימנע מלעשות את מעשה הגנבה.
* בשר בחלב – הצווי הוא להימנע מבישול בשר בחלב.

## סוגי הלאוין
### לאו רגיל

רוב מצוות הלא תעשה, בשונה ממצוות עשה, גוררות אחריהן בדרך כלל בנוסף לתמורה השמימית של שכר ועונש, גם עונש גשמי של מלקות, קיימים מספר מקרים שבהן לא לוקים על הלאו הרגיל בגלל שמצטרף אליו עונש אחר המפורש בתורה, אחד מארבע מיתות בית דין או חיוב תשלומין. כמו כן חיוב כרת לדעה אחת בגמרא פוטר מעונש מלקות ולדעה השנייה לא כיוון שאינו בידי אדם.

### לאו הניתק לעשה

**לאו הניתק לעשה** הוא מצוות לא תעשה שלאחר שעברו עליה, נצטוו במצוות עשה שיכולה לתקן את הלאו (למשל החזרת רכוש שגזל), במקרה כזה לא לוקים על מצוות הלא תעשה, כיוון שיכול לתקנה.

### לאו שאין בו מעשה

**לאו שאין בו מעשה** הוא לאו שעשייתו אינה כרוכה במעשה פיזי, ולא לוקים גם עליו, כיוון שעונש מלקות נלמד מלאו של חסימת שור, ושם יש מעשה, ממילא כל שאין בו מעשה לא לוקים עליו. אפילו דיבור אינו נחשב מעשה לעניין זה, מלבד שלושה מקומות שחכמים דרשו שנחשב מעשה. דוגמה ללאו כזה הוא מקרה בו אדם נשבע שיעשה מעשה מסוים תוך זמן קצוב, ולא קיים את שבועתו. במקרה כזה הוא עובר (לפי כמה דעות) על הלאו של "לא יחל דברו", אך הוא לא לוקה עליו כיוון שהפרת הלאו לא הייתה כרוכה בעשיית מעשה.

### לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין

**לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין** הוא לאו שיש בו אזהרה על עונש אחר של מיתת בית דין, ואפילו שלא נהרג בפועל. ודינו שנוי במחלוקת, לדעת רבי ישמעאל לוקים אף על לאו זה, ודעת רבי עקיבא שאין לוקים עליו. וטעמו של רבי עקיבא הוא שהרי כבר נלמד ממנו דבר אחר (האזהרה), ואי אפשר ללמוד שתי הלכות מפסוק אחד. דוגמה ללאו כזה היא הלאו של חילול שבת. הלאו שנאמר בתורה על חילול שבת נועד לצורך ענישה במיתת בית דין במקרה של הפרת האיסור, ולכן לא לוקים על הלאו הזה, גם במקרה שלא שייך ליישם את עונש המיתה, כגון במקרה שלא התרו באדם שמעשהו מחייב מיתה, או בזמן הזה, שאין עונש מיתה בבית דין.
## העונש
כאמור, בדרך כלל העונש על מצוות לא תעשה הוא מלקות. המקור לכך הוא, מדרשת חז"ל, שהיא על פי הכלל סמוכין, האומר כי כאשר פרשה נסמכת לחברתה ללא סיבה ניכרת, יש להניח כי בסמיכתה מלמדת התורה הלכה מסוימת. פרשת מלקות, נסמכת בתורה לפסוק לא תחסום שור בדישו, שהיא אחת מהמצוות לא תעשה.

מכאן לומדים חז"ל, כי העונש על העבירה של "לא תחסום שור בדישו" הוא מלקות, ומכיוון שמצינו שהעונש על מצוות לא תעשה היא מלקות, יש להניח שבכל מצוות לא תעשה העונש שווה, אם הם מאותה סוגה של מצוות "לא תחסום שור בדישו". לכן, העונש הוא רק על לאו שיש בה מעשה ולא על לאו שאין בו מעשה, כמו מצוות לא תחסום שהיא מעשה – לא לחסום את פיו של בעל חיים בעת דישת תבואה, אלא להניח לו לאכול מהזרעים, כמו כן כמו שמצוות לא תחסום היא לאו רגיל ולא לאו הניתק לעשה, לכן אין עונש מלקות על לאו הניתק לעשה.

## מאפיינים הלכתיים
* אדם מחויב למסור את כל ממונו לצורך ההימנעות מעבירה על הלאו, בשונה ממצוות עשה עליהן מחויב אדם לבזבז רק עד חומש מנכסיו.
*עשה דוחה לא תעשה – מצוות לא תעשה נדחית על ידי מצוות עשה. כך למשל מותר מעיקר הדין ללבוש טלית העשויה צמר שציציותיה עשויות פשתן אף על פי שעוברים בכך על לאו של שעטנז, כיוון שמקיימים בזה מצוות ציצית. (אמנם להלכה אסרו חכמים. גזירה שמא ילבש את הציצית בזמן שהוא פטור מהמצווה ויעבור על כלאים.)

## רשימת ציווי לא תעשה

## ראו גם
*תרי"ג מצוות
*מצוות עשה

## קישורים חיצוניים

* שס"ה מצוות לא תעשה מתוך ספר המצוות לרמב"ם
* 

## הערות שוליים

*
*
*