open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שרביטן

**שרביטן** (שם מדעי: *Ephedra*) הוא סוג צמח יחיד במשפחת השרביטניים ובסדרת השרביטנאים, שהם סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע. בסוג שרביטן כ-60 מינים.

השרביטנים שיחים או מטפסים, שעליהם מנוונים וענפיהם הרותמיים מבצעים את תהליך ההטמעה. רוב המינים הם דו ביתיים - הפרחים הזכריים והנקביים צומחים על צמחים נפרדים. בפרחים הזכריים אבקן אחד בעל זיר עבה ומספר מאבקים. בפרחים הנקביים מספר ביציות שמכל אחת מהן יוצא צינור שעליו טיפת צוף. כמו בשאר הצמחים במערכת חשופי הזרע, הביצית אינה בתוך שחלה סגורה. לאחר ההפריה, מתפתחים הקשקשים העוטפים את הביצית לאצטרובל קשקשני, ובחלק מן המינים הוא עסיסי.

הצמח שימש כצמח לצרכים פולחניים בדתות קדומות, לדוגמה בתרבות ה-אוקסוס oxus  וכיום משמש לרפואה, וכחומר הבסיס להפקת סמים ממריצים.

תפוצתם של השרביטנים היא באזורים החמים והממוזגים בעיקר בהרי האנדים ודרום אמריקה הדרומית, ארצות הברית וצפון מקסיקו, אירואסיה מספרד ועד הרפובליקה העממית של סין וצפון אפריקה.

## מינים בישראל
*שרביטן גס (*Ephedra pachyclada*)
*שרביטן הערבה (*Ephedra ciliata*)
*שרביטן מכונף (*Ephedra alata*)
*שרביטן מצוי (*Ephedra campylopoda*)
*שרביטן ריסני (*Ephedra aphylla*)
*שרביטן שביר (*Ephedra fragilis*)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שרביטניים
דניאל פריש

הרב **דניאל פריש** (ז' בשבט ה'תרצ"ה, 11 בינואר 1935 - י"ד בשבט ה'תשס"ה, 24 בינואר 2005) היה מקובל, מראשי ישיבת אנשי מעמד ללימוד תורת הנסתר, ר"מ בישיבת המקובלים שער השמים ומשפיע בחסידות תולדות אהרן ולאחר מכן בחסידות תולדות אברהם יצחק. חיבר ספרים רבים, הנפוץ והמפורסם שבהם הוא ביאור **[[מתוק מדבש]]** על הספר הזוהר.

## קורות חייו
נולד בעיירה נאנאש שבהונגריה, לשרה ולרב נפתלי הירצקא. בגיל שלוש התייתם מאמו, אביו נשא לאישה את פראדל שגידלה אותו. היה כבן תשע כאשר פלשו הנאצים להונגריה, ועבר שם את מאורעות השואה. עלה לישראל בשנת 1952. למד אצל הרב יוחנן סופר האדמו"ר מערלוי, ולאחר מכן דבק באדמו"ר מתולדות אהרן.

השתדל להצניע את עצמו. בשנת תשנ"ז, עם פיצול חסידות תולדות אהרון בעקבות פטירת האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן, פרש ועבר לחסידות תולדות אברהם יצחק והיה שם אחד מראשי הקהילה.

הרב פריש מסר שיעורים רבים מדי יום. בבוקר מסר שיעורים בבית המדרש למקובלים של מוסדות משכן בנימין "אנשי מעמד", בצהרים בישיבת המקובלים "שער שמים", ובערב בכולל "אוצרות חיים" ללימוד תורת האר"י שהקים. מסר גם שיעורים בחסידות לבעלי בתים בין מנחה לערבית.

למד בין היתר אצל המקובל הרב יעקב משה הלל.

נפטר בגיל 70, נטמן בהר הזיתים בסמוך למקום קבורת הרב אהרן ראטה.

## חיבוריו
ממוזער|250px|שמאל|מהדורת הזוהר עם פירושו '''מתוק מדבש''' מנוקדת
*חיבורו המרכזי הוא פירוש על ספר הזוהר בשם **[[מתוק מדבש]]**, בלשון פשוטה, על פי המפרשים בדרך קבלת האר"י.
***ימי הבחרות**: מיועד לבחורים בסביבות גיל בר מצווה. הספר מסביר את מהות הכניסה לחיי תורה ומצוות.
***יום החופה ל[[חתן]]**: הכנה נפשית ורוחנית לימים שלפני החתונה וליום החתונה עצמו, בתוספת הנהגות על פי הסוד והחסידות.
***יום החופה לכלה**: הדרכה לחתונה ולחיי הנישואין.
***וספרתם לכם**: תפקידו של כל אחד מימי ספירת העומר.
***קדושה וצניעות**: הדרכה לזוגות צעירים הרוצים לעלות במעלות הקדושה הזוגית.
***שמירת המחשבה** - הלכות, עצות וסגולות לשמירת המחשבה.
*ביאור **מתוק מדבש** על ספר אוצרות חיים לרבי חיים ויטל.
*ביאור **מתוק מדבש** על ספר שער הגלגולים לרבי חיים ויטל.
*ביאור **מתוק מדבש** על ספר שער הכוונות לרבי חיים ויטל, חלק שבת.
*סידור **מתוק מדבש**
*ביאור **מתוק מדבש** על הגדה של פסח
***שערי זהר** - מבוא והדרכה לכל הבא להיכנס לתורת הנסתר
***בעל מתוק מדבש** - סיפור חייו של הרב דניאל פריש.
***נהר של דבש** צוואה להנהגה נכונה בחיים.

## קישורים חיצוניים
* 
* https://cityofdavid.org.il/locating-graves-mount-of-olives/grave-card/?grave-card=48244
* קונטרסים מספר הזוהר עם פירושו מתוק מדבש על עניינים שונים - אהבת ישראל, ברית מילה, כוונת הברכות, מאמרי הקטורת, התעוררות לתשובה, סוכות, פסח, מאמרי חיזוק, יום כיפור וספר יונה, מעלת השמחה, קדושת בית הכנסת, קדושת הסעודה, שמירת המזוזה, מעלת התפלה, מעלות התשובה, מעלת השלום, מעלת התורה, קדושת ישראל, שמירת הלשון, שערי פרנסה, תחיית המתים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
קטגוריה:מקובלים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:חסידי תולדות אברהם יצחק
קטגוריה:פרשני ספר הזוהר
קטגוריה:פרשני שער הכוונות
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:רבני ישיבת שער השמים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
כיכר העירייה של פריז

שמאל|ממוזער|250px|כיכר העירייה של פריז
שמאל|ממוזער|250px|הוצאתה להורג בתליה ובשריפה של אן דה בורג ב'''פלאס דה גרב''', 1559
**כיכר העירייה של [[פריז]]** (צרפתית: **Place de l'Hôtel de Ville** - **פלאס דה ל'אוֹטֶל דֶה וִיל**) נמצאת למרגלות בית עיריית פריז, ברובע הרביעי של העיר, בגדה הימנית של נהר הסן.
## רובע
שמה של הכיכר היה עד שנת 1803 "פלאס דה גְרֶב" (*Place de Grève*, המילה הצרפתית "grève" פירושה שטח המכוסה חצץ או חול באזור הגָּדָה של מקור מים). ב-18 במרץ אותה שנה שונה שמה לשם הנוכחי. 

האזור שימש בעבר כגישה לנמל הראשון של העיר. מאוחר יותר שימש האזור כמקום מפגש, וכן כאתר בו מובטלים חיפשו עבודה; כתוצאה מכך מציינת בצרפתית המילה Grève שביתה (כמו בביטוי *être en grève*, שפירושו לשבות). 

הכיכר מפורסמת במפגני העונשין וההוצאות הפומביות להורג שנערכו בה. בכיכר הוצב הגרדום של העיר, ובין המפורסמים שנקטלו בו ניתן למנות את המתנקשים ז'אק קלמאן (Jacques Clément), פרנסואה רוויאק (François Ravaillac) ורובר-פרנסואה דֶמְיֶן (Robert–François Damiens). הפילוסוף מישל פוקו מצטט את גזר דינו של דמיין בספרו לפקח ולהעניש, שם נקבע כי הוא: "יושם ויובל בעגלה...כשבידו לפיד עם שעווה בוערת...אל **פלאס דה גְרֶב**, שם על גרדום שיוקם, ייתלש בשרו מעל חזהו, זרועותיו, ירכיו ושוקיו באמצעות מלקחיים לוהטים...ידו הימנית...תיצרב על ידי גופרית, ועל המקומות שמהם נתלש הבשר ייווצקו עופרת מותכת, שמן רותח, שרף בוער שעווה וגופרית שהותכו יחדיו"

בכיכר זו בוצעה שריפת התלמוד בשנת 1242.

בספר הגיבן מנוטרדאם משתמש הסופר ויקטור הוגו ב"פלאס דה גרב" כסמל לימי-הביניים ולצדק הברוטאלי, המושחת והלקוי של המשטר הישן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

העירייה של פריז
קטגוריה:הרובע הרביעי של פריז
יסמין (ספר)

**יסמין** הוא רומן מאת הסופר אלי עמיר, שיצא לאור בשנת 2005 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר עוסק בסיפור האהבה הבלתי אפשרית של נורי, חייל ישראלי יליד עיראק, ויסמין, ערבייה משכילה, על רקע התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים.

## עלילת הספר
הסיפור מתמקד בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתקופה זו כיהן אלי עמיר כעוזר ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים ופעל בעיקר במזרח ירושלים. הספר נותן ביטוי לרישומה של תקופה זו אצל עמיר, עם שחרורה של העיר העתיקה ואיחוד ירושלים. כרקע, מתוארים הלכי הרוח בקרב ערביי מזרח ירושלים, תגובתם לתבוסת צבאות ערב במלחמה והסתגלותם למצב החדש, כמו גם המאבקים הפנימיים בחברה הערבית והשסעים העמוקים שבה.

גיבור הסיפור, נורי, הוא חייל ישראלי אשר עלה ארצה מעיראק עם משפחתו. הוריו מתגוררים בירושלים, אחיו, העובד בשירות המוסד כמרגל, משרת בצבא ונפצע במלחמה. בזכות ידיעתו של נורי את התרבות והשפה הערבית הוא ממונה על ידי השר כיועצו המיוחד לענייני ערבים. במסגרת עבודתו, מנסה נורי לסייע לערביי מזרח ירושלים להשתקם ולנפץ את סטריאוטיפ ה"ישראלי המאיים" כפי שהערבים הורגלו לחשוב. כמו כן, מתחבר נורי למספר משפחות חשובות במזרח ירושלים, ונקשר לבתו של בעל ממון, יסמין, ערבייה נוצרייה משכילה אשר שבה מלימודים, עם תואר דוקטור מצרפת. לבקשת אביה, אשר רוצה להרחיקה מחבריה בצרפת, פעילי הפת"ח, מוצא לה נורי עבודה התואמת את כישוריה. בין השניים נרקם סיפור אהבה אשר אינו יוצא אל הפועל, בסופו של דבר. את מכתבה האחרון לנורי, מסכמת יסמין בשורות מהשיר "אינתָ עומרי" של אום כולתום.

הספר תורגם לשמונה שפות ובהן ערבית.

## לקריאה נוספת
* ניצה בן-דב, "שפה, מחסום ואהבה ב*יסמין* של אלי עמיר", בתוך **[[חיי מלחמה]]: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית**, הוצאת שוקן, 2016, עמ' 236-195

## קישורים חיצוניים
* 
* הפרק הראשון בספר "יסמין" באתר עם עובד
*  - סקירה במדור ספרות של הארץ

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי אלי עמיר
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
מיריאן השלישי, מלך איבריה

**מיריאן השלישי**, מלך איבריה (בגאורגית: **მირიან III**) נקרא גם **מיריאן המלך הקדוש** היה מלך ממלכת איבריה, בשנים 284–361, אשר הפך את ממלכתו בשנת 337 לממלכה הגאורגית הראשונה שהתנצרה, והפך את הנצרות לדת הרשמית של הממלכה. הוא מייסד שושלת המלוכה הגאורגית שושלת צ'וסרויד . הוא הוכרז כקדוש בהליך קאנוניזציה, שערכה הכנסייה הגאורגית, והוכרז כשווה ערך אפוסטול.

מיריאן התנצר בהשפעתה של המיסיונרית נינו הקדושה, ובנה בעצתה של נינו, כנסייה במצחתה במקום המפגש של הנהרות, הקורה וארגווי. הכנסייה נקרא כיום קתדרלת סווטיצחובלי, והיא למעשה הכנסייה הגאורגית הראשונה. תקופת שלטונו חפפה לתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, מלך האימפריה הביזנטית (306–337), ותרדטי מלך ארמניה (287–330). בתחילת מלכותו נלחם יחד עם האימפריה הסאסאנית נגד הרומאים, וכן נלחם בשכנים הארמנים. מבין הרשומות הגאורגיות החיבור של לאונטי מרובלי "מוֹכּצֶבאי כּרתליסאי"  מספר על התנצרותה של גאורגיה שהתרחשה בתקופת שלטונו של מיריאן. 

על פי המסורת הגאורגית, מיריאן השלישי עלה לרגל לירושלים הביזנטית בערוב ימיו, שנשלטה באותה עת בידי האימפריה הביזנטית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:קדושים גאורגים
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:נפטרים ב-361
השושלת האטלידית

**השושלת האטלידית** הייתה שושלת הלניסטית ששלטה בממלכת פרגמון בתקופה ההלניסטית לאחר מותו של ליסימכוס, ממצביאי צבאו של אלכסנדר הגדול. אחד מקציניו של ליסימכוס, פילטאורוס השתלט על העיר בשנת 282 לפנה"ס. אטלוס הראשון הכריז על עצמו כמלך לאחר מלחמתו בגאלים בשנת 230 לפנה"ס. האטלידים שלטו בפרגמון עד מותו של אטלוס השלישי שהוריש את הממלכה לרומאים.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:התקופה ההלניסטית
נהנתנות

**נֶהֶנְתָנוּת** או **הֵדוֹנִיזְם** (מיוונית: **Ἡδονισμός**, מהמילה הֶדוֹן שפירושה "עונג") היא גישה בתורת המידות בפילוסופיה הגורסת כי תכליתו וסיבתו של כל מעשה אנושי הוא התשוקה להנאה. כהגדרה העונג הוא התגלמות הטוב, והכאב - התגלמות הרע. לצורך העניין עונג נחשב כסיפוק של כל תשוקה שהיא (גופנית ושאינה גופנית), וכאב - צער או סבל מכל סוג. עם זרם זה נמנים אריסטיפוס, אפיקורוס וג'רמי בנת'ם.

אריסטיפוס מקירנה ייסד את זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר מהווה את אחת ממטרותיה של הפעילות המוסרית", גרס אריסטיפוס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון. אפיקורוס טען את אותו הטיעון אך הוא העמיד את ההנאה הרוחנית מעל ההנאה החושית שהיא תלויה רבות במקרה ולא ברצון. הוא גם קבע שאין שום הנאה פסולה כשלעצמה. עקרונות אלו של אתיקה מטריאליסטית שימשו כנשק במלחמה נגד מוסר של ויתור, צווי חובה ומְגַנֵּי ההנאה החושנית. זכותו הטבעית של האדם לאושר המתגלם בהנאה, שימשה גם יסוד בתורת האוטיליטריזם (תועלתנות) של בנתם הגורס "מרב ההנאה למרב האנשים". פרויד דן אף הוא ב"עקרון ההנאה" בפסיכואנליזה שלו.

לתפיסה זו מיוחס פרדוקס ההדוניזם (בהתאם), שטוען שאם האדם מחפש באופן עקבי אחר האושר הוא לא ישיג בו, לעומת זאת אם יעשה מעשים שאינם מכוונים לאושר אישי, יגיע לאושר.

בימינו קיים גם פירוש שלילי לכינוי הדוניסט כרודף תענוגות והנאה. גם ההוגים אשר צידדו בעד הדוניזם הדגישו כי דרך המלך בנוגע לחווית ההנאות, צריכה להיות הנאה באופן מידתי ומאוזן.

נהנתנות מופיעה גם כניגוד של "התנזרות" או "סיגוף" (אסקטיציזם).

## ראו גם
* חיים רק פעם אחת
* ליברטיניזם
* חברה מתירנית 
* ניהיליזם 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אתיקה
הדקוטה

**הדקוטה** (באנגלית: **The Dakota**) הוא בניין דירות יוקרתי השוכן במפגש של שדרות סנטרל פארק מערב ורחוב 72 באפר וסט סייד שברובע מנהטן בניו יורק.

## היסטוריה
הבניין, אשר נבנה על ידי אדוארד ס. קלארק, יורש ההון של זינגר (יצרנית מכונות התפירה), תוכנן על ידי האדריכל הנרי ג'. הארדנברג. הבנייה החלה באוקטובר 1880 ונמשכה ארבע שנים.

אדוארד קלארק שיזם את הקמת הבניין היה מהראשונים שהציעו קונספט מגורים חדשני לעשירי ניו יורק. עשירי העיר נהגו באותם ימים להעסיק משרתים בביתם. על פי הקונספט החדש אמורים דיירי הבניין לחלוק שירותי ניקיון, בישול וכדומה, אשר יסופקו על ידי ההנהלה. עשירי העיר היו ספקנים בתחילה, בשל הקונספט החדש ובשל ריחוקו של הבניין ממרכז העיר, אך לא עבר זמן רב והבניין משך דיירים עשירים רבים. כעבור כעשרים שנה הפך האפר וסט סייד לאזור מגורים אופנתי, ובניין הדקוטה הוא אחד המבנים הבולטים באזור זה. יש המתארים את הסגנון הארכיטקטוני של המבנה כרנסאנס צפון-גרמני.

מלבד העניין האדריכלי בו, מפורסם הבניין בעיקר בזכות דיירים מפורסמים שגרו בו, בהם ג'ון לנון, שאף נרצח בפתחו ב-8 בדצמבר 1980, ובזכות הסרט תינוקה של רוזמרי שצולם במקום.

על פי הסברה, הבניין נקרא כך בשל ריחוקו הרב, באותם ימים, מלב העיר, רחוק כמעט כמו טריטוריית דקוטה.

## קישורים חיצוניים

* כתבה מהניו יורק טיימס (1884) ב-Wikisource
* תמונות עדכניות של בניין הדקוטה

קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:סנטרל פארק וסט
קטגוריה:ארצות הברית: בתי מגורים
בלאגובשצ'נסק

**בלאגובשצ'נסק** (ברוסית: **Благовещенск**; בסינית: **海兰泡**, הַאיְלַאנְפַּאוֹ) היא עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי. נמצאת על גדתו הצפונית של הנהר אמור בשפך הנהר זיה. העיר משמשת כמרכז מחוז אמור ומהווה למרכז סחר חשוב על גבול רוסיה-סין, גבול העובר על נהר אמור. אוכלוסיית העיר מונה 225,757 תושבים (2021).

העיר נבנתה על פי עיקרון "רבעים רומא". כל הרחובות בו מצטלבים בזוויות ישרות ולרבעים צורה ריבועית או מלבנית.

## היסטוריה
היישוב הראשון הוקם בשנת 1856 כמאחז צבאי ונקרא בשם "אוסט זויסקי ווייני פוסט" (Усть-Зейский военный пост; המאחז הצבאי של שפך זיה). שנתיים לאחר מכן, שונה השם לשמו הנוכחי, על שם התאריך 9 במאי - יום ייסוד העיר, שהוא גם יום "הבשורה הטובה" של מרים אם ישו. ברוסית מבטאים את המילים "בשורה טובה" - "בלאגיה וסט" ולכן, שם העיר שונה לבלאגובשצ'נסק - עיר הבשורה הטובה.

ב-1858 ו-1860, נחתמו בהתאמה חוזה אייגון והסכם בייג'ינג בין רוסיה לסין שסיפחו את האזור סופית לתחומי רוסיה. כמו כן, באותה שנה הוקם חבל אמור והעיר הפכה לבירתו. ב-1900 הגיע לעיר צבא סין במסגרת מרד הבוקסרים וניסה לכבוש אותה, אך תוך זמן קצר, הצליחו הרוסים להדפו ולגרש את כל הסינים מהעיר. במהלך הגירוש טבעו כ-3,000 איש מבין הסינים בנהר אמור, או נהרגו על ידי הצבא הרוסי.

ב-1932 הוקם מחוז אמור בגבולותיו הנוכחיים והעיר המשיכה לשמש כבירתו.

בשנות ה-60 נשמעו בעיר תשדירי תעמולה של מאו דזה-דונג מצדו הסיני של הגבול. בשנות ה-90 נחתם הסכם לאזור סחר חפשי בין רוסיה לסין הכולל את בלאגובשצ'נסק ואת העיר הסינית הסמוכה מגדתו השנייה של הנהר, חייחה (黑河).

## דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר בנויה מרוב של רוסים אתנים אך מעורבבת גם עם סינים. בעיר ישנה גם קהילה מונגולית קטנה.

## חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אמור הממלכתית.

## תחבורה
[ממוזער|[גשר בלאגובשצ'נסק - הייהה, שמחבר את רוסיה לסין.]]
את העיר משרת נמל התעופה בלאגובשצ'נסק איגנאטייבו הנמצא במרחק של כ-20 קילומטרים צפונית לעיר ומציע בעיקר טיסות ליעדים בתוך רוסיה.

ב-2019 נפתח גשר בלאגובשצ'נסק - הייהה, שמחבר את רוסיה לסין.

רכבל בלאגובשצ'נסק - הייהה , שיהיה הראשון בעולם בין שתי מדינות אמור להיפתח ב-2023.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז אמור: ערים
קטגוריה:גבול סין–רוסיה
קטגוריה:רוסיה: מעברי גבול
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1856
יצחק קארו

**רבי יצחק קארו** (נולד בטולדו בשנת רי"ח, 1458 - נפטר בשנת רצ"ה, 1535) היה ראש ישיבה, דרשן, ורופא, ממגורשי ספרד. דודו ומגדלו של רבי יוסף קארו.

## קורות חייו
רבי יצחק בן יוסף קארו למד תורה אצל רבי יצחק קנפנטון. בתחילה עסק בלימוד תורה בישיבה בטולדו. בשלב מאוחר יותר עבר לליסבון על מנת להקים בה ישיבה.
בעת גירוש ספרד גורשה משפחתו מספרד והגיעה לפורטוגל. בשנת 1497 גורש מפורטוגל עקב גזירה שחייבה את היהודים להתנצר או לעזוב את הממלכה. מפורטוגל נדד לטורקיה. במהלך מסע זה אירעו לו אסונות כבדים, כל בניו מתו במהלך המסע. ככל הנראה הייתה לו לפחות בת אחת שכן ידוע שהיה לו נכד, רבי אברהם צהלון. 

קורות חייו של רבי יצחק בטורקיה אינם ברורים. נראה שנדד בין איסטנבול למגנזיה. בקהילות אלו נשא דרשות בפני הקהל, אך אין ידוע אם שמש בהם במשרה רבנית כלשהי. ככל הנראה, נחשב רבי יצחק סמכות רבנית שכן אחיינו הגדול, רבי יוסף קארו שאף גדל בביתו של רבי יצחק באיסטנבול, התייעץ עמו בענייני הלכה.  

בשנת 1517 מסר את ספרו **תולדות יצחק** לדפוס. באותה שנה יצא למסע לארץ ישראל אך לא ברור אם הגיע לבסוף לארץ ישראל. מחד ישנן מסורות שהתעכב בדמשק ונשאר בה. מאידך ישנן מסורות המחזקות את האפשרות שהגיע לצפת, בה ישב אחיינו רבי יוסף קארו.

## חיבוריו
* **ספר תולדות יצחק** - ספר דרשות. בספר משולבים הן הפשט והן הפרשנות האלגורית למקרא. 
* **חסדי דוד** - חיבור הכולל דרשות בתחום הפילוסופיה והאגדה. נערך על ידי תלמידיו.
* מספר תשובות בשו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו, הן בשמו של דודו רבי יצחק קארו (תשובה סימן מז ותשובה בסוף הספר). כך גם עיקרי תשובה בשמו בסוגיית הנחת תפילין בחול המועד מובאת בבית יוסף על טור סימן לא.  

בנו של רבי יוסף קארו, יהודה, תכנן להוציא ספר שו"ת שיכלול את תשובותיו של רבי יצחק קארו אך הדבר לא התממש.

## לקריאה נוספת
*דרשות רבי יצחק קארו, מבוא מאת שאול רגב עמ' 9-16, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, 1995

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:רבנים פורטוגזים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:יוסף קארו
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-15
קטגוריה:יהודי פורטוגל במאה ה-15
קטגוריה:יהודי האימפריה העות'מאנית במאה ה-16
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1458
קטגוריה:נפטרים ב-1535
גברו

**גָבְּרוֹ** (Gabbro) הוא סלע יסוד פלוטוני גס גביש דל בסיליקה ועשיר בברזל ובמגנזיום. השם "גברו" ניתן לסלע על ידי הגאולוג הגרמני כריסטיאן לאופולד פון בוך (Christian Leopold von Buch), על שם עיירה במחוז טוסקנה שבאיטליה. גברו דומה בהרכבו הבסיסי לבזלת.

## היווצרות

גברו נוצר כאשר מאגמה מאפית עולה מן המעטפת וחודרת אל אזורי חולשה בקרום כדור הארץ. המאגמה מתקררת לאט ומתגבשת בגופי חדירה מגמטיים גדולים באזור פתיחה. לחלופין, ניתן למצוא גברו ונוריט, גם בחלקים התחתונים של אופיוליטים, מתחת לשכבות הדאלוריט והבזלת.

## פטרולוגיה

גברו הוא סלע גס גביש (מילימטר אחד ויותר), אם כי עשויה להיות לו הופעה פגמטיטית באמצעות גבישים גדולים מאוד (20 מילימטר ויותר).

הסלע כהה וצפוף ומכיל בעיקר פלגיוקלז, פירוקסן, אוליבין ומגנטיט. הפירוקסן הוא בעיקר מסוג **קלינופירוקסן**, אם כי עשויות להיות גם כמויות קטנות של **אורתופירוקסן**. כאשר כמות האורתופירוקסן גדולה מזו של הקלינופירוקסן, מתקבל סלע מסוג נוריט.

גם קוורץ עשוי להיות נוכח בסלע כתוצאה ממאגמה ברוויית יתר של סיליקה.

אסקסיט הוא סלע גברו שנוצר ממאגמה דלה בסיליקה אשר נוכח בה נפלין.

טרקטוליט הוא סלע גברו שמכיל פלגיוקלז ואוליבין ועני מאוד בפירוקסן.

בגברו עשויות להימצא כמויות קטנות של תחמוצות טיטניום-ברזל כמינרל אילמניט (FeTiO3), ומינרלים מקבוצת הספינל: אולבוספינל (Fe2OTi4) ומגנטיט (Fe3O4).
## הימצאות

הגברו הוא סלע נפוץ ביותר בתחתית הקרום האוקייני, ניתן למצוא אותן גם ברצועות ארוכות של חדירות גברו שאופייניות לאזורי בקע, לאורך העתקים גדולים.

גברו נמצא לא רק בכדור הארץ אלא גם על הירח. תהליכים טקטוניים וסייסמיים שפעלו בירח עד לפני כ-2.5 מיליארד שנה הביאו ליצירתם של סלעי גברו, כמו גם נוריט ובזלת.

## שימושים

במחוז פוג'יין, בדרום מזרח סין, מצויות כמויות מוגבלות של גברו עשיר באוליבין שמקורו בפעילות וולקנית. הסינים מכנים את הסלע הזה בטעות בשם ״גרניט שחור״, למרות שמבחינה מינרלוגית, הוא רחוק מאוד מגרניט. הסלע נכרה בסין בגושים מלבניים המשמשים בעיקר לייצור ריצוף ומשטחי מטבח. כיום פעילות הכריה הצטמצמה מאוד בגלל התדלדלות המקורות.

רוב האריחים המשמשים לריצוף מיסעת הרכבת הקלה ברחוב יפו בירושלים עשויים מגברו שיובא מסין.

סלעי גברו וסביבתם עשויים להכיל כמויות קטנות אך משמעותיות של כרום, ניקל, קובלט, זהב, כסף, פלטינה ונחושת גופרתית שכרייתם משתלמת מבחינה כלכלית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי יסוד
קטגוריה:סלעים פלוטוניים
ארקוזה

[שמאל|ממוזער|250px|דוגמת ארקוזה מ[סלובקיה]]
**ארקוזה** - סלע משקע, סוג של אבן חול "בלתי מבוגרת" שנוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד חומציים (גרניט) ומאופיינת בכמות של מעל ל-25% פצלות השדה וחרסיות. העובדה שהסלע מכיל כמות רבה של פצלות השדה שהם מינרלים בלתי יציבים מעידה על כך שהסלע נוצר בתנאים בהם לא הייתה תקיפה כימית של הסלע, אם משום שהסלע נוצר באקלים קיצוני (צחיח או קוטבי) או שהסלע כוסה מיד. חלק מאבני החול הנוביות בישראל מהוות דוגמה לארקוזה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי משקע
קולומביט

**קולומביט** (מכונה גם **פרוקולומביט**, **ניוביט** ו**קולומבט**) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb2O5) וטנטלום (Ta2O5) . 

לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט  42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום. קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. 

ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.

היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל. השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.

ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.

בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד. לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים. ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.

## קישורים חיצוניים

*קולומביט באתר webmineral
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב

"**ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב**" הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין שיצא ביוני 1980, המבוסס כולו על גרסאות כיסוי לשירי המלחין סשה ארגוב, לפזמונים של חיים חפר, נתן אלתרמן, יעקב שבתאי וע. הלל. חמישה משירי האלבום בוצעו במקור על ידי "התרנגולים" ("משעמם", "אם תרצי", "שיר אהבה חיילי", "דוד שמש ואנטנה גם", ו"הכל זהב"). 

את האלבום הפיק מוזיקלית שלום חנוך, ששיתף פעולה זמן קצר קודם לכן עם איינשטיין בסיבוב הופעות גדול שערכו השניים בישראל ובארצות הברית. את העיבודים לשירי האלבום יצר המוזיקאי אילן מוכיח. בהפקה הגדולה העוטפת את השירים השתתפו כמה מהזמרים והמוזיקאים המובילים בישראל של ראשית שנות ה-80, ובהם שם טוב לוי, דפנה ארמוני, ריקי גל, דויד ברוזה, קורין אלאל וגרי אקשטיין.

## עטיפת האלבום
על גבי עטיפת האלבום מוצג ציור המתאר את כיכר דיזנגוף מעשה ידי האמן זוכה פרס ישראל דוד טרטקובר משנת 1979. טרטקובר חזר כאן לכיכר המקורית, שנהרסה שנתיים קודם לכן, על פי תכנונה המקורי של האדריכלית ג'ניה אוורבוך. הבניין משמאל הוא קולנוע חן בתכנון אריה שרון, והבניין מימין הוא מלון סנטר בתכנון חיים משולם.

## רשימת רצועות

בתקליט המקורי: צד א': שירים 1–5, צד ב': שירים 6–10.

## משתתפים
*אריק איינשטיין: שירה
*אילן מוכיח: סקסופון, פסנתר, קלידים ועיבודים
*שלום חנוך: הפקה מוזיקלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
*דויד ברוזה, גרי אקשטיין, שלמה יידוב, חיים קריו, חיים רומנו: גיטרות
*קובי כהן, אביאל סגל, ארנון פלטי: גיטרה בס
*אהרון קמינסקי, אלון הלל, מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה
*שם טוב לוי: חליל, קולות
*פטר ורטהיימר: סקסופון
*נחום פרפקוביץ: פסנתר, קלידים, מלודיקה
*אלונה טוראל: פסנתר, קלידים
*קנת קרון: וויברפון
*נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי נשיפה ומיתרים
*יוריק בן דוד, דפנה ארמוני, ריקי גל, קורין אלאל: קולות רקע
*הוקלט באולפני "טריטון"
*טומי פרידמן: טכנאי הקלטה, מיקס
*עוזרי טכנאי: יורם אלמדון, איתמר גפני, אורית זולוטוב
*מיכאל תפוח: מפיק
*דוד טרטקובר: ציור העטיפה

## קישורים חיצוניים

* רשימת השמעה של ארץ ישראל הישנה והטובה חלקים א׳-ה׳ ביישום המוזיקה ספוטיפיי

קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
ד
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מיכאל תפוח
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
ליים

**ליים** הוא כינוי למספר מינים של פירות הדר או הכלאות שלהם. צבע הפרי ירוק כהה עד צהוב, קוטרו נע בין שלושה לשישה סנטימטרים. הפרי בשרני, ומזכיר בצורתו וטעמו את הלימון. מיני הליים בדרך כלל קטנים מהלימון, ומתוקים יותר.

הליים הנפוץ בשווקים הוא הליים הפרסי (*Citrus × latifolia*) הירוק וגדול, והליים הארצישראלי (*Citrus limettioides*).

כמו יתר פירות ההדר, הליים עתיר בוויטמין C. מלחים בריטיים השתמשו רבות בליים ובלימונים כדי למנוע את מחלת הצפדינה. בטעמו ובתמצית הליים משתמשים בייצור משקאות הספרייט וקוקטיילים כדוגמת מוחיטו וקפיריניה.

לליים, בניגוד ללימון, אין גרעינים.

בישראל נהוג למכור "ליים פרסי מיובש" בצבע שחור או ליים פרסי רגיל לצורכי בישול.

## זני ליים
* ליים פרסי
* ליים אצבעות
* קי ליים
* ליים קווט
* לימון מתוק
* ליים ארצישראלי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדרים
*
טנטליט

**טנטליט** הוא מינרל המורכב מברזל, מנגן ותחמוצות של טנטלום וניוביום. 

לטנטליט מבנה דומה לקולומביט, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55-78% תחמוצת ניוביום. טנטליט טהור שאינו מכיל ניוביום ומנגן יכיל 85.5% טנטלום ו-15.5% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקל הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. 

ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.

## מאפיינים
צבע הטנטליט שחור עד חום. גבישי טנטליט עשירים במנגן שקופים למחצה וצבעם חום. בחלק מדגימות של טנטליט ניתן לזהות תופעות של מגנטיות חלשה או של כתמי צבע כחלחל זוהר. למינרל טפיוליט יש אותו מבנה כימי (Fe, Mn)(Ta, Nb)2O6)) אבל המבנה הגאומטרי שלו הוא טטרגונלי בניגוד למבנה האורתורומבי של הטנטליט. 

## תפוצה
ניתן למצוא טנטליט בנמיביה, קנדה, מדגסקר, צפון אירופה, ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה, קולורדו, ווירג'יניה. עתודות הטנטנליט הגדולות בעולם (52.1%) מצויות בברזיל. נכון לשנת 2006 75% מכמות הטנטליט ששווקה בעולם באה מאוסטרליה.

## שימושים
השימוש העיקרי בטנטליט הוא להפקת טנטלום, מתכת המשמשת בעיקר בייצור רכיבים אלקטרוניים, בעיקר קבלים. בין שימושי הטנטליט, מכירה בחנויות של מינרלים, ומחצב להפקת ניוביום, ייצור סגסוגות בעלות נקודת התכה גבוהה במיוחד. יחד עם מתכות אחרות, לטנטלום תפקיד בייצור קרבידים, סגסוגות על לרכיבי מנועי סילון, חלקי טילים ועוד. בזכות עמידותו בפני חומרים רבים, הטנטלום משמש גם כרכיב שתלים בגוף.

לטנטליט אין בורסה מרכזית בה הוא נסחר ועל כן קשה להעריך במדויק את מחירו. באופן כללי הטנטליט נסחר סביב ה-40$ לק"ג אולם המחיר חווה מספר עליות תלולות וצניחות עוקבות: בסוף שנות ה-70, בשנת 1988 ובשנת 2000. עליות המחירים הביאו לירידה בשימוש בטנטלום על ידי חיסכון ושימוש בתחליפים.

## קישורים חיצוניים

*טנטליט באתר webmineral
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
סלעית (ציפור)

[שמאל|ממוזער|[סלעית הודית "לבנת כתר"]]
[שמאל|ממוזער|[סלעית לבנת כנף, צולם בעין עקב]]
[ממוזער|[סלעית שחורת בטן, צולם במכתש רמון]]
**סַלְעִית** (שם מדעי: *Oenanthe*) היא סוג של ציפור שיר, שבעבר סווגה למשפחת הקיכליים (Turdidae), אך כיום היא משויכת למשפחת החטפיתיים (Muscicapidae). בישראל מצויים 15 מתוך 32 מיני הסלעית בעולם, לרובן זנב שחור-לבן ועל-שת לבן. גודלן של הסלעיות נע בין 13-19 ס"מ, ומשקלן נע בין 17–36 גרם. מקור שמן בתכונתן - לעמוד בנקודת תצפית גבוהה, בדרך כלל על סלעים.

הסלעיות בוחרות לדור בנופים פתוחים ואזורים יבשים. בישראל ניתן למצוא אותן באזורים מדבריים ובערבה. הן ציפורים טריטוריאליות, כלומר, מקפידות לשמור על הטריטוריה שלהן, שגודלה עשוי להגיע אף ל-500 דונם. הן בונות את קיניהן בנקיקי סלעים, במחילות נטושות של מכרסמים ובחורים באדמה. הסלעיות מטילות עד 6 ביצים בהטלה, ודוגרות עליהן בפרק זמן של כשבועיים. גוזלי הסלעית שוהים בקן כשבועיים, אך מואכלים מספר שבועות נוספים גם לאחר שעזבו את הקן.

## מיני הסוג
* סלעית אירופית (Oenanthe oenanthe)
* Oenanthe seebohmi
* Oenanthe pileata
* Oenanthe bottae
* Oenanthe heuglini
* סלעית ערבות (Oenanthe isabellina)
* סלעית נזירה (Oenanthe monacha)
* סלעית מדבר (Oenanthe deserti)
* סלעית קיץ (Oenanthe melanoleuca)
* סלעית איברית (Oenanthe hispanica)
* סלעית קפריסאית (Oenanthe cypriaca)
* סלעית שיחים (Oenanthe pleschanka)
* Oenanthe albifrons
* Oenanthe phillipsi
* סלעית חלודת זנב (Oenanthe moesta)
* שחור-זנב (Oenanthe melanura)
* Oenanthe familiaris
* Oenanthe scotocerca
* Oenanthe dubia
* Oenanthe fusca
* סלעית הודית (Oenanthe picata)
* סלעית שחורה (Oenanthe leucura)
* סלעית חבשית (Oenanthe lugubris)
* סלעית שחורת בטן (Oenanthe leucopyga)
* Oenanthe alboniger
* סלעית חורף (Oenanthe finschii)
* סלעית לבנת כנף (Oenanthe lugens)
* Oenanthe lugentoides
* סלעית כורדית (Oenanthe xanthoprymna)
* סלעית פרסית (Oenanthe chrysopygia)
* סלעית הבזלות (Oenanthe warriae)
* סלעית מגרב (Oenanthe halophila)

**סלעיות בישראל**:
* סלעית קיץ (*Oenanthe melanoleuca*) - המין השכיח והנפוץ ביותר מבין הסלעיות בישראל. מתגוררת בארץ בתקופת הקיץ, בדרך כלל באזורי ההרים בחבל הים-תיכוני. צבעה חום בהיר וכנפיה ולחייה שחורים.
* סלעית חורף (*Oenanthe finschii*) - מצויה בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה - בתקופת החורף. לזכר גב וגחון לבנים, שצבעם הופך בסתיו לחום בהיר ולנקבה גחון לבנבן וגב חום.
* סלעית מדבר (*Oenanthe deserti*) - מצויה באזור המדברי לכל תקופת השנה ובאזור הערבה בקיץ. זו הסלעית היחידה ששני שלישים מזנבה בצבע שחור.
* סלעית אירופית (*Oenanthe oenanthe*)
* סלעית ערבות (*Oenanthe isabellina*)
* סלעית שיחים (*Oenanthe pleschanka*)
* סלעית קפריסאית (*Oenanthe cypriaca*)
* סלעית לבנת כנף (*Oenanthe lugens*)
* סלעית נזירה (*Oenanthe monacha*)
* סלעית שחורת בטן (*Oenanthe leucopyga*)
* סלעית הבזלות (*Oenanthe warriae*)
* סלעית כורדית (*Oenanthe xanthoprymna*)
* סלעית חלודת זנב (*Oenanthe moesta*)
* סלעית פרסית (*Oenanthe chrysopygia*)
* שחור-זנב (*Oenanthe melanura*)

## קישורים חיצוניים

* 

*  - על סלעית הבזלות

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1816
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:חטפיתיים
פטרוזבודסק

**פטרוזבודסק** (ברוסית: **Петрозаводск** - בית החרושת של פטר; בקרלית: **Petroskoi**) היא עיר ברוסיה, בצפון-מערב החלק האירופאי, בירת רפובליקת קרליה. היא שוכנת על חופו המערבי של האגם אונגה. אוכלוסייתה מונה כ-234,577 איש (2025).

## היסטוריה
במקום שנמצאת העיר, ב-29 באוגוסט 1703, דהיינו בתקופת פטר הגדול נוסד בית החרושת לברזל ביחד עם יישוב קטן. ב-1734 בית החרושת נסגר, אך היישוב המשיך להתקיים. ב-1773 נוסד בית חרושת חדש לייצור תותחים ונקרא על שמו של אלכסנדר נבסקי,

ב-1777 המלכה יקטרינה השנייה העניקה ליישוב מעמד של עיר. ב-1781 העיר הוכרזה כבירת פרובינציית אולונץ, וב-1784 בירת הגוברניה של אולונץ. בין 1784 ל-1785 בתפקיד מושל המחוז כיהן המשורר גברייל דרז'אבין.

בין 1941 ל-1944 בכיבוש פינלנד, שקראה לעיר Äänislinna על שם האגם אונגה בפינית.
## אוכלוסייה
חלוקת האוכלוסיה לפי קבוצות אתניות (לפי מרשם האוכלוסין ברוסיה שנערך בשנת 2020)

## ערים תאומות
לפטרוזבודסק שש עשרה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רפובליקת קרליה: ערים
קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1703
דגל פנסילבניה

**[[דגל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[פנסילבניה]]** מציג את סמל פנסילבניה באמצע רקע כחול ומוקף מימין ומשמאל בשני סוסים, מלמעלה על ידי עיטם לבן-ראש ומלמטה בענף של תירס וענף זית. העיטם לבן-הראש, מסמל את האומה החדשה המתהווה בפנסילבניה. מתחת לסמל המוקף נמצא סרט עליו רשום המוטו של פנסילבניה: "מוסריות, חרות ועצמאות".

הדגל הוכר באופן רשמי בשנת 1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית נשאו חיילים מפנסילבניה דגל שדמה לדגל האמריקאי, אולם במקום הכוכבים בפינה השמאלית העליונה היה סמל פנסילבניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

פנסילבניה
קטגוריה:פנסילבניה: סמלים
פנסילבניה
קטגוריה:עיט בתרבות
קטגוריה:סוסים בתרבות
טביליסובה

שמאל|ממוזער|250px|חגיגות טביליסובה בסמטאות טביליסי, 2007
**טביליסובה** (בגאורגית: **თბილისობა**, תבּיליסוֹבָּה) או **יום טביליסי**, הוא הפסטיבל השנתי הגדול ביותר בטביליסי, המנציח את היווסדה של העיר. הוא נערך בהתאם למסורת הגאורגית, שבה נהוג לחגוג את יום השנה לייסודן של ערים ועיירות בפסטיבלים. זה הנערך בטביליסי הוא הגדול מכולם.

הפסטיבל של טביליסי, טביליסובה, נחגג מדי שנה ביום א' האחרון של חודש אוקטובר. זו גם עת הבציר וייצור היין, וחתונות רבות בגאורגיה נערכות אף הן בתקופה זו. ביום הפסטיבל מתקיימים קונצרטים והופעות מחול עממי ברחובות העיר, דבר המושך גם תיירים. הפסטיבל נוסד בשנת 1979, וחודש בשנת 1994 לאחר השעיה בת 6 שנים בתקופה בה שררה מתיחות פוליטית.

## קישורים חיצוניים

* www.georgienseite.de, 

קטגוריה:טביליסי: תרבות
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
משה מרוז

**משה מרוז** (נולד ב-1946) הוא עורך דין פלילי מוביל, עומד בראש משרד עורכי דין בתחום הפלילי.

## ביוגרפיה
נולד בישראל לד"ר פנחס רוזנבליט. הוא התמחה במשרדו של עורך-דין חיים קאזיס. לאחר שקיבל את רישיון עריכת הדין שימש כסניגור בפרשות נודעות ומתוקשרות בתחום הפלילי. בין השאר ייצג בבתי המשפט את שלמה נור שהורשע  באונס "מיס עולם" לינור אברג'יל, האחים אלפרון, פרשת רומן זדורוב, רצח עו"ד ענת פלינר, רצח אנטולי קרפ, רצח אסף שטיירמן ועוד.

במשרדו שותפים גם ילדיו שירה, עופרי, ניר וידין. 

למרוז יש ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עורכי דין פליליים ישראלים
קטגוריה:משפחת רוזן-רוזנבליט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
איי אוסטרל

**איי אוסטרל** (בצרפתית: **Îles Australes** או **Archipel des Australes**) הם הדרומיים בקבוצות איי פולינזיה הצרפתית. 
קבוצת איי אוסטרל מורכבת משתי קבוצות איים - איי טובואיי ואיי באס.

## איי טובואיי
**איי טובואיי** (בצרפתית: **Îles Tubuaï**), הקרויים על שם הגדול באיים, כוללים את:
* **[[איי מריה (איי אוסטרל)|לז איל מריה]]** (les Îles Maria) - במיקום 21°48′00″ דרום, 154°41′00″ מערב.
* **[[רימאטארה]]** - 22°38′25″ דרום, 152°50′16″ מערב.
* **[[רורוטו]]** - 22°29′04″ דרום, 151°20′03″ מערב.
* **[[טובואיי]]** - 23°23′00″ דרום, 149°27′00″ מערב.
* **[[ראיוואוואה]] ** - 23°52′00″ דרום, 147°40′00″ מערב.

## איי באס
קבוצת **[[איי באס (פולינזיה הצרפתית)|איי באס]]** (בצרפתית: **Îles Bass**) מורכבת מהאיים:
* **[[רפה איטי]]** - האי הראשי של קבוצת האיים - 27°35′00″ דרום, 144°20′00″ מערב.
* **[[מרוטירי]]** - אי קטן במיקום - 27°55′00″ דרום, 143°26′00″ מערב.

## מנהל
איי אוסטרל מהווים תת-יחידה מנהלית המכונה "איי אוסטרל" (בצרפתית: **la subdivision administrative des (Îles) Australes**), אחת מחמש תת-היחידות של פולינזיה הצרפתית.
כמו כן האיים מהווים אזור בחירה (**circonscription des Îles Australes**) - אחד מששת אזורי הבחירה של פולינזיה הצרפתית לאספת הנבחרים של פולינזיה הצרפתית.

## ראו גם
* חלוקה מנהלית של צרפת

## קישורים חיצוניים

* תצלומי לוויין באתר Oceandots.com
* 

*
אוסטרל
קטגוריה:האזור האוקיאני
עור התוף

שמאל|ממוזער|250px|מבנה האוזן
**עור התוף** או **הקרום התופי** הוא קרום דק המצוי באוזן ומפריד בין האוזן החיצונית לאוזן התיכונה.

עור התוף מורכב משלוש שכבות: המשך העור של תעלת השמע החיצונית- אפיתל קשקשי, שכבה רירית המתנפחת כאשר האוזן מודלקת- אפיתל נשימתי, ושכבה העשויה שתי וערב ותפקידה לכווץ את עור התוף- סיבי קולגן. החיצוני ביותר הוא האפיתל הקשקשי (לכיוון תעלת השמע) והפנימי ביותר הוא האפיתל הנשימתי.

צורתו של קרום התוף כחרוט שטוח, קוטרו כ-8 מ"מ ועוביו קטן מחצי מ"מ. הוא דק ומתוח כראש תוף, ומכאן שמו, ורוטט כאשר גלי הקול, שעברו דרך תעלת השמע, פוגעים בו. תדירות התנודות הללו כתדירות גלי האוויר המכים בו.

עור התוף מגביר ומעביר את גלי הקול שנקלטים מהאוויר החיצוני לעצמות השמע הקטנות (Ossicles) שבאוזן התיכונה, שבסופו של דבר נקלטים על ידי האיבר הקורטי שבאוזן הפנימית ואותותיהם מועברים דרך העצב השמיני לקורטקס באזור הטמפורלי במוח, לצורך קליטה והבנה. 

נקב או קרע בעור התוף יכולים להוביל ללקות שמיעה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוזן
קטגוריה:שמיעה
צ'אפלין צ'ארלי

**צ'אפלין צ'ארלי** הוא אלבום הסולו הראשון של שלומי ברכה, גיטריסט להקת "משינה", אשר יצא בשנת 2003.

האלבום יצא אחרי עבודה של שלוש שנים. זמן קצר לפני יציאתו חזר ברכה לשתף פעולה עם משינה לקראת איחודה של הלהקה, מה שגזל ממנו את מרבית זמנו והביא לדבריו לקידום מכירות מוגבל יותר של אלבומו. במקור יועד לאלבום השם "פופקורן", כשם הרצועה השנייה בו.

אחד משירי האלבום, "באה לקראתך", חודש על ידי רם אוריון, תחילה בהופעות ולבסוף הופיע גם באלבומו "כן".

## רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלומי ברכה, מלבד היכן שמצוין אחרת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2003
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
קטגוריה:אלבומי שלומי ברכה
אאורל ויינר

**אָאוּרֵל וַיְנֶר** (ברומנית: **Aurel Vainer**; 10 בינואר 1932 – 31 באוקטובר 2021) היה פרופסור לכלכלה, משנת 2004 ועד למותו היה חבר הפרלמנט של רומניה מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, וכן היה יושב ראש הקהילה היהודית ברומניה.

ויינר נולד בשטפנשט שבמחוז בוטושאן. הוא סיים לימודי כלכלה בתואר דוקטור בשנת 1966. היה פעיל בתחומי הבנייה, המחקר הכלכלי והשיווק. הוא היה חבר בלשכת המסחר והתעשייה של רומניה (סגן נשיא), ובין השנים 2000–2004 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ספירו חארט (Spiru Haret) בפקולטה לכלכלה וחשבונאות שבקמפולונג מוסצ'ל (Câmpulung Muscel). נשוי לאנט ויינר.

ויינר כתב ופרסם חמישה ספרים בתחום המסחר והשיווק. הוא כיהן כסגן יושב ראש אגודת הידידות רומניה-ישראל.

נפטר ב-31 באוקטובר 2021.

## קישורים חיצוניים
* 
* פרטיו של ויינר ברישומי הפרלמנט הרומני 
* Mozaicul presei כתבה על מינויו של ויינר לנשיא הקהילה היהודית ברומניה 

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט הרומני
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1932
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2021
רות קדר

**רות קדר** (נולדה ב-27 בינואר 1955) היא אמנית ומעצבת ישראלית - אמריקאית, שנודעה בעיקר בשל עבודתה על עיצוב הלוגו של חברת גוגל.

## קורות חיים

קדר נולדה בברזיל ולמדה ארכיטקטורה בטכניון בישראל ועברה לארצות הברית ללימודי מאסטר בעיצוב באוניברסיטת סטנפורד. נושא התיזה שלה היה עיצוב חפיסות קלפים; חברת אדובי אף ביקשה ממנה לעצב חפיסת קלפים, כחלק ממהלך שיווקי של החברה לאחד ממוצריה. היא נמנית עם מייסדי האתר Art.Net, שם היא מציגה את הסטודיו המקוון שלה מאז 1994. שימשה כפרופסור יועץ לאמנות במחלקת האמנות של סטנפורד בשנים 1988 עד 1999, באותה העת היא הוזמנה לעצב את הלוגו של גוגל.

רות קדר זכתה במספר פרסים ועבודותיה מוצגות ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* Art Studio
* Playing Cards

קטגוריה:מעצבות ישראליות
קטגוריה:מעצבות אמריקאיות
קטגוריה:מעצבים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ישראליות ילידות ברזיל
קטגוריה:בוגרות הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
Microsoft Certified Solution Developer

שמאל|180px|ממוזער
**MCSD** (ראשי תיבות של **Microsoft Certified Solution Developer **) הייתה הסמכה מבית חברת מיקרוסופט המיועדת למפתחים בטכנולוגיית .NET בגרסאות 1 ו-1.1.
ההסמכה אמורה להעיד על נושאה כי עבר בהצלחה בחינות שמעידות על ידע בטכנולוגיית .NET, ידע ביישום לפי הצרכים וידע בתכנון פרויקטים.

## הטבות לבעלי ההסמכה
בעלי ההסמכה מקבלים מנוי לידיעון מיוחד מבית מיקרוסופט למנויים, גישה לאתר מיקרוסופט לבעלי ההסמכות וסמל ותעודה שעברו את ההסמכה.
הסמכה זאת נתפסת כחשובה בתעשיית הפיתוח, ונותנת יתרון לבעל ההסמכה במציאת עבודה.

## דרישות
נושא ההסמכה חייב לעבור:
# בחינה בסיסית על הטכנולוגיה עצמה.
# בחינה בנושא Windows Application.
# בחינה בנושא Web Application.
# בחינה בנושא WebServices.
# בחינה בנושא הנדסת תוכנה.
# בחינה אחת מתוך האפשרויות הבאות:
#* עבודה עם SQL Server 2000.
#* עבודה עם Microsoft Biztalk Server 2000.
#* עבודה עם BizTalk Server 2004.
#* אבטחה.
#* SQL Server 2005.

## שפות הבחינה
ניתן לעשות את הבחינות גם ב VB.NET וגם ב־C#.

## קישורים חיצוניים
* דף ההסמכה

קטגוריה:תכנות
קטגוריה:מיקרוסופט
ג'מאסין א-שרקי

**ג'מאסין א-שרקי** (בערבית: **جمّاسين الشرقي**) היה כפר ערבי מדרום לירקון, כ-9 קילומטרים צפונית-מזרחית ליפו. כפר סמוך נקרא ג'מאסין אל-ע'רבי (המערבי), ואילו פירוש "ג'מאסין א-שרקי" הוא ג'מאסין המזרחית.

משמעות שם הכפר, "ג'מאסין", הוא מגדלי ג'מוסים, על שום עיסוקם של תושביו. השבט נזכר לראשונה בתעודת הקדש של הסולטאן ביברס ממחצית מהמאה ה-13. שבט הג'מאסין גם נזכר ברישומי מס עות'מאניים של שנת 1596 במחוז שכם. ברישומים צוינו מיסים ששילם על רעיית עדרי-תאו. לטענת רבקה שפק ליסק, בזמן השלטון המצרי במאה ה-19 (כיבוש בן עשר שנים) הגיעו לכפר מהגרים ממצרים ומסודאן.

את העדות הראשונה לקיומו של כפר של ממש ניתן למצוא במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1931), אז נפקדו 395 איש. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ההערכה הייתה שמספר התושבים היה 730 נפש, שטח הכפר 358 דונם, מתוכם 54 דונם היו בבעלות יהודית ו-18 דונם בבעלות ממשלתית.

הכפר ננטש מיושביו, שברחו בתחילת 1948. לאחר מלחמת העצמאות נבנתה על אדמות הכפר שכונת "תל גיבורים" של העיר בני ברק.
בכמה ממבני הכפר, שנותרו על תלם, מתגוררים יהודים.

ישנן עדויות על כך שאדמות הכפר שהיו בבעלות התושבים המקוריים נמכרו לתושבי בני ברק טרם פינוי הכפר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:בני ברק: גאוגרפיה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי
טובואיי

גבול|ממוזער|300x300 פיקסלים|מיקום טובואיי באיי אוסטרל
**טובואיי** (בצרפתית: **Tubuai**) הוא שמה של קבוצת איים וכן של האי המרכזי בקבוצת איים זו, המהווה חלק מאיי אוסטרל בפולינזיה הצרפתית שבאוקיינוס השקט.

האי טובואיי ממוקם כ־640 ק"מ דרומית לטהיטי.

באי מתגוררים כ־2,050 תושבים, ושטחו 45 קמ"ר.

האי סופח לצרפת בשנת 1881.

באחד הסרטים שנעשו על בסיס הספר "המרד על הבאונטי" מתואר האי כאי בו מתגוררים קניבלים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי אוסטרל
מיכאל קאליק

**מיכאל (מיכאיל) קאליק** (ברוסית: **Михаил Наумович Калик**; 29 בינואר 1927 – 31 במרץ 2017) היה במאי קולנוע, תסריטאי ועורך קולנוע יהודי סובייטי ולאחר מכן ישראלי, שעבודתו התפרשה משנות ה-50 ועד שנות ה-90 המוקדמות. סרטיו מתאפיינים בהתמקדות באווירה ובקשרים הרגשיים בין הגיבורים, כאשר סיפור העלילה הוא משני בחשיבותו.

## קורות חיים
נולד בארכנגלסק שבברית המועצות. ב-1951 נעצר קאליק בעת לימודיו בבית הספר המרכזי לקולנוע (VGIK) באשמת פעילות ציונית וקשירת קשר לחיסולו של סטלין. הוא נשלח לגולאג, ושוחרר ממנו ב-1954 לאחר מותו של סטלין. ב-1956 אף  על ידי הממשל הסובייטי. לאחר שחרורו השלים את הלימודים בבית הספר המרכזי לקולנוע.

הצלחתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1961 בסרטו "אדם בעקבות השמש", ולאחר מכן עם "להתראות בנים" (1964).

בשנת 1968 ביים סרט נוסף "לאהוב" (*Любить*). סרט זה יצא לבתי הקולנוע לאחר עריכה נוספת שבוצעה ללא ידיעת קאליק. הוא פנה לבית המשפט, אך המשפט לא נערך ובמקום זה הוחרם ההעתק המקורי של הסרט מביתו. רק בשנת 1990 הצליח קאליק לשחזר את הגרסה המקורית של הסרט.

ב-1971 עלה קאליק לישראל, וכתוצאה מכך נאסרו סרטיו להקרנה בברית המועצות. ב-1974 ביים את הסרט שלושה ואחת בכיכובם של אורי לוי, אסי דיין ויונה אליאן.
הסרט עסק בהתפכחותו של פלמחניק מזדקן אל מול תהליך החומרנות בחברה הישראלית ובמערכת היחסים שלו עם בניו. כל זאת, על רקע נופי ים סוף, חופי אילת ומזרח סיני. הסרט נחל כישלון חרוץ בבתי הקולנוע בישראל, ובכך הסתיימה ה"קריירה" הישראלית של הבמאי. הוא נשאר בישראל ומיעט בפעילות קולנועית.

ב-1991 הוזמן קאליק לרוסיה לביים סרט בחופש יצירתי מוחלט, ויצר את הסרט "ושב הרוח". בשנת 1993, הציג קאליק את סרטו בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט זכה בשני פרסים מיוחדים כסרט זר.

ב-2001 ביים סמיון וינוקור סרט תיעודי על חייו של קאליק בשם "קאליק בשחור-לבן וצבע".

## קישורים חיצוניים

* , 
* סקירה קצרה 
* ריאיון עם קאליק 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים סובייטים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
מטיס (מיתולוגיה)

**מטיס** (ביוונית: **Μῆτις**), היא אשתו הראשונה של זאוס ואחת האוקיינידים במיתולוגיה היוונית. מיד לאחר עלייתו לשלטון, התחתן זאוס עם הטיטאנית מטיס. כשהרתה, גאיה ואורנוס ניבאו שמטיס תלד לזאוס בת ששמה אתנה, שתשתווה לו בחוכמתו, ובן שיהיה מלך האלים והאדם כאחד. זאוס פחד שהנבואה תתממש לכן בלע את מטיס. מאוחר יותר יצאה אתנה מתוך מצחו של זאוס כשהיא לבושה בשריון יווני מלא.
מטיס נחשבה לאלת הפקחות והערמומיות, או בגרסה אחרת, אלת העצה הטובה.

מטיס, ירח של כוכב הלכת צדק, נקרא על שמה, וגם כוכב הלכת המינורי   שהתגלה על ידי אנדרו גראהם .

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טיטאנים
קטגוריה:האנשה במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
קמרובו

**קמרובו** (ברוסית: **Кемерово**) היא עיר בסיביר שברוסיה. העיר היא מרכזו של מחוז קמרובו ונמצאת על גדתו של הנהר טום, יובלו של הנהר אוב, במקום בו נשפך אליו הנהר איסקיטים. דרך העיר עוברת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. העיר שוכנת באגן קוזנצק, שבו נמצאים כמה ממרבצי הפחם הנרחבים ביותר בעולם, משום כך העיר היא מרכז להפקת פחם. אוכלוסיית העיר מונה כ-542,928 תושבים (נכון לשנת 2025).

## היסטוריה
לאחר כיבוש האזור על ידי הרוסים במאה ה-17 האזור נקרא "קוזנצקי" על-שם העיר המרכזית בו - קוזנצק. ב-1701 נוסד הכפר שצ'גלובקה בשפך הנהר איסקיטים. ב-1721 התגלה ליד הכפר פחם בכמות גדולה. מדגם מהפחם נשלח לסנקט פטרבורג, אך הממשלה לא עשתה מאומה בנידון.

ב-1734 נוסד הכפר קמרובו על גדתו השנייה של הנהר טום, ממול לשצ'גלובקה. ב-1859 כבר היו באזור 7 כפרים, הגדולים ביניהם: שצ'גלובקה, קמרובו וייבסייבו.

ב-1907 הממשלה הצארית התחילה להשקיע בהפקת פחם מהמכרות ברמה ארצית. בית החרושת הכימי נוסד ב-1916.

בשנת 1943 הוקם מחוז קמרובו ועיר הוכרזה כבירת המחוז החדש. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו בעיר מספר מוסדות להשכלה גבוהה.

במרץ 2018 נספו בשרפה במרכז הקניות בקמרובו 67 אנשים, בהם 40 ילדים ששהו באותה עת בבית קולנוע, במה שהוגדר לאחד האסונות הטרגיים בתולדות הפדרציה הרוסית.

## גלריה

קובץ:Kemerovo Soviet Square.jpg|הנהלת מחוז קמרובו
קובץ:Kemerovo City Council.jpg|בניין האדמיניסטרציה העירונית


## ערים תאומות
לקמרובו שתי ערים תאומות:
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:מחוז קמרובו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1918
אז'ן שרל קטלן

**אז'ן שרל קטלן** (בצרפתית: **Eugène Charles Catalan**; 30 במאי 1814 – 14 בפברואר 1894) היה מתמטיקאי צרפתי-בלגי שעסק בעיקר בתורת המספרים.

קטלן הגדיר את מספרי קטלן כשניסה למנות את מספר השילושים של מצולעים קמורים.

## ביוגרפיה
קטלן נולד בברוז' (אז כחלק מן האימפריה הצרפתית, כיום בלגיה) כבן יחיד לז'וזף קטלן - צורף תכשיטים בשנת 1814. בשנת 1825 נסע לפריז כדי ללמוד מתמטיקה באקול פוליטקניק, שם פגש בשנת 1833 בז'וזף ליוביל. ב-1834 הוא סולק מן האוניברסיטה ועבר לשאלון-אן-שמפאן שם קיבל משרה לאחר שסיים את לימודיו. קטלן חזר לאקול פוליטקניק ובעזרתו של ליוביל סיים תואר במתמטיקה בשנת 1841. לאחר מכן עבר לקולג' קרל הגדול כדי ללמד גאומטריה תיאורית.

## ראו גם
* מספר קטלן
* קבוע קטלן
* השערת קטלן
* פאוני קטלן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:מתמטיקאים בלגים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:ילידי 1814
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1894
ג'יימס סטרלינג

**ג'יימס סטרלינג** (באנגלית: **James Stirling**; מאי 1692 - 5 בדצמבר 1770) היה מתמטיקאי סקוטי.

סטרלינג חקר בעיקר נושאים הקשורים לתחום האנליזה המתמטית, כגון: סדרות אין-סופיות, סכומים ואינטרפולציה. על שמו נקראים נוסחת סטרלינג ומשפט סטרלינג, לחישוב קירוב \ n!  עצרת ומספרי סטרלינג. סטרלינג עסק גם בהתכנסות מכפלות אין-סופיות.

## חייו
סטרלינג נולד בבית גארדן לא רחוק מהעיר סטרלינג שבסקוטלנד, באחוזה משפחתית. המשפחה הייתה תומכת ידועה של תנועת היעקוביטים וזה השפיע רבות על חייו.

הוא נסע לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1711. לא ידוע אם סיים את לימודיו באוניברסיטה, אך ברישומי החברה המלכותית משנת 1717 נרשם כי היה נוכח בישיבה.

בשנת 1717 פרסם סטרלינג את עבודתו הראשונה - Lineae Tertii Ordinis Neutonianae, בה הרחיב את עבודתו של אייזק ניוטון בנושא עקומות מסדר שלישי.

ממוזער|''Methodus differentialis'', 1764
בשנים 1717 -1719 סטרלינג היה בוונציה. שם הוא פרסם את הספר Methodus differentialis Newtoniana illustrata והעביר אותו לחברה המלכותית.

בשנת 1724 חזר סטרלינג ללונדון ובשנת 1726 נבחר כחבר החברה המלכותית. באותה תקופה הוא היה פעיל מאוד בתחום המתמטי ופרסם ספר נוסף - Methodus Differentialis בשנת 1730.

בשנת 1735 שב לסקוטלנד ועבד כמנהל בחברת מכרות.

סטרלינג נפטר בשנת 1770 באדינבורו.
200px|ממוזער|שמאל|לוח מצבתו של סטירלינג

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים סקוטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:מתמטיקאים בריטים במאה ה-17
קטגוריה:מתמטיקאים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1692
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1770
גד אביגדורוב

[קברו של גד אביגדורוב בחלקת השומר ב[בית הקברות כפר גלעדי - תל חי|בית הקברות בכפר גלעדי|שמאל|ממוזער|250px]]
**גד אביגדורוב** (1890, ה'תרנ"א – 9 באוגוסט 1936, ה'תרצ"ו) היה מאנשי "השומר".

## חייו
גד אביגדורוב בן נחמה וגדליה, נולד בשנת 1890 בברדיצ'ב שבאוקראינה (אז בתחומי האימפריה הרוסית).

בשנת 1906, בתחילת ימי העלייה השנייה, עלה לארץ ישראל והוא בן 15 בלבד. נענה לקריאתו של פרופ' בוריס שץ "לכבוש את הסתתות בירושלים", עבודה שהייתה באותה התקופה בעיקר של ערבים. יחד עם אלכסנדר זייד ומשה אינגברמן הוא החל לעבוד בסיתות, מלאכה שאותה הם למדו אצל פרופ' שץ, שזה עתה הקים את "בצלאל" ופתח בו קורס להנדסה וציור לקבוצת סתתים. בימים הם עבדו בבניין ובערבים ביקרו בשעורים ב"בצלאל". כעבור זמן הצטרפו אל החבורה אנשים נוספים שיחד איתם היוו את אחת הקומונות הראשונות בארץ ואולי הראשונה שבהן, היא קומונת "ירושלים החדשה". החבורה חייתה חיים פשוטים ומלאי אחווה. הם התגוררו בצריף עץ שעמד בחצר הגדולה של כנסיית החבשים. שם גם קיימו אספות ופגישות פועלים. החבורה התמסרה לארגון סניף מפלגת "פועלי ציון" בירושלים וארגון פועלי הבניין שמנה אז כ-70 חברים.

בשנת 1907 עבר חלק מחברי הקומונה לסג'רה (אילניה) להקים את "השומר". אביגדורוב הגיע גם הוא כעבור זמן קצר, ואחר כך הועבר לשמירה במלחמיה (מנחמיה). כעבור שנה נשלח למסחה (כפר תבור) עם קבוצת חברים, להכשרה חקלאית אצל האיכרים, זאת במטרה להתיישב בעתיד במושבות שומרים על גבולות הארץ. הם עזרו לארבעת השומרים שכבר היו במושבה ויחד איתם, בפקודת יהושע חנקין, עלו וכבשו את אדמת ה"זבּיח", היא האדמה הגובלת עם בית הספר החקלאי כדורי של היום. באחד הימים, נשלח אביגדורוב ל"כיבוש השמירה" ברחובות, ולאחר קרב עם הערבים נפצע קשה. בימי שלטון המנדט, רבים מהשומרים התגייסו למשטרה הבריטית. בשל מיומנותו ואומץ לבו היה אביגדורוב בין הראשונים שוועד "השומר" שלח לז'נדרמריה (משטרה). את שירותו עשה בגליל.

אביגדורוב שמר עוד במקומות רבים, אך כעבור זמן, בעצם ימי מלחמת העולם הראשונה, הוא חזר למסחה, המקום שבו התרכזו חברי "השומר" והתכוננו להתיישבות, ועלה יחד עם ארבע משפחות נוספות להתיישב באדמות "חמארה" שבגליל העליון, שם הקימו את קיבוץ השומרים "בר-גיורא" (כפר גלעדי).

אחרי המאורעות (1919-1920), עזב גד את כפר גלעדי (מחמת לחץ המשפחה) והתיישב במצפה. מטרתו הייתה לעבוד בה כאיכר ולקיים בה חיי משפחה. במצפה הוא גידל יחד עם אשתו רחל (1897–1984) את ארבעת ילדיו. אולם את עברו כשומר לא שכח, וכאשר הגיעו ימי מאורעות חזר לנשקו ולשמירה ושימש כמבקר השמירה במושבה. ב-9 באוגוסט 1936, תקפו ערבים את המושבה, אביגדורוב שעמד על משמרתו בעמדה הצפונית מערבית של מצפה (עד היום ניתן לראותה בקצה המושבה), נפגע מכדור שפילח את גולגולתו והוא נהרג במקום.

בנו של גד, אברהם אביגדורוב, שנלחם במלחמת העצמאות, זכה באות גיבור ישראל על השתתפותו בתקיפת שיירת הנשק הערבית בקריית מוצקין.

## מקורות
עדויות מ"קובץ השומר"

## ראו גם
* על בנו אברהם אביגדורוב

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חללי השומר
קטגוריה:חללי היישוב במרד הערבי הגדול
קטגוריה:קומונת הסתתים
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת השומר בכפר גלעדי
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1936