open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי

**גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי** היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי.

בגטו נכלאו כ-17,000 יהודים (לפי כמה מקורות – 24,000) בעיקר ממיינדזיז'ץ פודלסקי ומהיישובים הסמוכים. החל משנת 1942 החלו הגרמנים בהדרגה לחסל את הגטו: תושביו הועברו למחנות ההשמדה טרבלינקה ומיידנק.

הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים.

## תחילת הכיבוש הגרמני בעיר
בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני בעיר, הגיעו אליה יהודים רבים מיישובי הסביב, ובמקביל גורשו ממנה כ-2,500 יהודים למחנות עבודה בסביבתה, בהם חלקם נספו. בד בבד, הטילו הגרמנים תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח עשרות יהודים שנלקחו כבני ערובה, ורצח עשרות יהודים נוספים בעת שוד דירותיהם. יהודי העיר חויבו גם בענידת הטלאי הצהוב, שהומר כעבור זמן מה בסרט זרוע. במאי 1942 הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מסלובקיה.

## האקציה הראשונה
בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.

## האקציה השנייה
לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.

בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, ושילחו כ-4,800 מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר לטרבלינקה. כ-7,000 יהודים נוספים רוכזו משך שלושה ימים ללא מזון ושתייה בכיכר העיר, תוך רצח 150 מהם במקום. לאחר מכן, שולחו גם הם לטרבלינקה.

## האקציה השלישית
בין 27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה.

## האקציה הרביעית
כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים.

כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר.

## האקציה החמישית
ב-2 במאי 1943 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה.

## האקציה השישית
ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה.

## קישורים חיצוניים
* 
* על אסירים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:מיינדזיז'ץ פודלסקי
מיינזיז'ץ פודלסקי, גטו
קטגוריה:השואה בפרובינציית לובלין
האדס (מערכת טילים)

**האדס** (בצרפתית: Hadès) היא מערכת טילים לטווח בינוני שפיתחה צרפת. מערכת הנשק האדס ענתה לצורך של צרפת לקיים יכולת שיגור טילים בעלי ראש נפץ גרעיני וראשי נפץ טקטיים.

## תולדות המערכת
המערכת הייתה חלק מהמענה הגרעיני הצרפתי שנועד לשמש כהרתעה גרעינית נגד פלישה אפשרית של ברית המועצות לאירופה המערבית.

התוכנית החלה  ב-1984 במטרה להחליף את טיל הפלוטון. הניסויים החלו בשנת 1988 וב-1991, בעקבות שינוי הנסיבות באירופה ועקב התנגדות גרמניה לתוכנית, הוגבל מספרן של היחידות הפעילות ל-15 יחידות שיגור ניידות, ו-30 טילים. המערכת נכנסה לשימוש ב-1992 ואוחסנה בעיר לונוויל שבצרפת.

ב-23 ביולי 1997 פירקה צרפת את טיל ההאדס האחרון שברשותה, ובכך החלה להסתמך בלעדית על טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, בתור כוח ההרתעה הגרעיני שלה.

## מאפיינים
120 טילי האדס שתוכננו יועדו להיות משוגרים מיחידות שיגור ניידות, כל יחידה נושאת שני טילים במכלים המשמשים גם כזבילי שיגור. טווחו המקורי של הטיל היה 250 קילומטר בלבד, והוגדל בדגמים מאוחרים ל-480 קילומטר.

מערכת הניווט של הטיל מאפשרת לטיל לשנות את מסלולו כמה פעמים במהלך טיסתו כדי להקשות על יירוטו.

קטגוריה:טילים בליסטיים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של צרפת
טיל בליסטי לטווח בינוני

ממוזער|טיל מסוג פרשינג II. ניתן להבחין בשני שלבי הטיל.
**טיל בליסטי לטווח בינוני** (באנגלית: **Intermediate-Range Ballistic Missile**) הוא על פי הגדרת הסוכנות האמריקאית להגנה מפני טילים, טיל בליסטי לטווח של 3,000–5,500 ק"מ. הגדרת נשק כלשהו כטיל לטווח בינוני נעשית מטעמי נוחות, ולמעשה אין הבדל גדול בין טיל חזק לטווח בינוני לבין טיל בליסטי בין-יבשתי.

טילים בליסטיים לטווח בינוני נמצאים כיום בידי ארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת, רוסיה, הודו ופקיסטן. מעריכים שטילים כאלו מצויים גם בידי ישראל, איראן וקוריאה הצפונית.

כיוון שטיל לטווח בינוני קטן יותר, קל יותר לשגרו ממתקנים ניידים, מה שעושה את הטיל קטלני מאוד עקב היכולת שלו להסתתר ולשגר טילים ממקומות שונים. בריטניה לדוגמה, משתמשת בטילים אלו כתחמושת היחידה שלה לראשי נפץ גרעיניים, עקב היכולת לשגר טילים אלה בקלות מצוללת. צוללות בריטניה יכולות לשגר טיל זה מכל אוקיינוס בעולם, מה שהופך יכולת זאת שווה ערך לטיל בין יבשתי רגיל.

לעיתים מוסבים טילים כאלו מהשימוש הצבאי למטרות של חקר החלל, ובמקום ראשי הנפץ מותקנים על הטילים לוויינים היוצאים למסלולם מחוץ לכדור הארץ. כך למשל ה-ת'ור, ה-יופיטר וה-יופיטר-C, ששיגר את הלוויין הראשון של ארצות הברית - אקספלורר 1.

ב 21 בנובמבר 2024, ככל הידוע, התבצע שימוש מבצעי ראשון של טיל בליסטי לטווח בינוני, כאשר רוסיה שיגרה טיל אורשניק לעבר אוקראינה. לטיל יש לפחות שישה רש"קים נפרדים שע"פ הנטען, לכל אחד מהם יש יכולת ניהוג למטרה אחרת, כלומר מדובר בטיל מרובה ראשי נפץ. בשיגור המדובר בוצע שימוש ברש"קים קונוונציונאליים.

### דוגמאות
* Agni III
* DF-4
* יופיטר
* פרשינג II 
* יריחו 2
* יריחו 3
* SM-64 Navaho (בוטל)
* Taepodong-1
* Taepodong-2
* ת'ור
* Ghauri הטיל הפקיסטני
* שיהאב 3

## ראו גם
* טיל בליסטי לטווח קצר 
* טיל בליסטי בין יבשתי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילים בליסטיים
פלוטון (טיל)

**פלוטון** היא מערכת טילים בליסטים ניידת שפותחה על ידי צרפת, ומסוגלת לשאת ראש נפץ גרעיני. הטיל מיועד לטווחים קצרים של בין 10–119 קילומטר. הטיל משוגר ממתקן שיגור המורכב על מרכב טנק AMX-30 הצרפתי. הטיל נועד לתת מענה כנשק גרעיני טקטי של צרפת במלחמה הקרה. יש לו מעגל דיוק בפגיעה בקוטר של 150 מטר.

הפלוטון הוכנס לשירות בשנת 1974, אז החליף את הטיל האמריקאי Honest John. מערכת הפלוטון, הייתה קלה יחסית, ונהנתה מרמת עבירות גבוהה. יחידות הפלוטון הפעילו מזל"ט מסוג CT-20 אשר סיפק מודיעין בזמן אמת על המטרה, מה שהפך את מערכת פלוטון ליעילה בקרב. מנגד, בתנאי האיומים על צרפת, טווח של עד 120 קילומטר לא היה יעיל והוכנו תוכניות לייצר גרסה משופרת של הפלוטון שם Super-Pluton. אולם בסופו של דבר, הפלוטון נזנח לגמרי עד שנת 1993, לטובת מערכת ההאדס. 

בצרפת היו חמש סוללות שהיו חמושות בטילי פלוטון, כאשר בכל סוללה היו שישה משגרים.

## קישורים חיצוניים

*פלוטון, באתר astronautix.com

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילים בליסטיים
קטגוריה:טילים צרפתיים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של צרפת
דונגפנג 4

**[[דונגפנג (טיל מתוצרת סין)|דונגפנג]] 4** (ראשי תיבות של **Dong Feng 4**), הידוע גם כ-**CSS-3**, הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח  המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין.

על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות  והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות.

## מפרט

ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך  28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר.

הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון.

## קישורים חיצוניים

* מפרטי הטיל

קטגוריה:טילים בליסטיים סיניים
Push the Button

**Push the Button** (השם בעברית: **כפתור אדום**) הוא שיר של הלהקה הישראלית טיפקס והנציג של ישראל לאירוויזיון 2007, שנערך באותה שנה בהלסינקי, בירת פינלנד.

לאחר שרשות השידור החליטה כי טיפקס תייצג את ישראל באירוויזיון, נערכה תחרות קדם־אירוויזיון 2007 לבחירת השיר שייצג את ישראל בתחרות. הקהל ועשרה מתוך 11 חברים בְוועדה בחרו בשיר מתוך ארבעה שביצעה הלהקה.

השיר עוסק במאבקי הכוח בין מדינות ובאיומיהן להשמיד זו את זו. לכן הועלו טענות שהשיר מכיל מסרים לא ראויים. הנהלת האירוויזיון החליטה לערוך בירור, ובסופו אישרה את השתתפות השיר בתחרות. בחצי הגמר זכה השיר ל־17 נקודות. הוא הגיע למקום ה־24 מתוך 28 שירים, ולא עלה לגמר.

השיר כולל שני בתים ופזמון כאשר בבית הראשון אוז שר באנגלית ובית השני הוא שר בצרפתית. בזמן זה הטמפו של השיר נשאר אותו הדבר ובפזמון יש שינוי גם בטמפו וגם אוז עושה ראפ בעברית. זה מראה את היכולת שלו לשיר במגוון שפות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אירוויזיון 2007
קטגוריה:שירי טיפקס
קטגוריה:שירי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:שירי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:מחלוקות במוזיקה
סקוט ג'ופלין

**סקוט ג'ופלין** (באנגלית: **Scott Joplin**; סביבות 1868 - 1 באפריל 1917) היה מוזיקאי אפרו-אמריקאי ומלחין רגטיים ידוע. ג'ופלין נחשב לאחד המלחינים הידועים ביותר בסגנון זה יחד עם ג'יימס סקוט וג'וזף לאמב.

## ביוגרפיה
ג'ופלין נולד בטקסס לאב עובד מסילה ואם שעבדה כעוזרת בית, בתור ילד שני מבין שישה. היות שלמשפחתו לא היה כסף לקנות פסנתר, הוא נהג לנגן בבתים של אנשים שאצלם אימו עבדה. בהתחלה אמו חששה כי הנגינה היא תחביב לא בריא שיסיט את בנה ממציאת קריירה יציבה אולם מהר מאוד הבינה שמדובר בכישרון טבעי. בגיל 11 מורה גרמני מקומי לפסנתר זיהה את כישרונו ונתן לו שיעורים בחינם, וכך נחשף סקוט למוזיקה של התקופה הרומנטית. 

בתחילת שנות השמונים של המאה התשע עשרה עזב את ביתו ופתח בחייו העצמאיים. חיים אלה כללו סיבובי הופעות בהרכבים מוזיקליים שונים בכל המדינות השכנות. על אף חיי הנדידה והמוזיקה, ג'ופלין לא נסחף לשתייה והוללות. כבר בתקופה זו הוא הלחין ומכר שני שירים- "בבקשה תגידי כן" ו"תמונה של פניה". לאחר מכן העמיק את הידע המוזיקלי שלו ולמד הלחנה במיזורי, וב-1894 השתקע בדירה פרטית באזור תוך כדי עבודה כפסנתרן במועדונים של החברה הגבוהה.

ב-1898 החלה תקופת ההצלחה של ג'ופלין. הוא מכר שש יצירות לפסנתר, אחת מתוכן הייתה יצירת רגטיים. שנה מאוחר יותר הוא מכר את היצירה המפורסמת ביותר שלו, "ראג עלה האדר" (Maple Leaf Rag). יצירה זו זכתה להצלחה עצומה, מכרה כחצי מיליון עותקים בעשר שנים והובילה את ג'ופלין לראש רשימת אמני הרגטיים הבולטים והמוכרים. ג'ופלין הפסיק לנגן במועדונים והקדיש את כל זמנו להלחנת יצירות, אך בשל הפרפקציוניזם שלו צלח בכתיבה של מספר יצירות מועט יחסית, כולן מורכבות ומתוחכמות באופן יחסי. הוא אף כתב אופרת רגטיים שעקבותיה נעלמו.

עם המוניטין המוזיקלי המפואר שלו הוא עבר בתחילת המאה ה-20 לסנט לואיס, שם הלחין עוד יצירות מפורסמות נוספות כגון "הבדרן" (שזכה לפופולריות רבה ושימש לפסקול הסרט "העוקץ"), "ריקוד רגטיים", "סינקופות עיליות" ועוד. את שנותיו האחרונות בילה ג'ופלין בהלחנה ובכתיבה של מחזה בשם טרימונישה ("Treemonisha"). המחזה לא היה אופרת רגטיים אך כלל שילוב של סגנונות פופולריים רבים לתקופה.
ג'ופלין רצה להמשיך להלחין יצירות מורכבות כמו הטרימונישה, אך בשנת 1916 כבר סבל מתסמינים חמורים של עגבת ומאוחר יותר אף הראה סימנים של פרנויה. בינואר 1917 אושפז בניו יורק, ונפטר כשלושה חודשים מאוחר יותר מהמחלה, בגיל 48.

## השפעותיו בתחום המוזיקה
מוזיקת הרגטיים של ג'ופלין הייתה ומושפעת רבות מההכשרה הקלאסית שקיבל בצעירותו. הסטטוס הקלאסי יחסית של יצירותיו "הרים" את היוקרה של הרגטיים, שנחשב עד אז לז'אנר נחות למדי. סגנונו שילב את הפולקלור המסורתי האפרו-אמריקאי עם הרומנטיקה האירופאית של המאה ה-19 באופן מעניין ויוצא דופן שברא סגנונות מקוריים וחדשניים נוספים. 
ניתן להגיד שהמוזיקה של ג'ופלין הייתה אחד מגורמי ההשפעה העיקריים על מוזיקת הג'אז כפי שהיא מוכרת לנו היום.
שמאל|ממוזער|250px|חתימתו של סקוט ג'ופלין

## רשימת יצירות

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:נגני ג'אז: פסנתרנים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: ציון לשבח
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
קתרין בוט

**קתרין בוט** (באנגלית: **Catherine Bott**, נולדה ב-11 בספטמבר 1952) היא זמרת סופרן אנגליה בעלת שם בינלאומי כמומחית לתקופת הבארוק.

## קריירה
לאחר לימודיה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אצל ארתור רקלס החלה בקריירה כחברה בקבוצה האנגלית ששילבה בארוק וג'אז, הסווינגלס. בשנת 1980 החלה להופיע לעיתים קרובות בקונסורט הלונדוני החדש ולאחר זאת החלה להופיע ברחבי העולם, באירופה, אמריקה הלאטינית וברית המועצות עם כמה קבוצות של כלי נגינה אותנטיים לתקופה.

כזמרת היא מוכרת כווירטואוזית של הניב הבארוקי. ניקיון קולה, הדיוק בגובה הצליל והמתיקות האופיינית לאיכות קולה מאפשרים לה לחדד ולשכלל בדייקנות כל תפקיד שהיא משחקת ובה בעת ליצור חושניות ווקלית מוגברת, יוצאת דופן בקרב רוב זמרות הסופרן של ימינו.

קתרין בוט מרבה להקליט, כדידו בדידו ואניאס של פרסל (עם כריסטופר הוגווד והאקדמיה למוזיקה עתיקה בשנת 1994), עם קינג'ס קולג', קיימברידג' בניצוח סטיבן קלאוברי ביוהנס פסיון של באך, בתפקיד ונוס ב"ונוס ואדוניס" של ג'ון בלואו עם פיליפ פיקט וב"הכתרת פופיאה" של מונטוורדי עם סר ג'ון אליוט גרדינר.

בשנים האחרונות, מנצחים מזמינים את בוט לבצע ולהקליט רפרטואר חדש בהרבה, כמו למשל הרקוויאם של פורה, "סינפוניה אנטארקטיקה" של ווהן ויליאמס והסימפוניה השלישית של נילסן עם בריידן תומסון והתזמורת הסקוטית המלכותית. כמו כן, יש לבוט ביקוש רב בקרב מלחינים בני זמננו כמו מייקל ניימן וג'ונתן דאב.

היא אחת משלושת המגישים של התוכנית למוזיקה עתיקה ברדיו 3 של ה-BBC (עם אנדרו מאנז ולוסי סקיפינג) בשבתות ובימי ראשון בין 13:00 ל-14:00.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מוזיקאיות בריטיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
מסע הפלאים של נילס הולגרסון

**מסע הפלאים של נילס הולגרסון** (בשוודית: **Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige**, בעברית: "המסע המופלא של נילס הולגרסון ברחבי שוודיה") הוא ספר ילדים מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף שיצא לאור לראשונה בשני חלקים ב-1906 ו-1907. הספר תורגם ליותר מ 30 שפות.

## עלילת הספר
הספר מתאר את קורותיו של נילס, ילד שובב החי בחווה בשוודיה. נילס הוא עצלן וחסר כל התחשבות בזולת, המתאכזר לחיות בחווה של הוריו. כעונש על מעלליו הוא מכווץ לגודל של ננס (על ידי גמד שהוא התעלל בו) ומקבל גם את היכולת לדבר עם בעלי החיים. נילס מצטרף בעל כרחו לאווזי הבר למסע הרפתקאות ברחבי שוודיה, במהלכו הוא רוכב על אווז בשם מרטין (בסדרה המצוירת האווז כונה "מולי" ולנילס צורף אוגר בשם אוגי שלא הופיע בספר). במהלך המסע אופיו של נילס משתנה והוא הופך לידיד החיות. בסוף הסיפור חוזר נילס להיות כאחד האדם, אך מזגו שהשתנה לטובה מלווה אותו בהמשך חייו. 
מסעו של נילס הוא סיפור מסגרת לסיפורי-עם, מעשיות ואנקדוטות משוודיה, אליהן נחשף נילס במהלך המסע.

## היווצרותו של מסע הפלאים
הספר הוזמן מלגרלף על ידי הוועדה לבתי הספר היסודיים בשוודיה בראשות המורה הראשי דאלין, ככלי עזר לשיעורי גאוגרפיה והכרת המולדת השוודית. לצורך הכנת הספר סיירה לגרלף בשוודיה במשך שלוש שנים. ההשראה לכתיבתו של הספר במתכונת של אגדת ילדים הגיעה ללגרלף על בסיס האנתולוגיה "ספר הג'ונגל" של רודיארד קיפלינג, שיצא לאור שנים ספורות קודם לכן. מסתבר שדרך כתיבתה עוררה עליה את זעמם של השמרנים והקפדנים במורים, ופה ושם אף נאלצה לערוך בו תיקונים להתאימו לדרישותיהם, שלא תמיד עלו בקנה אחד עם הללו של הילדים.

כיום, דמותו של נילס הקטן והאווזים מתנוססת על שטר הכסף השוודי בערך 20 קרונות.

## הפקה לטלוויזיה
על בסיס הספר הופקה לטלוויזיה ב-1980 סדרת האנימה "נילס הולגרסון", המרחיבה את הסיפור המקורי כמעט לבלי היכר.

## בעברית
המהדורה העברית הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1943 בתרגומו של חיים שלום (ח"ש) בן אברהם. ההוצאה הוציאה מהדורה חדשה של הספר בשנת 2006, במסגרת חגיגות מאה השנה להוצאתו הראשונה של הספר בעולם.
הספר יצא גם בהוצאת מסדה וכיום בהוצאת מודן הוצאה לאור בתרגום של ש. יורם, בשם "מסע הפלאים של נילס בחברת אוזי-הבר". 

בשנות ה-60 והשבעים של המאה העשרים, הושמע הסיפור כתסכית בהמשכים, בתוכנית הרדיו "לאם ולילד" בקול ישראל. הפתיח של התסכית, שהושר על ידי הזמר אברהם פררה ומקהלת ילדים, זכה לפופולריות רבה והפך לשיר ילדים בזכות עצמו. את נילס הולגרסון גילם בקולו אריה אלדד.

עיתון הילדים "אצבעוני" פרסם בשנות השישים גרסה מעובדת בה הועברה עלילת הסיפור לישראל. הגיבור, שנקרא בגרסה זאת "גיל", מתחיל את דרכו במטולה וטס עם האווזים עד אילת.

## קישורים חיצוניים

*  בביצועו של אברהם פררה 
* 
* 
* חגי כהן, בחזרה לנילס הולגרסון: לחלוק את העולם עם כולם על פי סלמה לגרלף, באתר אנימלס

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
קטגוריה:ספרות שוודית
קטגוריה:ספרות סקנדינבית
קטגוריה:ספרי 1906
קטגוריה:ספרים שעובדו לסדרות טלוויזיה
קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
קטגוריה:ברווזיים בתרבות
קטגוריה:100 הספרים של המאה של לה מונד
פנחס היט

**פנחס פיליפ היט** (1888 – 8 בנובמבר 1949) היה אדריכל תל אביבי שתכנן מבנים רבים בעיר.

## קורות חייו
פנחס היט נולד בעיר לבוב שבגליציה, בנו של הרמן צבי היט, צייר. הוא למד בתיכון בעירו, ולאחר מכן המשיך ללימודי אדריכלות בפוליטכניון בצ'רנוביץ.

בשנת 1925 הגיע היט לארץ ישראל לראשונה, כאורח האוניברסיטה העברית בירושלים, לרגל פתיחתה. באונייה שבה הגיע לארץ הכיר את אשתו לעתיד, חוה פיגובסקי, שלה נישא בשנת 1927. תקופה קצרה הוא התגורר בירושלים, אך עם ביקורו בתל אביב, התאהב בה והחליט לקבוע בה את ביתו. לאחר שחזר לפולין וסיים שם את כל עסקיו שב לארץ, התחתן, ופתח את משרדו ברחוב נחמני 23.

בארץ עבד היט עם האדריכל ברַטלֶר, חברו לספסל הלימודים מלבוב. הוא תכנן בתים רבים בתל אביב, כגון בית העוגן, ורבים מבתיו הם בלב העיר, בשדרות רוטשילד וסביבותיהם. היט לקח חלק חשוב בתכנון העיר הלבנה של תל אביב שזכתה להיחשב לאתר מורשת עולמי. שבעים שנה אחרי בנייתו, רבים מבתים אלה מוגדרים כבתים לשימור ומוצגים בסיורים ארכיטקטוניים באזור. את בתיו הראשונים בנה בסגנון אקלקטי, ובהמשך עבר לתכנן בתים בסגנון בינלאומי. ב-1928 תכנן את יריד המזרח במקום שבו עומדת כיום התחנה המרכזית הישנה. הוא שימש גם כאדריכל העיר של עיריית תל אביב.

מחוץ לתל אביב היט בנה, למשל, את בית הכנסת הגדול במושבה מזכרת בתיה.

היט היה חבר בארגון הבונים החופשיים.

היט נפטר בשנת 1949, בגיל 61. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

## מבנים נבחרים שתכנן
* ביתן "יריד המזרח" (נמצא במקום שבו קיימת עכשיו התחנה המרכזית הישנה של תל אביב)
* בית הכנסת במזכרת-בתיה (1927)
* בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)
* בית מקס קליין - שדרות רוטשילד 101 (1933)
* בית מגורים ברחוב גאולה מספר 45 בתל אביב
* בית מגורים ברחוב ביאליק מספר 9 בתל אביב (הבית שבו התגורר רופא העיניים ד"ר אפרים סיני).
* בית מירנבורגה (1935 או 1936), ברחוב חובבי ציון 65 בתל אביב
* בית העוגן - רחוב פינסקר 26, תל אביב (1936)

## גלריית תמונות

Beithaogen01.JPG|"בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
Beithaogen02.JPG|קטע מחזית "בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
89-91 Rothschild Boulevard by David Shankbone.jpg|בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)


## קישורים חיצוניים

* אליעזר פרנקל, פנחס פיליפ היט (עמ' 572)
* Pinchas (Philip) Huett, באתר Artlog
* , כולל צילום של בית העוגן שתוכנן על ידי פנחס היט
*מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית העוגן ברחוב פינסקר 23, באתר 'חלון אחורי', 6 בפברואר 2019

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בארץ ישראל
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:העיר הלבנה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
המנון עומאן

**א-נשיד אל-וטני אל-עומאני** (בערבית: **النشيد الوطني العماني**) הוא ההמנון הלאומי של עומאן. הוא אומץ בשנת 1970 ותוקן ב-6 בנובמבר 1996.

## מילים

## קישורים חיצוניים

* גרסה אינסטרומנטלית של ההמנון
* Himnuszok - גרסה קולית של ההמנון

עומאן
קטגוריה:עומאן: סמלים לאומיים
נואה רמישווילי

**נוֹאֶה רַמישווילי** (בגאורגית: **ნოე რამიშვილი**; 1881 - 7 בדצמבר 1930) היה פוליטיקאי גאורגי ואחד ממנהיגי המנשביקים ומנהיג מפלגת הפועלים הרוסית הסוציאל-דמוקרטית (РСДРП) היה ידוע גם בשם העט שלו "פיוטר" ו"סמיונוב נ".

## ביוגרפיה
רמישווילי היה בנו של בעל קרקעות קטן. הוא נולד בשנת 1881, והצטרף למפלגת העבודה הרוסית הסוציאל-דמוקרטית בשנת 1902 והפך, תוך זמן קצר, לדובר בולט של המנשביקים. בשנת 1907 הוא החליף את נואה ז'ורדניה בתפקיד ראש המפלגה. בשנת 1917, לאחר מהפכת אוקטובר, הוא הפך לאחד ממנהיגי הסובייט הלאומי הגאורגי. ב-22 באפריל 1918 מונה לשר הפנים של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, הפדרציה העצמאית של גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן.

ב-26 במאי 1918 הפכה גאורגיה למדינה עצמאית - הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. רמישווילי נבחר לראש הממשלה (למעשה ראש המועצה הלאומית), והוחלף ב-24 ביוני של אותה שנה, על ידי מקורבו, נואה ז'ורדניה. בממשלה החדשה הוא קיבל את תפקיד שר הפנים. החל משנת 1919 החזיק, בעת ובעונה אחת, בתפקיד שר ההשכלה ושר ההגנה. האופוזיציה הגאורגית מתחה עליו ביקורת על תגובתו הנוקשה לתסיסת האיכרים של 1918-1919. בכך תרם תרומה נכבדת במניעת המרידות התכופות של הבולשביקים. בפברואר-מרץ 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, היגר לצרפת, אך לא חדל ממאמציו לערעור השלטון הבולשביקי. הוא תמך בהתקוממות הגאורגית של אוגוסט 1924, שהסתיימה ללא הצלחה ולוותה בדיכוי ורדיפה של האצילים והמשכילים הגאורגים.

רמישווילי היה אחד מהמנהיגים הבולטים שתמכו בפרומתיזם של פולין נגד ברית המועצות, ואולי אף המקדם הראשי שלה. הקבוצה הגאורגית, שמקורה במהגרים הגאורגים בפולין, הייתה הפעילה ביותר מבין התנועות שנתמכו על ידי פילסודסקי. ב-7 בדצמבר 1930 נהרג בפריז על ידי מתנקש בולשביקי וככל הנראה פעילותו זו הייתה הגורם לכך.

## לקריאה נוספת
* רולנד גריגור סאני, **[http://books.google.com/books?vid=ISBN0253209153&id=riW0kKzat2sC&pg=RA3-PA192&lpg=RA3-PA192&ots=3Anlm0pHKm&dq=Noe+Ramishvili&sig=emZ76_2Chf_u3wEIBpcbHzSV9Fg#PRA3-PA185,M1 יצירת האומה הגאורגית]**, באנגלית, . הפרקים "רבולוציה ורפובליקה" ו"גאורגיה הבולשביקית" עמ' 185-259
* אקקי רמישווילי, **הטעויות שלנו**, באנגלית וצרפתית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בצרפת
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:מנשביקים
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1930
אנטואן אוגוסטן קורנו

**אנטואן אוגוסטן קורנו** (בצרפתית: **Antoine-Augustin Cournot**; 28 באוגוסט 1801 – 31 במרץ 1877) היה מתמטיקאי כלכלן ופילוסוף צרפתי. ידוע בעיקר בזכות התאוריות הכלכליות שלו המהוות הקדמה לתורת המשחקים.

## ביוגרפיה
קורנו נולד בעיירה הצרפתית גריי. בגיל 20 החל ללמוד בבית ספר למורים ובגיל 29 השלים את עבודת הדוקטורט שלו במתמטיקה. קורנו התמנה לפרופסור והחזיק במספר תפקידים אקדמיים, ביניהם גם כיהן כרקטור של אוניברסיטת דיז'ון.

למרות שקורנו הקדיש את מרבית עבודתו למתמטיקה, הוא ידוע כיום בעיקר בזכות המודלים הכלכליים שאותם פיתח. קורנו היה מהראשונים שדגלו בניצול כלים מתמטיים להבנת הכלכלה ולביסוסה כמדע. המודלים המתמטיים שלו לתיאור מונופולים ודואופולים מהווים בסיס להבנת תחרות ונמצאים בשימוש עד היום.

בשנת 1838 פרסם קורנו את ספרו "העקרונות המתמטיים של תורת הכלכלה", שבו נעשה שימוש ראשוני בנוסחאות וסימונים מתמטיים בניתוח כלכלי. ספר זה ספג קיתונות של ביקורת ולא זכה להצלחה בתקופתו, אך הפך לספר בסיס משפיע ביותר על כלכלנים במאה ה-20 והוא מסמן, בעיני רבים, את ראשיתה של התורה הכלכלית המודרנית. בין חידושיו, קורנו הציג לראשונה שימוש בפונקציות מתמטיות ובהסתברות לאפיון מערכות כלכליות. הוא היה הראשון שהציג פונקציות ביקוש, המתארות את השפעת ההיצע והביקוש על מחיר של מוצרים. עבודתו של קורנו אף נחשבת כחלוצית בתחום תורת המשחקים, אף על פי שהיא הוכרה ככזו רק עם התפתחות התחום למעלה ממאה שנים מאוחר יותר.

## ראו גם
* דואופול קורנו
* אלפרד מרשל

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1801
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1877
מיינלנד (שטלנד)

ממוזער|מיקום האי מיינלנד באיי שטלנד
שמאל|ממוזער|250px|צוקים בצפון האי
**מיינלנד** (באנגלית: **Mainland**; מילולית: ה"יבשת") הוא האי המרכזי והגדול באיי שטלנד שבסקוטלנד. שטחו 969 קמ"ר ועליו נמצאת העיר היחידה באיים, לרוויק.
האי הוא השלישי בגודלו בסקוטלנד, וכן השלישי בגודלו באיי בריטניה הגדולה (אחרי האיים לואיס והאריס וסקאי).
## גאוגרפיה
ניתן לחלק את האי לארבעה אזורים גאוגרפיים:
* חלקו הדרומי של האי הוא חצי אי ארוך. אזור זה מצוי דרומית לעיר לרוויק וכולל אזורי ערבה ושטחים חקלאיים. באזור התגלו שרידים ארכאולוגיים רבים.
* מרכז האי מיינלנד כולל ברובו שדות חקלאיים ומעט חורשות.
* בחלקו המערבי של האי מצויים היישובים איית' (Aith) ווולס (Walls).
* בחלקו הצפוני של האי (המהווה בעיקרו חצי אי גדול המחובר במצר יבשה צר אל שאר חלקי האי במייויס גריינד) מצויים בעיקר שדות בור ואזורים סלעיים. חופי אזור זה צוקיים. בצפון האזור מצוי נמל הנפט סאלום וו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי שטלנד
פיליפ פיקט

**פיליפ פיקט** (באנגלית: **Philip Pickett**; נולד ב-17 בנובמבר 1950) הוא מוזיקאי אנגלי ומנהיג הרכבי מוזיקה עתיקה.

## תקופת הלימודים
פיקט החל כנגן חצוצרה. הוא פגש את דייוויד מונרו, שעודד אותו לנסות כלי נשיפה מעץ כמו חלילית וקלמית. הוא למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בשנת 1972 התמנה לפרופסור לחליליות וביצוע היסטורי, משרה בה החזיק במשך עשרים וחמש שנים. הוא ניגן באקדמיה של סנט מרטין בשדות, בתזמורת הקאמרית האנגלית, עם נגני מוצרט הלונדונים ובעוד תזמורות רבות.

## האלכימאי
פיליפ שילב יסודות תיאטרליים בקונצרטים שלו, ביניהם מופעי להטוטנים ובולעי-אש באכסדרה. ב-1976 הצטרף ללהקת אלביון, להקת פולק-רוק בהנהגת אשלי האצ'ינגס. הלהקה ניגנה תערובת של מוזיקה עממית מסורתית ולחנים מימי הביניים על מגוון רחב של כלים - דולציאן, קלמית, חלילית, קרומהורן, חמת חלילים, ראקט, שאלומו (קלרינט מוקדם) וסינתסייזר. בשנת 1998 הוציא פיקט את האלבום היחיד שלו, "האלכימאי". האלבום כלל כמה מחיבוריו הוא בחיקוי לסגנון ימי הביניים. באותה שנה הוציא את "עצמות כל בני האדם" בשיתוף פעולה עם ריצ'רד תומסון וחברי Fairport Convention, שבה ניגן לחני מוזיקה עתיקה בליווי מקצבי רוק וגיטרה חשמלית.

## נגני הגלוב
בשנת 1993 היה למנהל אמנותי של סדרת המוזיקה העתיקה באולם פרסל. באותה שנה התמנה למנהל המוזיקה העתיקה בתיאטרון גלוב השקספירי, השוכן לא רחוק מאולם פרסל. ההרכב שלו, "נגני הגלוב", התמחו במוזיקה אנגלית מן המאות ה-16 וה-17 . הקבוצה מכרה תקליטורים, בעיקר בתיאטרון גלוב, והופיעה על הבימה.

## קונסורט לונדון החדש
במקביל עמד פיליפ בראש קונסורט לונדון החדש. להרכב זה היה רפרטואר רחב יותר, שכיסה מוזיקה אנגלית, ספרדית, איטלקית וגרמנית מימי הביניים. חומר רב נלקח מן המחקר המקורי של פיקט בספריות באירופה. הוא יצר עיבודים מלהיבים, מעוררי השתאות למוזרות הצלילים. משנת 1994 עד 1997 היה מייסדו ומנהלו של פסטיבל אלדבורו למוזיקה עתיקה.

ב-4 בדצמבר 2013 הושם פיקט במעצר בעוון האשמות נגדו על ניצול מיני. ב-10 בפברואר 2015 נמצא אשם בשני מקרי אונס ובשתי תקיפות חמורות בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, אשר התרחשו בין השנים 1979 ל-1983. לבסוף נגזר דינו ל-11 שנה בכלא.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* 

* תולדות חייו וצילומים שלו

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1950
אברהם אבל אדולף ארליך

**אברהם אבלי אדולף ארליך** (**Abraham Abele Adolf Ehrlich**, 20 בספטמבר 1837, כ' באלול ה'תקצ"ז – כ"ח באדר א' ה'תרע"ג, 7 במרץ 1913) היה רב ומחנך בלטביה ובפרוסיה המזרחית, מראשי הקהילה היהודית בקורלנד.

## קורות חיים
אברהם בן אהרן בן-ציון ארליך נולד בעיר ילגבה שבפלך קורלנד, האימפריה הרוסית, למשפחה דוברת-גרמנית. הוריו חינכו את ילדיהם על פי משנת 'תורה עם דרך ארץ'. למד בבתי הספר הכלליים במיטאו, וקיבל השכלה תורנית מסבו (אבי אמו). ב-1858 החל לשמש כמורה בבית-הספר היהודי בפרידריכשטט. ב-1861 יצא לברלין שם נבחן בבחינות הבגרות.

בשנים 1868-1865 למד פילוסופיה באוניברסיטאות ברלין והאלה וכתב את עבודת הדוקטורט ששמה: "שיפוטו של אריסטו על הדיאלוג פוליטיאה לאפלטון" (De Judicio ab Aristotele de Republica Platonica).

מ-1870 לימד בבית הספר היהודי בברלין. כשנה וחצי היה רב הקהילה בניידנבורג  במזרח פרוסיה. בשנים 1876–1872 היה רב ראשי בריגה, והחל מ-1876 ניהל את בית הספר היהודי בה. החל מ-1903 עד למותו היה רבה של הקהילה היהודית בטילזיט. רעייתו הייתה נאני לבית יעקבי, בתם של מאיר יעקבי ושרה-מרים לבית גולדברג, צאצאית של שושלת רבנים ואחותו של הרב ד"ר הושע יעקבי, הרב הראשי של יוגוסלביה.

אף שהיה רב אורתודוקסי נחשב לליברל בדעותיו ונהג לפי תפיסת "תורה עם דרך ארץ". חיבר ספרי הגות ולימוד בנושאי יהדות. הרב ארליך הנהיג את הקהילה היהודית הדוברת-גרמנית באזור.

נכדו הוא המלחין הישראלי אבל ארליך.

## לקריאה נוספת
* "פנקס הקהילות - לטביה", הוצאת יד ושם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים גרמנים
קטגוריה:משפחת יעקבי
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1913
סרסור

[שמאל|300px|ממוזער|"הסרסורית" , ציור של [יאן ורמיר]]
**סרסור** הוא בעל מקצוע המתפרנס מתיווך בין קונה למוכר, אך בימינו משתמשים במושג זה בעיקר בהקשר של זנות, דהיינו, אדם שמתווך בין הזונה ללקוחותיה, ומתפרנס מרווחיה של הזונה.

פירוש המילה "סרסור" בעברית הוא מתווך. השימוש במילה למושג של "מתווך זימה" מופיע בתלמוד הירושלמי:

אף שרוב הסרסורים הם גברים, יש גם נשים העוסקות בסרסרות. ברוב המקרים, לא מדובר בניהול עסקיהן של זונות רחוב, אלא במנהלות של בתי בושת. אישה המנהלת בית בושת מכונה "מאדאם". 

במרבית מדינות העולם, ובהן ישראל, הסרסרות היא עבירה פלילית, אם כי יש מדינות שבהן ניהול בית בושת הוא חוקי, הבולטת שבהן היא הולנד.

סעיף 199 לחוק העונשין של ישראל מגדיר את עבירת הסרסרות, וקובע עונש מאסר עד 5 שנים על "מי שמחייתו, כולה או מקצתה, דרך קבע או בתקופה כלשהי, על רווחי אדם העוסק בזנות" ועל "מי שמקבל ביודעין מה שניתן בעד מעשה זנות של אדם או חלק ממה שניתן כאמור". העונש מוחמר ל-7 שנות מאסר, אם אותו אדם עבר את העבירה כלפי בן זוגו, ילדו או ילדו החורג, או תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך, או השגחה. סעיף 200 לחוק קובע חזקה לפיה "גבר הגר עם זונה או שהוא רגיל להילוות אליה דרך קבע או משתמש בפיקוחו או בהשפעתו עליה בדרך שיש בה כדי לסייע בידה או להכריחה לזנות, חזקה עליו שהוא חי על רווחיה, זולת אם הוכח היפוכו של דבר". בסעיף 199 השתמש המחוקק בסגנון עוקף מגדר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זנות
קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:חוק העונשין
שטיכמוס

שמאל|ממוזער|שטיכמוס שמראה אותו גובה בשני הקצוות. בדרך כלל הצינור יהיה הרבה יותר ארוך בהשואה לאורך של המכלים עם השנתות. בגרסה פשוטה יותר, יכול להיות סימון בודד בכל אחד משני הקצוות של צינור שקוף.
**שטיכמוס** (באנגלית "Water Level"), או **שטיכמאס**, הוא כלי עבודה פשוט בתחום הבנייה. הכלי מסייע בפילוס (יישור אופקי) של חלקי בניין גדולים לרבות קירות, תוספות בנייה, פרגולות, תקרות גבס ועוד. השטיכמוס עשוי צינור גמיש שקוף הפתוח בשני קצותיו שבתוכו מים הממלאים אותו כמעט עד קצותיו. אורכו של הצינור מותאם למרחק בין האלמנטים הנבנים.

## אופן השימוש
השימוש בכלי מתבצע על ידי הצבת שפת פני המים שבקצה הצינור האחד בנקודה שגובהה היחסי ידוע (למשל מרכזה של קורת בטון בשלד בניין המסומן במסמר או צבע) ובו בזמן הצבת קצה הצינור השני על גבי מישור אנכי מרוחק (למשל קיר החוץ של בניין) וסימון שפת פני המים בצידו האחר.
מאחר שפני המים בשני קצותיו של הצינור יהיו בגובה שווה (לפי חוק כלים שלובים), יהיה הקו המסומן על המישור האופקי בגובה קבוע הזהה לנקודת הייחוס.

## הדיוק של הכלי
דיוק השטיכמוס עלול להיפגע אם לתוך הצינור חודר נוזל בעל משקל סגולי השונה מזה של המים. במקרה כזה בצד שבו חדר נוזל קל מהמים (למשל שמן או כהל) תהיה שפת הנוזל גבוהה יותר מזו של המים. בנוסף הדיוק יכול להיפגע אם לתוך השטיכמוס חודר אוויר כך שהוא יוצר בועות לאורך הצינור. מסיבות אלו נהוג להחליף את המים שבשטיכמוס בכל שבוע ויותר ולפעמים אפילו בתחילת כל יום עבודה באתר. לבדיקת דיוק השטיכמוס נהוג להחזיק את שני קצות הצינור צמודים זה לזה ולוודא שפני הנוזל בשני הקצוות באותו גובה.

## מקור המילה
מקור המילה אינו בערבית או בעברית. ייתכן שמקורה ביידיש, באנגלית, בגרמנית, במספר שפות מזרח אירופיות, או בטורקית, כפי שדוברו בסוף המאה ה-19 עד המחצית הראשונה של המאה ה-20, או שילוב, אולי משובש, של כמה מהן. המקור מדבר על StichMass. אך בימינו אין שימוש למילה זו בגרמנית.  היא מילה נפוצה בגרמנית. ייתכן שמדובר בשיבוש של StichMaß, אולם גם טענה זו בעייתית, ייתכן, כאמור לעיל, שהמקור ביידיש או בגרמנית, והכוונה לצירוף של שתי המילים "שטרייך", שפירושה סימון/קו, ו"מאס", שפירושה מידה/מדידה, ובצירוף שתיהן זה אומר "מדידת קו".

## ראו גם
* פלס בנאים
* פלס לייזר

## קישורים חיצוניים

* אסף צ'רטקוף, לבנות ולהשתמש נכונה בשטיכמוס, באתר "בידיים", 24 באוגוסט 2011
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי עבודה
קטגוריה:בנייה: כלי עבודה
קטגוריה:מכשירי מדידת שיפוע
שליקה

[שמאל|ממוזער|250px|[דייגו ולאסקז: אישה זקנה שולקת ביצים, בערך 1618]]
**שליקה** היא שיטת בישול בחום: המזון אותו מבקשים לבשל מושם על פי רוב במים, בציר או ביין ומונח על הכיריים באש קטנה. הנוזל בעת הבישול נמצא בטמפרטורות 70-85° צלזיוס, כך שאינו מבעבע.

שליקה מתאימה במיוחד למזון עדין מרקם כביצים, בשר עוף, דגים ופירות, הנוטה להתפרק בשיטות בישול בהן משתמשים באש חמה יותר או בשמן.

ביצים שלוקות נעשות לרוב במים, דג ביין לבן, עוף בציר ופירות ביין אדום. ניתן להשתמש גם במיצי פירות ובחלב לשליקות שונות.

בשליקה משתמר טעם המזון, ועל כן אין להרבות בזמן השליקה ובטמפרטורת השליקה.

נוזל השליקה שמשמש את מסעדות השף מכונה court bouillon ומשמש לשיטות בישול נוספות, מרכיביו הם: חומצה (יין, מיץ לימון), מרכיב ארומטי: "בוקה גרני" (Bouquet Garni- צרור צמחי תבלין טריים הקשור בחוט), נוזל השליקה המרכזי ו"מירפואה" (mire poix- תערובת ירקות ארומטיים החתוכים בגסות).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות בישול
הפארק הלאומי מאדידי

[שמאל|ממוזער|200px|[מזאמה אדומה בפארק.]]
**הפארק הלאומי מאדידי** (בספרדית: **Parque Nacional Madidi**) הוא פארק בשטח של 18,958 קמ"ר באמזוניה הבוליביאנית.

הפארק משתרע מהפסגות מכוסות הקרחונים של הרי האנדים עד ליערות הגשם של נהר הטואיצ'י, והוא כולל מגוון רחב של צמחייה ובעלי חיים.

נקודת המוצא הפופולרית ביותר לביקור בפארק היא העיירה רורנבאקה.

הפארק הוא אזור אנדמי לטפיל לישמניה ברזילינסי נכון ל-2003 הסטטיסטיקה מראה כי מבין הישראלים שמבקרים בפארק אחד מכל 360 יפתח כיבים בעור כתוצאה מהתפרצות המחלה. https://www.sheba.co.il/73312.pdf

## קישורים חיצוניים

* 

מאדידי
קטגוריה:יערות גשם באמריקה הדרומית
קארטרה אאוסטרל

שמאל|ממוזער|200px|מפת הקראטרה אאוסטרל

**קארטרה אאוסטרל** (בספרדית: **Carretera Austral**; מילולית: "הדרך הדרומית") הוא כינויה של דרך מס' 7 הצ'יליאנית, המשתרכת לאורך 1,240 ק"מ בדרום המדינה, מפוארטו מונט ועד ויה אוהיגינס. הדרך נודעה בעבר בשם "דרך הנשיא פינושה". העיר הגדולה ביותר לאורכה, מלבד פוארטו מונט, היא קויאיקה. "הדרך הדרומית" עוברת בנוף בראשיתי של יערות-עד סבוכים, אגמים, פיורדים, קרחונים, תעלות מים ומצוקים תלולים.

סלילת הדרך החלה על ידי צבא צ'ילה בשנת 1976, בהוראת הנשיא אוגוסטו פינושה, במטרה לחבר לרשת הכבישים כמה מהיישובים המבודדים שבמחוזות לוס לאגוס ואייסן. הדרך נפתחה לתנועה ב-1988, ובשנת 1996 הושלמה עד לפוארטו יונגאי. מאה הקילומטרים האחרונים המובילים לויה אוהיגינס נפתחו בשנת 2000. בשנת 2003 נחנכה דרך הפונה ליישוב קלטה טורטל.

רוב הדרך עדיין אינה סלולה, והנסיעה לאורכה כרוכה בשיט ב-3 מעבורות, שתיים מהן בחלקה הצפוני, ואחת בחלקה הדרומי. אחת המעבורות הצפוניות פועלת רק בחודשים ינואר ופברואר, וביתר ימי השנה עדיין יש להשתמש בדרכים המקבילות בארגנטינה. ב-5 באוקטובר 2006 הכריזה הממשלה כי בכוונתה לסלול כביש שימנע את הצורך להשתמש במעבורת זו, בהשקעה של כ-100 מיליון דולרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

[ימין|ממוזער|200px|[אגם חנרל קאררה, בדרום הקארטרה אאוסטרל]]
ימין|ממוזער|200px|גשר, קארטרה אאוסטרל

קטגוריה:צ'ילה: תחבורה
קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:פטגוניה
קטגוריה:לוס לאגוס
קטגוריה:אייסן
בוקר

[ממוזער|שמאל|250px|"שעת בוקר", [ציור מאת מוריץ פון שווינד, משנת 1858]]
[שמאל|ממוזער|250px|[השמש בשעות הבוקר]]
[שמאל|ממוזער|250px|מסדר בוקר בבית ספר ב[קריית מלאכי, שנות ה־60]]
**בוקר** הוא החלק המוקדם של היום, בין השחר לצהריים. שעות הבוקר הן השעות שבין הזריחה (ששעתה משתנה מעונה לעונה ומאזור לאזור) לבין 12:00 - שעת אמצע היום, הצהריים.

בוקר הוא הזמן בו רוב האנשים מתעוררים ומתחילים בשגרת יומם. הארוחה הראשונה של היום היא ארוחת בוקר. בעת מפגש בשעות הבוקר מקובל לברך: "בוקר טוב!".

בתרבויות שונות מוקדשת פעילות רוחנית לקבלת היום החדש. ביהדות מתפללים בבוקר תפילת שחרית. יש המתחילים את היום בפעילויות כגון מדיטציה או טאי צ'י, לכניסה הדרגתית ורכה אל היום החדש.

אחרים מעדיפים להתחיל את הבוקר בפעילות נמרצת יותר, כגון הליכה, ריצה או שחייה.

בסין מקובלת התעמלות בוקר בחברותא מדי יום. בישראל הייתה נהוגה בעבר התעמלות בוקר בבתי הספר, במסגרת מסדר בוקר. גם בקול ישראל שודר משדר של התעמלות בוקר, בשעות הבוקר המוקדמות, שנפתח בברכת: "בוקר טוב לכל המאזינים, ולמתעמלים - היכון!". כיום משודרות בשעות הבוקר תוכניות טלוויזיה של אימון גופני בערוצי נישה של ספורט, סגנון חיים וילדים.

בערוצים שונים של הרדיו והטלוויזיה משודרות תוכניות בוקר המותאמות לקהל היעד. תוכניות בוקר בטלוויזיה כוללות לרוב אקטואליה רכה וראיונות בנושאים שוליים יחסית, שכן מיועדות לאנשים המתארגנים לקראת צאתם לשגרת יומם, והקשב שלהם אינו ממוקד כולו בשידור. ברדיו תוכניות בוקר רבות כוללות דיווחי תנועה, לטובת הנהגים המקשיבים בדרכם לעבודה.

ישנם עיתונים המוגדרים כעיתוני בוקר, ששעת הוצאתם מוקדמת מזו של עיתוני הערב.

המושג בוקר משמש גם כמטפורה להתחלות חדשות ולאופטימיות. מילות השיר "החגיגה נגמרת" של נעמי שמר מדגימות זאת:

## ביטויי לשון
* **בוקר טוב** ולעיתים **בוקר טוב אליהו** - סוף סוף הבנת.
* **בוקר אור** - התשובה הנפוצה לברכה "בוקר טוב".
* **בוקר טוב ומבורך** - תשובה נוספת לברכת "בוקר טוב".

## קישורים חיצוניים

*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חלקי היממה
*
טיל בליסטי טקטי

[ממוזער|ירי של הטיל הבליסטי הטקטי [MGM-140 ATACMS]]
**טיל בליסטי טקטי** (**tactical ballistic missile **TBM) הוא טיל בליסטי המיועד לטווחים קצרים, וללחימה פנים מול פנים בשדה קרב.
לרוב המרחק אליו מיועד הטיל אינו עולה על 300 קילומטר.

הטיל הבליסטי הטקטי הוא לרוב נייד, כדי להבטיח עמידות בשדה הקרב והתמקמות מהירה לצורך ביצוע ירי. בנוסף, מערכת הטיל נושאת עמה מספר ראשי נפץ המיועדים לפגיעה במבנים, ארטילריה, ועוד מטרות מעבר לקווי האויב.

הטילים הבליסטים הטקטיים נותנים מענה בפער שבין ארטילריה רקטית לבין טילים בליסטיים לטווח קצר. טילים טקטיים עשויים להוות יתרון מכריע מעבר לקווי האויב ובשדה הקרב בכלל, עם עוצמה של טיל יבשה המשוגר ממתקן שיגור, וניידות של טילי ארטילריה רגילים. עקב הניידות שלהם, הטילים מוכנים יותר להתמודדות עם תרחישים שונים היכולים לקרות בשדה הקרב.

לצבאות רבים בעולם משמש הטיל הטקטי כוח עיקרי ושיא הטכנולוגיה.
הטילים מספקים נשק בעל יתרון עצום ובמחיר יחסית קטן, ובכך מאפשר למדינות רבות דלות אמצעים לקנות אותו, ולעמוד מול מתקפות של מדינות אחרות, החזקות יותר מבחינה טכנולוגית וצבאית.

טילים בליסטיים עדיין קשים להתמודדות בשדה הקרב, מערכות קרקע-אוויר נעשו יותר מתוחכמות ומפותחות כדי לתת מענה לטילים אלו, אך עדיין, לא ניתן לספק הגנה מלאה מהטילים, עובדה זאת נותנת יתרון לבעל כמות מסוימת של טילים לאיים על השטח האווירי של האויב.

## ראו גם
*פרהאר

קטגוריה:טילים בליסטיים
דליפה

[ממוזער|שמאל|250px|אזהרה ב[גרפיטי על בית נטוש בניו אורלינס לאחר ההוריקן קתרינה: "דליפת גז"]]
**דליפה** היא תנועת חומר דרך פתחים או חורים בלתי מתוכננים ולפיכך בלתי רצויים במכל או מערכת אחרת המכילה זורמים. כאשר יש כניסה או יציאה של חומר דרך החור אומרים שהחומר (או המכל) דולפים. החומר הדולף יכול להיות גז, נוזל ואף מוצק צמיג או אבקה. תיתכן דליפה בין שתי מערכות המכילות נוזלים שונים, לעיתים בשני הכיוונים בו זמנית.

הואיל וממדי הפתח שדרכו מתרחשת הדליפה משפיעים באופן לא אחיד על היקף הדליפה, מקובל למדוד את שיעור הדליפה במונחים של נפח ליחידת זמן או של מסה ליחידת זמן.

דליפות מתוך או אל תוך מערכת יכולות להתפתח כתוצאה ממספר רב של גורמים. קורוזיה, פגמים בריתוך, סדקים או ניקוב הנובעים מפעולת כוח מכני, או בלאי של שסתומים הגורם להם לאבד את אטימותם. במקרים רבים ניתן לזהות את הדליפה בעין כאשר רואים חומר יוצא מהמערכת. במערכות מורכבות או שהגישה אליהן קשה ייתכנו מצבים של חשד לדליפה, שעל מנת לאמת אותו יש לבצע בדיקות שונות ולקבוע בדרך עקיפה את מיקום והיקף הדליפה.

דליפה של גז דליק, כגון גז בישול, עלולה לגרום להצטברות של הגז שדלף ולהצתה לא מבוקרת שלו, הגורמת לפיצוץ או לשרפה שנזקם רב. נשימה של הגז שדלף עלולה לגרום לחנק. עקב סכנות אלה נהוג להוסיף לגז טבעי ולגז בישול חומר בעל ריח עז (כגון אתאנתיול או דיפוספין), שיאפשר לחוש בדליפת הגז בשלב מוקדם שלה.

## ביטויי לשון
הדלפה היא שימוש מושאל במושג דליפה - בעוד דליפה מתייחסת לחומר פיזי, הדלפה היא דליפה של מידע. גם בהקשר הזה מדובר על יציאת מידע לא מתוכננת, שבדרך כלל לא הייתה אמורה להיחשף.

במדעי המחשב המונח דליפה הושאל כביטוי לתיאור מצב בו תוכנה אינה משחררת משאב מערכת שהוקצה לה, כך שהמשאב דולף מהמערכת ללא בקרה. בפרט לדליפת זיכרון ולדליפת מצביעים חכמים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מכניקת הזורמים
קטגוריה:שרברבות
שדה (סוציולוגיה)

בהגותו של פייר בורדייה, "**שדה**" הוא "מרחב מתובנת, זירה של כוח – יש בו שולטים ונשלטים, יש בו יחסים מתמידים, מתמשכים, של חוסר שוויון ששוררים בתוך המרחב הזה – שהוא גם שדה קרב לשימור או לשינוי יחסי הכוחות הללו" ("על הטלוויזיה", עמ' 45). כל גורם בשדה מוגדר ביחס למיקומם של הגורמים האחרים במרחב, ומתחרה בהם תוך שימוש בכוח היחסי שיש בידו, ואשר מגדיר את מעמדו בתוך השדה, וכפועל יוצא את האסטרטגיות שינקוט. "כל שדה", מוסיף בורדיה, "מגדיר את עצמו בין השאר באמצעות מושאי-מאבק ואינטרסים ייחודיים לו [...] כדי ששדה יפעל, צריך שיהיו בו מושאי-מאבק ואנשים המוכנים לשחק את המשחק ובעלי הביטוס, הכולל הן הכרה של כללי המשחק האימננטיים של מושאי-המאבק וכדומה, והן הכרה בתוקפם" ("על כמה מתכונות השדה" בתוך: שאלות בסוציולוגיה, עמ' 113–114). שדות אינם סטטיים – בכל שדה מתקיימים מאבקי כוח על השליטה והיוקרה, המביאים לשינויים במבנה שלהם.

לשדות שונים יש חוקי תפקוד בלתי משתנים שהמשמעותיים שבהם הם:
# שדה מוגדר בין השאר באמצעות הגדרת הפרסים והאינטרסים הייחודיים, שלא ניתנים להמרה על ידי פרסים ואינטרסים של שדות אחרים.
# מבנה השדה הוא מצב יחס הכוחות בין הסוכנים או המוסדות המעורבים במאבק.
# הון ספציפי הוא הון בעל ערך רק ביחס לשדה מסוים.
# לכל שדה יש נטייה להציב ערך עליון שקובע את ההיררכיה בשדה – ערך שהוא אשליה.
# במצב מוגדר של יחס הכוחות, אלה שיש להם מונופול על ההון הספציפי לשדה נוטים לאסטרטגיות של שימור, ואלה שמצוידים בפחות הון – לאסטרטגיות של שינוי.
# אחד המאבקים העיקריים בתחום הוא הגדרת גבולות השדה, לגיטימציה להשתתפות במאבקים ("זו איננה שירה" "זו איננה ספרות").
# לכל האנשים המעורבים בשדה מסוים יש במשותף מספר אינטרסים בסיסיים ההכרחיים לקיום השדה.
# אסטרטגיות הפעולה של המצטרפים החדשים מוגבלות לגבולות הזירה. כתוצאה מכך, המהפכות שהם יכולים לחולל הן מהפכות חלקיות בלבד. מהפכות שלא יסכנו את עצם הזירה, את האקסיומות שעליהן היא מושתתת ואת מסד האמונות האולטימטיביות. לפיכך, פעמים רבות תציג עצמה ההטרודוקסיה כשיבה אל המקורות, אל הראשית, אל רוח הדברים.
# באמצעות ההכרה המעשית של עקרונות המשחק, כל ההיסטוריה של המשחק, כל עברו, נוכחים בכל מערכה שלו.

אחד הסממנים המובהקים לשדה הוא הופעת גוף של משמרי חיים (למשל: ביוגרפים) ומשמרי יצירות (למשל: פילולוגים). לא ניתן להבין יצירה מבלי להכיר את ההיסטוריה של שדה הייצור של היצירה – דבר המצדיק את קיומם של דרשנים, פרשנים, היסטוריונים, פילולוגים וכן הלאה. להיות פילוסוף פירושו לשלוט בכל מה שיש לשלוט בו בהיסטוריה של הפילוסופיה כדי לדעת איך לנהוג כפילוסוף בשדה פילוסופי.

פיתוח תורת השדות של בורדייה הוא פרי השראתם הן של קרל מרקס והן של מקס ובר. ובר תפס את המציאות החברתית כמכלול של תת-ספירות – הספירה הכלכלית, הדתית וכולי. לכל ספירה יש אוטונומיה והיגיון פנימי משלה. בורדיה, שפיתח את תורת השדות, אומר בעצם אותו הדבר – במרחב החברתי יש שדות רבים; לכל שדה יש אוטונומיה, אך זו אינה טוטאלית מאחר שקיימים קשרים בין השדות – קשרים הניתנים לשינוי. קשרים אלו מתווכים בעיקר דרך "שדה הכוח", הקושר שדה זה למדינה (שלטון פוליטי) ולמבנה המעמדי שלה.

## ראו גם
* הביטוס

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה
קסטרא (קניון)

**קסטרא** הוא שמו של מרכז קניות ואמנויות הממוקם בדרום חיפה. המבנה קרוי על שם חורבת קסטרא - אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית, שהתגלה בקרבת המקום בו מצוי מרכז הקניות.

## היסטוריה
הקמת המרכז החלה בשנת 1998 ביוזמת דוד דנקנר ובנו גיל דנקנר, על שטח בן 25 דונם שנקנה מעיריית חיפה במכרז, תמורת כ-4 מיליון דולר, בשנת 1996. ביוני 2000 דחה משרד התיירות בקשה של יזמי הפרויקט להכיר בו כאטרקציה תיירותית ולהעניק להם מענק בגובה 15% מההשקעה שנעשתה במרכיבים התיירותיים. היזמים טענו, כי 50% מההשקעה בפרויקט היא בתחום התיירותי, ולכן מגיע להם מענק מהמדינה, בהתחשב בכך שחיפה היא באזור פיתוח א' בתחום האטרקציות התיירותיות. מרכז ההשקעות של משרד התיירות טען, כי אין מדובר בפרויקט תיירותי, על פי הקריטריונים של המשרד.

המרכז נחנך בספטמבר 2000 בהשקעה של 200 מיליון ש"ח. עם פתיחתו רכשה רשת קואופ הריבוע הכחול, כ-4,000 מ"ר תמורת 7 מיליון דולר, לטובת הקמת סופרמרקט במתחם. בשנים הראשונות לאחר הקמתו לא זכה הקניון להצלחה, באזור הוקמו שני קניונים סמוכים, קניון חיפה ומרכז הקונגרסים שבו גם חנויות ומסעדות, והוא סבל מרוויה בשטחי מסחר. חלק מבעלי העסקים במרכז תבעו את היזמים בטענה כי התרשלו בניהול הפרויקט. בשנת 2002, הוסבה קומת הכנסים של הקניון לחנויות והוא הפך למרכז עודפים של מוצרי חשמל ואלקטרוניקה בשותפות עם קבוצת סקאל. בשנת 2005 סגרה סקאל את החנות שלה בקניון.

ב-26 דצמבר 2012 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה חיפה את תוכנית "מגדלי קסטרא", הכוללת תוספת זכויות בנייה לשני מגדלים בשטח מגרש החנייה של הקניון. הפרויקט כולל שני מגדלים במגרש בשטח 3.8 דונם הצמוד למבנה הקניון: מגדל דיור מוגן לגובה 30 קומות ומגדל משרדים בגובה 17 קומות.

בנובמבר 2018 מכר היזם גיל דנקנר את הקניון לשותפות ש.מ.ר.פ השקעות נדל”ן, ביחד עם זכויות הבנייה לשני המגדלים, בעבור 50 מיליון ש"ח.

## מבנה
את המרכז תכנן האדריכל עוזי גורדון. בניגוד למרכזי קניות אחרים, כמה משטחי המבנה מוקצים לגלריות ולשטחי מוזיאונים.

באמצע העשור השני של המאה ה-21 מעבר למקום המשמש גלריות אמנות, מתבצעת במרכז פעילות מגוונת. היא כולל משחקייה לילדים, מרכזים לטיפולים רפואיים וטיפולים אלטרנטיביים, מסעדות ומרכזי מכירה של חברות בניה שונות בהם מוצגות למכירה דירות שנבנו באזורים שונים בחיפה.

לאורך קירו החיצוני של המבנה תמונת קיר גדולה, עשויה מאריחי חרסינה, מעשה ידי האמן אריק בראואר. ציור קיר זה מתאר את סיפורי התנ"ך ובהם: אדם וחוה, סולם יעקב, יוסף, שמשון הגיבור, דוד ובת שבע, דוד וגוליית ויהושוע בן נון. בתוך כיפת מרכז הקניות מצוי ציור קיר נוסף רחב ממדים, מהגדולים במדינת ישראל.

באתר מספר גלריות ושני מוזיאונים:
* מוזיאון קסטרא העתיקה - מוזיאון ארכאולוגי המציג את הממצאים שהתגלו בחורבת קסטרא בעיקר מהתקופה הביזנטית.
* בובה של מוזיאון - מוזיאון בובות המציג ב-55 מוצגים באמצעות בובות סצנות מההיסטוריה של העם היהודי, ועוד מעל 10 סצנות מתוך אגדות ילדים בשנת 2016 המוזיאון נסגר.
הכניסה למוזיאונים היא בחינם.


Castra P3160001.JPG|פנים הכיפה
Castra P3160002.JPG|מוזיאון הבובות
Castra P3160004.JPG|ציור הקיר
Castra Museum 8.JPG|מוזיאון קסטרא


## קישורים חיצוניים

* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על הבניין וריאיון עם אריק בראואר, באתר 'חלון אחורי', 3.12.13
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חיפה: מרכזי קניות
קטגוריה:חיפה: מוזיאונים
קטגוריה:ישראל: גלריות לאמנות
קטגוריה:מערב חיפה
רפאל פוארה

**רפאל פוארה** (בצרפתית: **Raphaël Poirée**; נולד ב-9 באוגוסט 1974) הוא ביאתלט עבר צרפתי. פוארה נחשב לאחד הביאתלטים הגדולים של שנות האלפיים, כשבאמתחתו ארבע זכיות בגביע העולם בביאתלון, שמונה מדליות זהב באליפויות העולם בביאתלון ושלוש מדליות באולימפיאדות החורף. במרץ 2007 פרש פוארה מפעילות ספורטיבית.

## ביוגרפיה
פוארה נולד בעיר Rives שבצרפת. גובהו 1.74 מטר ומשקלו 70 ק"ג. הוא נשוי לביאתלטית עבר ליב גרט שיילברייד-פוארה מנורווגיה. לזוג נולדו שתי בנות: אמה (נולדה ב-27 בינואר 2003) ואנה (נולדה ב-10 בינואר 2007). נכון להיום (מרץ 2007), בני הזוג פוארה הם בני הזוג היחידים שזכו במדליות באותה אולימפיאדה כשהם ייצגו אומות שונות. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), רפאל מצרפת וליב מנורווגיה זכו במדליות כסף בתחרויות הביאתלון.

## קריירה ספורטיבית
פוארה זכה בארבעה תוארי גביע עולם (בעונות 1999-2000, 2000-01, 2001-02 ו- 2003-04), סיים פעם אחת במקום השני (בעונת 2005-06) ופעם אחת במקום השלישי (בעונת 2004-05). הוא סיים 103 פעמים על הפודיום בתחרויות גביע העולם, מתוכם 44 פעמים במקום הראשון, 39 פעמים במקום השני ו- 20 פעמים במקום השלישי. באולימפיאדות החורף, פוארה זכה במדליית כסף אחת ושתי מדליות ארד. באליפויות עולם לעומת זאת, פוארה צבר לא פחות משמונה מדליות זהב, שלוש מדליות כסף, ושבע מדליות ארד.

התחרויות האהובות על רפאל פוארה הן התחרויות בזינוק המוני למרחק 15 ק"מ. בתחרויות האלה זכה פוארה 9 פעמים במקום הראשון, 4 פעמים במקום השני, ושלוש פעמים במקום השלישי בתחרויות גביע העולם. פוארה גם זכה ארבע פעמים מתוך שבע בתחרויות הזינוק ההמוני שנערכו במסגרת אליפויות העולם.

לאחר זכייתו במדליית זהב במסגרת אליפות העולם שנערכה באנטהולץ שבאיטליה, הודיע פוארה כי יפרוש בסוף עונת 2006-07. פוארה החליט לפרוש אחרי המפגש שהתקיים בהומלקולן שבנורווגיה (והחליט לא להשתתף במפגש האחרון שהתקיים ברוסיה ובכך ויתר על סיכוייו לזכות בגביע עולמי נוסף). ב- 11 במרץ 2007, גלש פוארה את התחרות האחרונה שלו, כשסיים בתחרות הזינוק ההמוני במקום השני, אחרי הפסד בפוטו פיניש לאולה איינר ביורנדלן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביאתלטים באולימפיאדת נאגנו (1998)
קטגוריה:ביאתלטים באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית מצרפת
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית מצרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1974
ניקטינסטיה

**ניקטינסטיה** (nyctinasty) היא תנועת שינה של עלי צמחים בהתאם למקצב היממה.

העלים, העלעלים או עלי הכותרת נפתחים ביום ופונים כלפי האור ונסגרים בלילה.

בתגובה לקליטת אור חלים שינויים בלחץ טורגור בשני סוגי תאים בבסיס הפטוטרת בעלה: תאים מיישרים ותאים כופפים. גירוי של אור נראה באורך גל בתחום הכחול מעורר פתיחה של העלים, על ידי מעבר יוני כלור ואשלגן מהתאים הכופפים אל התאים המיישרים. עקב כך התאים המיישרים תופחים והתאים הכופפים מצטמקים. אור אדום ולאחריו חושך מפעילים מעבר יונים הפוך וכפיפה של העלים.

נפוץ בקטניות כמו מימוזה ביישנית או אלביציה וכן בצמחים ממשפחת החמציציים.

## קישורים חיצוניים

*הסבר מפורט בנושא

קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
קטגוריה:שינה
בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה

**בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה** (אנגלית: **Guildhall School of Music and Drama**), נוסד בשנת 1880 בלונדון. בראשיתו שכן בית הספר גילדהול במחסן ישן באלדרמנברי, אבל עד מהרה היה המקום צר מדי לצרכיו. בניין חדש, מותאם לצורכי המוסד, נבנה ברחוב ג'ון קרפנטר, בתכנון אדריכל העיר סר הוראס ג'ונס, ונפתח בדצמבר 1886. בית הספר נמצא בבעלותה ופועל במימונה של עיריית לונדון ושמו לקוח ממקום מושבה ההיסטורי של העירייה, אם כי המוסד עצמו לא שכן שם מעולם.

עד 1935 נודע כ"בית הספר גילדהול למוזיקה". מאז 1977 הוא נמצא סמוך למרכז האמנויות ברביקן המצוי בקומפלקס ברביקן, שנבנתה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20.

בית ספר גילדהול הוא מן המובילים בעולם בהוראת המקצועות הבאים:
* מוזיקה
* אופרה
* דרמה
* ניהול במה
* תיאטרון טכני

לבית הספר יש חטיבה צעירה ופעילויות החוץ שלו זכו בפרס היובל של המלכה בשנת 2005. בהוראת ניהול במה ותיאטרון טכני שותפים אנשי מקצוע בתחום היצירה, והדבר נותן לסטודנטים הזדמנות ללמוד מאנשים העובדים באופן שוטף בתעשיית התיאטרון ויוצר בשבילם קשרים חשובים לקידום מהיר לאחר סיום לימודיהם.

ב-2008 החלו עבודות בנייה במקום בו שכן מתחם מילטון קורט, הסמוך למבנה המרכזי של בית הספר ושבחלקו עשה בית הספר שימוש בשנים שלפני כן. בספטמבר 2013 נחנך באתר גורד השחקים, בן ה-36 קומות, "ההרון" (The Heron), שמומן על ידי עיריית לונדון ונבנה על ידי תאגיד הרון אינטרנשיונל. בבניין החדש מצויים: אולם קונצרטים ובו 625 מקומות, אולם תיאטרון ובו 225 מקומות ואולם תיאטרון-סטודיו ובו 90 מקומות, כמו גם אולפני רדיו וטלוויזיה וסטודיו ללימוד משחק ולחזרות. עלות בניית שלוחה זו של בית הספר נאמדת בכ-89 מיליון לירות שטרלינג.

בין הבוגרים הידועים של בית הספר גילדהול:
**[[שחקן|שחקנים]]**
* קלייר בלום
* דניאל קרייג
* יואן מקגרגור
* אורלנדו בלום
* מרינה סירטיס (דיאנה טרוי ב"מסע בין כוכבים")

**[[מוזיקאי]]ם**
* החלילן ג'יימס גולוויי
* פיליפ פיקט
* הויולן ויליאם פרימרוז
* ג'ורג' מרטין מפיק הביטלס
* זמר האופרה ברין טרוול
* זמרת האופרה אן סופי פון אוטר
* זמרת האופרה בת-שבע צייזלר
* זמר האופרה יניב ד'אור

## קישורים חיצוניים

* 

*
גילדהול
גילדהול
גילדהול