open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית התפילה הבהאי

שמאל|ממוזער|250px|פריסת בתי התפילה הבהאים בעולם - אדום - מבנים היסטוריים; ירוק כהה - מבנים קיימים; ירוק בהיר - מבנים עתידיים
[שמאל|ממוזער|250px|בית התפילה הבהאי ההיסטורי ב[אשגבאט]]
[שמאל|ממוזער|250px|"מקדש הלוטוס" ב[דלהי]]
[שמאל|ממוזער|250px|המבנה ב[פרנקפורט]] 
**בית התפילה הבהאי** (פרסית וערבית **مشرق‌ الاذکار** - "מַשְרִק אל-אד'כאר"; אנגלית **Bahá'í House of Worship**) הוא בית התפילה או המקדש בדת הבהאית.

## אופיו של בית התפילה
לפי חזונם של מנהיגי הדת הבהאית, עתידים בתי התפילה הבהאיים להוות חלק ממרכזים לפעילות חברתית, הומניטרית, חינוכית ומדעית, אך מטרה זו טרם הושגה. בהווה משמשים בתי התפילה הבהאיים אך ורק לפעילות דתית כתפילה או ללימודי דת; ופגישות בהאיות אחרות מתקיימות במרכזים בהאיים, בבתים פרטיים או במבנים שכורים. בית התפילה הבהאי נזכר לראשונה אצל בהאא אללה בספרו אל-כתאב אל-אקדס, ואופיו של המוסד פותח על ידיו מאוחר יותר וכן על ידי בנו ויורשו, עבד אל-בהאא'. לפי הכתבים הבהאים, יהיו בתי התפילה פתוחים בפני מאמיני כל הדתות, ובהם יוכלו הכל לעבוד את האל ללא קשר להשתייכותם הדתית. עם זאת, בתי התפילה מיועדים אך ורק לתפילה ולקריאה בכתבי הקודש הבהאים והאחרים, וחל איסור על נשיאת דרשות או על עריכת טקסים. שירה מותרת בבניין, אך ללא ליווי של כלי נגינה.

הקמת בתי התפילה הבהאיים השונים התבססה על תרומות, ויצאה אל הפועל כאשר הקהילה המקומית הייתה מסוגלת לעמוד בהוצאה. בניגוד למקובל בדתות אחרות, אין הבהאים גובים כספים בעת טקסים דתיים, ורק בני הדת הבהאית רשאים לתרום מכספם לקופת הקהילה. בית התפילה הבהאי מנוהל על ידי האספה הרוחנית הבהאית הלאומית במדינה הרלוונטית.

## יסודות אדריכליים
לכל בתי התפילה הבהאיים יסודות אדריכליים משותפים, ולפי קביעתו של עבד אל-בהאא', עליהם להיות עגולים בצורתם הכללית ולכלול תשע צלעות. בתוך המבנה אין מוצגים  ציורים, תצלומים או פסלים, ואין מותקנים בהם מזבחות או דוכני דרשה. על המבנים לשאת כיפה, וכיום מתאפיינים כל בתי התפילה הקיימים בחלל מרכזי בודד. המושבים בכל בתי התפילה הבהאיים הקיימים פונים לעבר הקיבלה הבהאית, היא קבר בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו.

## בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם
ברחבי העולם קיימים (נכון לשנת 2018) עשרה בתי תפילה בהאיים, לפחות אחד בכל יבשת. בית התפילה הראשון שניצב באשגבאט בטורקמניסטן הולאם על ידי השלטונות הסובייטיים ולבסוף נהרס. מקדש הבאב בחיפה, מקדש בהאא אללה באל-באהג'ה ויתר מבני המרכז הבהאי העולמי בישראל אינם נחשבים לבתי תפילה בהאים, אך קיימת תוכנית להקמתו של בית תפילה בהאי בחיפה, בסמוך למערת אליהו.

עשרת בתי התפילה הקיימים כיום שוכנים בשיקגו, בקמפלה, בסידני, בפרנקפורט, בפנמה סיטי, בסמואה, בדלהי, בסנטיאגו, בבטאמבנג (קמבודיה) ובקאוקה. בנוסף לבניין המתוכנן בחיפה, נקבעו עד כה כ-120 אתרים ברחבי העולם בהם קיימת כוונה להקים בית תפילה בהאי, והמטרה המוצהרת היא כי לבסוף יבנה בית תפילה בכל קהילה בהאית.

## קישורים חיצוניים
* 

* אודות בית התפילה הבהאי באתר הבהאי הרשמי
* צילומי אוויר של בתי התפילה הבהאיים ברחבי העולם
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מבני דת
מחלף גשר השלום

**מחלף גשר השלום** הוא מחלף בכביש 2 (כביש החוף) הנמצא בין מחלף פולג (נתניה דרום) לבין מחלף נתניה. המחלף נקרא על שם גשר השלום ורחוב שלום עליכם העובר בגשר המחלף, המחלף קרוי גם כמחלף ספיר על שם אזור התעשייה שנמצא בסמוך למחלף. זהו המחלף היחיד בארץ שנבנה על ידי רשות מקומית.

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נבנה השלב הראשון של המחלף כגשר בלבד המקשר בין הצד הדרום מערבי לדרום מזרחי של נתניה, במטרה להקל על עומסי התנועה במחלף פולג וכחלק מתוכנית אב במסגרת האישורים שקיבלה נתניה להקמת אצטדיון נתניה החדש, ועל מנת למנוע פקקי תנועה בעת משחקי כדורגל באצטדיון. לאחר מספר שנים, החלה עיריית נתניה באמצעות הח.ל.ת - החברה לפיתוח ולתיירות נתניה ובשיתוף החברה הלאומית לדרכים, לבנות רמפות עליה וירידה בתצורת יהלום ועלה תלתן והגשר הוסב למחלף. במהלך העבודות התגלה בית חווה מהתקופה הביזנטית עם רצפת פסיפס צבעונית מרשימה. הפסיפס הועתק ונמצא כיום סמוך לאנדרטת הניצחון.

מחלף זה הוא עורק תחבורה ראשי המהווה ציר תחבורה אופקי בין הצד המזרחי כולל פארק העסקים והטכנולוגיות ע"ש ספיר והשכונות החדשות של נתניה (קריית השרון, משכנות זבולון) ובין השכונות קריית נורדאו וגבעת האירוסים ממערב.
מרמפת הירידה לכביש החוף לכיוון צפון, קיימת כניסה פנימה המובילה לאצטדיון נתניה ומרכז מסחרי.

החברה לפיתוח נתניה החלה להאיר את המחלפים והגשרים בעיר בנורות צבעוניות במסגרת פרויקט עירוני. סימון הגשרים נועד לסייע בזיהוי כניסות מרכזיות לעיר. תאורת הגשרים בוצעה באמצעות פסי 'לד'.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נתניה: תחבורה
קטגוריה:נתניה: מבנים
גשר השלום
בית התפילה הבהאי בסמואה

**בית התפילה הבהאי בסמואה** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא שוכן כ-8 ק"מ דרומית-מערבית למרכז העיר אפיה, בירת סמואה.

בחודש אפריל 1974 אישרה ההנהגה הבהאית העולמית את הקמתו של בית התפילה הבהאי בסמואה (אז "סמואה המערבית"), אשר כונה "מקדש האם של איי האוקיינוס השקט" ("the Mother Temple of the Pacific Islands"). אתר המבנה נבחר ב-1975 ושנתיים לאחר מכן החלה הכנת הקרקע ופינויה מסלעים ומשיחים. באפריל 1978 נבחרה תוכנית אדריכלית שהגיש חוסיין אמאנאת (אדריכל איראני-קנדי שתכנן גם את קשת המבנים במרכז הבהאי העולמי בחיפה), ובינואר 1979 הניח מלך סמואה, מלייטואה טנומאפילי השני, בהאי בעצמו, את אבן הפינה למבנה. ב-18 בדצמבר 1981 החלו העבודות להקמתו של בית התפילה, ואלה הסתיימו בטקס הקדשה שנערך ב-ספטמבר 1984. במשך השנים נרכשו שטחים נוספים סביב המבנה, וכיום משתרעים גני המתחם הבהאי על פני כ-80 דונם. בגנים 60 מיני צמחים מרחבי סמואה.

בית התפילה עשוי בצורת מצולע בעל תשע צלעות ובכל אחת מהן קבועה דלת. מעל קומת הבסיס מונחת כיפה, וגובהו הכולל של המבנה הוא 28 מטר. הכיפה עשויה מתשעה משטחים לבנים שצורת כל אחד מהם כשל משולש שווה-שוקיים, וביניהם מפרידים מרווחים אנכיים. במרווחים אלה קבועים תשעה חלונות מוארכים הנפגשים בראשה של הכיפה. באולם המבנה תשע שורות של ספסלי עץ, ורוב רצפתו מכוסה בשטיחים. סמוך למבנה שוכן מרכז מבקרים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:סמואה
איבראדה

**אִיבְּרָאדֶה** (בטורקית: **İbradı**) היא תת-נפה בנפת אנטליה שבמחוז הים התיכון בטורקיה. העיר המרכזית בתת-הנפה נקראת אף היא איבראדה.

## היסטוריה
בתקופה הרומית היה האזור חלק מממלכת פיסידיה. ייתכן כי גם בתקופות מוקדמות יותר האזור היה מאוכלס, אך לא ידוע במדויק מתי יושב לראשונה.

במשך השנים קיבל האזור את חשיבותו מכך ששימש כמעבר הרים דרך הרי הטאורוס עבור סוחרים מאגן הים התיכון, אשר מצאו בו גם מחסה מפני החום. עד היום ניתן למצוא באזור שרידים של פונדק דרכים סלג'וקי.

## גאוגרפיה, אקלים ואוכלוסייה
איבראדה שוכנת על רמה באזור הרי הטאורוס, בגובה של 950 מטר מעל פני הים. בקיץ, מזג האוויר בה יבש יותר וקריר יותר מאשר באזור חוף הים התיכון השכן לה, והטמפרטורה נעה בין כ-30°C ביום לבין כ-10°C בלילה. הצמחייה באזור כוללת יערות ערער, ארז ואורן, אשר מקבלים את אספקת המים מנהר מנאווגאט (Manavgat) אשר זורם מפסגות ההרים. נכון לשנת 2000, אוכלוסיית תת-הנפה מונה כ-10,000 איש, מתוכם כ-7000 מתגוררים באזור עירוני. תושבי איבראדה עוסקים בעיקר ברעיית צאן וביערנות. כמו כן, רוב תושבי המקום הם בעלי בוסתנים וכרמים, אך לא למטרות מסחריות.

## מוקדי עניין
האזור ההררי והמיוער של איבראדה מהווה מוקד עבור טיולים מסוגים שונים, בעיקר עבור הנופשים בחופי אנטליה והסביבה. בין היתר, האזור מכיל מסלולי הליכה, כבישים צרים המתפתלים בין ההרים וכן אתרי טיפוס. כמו כן, בתת-הנפה ניתן לסייר במספר אתרים מתקופת רומא העתיקה ויוון העתיקה, וכן למצוא מבנים היסטוריים בעיר איבראדה עצמה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טורקיה: תתי-נפה
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט

שמאל|ממוזער|250px|אולם המבנה
שמאל|ממוזער|250px|מראה הכיפה מבפנים ובמרכזה "השם הגדול"
**בית התפילה הבהאי בפרנקפורט** (גרמנית **Haus der Andacht**) הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא שוכן בהופהיים, פרבר של פרנקפורט, כ-28 ק"מ מערבית למרכזה.

## היסטוריה
בחודש אפריל 1953 הכריז שוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, כי בית התפילה הבהאי הראשון באירופה יוקם סמוך לפרנקפורט שבגרמניה. לאחר תחרות נבחרה ב-1956 הצעתו של האדריכל טויטו רוכול (Teuto Rocholl), אולם דיונים ממושכים התקיימו בעניינה, ורק ב-אפריל 1960 ניתן האישור הסופי להקמת המבנה. ב-20 בנובמבר 1960 הונחה אבן הפינה לבית התפילה, ושנתיים לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 1962, נערכה חגיגה לציון השלמת גג המבנה. בית התפילה נחנך ב-4 ביולי 1962, וב-1987 הכירה בו מדינת הסה כמבנה בעל ערך תרבותי.

## המבנה
המבנה בנוי מקומת יסוד בשטח של 29,068 מ"ר ובקוטר של 48 מטר, ומעליה כיפה. קוטרה של הכיפה הוא 25 מטר בבסיסה וגובה המבנה כולו הוא 28 מטר. שלוש קבוצות של תשעה עמודים נושאות את משקלה של הכיפה, העשויה מתשע צלעות. בכל צלע שלוש רצועות אנכיות ובכל אחת מהן קבועים 20 חלונות בצורת מעוין ההולכים ונעשים קטנים כלפי מעלה. סך הכל קבועים בכיפה 540 חלונות המאפשרים כניסת אור לחלל האולם ומשחקי אור וצל. בחלקה העליון של הכיפה קבועה מנורה שבמרכזה עיטור קליגרפי של "השם הגדול". בקומת המרתף של המבנה מוצגת תערוכה אודות הדת הבהאית, ובה מוצגים, בין היתר, כתבים בהאים ומידע אודות בתי התפילה הבהאים האחרים ברחבי העולם. בסמוך לבית התפילה שוכן מרכז מבקרים ובו מידע על הדת ומצגת וידאו. המבנה מצטיין באקוסטיקה יוצאת דופן, ומדי פעם שרות בו מקהלות, הניצבות לאורך היקפו של האולם וסביב קהל המאזינים היישוב במרכזו. בכל קיץ מתקיים בסמוך למבנה אירוע המושך כ-3,000 מאמינים בהאים מכל רחבי אירופה.

## ראו גם
* הקהילה הבהאית בגרמניה

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוקדש ליצירות המקהלה שהוקלטו במבנה

## הערות שוליים

הופהיים
הופהיים
בית התפילה הבהאי באשגבאט

**בית התפילה הבהאי באשגבאט** היה בית התפילה הבהאי הראשון בעולם, והוא שכן באשגבאט שבאימפריה הרוסית, כיום בירת טורקמניסטן, ושימש את הקהילה הבהאית בעיר. תכנונו של המבנה החל בשנת 1902 והוא הוקם בפיקוחו של אפנאן-אי יאזדי, המכונה וכיל אל-דאוולה, אחד משליחי בהאא אללה ובן-דודו של הבאב. הקמת המבנה הסתיימה ב-1908.

באשגבאט התגוררו אותה עת כאלף בהאים, והיא הייתה הקהילה הבהאית הראשונה בעולם, במובנו הרחב והמלא של המושג. בין היתר היו ברשותה בתי ספר, בית חולים ובתי קברות, ובתחילת המאה ה-20 החליטו חבריה על הקמת בית התפילה שישמש להם למרכז הרוחני וכמוסד הקהילתי המרכזי. הבניין הוקף בגן ובארבע פינותיו ניצבו בית ספר, אכסניה לנוסעים בהאים, בית חולים ומבנה אשר שימש את עובדי המקום. חברי הקהילה הבהאית התגוררו בקרבתו של בית התפילה ככל הניתן, ובמובנים רבים הקדים המרכז הבהאי באשגבאט את זמנו, שכן העניק ביטוי מעשי לרעיונות ההומניטריים הקהילתיים.

ב-1928 הולאם המבנה על ידי השלטונות הסובייטיים, אך הושכר שוב לקהילה. ב-1938 הוא נלקח מידיהם והפך לגלריית אמנות. רעידת אדמה שהתרחשה באזור ב-1948 הסבה לו נזקים, וגשמי השנים שלאחר מכן החלישו אותו, עד שנהרס ב-1962 והמקום הפך לגן.
250px|ממוזער|שמאל

## קישורים חיצוניים

*על בית התפילה באשגבאט באתר הבהאי הרשמי
*על בית התפילה באשגבאט באתר הקהילה הבהאית של ארצות הברית
## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:מבנים שנהרסו
קטגוריה:אשגבאט: מבנים
גרמנים

**גרמנים** הם בני הלאום הגרמני, שחבריו חולקים במשותף תרבות, שפה ואזרחות גרמנית. חלק ניכר מן הגרמנים שייכים למסגרת המדינית הגרמנית, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שהגרמנים החיים בה מכונים "Bundesdeutsche" – גרמנים של המדינה (ובמסגרות מדיניות קודמות "Reichsdeutsche" – גרמנים של הרייך).

בעולם קיימים כ-100 מיליון אנשים הדוברים גרמנית כשפת אם, וכ-75 מיליון מהם מגדירים עצמם כגרמנים. ישנם בין 75 ל-80 מיליון אנשים ממוצא גרמני שאינם דוברים גרמנית כשפת אם, לרוב בארצות הברית, בברזיל, בארגנטינה, בפרו, בצרפת ובקנדה. השייכות לתרבות הגרמנית והדיבור בשפה הגרמנית אינם מהווים לעיתים קריטריון מספיק להגדרה כגרמני. כך, למשל, רואים עצמם האוסטרים כקבוצה נפרדת, על אף שהם דוברים גרמנית, ושייכים מבחינה היסטורית לתרבות הגרמנית. ההיסטוריה של מאות השנים האחרונות, מאז איחודה של גרמניה, במהלך המאה ה-19, ואירועי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הביאו לתנודות ביחס לתת קבוצות אתניות כמו האוסטרים, שלעיתים משייכים עצמם לקבוצה הגרמנית, ולעיתים מבדילים עצמם ממנה.

מספרם של הגרמנים בעולם הוא אפוא בין 75 ל-160 מיליון, תלוי בקריטריונים המיושמים להגדרת האדם כ"גרמני". בארצות הברית, 43 מיליון איש, או כ-15.2% מהאוכלוסייה, הצהירו כי מוצאם גרמני, במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004.

## ראו גם
* דמוגרפיה של גרמניה
*דמוגרפיה של אוסטריה
* תרבות גרמניה
*היסטוריה של גרמניה
*היסטוריה של אוסטריה
*היסטוריה של שווייץ
* פולקסדויטשה
* פאן-גרמניות

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:עמי אירופה
קטגוריה:שבטים גרמאניים
קטגוריה:גרמניה: קבוצות אתניות
קטגוריה:רוסיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:רומניה: קבוצות אתניות
קטגוריה:אוקראינה: קבוצות אתניות] 
קטגוריה:קזחסטן: קבוצות אתניות
קטגוריה:הונגריה: קבוצות אתניות
קטגוריה:צ'כיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:ארגנטינה: קבוצות אתניות
קטגוריה:ברזיל: קבוצות אתניות
קטגוריה:ארצות הברית: קבוצות אתניות
אורית רז

**אורית רז** (נולדה ב-29 בינואר 1953) היא סופרת ילדים ישראלית.

רז נולדה בפתח תקווה. חיברה 56 ספרים. רובם ספרי ילדים. ספרה המוכר ביותר הוא "אני לא מה שאתם חושבים". ספרה "מר זוטא ועץ התפוחים" עובד לתיאטרון. כתבה לתוכנית הטלוויזיה ריצ'רץ'.

בשנת 2010 זכתה בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער בעבור ספרה "ברווז ושמו געגוע" (2009).

רז נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת ברמת השרון.

## ביוגרפיה
אורית רז נולדה בישראל, בפתח תקווה, בשנת 1953. היא בוגרת החוג לספרות וחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעלת תואר הוראה, וכן תואר שני בספרות של אוניברסיטת בן-גוריון במסלול כתיבה יצירתית.

במהלך לימודיה לימדה באולפן עולים. ולאחר תום לימודי האקדמיים הקימה תיאטרון בובות ועימו עבדה במשך שנים בגני ילדים ובבתי ספר. במקביל השתלבה והשתתפה בכתיבת תוכניות ותסריטים לילדים ולנוער בטלוויזיה הכללית והחינוכית.

ובמקביל לכל פעילותה, כתבה ופרסמה כחמישים וארבעה ספרי ילדים ונוער (וספר מבוגרים אחד), אשר חלקם זכו לפרסים: "**אף מילה ליסמין**" זכה בפרס הדסה, ו"**מזכרות מאיש השלג**" זכה בפרס זאב וסיפרה "**מר זוטא ועץ התפוחים**," הגיע, בשנה שעברה, לראש "מצעד הספרים". ספר זה, שהוא המפורסם בספריה, אף עובד להצגה מצליחה. וב- 2010 זכה סיפרה "**ברווז ושמו געגוע**" בעיטור אנדרסן.

ספרים נוספים שלה נכללים בתוכנית הלימודים בבתי הספר וזכו לשבחים, חלקם נבחרו ל'מצעדי הספרים'.

ב- 2018 הוציאה את ספרה האחרון - "**תומי**" המספר מזווית הראיה של ילד על הדרך הקשה והמפרכת ארצה, לאחר השואה.

במקביל לפעילותה הספרותית היא מלמדת חוגי כתיבה יוצרת לילדים, לנוער ולמבוגרים.

## יצירתה
חלק מספריה של אורית רז עוסקים בקשיים ובסבל שחווים ילדים, במסגרת המשפחה או במסגרת הסביבה הרחבה יותר. הילדים בספרים מגיבים לתחושות אלו לפעמים בתמימות ובחוסר הבנה, ומפעילים מנגנוני הגנה שונים כדי להתמודד עם חוויית המצבים הקשים ואף להתגבר עליהם. רוב הספרים מסתיימים בסוף ריאלי ולא אידיאלי, כפי שמקובל בספרות הילדים. הסופרת נוקטת באמצעים שונים כדי לעצב מצבים טראומטיים עבור ילדים ולעזור להם להתמודד עם הקשיים ולשתף את הסביבה הקרובה. כמו הכעס כלפי האחות הגדולה וחברתה שדוחות את נוכחותו ומסרבות לשתף אותו במשחקן ואף מסתגרות בחדרה של האחות. בצר לו הוא מתיידד עם עש לילה אפור, מכוער ובודד, ומשחק אתו תופסת. ואט אט הוא מגלה את יופיו של הפרפר שלו היה שם לב לכך אם היה משחק עם הבנות. או כמו בספר "ברווז ושמו געגוע" בו הגיבורה מתייתמת מאמה ומתקשה לקבל את בת זוגו החדשה של אביה ואף מפנה אליה את כעסה.עד אשר מפגש אחד עם ברווז קטן מחולל שינוי בחיה.

**הנושאים בהם עוסקים ספריה:**

· שימוש בסמים

· גירושין במשפחה

· אלימות בחברה

· הטרדה מינית

· שונות חברתית

· ליקויי למידה

## רשימת ספריה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* אורית רז באתר הפיקוח על הוראת ספרות, מפמ"ר ספרות, המזכירות הפדגוגית, משרד החינוך
* אורית רז באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* 
* 
* "''מי בכלל דיבר על אהבה"'' באתר טקסט

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:זוכות עיטור אנדרסן
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:רמת השרון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
כבש ארגאלי

**כבש ארגאלי** (שם מדעי: *Ovis ammon*) הקרוי גם **כבש הרים** וכן **כֶּבֶשׂ אָמוֹן** הוא מין בסוג כבש, החי ברמות מרכז אסיה (הימלאיה, טיבט, אלטאי).

## מאפיינים
זהו מין הכבש הגדול ביותר, ויכול להגיע לכדי גובה של 120 ס"מ ולמשקל של 140 ק"ג. תת-מין של הכבש הארגאלי, ארגאלי פמיר (הקרוי גם כבש מרקו פולו, משום שתואר לראשונה על ידיו) יכול להגיע לאורך של בערך 6 רגל.

הצבע הכללי משתנה בין חיה לחיה, מצהבהב-בהיר עד לחום-אפור כהה. הפנים בהירות יותר. לזכרים צווארון מסולסל לבן וציצית גב. לזכרים שתי קרניים מעוקלות. אורך הקרניים יכול להגיע עד 190 ס"מ. זכרים משתמשים בקרניהם כדי להתחרות אחד בשני. לנקבות יש קרניים גם כן, אך הן קטנות בהרבה מאלו של הזכרים.

הארגאלי חיים בעדרים של 2 עד 100 פרטים, המופרדים לפי מין, חוץ מבעונת ההזדווגות. דווח על עדרים נודדים, במיוחד זכרים. הודות לרגליהם הארוכות, עדרים יכולים לנוע במהירות ממקום למקום. הם נוהגים לחיות בגובה רב יותר בקיץ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:כבש
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:קזחסטן: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
יתושעשיים

** יַתּוּשְׁעָשִׁיִּים** (שם מדעי: Psychodidae) היא משפחת יתושים המאופיינת בכנפיים שעירות ומעורקות.
## מאפיינים
בישראל מתקיימות שתי תת-משפחות. בני תת-המשפחה **Psychodinae** נוהגים לחיות בסביבות לחות (באנגלית הם נקראים זבובי כיור) ולכן ניתן לראותם לעיתים חודרים לחדרי השירותים או האמבטיה בבית מגורים. הבוגרים ניזונים מלשד, צוף או שאינם ניזונים כלל ולכן תת-משפחה זו מכונה לפעמים "יתושעשיים שאינם עוקצים". מבנה הכנפיים של ה-Psychodinae ייחודי ומשווה להם מראה דמוי עש, ומכאן שמה של המשפחה.

ליתושעשים מבנה שערות מיוחד המונע מהם להירטב. גופם, ואף כנפיהם, מכוסים שערות קצרות וצפופות וביניהן מעט שערות ארוכות. טיפות מים גדולות הפוגעות בשערות הארוכות שומרות על צורתן העגולה ומחליקות מן החרק כמעט מבלי להרטיב את גופו. לעומתן, טיפות קטנות במיוחד, החודרות בין השערות הגדולות אינן נוגעות בגוף החרק בשל צפיפות השערות הקטנות. במצב של לחות גבוהה שבו מתעבות על השערות טיפות יכול היתושעש לצאת למעוף קצר שבו נפנוף הכנפיים ינער את המים מהן. 

בני תת-המשפחה **Phlebotominae** הם יתושעשיים עדינים וקטנים הכוללים את הסוג "בקה" (המכונה בשפה עממית "זבוב החול"), שעקיצתו מטרידה ואף עלולה להעביר מחלות כדוגמת שושנת יריחו.

## רשימת הסוגים בישראל (רשימה חלקית)
* תת-משפחה Phlebotominae
** בקה *Phlebotomus*
* תת-משפחה Psychodinae
** *Clogmia*
** יתושעש *Psychoda*
** *Tinearia*
** *Telmatoscopus*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
יתושעשיים
כביש 553

**כביש 553** הוא כביש רוחב אזורי, המוביל ממחלף פולג במערב ועד יעף במזרח. תוואי הכביש עובר בין יישובים חקלאיים ומושבים, והוא חוצה את כביש 4 במחלף דרור (לשעבר צומת בני דרור). הכביש הוא אחד מצירי הרוחב החשובים בשרון הצפוני והוא מקשר בין צירי האורך הארציים - כביש 2 וכביש 4. אורכו של הכביש כ-13 ק"מ. קטע הכביש בין מחלף פולג לבין צומת תל מונד רב מסלולי, וחלקו שממזרח לצומת תל מונד הוא כביש צר ללא הפרדה בין-מסלולית.

הכביש חוצה את מסילת החוף, ועקב כך נוצרו בו בשעות אחר הצהריים פקקים כבדים. ב-12 ביוני 2006 ארעה במקום תאונת הרכבת בבית יהושע, שהייתה מהגדולות שאירעו במדינת ישראל. בתאונה התנגשה רכבת נוסעים שיצאה מנמל התעופה בן-גוריון אל עכו בטנדר שנתקע במפגש הכביש-מסילה, וכתוצאה מכך נהרגו חמישה מנוסעי הרכבת ויותר מ-80 נפצעו. בעקבות זאת הוקם גשר מעל פסי הרכבת, תוואי הכביש שונה והוא שופץ.

ב-2019 אושרה תוכנית להסיט את הכביש לתוואי דרומי יותר מאזור כפר עבודה ומזרחה, להמשיך את הכביש מזרחה עד לכביש 6 ולהתחבר אליו באמצעות מחלף חדש, מחלף אלכסנדר, סמוך לכוכב יאיר-צור יגאל. קטע הכביש בין המחלף החדש לצומת תל מונד מתוכנן להתרחב במהלך העבודות לכביש דו מסלולי בן שלושה נתיבים לכל כוון.

ע"פ הרפורמה של משרד התחבורה, הכביש יקבל מעמד של כביש ראשי ויהפוך ל**כביש 59**.

## מסלול הכביש

## ראו גם
* כבישי ישראל

## קישורים חיצוניים

* צילום נסיעה מערבה בכביש 553 מעזריאל עד למחלף פולג

## הערות שוליים

קטגוריה:השרון: כבישים
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:נתניה: תחבורה
קטגוריה:בית יהושע
קטגוריה:תל מונד
יוהאן גוטפריד ולתר

**יוהאן גוטפריד ולתר** (בגרמנית: **Johann Gottfried Walther**; 18 בספטמבר 1684 – 23 במרץ 1748) היה תאורטיקאי מוזיקה, נגן עוגב, מלחין ולקסיקוגרף גרמני של תקופת הבארוק. תקופת חייו הקבילה כמעט במדויק לזו של יוהאן סבסטיאן באך, ויתר על כן, ולתר היה גם דודנו של המלחין המפורסם.

## ביוגרפיה
ולתר נודע בעיקר כמי שקיבץ וערך את "הלקסיקון המוזיקלי" (בגרמנית: *Musicalisches Lexicon*; לייפציג 1732), מילון ענקי למוזיקה ולמוזיקאים. לא זו בלבד שהיה זה המילון הראשון למונחי מוזיקה בשפה הגרמנית, אלא שהוא היה הראשון אשר הכיל הן מונחים והן מידע ביוגרפי על מלחינים ומבצעים עד לראשית המאה ה-18. בסך הכל מגדיר הלקסיקון המוזיקלי יותר מ-3,000 מונחים מוזיקליים; נראה כי ולתר הסתמך על יותר מ-250 מקורות נפרדים לאיסוף החומר ללקסיקון, ביניהם מסות תאורטיות מראשית הבארוק ותקופת הרנסאנס. כמקור החשוב ביותר למילון השתמש ולתר בכתביו של יוהאן מאתזון, הנזכר יותר מ-200 פעמים.

מידע נוסף על ולתר אפשר למצוא בספר "Musica Poetica" מאת דיטריך בארטל. בעמוד 22 מצטט בארטל את הגדרתו של ולתר ל"מוזיקה פואטיקה", או רטוריקה מוזיקלית:
 
 
ולתר היה מורו למוזיקה של הדוכס יוהאן ארנסט מזקסן-ויימאר. ב-1708 כתב עבור הדוכס הצעיר ספר לימוד בשם "Praecepta der musicalischen Composition". הספר נותר בכתב יד עד להוצאתו לאור בידי פטר בנארי (לייפציג 1955). כמלחין לעוגב התפרסם ולתר בעיבודיו לקונצ'רטי של מלחינים איטלקים וגרמנים בני תקופתו. הוא ערך עיבודים לקונצ'רטי של אלבינוני, ג'נטילי, טאלייטי, טורלי, ויוואלדי וטלמן. יצירות אלה שימשו את יוהאן סבסטיאן באך בבואו לכתוב את עיבודי ויוואלדי המפורסמים שלו. בתפקידו כנגן העוגב של העיר ויימאר כתב ולתר 132 פרלודים לעוגב, המבוססים על מלודיות כוראליות לותרניות. מורשתו כוללת גם מוזיקה חופשית לכלי מקלדת.

## לקריאה נוספת

* Dietrich Bartel, **Musica Poetica: Musical-Rhetorical Figures in German Baroque Music**. Lincoln: University of Nebraska Press, 1997. 
* Johann Gottfried Walther, **Musicalisches Lexicon oder Musicalische Bibliothec**. [1732] - Neusatz des Textes und der Noten (Hrsg.: Friederike Ramm). Kassel: Baerenreiter, 2001. (גרמנית)
* Johann Gottfried Walther, **Briefe**. (Hrsg.: Klaus Beckmann und Hans-Joachim Schultze), Leipzig: VEB Deutscher Verlag für Musik, 1987. (גרמנית)


## קישורים חיצוניים

* יצירותיו של ולתר מנוגנות על עוגב וירטואלי
* תווים ליצירותיו של יוהאן גוטפריד ולתר, באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:תאורטיקאי מוזיקה
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1684
קטגוריה:נפטרים ב-1748
נוביליטאס

**נוביליטאס** (לטינית: **Nobilitas**) הייתה העלית של האצולה הרומאית.

מקורה של הנוביליטאס הוא בהסרת כל הגבלות הכהונה במגיסטראטות, שהוטלו על הפלבס למן ייסוד הרפובליקה בשנת 509 לפנה"ס, ההיתר שניתן לפלבאים לכהן בקונסולאט בשנת 367 לפנה"ס יביא בסופו של דבר להתפתחות הנוביליטאס שהיא האצולה הפטריקית-פלבאית.

אין במחקר המודרני או במקורות העתיקים הסכמה או הגדרה ברורה באשר לחברות בנוביליטאס. מוסכם על הכל שכל מי שאחד מאבותיו כיהן כמגיסטראט השתייך לנוביליטאס, אך חלוקים בשאלה איזו כהונה מקנה את כרטיס הכניסה אליה. ההיסטוריון מתיאס גלצר סבור שכל מי שאחד מאבותיו היה דיקטטור, טריבון קונסולארי או קונסול השתייך לנוביליטאס. מנגד יש ראייה שבזמנים קדומים סף ההשתייכות היה יותר נמוך ורק על הגדלת מספר המגיסטראטות הוא הועלה לסף שגלצר הציע. תאודור מומזן הציע הגדרה חלופית, לפיה את הנוביליטאס הרכיבו כל המשפחות שבשלב מסוים אחד מבניהן כיהן כמגיסטראט קורולי או היו ממוצא פטריקי. הגדרה זאת נדחתה לטובת הגדרתו של גלצר.

הנוביליטאס לא היו חוג סגור, וכל אדם חדש שהיה הראשון ממשפחתו שנבחר לקונסול התקבל לשורותיהם. בעבר עלייתם של אנשים חדשים לקונסולאט היה מקובלת, אולם למן המאה השנייה לפנה"ס, כאשר הנוביליטאס יכלו להעמיד שני קונסולים בכל שנה, ההעפלה לפסגת מסלול המשרות נעשתה קשה יותר ויותר לאנשים חדשים והנוביליטאס נהגו לזלזל בהם. גם הבוחרים אספת הקנטוריות נהגו להצביע באופן דומה ולעיתים רחוקות בחרו באדם חדש לקונסולאט.

הנוביליטאס שימרו את אחיזתם במדינה הרומאית במשך כל תקופת הרפובליקה האמצעית והמאוחרת. הם ראו את הכהונה בקונסולאט כזכות שניתנה להם מתוקף מעמדם הרם וקיקרו היטיב לתאר את דרך חשיבתם שכינה אותם "קונסולים מן העריסה". הקונסולים לשעבר היוו גם את האליטה של הסנאט, ובין הנוביליטאס התקיים דירוג של בכירותם על ידי מספר הקונסולים שכל משפחה העמידה.

סופה של הרפובליקה הרומית סימן את סופם של הנוביליטאס כמעמד בעל עוצמה במדינה. הקמת משטר הדיקטטורה של יוליוס קיסר בשנת 49 לפנה"ס הביא לעלייתם של אנשים חדשים רבים לקונסולאט, בניגוד לנוביליטאס הישנה האנשים החדשים היו נאמנים לחלוטין לקיסר וקיבלו את עול מנהיגותו. ההתנגדות לקיסר לא שככה, והקשר לרציחתו שהנהיגו ברוטוס וקסיוס נועד להחזיר את הרפובליקה והחירות לנוביליטאס. אולם לבסוף, שנתיים לאחר מכן, הם נחלו תבוסה בקרב פיליפי מידי יורשיו של קיסר.

התבוסה בפיליפי שברה את כוחם של הנוביליטאס באופן סופי. משפחות רבות נקטלו בשדה הקרב ונכחדו; רבים אחרים הסכימו לקבל את עיקרון כפיפותם לשליט האוטוקרטי, קודם הטריומווירים ואחר כך הקיסר. שרידי הנוביליטאס המשיכו להתקיים בתקופת השושלת היוליו-קלאודית, אך הם מעולם לא החזירו לעצמם את כוחם במדינה עד הכחדתם הסופית. כתוצאה מהאבדות הגדולות במלחמות האזרחים וגורמים אחרים שדילדלו את שורות המשפחות הקונסולאריות, הורחבה ההגדרה של הנוביליטאס וכללה גם בנים למשפחות פראיטוריאניות ואנשים ממוצא פטריקי.

## הערות שוליים

קטגוריה:מעמדות וכיתות ברומא העתיקה
בית התפילה הבהאי בקמפלה

שמאל|ממוזער|250px|מאמינים סמוך למבנה
**בית התפילה הבהאי בקמפלה** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים בעולם, והוא שוכן על גבעה, כ-7 ק"מ מצפון למרכזה של קמפלה בירת אוגנדה. תכנן אותו האדריכל הבהאי צ'ארלס מייסון רמי. יסודותיו הונחו ב-1957 והוא הושלם ב-1961. המבנה הוא בית התפילה הראשון והיחיד באפריקה נכון לשנת 2008, והוא מכונה לעיתים בכינוי "מקדש האם של אפריקה" ("the mother Temple of Africa").

למבנה תשע צלעות, והוא עשוי מארבע קומות ההולכות ונעשות צרות כלפי מעלה, ומסתיימות בכיפה. בקומה הראשונה קבועה דלת בכל אחת מצלעותיו ובשלישית קבועים חלונות גדולים שבהם זכוכית צבועה שהובאה מגרמניה. גובהו של המבנה הוא כ-39 מטר וקוטרו בבסיסו הוא למעלה מ-100 מטר. קוטרה של הכיפה הוא 13 מטר, והיא עשויה מאריחי פסיפס ירוקים שהובאו מאיטליה. אריחי הגג שמעל חלקיו האחרים של המבנה הובאו מבלגיה וקירותיו עשויים מאבן מקומית. 

האולם המרכזי משתרע למלוא גובהו של המבנה. בכל אחד מתשעת צדדיו ניצב עמוד תומך מרכזי ושלושה עמודים תומכים משניים. באולם שלוש שורות של מושבי עץ הפונים לכיוון הקיבלה הבהאית במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו, ורוב ריצפתו מכוסה בשטיחים. העיטור היחיד בחלל המבנה הוא הסמל הקליגרפי של "השם הגדול" הקבוע בכל אחת מצלעותיו. 

המבנה שוכן בלב גנים נרחבי ידיים המשתרעים על פני יותר מ-200 דונם, והערוכים במעלה הגבעה כפרוזדורים המובילים את תשע דלתותיו. באתר שוכנים גם בית הארחה ומרכז אדמיניסטרטיבי. המבנה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של הקהילה הבהאית באוגנדה, המונה למעלה מ-100,000 מאמינים.

## קישורים חיצוניים

*חגיגות החמישים לקהילה הבהאית באוגנדה
*אודות המבנה
## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:אוגנדה: מבנים
קטגוריה:קמפלה
לינצ'ינג

**לִינְצִ'ינְג** (בסינית מפושטת: **临清**; בסינית מסורתית: **臨清**; בפין-יין: **Línqīng**) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית ליאוצ'נג במערב מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 794,529 תושבים.

העיר לינצ'ינג חייבת את הקמתה לתעלה הגדולה של סין (ומשום כך בנויים רחובותיה הראשיים במקביל לתעלה) שהייתה הגורם לשגשוגה הכלכלי של העיר במשך שנים רבות. קטע התעלה המגיע אליה מדרום, מהעיר ליאוצ'נג, מכונה "תעלת לוּ" וכיום לא זורמים בו מים בכל עונות השנה. קטע התעלה היוצא צפונה לכיוון העיר טיינג'ין מכונה "התעלה הצפונית" ומנצל את מימיו של הנהר וֵיי, ולכן יש בו מים כל השנה.

בשל התעלה הגדולה היה לעיר תפקיד כלכלי חשוב בהיסטוריה של סין. בתקופות השלטון של שושלת מינג ושושלת צ'ינג הייתה העיר מרכז גדול לסחר במוצרי טקסטיל. העיר הייתה גם המרכז הגדול ביותר בצפון סין לאחסון והפצת של דגנים. הממשלה המרכזית בנתה אסמים בעיר ומשרד ממשלתי פיקח על הפצת הדגנים. לתעשיית הלבנים של העיר יצא שם ברחבי סין והעיר הייתה חייבת לספק מיליון לבנים בשנה לבניית הארמונות הקיסריים. לינצ'ינג התפרסמה כמקום בו יוצרו הרעפים בשימוש החומה הגדולה של סין והעיר האסורה. כיום מבוססת הכלכלה המשגשגת של העיר על מספר מפעלי תעשייה קלה.

מלבד התעלה הגדולה של סין כוללים מוקדי המשיכה התיירותיים של העיר את הצוק הבולט של העיר, סטופה, מסגד וחורבות בית המכס ששימש פעם לגביית מס מעבר מתעבורת הסחר בתעלה הגדולה. פגודת שֶׁאלִי בסמוך לתעלה הגדולה היא נקודת ציון ידועה בעיר.

העיר, שבה ביקר פעם המיסיונר והסינולוג האיטלקי הידוע, מטאו ריצ'י בדרכו לבייג'ינג, הייתה מ-1931 מקומו מושבו של פרפקט אפוסטולי (לטינית prœfectus), אם כי המשרה לא אוישה מ-1981.

## גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת בנקודת המפגש בין התעלה הגדולה של סין ל, על קו מסילת הברזל גִ'ינְגגְ'יוּ שבין בייג'ינג להונג קונג ומרוחקת כ-380 דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. שטח הנפה העירונית הוא 954 קמ"ר וגובהה נע בין 29 מטרים ל-38 מטרים מעל פני הים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא ℃12.8, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה היא ℃41.4 והנמוכה ביותר ℃22.1-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 590.4 מ"מ. בעיר יש בממוצע 205 ימים בשנה חופשיים מקרה ו-2,661 שעות שמש בשנה.

## קישורים חיצוניים

*מאמר על ליצ'נג "סין היום" מס' 78 (2005) 
*האתר הרשמי של לינצ'ינג סינית בלבד.
*אתר נוסף סינית בלבד, אבל עם תמונות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: נפות עירוניות
קטגוריה:שאנדונג: ערים
ליאון באקסט

[שמאל|ממוזער|200px|ליאון באקסט, [דיוקן עצמי]]
[שמאל|ממוזער|200px|ליאון באקסט מאת [אמדאו מודיליאני בגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)]] 
**ליאון בַּאקְסְט** (ברוסית: **Лев Самойлович Бакст**; 10 במאי 1866, הורדנה, האימפריה הרוסית – 27 בדצמבר 1924, פריז) היה צייר, תפאורן ומעצב תלבושות יהודי של להקת הבלט הרוסי של סרגיי דיאגילב, ערך את כתב העת "עולם האמנות" בסנקט פטרבורג יחד עם אלכסנדר בנואה, ודיאגילב. מבין תלמידיו מארק שאגאל.

## קורות חיים
נולד בהורדנה כ**לייב רוזנברג** (ברוסית: **לב סמואילוביץ' רוזנברג**; **Лев Само́йлович Ро́зенберг**); בהמשך שינה שם משפחתו ל"באקסט", קיצור שם נעוריה של אמו ("באקסטר"). בעת ילדותו היגרה משפחתו לסנקט פטרבורג. בגיל שש עשרה החל את לימודיו באקדמיה לאמנויות של סנקט פטרבורג, משם פרש לאחר שנתיים והתפרנס מאיורי ספרים וציור דיוקנאות. מפגש עם הצייר אלברט בנואה, אחיו של אלכסנדר אצלו למד ציור בצבעי מים, הוביל להצטרפותו לחוג "הפיקוויקים החדשים" אשר התנגד לאקדמיזם הצר ששלט אז באמנות הרוסית, בין הבולטים בקבוצה: אלכסנדר בנואה ודיאגילב. בנעוריו התנצר, אך בהמשך חזר ליהדות.

נסיעותיו לצרפת אלג'יר ותוניס מצאו ביטוי בעבודותיו המאוחרות יותר שהצטיינו בצבעים חזקים ומנוגדים. ביקור ביוון ובכרתים איפשר לו להתרשם באופן בלתי אמצעי מן האמנות הקלאסית.
ב-1907 התמנה למורה בבית הספר לאמנות של ליזאבטה זבאנצבה שם לימד את מארק שאגאל במשך שנתיים את אמנות הצבע, לאחר ארבע שנים בהוראה פרש באקסט מתפקידו ועבר להתגורר דרך קבע בפריז.

**עבודותיו לבמה**: שחרזאדה, "שלומית", "תמר", "הנסיך איגור", "הסילפידות", "קלאופטרה", "המשתה", "הביתן של ארמיד", מנוחת אחר הצהריים של פאון, "נרקיס", "דפניס וכלואה" (עיצוב כללי של הבלט), "פדרה", "האל הכחול", "יהודית", "הקרנאבל",רוח הורד, "היפהיפיה הנמה", ציפור האש.

דמותו מופיעה בסרט "ניז'ינסקי" (1980).

## גלריה

Léon Bakst 001.jpg|ציפור האש
Costume_of_Cleopatra_for_Ida_Rubinstain.jpg|קלאופטרה השביעית עבור אידה רובינשטיין
Bakst Narcisse Bacchante.jpg|נרקיס
Bakst Nizhinsky.jpg|מנחת אחר הצהריים של פאון
Léon_Bakst_(1867-1927),_Le_Dieu_Bleu,_1912-_Costume_of_a_bayadère,_Sketch.jpg|לה באיידר
Léon_Bakst_(1867-1927),_Le_Dieu_Bleu,_1912_-_Costume_of_the_pilgrim,_Sketch.jpg|פילגרים
Bakst-LaSultane.jpg|הסולטאן


## לקריאה נוספת
* "בימת הקסמים של ליאון באקסט - עיצובים לתיאטרון ועבודות אחרות" בהוצאת מוזיאון ישראל
* **בקשט, ליאון**. בתוך: דב ליפץ, נתן גורן ואחרים (עורכים), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 124–125 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1322–1323).

## קישורים חיצוניים

* '''ליאון באקסט''' באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים יהודים רוסים
קטגוריה:ציירים יהודים בלארוסים
קטגוריה:מעצבי במה יהודים
קטגוריה:אמנים יהודים בלארוסים
קטגוריה:מעצבי תלבושות יהודים
קטגוריה:יהודים מומרים רוסים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1866
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1924
דינאבורג (כדורגל)

**מועדון הכדורגל דינאבורג** הוא מועדון כדורגל מהעיר דאוגבפילס (דיאבורג) שבלטביה. המועדון הוקם בשנת 1996. אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון סלניקס ובו 3,480 מושבים.

המועדון אף פעם לא זכה באליפות לטביה אך זכה בגביע הלטבי ובמקום השני שהוא המקום הכי גבוה של המועדון.

בשנת 2009 הורד שתי ליגות בשל חשד למכירת משחקים ושוחד, באותה שנה פורק המועדון.

## תארים
* הגביע הלטבי (1): 1991

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל לטביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1996
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:דאוגבפילס
JFK אולימפס

**JFK אולימפס ריגה** היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה בירת לטביה. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון דאוגבה ובו 5,000 מושבים.

הקבוצה נוסדה בשנת 2005 כיוון שבליגת העל הלטבית היו רק שבע קבוצות. היא הורכבה משחקנים צעירים (עד גיל 23) שהגיעו מקבוצות המילואים של סקונטו ריגה, ליאפייס מטאלורגס וונטספילס. בעונתה הראשונה בליגה הקבוצה לא הפגינה יכולת טובה ובסופה ירדה לליגת המשנה, אך חזרה והעפילה לליגת העל כעבור עונה אחת. אף על פי שאת עונת 2007 היא סיימה במקום האחרון היא לא ירדה ליגה, כיוון שמספר הקבוצות הוגדל. בסוף עונת 2007 הקבוצה העפילה למשחק הגמר של הגביע הלטבי, ובכך הבטיחה את מקומה בגביע אופ"א לעונת .

במהלך שנת 2008 המועדון קלט שחקנים ותשתיות של קבוצת ריגה שהפסיקה להתקיים.

בשנת 2012 המועדון התפרק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קבוצות כדורגל לטביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2005
קטגוריה:ריגה: מועדוני ספורט
פ.צ. ריגה

**פוטבולה קלבס ריגה** היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה שפעל בין השנים 1999–2008. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון לטביאנס אוניברסיטטס בן 5,000 המושבים.

## היסטוריה
בשנת היווסדו זכה בגביע הלטבי, בעקבות הזכייה השתתף המועדון במשחקי גביע אופ"א בעונת 1999/2000. בסיבוב המוקדמות הפסיד לקבוצת הלסינגבורג והודח מהטורניר.

בשנת 2007 סיים את הליגה במקום השלישי.  והעפיל לגביע האינטרטוטו של שנת 2008. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פיילקיר, בסיבוב השני ניצח את קבוצת בוהמיאנס מאירלנד, בסיבוב השלישי הפסיד לקבוצת אלפסבורג  משוודיה והודח מהטורניר.

המועדון הפסיק להתקיים בשנת 2008 עקב קשיים כלכליים.

## תארים
*הגביע הלטבי (1): 1999

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קבוצות כדורגל לטביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:ריגה: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1999
באיאן

שמאל|ממוזער|200px|קטע מהבאיאן הערבי

ה**באיאן** הוא כינוי כולל לכלל חיבוריו של סייד עלי מוחמד שיראזי, הבאב. בנוסף, **באיאן** (בפרסית וערבית: **بیان**; באופן מילולי: "הארה") הוא גם שמם של שני חיבורים באביים חשובים מאת הבאב - "הבאיאן הפרסי" ו"הבאיאן הערבי" - שנכתבו באחרית חייו (1847–1850). הבאיאן הערבי קצר מהפרסי ובעיקרו הוא מסכם את דברי האחרון, אם כי הוא כולל גם מידע נוסף.

כל אחד משני הכתבים היה אמור לכלול 19 יחדות (واحد - "ואחיד") שבכל אחד מהם 19 פרקים (باب - "שער"), דהיינו 361 פסוקים סך הכל (בגימטריה ערבית - "קול-אי שאי" או "כל דבר"), אך הם לא הושלמו. בבאיאן הפרסי כתב הבאב תשעה פרקים, ובבאיאן הערבי אחד-עשר. הבאב הורה  כי יורשו, אותו כינה "זה שהאל יגלה אותו", ישלים את חיבור הבאיאן  "בבוא העת". נושא זה יצר את אחת מאבני המחלוקת בנוגע לזהות יורשו של הבאב. המחלוקת נגלעה בין שני האחים למחצה מירזא יחיא נורי, שכונה סובח-י אזל (صبح ازل), ומירזא חוסין עלי נורי, הידוע בכינוי "בהאא אללה". מירזא יחיא  חיבר את הספר "משלים הבאיאן" (*Mutammim-i Bayān*), בתור ההשלמה החסרה לבאיאן, כך שגם הוא כולל 11 פרקים בדומה לבאיאן הערבי.
הבהאים טוענים כי השלמת כתיבתם של שני הספרים אמורה להיות מושלמת על ידי "זה שהאל יגלה אותו", שהוא לשיטתם מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה. העובדה כי בהאא אללה השלים את פיתוח לוח השנה הבאבי-בהאי מהווה, לטענת הבהאים, עוד הוכחה להיותו יורש הבאב.

## פרסום ותרגום
* החוקר הצרפתי א. ל. מ. ניקולא תרגם את שני החיבורים לצרפתית: 

A. L. M. Nicolas,  **Le Beyan arabe**, Paris, 1905; **Le Beyan persan**, 4 vols., Paris, 1911-14

* אדוארד גרנוויל בראון פרסם תקציר חלקי של הבאיאן הפרסי:

"Persian Bayan, a summary," translated by E. G. Browne, edited by Moojan Momen, published in **Selections from the Writings of E. G. Browne on the Babi and Bahá'í Religions**, Oxford: George Ronald, 1987, pages 316-406

* דניס מקיואן פרסם תרגום חלקי של הבאיאן הפרסי:

Denis MacEoin, **[http://bahai-library.com/bab_bayan_farsi_maceoin The Persian Bayan: partial translation]**  


## קישורים חיצוניים
* הבאיאן הפרסי
* הבאיאן הערבי 
*באיאן פרסי, כפי שהוא מצוי באתרו של חביב ריאזטי oceanoflights.org

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:באביזם
קטגוריה:כתבי קודש בהאיים
נינטנדו 64

**נינטנדו 64** (באנגלית: **Nintendo 64** או בקיצור **N64**) היא קונסולת המשחק הביתית הרביעית מבית היוצר של נינטנדו. היא נקראת נינטנדו 64 בגלל מעבד ה-64 ביט שהיא מכילה. היא יצאה לאור ביפן ב-23 ביוני 1996, בארצות הברית ב-29 בספטמבר 1996 ובאירופה ב-1 במרץ 1997. נינטנדו 64 היא הקונסולה האחרונה מבית נינטנדו שהשתמשה בקלטות (ROM cartridges) והייתה הראשונה שכללה בקרים עם סטיק אנלוגי. מחירה ההתחלתי של הקונסולה היה 199$ (בדולרים אמריקאים). נינטנדו 64 היא אחת מהקונסולות הביתיות הראשונות שהשתמשו בגרפיקה תלת־ממדית מלאה.

במקור, בפרסום הראשון שלה שמה היה **Ultra 64** והיא תוכננה לצאת בנובמבר 1995 כדי להציג את קונסולת הדור החמישי של נינטנדו, אבל הפיתוח התעכב עד 1996, ומבחינה אסטרטגית הוחלט לשנות את שמה ל-"נינטנדו 64" שהיה בולט לפרסום.

הנינטנדו 64 זכתה להצלחה רבה בזכות הגרפיקה והמשחקים (במיוחד סופר מריו 64), אך כשלה במכירות נגד המתחרה שלה הפלייסטיישן והגיעה לסיומה ב-2002.

ביפן, נוצר תוסף לקונסולה זו בשם נינטנדו 64DD, המתפקד כמו ה - Famicom Disk System של ה-NES, המאפשר לשחק משחקי דיסקטים (DD הוא קיצור של Disk Driver). תוסף זה קיבל מספר קטן של משחקים ולא זכה לשחרור בארצות הברית ואירופה בשל כישלונו, אשר גרם לביטול משחק המשך למשחק המצליח, סופר מריו 64.

## משחקים
למרות סיומה, הנינטנדו 64 עדיין נחשבת לקונסולה אהובה בין האספנים וזכתה לשבחים למשך שנים בתור קונסולה נוסטלגית שיצאו אליה המון משחקים מצליחים, הבולטים ביניהם היו:
*"Super Mario 64" (סופר מריו 64): המשחק העיקרי שגרם להצלחתה של הקונסולה.
*"Legend of Zelda: Ocarina of Time" (האגדה של זלדה: אוקרינה של זמן)
*"GoldenEye 007" (007: גולדן איי)
*"Conker's Bad Fur Day" (יום הפרווה הפרועה של קונקר)
*"Perfect Dark" (חשכה מושלמת)
*"Banjo-Kazooie" (בנג'ו-קזואי)
*"Mario Kart 64" (מריו קארט 64)
*"Starfox 64" (סטארפוקס 64)
*"Turok: Dinosaur Hunter" (טורוק: צייד הדינוזאורים)
*"Donkey Kong 64" (דונקי קונג 64)
*"Super Smash Bros."  (סופר סמאש ברוס)
*"Legend of Zelda: Majora's Mask" (האגדה של זלדה: המסכה של מאג'ורה)
*"Doom 64" (דום 64)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קונסולות משחקים
קטגוריה:נינטנדו
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1996
בן מאייר

**בן מאייר** (באנגלית: **Ben Meier**; ), פוליטיקאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של דקוטה הצפונית במשך 34 שנים (1955–1988).

מאייר נולד בנפוליאון שבדקוטה הצפונית והתחנך בבתי ספר מקומיים. הוא סיים לימודי מנהל עסקים במכללה מקומית ולימודי בנקאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנים 1943–1950 עבד בתפקידים שונים בבנקאות, האחרון שבהם כבעלי סניף הבנק בעיר הייזלטון. לאחר מכן עבר מאייר לעסוק בביטוח ובנדל"ן והחל לעסוק בעניינים פוליטיים מדיניים. בשנת 1954 הוא נבחר לראשונה למזכיר המדינה של דקוטה הצפונית.

כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה 34 שנים ועד 2010 הייתה הארוכה ביותר מקרב מזכירי המדינות בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-9 בדצמבר 2010 שבר את השיא ביל גרדנר, שכיהן כמזכיר המדינה של ניו המפשייר במשך 54 שנים רצופות מ-1976 עד 2022. בשנת 1987 יזם מאייר את החלפת סמל המדינה.

מאייר נישא בשנת 1944 לקלרה קצ'ינסקי ונולדו להם שני בנים. הוא נפטר ב-2 באוקטובר 1995.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי דקוטה הצפונית
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מזכירי המדינה של דקוטה הצפונית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
מחלף נתניה

[שמאל|ממוזער|250px|תאורת [לילה במחלף, יוני 2009]]
שמאל|ממוזער|250px|בניית המחלף
**מחלף נתניה** (או "מחלף נתניה צפון" או "מחלף הרצל") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 (כביש החוף) לכביש 57 ולכניסה הצפונית של נתניה. המחלף בנוי מגשר שמחבר בין כביש 57 לבין רחוב הרצל וחולף מעל כביש 2. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1979.

המעבר בין כבישי המחלף מתבצע באמצעות שתי לולאות, שתי רמפות ומערכת רמזורים. מבנה המחלף משלב רמפות של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן.

משני צידי המחלף, על כביש 2, קיימים מסעפים לתחבורה ציבורית של קווי אגד,  מטרופולין, ומוניות שירות, אשר משרת את הנוסעים בתחבורה הציבורית בין תל אביב לחיפה.

מחלף נתניה מהווה עורק תחבורה ראשי, מפני שהוא מצוי בכניסה הראשית לנתניה, בהמשך רחוב הרצל ממוקם קניון השרון והמרכז העירוני של נתניה. ממזרח למחלף נמצאות השכונות המזרחיות של נתניה, נווה איתמר, נאות גנים וקרית השרון ואזור התעשייה קריית אליעזר - אזור תעשייה אשר מאוכלס ברובו בתעשייה כבדה, תעשייה זעירה, מוסכים בתי מסחר ומסעדות. בהמשך ניתן להגיע דרך כביש 57 לצומת השרון ("צומת בית ליד"), כביש 4, כפר יונה ויישובי עמק חפר.

החברה לפיתוח נתניה החלה להאיר את המחלפים והגשרים בעיר בנורות צבעוניות במסגרת פרויקט עירוני. סימון הגשרים נועד לסייע בזיהוי כניסות מרכזיות לעיר. תאורת הגשרים בוצעה באמצעות פסי 'לד'.

## קישורים חיצוניים
*  - טיול וידאו במחלף נתניה וסביבתו, מאי 2020

## הערות שוליים

קטגוריה:נתניה: תחבורה
נתניה
נתניה
קטגוריה:נתניה: מבנים
בית התפילה הבהאי בסידני

שמאל|ממוזער|250px|בית התפילה הבהאי בסידני
**בית התפילה הבהאי בסידני** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא שוכן באינגלסייד, פרוור מצפון לסידני שבאוסטרליה, והוא מכונה "מקדש האם של אוסטרליה" ("The Mother Temple of Australia"). המבנה ניצב בשיאו של רכס גבעות המשקיף על חופי ים טסמן, והוא נראה היטב מהים, מהיבשה ומהאוויר.

את התכנון הראשוני של בית התפילה הזה הגיש צ'ארלס מייסון רמי, ועל פיתוח המתווה הראשוני היה אחראי האדריכל ג'ון ברוגאן. הקמת המבנה החלה בחודש אפריל 1957 ונמשכה כמעט ארבע וחצי שנים. הוא הוקדש ונפתח לציבור ב-17 בספטמבר 1961, ועלות הקמתו הסתכמה בכ-150,000 ליש"ט. למבנה תשע צלעות כליתר בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא נישא לגובה של 38 מטר וקוטרו כ-30 מטר בבסיסו. הוא בנוי משתי קומות וכיפה. בקומה הראשונה קבועות דלתות מעוטרות בכל אחת מצלעות המבנה ומעליהן שלוש שורות חלונות. בזוויות המבנה, בין הדלתות, מותקנים עמודים הבולטים מקו החזית, ולכל אחד מהם ארבע צלעות ומעליו כיפת קטנה. הקומה השנייה קטנה מהראשונה, ובכל אחת מצלעותיה קבועים חלונות גדולים ומעוטרים. מעל לקומה זו מונחת הכיפה שבראשה מנורה. הדלתות וחלונות עשויים משילוב של מתכת וזכוכית, ומעליהם לונטות. לקירות המבנה גוון ורוד-חום בעוד שהכיפות, החלונות והדלתות בצבע לבן. אולם המבנה מסוגל להכיל עד 600 איש.

שטח האתר הוא 38 הקטאר וסביב בית התפילה גנים נרחבי ידיים שבהם צמחים אופייניים לאוסטרליה, כולל שלושה מינים של עצי אקליפטוס. בשטח שוכנים גם מרכז מבקרים, חנות ספרים, אחסניה, שטח לעריכת פיקניק ומבנים אדמיניסטרטיביים של הקהילה הבהאית באוסטרליה. המבנה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של אוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:סידני: מבנים
קטגוריה:אוסטרליה: מבני דת
סולומון גולומב

**סולומון וולף גולומב** (**Solomon Wolf Golomb**; 30 במאי 1932 – 1 במאי 2016) היה מתמטיקאי ומהנדס יהודי-אמריקאי, פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה, ונודע כממציא של סרגל גולומב (נכון לשנת 2014 נמצא סרגל מיטבי בן 27 שנתות) והפוליאומינו (שעליהם מבוסס, בין היתר, משחק המחשב טטריס).

חוקי גולומב משמשים באסטרונומיה וקריפטוגרפיה ומהווים כלי חשוב.
[ימין|ממוזער|250px|ה[פוליאומינו]]
סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1957. הוא הממציא של קידוד גולומב.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:זוכי מדליית ריצ'רד המינג יהודים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:יהודים זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:יהודים עמיתי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי מדליית בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:עמיתי SIAM
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מאונט סיני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2016
בית התפילה הבהאי בשיקגו

**בית התפילה הבהאי בשיקגו** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא מוגדר כ"מקדש האם של צפון אמריקה". בית התפילה שוכן לחופי ימת מישיגן בווילמט, פרוור של העיר שיקגו בארצות הברית. בית התפילה הוא הוותיק מבין כל בתי התפילה הבהאים הקיימים כיום בעולם.

## היסטוריה
בסוף המאה ה-19 התפשטה הדת הבהאית ברחבי צפון אמריקה, וקהילה גדולה במיוחד, אשר מנתה למעלה מאלף מאמינים, התרכזה באזור שיקגו. עם תחילת הקמתו של בית התפילה הבהאי באשגבאט שבטורקמניסטן ב-1902, העניק מנהיג התנועה הבהאית באותה עת, עבד אל-בהאא', את ברכתו להקמת בית תפילה גם בשיקגו. ב-1908 החלה רכישת השטח להקמת המבנה, ובמרץ 1909 הוקמה "ועדה מתאמת" (Executive Committee) ובה תשעה חברים, שבידיהם הופקדה הקמתו. בעת ביקורו של עבדול בהאא במקום ב-1 במאי 1912 הוא הניח את אבן הפינה לבית התפילה, וזו מוצגת כיום במרכז המבקרים באתר. התוכנית למבנה נבחרה מבין 15 תוכניות ב-1920, וב-21 במרץ 1921 החלה הבנייה. זו נמשכה באיטיות אגב הפסקות בשל קשיים פיננסיים, אך משך כל השנים עשתה הקהילה הבהאית שימוש במבנה כמקום כינוס. ב-1930 החלה הקמת השלד ועם סיומו לאחר כשנה, נוצקו לוחות הבטון המעוטרים לציפויו. מלאכת התקנת הלוחות נמשכה עד 1943, ומשך עשר השנים הבאות נערכו העבודות לעיצובו הפנימי של המבנה, ולהקמת הגנים ובריכות הנוי המקיפות אותו. ב-2 במאי 1953, כחמישים שנה לאחר תחילת הפרויקט, הוקדש המקדש ונחנך. בית התפילה שופץ בין 1983 ל-1996.

## המבנה
למבנה תשע צלעות שבכל אחת מהן קבועה דלת. הוא עשוי משלוש קומות, כל אחת מהן קטנה מקודמתה, והוא נישא לגובה כולל של 42 מטר. סביב הקומות הראשונה והשנייה ניצבים תשעה עמודים דמויי צריחים, ואילו הקומה השלישית נושאת את הכיפה. ציפוי המבנה עשוי מלוחות יצוקים מבטון ומקוורץ, והם מעוטרים בעושר רב, וכוללים סמלים דתיים שונים כמו צלב, סהר, מגן דוד וצלב קרס. האדריכל הקפיד שצלבי הקרס שעל המבנה יהיו הפוכים בכיוונם לאלה שמסמלים את התנועה הנאצית. קוטרה של הכיפה הוא 27.5 מטר בבסיסה, ובה פתחים רבים המאפשרים כניסת אור אל חלל המבנה. במרכזה קבוע עיטור קליגרפי של "השם הגדול". האולם יכול להכיל 1,192 איש, ומתחתיו שוכן מרכז מבקרים שבו משרדים, חנות ספרים, ספרייה, חדר מחקר, חדר צפייה בסרטים ואולם כנסים. את המקום פוקדים יותר מרבע מיליון מבקרים בשנה.

## גלריה

Bahai Temple, North of Chicago.jpg|תקריב של עיטורי המבנה
DomeOfLight.jpg|מראה הכיפה
Wilmette how side.jpg|תקריב של עיטורי אחד העמודים


## קישורים חיצוניים

* 
* סרטון וידאו על בית התפילה
* כתבה בטיים מגזין "Nine-Sided Nonesuch"

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:שיקגו: מבנים
קטגוריה:שיקגו: תרבות
קטגוריה:אילינוי: נורת' שור
קטגוריה:ארצות הברית: מבני דת
מחלף פולג

**מחלף פולג** (או **"מחלף נתניה דרום"**) הוא מחלף המקשר בין כביש 2 (כביש החוף) לכביש 553 ולכניסה הדרומית של נתניה.
## מבנה
המחלף בנוי מגשר בתוואי שדרות בן-גוריון וחולף מעל כביש 2. המחלף נקרא על שם נחל פולג הזורם מדרום לו. הוא הוקם בתחילת שנות ה-70 כדי לספק כניסה לקריית נורדאו שהורחבה אז. הוא נפתח לתנועה בספטמבר 1975. המחלף מקשר בין שכונות דרום נתניה קריית נורדאו, שמורת האירוסים, רמת פולג ועיר ימים לפארק העסקים והטכנולוגיות ע"ש ספיר, בהמשך לכביש 553 לאבן יהודה וצומת דרור בכביש 4. בשנים הראשונות כונה המחלף "מחלף אביר", על שם בית החרושת אביר ששכן בסמוך לו.

המעבר בין כבישי המחלף מתבצע באמצעות שתי רמפות, שתי לולאות ומערכת רמזורים. מבנה המחלף משלב רמפות של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן. ברבות השנים ניזוק הגשר בשל גובהו הנמוך יחסית למקובל ולכן בוצע במחלף שיפוץ שכלל את חיזוק הגשר, הנמכת מפלס הכביש והרחבת רמפת העלייה מכיוון דרום לכיון צפון.

החברה לפיתוח נתניה החלה להאיר את המחלפים והגשרים בעיר בנורות צבעוניות במסגרת פרויקט עירוני. סימון הגשרים נועד לסייע בזיהוי כניסות מרכזיות לעיר. תאורת הגשרים בוצעה באמצעות פסי 'לד'.

באוגוסט 2022 החל השיפוץ של המחלף, והיה צפוי להסתיים באפריל 2023. שיפוץ המחלף הסתיים באוקטובר 2022. מתוכננת הוספה של שביל אופניים ושביל להולכי רגל למחלף.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נתניה: תחבורה
פולג, מחלף
פולג, מחלף
קטגוריה:נתניה: מבנים
נאוסקונה

**נאוסקונה** (בעברית: **גלגלית**; שם מדעי: *Neoscona*) הוא סוג של עכבישאים ממשפחת הגלגלניים, אשר טווה את קוריו בין עשבים ונפוץ בעולם כולו מלבד בקטבים, בפרט בישראל.

## מאפיינים
העכבישים בסוג זה אינם מסוכנים לאדם וניזונים בעיקר בשעות הלילה והבוקר המוקדמים. כאשר העכביש מרגיש מאוים הוא נוטה להתכדר ולהישאר במצב זה מספר שניות עד שהסכנה תחלוף. הנאוסקונה טווה את קוריה בקרבת הקרקע והם מיועדים לתפוס את מזונו (בעיקר זבובים ועשים), הוא עצמו ימצא על יד הקורים תחת עלה של עשב או על הקרקע עצמה ויעלה על הקורים רק כדי לאסוף את מזונו.

הנאוסקונה מצויה בעיקר בשדות לא רחוק מחוף הים, לעכביש זה רשת גדולה במיוחד אותה הוא טווה בחסות החשיכה.

גודלו נע בין מילימטרים ספורים לבין חמישה סנטימטרים וחצי.

## רשימה חלקית
ישנם 81 מינים ידועים של נאוסקונה ביניהם:
**N. adianta*
**N. crucifera*
**N. domiciliorum*
**N. hentzi*
**N. oaxacensis*
**N. utahana*
* *N. lotan* - נפוץ בישראל. הוגדר על ידי הארכנאולוג הישראלי גרשם לוי ב-2007.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1864
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אז'ן סימון
קטגוריה:גלגלניים
פיט היין

**פִּיט הַיין** (בדנית: **Piet Hein**; 16 בדצמבר 1905 – 17 באפריל 1996) היה איש אשכולות: מדען מתמטיקאי, ממציא, מעצב, סופר ומשורר דני. נולד בקופנהגן שבדנמרק. לעיתים קרובות כתב תחת שם העט הנורדי העתיק Kumbel – 'מצבה'. 

לאחר תחילת הכיבוש הנאצי של דנמרק באפריל 1940 התחיל לפרסם את שירים קצרים שנודעו בשם גרוקס (Gruks בדנית, Grooks באנגלית) בעיתון 'Politiken' תחת השם 'Kumbel Kumbell' מיד אחרי כיבוש דנמרק בידי הנאצים, באפריל 1940. ידוע גם בזכות המצאת שעשועים מתמטיים כגון משחק הלוח הקס, וקוביית סומה .

## ביוגרפיה
אביו של פיט היה מהנדס, ואמו הייתה רופאת עיניים. 'פיט היין הדני' הוא צאצא ישיר של 'פיט היין ההולנדי', שהיה גיבור הצי ההולנדי במאה ה-17.

פיט נרשם כסטודנט באוניברסיטה, אך בגיל 19 עזב את הלימודים כדי ללמוד בבית ספר פרטי לאמנות. בנוסף, היה זמן מה סטודנט באקדמיה המלכותית לאמנות בסטוקהולם. 

כששב לדנמרק שינה שוב כיוון והחל ללמוד פילוסופיה ופיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן, באוניברסיטה הטכנית ובמכון נילס בוהר.

בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת ייל. היה נשוי ארבע פעמים. נפטר בשנת 1996 בדנמרק.

## מעצב
בשל מגוון עיסוקיו הוא אינו זכור דווקא כמעצב מוכשר, אך במשך הקריירה שלו הוא עיצב רהיטים יפהפיים, גופי תאורה וחפצים למשק הבית. כל העיצובים שלו הושפעו מאהבתו למתמטיקה. לכל מה שעיצב הייתה סימטריה מתמטית וצורה גאומטרית מיוחדת.

## גרוקס
פיט היין כתב מעל 10,000 שירים זעירים סאטיריים, בשם 'גרוקס' [Grooks] רובם בדנית וחלקם באנגלית. השירים יצאו בכמה כרכים, ותורגמו לשפות רבות. היות שהספרים אזלו מהשוק, התפרסמו במרשתת, בהרשאה מהעיזבון שלו, דפים עם כמה מהשירים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים דנים
קטגוריה:מתמטיקאים דנים
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קופנהגן
קטגוריה:ממציאים
קטגוריה:מעצבים דנים
קטגוריה:סופרים דנים
קטגוריה:משוררים דנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:נפטרים ב-1996