open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ואדי

[ממוזער|200px|[נחל צאלים (ואדי א-סיאל) לאחר שיטפון שמילא את גביו.]]
[250px|ממוזער|[נחל גשרון (ואדי ג'סריה)]]
**ואדי** (מערבית: **وادي**) הוא נחל או גיא המנקזים מי גשמים או מי מעיינות עונתיים, אולם נותרים יבשים בהיעדר גשמים, כיוון שאינם מוזנים ממעיין או ממקור מים קבוע אחר. ואדיות נפוצים באזורים צחיחים או מדבריים. המונח משמש בערבית גם כתחילית לשמות של יישובים, אתרים או נחלים. כמו כן הוא כולל את המושגים: אפיק נחל, גיא, עמק, בקעה וכדומה. כך למשל, אזור אפיק הנילוס על שתי גדותיו מכונה בערבית "ואדי א-ניל" (وادي النيل). ככלל, המושג ואדי נפוץ מאוד ב הערביים.

המונח נפוץ גם בשפות נוספות, אם כי במשמעות רחבה יותר. באנגלית (Wadi) עשוי לשמש לתיאור עמק או ערוץ במדבר. בערבית הוא גם שם לנחל קטן. בעברית, המונח "ואדי" מקביל לרוב למונח נחל אכזב, או לנקיק.

ואדיות נמצאים במקרים רבים סמוכים להתיישבות אנושית, משום שלעיתים קרובות ניתן למצוא בהם מים תת-קרקעיים. חציית ואדיות מסוימים, בתקופה מסוימת בשנה, עשויה להיות מסוכנת עקב שיטפונות לא צפויים שעשויים להפתיע את החוצים. שיטפונות מסוג זה גורמים למקרי מוות רבים בארצות המזרח התיכון ובאזורי אקלים דומים ברחבי העולם.

## ראו גם
* נחל
* קניון
* ערוץ
* עמק
* גיא

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גופי מים
קטגוריה:צורות נוף פלוביאליות
אלכסנדר באלאס

**אלכסנדר באלאס** (ביוונית עתיקה: **Ἀλέξανδρoς Bάλας**) היה שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 152 או 150 לפנה"ס ו-146 לפנה"ס.

## ביוגרפיה
אלכסנדר באלאס נולד למשפחה ממוצא צנוע בעיר סמירנה . בחיצוניותו דמה לאנטיוכוס אאופטור, בנו של אנטיוכוס אפיפנס, אשר נרצח בידי דודו, דמטריוס הראשון, לאחר שהיה שליט האימפריה הסלאוקית במשך שנתיים. הוא ניצל דמיון זה, ובעזרת שר הכספים של אנטיוכוס אפיפנס הראקליאידס ובתו של אנטיוכוס אפיפנס לאודיקה השיג את תמיכתם של הסנאט הרומי, תלמי פילומטור, מלך מצרים ואחרים, וזאת על אף שכל המעורבים בעניין ידעו כי טענתו להיות בנו של אנטיוכוס אפיפנס היא שקרית. הוא נישא לקלאופטרה תאה, בתו של תלמי, והחל בניסיונות לקבל את השלטון בממלכה הסלאוקית.

בתחילה לא נתקלו נסיונותיו בהצלחה, אך לבסוף הביס את המלך דמטריוס הראשון בשנת 150 לפנה"ס והפך לשליטה הבלתי מעורער של הממלכה הסלאוקית. במרידתו נעזר ביונתן הוופסי, מנהיג ממלכת החשמונאים, אותו מינה לכוהן גדול והעניק לו משרות וחסדים מרובים. לאחר עלייתו לשלטון התמסר לחיי תענוגות והזניח את נתיניו.

בנו של דמטריוס הראשון, דמטריוס השני, ניצל את חולשותיו של באלאס והביא לכך שרוב תומכיו של באלאס סרו מעליו. תלמי פילומטור, חותנו של באלאס עבר לצידו של דמטריוס, ואף הרומאים הסירו את תמיכתם. יונתן לבדו נותר בן ברית, אך הדבר לא סייע לבאלאס. באלאס הובס בקרב באנטיוכיה ונמלט אל ממלכת הנבטים, שם נרצח בשנת 146 לפנה"ס.

## קישורים חיצוניים

* על אלכסנדר באלאס
* 

קטגוריה:בית סלאוקוס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
שמואל קופמן

[שמאל|ממוזער|250px|שמואל (שמוליק) קופמן ושני חבריו שנהרגו בגבע ב-2 במאי 1947 - באנדרטת הפלמ"ח בקיבוץ [צובה]]
**שמואל (שמוליק) אשר קופמן (אבן שמואל)** (2 ביולי 1927 – 2 במאי 1947) היה לוחם בפלמ"ח.

## קורות חייו
קופמן נולד בתל אביב והונצח בתודעה הישראלית כארוסה של הטייסת זהרה לביטוב. השניים הכירו בעין חרוד, יצאו ביחד לקורס מפקדי כיתות והוצבו כמפקדי כיתות בפלוגת הפלמ"ח בעין חרוד. לאחר מספר חודשים התארסו השניים והחליטו להשתחרר מן הפלמ"ח, להתחתן ולנסוע יחדיו ללימודים בארצות הברית.

ביום שחרורם מהפלמ"ח, ב-2 במאי 1947, כשבאו להשתתף במסיבת פרידה לכבודם, נקרא קופמן להחליף מפקד כיתה אחר, שהיה חולה, באימון השלכת רימוני נפץ חיים. במהלך האימון התפוצץ רימון בידי אחד הלוחמים, שלושה לוחמים נהרגו ובהם קופמן. קופמן הובא למנוחות בהר הזיתים בהלוויה שבה הוספד על ידי נשיא הוועד הלאומי יצחק בן-צבי.

קודם למותה הספיקה זהרה להשתתף בעריכת ספר זיכרון לקופמן, הכולל את כתביו, אולם נהרגה קודם ליציאתו לאור. בי"א באדר תש"י הונחה אבן פינה למצבת זיכרון לקופמן ולחבריו מהפלמ"ח, בקיבוץ צובה.

את סיפור אהבתם ומותם הטרגי של לביטוב וקופמן מתארת הסופרת דבורה עומר בספרה "לאהוב עד מוות", שיצא לאור בשנת 1980 בהוצאת י' שרברק. המחזה "שמוליק של זהרה", שנכתב בעקבות פרסום יומניהם של השניים הועלה באוקטובר 1981 על בימת התיאטרון לילדים ולנוער, בבימויה של חגית רכבי ובכיכובם של השחקנים חיה פיק ועמי טראוב. בשנת 2003 ראה אור ספרו של עופר רגב כזוהר הרקיע בעריכת הדס רגב ירקוני המבוסס על הספר "חיי זהרה וכתביה" בתוספת מחקר מקיף על נסיבות חייהם ונפילתם של זהרה לביטוב ושמואל קופמן. בשנת 2004 נערך בקיבוץ גבע ביוזמת הדס רגב ירקוני ובסיוע אנשי הקיבוץ טלילה ויוסי רבי כנס הנצחה לשמוליק ולחבריו מרדכי כהן ומרדכי (ג'וני) אוורבוך שנפלו באסון הרימון בהשתתפות חסרי גבע, בני משפחות הנופלים וחבריהם.

אביו, יהודה אבן שמואל, שתרגם לעברית את ספר הכוזרי, הקדיש את התרגום לזכר בנו.

אחותו הגדולה הייתה המדענית ברוריה קופמן.

## לקריאה נוספת
* **זיכרון לשמואל: זכרונות על שמואל קופמן - הוא שמואל אשר אבן - שמואל** / כתובים בידי אביו (יהודה אבן שמואל), ולקט מזכרות, דברי אזכרה ודברי הערכה, ירושלים: [חמו"ל], תש"י.
** מהדורה ב מורחבת, הכוללת גם אגרות מאת זהרה לביטוב ודברים לזכרה, ירושלים תש"ך.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי הפלמ"ח
קטגוריה:חללי טרום המדינה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1947
נפטוניום

**נֶפְּטוּנְיוּם** (Neptunium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מתכתי מסדרת האקטינידים. סמלו הכימי Np, ומספרו האטומי 93. היסוד הטרנס-אורני הראשון.

## היסטוריה
הנפטוניום זוהה על ידי אדווין מקמילן ופיליפ אייבלסון מאוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, בשנת 1940, והיה לראשון היסודות הטרנס-אורניים.
היסוד קרוי על שם כוכב הלכת נפטון, שמסלולו בין אורנוס לפלוטו במערכת השמש, וכך הנפטוניום נמצא בין אורניום לפלוטוניום בטבלה המחזורית.

בספטמבר 2002, חוקרים במעבדה הלאומית לוס אלמוס הצליחו ליצור בפעם הראשונה מסה קריטית של נפטוניום כאשר ערבבו אותו עם אורניום מועשר.

## מאפיינים
הנפטוניום הוא מתכת כסופה-לבנה. הוא מופיע בשלוש צורות פולימורפיות: אלפא-נפטוניום (מבנה של מעוינים עד לטמפ' של 280 מעלות צלזיוס), בטא-נפטוניום (מבנה של טטרהדרונים עד לטמפ' של 576 מעלות צלזיוס), גמא-נפטוניום (מבנה קובייתי עד לטמפרטורת ההתכה 637 מעלות צלזיוס). הנפטוניום פעיל כימית ומסוגל להתרכב עם הלוגנים ועם חמצן.

הנפטוניום נמצא בטבע בכמויות זעירות מאוד בעפרות של אורניום, שם הוא נוצר בשל השפעה של קרינה קוסמית וכתוצאה מבליעה של נייטרונים שנפלטים כתוצאה מביקוע גרעיני ספונטני של האורניום על ידי האטומים שלו עצמו. עם זאת, רוב הנפטוניום מיוצר כיום במעבדות או כשלב ביניים בייצור פלוטוניום, בתהליך של הפצצת אורניום בנייטרונים:
\ ^{238} U + ^1 _0 n \rarr ^{239} U \rarr ^{239}Np + e^- 

\ ^{235} U + ^1 _0 \rarr ^{236} U _{excited} \rarr \gamma + ^{236} U _{ground}; ^{236} U _{ground} + ^1 _0 n \rarr ^{237} U \rarr ^{237} Np + e^- 

## שימושים
*כאשר מפציצים 237Np בנייטרונים, ניתן להפיק <sup>238</sup>Pu.
*הנפטוניום בקיע ויכול לשמש כדלק/נשק גרעיני.

## איזוטופים
תוצרי הדעיכה של איזוטופי נפטוניום שונים הם אורניום, פרוטקטיניום ופלוטוניום. כיום ידועים כ-21 איזוטופים של היסוד ומתוכם 3 עיקריים:
*235 - בעל זמן מחצית חיים של 396.1 ימים.
*236 - בעל זמן מחצית חיים של 154,000 שנים.
*237 - בעל זמן מחצית חיים של 2,144,000 שנים.

זמן מחצית החיים של שאר האיזוטופים של הנפטוניום קצר ולרוב אינו עולה על 4.5 ימים, וברובם אינו עולה על 50 דקות.

## קישורים חיצוניים

*הנפטוניום באתר Webelements
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
קטגוריה:יסודות טרנס-אורניים
עלוקות

ה**עלוקות** (שם מדעי: Hirudinida) הן תת-מחלקה של תולעים טבעתיות. בתת-מחלקה זו מוכרים כ-600 מינים של עלוקות. גופן של העלוקות פחוס, מוארך וצבוע בצבעים זוהרים שונים: ירוק, חום, שחור, אדום או כחול. הן דומות במראן הכללי לחשופיות, עשויות טבעות-טבעות. אורכן של העלוקות נע בין סנטימטר בודד ל-15. עיני העלוקות סדורות בקדמת הראש בזוגות, מספרן משתנה בין המינים השונים ונע בין 4 ל-10 עיניים. העלוקה מתקדמת באמצעות שני כפתורי הצמדה, הן נאחזות בעצם בעזרת הכפתור האחורי ואז מתקדמות, נאחזות בעזרת הכפתור הקדמי, מושכות את גופן וכן פעמים רבות. פיה של העלוקה מכיל במינים מוצצי הדם כמה שורות של שיניים קטנות דמויות מסור ומנגנון שאיבה. הוא מצוי בחלק הקדמי של הראש, ליד כפתור ההצמדה הקדמי. העלוקות הן אנדרוגיניות, כלומר, לכל עלוקה יש איברי רבייה זכריים וגם איברי רבייה נקביים. הן מזדווגות זו עם זו, כשכל אחת מפרישה לגוף השנייה זרע ומפרה אותה.

## תזונה
יש בין העלוקות אוכלות בשר (תולעים, שלשולים וזחלים), אוכלות פגרים, ועלוקות האוכלות פירורי חומר אורגני, אולם רובן הן טפילים המוצצים את דמם של בעלי חיים שונים, כגון יונקים, עופות ודגים. הן נצמדות אל הפונדקאי, נדבקות אליו ומוצצות את דמו אל תוך תאים מיוחדים בגופן המיועדים לאחסון דם. העלוקה מזרימה חומר מרגיע המונע מקורבנה לחוש בה ולאחר מכן מזרימה לפצע חומר בשם הירודיון המונע את קרישת הדם. לאחר שהיא מתמלאת, היא נושרת מעל הפונדקאי והדם שמילאה מספיק לה למשך כמה שבועות.

## מקומות גידול
העלוקות זקוקות ללחות רבה כדי להתקיים, לכן, רוב העלוקות חיות ליד מקווי מים, יש החיות רק בתוך המים, יש החיות במים וביבשה, ויש החיות רק ביבשה. העלוקות הללו מצויות בג'ונגלים לחים וביערות גשם במזרח אסיה. הן נמצאות על הקרקע או בסבך וממתינות ליונקים שיתקרבו אליהן ונצמדות אליהם. אין לפונדקאי כל אפשרות להימנע מהן, בגלל החומר המאלחש שהן מפרישות ושבגללו לא ניתן להרגיש אותן. הן ניתנות לזיהוי על פי הדימום שהן גורמות, וגם אז יקשה על הפונדקאי לעצור את הדם עקב החומר המונע קרישה שהעלוקה מפרישה.

## העלוקות בשימוש הרפואה
העלוקה הרפואית (*Hirudo medicinalis*) מסוגלת למצוץ פי חמישה דם ממשקל גופה ומפרישה לפצע חומר נוגד קרישה המותיר את הפצע מדמם עד כ-10 שעות. ברפואה המסורתית היא שימשה בהליכים רפואיים בעיקר להקזת דם. ברפואה מודרנית יש לה עדיין מספר שימושים, והעיקרי בהם הוא בניתוח לחיבור מחדש של רקמות, למשל: אצבע גדומה. עקב אי-יכולתם של המנתחים לחבר מחדש את הוורידים (כשמחברים אך ורק את העורקים הראשיים), דם זורם לתוך הרקמה אך לא יוצא ממנה; העלוקה מוצצת עודפי דם, וחשוב מכך, מפרישה כל הזמן נוגדי קרישה למקום הנדרש, וזה מאפשר לגוף לבנות מחדש את הוורידים שנקטעו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1818
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בסילור
קוריום

**קוּרְיוּם** או **קִירְיוּם** (Curium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי Cm ומספרו האטומי 96. היסוד הטרנס-אורני הרביעי.

הקוריום זוהה על ידי צוות המדענים גלן תיאודור סיבורג, רלף ג'יימס, אלברט גיורסו בשנת 1944 והוא קרוי על שמם של מארי ופייר קירי – זוג מדענים נשואים שתרמו רבות למחקר תופעת הרדיואקטיביות. מארי קירי אף הייתה האישה היחידה שזכתה פעמיים בפרס נובל. היסוד נוצר על ידי הפצצת <sup>239</sup>Pu בקרינת אלפא.

את הקוריום ניתן למצוא במקרים נדירים מאוד בתוך גושי אורניום. כמו כן, החומר נמצא ברגל הפיל, אחת משאריות אסון צ'רנוביל המסוכנות ביותר

## שימושים
עדיין לא נמצאו שימושים ממשיים לקוריום, אך משערים שישמש את החוקרים במחקר גרעיני בעתיד. איזוטופ קוריום יכול לשמש גם כרדיו–איזוטופ המפיק אנרגיה שהאדם יכול להשתמש בה, 242Cm מפיק כ-120 ואט אנרגיית חום לגרם, אך זמן מחצית החיים הקצר שלו לא הופך אותו למקור אנרגיה לטווח הארוך.

243Cm בעל זמן מחצית חיים של 30 שנה מפיק בערך 1.6 ואט לגרם, אך בשל קרינת הגמא וקרינת הבטא שהוא מפיק הוא נהפך ממקור אנרגיה יעיל בפוטנציה לרעל מסוכן.

## תרכובות
לקוריום מעט תרכובות.

בין התרכובות המעטות נמצאו קוריום דו חמצני (CmO2), קוריום שלוש-חמצני (CmO3),

קוריום שלוש-ברומי (CmBr3), קוריום שלוש-כלורי (CmCl3), קוריום ארבע-פלואורי (CmF4) וקוריום ארבע-יודי (CmI4)

## איזוטופים
איזוטופ 248Cm סונתז רק בכמות של מיליגרמים, אבל איזוטופים אחרים, 242 ו-244, סונתזו בכמויות של כמה עשרות גרמים שעזרו לקבוע את תכונות החומר על ידי ניסויים.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
קטגוריה:יסודות טרנס-אורניים
מוזיאון קלוני

**מוּזֶה דֶה קְלוּני** (צרפתית: **Musée de Cluny**) או בשמו הרשמי, "המוזיאון הלאומי על ימי הביניים" (Musée National du Moyen Âge) הוא מוזיאון הנמצא ברובע החמישי של פריז.

## המבנה
[שמאל|ממוזער|250px|מוזיאון קלוני: המבנה משלב יסודות [אדריכלות גותית ורנסאנס]]
ממוזער|250px|אולם הפריגידריום הרומי במרחצאות קלוני, ציור מ-1845
המבנה בו שוכן המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 1334 ושמשלב סגנון גותי ורנסאנס, היה בעבר מעונו הפריזאי של אב מנזר קלוני. הוא הפך למוזיאון ציבורי בשנת 1833, ולמעט שמו, אין לו עוד כל קשר למנזר. המבנה מהווה ככל הנראה את הדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות ימי הביניים בפריז.

במקור הבית היה חלק ממבנה גדול יותר השייך למנזר, וכלל גם מבנה (שאינו קיים עוד) ששימש כקולג' דתי בכיכר הסורבון. דיירי הבית במרוצת השנים כוללים את מארי טודור – אותה שיכן שם בשנת 1515 פרנסואה הראשון לאחר מות בעלה, לואי השנים עשר, כדי שיוכל לפקח אחריה מקרוב, ולבדוק בעיקר האם היא בהיריון (שכן לואי השנים עשר מת ללא בן יורש). במאה ה-17 התגוררו בבית כמה נציגים דיפלומטיים של האפיפיור, ביניהם הקרדינל מאזארן.

בשנת 1793 הוחרם הבית על ידי המדינה ובמשך שלושת העשורים הבאים נעשה בו שימוש מגוון. בין השאר היה הבית בבעלותו של רופא שהשתמש בקפלה המצועצעת שבקומה הראשונה כחדר ניתוח. 

בשנת 1843 אלכסנדר די סומראר , אספן של אמנות ימי הביניים, רכש את המבנה, שיכן בו את אוספיו והפך אותו למוזיאון. לאחר מותו ב-1842 נרכש האוסף על ידי המדינה ובנו מונה לאוצר הראשון של המוזיאון. הגנים נפתחו ב-1971.

מתחת למבנה התגלו שרידי מרחצאות רומאיים מהמאה ה-3 לספירה. הם מכונים "מרחצאות קלוני" . בחלליהם מוצגים חפצים שמקורם בתקופה הרומית ובהם "עמוד יורדי הסירות".

המוזיאון מציג מוצגים מימי הביניים ובהם שטיחי הקיר של הגבירה והחד קרן. כמו כן מוצגים במוזיאון רהיטים וחפצי אמנות מימי הביניים וכן תכשיטי זהב וחפצי שנהב. במוצגים בולטים ראשיהם המנותצים של פסלי מלכי יהודה, שעטרו את חזית קתדרלת נוטרדאם עד שנערפו בידי ההמון במהלך המהפכה הצרפתית.

## גלריה


תמונה:Têtes des Rois de Juda au Musée de Cluny.jpg|מהתצוגה במוזיאון קלוני - ראשיהם המנותצים של פסלי מלכי יהודה שעטרו בעבר את חזית קתדרלת נוטרדאם בפריז, ונערפו בידי ההמון בזמן המהפכה הצרפתית משום שזיהו אותם בטעות כפסלים של מלכי צרפת
תמונה:Musee_de_Cluny_1.jpg|מבט מהפארק הסמוך אל המוזיאון
תמונה:CLUNY-Coffret Christ 1.JPG|מכסה של קופסה קטנה, מגולף שנהב, בו נראה ישו על כס המלכות ומוקף בארבעת שליחיו. מהמחצית הראשונה של המאה ה-13
תמונה:Cluny Coffret 11.JPG|קופסה קטנה מגולפת שנהב מהמאות העשירית או האחת-עשרה, מקונסטנטינופול

מרכז|ממוזער|500px|פנורמה של חצר המוזיאון

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר רשמי (צרפתית)
* אתר רשמי (אנגלית)

קלוני
קלוני
קטגוריה:הרובע החמישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
אנדרס פוג ראסמוסן

**אנדרס פוג ראסמוסן** (בדנית: **Anders Fogh Rasmussen**; נולד ב-26 בינואר 1953) כיהן כראש ממשלת דנמרק בין השנים 2001–2009. כיהן כמזכ"ל נאט"ו בין השנים 2009–2014.

## חבר פרלמנט ושר
ראסמוסן נולד בשנת 1953 והיה פעיל פוליטי כל ימי חייו. הוא נשא משרות שונות בממשלה ובאופוזיציה לאורך כל חייו המקצועיים. בשנת 1978 הוא נכנס לראשונה לפרלמנט הדני, הפולקטינג. בשנים 1987–1990 היה שר המיסוי ומשנת 1990 היה שר הכלכלה והמיסוי, בממשלתו השמרנית של פול שלוטר. בשנת 1992 התפטר ראסמוסן מכהונתו כשר לאחר שחקירת בית משפט קבעה שמידע שמסר לפרלמנט לא היה שלם ומדויק. ראסמוסן חלק על מסקנות הוועדה, אך אל מול איום בהצבעת אי-אמון, החליט להתפטר מתפקידו בעצמו.

## ראש ממשלת דנמרק
מפלגתו הליברלית ונסטרה - זכתה בכוח פוליטי רב בבחירות שנערכו בנובמבר 2001 והביסה את ממשלתו של פול נירופ ראסמוסן, מה שאפשר לו להקים את ממשלתו הראשונה. בחירות אלו סימנו שינוי דרמטי בפוליטיקה הדנית.

ניצחון מפלגתו של ראסמוסן הייתה הפעם הראשונה מאז שנות העשרים שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית איבדה את מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר בפולקטינג. מאז, המפלגה הליברלית שלו פעלה בקואליציה יחד עם מפלגת העם השמרנית כדי ליצור ממשלת מיעוט, שהמשיכה להתקיים גם לאחר הבחירות הכלליות של שנת 2005. סדר היום של ממשלתו של ראסמוסן נחשב היה "ימני" הרבה יותר מהמקובל בדנמרק זה שנים רבות. הממשלה פעלה גם כדי להגביל את מספר המהגרים לדנמרק.

ראסמוסן החזיק במשרת נשיאות האיחוד האירופי מיולי 2002 עד דצמבר אותה שנה. במהלך תקופה זו הראה את מסירותו לסדר יום פרו-איחוד ולעקרונות המנחים של דוקטרינת אלמאן ינסן.

ראסמוסן הוא מחברם של מספר ספרים.

ב-28 במאי 2008, במהלך ביקורו בישראל, קיבל תואר דוקטור של כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת חיפה.

ב-4 באפריל 2009 הצביעו 28 המדינות החברות בארגון נאט"ו פה אחד על מינויו לתפקיד מזכ"ל הארגון. יום לאחר מכן, ב-5 באפריל 2009 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק. במקומו מונה שר האוצר הדני, לארס לקה ראסמוסן. למרות השם הדומה, אין בין השניים קרבה משפחתית.

## קישורים חיצוניים

* 

* תואר ד"ר של כבוד לראש ממשלת דנמרק
* 

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:ראשי ממשלת דנמרק
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:נאט"ו: אישים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר הצלב הדרומי
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1953
אומוטו

[שמאל|ממוזער|250px|[אוניסבורו דגוצ'י, ממנהיגי האומוטו]]
**אוֹמוֹטוֹ** (בקאנג'י: 大本, רומאג'י: Ōmoto*,* מילולית: "המקור הגדול" או "המקור הנשגב") היא דת יפנית המסווגת לעיתים כפלג של דת השינטו, אם כי יש בה גם יסודות מהבודהיזם. הדת נוסדה בשנת 1892 בידי נאו דגוצ'י. מנהיגי הדת היו לרוב נשים. מנהיגת התנועה הנוכחית (החמישית במספר) החל משנת 2001 היא קורנאי דגוצ'י.

מזמנו של המנהיג השני, אוניסבורו דגוצ'י, מילאה שפת אספרנטו תפקיד חשוב באומוטו. החל בשנת 1924 ועד היום מפיצה הדת ספרים ומגזינים באספרנטו. כמעט כל 45,000 המאמינים למדו את השפה, וכאלף שולטים בה ברמת שפת-אם.

בין 1925 ל־1933 החזיקה הדת מיסיון בפריז.  משם יצאו מיסיונרים לכל רחבי אירופה והפיצו את תורתם, לפיה אוניסבורו דגוצ'י הוא המשיח שיאחד את כל העולם.

בין 1935 ל־1942 נרדפה הדת ביפן, והיא חזרה להתקיים בפועל רק ב-1950.

לאומוטו שני מרכזים בקרבת קיוטו: מקדש באיאבה לצרכים דתיים, ומיסיון בקמאוקה הכולל משרדים, בתי ספר, הוצאה לאור ומקדשים.

לאמנות מקום חשוב באומוטו. המאמינים מנסים לייפות את העולם באמצעות האמנות ומאמינים שהאמנות מקרבת את האדם לאלוהות.

באומוטו מאמינים בכמה אלים, שהחשובים ביניהם: אואוקוניקוטצ'י, אושיטורה והיצוג'יסרו. אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת האספרנטו, נחשב גם הוא לאל. עם זאת, כל האלים נחשבים לאספקטים שונים של אל יחיד.

אחד המאמינים המפורסמים של אומוטו הוא מוריהי אואשיבה, ממציא אמנות הלחימה אייקידו, אשר הצטרף לדת בשנת 1919 והיה לתלמידו הרוחני של דגוצ'י. בהשפעת הדת ובעידודו של דגוצ'י, שינה אואשיבה את סגנון האייקידו מסגנון לוחמני, לסגנון הרמוני, החותר למיזוג, הרמוניה ושלום. סגנון זה מאופיין, בין היתר, בצמצום הפגיעה ביריב למינימום האפשרי ומהווה עד היום את הזרם המרכזי באייקידו, המכונה "אייקיקאי".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:דתות חדשות
קטגוריה:שינטו
קטגוריה:אספרנטו
קטגוריה:אייקידו
נחל דליות

ממוזער|256x256 פיקסלים|מאגר דליות (שעבנייה)
**נַחַל דָּלִיּוֹת** הוא הנחל הגדול העובר מדרום לגמלא העתיקה.

מקורותיו של נחל דליות הם במעיינות ברדלה ומנסורה שמצפון מערב לגבעת אורחה. הנחל זורם משם מערבה, ובהמשכו יוצר הוא קניון עמוק, על ידי מפל גבוה ומרשים, על יד חניון דליות. בדרכו נשפך אליו נחל בזלת, אף הוא בקרבת מקום לחניון דליות, ומוסיף לו כמות נכבדה של מים. החיבור של נחל בזלת הוא באזור שמורת גמלא, ובהמשך מורד הנחל, נשפך אליו גם נחל גמלא.

חלקו האחרון של נחל דליות, בסמוך למקום בו נשפך הנחל אל הכנרת הוכרז כשמורת טבע בתשלום. בחלק זה, המכונה "המג'רסה" ישנו מסלול מתאים למטיילים העובר בתוך תוואי הנחל. משערים כי מקור השם "מג'רסה" נעוץ בעובדה שבעבר היו כאן טחנות קמח.

על הגדה הצפונית של הנחל באזור שמורת גמלא, נמצאו שרידי מבנים מהתקופה הכלקוליתית.

## הידרוגרפיה
נחל דליות הוא נחל איתן, אורכו 25 ק"מ. שטח אגן ההיקוות שלו כ־78 קמ״ר ועליו יורד 600–750 מ״מ גשם בממוצע לשנה, ונפח הזרימה בנחל מגיע ל־10 מיליון מ״ק מים בממוצע לשנה (1988–2024). נפח הזרימה הגבוה ביותר בנחל של 65 מיליון מ״ק בשנה נמדד בחורף 1991–1992.

הזרימה הממוצעת באפיק הנחל מוערכת בכ־2 מ״ק/שנייה והספיקה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 27 מ״ק/שנייה. השיא של 223.4 מ״ק/שנייה נקבע בימים ה־21–22 בפברואר 1997, בעת שיטפון עז בנחל כתוצאה של גשמי זעף שירדו ביומיים אלה באזור אגן ההיקוות של הנחל: 165 מ״מ במרום גולן, 121 מ״מ בקשת, 103 מ״מ ביהודיה).

## הצומח
[200px|ממוזער|ימין|נחל דליות בנקודה בה נשפך אליו [נחל בזלת]]
במדרונות מג'רסה גדלים אלה אטלנטית, אשחר רחב-עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, ליבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה. בקטעים המרכזיים של נחל דליות צומחים עצי ערבה רבים ושיחי הרדוף הנחלים. בקטעים הסלעיים של הנחל צומחים חלבלוב מגובשש, פטל קדוש ושיח אברהם. המדרון הדרומי של הנחל מכוסה חורש ים תיכוני ובו אחירותם החורש, אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי, אלת המסטיק, אשחר, כליל החורש, עוזרר חד-גלעיני, ער אציל ושקד. באביב יש פריחה של כלניות.

## החי
תופעה מיוחדת בנחל דליות היא קינון עופות דורסים גדולים במצוקי הנחל. נצפו כאן למעלה מעשרה אתרי קינון של נשרים.

במדרונות הנחל גם בעלי חיים ובהם נמצא את הדורבן חזיר בר, נמייה מצויה, צבי, חתול ביצות, ושפן סלעים מצוי.

## קישורים חיצוניים

*נחל דליות באתר משרד החינוך

## הערות שוליים

[מרכז|ממוזער|850px|נחל דליות, תצפית מ[גמלא (יישוב עתיק)|גמלא העתיקה לכיוון מערב]]

קטגוריה:רמת הגולן: נחלים
קטגוריה:נחלים הנשפכים לכנרת
אלכסנדר השני (שליט חשמונאי)

**אלכסנדר השני** (המאה ה-1 לפנה"ס) היה נסיך מבית חשמונאי.

אלכסנדר היה בנו של מלך יהודה, אריסטובולוס השני, אחיו של מתתיהו אנטיגונוס השני, אחיה של הנסיכה המורדת בהורדוס לאחר מות אביה ואחיה ובעלה של אלכסנדרה החשמונאית בת דודו הורקנוס השני. ילדיו היו מרים החשמונאית (אשתו של הורדוס) ואריסטובולוס השלישי (הכהן הגדול החשמונאי האחרון).

## הגלייתו של אלכסנדר השני
בשנת 63 לפנה"ס מצבה של יהודה, שעד תאריך זה הייתה עצמאית, השתנה בעקבות כיבושה של סוריה על ידי המצביא הרומאי פומפיוס. אביו של אלכסנדר, אריסטובולוס השני, ודודו הורקנוס השני, שהיו מצויים בסכסוך על המלוכה משנת 67 לפנה"ס, התייצבו בפני פומפיוס וביקשו ממנו להכריע מי מהם זכאי לשלטון. לאחר שאריסטובולוס הבין שפומפיוס נוטה לכיוונו של הורקנוס הוא ניסה למרוד ברומאים, ניסיון שנכשל והסתיים בכיבוש ירושלים על ידי פומפיוס והגלייתו יחד עם בני ביתו, כולל בניו: מתתיהו אנטיגונוס השני ואלכסנדר השני.

## המרידה הראשונה
אלכסנדר השני, נכדו של אלכסנדר ינאי, שלא השלים עם שינוי השלטון ביהודה, הצליח להימלט משבי פומפיוס, שהגלה את משפחתו לרומא ועשה את דרכו חזרה ליהודה. על פי יוספוס כמעט שם קץ לשלטונו של דודו הורקנוס השני. אלכסנדר השתלט על ירושלים ודודו הורקנוס השני ברח מהעיר. אלכסנדר לקח לעצמו את משמרת בית המקדש. אלכסנדר החל להקים מחדש את חומות ירושלים שהרס פומפיוס, אולם רומאים שגרו בעיר הפריעו לו במלאכתו. במקביל הקים כוח צבאי גדול שעל פי המקור של יוספוס פלביוס מנה עשרת אלפים רגלים ואלף וחמש מאות פרשים.  

מרידתו של אלכסנדר הובילה את נציב סוריה אאולוס גביניוס לצאת נגדו למלחמה, בקרב הראשון שנערך ביניהם, בסביבות ירושלים, הובס אלכסנדר ונאלץ לסגת. אחרי מפלתו אלכסנדר וכוחותיו התבצרו באלכסנדריון, מכוור והורקניה שם גביניוס הטיל עליהם מצור, לבסוף אלכסנדר נכנע לגבינוס ומסר את מבצריו לידי הרומאים ובשנת 57 לפנה"ס נשלח חזרה כשבוי לרומא. גביניוס השיב את הורקנוס השני לירושלים ונתן עליו את משמרת בית המקדש (הכהונה הגדולה).

## המרידה השנייה
אלכסנדר הצליח להימלט מרומא בפעם השנייה וניצל את העובדה כי גביניוס שהה במצרים כדי לעורר מרד חדש כנגד רומא ביהודה. כמנהיג המרד הוא גייס כוח צבאי גדול שמנה על פי המקור של יוספוס כ-30,000 לוחמים. אלכסנדר קצר מספר הצלחות כנגד הכוחות הרומאים ביהודה אולם מהלך העניינים התהפך בעת חזרתו של גביניוס ליהודה בראש צבאו. גביניוס ניסה תחילה להגיע להסכם שלום עם המורדים ושלח את אנטיפטרוס לנסות לשכנע אותם להיכנע, כשסירבו הוא תקף אותם ובקרב שהתחולל ליד הר תבור שוב הובסו באופן מוחלט כוחותיו של אלכסנדר והוא עצמו נפל בשבי. אלכסנדר נתבע לדין על ידי פומפיוס "בדבר הנזק אשר עולל לרומאים" והוצא להורג בהוראתו. ראשו הותז בגרזן בעיר אנטיוכיה על ידי קווינטוס קייקיליוס מטלוס פיוס סקיפיו נסיקה, נציב בסוריה (וחותן פומפיוס).

## עץ משפחה של השושלת

## קישורים חיצוניים
* אלכסנדר השני, באתר האנציקלופדיה היהודית

## הערות שוליים

קטגוריה:חשמונאים
קטגוריה:יהודי המאה הראשונה לפנה"ס
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
אריסטובולוס השלישי

**אריסטובולוס השלישי** (ביוונית: **Ἀριστόβουλος**; 53 לפנה"ס – 36 לפנה"ס) היה הכהן הגדול האחרון מבית חשמונאי.
ייתכן ושמו העברי של אריסטובולוס היה "יונתן" או "יהודה".

## תולדות חייו
אריסטובולוס נולד בשנת 53 לפנה"ס והיה בנם של אלכסנדר השני ואלכסנדרה.

בשנת 37 לפנה"ס הדיח הורדוס את מתתיהו אנטיגונוס השני, המלך האחרון מבית חשמונאי, השתלט על ממלכת יהודה ונשא לאשה את מרים, אחותו של אריסטובולוס.

בתחילה מינה הורדוס למשרת הכהן הגדול את חננאל הבבלי, אדם שהיה חסר בסיס כוח ביהודה ולכן לא יכול להוות איום על שלטונו של הורדוס. אמו של אריסטובולוס, אלכסנדרה, ראתה במינוי זה פגיעה בזכויותיו של בנה, ובעזרת קשריה עם קלאופטרה השביעית מלכת מצרים הצליחה לקבוע לאריסטובולוס ריאיון עם מרקוס אנטוניוס, שליטו הרומאי של המזרח.

הורדוס, שחשש שיצירת קשר בין מרקוס אנטוניוס לאריסטובולוס תהיה הצעד הראשון לקראת הדחתו מהמלוכה והמלכתו של אריסטובולוס תחתיו, הדיח את חננאל ומינה את אריסטובולוס לכהן גדול תחתיו, והוא בן 17 בלבד. באופן זה גרם הורדוס לביטול הסיבה שלשמה אריסטובולוס הוזמן לריאיון עם אנטוניוס, וסיכל את הסכנה שביצירת קשר בינו לשליט הרומאי של המזרח.

למרות גילו הצעיר אריסטובולוס היה אהוד ומקובל על העם בשל יחוסו האצילי. הורדוס נתמלא קנאה כאשר העם הריע לו בהתרגשות, בעת שהקריב את קורבנות חג הסוכות בבית המקדש, ומתוך חשש שיום אחד אריסטובולוס, אהוב העם, יצליח להדיחו, החליט לחסל אותו. בשנת 36 לפנה"ס, מיד לאחר החג, הזמין הורדוס את אריסטובולוס לארמון ביריחו, שם ארחה אותם לסעודה, אמו של אריסטובולוס, אלכסנדרה. במהלך המשתה, השקה אותו יין ולאחר מכן הציע לו להצטרף אל כמה מן העבדים והידידים ולרחוץ בבריכת הארמון. ובשעה שכמה מעבדיו של הורדוס היו משתעשעים בבריכה, הטביעו את אריסטובולוס והציגו את רציחתו כטביעה.

לרצח היו השלכות קשות על היחסים בין הורדוס לבין אשתו מרים, ואמה אלכסנדרה, והוא הוביל בסופו של דבר לרציחתן.

אריסטובולוס היה הכהן הגדול האחרון מבית חשמונאי ועם רציחתו בא סופה של השושלת.

לפי חישובו של אברהם שליט, ההחלטה של הורדוס על מינוי אריסטובולוס חלה בסוף שנת 37 לפנה"ס או בתחילת שנת 36 לפנה"ס, ולכן חג הסוכות שבו שירת היה החג שחל בחודש אוקטובר או בתחילת נובמבר 36 לפנה"ס, ומכאן שתקופת כהונתו נמשכה כמעט שנה שלמה.

## עץ משפחה של השושלת

## קישורים חיצוניים

* ג. 

## הערות שוליים

קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
קטגוריה:חשמונאים
קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בארץ ישראל
קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:יהודי המאה הראשונה לפנה"ס
שאבו אודאג'יאן

שמאל|ממוזער|250px|שאבו אודאג'יאן
**שברש "שאבו" אודאג'יאן** (ארמנית: Շավարշ "Շավո" Օդաջյան, Shavarsh "Shavo" Odadjian; ) הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא ארמני המשמש כבסיסט בלהקת ההבי מטאל מקליפורניה, סיסטם אוף אה דאון.

## ביוגרפיה
### נעורים ובגרות
אודאג'יאן נולד בירוואן, ארמניה. בנעוריו, נהג אודאג'יאן לגלוש בסקייטבורד ולשמוע מוזיקת פאנק רוק (Punk rock) והבי מטאל. הלהקות האהובות עליו היו: דד קנדיז, סלייר, קיס ובלאק סבאת'.

כשהיה צעיר, עבר אודאג'יאן ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם גדל עם סבתו. לאחר מותה, טען שאיבד את אמונתו והפסיק להתפלל כל לילה כמו שהיה עושה קודם לכן. הוא למד באותו בית ספר יחד עם דארון מאלכיאן וסרג' טנקיאן, אך כל אחד למד בשכבת גיל שונה.

### קריירה
כשעבד אודאג'יאן בבנק, הוא החל לשמש כמנהל להקת "Soil" יחד עם מאלכיאן וטנקיאן ב-1993, לאחר שפגש אותם באולפן הקלטות. ב-1995, הפך אודאג'יאן לבסיסט הרשמי של הלהקה.
הם קראו לעצמם סיסטם אוף אה דאון בעקבות שיר שנקרא " ויקטימס אוף א דאון" שכתב דארון מאלכיאן.
סיסטם אוף אה דאון התפרקה בשנת 2006, וחזרה לפעילות בשנת 2011.

אודאג'יאן הוא די ג'יי ידוע באזור לוס אנג'לס. הוא הופיע באירועים רבים. הוא משתמש בכינוי "די ג'יי טקטיק". בנוסף הוא מפיק של להקת "Onesidezero".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מהגרים מארמניה לארצות הברית
קטגוריה:System of a Down
קטגוריה:מוזיקאי רוק
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:בסיסטים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
פרשת מצורע

[270px|ממוזער|בפרשה מופיעות שלוש מתוך ארבע טומאות המצריכות [קורבן (יהדות)|קורבן לאחר הטבילה: מצורע, זב וזבה. כמו כן, מופיעות חמש מתוך שש טומאות היוצאות מגוף האדם. הטומאה החסרה בשני המקרים היא יולדת, המופיעה בפרשה הקודמת.]]
**פָּרָשַׁת מְצֹרָע** היא פרשת השבוע החמישית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.

הפרשה עוסקת כולה בדיני טומאה וטהרה, ויש הקוראים לה בלשון נקייה **פרשת טהרות** או פרשת **זאת תהיה**.

בשנים שאינן מעוברות קוראים את פרשת מצורע ביחד עם הפרשה שלפניה, פרשת תזריע. בשנים המעוברות שאינן מתחילות ביום חמישי, כלומר בשנים מסוג בחה, זחג, זשה, בשז וגכז, חלה פרשת מצורע בשבת שלפני פסח, שבת הגדול.

## תוכן הפרשה
הפרשה עוסקת כולה בדיני טומאה וטהרה:
* חלקה הראשון ממשיך את העיסוק בדיני נגע הצרעת שהתחיל בפרשה הקודמת. תחילת הפרשה עוסקת בדרכי ההיטהרות מן הצרעת ובקורבנות שעל המצורע להביא. בהקשר זה מנויות 4 מצוות עשה: טהרת המצורע, גילוח המצורע ביום השביעי, טבילה וקרבן מצורע.
* לאחר מכן מופיע תיאור של צרעת הבית. בהקשר זה מנויה מצוות עשה אחת.
* בחלק האחרון מתוארות טומאת הזב והזבה, טומאת קרי ודיני הנידה. בהקשר זה מנויות 6 מצוות עשה: טומאת זב, קרבן זב, טומאת שכבת זרע, טומאת נדה, טומאת זבה וקרבן זבה.

## תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת מצורע יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.

יחד עם פרשת תזריע:
*שנת גכה ושנת בשה - א' באייר
*שנת בחג ושנת זשג - ג' באייר
*שנת זחא ושנת השא - ה' באייר
*שנת הכז - בארץ ישראל כ"ט בניסן, בחוץ לארץ ו' באייר
בנפרד:
*שנת השג - ה' בניסן
*שנת החא - ז' בניסן
*שנת גכז ושנת בשז - ח' בניסן
*שנת בחה ושנת זשה - י' בניסן
*שנת זחג - י"ב בניסן

## הפטרה
מפטירים ב, בסיפור על ארבעת המצורעים בעת המצור על העיר שומרון. התימנים והאיטלקים מתחילים ב, והספרדים והאשכנזים (וכן בנוסח רומניא) מתחילים ב; בכל המנהגים מסיימים ב, אך התימנים והאיטלקים מוסיפים גם את הפסוק ב.

אם השבת חלה בשבת הגדול מפטירים ברוב הקהילות בהפטרת שבת הגדול, "וערבה לה' מנחת יהודה וירושלים" (), אמנם בקצת קהילות קוראים הפטרה מיוחדת זו רק בערב פסח שחל בשבת, ואצל חלק מהתימנים לא נוהגים לקרוא הפטרה זו כלל, ואם כן קוראים את ההפטרה הרגילה של הפרשה (ובנוסח רומניא הפטירו הפטרה זו דווקא בפרשת צו, ואם כן, כנראה הפטירו בהפטרה הרגילה בשבת הגדול שחל בפרשת מצורע).

אם השבת חלה בערב ראש חודש אייר, קוראים את הפטרת "מחר חודש" ().

## ראו גם
* נגע הצרעת
* טהרת המשפחה
* טומאות היוצאות מגוף האדם
* צרעת

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
מצורע
סינתזה

**סִינְתֶּזָה** (מיוונית σύνθεσις, σύν *סינ*, חיבור, + θέσις *תזיס*, מיקום) היא **הרכבה**,  היפוכה של האנליזה. משמעותה מתייחסת הן להתהוותו של דבר מה חדש מתוך התרכבותם או הרכבתם של גורמים קיימים, והן ליכולתו (מיומנותו) הקוגניטיבית של אדם להרכיב שני אלמנטים קיימים או יותר כדי לקבל יצירה חדשה (שלם חדש). המונח רחב במשמעותו, ומתייחס הן לגורמים פיזיקליים, כימיים וביולוגיים, והן לאלמנטים רעיוניים או פנומנולוגיים. תוצר של סינתזה, מלאכותית על פי רוב, מכונה "סינתטי".
רדוקציוניזם

**רדוקציוניזם**, כמונח בפילוסופיה, מתאר מספר תאוריות הגורסות, כי טבעם של דברים מורכבים יכול תמיד להצטמצם (או להיות מוסבר) לרעיונות בסיסיים או פשוטים יותר. הדבר אמור לגבי עצמים, תופעות, הסברים, תאוריות ומשמעויות.
***רדוקציוניזם אונטולוגי**: לפיו כל דבר אשר קיים מורכב ממספר קטן של תכנים בסיסיים אשר התנהגותם סדירה. ניתן להשוותו למוניזם. התפיסה של רדוקציוניזם אונטולוגי מיושמת בתיאוריות של מנהל עסקים והנדסת תוכנה. רדוקציוניזם אונטולוגי מוצג לעיתים כמונח שאין עליו עוררין ומובן מראש על ידי חברי הקבוצות האלו.
* **רדוקציוניזם מתודולוגי**: לפיו הסברי כל הדברים, כגון הסברים מדעיים, צריכים להיות מופחתים באופן מתמיד לא לישות פשוטה יותר, כי אם לישויות הפשוטות ביותר בתכלית. תערו של אוקאם מהווה את הבסיס לסוג זה של רדוקציוניזם.
*רדוקציוניזם תאורטי: הרעיון כי תאוריות או הסברים ישנים אינם מוחלפים בידי חדשים מהם, אלא מצומצמות או מעודנות מפרטיהם הרבים.
*רדוקציוניזם מדעי: מתאר את כל הרעיונות לעיל בהקשר מדעי, אך לרוב משמש לתאר רעיון כי כל תופעה ניתנת לתיאור מצומצם של הסבר מדעי.
*רדוקציוניזם בלשני: הרעיון כי הכול יכול להיות מתואר בשפה שבה יש ליבה בעלת מספר מוגבל של מושגים, תוך שילובם של המושגים האלה. לדוגמה בשפת טוקי פונה.
*המונח רדוקציוניזם חמדני: נטבע בידי דניאל דנט כגינוי לצורות הרדוקציוניזם אשר מנסות להסביר יותר מדי באמצעות מעט מדי.
*רדוקציוניזם אנליטי כדוגמת משנתו של קאנט הוא בסיס אפריורי לרדוקציוניזם אונטולוגי.

הניגוד לרעיונות הרדוקציוניזם הוא ההוליזם.

## קישורים חיצוניים

* . במסגרת 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זרמים בפילוסופיה
יטורים

[שמאל|ממוזער|275px|שרידי [כפר יטורי ברמת הגולן]]
**יטורים** הם קבוצת שבטים ערבים או ארמים שהחלו לחדור לאזור בקעת הלבנון עוד בתקופה הפרסית. היטורים הקימו ממלכה בדרום לבנון והתפשטו עד לגולן ולזמן קצר ל, שנכבש וסופח לממלכת החשמונאים בידי יהודה אריסטובולוס הראשון בערך בשנת 103 לפנה"ס ותושביו גוירו.

## היסטוריה
מוצאם של היטורים באזור הטרכון שבסוריה של היום, אזור בזלתי הקשה למחיה ולשליטה. משם התפשטו ובשיאה של ממלכתם שלטו על בקעת הלבנון, על חלקים מחופה הצפוני של לבנון וחופה הדרומי של סוריה, ועל חלקים מן הגליל. ד"ר משה הרטל טוען שגם באירופה ניתן למצוא קברים של לוחמים יטורים.

בימי התפוררות הממלכה הסלאוקית, עת קמו ממלכות עצמאיות כממלכת החשמונאים וממלכת הנבטים, הקימו היטורים ממלכה בחלקיה הצפוניים של ארץ ישראל ולבנון. הגבול המשותף לממלכה היטורית והממלכה הנבטית עבר במרכז רמת הגולן של היום. הצבא הרומאי גייס גם הוא את היטורים לשורותיו, משום שנודעו כקשתים מעולים.

שלטונם של היטורים בגליל העליון לא לווה בהתיישבות יטורית. בממצאים הארכאולוגיים מן הגליל אין עדות לנוכחות או התיישבות אתנית כזאת.

הגאוגרף סטרבון כותב על היטורים כי: "הם מתגוררים באורח קבע בחלקים ההררים של לאודיקאה ליד הר לבנון היטורים וערבים, כולם שודדים, העובדים הנמצאים בשדות הם חקלאים שלעיתים זקוקים לסוגים שונים של עזרה משום אותם שודדים שמשתמשים במעוזים (שבהרים) כבסיסי פעולה וכך הכניעו את ביבלוס (גבל) והן את העיר הבאה אחריה, בריטוס (בירות)".

יוסף בן מתתיהו מספר שיהודה אריסטובולוס הראשון שלח את אחיו אנטיגונוס הראשון לכבוש את ממלכתם, בשנת 104 לפנה"ס. הגליל נכבש מידם, ואלו מהם שרצו להישאר בו חויבו בגיור, כפי שנהגו החשמונאים באדומים. במחקר המודרני, הטענה שהגיור בוצע בכפייה, הן בהקשר של היטורים והן בהקשר של האדומים, שנויה במחלוקת.

בימיו של מלך היטורים תלמי בן מנאוס, באמצע המאה הראשונה לפני הספירה, הייתה בירת היטורים העיר כלקיס שבלבנון. צאצאיו של הורדוס, כאגריפס השני קיבלו מן הקיסרים הרומים את כלקיס לממלכה.

יטור נזכר במקרא כאחד מבניו של ישמעאל, וכן כאחד העמים שנלחמו בהם בני ראובן, גד וחצי המנשה בכובשם את נחלתם בעבר הירדן המזרחי.  יטור מוזכרת כממלכה גם בימי הקיסר טיבריוס, בברית החדשה: "וַיְהִי בִּשְׁנַת חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה לְמַלְכוּת טִיבַרְיוֹס קֵיסַר וּפוֹנְטִיּוֹס פִּילָטוֹס הֶגְמוֹן בִּיהוּדָה וְהוֹרְדוֹס שַׂר־רֹבַע עַל־הַגָּלִיל וְאָחִיו פִּילִפּוֹס שַׂר־רֹבַע עַל־מְדִינוֹת **יְטוּר** וְטַרְכוֹנָה וְלוּסָנִיָּס שַׂר־רֹבַע עַל־אֲבִילִין".

על הר סנאים בחרמון קיימים שרידי מקדש יטורי ובו כתובת יוונית, חורבות בית בד ובורות מים.

ח'רבת חוורית בגולן, הייתה יישוב יטורי, ובימינו נחשב המקום כקדוש לדרוזים, נבי אליא.

## ראו גם
* יטור

## לקריאה נוספת
* שמעון דר, "תרבותם החומרית של היטורים", **מכמנים** 12, 1998 (תשנח), עמ' 23–44
* אריה קינדלר, "מטבעות בני יטור", **ישובי החרמון בעת העתיקה**, (1988), עמ' 54–77
* 
* 
* 
* 
* בן-ציון לוריא, "יטור היהודית", HUCA 52, חוברות יא-לב, 1982
* שמריהו גוטמן, "ארץ היטורים (ברמת הגולן)", **מבפנים** לה, 1973 (תשלג), עמ' 143–151
* אריה אלאלוף, "גיורם של היטורים", **יד ליאיר**, 1999 (תשנט), עמ' 130–133

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים שמוצאם מאברהם
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:קבוצות שגוירו בימי החשמונאים
המנון ארגנטינה

**ה[[המנון לאומי|המנון הלאומי]] של [[ארגנטינה]]** (בספרדית: **Himno Nacional Argentino**) נכתב על ידי ויסנטה לופס אי פלאנס והולחן על ידי בלאס פררה. השיר אומץ כהמנון הלאומי הרשמי של המדינה ב-11 במאי 1813, 3 שנים לפני הכרזת העצמאות הרשמית מספרד, ועל כן 11 במאי הוא **יום ההמנון** במדינה.

ארגנטינה חוותה שלטון עצמאי משנת 1810 והכריזה על עצמאותה בשנת 1816, אולם העצמאות הוכרה על ידי ספרד רק בשנת 1863. למעשה, מכיוון שהמילים נכתבו בזמן שארגנטינה הייתה במלחמה עם ספרד, ההמנון הכיל התקפה נגד ספרד. ב-2 באוגוסט 1942 אומצה גרסה מקוצרת המכילה רק את הבית הראשון והפזמון, אשר אינם פרובוקטיביים.

## מילות השיר

## מדיה

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* Midi file
* MP3 file (4MB)

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגנטינה: סמלים לאומיים
ארגנטינה
קולוויל יאנג

**קולוויל יאנג** (באנגלית: **Colville Young**; נולד ב-20 בנובמבר 1932), המושל הכללי של בליז משנת 1993. קיבל תואר אבירות בשנת 1994. היה אחד ממייסדי "המפלגה הליברלית" בבליז, שבהמשך הפכה לחלק מ"המפלגה הדמוקרטית המאוחדת" (UDP). 

בצעירותו למד יאנג לתואר ראשון באנגלית בבליז, ולתואר דוקטור בבלשנות באוניברסיטת יורק באנגליה. כששב מאנגליה שאף לקדם את החינוך בבליז, ובסוף שנות ה-80 הפך למרצה בכיר ולנשיא אחד הקולג'ים של אוניברסיטת בליז. במקביל עסק במוזיקה והלחין מספר יצירות אופרה. כן כתב מספר ספרים על הספרות של בליז, וגם ב-1993, מעט לפני שהפך למושל, פרסם ספר סיפורים קצרים. כמושל קידם, בין השאר, את המוזיקה והחינוך למוזיקה בבליז, הקים להקות מוזיקליות במספר בתי ספר, ויסד תחרות מוזיקלית ארצית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאים בליזים
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:ילידי 1932
סעיד מוסא

**סעיד מוסא** (נולד ב-19 במרץ 1944), היה ראש ממשלתה השלישי של בליז מאוגוסט 1998 עד פברואר 2008. 
## חייו
מוסא נולד בסן איגנסיו, ילד רביעי מתוך שמונה, לאב פלסטיני שהגיע מאל-בירה בשנת 1930 ואם ממוצא מעורב סקוטי ומאיה.

אחרי שסיים את לימודיו בבליז, הוא למד משפטים באוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה, ממנה קיבל תואר במשפטים בהצטיינות בשנת 1966. שנה לאחר מכן שב לבליז, שימש כשופט וכיועץ לכתר בלשכת התביעה הציבורית. דאגתו לרווחתם של עובדי מדינה הובילה לבחירתו לנשיא איגוד השירות הציבורי. בשנת 1969 הוא עבר למגזר הפרטי. 

מוסא הצטרף למפלגת האיחוד העממי (PUP) מפלגת השלטון הנוצרית-דמוקרטית, וב-1974 התמודד מטעמה ללא הצלחה על מקום במועצה המחוקקת. בבחירות 1979 נבחר למועצה. שירת בממשלתו של ג'ורג' קאדל-פרייס במספר תפקידים בכירים ואף היה חבר בוועדה שחיברה את חוקת בליז לאחר שזכתה בעצמאותה ב-1980.

ב-1996 הפך למנהיג המפלגה ובשנת 1998 נבחר לראש ממשלה לאחר שמפלגתו ניצחה בפער של כ-20 אחוזים מן הקולות. מוסא החזיק בתיק החוץ עד שנת 2002.  לאחר כניסתו לתפקיד העמיד בראש סדר העדיפויות בענייני חוץ ורפורמה פוליטית. בינואר 2000 ממשלתו אישרה את הקמת אוניברסיטת בליז. את מסע הבחירות כדי להיבחר מחדש הוא ניהל תחת הסיסמה "אין דרך חזרה", והבטיח ליצור 20,000 מקומות עבודה חדשים ולתת למקומיים גישה לאותם תמריצי השקעה כמו זרים. בהשבעתו לקדנציה שנייה, הצהיר כי התפתחות כלכלית וחברתית תמשיך להיות עיקרה של ממשלתו והבטיח לשפר את הגישה לחינוך ואיכותה.

בשנת 2003 נבחר לכהונה נוספת כראש ממשלה. הפעם ניצחה ה-PUP ברוב קטן יותר מן הקולות, אך עדיין שלטה ללא מצרים בבית הנבחרים עם 26 מתוך 31 צירים. (הבחירות בבליז הן אזוריות).  בבחירות שנערכו ב-7 בפברואר 2008 הפסידה מפלגת האיחוד העממי ליריבתה השמאלית, מפלגת האיחוד הדמוקרטי, בפער של 17 אחוזים. למחרת החליף דין בארו את מוסא בראשות הממשלה, וכעבור מספר ימים התפטר מוסא מהנהגת המפלגה.

בעשר שנותיו כראש-ממשלה נרשמה צמיחה כלכלית גבוהה בבליז, אך הפופולריות של ממשלתו דעכה עקב טענות לשחיתות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים בליזים
קטגוריה:ראשי ממשלת בליז
קטגוריה:ילידי 1944
קליפורד הסבנדס

סר **קליפורד הסבנדס** (באנגלית: **Clifford Husbands**; 5 באוגוסט 1926 - 11 באוקטובר 2017) היה המושל הכללי של ברבדוס מ-1 ביוני 1996 ועד ל-31 באוקטובר 2011.

## ביוגרפיה
הסבנדס נולד בסנט אנדרו שבצפון המדינה. בין 1931 ל-1936 הוא למד בבית הספר היסודי לנערים שלה, ואת חינוכו התיכוני והעל-תיכוני בבית הספר פארי ובמכללת האריסון בין 1936 ל-1946. לאחר שסיים את לימודיו בהאריסון הוא לימד בפארי במשך שלוש שנים, ולאחר מכן היגר ללונדון והתקבל למידל טמפל לצורך לימודי משפטים. הוא הוסמך כעורך דין המופיע בבית משפט, והתקבל ללשכת עורכי הדין המקומית ב-1952.

באותה שנה חזר לברבדוס, והחל לעבוד בלשכת עורכי הדין המקומית. הוא עבד כעורך דין פרטי עד 1954, ומאותה שנה ועד 1960 התמנה למספר תפקידים משפטיים רשמיים בגרנדה, אנטיגואה, מונטסראט, סנט קיטס ונוויס ואנגווילה. ב-1960 חזר לברבדוס ומונה לעוזר התובע הכללי. הוא התמנה לתפקיד התובע הכללי ב-1967, וכעבור שנה ליועץ המלכה. הסבנדס התמנה לשופט בבית המשפט העליון של ברבדוס ב-1976, וב-1991 מונה לבית המשפט לערעורים, בו כיהן עד 1996. במספר הזדמנויות הוא כיהן גם כנשיא בית המשפט.

כהכרה על שירותו המשפטי הארוך לברבדוס הוא קיבל אותות מטעם מסדר ברבדוס ב-1986, ב-1989 וב-1995.

היה נשוי לרובי פאריס עד למותה ביולי 2009.

נפטר ב-11 באוקטובר 2017, בגיל 91.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים ברבדוסים
קטגוריה:מושלי ברבדוס
קטגוריה:מסדר ג'ון הקדוש
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-2017
אואן ארתור

**אואן ארתור** (באנגלית: **Owen Seymour Arthur**; 17 באוקטובר 1949 – 27 ביולי 2020) היה ראש ממשלת ברבדוס בשנים 1994–2008 ויושב ראש האופוזיציה בשנים 2010–2013.

## ביוגרפיה

ארתור התחנך באוניברסיטת וסט אינדיאס והיה חבר בקמפוס של ברבדוס וג'מייקה. בהמשך למד באוניברסיטת איי הודו המערבית, בשנת 1971, קיבל תואר בהיסטוריה ובשנת 1974 קיבל ממנה תואר בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו הפך לעובד בסוכנות התכנון הלאומית של ג'מייקה.

ב-1981 הצטרף למשרד האוצר והתכנון של ברבדוס.

ב-1983 נבחר לסנאט וב-1984 לבית הנבחרים.

בשנת 1993 הפך ליו"ר האופוזיציה בבית הנבחרים. בתקופה זו שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים.

ארתור היה מנהיג מפלגת הלייבור שהביאה אותו לניצחון בבחירות הכלליות שנערכו ב-1994, ב-1999 וב-2003. במערכת הבחירות בשנת 2003 הבטיח כי יעביר את ראשות המדינה מאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, אל נשיא מקומי. הבטחה זו לא יצאה אל הפועל, למרות משאל עם שהיה אמור להתקיים בנושא בשנת 2005. בשנת 2008 הפסיד בבחירות וחזר לראשות האופוזיציה. אחרי הפסד נוסף בבחירות שנערכו בשנת 2013, מפלגתו הדיחה אותו מהתפקיד.

נפטר ב-27 ביולי 2020.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פוליטיקאים ברבדוסים
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איי הודו המערבית
קטגוריה:ילידי 1949
קטגוריה:נפטרים ב-2020
אייבי דומונט

**אייבי דומונט** (באנגלית: **Ivy Dumont**; נולדה ב-2 באוקטובר 1930) היא פוליטיקאית שכיהנה כמושלת הכללית של איי בהאמה משנת 2002 עד 30 בנובמבר 2005. היא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד מושלת המדינה. 

אייבי דומונט למדה חינוך באוניברסיטת מיאמי ועשתה דוקטורט בניהול ציבורי בשנת 1978. בשנת 1992 היא התמנתה לשר הבריאות בממשלת בהאמה ובשנת 1995 לשר החינוך. היא שימשה בממשלה בתפקידים שונים עד לשנת 2001.

## קישורים חיצוניים
*קורות חיים

קטגוריה:מושלות כלליות
קטגוריה:פוליטיקאים בהאמים
קטגוריה:נשות חינוך
קטגוריה:שרות חינוך
קטגוריה:שרי בריאות
קטגוריה:שרי סביבה
קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת נובה סאות'איסטרן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נובה סאות'איסטרן
קטגוריה:ילידות 1930
קטגוריה:ילידי 1930
ויסנטה לופס אי פלאנס

**אלחנדרו ויסנטה לופס אי פלנס** (בספרדית: **Alejandro Vicente López y Planes**, 1784–1856), מדינאי ומשורר ארגנטינאי, נשיא ארגנטינה הזמני מ-7 ביולי 1827 עד 18 באוגוסט 1827. בין היתר כתב גם את מילות ההמנון הארגנטינאי שאומץ ב-11 במאי 1813.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:ילידי 1785
קטגוריה:נפטרים ב-1856
פרי כריסטי

[ממוזער|150px|כריסטי יחד עם [קונדוליזה רייס|טקסט=|ימין]]
**פרי גלדסטון כריסטי** (**Perry Gladstone Christie**; נולד בנסאו, ב-21 באוגוסט 1943) הוא פוליטיקאי מאיי בהאמה, שכיהן כראש ממשלת איי בהאמה בשנים 2002–2007 ו-2012–2017. 

כריסטי הוא אתלט לשעבר. הנהיג את המפלגה הליברלית הפרוגרסיבית. ב־1984 עזב את מפלגתו, אך חזר אליה כעבור זמן מה. הוא נבחר לתפקיד ראש הממשלה ב-2002 כאשר מפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט המקומי והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 2007, למעט תקופה קצרה ב-2005 אז סבל מהתקף שבץ והוחלף על ידי סגניתו סינתיה פראט. ב-2007 מפלגתו הפסידה בפרלמנט למפלגת התנועה הלאומית החופשית בראשות יוברט אינגרהם והוא הפך לראש האופוזיציה.

ב-2012 הוא זכה בבחירות פעם נוספת ומונה לראש ממשלה שוב. ב-2017 המפלגה סבלה ממפלה בבחירות שבמסגרתה איבדה 25 מ-29 המושבים שלה, ובכלל את המושב של מחוז הבחירה של כריסטי.

## קישורים חיצוניים

* פרי כריסטי באתר ממשלת בהאמה

 

קטגוריה:פוליטיקאים בהאמים
קטגוריה:ילידי 1943
מדף יבשתי

ממוזער|שמאל|350px|המדף היבשתי
ממוזער|שמאל|350px|
**מדף יבשתי** או **מדף היבשת** או **אדן היבשה** (באנגלית: **Continental shelf**) הוא המדרון בשולי היבשת הנמשך אל מתחת לפני הים בשיפוע מתון (בדרך כלל בזווית של פחות ממעלה) ועד למקום שבו חל שינוי חד בזווית השיפוע. בים התיכון אדן היבשת משתרע למרחק של 150 עד 200 ק"מ מן החוף ועומקו אינו עולה על 200 מטר ואז מתחיל מדרון תלול לעומק של כ-5000 מטר. גידול דגים באדן היבשת קל יותר עקב חדירה טובה של קרני השמש וטמפרטורה נוחה. על אדן היבשת ניתן למצוא פלנקטון.

הנגישות הגבוהה יחסית אל המדפים היבשתיים הפכו אותם לחלקים המובנים ביותר של קרקעית הים.

הרוב המוחלט של הניצול המסחרי, כגון קידוחי גז או נפט, מתבצע מהמדף היבשתי. הגדרת המדף היבשתי לפי חוק הים שונה מההגדרה הגאולוגית, ולפיו לכל מדינה יש זכות למשאבי המדף היבשתי שלחופיה עד כדי 200 מייל ימי (230 מייל / 370 קילומטרים) מהחוף, מה שנקרא בחוק "המדף היבשתי המורחב" extended continental shelf (ECS)).

## לקריאה נוספת
*פרופסור משה ברור, "אדן היבשה", **לקסיקון גאוגרפי**, (עמ' 3), הוצאת יבנה, תשס"א

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקטוניקה
קטגוריה:ביומות מימיות
מערכת זמן אמת

**מערכת זמן אמת** היא מערכת מחשב שיש לה, מעבר לדרישות הפונקציונליות הרגילות, דרישה של עמידה בזמנים. מערכת זמן אמת לא חייבת להגיב מהר, אך היא חייבת להגיב תוך הזמן שהוגדר מראש ובעקביות.

## סוגי מערכות
ניתן לסווג מערכות זמן אמת לשלושה סוגים:
* **Hard** – מערכת זמן אמת קשיחה היא מערכת בה אי עמידה בתנאי הזמן גוררת כישלון כולל של כלל המערכת. אחרי כישלון זה אין אפשרות להמשיך בפעולת המערכת, למשל מערכת ששולטת על רכב אוטונומי.
* **Firm** – במערכות כאלו ניתן לספוג אי עמידה בדרישת הזמן אך איכות המערכת תיפגע. הפלט של החישוב בו התרחשה החריגה הוא בלתי שמיש בעליל.
* **Soft** – הפלט שהתקבל בעקבות חישוב שחרג מהזמן שימושי באופן חלקי, למשל מערכת שקולטת טלוויזיה, אם חרג התמונה שתיווצר תהיה באיכות נמוכה יותר אך לאחר מכן הקליטה תמשיך כרגיל ובסדר.

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הנדסת תוכנה
מודיעין קרבי

**מודיעין קרבי** הוא תת-תחום במודיעין הצבאי המתייחס לאיסוף מידע על הנעשה בשדה הקרב, גזרות עוינות ושטחי אויב בזמנים של מלחמה ושלום. מודיעין כזה כולל איסוף וניתוח מידע על פני השטח (טופוגרפיה), על כוחות האויב הנמצאים בשטח (מערך וסדר כוחות), וכן על תוכניותיהם העתידיות (להתבצר בשטח, לעבור דרכו, לתקוף וכו'). בדרך כלל, מודיעין זה מועבר ישירות למפקד בשטח של הכוחות הלוחמים, על מנת להקנות להם ידע רב ומהימן ככל האפשר כדי שיתכננו את הפעולה בהצלחה המרבית.

הגוף האחראי על איסוף המודיעין הקרבי בצה"ל הוא חיל האיסוף הקרבי, בעוד שניהול המודיעין הקרבי השוטף מתבצע ביחידות מודיעין השדה אשר שייכת לאמ"ן.

**סיורי מודיעין מיוחדים** (Special reconnaissance) מבוצעים על ידי כוחות מיוחדים הפועלים באופן חשאי ובמסגרות קטנות מאחורי קווי האויב כדי לאסוף מודיעין ולייצר מטרות. הם כוללים תצפית ואיסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות, הכוונת אש מן התווך לנשק מונחה והכנות למבצעים מיוחדים אחרים.

## ההיסטוריה של המודיעין הקרבי

### מודיעין קרבי בתנ"ך
דוגמאות תנ"כיות לאיסוף מודיעין בשדה הקרב נמצאות בסיפור שליחת המרגלים על ידי יהושע (במדבר, י"ג: י"ז-כ"ט) ואצל גדעון בהתגנבותו אל הכוחות המדיינים לפני התקפתו עליהם (שופטים, ז': י'-י"א).

דוגמה נוספת ניתן למצוא בספר יחזקאל ל"ג, ז: "ואתה בן-אדם, צופה נתתיך לבית ישראל; ושמעת מפיו דבר, והזהרת אותם ממני".

הנביאים בתנ"ך שימשו פעמים רבות כמודיעין צבאי, אמנם לא במובן של איסוף מידע על האויב וכדומה. רוב הנביאים נתנו מעין מידע מודיעיני כאשר השופטים והמלכים היו שואלים אותם אם לצאת לקרבות והם היו עונים רק כן או לא על פי החלטת ה'.

אלישע בן שפט הגדיל לעשות יותר מכל הנביאים ושימש, בעזרת כוח נבואתו, כחיל מודיעין לכל דבר כפי שניתן לראות במלכים ב' פרק ו' פסוק ח': "וּמֶלֶךְ אֲרָם, הָיָה נִלְחָם בְּיִשְׂרָאֵל; וַיִּוָּעַץ אֶל-עֲבָדָיו לֵאמֹר, אֶל-מְקוֹם פְּלֹנִי אַלְמֹנִי תַּחֲנֹתִי. (ט') וַיִּשְׁלַח אִישׁ הָאֱלֹהִים, אֶל-מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, הִשָּׁמֶר, מֵעֲבֹר הַמָּקוֹם הַזֶּה: כִּי-שָׁם, אֲרָם נְחִתִּים. (י') וַיִּשְׁלַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֶל-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אָמַר-לוֹ אִישׁ-הָאֱלֹהִים וְהִזְהִירֹה--וְנִשְׁמַר שָׁם: לֹא אַחַת, וְלֹא שְׁתָּיִם. (י"א) וַיִּסָּעֵר לֵב מֶלֶךְ-אֲרָם, עַל-הַדָּבָר הַזֶּה; וַיִּקְרָא אֶל-עֲבָדָיו, וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם, הֲלוֹא תַּגִּידוּ לִי, מִי מִשֶּׁלָּנוּ אֶל-מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל. (י"ב) וַיֹּאמֶר אַחַד מֵעֲבָדָיו, לוֹא אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ: כִּי-אֱלִישָׁע הַנָּבִיא, אֲשֶׁר בְּיִשְׂרָאֵל, יַגִּיד לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, אֶת-הַדְּבָרִים אֲשֶׁר תְּדַבֵּר בַּחֲדַר מִשְׁכָּבֶךָ."

## לקריאה נוספת
משה יגר, פיתוח תחושת מודיעין שדה, מערכות, גיליון 427-728, עמ' 72, תל אביב 10-2009

## ראו גם
* סיירת
* חיל האיסוף הקרבי
* תצפית (צבא)

## קישורים חיצוניים
* מרדכי גיחון, עדות: המודיעין הצבאי בירושלים במלחמת העצמאות ותפעולו, בתוך: אסנת שירן, מלחמה בת 60, כרך ח: עלי זית וחרב: מקורות ומחקרים בגנזי ה"הגנה", שער רביעי: עדויות, עמודים 421–446

קרבי
נורמן טאורוג

**נורמן טאורוג** (באנגלית: **Norman Taurog**; 23 בפברואר 1899 – 7 באפריל 1981) היה במאי קולנוע אמריקני שבין השנים 1920 ו־1968 ביים 180 סרטים.

## רקע משפחתי וקריירה
טאורוג נולד בשיקגו לארתור ואניטה, הורים ממוצא יהודי, ומגיל צעיר החל להופיע על במות תיאטרון ובגיל 13 השתתף בסרט. בהמשך הופיע כשחקן תיאטרון בניו יורק.

ב-1919 החל את הקריירה שלו כבמאי, וסרטו הראשון (1920), נקרא 'The Sportsman'. סרטו הראשון באורך מלא עלה לאקרנים ב-1928 ('הגטו').

פריצתו הגדולה באה ב־1931, כאשר ביים את הסרט 'סקיפי', בו לקח חלק אחיינו הצעיר ג'קי קופר. באוטוביוגרפיה שלו כתב קופר, כי בעת ההסרטה איים טאורוג לירות בכלב המחמד שלו אם לא יבכה בסצנה. על סרטו 'סקיפיק הוענק לטאורוג פרס האוסקר לבימוי, ובכך נהיה לבמאי הצעיר ביותר אי פעם שזכה בפרס זה (בגיל 32). ב-1938 ביים את "עיר הנערים" בכיכובם של ספנסר טרייסי ומיקי רוני והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.

בשנות ה־50 התמקד טאורוג בסרטי קומדיה-מוזיקלית בכיבובם של ג'רי לואיס ודין מרטין.ב-1949 ביים את "נשיקת חצות" וב-1950 ביים את "הזמיר מניו אורלינס" בכיכובם של מריו לנצה וקתרין גרייסון. ב-1956 ביים את "צרור של אושר" בכיכובם של דבי ריינולדס ואדי פישר. בשנות ה־60 הוא ביים מספר סרטים בכיכובו של אלביס פרסלי, כמו "במקצבי הוואי" (1961) ו"נערות! נערות! נערות!" (1962).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:קצרמר אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981