open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סלים אל-חוס

**סלים אחמד אל-חוס** (בערבית: **سليم أحمد الحص**, תעתיק מדויק: **סלים אחמד אלחץ**; 20 בדצמבר 1929 – 25 באוגוסט 2024) היה פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון ובמשך שנים רבות היה חבר הפרלמנט הלבנוני מטעם ביירות.

## השכלה
לאל-חוס תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ותואר דוקטור בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת אינדיאנה.

## הקריירה הפוליטית
אל-חוס, מוסלמי סוני, היה ראש ממשלת לבנון שלוש פעמים. תקופת כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1976–1980, במהלך השנים ראשונות של מלחמת האזרחים. תקופת כהונתו השנייה, מעוררת המחלוקת, הייתה בשנים 1987–1990. תקופת כהונתו השלישית הייתה מדצמבר 1998 עד אוקטובר 2000. בשתי תקופות הכהונה האחרונות שלו החזיק אל-חוס גם בתיק החוץ.

לאחר שאיבד את כיסאו בפרלמנט לטובת מועמד אנונימי יחסית בבחירות של שנת 2000, התפטר אל-חוס מראשות הממשלה והכריז על תום הקריירה הפוליטית שלו. במרץ 2005 הועלה שמו כמועמד לראשות הממשלה, בעקבות התפטרותו של עומר כראמי, אך דווח כי אל-חוס דחה את ההצעה מסיבות בריאות, וכראמה מונה מחדש לתפקיד.

אל-חוס מזוהה כגורם פרו-סורי מובהק בלבנון ומרבה לאזכר בהתבטאויותיו את השתייכותו למחנה הלאומי הערבי ואת תמיכתו בסוריה ובחזבאללה. הוא הקים תנועה פוליטית בשם "הדרך השלישית" שלא זכתה להצלחה רבה בלבנון. למרות ההערכה שהוא זוכה לה בציבור הסוני, הוא איננו נחשב גורם חזק עוד בזירה הלבנונית כפי שהיה בעבר.

אל-חוס חבר בוועידה האנטי-אימפריאליסטית "ציר לשלום" (Axis for Peace).

### תקופת כהונתו השנייה
מינואר 1988 ועד ספטמבר החרים אל-חוס את ישיבות הקבינט של ממשלתו, במחאה על מדיניותו של הנשיא אמין ג'ומאייל. ב-22 בספטמבר סירב לקבל את פיטוריו (ומינויו של הגנרל מישל עאון המרוני במקומו). המשבר הואץ בשל כישלונה של האספה הלאומית לבחור נשיא חדש (משרה שיועדה לפי האמנה הלאומית למרוני). חוקת לבנון קובעת שבמקרים כאלו ימנה הנשיא היוצא את ראש הממשלה להיות נשיא זמני, ובחירתו של ג'ומאייל בעאון התנגשה עם הנוהג שמקורו בהסכמה הלאומית למנות ראש ממשלה מוסלמי סוני. כתוצאה מכך התקיימו שתי ממשלות במקביל: ממשלתו של עאון בארמון הנשיאות בבעבדה וממשלתו של אל-חוס במערב ביירות (שהיא אזור מוסלמי).

לבנון נותרה ללא נשיא ועם שתי ממשלות יריבות. ממשלתו של אל-חוס נהנתה משני יתרונות: תמיכה סורית והכרה בינלאומית (למרות שמינויו של עאון היה תקף). במהלך אותה תקופה כיהן אל-חוס גם כנשיא לבנון בפועל עד 5 בנובמבר 1989, אז נכנס לתפקיד רנה מעווד, אך הלה נרצח לאחר שבעה-עשר יום בלבד. אל-חוס קיבל את תפקיד הנשיא בפועל ליומיים נוספים, עד שנבחר אליאס הראווי.

העימות בין הממשלות הפך אלים עם סירובו של עאון לקבל את הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון. בשנת 1990 תמה מלחמת האזרחים ועאון נכנע ויצא לגלות בצרפת. גם אל-חוס התפטר ובמקומו נכנס לתפקיד עומאר כראמה.

### פעילותו לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים
אל-חוס שימש כחבר פרלמנט ושר החוץ של לבנון בממשל אמיל לחוד עד שנת 2000 כאשר הוחלף על ידי מחמוד חמוד, ופרש מהחיים הפוליטיים לאחר בחירתו של רפיק אל-חרירי לראשות הממשלה.

ב-2 במאי 2017, בהיותו בן 87, ערך אל-חוס שביתת רעב בת יום אחד, כאות הזדהות עם שביתת הרעב של כ-1,500 אסירים פלסטינים המוחזקים בישראל שנערכה באותה עת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ראשי ממשלת לבנון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:ביירות: אישים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1929
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2024
סדקו רוצה לחיות

**סדקו רוצה לחיות** (בגרמנית: **Sadako Will Leben**, באנגלית: **The Day of the Bomb**) הוא ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר ב-1961.

## עלילה
הסיפור עוסק בילדה יפנית בשם סַדַקוֹ סַסַקִי שהתגוררה בהירושימה ומתה כתוצאה מהחשיפה שלה לקרינה כאשר הייתה בת שנתיים בעת מתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945.

כאשר התפוצצה הפצצה האטומית מעל שמי מרכז העיר הירושימה, נער יפני בשם שיגיאו שחה במי האגם. פתאום ראה הנער אור מבהיק שסינוור אותו, ולאחר מכן הרגיש שהאדמה רועדת מתחת רגליו. אז פתאום נזכר הנער באחותו הצעירה. אחוז אימה הנער פרץ אל הגן, קפץ מעל לגזעי עצים, פינה שיחים עקורים וזעק את שמה, סדקו, לכל עבר. לבסוף מצא אותה שוכבת על הקרקע, שמלתה קרועה, גופה זב דם אך היא עדיין בחיים.

בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה חודשיים לפני יום הולדתה ה-12, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה. לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה.

הסיפור מתאר את ההתמודדות של סדקו עם תופעות הלוואי בעקבות הנזקים של ההפצצה ואת כוח הרצון שלה לחיות. הסיפור מתנהל בשני מישורים מקבילים: תיאור מפורט המבוסס על פרטי אמת מטיסת המפציץ האמריקני לעבר יפן, ומאבק החיים הנואש של אותה ילדה, סדקו הקטנה, שנפגעה בהפצצה.

הספר תורגם לעברית על ידי בצלאל וכסלר וראה אור בעברית בהוצאת מצפן.

הספר תורגם להרבה שפות, פורסם באינטרנט, והוא משמש לעיתים קרובות כחומר חינוכי ללימוד על תהליכי שלום בבתי ספר ברחבי העולם.

הסיפור עובד גם להצגת תיאטרון שעלתה בצוותא בשם **סדאקו סאן – נסיכת העגורים** בבימויו של רועי הורוביץ בכיכובם של דוית גביש, אייל רוזלס, נדב ניר ועוד.

## ראו גם
* אנדרטת השלום לילדים
* אלף עגורי אוריגמי

## קישורים חיצוניים
* ברוקנר, קארל: סדקו רוצה לחיות **(בגרמנית)**
* סדקו ססקי, באתר "Find a Grave" **(באנגלית)**

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ילדים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים
קטגוריה:הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי: אישים
קטגוריה:היבקושה
א-ספאח

**אַ-סַּפַאח אַבּוּ אלְ-עַבַּאס עַבְּדַאללַּהּ בְּן מֻחַמַּד** (בערבית: **السفاح أبو العباس عبد الله بن محمد**; תרגום הלקב: שופך הדם; 721–754) היה הח'ליף הראשון לבית עבאס. שושלתו שלטה מ-750 ל-1258, והוא שלט משנה זו ועד מותו ב-754. 

אבו אל-עבאס היה ראש אחד מענפי  בנו האשם (בני האשם), אשר טענו לקשר להאשם אבן עבד אל-מנאף, סב-סבו של מוחמד, דרך אל-עבאס, דודו של הנביא. לבנו האשם הייתה תמיכה מצד השיעים, אשר קיוו שהמשפחה שממנה יצאו מוחמד ועלי בן אבי טאלב תוציא מתוכה מנהיג גדול אחר, או מהדי, אשר ישחרר את האסלאם. מדיניות בית אומיה כלפי מוסלמים לא-ערבים וכלפי השיעים לא הצליחה לשכך את ההתנגדות בקרב מיעוטים אלה.

## הרקע לעלייתו לשלטון
התנגדות השיעים לבית אומיה הובילה למרד בתקופת שלטונו של הח'ליף השאם בכופה, עיר מרכזית בדרום עיראק. בשנת 736 ארגנו השיעים בעיר מרד והחזיקו בה עד 740. המרד הונהג על ידי זיד אבן עלי, נכדו של חוסיין וחבר אחר בשבט בנו האשם. צבאות אומיה הצליחו לדכא את המרד בשנת 740, אך המרד עצמו סימל את חוסר השקט בעולם המוסלמי. 

אבו אל-עבאס התמקד בח'וראסאן, אזור חשוב מבחינה אסטרטגית במזרח איראן. ב-743 פרצה מלחמת אחים בעולם המוסלמי, לאחר מותו של הח'ליף השאם. אבו אל-עבאס, בסיוע השיעים, הח'וארג' ותושבי ח'וראסאן, הוביל את כוחותיו לניצחון על בני אומיה והדיח בסופו של דבר את הח'ליף האחרון לבית אומיה, מרואן השני , בשנת 750. 

במהלך מלחמת האחים, נפוצו בקרב חלק מהשיעים אמונות אפוקליפטיות-משיחיות, לפיהן אבו אל-עבאס הוא המהדי. בספרות המוסלמית של תקופה זו קיימים חישובי קצים שונים, לפיהן המלחמה היא הקרב הסופי בין הטוב לרע, ולראיה, בית אומיה נלחם תחת דגלים בצבע הלבן, צבע האבל בתרבות הפרסית, בעוד שבית עבאס נלחם תחת דגלים שחורים.

## שלטונו של אבו אל-עבאס
על מנת לבסס את שלטונו ולמנוע תפיסת כוח מחודשת של בית אומיה, הזמין אבו אל-עבאס את כל החברים הנותרים בבית אומיה לארוחת ערב, שבמהלכה הכה את כולם למוות. אירוע זה הקנה לו את הכינוי "א-ספאח" – שופך הדם. בן שושלת אומיה היחיד ששרד את המתקפה, עבד א-רחמן הראשון, נמלט לאל-אנדלוס, ושם המשיך את השושלת ל-300 שנים נוספות. 

אחרי הניצחון על בית אומיה, עסק אבו אל-עבאס בעיקר בייצוב שלטונו ובניית הח'ליפות. למרות כינויו ומדיניותו כלפי בני אומיה, מדיניותו באופן כללי הייתה מאופיינת בסובלנות ופתיחות יחסית כלפי מיעוטים – יהודים, נסטוריאנים ופרסים היו מיוצגים בממשלו. אל-עבאס עודד חינוך ונייר הגיע לאימפריה האסלאמית בתקופתו. סדנאות ייצור הנייר הראשונות הוקמו בסמרקנד ועבדו בהן סינים אשר נלקחו כשבויים בקרב טלס. 

מדיניות מהפכנית זו של אבו אל-עבאס הגיעה גם לצבאו. בניגוד למדיניותם של בני אומיה, אל-עבאס התיר (ואף עודד) את גיוסם של לא-מוסלמים ולא-ערבים לצבא. אחד ממפקדי צבאו החשובים היה אבו מוסלים, פרסי ובן לאב מאמין זורואסטרי, ששירת בצבאו עד 755. 

עם זאת, השיעים, אשר תלו בו תקוות משיחיות וקיוו כי ימנה את האמאם לח'ליף, נחלו אכזבה צפויה. תומכי אבו אל-עבאס בין השיעים חשו מבודדים. 

א-ספאח מת מאבעבועות שחורות בשנת 754. אחיו, אל-מנצור, ירש את הח'ליפות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 722
קטגוריה:נפטרים ב-754
ראפלה (מחוז)

**מחוז ראפלה** (באסטונית: **Rapla maakond**) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. הוא ממוקם בחלקה המערבי של המדינה וגובל במחוז יארבה במזרח, מחוז פרנו בדרום, מחוז לאנה במערב ומחוז האריו בצפון.

## גאוגרפיה
למחוז אין מוצא אל הים. הוא ידוע בעיקר במחצבים העשירים שלו, אשר כוללים בין השאר גיר, דולומיט, כבול וחרסית.
## היסטוריה
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 10 נפות כפריות.
## ממשלת המחוז
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז 2004 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי תוניס בלנק.
## נפות
המחוז מפוצל ל-4נפות כפריות (vallad):
* מריימה
* קוהילה
* קכטנה
* ראפלה

**נפות כפריות לשעבר:**
* ראפלה (Rapla)
* יורו (Juuru)
* ירבקאנדי (Järvakandi)
* קאיו (Kaiu)
* קכטנה (Kehtna)
* קוהילה (Kohila)
* קרו (Käru)
* מריימה (Märjamaa)
* ראייקילה (Raiküla)
* ויגאלה (Vigala)


Valtu mõisa -Puraviku- tuuleveski.jpg|
Kohila vesiveski2.jpg|
Hageri kirik 2012.jpg|
Sutlema mõisa väravatorn 02-08-2012.jpg|
Kohila mõisa peahoone.jpg|
Lohu mõisa peahoone (1).jpg|


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ראפלה
אפולו קוטל לטאה

[ממוזער|שמאל|180px|העתק [רומא|רומי של אפולו סַאוּרוֹקְטוֹנוֹס המוצג במוזיאון הלובר]]
[ממוזער|שמאל|200px|תחריט של הפסל "קוטל לטאה" מראשית [המאה ה-20]]
"**אפולו קוטל לטאה**" או "**אפולו סַאוּרוֹקְטוֹנוֹס**" (ביוונית: **σαυροκτόνος**) הוא פסל שיש יווני מאת הפסל היווני פרקסיטלס, בן המאה הרביעית לפנה"ס. הפסל נשמר כהעתק ומוצג במוזיאון הלובר שבפריז.

הפסל מציג את דמותו של אפולו, כנער צעיר השעון על גזע עץ. גופו עדין ורך. על העץ מפוסלת לטאה. בפסל זה ניתן לראות את השינוי שעבר הפיסול ההלניסטי. הפסל מציג שבירה של תנוחת הפיסול הקלאסי. גופו של אפולו יוצר מעין קשת המקבילה לגזע העץ וידו האחת פורצת בעדינות אל החלל. ראשו של העלם, מוטה אל כיוון הלטאה. גם אופיו של הפסל הוא "הלניסטי" בכך שהוא מציג את האל אפולו כעלם ברגע פרוזאי וחסר הרואיות. רגע זה עשוי להכיל אירוניה אם נשווה אותו אל התיאור מן המיתולוגיה היוונית בו הורג אפולו את נחש הפיתון במערות הפאנאסוס, ליד העיר דלפי.

## קישורים חיצוניים

* תיאור ההעתק הרומי של הפסל במוזיאון הלובר

## הערות שוליים

קטגוריה:פרקסיטלס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
קטגוריה:אפולו
פרקסיטלס

[שמאל|ממוזער|250px|פסלו של פרקסיטלס, "[הרמס נושא את דיוניסוס התינוק"]]
**פרקסיטלס** (ביוונית: **Πραξιτέλης**; שיא פעילותו בין השנים 330–370 לפנה"ס), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.

## חייו ויצירתו
פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה. עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה. המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס. 

יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה. נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל. יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים. יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי. ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:פסלים יוונים
פוסט-פאנק (Punk)

**פוסט-פאנק** (אנגלית: **Post-punk**; נקרא במקור **ניו מיוזיק**, באנגלית: **New musick**) הוא ז'אנר מוזיקלי פופולרי שהושפע מהפאנק והיווה בעצם את ה"גלגול הבא" שלו. הוא החל את דרכו בתחילת שנות ה-80, לאחר פריצת הפאנק לתרבות הפופולרית בסוף שנות ה-70.

## היסטוריה
הפאנק החל את דרכו בשנות ה-70, עם להקות כמו הסקס פיסטולס, הקלאש, הראמונס ועוד, והוא אופיין בליריקה זועמת ואגרסיבית בנושאים פוליטיים וחברתיים על רקע של מוזיקת רוק מהירה אך בסיסית. לקראת סוף שנות ה-70 התפתח הז'אנר לכיוונים קצת שונים, ולהקות שונות החלו לחפש את הקול האישי שלהן בניסיון להפוך את המוזיקה ליותר אקספרימנטלית ואת הליריקה ליותר אישית ומורכבת. הפוסט פאנק החל להתבסס על תדמית קודרת יותר ומורכבת יותר, עם השפעות מאמנות וקולנוע, וגם מז'אנרים מוזיקליים שונים כמו דאב, רוק, וקראוטרוק.

בין להקות הפוסט-פאנק המובילות שקמו באותה תקופה ניתן למנות את ג'וי דיוויז'ן, באוהאוס, סוזי והבנשיז, PIL, סיסטרס אוף מרסי, הקיור, וייר, The Fall ועוד. למרות שרוב הלהקות קמו באנגליה, שם היה מרכז העניין המוזיקלי בסצנה הזו, ישנן עוד להקות חשובות שקמו מחוץ לאנגליה כמו U2 האירים, הסקר דו האמריקאים, וניק קייב האוסטרלי שהחל את דרכו בלהקת ה-Birthday Party.

להקות רבות נמנעו מאותו סאונד ראשוני ובועט והופעה מרדנית של הפאנק בשנות ה-70. את סיכות הביטחון וצבעי השיער החליפו בגדים כהים וגישה אמנותית. חלק מהלהקות שנחשבו לפוסט פאנק נחשבו מאוחר יותר לחלוצות של ז'אנרים אחרים, כמו הקיור וסוזי אנד דה בנשיז שאופיינו בהופעה אפלה וליריקה עגמומית ונחשבו לחלוצי הרוק גותי, או להקות כמו U2 ו-R.E.M שלקראת שנות ה-80 ותחילת ה-90 התקרבו אט אט אל המיינסטרים.

עם זאת, בשנות האלפיים זכה הפוסט-פאנק לעדנה כאשר גל של להקות אינדי שטף את סצנת המוזיקה, עם השפעות בוטות מהפוסט-פאנק המקורי ורוק אלטרנטיבי. להקות כמו פרנץ פרדיננד, אינטרפול, הסטרוקס ועוד הפכו ללהקות הרוק הבולטות של התקופה כאשר ניתן לשמוע את ההשפעה בליריקה, בהופעה ובסאונד עצמו.

## פוסט פאנק בישראל
בישראל ובעיקר בחיפה ובתל אביב, פעלה סצנה פעילה מאוד של פוסט פאנק, שרובה הייתה מתכנסת במועדון הפינגוין. להקות בריטיות כמו באוהאוס וסוזי והבאנשיז (עם רוברט סמית' מהקיור בתור גיטריסט) הופיעו בתל אביב וכמו כן, להקות ישראלית ניסו את מזלן בבלגיה ובאנגליה ברמות הצלחות שונות.
* אחת מלהקות הפוסט פאנק הראשונות בישראל הייתה מינימל קומפקט, אשר הונהגה על ידי רמי פורטיס, שבעצמו הוציא ב-1978 את אלבום הבכורה הפאנקיסטי "פלונטר". סגנונה של הלהקה, שפעלה בשנות השמונים בעיקר באירופה, הוא רוק אלטרנטיבי עם נגיעות של פוסט פאנק.
* להקת בולטת נוספת הייתה סיאם שכלל את הדר גולדמן וג'ף שפירו
* להקת הקליק ניגנה בתחילת דרכה פוסט פאנק, ואלבום הבכורה שלה "אמא אני לא רוצה להיגמל" הוא בסגנון זה.
* ב-1986 פרצה להקת אפור גשום, אשר הונהגה על ידי המוזיקאית מיכל ספיר (נכדתו של פנחס ספיר) ואז הייתה עדיין צמד, עם הלהיט "מקום אחר", שנכלל בהמשך בקלטת "פברואר" שיצאה ב-1989.
* חלק מיצירתו המוקדמת של ערן צור, עם להקות טאטו וכרמלה גרוס ואגנר מכיל אלמנטים מהפוסט פאנק.
* הרכבים ואמנים נוספים שפעלו בישראל והייתה להם זיקה לז'אנר הם הרידינג ג', ניקי והפלאש, רפי פרסקי, פלסטיק ונוס, היחידה לטיפול נמרץ, כרומוזום, להקה רטורית עם הסולן יוסי אלפנט, אור כשדים עם הסולן רונן בן-טל ועוד.

## ז'אנרים קרובים
*מוזיקת אינדי
*רוק אלטרנטיבי
*רוק גותי
*ניו וייב

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
יוסף מניס

**יוסף מניס** (נולד ב-1944) האו פרופסור אמריטוס בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כרקטור ה-15 של האוניברסיטה החל מ-1 באוקטובר 2006, כשהחליף את פרופסור יוסף ישורון ועד 4 באוקטובר 2010, עת החליפו פרופסור חיים טייטלבאום.

מניס מחזיק בתואר ראשון בכימיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, בתואר שני בהוראת המדעים מן האוניברסיטה העברית, ובתואר שלישי בחינוך ובהוראת המדעים, מבר-אילן. פרופסור מניס הוא חבר הוועדה הלאומית לחינוך יהודי בישראל, קרן רש"י, והמועצה להשכלה גבוהה. בתפקידו הקודם היה דיקן הפקולטה למדעי החברה בבר-אילן.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חוקרי חינוך ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: חינוך
קטגוריה:רקטורי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
דוכס

[שמאל|ממוזער|150px|[דיוקן של דוכס פולני מאמצע המאה ה-17]]
**דוכס** הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא הדוכס מעל למרקיז ונופל בחשיבותו ממונרך, ניתן היסטורית לשולט בדוכסות.

מקור המילה  בלטינית – Dux ("מנהיג"). בתואר נעשה שימוש לראשונה ברפובליקה הרומית כדי להתייחס למפקד צבאי שאינו בעל דרגה רשמית. תואר זה שימש גם לתיאור מפקדים של צבאות זרים. בספר על מלחמת גאליה, יוליוס קיסר השתמש בתואר דוכס רק כאשר התייחס למפקדים קלטים.

בתקופה בה שלט הצבא הרומי על ארץ ישראל, שימש התואר דוכס הן לתיאור פיקוד על כוח צבא והן כדי להתייחס למושל רומי של פרובינקיה. מהרומית הגיע הביטוי גם לעברית וכך נאמר באיכה רבה א, פרק ל"א "שלש שנים ומחצה הקיף אספסיאנוס את ירושלם והיו עמו ארבעה דוכסין, דוכס דערביא, דוכס דאפריקא, דוכוס דאלכסנדריא, דוכוס דפלסטיני".

בימי הביניים נעשה שימוש בתואר "דוכס" במונרכיות גרמאניות.

הדוכסים היו שליטי הפרובינציות, מעל לרוזני הערים, ולאחר מכן, במונרכיות הפאודליות, היו הדוכסים עמיתיו רמי המעלה של המלך. גם במאה ה-19 נשלטו מדינות גרמניות ואיטלקיות רבות על ידי דוכסים או ארכידוכסים, אך כיום הדוכסות היחידה בעולם היא לוקסמבורג, ורק אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, מחזיק בסמכויות שלטון.

התואר "דוכס" הוא תואר האצולה הרם ביותר בצרפת, באיטליה, ובפורטוגל. בסמכותו של האפיפיור להעניק תוארי דוכס ודוכסית למשרתי הכס הקדוש, אך פעולה זו אינה שכיחה. כאשר אישה נשואה לדוכס היא נקראת "דוכסית". כאשר תואר הדוכס עובר בירושה בשושלת, נהוג להוסיף מספר לשם הדוכס. כך לדוגמה, ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השנים-עשר ממרלבורו הוא האדם ה-12 שמחזיק בתואר דוכס מרלבורו.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:תוארי אצולה
המגרד

[ממוזער|שמאל|200px|"המגרד", העתק רומי, [מוזיאון הוותיקן, רומא]]
[ממוזער|שמאל|200px|"המגרד", העתק רומי, [מוזיאון הוותיקן, רומא]]
[200px|ממוזער|שמאל|ההעתק ההלניסטי שנמצא ב[קרואטיה]]
"**המגרד**" או "**אפוכסיומנוס**" (בלטינית: Apoxyomenos) הוא פסל של הפסל היווני ליסיפוס (ביוונית: Λύσιππος), בן המאה הרביעית לפנה"ס. הפסל המקורי נוצר בקרבת שנת 330 לפנה"ס וכיום נשמרו ממנו העתקים מאוחרים יותר.

הפסל מציג נער המקרצף בעזרת סטריגיל לכלוך מגופו. דמות זו מציגה את אחד הטיפוסים של תיאור דמות אתלט באמנות היוונית, טיפוס אשר הופיע גם אצל אמנים אחרים כגון פוליקליטוס (הגם שעבודתם לא נשמרה). להבדיל מן הקאנון של פוליקליטוס שבו הראש מהווה שביעית מן הגוף, מציג פסל זה קאנון חלופי ובו הראש מהווה שמינית ממנו (1:8). הדמות ניצבת בתנוחת קונטרה פוסטו וידיה פורצות אל החלל באופן דרמטי. במידה רבה הפסל דורש מן הצופה ראייה יותר תלת-ממדית, כיוון וצורת הצגתו היא פחות פרונטלית. 

פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי פסלו של ליסיפוס הוצב על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה במרחצאות אגריפה ברומא בשנת 20 לפנה"ס. פליניוס ציין כי הקיסר הרומאי טיבריוס ציווה להעביר לחדרו הפרטי את הפסל, אך נאלץ להשיב אותו בשל התקוממות ציבורית. עוד ציין כי ליסיפוס "נהג לומר" כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים".

העתק הפסל הנמצא במוזיאון הוותיקן התגלה בשנת 1849 בגדה המערבית של נהר הטיבר ברומא. העתק נוסף, עשוי ברונזה, נמשה ליד האי לושין הקרואטי בים האדריאטי. פסל זה נחשב להעתק הלניסטי מן המאה השנייה או הראשונה לפנה"ס. ראש נוסף מטיפוס זה נמצא באוסף מוזיאון קימברלי (Kimball Art Museum) בטקסס. לראש זה עיניים משובצות זכוכית ונחושת. פסל מטיפוס זהה לו נמצא בשנת 1896 באפסוס שבטורקיה והוא מצוי כיום ב"מוזיאון לתולדות האמנות" (Kunsthistorisches Museum) בווינה.

## קישורים חיצוניים

* Michael Lahanas, "The Apoxyomenos of Lysippus
* על "המגרד" הקרואטי
* דמות תלת־ממדית משוחזרת של "המגרד" הקרואטי
## הערות שוליים

קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:מוזיאוני הוותיקן: פסלים
קונטרה פוסטו

[ממוזער|150px|"[נושא הרומח" מאת פוליקליטוס.]]
"**קונטרה פּוסטו**" (מאיטלקית: **Contrapposto**) הוא מונח המשמש באמנות הוויזואלית ובתולדות האמנות לתיאור תנוחה של דמות אדם.

תנוחת ה"קונטרה פוסטו" נחשבת לתנוחה הקלאסית באמנות של יוון העתיקה. בקאנון הקלאסי הדמות נמצאת במצב של עמידה, רגל אחת של הדמות מונחת קדימה ישרה וכנגדה היד הנגדית מכופפת. כך נופל משקל הגוף על רגל אחת. בתנוחה זו, כתפי הדמות נוטות מעט ואילו קו המותן של הדמות נוטה לכיוון הנגדי כך שהגוף מקבל תנוחה המזכירה את האות S. לעיתים מקבל הגוף גם נטייה סיבובית מסוימת בכתפיים או במותן. הצלבה בין פרקי הגוף נקראת גם "מבנה כיאסטי" (מונח הלקוח משם האות היוונית כי). היא יוצרת תחושה של שלמות וקומפוזיציה המכילה הרמוניה של ניגודים ומשלימה את תנוחת הקונטרה פוסטו.

אמני הרנסאנס גילו מחדש את עקרון הקונטרה פוסטו ואת הטבעיות האנושית  הגלומה בו.

## גלריה
 
Chiasmo Contrapposto-Canone Canon policleteo (2of3pages)-scheme-diagram-photo Paolo Villa 2024 CC BY-SA 4.0 (and italian Law & MiC)- Doryphoros by Polykleitos, photo-scheme-diagram.pdf
Chiasmo Contrapposto-Canone Canon policleteo (3pages)-scheme-diagram-photo Paolo Villa 2024 CC BY-SA 4.0 (and italian Law & MiC)- Doryphoros by Polykleitos, photo-scheme-diagram.pdf
0 Vénus de Milo - Ma 399 - Louvre 1.JPG|ונוס ממילו במוזיאון הלובר 
Apoxyomenos-the Scraper-Pio-Clementino.jpg|המגרד מאת ליסיפוס במוזיאוני הוותיקן
File:Bronze David by Donatello-Bargello.jpg|דוד מאת דונטלו במוזיאון הלאומי ברג'לו  
Verrocchio's David-Verrocchio il master Leonardo-Palazzo Strozzi-Collections of the Bargello.jpg|דוד מאת אנדראה דל ורוקיו
Orsanmichele 001.JPG|ארבעה קדושים מוכתרים מאת נני די בנקו בכנסיית אורסנמיקלה בפירנצה
Michelangelo's David-Galleria dell'Accademia.jpg| דוד מאת מיכלאנג'לו באקדמיה לאמנות של פירנצה
Auguste Rodin-The Age of Bronze-Ny Carlsberg Glyptotek.jpg|עידן הברונזה מאת אוגוסט רודן במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן
Madonna del Cardellino by Raffaello Sanzio.jpg|מדונה קרדלינו מאת רפאל  בגלריית אופיצי
Frederic Lord Leighton-The Sluggard-Victoria and Albert Museum.jpg|העצלן מאת פרדריק לייטון במוזיאון ויקטוריה ואלברט


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פיסול יווני
סטברופול

**סטברופול** (ברוסית: **Ставрополь**) היא עיר בדרום-מערב רוסיה באזור הקווקז, בירת מחוז סטברופול. אוכלוסיית העיר מונה כ-450 אלף תושבים.

בעיר ממוקמת האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז, המהווה אחת מתשע אוניברסיטאות פדרליות ברוסיה.

## היסטוריה
העיר נוסדה ב-1777 לפי תוכניתו של גריגורי פוטיומקין על קו אזוב-מוזדוק כמבצר ומחנה צבאי כדי להגן על גבולה הדרומי של רוסיה. תושבי העיר הראשונים היו קוזקים של טרק. שמה נגזר משם העיר היוונית-מיתולוגית, סטארופוליס, שמשמעותה ביוונית היא "עיר הצלב". לפי המסורת, מצאו החיילים שם צלב עתיק. מיקומה האסטרטגי של העיר עזר לרוסים בכיבוש הקווקז.

בשנת 1843 העיר נהפכה למקום מושבו של בישוף אורתודוקסי וב-1847 מרכז החבל (גוברניה).

בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה התחוללו בעיר קרבות בין חברי הסיעות השונות והעיר עברה מיד ליד מספר פעמים עד שבסופו של דבר נכבשה על ידי הצבא האדום מידי צבא המתנדבים של הגנרל אנטון דניקין ב-19 בינואר 1920. בשנת 1935 שם העיר שונה ל**וורושילובסק** ע"ש קלימנט וורושילוב, אך ב-1943 חזרה לשמה המקורי.

באוגוסט 1942 נכבשה העיר בידי הגרמנים ובינואר 1943 נכבשה בחזרה. בשנת 1946 התגלה באזור גז טבעי, שנתן דחף לפיתוח המואץ של העיר ובניית צינור גז סטברופול-מוסקבה. עם העיר קשור מיכאיל גורבצ'וב, שנולד במחוז סטברופול, ובתקופה מסוימת גם היה יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של האזור.

## ספורט
ממועדוני ספורט של העיר להישגים הגדולים בזירה ארצית הגדולים הגיע קבוצת כדור יד ויקטור סטברופול.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:חבל מנהלי סטברופול: ערים
*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1777
אבורטד

**אַבּוֹרְטֶד** (**Aborted**) היא להקת דת' מטאל ברוטאלי בלגית שהוקמה בשנת 1995. הלהקה נוסדה על ידי הסולן, סוון דה קאלווה, אשר מצא חברים נוספים בשנת 1997, ולבסוף השיג ללהקה את החוזה הראשון עם אוקסיקון רקורדס (UXICON records). אבורטד הייתה חתומה בחברת התקליטים סנצ'ורי מדיה (Century Media) והופיעה לצד להקות כמו קריפטופסי ומורביד אנג'ל.

## חברי הלהקה

* סוון דה קאלווה – סולן
* ערן סגל – גיטריסט
* קן סורסרון – גיטריסט
* ג'יי בי ואן דר ואל – בס
* דירק ורוביורן – תופים (סטודיו)
* קן בדיני – תופים (הופעות)

### חברים לשעבר
* ברט ורגרט – גיטריסט
* טיג'ס דיקלודט – גיטריסט
* פרדריק ונמסנהובה – בס
* דירק ורביורן – מתופף אורח

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* קליפים של אבורטד

קטגוריה:להקות בלגיות
קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1995
משקפי שמש

שמאל|ממוזער|250px|משקפי שמש
שמאל|ממוזער|250px|משקפי שמש הפכו לפריט אופנה וניתן למצוא משקפי שמש במחיר זול במיוחד, אם כי ניתן למצוא משקפים ממותגים במחיר גבוה שלא מעיד בהכרח על איכות גבוהה יותר.
**משקפי שמש** הם משקפיים כהים אשר בולעים קרינה ומווסתים את כניסתו של אור השמש העובר דרכם כדי להגן על העין ולמנוע סינוור. משקפי שמש נחשבים לפריט אופנה פופולרי בתרבות המערבית.

## שימושים
ממוזער|250px|משקפי שמש משמשים להגנת העין מפני כמות רבה מידי של אור.

משקפי שמש משמשים בראש ובראשונה להגנה מפני אי הנוחות הנגרמת מחשיפת העין לכמות אור רבה מדי. במיוחד, אנשים משתמשים במשקפי שמש במקומות בהם יש חשיפה לכמות גדולה של אור, כמו על שפת הים, באזורים המכוסים בשלג ותחת זרקורים המפיצים אור רב. משקפי השמש גם מגינים על העין מנזקים של קרינה אולטרא סגולה המסוגלת לגרום לקטרקט, סרטן העין וניוון של הרשתית. בנוסף קיימים משקפיים בעלי עדשות המשלבות משקפי ראייה עם משקפי שמש.

משקפי שמש משמשים גם כדרך להסתיר את הפנים במטרה למנוע זיהוי והחצנת רגשות. במקרים מסוימים משקפי שמש משמשים גם כדי להסתיר עיניים הנחשבות מכוערות, חולות, אחרי ניתוח או כאלו שסבלו ממכה שטרם נרפאה. לעיתים קרובות, עוורים משתמשים במשקפי שמש כדי למנוע מהסביבה את אי הנעימות במראה פניהם ללא עיניים או שעיניהם עצומות או שהן פגומות. משקפי שמש משמשים גם כמוצר אופנתי וכדרך לשדר ריחוק ועליונות.

במרוצת השנים נוסדו חברות שהפכו את משקפי השמש לפריט אופנה. חברות אשר ייצרו משקפי שמש במטרה אחת - שמירה על העין ואיכות הראייה שילבו זאת כפריט אופנה. מרבית החברות שמו דגש על עיצוב משקפי השמש וסינון הקרינה כאחד. חברות אלו התאימו את העיצוב לאקלים המדינה הנתונה.

## מבנה

משקפי השמש נבדלים במידה רבה מאוד בכמות האור שהם מעבירים באורכי הגל השונים. מומלץ שמשקפי השמש יעבירו בין 10%-30% מהאור הנראה הפוגע בהם ויעבירו מעט מאוד, אם בכלל, אור על-סגול. באופן כללי, ככל שהעדשה כהה יותר כמות האור שהיא מעבירה קטנה יותר. בעלי עיניים בהירות רגישים יותר לפגיעה לקרני על סגול ותת אדום ולכן מומלץ להם להרכיב משקפי שמש כהים יותר.

באופן פרדוקסלי, משקפי שמש אשר אינם בולעים מספיק את הקרינה העל סגולית עלולים להזיק יותר מאשר להועיל. זאת מכיוון שסינון האור הנראה גורם לאישון להתרחב בגלל מיעוט האור, דבר שחושף את העין יותר לנזקים של קרינה על סגולית. אם משקפי השמש לא יסננו היטב את הקרינה העל סגולית, הקרינה עלולה להגיע לעין ולהשפיע יותר מאשר אם האדם לא היה משתמש במשקפי שמש.

כדי למנוע סינוור ממשטחים מחזירי אור, קיימים גם משקפי שמש המקטבים אור ומסננים אור מוחזר זה, שהוא בדרך כלל אור מקוטב באופן טבעי.

[ממוזער|250px|השתקפות שונה והבדלי [מאמץ (הנדסה)|מאמץ בזכוכית מחוסמת בצילום דרך פילטר מקטב (תמונה תחתונה)]]

ישנם משקפי שמש המעוותים את הראייה, למשל בגלל צבע העדשות המעבירה כמות שונה של אור בצבעים שונים.

משקפי שמש יכולים להיות מותאמים ללקויי ראייה בכך שהם משלבים את עדשות תיקון הראייה בעדשות כהות. עם זאת, לא תמיד ניתן להתאים משקפי שמש פנורמיים ללקויי ראייה. ישנם גם משקפי שמש אשר מתכהים בעת חשיפה לכמויות גדולות של אור, ומשקפי שמש נתיקים אותם ניתן להרכיב על משקפי ראייה רגילים.

## ראו גם
* מנחת אופטי
* מסנן אופטי

## קישורים חיצוניים

* כיצד פועלים משקפי שמש 
* 

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:ראייה
קטגוריה:אביזרי אופנה
קטגוריה:משקפיים
קולומביה (דמות)

ממוזער|300px|קולומביה, פוסטר ממלחמת העולם הראשונה מאת הצייר האמריקאי קניון קוקס (1856–1919)

**קולומביה** (באנגלית: **Columbia**) היא דמות המסמלת את ארצות הברית ומהווה האנשה של המדינה. 

הדמות היא מקור שמו של מחוז קולומביה, ומקורה בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך השנים פחת השימוש בהאנשה זו, ובמאה ה-20 הפכה הדמות המואנשת של הדוד סם לסמלה של ארצות הברית. השיר "הייל קולומביה", ששימש בעבר המנון לא-רשמי של ארצות הברית, עדיין נמצא בשימוש כהמנון סגן נשיא ארצות הברית.

הדמות שימשה כמקור שמה של אוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ולחברת CBS, ששמה המלא: **Columbia Broadcasting System**. חברת סרטי קולומביה גם כן מתבססת על שמה של הדמות, וכן משמשת בתור הסמליל שלה ומופיעה בפתיחים של סרטי החברה. 

מקור שמה של דמות זו בשמו של כריסטופר קולומבוס.

האנשה זו מקבילה להאנשה של הממלכה המאוחדת הכוללת דמות נשית - בריטניה ודמות גברית ג'ון בול (שהמקביל האמריקאי שלו הוא הדוד סם), וכן למריאן הצרפתית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארצות הברית: סמלים לאומיים
קטגוריה:ארצות הברית: תרבות
קטגוריה:האנשת מדינות
אפרודיטה מקנידוס

ממוזער|שמאל|150px|העתק מטבע עתיק מן האי קנידוס ועליו דמות פסלו של פרקסיטלס.
[ממוזער|שמאל|150px|"[וונוס קולונה", מוזיאון הוותיקן, רומא]]
"**אפרודיטה מקנידוס**" הוא פסל שאותו יצר הפסל היווני פרקסיטלס במאה הרביעית לפנה"ס. בפסל זה, בו מופיעה האלה לראשונה כאישה ערומה, זכה לפרסום רב ברחבי העולם העתיק ונעשו בעקבותיו מאות עותקים וחיקויים. 

הפסל נוצר בהזמנת אנשי האי קוס (Kos), אשר סירבו לקבלו בשל העירום הפרובוקטיבי. פסל זה נרכש על ידי בני האי קנידוס והוצג בו. פיליניוס טוען כי פרקסיטלס השתמש בדמותה של ההטאירה פרינה (Phryne), כמודל לפסל. הפסל הפך לסמלה של קנידוס והוטבע אף על גבי מטבע מן האי. נאמר כי ניקמידוס הראשון (Nicomedes I of Bithynia), מלכה של ביתיניה, ביקש לרכוש פסל זה אך אנשי האי סירבו להצעתו הגבוהה. 

הפסל הציג את האלה אפרודיטה עירומה ולידה כד גדול עליו מונחים בגדיה של האלה טרם הרחצה. הפסל הוצב במקדש פתוח ונצפה מכל עבריו.
ב"אהבה" (Erōtes), דיאלוג של הסופר הרומאי לוקיאנוס מסמוסאטה (ביוונית: Λουκιανὸς Σαμοσατεύς; בלטינית: Lucianus), דיאלוג אשר השווה בין אהבת נשים לאהבת נערים, הציג המחבר תיאור מילולי של הפסל וסביבתו. 

הפסל, כנראה, נלקח לקונסטנטינופול ואבד שם בזמן "מהומות ניקה" (ביוונית: Στάση του Νίκα; באנגלית: Nika riots) בשנת 532 לספירה. מלבד המטבע עליו מופיע הדמות נעשו לפסל מספר גרסאות בתקופות מאוחרות יותר. ביניהן ידועות "ונוס קולונה" (Colonna Venus) המוצגת כיום במוזאון הוותיקן, "ראש קאופמן" (Kaufmann Head) במוזיאון הלובר. 

דגם זה של תיאור אפרודיטה העירומה היווה השראה לפסלים רבים של האלה אפרודיטה או גלגולה הרומי ונוס, כגון ונוס מדיצ'י (Venus de' Medici), "ונוס ממילו", "ונוס הקפיטולינית" (Capitoline Venus) ועוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פרקסיטלס
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
קטגוריה:מוזיאוני הוותיקן: פסלים
קטגוריה:ונוס
קטגוריה:נשים בפיסול
בקדייטינג

**בקדייטינג** (מאנגלית: backdating, בתרגום חופשי "תיארוך לאחור") הוא שינוי רטרואקטיבי של מועד ההענקה של כתבי אופציה למניה לתאריך שבו מחיר המניה היה בשפל, כך שמימוש האופציה יניב רווח מרבי למחזיק בה. פעולה זו מהווה עבירה פלילית בהיותה רישום כוזב במסמכי תאגיד. בקדייטינג בוצע בדרך כלל על ידי בכירים בחברה ציבורית, שהעניקה את האופציות לבכירים אלה, במטרה למקסם את הרווחים שיניבו כתבי האופציה שבידיהם.

התארוך לאחור, כמניפולציה חשבונאית, רווח מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 עד לשנת 2002 בחברות ציבוריות שמניותיהן נסחרות בארצות הברית, בעיקר מתחומי ההיי-טק ושירותי הרפואה. מנכ"לים ובכירים אחרים בחברות, שקיבלו מענקי אופציות בהחלטות דירקטוריון, בחרו בדיעבד את התאריך שבו יירשם מענק האופציות. עד לשנת 2002 חייב החוק האמריקאי לדווח לרשות לניירות ערך (SEC) על הענקת אופציות לבכירים תוך 45 ימים מתאריך הענקתן, וכך יכלו הבכירים לבחור את התאריך שבו מחיר המניה היה בשפל בתקופה זו. החל משנת 2002 פחת השימוש בבקדייטינג, לאחר שהחברות הציבוריות הנסחרות בארצות הברית חויבו לדווח תוך 48 שעות על הענקת כתבי אופציה לבכיריהן.

על פי מעקב של העיתון "וול סטריט ג'ורנל", לפחות 115 חברות דיווחו לבעלי המניות שלהן על חקירה פנימית, חקירה של ה-SEC, חקירה פלילית או תיקון דו"חות כספיים בעקבות חשדות לבקדייטינג. בין החברות ברשימה נמצאות או היו אפל, McAfee, Monster, Broadcom והחברות הישראליות קומברס, מרקורי אינטראקטיב, צורן ואם-סיסטמס. על פי הערכות, מאות חברות נוספות ביצעו בדיקות פנימיות במטרה לוודא אם בכיריהן ביצעו פעולות בקדייטינג.

תופעת הבקדייטינג זוהתה לראשונה במאמר שפרסם פרופ' אריק לי (Erik Lie) מאוניברסיטת Tippie College of Business בחודש מאי 2005 במגזין Management Science. פרופ' לי בחן כ-6,000 מענקים של אופציות למנכ"לים בחברות ציבוריות מ-1992 עד 2002. לדעת לי, בחלק מהמקרים מחיר המימוש שנקבע לאופציות לא היה המחיר המקורי של המניה ביום שבו אושרו האופציות במועצות המנהלים, אלא שבכירי החברה ביצעו בדיעבד רישום כוזב של תאריך הענקת האופציות בהתאם לתאריך שבו מחיר המניה היה בשפל, כך שמימוש האופציות יניב להם רווחים מרביים. בעקבות המאמר פרסם ה"וול סטריט ג'ורנל" כתבת תחקיר בנושא, ובעקבותיה החלה הרשות האמריקאית לניירות ערך לחקור מספר חברות שמנהליהן נחשדו בבקדייטינג. בין השאר הוגש כתב אישום פלילי נגד איש העסקים הישראלי קובי אלכסנדר, שהיה יו"ר ומנכ"ל חברת קומברס טכנולוג'י, שנחשד במעורבות בבקדייטינג ונאלץ להתפטר מתפקידיו בחברה.

## קישורים חיצוניים
* עמי גינזבורג, בקדייטינג, דה מארקר, 4 באוקטובר 2009
* Randall A. Heron, Erik Lie, Forthcoming, Journal of Financial Economics - "Does backdating explain the stock price pattern around executive stock option grants?"

קטגוריה:אופציות
קטגוריה:דיני תאגידים
קטגוריה:פשעים כלכליים
רודולף קרויצר

**רודולף קרויצר** (בצרפתית: **Rodolphe Kreutzer**; 16 בנובמבר 1766 – 6 בינואר 1831) היה כנר, מורה, מלחין ומנצח צרפתי.

## קורות חייו
קרויצר נולד בוורסאי. את שיעוריו הראשונים קיבל אצל אביו, שהיה מוזיקאי בקאפלה המלכותית. בהמשך למד אצל אנטון שטאמיץ ואצל ג'ובאני בטיסטה ויוטי. הוא היה לאחד הווירטואוזים הראשונים במעלה של זמנו, והופיע כסולן עד שנת 1810. לודוויג ואן בטהובן, ששמע אותו מנגן בכינור בווינה, הקדיש לו את הסונאטה לכינור מס' 9 שלו, (סונאטת קרויצר, 1803). במשך תקופת מה היה כנר ראשי באופרה של פריז ומשנת 1817 ניצח עליה.

קרויצר היה פרופסור לכינור בקונסרבטואר של פריז מאז היווסדו בשנת 1795 עד 1826. הוא היה שותף ליצירת המתודה ללימודי כינור של הקונסרבטואר, יחד עם פייר רוד ופייר באיו. השלושה נחשבים לשילוש המייסד של האסכולה הצרפתית לנגינה בכינור.

קרויצר מת בז'נבה.

יצירותיו כוללות תשעה-עשר קונצ'רטי לכינור וכארבעים אופרות. כיום, מכל מקום, הוא נודע בעיקר ביצירתו הפדגוגית "42 אטיודים" (42&lrm; études ou caprices,&lrm; 1796), שעודם משמשים כתרגילי הוראה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:צרפתים ממוצא גרמני
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1766
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1831
אנטון שטאמיץ

**יוהאן אנטון שטאמיץ** (בגרמנית: **Johann Anton Stamitz**, בצ'כית: **Antonín Stamic**; נולד ב-1750 או 1754 במנהיים, נפטר ב-1798 או 1809 בפריז) היה מלחין וכנר גרמני ממוצא בוהמי.

## חייו
אנטון ואחיו קרל קיבלו את שיעוריהם הראשונים בכינור מאביהם, יוהאן. אחרי מות האב בשנת 1757 קיבל אותם כריסטיאן קאנאביך, שהיה תלמידו של יוהאן שטאמיץ, כתלמידיו. קאנאביך תפס גם את מקומו של יוהאן שטאמיץ בתזמורת מנהיים הנודעת.

בשנת 1770 נסע אנטון עם אחיו קרל לפריז וביסס שם את מעמדו כמוזיקאי. בין השנים 1782 ל-1789 ניגן בתזמורת החצר המלכותית בוורסאי וזכה בתואר "מוזיקאי המלך". אנטון שטאמיץ היה מורו של הכנר רודולף קרויצר.

אף כי המשך תולדותיו עד 1789 אינו ידוע, קרוב לוודאי שהוא נפטר בפריז. ייתכן שהאריך ימים עד 1809.

## רשימת יצירותיו הנבחרות

* לפחות ארבעה קונצ'רטי, בסי במול מז'ור, בפה מז'ור (1779), בסול מז'ור וב-רה מז'ור, לוויולה ד'אמורה, המבוצעים כיום גם בוויולה.
* כעשרים קונצ'רטי לכינור
* קונצ'רטי אחדים לחליל, ביניהם אחד ברה מז'ור
* קונצ'רטו לשני חלילים בסול מז'ור
* ארבעה קונצ'רטי לשתי קלרינטים או קלרינט וכינור.
* כמה רביעיות מיתרים וסימפוניות
* קפריצ'י לחליל סולו
* שישה דואו לשני חלילים, שיצאו לאור כאופוס 1 שלו
* סינפוניה קונצ'רטנטה ברה מז'ור לשני חלילים ותזמורת

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:כנרים גרמנים
אנטון
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-19
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1750
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1809
וולפסברג

**וולפסברג** (בגרמנית: **Wolfsberg**, בסלובנית: **Volšperk**) היא עיר במדינת קרינתיה שבאוסטריה, בירת מחוז וולפסברג. אוכלוסיית העיר מונה 24,978 תושבים לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2013. 

סביב העיר ישנם הרים רבים ומבצרים רבים. בעיר ישנם ממצאים כבר מתקופת הברונזה ומתרבות הלשטט. במאה ה-16 העיר הייתה מרכז של הרפורמציה.

העיר ידועה כמרכז תרבותי חשוב בקרינתיה ומעבר לה, ופעלו בה אומנים מפורסמים.

## כלכלה
העיר הייתה בעבר מרכז מסחר ותחבורה, בעקבות מיקומה בין יודנבורג לדרום המדינה. 

בעבר נכרו בעיר זהב וכסף, ושיא הכרייה היה במאה ה-16, אך במאה ה-19 ננטשה הכרייה בגלל אי-כדאיות. בעבר גם נכרה פחם ליד העיר, בעמק לאוואנט, אך הוא ננטש מאותה סיבה ב-1986.

כיום ישנן חברות תעשייתיות רבות במחוז וולפסברג, שחלקן חברות בת של חברות בינלאומיות גדולות. הן כוללות תעשיות תיירות, חקלאות, יערנות ותעשיות מתכת. בעיר יש גם נמל תעופה.

## דמוגרפיה
### חלוקה דתית
להלן החלוקה הדתית של תושבי העיר נכון ל 2001:

### התפתחות אוכלוסיית העיר

## אדריכלות
שמאל|ממוזער|250px|טירת וולפסברג
בניין העירייה נבנה בשנת 1888, הוא אחד הבניינים האטרקטיביים בעיר, ובו נמצא גם מגדל שעון. בכיכר הוהר שבעיר ישנם בתים עתיקים מן המאות ה-15 וה- 16 ובהם פתחים, חלונות ומרפסות מיוחדים. סביב העיר פזורים מבצרים רבים, ובעיר העתיקה נשתמרו חלקים מהחומה העתיקה שהקיפה את העיר ומגדל רקטורם מימי הביניים. בניין "פאורישס האוס" נחשב לבניין העתיק ביותר בעיר.

### בניינים בעיר
*טירת וולפסברג 
*כנסיית סנט מרקוס
*קפלת סנט אנאס
*מנזר מינוריטה
*טירת באיירהופן
*כנסיית השילוש הקדוש
*טירת ואלדנשטיין

## ערים תאומות
וולפסברג היא עיר תאומה של הערים:
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* וולפסברג באתר המדינה קרינתיה 
* האתר של שדה התעופה בעיר

## הערות שוליים

קטגוריה:קרינתיה: ערים
הנריק וייניאבסקי

**הֶנריק ויֶיניַאבסקי** (בפולנית: **Henryk Wieniawski**; 10 ביולי 1835 – 31 במרץ 1880) היה מלחין וכנר פולני ממוצא יהודי.

## קורות חיים
וייניאבסקי נולד בעיר לובלין שבפולין הקונגרסאית להורים יהודים שהתנצרו. אמו הייתה פסנתרנית (ואחותו של הפסנתרן והמלחין אדוארד וולף ), ועודדה אותו בנגינה בכינור. כבר בגיל צעיר נתגלה כישרונו ככנר. בגיל 8 נבחן והתקבל לקונסרבטואר של פריז. בגיל 13 סיים את לימודיו בקונסרבטואר והחל לתת קונצרטים בליווי אחיו הפסנתרן, יוזף .

בשנת 1860 נענה להזמנתו של אנטון רובינשטיין ועבר להתגורר בסנקט פטרבורג, בירת רוסיה, במשך 12 שנים. הוא שימש כמורה מבוקש בקונסרבטוריון שנוסד על ידי רובינשטיין, והיה הכנר האישי של הצאר הרוסי (תוארו: "הסולן של הוד מלכותו הצאר"), עד 1872.

בשנת 1872 ערך יחד עם אנטון רובינשטיין מסע קונצרטים בעולם, שכלל גם את צפון אמריקה. ב-1875 חזר לבריסל למשרת פרופסור לכינור בקונסרבטוריון, כממשיכו של הכנר המפורסם אנרי וייטאן. כעבור שנתיים המשיך את מסעות הקונצרטים שלו ברחבי אירופה למרות בריאותו הרופפת.
באחד הקונצרטים שלו בברלין נתקף בכאבים ונאלץ להפסיק את הקונצרט. הכנר יוזף יואכים שהיה באולם קפץ לבמה, לקח מוייניאבסקי את הכינור והמשיך את הקונצרט לקול מחיאות הכפיים הנלהבות של הקהל על המחווה הספונטנית הזאת של ידידות אמיתית.

בפברואר 1880 חלה וייניאבסקי כאשר שהה באודסה במהלך מסע קונצרטים ברוסיה. פטרונית האמנים נדז'דה פון מק לקחה אותו אל ביתה ודאגה לו לטיפול רפואי, אך כעבור שבועות אחדים, ב-31 במרץ, נפטר וייניאבסקי מהתקף לב במוסקבה ונקבר בוורשה.

בשנת 1935, במלאת מאה שנה להולדתו, נערכה בוורשה תחרות הכינור הבינלאומית ע"ש הנריק וייניאבסקי  לכנרים צעירים (עד גיל 30). התחרות השנייה נערכה ב-1952 בפוזנן, ומאז היא מתקיימת שם מדי כחמש שנים.
לכבוד התחרויות השנייה והשלישית הונפקו בפולין בולים לכבודו, במסגרת הנושא "יהודים ויהדות".

## יצירותיו
וייניאבסקי חיבר את כל יצירותיו לכינור הן בליווי פסנתר והן בליווי תזמורת, חוץ מ"ריביירה" אחת שחיבר לויולה ופסנתר (בפה דיאז מינור).
הוא חיבר 2 קונצ'רטי לכינור ותזמורת:
* קונצ'רטו מס' 1 לכינור ותזמורת בפה דיאז מינור, אופוס 14.
* קונצ'רטו לכינור ותזמורת מס' 2 ברה מינור, אופוס 22.
שאר יצירותיו הן קטעים קצרים לכינור בליווי פסנתר או תזמורת. מתוכם מפורסמים:
* פולונז בריאנט, אופוס 4.
* סקרצו-טרנטלה, אופוס 16.
* אגדה, אופוס 17.

## לקריאה נוספת

* Maciej Jabłoński and Danuta Jasińska (eds.), *Henryk Wieniawski: Composer and Virtuoso in the Musical Culture of the XIX and XX Centuries*, Poznań: Rhytmos, for The Henryk Wieniawski Musical Society, 2001.


## קישורים חיצוניים

* תווים ליצירותיו של הנריק וייניאבסקי באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי
* 
* 
* 

* Maria Pilatowicz, Henryk Wieniawski, Polish Music Center, University of Southern California

* 
* הנריק וייניאבסקי, אנציקלופדיה בריטניקה, 1911, בוויקיטקסט 
* ביוגרפיה של הנריק וייניאבסקי באתר Classical Archives 
* אתר האגודה המוזיקלית ע"ש הנריק וייניאבסקי בלובלין
* אתר האגודה המוזיקלית ע"ש הנריק וייניאבסקי בפוזנן

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים יהודים פולנים
קטגוריה:כנרים יהודים פולנים
קטגוריה:מורים למוזיקה בפולין
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטואר של פריז
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות האזרחי פובונזקי
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1835
קטגוריה:נפטרים ב-1880
עצמות שורש הרגל

שמאל|ממוזער|300px
שמאל|ממוזער|300px|עצמות כף רגל שמאל. למעלה מבט צידי, למטה מבט תיכון.
[שמאל|ממוזער|200px|סקיצה של עצמות כף רגל ימין (מבט מלמעלה מימין, ומבט מלמטה משמאל). A - עצם העקב, B - הערקום, C - עצם הקוביה, D - עצם הסירה, E,F,G - עצמות הטריז. באפור כהה [עצמות המסרק (כף רגל)|עצמות המסרק, ובאפור בהיר גלילי האצבעות.]]
**עצמות שורש הרגל** (TA: Ossa tarsi; Ossa tarsalia), הן שבע עצמות כף הרגל המקובצות יחדיו בין השוקה והשוקית לבין עצמות המסרק. הן אינן משויכת לאצבעות הרגל, בשונה מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות. המפרק בין השוקה והשוקית לעצמות שורש הרגל הוא הקרסול.

העצמות המרכיבות את שורש הרגל הן:
***הערקום** (Talus, נקראת גם עצם הקרסול) - העצם המתווכת בין השוק לשורש הרגל. הערקום מחולקת לשלושה חלקים: חלקה האחורי, **גוף הערקום** (Corpus tali), מכוסה משטחים מפרקיים בחלקו העליון ובצדדיו, שם הוא מתחבר במפרק אל השוקה, השוקית והפטישונים שלהם. בצדה התחתון מתחברת הערקום עם עצם העקב. חלקה הקדמי של העצם, **צוואר הערקום** (Collum tali), צר יותר מהגוף ומחברו ל**ראש הערקום** (Caput tali). ראש הערקום מעוגל ומתחבר במפרק לעצם הסירה שמלפניו ולמשען הערקום שמתחתיו.
***עצם העקב** (Calcaneus) - העצם הגדולה ביותר בשורש הרגל. צורתה מעצבת את חלקה האחורי של כף הרגל. חלקה העליון והעליון-קדמי, שנקרא **משען הערקום** (Sustentaculum tali), מתחבר במפרק אל הערקום, ואילו חלקה הקדמי מתחבר דרך מפרק לעצם הקוביה. גיד אכילס נאחז ב**גבשוש העקב** (tuber calcanei) בקצה האחורי של העצם.
***עצם הסירה** (Os naviculare) - קיבלה את שמה לפי צורתה. ממוקמת בחלק התיכון של כף הרגל. נמצאת בין הערקום שבצדה המקורב לעצמות הטריז שבצדה המרוחק. לעיתים יוצרת מפרק עם עצם הקוביה הצדית לה.
***עצם הקוביה** (Os cuboideum) - קיבלה את שמה לפי צורתה. נמצאת בין עצם העקב בצדה המקורב לעצמות המסרק הצדיות בצדה המרוחק.
***עצמות הטריז** - שלוש עצמות בכל כף רגל המתווכות בין עצם הסירה לעצמות המסרק התיכונות. העצמות ממוספרות לפי מיקומן מחלק התיכון של כף הרגל והצדה: עצם הטריז הראשונה (Os cuneiforme mediale, התיכונה והגדולה משלושתן), השנייה (Os cuneiforme intermedium) והשלישית (Os cuneiforme laterale). עצמות הטריז מתחברות במפרק לעצם הסירה מצדן המקורב ולעצמות המסרק התיכונות מצדן המרוחק.

## תמונות נוספות

תמונה:Gray268.png|עצמות כף רגל ימין במבט על
תמונה:Gray267.png|עצם עקב שמאל במבט תיכון
תמונה:Gray272.png|ערקום שמאל במבט תיכון
תמונה:Gray270.png|ערקום שמאל במבט על


## ראו גם
*אנטומיה - מונחים

## קישורים חיצוניים

* 

שורש
קטגוריה:עצמות כף הרגל
פול כהן

**פול ג'וזף כהן** (2 באפריל 1934 – 23 במרץ 2007) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי שעבודתו פורצת הדרך בלוגיקה מתמטית, ובמיוחד ההוכחה שהשערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, זיכתה אותו במדליית פילדס לשנת 1966, ובפרסים חשובים אחרים. בעבודתו זו, פתר את הבעיה הראשונה מתוך 23 הבעיות של הילברט.

## קורות חיים

נולד בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וקנה את השכלתו התיכונית בתיכון סטאיווסנט (Stuyvesant High School) בניו יורק. למד לתואר ראשון בברוקלין קולג' (1953), ולתואר שני (1954) ודוקטורט (1958, בהנחיית אנתוני זיגמונד) באוניברסיטת שיקגו. לאחר תקופה קצרה בה לימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובאוניברסיטת רוצ'סטר, עבר בראשית שנות השישים לאוניברסיטת סטנפורד, בה עשה את רוב חייו המקצועיים.

כהן ידוע בשל המצאת שיטת הכפייה, המאפשרת לבנות מודל למערכת של אקסיומות, במסגרת מערכת אחרת. כהן השתמש בשיטה זו כדי להוכיח שהשערת הרצף ואקסיומת הבחירה אינן יכיחות מאקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF) הסטנדרטיות של תורת הקבוצות. תוצאה זו השלימה את עבודתו המוקדמת יותר של קורט גדל, בהראותה ששתי טענות אלו הן בלתי תלויות באקסיומות צרמלו-פרנקל: לא הן ולא שלילתן יכיחות מאקסיומות אלו. במובן זה השערת הרצף (CH) אינה תלויה בשאר האקסיומות, והיא אולי הדוגמה המפורסמת ביותר לטענה עצמאית.

כהן זכה גם בפרס על שם בוכר (Bôcher) ב-1964, עבור עבודתו על השערת ליטלווד מן האנליזה המתמטית, ובמדליה הלאומית למדעים האמריקאית, ב-1968. היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות-הברית.

## כהן על השערת הרצף

"השקפה, אשר המחבר [כהן] מרגיש, שתוכל להתקבל לבסוף היא שהשערת הרצף היא בבירור שגויה. הסיבה העיקרית שבגללה אנו מקבלים את אקסיומת האינסוף, היא שאנו כנראה מרגישים, שהמחשבה, שתהליך הוספה של קבוצה אחת בכל פעם עשוי למצות את היקום כולו, היא אבסורדית. כך גם עם האקסיומות הגבוהות יותר של האינסוף. כעת \aleph_1 היא עוצמת הקבוצה של סודרים בני מנייה, וזוהי רק דרך מיוחדת, והפשוטה ביותר ליצירת סודרים גדולים יותר. הקבוצה c (הרצף), לעומת זאת, נוצרת על ידי עקרון חדש לחלוטין וחזק יותר, שהוא אקסיומת קבוצת החזקה. אין זה סביר לצפות שכל תיאור של מונה גדול יותר, שמנסה לבנות את המונה בעזרת רעיונות הנובעים מאקסיומת ההחלפה, יוכל אי פעם להגיע ל-c. ועל כן c הוא גדול יותר מ-\aleph_n, \aleph_\omega, \aleph_a, כאשר a = \aleph_\omega, וכן הלאה. השקפה זו מתייחסת ל-c כקבוצה עשירה ביותר הניתנת לנו על ידי אקסיומה נועזת אחת, ושאליה לא ניתן להתקרב על ידי תהליך בנייה בשלבים. אולי הדורות הבאים יראו את הבעיה בצורה ברורה יותר ויבטאו עצמם באופן ברור יותר."
* Cohen, P. Set Theory and the Continuum Hypothesis p.151.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:בוגרי תיכון סטייווסנט
קטגוריה:בוגרי ברוקלין קולג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
אריק רוזנבליט

**אריק רוזנבליט** (בגרמנית: **Eric Rosenblith**; 11 בדצמבר 1920 – 16 בדצמבר 2010) היה כנר יהודי אמריקאי יליד אוסטריה. רוזנבליט היה כנר ראשון בתזמורות של אינדיאנפוליס וסן אנטוניו וכיהן כיושב ראש מחלקת הקשתנים בקונסרבטוריון ניו אינגלנד במשך למעלה מעשרים וחמש שנים. הוא לימד בבית הספר למוזיקה הארט בקונטיקט, ונמנה עם סגל המורים בבית ספר לונגי למוזיקה בקיימברידג', מסאצ'וסטס.

רוזנבליט היה תלמידם של ז'אק טיבו בפריז, קרל פלש בלונדון וברוניסלב הוברמן בניו יורק. הוא ביצע והקליט בביצועי בכורה יצירות חדשות רבות של מלחינים אמריקאים, ביניהם דייוויד סטוק, ג'ורג' קראמב, אלאן לייטי ולוצ'יה דלוגצ'בסקי.

ערך ותרגם את המהדורה החדשה של הספר "אמנות הנגינה בכינור" (*Die Kunst des Violinspiels*) מאת מורו קרל פלש. היה המייסד והמנהל האמנותי של המכון הבינלאומי לאמנויות המוזיקה (International Musical Arts Institute) בפרייבורג, מיין ונתן בקביעות כיתות אמן בארצות הברית, בריטניה, קוריאה, טאיוואן וסין.

## קישורים חיצוניים

* ERIC ROSENBLITH (1920-2010): Founding Artistic Director, באתר המכון הבינלאומי לאמנויות המוזיקה 

* Jeremy Eichler, Eric Rosenblith, 90, violinist of acclaim, tireless teacher, *[[The Boston Globe]]*, December 21, 2010
* NEC Mourns the Death of Violinist Eric Rosenblith, 90: Faculty for Nearly 40 Years, Longtime Chair of Strings; Founder of International Musical Arts Institute Festival in Fryeburg, ME, New England Conservatory, December 17, 2010


קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:כנרים אמריקאים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:סגל הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
תקרת צלעות

[שמאל|ממוזער|250px|תקרת צלעות לאחר יציקתה עם איטונג כגוף מילוי וללא [טיח]]
**תקרת צלעות** היא טכנולוגיית בנייה שכיחה מאוד של תקרות מבטון מזוין. התקרה בנויה כרצף של קורות הנשענות על שני סמכים הצולבות רצף קורות נוסף. בין הקורות, המכונות "צלעות", קיימים רווחים קבועים בכל אחד מהצירים. רווחים אלה יכולים להישאר כחללי אוויר ויכולים להיסגר על ידי גופי מילוי קלים על מנת ליישר את חלקה התחתון של התקרה ולהקל על תהליך הבנייה.

התקרה המתקבלת היא בצורה של רשת המתנגדת לכפיפה בשני הצירים הישרים שלה. בארבע דופנותיה היא נשענת על קירות נושאים או על קורות בטון חזקות יותר. צורתה של תקרת הצלעות היא כמו רצף של פרופילי "T" (הנראים כ-TTTTTTTT) ובחלקו התחתון של כל "T" מונחים מוטות הזיון העיקריים בשני הכיוונים. 

תקרת צלעות היא למעשה יישום של רעיון הקורה הפשוטה העובדת באופן חד-ממדי למשטח תקרה הפועל בשני ממדים. גם במשטח העליון שנוצר בתקרת הצלעות מונחת רשת פלדה השומרת על כל התקרה כיחידה מקשית אחת עליה גם ניתן להניח חול וריצוף עבור הקומה הבאה.

על אף שברוב מוחלט של המקרים בנויה תקרת הצלעות בזויות ישרות, קיימות תקרות צלעות הפועלות באותו העיקרון אך בצורת משולשים.

## גופי מילוי
המסה השימושית לטובת היציבות בתקרת הצלעות היא למעשה תיבה ממנה נגרעו תיבות קטנות ונמוכות יותר. על מנת לחסוך בבטון (שהוא חומר כבד מאוד) מניחים את גופי המילוי הקלים בטרם היציקה בין הצלעות הנדבקים לבטון והופכים להיות חלק מהתקרה. לרוב משתמשים בבלוקי איטונג קלים אך קיימים גם שימושים בבלוקים אחרים ובשילוב עם חומרים אחרים כגון קל-קר. גופי המילוי חוסכים טפסות עבור הנפחים המיותרים. יתרונותיהם של גופי מילוי אלה מלבד היותם קלים יותר מאשר בטון ומקלים אף על תבניות היציקה הם בידוד תרמי ואקוסטי טובים יותר וכן יצירת תקרה שטוחה ונוחה יותר עבור הוספה של שכבת טיח.

אם איכות יציקת הבטון היא גבוהה, ניתן להשאירה חשופה ולהראות את הצלעות ואת החללים שביניהן. גישה זו מקובלת בבנייה ברוטליסיטית. הקושי בתקרה מסוג זה היא כאמור הצורך ליצור תיבות כחלק מהטפסות אשר ייצרו את חללי האוויר ולאחר היציקה ישלפו החוצה.

## ראו גם
* תקרה
* בטון מזוין
* פל קל

קטגוריה:טכנולוגיות בנייה
קטגוריה:ברוטליזם
צלעות
שתורא

**שְׁת֫וּרָא** (בערבית: **شتورا**) היא עיר במחוז אל-בקאע בלבנון. נמצאת על כביש ביירות–דמשק, 44 קילומטר מזרחית לביירות ו-18 קילומטר מערבית לגבול לבנון–סוריה. גובהה – 910 מטר מעל גובה פני הים.

## גאוגרפיה
עקב קרבתה לגבול הסורי ובשל הבדלי המשטר והחופש בין סוריה ולבנון, התפתחה שתורא כמרכז בנקאות ומסחר. אזרחים סורים רבים נהגו בעבר לעבור את הגבול אל שתורא ולקבל שם שירותים בנקאיים ושירותי חלפנות כספים, וכן לרכוש שם סחורות שמן הנמנע היה לרכוש אותן בסוריה. חלק מכלכלת העיר בנוי גם על תיירות ומלונאות.

ב-21 ביולי 1977 התכנסה בשתורא ועדה טכנית לבנונית-סורית-פלסטינית, בניסיון להפסיק את מעשי האיבה בין הצדדים השונים בדרום לבנון שהיוו חלק ממלחמת האזרחים בלבנון, ובניסיון להגיע להסכם שיסדיר את נוכחותם של כוחות פלסטיניים חמושים בלבנון. כינוס ועדה זו היה המשכה של ועידת קהיר (1976) וניסיון ליישום החלטותיה. לאחר ארבעה ימי דיונים, ב-25 ביולי, נחתם הסכם שתורא.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: ערים
קטגוריה:אל-בקאע: יישובים
דידגורי (הר)

**דִידגוֹרִי** (בגאורגית: **დიდგორი**) הוא הר בגאורגיה, הממוקם כ-40 ק"מ מערבית לבירה, טביליסי, בצידו המזרחי של רכס תריאלתי, שהוא חלק מרכס הקווקז המשני שבהרי הקווקז, ומתנשא לגובה 1647 מ'.

במקום זה התרחש "הניצחון המהולל", בו ניצחו הגאורגים בראשות המלך דוד הבנאי, שנלחמו כנגד הסלג'וקים ב-12 באוגוסט 1121, בקרב שנקרא קרב דידגורי. שדה הקרב שהשתרע על פני מספר קילומטרים מכוסה ברובו של אדמת מרעה תת-אלפינית. בתחילת שנות ה-90, הוקמה במקום הקרב אנדרטה ענקית, המורכבת מתריסר חרבות מוצקות הנעוצות בתוך האדמה בתנוחות מוצלבות, ופסלים כבירים של גופות לוחמים מבותרות מפוזרות על פני האחו.

## לקריאה נוספת
* טומאז אניצקו (2006), **[http://books.google.com/books?id=dknEWnLUEmQC&pg=PA199&ots=b_4C7wTElo&dq=Mount+Didgori&sig=gA0jKpEuZEnVKad6sPuirridXjw#PPA199,M1 בדיקת צמחייה לגנים בוטניים]**, עמ' 199, באנגלית, 

קטגוריה:גאורגיה: הרים
קטגוריה:קווקז: הרים