תוקידידס

שמאל|ממוזער|150px|תוקידידס
**תוקידידס** (ביוונית: **Θουκυδίδης**; 460 לפנה"ס בקירוב – בין 399 ל-396 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני איש אתונה, אשר ספרו "תולדות המלחמה הפלופונסית" מתאר את קורות המלחמה שניטשה בין אתונה לספרטה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס.

## קורות חייו
תוקידידס היה אציל אתונאי ובנו של אולורוס, מלך אחת הממלכות בתראקיה. עושרו בא ממכרות בבעלות משפחתו על חוף תראקיה.
הוא היה קרוב משפחה של המצביא האתונאי מילטיאדס הצעיר ושל המצביא קימון. תוקידידס חילק את זמנו בין שני בתים: אתונה ותראקיה. קשריו המשפחתיים קרבו אותו אל אותם אנשים שעיצבו את ההיסטוריה שעליה כתב.

נאמר עליו שהיה טיפוס יבש, פסימי, ונטול הומור. סביר שהתחנך על ידי הסופיסטים, שהיו מחנכים בני עשירים באתונה של תקופתו. אצלם למד להטיל ספק בדברים ולא לקבלם כפשוטם, כמו גם את טכניקת הכתיבה שלו, ואת כישורי הערכת האמת שלו. עקרונות הכלכלה נעדרים לגמרי מחיבורו, ומכאן שכנראה לא למד דבר על הנושא.

לפני שנת 431 לפנה"ס, לא נטל תוקידידס חלק בולט בענייני הציבור באתונה. בשנות העשרים לחייו פרצה מלחמת הפלופונסוס, והוא שירת בצבא. בשנת 427 לפנה"ס לקה במגפה, והחלים.

בשנת 424 לפנה"ס, נתמנה סטרטגוס (מצביא העיר) של אתונה. בשלהי אותה שנה, הוא לא הצליח להציל את העיר אַמְפִיפּוֹלִיס מידי המצביא ברסידאס במלחמה שנתמשכה באותה שנה. הוא הוּגְלָה למשך עשרים שנים. משנת 423 עד שנת 404 לפנה"ס חי בתראקיה. במשך תקופה זו סבב בפלופונסוס, ונעזר במעמדו כגולה מאתונה כדי להתערב בין בני הברית הפלופונסיים. אפשר שהגיע גם לסיציליה והיה עד למערכה הסיקילית, מה שמסביר את ידיעותיו הרבות על המקום. בתקופה זו ערך חקירות חשובות.

בשנת 404 לפנה"ס חזר לאתונה, בעקבות חנינה כללית שניתנה אחרי המפלה הצבאית, אך שהה בה רק זמן קצר, וחזר לתראקיה כדי להשלים את חיבורו.
ספרו מתאר את קורות המלחמה עד שנת 411 לפנה"ס, ונפסק באמצע משפט. הסוף הפתאומי של החיבור מרמז שאולי מת בפתאומיות.
ייתכן שעובדה זו היא מקור הידיעה שחוזרת ונשנית במקורות, לפיה תוקידידס נרצח.

אין ידיעה ברורה באשר לתאריך מותו. המאורע הברור האחרון שנזכר בחיבורו הוא הריסת חומות אתונה בשנת 404 לפנה"ס, ומכך ניתן לשער כי מת זמן לא רב לאחר שנה זו. אולם בפרק ק בספר השני של חיבורו, הוא מדבר על מפעלו של ארכלאוס, מלך מוקדון, לחיזוק ארצו ופיתוחה, ובמידה ואלה הם דברי הלל לארכלאוס לאחר מותו, הרי שיש להסיק מכך שתוקידידס עוד חי לאחר שנת 399 לפנה"ס, שנת מותו של ארכלאוס. בספר ג, פרק קטז, מונה תוקידידס שלוש התפרצויות של הר הגעש אטנה בסיציליה. על פי דיודורוס סיקולוס (14, 59) היתה התפרצות נוספת בשנת 396 לפנה"ס, ומכך ניתן להסיק כי תוקידידס מת לפני שנה זו. עם זאת, ייתכן שלא ידע על התפרצות זו או שידע ולא חשב שיש צורך להזכירה.

נשתמרו מסורות שונות באשר למקום מותו. במקורות נזכרות אתונה, תראקיה, איטליה ומוקדון. לפי אמיאנוס מרקלינוס, ההיסטוריון קראטיפוס איש אתונה (המחצית הראשונה של המאה ה-4 לפנה"ס) סיפר שתוקידידס מת בתראקיה, ולדעת אלכסנדר פוקס, יש להעדיף מסורת זו, שמסתמכת על דברי בן-זמנו של תוקידידס.
עצמותיו של תוקידידס הוחזרו לאתונה והונחו בחלקת הקבר של משפחתו של קימון.

## ההיסטוריון
[ממוזער|150px|תוקידידס ו[הרודוטוס בהרמה כפולה עתיקה באוסף פארנזה ב]]
[ממוזער|150px|תוקידידס מאת ריכרד קאופונגן  בחזית [הפרלמנט האוסטרי]]
תוקידידס היה מראשוני כותבי הפרוזה האטיים, לצד אנטיפון וקסנופון, והיה ההיסטוריון הראשון שכתב בניב האטי. מיצירתו ואילך, היה הניב האתונאי לשונה של ההיסטוריוגרפיה היוונית.

תוקידידס נחשב כראשון ההיסטוריונים המדעיים, ואחד ההיסטוריונים הראשונים לצד הרודוטוס (שכתב את החיבור "היסטוריות" דור אחד לפני תוקידידס). תוקידידס, בניגוד להרודוטוס, לא מזכיר מעשי אלים וסיפורים מיתיים בחיבורו, אלא מסתמך באדיקות על מסמכים כתובים ועל ראיונות עם עדים לאירועים שהוא מתעד. 

העקרון היסודי לפיו כל עדות טעונה בדיקה קפדנית, הוא ההפך מהעקרון אותו קבע לעצמו הרודוטוס, שכתב כי הוא חייב לספר מה שמספרים אך אינו חייב להאמין למסופר (ספר ז, קנב). תוקידידס סבור שאין זה נכון לתאר מאורע היסטורי כפי שנראה בעיניו, גם אם השתתף בו, וגם זה ההפך מהשקפתו של הרודוטוס, ש"ראייה עצמית" היתה עבורו אמת המידה העליונה.

עם זאת, תוקידידס שם בפי גיבוריו מילים ומשפטים, שלאור פעולותיהם ניתן לשער שנאמרו על ידם באופן כלשהו.
על הנאומים שבספרו כתב: "שמתי בפי הנואמים דברים, שהיו צריכים, לפי דעתי, להיאמר על ידיהם לפי מצב העניינים, וקרובים ככל האפשר לכוונתם הכללית של הדברים, שנאמרו באמת".

בחיבורו של תוקדידס אין גורמים על-אנושיים או על-טבעיים, וזאת בניגוד לחיבורו של הרודוטוס, שבו רצון האלים הוא ההסבר הכולל של ההתרחשות ההיסטורית. אצל תוקידידס נעדר ההסבר התאולוגי וגם ההסבר הפילוסופי.

תוקידידס הוא ההיסטוריון הראשון הנוקט גישת ריאליזם פוליטי טהור. הוא מתבונן בדמויות שפועלות בעולם בריחוק של עיתונאי, בניגוד לחמלה של יוצרי המיתוסים והמשוררים. בפרק החמישי של חיבורו הוא מביא דיאלוג בעניין הפלישה לאי מלוס, שיכול לשמש לקח לכל המאמין שמנהיגים פועלים תמיד ביושרה.

תוקידידס העריץ את פריקלס ותמך בעוצמתו הבלתי-רגילה מול העם, על אף סלידתו מדמגוגים ככלל. תוקידידס לא תמך בדמוקרטיה בכל לבו, אך חשב שהיא מוצלחת בהינתן מנהיג מוצלח.

חיבורו הידוע ביותר של תוקידידס, "תולדות המלחמה הפלופונסית", לא מקדיש זמן לדיון באמנויות או במאפייני החברה של אותה התקופה ומתמקד באירועי המלחמה עצמה. תוקידידס מתאמץ להציג כל אירוע באופן חי ומדויק ככל הניתן.

ב לא היה תוקידידס מן הסופרים הפופולריים. אולם ב נתעוררה ההתעניינות ביצירתו.

## לקריאה נוספת
* 
* תוקידידיס. **תולדות מלחמת פילופוניס**. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).
* דוד אשרי. **קניין לדורות - היסטוריונים יוונים וכתיבת היסטוריה ביוון וברומא.** ערכה דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת מאגנס, תשס"ד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* דונלד קגן, ההיסטוריון הרוויזיוניסט הראשון, באתר מידה.
* תומר ריבל, "תוקידידס: אתונה, מוסר ומלחמת הפלופונס", באתר e-mago.

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים מן העת העתיקה
קטגוריה:היסטוריוגרפיה יוון העתיקה
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
קטגוריה:המלחמה הפלופונסית
קטגוריה:אתונאים מן העת העתיקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס