open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תאגיד התעשייה האווירית של סין

**תאגיד התעשייה האווירית של סין** (במנדרינית: **中国航空工业集团公司**, פין-יין: **Zhōngguó hángkōng gōngyè jítuán**; ידוע בראשי תיבות כ-**AVIC** משמו באנגלית: **Aviation Industry Corporation of China**) הוא קונגלומרט סיני בבעלות המדינה לתעופה, חלל ומערכות הגנה. החברה מדורגת במקום 159 ברשימת Fortune Global 500 והיא מונה מעל 100 חברות בת, 27 חברות רשומות וכ-500,000 עובדים ברחבי העולם.

אף שהתאגיד מחזיק בכמעט 30% ממניות חברת COMAC השתיים פועלות באופן עצמאי זה מזה.

## היסטוריה
מאז שהוקמה ב-1 באפריל 1951 במלחמת קוריאה כ**נציבות מינהל תעשיות התעופה**, עברה התעשייה האווירית של הרפובליקה העממית של סין 12 רפורמות מערכתיות.

AVIC רכשה את יצרנית מנועי המטוסים האמריקנים קונטיננטל מוטורס, בע"מ בשנת 2010, את יצרנית המטוסים האמריקאית Cirrus בשנת 2011, ואת ספקית החלקים האמריקאיים Align Aerospace בשנת 2015.

### פיצול
תאגיד התעשייה האווירית של סין היה קונסורציום סיני של יצרני מטוסים. ב-1 ביולי 1999, קונסורציום זה חולק לחברת התעשייה האווירית הסינית 1 וחברת התעשייה האווירית של סין 2.

### מיזוג
ב-28 באוקטובר 2008, שתי החברות התמזגו רשמית מכיוון שההפרדה הקודמת גרמה למשאבים מפוצלים והובילה לפרויקטים מיותרים. המוקד העיקרי של התאגיד הוא פיתוח יעיל של טכנולוגיות צבאיות ובסופו של דבר להתחרות עם איירבוס ובואינג בתעשיית התעופה האזרחית.

במהלך תערוכת Airshow China 2008, התאגיד הוצג בפני הציבור לראשונה.

### פיתוח עסקי
בשנת 2014 החברה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם תאגיד המטוסים המאוחד של רוסיה ושתי החברות משתפות פעולה בבניית מטוס נוסעים חדש מדגם CR929.

## מגזרים עסקיים
* ייצור תובלה אווירית
* תעופה כללית
* מסוקים
* מערכות כלי טיס
* מכוניות
* אוניות

בשנת 2015, תאגיד שיתף פעולה עם BHR Partners, ברכישת ספק הרכב האמריקני Henniges, באמצעות מבנה של מיזמים משותפים. ב-Henniges כינו את העסקה "אחת הרכישות הגדולות ביותר בהיסטוריה של חברה סינית של חברת ייצור רכב אמריקאית."

## מוצרים

## חשד לריגול
באפריל 2009 דווח ב"וול סטריט ג'ורנל" כי מרגלים ממוחשבים, כביכול סינים, חדרו למאגר התוכנית Joint Strike Fighter ורכשו טרה-בייטים של מידע סודי על המפציץ, מה שעלול לפגוע ביעילותו העתידית. מאוחר יותר שילב התאגיד את הידע הגנוב במטוסי צ'נגדו J-20 ושניאנג FC-31 בסין.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר AVIC
* תאגיד היבוא והייצוא האמריקני של חברת Aero-Technology
* דף AHS באתר AVIC

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות בבעלות ממשלת סין
איתמר רייכל

**איתמר רייכל** (נולד ב-1 בספטמבר 1975) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, בתפקידו האחרון כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר.

## ביוגרפיה
רייכל סיים קורס טיס במגמת תובלה. הוא שירת באימון מתקדם בטייס תובלה בטייסת הנחשון ושימש סמ"ט ב' בטייסת 120. הוא היה חלק מצוות ההקמה של טייסת 122 ושימש סמ"ט א' בטייסת. לאחר מכן חזר לטייסת 120 ושימש בה סמ"ט א'. 

קיבל צל"ש מפקד חיל האוויר על מלחמת לבנון השנייה.

ב-2011 מונה למפקד טייסת 100, הוא פיקד על מגמת תובלה ויסודות בבית הספר לטיסה ולאחר מכן פיקד על טייסת 120. כמפקד הטייסת השתתף ב-2015 במבצע הסיוע לאחר רעידת האדמה בנפאל, כמו כן הוביל את הטייסת שהשתתפה בתרגיל רד פלאג בארצות הברית. ב-2016 מונה למפקד בסיס עובדה. ב-2018 מונה לראש מחלקת ארגון באגף התכנון.

בדצמבר 2019 מונה לראש להק כוח אדם בדרגת תת-אלוף וכיהן בתפקיד עד ספטמבר 2022 ובסיומו בחר לפרוש מצה"ל.

## חיים אישיים והשכלה
רייכל גרוש ואב לשניים. הוא בעל תואר ראשון במשפטים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ראשי להק כוח אדם
קטגוריה:מפקדי בסיס עובדה
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
תאגיד המטוסים המאוחד

[ממוזער|ה-[מיג-35|Mikoyan MiG-35 הוא המטוס הראשון והמטוס הצבאי הראשון שפותח תחת המותג של תאגיד המטוסים המאוחד, שכן מיקויאן הוא סניף של התאגיד.]]
**תאגיד המטוסים המאוחד** (ברוסית: **Объединённая авиастроительная корпорация**, ידוע בראשי תיבות באנגלית כ**UAC**, מתוך השם המלא באנגלית: **United Aircraft Corporation**) הוא תאגיד ממשלתי רוסי לייצור מערכות חלל ותעופה. מרבית המניות הם בבעלות ממשלת רוסיה והוא מאגד חברות ייצור רוסיות פרטיות ומממשלתיות שמייצרות כלי טיס ועוסקות בייצור, תכנון ומכירה של מטוסים צבאיים, אזרחיים וכלי טיס בלתי מאוישים. רבים מנכסי התאגיד ממוקמים באזורים שונים ברוסיה, עם מיזמים משותפים עם שותפים זרים מאיטליה, הודו וסין.

מטה התאגיד שוכן במחוז המשנה קרסנוסלסקי, במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי שבמוסקבה.

## היסטוריה
### קודם להקמת התאגיד
לאחר התמוטטותה הפתאומית של ברית המועצות ב-1991, תעשיית האוויר והחלל של רוסיה הייתה בכאוס. כמות יבוא מוגזמת ומכסי הגנה שהממשל הטיל הרסו את ענף התעשייה, הן את במגזר התעופה והחלל והן בתעשיית הרכב. תעשיית המטוסים הצבאיים הצליחה להפיק תועלת משיפור אפשרויות הייצוא על ידי הרווח מאחסון גדול של רכיבים וחלקים מהתקופה הסובייטית, בעוד שתעשיית המטוסים האזרחית ספגה הפסדים וייצור מטוסים אזרחיים פחת. לדוגמה, בשנת 1990 ייצרה רוסיה 715 מטוסים. 8 שנים מאוחר יותר, מספר זה ירד ב-661 לרמה של 56 מטוסים בלבד. בשנת 2000 נוצרו רק 4 מטוסים אזרחיים. על מנת לפתור זאת, נשיא רוסיה באותה תקופה, בוריס ילצין, החליט כי איחוד הוא הכרחי ויצר את VPK-MAPO (המתחם התעשייתי הצבאי - האיגוד לייצור מטוסים במוסקבה) הכולל חברות כמו מיקויאן. המיזם לא היה מוצלח ו-MAPO התמזגה לאחר מכן עם סוחוי.

### הקמה
תאגיד המטוסים המאוחד נוצר ב-20 בפברואר 2006 על ידי נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בצו נשיאותי מספר 140 על ידי מיזוג מניות מאילושין, אירקוט, מיקויאן, סוחוי, טופולוב ויאקובלב כחברת מניות משותפות בשם תאגיד המטוסים המאוחד כדי לייעל את הייצור ולמזער הפסדים. בתאגיד הצהירו כי הסיבה לכך שהתאגיד נוצר הייתה שמירה ופיתוח על הפוטנציאל המדעי והתעשייתי של תעשיית המטוסים הרוסית, ביטחון המדינה והגנתה, וריכוז המשאבים האינטלקטואליים, התעשייתיים והכספיים ליישום ארוך טווח. החברה החלה לייצר את טופולוב 154, טופולב 204, איליושין 86, איליושין 96, איליושין 114, וכל מטוסי מיקויאן, סוחוי, מטוסים צבאיים של יאקובלב, טופולב ואילושין; הכל נוצר לפני הקמת התאגיד.
## חברות בת
תאגיד המטוסים המאוחד משלב את יצרניות המטוסים הבאות:

## מוצרים

## נשיאי התאגיד
* 2006–2011 – אלכסיי פיודורוב
* 2011–2015 – מיכאיל פוגוסיאן
* משנת 2015 – יורי סליוסאר

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסטך
קטגוריה:חברות החזקות רוסיות
קטגוריה:תעשיית נשק ברוסיה
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך במוסקבה
קטגוריה:מוסקבה: חברות
קטגוריה:יצרני מטוסים רוסיים
קטגוריה:חברות ממשלתיות ברוסיה
רפיים

**רפיים** (שם מדעי: *Raphinae*) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת היוניים, הקרובים ליונים המודרניות וכוללת שני מינים נכחדים: דודו אפור וסוליטר רודריג. עופות אלה היו המינים הגדולים ביותר בסדרת היונאים, כאשר הדודו הגיע לגובה מטר ולמשקל 10 עד 17 קילוגרם בממוצע. מינים אלה לא יכלו לעוף עקב שרירי הכנפיים הקצרות שלהם. בעבר נקראה קבוצה זו **דודואיים** (Dididae), אך השם השתנה עם שינוי השם המדעי של הדודו (*Raphus*).

הרפיים הותאמו לחיים אנדמיים על האי מאוריציוס והאי רודריג הסמוך, שניהם במערב האוקיינוס ההודי. מבנה גופם היה מגושם בהרבה מזה של מרבית היונים, והם הותאמו לאכילת פירות על הקרקע בהיעדר כל טורפים. עם זאת, האדם שהגיע לאיים במהלך המאות ה-15 וה-16 הכחיד אותם במהירות. תאריך הכחדתם המדויק הוא סביב תחילת המאה ה-18.

מינים אלה שונים ממרבית היונים וקרובים בעיקר ליונת סמואה, ליונת ניקובר וליונת הכתר מאוסטרליה, ואולי גם יונת הפסיון (*Otidiphaps nobilis*) ויונת-קרקע דקת-מקור (*Trugon terrestris*). המין הנכחד מראוניון *Threskiornis solitarius* - כיום מין של מגלן קדוש נחשב בעבר ליונה הקרובה לסוליטר ולדודו, אך התברר שמדובר במגלן.

## מיון
*סוג ומין יחיד דודו אפור (*Raphus cucullatus*) - נכחד
*סוג ומין יחיד סוליטר רודריג (*Pezophaps solitaria*) - נכחד

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1930
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר ווטמור
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:עופות חסרי יכולת תעופה
חוק טוהר הבירה הבווארי

[ממוזער|[פקק בירה המציין 500 שנים לחוק טוהר הבירה]]
**חוק טוהר הבירה הבווארי** (בגרמנית: **Reinheitsgebot**) נחקק ב-23 באפריל 1516. החוק חוקק על ידי ויליאם הרביעי דוכס בוואריה וקבע שמרכיבי הבירה יכילו מים, לתת שעורה וכשותנית בלבד.

לאחר מספר שנים, נוספו לרשימה גם החיטה, כוסברה ועלי דפנה. בתקופה המודרנית נוספו שמרים לחוק לאחר גילוי תפקידם בתסיסה. החוק אסר לבשל או לייבא בירה המכילה מרכיבים שהם לא מים, שעורה וכשותנית, וזאת כדי להותיר רכיבים אחרים שהיו במחסור, למשל חיטה ושיפון, פנויים לתזונת האדם.

החוק נחשב עד היום לחוק להגנת הצרכן הראשון בעולם. הוא הוחלף בשנת 1993 ב"**חוק הגרמני הארעי לבירה**", המתיר שימוש במרכיבים רבים נוספים, למשל סוכר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה של הבירה
קטגוריה:בוואריה
קטגוריה:1516
לאו זונטאג

**לאו לודוויג אוגוסט אויגן זונטאג** (בגרמנית: **Leo Ludwig August Eugen Sontag**; 8 ביוני 1857 – 13 ביולי 1929) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
זונטאג נולד ב-8 ביוני 1857 במינדן, והיה בנו של הגנרל הפרוסי גידו זונטאג ואחיו של הגנרל גידו זונטאג. בשנת 1874 הוא התגייס ל, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-34 (פומרניה - ויקטוריה, מלכת שוודיה) .ב-1 בנובמבר 1884 הוא הועלה לדרגת לויטננט, וב-14 בפברואר 1885 הועבר לגדוד היגר ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן). ב-14 בדצמבר 1889 הוא הועלה לדרגת האופטמן והועבר לרגימנט הרגלים ה-76 (הנזה ה-2 - המבורג), וב-22 במרץ 1891 הוא מונה למפקד הפלוגה ה-12 בליבק. ב-18 בינואר 1901 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-19 (פוזן ה-2 - פון קורביאר) ומונה למפקד הגדוד ה-1 בגרליץ. ב-10 באפריל 1906 הוא מונה לקצין מטה ברגימנט הרובאים ה-34 (פומרניה - ויקטוריה, מלכת שוודיה). ב-27 בינואר 1909 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (מגדבורג ה-3), וב-18 בנובמבר 1909 הוא מונה למפקד בית הספר לירי של חיל הרגלים, וב-21 באפריל 1912 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-33 באלטונה, והועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באוקטובר 1912 הוא מונה למפקח של יחידות היגר והרובאים, וב-16 בינואר 1914 הוא קיבל את עיטור מסדר הנשר האדום עם עלי אלון.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה זונטאג למפקד הדיוויזיה ה-41, וב-7 באוקטובר 1914 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-18, עליה פיקד עד ה-22 בפברואר 1915. ב-22 במרץ 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-30 ביוני 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-56. ב-18 ביוני 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-113, וב-1 במרץ 1917 הוא מונה למפקד הקורפוס האלפיני. ב-5 בספטמבר 1917 הוא מונה למפקד דיוויזיית התחלופה ה-5, עליה פיקד לתקופה קצרה, וב-3 בדצמבר 1918 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.

לאחר המלחמה פרש זונטאג מהצבא והתגורר בהמבורג, עד מותו ב-13 ביולי 1929.

## קישורים חיצוניים
* לאו זונטאג באתר forum.axishistory

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי אות מסדר העיט האדום
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1929
יחסי הונדורס–שווייץ

**יחסי הונדורס–שווייץ** הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין **[[הונדורס|רפובליקת הונדורס]]** לבין **[[שווייץ|הקונפדרציה השווייצרית]]**.

## היסטוריה
בין רפובליקת הונדורס לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת הונדורס לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים המבוססים על התרומה השווייצרית להאצת ההתפתחות של הונדורס.

הונדורס זכתה בעצמאותה בשנת 1821, היא הוכרזה כרפובליקה עצמאית בשנת 1839. שווייץ הכירה בעצמאותה של המדינה באופן מיידי לאחר הכרזת העצמאות והקימה קונסוליה רשמית במדינה בשנת 1936. שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים שביניהן ב-1957. האינטרסים הדיפלומטיים השווייצרים בהונדורס מיוצגים על ידי השגרירות השווייצרית בגואטמלה.

במהלך מלחמת העולם השנייה היוותה שווייץ מעצמה מעניקת חסות עבור הונדורס בגרמניה ובהונגריה, ובין השנים 1962 עד 1985 היוותה כזו להונדורס גם בקובה.

הסוכנות השווייצרית לפיתוח פעילה בהונדורס החל משנת 1978 ופתחה משרד בטגוסליפה בשנת 1981. המשרד היה המשרד האזורי של הסוכנות למרכז אמריקה, עד שהועבר למנגואה בשנת 1993.

## שווייצרים בהונדורס
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2019 התגוררו בהונדורס מאתיים ושמונה-עשר אזרחים שווייצרים.

## נציגויות דיפלומטיות
* הונדורס אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
* שווייץ אינה מיוצגת בהונדורס, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ מחזיקה משרד ייצוגי בטגוסיגלפה, בירת הונדורס.

## קישורים חיצוניים
* Bilateral relations Switzerland–Honduras, אתר משרד החוץ של שווייץ

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
יחסי ארצות הברית – הרפובליקה הדומיניקנית

**יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית** הם היחסים הדו-צדדיים שבין ארצות הברית של אמריקה בין הרפובליקה הדומיניקנית.

על פי דו"ח המנהיגות העולמית האמריקנית לשנת 2012 של מכון גאלופ, 57% מאזרחי הרפובליקה הדומיניקנית הסכימו עם הקביעה כי ארצות הברית היא המנהיגה העולמית, 8% לא הסכימו ו-35% לא בטוחים; זהו השיעור השלישי בגובהו ביותר עבור כל מדינה שנבדקה באמריקה.

## רקע
מעמדה של הרפובליקה הדומיניקנית ככלכלה הגדולה ביותר בקריביים, המדינה השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה ושטח, היקף סחר גדול עם ארצות הברית וכן סמיכותה לארצות הברית ולמדינות אחרות בקריביים הופכות את הרפובליקה הדומיניקנית לשותפה חשובה של ארצות הברית בקרב המדינות המקיפות אותה. בנוסף, בשגרירות ארצות הברית מעריכים כי ברפובליקה הדומיניקנית מתגוררים 100 אלף אזרחי ארצות הברית; רבים מהם אזרחים כפולים. נדבך חשוב נוסף במערכת היחסים בין המדינות הוא העובדה כי למעלה ממיליון אנשים ממוצא דומיניקני מתגוררים בארצות הברית, רובם בצפון-מזרח ארצות הברית ואילו חלקם בפלורידה.

בעבר, ארצות הברית כבשה את הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 1916 עד 1924, וכן סייעה לממשלה במהלך מלחמת האזרחים הדומיניקנית.

הממשלה הדומיניקנית תומכת ביוזמות אמריקאיות רבות באו"ם והסוכנויות הנספחות אליו. שתי הממשלות משתפות פעולה במאבק בסחר בסמים. הרפובליקה הדומיניקנית עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם גורמי אכיפת החוק האמריקנית בנושאים כמו הסגרת מבוקשים ואמצעים למניעת הגירה בלתי חוקית.

נכון ל-2019, ארצות הברית תומכת במאמצים של ממשל לאונל פרננדס לשפר את התחרות ברפובליקה, למשוך השקעות פרטיות זרות, המלחמה בשחיתות והמודרניזציה של מערכות המס. חברות אמריקאיות, לרוב יצרני מוצרי הלבשה, הנעלה, ואלקטרוניקה קלה, כמו גם חברות אנרגיה אמריקאיות, משחקות תפקיד חשוב בכלכלה הדומיניקנית, ומהוות חלק ניכר מההשקעה הזרה במדינה.

## סחר
נכון לשנת 2012, היקף הסחר בין שתי המדינות עומד על כ-81 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* תולדות יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית
* https://web.archive.org/web/20120101195920/http://santodomingo.usembassy.gov/about-us/senior-embassy-officials.html

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
ינה איוואנפי

**ינה איוואנפי** (במקור **איגנץ וייסברון**, בהונגרית: **Ivánfi Jenő**; סגהאלום, 6 באוקטובר 1863 – בודפשט, 26 בספטמבר 1922) היה שחקן ובמאי תיאטרון יהודי-הונגרי. הוא היה "חבר לנצח של התיאטרון הלאומי של בודפשט" וחבר באגודה פטופי (1922).

## ביוגרפיה
[ממוזער|צ'ארלס ליקונט דה ליזל: העורבים. בכורה: התיאטרון הלאומי של בודפשט, [3 בינואר 1913 במאי: ינה איוואנפי. מצוות שחקנים: בתפקיד אורסטס: אוסקר ברגי.]]
הוא נולד למשפחה יהודית, בנם של מוזס (משה) וייסברון וקטלין ברויאר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. ולאחר מכן את האקדמיה הלאומית לאומנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע), תחילה חתם בעיר גיור ואחר כך בסגד. שריפת תיאטרון סגד הביא אותו לתיאטרון הלאומי בקלוז'. בשנת 1890 נסע לטיול לימודים ארוך בחו"ל, שם התוודע לאומנות הבמה והמשחק של גרמניה, צרפת ואנגליה, ובזמן שהותו בחו"ל תרגם דרמות בשליחותו של אדה פאולאי, שהיה שחקן, במאי, מחזאי, מורה למשחק, מתרגם, והבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי בבודפשט. לאחר שובו להונגריה, באוקטובר 1893 חתם חוזה כשחקן עם התיאטרון הלאומי של בודפשט, שם עבד גם כבמאי החל משנת 1912. בשנת 1922 מונה לבמאי הראשי.

כשחקן, שיחק בעיקר בתפקידי הדרמות הקלאסיות. הדמויות העיקריות שגילם: ריצ'רד השלישי (שייקספיר), אדיפוס המלך (סופוקלס), לוציפר (במחזהו של אימרה מדאץ': טרגדיית האדם). הוא כתב ותרגם מחזות. הוא תרגם, בין השאר, את מולייר: טרטוף, את יודית של המחזאי והמשורר הגרמני פרידריך הבּל, את בריטניקוס של המחזאי הצרפתי ז'אן רסין עבור התיאטרון הלאומי של בודפשט. מאמריו התפרסמו בעיתונים מקומיים ובמגזינים זרים.

## עבודותיו
* העבר (שירת דרמה, קלוז'-נאפוקה, 1890)
* גלי הים והאהבה (טרגדיה בחמש מערכות. תרגום ליצירה של פרנץ גרילפרצר, בודפשט, 1892)
* סמיל נסיך המורים (דרמה בארבע מערכות)
* סאפו (טרגדיה בחמש מערכות של פרנץ גרילפרצר)
* נערות סוף המאה (מחזה בשלוש מערכות)

## לקריאה נוספת
* יוז'ף סינאי: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים, כרך 5
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* רוואי: הלקסיקון הגדול של רוואי
* אלאדאר שפלין: הלקסיקון לאומנות הבמה
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:סגהאלום: אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1863
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1922
חיים בלומנפלד

**חיים בלומנפלד** (נולד בשנת 1961) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. שירת כסגן מפקד מחוז תל אביב וכמפקד המכללה הלאומית לשוטרים.

## ביוגרפיה
בלומנפלד גדל בכפר הנוער ניצנים שם שימש אביו רפאל בלומנפלד כמנהל הכפר. למד בתיכון עירוני ע"ש תגר באשקלון.

הוא התחנך בקיבוץ ניצנים ובאשקלון (תיכון עירוני ע"ש א. תגר). בצה"ל שירת כקצין מודיעין והשתחרר בדרגת סרן.

ב-1992 התגייס כצוער למשטרה. ב-1994 מונה לקצין אגף קהילה ומשמר אזרחי בתחנת רמלה. הוא שימש בתפקידים שונים באגף המבצעים ובאגף התנועה. בלומנפלד שירת כראש לשכת ראש אגף התנועה, ראש מדור תאום ובקרה בלשכת המפכ"ל, בשנים 2008–2010 פיקד על תחנת אשקלון. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד מרחב ציון. ב-2012 מונה למפקד מרחב מוריה. ב-2014 מונה לעוזרו של המפכ"ל יוחנן דנינו.

ב-2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה הלאומית לשוטרים. הוא שימש בתפקיד עד מרץ 2019. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב.

בשנת 2022 פרש לגמלאות.
## השכלה
הוא בעל תואר ראשון כללי מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים. בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.

## קישורים חיצוניים
*בא לתחנה מפקד חדש, אשקלון ניוז, 28 באוקטובר 2017
## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-ניצבים במשטרת ישראל
קטגוריה:קציני משטרת ישראל בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר
קטגוריה:בוגרי תיכון תגר (אשקלון)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
טוביה אושרי

**טוביה אושרי** (25 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2019) היה עבריין, מראשי הפשע המאורגן בישראל.

## ביוגרפיה
אושרי נולד וגדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב. בגיל 13 נתפס גונב כסף ונשלח להתחנך בקיבוץ. לפני גיוסו לצה"ל עבד כעוזר במסגרייה. שירת בצה"ל בחטיבת גולני, ולאחר שחרורו חזר לעבוד במסגרייה והכיר את רחמים אהרוני ("גומדי"). הוא הקים עמו את כנופיית הכרם, ועסק עמו בפריצות ושוד מלטשות יהלומים.
השניים סידרו לעמוס אוריון, אז חייל משוחרר ללא עבר פלילי, משרה בחברת ברינקס, תוך כוונה לזכות בגישה לברינקס ולבצע שם שוד. אוריון החל בעבודתו שם בתחילת אוקטובר 1971.
אוריון ביצע שוד בברינקס בסוף אותו חודש, במהלכו ירה למוות בקצין הביטחון של ברינקס. הוא נלכד בידי המשטרה לאחר מספר ימים והועמד לדין באשמת שוד ורצח. הוא יוצג במשפטו על ידי עורך הדין של אושרי, אורי קידר. אושרי ואהרוני אף נכחו בדיונים. אוריון הורשע ונגזר לו מאסר עולם.

אושרי נכלל ברשימת ה-11 - מסמך משטרתי משנת 1977, בו נכללו אישים שהמשטרה הגדירה כראשי הפשע המאורגן בישראל.

אוריון שוחרר מן הכלא בעקבות חנינה ב-1980.
לאחר שחרורו פנה אוריון יחד עם העבריין עזר כהן לגומדי ואושרי ודרש מהם "דמי שתיקה" בסך 300,000 דולר, על כך שלא הפליל אותם בשוד בברינקס.

אושרי הורשע ברצח עמוס אוריון ועזר כהן, בשנת 1980 במפעל הבשר "בר בקר" שהיה בבעלותו של אושרי. גופות הנרצחים בותרו ונקברו בחולות אשדוד. על אושרי נגזר מאסר עולם, על אף טענתו שביצע את הרצח מתוך הגנה עצמית. לאחר שעונשו נקצב ל-16 שנות מאסר, שוחרר ממאסרו והחל לנהל חנות בשוק הכרמל שבתל אביב.

בשנת 1981 עלו טענות בדבר קשר חשאי בין מפקד פיקוד המרכז רחבעם זאבי לבין אושרי.

בשנת 2015 שודרו שתי כתבות על ידי העיתונאי עמרי אסנהיים בתוכנית "עובדה", שבהן נטען כי אהרוני ואושרי ניהלו קשר חשאי עם זאבי. בתחקיר "עובדה" מ-14 באפריל 2016 הודה אושרי כי הורה לאנשיו לפוצץ לבנת חבלה צה"לית בפתח דירתה של העיתונאית סילבי קשת, בעקבות כתבה בה מתחה ביקורת חריפה על התנהלותו של זאבי כאלוף פיקוד המרכז, תוך הסוואת זהותו כ"גנרל המקסיקני קסטאנייטאס".

ב-29 בדצמבר 2019 הלך לעולמו בגיל 82.

## חיים אישיים
לאושרי יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה.
בהמשך הכיר אושרי את שרה דנוך, ילידת כרם התימנים אף היא, שהפכה לבת זוגו ונולדה להם בת בשנת 1979.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פשע מאורגן
קטגוריה:מורשעים ברצח בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
טים ג'ונסון

**טימותי פיטר ג'ונסון** (באנגלית: **Timothy Peter Johnson**; 28 בדצמבר 1946 - 8 באוקטובר 2024) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת דקוטה הדרומית בשנים 1997–2015. ג'ונסון כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך עשור ושירת בבית המחוקקים של דקוטה הדרומית בשנים 1979–1987.

## ביוגרפיה
ג'ונסון נולד בקנטון שבדקוטה הדרומית, בנם של רות ג'ורדינה (לבית ליוסטוייט) וונדל צ'ארלס ג'ונסון. לג'ונסון היו שורשים נורווגים, שוודים ודנים. ג'ונסון, שגדל בוורמיליון, קיבל תואר ראשון ב-1969 ותואר שני ב-1970 מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, שם היה חבר באחוות דלתא טאו דלתא. לאחר לימודים מתקדמים (Post Graduate) באוניברסיטת מישיגן בשנים 1970–1971, תקופה בה עבד בסנאט של מדינת מישיגן, חזר ג'ונסון לוורמיליון ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דקוטה הדרומית וסיים תואר JD במשפטים ב-1975. מיד לאחר מכן החל ג'ונסון לעסוק בעריכת דין. הוא לא ניגש לבחינת לשכת עורכי הדין, מכיוון שהתקבל ללשכת עורכי הדין של דקוטה הדרומית בזכות הדיפלומה שהרוויח בעת לימודיו הגבוהים.

ג'ונסון שירת בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית מ-1979 עד 1982 ובסנאט של דקוטה הדרומית במשך שלוש שנים, מ-1983 עד 1986. ב-1985 היה סגן התובע המחוזי במחוז קליי במקביל לכהונתו בסנאט של דקוטה הדרומית. ב-1986 נבחר ג'ונסון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס היחיד של מדינת דקוטה הדרומית. במהלך כהונתו הראשונה הציג ג'ונסון חקיקה יותר מכל אחד שנבחר לקונגרס באותה השנה. ב-1997 עזב את בית הנבחרים עם היבחרו לסנאט האמריקאי. בסנאט היה חבר בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת הכספים (שבראשה ישב בשנים 2011–2015) ובוועדה לענייני אינדיאנים.

ב-13 בדצמבר 2006, בעודו מתראיין מוושינגטון הבירה לתחנת רדיו מקומית בדקוטה הדרומית, לקה ג'ונסון בשבץ מוחי והוא עבר ניתוח בבית החולים ע"ש ג'ורג' וושינגטון שבאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. המצב הרפואי הרעוע אליו נקלע ג'ונסון הוביל לחשש אצל המפלגה הדמוקרטית שמא תאבד את הרוב הזעום שלה בסאנט, לו ג'ונסון ימות כתוצאה מהשבץ או ייבצר ממנו למלא את תפקידו. עם זאת, בפברואר 2007 שב ג'ונסון לסנאט וב-2008 נבחר מחדש. ג'ונסון הצביע בעד מדיניות אל תשאל, אל תספר, בעד אישור מינויו של השופט סמואל אליטו לבית המשפט העליון של ארצות הברית ובעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ג'ונסון היה הסנאטור היחיד בקונגרס שיש לו בן ששירת בתפקיד פעיל בכוחות המזוינים של ארצות הברית כאשר הסנאט הצביע על היציאה למלחמת עיראק. בנו הבכור של ג'ונסון, ברוקס, שירת בדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית, שנלחמה בעיראק. בסופו של דבר ג'ונסון הצביע בעד היציאה למלחמה ובנו שירת בעיראק, לאחר שכבר שירת בסכסוכים צבאיים במלחמת בוסניה ובמלחמת קוסובו.

לקראת בחירות 2014 בארצות הברית הודיע ג'ונסון על פרישתו מהחיים הציבוריים.

נפטר ב-8 באוקטובר 2024.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי דקוטה הדרומית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דקוטה הדרומית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של דקוטה הדרומית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מדקוטה הדרומית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדקוטה הדרומית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא שוודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא דני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא נורווגי
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
בלה איוואני-גרינוולד

**בלה איוואניי-גרינוולד** (בהונגרית: **Iványi-Grünwald Béla**; שוֹם, 6 במאי 1867 – בודפשט, 24 בספטמבר 1940) היה צייר יהודי-הונגרי ידוע.

## ביוגרפיה
ממוזער|אשתו של איוואני-גרינוולד, אירן בילץ, (ציור מאת יאנוש תורמה)
נולד בדאראז'-פוּסְָה, בגבול הכפר הקטן שוֹם במחוז שומוג' בדרום טרנסדנוביה שבדרום-מערב הונגריה. אביו, שמואל גרינוולד, היה חוכר אדמות שנשאר באותו המקום עד סיום החוזה שלו והמשיך הלאה. אמו הייתה מריה מורוואי. במקום הולדתו למד בכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי. סיים את בית הספר התיכון בסקשפהרוואר ואז עבר לבודפשט, שם רשמו אותו הוריו למה שנקרא אז "בית הספר לאמנות הציור", והפך לאחר זמן מה ל"האקדמיה ההונגרית לאמנויות יפות".

בבית הספר לאמנות הציור הוא היה תלמידו של ברטלאן סקיי, צייר הונגרי, מגדולי הנציגים של הציור ההיסטורי ההונגרי, ששילב רומנטיקה ואקדמיזם. לאחר שסיים את האקדמיה איוואני-גרינוולד למד במינכן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1892 שב למינכן יחד עם הצייר קארוי פרנצי, שם הפך לתלמידו של הצייר שימון הולושי. בשנת 1893 צייר שם את "הניהיליסטים מגרילים גורל", ציור ריאליסטי שמשך תשומת לב רבה.

הוא היה אחד מהחברים המייסדים של מושבת האמנים של באיה מארה. הוא התגייר, מה שעורר הסתייגות גדולה של משפחתו. באותה תקופה הוסיף את השם איוואני. בבאיה מארה מצא את שותפתו לחיים, את אירן בילץ, בתו של כומר יווני-קתולי. משנת 1896 צייר שם סדרת נופים וסצנות ריאליסטיות (זריחת הירח, בעמק, טיול אביבי). כחבר מייסד בבית הספר הוא היה גם תומך ביעדיו. בשנת 1898 התחתן עם אירן בילץ.

לאחר מכן בילה שנה ברומא בשנת 1904 בעקבות זכייתו בפרס פראקנו. לאחר חזרתו להונגריה ארגן תערוכה קולקטיבית. משנת 1906 הסגנון שלו השתנה, ניסויו הדקורטיביים, הסגנוניים בסגנון אר-נובו, התחלפו בשאיפות של נטורליסטיות ופלן אר. בשנת 1907 הפך למנהל מושבת האמנים בקצ'קמט, וציוריו על חזית קזינו (1912) ו"יקיצת האביב" ב-1913 קיבלו מדליית זהב. לאחר מלחמת העולם הראשונה צייר באגם בלטון נופים בעיצוב ריאליזם פשוט, בדומה לציירי המישור ההונגרי הגדול.

אמנותו הוכרה בשנת 1930 עם הפרס "זר קורווין". (על פי מקור אחר בשנת 1935.) הוא נפטר זמן קצר לאחר שנודע לו על תכתיב וינה המכונה גם הבוררות השנייה של וינה (בגרמנית: **Wiener Schiedsspruch**) שהחזירה את באיה מארה להונגריה.

## לקריאה נוספת

* Réti István: A nagybányai művésztelep. Budapest, Kulturtrade, 1994. Iványi-Grünwald l. pp. 106-113. 
* Művészeti lexikon. 1. köt. Szerk.: Éber László. Budapest : Győző Andor, 1935. Iványi-Grünwald szócikket l. 473-474. o.
* Művészeti lexikon II. (F–K). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981. 481–482. o.


## קישורים חיצוניים

* חייו וציוריו
* חתימת בלה איוואני-גרינוולד, תמונות ו-1697 ציורים, גרפיקה עם תמונה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים יהודים הונגרים
קטגוריה:ציירים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות
קטגוריה:בוגרי אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1867
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1940
הסיפור בגדול

**הסיפור בגדול** הוא אלבומה השני של המוזיקאית דניאל רובין, שיצא בשנת 2019.
## רקע
אלבום זה הופק גם הוא בידי עמרי אמדו, כמו אלבום הבכורה, כלום לא עובר על ידי. רובין תיארה כמה פעמים את האלבום כיותר אופטימי ופחות כאוב מקודמו, כפי שמשתמע משם האלבום ושיר הנושא "הסיפור בגדול". כל השירים נכתבו והולחנו בידי רובין, מלבד "אולי" שהלחינה למילים של יונתן בלומנפלד, שגם ביצע יחד עמה את השיר. גדי רונן מבצע יחד עם רובין את השיר "חוזר ואומר". השיר "יש לך רק אותך" מתאר את החזרה לקרקע שהתרחשה, כשהבינה שאלבום הבכורה שלה לא גרם לרעידת אדמה, כפי שקיוותה. "מתגעגע" הוא חזרה על השיר "לא מתגעגע", בהופעה חיה, יחד עם הקהל שהצטרף לשיר. את האלבום סוגרת גרסת כיסוי של רובין לשיר "הלילה", שאיתו ייצגו הכל עובר חביבי את ישראל באירוויזיון 1981, כחלק ממחווה של כאן 88 לקראת אירוויזיון 2019 שהתקיים בישראל.

## רשימת השירים

## משתתפים

* דניאל רובין - מילים, לחן, פסנתר, קלידים, בס, כלי הקשה ושירה
* עמרי אמדו - הפקה מוזיקלית, מיקס, גיטרות, קלידים, קולות, תכנותים, בס, סימפולים, תופים וכלי הקשה
* תמיר מוסקט - תופים (טוב או רע, זה שצועק), מיקס (נורות האזהרה)
* שחר חזיזה - תופים (חוזר ואומר, כשמגיעים לסוף, הסיפור בגדול)
* מיכל אליסף - תופים (יום חדש)
* נדב הולנדר - בס וגיטרה חשמלית (הסיפור בגדול)
* רוני בר הדס - בס (חוזר ואומר), קולות (חוזר ואומר, אולי)
* אלכס משה - גיטרה (חוזר ואומר), קולות (חוזר ואומר, אולי)
* קרן טננבאום - כינור (זה שצועק)
* מאיה בלזיצמן - צ׳לו (זה שצועק)
* גילי ריבקין - כינור (הסיפור בגדול, ברזיל, יום חדש)
* תום דרום - קלידים ותכנותים (נורות האזהרה)
* עינב ג'קסון כהן - פסנתר (אולי)
* ספי ציזלינג - חצוצרה (טוב או רע, יום חדש)
* רותם ג'ארד - טרומבון (זה שצועק, אולי)
* רן יצחקי - מפוחית (יש לך רק אותך)
* טל שנהב - יוקללי (יום חדש)
* יונתן בלומנפלד - מילים ושירה (אולי)
* גדי רונן - שירה (חוזר ואומר)

## קישורים חיצוניים

*הסיפור בגדול, להאזנה באתר Bandcamp
*דניאל סלגניק, הסיפור בגדול: ריאיון עם דניאל רובין, רעש, 28 באוגוסט 2019
*נטע עמית, "עור חשוף בעולם מלא מי מלח": דניאל רובין חוזרת עם אלבום שני, ומשאירה את החרדה והדיכאון מאחור, פוליטיקלי קוראת, 12 במרץ 2019

2020 01
קטגוריה:אלבומי חברת תקליטי יהלום
קטגוריה:אלבומים בעברית
רכס היקס (אנטארקטיקה)

**רכס היקס** (באנגלית: **Hicks Ridge**) הוא רכס צוקים ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.

הרכס ממוקם בין הר סוזה וקרחון מורלי, ונחשב לחלק מחוף פנל.

גובהו של הרכס 1,349 מטרים מעל פני הים.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי הרכס

הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.

### מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

הרכס נקרא על שמו של תומאס היקס (Thomas Hicks), מצי ארצות הברית, שהיה טבח בתחנת מקמרדו בחורף 1967.

## לקריאה נוספת

• **[https://books.google.co.il/books?id=tGX0gvBVLKAC&pg=RA3-PA10&lpg=RA3-PA10&dq=%22Hicks+Ridge%22+Antarctica&source=bl&ots=wsoWgcQIBD&sig=ACfU3U20THKu79x0dZxyv-XgXdD2kA-p2A&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjf15GdnuPmAhXEQkEAHR1DCLMQ6AEwBnoECAkQAQ#v=onepage&q=%22Hicks%20Ridge%22%20Antarctica&f=false Antarctic Journal of the United States]**, 1982 Valume XVII no. 5, P 10

## קישורים חיצוניים
* רכס היקס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* רכס היקס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור רכס היקס
* מפת אזור רכס היקס

## הערות שוליים

היקס
היקס
מייק ג'מינסקי

**מייקל תומאס "מייק" ג'מינסקי** (באנגלית: **Michael Thomas "Mike" Gminski**; נולד ב-3 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1994. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 11.7 נקודות, 6.9 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חסימות למשחק.

## קריירת מכללות
ג'מינסקי נולד בעיר מונרו שבקונטיקט, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ג'מינסקי 20.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לגמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון. במשחק חצי הגמר קלע 29 נקודות מול אוניברסיטת נוטרדאם, בה שיחקו קלי טריפיוקה וביל ליימביר, וקבוצתו ניצחה בתוצאה 90–86. גם במשחק הגמר הצטיין ג'מינסקי עם 20 נקודות ו-12 ריבאונדים, אך הבלו דבלס הפסידו מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 88–94. בסיום עונתו השלישית זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ה-ACC ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American) לצד לארי בירד, מג'יק ג'ונסון, סידני מונקריף ודייוויד גרינווד. בעונת 1979/1980 העפילה דיוק לרבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת פרדו בהובלתו של ג'ו בארי קארול.

בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה (2,323 נקודות), וכן ניצב במקום הראשון בסך ריבאונדים (1,242) וחסימות (345) בקריירה.

## קריירה מקצועית
ג'מינסקי נבחר בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA 1980, על ידי ניו ג'רזי נטס. בעונת הרוקי שלו בלט לטובה עם ממוצעים של 13.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, אך בשלוש העונות הבאות מיעט לשחק ותרם 6.9 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל. בעונת  ביסס מחדש את מעמדו כסנטר הפותח של הנטס, ובעונה העוקבת אף הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק. במשחק מול בוסטון סלטיקס ב-9 באפריל 1986 קבע שיאי קריירה של 41 נקודות ו-22 ריבאונדים. בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1988 ניצב ג'מינסקי במקום השלישי בתולדות המועדון בריבאונדים (3,671) ובחסימות (599), ובמקום הרביעי בנקודות (6,415).

בינואר 1988, לאחר כ-7 עונות וחצי בניו ג'רזי, הועבר ג'מינסקי בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לרוי הינסון וטים מקורמיק. בעונת  היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי צ'ארלס בארקלי), עם שיא קריירה של 17.2 נקודות בממוצע למשחק.

בינואר 1991, לאחר כ-3 שנים בפילדלפיה, נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לארמן גיליאם. בפברואר 1994 הועבר למילווקי באקס בתמורה לפרנק בריקובסקי, ובסיום עונת  פרש ממשחק. ב-8 מתוך 14 עונותיו ב-NBA העפילו קבוצותיו של ג'מינסקי לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא צלחו את הסיבוב השני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:קונטיקט: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:בחירות דראפט של ניו ג'רזי נטס
קטגוריה:כדורסלני ניו ג'רזי נטס
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:כדורסלני שארלוט הורנטס
קטגוריה:כדורסלני מילווקי באקס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
הדיוויזיה ה-37 (האימפריה הגרמנית)

**הדיוויזיה ה-37** (בגרמנית: **37. Division**) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אלנשטיין.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובדצמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.

## מפקדים
* גנרל-לוטננט ארנסט פון רייכנאו (1 באפריל 1899 – 8 באפריל 1901)
* גנרל-לוטננט פרידריך פון בוק אונד פולאך (9 באפריל 1901 – 17 בפברואר 1902)
* גנרל-לוטננט אלכסנדר פון קלוק (18 בפברואר 1902 – 2 באוקטובר 1906)
* גנרל-לוטננט אמיל פון סקוטי (3 באוקטובר 1906 – 26 באפריל 1908)
* גנרל-לוטננט תילו פון וסטרנהאגן (27 באפריל 1908 – 2 באפריל 1911)
* גנרל-מיור מקס פון בארפלדט (3 באפריל 1911 – 3 ביולי 1913)
* גנרל-מיור הרמן פון שטאבס (4 ביולי 1913 – 30 ביוני 1915)
* גנרל-מיור גוסטב פון הולן (1 ביולי 1915 – 21 ביולי 1916)
* גנרל-מיור מקס פון מילר (22 ביולי 1916 – 17 ביוני 1917)
* גנרל-מיור רודיגר פון דר גולץ (18 ביוני 1917 – 25 בפברואר 1918)
* גנרל-מיור ולטר פון אברהרדט (26 בפברואר 1918 – 29 בדצמבר 1918)
* גנרל-מיור גוסטב פון דר ונגה, רוזן למבדורף (30 בדצמבר 1918 – 18 במרץ 1919)

## לקריאה נוספת
* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

## קישורים חיצוניים

37
37
הספר מסיביריה

[ממוזער|כרזת הסרט משנת [2021, בעת הפצתו מחדש.]]
**הספר מסיביריה** (ברוסית: **Сибирский цирюльник**; שווק באנגלית במדינות המערב בשם **The Barber Of Siberia**) הוא סרט בהפקה משותפת של רוסיה, צרפת, איטליה וצ'כיה, הסרט בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1998 מתרחש בתקופת רוסיה הצארית שתחת שלטונו של קיסר רוסיה אלכסנדר השלישי ומככבים בו אולג מנשיקוב, ג'וליה אורמונד, ריצ'רד האריס, ולדימיר אילין, מרינה ניילובה, אלכסיי פטרנקו. ניקיטה מיכאלקוב עצמו גילם בסרט את הצאר אלכסנדר השלישי. מוטו הסרט היא "הוא רוסי. זה מסביר הרבה."

בשנת 2000 הוענק לסרט פרס המדינה של הפדרציה הרוסית. ב-14 במרץ 2021 יופץ מחדש בבתי הקולנוע ברוסיה, במלאת 23 שנים לצאת הסרט לאקרנים לראשונה.
## עלילה
לסרט שני קווי עלילה. הראשונה היא רוסיה, 1885, בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי. הממציא הזר של מכונת התספורת הסיבירית הייחודית, דאגלס מקראקן, מגיע לרוסיה. כתמיכה, הוא משתמש בהרפתקנית האמריקאית ג'יין קלאגן, שצריכה לעזור לפרויקט בשל קשריה עם גורמים רוסיים ובפרט, עם הגנרל ניקולאי קרלוביץ' רדלוב. אך הרוסי הראשון שנפגש עם ג'יין בטעות מתגלה כצוער של בית הספר הצבאי הקיסרי, אנדריי טולסטוי.

מערכת יחסים רומנטית מתפתחת בין אנדריי לג'יין, בדרכם אל הגנרל רדלוב, שהחליט להציע לג'יין להינשא לו. אל טולסטוי מסרב להשלים עם זה ומעשיו, שנגרמו מקנאה, מובילים אותו לעבודות פרך בסיביר ולפרידה מאהובתו...

קו העלילה השני הוא מחנה האימונים הצבאי בקיץ האמריקני, 1905. צוער, בוגר מחנה צבאי, שתולה את דיוקנו של המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט מעל מיטתו, מותקף על ידי סמל אחר שלא קיבל השכלה מעולה בשם או'לירי ומכונה "כלב סוער". סירובו להכפיש את שמו של המלחין הגדול מוביל לעימות בין הסמל לצוער. האחרון מתברר כבנם של אנדריי טולסטוי וג'יין.

## שחקנים ודמויות

## הפקה
הסרט הופק בתקציב של 35 מיליון דולר כאשר חלק מהסרט צולם בסביבת הערים גורבטוב וקוסטרומה. מראה מחנה האימונים הצבאי בקיץ האמריקני צולם בצ'כיה, כמו גם בפורטוגל, בדרום חצי האי סטובאל. במיוחד לצורך צילומי הסרט, לבקשת מיכאלקוב כיבו לנשיא בוריס ילצין, את תאורת הפנים של כוכבי הקרמלין, שנראו מככר סמטת ואסילייבסקי במשך 10 שעות והונחו שבילים לסוסים דרך שער התחייה. לפני כן, תאורת הכוכבים כובתה פעם אחת בלבד: בתחילת מלחמת העולם השנייה.

בשנת 2005 הודיעו אולפני T3 כי הם שוקדים על הכנת גרסת טלוויזיה לסרט המורכבת מחמישה פרקים בני שעה, אולם בשנת 2014 נודע כי הארגזים עם סרטי הצילום נעלמו במהלך ההובלה מפריס לרומא.

## פסקול
המוזיקה נכתבה על ידי המלחין הרוסי אדוארד ארטמייב והוקלטה על ידי התזמורת הסימפונית לקולנוע (סולן - איליה פרונטוב, פלוגלהורן). סרגיי סקריפקה ניצח על חלק מרצועות המוזיקה ודמיטרי אטובמיאן ניצח על החלק השני מפיק התקליטים היה מישל סיידו הצרפתי. הקלטת הפסקול נערכה באולפן מטרופוליס (לונדון).

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:סרטי דרמה איטלקיים
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
קטגוריה:סרטי דרמה רוסיים
קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:האימפריה הרוסית בתרבות
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
יוסי שריקי

**יוסף (יוסי) שריקי** (1952 – 1 בינואר 2020) היה מורה, מחנך, מפיק מוזיקלי, מעבד, מוזיקאי וכנר וירטואוז ישראלי, מומחה למוזיקה אנדלוסית קלאסית ומחלוציה בישראל.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1952 (ה'תשי"ב) במקנס שבמרוקו לרנה (רינה) ולפייטן מאיר שריקי, בן למשפחת מוזיקאים ידועה במרוקו. בחודש ספטמבר 1958 עלה ארצה עם משפחתו. בילדותו למד בבית ספר מקומי בבית שמש.

בנעוריו ליווה בנגינה את חיים לוק, סמי אלמגריבי וג'ו עמר. בשנות ה-60 המאוחרות, החל לשמש כגיטריסט בהרכבי מוזיקת רוק שהופיעו במועדונים במרכז, בהם ההרכב "הפנים הקטנות". בתקופה זו ניגן גם עבור צביקה פיק.

בהמשך עבר לז'אנר המוזיקה האנדלוסית, כשהשתכנע ללוות את אביו הפייטן בנגינה. מאז, שריקי ניגן במספר תזמורות אנדלוסיות, ובהרכבים מוזיקליים מקומיים וארציים, לצד גדולי הזמר האנדלוסי. הוא ייסד את "להקת אנדלוסיה של בית שמש", ונמנה עם מייסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית ושימש בה ככנר הראשי.

שריקי לקח תפקיד מרכזי בקידום ובשימור מסורת הפיוט והמוזיקה האנדלוסית-מרוקאית בקרב הדור הצעיר בישראל, והיה מעורב בפרויקטים מוזיקליים וחינוכיים רבים. על פועלו זה, זכה בפרס לצד אביגדור אליה.

כמורה, פייטנים, זמרים ונגנים רבים למדו אצלו את יסודות המוזיקה האנדלוסית. בעשור האחרון לחייו הכשיר קבוצות ילדים ממשפחות מעוטות יכולת בבית שמש לנגן בקמנג'ה, עוד וטאר לצד שירת פיוטים של יהדות מרוקו.

שריקי שימש כמורה למוזיקה בבית הספר אליקים בבית שמש, וייסד בו מקהלה, ולאחר מכן עבר לשמש כמורה למוזיקה בבית ספר עוזיאל בעיר, שבו ייסד קונצרט חנוכה המאגד 120 ילדים.

ב-12 בנובמבר 2019 ערכה עיריית בית שמש ערב הוקרה עבורו ועבור הפייטן יוסי אלמליח (שלא בנוכחותו בשל מחלה), ובמהלכו העניק סגן ראש העיר לאשתו של שריקי מגן הוקרה על תרומתו למורשת המוזיקה האנדלוסית בישראל.

בשנותיו האחרונות עבד כמורה למוזיקה בעיריית בית שמש.

הלך לעולמו לאחר מחלה ב-1 בינואר 2020 (ד' בטבת ה'תש"ף) ונקבר בבית העלמין בבית שמש.

### תזמורת אנדלוסלאם

שריקי סבר שיש להתרכז במוזיקה אנדלוסית מקורית, מבלי לערב בין מזרח למערב, ולכן לקראת שנת 2000 עזב את התזמורת האנדלוסית הישראלית וייסד את תזמורת אנדלוסלאם שהייתה מבוססת על הרכב מוזיקלי שהפעיל כבר כעשור לפני כן. מטרת ההרכב הייתה שימור המוזיקה הצפון אפריקאית, תוך יצירת שיתופי פעולה עם זמרים ערבים ומוסלמים ממרוקו ומרחבי העולם. שריקי הופיע עם ההרכב בישראל לצד מוזיקאים מוסלמים ממרוקו, וכן בפסטיבלים אתניים מסביב לעולם, בין היתר בשוודיה לצד מוזיקאים מעיראק.

## חיים אישיים
שריקי התגורר בבית שמש, והיה נשוי ליפה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם המוזיקאים רועי ועופר שריקי.

## קישורים חיצוניים

* שמואל סרדינס, הלך לעולמו יוסי שריקי - מוותיקי התזמורת האנדלוסית אשדוד וממייסדיה, 1 בינואר 2020, באתר אשדודנט
* 
* שירן טמוזרטי, בוקר עצוב בבית שמש: המוזיקאי יוסי שריקי הלך לעולמו בגיל 69, באתר כל העיר בית שמש, 1 בינואר 2020
* אבי עמית, צלילי הקסם: הגנן המנגן שסחף אחריו את ילדי בית שמש, 10 בפברואר 2012, באתר חדשות 13
* 
* הכנר יוסף שריקי מנגן בקמנג'ה באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:נגנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאי רוק
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:נגני עוד
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאי אנדלוסית
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:אישים הקבורים בבית שמש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
איגוד הקולנוענים הרוסי

**איגוד הקולנוענים הרוסי**, רשמית **איגוד הקולנוענים של הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Сою́з кинематографи́стов Росси́йской Федера́ции**) הוא ארגון ציבורי רוסי, שהוקם ב-27 בפברואר 1990 במוסקבה כדי להגן על האינטרסים המשותפים ולהשיג את היעדים הסטטוטוריים של יוצרי הסרטים המקצועיים המאוחדים העובדים בתחום האורקולי במדינה.

האיגוד נוסד בכנס משותף של קולנוענים רוסים, שהתקיים בתאריכים 27-28 בפברואר 1990 במוסקבה. אמנת הארגון אומצה ב-9 ביולי 1992. יושב ראש האיגוד הנוכחי הוא הבמאי המוערך ניקיטה מיכאלקוב.

## פעילויות
האיגוד פועל בשטחן של יותר ממחצית הגופים המרכיבים את הפדרציה הרוסית באמצעות חטיבות מבניות שלה - ארגונים, סניפים ונציגויות. החל מ-24 במרץ 2016 היחידות האזוריות הגדולות ביותר הן הארגונים במוסקבה (3,077 חברים), סנקט פטרבורג (815 חברים), פרברי מוסקבה (173 חברים) ומחוז סברדלובסק (120 חברים).

האיגוד פועל להגנה על זכויות חברתיות, זכויות יוצרים, זכויות עבודה, קניין רוחני ואינטרסים מקצועיים של חבריו, כדי לסייע ביצירה ושיפור התנאים לפעילותם היצירתית.

## מבנה
### גילדות
* גילדת השחקנים;
* גילדת איפור;
* גילדת מהנדסי הסאונד;
* גילדת הפעלולנים;
* גילדת מבקרי הקולנוע;
* גילדת התסריטאים;
* גילדת הצלמים;
* גילדת טכנאי הקולנוע;
* גילדת המלחינים;
* גילדת המפיקים ומארגני התהליך הקולנועי;
* גילדת העורכים;
* גילדת הבמאים;
* גילדת המלבישים.

### ועדות
* הוועדה לסרטי אנימציה;
* הוועדה לקולנוע לא עלילתי;
* התאחדות הסרטים התיעודיים;
* התאחדות הסרט הצבאי וההיסטורי-פטריוטי.

## קישורים חיצוניים
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:קולנוע ברוסיה
צריפי לפורטובו

**צריפי לפורטובו** (ברוסית: Лефортовские казармы) הוא כינויו של מבנה היסטורי המורכב משלושה בתים במוסקבה המכונים "הצריפים האדומים" (שני הבתים האחרים הם בנייני שירות של ארמון יקתרינה במוסקבה). נבנה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19. עד אוקטובר 1917 שיכן הבניין את הגדוד הקיסרי השלישי של מוסקבה.

כיום (2020), המבנה מאכלס את גדוד פראוברז'נסקי 154 של משמר הקרמלין. קודם לכן שכן שם גם אנסמבל הזמר והמחול האקדמי של המחוז הצבאי של מוסקבה. הבניינים שופצו במהלך בניית מנהרת לפורטובו בעלות שהסתכמה ביותר מ-800 מיליון רובל.

## גלריה

## קישורים חיצוניים

* מוסקבה מצלצלת , מגזין "איטוגי", 18 בדצמבר 2001 

קטגוריה:מוסקבה: מבנים
גא"ז 63

**גא"ז 63** (ברוסית: **ГАЗ-63**', באנגלית: **GAZ-63**) היא משאית סובייטית מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (**Горьковский автомобильный завод, ГАЗ**) אשר יוצרה בין השנים 1948–1968 בעיר ניז'ני נובגורוד בברית המועצות (כיום רוסיה).

## נתונים ומפרט טכני
* דגמי "גא"ז 63" היו פיתוח של דגמי "GAZ-51" .
* דגמי "גא"ז 63" היו בשימוש בכוחות המזוינים של ברית המועצות.
* משגרי רקטות BM-14 מסוג "(8U35) "BM-14-17 הוצבו על משאיות "גא"ז 63" (משגר רב קני בעל 17 קנים, התחיל להתפתח בשנת 1959) (ראו תמונה).
* מנוע בנזין.
* מנוע קדמי - מחזור ארבע פעימות.
* סוג הנעה: 4x4.
* מנוע קירור מים.
* קיבולת מכל דלק - 105 ליטר, טווח נסיעה ללא תדלוק: כ-450 ק"מ.
* על פי דגם המשאית "גא"ז 63" התבסס רק"ם BTR-40 בעל הנעת 4X4. בצבא הסובייטי הדגם תפקד כנגמ"ש קל או רק"מ סיור. בנוסף לצבא הסובייטי היה בשימוש של מעל ל-30 מדינות.
* אב הטיפוס של גרסת שלושה צירים משנת 1946, היה קרוי "GAZ-33" הייצור הסדרתי לא התקיים.
* אב הטיפוס משנת 1944 של גרסה "GAZ-68" (ידועה גם בשם "KSP-68") עם תותח של 68 מ"מ על פני שטח הטעינה. הפקת הסדרות לא התקיימה, גם במלחמת העולם השנייה וגם אחריה.

### דגמים

* "GAZ-63" - דגם בסיסי שנבנה בסדרות משנת 1948.
* "GAZ-63U" - גרסת ייצוא של הדגם הבסיסי.
* "GAZ-63Ju" - מודל ייצוא לאזורים טרופיים.
* "GAZ-63A" - הרכב היה מצויד גם בכננת קדמית. המשקל הריק עלה ל-3,520 ק"ג.
* "GAZ-63AU" - גרסת הדגם של GAZ-63A, יועד לייצוא.
* "GAZ-63AJu" - גרסת ייצוא במיוחד לאזורים טרופיים, מצוידים בכננת.
* "GAZ-63D" - יחידת גורר שהופעלה בשילוב עם נגררים להטיית סוג GAZ-707. מנגנון ההטיה הונע באמצעות PTO. הציר האחורי נבנה בשנים 1959 עד 1968, כולל צמיגים כפולים.
* "GAZ-63E" - (ברוסית "ГАЗ-63Е") - שלדה עליה נבנו אוטובוסים במפעלים אחרים.
* "GAZ-63EU" - שלדה בגרסת הייצוא.
* "GAZ-63P" - יחידת גורר שיוצרה בין השנים 1958 עד 1968 ויש לה גם ציר אחורי כפול. בנוסף, הרכב היה מצויד במכל דלק שני, כך שניתן לשאת בסך הכל 195 ליטר בנזין.
* "GAZ-63E" - דגם עם מערכת חשמל מוגנת.
* "GAZ-63EU" - דגם ייצוא עם מערכת חשמל מוגנת.
* "GAZ-63EJu" - דגם ייצוא עם מערכת חשמל מוגנת, תוכנן במיוחד לאזורים טרופיים.

## גלריה

קובץ:GAZ-63 (cropped).jpg | "גא"ז 63"
קובץ: ParkPatriot2015part13-372.jpg |"גא"ז 63"
קובץ:Носовой понтон из ЛПП (Лёгкого понтонного парка) в Артиллерийском музее Санкт-Петербурга.jpg  |"גא"ז 63"
קובץ:Gaz63ponton.JPG  |"גא"ז 63"
קובץ:Hосовым понтон из лёгкого понтонного парка ЛПП на базе автомобиля ЗИC-151, Artillery museum, Saint-Petersburg pic2.JPG  |"גא"ז 63"



קובץ:ГАЗ-63 пожарный.jpg  |"גא"ז 63" - כבאית
קובץ: GAZ-51 in Lyubertsy.jpg |"גא"ז 63" - כבאית
קובץ:Moscow, ancient GAZ-63-based fire engine (22052928726).jpg |"גא"ז 63" - כבאית
קובץ:Myshkin Museum unique technology Tank truck IMG 1571 1725.jpg |"גא"ז 63" כבאית מכלית (משאית)


## ראו גם
* GAZ 66
* גא"ז MM 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משאיות
קטגוריה:כלי רכב סובייטיים
קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:אמצעי לחימה סובייטיים
קטגוריה:כבאיות
קטגוריה:משאית מכלית
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1948
63
Yaki-Da

**Yaki-Da** היה הרכב פופ שוודי שהיה פעיל בשנים 1994–2000.

## רקע
ההרכב כלל את הזמרות מארי קנוסטן ולינדה שונברג. השניים התחברו לצמד על ידי יונאס ברגרן, המפיק וחבר להקת אייס אוף בייס.

אלבומם הראשון Pride יצא לאור בשנת 1995. הוא הופק על ידי ברגרן שכתב את כל השירים בו, מלבד שניים מהם. הסינגל I Saw You Dancing מתוך האלבום הגיע למקום ה-54 במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום ה-11 במצעד הדאנס של בילבורד. להצלחה רבה יותר זכה ההרכב באירופה, דרום אמריקה ואסיה.

אלבומה השני של הלהקה A Small Step For Love יצא לאור בשנת 1998, ובו לא שיתפו פעולה עם ברגרן.

אחד מהשירים שכתב ברגרן והפיק לאלבום הראשון Show Me Love הוקלט על ידי אייס אוף בייס והופיע באלבום שיצא בשנת 2002.

## דיסקוגרפיה
* Pride (1995)
* A Small Step for Love (1998)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:להקות שוודיות
קטגוריה:להקות פופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1994
אמלי סטאר

**אמלי סטאר** (בהולנדית: **Emly Starr**; נולדה ב-5 בספטמבר 1957) היא שחקנית וזמרת בלגית.

## ביוגרפיה
סטאר נולדה בעיר לארן בבלגיה בשם מארי-כריסטין מארלס, היא התפרסמה תחילה בשם הבמה היידי אך לאחר מכן החליפה אותו לשם אמלי סטאר.

ב-1976 יצא הסינגל הראשון שלה "Tears of Gold".

ב-1978 שיחקה בסרט טלוויזיה קצר.

ב-1980 הופיעה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי של טוקיו ובאותה שנה הוציאה את האלבום הראשון שלה.

היא זכתה בתחרות הגמר הלאומית של בלגיה על ייצוג המדינה בתחרות שירי האירוויזיון 1981 מתוך 36 אמנים שהשתתפו בתחרות, באירוויזיון הייתה במקום ה-13 עם השיר "Samson".

בשנת 1986 הופיעה בסרט "Springen" שהתמודד מטעם בלגיה על פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.

היא נשואה למפיק טוני וינטר להם בת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרות בלגיות
קטגוריה:זמרות פופ בלגיות
קטגוריה:נציגי בלגיה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1981
קטגוריה:ילידות 1957
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1957
דבינצנזיה

**דבינצנזיה** (שם מדעי: *Devincenzia*) הוא סוג של עוף נכחד טורף בן משפחת הפורוסרקוסיים שבסדרת הקריאמאים, אשר חי באמריקה הדרומית במהלך תחילת המיוקן עד לתחילת הפליוקן לפני 4–21 מיליון שנה מהיום. בעבר כונה **אונקטורניס** (*Onactornis*). סוג זה תואר לראשונה ב-1932 וכלל 2 מינים: *Devincenzia gallinali* ו-*Devincenzia pozzi*. הוא קיבל את שמו על שם גריבלדי דבינצנזי (Garibaldi Devincenzi).
## מאפיינים
הדבינצנזיה היה טורף-על גדול באזור מחייתו בערבות הקדומות של אורוגוואי ושל צפון ארגנטינה (סביב בואנוס איירס ואנטרה ריוס), שם התגלו מאובניו. הוא הגיע לגובה 2.5 מטרים ולמשקל 250 קילוגרם ובמראהו דמה לפורוסרקוס, אך היה בעל עצמות חזה רחבות וחזקות יותר. עד לגילוי הקלנקן בערבות ארגנטינה הוא נחשב לסוג הגדול ביותר. המקור של עוף זה היה מרתיע מאוד ואורך הגולגולת הגיע ל-65 סנטימטרים מה שאיפשר לו להרוג בחבטה קלה ממקורו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פורוסרקוסיים
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הדרומית
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1932
שן יימינג

**שֶׁן יִימִינְג** (בסינית: **沈一鳴**; 30 במרץ 1957 – 2 בינואר 2020) היה רמטכ"ל צבא טאיוואן.

הוא החליף את האדמירל לִי שִׂימִינְג  ושימש בתפקידו מראשית יולי 2019, ועד מותו בהתרסקות מסוק UH-60 בלק הוק של הכוחות המזוינים הטאיוואנים, דקות ספורות לאחר ההמראה, במחוז וולאי  בתחום הרשות המקומית ניו טאיפיי בראשית שנת 2020.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנרלים סינים
קטגוריה:הרוגי תאונות אוויריות
קטגוריה:טאיוואנים שנולדו ב-1957
קטגוריה:טאיוואנים שנפטרו ב-2020
ג'ף פוסטר

**ג'פרי דאגלס "ג'ף" פוסטר** (באנגלית: **Jeffrey Douglas "Jeff" Foster**; נולד ב-16 בינואר 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA לכל אורך הקריירה, בין השנים 1999–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 4.9 נקודות ו-6.9 ריבאונדים למשחק.

## קריירת מכללות
פוסטר נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ובין השנים 1995–1999 למד באוניברסיטת המדינה של טקסס ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן מייק מילר. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/1997, סייע לה להעפיל לטורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. בשתי עונותיו האחרונות באוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק.

## קריירה מקצועית
פוסטר נבחר בבחירה ה-21 של דראפט ה-NBA 1999, על ידי גולדן סטייט ווריורס, ומיד נשלח בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לוונטיגו קאמינגס (הבחירה ה-26) ובחירת דראפט עתידית.

בעונת הרוקי שלו העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדות המועדון, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. בשנים הבאות ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע בפייסרס, בעיקר הודות להצטיינותו כשומר וכריבאונדר. בעונת  היה הסנטר הפותח של הקבוצה, וסייע לה לסיים את העונה הסדירה במקום הראשון באזור המזרחי עם מאזן הניצחונות הטוב ביותר בתולדות המועדון, 61–21. בפלייאוף 2004 גברו הפייסרס על בוסטון סלטיקס (4–0) ועל מיאמי היט (4–2) בטרם הודחו על ידי דטרויט פיסטונס (2–4) בגמר המזרח. בעונת  שיחק ב-19 משחקים בלבד בשל פציעה בגבו.

במרץ 2012 הודיע פוסטר על פרישה ממשחק, בשל כאבים כרוניים בגבו. בעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הפייסרס בסך ריבאונדים בקריירה (אחרי דייל דייוויס וריק סמיתס), עם 5,248.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:טקסס: כדורסלנים
קטגוריה:בחירות דראפט של גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של טקסס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977