open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים

250px|שמאל|פיקטוגרף לקרב חמש מודרני
[ממוזער|קרב סיף בין ה[צרפתי ז'אן דה מה לאטרי לבין האמריקאי ג'ורג' פטון במסגרת קרב חמש מודרני באולימפיאדת סטוקהולם (1912)]]
[ממוזער|השוודי [ויליאם גרוט, זוכה מדליית הזהב באולימפיאדת לונדון (1948) חוצה את קו הגמר בתחרות הריצה.]]
[ממוזער|נבחרת [פולין עם מדליות הזהב בה זכו חבריה באולימפיאדת ברצלונה (1992). במרכז ארקדיוש סקז'יפאשק, שזכה גם במדליית זהב אישית.]]
[ממוזער|מתחרים בשלב הריצה ב[אולימפיאדת אתונה (2004)]]
**[[קרב חמש מודרני]]** הוא ענף ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת סטוקהולם (1912). נשים מתחרות בענף מאז אולימפיאדת סידני (2000).

## היסטוריה
קרב החמש המודרני הומצא על ידי מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים, הברון פייר דה קוברטן, כמעין גרסה מודרנית לקרב החמש ("פנטאתלון") שהיה נהוג במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. בגרסה הקדומה, התחרו הספורטאים בריצה, היאבקות, הטלת כידון, קפיצה לרוחק וזריקת דיסקוס. בגרסה המודרנית נותרה רק הריצה, ואליה נוספו שחייה, רכיבה, קליעה וסיף.

בפעם הראשונה בה נערכו התחרויות, באולימפיאדת סטוקהולם (1912), נערכו תחרויות לגברים בלבד. האלוף האולימפי הראשון היה השוודי יסטה אוסברינק באולימפיאדת הלסינקי (1952) החלו לחלק מדליות גם לנבחרות. ניקוד הנבחרות התבסס על הניקוד המצטבר של שלושת הספורטאים שהתחרו מטעמן. שיטה זו הונהגה עד אולימפיאדת ברצלונה (1992), ובוטלה החל מאולימפיאדת אטלנטה (1996). באולימפיאדת סידני (2000) החלו להיערך גם תחרויות לנשים. 

באולימפיאדת לונדון (2012) שולבו לראשונה תחרויות הריצה והקליעה זו בזו, במתכונת דומה לביאתלון: שלושה סבבי ריצה של קילומטר, שאחרי כל אחד מהם מקצה קליעה. בנוסף, נעשה לראשונה שימוש באקדחי לייזר. שינוי נוסף חל החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), כאשר הריצה, שהיא כיום ריצת שדה, תיערך במסלול.

## שיטת התחרויות
כל מדינה רשאית לשלוח לכל היותר שני ספורטאים מכל מגדר.

כל חמש התחרויות המרכיבות את קרב החמש המודרני נערכות ביום אחד. בטורניר הסיף, מתחרים כל הספורטאים נגד כולם, ומקבלים ניקוד בהתאם לאחוזי הניצחונות שלהם. בתחרות השחייה שוחים הספורטאים משחה של 200 מטרים בסגנון חופשי, והניקוד מתבסס על הזמנים אותם קבעו. תחרות הרכיבה היא תחרות של קפיצות ראווה, והניקוד מבוסס על זמן, בניכוי נקודות עונשין בגין אלמנטים שונים. תחרויות הריצה והקליעה משולבות מאז אולימפיאדת לונדון (2012) זו בזו, ומורכבות משלושה מקטעי ריצה של קילומטר כל אחד (הניקוד הכללי מתבסס על  הזמן המצטבר של שלושתם), ולאחר כל אחד מכן זמן של 70 שניות מוקצה לירי של חמישה כדורים במטרה. ניקוד הקליעה מבוסס על רמת הדיוק. 

הניקוד המצטבר בכל חמש התחרויות הוא הניקוד הסופי. מי שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר זוכה במדליית זהב, השני במדליית כסף והשלישי במדליית ארד.

## מדליות
ספורטאים מ-21 מדינות זכו לאורך השנים במדליות אולימפיות בקרב חמש מודרני.

עד אולימפיאדת מלבורן (1956), היו הספורטאים השוודים המובילים בענף, והם זכו ב-8 מתוך 11 מדליות הזהב שחולקו בתקופה זו. באולימפיאדת רומא (1960) עברה השליטה להונגריה, שעד אולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 8 אפשריות. בשנים הבאות התחלקו הזכיות בין מספר מדינות. הונגריה ושוודיה עדיין מוליכות את טבלת המדליות.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ענפי ספורט במשחקים האולימפיים
אולימפיאדה
אלאלוף

**אלאלוף** הוא שם משפחה יהודי (תעתיק מקורי **אלעלוף**) מקור המשפחה בעיר קורדובה שבספרד, לאחר הגירוש התפצלו בני המשפחה לארצות שונות בהם טורקיה, סלוניקי שביוון, ומרוקו, חלק מבני המשפחה שהגיעו למרוקו התיישבו בתטואן כפי המתועד ולאחר מכן עברו לפאס, וחלקו השני של המשפחה התיישב באסואירה בני משפחה אלו שינו את שמם לאלוף, חלק מבני המשפחה אשר עלו לארץ מפאס בסוף המאה ה-19 שינו את שמם כיום לאלוף, שאר בני המשפחה בעולם שינו לאללוף או אלאלוף מעטים נשארו באיות המקורי אלעלוף.
 
יש הטוענים שפירושו המילולי הוא "שמן" בעברית. השם הוא כינוי לאדם אמיד או מבורך בילדים.

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
עלי בן חוסיין, נסיך ירדן

**עלי בן חוסיין** (בערבית: **الأمير علي بن الحسين**; נולד ב-23 בדצמבר 1975) הוא בנם של חוסיין, מלך ירדן ועאליה, מלכת ירדן. מכהן כסגן נשיא פיפ"א וכנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית.

## ביוגרפיה
עלי נולד בעמאן, בנם של חוסיין, מלך ירדן ורעייתו השלישית עאליה. אמו נהרגה בהתרסקות מסוק כשהיה בן כשנה. הוא למד באנגליה ובפנימייה בקונטיקט שבארצות הברית. לאחר לימודי התיכון עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, שירת בצבא ירדן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1999. בשובו לירדן שירת בכוחות המשמר המלכותי עד 2008 והוא בעל דרגת בריגדיר.

משנת 1999 הוא מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. ב-2000 ייסד את פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF) המאגדת התאחדויות כדורגל בדרום-מערב אסיה ומכהן כנשיאה. ב-2011 נבחר לסגן נשיא פיפ"א מטעם קונפדרציית הכדורגל של אסיה. ב-2015 התמודד על נשיאות פיפ"א מול יוזף בלאטר אך פרש לפני סיבוב הבחירות השני. לאחר התפטרותו של בלאטר הודיע כי יתמודד שוב על התפקיד.

במהלך השנים זכה לעיטור מסדר השמש העולה מיפן ובלגיון הכבוד הצרפתי.

הוא נישא ב-2004 לרים, בתו של לאח'דר בראהימי ולזוג שני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

* עלי בן חוסיין באתר פיפ"א

## הערות שוליים

קטגוריה:עסקני כדורגל
קטגוריה:המשפחה ההאשמית
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:ירדן: אישים בספורט
קטגוריה:ילידי 1975
בית הייסמן

בית הייסמן - ראשון לציון|שמאל|ממוזער|250px
250px|ממוזער|שרגא פייבל הייסמן, תחילת המאה ה-20
**בית הייסמן** - מהבתים הראשונים שהוקמו בראשון לציון ב-1882. נבנה על ידי שרגא פייבל הייסמן עבור משפחתו. לאחר מספר שנים נמכר למשפחת אמציסלבסקי ולבסוף נמכר לעיריית ראשון לציון ששיקמה אותו. משמש מאז שיפוצו כמוזיאון ומהווה חלק ממוזיאון ראשון-לציון. במרתפו של הבית התגורר, תקופה מסוימת, נפתלי הרץ אימבר.

## ההיסטוריה של הבית
בית הייסמן הוקם ב-1882 במרכזה של ראשון לציון והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שהוקמו במושבה. הבית הוקם על ידי שרגא פייבל הייסמן שהיה אחד מעשרת מייסדי המושבה. הייסמן, יליד ניקולייב, היה סוחר אמיד בעירו ולאחר שנתפס לרעיון הציוני עלה לארץ (עם אשתו ציפורה), רכש בראשון לציון 6 דונם והקים את ביתו כשאת ההוצאות מימן מכספו. לאחר הגיעו למושבה הפך לאיכר ונטע מטעים בשטחו.

הייסמן חי בראשון לציון במשך חמש שנים. ב-1887 היה מעורב ב"מרד" של האיכרים כנגד שרירות לבם של פקידי הברון. מרד זה הביא לגירושו של האיכר יוסף פיינברג והייסמן גם הוא החליט לעזוב ולכן מכר את ביתו ואת נחלתו ליהודה לייב אמציסלבסקי. הייסמן עבר לירושלים שם הצטרף לנטורי קרתא, חי בבתי אונגרין עד שנפטר ונקבר בהר הזיתים. 

משפחת אמציסלבסקי החזיקה בבית במשך 90 שנה. ב-1977 רכשה עיריית ראשון לציון (בתקופתו של חנניה גיבשטיין) את הבית מתוך כוונה לשמר אותו. במשך 25 שנים נוספות עמד הבית מוזנח עד שב-2003 שופצה המעטפת החיצונית של הבית ובהמשך שופץ גם חלקו הפנימי וכיום הוא שייך למוזיאון ראשון-לציון וחדרי הבית הפכו למוזיאון.

## נפתלי הרץ אימבר
מרתף הבית, שיועד במקור להיות מחסן, הותאם למגורים והושכר למגורים. בין הדיירים שגרו במרתף היה גם נפתלי הרץ אימבר. אימבר שסבל משחפת קיבל את המלצת רופאיו ועבר לראשון לציון והגיע למרתף בית הייסמן שם חיבר את שני הבתים הראשונים של שיר הפועלים "תקוותנו" שהפך אחר כך להמנון הלאומי של ישראל, התקוה. כיום נמצאת במרתף תערוכה על אימבר.
.

## מבנה הבית והחצר
הבית כולל שתי קומות ומרתף (שיועד לאחסון) ונבנה בסגנון מזרח אירופאי. נבנה מאבני כורכר שנחצבו משטח הנחלה של הייסמן וחוזקו בתערובת של בוץ וקש. על מנת לחזק את המבנה הוקמו בפינות עמודים מאבן מחצבות. תקרת המרתף חוזקה בקורות מתכת. אל הקומה הראשונה המוגבהת הוביל גרם מדרגות חיצוני בעוד שאל הקומה השנייה הוביל גרם מדרגות פנימי. גג הבניין כוסה ברעפים. חצר הבית הייתה מוקפת בחומה על מנת להגן על הבית ועל השוהים בחצר.

## לקריאה נוספת
* רחל גיסין, **בית הייסמן - בית האיכרים הראשון במושבה**, בתוך: זאב ענר (עורך), **סיפורי בתים**: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 200–202
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
הייסמן
הייסמן
מרים טלאלי

**מרים מַסולי טְלאלי** (באנגלית: **Miriam Tlali**; 11 בנובמבר 1933 - 24 בפברואר 2017) הייתה סופרת דרום אפריקאית. טלאלי הייתה האישה השחורה הראשונה בדרום אפריקה שפרסמה רומן. הרומן פורסם בשנת 1979, בתקופת האפרטהייד, ושמו *Muriel at Metropolitan*. היא אף הייתה אחת הראשונים שכתבו על סווטו. הספר שלה Amandla הוצאה לאור בדרום אפריקה בשנת 1980 ונאסר זמן קצר לאחר פרסומו.

## ביוגרפיה
טלאלי נולדה בדורנפונטיין, יוהנסבורג, דרום אפריקה. למדה בבית ספר אנגליקני, ואחר כך החלה לימודים באוניברסיטת ויטווטרסראנד, עד שזו נחסמה בפני שחורים בימי האפרטהייד. לימים המשיכה את לימודיה באוניברסיטת רומא בלסוטו, אך נאלצה להפסיקם בשל מחסור כלכלי, ולהתחיל לעבוד כפקידה משרדית.

ספרה הראשון של טלאלי, *Muriel at Metropolitan* (1979) הוא אוטוביוגרפי בחלקו, ונקודת המבט בו "חדשה בספרות הדרום אפריקאית", לדברי המבקרת מרי דייר. ספרים נוספים פרי עטה הם *Amandla* (1980); *Mihloti* (1984), ו-*Footprints in the Quag* (1989).

בשנת 1998 היא זכתה בפרס ספרותי דרום אפריקאי ובשנת 2005 היא זכתה לעיטור מהנשיא.

נפטרה ב-24 בפברואר 2017.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתנגדי האפרטהייד
קטגוריה:סופרות דרום אפריקאיות
קטגוריה:ילידות 1933
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:נפטרות ב-2017
קטגוריה:נפטרים ב-2017
רקוויאם (דבוז'אק)

**הרקוויאם ברה מינור של דבוז'אק** (אופוס 89), היא יצירה פרי עטו של המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה מיועדת לתזמורת מלאה, מקהלה ולארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. הרקוויאם הולחן בשנת 1890.

## חיבור היצירה
היצירה הוזמנה מדבוז'אק לפסטיבל המוזיקה בברמינגהאם בשנת 1888, אולם בשל העובדה שדבוז'אק היה עסוק באותה עת ביצירות אחרות הוא כתב את הרקוויאם רק שנתיים מאוחר יותר. היצירה הועלתה על במה לראשונה ב-9 באוקטובר 1891 בברמינגהאם, בניצוחו של המלחין עצמו. 

היצירה כבר בהלחנתה נועדה לאולמות הקונצרטים ולא לכנסיות, ואכן ממעטים להשמיע אותה במיסות בכנסיות, אך היא מושמעת רבות בקונצרטים קלאסיים. 

## הרכב ומבנה
היצירה נכתבה לתזמורת גדולה הכוללת: 
*כלי קשת - כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.
*כלי נשיפה - פיקולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, קלרינט בס, קרן אנגלית,  שני בסונים, קונטרבסון, ארבע קרנות יער, ארבע חצוצרות, שלושה טרומבונים (שני טנור ואחד בס) וטובה אחת.
*כלי הקשה - טימפני, טם טם ופעמון.
*עוגב.
*נבל (באופרטוריום ובהוסטיאס בלבד).

בנוסף כוללת היצירה מקהלה בת ארבע קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) וארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. 

אורך היצירה בביצוע סטנדרטי הוא קצת יותר משעה וחצי.

## סדר הפרקים
* Requiem aeternam
* Graduale
* Dies irae
* Tuba mirum
* Quid sum miser
* Recordare, Jesu pie
* Confutatis maledictis
* Lacrimosa
* Offertorium
* Hostias
* Sanctus
* Pie Jesu
* Agnus Dei

## לקריאה נוספת
* עדה ברודסקי (עורכת), **ספר הליטורגיקה**, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 204-211.

דבוז'אק
קטגוריה:יצירות מאת דבוז'אק
קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
טרגופן פניני

**טרגופן פניני** (שם מדעי: *Tragopan satyra*) הוא מין דמוי תרנגול מקושט ואדום מהסוג טרגופן ממשפחת הפסיוניים החי באזורים הררים בדרום אסיה ובעיקר בהרי ההימלאיה ובמדינות הודו, טיבט, נפאל ובהוטן. הוא חי ביערות הרריים של עצי אלון ורודודנדרון לחים וכן בין עצי במבוק שונים. הם חיים בגובה שבין 8,000 ל-14,000 מטר.
## מאפיינים
כמו אצל פסיונים רבים הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות, משקלם 1.6-2.1 ק"ג ואורכם 67-72 ס"מ, כשהנקבות שוקלות 1-1.2 ק"ג ואורכן כ-57.5 ס"מ. הזכר גם מקושט מהנקבה המוסווית והאפורה, צבע נוצותיו אדום חזק והוא מנוקד בנקודות לבנות וראשו כחול ומעוטר בנוצות שחורות. בעונת הרבייה הזכר מחכה מאחורי סלעים ושיחים, למטרות הגנה עד שרואה נקבה הוא מתנפח ופורש את נוצותיו וגם זוקף את צווארו במטרה למשוך אותה.

הטרגופנים מאוימים מעט על ידי כריתת יערות ופגיעה באזור חיותם.

## גלריה

Satyr Tragopan 2.jpg
Tragopan satyra qtl1.jpg
Tragopan satyra MHNT.ZOO.2010.11.10.6.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:פסיונים
קטגוריה:בהוטן: עופות
קטגוריה:נפאל: עופות
קטגוריה:טיבט: עופות
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
שובל מלכותי

**שובל מלכותי** (שם מדעי: *Syrmaticus reevesii*) הוא מין של פסיון גדול וזהוב ובעל זנב ארוך, האנדמי לסין. שמו של המין באנגלית ניתן לו על שמו של החוקר ג'ון ריווס (John Reeves).
## מאפיינים
אורך הזכרים 210 סנטימטרים ומשקלם 1,529 גרם. נוצות הזכר זהובות, עם בטן אדומה וכנפיים לבנות מרושתות בשחור. הראש לבן עם פס שחור באזור עיניים, הגבות אדומות והמקור לבן. הזנב הארוך לבן-כסוף עם פסים שחורים. אורך הזנב יכול להגיע ל-2.4 מטרים. הנקבות קטנות ומסוות הרבה יותר: אורכם עד 75 סנטימטרים ומשקלם עד 949 גרם.

השובל המלכותי חי בעיקר ביערות הממוזגים של סין המרכזית והמזרחית, אף שהוא הופץ על ידי האדם למדינות נוספות. העוף בסכנת הכחדה בשל ציד, ודלדול אזורי החיות שלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:פסיונים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באירואסיה
קטגוריה:סין: מינים אנדמיים
קטגוריה:סין: עופות
יורי כץ

**יורי כץ** (נולד ב-19 בפברואר 1974) הוא צייר, מרצה לאמנות ואוצר ישראלי. במרכז עבודותיו האקספרסיביות ניצבות דמויות אנוש ללא תווים ברורים, נושאות הבעות של מצבים רגשיים שונים.

כץ היה ראש מסלול ציור בבית הספר "בסיס" לאמנות ותרבות שבהרצליה. הוא אוצר תערוכות יחיד וקבוצתיות בחללים מובילים ומכהן כראש ועדת שיפוט פרס אוסקר הנדלר לאמן צעיר.

## קריירה
כץ נולד בקייב שבברית המועצות (בהמשך עברה לשטחי אוקראינה). הוא למד אמנות בתיכון בקייב ועלה לישראל בתחילת שנות ה-90. כץ הוא בוגר תואר שני באמנות והוראה מטעם אוניברסיטת חיפה.

מלמד אמנות בתיכון "מנור כברי" שבקיבוץ כברי. לימד ציור במחלקה לתקשורת חזותית במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל. החל משנת 2015 הוא מרכז את מסלול לימודי הציור בבית-הספר "בסיס" לאמנות בהרצליה.

כץ שימש כאוצר במספר גלריות נחשבות הממוקמות בפריפריה. הוא אצר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד רבות בגלריה של קיבוץ לוחמי הגטאות, בגלריה של קיבוץ ראש הנקרה וכן אצר את תערוכות בוגרי האקדמיות במסגרת יריד "צבע גליל". 
כץ הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות וזכה במספר פרסים: בשנת 1999 זכה בפרס אמן צעיר מטעם משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס שרת התרבות והספורט באמנות פלסטית.

במסלול הציור אותו הוא מוביל בבית הספר לאמנות "בסיס", פיתח כץ תוכנית לימודים ייחודית המאפשרת מבט רחב ומקיף על תחום הציור, בגישה המעודדת את הלומדים לבחור לעצמם את המקום והדרך כבר מתחילת לימודיהם.

כצייר, כץ מתאפיין בציור פיגורטיבי. ממדי הציורים לא גדולים וחזותם הראשונית היא של ציור פשוט, ישיר, אפילו מסורתי. בצפייה שנייה ושלישית עוברים וחווים הצופים הבנה מטלטלת; הציור שעורר את החשדות מטיב להפר אותן ומה שנתפס כמוכר מתבהר כרענן, לא שמרני וטרי. התהיות הרבות מתקיימות בגוף הציור ומחיות אותו. הספקנות והפקפוק משותפים לצייר ולצופים. מתקבל ריאליזם חושפני, מביך, חודר, חסר נוסטלגיה, לא הפגנתי ולא וירטואוזי - מתבונן ומציאותי.

כץ מיוצג על ידי גלריה גורדון שבתל אביב, בה נערכו תערוכות היחיד שלו מאז שנת 2010. כץ חי ויוצר בקיבוץ אדמית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אנשי הקיבוץ
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר: אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:זוכי פרס אוסקר הנדלר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
גבי (אנטומיה)

[שמאל|ממוזער|200px|מבט גבי של [חדקונית הדקל האדומה]]
[שמאל|ממוזער|200px|מבט גחוני של [חדקונית הדקל האדומה]]
**גַּבִּי** (בלטינית: dorsal מהמילה dorsum גַּב) הוא מונח באנטומיה המתאר את צידו העליון של יצור ההולך, עף, שוחה או זוחל בצורה אופקית, או הצד האחורי (גבי) ביצורים ההולכים זקוף כמו בני אדם.

המונח *גבי* מתייחס גם למבנים אנטומיים המופנים בכיוון הגב או צומחים ממנו כגון גב הכנף או זיפים גביים בהתאמה. באנטומיה צידו האחר של היצור נקרא גחוני למשל זיפיים גחוניים.

אצל בני אדם המונח *גבי* בדרך כלל נרדף למילה *אחורי*, למשל הלב הוא גבי לעצם החזה ועמוד השדרה גבי ללב. קיימים גם כמה יוצאי דופן למשל גב כף היד, גב כף הרגל וגב הלשון (צידה העליון) שאינם אחוריים. כמו כן, כאשר מתייחסים לאזורים בחלקים העליונים של המוח, המונח גבי מתייחס לצד העליון של המוח והמונח גחוני מתייחס לצידו התחתון. אצל כל בעלי החוליות החלק הגבי מכיל את עמוד השדרה.

## שימוש בעברית
בעברית המונח *גב* dorsum ו*גב* במשמעות back הומונימיות לכן יכולות לבלבל, במיוחד בזמן תיאור מורפולוגי, לכן במקרים רבים מעדיפים כותבים בעברית להשתמש בתעתיק דורסום (dorsum) או דורסלי (dorsal).

## ראו גם
* אנטומיה - מונחים

קטגוריה:אנטומיה
ניקולה פטקוב

**נִיקוֹלָה דִימִיטְרוֹב פֶּטְקוֹב** (בבולגרית: **Никола Димитров Петков**; 8 ביולי 1893, סופיה, נסיכות בולגריה – 23 בספטמבר 1947, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי, ממקימי חזית המולדת של בולגריה ומראשי מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה. ב-1947 הועמד פטקוב לדין על ידי השלטון הקומוניסטי ונשפט במשפט ראווה, אשר בסופו נגזר עליו דין מוות בעוון חתרנות. בספטמבר 1947 הוצא ניקולה פטקוב להורג.

## ביוגרפיה
ניקולה פטקוב נולד ב-1893 בסופיה לדימיטר פטקוב אשר כיהן בהמשך כראש ממשלת נסיכות בולגריה ונרצח בכדורי מתנקש. הוא רכש השכלה אקדמית בסורבון ובהמשך שב לבולגריה ולחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לפריז והמשיך בלימודיו האקדמיים. ב-1924 נרצח אחיו פטקו פטקוב, ככל הנראה בידי חברי מיליציה שפעלה מטעם משטרו של אלכסנדר צאנקוב.

ב-1929 שב לבולגריה והצטרף למפלגת האיכרים הבולגרית. ב-1938 נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן מספר חודשים בתפקיד. במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם מייסדי חזית המולדת. פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והמשטר הפרו-מלוכני הודח. פטקוב מונה לשר בלי תיק בממשלת חזית המולדת וכיהן בתפקידו עד אוגוסט 1945.

מנובמבר 1946 כיהן שוב כחבר הפרלמנט הבולגרי. לאחר כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נמנה ניקולה פטקוב עם בולטי המתנגדים להשתלטות האלימה של המפלגה הקומוניסטית על השלטון. ביוני 1947 נעצר פטקוב על ידי אנשי מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי. בהמשך, הועמד לדין ונדון למוות. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג בתלייה.

ב-1990 טוהר שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים בולגרים
קטגוריה:עיתונאים בולגרים
פטקוב
קטגוריה:נאשמים במשפטי ראווה
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בבולגריה
קטגוריה:סופיה: אישים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של בולגריה
קטגוריה:מצילים בשואה: בולגריה
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1893
קטגוריה:נפטרים ב-1947
הצבעת מחאה

**הצבעת מחאה** היא הצבעה בבחירות המפגינה חוסר שביעות רצון מרשימת המועמדים או הבעת התנגדות למערכת הבחירות הקיימת. במקרה האחרון, המחאה יכולה להיות בצורה של הצבעה לגיטימית, אך במקום להצביע עבור מועמדים מרכזיים, היא הצבעה עבור מפלגה אזוטרית, ולפעמים למועמד שוליים מהשמאל הרדיקלי, הימין הרדיקלי או מועמד עצמאי אשר אינו מזוהה עם המערכת. לעיתים הצבעת מחאה יכולה להיות למועמד או מפלגה סאטירית כדוגמת מפלגת הקרנפים בקנדה או למועמד שאינו מתמודד בבחירות (אפילו למועמדים ביזאריים, כך לדוגמה ברבות מערכות הבחירות באירלנד מצביעים מאות ואף אלפי בוחרים לדסטין תרנגול ההודו).

לצד הימנעות אשר היא פשוט חוסר הצבעה, היא עלולה לשקף סימן לחוסר בפופולריות לגיטימית של דמוקרטיה מייצגת, שכן מצביעים מיואשים המצביעים הצבעת מחאה עלולים לסכן את אמינות מערכת הבחירות כולה.

## בישראל
בישראל, הצבעת מחאה בצורה של פתק ריק המכונה גם "פתק לבן" נחשבת כקול פסול ביחד עם מעטפות שנמצאו בהן פתקי הצבעה שונים או יותר משלושה פתקי הצבעה זהים, ועל כן אינה נספרת במניין הקולות הכשרים. מטרת הפתק היא רק להוות כ'פתק חלופי' כאשר המצביע אינו מוצא את הפתק הנבחר, רושם עליו בכתב ידו את האותיות של הרשימה החסרה, מכניס אותו למעטפה ומשלשלו לקלפי.

## הערות שוליים

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:דרכי מחאה
מחאה
הכוחות המזוינים של ליטא

**הכוחות המזוינים של ליטא** (בליטאית: **Lietuvos ginkluotosios pajėgos**) מורכבים מ-15,800 בני אדם. גיוס החובה בוטל בספטמבר 2008 והוחזר שוב בשנת 2015 בעקבות התערבות צבאית רוסית באוקראינה.

ההגנה בליטא מבוססת על התפישה "הגנה מוחלטת וללא תנאים" ומטרתה היא להכין את האוכלוסייה להגנה כללית, ולשלב את ליטא בכוחות ההגנה המערביים. משרד הביטחון אחראי על הכוחות הלוחמים, יחידות חיפוש והצלה ופעולות מודיעין. 4,800 אנשי משמר הגבול נמצאים תחת אחריות משרד הפנים.

## מבנה
מרכז|ממוזער|320x320 פיקסלים|המבנה הארגוני של הכוחות המזוינים של ליטא

הכוחות המזוינים של ליטא כוללים את צבא ליטא (אנ'), חיל האוויר של ליטא (אנ'), חיל הים של ליטא (אנ'), הכוחות המיוחדים של ליטא (אנ') ויחידות נוספות: מפקדה לוגיסטית, מפקדת אימונים והדרכה, מפקד הגדוד ומשטרה צבאית. כפופים ישירות לראש מטה ההגנה הם הכוחות המיוחדים של ליטא והמשטרה הצבאית.
קובץ:Insignia of the Lithuanian Air Force Air Base.jpg|חיל האוויר של ליטא
קובץ:Insignia of the Lithuanian Naval Force.svg|סמל חיל הים של ליטא
קובץ:Emblem of the Lithuanian Land Forces.jpg|סמל צבא ליטא


### צבא ליטא
הליבה של צבא ליטא מורכבת מחטיבת חיל רגלים, המכילה שלושה גדודי חיל רגלים ממוכן וגדוד ארטילריה. ב-2007 הצטייד הצבא ברובי הקלר וקוך G36 במטרה להחליף את רובי ה-AK-4 הישנים. בנוסף מתכנן הצבא לרכוש נגמ"שי לחימה חדשים. ליטא שמה לעצמה מטרה לבנות מחדש את מערך כוחות הצבא, כך שמסוף 2014 ניתן יהיה לפרוס עשירית מכוחות היבשה לצורך פעילות בינלאומית, בכל זמן נתון.

### חיל האוויר של ליטא
חיל האוויר הוא חלק אינטגרלי מהכוחות המזוינים של ליטא. החיל מורכב מחיילי קבע ואזרחים.
[ממוזער|198x198 פיקסלים|[רונדל (תעופה)|רונדל חיל האוויר של ליטא]]
חיל האוויר של ליטא הוקם בשנת 1992, בתחילה הוסבו 20 מטוסי An-2 משימוש אזרחי לשימוש צבאי. בהמשך נרכשו ארבעה מטוסי תקיפה ואימונים מסוג L-39C Albatros (אנ'). מסוקי מיל מי-8 עברו שיפורים על ידי חיל האוויר הליטאי, וב-2008 נרכשו שני מכ"מים לטווח בינוני.

במרחב האווירי מסיירים מטוסי קרב של חברות נאט"ו אחרות.
ממוזער|חיילים ליטאים באימון

### חיל הים של ליטא
[ממוזער|הכוחות המיוחדים של ליטא ב[תהלוכה]]
בחיל משרתים יותר מ-600 אנשים. החיל מורכב משייטת ספינות מלחמה, מערכת מעקב חוף-ים, צוות צוללנים לסילוק פצצות, לוגיסטיקה ימית, מרכז אימונים ומרכז תיאום להצלה ימית. מפקדת הצי ממוקמת בעיר קלייפדה.
## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של הכוחות המזוינים של ליטא

## הערות שוליים

*
ליטא
שכווי האשוח

**שכווי האשוח** (שם מדעי: ***Falcipennis canadensis***) או **שכווי קנדי** הוא מין של שכווי בינוני מהסוג *Falcipennis* החי ביערות הצפוניים והמחטניים של אמריקה הצפונית.
## מאפיינים
שכווי זה מותאם לחיי עצים, זהיר ודרוך לכל סכנה וברגע שיש כזו (בעיקר מחתולים, שועלים או עופות דורסים) הוא יסתתר ורק ברגע האחרון יעוף. אורכם של השכווים 38–43 ס"מ ומשקלם 550–650 גרם. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 450–550 גרם. לזכר נוצות אפורות וחזה שחור גדול אותו הוא מנפח כדי למשוך נקבות. מתחת לחזה נוצות לבנים מהצדדים וראשם אפור עם כתם אדום מעל העיניים. הזנב שחור ומפוספס בלבן ומזדקר לכל הצדדים. הוא ניזון מהחי ומהצומח ואוהב במיוחד פירות יער, פטריות וכן עלים של עצי מחט הנפוצים ביערות בהם הוא חי.

תפוצתו נרחבת ולא נשקפת לו סכנה כלשהי.

## גלריה

Malespruce6.jpg
Falcipennis canadensis PJC.jpg
Sgrouse1.jpg


## ראו גם
*שכווי ענק
*שכווי השלג
*שכווי הלענה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שכווים
קטגוריה:קנדה: עופות
קטגוריה:אוכלי עלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
בית כנסת האלשיך

[שמאל|ממוזער|250px|[ארון קודש|ארון הקודש בבית כנסת האלשיך]]
[שמאל|ממוזער|250px|ה[בימה בבית הכנסת. ניתן לראות מעליה את הקשתות הנושאות את הגג.]]
**בית כנסת האלשיך** הוא בית כנסת בעיר העתיקה של צפת הקרוי על שמו של רבי משה אלשיך שהתפלל בו. בית הכנסת מכונה גם **כניס אל-אסטמבוליה** ו**בית הכנסת של בעלי תשובה**.
## היסטוריה
לפי המסורת, בבית כנסת זה התפלל רבי משה אלשיך - "האלשיך הקדוש". שחי בצפת במאה ה-16 ונפטר בשנת 1600. אך אפשר שבית הכנסת קדום יותר -
בבית הכנסת שמור כתר תורה שהכתובת עליו מספרת שהוקדש בשנת צד"ק (1434) לבית הכנסת של בעלי תשובה. המסורת בצפת היא ש"בעלי התשובה" המוזכרים בכתובת הם אנוסים שנמלטו מספרד והגיעו לצפת, ושם חזרו בתשובה וחזרו ליהדותם. בשנת 2001 נגנב ספר התורה על ידי חוליה של גנבי יודאיקה, לבסוף נמצא הכתר והושב לבית הכנסת.

הקמרונות שמחזיקים את גגו בנויים לרוחב המבנה, בניצב לצלע ההר. ייתכן שעובדה זו סייעה לבית הכנסת לשרוד את רעידות האדמה הקשות שפקדו את צפת ב-1759 וב-1837, משום שצורת בניה זו יכלה להחזיק את הכובד של בתי העיר שקרסו אחד על גבי השני. כתובת בחזית בית הכנסת מעידה על שיפוץ שנעשה בו לפני "הרעש הגדול" בשנת 1837, וסביר להניח ששיפוץ זה עזר גם הוא למבנה. בית כנסת האלשיך הוא בית הכנסת היחיד בצפת ששרד את שתי רעידות האדמה הגדולות.

בנוסף לכתר התורה העתיק, בבית הכנסת שמורים מספר רב של ספרי תורה עתיקים - כמעט כולם במצב כשר לקריאה. על פי המסורת בבית הכנסת, חלק מספרי התורה במקום בני למעלה מאלף שנה.

בית הכנסת סגור במהלך השבוע ונפתח לתפילות בשבתות וחגים ולביקורי קבוצות במקום.

## קישורים חיצוניים

*בית הכנסת האלשיך באתר "סורקים את הגליל". כולל סרטון הדרכה על המקום.
*
*בית הכנסת אלשיך באתר "צפת עיר הקודש" 
## הערות שוליים

קטגוריה:צפת העתיקה
האלשיך
האלשיך
לדר

**לֶדֶר** (מגרמנית: **Leder**, עור; קיצור של **Fruchtleder**, "עור-פרי") הוא ממתק של פרי מיובש. במקור, יוצר על ידי שיטוח הפרי ליבוש בשמש. מקובל במיוחד לדר משמש, אבל לדר נעשה גם מפירות נוספים, כגון תות. היום מקובל לייבש על יריעת פלסטיק ולמכור אותו מגולגל איתה.

בערבית הממתק נקרא "קמר א-דין" قمر الدين" (תרגום: "ירח הדת") ומקובל לההגישו בחודש הרמאדן.

למקור השם בשפה הערבית ישנם מספר השערות אחת מהם טוענת שנקרא בזמן שקידוש החודש בלוח השנה המוסלמי  נעשה על פי מולד הירח ושיא עונת המשמשים הייתה ברמאדן ולכן נקרא על שם הירח. השערה נוספת למקור השם היא בשמו של ממציא המאכל. ככל הנראה מקור המאכל  בעולם הערבי הוא סוריה ומשם התפשט לשאר מדינות האסלאם. בסוריה ובטורקיה גדלים זן המשמשים המתאים ביותר להכנת הקמרדין. נהוג להכין מיריעת המשמש המיובש משקה  עי בישול במים משקה זה אף הוא נקרא קמרדין. לעיתים כל מחית של משמשים מיובשים נקראים אף הם קמרדין אפילו אם אינם מיובשים לגליל אלא מיוצרים עבור הכנת המשקה או לעוגות שונות וכדומה (בדומה למחית תמרהינדי או מחית תמרים)

## בתרבות
* בסדרה "הפיג'מות", בפרק "פרדי על הבוקר" גילה נאג'י (קובי פרג') ששמו האמצעי הוא "קומרדין" על שם הלדר. 
* בסדרה "אליס במאפיית הפלאות" האטי, צאצא של הכובען המטורף, מכין באחד הפרקים כובעים מלדר.

## ראו גם
* טק'לאפי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מתכון להכנת לדר באתר השולחן

קטגוריה:מאכלי פירות
קטגוריה:מזון מיובש
קטגוריה:מאכלים שברכתם שנויה במחלוקת
קטגוריה:פירות יבשים
פלאוואן

**פַּלַאוַואן** (בפיליפינית: **Palawan**), או באופן רשמי **פרובינציית פלאוואן** (בפיליפינית: **Lalawigan ng Palawan**), היא פרובינציה של הפיליפינים, הממוקמת במחוז מימרופה .

פלאוואן היא הפרובינציה הגדולה במדינה מבחינת שטח. עיר הבירה היא פוארטו פרינססה, אך היא מנוהלת באופן עצמאי מהפרובינציה. הפרובינציה נקראת על שם האי פלאוואן, האי הגדול ביותר בפרובינציה. האי המוארך נפרשׂ מהאי מינדורו  שבצפון מזרחו ועד לבורנאו בדרום מערבו. הוא מפריד בין ים סין הדרומי לבין ים סולו. אורכו כ-450 קילומטרים ורוחבו כ-50 קילומטרים.

בהאפינגטון פוסט הוגדר כ"האי היפה בעולם"

כל שטח הפרובינציה הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1990.

מערבית לפלאוואן נמצאים איי ספראטלי אשר מהווים מוקד לסכסוך טריטוריאלי בינלאומי בין סין לשכנותיה.

## גלריית תמונות

קובץ:El nido.jpg|חוף אל נידו
קובץ:Caves entranceexit.jpg| מערה על גדות נהר פוארטו פרינססה
קובץ:Palawan - Palm Forest.jpg|יער דקלים
קובץ:Sabang Tricycles.jpg|אופנועים תלת גלגליים סגורים בסבנג
קובץ:Sangat Resort in Busuanga.jpg|בקתת אירוח באתר נופש בבוסואנגה


## קישורים חיצוניים

* 
* מינים ש"נכחדו" נתגלו שוב בפלאוואן, מייקל אנג'לו פרנסיסקו, יוני 2015
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפיליפינים: חלוקה מנהלית
קטגוריה:הפיליפינים: שמורות ביוספריות
מסיכת המוות האדום

**מסכת המוות האדום** (באנגלית: **Masque of the Red Death**) הוא סיפור קצר שנכתב על ידי אדגר אלן פו בשנת 1842.

הסיפור מספר על מגפה קטלנית, כשהאדם היחיד החסין ממנה אוסף את כל אנשיו אל ארמונו המבוצר במטרה שלא תגיע אליהם. הסיפור עובד לסרט בכיכובו של וינסנט פרייס בשנת 1964.

## עלילת הסיפור
מגפה מתפשטת בעולם. מגפה הגורמת למי שנדבק בה - והיא מועברת במהירות מאדם לאדם - להתחיל לדמם במהירות, ולמות תוך חצי שעה.
אך הנסיך פרוספרו, שנדמה שלמחלה אין השפעה עליו, אוסף את אנשיו ואמצעים שישעשעו אותם בזמן שהותם, ונועל אותם (ואת עצמו) בטירתו. אך לאחר מספר חודשים מתחילים להשתעמם הדיירים, והנסיך מחליט לקיים נשף מסיכות שכמוהו לא נראה, ובו יוכלו המסובים להיכנס גם לחדריו הפרטיים של הנסיך, שאותם תכנן בעצמו: החדר הראשון צבוע כולו בכחול, הקירות וזכוכית החלון גם יחד; החדר השני ארגמני; השלישי ירוק; הרביעי כתום, החמישי לבן; והשישי סגול. השביעי היה צבוע כולו בשחור, מלבד מסגרת החלון - היא הייתה אדומה מדם. בחדר עמד שעון מטוטלת ענק, שהשמיע בכל שעה עגולה צלצול מחריש אוזניים. האורחים הורשו להתחפש כאוות נפשם, במגבלה אחת - התחפשות למוות האדום אסורה.

ביום המסיבה, אליה התכוננו האורחים במשך ימים רבים, צפה הנסיך בהנאה בכל אורחיו המחופשים והחוגגים.
אך באמצע המסיבה הופרעה שלוות הנוכחים - הופיע אדם עטוף בתכריכי קבורה, ולובש מסכה המדמה את פניו של אדם שנפל קורבן למוות האדום. הנסיך הזועם ממהר לרדוף אחריו במטרה להורגו, ונעצר בחדר השחור, האחרון. הוא שולף את סכינו ומנסה לתקוף את הפולש, אך נופל מת רגע לאחר מכן. החוגגים מתנפלים על האדם המחופש ומסירים ממנו את המסיכה. באותו רגע הם נופלים ומדממים למוות, מבינים שהמוות האדום עצמו הוא שפלש אל הנשף.

## פרשנויות
יש הטוענים כי הסיפור מנסה להביע את עניין החיים והמוות - כל חדר צבוע בצבע אחר, המבטא שלב בחיים (החדרים גם מסודרים ממזרח למערב, וידוע שמזרח מזוהה עם התחלה) עד החדר השחור המסמל מוות. גם השעון, שבצלצולו עוצר את החגיגות, מקושר לדימוי של הזמן החולף.
המגפה מתבססת באופן עקיף על מגפת הדבר, שנקראה "המוות השחור". גם היא הייתה ידועה בהתפשטותה המהירה והבלתי ניתנת לעצירה, באירופה של ימי הביניים.

## אזכורים בתרבות
* בספר "הניצוץ" ג'ק טורנס ובהמשך דני טורנס חושבים על שורת הסיום מהסיפור בהקשר לנשף המסיכות שהיה במלון, "ממלכתו של המוות האדום השתרעה עתה לכל עבר." (**And the Red Death held sway over all.**)
* הסיפור עובד לסרט בשנת 1964, ורימייק בשנת 1989.
* נוצר מחזה בהשראת הסיפור, והוא רץ מאוקטובר 2007 עד אפריל 2008.
* בסדרה "המעקב" הכת מקיימת שחזור של הסיפור ומבצעת טבח המוני במרכז הפינוי אליו ברחו אנשים בעקבות הרציחות בעיירה.
* בספר פנטום האופרה, אריק מגיע לנשף המסיכות כשהוא לבוש כמו המוות האדום. תחפושת זו חזרה על עצמה גם בסרטים מ-1925 ו-2004, ובמחזמר של אנדרו לויד ובר.
* בסרט האנימציה **סיפורים שלא יאמנו** (Extraordinary tales) (2015), הסיפור הזה הוא אחד מחמשת הסיפורים המופיעים. מסופר בקולו של רוג'ר קורמן.

## קישורים חיצוניים

*הסיפור המקורי 
* 
*נשף המסכות של המוות האדום - אדגר אלן פו בתרגום אבי גולדברג

## הערות שוליים

קטגוריה:אדגר אלן פו
קטגוריה:סיפורים קצרים
קטגוריה:ספרות אמריקאית
בית גמול

שמאל|ממוזער|150px|מואב וגבולותיה לפי המקרא
**בֵּית גָּמוּל** הייתה עיר מקראית במואב, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.

העיר נזכרת ב"משא מואב" המובא בספר ירמיהו: .

עיר זו, בניגוד לרוב הערים הנזכרות במקור זה, אינה נזכרת במצבת מישע.

העיר מזוהה כיום עם חורבה בשם **ח'רבת אלג'מיל**, הנמצאת מזרחית לערוער ומצפון לנחל ארנון, ואשר בה נמצאו חרסים מתקופת הברזל, ובכלל זה חרסים מואביים, כמו גם חרסים מתקופות מאוחרות יותר.

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:מואב
קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:יישובי המקרא
רגאליצרטופס

**רגאליצרטופס** (שם מדעי: *Regaliceratops*) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. 
## מאפיינים
הרגאליצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון בגיל המאסטריכט, כ-68 מיליון שנה לפני זמננו. שרידיו נתגלו באלברטה, קנדה ב-2005 והוא תואר ב-2015. פירוש שמו הוא "פנים בעלי קרניים מלכותיות", כאשר Regal פירושו מלכותי ו-Ceratops פנים בעלי קרניים, והוא נקרא כך בשל הזיזים הרחבים הבולטים מהעטרה שלו ויוצרים לה מראה דמוי כתר. ההולוטיפ (כלומר: המאובן שלפיו הוגדר הטקסון) זכה לכינוי "הלבוי" (באנגלית: Hellboy, הילד מהגהנום) על שם דמות הקומיקס הלבוי, וזה ניתן לו בגלל מראהו ובגלל הקושי לחלצו ממעטפת האבן שבתוכה התאבן.

כמו יתר הצרטופסיים הוא היה דינוזאור צמחוני הולך על ארבע. המיוחד בו הוא עיטורי הגולגולת שלו שהיו דומים יותר לאלה של הצנטרוזאוריים. קרן האף שלו הייתה יחסית גדולה, עבה ומוצקה ואילו קרני הגבה שלו היו קצרות יחסית. מהעטרה שלו בלטו בליטות דמויות עלים גבוהות וחדות (קצרות מהזיזים של הסטירקוזאורוס והדיאבלוצרטופס, אך ארוכות מהבליטות של הכסמוזאורוס והטריצרטופס), שהישוו לה מראה של כתר. אורכו היה 5 מטר ומשקלו כ-1.5 טון (1,500 ק"ג).

אף שהיה שייך לתת-משפחת הכסמוזאורים (שכללו בין השאר את הכסמוזאורוס, הפנטצרטופס והטריצרטופס) בשל אבולוציה מתכנסת במראה קרניו הוא דמה יותר לבני משפחת הצנטרוזאורים. בראון והנדרסון מיקמו אותו בשבט Triceratopsini הכולל את הצרטופסיים הגדולים והמתקדמים ביותר בהם אאוטריצרטופס, אוחוצרטופס וטריצרטופס עצמו.

## גלריה

קובץ:R.peterhewsi.jpg|גולגולת של רגאליצרטופס
קובץ:Regaliceratops peterhewsi abelov.jpg|איור של רגאליצרטופס לצד היפקרוזאורוסים ולפטוצרטופסים


## קישורים חיצוניים

* 
* בריאן סוויטק, Newly-Named Horned Dinosaur was a Copycat, נשיונל ג'יאוגרפיק, 4 ביוני 2015
* תמונות מהפליקר של מוזיאון טירל המלכותי: https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/18269172638/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/17834348414/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/18456998485/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/17836321623/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/18456988025/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/18430583446/in/dateposted/, https://www.flickr.com/photos/tyrrellmuseum/17834342964/in/dateposted/
* איור של רגאליצרטופס בפליקר מאת Julius T. Csotonyi

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2015
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי דונלד מ. הנדרסון
קטגוריה:כסמוזאורים
קטגוריה:קנדה: פלאונטולוגיה
בית פריימן

בית פריימן - ראשון לציון|שמאל|ממוזער|250px
**בית פריימן** אחד הוא מבתיה הראשונים של המושבה ראשון לציון. נבנה ב-1883 על ידי אהרן מרדכי פריימן ומשמש את המשפחה מאז הקמתו.

## ההיסטוריה של הבית
בית פריימן הוקם ב-1883 במרכזה של ראשון לציון. הבית הוקם על ידי אהרון מרדכי פריימן, שהיה מעשרת המתיישבים הראשונים של המושבה. פריימן, שנולד בוורשה, הגיע ב-1882 ארצה עם אשתו מרים וששת ילדיו והתיישב בראשון לציון. מתוך כבוד לפריימן כונה הבית "בית המייסד". חנוכת הבית באביב 1883 נחגגה בטקס גדול שנתן ליחיאל מיכל פינס את ההשראה לכתוב את השיר חושו אחים חושו. הבית שימש את ילדיו של פריימן גם לאחר שנישאו וכשגדלו בנה פריימן, בחצר הבית, בית כנסת לתפילה ובית מדרש לילדים. פריימן ששימש כשופט צדק בסכסוכים בין המתיישבים לערביי הסביבה השתמש בביתו כבית משפט לבוררות. בחצר הבית נטע פריימן גפנים. צאצאיו של פריימן עדיין גרים בבית.

## מבנה הבית והחצר
הבית בן שתי קומות נבנה מאבני כורכר בסגנון בית איכרים במזרח אירופה. גרם מדרגות חיצוני הוביל לשתי הקומות. הגג כוסה ברעפים כשקורות ברזל חיזקו את תשתית הגג. בחזית הבית עוגני ברזל בצורת האותיות F.M – ראשי תיבות של שמו של פריימן.

## לקריאה נוספת
* רחל גיסין, **בית פריימן - "בית המייסד"**, בתוך: זאב ענר (עורך), **סיפורי בתים**: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 206–208
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אהרון מרדכי פריימן באתר מוזיאון ראשון לציון
* בית פריימן באתר מוזיאון ראשון לציון

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:ראשון לציון: מבנים
קטגוריה:ישראל: בתי מגורים
ביילבה

**ביילבה** (בפולנית: **Bielawa**; בגרמנית: **Langenbielau**) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.

## היסטוריה
*המאה ה-13 – הוקמה ביילבה
*1288 – האזכור המתועד הראשון של ביילבה
*1598 – בנייתה של הטירה
*1713–1714 – המגפה
*1720 – נבנה בית הלבנים הראשון
*1741 – הפכה לכפר על ידי הצבא הפרוסי
*1743 – פתיחה של הכנסייה אוונגלית
*1945 – נכבשה על ידי הסובייטים
*1804 – שיטפונות ורעב גדולים
*1806–1808 – נכבשה על ידי הצרפתים
*1826 – בית המרקחת הראשון
*1842–1843 – סלילת הכביש
*1872 – פתיחת בית החולים האוונגלי
*1876 – פתיחת הכנסייה הקתולית
*1891 – נפתח קו הרכבת דז'רז'וניוב-ביילבה 
*1899 – המכונית הראשונה בביילבה
*1901 – פתיחה בית החולים סנט אליזבת
*1902 – הפעלת בית המטבחיים 
*1907 – פתיחת בית ספר תיכון (גימנסיה)
*1925 – פתיחתו של מגדל התצפית בגבעת הפארק
*1947 – החל להופיע עיתון "קרוסנו"
*1995 – חתימה על הסכם שותפות עם העיר הגרמנית לינגן (Lingen)
*1996 – חתימה על שיתוף פעולה וידידות עם העיר חרונוף הצ'כית
*1999 – הפיכה לחלק משלזיה תחתית ופתיחת בריכת השחייה הציבורית "אקווריוס"

### גרוס רוזן
בתקופת השואה הוקם בביילבה תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בשם מחנה לנגנבילאו.

## גאוגרפיה
ממוזער|הרי הינשוף
ממוזער|פארק גורה
ביילבה שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית, במחוז דז'רז'וניוב אשר למרגלות הרי הינשוף. מדרום לעיירה נמצא פארק גורה (455 מ') ובו מגדל תצפית ומעלית סקי. נכון לשנת 2005 יש לעיירה שטח של 36.2 קמ"ר ובו: 48.18% קרקע חקלאית, 35.47% שטח מיוער, 4.67% שטח מגורים, 4.2% כבישים, 1.87% אזורי תעשייה, 1.19% אזורי בילוי, 1.19% מים ו-3.23% דברים אחרים. שטח העיירה הוא 7.56% מכלל המחוז.

בסביבות ביילבה שוכנות העיירות: דז'רז'וניוב, נובה רודה, זומבקוביצה שלונסקיה, פיישיצה (Pieszyce).

## דמוגרפיה

## ערים תאומות
*  
*  
* 
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שלזיה תחתית: יישובים
עגיל בזין

**עגיל בזין** הוא סרט תיעודי משנת 1993, בבימויו של ארן פטינקין. הסרט עוקב אחר אבי בן-אליהו, ג'יגולו אילתי המעביר את זמנו בחיזורים אחר תיירות בחופי אילת במטרה להשיג יחסי מין מזדמנים, לעיתים תמורת תשלום או טובות הנאה חומריות אחרות. 

מקור שמו של הסרט בפירסינג שבאיבר מינו של בן-אליהו.

כך תיאר העיתונאי שי פוגלמן את דמותו של בן-אליהו בסרט:

הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה, ובהמשך שודר ביום השידורים הראשון של ערוץ 2, ב-4 בנובמבר 1993. מנכ"ל טלעד, עוזי פלד, הסביר את הבחירה בסרט כחלק מניסיון להציג לוח שידורים המייצג תפיסות מנוגדות לאלו של הערוץ הראשון. ואולם, לא הכל סברו שבחירה זו ראויה. שר החינוך, אמנון רובינשטיין, שכשר התקשורת פעל להקמתו של ערוץ 2, פנה לפלד ואמר לו שאם בשביל "עגיל בזין" הקימו את ערוץ 2, מוטב לו לא היה מוקם הערוץ. מבקר הקולנוע מאיר שניצר כינה אותו "סרט רע ביותר" ו"סר טעם".

## קישורים חיצוניים
* ״עגיל בזין״, הסרט המלא לצפייה ללא תשלום באתר הארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי 1993
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:אילת בקולנוע
קטגוריה:זנות בישראל בתרבות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1993
נבחרת זימבבואה בכדורסל

**נבחרת זימבבואה בכדורסל** היא נבחרת הכדורסל הלאומית של זימבבואה. 

נבחרת זימבבואה השתתפה פעמיים באליפות אפריקה בכדורסל. הישג השיא שלה הוא המקום ה-11 בשנת 1981.

נבחרת זימבבואה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.

## כל אליפויות אפריקה

## הערות שוליים

זימבבואה
קטגוריה:זימבבואה: ספורט
כדורסל
Day & Age

**Day & Age** הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית הקילרס. האלבום יצא לאור ב-18 בנובמבר 2008 והופק על ידי הלהקה יחד עם סטיוארט פרייס. האלבום קודם על ידי סיבוב ההופעות "Day & Age Tour".

האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, לאחר שמכר שם מעל ל-200,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, ואף הגיע למעמד של פלטינה מרובעת. עטיפת האלבום מופיעה על האריזות של מכשיר האייפוד קלאסיק של חברת אפל.

## הפקה
הלהקה החלה בכתיבת שירים לאלבום במהלך סיבוב ההופעות "Sam's Town tour". במהלך הכנת האלבום, הקליטה הלהקה מספר דמואים בלאס וגאס ושלחה אותם למפיק סטיוארט פרייס, שעבד יחד איתה על הפקתו. לדברי סולן הלהקה, ברנדון פלאוורס, האלבום הוא ממשיך את אלבומה הקודם של הלהקה, Sam's Town. כשנשאל על משמעות שם האלבום, ענה פלאוורס: "אני לא יודע. אתה מחכה לרגעים. אני פשוט חיכיתי שזה יגיע, וידעתי שזה [Day & Age] השם המתאים כשזה הגיע". שם האלבום מופיע בשני שירים הנכללים בו: "Neon Tiger" ו-"The World We Live In".

בספטמבר 2009 אמר פלאוורס על האלבום: "זה מתיישב היטב עם שני אלבומים האחרים שלנו. 'Human' הוא אחד השירים הטובים ביותר שלנו עד כה. אני חושב שעדיין לא יצרנו את האלבום הטוב ביותר שלנו, וזה משמח אותי, לדעת שזה עוד יגיע".

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## פרסים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי הקילרס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת איילנד רקורדס
שכווי הערבה

**שכווי הערבה** (שם מדעי: *Tympanuchus*) הוא סוג קטן של שכווים ממשפחת הפסיוניים, החיים בערבות עשב באמריקה הצפונית. שלושה מינים ידועים  בסוג זה: שכווי ערבה גדול, שכווי ערבה גמדי ושכווי ערבה חד זנב.
## מאפיינים
המינים בסוג קטנים יחסית - גודלם 40–43 ס"מ והגדול מביניהם הוא שכווי הערבה הגדול. כולם חיים בערבות עשב ומבצעים שם מצגי ראווה בקבוצות גדולות בזירת הלק, עם חזה נפוח וראש משתופף וכן גדילי נוצות היוצאים מהעורף ושקי צוואר מנופח וצבעוני בצבעי אדום, ורוד או צהוב.

השכווים נמצאים בסכנות הכחדה שונות (לבד מחד הזנב) עקב דלדול הערבות והפיכתן לערים. כמו כן הם ניצודים עבור נוצותיהם. אחד מתת-מיני שכווי הערבה הגדול כבר נכחד - ה-Tympanuchus cupido cupido שחי בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית.
## מינים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונסטנטין וילהלם למברט גלוגר
קטגוריה:שכווים
שכווי ערבות ענק

**שכווי ערבות ענק** (שם מדעי: *Tympanuchus cupido*) הוא מין גדול של שכווי ערבות מתת-משפחת השכווים החי בערבות העשב של אמריקה הצפונית. זהו המין הגדול בסוגו.
## מאפיינים
השכווי הוא עוף בינוני ובולט בעל חזה צהוב או כתום, מנופח ומעליו שתי נוצות גדולות אפורות משני צידי ראשו. בשעת פרישת הנוצות הבטן מורכנת למטה וגם מתנפחת והראש מכופף. שכווים אלה מתרבים בלהקה של זכרים שמחזרים אחרי הנקבות בטריטוריות פרטיות בזירת הלק.

בעבר חי על פני אזורים רבים באמריקה, אך עקב ציד ואיבוד מקום החיות כתוצאה מבנייה מספר השכווים התמעט וכיום נמצא בסכנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שכווים
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
רקוויאם (ברליוז)

**הרקוויאם של ברליוז** (**Grande Messe des morts**) אופ' 5, היא יצירה מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1837, אך נרשמה ברשימת יצירותיו של ברליוז מוקדם יותר (אופ' 5) מאשר הסימפוניה הפנטסטית (אופ' 14) שהולחנה שבע שנים לפניה. היצירה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של ברליוז, ואחת ההלחנות הידועות ביותר למיסת הרקוויאם (ביחד עם הרקוויאם של ורדי ושל מוצרט). היצירה ידועה בתיזמורה הגרנדיוזי ובעצמתה המוזיקלית.

## חיבור היצירה
בשנת 1837 ביקש שר הפנים הצרפתי אדריאן דה גאספרין מברליוז להלחין רקוויאם לזכר חללי מהפכת יולי 1830. ברליוז נענה להצעה ברצון שכן כבר לפני כן חשב להלחין יצירה תזמורתית גדולה. העבודה על היצירה התעכבה בשל קשיים בירוקרטיים, בין השאר בשל התנגדותו של לואיג'י כרוביני, אך בסופו של דבר הושלמה היצירה. ביצוע הבכורה הוקדש לזכרו של גנרל שארל מארי דניס דה דאמרמונט שנפל באוקטובר אותה שנה בקרב לכיבוש קונסטנטין.

ביצוע הבכורה נערך לבסוף ב-5 בדצמבר 1837 בניצוחו של פרנסואה האבנק, אחד מגדולי המנצחים הצרפתים של התקופה. ברליוז סיפר בזיכרונותיו שבאחד הקטעים המורכבים ביצירה (בטובה מירום) הוא נאלץ לתפוס את מקום המנצח לזמן קצר, שכן הנ"ל הניח את שרביטו כדי להריח טבק וכמעט החריב את היצירה. ביצוע הבכורה נחשב להצלחה וברליוז תוגמל כספית על ידי ממשלת צרפת. 

ברליוז המשיך לתקן את הרקוויאם במהלך חייו, התיקון האחרון שלו ליצירה הוא משנת 1867, שנתיים לפני מותו.

## הרכב
ההרכב הנדרש כדי לבצע את הרקוויאם הוא עצום (יותר מ-400 איש) והוא כולל:

* מקהלה גדולה של 80 זמרות סופרן ואלט, 60 זמרי טנור ו-70 זמרי בס.
* זמר טנור סולן.
* סקיצת כלי קשת של 25 כינורות ראשונים, 25 כינורות שניים, 20 ויולות, 20 צ'לים ו-18 קונטרבסים.
* כלי נשיפה מעץ: 4 חלילים, 2 אבובים, 2 קרנות אנגליות, 4 קלרינטים ו-8 בסונים.
* סקיצת כלי נשיפה ממתכת ראשית: 12 קרנות, 4 קורניתות ו-4 טובות.
* כלי הקשה: 16 תופי טימפני (10 מתופפים), 2 תופי בס, 4 גונגי "טם טם" ו-10 זוגות מצלתיים.
* 4 קבוצות של כלי נשיפה ממתכת הנמצאות בצידי הבמה או מאחורי הקלעים: 
:* אחת הכוללת: 4 קורניתות, 4 טרומבונים ו-2 טובות. 
:* שנייה הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים.
:* שלישית הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים.
:*רביעית הכוללת: 4 חצוצרות, 4 טרומבונים ו-4 אופיקלדות (מוחלפות כיום בדרך כלל בטובות).

ברליוז ציין שזהו הרכב בסיסי ושמומלץ להכפיל ואף לשלש את המקהלה ואת התזמורת על פי אותו יחס בדיאס אירה, טובה מירום ובלקרימוסה, ובכך להגיע ל-700, 800 קולות (במקהלה בלבד).

## מבנה ומוזיקה
היצירה, כמו תפילות רקוויאם אחרות דרמטית ונוגה, והיא יועדה לאולמות קונצרטים יותר מאשר לכנסיות. אורך היצירה בביצוע ממוצע נע בן 75–90 דקות. קטעים מפורסמים במיוחד הם הדיאס אירה המתחיל שקט ונוגה והופך לסוער ודרמטי רק בהדרגה, זאת בניגוד למרבית המלחינים שהלחינו רקוויאם (מוצרט וורדי לדוגמה) שפתחו מזמור זה בפתיחה דרמטית; הלקרימוסה בעלת המשקל הא-סימטרי (9/8); והסנקטוס, הקטע היחיד בו יש קול סולו.

## סדר הפרקים
* Requiem, Kyrie
* Dies Irae
* Quid sum miser
* Rex tremendae
* Quaerens me
* Lacrimosa
* Offertorium
* Hostias
* Sanctus
* Agnus Dei

## לקריאה נוספת
* עדה ברודסקי (עורכת), **ספר הליטורגיקה**, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 178-186.

## קישורים חיצוניים
* .

ברליוז
קטגוריה:הקטור ברליוז
וילי הרננגומס

**גיז'רמו גוסטבו "וילי" הרננגומס גואר** (בספרדית: **Guillermo Gustavo "Willy" Hernangómez Geuer**; נולד ב-27 במאי 1994) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית ובנבחרת ספרד.

## נעורים ותחילת הקריירה
הרננגומס נולד במדריד, אמו מרגריטה הייתה כדורסלנית נבחרת ספרד ואביו גיז'רמו היה כדורסלן ששיחק בקבוצות שונות בספרד. אחיו הצעיר חואן הרננגומס אף הוא כדורסלן, המשחק בקבוצה פנאתינייקוס. כילד התעניין בעיקר בכדורגל. הוא החל לשחק כדורסל בגיל 15 בקבוצת הנערים של לאס רוסאס, וב-2010 עבר לקבוצת הנערים של ריאל מדריד.

## קריירה מקצועית
### ספרד
בעונת 2011/2012 שיחק בקבוצת הנוער ושותף ב-11 משחקים בקבוצת המילואים של ריאל מדריד מהליגה השנייה בספרד. בעונת 2012/2013 שותף בשלושה משחקים של ריאל מדריד ביורוליג.

בעונת 2013/2014 הושאל לקחאסול סביליה מהליגה הראשונה, הוא רשם ממוצע של 5.9 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק. עונה לאחר מכן רשם ממוצע של 10.6 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק בליגה, ונבחר לחמישיית השחקנים הצעירים של הליגה הספרדית. כמו כן שיחק עם הקבוצה במסגרת היורוקאפ ורשם ממוצע של 8.9 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.

### ניו יורק ניקס
הרננגומס נבחר במקום ה-35 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA 2015 על ידי פילדלפיה 76', אך הזכויות על החתמתו הועברו לניו יורק ניקס אשר החתימה אותו שנה לאחר מכן. לאורך עונת הרוקי רשם הרננגומס ממוצעים של 8.2 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.

### שארלוט הורנטס
ב-7 בפברואר 2018, לאחר כעונה וחצי עם הניקס, הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לג'וני אובראיינט ושתי בחירות דראפט עתידיות.

### ניו אורלינס פליקנס
לקראת עונת  חתם הרננגומס על חוזה בניו אורלינס פליקנס.

## נבחרת ספרד
מ-2010 הרננגומס חבר בסגל הנבחרות הלאומיות של ספרד. הוא סיים עם הנבחרת במקום הרביעי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010, טורניר בו רשם ממוצע של 9.9 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק. ב-2011 זכה עם ספרד באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בפולין, הוא רשם באליפות ממוצע של 7.3 נקודות ו-4.4 ריבאונדים. ב-2012 סיים עם ספרד במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא. הוא רשם בטורניר ממוצע של 14 נקודות ו-6 ריבאונדים. באותה שנה זכה עם ספרד בטורניר אלברט שווייצר ונבחר לחמישיית הטורניר. באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ב-2013 בצ'כיה סיים עם ספרד במקום החמישי, הוא רשם באליפות ממוצע של 10.9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. ב-2014 זכה עם ספרד במקום השני באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה ביוון. בטורניר שיתף פעולה עם אחיו הצעיר שהיה אף הוא חבר בסגל הנבחרת. הוא רשם ממוצע של 12.3 ו-8.4 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.

באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה הצעיר מבין חברי נבחרת ספרד הבוגרת שזכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם הנבחרת במדליית ארד, במהלך הטורניר רשם ממוצע של 6.6 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק.

בגביע העולם בכדורסל 2019 זכה עם ספרד במדליית זהב.

## סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA
### בעונה הסדירה

### בפלייאוף ה-NBA

## קישורים חיצוניים

* כתבת פרופיל, באתר היורוקאפ

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלנים ספרדים
קטגוריה:כדורסלני קחאסול סביליה
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק ניקס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט הורנטס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס פליקנס
קטגוריה:בחירות דראפט של פילדלפיה 76'
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:כדורסלנים ספרדים באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1994
פרנסואה האבנק

**פרנסואה אנטואן האבנק** (בצרפתית: **François-Antoine Habeneck**; 22 בינואר 1781 – 8 בפברואר 1849) היה כנר ומנצח צרפתי.

## קורות חייו
פרנסואה האבנק היה בנו של מוזיקאי בתזמורת צבאית, שלימד אותו כינור מגיל צעיר. בגיל 10 כבר ניגן קונצ'רטו בציבור. בשנת 1801 הוא התקבל לקונסרבטואר של פריז, ובשנת 1804 זכה שם בפרס ראשון בכינור והצטרף לתזמורת האופרה הלאומית של פריז. האבנק החל לצבור ניסיון כמנצח לאחר שמשנת 1806 החל לנצח על קונצרטים של תלמידים. בשנת 1817 הפך לעוזר מנצח בתזמורת האופרה של פריז, אך פוטר תוך זמן קצר. בשנת 1821 מונה למנהל האדמיניסטרטיבי של התזמורת ובשנת 1824 מונה למנצח ראשי של התזמורת יחד עם שותף לתפקיד, אנרי ולנטינו. בשנת 1831 פרש ולנטינו מתפקיד המנצח והאבנק נשאר כמנצח ראשי יחיד עד פרישתו בשנת 1846.

בשנת 1828 ייסד תזמורת קונצרטים בניהולו המוזיקלי, ובביצועה הציג את יצירותיו של בטהובן בצרפת. הוא הלחין כמה יצירות אך פרסם רק מעטות מהן, והתפרסם בעיקר כמנצח. הוא לימד מוזיקה ובין תלמידיו הבולטים ניתן למנות את אדואר לאלו. הוא ניצח על בכורות של כמה אופרות וכן של הרקוויאם של ברליוז. הקטור ברליוז כתב בזיכרונותיו, שבבכורה של רקוויאם זה התרשל האבנק, ובקטע מורכב הוא הניח את שרביטו כדי להריח טבק. ברליוז עצמו נטל את מקומו והנחה את התזמורת.

האבנק נפטר בפריז בשנת 1849, בן 68 במותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1781
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1849