לה פרלה

**לה פרלה** (באיטלקית: *La Perla*; מוכרת גם בשם **Birra OEA**) הייתה מבשלת בירה וחברת משקאות שפעלה בטריפולי שבלוב מן העשור השלישי של המאה ה־20 ועד לסוף שנות ה־60. תולדותיה משקפות את המעבר מן הכלכלה הקולוניאלית של השלטון האיטלקי, דרך תקופת מלחמת העולם השנייה והממשל הבריטי, ועד לשנות המלוכה וההפיכה בראשות מועמר קדאפי שהובילה לאיסור אלכוהול.

## רקע
בשנת 1920 הוקם בטריפולי מפעל סודה ומשקאות אלכוהוליים בשם שאול חביב לסודה ומשקאות אלכוהוליים, בבעלותו של שאול חביב. חביב היה יזם יהודי שפעל בטריפולי בתחום המשקאות מראשית שנות ה־20, ומפעל הסודה שהקים נמנה עם המיזמים היהודיים שפעלו בעיר בתקופת השלטון האיטלקי.

פעילותו של המפעל נזכרת במחקר העוסק בחיי הקהילה היהודית וביזמות המקומית בטריפולי, והיא קדמה להתפתחות תעשיית הבירה המקומית בעיר. על בסיס תשתית זו הוקמה בהמשך מבשלת לה פרלה, שפעלה בהיקף תעשייתי רחב יותר. לאחר פטירתו של שאול חביב עבר ניהול המפעל לבניו, פורטונטו וגבריאל חביב.

## הקמת המבשלה ושנות השלטון האיטלקי
ביוזמת שאול חביב, ובמסגרת התרחבות פעילותו בתחום המשקאות, נוסדה בטריפולי מבשלת הבירה, שנודעה בשם המסחרי "לה פרלה".

הסכם הייסוד של החברה נחתם ב־28 באוקטובר 1923, ואילו הקמת המפעל עצמו נמשכה כ־13 חודשים. הייצור התעשייתי של הבירה החל בפועל לקראת סוף שנת 1925, לאחר השלמת בניית המתקנים.

מראשית הדרך שימש פאולו שוברט (Paolo Schubert) כמהנדס וכמנהל הטכני של המבשלה, והיה אחראי על הקמת התשתיות ועל תהליך הייצור.

בשנת 1924 הופיעה מבשלת לה פרלה באזכור רשמי ראשון בעיתונות האיטלקית, אשר ציינה אותה כאחת מן "התעשיות הגדולות החדשות" בטריפולי. לפי אותו דיווח מוקדם, פעל המפעל בשכונת דהרה, ונזכר לצד מפעל הסודה של א. סימונטה, עדות לריכוז פעילות תעשייתית בתחום המשקאות בעיר באותה תקופה.

בשלהי שנות ה־20 החלה החברה להתרחב תחת בעלות משפחת חביב, ובתקופה זו התבסס בהדרגה גם המותג המסחרי לה פרלה, אשר שימש כשם המזוהה עם מוצרי המבשלה. שאול חביב ניהל את החברה עד לפטירתו בסוף שנות ה־20, ולאחר מותו עבר הניהול לבניו, פורטונטו חביב וגבריאל חביב, שהמשיכו להפעיל את המפעל במתכונתו הקיימת. לאחר פטירתו של פורטונטו בשנת 1942, נותר גבריאל חביב כמנהל היחיד, והוביל את פעילות המבשלה בהמשך.

## הנהלה טכנית וקשרים קונסולריים
לפי מקורות העוסקים בתעשיית הבירה באזור נטען כי המהנדס פאולו שוברט היה מעורב בהנהלה הטכנית של המבשלה מראשית פעילותה, וכי בשנת 1933 הוא מוזכר כמנהל בעלים של המבשלה וכן כקונסול כבוד גרמני בטריפולי.

## כלכלה ורווחיות
עד 1940 פעלה המבשלה ברווחיות ואף חילקה דיבידנדים, על אף תחרות מיבוא בירה מאירופה.

## מלחמת העולם השנייה (1940–1943)
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמשכה פעילות המבשלה תחת השלטון האיטלקי בלוב, עד לכיבוש טריפולי בידי כוחות בעלות הברית במסגרת המערכה בצפון אפריקה. ב־23 בינואר 1943 נכנסו הכוחות הבריטיים לעיר טריפולי, לאחר נסיגת כוחות הציר ממערב לוב.

במסגרת האירועים הללו נכלל גם סיפורו האישי של אחד ממנהלי המפעל, פורטונטו חביב. לפי תעודה עירונית של עיריית טריפולי משנת 1958, הוא נפטר בגריאן בשנת 1942, לאחר שנמלט עם משפחתו מן ההפצצות בתקופת מלחמת העולם השנייה.

## ההחרמה והניהול המלטזי (1943–1950)
לאחר כיבוש טריפולי, נתפסה המבשלה על ידי השלטונות הבריטיים כ״רכוש אויב״. ב־19 בספטמבר 1943 נרשמה תפיסת חברת לה פרלה והעברתה לניהול ממשלתי צבאי בריטי, וב־14 בדצמבר 1943 נחתם חוזה שהסדיר את הפעלת המבשלה בידי חברת סימונדס פארסונס ממלטה.

במהלך השנים 1943–1945 ייצרה המבשלה בירה בעיקר עבור מערך האספקה הצבאי של בעלות הברית (NAAFI), כחלק מן המאמץ לספק משקאות לחיילים בצפון אפריקה ובמרחב הים התיכון.

לאחר המלחמה הוארכה ההתקשרות: בשנת 1947 נחתם הסכם חכירה חדש בין נציגי לה פרלה לבין סימונדס פארסונס להמשך הפעלה מסחרית של המתקן בטריפולי. בראשית שנת 1950 הופסקה פעילות הייצור המקומית, והאתר עבר בהדרגה לתפקיד של הפצה ושיווק בלבד של מוצרי החברה בלוב.

## לאחר עצמאות לוב (1951–1967)
עם קבלת עצמאותה של לוב ב־24 בדצמבר 1951 חזרה מבשלת לה פרלה לפעול במסגרת המדינה החדשה, תחת הבעלות והניהול ההיסטוריים (משפחת חביב ושוברט). בתקופת אידריס הראשון, מלך לוב (שנות ה־50 וה־60) נחשבה המבשלה אחת המרכזיות, שפעלו במדינה.

בשנות ה־50 וה־60 נוהלה פעילות החברה בידי גבריאל חביב, בנו של שאול חביב. המותג Bira OEA של חברת לה פרלה שווקה בבתי קפה, ברים ומועדונים בטריפולי, ושירתה בעיקר את הקהילה האיטלקית, זרים ובסיסים בעלי נוכחות מערבית. סימני המותג, פרסומות ופוסטרים של לה פרלה, היו נוכחים ברחבי טריפולי והעידו על מעמדה בתרבות הפנאי העירונית של התקופה.

## פרעות ויציאת [[יהודי לוב]] (1967)
במהלך מלחמת ששת הימים, ביוני 1967, התלקחו בלוב מהומות אלימות שכוונו נגד הקהילה היהודית ונגד עסקים ונכסים של זרים. בטריפולי ובערים נוספות הוצתו חנויות ובתי מגורים, נרשמו מקרי ביזה ואיומים, ונכסים יהודיים ומערביים הועמדו בסכנה, לרבות מתקנים הקשורים לפעילות מבשלת לה פרלה.

לנוכח הידרדרות המצב הביטחוני, ובהיעדר הגנה אפקטיבית מצד השלטונות, יזם השלטון הלובי פינוי מאורגן של יהודי המדינה "מטעמי ביטחון". הפינוי בוצע תחת פיקוח הרשויות, תוך הגבלות חמורות על רכוש ותנועה, וללא אפשרות ממשית לשיבה, ובתוך חודשים ספורים חדלה הקהילה היהודית המאורגנת בלוב להתקיים.

דיווחי סוכנות הידיעות היהודית (Jewish Telegraphic Agency) מן התקופה מתעדים את פינוי היהודים באמצעות טיסות חכורות, בעיקר לרומא, בסיוע ארגוני סעד יהודיים ובתיאום עם גורמים בינלאומיים; על פי דיווחים אלה עזבו את לוב אלפי יהודים בתוך זמן קצר, ורכוש רב נותר מאחור או נפגע במהלך המהומות.
חלק מן הנמלטים המשיכו מרומא למדינות אחרות, ובהן ישראל, שבה נקלטו במסגרת גל העלייה של יוצאי לוב בשלהי שנות ה־60.

במקביל, בנובמבר 1967, על רקע המצב הביטחוני והעוינות הגוברת כלפי זרים, התקבלה החלטה על סגירה סופית של סניפי החברה בלוב, בטריפולי ובבנגאזי.

## 1969–1970: ההפיכה, איסור אלכוהול והלאמות
ב־1 בספטמבר 1969 התחוללה בלוב הפיכה צבאית בהובלת מועמר קדאפי, אשר הביאה להפלת המלוכה ולכינון משטר מהפכני. על פי אנציקלופדיה בריטניקה, המשטר החדש אימץ תפיסה אסלאמית מחמירה והוציא אל מחוץ לחוק ייצור, סחר וצריכה של משקאות אלכוהוליים, וכן פעילויות נוספות שנחשבו מנוגדות לעקרונותיו. צעדים אלה הובילו לסגירתה הסופית של מבשלת לה פרלה בטריפולי עד סוף שנת 1969, ולסיומו המוחלט של ייצור הבירה בלוב. בכך הצטרפה לוב למספר מצומצם של מדינות בעולם שאסרו אלכוהול באופן גורף.

בשנת 1970 נחקק בלוב חוק 57, שבמסגרתו הוחרם רכושם של זרים, ובכללם איטלקים ויהודים. דיווחי סוכנות הידיעות היהודית מתארים את יישום החוק כלפי יהודי לוב, ואילו מחקרו של מייקל פישבך מציין כי אף שהחוק הבטיח פיצוי באמצעות אג״ח ממשלתיות לתקופה של 15 שנה, התחייבות זו לא קוימה בפועל, והנכסים שהופקעו לא זכו לפיצוי ממשי.
מבני המפעל, הציוד והתשתיות שנותרו הועברו לרשות המדינה או ננטשו עם השנים.

## הון מניות
שטר מניה של החברה משנות ה־50 משקף את מבנה ההון הרשום של החברה באותה תקופה. יש להבחין בין הון רשום וערך נקוב לבין שווי כלכלי או שווי שוק בפועל, שכן הערך הנקוב של מניה אינו מעיד כשלעצמו על שוויה הכלכלי של החברה.

## ציר זמן

## גלריה

קובץ:תעודת אזרחות של פורטונטו.png|תעודה רשמית של עיריית טריפולי המאשרת את אזרחותו ופטירתו של פורטונטו חביב (גריאן, 1942).
קובץ:פורטונטו חביב.jpg|פורטונטו חביב


## לקריאה נוספת
* Mahmud Ali Khuga, *The Growth and Functions of Tripoli, Libya*, Durham University, 1969.
* Michael R. Fischbach, “Jewish Property Claims and Post-Qaddafi Libya”, MERIP, 2012.
* Jewish Telegraphic Agency (JTA) Archive, דיווחי 1967 ו־1973.

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני בירה