open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
וולטר דאמרוש

ממוזער|שמאל|250px|וולטר דאמרוש
**וולטר יוהנס דאמרוש** (בגרמנית: **Walter Johannes Damrosch**; 30 בינואר 1862- 22 בדצמבר 1950), היה מנצח ומלחין אמריקאי.

## ביוגרפיה
דאמרוש נולד בברסלאו, פרוסיה (כיום ורוצלב, פולין). נודע בעיקר כמנצח על יצירות של ריכרד וגנר. כמו כן היה חלוץ בביצוע מוזיקה ברדיו, ובתור שכזה היה לאחד הגורמים העיקריים בקירוב מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בארצות הברית.

אף כי דאמרוש זכור כיום בעיקר כמנצח, הרי לפני שידורי הרדיו שלו נודע בה במידה כמלחין. במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו:

"דאמרוש... מנצחה הנודע של התזמורת הסימפונית של ניו יורק ושל מיזמים אופראיים שונים, ביסס את מעמדו כמלחין מקורי ופיוטי, לא רק באופרה שלו, "אות השני", אלא גם בשירים כמו "דני דיבר", בעל העוצמה הדרמטית המרשימה." 

דאמרוש כתב חמש אופרות, המבוססות על סיפורים כמו "" (1913) ו"האיש ללא ארץ" (1937). האופרות הללו כמעט שאינן מבוצעות עוד כיום. בשנת 1928 החל בסדרה משודרת של הרצאות פופולריות על מוזיקה, לסטודנטים. את הקלטות וגנר שלו אפשר להשיג עדיין היום. 

אחיו היה המנצח פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, ואחותו הייתה קלרה מאנס, פסנתרנית ומורה, שייסדה עם בעלה דייוויד מאנס את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.

וולטר דאמרוש החליף את אביו, לאופולד דאמרוש, בניהול מוזיקלי של האגודה הסימפונית של ניו יורק, ואף הקים את "אגודת דאמרוש לאופרה", שהציגה אופרות של וגנר ברחבי אמריקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הדריך את חילות ארצות הברית במוזיקה צבאית. אחרי המלחמה יצא עם תזמורתו לסיור באירופה. 

וולטר דאמרוש מת בניו יורק בשנת 1950.

## יצירות בברודוויי
* "יונת השלום" (1912) - אופרה/מחזמר - מלחין ושותף לליברית
* "אלקטרה" (הצגה מחודשת ב- 1918) - מחזה - הלחין מוזיקה תוכניתית

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:משפחת דאמרוש
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1862
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950
ליבר

[שמאל|ממוזער|200px|מודעה של חברת ליבר בשבועון [קולנוע (שבועון)|קולנוע 1941]]
**ליבר** היה בית חרושת ליצור שוקולד, ממתקים וקפה נמס בתל אביב.
## היסטוריה
הוקם על ידי ישראל ליבר (1883-1954) בשנת 1926. המפעל היה אחראי לפיתוח שוקולד ה"מקופלת" והיה הראשון בארץ ישראל לשווק מסטיק בזוקה.

מר רענן רכש מגרש ביפו בשנת 1917 מחברת "גאולה" והקים במקום מפעל בשם "רענן" לייצור שוקולד. בהמשך נוספה לבניין קומה שנייה. בעקבות פשיטת הרגל של בית החרושת רענן ב-1926, רכש ישראל ליבר את המפעל. ליבר היה תעשיין מצליח בתחום האריגים בלייפציג שבגרמניה. הוא חיסל עסקיו שם, ועלה לארץ ישראל ב-1926.
בתחילתו העסיק המפעל 25 עובדים.
בראשית שנת 1932 הוקמה על שטח בן 18 דונם בין רחוב הירקון לרחוב דיזנגוף שכונת פועלי ליבר (שכונת פועלים ד'). השטח נרכש על ידי חברת "שיכון" ההסתדרותית. 
בשנת 1935 החל ייצור ה"מקופלת".
בשנת 1954 נפטר ישראל ליבר ובנו משה הפך למנכ"ל המפעל.
ב-1958 החל המפעל בייצור ושיווק מסטיק הבזוקה בישראל, ברישיון החברה האמריקאית טוֹפְּס (The Topps Company, Inc).
בסוף שנות ה-60 החלה ליבר לייצר קפה נמס תחת המותג "בן רגע" במפעל בבית שמש.
באותה עת הועסקו בשני המפעלים כ-400 עובדים.

במשך שנים ליוותה את פרסומות החברה הסיסמה: "על כל לשון ליבר תמיד ראשון".

בשנת 1970, בעקבות ריבוי חובות ומתוך שאיפה לייעל את הייצור החליט משה ליבר להתמזג עם חברת עלית. המשא ומתן בין החברות הסתיים במרץ אותה שנה.
לצורך כך לקחה עלית הלוואה ממשלתית של 3 מיליון לירות.

האזכור האחרון שנותר לבית-החרושת הם וופלים שמייצרת עלית תחת המותג "ליבר".

## גלריה

בית חרושת לממתקים "ליבר" ברמת-גן-JNF018876.jpeg|מפעל ליבר, 1945
רמת גן - בית חרושת לשוקולד "ליבר" , אריזת השוקולד-JNF023056.jpeg|מפעל ליבר, 1934
An old building at Sheinkin street in Tel Aviv (FL63575314).jpg|פרסומת לשוקולד ליבר, קפה תמר, 1984


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית ממתקים בישראל
קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:עלית
פארסקייפ

**פארסקייפ** (באנגלית: **Farscape**) היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית בהפקה אוסטרלית מבית היוצר של אולפני חברת ג'ים הנסון והולמרק אנטרטיינמנט. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של האסטרונאוט ג'ון קרייטון, אשר נשאב בטעות דרך חור תולעת לאזור מרוחק בגלקסיה.

לאחר 4 עונות בוטלה הסדרה בפתאומיות והעלילה נקטעה בשיאה. בזכות קהילת מעריצים, מיני סדרה בשם "מלחמות הפיסקיפר" שהופקה ב-2004 השלימה את סיפור העלילה.

## תקציר עלילה
האסטרונאוט ג'ון קרייטון נשאב על ידי חור תולעת למקום מרוחק בגלקסיה, לאחר שהשתתף בטיסת ניסוי. הוא מגיע בעיצומו של קרב, וחלליתו ניזוקה בידי חללית אחרת שמושמדת. קרייטון נשבה לתוך ספינת חלל, העונה לשם "מויה". על סיפונה נמצאים קא דארגו, דומינר רייג'ל ה-16 וזאן, שלושה אסירים שהשתלטו על "מויה" ואשר נמלטים מכוחותיהם המיליטריסטים של "שומרי השלום" (פיסקיפרס). הספינה מצליחה להימלט מהקרב המתחולל, אולם נרדפת אחר קצינת הפיסקיפרס ארין סון, שנאלצת להתלוות לחבורה לאחר שספינתה ניזוקה אף היא. מתברר כי הטייס שהיה בחללית שהושמדה בידי זו של קרייטון, היה אחיו של קפטן קרייס, קצין "שומר שלום" שנשבע לרדוף אחר קרייטון ולנקום את מות אחיו.

## שחקנים
* בן בראודר - קומנדר ג'ון קרייטון (הבן)
* קלאודיה בלאק - הקצינה ארין סון
* אנטוני סימקו - קא דארגו
* וירג'יניה היי - הכוהנת פאו זוטו זאן
* גיגי אדג'לי - צ'יאנה
* ג'ונתן הרדי (קול) - דומינר רייג'ל ה-16, שליט לשעבר של האימפריה ההיינרית
* לני טופו (קול) - הטייס
* לני טופו - קפטיין קרייס
* ויין פיגרם - סקורפיוס
* פול גודארד - סטארק
* ריילי היל - סיקוזו סוולה שאנטי סוגאיסי שאנו

## סטארגייט SG-1: פרק 200
בפרק ה-200 בעונתה העשירית של סטארגייט SG-1, הוצגה פרודיה על פארסקייפ. בשתי עונותיה האחרונות של הסדרה, הצטרפו לצוות השחקנים בן בראודר וקלאודיה בלק, ובסצנה זו בראודר מגלם את סטארק ובלק מגלמת שוב את דמותה, ארין סון.

## פרסים ומועמדויות
* הסדרה זכתה בארבעה פרסי סאטורן, כאשר הסדרה נבחרה שלוש שנים ברציפות (בשנים 2000, 2001 ו-2002), ובשנת 2004 זכתה המיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* השחקן בן בראודר (ג'ון קרייטון) זכה בפרס שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר בשנת 2002, וב-2005 על השתתפותו במיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* בשנת 2005 זכתה השחקנית קלאודיה בלאק (ארין סון) בפרס שחקנית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר, על השתתפותה במיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* בשנת 2002 היו השחקן אנטוני סימקו (קא דארגו) והשחקנית גיגי אדג'לי (צ'יאנה) מועמדים לפרס שחקני המשנה הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של הסדרה
* רשימת דמויות הסדרה
* רשימת גזעים בסדרה

קטגוריה:סדרות טלוויזיה: מדע בדיוני
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות בכיכובן של בובות
קטגוריה:חברת ג'ים הנסון: סדרות
קטגוריה:Syfy
קטגוריה:סדרות זוכות פרס סאטורן: כבלים/סינדיקציה
קטגוריה:סדרות זוכות פרס סאטורן: פרזנטציה טלוויזיונית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1999
ריצ'רד מאייר

**ריצ'רד מאייר** (באנגלית: **Richard Meier**; נולד ב-12 באוקטובר 1934 בניוארק, ניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט, פעיל מחלקה השני של המאה ה-20, אשר נודע לרוב בחיבתו והגותו בזכות הצבע הלבן, בו צבועים רוב המבנים שתכנן.

## קורות חיים
בעל תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת קורנל מ-1957, מאייר עבד זמן קצר בפירמה SOM (פירמת האדריכלים הגדולה בעולם דאז) בשנת 1959, ולאחר מכן כשלוש שנים אצל המעצב והאדריכל היהודי מרסל ברויאר, טרם הקמת משרד עצמאי בשנת 1963.
מאייר היה חבר בקבוצת האדריכלים **[[החמישייה הניו-יורקית]]** מ-1972, יחד עם פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, מייקל גרייבס וצ'ארלס גווטמיי.

בשנת 1973 הוא תכנן את "בית דאגלס" המוגדר כיצירת מופת של אדריכלות מודרנית.

עבודתו על מרכז גטי מ-1984 הזניקה את מעמדו עוד יותר למעמד אדריכל-על, לצד הפיכתו לזוכה השישי במספר של פרס פריצקר, המכונה "פרס נובל" לאדריכלות.

בשנת 2018 נאלץ לפרוש מהחברה שבבעלותו לאחר שניו יורק טיימס פרסם שורת עדויות של נשים, מרביתן עובדות לשעבר בחברה, על הטרדות מיניות והתנהגות מינית שאינה הולמת מצידו כלפיהן. ביולי 2021, בגיל 86, החליט לפרוש.

מוזיאון הדגמים של ריצ'רד מאייר ושות' חבר בארגון הקונפדרציה הבין-לאומית למוזיאונים אדריכליים.

## קישורים חיצוניים

*  
* 
* אתר האינטרנט של מוזיאון הדגמים של ריצ'רד מאייר ושות' 
; כתבות:
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:זוכי מדליית הזהב של AIA
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות
החמישייה הניו-יורקית

**החמישייה הניו-יורקית** (באנגלית: The New York Five) הוא השם שניתן לקבוצה בת חמישה אדריכלים (ריצ'רד מאייר, פיטר אייזנמן, מייקל גרייבס, צ'ארלס גוואת'מי וג'ון היידוק) בני העיר ניו יורק, אשר היוו מושא לתערוכה במומה משנת 1969 באצירת ארתור דרקסלר, ולספר עוקב אודותם, משנת 1972, בשם "חמישה אדריכלים". (Five Architects)

החמישה בעלי רקע משותף כאדריכלים האמונים על טוהר הצורה והחומר, כחלק מרוח המודרניזם באדריכלות, ובכך מרפררים ביצירתם אל עבודתו של לה קורבוזיה משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, זאת חרף העובדה כי בחינה מדוקדקת של עבודותיהם מאופיינות באינדיבידואליזם רב.
ייתכן כי השפעה ניכרת יותר על יצירתם ותפיסות החמישה, תמצא בעבודתו המוקדמת של פיליפ ג'ונסון, אשר הוגדר לא פעם כאב הרוחני של הקבוצה.

החמישייה היוותה מטרה לביקורת עוקצנית שפורסמה בירחון Architectural Forum במאי 1973, בקבוצת מאמרים שנקראה "חמישה על חמישה", בהם האדריכלים ה"אפורים" רונלדו גיורגולה, אלן גרינברג, ז'קלין רוברטסון, צ'ארלס מור ורוברט מ. א. שטרן, תקפו את חמשת ה"לבנים" על בסיס הטענה כי הרדיפה אחר אסתטיקה מודרניסטית טהורה יצרה במישרין בניינים לא מתפקדים, שאינם קשורים לאתר, אינם קשורים למשתמש ובעלי ניכור רב לחיי היום-יום.
חמשת ה"אפורים" זכו לרוח גב מרוברט ונטורי הפוסט-מודרניסט (זוכה פרס פריצקר לשנת 1991) ומן העניין הגובר באדריכלות הורנקולרית "נטולת האדריכלים" בזרם הפוסט-מודרניזם האדריכלי.

בהמשך הדרך ניתן לראות התפצלות סגנונית בין החמישה ואף זניחה של עקרונות העבר אצל רובם.
ג'ון היידוק פנה בעיקר להוראה, ומת בשנת 2000.
מבין שאר הארבעה, נותר רק מאייר נאמן לרעיונותיו הישנים וממשיך לדבוק באדריכלות הלבנה, בעלת הטוהר המודרניסטי, הנכון לגישתו של לה קורבוזיה. 
גרייבס אימץ את הפוסט-מודרניזם ואף הפך לאחד מן האדריכלים הבולטים מן התקופה. יש הטוענים גם כי הגזים כאשר עסק אף באדריכלות פופוליסטית.
אייזנמן פנה לדה-קונסטרוקטיביזם והיה לאחד הבולטים בסגנון זה, בעוד שגוואת'מי עידן את גישתו הראשונית והתאים אותה לרוח התקופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
סזאר פלי

**סזאר פלי** (באנגלית: **César Pelli**; 12 באוקטובר 1926 – 19 ביולי 2019) היה אדריכל בולט האחראי בין היתר לכמה מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.

## ביוגרפיה
פלי, יליד טוקומאן, ארגנטינה, היגר לארצות הברית ב-1952 והתאזרח במדינה 12 שנים לאחר מכן.

לאחר לימודי אדריכלות בארגנטינה באוניברסיטה הלאומית של טוקומאן (UNT), השלים פלי את לימודיו בבית-הספר לאדריכלות של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ארצות הברית.

בתחילת דרכו עבד כאחראי פרויקטים במשרדו של האדריכל הפיני-אמריקאי הנודע אירו סארינן, שם היה אחראי בין היתר על פרויקט טרמינל TWA המפורסם, בנמל התעופה הבין-לאומי JFK, ניו יורק.

משנת 1977 היה בעל משרד עצמאי.

בשנת 1991 צוין פלי על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) כאחד מעשרת האדריכלים האמריקאים המשפיעים שהם בין החיים. הוא זכה במספר רב של פרסי אדריכלות, כולל מדליית הזהב של הארגון לשנת 1995.

בין היתר נודע פלי בעיצוביו הפוסט-מודרניסטיים, השואבים לרוב סממנים מן האדריכלות האמריקאית של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.

בשנים 2013–2018 לקח חלק בבניית מגדל סיילספורס בסן פרנסיסקו.

עם בנייניו הבולטים נמנים מגדלי פטרונס בקואלה לומפור, מלזיה (אשר היו בעת השלמתם גורדי השחקים הגבוהים בעולם), ברוקפילד פלייס (כולל בניין רחוב Vesey 200) בניו יורק, טור דה כריסטל במדריד, גראן טורה סנטיאגו בסנטיאגו דה צ'ילה, המרכז הפיננסי הבין-לאומי בהונג קונג, מגדל קרנגי הול בניו יורק וכיכר קנדה 1 ורחוב בנק 25 בלונדון, בריטניה.

מעבר לגורדי השחקים שלו עיצב פלי מגוון רחב של בניינים בגובה נמוך יותר, כולל מרכז העיצוב הפסיפי בלוס אנג'לס והמוזיאון הלאומי לאמנות באוסקה, יפן.

ב-19 ביולי 2019 פלי נפטר בניו הייבן, ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מארגנטינה לארצות הברית
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:זוכי מדליית הזהב של AIA
גיירמו רמירס

**גיירמו "פאנדו" רמירס אורטגה** (בספרדית: **Guillermo "Pando" Ramírez Ortega**; נולד ב-26 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.

רמירס נולד  בליווינגסטון שבגואטמלה. החל את הקריירה שלו בגיל שמונה, בקבוצת הכדורגל מוניסיפל. בשנת 2001 שיחק רמירס בפאס יואנינה היוונית ובשנת 2003, שיחק בקבוצת צ'יאפס המקסיקנית. רמירס הוא הקפטן של נבחרת גואטמלה, ושיאן ההופעות בנבחרת 106  פעמים.

בעונת 2005 הושאל רמירס לקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS. בעונה הרגילה כבש רמירס שער בודד, אבל בפלייאוף כבש את שער הניצחון בגמר גביע ה-MLS, והביא לגלאקסי גביע MLS שני בתולדותיה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים גואטמלים
קטגוריה:קשרי כדורגל גואטמלים
קטגוריה:כדורגלני מוניסיפל
קטגוריה:כדורגלני פאס יואנינה
קטגוריה:כדורגלני אטלנטה (מקסיקו)
קטגוריה:כדורגלני צ'יאפס
קטגוריה:כדורגלני לוס אנג'לס גלאקסי
קטגוריה:כדורגלני מוטגואה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גואטמלה
קטגוריה:ילידי 1978
ליה שטרן

**ליה שטרן** (ברומנית: **Lya Stern**; נולדה ב-1950) היא כנרית יהודיה-אמריקאית ילידת רומניה.

## קורות חיים
ליה שטרן (וייס מהבית) נולדה למשפחה יהודית בקלוז', רומניה ועברה לארצות הברית בנעוריה. שטרן היא כנרת ומורה לכינור. היא נשואה ללארי שטרן ואם לשני ילדים.

בתקופת לימודיה אצל שניים מתלמידיו של ליאופולד אאואר, (רפאל ברונשטיין ויאשה חפץ), הייתה ליה שטרן תושבת ניו יורק ולוס אנג'לס, שם ניגנה ולימדה כינור. כיום היא גרה בוושינגטון הבירה ומכהנת כיושבת ראש של תוכנית התעודה לקשתנים ASTA.

## השכלה
* לימודי השתלמות בכיתת האמן לכינור של יאשה חפץ באוניברסיטת דרום קליפורניה.
* תואר מוסמך בהצטיינות בנגינה בכינור, אוניברסיטת דרום קליפורניה.
* תואר בוגר בנגינה בכינור, בית הספר למוזיקה של מנהטן.
* לימודי המשך בנגינת סולו, תזמורת ומוזיקה קאמרית:
* אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, קונטיקט
* דארטמות' קולג', הנובר, ניו המפשייר
* קניילזל הול, בלו היל, מיין
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:כנריות יהודיות
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:כנריות אמריקאיות
קטגוריה:מהגרות מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:יהודים מטרנסילבניה
קטגוריה:בוגרי בית הספר מנהטן למוזיקה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
פרוונית שחורה

**פרוונית שחורה** (שם מדעי: *Chaetopelma olivaceum*, בעבר *Chaetopelma gracile*, לפני כן - *Chaetopelma aegyptiaca*) היא עכביש ממשפחת הפרווניתיים (טרנטולות), החיה גם בארץ ישראל. הפרוונית השחורה היא הטרנטולה היחידה החיה בארץ. המין כולל לפחות שלושה מינים נפרדים שתיאורם לא הושלם ולכן טרם סווגו, אך כולם מסווגים כעת בסוג פרוונית ובמין פרוונית שחורה.

הפרוונית חיה באזור המזרח התיכון (בין השאר בטורקיה, מצרים, סודאן וקפריסין), והיא נפוצה בבתים בישראל.

גודל גופה של הפרוונית הוא  אצל זכרים בוגרים ו- אצל נקבות בוגרות, ולעיתים אף יותר. עד גילויו של המין מברישימון הערבה בחולות סמר נחשבה הפרוונית לגדולה בעכבישי ישראל. צבעה נע בין שחור, אפור וחום כהה, גופה מכוסה בשערות זעירות ומבריקות כקטיפה והיא פעילה בעיקר בלילה. קיימים מופעים שונים אצל הפרוונית, להם הבדלי גודל וצבע, בין צפון לדרום.
הפרוונית ניזונה מחרקים קטנים ואף עכברים ולטאות צעירים.

קיימת דו צורתיות זוויגית: הנקבה גדולה מן הזכר והזכר מאופיין במעין זוג ווים קטנים והתעבות קלה בצורת אגרוף קטן, שעל רגלי הבחנין שלו. הווים משמשים אותו לאחיזת הנקבה בשעת ההזדווגות, על מנת שלא תפגע בו. בטבע ניתן למצוא אותו מסתתר מתחת לאבנים או קליפות עצים, אך בנדודיו עשוי להגיע גם אל אזורי מגורים של בני אדם ולחדור למחסנים או לדירות, ביישובים ובערים הקרובות לשדות ושטחים פתוחים (דוגמת ירושלים).

כאשר העכביש חש מאוים הוא מרים את כל פלג גופו הקדמי, מניף רגליו אל על וחושף את הכתם האדמדם שעל פיו ואת טפריו - הכליצרות שלו. אם האיום נמשך יפנה העכביש הלאה בריצה ויחפש לעצמו מקום מסתור.

עכביש זה אינו נחשב מסוכן לאדם ועוזר בחיסול מזיקים כגון תיקנים. הפרוונית השחורה מהירה ותוקפנית ביחס לסוגי טרנטולה אחרים. ניסיון להחזיקה ביד עלול להוביל לנשיכה שאינה נעימה, הכוללת המסה קלה של הרקמה המקומית, אך הארס עצמו אינו מסוכן לאדם שאינו רגיש אליו במיוחד. את נשיכתה ניתן להשוות לעקיצת דבורה. הבהלה מהתקפתה המהירה גדולה יותר מהכאב שבנשיכה עצמה.

## גלריה

תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0368bCut.jpg|פרוונית שחורה בעמדת התגוננות
תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0353.jpg|
תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0343.jpg|

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל לודביג קוך
קטגוריה:פרווניתיים
ספורטינג קנזס סיטי

ממוזער|סמל המועדון בשנים 2006–2010
**ספורטינג קנזס סיטי** (באנגלית: **Sporting Kansas City**) היא קבוצת כדורגל מקנזס סיטי שבמיזורי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-MLS הצפון-אמריקנית. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-MLS (בשנים 2000, 2013) ופעמיים בגביע ארצות הברית הפתוח (2004), 2012, 2015). הקבוצה בבעלות למאר האנט, בעליהן של קנזס סיטי צ'יפס, מועדון כדורגל דאלאס והקולומבוס קרו. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה **קנזס סיטי וויז** (באנגלית: **Kansas City Wiz**), אך שמה שונה בשל ויכוח על זכויות יוצרים. עד נובמבר 2010 נקראה הקבוצה **קנזס סיטי וויזרדס** (באנגלית: **Kansas City Wizards**) ושיחקה באצטדיון ארוהד, האצטדיון של קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס. שם הקבוצה השתנה עם המעבר לאצטדיונה הנוכחי שהוא אצטדיון ייעודי לכדורגל.

אוהדי הקבוצה מכונים "המיסטיקנים".

## סגל הקבוצה
נכון ל-10 באוגוסט 2025

 
 

 
 (בהשאלה מסנטוס לגונה)

 

 

 

 (בהשאלה מנקקסה)

## שחקנים מפורסמים
* מרק צ'ונג (1996–1998)
* כריס הנדרסון (1998–2000)
* אדי ג'ונסון (2006–2008)
* מו ג'ונסטון (1996–2001)
* כריס קליין (כדורגל) (1998–2005)
* אלכסיי לאלאס (1999)
* טוני מאולה (1999–2004)
* מיקלוס מולנר (2000)
* פרקי (1996–2000, 2002–2005)
* פטר ורמס (2000–2002)
* ג'וש וולף (2003–)
* קרי זבגנין (2000–)
* גדי קינדה (2020–2023)

## מאמנים ראשיים
* רון ניומן (1996-1999)
* קן פוגרטי (1999)
* בוב גנסלר (1999-היום)

## תארים
* **[[גביע ה-MLS|גביע ה-מ.ל.ס]]** **2**:
**(2000, 2013)
* **[[גביע ארצות הברית הפתוח]]** **3**:
**(2004, 2012, 2015)
* **[[מגן האוהדים]]** **1**:
** (2000)

## שנה אחרי שנה

## ממוצע אוהדים
*עונה רגילה/פלייאוף*
* 1996: 12,878
* 1997: 9,058
* 1998: 8,073
* 1999: 8,183
* 2000: 9,112
* 2001: 10,954
* 2002: 12,255
* 2003: 15,573/10,712
* 2004: 14,819/10,977
* 2005: 9,691/לא העפילה
* כל השנים: 11,211

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קנזס סיטי: מועדוני ספורט
לאון העתיקה

**לֲאון העתיקה** (בספרדית: **Viejo León**) או בשמה המלא **Santiago de los Caballeros de León** ("יעקב הקדוש של אבירי לאון") הייתה עיר בדרום-מערב ניקרגואה כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לחופי  האוקיינוס השקט. העיר נוסדה בתחילת המאה ה-16, הגיעה לשיאה בסופה של המאה, ושקעה וננטשה שנים מעטות לאחר מכן. חורבותיה הוכרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
אף שלא נערך סקר ארכאולוגי ממצה בלאון, לפי הכתבים המוקדמים של האימפריה הספרדית היה המקום מיושב בצפיפות באינדיאנים, שהיו מאוגדים בחברה עובדת אדמה הכפופה למבנה היררכי שבראשו ניצבה מועצת זקנים נבחרת.

העיר הספרדית נוסדה ב-19 ביוני 1524 על ידי פרנסיסקו הרנאנדס דה קורדובה (Francisco Hernández de Córdoba) שנשלח מפנמה, והיא נוסדה כערים קולוניאליות רבות באמריקה הלטינית, סביב כיכר ששכנה בצידו הצפון-מזרחי של אגם מנגואה. הרננדס הוצא להורג ב-1526, ופדרו אריאס דווילה (Pedro Arias Dávila) הגיע לעיר שנתיים לאחר מכן כמושל ניקרגואה. באותה שנה, 1528, הוקם המנזר הראשון בעיר, רעב קשה גבה את חייהם של אלפי אינדיאנים, ובסוף השנה הוקמה מטבעה בפקודת הכתר, אשר נועדה לנצל את זהב, הכסף (מתכת) והמתכות האחרות של האזור. 

למרות תפקידה כמרכז שלטוני, לאון מעולם לא כללה אלא צבר מבנים כפריים, שנבנו בעיקר מחומרים מסורתיים - עץ, בוץ וחזרן. רק הקתדרלה שהוקדשה ל"מריה הקדושה של החסדים" (Santa María de la Gracia), המנזר, בית המושל וקומץ בתי עשירים היו מתוחכמים יותר. המצודה שנבנתה בכניסה לעיר התדרדרה ונהרסה תוך עשרים שנה מהקמתה, תוך שהיא מעידה על הרגיעה באזור. בית המטבעה נבנה מחומרים פשוטים בדומה ליתר הבתים, והיה יעד לשריפות חוזרות ונשנות.  

ב-1545 הגיע העיר לשיאה בעת תקופת שלטונו של רודריגו דה קונטררס (Rodrigo de Contreras), אך רצח הבישוף המקומי חמש שנים לאחר מכן שינה את עתידה, שכן היא נתפסה כמקום שהוטלה עליו קללה, דבר שהתבטא באסונות ובמשבר כלכלי. ב-1578 התפרץ הר הגעש הסמוך, מומוטומבו (Momotombo), והבריח את המתיישבים האמידים מהמקום. ב-1603 נותרו רק עשרה בתים בעיר, וב-11 בינואר 1610 הושמדו אלה ברעידת אדמה. לאון ננטשה כליל ובחומרי הבנייה של בתיה נעשה שימוש לבניית העיר לאון החדשה, כ-30 ק"מ מערבית לה.

## אתרי העיר
תוואי העיר המקורי לא הונצח בכתובים וטרם שוחזר על סמך מידע ארכאולוגי מאז התגלה האתר ב-1968. נראה כי לעיר הייתה צורת מלבן, אך היא הייתה קטנה בהרבה מערים אחרות בנות זמנה. על המבנים החשובים שהתגלו באתר נמנית הקתדרלה שבה היו שלוש ספינות ובקצה המזרחי שלה היו מדרגות שהובילו אל מזבח מרכזי. הסברה היא כי שטח בנוי מחוץ למבנה שימש כבסיסו של מגדל פעמונים. מנזר "לה מרסד" (La Merced) היה עשוי מחמישה חדרים וחובר ישירות אל הכנסייה. כל המבנים באתר, ובכלל זה בתי העשירים ובניין גדול במיוחד ובו 11 חדרים, נבנו בפשטות ומחומרים מקומיים.

## קישורים חיצוניים
* 

* האתר הארכאולוגי בלאון 

קטגוריה:ניקרגואה: ערים
קטגוריה:ניקרגואה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:ניקרגואה: היסטוריה
קטגוריה:מסו-אמריקה
קטגוריה:אמריקה הלטינית: אתרים ארכאולוגיים
סן חוזה ארת'קווייקס

250px|ממוזער|הלוגו הקודם של הקבוצה
**סן חוזה ארת'קווייקס** (באנגלית: **San Jose Earthquakes**) היא קבוצת כדורגל מסן חוזה בקליפורניה שמשחקת ב-MLS, המועדון זכה פעמיים בגביע ה-MLS, ב-2001 וב-2003. מגרש הבית של הקבוצה היה אצטדיון ספארטן שהיה חלק מהקמפוס הדרומי של אוניברסיטת סן חוזה סטייט. בין השנים 1995 ועד 1999, נקראה הקבוצה "סאן חוזה קלאש".

הסן חוזה ארת'קווייקס הוא שמה של קבוצת כדורגל ששיחקה ב-NASL בין השנים 1974 ועד 1982, ובליגת הווסטרן סוקר ליג בין השנים 1985 ו-1988. קבוצת ה-NASL, נקראה לפעמים "גולדן ביי ארת'קווייקס" שהייתה גם קבוצת כדורגל אולמות. בשנות ה-70 בקבוצה שיחק עודד בלוש.

ב-15 בדצמבר 2005 החליטו בעלי הקבוצה לעבור ליוסטון, בתחילת עונת 2006. הקבוצה החדשה נקראה יוסטון דינמו. נציב ה-MLS, דון גרבר, אמר שהארת'קווייקס הם היסטוריה ולכן לא ייתכן שישנו את שמם. עוד הוסיף שה-MLS תעשה הכול כדי להחזיר את הארת'קווייקס לליגה. בתחילת עונת 2007 שבה הקבוצה לשחק.

## שחקנים
### סגל נוכחי
; נכון ל-9 באוגוסט 2025

## שחקנים מפורסמים
### MLS
* ג'ף אגוס (2001-2004)
* ח'ודאדאד עזיזי (2001)
* ווייד בארט (1998-2002, 2005)
* ג'ו קנון (1999-2002)
* בריאן צ'ינג (2003-2005)
* רונלד קריטוס (1996-2001, 2005)
* טרוי דאיאק (1996-1998, 2001-2005)
* דווין דה רוזריו (2001-2005)
* לנדון דונובן (2001-2004)
* ג'ון דויל (1996-2000)
* רוני אקלונד (2001-2004)
* אריאל גרזיאני (2002)
* אדי לואיס (1996-1999)
* ריצ'רד מולרוני (1999-2004)
* אריק וינלדה (1996-1999)

### NASL
* ג'ורג' בסט (1980-1981)
* חוס הידינק (1980)
* טוני סימואס (1976-1977)
* סטיב זונגול (1984)
* ג'ימי ג'ונסטון (1974-1975)

## מאמנים ראשיים
* פטר ברידג'ווטר (1995-1998)
* לין מטרפארל (1999-2000)
* תום ניל (2001)
* ג'וני מור (2002-2004)
* אלכסי לאלאס (2004-2005)
* קייט מקאליסטר (2005)
* ג'ון דויל (2008-)

## תארים
;גביע ה-MLS  (2):
* 2001, 2003
;מגן האוהדים (2):
* 2005, 2012

## שנה אחרי שנה

## ממוצע אוהדים
:מקרא: עונה רגילה/פלייאוף
* 1996: 17,232
* 1997: 13,597
* 1998: 13,653
* 1999: 14,959
* 2000: 12,460
* 2001: 9,635
* 2002: 11,150
* 2003: 10,465/15,127
* 2004: 13,001/8,659
* 2005: 13,037/17,824
* כל השנים: 12,905

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קליפורניה: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
*
קטגוריה:סן חוזה (קליפורניה): ספורט
משפחת שלוש

ממוזער|אהרן שלוש – מאבות המשפחה בארץ
**משפחת שְׁלוּשׁ** היא משפחה יהודית ספרדית. היא מפורסמת בעיקר בזכות אחד מענפיה שעלה לארץ ישראל  באמצע המאה ה-19 והתיישב ביפו.
המשפחה השפיעה רבות על מרקם החיים היישובי ועל המדינה שבדרך. על שמם של צאצאי ענפי המשפחה השונים יש רחובות, שכונות, ואתרים רבים בכל רחבי ישראל.

אבי המשפחה בארץ ישראל הוא אברהם שלוש; בנו הוא אהרן שלוש, ממייסדי השכונה היהודית נווה צדק; ילדיו של אהרן: אברהם חיים שלוש, יוסף אליהו שלוש, ויעקב שלוש השתתפו בפיתוח התשתית ההתיישבותית ובייסוד אחוזת בית (לימים העיר תל אביב-יפו) ונכדיו ובני זוגם המשיכו לפתח את התשתיות הלאומיות העתידיות ועסקו בין היתר בגאולת קרקעות, בדיפלומטיה בינלאומית, בפוליטיקה וארגוני היישוב שבדך, בפעילות קבלנית וכלכלית ענפה ועוד.
בין הבולטים שבהם (רשימה חלקית בלי בני זוג): משה שלוש, צדוק שלוש, אבנר שלוש, גבריאל שלוש, ירוחם לוריא, רפאל מהודר, זכי שלוש ורבים נוספים אחרים.
לאורך השנים תרמה המשפחה לעיצובה הכלכלי והתרבותי ולפעמים אף הפוליטי של "היישוב הישן" וה"הישוב החדש".
בין היתר ניתן למנות בין צאצאי ענף המשפחה בישראל את משפחות מנור וזכאי צאצאיו של דוד לובינסקי, את יואב שלוש, את רפי (רפאל) מהודר, ואת נעם לניר, דליה מזור, ואמנון רובינשטיין (שהתחתנו בה) וכן רבים אחרים מפורסמים לא פחות.
אף כיום, משפחת שלוש ממשיכה להשפיע על המשק הישראלי, בכל גווניו ותחומיו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* עץ המשפחה בMyHeritage.

*אתר אינטרנט של המשפחה
*
*
שלוש
פיטר אייזנמן

**פיטר אייזנמן** (באנגלית: **Peter Eisenman**; נולד ב-11 באוגוסט 1932 בניוארק שבניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט ואחד הבוחנים הראשונים של זרם הדה-קונסטרוקטיביזם באדריכלות בארצות הברית של חציה השני של המאה ה-20; חתן פרס וולף באדריכלות לשנת 2010.

צורותיו המפורקות של אייזנמן מזהות אותו עם קבוצה אקלקטית של אדריכלים, המתויגים, לעיתים אף כנגד רצונם, כדה-קונסטרוקטיביסטים על ידי חוקרי אדריכלות.

חרף העובדה שאייזנמן עצמו נמנע מזיהוי זה, נאמר עליו כי דרכו האדריכלית שזורה במחלוקות שנועדו בעיקר להשאיר אותו באור הזרקורים, לפחות בראייה אקדמית.
התאוריות האדריכליות שלו נוטות לחפש אמנסיפציה ואוטונומיה של המשמעת האדריכלית, ועבודתו (הן הפרקטית, הן התאורטית) מהווה ניסיון מתמשך לשחרור הצורה **מכל** משמעות שהיא, מאבק שרבים מתקשים להבין, ואשר הביא לא אחת לביקורת על אייזנמן מצד אנשי אקדמיה הטוענים שהוא יוצר דיון חף מתוכן מהותי לשם הדיון, ולא לשם הענקת ערך אמיתי לרעיונותיו.
לצד זאת, עבודתו של הפילוסוף הצרפתי הפוסט מודרניסטי, ז'אק דרידה, היא מרכיב חיוני בהשראה ליצירתו של אייזנמן.

אייזנמן מזוהה לרוב בעניבת הפרפר אשר הוא עוטה לצווארו.

## קריירה
שמאל|ממוזער|250px|האנדרטה לזכר הנספים בשואה בברלין, תכנון - פיטר אייזנמן

אייזנמן נולד בניו ג'רזי למשפחה יהודית, שהתרחקה מהדת. אחיו הוא הארכאולוג רוברט אייזנמן.

הוא בוגר תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קורנל, בעל מאסטר באדריכלות מאוניברסיטת קולומביה ותואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'.

הופעתו המשמעותית הראשונה בעין הציבור הייתה כחלק מהחמישייה הניו-יורקית, אשר זכתה לתשומת לב רבה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ובלטה בסגנונה האדריכלי המודרניסטי הטהור.
עבודתם מן השנים הללו נחשבת לרוב כעיבוד מחודש לרעיונותיו של לה קורבוזיה. במרוצת השנים, פנה כל חבר בחמישייה לדרכו הוא, כאשר אייזנמן משויך לאבות התנועה הדה-קונסטרוקטיביסטית באדריכלות.

בין יתר עבודותיו, אחראי אייזנמן על תכנון מרכז וקסנר לאמנויות ועל עיצוב האנדרטה בברלין לזכר קורבנות השואה, אשר הושלמה בשנת 2005.

בשנת 2010 זכה אייזנמן בפרס וולף בקטגוריית האדריכלות יחד עם האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:ניוארק (ניו ג'רזי): אישים
קטגוריה:דה-קונסטרוקטיביזם
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לאדריכלות
קטגוריה:השואה באמנות: אמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
תזמורת טונהאלה

**תזמורת טונהאלה** (בגרמנית: **Tonhalle-Orchester Zürich**) היא תזמורת סימפונית אשר קרויה על שם אחד מאולמות הקונצרטים החשובים בעולם, הטונהאלה שבציריך שבשווייץ. התזמורת נוסדה בשנת 1868 וקבעה את מושבה בטונהאלה ה"חדש" בשנת 1895.

## פעילות
בניצוח פרידריך הגאר, מנצחה הראשון, התחילה התזמורת להוות גורם השפעה רציני על מוזיקה בציריך ובסביבותיה. מחליפו, פולקמאר אנדריאה, שנודע בקידום יצירות של ברוקנר, ניהל את התזמורת במשך ארבעים ושלוש שנים וניצח על 1300 קונצרטים. רודולף קמפה התמקד בעיקר במוזיקה גרמנית רומנטית. גרד אלברכט חשב על דרכים חדשות להביא מוזיקה לציבורי מאזינים גדולים יותר, כולל קונצרטים לילדים ולמשפחות, ומילא תפקיד בלתי מבוטל בחיזוק מעמדה של התזמורת בחיי המוזיקה של ציריך. הפסנתרן כריסטוף אשנבאך הופיע לראשונה כמנצח ועכשיו, בניהולו של דייוויד זינמן, התזמורת עורכת שוב ניסויים בדרכים חדשות, בהן ליל דיסקו בימי שישי, הידוע בשם "מאוחר בטונהאלה", אחרי קונצרטים, המיועדים למשוך צעירים.

מאז ימיה הראשונים, ניצחו על התזמורת מלחינים נודעים בתקופתם, בהם ברהמס, וגנר, ריכרד שטראוס והינדמית.

המנצח דייוויד זינמן, פיתח אותה בתקופת כהונתו כמנהל מוזיקלי לאחת התזמורות המובילות בעולם, עם רפרטואר רחב של הקלטות מרשימות לשמה, רפרטואר המוסיף וגדל. החוזה של זינמן הוארך לא מכבר עד 2010. התזמורת, המונה קצת יותר מ-100 נגנים, מופיעה עכשיו בכל רחבי העולם; עם דייוויד זינמן הפיקה התזמורת אוסף רחב של הקלטות, בהן מחזור בטהובן מן התקופה האחרונה.

התזמורת מנגנת כיום ומקליטה יצירות משל בטהובן, מוצרט, שוברט, מאהלר, וגנר ושנברג, ובה בשעה אינה מזניחה את "הקשר השווייצרי", כשהיא מציגה יצירות מאת מלחינים, שעמדו בקשר עם שווייץ בדרך זו או אחרת. נוסף לאלה שהוזכרו כבר, כולל הרפרטואר שלה את סטרווינסקי, רחמנינוב, פרנק מרטן ומלחינים ששמם נודע פחות בעולם, כמו הובר, רינגר, ליהמן, צינסטאג וקלטרבורן. מנצחים אורחים קבועים כללו את ארנסט אנסרמה, וילהלם פורטוונגלר, אוטו קלמפרר, גאורג שולטי וכן, מתקופה מאוחרת .
יותר, את ברנרד הייטינק, מאריס יאנסונס, פרנס בריכן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' והרברט בלומסטדט.

תזמורת כזאת מושכת קשת רחבה של סולנים בעלי שם בינלאומי. מבין אלה שהופיעו לאחרונה בציריך תחת שרביטו של דייוויד זינמן היו יו-יו מה, לין הארל, גוסטב ריוויניוס, היינריך שיף, יפים ברונפמן, טרולס מרק, גיל שחם, עמנואל אקס, לייף אובה אנדסנס וכריסטיאן טצלאף, כמו גם כמה מן הנגנים הראשיים בתזמורת עצמה, אחדים מהם נגנים בעלי שם בינלאומי בזכות עצמם, כמו נגנית הבסון פלורנץ יני, הצ'לן תומאס גרוסנבאכר, סאבין מורל (חליל צד), גלעד קרני מישראל, הויולן הראשי החדש, והאוסטרלית התר קוטרל (גם היא התמנתה זה מקרוב להוביל את הכינורות השניים). התזמורת עצמה פועלת כיום כהרכב בינלאומי במלוא מובן המילה, אם כי יש בה הרבה נגנים שווייצרים מוכשרים. מובילים אותה פרימוז' נובשאק מסלובניה ויוליה בקר מגרמניה.

בעונת 2019 - 2020 התחיל המנצח האסטוני פאבו ירווי את כהונתו כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת.

## מנהלים מוזיקליים ומנצחים ראשיים
* פרידריך הגאר (1868 - 1906)
* פולקמאר אנדראה (1906 - 1949)
* אריך שמיד (1949 - 1957)
* הנס רוזבאוד (1957 - 1962)
* רודולף קמפה (1965 - 1972)
* שארל דיטואה (מנצח שני, 1967 - 1971)
* גרד אלברכט (1975 - 1980)
* כריסטוף אשנבאך (1982 - 1986)
* הירושי ואקאסוגי (1987 - 1991)
* קלאוס פטר פלור (1991 - 1995) (מנצח אורח ראשי)
* דייוויד זינמן (1995 - 2014)
* ליונל ברינגואר (2014 - 2018)
* פאבו ירווי (2019 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים
* 

טונהאלה ציריך
טונהאלה
קטגוריה:ציריך: תרבות
שנת אפס

**שנת אפס** הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, שיצא לאקרנים בשנת 2004. שמו של הסרט משתמש במטבע הלשון שנטבע עם יציאת סרטו של רוברטו רוסליני ב-1948: **[[גרמניה שנת אפס]]**, שמשמעותו יציאה מחורבן לחיים חדשים.

"שנת אפס" זכה להצלחה קופתית בישראל ומחוצה לה. הסאונד בסרט זיכה אותו בפרס אופיר, בעוד שהארט, הצילום, עיצוב התלבושות, הבמאי, העורך, המוזיקה, שחקן המשנה (מוני מושונוב) והסרט עצמו היו מועמדים כולם לאוסקר הישראלי.

פסקול הסרט הולחן על ידי ישי אדר.

## עלילה
העלילה מספרת את סיפורם של שבעה אנשים שונים, אשר חייהם משתנים כאשר פוגשים זה בזה באקראי. ישנם מספר קווים עלילתיים: אנה (שרה אדלר), אם חד-הורית לילד (צוקי רינגרט), אשר מנסה לשרוד תחת מצוקה כלכלית, אבטלה וקשיי מגורים; אדי (מוני מושונוב), עיוור שכלב הנחיה שלו נהרג בתאונת דרכים; ראובן (מנשה נוי) ומיכל (קרן מור), זוג החווה נישואין דלים וקשים; פרנק (דני גבע), טכנאי רדיו המנסה לגלות את הביוגרפיה של אביו, אותו מעולם לא הכיר; ומתי (דן תורן), איש עסקים החוזר לארץ במטרה לדאוג לאביו המבוגר. כל אחת מהדמויות מגיעה ל"נקודת אפס" בחייה, ומתחילה מסע לעבר מציאת משמעות החיים, מסע אשר מתאפשר עקב המפגשים הדרמטיים ביניהן.

## שחקנים

## לקריאה נוספת
* פבלו אוטין, **[[קרחונים בארץ החמסינים - הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים]]**, רסלינג, 2008, הפרק "'שנת אפס' - שיחה עם יוסף פיצ'חזדה", עמ' 268-247.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
קטגוריה:סרטי יוסף פיצ'חדזה
סמל גרמניה

**סמל גרמניה** או **הסמל הפדרלי** (בגרמנית: **Bundeswappen**) הוא סמלה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הסמל הוא מגן בצבע זהב המוטען במרכזו בעיט. העיט מיוחס כבר שנים רבות לשבטים הגרמאניים, משום שזוהי הציפור של האל אודין. עוד בשנת 1200 הוכר העיט כסמלו של קרל הגדול.

לאחר מספר שינויים והחלפות של צורת העיט בהתאם לשינויים בשלטון, נקבעה הצורה הרשמית, עיט הרייך, והיא המוצגת על כל המסמכים הרשמיים של המדינה, וכן על הדגל במקרים מסוימים. העיט מעטר גם את אולם המליאה בבונדסטאג ואת מטבעות גרמניה. הסמל עוטה את צבעי דגל גרמניה.

## סמל גרמניה הנאצית
[שמאל|ממוזער|265px|[עיט הרייך (1935-1945) של גרמניה הנאצית]]
סמל גרמניה הנאצית מציג את עיט הרייך, ניצב מעל צלב קרס הנתון בזר דפנה ונושא מבט לימינו. 

למרות שמוצאו מימי הביניים, המונח "עיט הרייך" (Reichsadler) מזוהה בעיקר עם תקופת שלטונה של גרמניה הנאצית. בשנת 1933 הנאצים השתלטו על סמלה של רפובליקת ויימאר, העיט הקיסרי, והוסיפו לו את צלב הקרס וזר הדפנה. בשנת 1935 הוא נהפך לסמלו הלאומי של הרייך השלישי (Hoheitszeichen) בצו של אדולף היטלר. 

המפלגה הנאצית השתמשה בסמל דומה מאוד, "העיט של המפלגה" (Parteiadler). ההבדל ביניהם הוא כיוון מבטו של העיט (ניתן לראות את ההבדלים כאן). למראהו של העיט ניתנה חשיבות מיוחדת. לפי התאוריה הפופולרית ביותר, עיט המפלגה מייצג את "גבו" של העיט הקיסרי. בהתחשב בתפיסה הטוטליטרית ועקרון המנהיגות של המשטר הנאצי, באופן סמלי, עיט המפלגה ועיט הרייך מציגים שני חצאים תלויים: המפלגה והמדינה. בהתאם לכך, שניהם התאחדו תחת דמותו של הפיהרר, במהלך הגלייכשאלטונג.

## המגן הפדרלי
**המגן הפדרלי** (**Bundesschild**) הוא גרסה מוקטנת של סמל גרמניה. מגן זהב זה מציג בתוכו עיט שחור בעל רגליים, מקור ולשון אדומים - כצבעיה הלאומיים של גרמניה. צורתו של המגן מעוגלת בתחתיתו.

בניגוד לסמל הלאומי, מופיע המגן הפדרלי רק על דגל השירות של הרשות הפדרלית, על דגל השירות של הצי הגרמני ועל דגל ראש המטה הכללי של הבונדסוור.

דגל השירות של הרשות הפדרלית נועד לשימושה הבלעדי של הממשלה הפדרלית של גרמניה וכל שלוחותיה, וכל שימוש אחר אסור. מי שמשתמש בדגל עלול לספוג קנס.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גרמניה: סמלים לאומיים
גרמניה

גרמניה
קטגוריה:עיט בתרבות
פרון (אל)

שמאל|ממוזער|250px|סימני רעם אלה הם סמלים קדומים של פרון שנחקקו לעיתים קרובות על קורת הגג של בתי הכפרים במזרח אירופה להגנה בפני ברקים 
**פֶּרוּן** (ברוסית: **Перун**) היה האל הראשי במיתולוגיה הסלבית.

אטימולוגית, שמו של האל קיים גם במיתולוגיה ההודו-אירופאית בצורת Perkwunos* או Perkunos*.

פרון היה אל הרעם, הברק והגשם, אל השמש, הירח והכוכבים ומעל כל, אל האש. הסימנים שנתנו בפסליו היו: אבן ההצתה, השמש והבלוט.

בין יתר תפקידיו, היה פרון מגינם של הנרדפים ונוקם במפירי הסכמים.

החיה שסימלה את האל פרון היא התיש והעץ הוא האלון.

על אמונת הסלבים ב"פרון" ניתן ללמוד מכך שבהסכמים שחתמו הרוסים עם הביזנטים בשנים 945 ו-971 הם נשבעו בשמו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלים סלאביים
קטגוריה:ראשי פנתאון
קטגוריה:אלי סער
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
קטגוריה:אלי אש
גלעד קרני

**גלעד קרני** (נולד ב-1968) הוא ויולן ישראלי, שניגן בפילהרמונית של ניו יורק ובתזמורת דויטשה אופר ברלין, שם ניגן גם עם התזמורת הממלכתית של ברלין בניצוח דניאל בארנבוים. כיום הוא ויולן ראשי בתזמורת טונהאלה שבציריך. בנוסף להיותו סולן ונגן בהרכבי מוזיקה קאמרית, קרני נמנה עם מייסדי רביעיית הוברמן, שעמה הופיע לראשונה בקרנגי הול. מאז הופיע קרני בקרנגי הול עם רביעיית גוארנרי.

קרני ניגן עם תזמורות רבות באירופה, בדרום אפריקה, בארצות הברית ובישראל והשתתף בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ברחבי העולם וכן בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.

## פרסים ואותות הוקרה
* פרס ראשון בתחרות רשות השידור הישראלית על הביצוע הטוב ביותר (1991)
* פרס שלישי בתחרות "בריאן" לכלי מיתר בארצות הברית (1992)
* פרס שלישי בתחרות ARD במינכן, גרמניה (1993)
* פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לוויולה בטריאסטה, איטליה (1994)

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:ויולנים יהודים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אפטיט

**אפטיט** הוא שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם ניתנו בשל הרכבם הכימי המכיל ריכוז גבוה של הידרוקסיל (-OH)  פלואור, או כלור בהתאמה.

מקור השם אפטיט מיוונית ופירושו "לרמות", בשל דמיונו של האפטיט למינרלים יקרים הרבה יותר כדוגמת האוליבין, הפרידוט או הבריל.

אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל הוא מצוי בהם בכמויות קטנות כפיסות מפוזרות של גבישים זעירים. גבישים מפותחים גדולים של אפטיט מצויים בסלעים מותמרים מסוימים. בארץ מצוי האפטיט באזור אילת ובסלעי הפוספט של הנגב הצפוני.

אפטיט הוא אחד המינרלים הבודדים הנוצרים במערכות ביולוגיות. הידרוקסיאפטיט הוא מרכיב עיקרי באמייל השן, ומרכיב משמעותי בחומר הבונה את העצם. פלואוראפטיט חזק מעט יותר מהידרוקסיאפטיט ולכן מים שעברו הפלרה מאפשרים החלפת יוני הידרוקסיל ביונים של פלואוריד ובכך לחזק את השן.

השימוש העיקרי באפטיט הוא להפקת דשנים זרחתיים. משום שהאפטיט הוא מינרל רך יחסית, השימוש בו לשם מכירה בחנויות ובתעשיית התכשיטים אינו נפוץ.

שיטת תיארוך באמצעות אפטיט, הקרויה "תיארוך בעזרת מעקב ביקוע" (Fission track dating), מאפשרת לקבוע את ההיסטוריה של היווצרות חגורות הרים ואת ההיסטוריה של משקעים באגני שיקוע. 

**פוספוריט** הוא השם שניתן לאפטיט שאינו טהור בצורתו המסיבית.

## קישורים חיצוניים

*אפטיט באתר webmineral
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
רביעיית בוש

**רביעיית בוש** (בגרמנית: **Busch Quartet**) הייתה רביעיית מיתרים, שהקים הכנר הגרמני אדולף בוש.

בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet שנגניו היו ראשי הקבוצות בתזמורת, שנשאה אותו שם. הרביעייה התפרקה לפני מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן. הרביעייה המשיכה להתקיים בהרכבים שונים עד שנת 1933.

החבר הנוסף בחוג היה הפסנתרן רודולף סרקין, שהחל לנגן עם בוש בגיל 15 ובסופו של דבר נשא את בתו של בוש לאישה. הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב קאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.

רביעיית בוש נודעה בפרשנותה לרביעיות של ברהמס, שוברט, ומעל לכל בטהובן. היא ערכה סדרת הקלטות בשנות ה-30, שכללו, למעשה, את כל המוזיקה הקאמרית של מלחינים אלה. בשנת 1941 השלימה הרביעייה את ההקלטות האלה ברביעייה אחת של בטהובן שלא הוקלטה קודם לכן, אופוס 130.
## קישורים חיצוניים

בוש, רביעיית
בוש, רביעיית
יוש הלוי

**יוש (יהושע) הלוי** (10 באוגוסט 1925, כ' באב ה'תרפ"ה – 24 באוגוסט 2004, ז' באלול ה'תשס"ד) היה פובליציסט ומחזאי ישראלי.

## ביוגרפיה
הלוי היה חבר בפלי"ם (הפלוגות הימיות של הפלמ"ח), שם פעל כשליח עלייה בלתי חוקית לארץ ישראל. היה ממארגני "מרד הימאים". הלוי, המוכר יותר בכינויו יוש, פרסם סיפורים קצרים במוספים ספרותיים שונים. בשנות החמישים והשישים כיהן כעורך בעיתון "דבר" וכעורך עיתון חיילי ישראל "במחנה". היה בעל טור הומוריסטי שבועי ב"דבר" וב"על המשמר".

זמן מה לאחר מרד הימאים, בהיותו בן עשרים ושבע, כתב את המחזה "אני רב החובל" שהועלה בשנת 1952 בתיאטרון "הבימה" בבימויו של ישראל בקר, שהייתה זו עבודת הבימוי הראשונה שלו מאז הצטרף לתיאטרון הבימה. על מחזותיו הנוספים נמנים "סנונית בחוף מיומבה" (בו בוצעו לראשונה השירים "קול אורלוגין" ו"שיר הכריש"), "פורצי ההסגר", אותו כתב במשותף עם אשתו, שחקנית התיאטרון מניה הלוי, שאף שיחקה במחזה. וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "דליה והמלחים" (1964).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי הפלי"ם
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מחזאים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
רביעיית אלבן ברג

**רביעיית אלבן ברג** הייתה רביעיית מיתרים אוסטרית שהוקמה בשנת 1971 בווינה ונקראה על שמו של המלחין האוסטרי אלבן ברג, עד לפירוקה ביולי 2008.

חברי הרביעייה הם:

* גינטר פיכלר (כינור ראשון)
* גרהארד שולץ (כינור שני) (קדם לו קלאוס מטצל)
* איזבל כריזיוס (ויולה (2005 - 2008). (1981 - 2005: תומאס קאקושקה; 1971 - 1981: האטו ביירלה)
* ולנטין ארבן (צ'לו)

רביעיית אלבן ברג הופיעה מאז הקמתה ב-1971 בבירות המוזיקה בעולם ובפסטיבלים חשובים. נגניה קיימו סדרת קונצרטים קבועה ב"קונצרטהאוס" בווינה. הם הופיעו בקביעות גם ב"רויאל פסטיבל הול" בלונדון, באופרה של ציריך ועוד.

הרביעייה הרבתה גם בהקלטות. במשך השנים הקליטה את כל הרביעיות של בטהובן, אלבן ברג, וברן ובארטוק, את כל הרביעיות המאוחרות של מוצרט ושוברט, רביעיות משל 
היידן, דבוז'אק, שומאן, ראוול, דביסי, סטרווינסקי ואחרים. הם מקליטים גם מוזיקה מן המאה העשרים, משל לאוש יאנאצ'ק, ויטולד לוטוסלבסקי, לוצ'אנו בריו, אלפרד שניטקה ועוד (חלק מיצירות אלה הוקדשו לרביעיית אלבן ברג).

בין הקלטות הרביעייה גם חמישיית הפסנתר של דבוז'אק עם רודולף בוכבינדר ורביעיית הפסנתר במי במול מז'ור וחמישיית הפסנתר ק. 414, שתיהן עם אלפרד ברנדל. 

חברי הרביעייה עסקו גם בחינוך מוזיקלי לדור החדש של מבצעים. הם פרופסורים באוניברסיטה למוזיקה בווינה ומאז 1993 גם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן, גרמניה, שם המשיכו בדרכה של רביעיית אמדאוס. אחרי מותו מסרטן של תומאס קאקושקה המשיכה הרביעייה להופיע עם תלמידתו, איזבל כריזיוס, עד שהתפרקו בתום סיבוב הופעות וקונצרט מיוחד לזכרו של תומאס ביולי 2008.

## קישורים חיצוניים

רביעיית אלבן ברג
אלבן ברג
שלישיית קורטו

**שלישיית קורטו** הייתה שלישיית פסנתר, שהוקמה בשנת 1905 על ידי  הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, הכנר הצרפתי ז'אק טיבו והצ'לן הספרדי פבלו קזאלס.

השלישייה הייתה מן החשובות והמובילות בתקופתה. כל אחד מחבריה היה וירטואוז בעל שם עולמי בזכות עצמו.

בניגוד לרביעיות מיתרים, שהיו בעלות היסטוריה של שותפות יציבה ומתמדת, הרי שלישיות פסנתר היו מתלכדות באופן אקראי, ללא המשכיות רצופה. כך עד 1906, כשקורטו יזם את הקמת השלישייה עם טיבו וקזלס, שהיו שניהם וירטואוזים ידועי שם בזכות עצמם. על אף הבדלי האופי והמזג בין השלושה, נוצרה ביניהם אחדות ראויה לציון, הודות לדמיון בגישתם המוזיקלית ולאופן הביטוי הספונטני שאפיין את שלושתם. הרפרטואר שיצרו יחדיו במשך חצי-יובל של נגינה משותפת כלל 30 יצירות. את חלקן ניגנו רק פעם יחידה. אחרות בוצעו לעיתים קרובות והונצחו בהקלטות.

## קישורים חיצוניים
*  גרמופון (כתב עת), סקירת הקלטות היסטוריות של השלישייה
* יוטיוב, פרנץ שוברט, שלישיית פסנתר בסי במול מז'ור, אופוס 99, D. 898 בביצוע שלישיית קורטו, 1926

## הערות שוליים

שלישיית קורטו
קורטו
שלישיית יובל

**שלישיית יובל** היא שלישיית פסנתר, שחבריה היו הכנר אורי פיאנקה, הצ'לן שמחה חלד והפסנתרן יונתן זק. ההרכב התקיים החל משנת 1969 במשך כ־25 שנים, ונחשב לאחת השלישיות הקאמריות המובילות בעולם. חברי השלישייה משתתפים כסולנים באופן עצמאי בתזמורות יוקרתיות באירופה ובארצות הברית. בשנים האחרונות מתכנסת השלישייה פעמים אחדות בשנה להופעה משותפת.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* אתר הבמה, "אסתרית בלצן מארחת את שלישיית יובל" 14 במרץ 2007
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
יובל
דולי מדיסון

**דולי פיין טוד מדיסון** (באנגלית: **Dolley Payne Todd Madison**; 20 במאי 1768 – 12 ביוני 1849), אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנות כהונתו של בעלה: 1809–1817. דולי מדיסון שימשה בתפקיד זה אף בתקופת כהונתו של תומאס ג'פרסון מאחר שהיה אלמן.

## ביוגרפיה
דולי מדיסון נולדה בקהילת קוויקרים, בשם "ניו גארדן" (New Garden - הגן החדש) בעיר גרינסבורו שבצפון קרוליינה ב-20 במאי 1768, לחקלאי ויצרן העמילן, ג'ון פיין (John Payne) ואשתו מרי קולס (Mary Coles).

היא התחנכה בפנסילבניה, ושם פגשה את בעלה הראשון, ג'ון טוד הבן (.John Todd Jr) (1764 - 1793), ונישאה לו ב-7 בינואר 1790. ג'ון טוד היה עורך הדין שהגן על אביה בערכאות ומנע ממנו לפשוט רגל. לדולי וג'ון נולדו שני בנים: ג'ון פיין (1792–1852) ויליאם טמפל (נולד בשנת 1793). ג'ון טוד הבן וויליאם טמפל, שהיה עוד תינוק, נפטרו בשנת 1793 מקדחת צהובה.

ארון בר הכיר לדולי את ג'יימס מדיסון, והם נישאו ב-14 בספטמבר 1794. לא נולדו להם ילדים.

דולי מדיסון ידועה כאישה שהביאה את הגלידה לארצות הברית. היא נהגה לערוך מסיבות מפוארות עבור אורחים נכבדים, ובמסיבות אלו היא הגישה את הגלידה, אותה שמרה בביתני קרח מחוץ לביתה, אולם עיקר פרסומה נובע מכך שהצליחה להציל במהלך מלחמת 1812 מסמכים חשובים מהבית הלבן, וכן דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, מעשה ידי הצייר גילברט סטיוארט, לפני שהצבא הבריטי העלה את הבית הלבן באש בשנת 1814.

## לקריאה נוספת

* Lucia Beverly Cutts (ed.), **Memoirs and Letters of Dolley Madison: Wife of James Madison, President of the United States**, Kennikat Press, 1971 
* David B. Mattern (ed.), Holly Cowan Shulman (ed.), **The Selected Letters of Dolley Payne Madison**, University of Virginia Press, 2003 
* Catherine Allgor, **A Perfect Union: Dolley Madison and the Creation of an American Nation**, H. Holt, 2006 
* Catherine Allgor, **Dolley Madison: the Problem of National Unity**, Westview Press, 2013 
* Jeanne E. Abrams, **Revolutionary Medicine: the Founding Fathers and Mothers in Sickness and in Health**, New York University Press, 2013 
* Elizabeth Dowling Taylor, **A Slave in the White House: Paul Jennings and the Madisons**, Palgrave Macmillan, 2013 
* Cynthia A. Kierner (ed.), Sandra Gioia Treadway (ed.), **Virginia Women: Their Lives and Times, Volume 1**, University of Georgia Press, 2015 
* Jane Hampton Cook, **The Burning of the White House: James and Dolley Madison and the War of 1812**, Regenery History, 2016 
* Jeanne E. Abrams, **First Ladies of the Republic: Martha Washington, Abigail Adams, Dolley Madison, and the Creation of an Iconic American Role**, New York University Press, 2018 

## קישורים חיצוניים

* פרויקט דולי מדיסון - כתביה של דולי מדיסון
* כתבי דולי מדיסון
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:גרינסבורו: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:קווייקרים
קטגוריה:ג'יימס מדיסון
קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1768
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1849
אליזבת קורטרייט מונרו

**אליזבת קורטרייט מונרו** (באנגלית: **Elizabeth Kortright Monroe**; 30 ביוני 1768 – 23 בספטמבר 1830) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית ואשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.

## חייה
מוצאה של אליזבת מונרו ממשפחה ותיקה ממדינת ניו יורק ששורשיה עוד בהתיישבות ההולנדית ניו אמסטרדם. היא נישאה למונרו בהיותה בת 17 (מונרו היה עורך דין בן 27).

כאשר מונרו היה בתפקיד שגריר ארצות הברית בארמון ורסאי במהלך המהפכה הצרפתית השתמשה אליזבת מונרו בקשריה והצילה את חיי מאדאם דה לה פאייט – אשת המרקיז דה לה פאייט.

החתונה של בתם של אליזבת וג'יימס – מריה הסטר מונרו לסמיואל ל. גוברנור הייתה החתונה הראשונה שנערכה בבית הלבן. לאחר החתונה הורע מצבה הבריאותי של אליזבת והיא מיעטה להשתתף באירועים רשמיים, ועל כן נחשבה בקרב "החברה הגבוהה" של וושינגטון כ"סנובית".

אליזבת נפטרה ב-23 בספטמבר 1830 בגיל 62 בביתה "אואק היל" (Oak Hill) ונקברה בבית הקברות הוליווד בריצ'מונד שבווירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן.
* אליזבת מונרו בספריית הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס מונרו
קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1768
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1830
פרס פריצקר

**פרס פריצקר לאדריכלות** (באנגלית: The **Pritzker Architecture Prize**) הוא פרס המוענק מדי שנה מאז 1979 לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום.

הפרס נהגה ב-1979 על ידי ג'יי ארתור פריצקר , מנוהל בידי משפחת פריצקר, ומוענק על ידי "קרן הייאט". הפרס מוגדר כפרס האדריכלות הבכיר ביותר, ומכונה לרוב "פרס נובל לאדריכלות".

זוכה הפרס מקבל 100,000 דולר, תעודת ציון, ומאז 1987 גם מדליון ארד. חתני וכלות הפרס זוכים לתהילה והכרה בינלאומית, לצד עניין רב מבעלי דעה בתחום הבנייה, האקדמיה והאדריכלות. בכל שנה מוענק הפרס בתוך או בסמוך למבנה אדריכלי בעל חשיבות. ב-2000 הוענק הפרס לרם קולהאס בטקס שנערך בדרך עולי הרגל הסמוך לכותל המערבי של הר הבית בירושלים.

ב-2004 הייתה זהא חדיד לאשה הראשונה שזכתה בפרס.

נכון ל-2024 זכו בפרס תשעה אדריכלים יפנים, שמונה אמריקאים וארבעה יהודים.

## רשימת זוכים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## ביאורים

## הערות שוליים

*
פריצקר
קטגוריה:פרסים אמריקאיים
חיים צימרמן

רבי **אהרן חיים הלוי צימרמן** (תרע"ד, 1914 – ז' באדר ב' תשנ"ה, 9 במרץ 1995) היה ראש ישיבה בארצות הברית, בדור שאחרי השואה. חיבר ספרי הלכה והגות.

## קורות חייו
נולד לרב יעקב משה צימרמן שכיהן כרב בעיירה קונוטופ שבאוקראינה. סבו היה הרב אברהם יצחק צימרמן, רבה של הלוסק ולאחר מכן של קרמנצ'וג.

הרב צימרמן היה אחיינו של הרב ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, ואצלו גם למד תורה. לאחר מכן למד אצל הרב משה הלוי סולובייצ'יק בארצות הברית.

בגיל 24 היה לצעיר הרבנים החברים בהסתדרות הרבנים של אמריקה. כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת בית מדרש לתורה בסקוקי שבשיקגו וכן כראש בתי המדרש "יבנה" ו"תבונה" שבניו יורק.

בשנת תשל"ג (1972) עלה לישראל ופתח את כולל "חכמי ירושלים" ששכן בבית הכנסת הרמב"ן בעיר העתיקה בירושלים.

בנו, הרב אברהם יצחק צימרמן, ראש ישיבת בנין תורה, הביא בספר "דברי אברהם יצחק" חידושים רבים בשמו ועל פי שיטתו. כמו כן, נכדו, הרב שניאור פוטש, הוא ראש ישיבת חכמי ירושלים בבית שמש, השואפת להמשיך את דרך הלימוד של הרב צימרמן.

מתלמידיו: הרב יגאל לרר - דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה ור"מ במרכז הרב, והרב דניאל לרפלד, מחבר סדרת הספרים "בינת דניאל".

נפטר בשנת 1995 ונקבר בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות.

## פרסומים וספרים
* **אגן הסהר** - על סוגיית קו התאריך, ניו יורק, תשט"ו
* **בנין הלכה** - חידושים על ספר משנה תורה של הרמב"ם
* **אגרא לישרים** - בענייני קודשים, הר הבית ועוד
* **הארות חיים** - חידושים וביאורים על ספר מחנה אפרים
* **הארות חיים עניינים** - מאמרים וחידושים על הש"ס, הוצאת ישיבת "חכמי ירושלים", ירושלים תש"ע
* **חידושי הראי"ה** - ספר חידושים על הרמב"ם של סבו, הרב אברהם יצחק צימרמן
* **תורה לישראל** - על מדינה, חברה וגאולת ישראל
* **Torah And Reason** - על המדע המודרני, בין השאר נגד שיטת עמנואל קאנט
* **Torah And Existence** - המשכו של הספר הקודם
* **Torah And Logic** - תשובות לבעלי 'חכמת ישראל' וביאור התורה לפי דרך הלוגיקה. [הספר לא הודפס]
* **Death of Zionism** - פוסט ציונות על פי התורה
* תרגום אנגלי לפירוש המלבי"ם על התורה, יחד עם תלמידו צבי פייר
* **Torah and Rationalism** -  מבוסס על הספר **Torah And Logic** שלא נדפס. בסופו גם חלק בעברית מטיוטת ספר הביקורת שכתב נגד לוי גינצבורג. נערך על ידי הרב משה לנדי, ירושלים תש"פ

בין הספרים שהוציא לאור: ישועות יעקב, ספר הזהר, צפנת פענח, שו"ת הר"ן, תורת חיים, דברי משה, פלפולא חריפתא.

## לקריאה נוספת
* הרב אליעזר הכהן כצמאן, 'לדמותו של הג"ר חיים צימרמן זצ"ל', ישורון, תשע"ב, עמ' תתנה-תתע.

## קישורים חיצוניים
ספריו:
* אגן הסהר, באתר היברובוקס
* בנין הלכה, באתר היברובוקס
* תורה לישראל (הגרסה העברית) באתר Israel 613
* אשכול לזכרו בפורום בחדרי חרדים
* אשכול לזכרו בפורום אוצר החכמה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:משפחת ברוך בר ליבוביץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:ראשי ישיבת בית מדרש לתורה בשיקגו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995