open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כריסטוס פאפאדימיטריו

**כריסטוס חרילאוס פאפאדימיטריו** (ביוונית **Χρήστος Χαρίλαος Παπαδημητρίου**, נולד ב-16 באוגוסט 1949) הוא מדען מחשב אמריקאי ממוצא יווני, העוסק בעיקר בתחום של סיבוכיות חישובית ואלגוריתמים ויישומיהם למאגרי נתונים, אופטימיזציות בינה מלאכותית ועוד, וזוכה פרס קנות' לשנת 2002 עבור תרומתו המתמשכת והיסודית לביסוס התאוריה של מדעי המחשב, בפרס גדל לשנת 2012 על תרומתו לתורת המשחקים האלגוריתמית ובפרס הארווי לשנת 2019. פאפאדימיטריו מכהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וספרו "סיבוכיות חישובית" (Computational Complexity) שיצא בשנת 1994 הוא מהנפוצים ביותר בתחום זה.

## ביוגרפיה
פאפאדימיטריו למד הנדסת חשמל לתואר ראשון באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה (סיים ב-1972) והמשיך באוניברסיטת פרינסטון לתואר שני בהנדסת חשמל (1974) ולתואר שלישי בהנדסת חשמל ומדעי המחשב בהדרכת קנת' שטיגליץ (1976). בזמן שהיה מרצה באוניברסיטת הרווארד כתב יחד עם ביל גייטס שהיה תלמידו בקורס, לימים מייסד מיקרוסופט, מאמר שהתייחס לבעיית סידור הפנקייקים של גודמן.

לאחר לימודיו עבד פאפאדימיטריו במספר אוניברסיטאות, ביניהן אוניברסיטת הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה, אוניברסיטת סטנפורד ומאז שנת 1996 הוא מלמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

פרסם עם אפוסטולוס דוקסיאדיס רומן גרפי בשם **[[לוגיקומיקס]]** העוסק בתולדות הלוגיקה ובפרט בדמותו של ברטרנד ראסל.

פאפאדימיטריו נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית ב-2002, ומאז שנת 2009 הוא חבר גם באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של כריסטוס פאפאדימיטריו באתר אוניברסיטת ברקלי

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:זוכי פרס קנות'
קטגוריה:זוכי פרס גדל
קטגוריה:זוכי פרס הארווי
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מיוון לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן
מירקולין

ממוזער|הדמיה של מולקולת מירקולין
**מירקולין** (באנגלית: **Miraculin**), הוא גליקופרוטאין המופק מפרי צמח ה-Synsepalum dulcificum (**פרי הפלא**) ממשפחת הספוטיים הנמנית בסדרת האברשאים. המירקולין משמש כתחליף סוכר, אף על פי שטעמו של המירקולין אינו מתוק בעצמו. כשבלוטות הטעם נחשפות למירקולין מאכלים חמוצים יחוו כמתוקים. השפעה זו נמשכת כ-15 עד 30 דקות, עד שהחומר נשטף על ידי הפרשת הרוק בחלל הפה. טעמים מרים לא יושפעו מהחומר.

הפרי שימש את האוכלוסייה המקומית במערב אפריקה לשיפור טעמם של מאכלים חמוצים. הראשון שהצליח לבודד את החומר הפעיל מהפרי היה פרופסור קנזו קוריהארה (Kenzo Kurihara 栗原 堅三). הוא העניק לחומר את שמו הנגזר מן המילה האנגלית Miracle, שמשמעותה "פלא", כשפרסם את תגליותיו בכתב העת Science בשנת 1968.

מנגנון הפעולה המפורט של המירקולין עדיין אינו ברור, אך חוקרים משערים שהחומר נקשר אל קולטני הטעם המתוק על הלשון ומשנה המבנה המרחבי שלהם. כתוצאה משינוי זה קולטני הטעם המתוק מופעלים על ידי חומרים חומציים - חומרים אשר נחווים כחמוצים על פי רוב. ייתכן שמירקולין גם מדכא את הקולטנים של הטעם החמוץ.

משך ההשפעה ועוצמת המתיקות שיעורר המירקולין תלויה בגורמים שונים כגון ריכוז המירקולין, משך המגע שלו עם הלשון ומידת החומציות. נמצא שהמתיקות המקסימלית שמעורר מירקולין היא שוות ערך למתיקות של תמיסת סוכרוז בריכוז 17%.

מירקולין, כמו גליקופרוטאינים אחרים, רגיש לחום. אם יחומם מעבר ל-100°C תאבד תכונתו כמשנה טעמים. בטמפרטורת החדר, פעולת המירקולין תושבת בתנאי pH נמוכים מ-3 או גבוהים מ-12.

## מבנה

מירקולין רוצף לראשונה ב-1989 ונמצא כי הוא גליקופרוטאין המורכב מ-191 חומצות אמינו ומספר שרשראות של פחמימות.

מירקולין הוא טטרמר (98.4 kDa), המורכב מ-4 מונומרים המקבוצים בדימר. בכל דימר 2 מונומרים מחוברים באמצעות קשר דיסולפידי.

המשקל המולקולרי של הגליקופרוטאין הוא 24.6 kDa מהם 3.4 kDa (13.9% מהמשקל) סוכר המורכב מגלוקוזאמין (31%), מנוז (30%), פוקוז (22%), קסילוז (10%) וגלקטוז (7%).

צורתו הדימרית של המירקולין נקבעה על פי שיטת עקיפה של קרני רנטגן ברזולוציה של 2.90 Å.

## קישורים חיצוניים

* טעמים מתחפשים מתוך אתר מדע בצלחת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תחליפי סוכר
קטגוריה:ממתיקים
קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:כימיה של מזון: חומרים
רנסוקה איסוגאי

**רנסוקה איסוגאי** (ביפנית: 磯谷 廉介 - "איסוגאי רנסוקה"; 3 בספטמבר 1886 - 6 ביוני 1967) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך הכיבוש היפני של הונג קונג כיהן כמושל הונג קונג בין ה-20 בפברואר 1942 ועד ה-24 בדצמבר 1944.

## קורות חיים
איסוגאי נולד במחוז היאוגו, ולמד באקדמיה הצבאית הקיסרית, אותה סיים בשנת 1904. לאחר מכן למד במכללת הצבא היפני.

בין השנים 1928–1930 פיקד על גדוד חיל הרגלים השביעי. בין השנים 1931–1937 כיהן בתפקידי מטה בצבא יפן, ועם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937 החל לפקד על הגדוד העשירי של חיל הרגלים בסין.

בשנת 1938 עבר למנצ'וקוו וכיהן כראש המטה צבא קוואנטונג. בעקבות כישלונו בקרב חלקין גול נקרא בשנת 1939 לשוב ליפן והוצא לגמלאות.

בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה בזירת האוקיינוס השקט, בדצמבר 1941, נקרא איסוגאי בשנת 1942 לשוב לשירות צבאי, וב-20 בפברואר 1942 מונה לתפקיד מושל הונג קונג מטעם שלטונות הכיבוש היפני ובהמלצת ראש ממשלת יפן הידקי טוג'ו.

במהלך כהונתו כמושל הונג קונג הייתה המושבה הבריטית הכבושה נתונה לממשל צבאי. איסוגאי מיקם את מפקדתו במלון פנינסולה שבחצי האי קאולון. בתקופה זו היה מצבה הכלכלי של המושבה הכבושה בשפל, ורבים מתושביה סבלו מרעב. מתקפות אוויריות של חיל האוויר של ארצות הברית, אינפלציה שנגרמה בשל השימוש בין צבאי יפני ומחסור בדלק הביאו להפסקת התחבורה הציבורית במושבה ועצירת המסחר בה.

בשל מצבם של תושבי הונג קונג, היה איסוגאי שנוא על ידי תושביה. במטרה לשפר את המורל ייסד איסוגאי את מנהג מרוצי הסוסים מדי יום ראשון - מנהג הקיים עד ימינו. כמו כן, בתקופתו שופץ בית הממשלה של הונג קונג ונוספו לו אלמנטים אדריכליים יפנים.

איסוגאי פרש מתפקידו כמושל ב-24 בדצמבר 1944 ושב ליפן. בתום המלחמה נאסר, ונשפט בבית הדין הסיני הצבאי לפשעי מלחמה בנאנג'ינג. איסוגאי נידון למאסר עולם אולם שוחרר בשנת 1952 והורשה לשוב ליפן. הוא נפטר בשנת 1967.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים

## הערות שוליים

קטגוריה:מושלי הונג קונג
קטגוריה:הכיבוש היפני של הונג קונג
קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים יפנים
קטגוריה:פושעי מלחמה יפנים
קטגוריה:נספחים צבאיים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1886
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1967
1915 ברוסיה

**[[1915]] ב[[רוסיה]]** הייתה שנה ה-302 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.

## הנהגה
* הצאר: ניקולאי השני 
* ראש הממשלה איוואן גורמיקין 
## אירועים בולטים
שמאל|ממוזער|200px|הצבא הגרמני נכנס לוורשה באוגוסט 1915
* 2 בינואר – הצבא הרוסי כובש מבצר טורקי ברדוס
* 18 בינואר – סיום קרבות בין הצבא הרוסי לבין הצבא הטורקי באזור העיר ארדגן. הרוסים הצליחו להחזיק את העמדות ללא נסיגה.
* 31 בינואר – הצבא הגרמני השתמש לראשונה בגז רעיל המתקפה בחזית המזרחית.
* 7 בפברואר – הגרמנים פותחים במתקפה בפרוסיה המזרחית (הקרב השני על האגמים המזוריים) שמסתיימת ב-26 בפברואר בניצחון גרמני
* 9 בינואר – 20 באפריל - קרבות קשים בקרפטים שמסתיימים בניצחון רוסי
* 17 בפברואר – הרוסים עוזבים את קלייפדה
* 22 במרץ – הסתיים המצור על פשמישל. כ-100 אלף חיילים אוסטרים נופלים בשבי.
* אפריל - פוגרום גרמני במוסקבה
* 2 במאי – 15 במאי - בעקבות מתקפת גורליצה-טרנוב הגרמנית בגליציה החלה נסיגה של הצבא הרוסי
* 5 במאי – הצי הרוסי החל במסע לכיוון הבוספורוס
* יוני-אוגוסט קריסת החזית הרוסית - הנסיגה הגדולה
* 4 ביוני הצבא הרוסי עזב את פשמישל שנכבשה במרץ לאחר מצור ממושך.
* 7 ביוני – הסכם קיאכטה מסדיר יחסים בין רוסיה, מונגוליה וסין
* 23 ביוני הרוסים עוזבים את לבוב
* 26 ביוני – 21 ביולי - מבצע אלשקרט מול הטורקים. הטורקים ניסו לתקוף את העמדות הרוסיות ולהכריח אותם לסגת משטח טורקי כבוש. לאחר חודש של קרבות המתקפה הטורקית הסתיימה ללא תוצאות.
* 16 ביולי – אוניית מערכה "אימפרטריצה מריה" נכנסה לשירות מבצעי. היא הייתה אוניית הדגל של הצי הרוסי בים השחור.
* 22 באוגוסט – 19 בספטמבר קרבות באזור וילנה, התייצבות החזית
* 8 בספטמבר – ניקולאי השני לוקח על עצמו את הפיקוד העליון על הצבא
* 18 באוקטובר – אוניית מערכה "יקטרינה הגדולה" נכנסה לשירות מבצעי. הוטבעה בשנת 1918.
* 19 באוקטובר – רוסיה מכריזה מלחמה על בולגריה.
* 30 באוקטובר – 16 בדצמבר מבצע של הצבא הרוסי בפרס
* 28 בדצמבר – תחילת מתקפה רוסית באזור הקווקז נגד הטורקים. בסיום הלחימה, ב-7 בינואר הרוסים התקרבו למבצר ארזורום.

## נולדו
* 9 בפברואר – בוריס אנדרייב, שחקן סובייטי, (נפטר ב-1982)
* 22 במרץ – גאורגי ז'ונוב, שחקן סובייטי, (נפטר ב-2005)
* 23 ביולי – מיכאיל מטוסובסקי - משורר סובייטי ממוצא יהודי (נפטר ב-1990)
* 29 ביולי – פאבל קדוצ'ניקוב, שחקן סובייטי, (נפטר ב-1988)
* 28 בספטמבר – גאורגי טובסטונוגוב, במאי תיאטרון סובייטי, (נפטר ב-1989)
* 28 בנובמבר – קונסטנטין סימונוב, סופר ומשורר סובייטי, (נפטר ב-1979)

## נפטרו
[שמאל|ממוזער|120px|[סרגיי ויטה]]
* 13 במרץ – סרגיי ויטה, מדינאי רוסי, (נולד ב-1849)
* 27 באפריל – אלכסנדר סקריאבין, מלחין (נולד ב-1872)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:שנים באימפריה הרוסית
הכנסייה האפיסקופלית

**הכנסייה האפיסקופלית** היא זרם בנצרות האנגליקנית שמתייחד במבנה ארגוני שבו יושבים בישופים.
בראיין גרזיצ'יץ'

**בראיין פול גרזיצ'יץ**' (באנגלית: **Bryan Paul Gerzicich**; נולד ב-20 במרץ 1984 בלוס אנג'לס, ארצות הברית) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-אמריקאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

## קריירה
גרזיצ'יץ' נולד בלוס אנג'לס להורים ארגנטינאים שהיגרו לארצות הברית, וכשהיה בן חודשיים חזרה המשפחה לארגנטינה. את קריירת הכדורגל החל גרזיצ'יץ' בארסנאל סארנדי מבואנוס איירס, אך לא קיבל הזדמנויות רבות בקבוצה הבוגרת של המועדון.

בקיץ 2007 הגיע גרזיצ'יץ' לישראל ושיחק עונה אחת בהפועל חיפה ששיחקה אז בליגה הלאומית. בעונה שלאחר מכן חתם בהפועל עכו, ובעונת  חזר להפועל חיפה לעונה נוספת, לאחר שעלתה לליגת העל. את שערו הראשון בליגת העל כבש ב-26 בספטמבר 2009, בניצחון 3–1 על מכבי תל אביב.

לקראת עונת  חתם בעירוני קריית שמונה. את שערו הראשון בקבוצה כבש ב-1 במרץ 2011, בניצחון 4–0 על הפועל באר שבע בגביע המדינה. גרזיצ'יץ' הגיע עם הקבוצה עד חצי גמר הגביע בעונה זו, עת נעצרה רק בהפסד להפועל תל אביב, וזכה עמה בגביע הטוטו. בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה בשנית בגביע הטוטו, וכן באליפות הראשונה בתולדותיה, והיה מהמועמדים הבולטים לתואר כדורגלן העונה. בעונת האליפות כבש שער אחד בליגה, בניצחון 3–0 על מכבי חיפה בקריית אליעזר. בעונה שלאחר מכן שיחק עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית. בתום העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה קריית שמונה להפועל רמת גן בבעיטות הכרעה.

ב-30 במאי 2013 הוחתם בקבוצת הפועל תל אביב על ידי רן בן שמעון, שאימן אותו בקריית שמונה. ב-18 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 4–1 על ברואה בבולגריה, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב כבש ב-22 בספטמבר 2013, בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה.

לקראת עונת , לאחר שבן שמעון מונה למאמן מכבי פתח תקווה, חתם גרזיצ'יץ' במועדון ובתום העונה עזב את הקבוצה ולמעשה פרש ממשחק פעיל.

## תארים
;עירוני קריית שמונה
* אליפות: 
* גביע הטוטו: 2010/2011, 2011/2012

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים אמריקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנאל דה סרנדי
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עכו
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בישראל
קטגוריה:ספורטאים אמריקאים בישראל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1984
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1984
לזרום עם זה

**לזרום עם זה** (באנגלית: **Just Go with It**) הוא סרט קומדיה אמריקאי, המבוסס על הסרט "פרח הקקטוס" (1969). הסרט בוים על ידי דניס דוגן, ומככבים בו אדם סנדלר, ג'ניפר אניסטון וברוקלין דקר בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לאקרנים ב-11 בפברואר 2011.

## עלילת הסרט
דני מכבי (אדם סנדלר) הוא מנתח פלסטי מלוס אנג'לס שמעמיד פנים שיש לו נישואין כושלים כדי להשיג בחורות. היחידה שיודעת על כך היא הקולגה שלו, קתרין מרפי (ג'ניפר אניסטון). יום אחד דני מצליח לצאת עם פאלמר דודג' (ברוקלין דקר), מורה למתמטיקה. אך לאחר שהיא מוצאת טבעת בכיסו היא מחליטה לסיים את הקשר.

דני משקר לפאלמר כשהוא אומר לה שהוא מתגרש מאישה בשם דבלין שהייתה אויבת של קתרין בתיכון. לאחר מכן, הוא מבקש מקתרין להתחפש לדבלין אחרי שפאלמר ביקשה להיפגש איתה. כשפאלמר שומעת את קתרין מדברת עם ילדיה, היא מניחה שדני הוא האב והיא מבקשת לפגוש אותם.

כתוצאה מסחיטת ילדיה של קתרין, המשפחה ופאלמר נוסעים להוואי. שם הם פוגשים בדבלין אדמס (ניקול קידמן) האמיתית. קתרין מציגה את דני כבעלה מפני בושתה מדבלין. לבסוף, פאלמר מחליטה שכדאי לעבור שלב קדימה ולהינשא לדני, אך לאחר התלבטות ביטל דני את החתונה ברגע האחרון (טקס חתונה אינטימי בהוואי) ומחליט להתחתן עם קתרין.

## צוות שחקנים
* אדם סנדלר – דניאל מכבי
* ג'ניפר אניסטון – קתרין מרפי
* ניקול קידמן – דבלין אדמס
* ברוקלין דקר – פאלמר דודג'
* דייב מתיוס – איאן מאקסטון ג'ונס
* גריפין גלוק – מייקל
* ניק סווארדסון – אדי סמית'
* ביילי מדיסון – מגי מרפי
* רייצ'ל דראץ' – קריסטין ברנט
* קווין נילון – אדון
* היידי מונטאג – קימברלי
* דן פטריק – טאנר פטריק
* מינקה קלי – ג'ואנה דיימון
* קיגן-מייקל קיי – ארנסטו

## ביקורות והכנסות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "רקוב" לסרט עם דירוג של 18%.

בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-30.5 מיליון דולר וכך הוא התברג בראש טבלת שוברי הקופות באותו שבוע. שבוע לאחר מכן הסרט התברג במקום הרביעי עם הכנסות של 18.4 מיליון דולר אחרי הסרטים "רווקים לשבוע", "נומיאו ויוליה" ו"זהות לא ידועה". נכון ל-22 במרס 2011 הסרט הכניס כ-98,355,726 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52,157,627 מיליון דולר בחוץ לארץ.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי האפי מדיסון
גריאון

**גֵריאון** (ביוונית עתיקה: **Γηρυών**) הוא, לפי המיתולוגיה היוונית, בנם של קריסאור והנאיאדה קליראו ונכדה של מדוזה, היה ענק מטיל-אימה שחי באי אריתאיה, מקום מושבן של ההספרידות, במערב הים התיכון. במיתולוגיה של הדורות המאוחרים הועתק זיהוי המקום אל האי טרטסוס . גריאון ידוע בשל המטלה העשירית של הרקולס, שבה הרג זה את גריאון, את רועה הבקר שלו, אוריטיון, ואת כלבו אורתוס, ושדד את עדר הבקר שעליו שמרו.

## במיתולוגיה
לפי הביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס, קובץ מרוכז של מיתוסים יווניים ואגדות גבורה יווניות, הרקולס נשלח לאריתאה כדי להשיג את הפרות שעליו שמר גריאון.

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
פאול טרוסט

**פאול לודוויג טרוסט** (בגרמנית: **Paul Ludwig Troost**; 17 באוגוסט 1878 – 21 במרץ 1934) היה אדריכל גרמני אשר פעל בסגנון האדריכלות הנאו-קלאסית.

## חייו
טרוסט למד בבית הספר הגבוה לאדריכלות בדרמשטט בתחילת המאה העשרים, ועסק באדריכלות כבעל משרד עצמאי עד שנת 1930. במשך השנים לא נחשב לאדריכל מוביל, אך בשנה זו נערכה לו היכרות עם אדולף היטלר אשר התלהב מסגנונו הנאו קלאסי ו"אימץ" אותו כאדריכל האישי שלו ולמעשה לאדריכל הראשי של הרייך השלישי.
ב-1924 עבר למינכן עם בת זוגו, גרדי טרוסט, מעצבת פנים בהכשרתה, וב-1925 נישאו השניים.
טרוסט קיבל מהיטלר כבר ב-1930 פרויקט לעיצוב דירה בברלין.
טרוסט היה אחראי במידה רבה לעיצוב הפנים של ארמון צציליינהוף בפוטסדאם.

החל משנת 1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה, היה טרוסט בעל השפעה רבה על התפתחות סגנון האדריכלות הנאצית. מיד עם תחילת תקופת שלטונו, מינה היטלר את טרוסט לעצב ולרהט עבורו את בניין לשכת הקנצלר בברלין. הקו העיצובי של טרוסט היה הסגנון הקובע גם לגבי שאר האדריכלים בתכנון מבני ציבור ומבני מגורים ברחבי גרמניה. 
המבנה המפורסם ביותר שתכנן בתקופה זו היה המשכן לאומנות במינכן, אשר נועד לשמש כאכסניה הראשית של האומנות הגרמנית הטהורה על פי ההשקפה הנאצית.
 
לאחר מותו במפתיע בשנת 1934 נטלה אלמנתו, יחד עם שותפו, לאונהרד גל, את ניהול משרדו והשפיעה בכך משמעותית על סגנון הבנייה והאדריכלות לאורך תקופת השלטון הנאצי בגרמניה, אולם בשלב זה כבר נטש היטלר את הסגנון הנקי והמאופק של טרוסט לטובת ראוותנות עצומת ממדים המגמדת את קנה המידה האנושי.

בשנת 1937 העניק היטלר לטרוסט את עיטור "המסדר הלאומי הגרמני לאמנות ומדע" (תחליף גרמני לפרס נובל).

## גלריה

Bundesarchiv Bild 146-1990-073-26, München, Haus der Deutschen Kunst.jpg|המשכן לאומנות במינכן בשנות ה-30. המבנה המזוהה ביותר עם סגנונו של טרוסט הקיים עד היום
Hochschule für Musik und Theater München-7617.jpg|בניין לשכת הפיהרר, כיכר המלכים במינכן. היום, בית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה


## לקריאה נוספת
*  Joachimsthaler, Anton (1996). The Last Days of Hitler: The Legends, the Evidence, the Truth. Translated by Helmut Bölger. London: Arms and Armour. p. 237 n.31. .
*  Seligmann, Matthew; Davison, John; and McDonald, John (2003). Daily Life in Hitler's Germany, p. 96. London: The Brown Reference Group plc. .

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:אדריכלים נאצים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1878
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1934
חבורת קווטרניונים מוכללת

בתורת החבורות, **חבורת קווטרניונים מוכללת** היא חבורה שיש לה הצגה מהצורה \ \langle x,y | x^n = y^2, yxy^{-1} = x^{-1} \rangle לשלם n כלשהו. זוהי חבורה מסדר \ 4n, שמקובל לסמן ב-\ Q_{4n}. חבורת הקווטרניונים הסטנדרטית היא החבורה \ Q_8, המתאימה למקרה n=2.

אפשר להציג חבורת קווטרניונים מוכללת באמצעות מטריצות בגודל \ 2 \times 2 מעל \ \mathbb{C}, כחבורה הנוצרת על ידי \ x = \left(\begin{array}{cc}\rho_n & 0 \\ 0 & \rho_n^{-1}\end{array}\right), y = \left(\begin{array}{cc} 0 & 1 \\ -1 & 0\end{array}\right), כאשר \ \rho_n הוא שורש היחידה הפרימיטיבי מסדר n. חבורה זו מוכלת באלגברת הקווטרניונים של המילטון, שם היא נוצרת על ידי \ x = e^{2 \pi i /n} ו- \ y=j.

כל תת-חבורה אבלית של \ Q_n היא ציקלית. כל חבורת-p סופית עם תכונה זו היא או ציקלית, או חבורת קווטרניונים מוכללת. בחבורת קווטרניונים מסדר חזקת-2 יש תת-חבורה יחידה מסדר 2, ושוב, כל חבורת-p סופית שיש לה תת-חבורה יחידה מסדר p היא או ציקלית או חבורת קווטרניונים מוכללת. כל חבורה סופית שכל תת-החבורות שלה הן נורמליות היא או אבלית, או מכפלה ישרה של חבורת קווטרניונים מוכללת מסדר חזקת-2 וחבורת-2 אבלית אלמנטרית (כלומר, מכפלה ישרה של עותקים של החבורה הציקלית מסדר 2).

חבורת 2-סילו של חבורת המטריצות \ \operatorname{SL}_2(F) מעל שדה סופי F מסדר אי זוגי, היא חבורת קווטרניונים מוכללת.

## מקורות
Group Theory, Scott.

קטגוריה:משפחות של חבורות
קטגוריה:סדרות של מבנים אלגבריים
רמי יוסיפוב

**רם (רמי) יוסיפוב** (נולד ב-30 במאי 1966) הוא גיטריסט ישראלי, מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי וחבר בלהקת טיפקס.

## קריירה
יוסיפוב נולד בחולון וב-1989 הצטרף ללהקת "טיפקס". הוא הלחין ללהקה מספר שירים, בהם "ביום שייפלו הכוכבים", "ואתה", "ואלס הזמר" ו"שיר סופה בים" (שהוקלט גם כקטע אינסטרומנטלי בשם "הבלדה לסופי").

לאחר כעשרים שנה במהלכן הלהקה נודעה בציבור, היא נבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "Push the Button" (כפתור אדום). בשנת 2009 התפרקה הלהקה.

כמה חודשים לאחר פירוק הלהקה הוציא יוסיפוב אלבום עם 14 קטעים מוזיקליים יחד עם גלעד אפרת. לאחר הוצאת האלבום צירפו השניים את אדם מדר להרכב מוזיקלי בשם "אקו".

בשנת 2019, הוציא אלבום סולו בשם "One Line".

יוסיפוב מופיע במופע "רמי מארח" בשיתוף אמנים שונים ובניהם גלעד אפרת (קונטרבס), אבי אגבבה (כלי הקשה) 

בנוסף לפעולתו כגיטריסט להקת טיפקס, מופיע רמי ברחבי הארץ עם אמנים שונים ובהרכבים מגוונים, בניהם גלעד אפרת, איתו גם יצר אלבום במשותף. הוא הופיע כנגן עצמאי ובהרכבים מספר פעמים בפסטיבלי מוזיקה שונים ובהם פסטיבל ישראל, פסטיבל סולם יעקב ופסטיבל אבו גוש. בשנת 2021 הופיע עם יצירותיו בפסטיבל הג'אז באילת.

## חיים אישיים
יוסיפוב גרוש ולו שלושה ילדים. הוא מתגורר בבנימינה ומלמד גיטרה. הוא חובב סרטי טבע ובהופעותיו מוקרנים קטעי סרטי טבע ממקומות שונים בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 

* מיכל בן ארי, אף מילה על טיפקס, באתר מגזין המושבות, 21 באוגוסט 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
קטגוריה:נציגי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2007
קטגוריה:בנימינה-גבעת עדה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
שלומי קעטבי

**שלום (שלומי) קעטבי** (1953 בערך – 9 בספטמבר 2025) היה ניצב במשטרת ישראל. את שירותו במשטרה עשה, בין השאר, כלוחם וכקצין בימ"מ.

## ביוגרפיה
נולד בשכונת גבעת עמל בתל אביב להורים שעלו מתימן. למד בבית הספר החקלאי כדורי.

שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן.

ב-1980 התגייס למשטרת ישראל ועשה את מרבית תקופתו בשירות הקבע במשטרה במסגרת משמר הגבול. הוא פיקד על צוות ופלגה בימ"מ. בשנת 1990 שימש מפקד פלוגה ג' בדרגת סגן ניצב והיה הקצין הבכיר בשטח במהלך מהומות הר הבית. על תפקודו באירוע זה זכה לשבחים מהוועדה שהוקמה לחקר האירוע. ב-1995 סיים קורס בכיר ללוחמה בטרור בארצות הברית. שימש חבר בצוות המשא ומתן של המשטרה. עמד בראש צוות המשא ומתן בפרשת ההתבצרות בביתו של עוזי משולם.

קעטבי סיים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ושימש הפסיכולוג הראשי בבסיס ההדרכה הראשי של משמר הגבול.

שימש מפקד מרחב שומרון בדרגת ניצב משנה, וכמפקד מג"ב דרום בדרגה זו. ב-2002 מונה לסגן מפקד מחוז יהודה ושומרון, ב-2005 מונה למפקד המכללה לקצינים בכירים, וביולי 2007 מונה למפקד המחוז והועלה לדרגת ניצב. בשנת 2009 סיים את תפקידו.

ב-2019 התמנה על ידי השר לביטחון פנים גלעד ארדן לראשות ועדה לבחינת מעמדם של האסירים הביטחוניים בישראל.

ב-2020 היה חבר הצוות הבין-משרדי לבחינת המדיניות בנוגע לאיסור על צריכת קנאביס בישראל.

קעטבי היה חבר תנועת הביטחוניסטים.

נפטר ב-9 בספטמבר 2025. התגורר בכפר סבא, והובא למנוחות בבית העלמין הצבאי בעיר.

## קישורים חיצוניים
* בן כספית. שלומי קעטבי. מה שחשוב לי זה שהצלתי יהודים. עיתון מעריב. 28 באוקטובר 1990. לקוח מאתר הספרייה הלאומית
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז ש"י במשטרת ישראל
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:לוחמי הימ"מ
קטגוריה:חברי הביטחוניסטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר כדורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בכפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
סאיוטה

**סאיוטה** (באנגלית: **Cyota**) הייתה חברת אבטחת מידע ישראלית, שהתמחתה בתוכנות ובשירותים לאבטחת בנקאות מקוונת, וכן לאבטחת עסקאות בכרטיסי אשראי באינטרנט.

## היסטוריה
סאיוטה הוקמה בשנת 1999, על ידי נפתלי בנט, מנכ"ל החברה (לימים ראש ממשלת ישראל), ד"ר מיכל צור שלו, בן אנוש וליאור גולן. לחברה, שהייתה רשומה בארצות הברית, היו משרדים בהרצליה ובניו יורק, ובשיאה היא מנתה כ-140 עובדים. החברה פיתחה אלגוריתמים לאימות זהות משתמשים, כתלות ברמת הסיכון הכרוכה בעיסקאות המקוונות שהם מבצעים (Risk Based Authentication). היא שירתה בנקים גדולים בארצות הברית, בקנדה, באנגליה וביפן, וכן את רוב הבנקים בישראל.

סך ההשקעות בסאיוטה הסתכמו ב-27 מיליון דולר בארבעה סבבי גיוס הון, בהובלת קרנות ההון סיכון Bessemer, יזראל סיד פרטנרס, קרן גיזה, ופועלים ונצ'רס. בדצמבר 2005 נרכשה חברת סאיוטה בידי RSA תמורת 145 מיליון דולר, ובינואר 2006 מונתה מיכל ברוורמן-בלומנשטיק, שהייתה סמנכ"לית התפעול של סאיוטה, למנכ"לית החברה בישראל. בניהולה צמחה RSA ישראל מ־80 עובדים ליותר מ-300 עובדים. בשנת 2006 נרכשה חברת האם, RSA, בידי תאגיד EMC תמורת 2.1 מיליארד דולר.

במאי 2020 צייץ מנכ"ל החברה לשעבר נפתלי בנט שפורצים הצליחו לדלות את מספר כרטיס האשראי שלו, ומי שמנע מהם לבצע קניות זאת החברה – 'סאיוטה'.

## קישורים חיצוניים
* עותק של אתר החברה לפני הרכישה - אתר החברה מתאריך 1 בדצמבר 2005, מתוך ארכיון האינטרנט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תוכנה ישראליות
קטגוריה:חברות אבטחת מחשבים ישראליות
קטגוריה:חברות ישראליות שעשו אקזיט
קטגוריה:הרצליה: חברות
קטגוריה:נפתלי בנט
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1999
שיר הגדי

"**שִׁיר הַגְדִי**" הוא ספר שיריה וסיפוריה של המשוררת מרים ילן שטקליס המיועדים לגיל הרך.

במשך שנים פרסמה שטקליס את שיריה וסיפוריה בקבצים שונים, ובעיתוני ילדים, במיוחד בעיתון "דבר לילדים". בסוף שנות החמישים החלה הוצאת דביר במפעל קיבוץ יצירתה לכרכים על פי גילי הקוראים. "שיר הגדי" יצא לאור הראשון, בשנת 1957, והוא מיועד "לגיל הרך" ולאחריו "יש לי סוד" ו"בחלומי" המיועדים לקוראים מבוגרים יותר. הספר יצא במהדורה נוספת בשנת 1963, ובשנת 1986 יצאו לאור בהוצאת דביר שלושת הכרכים בספר אחד ששמו "מרים ילן שטקליס - שירים וסיפורים".
## אודות הספר
הספר כולל מבחר שירים מתוך הספרים "אצו רצו גמדים" (1939), "ספר דני" (1943) ו"שירי-לי מירי-לי" (1947), וכן סיפורים ושירים שפורסמו בעיתוני הילדים, אך לא נאספו לקובץ, ובהם הסיפור הארוך "המסע אל האי אולי" המתאר את מסעה של חבורת צעצועים עם הילד דני, אל האי אולי, על מנת לתקן את הבובה אלישבע. הסיפורים והשירים המופיעים בספר נכתבו על ידי ילן-שטקליס, פרט לסיפור "אבא מצחיקון" שנכתב על ידי קורניי צ'וקובסקי, ואותו תרגמה שטקליס מהשפה הרוסית. 

הספר אויר על ידי המאיירת צלה בינדר באיורים שהפכו להיות מזוהים עם יצירתה של מרים ילן שטקליס. איוריה של בינדר הם איורים פשוטים ומינימליסטיים המצוירים בדיו, והם תואמים את רוחם של השירים והסיפורים.

השירים והסיפורים המקובצים בספר עוסקים בנושאים מעולמו של הילד. בשמחה ובעצב שהוא חש, ביחסו אל הוריו ואל חבריו וחברותיו למשחק, האמיתיים והדמיוניים. עולמו הפנימי של הילד מתואר באופן רגיש ובבהירות. גיבורי השירים - הבובות זהבה ואלישבע, הילד דני, והידיד הדמיוני טינטן, התחבבו על הקוראים, והיו לחלק מעולמם של ילדי הגיל הרך בישראל. על אף שהספר מיועד לגיל הרך, וחלק מהשירים בו מוגדרים "משחק אצבעות", אהובים השירים שבספר על בני כל הגילים, ועל מבוגרים רבים.

במהלך השנים זכו השירים המופיעים בספר לעיבודים רבים, ולביצועים של טובי הזמרים, ובהם זמרי רוק שעיקר יצירתם מופנית למבוגרים. חלק מהשירים הולחנו בסמוך לכתיבתם, אך רבים הולחנו שנים רבות לאחר כתיבתם על ידי יוצרים שגדלו על היצירות בילדותם.
## שירים מולחנים
שירי הספר שהולחנו מזוהים בדרך כלל עם להקת "החלונות הגבוהים", וחבריה כסולנים - ג'וזי כץ, שמואל קראוס ואריק איינשטיין. באלבומם הראשון "החלונות הגבוהים" (1967), שרו "החלונות הגבוהים" שני שירים מהספר, אותם הלחין שמואל קראוס - "אלישבע מה נחמדת" ו"בובה זהבה".

ב-1975 העלו קראוס וכץ מופע בשם "לבד ביחד ולבד לבד", שכלל רבים משירי הספר שהולחנו על ידי קראוס, ובהם "ענן", "שמש, שמש במרום", "שיר ערש לאלישבע", "אצו רצו גמדים", "נתפייסה", "הדוד של בובתי", "רוח רוח" ו"ידידי טינטן". 

אריק איינשטיין ביצע כסולן מספר שירים מהספר, כגון "רוח רוח" (שהלחין שלום חנוך) ו"אצו רצו גמדים". כמו כן ביצעו שירים מהספר זמרים כגון: חוה אלברשטיין, נעמי שמר וזהבה בן. 

המוזיקאי צביקה פיק הלחין את שירה של ילן-שטקליס, "הסבון בכה מאוד", ואף ביצע אותו בשנת 1981, בפסטיבל שירי הילדים מס' 1, והגיע איתו למקום השני בתחרות.

## קישורים חיצוניים

* הספר "שיר הגדי", באתר הספרייה הלאומית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1957
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי שירה עבריים לילדים
קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרי מרים ילן-שטקליס
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
פריד א-דין עטאר

**פריד א-דין עטאר** (בפרסית: فَریدالدّین ابوحامِد محمّد عطّار نِیشابوری, פריד א-דין אבו חאמד מוחמד עטאר נישאבורי; 1142–1221) הוא משורר סופי פרסי מנישאפור באזור ח'וראסאן שם נמצא קברו.

[ממוזער|250px|קברו של פריד א-דין עטאר, בעיר [נישאפור, באיראן]]

[ממוזער|250px|"[הרצאת הציפורים" ציור מאת חביב אללה]]

## ביוגרפיה
לא הרבה ידוע על חייו של עטאר. הוא מוזכר בספריהם של בני דורו טוּסי ועוופי, אך זכה לפרסום רב יותר לאחר מותו. במאה ה-15 גם החלו להרקם סביבו סיפורים ואגדות, בעיקר בנוגע למעמדו כסופי. עטאר היה רוקח מבוסס היטב, דבר שאפשר לו להיות עצמאי ובלתי תלוי בחסדי פטרונים.
עטאר עזב חנות רווחית והחל ללמוד את תורת הסופיזם. די מהר נעשה דרוויש והיה למיסטיקן.

בשנת 1221, נהרג עטאר במהלך פלישת המונגולים לנישאפור והטבח שביצעו שם.

## יצירתו
עטאר כתב שירי מוסר ומיסטיקה רבים, והידועים מביניהם:
* **מנטק א-טיר** או "הרצאת הציפורים", הוא סיפור מסע פילוסופי דתי.. הספר מתאר בשירה מחורזת את מסע הציפורים בחיפוש אחר מלך אמיתי שינהיג אותן וימלוך עליהן, שליט המסוגל להביא שלום ואחווה לעולם מלא צרות ופחד.
* **תד'כרת אל-אווליא** או "חיי הקדושים" הוא חיבורו היחיד של עטאר בפרוזה. החיבור הוא אסופת ביוגרפיות של סופים מפורסמים, החל באמאם ג'עפר א-צאדק וכלה בחלאג'.
* **אלאהי נאמה** או "הספר [אל] האלוהי" הוא חיבור שמטרתו "לפתוח את דלת האוצר האלוהי".
* **פנד נאמה,** או "ספר העצות". אף כי החיבור שויך לעטאר, חוקרים רבים סבורים כי למעשה לא כך הוא. התוכן היבש והסגנון הדקדוקי הפשוט אינם מתאימים לסגנונו העשיר והמפותח של עטאר, למעט מספר השורות החותמות את החיבור.

## לקריאה נוספת
* "הרצאת הציפורים" עיבוד לתיאטרון מאת ז'אן-קלוד קרייר, בימוי פיטר ברוק בתיאטרון בוף דה נור בפריז 1979. המחזה תורגם לעברית על ידי אוריאל זוהר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פרופ' שרה סבירי משוחחת על "שירת הציפורים",2025.

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: תרבות
קטגוריה:משוררים פרסים
קטגוריה:סופיות
קטגוריה:ילידי 1145
קטגוריה:נפטרים ב-1221
מלבד הכלב

**מלבד הכלב: או איך מצאנו את גזע הציפורים של ההגמון, למרות הכול** (באנגלית: **To Say Nothing of the Dog: How We Found the Bishop's Bird Stump at Last**) הוא ספר מדע בדיוני קומי מסוגת מסע בזמן, מאת הסופרת האמריקאית קוני ויליס. 
הספר יצא לאור ב-1997, זכה בפרס לוקוס ובפרס הוגו לשנת 1999, והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1998.

שם הספר הוא מחווה לספר "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)" מאת ג'רום ק. ג'רום. חלק מרכזי בעלילת "מלבד הכלב" מתאר שיט בנהר התמזה, בדומה ל"שלושה בסירה אחת", ובסצנה שולית אחת, דמויות שני הספרים אף חולפות זו על פני זו.

הספר הוא חלק מסדרת המסע בזמן של ויליס, וחלק מהדמויות המופיעות בו מופיעות גם בספרים ובנובלות אחרות מפרי עטה. סיום הספר מרמז על סיפור המשך, אך זה טרם יצא לאור.

## תקציר העלילה
עלילת הספר עוסקת בנד הנרי, "היסטוריון" באוניברסיטת אוקספורד העתידית. היסטוריונים באוניברסיטה זו נוסעים לעבר במכונת זמן המכונה "הרשת", וכך לומדים על ההיסטוריה מכלי ראשון.

מיטב ההיסטוריונים של אוקספורד מגויסים למשימה של הקמתה מחדש של קתדרלת קובנטרי הממומנת על ידי מילארדרית בשם **ליידי שרפנל**. ההיסטוריון **נד הנרי** נשלח למצוא את **גזע הציפורים של ההגמון**, יצירת אמנות ויקטוריאנית, שנעלם באופן מסתורי בזמן ההפצצה שהחריבה את הקתדרלה במלחמת העולם השנייה. הנרי, מותש מנסיעות רבות מדי בזמן, נשלח למנוחה בתקופה הוויקטוריאנית בצירוף משימה פשוטה. בתקופה הוויקטוריאנית פוגש הנרי היסטוריונית נוספת - **וריטי קינדל**, וביחד, במאמציהם להתמודד עם "צרימה" - פגיעה ברצף הזמן-מרחב, הם מצליחים לסבך את המשימה ולחולל את מה שלדעתם מהווה נזקים חמורים למהלך ההיסטוריה - נזקים שתוצאתם עלולה להיות הפסד של בריטניה במלחמת העולם השנייה.

## רעיונות מרכזיים
בעלילת הספר נשזרים מספר רעיונות מרכזיים:
* לטבע האנושי מאפיינים קבועים - לדמויות בתקופות שונות יש מאפיינים דומים ואף זהים והן גם נתקלות במצבים דומים (רעיון זה מופיע בכל ספרי המסע בזמן של ויליס).
* תורת הכאוס, הבאה לידי ביטוי בקשר הבלתי ניתן לניבוי בין פעולה לתוצאה.
* מאבק בין תאוריות היסטוריות - בין הטענה כי ההיסטוריה נובעת ממעשיהם של בני האדם מול הטענה כי ההיסטוריה נובעת מגורמים אקראיים שאין לאדם שליטה בהם.

## תרגומים

* 1999 – עברית, בתרגומו של עמנואל לוטם בהוצאת זמורה ביתן.
* 2024 - עברית, הוצאה מחודשת לתרגומו של עמנואל לוטם בהוצאת אופוס.

## קישורים חיצוניים
* רמי שלהבת, מלבד הכלב / קוני ויליס, בלי פאניקה
* מלבד הכלב, באתר כנרת, זמורה-ביתן, דביר
* 

קטגוריה:ספרי קוני ויליס
קטגוריה:ספרי מדע בדיוני
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:יצירות זוכות פרס הוגו לרומן הטוב ביותר
קטגוריה:יצירות זוכות פרס לוקוס
קטגוריה:מסע בזמן בספרות
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי מדע בדיוני: מסע בזמן
קטגוריה:רומנים על מסע בזמן
הנער מדרום תל אביב

"**הנער מדרום תל אביב**" (2001) הוא פסל מאת האמן הישראלי אוהד מרומי.

הפסל נוצר כחלק ממיצב שהוקם במסגרת התערוכה "הלנה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו. במסגרת המיצב "מעבר גבול" בנה מרומי מעין מתקן מעבר דמוי מעבר גבול שבסופו הוצבה דמות הנער. הנער הצנום מעוצב כדמות פסל פרימיטיבית שהוגדלה לממדי ענק. מרומי בחר להדגיש את הקשר של הדמות אל מסורות פיסול אפריקאיות-קולוניאליסטית, על ידי שימוש בחרוזי הפלסטיק הצבעוניים, על ידי העירום ואיבר המין המודגש.

ב"הלנה" הציג מרומי פסל נוסף בדמות הנער, כחלק מתצוגה של "חדר אתנוגרפי". הפסל, שגובהו 103 ס"מ, עשוי אף הוא מעיסת נייר אך מכיל פריטי לבוש שונים המדגישים את ההיבטים האתנוגרפיים של הדמות.

בראיון במגזין "סטודיו" תיאר מרומי את עשיית הפסל: "עשיתי אותו בעיסת נייר בריסטול שחור. את שואלת למה כושי? אני לא בטוח שאני יודע לדבר עליו. אני כן יודע שחיפשתי סוג של הרחקה מעצמי, מין 'זרות' ממבט ראשון, והייתה חשובה לי מאוד גם יצירת ההזדהות של הצופה".

במאמרו "אטלס מדרום תל אביב" (2001) תיאר חיים דעואל לוסקי את המעבר בתצוגה ה"מובילה את הצופה במסלול הליכה מוגדר היטב לעבר פנים, שאינו אלא שיקוף של הריק שבחוץ. שם הוא מועמד, בעל כורחו, מול אברו הענק של גיבור מיתולוגי כהה עור, המזכיר באורח אירוני עולם אחר, שנשען בעבר על כתפיו של אטלס גדול וחזק. אבל לעומת האטלס ההוא, הגיבור המקומי אינו ענק חסר כל רתיעה אלא נער מקומי שחור, סובייקט עלום. גם אם הענק השחור הזה מתפקד באופן אנונימי מדי לטעמי, אני קורא את ההפניה לרחובות הדרומיים של העיר העברית הראשונה, ואת הדכדוך וחוסר התקווה המוקרנים מעמידתו הלא יציבה".

בשנת 2007 נרכש הפסל בכספי תרומה עבור מוזיאון ישראל. בשנת 2008 הוצג הפסל בתערוכת "זמן אמת - אמנות בישראל 1988-2008" במוזיאון ישראל, שנערכה במסגרת פרויקט "60 שנות אמנות בישראל". עם פתיחת הקמפוס המחודש של המוזיאון, בשנת 2010, הוצב הפסל במקום מרכזי באולם הכניסה הישן של המוזיאון.

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:מוזיאון ישראל: פסלים
קטגוריה:גברים בפיסול
קטגוריה:יצירות משנת 2002
טבורבור

שמאל|ממוזער|250px|התפרצות הר טבורבור בפברואר 2009
**הר טַבוּרְבוּר** (באנגלית: **Tavurvur**) הוא הר געש שכבתי פעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המזרחיים של הקלדרה. ההר ידוע בהתפרצויותיו התכופות שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.

## היסטוריה
ב-1937 נהרגו 507 תושבים מהתפרצות טבורבור והר הגעש וולקן, לוע המצוי על השוליים המערביים של קלדרת רבאול. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.

בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בעת ובעונה אחת וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מטבורבור הגיע לגובה של 6 ק"מ, אם כי גובהו הממוצע היה 2-1 ק"מ. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.

הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.

שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.

ב-25 בינואר 2005 התפרץ טבורבור שוב, התפרצות שנמשכה עד נובמבר אותה שנה. בהתפרצות זו פעלו שני לועות משנה שכל אחד פלט טפרה בגוון שונה.
 
ב-7 באוקטובר 2006 שוב התפרץ טבורבור, והתפוצצות הראשונית גרמה לניפוץ זגוגיות במרחק 12 קילומטרים משם ושילח עמוד אפר לגובה של 18 קילומטרים. אם כי למזלם של התושבים הרוח הרחיקה את האפר מרבאול.

## קישורים חיצוניים

* Tavurvur, Rabaul Caldera, New Britain Island, Papua New Guinea

* Rabaul הדף על קלדרת רבאול באתר Global Volcanism Program
* Rabaul תמונות והסברים על קלדרת רבאול (חלקם על טבורבור) באתר Global Volcanism Program

## הערות שוליים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: הרי געש
וולקן (הר געש)

**הר ווּלְקָן** (Vulcan) הוא חרוט פומיס צעיר במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המערביים של הקלדרה. ההר ידוע משתי התפרצויות שאירעו במאה ה-20 שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.

## היסטוריה
וולקן נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית בשנת 1878, אבל צורתו הנוכחית נקבעה בהתפרצות שהחלה ב-29 במאי 1937 כאשר באותו יום התפרץ גם הר הגעש טבורבור, לוע המצוי על השוליים המזרחיים של קלדרת רבאול. אך בעוד שטבורבור התפרץ במשך יום אחד בלבד, נמשכה ההתפרצות של וולקן ארבעה ימים עד 2 ביוני. במהלך אותם 4 ימים נבנה ההר מפומיס שהושלך מהלוע שהיה בתחילה בגובה פני הים והגיע לגובה של 243 מטרים. העיירה רבאול כוסתה באפר אנדזיטי ובפומיס, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.

ב-19 בספטמבר 1994 התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בהפרש של שעה האחד מהשני, וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מוולקן הגיע לגובה של 21–30 ק"מ, זרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים, והמפרץ כוסה במרבד של פומיס שנפלט מההר.

לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.

הר הגעש וולקן המשיך להתפרץ עד 2 אוקטובר 1994 ומאז הוא שקט, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.

## קישורים חיצוניים

*Rabaul הדף על קלדרת רבאול באתר Global Volcanism Program
*Rabaul תמונות והסברים על קלדרת רבאול (חלקם על וולקן) באתר Global Volcanism Program

## הערות שוליים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: הרי געש
ז'אן-קלוד קרייר

שמאל|ממוזער|250px|ז'אן-קלוד קרייר
**ז'אן-קלוד קרייר** (בצרפתית: **Jean-Claude Carrière**; 17 בספטמבר 1931 – 8 בפברואר 2021) היה תסריטאי, סופר ושחקן צרפתי, נשיא בית הספר הצרפתי לקולנוע .

## ביוגרפיה
קרייר סיים לימודיו בבית הספר "נורמאל סופרייר דה סן קלו" (École normale supérieure de Saint-Cloud). הוא עבד שנים רבות עם לואיס בונואל. התסריט הראשון שכתב עבור ועם בונואל היה "יומנה של חדרנית" ב-1964, בו שיחק את תפקיד הכומר. קרייר ובונואל שיתפו פעולה כמעט בכל סרטיו האחרונים של בונואל כולל "יום יפה" (1967), "סוד הקסם הבורגני" (1972), "רוח החופש" (1974), "תשוקה אפלה" (1972), "תשוקה" (1977) ו"שביל החלב" (1969).

קרייר כתב תסריטים לסרטים נוספים כמו: "תוף הפח" (The Tin Drum), (1979), "שובו של מרטין גר" (1982), "דנטון" (1983), "התמונה האחרונה" (1986), "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" (1988), "הפיתויים האסורים של ולמונט" (Valmont) (1989), "הלילה הבנגלי" (1988), "תיבה סינית" (1997) ו"לידה" (2004).

היה שותף בכתיבת "מקס, אהובי" (1986) עם הבמאי נגישה אושימה (Nagisa Oshima).

קרייר עבד בקביעות עם פיטר ברוק כמעט מאז הקמת תיאטרונו של ברוק תיאטרון בוף דה נור בפריז בשנת 1974. הוא עיבד, שיכתב, ואף כתב את מחזותיו של ברוק בשיתוף פעולה עמו ובבימוי ברוק, בין השאר: האפוס הסנסקריטי ההודי העתיק "מהאבהארטה", הצגה שאורכה 9 שעות, סרט בשלוש ורסיות שונות, שאורכן שש, ארבע וחצי או שעתיים.

עבודתו בטלוויזיה כוללת סדרות מהרפתקאותיו של רובינזון קרוזו (1964) זוהי סדרה צרפתית-גרמנית שנמכרה במדינות רבות בעולם.

בשנת 2006,שיתף פעולה עם מילוש פורמן בכתיבת התסריט של הסרט "הרוחות של גויה", על חייו של פרנצ'סקו גויה - גדול ציירי ספרד

בשנת 2006, שיתף פעולה עם מיכאל הנקה בכתיבת התסריט של הסרט "סרט לבן".

בשנת 2012 הוזמן קרייר לסדנת אמן בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 2017 ובעקבות הסדנה החליט בית הספר להעניק מדי שנה את פרס התסריטאי לבוגר מצטיין ע"ש קרייר, במסגרתו נאות לחנוך את פרויקט הגמר של הבוגר.

קאריר נפטר בשנתו ב-8 בפברואר 2021, בביתו שבפריז.

## הסרט "קרייר: 250 מטר"
סרט על חייו של קרייר. בבימוי חואן קרלוס רולפו, מקסיקו 2011, בהשתתפות קרייר, פיטר ברוק, איריס קרייר, מילוש פורמן, מרי אלן מרק, פייר אטקס ועוד. זהו סרט תיעודי, מסע אל הזיכרון של קרייר, מן הכפר ההררי שבו נולד בדרום צרפת, דרך סרטיו, ועד לבית ילדותו הממוקם 250 מטר מבית הקברות שבו הוא מתכוון לקבור את גופתו.

## מחזותיו בעברית
* העצם מאת ברוק וקרייר, על פי בירגו דיופ בתרגום אוריאל זוהר. ההצגה הועלתה בתיאטרון הטכניון ובפסטיבלים בספרד.
* הרצאת הציפורים מאת פאריד אל-דין אטאר בעיבודו של קרייר, בתרגום אוריאל זוהר.
* "יומן פגישות" בתרגום של ישראל אובל ובעיבוד של נסים אלוני. עלה בשנים 1978–1979 בכיכובם של יוסי בנאי שגם ביים, וג'יטה מונטה.

## ספריו בעברית
* **איינשטיין, בבקשה**, תרגמה: דינה ברכה, הוצאת כתר, 2009.
***שפת הסתרים של הקולנוע**, תרגמה: עתליה זילבר, תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1996.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1931
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג תסריטאי
אנשים (עיתון)

**אנשים** היה שבועון חברה שהתפרסם בישראל בין השנים 1981–1984 בהוצאת קבוצת "מוניטין עיתונות". שבועון בעל שם זהה יצא לאור בישראל שוב בין השנים 1996–2006.
## היסטוריה
השבועון יצא לאור החל מ־21 בספטמבר 1981 ביוזמת קבוצת "מוניטין עיתונות". הקבוצה, שהייתה בבעלות אנשי העסקים רפי שאולי, מיקי אלבין וחיים בר און, כבר הוציאה לאור שני עיתונים אחרים, שבועון כלכלי בשם "כספים" ואת הירחון "מוניטין". שמו של השבועון הוא תרגום שמו של המגזין האמריקאי פיפל, ש"אנשים" תוכנן להיות במתכונתו. מטרתו המוצהרת הייתה להציג את "הנשים והגברים שעשו את השבוע". בין חברי הצוות המייסד היו רבים מחברי מערכת הירחון מוניטין, ובהם העורך אדם ברוך. העורך הראשון של "אנשים" היה רינו צרור.

לאור התחרות העזה בשוק העיתונים בישראל באותה עת, החליטה קבוצת "מוניטין" למכור את העיתון ביוני 1983 ליעקב אלון, בעל הירחון "להיטון", ולבן־ציון רבינוביץ, בעל סוכנות להפצת עיתונים. הם מינו את יגאל גלאי לעורך, אך לאחר חצי שנה סגרו את השבועון. הגיליון האחרון יצא ב־2 בינואר 1984.

אלכס אנסקי ומרדכי שפיגלר היו בעלי טורים קבועים. במהלך השנים כתבו ב"אנשים" גם חיים ממן, אילן שאול, אבישי מתיה ויסמין אבן.

בשנת 1996 השיק איש העסקים תד אריסון שבועון בעל שם זהה, במתכונת דומה. בן דודו של אריסון, משה שלו, החזיק 20% מהמניות ושימש מנכ"ל העיתון. את שירותי ההדפסה וההפצה של העיתון סיפקה קבוצת מעריב החזקות. בינואר 2000, בעקבות מותו של אריסון, נמכר "אנשים" לאלי עזור לאחר שצבר הפסדים ולא היה רווחי. באותה עת גם הגישו "אנשים" ו"מעריב החזקות" תביעות הדדיות על חובות שנותרו על שירותי הדפסה ("אנשים" טען לגביית יתר של "מעריב"). תחת בעלותו של אלי עזור הודפס "אנשים" מדי שבוע בתפוצה של כ־80 אלף עותקים, חולק בחינם בנקודות שונות והכנסותיו היו מפרסום בלבד.

בדצמבר 2005 הגיש איש העסקים בבו (אליעזר) קובו תביעת דיבה בסך 10 מיליון שקל נגד העיתון. זאת בעקבות פרסום כתבה שבה נכתב כי שמו האמיתי הוא ויקטור עטיה וכי יש לו עבר פלילי שכולל הרשעה מ־1988 על סחר בסמים והחזקתם. בתביעת הדיבה שהגיש טען קובו כי מדובר בפרסום שקרי שהסב לו נזק רב, בעיקר עקב הזמן שבו פורסם, בימים שבהם היה מצוי בעיצומו של משא ומתן לגיוס מימון לצורך בניית פרויקט נדל"ן בלונדון. כהגנה טען עורך העיתון, אלון הגר, כי קובו הורשע באונס ובכל מקרה לא נהנה משם טוב. המנכ"ל ומו"ל העיתון מצידם התנערו ממעשיו של העורך, וטענו כי פרסם את הכתבה למרות שקיבל הוראה לא לעשות זאת. קובו ניסה למנוע פרסום סעיפים בכתב ההגנה הנוגעים להרשעתו באונס, אך בית המשפט קבע שעובדה זו רלוונטית לתביעת הדיבה.

בתחילת 2006 רכש איש העסקים דודי ויסמן 50% מהבעלות על העיתון. ויסמן ועזור הודיעו כי ישיקו את "אנשים" מחדש כחינמון. ואולם באפריל 2007 ביטלו את התוכנית, השיקו עיתון חדש בשם "מטרו", ו"אנשים" נסגר.

בינואר 2008 הגיע "אנשים" להסדר פשרה עם קובו, שבו נקבע כי בתמורה לדחיית תביעת הדיבה שהגיש נגד העיתון, יקבל קובו את הזכויות בשם העיתון (שכבר נסגר קודם). נוסף על כך התנצלו העורך והכתבים על פרסום הכתבה עליו.

## לקריאה נוספת
* אדם ברוך, "אנשים נולד מת", מוניטין, גיליון מס' 65, פברואר 1984; נדפס מחדש ב**אדם ברוך: תקשורת**, בעריכת שירה אביעד, רינו צרור ומורן שוב, הוצאת דביר 2010.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
בות'יינה שעבאן

**בות'יינה שעבאן** (בערבית: **بثينة شعبان**, תעתיק מדויק: **בת'ינה שעבאן**; נולדה בחומס ב-1953) היא פוליטיקאית סורית אשר כיהנה כיועצת תקשורת לנשיא סוריה באשר אל-אסד עד להדחתו בדצמבר 2024.

. כיהנה כשרה הראשונה לענייני גולים בסוריה בין השנים 2008-2003, וזכתה לכינוי "פני המשטר לעולם החיצוני".

## ביוגרפיה
שעבאן נולדה בחומס בסוריה למשפחה עלווית-שיעית והיא חברה במפלגת הבעת' הסורית מגיל 16. את השכלתה קנתה בבריטניה והשלימה את לימודי הדוקטורט בספרות אנגלית באוניברסיטת ווריק. בתחילת דרכה עבדה כמתרגמת לשפה האנגלית של הנשיא הסורי חאפז אל-אסד ושל בנו ויורשו, בשאר אל-אסד. תחת שלטונו של אסד האב היא הפכה להיות "יועצת למשרד החוץ", ובשנת 2003 קיבלה את המשרה של השרה לענייני גולים, משרה חדשה שנוצרה על-מנת לשכנע גולים סוריים עשירים בחו"ל לשוב לסוריה. בשנת 2008 מונתה כיועצת תקשורת לנשיא בשאר אל-אסד. בין השנים 2003-1985 כיהנה גם כפרופסור לשירה במחלקה לאנגלית באוניברסיטת דמשק.

שעבאן נשואה, ולה שתי בנות ובן. בדצמבר 2024, נמלטה שאבאן ממולדתה סוריה ועברה לדובאי באיחוד האמירויות הערביות. 

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:פוליטיקאיות סוריות
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: אישים
קטגוריה:שרי ממשלת סוריה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ווריק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:עלווים
קטגוריה:מהגרים מסוריה
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ילידות 1953
נמל התעופה ואצלב האוול

**נמל התעופה ואצלב האוול** (בצ'כית: **Letiště Václava Havla Praha**; נקרא בעבר **נמל התעופה רוּזִינְיֵה**) הוא נמל התעופה הראשי בעיר פראג. נמל התעופה ממוקם באזור פראג-6. בשנת 2007 הוכרז כנמל התעופה הטוב ביותר במרכז ומזרח אירופה. נמל התעופה ואצלב האוול משמש כנמל הבית של חברת התעופה צ'ק איירליינס.

## היסטוריה
צ'כיה נחשבת לחלוצה בתחום התעופה האזרחית באירופה עוד משנת 1919. הצורך בבניית שדה תעופה נוסף בפראג החל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עקב העומס הרב ששרר בנמל התעופה הישן "קְבֶּלה" והצורך להפריד לחלוטין את התעופה האזרחית מזו הצבאית. נמל התעופה רוזינה נפתח ב-5 באפריל 1937, ונשא את שמו של פרבר העיר פראג בו הוקם. באותה שנה זכה רוזינה בתערוכה הבינלאומית בפריז במדליית זהב עקב תכנונו האדריכלי היעיל, מעשה ידי האדריכל א. בנש.

ב-5 באוקטובר 2012 לרגל יום הולדתו ה-76 של נשיא צ'כיה הראשון לאחר נפילת הקומוניזם ואצלב האוול שונה שמו של נמל התעופה מנמל התעופה רוזינה-פראג לנמל התעופה פראג-ואצלב האוול.

בשטח נמל התעופה ממוקמים משרדים של רשות התעופה האזרחית הצ'כית. עד להקמת המכון לחקירת תאונות אוויריות כאישות נפרדת, חקירות תאונות אוויריות בצ'כיה בוצעו ממשרדים אלו.

## בתי נתיבות
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
***טרמינל 1**: משמש ליעדים שאינם כלולים באמנת שנגן.
***טרמינל 2**: נפתח ב-2003, משמש ליעדים בתוככי אמנת שנגן בלבד.
***טרמינל 3**: נפתח ב-1997, משמש לטיסות שכר ופרטיות.
***טרמינל 4**: הטרמינל הוותיק ביותר. נפתח ב-1937. משמש בלעדית לאח"מים ואורחי הממשל.

## סטטיסטיקות

## טיסות לישראל וממנה
חברת צ'ק איירליינס מפעילה קו טיסה יומי בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת סמארט וינגס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת Travel Service Airlines מפעילה בין 3–4 טיסות עונתיות בקיץ בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת אל על מפעילה טיסה יומית בין נמל התעופה בן-גוריון והנמל.
חברת ריינאייר הפעילה בעבר שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לאילת-עובדה, ומפעילה כיום שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לנמל התעופה רמון.

## קישורים חיצוניים

* 

* נמל התעופה ואצלב האוול - האתר הרשמי

## הערות שוליים

האוול
פראג
קטגוריה:פראג: תחבורה
קטגוריה:צ'כיה: מבנים
קטגוריה:צ'כיה: תעופה
קטגוריה:הוקמו ב-1937
קטגוריה:צ'כיה: שדות תעופה
מאר אליאס

**מאר אליאס** הוא התעתיק העברי לביטוי בארמית שפירושו "**אליהו הקדוש**" (תעתיק בערבית: **مار الياس**).
קוואוואר

**קוואוואר** (שם מלא: **50000 קוואוואר**; באנגלית: **50000 Quaoar**, הגייה: kwaʼuwar) הוא כוכב לכת ננסי וגוף טרנס-נפטוני בחגורת קויפר שהתגלה ב-5 ביוני 2002. הגוף נקרא "קוואוואר" על שמו של אל הבריאה במיתולוגיה של הטונגווה, שבט אינדיאני מאזור לוס אנג'לס של ימינו. מסלולו של קוואוואר מרוחק כמיליארד קילומטרים מאחורי פלוטו ומקיף את השמש אחת ל־286 שנים במעגל כמעט מושלם. לקוואוואר ירח אחד בשם וויווט.

קוואוואר נמדד באמצעות טלסקופ החלל האבל ונמצא כי קוטרו 1,170 קילומטרים – כ־200 קילומטרים יותר מקרס, כוכב לכת ננסי והגוף האסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים העיקרית, ויותר ממחצית קוטרו של פלוטו. זה היה העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של פלוטו ב-1930. מאז התגלו עוד כמה גופים הגדולים ממנו, כגון מאקה-מאקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כוכבי לכת ננסיים
קטגוריה:פלוטואידים
עמי ויינברג

**עמי ויינברג** (נולד ב-26 באוקטובר 1953) הוא שחקן, קריין ומדבב ישראלי.
[שמאל|ממוזער|180px|עמי ויינברג ו[חן יאני בסרטו של דורון ערן "נמס בגשם", 2012]]
[שמאל|ממוזער|180px|עמי ויינברג בסרטו של [אליאב לילטי "מעשייה אורבנית", 2012]]

## ביוגרפיה
ויינברג שירת בצה"ל בלהקת חיל האוויר.

## קריירה

### קולנוע
שיחק בסרטים במקום חלום, מבצע יונתן, חמש דקות בהליכה, העיט, אישה זרה ובזמק, מינכן, אינרציה, ו"בשם הבת".

### טלוויזיה
ויינברג שיחק לאורך השנים בסדרות הטלוויזיה קשת וענן (ענן), קשרים מצוירים (זרוס), הופה היי, המחסן של כאילו, רמת אביב גימל, שלוש ארבע חמש וחצי (אינשם), גינת ההפתעות (שפיץ), זנב לחדשות (פיפס), בחצר של פוקס (פוקס), 5 דקות בהליכה, שוקו טלעד (שוקו), פרפר נחמד (דיבב את בץ לאחר פטירתו של יוני חן), החיים זה לא הכל, אהבה מעבר לפינה, החצר, קרוב לבית, הופ כתמתמים! (כתם), גינת השטוזים של דתיה (יויו), בייבי שף (שפי השף), השמיניה (יוליוס ברגר/ד"ר קלדרון), על קצות האצבעות, אולי הפעם, מרחב מוגן, עכשיו או לעולם לא, האלופה, חוטא, הבורר, חטופים, מבצע קיפוד, החולמים, שבאבניקים, נבסו, נויורק.

### תיאטרון
בתיאטרון שיחק ויינברג בהצגות "מירל'ה אפרת", "ביבר הזכוכית", "האב", "מחול המוות" ו"המפקח בא" בתיאטרון הבימה; "ינטל", "יסורי איוב" ו"סיפור משפחתי" בתיאטרון הקאמרי; "אביב מתעורר" ו"המדובר בוורדים" בתיאטרון באר שבע; "עקומים" ב-1981 ב"לילה במאי" בתור ד"ר לוין, בשנת 1983 בתור הדמות רוּדי, "גטו" ו"חיי נישואים" בתיאטרון חיפה; וב"אורח בא", "ילדה של כולם", "שיחות עם אבי","מבזק חדשות", "משאלה אחת ימינה", "לצאת מהארון" ו"הסודות" בתיאטרון בית ליסין. בשנים 2011–2012 זכה לשבחים משחקו במחזה של דייוויד אוסבורן, "ההוכחה", שהוצג בתיאטרון הספרייה ברמת גן בבימויו של יגאל זקס.

ב-2012 השתתף בסדרה נויורק וגילם את דמותו של דימה, פושע רוסי החי בניו-יורק.

### דיבוב
ויינברג עוסק גם בדיבוב. הוא דיבב בתוכניות וסרטי הילדים דובוני אכפת לי, פיקניק הארנבים, אנדריי כלב הים, רובוטס, פאבלו השועל האדום, וואלאס וגרומיט והארנב הקטלני, חוות הקסמים, גלקטיק פוטבול וצעצוע של סיפור 3. בנוסף, בשנת 2021 דווח כי הוא ידבב את דמותו של בץ, בגרסה חדשה של פרפר נחמד בהפקת כאן חינוכית.

### בימוי
ויינברג ביים בבתי ספר למשחק: סופי מוסקוביץ, בית צבי ותיאטרון חולון.

## חיים אישיים
ויינברג היה נשוי לשוש מרציאנו, ולהם בת אחת. השניים התגרשו ב-1989. בשנת 1993 נולד לויינברג בן נוסף, איתמר, מנישואין שניים.

## קישורים חיצוניים

* עמי ויינברג באתר "הבמה"
* 
* יעקב בר-און, ריאיון: במאי של שחקנים, באתר הבמה, 14 בינואר 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת חיל האוויר
קטגוריה:חברי צוות הווי חיל האוויר
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בובנאים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע חרדי
קטגוריה:פרפר נחמד: בובנאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
אלפקה (מתכת)

**אלפקה** (**Alpacca**) היא סגסוגת המורכבת בעיקר מנחושת (כ-60%) וניקל (כ-20%). לעיתים מכילה גם מתכות נוספות כגון אבץ (עד  20%), בדיל, עופרת וקדמיום. נחשבת לתחליף זול ומוצלח לכסף. אלפקה משמשת לתעשייה, תכשיטנות, כלי אוכל ושימושים רבים נוספים בשל השילוב בין מחיר זול יחסית ותכונות עיבוד טובות. 

ראשית השימוש באלפקה מיוחסת לסינים, משם הגיעה המתכת בדרכי מסחר לאירופה. במאה ה-18 נעשה שימוש בסגסוגת דומה על ידי מספר חברות בגרמניה, ובשנת 1823 נערכה תחרות למציאת התחליף הטוב ביותר לכסף. יצרן בשם ברנדורף (Berndorf) הפיץ את המתכת מתוצרתו תחת שם המותג אלפקה (Alpacca) ומכאן נובע הכינוי הנפוץ. עם המצאת הציפוי החשמלי למתכות, נפתחו שווקים חדשים לשימוש במתכת אלפקה, כגון חלקים בכלי נגינה, בעיקר כלי נשיפה כגון סקסופון, קלרינט ואבוב.

הסגסוגת ידועה גם בשמות: כסף גרמני, כסף חדש, פליז-ניקל וכסף-ניקל. כלים שעשויים מחומר זה ומצופים בכסף, מסומנים באותיות EPNS.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סגסוגות