open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צאלים

**צֶאֶלִים** הוא קיבוץ בצפון מערב הנגב, כ-12 קילומטר דרומית-מזרחית לצומת מגן. משתייך לתנועה הקיבוצית. הקיבוץ נקרא על שם עצי השיטים הנפוצים באזור, שזוהו בטעות כעצי צאלים מקראיים.

## היסטוריה
הקיבוץ נוסד בינואר 1947 על ידי גרעיני תנועת נוער ממזרח אירופה ומצפון אפריקה.
חלק מחברי הקיבוץ הקימו את הנקודה בנגב והתיישבו בה בחודש זה, ושאר חברי הקיבוץ התיישבו בינתיים, באפריל 1947, ליד רחובות, מערבית לגבתון, כקבוצות עבודה, עד שהנקודה תוכשר לקלוט את כולם.
היישוב הוקם בהמשך למגמה שהנחתה את ייסוד אחד-עשר היישובים בנגב, ואיתו הוקמו גם מבטחים ועלומים. חשיבותם של יישובים אלו הייתה שהם עלו כהיאחזויות שעל קו המים לנגב. קו מים זה היה עורק החיים של יישובי הנגב טרום הקמת המדינה ובעת מלחמת העצמאות. ביישוב הוקמו גם מתקנים לאגירת מים ומגדל מים אליו הוזרמו מים מהשלוחה המערבית של קו המים.
שם הקיבוץ בנגב היה בהתחלה 'שרשים'. לאחר זמן קצר נאלצו לשנות את השם לצאלים, כי הייתה פעם קבוצה בשם שרשים. אך המשיכו לקרוא למקום שרשים במשך זמן מה.

במלחמת העצמאות שכנה במקום מפקדת הגדוד השמיני של חטיבת הנגב.

לאחר המלחמה עברו במרץ 1949 כל חברי צאלים, הן אלה שבנגב והן אלה שליד רחובות, אל הקיבוץ כפר החורש שליד נצרת, שסבל מעזיבת תושבים.
עם עזיבת אנשי צאלים את הנקודה בנגב, או קצת לפני עזיבתם, הגיעה במקומם קבוצה של עולים צעירים, ניצולי השואה ממזרח אירופה, ויישבו את המקום.
מיקומו הקבוע של הקיבוץ הוא מעט מדרום למיקומו בהתחלה. באתר המקורי נשארו כמה שרידים, אחד מהם הוא בית הביטחון הישן, שהוכרז כאתר לאומי.

היישוב לא פונה במלחמת חרבות ברזל בשל היותו רחוק מ 7 ק"מ מהגבול אך על רקע היותו חלק מהמועצה האזורית אשכול עתר לבג"ץ ביוני 2024 בדרישה לקבל את אותן הזכויות שקיבלו היישובים המפונים .

## הקיבוץ כיום
אוכלוסיית הקיבוץ מונה כ-430 תושבים. הקיבוץ שוכן על כביש 222, המחבר בין יישובי מועצה אזורית אשכול לבין יישובי המועצה האזורית רמת הנגב.

בקרבת הקיבוץ שוכן המרכז הלאומי לאימונים ביבשה של צה"ל, המכונה על שם הקיבוץ גם בשם "מחנה צאלים".

בקיבוץ נמצאת חברת **UBQ** שפיתחה טכנולוגיה להפיכת פסולת ביתית לחומר גלם ירוק לתעשייה.

בחודש ספטמבר 2023 הודיעה החברה כי היא גייסה 70 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* אתר קיבוץ צאלים
* תולדות צאלים באתר מיזם הנגב המערבי והגליל
* צאלים, באתר מועצה אזורית אשכול
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על חדר האוכל בקיבוץ צאלים, באתר 'חלון אחורי', 30 בינואר 2014
* 
* 
*
* 
* מיזם אבני מורשת, בית הביטחון
* מיזם אבני מורשת, מוזיאון מורשת צאן ברזל

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1947
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מעוטרי נס הקוממיות
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: קיבוצים
נחל הרועה

**נַחַל הָרוֹעָה** הוא נחל בהר הנגב הצפוני, מיובלי נחל הבשור. לאורכו שרידים מרשימים של חקלאות נבטית קדומה ומפעל מים שבאמצעותו חוצה הנחל את קמר חלוקים. אחד מיובליו הוא נחל חצץ. שמו הקדום של הנחל היה "ואדי חליקום", על שם החלוקים ששמם השתמר בקמר חלוקים.

השם נחל הרועה, יחד עם חניון הרועה שלידו, ניתן לו לזכרה של **[[ברברה פרופר]]** (1930–1952), שנרצחה במקום על ידי בדואים מהסביבה. פרופר נולדה בגרמניה, לאם יהודייה. עלתה ארצה וגדלה בירושלים, כבת מאומצת ליוהנה וד"ר עמנואל פרופר. למדה באוניברסיטת נשאטל, שווייץ, פילוסופיה, תאולוגיה ושפות. חזרה לארץ והתגייסה לצה"ל על אף שהייתה בת יחידה למשפחתה ושירתה שנתיים כסמלת בחיל המודיעין. ב-15 במאי 1952 הייתה אחת מכתריסר מייסדי קיבוץ שדה בוקר, בהם חגי אבריאל, דניאל הלל ואחרים.

שימשה רועת הצאן ואחראית לענף הצאן כולו של הקיבוץ ונרצחה בספטמבר 1952 בידי בדווים מהסביבה. רוצחיה טענו כי חשבו שעדר הכבשים שרעתה פרופר נלקח מהשבט הבדואי על ידי צה"ל. עוד טענו כי בשל לבושה של פרופר לא שמו לב שמדובר בבחורה ואילו היו יודעים "לא היו נוגעים בה". שני רוצחיה נתפסו, אחד מהם נידון ב-1955 למאסר עולם, ואילו השני מת בכלא בטרם החל המשפט.

בעקבות רציחתה נכתבו שני שירים לזכרה: "הנערה משדה בוקר" (מילים: נתן אלתרמן), ו"אליה על ברברה משדה בוקר" (מילים:אנדה עמיר-פינקרפלד).

קרן קיימת לישראל הקימה על שמה את "חניון הרועָה" מול הכניסה לקיבוץ שדה בוקר.

## לקריאה נוספת
*  ברברה פרופר - Yoaview 
* אודות ברברה פרופר באתר הממשלתי לזכר אזרחים חללי פעולות איבה.
* זית המדבר - מסלולי טיול, חניון הרועה ע"ש ברברה פרופר.

## קישורים חיצוניים

* זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, כרך ג-ז, עמ' 1952
* 

## הערות שוליים

הרועה
קטגוריה:רכס ירוחם
נחל באר שבע

[שמאל|ממוזער|250px|נחל באר שבע מתחת ל[גשר הרכבת הטורקי על נחל באר שבע|גשר הרכבת הטורקי וגשר הרכבת לרמת חובב]]
[שמאל|ממוזער|250px|גשר הרכבת מעל נחל באר שבע סמוך ל[תל באר שבע]]
שמאל|ממוזער|250px|פארק נחל באר שבע
שמאל|ממוזער|250px|גשר הצינורות מעל הנחל
**נַחַל בְּאֵר שֶׁבַע** הוא נחל הזורם באזור הנגב, ואחד הגדולים בנגב הצפוני. הוא אחד מיובליו של נחל הבשור. הנחל הוא נחל אכזב, אורכו כ־50 קילומטר, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ־1,700 קמ"ר. בקטע של הנחל העובר בבאר שבע זורמים שפכים שמקורם בנחל חברון, אשר נספגים באדמה ביציאה מבאר שבע.

## נתיב הנחל
ראשיתו של נחל באר שבע ממערב לתל ערד. הנחל מתחיל בכיוון דרום, עובר ממערב לכסיפה ופונה מערבה. סמוך לתל מלחתה מתחבר אליו נחל מלחתה. הנחל ממשיך לכוון מערב, עובר בסמוך לאבו רוקייק ונכנס לבקעת באר שבע מצפון לנבטים. הנחל ממשיך מערבה מדרום לתל שבע ולתל באר שבע, חוצה את העיר באר שבע וממשיך בכיוון הכללי דרום מערב עד הישפכו לנחל הבשור בסמוך לבאר אסנת. בדרכו עד השפך עובר הנחל בשטחי החולות ומישורי הלס של הנגב בצפוני.

### יובלי הנחל
מראשית הנחל ועד העיר באר שבע נשפכים אל הנחל היובלים היורדים מרכס הרי דימונה והיובלים מהמורדות הדרומיים של הר חברון. יובלי הנחל הם: מכוון מזרח נחל טלה ונחל עדרים. היובלים הנשפכים מכוון צפון הם נחל ענים ונחל יתיר. יובלי הדרום הם נחל ערוער, ונחל נבטים.

## פארק נחל באר שבע

בתוואי הנחל הסמוך לעיר באר שבע, מתל באר שבע עד שכונת נווה זאב, באורך של כ-8 ק"מ, בשטח של כ-5,300 דונם. הפארק כולל אמפיתיאטרון ל-12 אלף צופים, מתחם אגם מלאכותי בשטח של כ-670 דונם שבמרכזו אגם מים בשטח 90 דונם, שבילי אופניים, טיילת, מגוון שטחים ירוקים פתוחים, מתקני משחק, וספורטק.

## ראו גם
*נחל סכר
*תל באר שבע
*באר אסנת
*תל מלחתה
*באר אברהם
*ביר אבו מטר

## קישורים חיצוניים

*נחל באר שבע באתר המשרד להגנת הסביבה
* 
* גשר הרכבת הטורקי בנחל באר שבע, מיזם אבני מורשת

## הערות שוליים

באר שבע
קטגוריה:באר שבע: גאוגרפיה
קטגוריה:באר שבע: גנים ופארקים
קטגוריה:תל שבע
קטגוריה:כסייפה
קטגוריה:בקעת ערד
אורים

**אוּרִים** הוא קיבוץ בצפון מערב הנגב, כ-9 קילומטר ממערב לאופקים. משתייך לתנועה הקיבוצית המאוחדת ולמועצה האזורית אשכול.
שמאל|ממוזער|250px|מבנה שהקימו הבריטים לשירות הבדואים באזור וכיום ממוקם במרכז הקיבוץ
[שמאל|ממוזער|250px|בית דירות משנות ה-70 בתכנון אדריכל [פרדי כהנא]]
[שמאל|ממוזער|250px|המדשאה הגדולה ובית התרבות בתכנון האדריכל [יהודה דרכסלר]]
[ממוזער|שמאל|250px|בית הביטחון של אורים במיקומה הקודם, ליד [דרך השדות]]
## היסטוריה
קבוצת אורים הוקמה במוצאי יום כיפור ה'תש"ז, 1946, במבצע עליית 11 הנקודות בנגב. הגרעין המייסד, שהורכב ברובו מנוער יוצא בולגריה, חניכי תנועות הנוער גורדוניה והמכבי הצעיר, ישב ברעננה מספר שנים לפני העלייה לקרקע. תחילה, הם התיישבו באזור גריין ליד קיבוץ גבולות, אך עקב קשיים המתיישבים עברו מאוחר יותר לנקודה הסמוכה לצאלים. בשנת 1948 עברו למקום הקבע במשטרת עימארה שנתפסה על ידי חטיבת הנגב לאחר שהשוטרים הבדווים ששרתו בה, נטשו את המשטרה עם סיום המנדט הבריטי במאי 1948.

בראשית שנות החמישים נקלטו בקיבוץ גרעיני נוער, יוצאי צפון אמריקה, של תנועת הבונים והחל מאמצע שנות החמישים ועד ראשית שנות השמונים נקלטו בקיבוץ גרעינים של התנועה המאוחדת, הנוער העובד והלומד וגרעינים נוספים של תנועת הבונים.

בתחילה השתייכה הקבוצה לתנועת חבר הקבוצות. לאחר מכן לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, לתק"ם ועתה - לתנועה הקיבוצית. בתחילת שנות השישים היה אורים אחד מראשוני הקיבוצים אשר בהם עזבו הילדים את הלינה המשותפת, בניגוד לעמדת התנועה. עימות נוסף של הקיבוץ עם הנהגת התנועה היה באמצע שנות השישים, עת נשלחו נערי הקיבוץ ללמוד באשל הנשיא (שבו למדו באותה עת בני מושבי האזור וילדי פנימייה) ולא בבית ספר קיבוצי.

בשנות השבעים עבר הקיבוץ מהמועצה האזורית מרחבים, אליה השתייך עד אז, למועצה האזורית אשכול. בעקבות צעד זה לומדים היום ילדי הקיבוץ בבתי הספר הקיבוציים שבאזור המועצה האזורית אשכול.

בסמוך לקיבוץ שוכנים בסיסים צבאיים של היחידות 8200, 414 ומחוז דרום של פיקוד העורף.

## תעסוקה
הענפים הכלכליים העיקריים בקיבוץ הם:
***נועם אורים** – מפעל תעשייתי אשר ייצר בעבר חומר מילוי לשמיכות, מעילים ומוצרי טקסטיל. בנובמבר 1987 נשרף המפעל כליל. לאחר שיקום המפעל הוא התמקד ביצור בדים לא-ארוגים. ב-2005 נרכשו 51% מהבעלות על המפעל על ידי "שלא"ג שמיר". היום המפעל מייצר מטליות המשווקות בישראל ומחוצה לה.
***גד"ש אור"ה** – שותפות בגידולי השדה (יחד עם כיסופים) המעבדת כ-30,000 דונם. הגידולים העיקריים הם: תפוח אדמה וחיטה וקיימים גידולים רבים נוספים כגון: גזר, בצל ובוטנים.
***סונראל אורים** - מפעל קטן ליצור אריזות.
*רפת חלב ולול לביצים.

## קישורים חיצוניים

* תולדות אורים באתר מיזם הנגב המערבי והגליל
* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלות והיסטורית על הקיבוץ וחדר האוכל, באתר 'חלון אחורי', 2 בפברואר 2016
* מיזם אבני מורשת, בית הביטחון

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1946
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:11 הנקודות
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מעוטרי נס הקוממיות
קטגוריה:הנגב המערבי: יישובים
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: קיבוצים
באר אסנת

**באר אסנת** (בערבית: "ביר אבו סנע") היא באר מים בגדתו הצפונית של נחל הבשור, כ-1.5 קילומטרים ממזרח למפגש נחל הבשור עם נחל באר שבע וכ-5 קילומטרים ממזרח לקיבוץ צאלים. 

הבאר מדופנת בבטון ומקורה בתקרת בטון מקומרת. במרכז התקרה יש פתח מלבני לשאיבת מים. במקום נותרו שרידי סולם ברזל לירידה אל הבאר. תקרת הבאר נפגעה ונסדקה על ידי טנק במהלך אימון שנערך באזור. היא מחזיקה מים כל ימות השנה.

## קישורים חיצוניים
* דן גזית, "רעייתו של יוסף הצדיק נטמנה בשמורת הטבע", "ככה זה" גיליון 45 עמ' 7, 11.9.2007 

קטגוריה:הנגב: אספקת מים
אסנת
טודלה

**טודלה** (ספרדית: **Tudela**) היא עיר קטנה בספרד, בחבל נווארה בקהילה האוטונומית של נווארה, לגדות נהר האברו.

את העיר הקימו הרומאים על יסודות של ישוב קלטי-איברי מקומי, ומאז המקום מיושב בקביעות. 

במאה ה-8 כבשו המוסלמים את העיר במסגרת הכיבוש המוסלמי של ספרד. במאה ה-9 סייעה לה הקרבה לנהר האֶבְּרוֹ וחשיבותה עלתה, והיא הייתה נתונה לשלטון נוצרי ומוסלמי לסירוגין. 

ב-1498 גורשו היהודים מטודלה כחלק מגירוש ספרד (אשר התרחש בהדרגה בממלכות ובערים השונות תחת השלטון הנוצרי). מוסלמים גורשו ב-1516, ומיעוטים דתיים נוספים ב-1610. 

תחת שלטון נוצרי יציב, העיר הייתה לנקודה חשובה בממלכת נווארה, נגד ממלכות קסטיליה ואראגון, והייתה המבצר האחרון שנפל בידי פרדיננד השני מלך אראגון. 

ב-1808 שלח נפוליאון את המארשל ז'אן לאן לספרד, כחלק ממלחמת חצי האי, והוא נלחם וכבש את טודלה וסרגוסה. 

### יהודים בטודלה

הקהילה היהודית בעיר הייתה החשובה שבקהילות נווארה בימי הביניים. בין האישים היהודים הבולטים בקהילת טודלה: הנוסע בנימין מטודלה, המקובל רבי אברהם אבולעפיה שגדל בעיר, המשורר רבי יהודה הלוי שנולד בה ורבי אברהם אבן עזרא שחי בה תקופה מסוימת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ספרד: ערים
קטגוריה:נווארה
ועידת קהיר (1921)

[שמאל|ממוזער|300px|משתתפי ועידת קהיר: בשורה הראשונה במרכז [וינסטון צ'רצ'יל|צ'רצ'יל ומשמאל לו הרברט סמואל. בשורה השנייה גרטרוד בל, מימין לה יחזקאל ששון, ובהמשך לורנס איש ערב.]]
**ועידת קהיר** הייתה ועידה בהשתתפות אנשי ממשל בריטיים ובראשם וינסטון צ'רצ'יל, לורנס איש ערב וגרטרוד בל, שהתקיימה בין ה-12 ל-30 במרץ 1921 בקהיר.
[שמאל|ממוזער|150px|משמאל: [לורנס איש ערב, עבדאללה, ג'פרי סלמונד  ווינדהאם דידס בוועידת קהיר]]
צ'רצ'יל, שהיה אז שר המושבות, קיבל דיווחים שליליים על המצב במזרח התיכון:
*בארץ ישראל - פרעות נגד היהודים.
*בסוריה - הכרזת עצמאות חד-צדדית והמלכתו של פייסל ובעקבותיהם סילוקו על ידי הצרפתים.
*במצרים - מרד לאומי. 
*בירדן - הצקות מן הגבול לצרפתים ופגיעה ביעדיהם (מסילות רכבת וכו').
*בעיראק - התקוממות עממית.
*בנוסף, צעדת עבדאללה מן החג'אז לעבר דמשק לנקום את השפלת פייסל, אחיו שסולק מסוריה.

כל הבעיות שהובאו הראו על חוסר יציבות במזרח התיכון ועל הצורך לגיבוש מדיניות יציבה שתפתור את המצב. לכן, הוקמה ועידת קהיר שהורכבה ממספר מומחים שאסף צ'רצ'יל. מטרותיה היו:
#אינטרסים בריטים אימפריאליים - צמצום הוצאות הממשל הבריטי באזור.
#יישוב חילוקי הדעות בין הצד הערבי ובין הצד היהודי לגבי עתיד האזור וגיבוש קו אחיד.
#ניסיון לשלב בין ההתחייבויות שניתנו לערבים בעבר לבין ההתפתחות החדשות בשטח
#כינון ממשל בעיראק.
לגבי עיראק כבר הוחלטו מרבית הנקודות בלונדון לפני הוועידה. צ'רצ'יל דחף לפתרון האשמי בעיראק בראש ובראשונה והתלבט בין פייסל לעבדאללה. פייסל הוכיח נאמנותו לבריטים ולכן בחרו הבריטים בו. את עבדאללה עצרו בעמאן בדרכו לדמשק ונתנו לו את המלוכה על עבר הירדן המזרחי.

בעקבות המשכיותן של הבעיות הנ"ל, פורסם כשנה מאוחר יותר הספר הלבן הראשון שנשען על החלטות אלו. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האימפריה הבריטית
קטגוריה:המזרח התיכון: היסטוריה
קטגוריה:המנדט הבריטי: היסטוריה
קהיר, ועידת
קטגוריה:ירדן: היסטוריה
קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:קהיר: היסטוריה
קטגוריה:1921
קטגוריה:אמירות עבר הירדן
בדז'יך הרוזני

**בֵּדְזִ'יך הְרוֹזְנִי** (בצ'כית: **Bedřich Hrozný**; בגרמנית: **Hrozny Friedrich**; 6 במאי 1879 – 12 בדצמבר 1952) היה מזרחן ובלשן צ'כי. נודע בעיקר בשל פיענוח הכתב החתי ויסוד ענף החתיתולוגיה. 
## ביוגרפיה
הרוזני נולד בליסה נד לבם, בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיר קולין הוא למד עברית וערבית. באוניברסיטת וינה למד אכדית, ארמית, שפות אתיופיות, שומרית וסנסקריט, כמו גם את כתב היתדות שהיה נהוג באסיה הקטנה, מסופוטמיה והאימפריה הפרסית. הרוזני למד מזרחנות באוניברסיטת ברלין. 

בשנת 1904 השתתף בחפירות בארץ ישראל. הוא השתתף בחפירות בתל תענך והשתתף בפיענוח מכתבי תענך. בשנה העוקבת נתמנה לפרופסור באוניברסיטת וינה. בשנת 1906, משלחת ארכאולוגית גרמנית בראשות הוגו וינקלר בחתושש מצאה את ארכיון בואזקיי, ארכיון מלכי החתים. הכתב היה כתב יתדות אכדי, אולם השפה לא הייתה ידועה. לקראת אמצע מלחמת העולם הראשונה פרסם הרוזני תיאור של השפה ודקדוקה הצביע על כך שזוהי שפה הודו־אירופית. הרוזני הנהיג משלחת צ'כית לקילטפה, אתרה של העיר כנש העתיקה. בשנת 1925 חשפה המשלחת 600 לוחות חרס עליהם רשומות אשוריות המתארות את הסחר שניהלו ממושבותיהם באזור אנטוליה. 

מאוחר יותר ניסה הרוזני לפענח את כתב ההירוגליפים החתי וכתבים אחרים שהיו בשימוש בהודו וכרתים, אך ללא הועיל. התקף לב בשנת 1944 שם קץ לעבודת המחקר של הרוזני. הרוזני המשיך לכהן כפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג עד לשנת 1952.

## קישורים חיצוניים

* 
* Bedřich Hrozný – Re-Discoverer of the Hittite Language באתר רדיו צ'כיה

## הערות שוליים

קטגוריה:בלשנים ולשונאים צ'כים
קטגוריה:חיתיתולוגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:ילידי 1879 
קטגוריה:צ'כוסלובקים שנפטרו ב-1952
סוטריוס

**סוטריוס** (בלטינית: **Soterius**; מת בשנת 174), הידוע לעיתים בשם "אפיפיור החסד" נולד בפונדי שבאיטליה וכיהן כאפיפיור בערך בין השנים 166 עד 174. הוא היה האפיפיור שהכריז כי נישואין כשרים רק כסקרמנט בברכת כומר. מיוחסת לו בנוסף גם קביעת חג הפסחא כחג שנתי ברומא.

בעוד שלפי המסורת הנוצרית כל האפיפיורים המוקדמים מתו כמרטירים, במחקר רשמי על הנושא נאמר שאין בסיס להנחה שסוטריוס גם מת כמרטיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-2
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2
אלאוטריוס

**אלאוטריוס** (בלטינית: **Eleutherius**) או **אלאוטרוס** כיהן כאפיפיור בין השנים 174 ו-189 (לפי תיארוך הוותיקן, בין 171 או 177 עד 185 או 193). הוא נולד בניקופוליס שבאפירוס. לפי ספר האפיפיורים ה"ליבר פונטיפיקליס" הוא כיהן במקביל למלך הבריטי לוקיוס מבריטניה שרצה להמיר דתו לנצרות. ספק אם סיפור זה מבוסס על מאורע ממשי, שכן אין עדויות התומכות בכך. לאלאוטריוס מיוחסת הנפקה מחודשת של הצו המבטל הגבלות על מאכלים שונים, בטענה שכל שניתן לאכילה ראוי שיאכל, משום שהאל ברא זאת. ייתכן ומת כמרטיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים יוונים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-2
קטגוריה:נפטרים ב-189
לוגרוניו

**לוֹגרוֹנְיוֹ** (בספרדית: **Logroño**) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבצפון ספרד. העיר שוכנת על גדות נהר האברו. אוכלוסיית לוגרוניו מונה כ-150,000 תושבים (2016).

העיר משמשת כמרכז ייצור יין ריוחה, וכן כמרכז פוליטי ואדמיניסטרטיבי של לה ריוחה.

## היסטוריה
במקום היה יישוב רומאי. בשנת 1095 צורפה לממלכת קסטיליה וניתנה לה מגילה (fuero) שהעניקה לתושביה את הזכות לשלטון עצמי. מסמך זה שימש כבסיס למסמכים דומים ברחבי הממלכה. מאוחר יותר עברה לוגרוניו לידי ממלכת נווארה, אך חזרה לבסוף לקסטיליה. ב-1435 ניתנה לה זכות הצבעה בפרלמנט הקסטיליאני (cortes). העיר המשיכה לגדול בתחילת המאה ה-19, עם התפתחות החקלאות באזור. בשנים האחרונות הואצה התפתחותה: מאז שנת 1960 גדל מספר התושבים פי שלושה ויותר. לאחרונה, לאור עלייה במחירי הדירות, הורגש מעבר של אוכלוסייה לעיירה אנטרנה הסמוכה.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר של עיריית לוגרוניו 
* 

קטגוריה:ספרד: ערים
קטגוריה:לה ריוחה (קהילה אוטונומית)
קטגוריה:קהילות אוטונומיות של ספרד: ערי בירה
ויקטור הראשון

**ויקטור הראשון** (בלטינית: **Victor I**; נפטר בשנת 199) כיהן כאפיפיור בין השנים 189 ו-199 (לפי תיארוך הוותיקן, בין 186 או 189 עד 197 או 201). האפיפיור הראשון שנולד בפרובינקיה הרומית אפריקה (כנראה לפטיס מגנה או טריפוליטניה) ומאוחר יותר הגיע לרומא. 

פעולתו הבולטת ביותר של ויקטור הייתה מלחמתו בנוהג של כנסיות אסיה הקטנה לחגוג את חג הפסחא בי"ד בניסן. ויקטור התנגד לתפישה זו ביחס לתיארוך חג הפסחא (המחזיקים בה כונו "ארבעשרימים" או quartodecimans). ויקטור נידה את תאודוטוס הביזנטיני על השקפותיו הכריסטולוגיות. 

פעולה נוספת של ויקטור, המשקפת את הבידול ההולך וגובר בין הנוהג הכנסייתי ברומא והנוהג במזרח, הייתה המעבר מניהול המיסה בשפה היוונית לניהולה בלטינית. לפי הירונימוס ויקטור היה הנוצרי הראשון שכתב על תאולוגיה בלטינית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-2
קטגוריה:נפטרים ב-199
ניקופוליס (אפירוס)

שמאל|ממוזער|250px|הנימפאון הרומי בניקופוליס
**ניקופוליס** (מיוונית, עיר הניצחון) או "אקטיה ניקופוליס" הייתה עיר באפירוס שנוסדה בשנת 31 לפנה"ס על ידי אוגוסטוס לזכר ניצחונו על מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה בקרב אקטיום. 

הקולוניה, שיושבה במתיישבים מערים בארצות שכנות הצליחה מאוד ונחשבה לבירת דרום אפירוס ואקארנאניה עם זכות לשלוח חמישה נציגים למועצה האמפיקטיונית. העיר שוקמה על ידי הקיסר יוליאנוס ואחרי הפלישה הגותית על-ידי יוסטיניאנוס הראשון אך במהלך ימי הביניים הוחלפה בעיר פרבזה. חורבות ניקופוליס שוכנות מצפון לפרבזה של היום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:יוון תחת שלטון רומא
טורטוסה

**טורטוסה** (בספרדית: **Tortosa**) היא עיר בקטלוניה שבספרד, 89 ק"מ דרומית-מערבית לטרגונה, בקרבת הגבול עם אראגון וולנסיה. שוכנת על הדלתה של האברו, באזור המוקדש לחקלאות, בעיקר לגידול אורז.

העיר נקראה *Ilerca* בפי האיברים, *Dertosa* בפי הרומאים וטרטושה (طرطوشة) בפי המוסלמים, שבתקופתם הייתה מרכזה של ממלכת טאיפה (1035–1148). היא נכבשה ב-1148 בידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה. בעיר התקיים בשנים 1413–1414 ויכוח טורטוסה בין יהודים לנוצרים.

## דמוגרפיה

## ויכוח טורטוסה

ויכוח טורטוסה התנהל בשנים 1413-1414 בעיר טורטוסה שבקטלוניה והיה אחד מהוויכוחים המפורסמים שהתנהלו בימי הביניים בין יהודים לנוצרים.

## ראו גם
בית הכנסת היהודי הישן בטורטוסה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:קטלוניה: ערים
אורוטס (נהר)

**אורוטס** (ביוונית: Ευρώτας, ביוונית עתיקה נהגה אֶוּרוֹטַס, בלטינית: Eurotas) הוא נהר בדרום הפלופונסוס שביוון.

מקור הנהר הוא בהרי טייגטוס, ואורכו הוא כ-82 ק"מ. שפכו של הנהר הוא בצפון מפרץ לאקוניה. הנהר עובר דרך העיר המודרנית של ספרטה. בעת העתיקה שימש הנהר כמוצא חילופי לים של הספרטנים לערי הנמל שלהם.

## קישורים חיצוניים

* 

אורוטס, נהר
ברויגל

**ברויגל** (**Bruegel** או **Brueghel**; , בקירוב **ברוֹאוּחְל**) הייתה משפחה של ציירים פלמים

קטגוריה:שמות משפחה
מזל תאומים

שמאל|ממוזער|220px|סמל מזל תאומים
שמאל|ממוזער|220px|בול ישראלי המוקדש למזל תאומים
**מזל תאומים** הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן/בת מזל תאומים" הם מי שנולדו בין 21 במאי ל־21 ביוני (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל תאומים לחודש סיוון. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל תאומים לחודש אייר. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת באזור כוכבי השמיים, המוקצה למזל תאומים האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית התאומים לבין אזור השמיים של מזל תאומים בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.

## במיתולוגיה היוונית
במיתולוגיה היוונית נגלל סיפורם של שני אחים, קסטור ופולוקס, בניה של לדה המכונים "דיוסקורים", קרי "בני זאוס". אביו של קסטור היה טינדאוס, מלך ספרטה ואילו אביו של פולוקס הוא לא אחר מאשר זאוס (יופיטר במיתולוגיה הרומית), אשר אנס את לדה בליל כלולותיה, בשעה שהתחפש לברבור. לפולוקס הייתה אחות מאותם הורים, הלנה, שעתידה להיות מלכת ספרטה.

התאומים בילו את זמנם ברכיבה על בקר ובלימוד נשים צעירות. יום אחד בזמן רכיבה על בקר, הגיע בן דודם אידס, והרג את קסטור. זאוס בתגובה הרג את אידס בו-במקום. פולוקס, שהיה בן אלמוות, התאבל על אחיו כל כך, עד לנקודה שבה ביקש להצטרף אליו בשאול של האדס.

הבקשה ריגשה את זאוס והוא החליט למקם את שני האחים קרובים זה לזה ואליו, בשמיים.

## שיוך אסטרולוגי
מזל תאומים הוא אחד משלושת מזלות יסוד האוויר, יחד עם מזל מאזניים ומזל דלי. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל בתולה, מזל קשת ומזל דגים. הכוכב השליט של מזל תאומים הוא כוכב חמה (מרקורי).

## ראו גם
* גלגל המזלות
* מיתולוגיה
* אסטרולוגיה
* ארבעת היסודות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
תאומים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים תאומים
ולנסית

שמאל|ממוזער|250px|מיקומה של ולנסיה
**ולנסית** (**Valencià**) הוא השם הרשמי של ניב של השפה הקטלאנית המדובר בקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד.

## תפוצה
הוולנסית משמשת כשפה רשמית בוולנסיה, לצד הספרדית. לפי סקר משנת 2001, כ-85% מהוולנסים מבינים ולנסית, ולפחות 48% דוברים אותה. היא נפוצה יותר באזורי החוף מאשר בפנים חצי האי האיברי; זאת משום שבתקופת הרקונקיסטה התיישבו לאורך החוף בעיקר מתיישבים מאזור אורז'ל (Urgell) בקטלוניה, בעוד שלפנים הארץ הגיעו רוב המתיישבים מאראגון.

## הגדרה
לפי כל קנה מידה בלשני, השפה הוולנסית היא למעשה קטלאנית. ההבדלים בין הקטלאנית של ברצלונה לוולנסית אינם גדולים מההבדלים בינה לבין הניבים הקטלאניים של אראגון או של האיים הבלאריים. הממצאים הבלשניים נתמכים בעובדה שהמתיישבים בוולנסיה בתקופת הרקונקיסטה הגיעו מקטלוניה. עם כל זאת, ולנסים רבים טוענים בתוקף שזו שפה נפרדת, בעלת קיום עצמאי. הוויכוח הסוער שהתנהל בוולנסיה משקף את חשיבותו של מרכיב השפה בזהות הלאומית בכלל, ובפרט בתפיסת הזהות הוולנסית כנבדלת מהזהות הקטלאנית או הספרדית. בהחלטה רשמית של האקדמיה הולנסיינית ללשון (Acadèmia Valenciana de la Llengua) שהתקבלה בפברואר 2005 נקבע לבסוף כי הוולנסית היא "ישות בפני עצמה" אך "משותפת עם קטלוניה, האיים הבלאריים ואנדורה", זאת לאחר שלא ניתן היה להסכים על ניסוח חד-משמעי יותר.

## ראו גם
*אנריק ולור אי ויווס - בלשן ומספר סיפורים, שתרם לתחייתה של המילונאות הוולנסית.
*האקדמיה הולנסיינית ללשון
*הארצות הקטלאניות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קטלאנית
קטגוריה:ספרד: שפות
קטגוריה:בלשנות חברתית
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
נמק

**נֶמֶק** (בלועזית: **גַּנְגְּרֵנָה, Gangrene**. בשלב החמור יותר והמסוכן, הוא מכונה בעברית **מַק**), הוא מוות נרחב של רקמות בגוף כתוצאה מזיהום או חוסר חמצן.

נמקים שכיחים בקצוות הגוף, ובעיקר בגפיים. נמק יכול להיגרם כתוצאה:
* זיהום קשה הנגרם על ידי חיידקים
*סוכרת
* טראומה גופנית (פציעה), עקב הרס כלי דם
* קריש דם, החוסם מעבר דם אל הרקמות

נמק עלול להוות סכנת חיים. תאי הגוף מקבלים באופן שגרתי אותות מתאים סמוכים ברקמה, אותות המעודדים אותם להמשיך במחזור התא ובפעילות המטבולית השוטפת. כשתאים רבים מתים הם מפסיקים לשלוח אותות לתאים הסמוכים, וכך מתפשט הנמק - לעיתים במהירות רבה.

במרבית המקרים, הפתרון ההכרחי לנמק הוא להיפטר מהרקמה הנמקה. פעולה זו מתבצעת באמצעות:
* הטריה - קילוף הרקמה הנמקה. תהליך זה מבוצע בדרך-כלל בנמקים שטחיים על-פני העור
* נשירה טבעית של הרקמה
* קטיעת האיבר הנמק

במקרה של זיהום חיידקים, טיפול מסיבי באנטיביוטיקה יכול לשפר את המצב.

שיטות חדשות לטיפול בנמקים מתמקדות בשחזור כירורגי-פלסטי של האיבר הפגוע, ובמיוחד בשחזור כלי הדם שנהרסו.

חיידקים מסוימים, במיוחד מינים מסוימים בסוגים *[[Streptococcus]]* ו-*[[Staphylococcus]]*, המכונים לעיתים "חיידקים טורפים", מסוגלים לגרום לזיהומים נרחבים הגורמים לנמק. זיהומים אלו ידועים בהתפשטותם המהירה, המגיעה ל-3 ס"מ בשעה. שיעור התמותה עומד על כ-20%. כשהזיהום לא מטופל, המוות ודאי (שיעור תמותה של 100%).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פתולוגיה
קטגוריה:תסמינים וסימנים הקשורים למערכת הנשימה ולמערכת ההובלה
קטגוריה:היסטולוגיה
אוטופן

**אוטופן** או **אוטופני** (ברומנית: **Otopeni**) היא עיירה במחוז אילפוב ברומניה, הנמצאת כ-16 קילומטר צפונית לבירת המדינה בוקרשט.

נכון לשנת 2021, מתגוררים בעיירה 21,750 נפשות.

העיירה מפורסמת ברומניה בזכות שדה התעופה הבינלאומי Henri Coandă International Airport, הידוע יותר בשמו "נמל התעופה הבינלאומי אוטופן ע"ש אנרי קואנדה". שדה התעופה משמש את הרוצים להגיע לבוקרשט.

## קישורים חיצוניים

* 
* נמל התעופה של העיר

קטגוריה:רומניה: עיירות
ראש ישיבה

**ראש ישיבה** (בארמית: **ריש מתיבתא**; על הקיצור **[[ר"מ]]**) הוא תוארו של רב המנהיג ישיבה. 

## התפקיד
תפקיד ראש הישיבה קיים עוד מתקופת התנאים והאמוראים והיו שינויים רבים באופיו ובפרטיו בקהילות ישראל השונות ובדורות השונים עד ימינו. המונח "ראש ישיבה" מופיע פעם אחת בתלמוד, אך השימוש הסדיר בו החל כנראה רק בתקופת הגאונים, משהורחבה משמעות המילה "ישיבה" למובן המשמש כיום. בתקופת הגאונים עצמה נקרא ראש ישיבה גם "גאון יעקב".

בדרך כלל ראש הישיבה נדרש להיות סמכות תורנית חשובה ובעל ידע מקיף ויכולת לימוד בתלמוד. בישיבות רבות השיעור שמעביר ראש הישיבה נחשב השיעור הקשה ביותר ומיועד לבחירי התלמידים. ראש הישיבה גם קובע את סדר היום האידאולוגי והרוחני בישיבה ולעיתים עוסק גם בניהול האדמיניסטרטיבי שלה.

## סמכויות
במשך הדורות היו שינויים במעמדו ובסמכויותיו של ראש הישיבה. לעיתים הייתה חפיפה בין תפקיד רב הקהילה לתפקיד ראש הישיבה, ובמקרים אחרים הייתה הפרדה גמורה בין ראש הישיבה לבין דמות פוסק ההלכה. מגמה זו התגברה בעולם הישיבות הליטאיות בדורות האחרונים, על רקע הפרדה כללית בין הלימוד הישיבתי ובין ההלכה המעשית, ומתקיימת גם היום בציבור החרדי, שבו יש בדרך כלל הפרדה בין דמויות מובהקות של ראשי ישיבה (כגון הרב שך והרב אהרן יהודה לייב שטינמן) ובין רבנים שעיקר חשיבותם כפוסקי הלכה (כגון הרבנים שלמה זלמן אוירבך ומשה פיינשטיין, אם כי גם אלה תפקדו כראשי ישיבות). אצל החסידים ראש הישיבה בכל חסידות הוא בדרך כלל השני בחשיבותו אחרי האדמו"ר.

## בחירתו
ראש ישיבה נבחר כמעט תמיד לכל חייו. מינוי ראש הישיבה נעשה לעיתים בידי הקהילה התומכת בישיבה, לעיתים על ידי התלמידים ולעיתים על ידי ראש הישיבה הקודם; בישיבות חדשות, פעמים רבות ראש הישיבה הוא זה אשר הקים אותה. במקומות ובזמנים שונים היה משקל משתנה למעמד הירושה האישית מאב לבן בראשות הישיבה, ולעיתים הועברה משרת ראש הישיבה לחתנו של ראש הישיבה הקודם (מקובל מאוד שראש הישיבה משיא את בנותיו לתלמידים מצטיינים בישיבה). סכסוכי ירושה מצויים מאוד, ומביאים פעמים רבות לפיצול של ישיבה לשתי ישיבות או למצב שבו יש שניים או שלושה ראשי ישיבה בישיבה אחת ואף יותר מכך, אם כי פעמים רבות יש טעמים אחרים לריבוי ראשי ישיבות (כמו בישיבת הר עציון). דוגמה לסכסוך ירושה שהדיו הגיעו לציבור הרחב ושנמשך שנים רבות נותנת ישיבת פוניבז'.

תלמידי הישיבה נוהגים כבוד מופלג בראש הישיבה, קמים בכניסתו לחדר ופונים אליו בגוף שלישי. בישיבות רבות נחשב שימוש של ראשי הישיבה בעניינים מעשיים יומיומיים לפעולה המקרבת את התלמיד לרב ומהווה זכות הניתנת לתלמידים מצטיינים.

ישנן ישיבות כמו הישיבה יוניברסיטי אשר מחלקות תואר **ראש ישיבה ב**' שמשמעות התואר היא ר"מ חשוב.
בישיבות אחרות כמו ישיבת פוניבז' או ישיבת סלבודקה קיים תואר משני בחשיבותו לראש הישיבה: **מראשי הישיבה**. תואר זה ניתן בדרך כלל לראשי ישיבה צעירים יותר.

## ראו גם
*גאונים
*משגיח
*ר"מ

## לקריאה נוספת
*מרדכי ברויאר, **אוהלי תורה – הישיבה תבניתה ותולדותיה**, הוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשס"ד, עמ' 336–365

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:תארים ותפקידים בישיבות
קטגוריה:תארים ותפקידים יהודיים
קטגוריה:ישיבה: מושגים
טחו

250px|ממוזער|שמאל|נהר טחו-טולדו ספרד
**טָחוֹ** (בספרדית **Tajo** (טאחו); בפורטוגזית **Tejo** (טֶז'וּ); בלטינית **Tagus** (טאגוס)) הוא הנהר הארוך ביותר בחצי האי האיברי: אורכו 1,007 קילומטרים, מתוכם 785 בספרד, 44 לאורך הגבול עם פורטוגל ו-178 בפורטוגל עצמה. ראשיתו בהרים שבפרובינציית טרואל באראגון. הוא זורם מערבה ועובר דרך הערים ארנחואס וטולדו בספרד, וסנטרם וליסבון בפורטוגל. בליסבון הוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי. 

כמו נהרות אחרים בחצי האי, פני המים של טחו משתנים לאורך השנה, ולעיתים גורמים להצפות. ההצפה הכבדה ביותר התרחשה ב-1755 בעקבות רעידת האדמה בליסבון.

שטח אגן הניקוז שלו כ-80,000 קמ"ר, מתוכם 55,000 קמ"ר בספרד ו-25,000 קמ"ר בפורטוגל; בכך הוא השני בחצי האי האיברי אחרי אברו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ספרד: נהרות
קטגוריה:פורטוגל: נהרות
קטגוריה:אראגון: גאוגרפיה
קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה
קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית)
קטגוריה:אקסטרמדורה: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
ארנחואס

**אָרָנְחוּאֶס** (בספרדית: **Aranjuez**) היא עיר בדרום הקהילה האוטונומית מדריד בספרד, 47 ק"מ מדרום למדריד, על גדות נהר הטחו. העיר נודעה בנופיה ובאקלימה הנוח; המלכים הקתוליים, פרננדו השני מאראגון ואיזבלה הראשונה מקסטיליה, ישבו במקום, ומאז ועד סוף המאה ה-19 העיר שימשה כמושב האביב של מלכי ספרד. פליפה השני בנה בה את הארמון המלכותי של ארנחואס, שמהווה עד היום מוקד משיכה לתיירים. 

שמאל|ממוזער|רבעי ארנחואס

ב-2005 היו בעיר כ-48,000 תושבים, שהתפרנסו ברובם מתיירות, אך גם מחקלאות ומתעשייה.

שם העיר התפרסם בעיקר בזכות היצירה ה"קונסיירטו דה ארנחואס" של חואקין רודריגו, אחת היצירות המפורסמות ביותר לגיטרה קלאסית.

בשנת 2001 הוכרז הנוף התרבותי בארנחואס כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים
לקטון

[שמאל|ממוזער|250px|[גמא-בוטירולקטון]]

**לקטונים** (**Lactones**) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.

הלקטונים הם אסטרים טבעתיים (ציקליים); הם מכילים, לפיכך, את הקבוצה הפונקציונלית **COO**. 

לקטון נוצר ממולקולות בנות למעלה מ-4 אטומי פחמן, אשר מכילות בקצה האחד קבוצת **[[הידרוקסיל]]** (בדומה לכהלים) ובקצה השני קבוצת **קרבוקסיל**, בדומה לחומצות קרבוקסיליות. שתי הקבוצות נוטות להגיב האחת עם השנייה בתגובת איסטור פשוטה, דבר הגורם לסגירת המולקולה לטבעת וליצירת לקטון. 

שמותיהם של הלקטונים מורכבים מתחילית, אות יוונית המציינת את גודל הטבעת (בטא עבור טבעת מרובעת, גמא עבור טבעת מחומשת וכן הלאה), ומהסיומת **לקטון**.

**מקרוליד** (**Macrolide**) הוא לקטון גדול (בן 14, 15 או 16 אטומי פחמן) הקשור לחד-סוכר אחד או יותר. כמה מקרולידים מהווים תרופות חשובות, בהן **[[אריתרומיצין]]**, המהווה תחליף שכיח ביותר לפניצילין (עבור חולים בעלי אלרגיה לפניצילין).

## קישורים חיצוניים

*לקטונים - מכון ויצמן למדע
* 

קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
קטגוריה:תרכובות אורגניות
נקניק דם

ממוזער|200px|פודינג שחור
**נקניק דם** (מכונה גם **פודינג דם**) הוא נקניק או מקפא העשוי מדם של בעל חיים, שבושל וצומצם, יחד עם בשר, שומן או חומר מסמיך, עד שהדם מתגבש והופך למעין מקפא. במטבח האנגלי והאירי נהוג להשתמש בדם חזיר או בקר.

ישנה אגדה אורבנית שלפיה הנקניק הומצא על ידי שני קצבים בוואריים שיכורים במאה ה-14, אולם למעשה הנקניק היה קיים כבר ביוון העתיקה, ואף מוזכר באודיסאה של הומרוס.

הנקניק נפוץ מאוד בבריטניה ובאירלנד, שם הוא נקרא "פודינג שחור", ומיוצר מדם חזיר, בשר בקר, שעורה, לחם וסובין. הוא מוגש לעיתים בארוחת הבוקר האנגלית המסורתית.

הנקניק דומה לפודינג לבן המוגש אף הוא לארוחת בוקר באירלנד.

בגרמניה ידוע הנקניק בשם Blutwurst, ומיוצר מבשר חזיר, דם בקר ושעורים. באזור הריין מיוצר הנקניק מבשר סוסים. בצרפת נקרא הנקניק boudin noir, והוא נפוץ גם במטבח הקריאולי ומטבח קאג'ון בהם הוא מכונה boudin rouge. הוא מקובל גם בספרד ובאמריקה הלטינית, ונקרא מורונגה. בספרד קיימים מספר סוגים של הנקניק ובהם כאלה המכילים לעיתים אורז, בצל, שום, צנובר ומתובלים בפפריקה, או בציפורן.
[שמאל|ממוזער|200px|ב[פינלנד, בעיקר בעיר טמפרה, נהוג להגיש נקניק זה (בפינית Mustamakkara) לארוחת בוקר עם ריבת חמוציות.]]

גם במזרח הרחוק נפוץ מאכל זה, הקרוי בטאיוון: "טי הוה קוהה" שמשמעו "עוגת דם חזיר", והעשויה מדם חזיר ואורז, ומוגש כחטיף, למשל בסין שם נפוץ המאכל הקרוי "דם טופו" (血豆腐) ועשוי מדם חזיר או ברווז, וכן בקוריאה ובפיליפינים.

## קישורים חיצוניים

דם
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:המטבח הספרדי
קטגוריה:המטבח הסיני
קטגוריה:המטבח הקוריאני
קטגוריה:המטבח הפיליפיני
קטגוריה:דם
פורט מורסבי

**פורט מורסבי** (באנגלית: **Port Moresby**, בטוק פיסין: **Pot Mosbi**) היא עיר הבירה של פפואה גינאה החדשה. העיר ממוקמת ליד המפרץ של פפואה. נכון לשנת 2011 אוכלוסיית פורט מורסבי מנתה 364,125 תושבים.

## היסטוריה
באזור בו ממוקמת פורט מורסבי היה כבר מרכז מסחר, כשקפטן ג'ון מורסבי הגיע לשם בשנת 1873 וקרא למקום על שם אביו, אדמירל פיירפקס מורסבי. הבריטים הקימו באזור עיר בשנת 1883 כשסיפחו את דרום מזרח גינאה החדשה. בזמן מלחמת העולם השנייה היה בפורט מורסבי בסיס חשוב של בעלות הברית. במהלך קרב ים האלמוגים ניסו היפנים לכבוש את פורט מורסבי אולם הדבר לא צלח בידם. ניסיון שני לכבוש את העיר בוצע מכוון צפון בדרך היבשה. ב-17 בספטמבר 1943 התקרבו היפנים עד 50 קילומטרים מן העיר ונהדפו באבדות עצומות.

ב-1975 פפואה גינאה החדשה קיבלה את עצמאותה ופורט מורסבי הפכה לעיר הבירה של המדינה החדשה.

בנין הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה נראה כגרסה מסוגננת של "בית רוחות" מוסד הנפוץ בקרב שבטי פפואה גינאה החדשה.

## כלכלה
ענפי היצוא העיקרים של פורט מורסבי הם גומי, זהב וקופרה (הגרעין של פרי הקוקוס).

## תחבורה
ליד העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ג'קסונס, שמשרת בעיקר את חברת התעופה של פפואה גינאה החדשה כמו גם את חברת התעופה האוסטרלית "קוואנטס" (Qantas).

## שכונות העיר
השם פורט מורסבי מתייחס גם לאזור העירוני של המחוז הראשי, אך בייחוד לאזור העסקים. שכונות נוספות בפורט מורסבי הן: Koki, Newtown, Konedobu, Kaevaga, Badili, Gabutu, Kila, Matirogo, Three Mile, Kaugere, Sabama, Korobosea, Four Mile, Hohola, Hohola North, Boroko, Gordon, Gordon North, Erima, Saraga, Waigani, Morata, Gerehu.

העיר מדורגת בעקביות כאחת הערים המסוכנות בעולם עקב אחוזי הפשיעה הגבוהים בה.

## ערים תאומות

* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* פורט מורסבי- האזור
* פורט מורסבי- העיר
*  
## הערות שוליים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ערים
קטגוריה:אוקיאניה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אוקיאניה: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1873
קטגוריה:ים האלמוגים: ערי נמל
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ערי נמל
ויקאר

**ויקאר** (בלטינית: **Vicarius**, באנגלית: **Vicar**) הוא התואר הכנסייתי שניתן לכל מי שמשמש כממלא מקום או שליחו של ממונה או עליון ממנו. התואר מיוחס בדרך כלל בנצרות הקתולית לנציג מקומי של הקיסר כמו ארכידוכס, העשוי לקבל את התואר. בנוסף, סגנו של כומר נקרא לעיתים ויקאר.

בחוק הקנוני של הנצרות הקתולית , ויקאר הוא הנציג המקומי של כל איש דת. בתקופה הרומית שימש המונח לתיאור פקידים תחת פיקוח הפרפקטים הפראיטוריאנים. בתקופה המוקדמת של הנצרות, היו לבישופים ויקארים בדמות הארכי-דיאקונים, הארכי-כמרים ואפילו הכמרים המקומיים, ששימשו "מרפאי נשמות" במקום בעל הסמכות הרמה יותר. 

האפיפיור משתמש בתואר ויקריוס כריסטי  במשמעות "ממלא מקומו של ישו". האפיפיורות השתמשה במונח בפעם הראשונה במאה השמינית. קודם לכן, נעשה שימוש בתואר "ממלא מקומו של פטרוס הקדוש או "ממלא מקום ראש השליחים" (vicarius principis apostolorum). כמה לגטים אפיפיוריים  כובדו אף הם בתואר "ממלא מקום כס השליחים". 

בשיתוף האנגליקני, ויקאר הוא תואר רגיל הניתן לכהני קהילה מסוימים. אנשי הכמורה האנגליקנים בקהילות מתחלקים לרקטורים, ויקארים ו"קוראטים קבועים," בהתאם לתשלום שהם זכאים לקבל: רקטור מקבל מעשר גדול (מגידול חיטה, שחת ועץ) ומעשר קטן משאר התוצרת המקומית, ואילו הוויקאר את המעשר הקטן בלבד. הקוראט הנצחי אינו מקבל הכנסת מעשר, ומשכורתו משולמת על ידי הדיוקסיה, אך הכנסתו קבועה ממש כמו של המכהנים במשרות האחרות. חוק פרלמנטרי משנת 1868 התיר גם לקוראטים קבועים לכנות עצמם ויקארים, ובהמשך היטשטשו עוד יותר ההבדלים בין ממלאי המשרות השונים. 

בכנסייה האפיסקופלית בארצות הברית, ויקאר הוא כהן האחראי על מיסיון, כלומר, קהילה הנתמכת על ידי דיוקסיה, בניגוד לקהילה החיה על הכנסותיה היא, שבראשה עומד רקטור.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נצרות קתולית
קטגוריה:תארים ותפקידים דתיים
קבוע הגזים

**קבוע הגזים** הוא קבוע פיזיקלי המסומל לרוב באות **R**. גודלו נקבע אמפירית על ידי מדידות. ערכו של R ביחידות MKS הוא  8.314472 \frac{J}{ K \cdot mol}. 

קבוע הגזים האוניברסלי מתאר את היחס הקבוע הבא

R=PV/nT

כאשר:

P הוא לחץ ביחידות של פסקל

V הוא נפח ביחידות של מטר מעוקב

n הוא מספר המולים בגז ביחידות של מול

T הוא הטמפרטורה ביחידות של קלווין

## משוואת הגז האידיאלי
קבוע הגזים מופיע במשוואת המצב הפשוטה של גז אידיאלי, המשוואה מתארת יחס ישר הקיים בין לחץ הגז לבין הטמפרטורה שלו, ויחס הפוך בין הלחץ לנפח. הקבוע   R  הוא מקדם היחס במשוואה זו.

משוואת המצב הפשוטה של גז אידיאלי נראית כך:

\ PV = nRT

כאשר \ Pהוא הלחץ, \ T הטמפרטורה בסולם קלווין, \ Vהנפח, ו-\ nמספר המולים של הגז. 

מהמשוואה מתחייב כי שיהיו ל־R יחידות של אנרגיה למול למעלה.

## היחס לקבועים פיזיקליים אחרים
קבוע בולצמן *k<sub>B</sub>* הוא היחס בין קבוע הגזים **R** לבין מספר אבוגדרו, כלומר
:
k_B = \frac{R}{N_A}


הוא המקבילה של R בסקאלה אטומית. לדוגמה, אם האנרגיה הקינטית של מול גז הוא \ \frac{3}{2}RT אז האנרגיה הקינטית הממוצעת של מולקולה בודדת בגז תהיה \ \frac{3}{2}k_B T

בעזרת משוואה זו נוכל לרשום את המשוואה:  
:
\qquad PV=Nk_BT


כש \ N הוא המספר המדויק של המולקולות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
גז, קבוע ה
קטגוריה:גז אידיאלי
ישראל יוסף זוין

**ישראל יוסף זֶוִין** (בכתיב יידי: **זעווין**; 1872–1926), סופר עברי ויידיש, ממשל משלים וסופר יידיש לילדים ונוער.

## תולדותיו
ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.

את כתביו חתם בשם העט **תשר"ק**.

## כתיבתו
בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.

תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.

ישראל יוסף זוין נפטר בברוקלין, ניו יורק, בכ"ח בתשרי תרפ"ז, 6 באוקטובר 1926, בגיל 54 בלבד.

## קישורים חיצוניים
* 
* תמונתו של זוין ופרטים נוספים עליו
* 
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער אמריקאים
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ממשילי משלים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יידישאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1872
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1926
מארין סורסקו

**מארין סורסקו** (ברומנית: **Marin Sorescu**; 29 בפברואר 1936 בבולזשט שבמחוז דולז' – 8 בדצמבר 1996 בבוקרשט) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם רומני. אוספו "פואמות מצונזרות", לא יכול היה להתפרסם עד נפילת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו. סורסקו הוא חתן פרס האקדמיה הרומנית לשנים 1968 ו-1977.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קצרמר סופרים
קטגוריה:מחזאים רומנים
קטגוריה:משוררים רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים
קטגוריה:שרי התרבות של רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1936
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1996
מוזיקה קלטית

**מוזיקה קלטית** היא מוזיקה אופיינית לעמים הקלטים היושבים בעיקר באירלנד, ויילס, סקוטלנד, ברטאן וגליסיה, וכן צאצאי עמים אלה בתפוצותיהם (בעיקר בארצות הברית).
המוזיקה הקלטית הבסיסית נשענת על חליל ייחודי, תוף, נבל קלטי, כינור וחמת חלילים.

כמה מהשמות היותר מוכרים שאפשר לקשר למוזיקה הקלטית הם: לורינה מק'קניט, Ronan Hardiman (Lord of the dance), Bill Whelan (ריברדאנס), אניה, Hevia, Clanned, ו־Old Blind Dogs.

## ראו גם
* קרניקס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מוזיקת עולם
אבלאית

ה**אֶבְּלָאִית** היא שפה שמית עתיקה מהאלף ה-3 לפנה"ס, שעדויות לקיומה נמצאו בעיר אבלה שבצפון סוריה. 

מידע על שפה זו שאוב מקרב כ-20,000 טבלות שנמצאו בגנזכי ארמונות אבלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנות ה-70 של המאה ה-20. ממה שהצליחו החוקרים לגלות שפה זו נכתבת בכתב יתדות ומאופיינת במילים בעלות צורה שמית צפון-מערבית. ההנחה הייתה שאבלאית הייתה שפה שמית צפון-מערבית או שפה העומדת בין האכדית ללשונות השמיות-מערביות. כיום מקובל יותר לראות אותה כשפה שמית מזרחית הקרובה לאכדית העתיקה.

ככל הנראה, סופרי אבלה התאימו את שיטת כתב היתדות, שנועדה במקור לביטוי שפה שומרית, כדי לבטא באמצעותה שפה בעלת מבנה שמי. דבר זה בוצע על ידי סופרי אבלה עשרות שנים לפני סופרי אכד.

חקר האבלאית נמצא עדיין בחיתוליו.

## כינויה של השפה
החוקר ג. פטינאטו (G. Pettinato) היה הראשון שהכריז בשנת 1975 על גילוי שפה שמית חדשה, והוא העניק לה את השם "פלאו-כנענית". השם שהציע פטינאטו לא התקבל בקהילה המדעית, משום שבעוד שבשפה זו ניכרות השפעות מן העברית, האוגריתית והפיניקית, השם אותו הציע פטינאטו אינו מקשר בין האבאלית לבין שפות אלו. ג. גארביני (G. Garbini) הציע אז את המונח "פלאו-סורי", אך גם שם זה נדחה משום שלא שיקף את המורשת המסופוטמית המגולמת (לדעת הקהילה המדעית) בשפה זו. לכן, ללא שם שיתאים למאפיינים הלשוניים השונים של השפה החדשה הזו, נבחרה לבסוף "אבלאית" כשמה של השפה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות שמיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:אשורולוגיה
קטגוריה:שפות עתיקות
בנייה ורנקולרית

[ממוזער|280x280 פיקסלים|הישוב הערבי ליפתא שננטש ב-1948, הוא לדברי [https://atikot.maps.arcgis.com/apps/MapSeries/index.html?appid=7fae9adafdde47b8b000d85e340dd0b7 סקר רשות העתיקות] דוגמה נדירה לשילוב בין ארכיטקטורה מסורתית, תשתיות דרכים ומערכות חקלאות ונוף – נטועים במסלע ומשולבים בטופוגרפיה.](https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%A7%D7%95%D7%91%D7%A5:%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%91%D7%95%D7%AA_%D7%9C%D7%99%D7%A4%D7%AA%D7%90_-_%D7%9C%D7%99%D7%93_%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%99%D7%9D.jpg)
שמאל|ממוזער|200px|דוגמה לסוג אחד של בנייה ורנקולרית בצפון אירופה
[שמאל|ממוזער|200px|בקתה מסורתית בכפר באנה שב[קמרון]]

**בנייה ורנקולרית** (**Vernacular**) היא בנייה עממית, ללא אדריכלים, המשתמשת בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות.

## היסטוריה
המושג "ארכיטקטורה ללא ארכיטקטים", הבא לתאר את הבנייה הוורנקולרית, נטבע לראשונה על ידי ברנרד רודופסקי בספרו בשם זה בשנת 1964.
המבנים בכפרים הערביים, כגון סילואן וליפתא, טיפוסיים מאוד לבנייה כזו. ניתן למצוא גם בירושלים בנייה כזו, כמו במעלות אלרם שבשכונת תלפיות. בנייה ורנקולרית ניתן למצוא באגן הים התיכון, כמו באי היווני סנטוריני, בעיר מרקש במרוקו ובערים נוספות. בנייה ורנקולרית כוללת בנייה וטכנולוגיות מקומיות שהתפתחו במשך תקופה ממושכת, כמו בניית בקתות עץ או קש, בנייה באדמה, במבוק וחומרים מקומיים נוספים. ניתן למצוא בנייה כזו בעיקר באזורים כפריים ובחברות שבטיות באפריקה ובאמריקה, כמו הטיפי של האינדיאנים.

המאפיין העיקרי של עיר הבנויה ורנקולרית הוא אופן התפתחותה. התפתחות איטית, תוך שינויים קטנים במשך מאות שנים. צורת התפתחות זו יצרה מרחבים עירוניים מיוחדים שענו על צורכי האוכלוסייה באופן מדויק וממצה. השינויים הקטנים ומשך ההתפתחות הארוך אפשרו לעיר להתפתח באופן "אורגני" ולהשתלב בסביבתה תוך ניצול יעיל של משאבים וטכנולוגיות מקומיים.

## ראו גם
* בנייה
* בנייה ירוקה
* אקולוגיה
* אקולוגיה - מונחים
* חלון מכשפות

## קישורים חיצוניים

* מכונת מגורים ע"פ התפיסה של לה קורבוזיה (באנגלית)
* 
* 

ורנקולרית
ורנקולרית
קטגוריה:בנייה בת קיימא
בלטסר גרסיאן

**בלטסר גרסיאן** (בספרדית: **Baltasar Gracián y Morales**; 8 בינואר 1601 – 6 בדצמבר 1658) היה פילוסוף וסופר ספרדי, מהיוצרים הגדולים בתור הזהב של הספרות הספרדית.

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|בלטסר גרסיאן
גרסיאן נולד בקלטיוד שבחבל אראגון בספרד בשנת 1601. בנעוריו התגורר אצל דודו שהיה כומר, ובשנים 1616–1619 למד בקולג' של מסדר הישועים בעיר סרגוסה, ונתקבל למסדר זה כפרח כמורה. בשנים 1623–1628 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה. בשנת 1635 הצהיר אמונים למסדר הישועים ונעשה כומר. בשנת 1640 נסע למדריד, נעשה חבר בחוגים האינטלקטואליים, ובמשך שנתיים חי בחצרו של מלך ספרד פליפה הרביעי. הוא לימד את הכתבים הקדושים בקולג' הישועי ובשנת 1643 נתמנה לנשיא הקולג'. גרסיאן התפרסם כמטיף והשמיע דברי ביקורת גם על חצר המלכות. עסק ביצירתו בפילוסופיה של המוסר.

## יצירתו
בשנת 1647 פרסם את יצירתו המפורסמת "חוכמת החיים". (בספרדית: Oraculo manual y el arte de prudencia). לדעת רבים, יצירה זו מוכיחה את חוכמתו הרבה ואת בקיאותו החריפה בפסיכולוגיה של האדם. 

בלטסר גרסיאן כתב את ספריו בשם העט **לורנסו גרסיאן** כדי להימנע מן הצנזורה. הוא חיבר את הספרים הדידקטיים "הגיבור", "הפוליטיקאי", ו"הדיסקרטי", ששימש כמבוא ליצירתו העיקרית: הרומן האלגורי והפסימי "המבקר", מיצירות המופת של הספרות הספרדית, יצירה שבעטייה הוא הוגלה לעיר טרסונה ונפטר שם בשנת 1658.

## מוניטין
להגותו של גרסיאן הייתה השפעה גדולה על פרנסואה דה לה רושפוקו, וולטר, ניטשה, שופנהאואר, ובורחס. 

ניטשה כתב על ספרו "הדיסקרטי: "אירופה מעולם לא הפיקה דבר משובח או מורכב יותר בענייני דקות מוסרית". שופנהאואר תרגם את ספריו לגרמנית, והחשיב את ספרו "חכמת החיים": "מיוחד לחלוטין... ספר שנכתב לשימוש מתמיד... בן לוויה לחיים עבור אלה שרוצים לשגשג בעולם הגדול." 

## לקריאה נוספת
* בלטסר גרסיאן – **בגנות ההצטעצעות** (מספרדית: מענדל זאיאנץ), דחק, כרך יח, 2025.

## ראו גם

* מידות טובות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:פילוסופים ספרדים
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:אראגון: אישים
קטגוריה:ספרדים שנולדו במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1601
קטגוריה:נפטרים ב-1658
ולויטשיה

ממוזער|''Welwitschia mirabilis''
**ולויטשיה** (שם מדעי: *Welwitschia mirabilis*), הוא צמח ממחלקת גנטאים שבחשופי הזרע. זהו הצמח היחיד בסדרת ה**ולויטשים** (Welwitschiales). הוולויטשיה נפוץ אך ורק במדבר נמיב שנמצא ברובו בנמיביה וחלקו בדרום אנגולה. חלקו העיקרי של הוולויטשיה הוא שורשו, המעמיק מאוד בקרקע ואוגר מים ומזון. גזע הוולויטשיה הוא קצר מאוד, 50-60 ס"מ, אולם הוא עבה מאוד ואורך היקפו מגיע עד ארבעה מטרים. 
הוולויטשיה נחשב לצמח בין מאריכי החיים ביותר, כאשר גילם של פרטים מסוימים מוערך כ-2000 שנים, ואף יותר.

בבגרותו, מצמיח הולויטשיה שני עלים בלבד אשר ממשיכים לגדול לכל משך חייו מהגזע ועשויים להגיע לאורך של ארבעה מטרים ויותר. לאורך העלים מפתחים פיצולים כך שמתקבל מראה של מספר עלים נפרדים.

גדולו של הצמח ועליו הגדולים מורידים את הטמפרטורה של הקרקע סביבו ומייצרים סביבה לחה וקרירה יחסית אשר מהווה בית גידול ומסתור לחרקים ובעלי חיים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1862
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'וזף דלטון הוקר
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:גנטאים
קטגוריה:צמחים אנדמיים
קטגוריה:פלורה של האזור האפרוטרופי
חצצון

**חצצון** (שם מדעי: *Sagittaria*), סוג השייך למשפחת כף הצפרדע, אשר כל סוגיה הם צמחי מים וביצה. מיני החצצון הם עשבים רבשנתיים בעלי קנה שורש, שגבעולם הזקוף והגבוה שקוע בחלקו התחתון במים, אולם העלים הנישאים עליו בולטים מעל פני המים.
רוב המינים בסוג נפוצים באמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית אך גם באירופה, אסיה ואפריקה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:כף צפרדע
משולם בן יעקב מלוניל

**רבי משולם בן יעקב הכהן מלוניל** (או **רבינו משולם הכהן**; נפטר ב-1170) היה מגדולי חכמי פרובנס בצרפת. לפי תיאוריו של רבי בנימין מטודלה, היו בניו של רבי משולם בן יעקב מלוניל עשירים וחכמים, וגם הוא עצמו היה עשיר מאוד והחזיק בית מדרש גדול ומפורסם מאוד. סביב משפחה זו התרכזו "חכמי לוניל", שפרסמה את לוניל כמרכז תרבותי תורני חשוב.

## קורות חייו
משולם בן יעקב מלוניל היה מגדולי חכמי ההוראה בפרובאנס ובדרום צרפת. הוא חי במאה ה-12 ונראה שנפטר בשנת 1170. הנוסע רבי בנימין מטודלה פגש בו בעת ששהה בלוניל בסביבות שנת 1159 והוא מציין אותו ואת חמשת בניו. משולם בן יעקב היה בן תקופתו של רבי יצחק בן מרואן הלוי מנרבונה.

משולם בן יעקב היה רב וחבר לראב"ד ובנו אהרון יצא להגנת הרמב"ם מול רבי מאיר בן טודרוס הלוי אבולעפיה. בניו המשיכו את דרכו. הוא חיבר הרבה ספרים המוזכרים בפירושים שונים אם כי בימינו מצוי רק אחד מהם "איסור משהו" בדיני כשרות. הוא פעל ביחד עם רבי יהודה אבן תיבון. היה מורו של הראב"ד השלישי בעל ההשגות. בנו, אשר, היה חכם ידוע בפני עצמו.

## משפחתו וצאצאיו
לר' משולם מלוניל נולדו חמישה בנים: יוסף, יצחק, יעקב, אהרן ורבי אשר (מכונה הרא"ש מלוניל, ואשר כונה על ידי רבי בנימין מטודלה **רבי אשר הפרוש**) - חיבר הלכות יום טוב. נכד בנו רבי יוסף הוא אבא מארי הירחי.
חתנו של רבי משולם היה רבי משה ב"ר יהודה, אביו של רבי משולם מבדרש בעל ספר ההשלמה.

## לקריאה נוספת
* אפרים קופפר, **ספר "איסור-משהו" השלם לר’ משלם ב"ר יעקב מלוניל **, קובץ על יד יא, ב (תשמט) 63-107
* אוצר הגדולים אלופי יעקב, ערך תשע"א דפים 176–179

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חכמי פרובנס
קטגוריה:לונל: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:נפטרים ב-1170
קטגוריה:יהודי פרובאנס במאה ה-12
מפלצות אמיתיות

**אאאהה!!! מפלצות אמיתיות** (באנגלית: **Aaahh!!! Real Monsters**) היא סדרה מצוירת מבית היוצר של ערוץ ניקלודאון תחת הבימוי של גאבור צ'ופו. הסדרה מספרת על מספר מפלצות הלומדות בבית ספר למפלצות, הממוקם במזבלה העירונית, איך להפחיד את בני האדם. בכל פרק מופיעים חבורת התלמידים בהרפתקה שונה שבה הם נכנסים לצרות שונות ומופלאות. המורה שלהם הוא הגרומבל הגדול, בעל ארבע רגליים ונעלי עקב. התוכנית שודרה בישראל בתחילה בערוץ הילדים ולאחר מכן בערוץ ניקלודאון ישראל.

## החבורה
* **קראם**: מפלצת מסריחה עם עיניים חופשיות, ותיאבון בלתי נדלה לזבל. בפרק אחד היה לו ראש לזמן-מה. מסוגל להפיץ ריח בלתי-נסבל מבית השחי.
* **איקיס**: מפלצת אדומה קטנת ממדים ודמוית ארנב (אם כי הוא מסוגל לגדול כאשר הוא מבצע הפחדה). חסר ביטחון. 
* **אובלינה**: מפלצת בצורה של מקל עם שפתיים אדומות ענקיות וצבע שחור-לבן (כמו זברה), התלמידה המצליחה בכיתה וחביבת המורה.

## דמויות נוספות
### מפלצות
* **הגרומבל**: המחנך של המפלצות. נועל נעלי-עקב.
* **זימבו**: מפלצת מעופפת קטנה הדומה לדבורה. המתרגם של סנורץ'.
* **סנורץ**': מפלצת גדולה אשר לא מדברת ברור. נוהג להעניש את התלמידים.

### בני אדם
* **סיימון**: איש אשר צד מפלצות כדי להוכיח שהן קיימות.
* **בראדלי**: ילד קטן אשר התיידד עם איקיס.
* **מורי המפלצת**: דמות ממופע של ילדים אשר איש מפעיל אותו. מעודד את הילדים לא לפחד ממפלצות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1994
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות