open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יששכר ברנד להמן

**יששכר בֶּרֶנְד (דב) להמן** מהַלְבֶּרְשְׁטָאדְט (כונה גם **יששכר בערמן סג"ל**) (כ"ד בניסן ה'תכ"א, אפריל 1661 – כ"ד בתמוז ה'ת"ץ, יולי 1730) היה יהודי החצר של אוגוסט השני מלך פולין ונדבן.

## תחילת דרכו
נולד ב-1661 בהלברשטאדט שבברנדנבורג (כיום בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה) לרבי יהודה הלוי לעהמן. למד בישיבה בצעירותו, והשתלם גם במדעים. מורו למתמטיקה היה המלומד לייבניץ. נישא למרים בת יואל מהלברשטאט.

בהמשך הפך לבנקאי. כך נוצרו קשרים בינו ובין כמה נסיכים ומלכים גרמנים – הנסיך הבוחר (קורפירסט), פרידריך הראשון מברנדנבורג, ובנו מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך מדסאו, והנסיך הבוחר מהנובר, שהעריכו את יכולותיו, את כישוריו ואת מידותיו התרומיות.

## בשירות המלך אוגוסט
בשנת 1696 חל המפנה בחייו, כאשר הנסיך הבוחר מסקסוניה אוגוסט השני שאף להשיג את כיסא המלוכה הפולני, ולשם כך היה זקוק למכור חלק מאחוזותיו בגרמניה, וכן ללוות כספים רבים (עשרה מיליון גולדן). את עסקים אלו הוא העביר דרך ברנד להמן, ולאחר שזכה בכיסא המלוכה, הפך את היהודי לשר הכספים דה פקטו, מכיוון שעל פי החוק היה אסור ליהודי לכהן כשר (מיניסטר). הוא נתן לו את הרשות לגור בדרזדן בירת סקסוניה, שממנה גורשו היהודים כמאה וחמישים שנה קודם לכן בידי הנסיך הבוחר יוהאן פרידריך מסקסוניה. ברנד להמן עזר למלך להשיג את כיסא המלוכה גם בפעם השנייה (1709), ובנוסף עזר לו רבות בעניינים פוליטיים. לברנד להמן היו קשרים טובים מאוד גם עם אהובתו הראשית של המלך, אנה קונסטנציה ("הנסיכה קוזל"), והשפעתו עליה הייתה גדולה.

להמן נפטר בדרזדן ב-1730, שלוש שנים לפני מיטיבו, המלך אוגוסט.

[שמאל|ממוזער|200px|ה[קלויז שבנה יששכר ברנד להמן בשנת ה'ת"ס, נבנה מחדש בשנת ה'תרי"ז]]

## פעלו למען היהודים
את הכבוד הרב שזכה לו ואת העושר הגדול שנפל בחלקו ניצל ברנד להמן כדי לעזור ליהודים. הוא הדפיס בפרנקפורט דאודר, על חשבונו, חמשת אלפים עותקים של התלמוד, והפיצם בין קהילות גרמניה. בהלברשטאדט הוא בנה, על חשבונו, בית כנסת מפואר, שעמד על תלו למעלה ממאתים שנה – מ-1712 ועד ליל הבדולח (1938). הוא הקים גם ישיבה, ושילם מכספו את משכורות הרבנים. להמן הפך את קהילת הלברשטאדט מקהילה קטנה ואלמונית למרכז יהודי חשוב. גם בפולין תרם רבות לקהילות היהודיות – בשתדלנות מפני רדיפות מצד נסיכים מקומיים (בכך הציל חיי יהודים רבים) ובסיוע כספי. הוא היה ממניחי אבן הפינה לקהילה היהודית המחודשת בדרזדן.

על שמו הוקם מוזיאון ליהדות הלברשטאדט.
שמאל|ממוזער|200px|בית יששכר ברנד להמן ברחוב באקנגאסה 37

## ספרים על ברנרד להמן
* מאיר להמן, **ברנרד להמן**, פרנקפורט על המיין, 1890.

## לקריאה נוספת
עזרתו של להמן בהצלת רבי צבי הירש אשכנזי מהלברשטאדט ממאסר בביאלה, נדפס בסוף ספר כוס ישועות.

## קישורים חיצוניים

* כרך מתלמוד בבלי בהוצאת יששכר להמן באתר גוגל-בוקס
* מוזיאון ברנד להמן  ו
* ריצ'רד גוטהייל, יצחק ברוידא, 
* הסכמת רבי דוד אופנהיים לש"ס בהוצאת יששכר להמן באתר ספריית מינכן

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודי החצר
קטגוריה:נדבנים יהודים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1661
קטגוריה:נפטרים ב-1730
אמנדה טאפינג

**אמנדה טאפינג** (באנגלית: **Amanda Tapping**, נולדה ב-28 באוגוסט 1965) היא שחקנית ובמאית קנדית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כאסטרופיזיקאית סמנתה קרטר בסדרות המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1" ו-"סטארגייט אטלנטיס". משנת 2008 מככבת בתור ד"ר הלן מגנוס בסדרה "מקלט באפלה" של רשת Syfy.

## ביוגרפיה
טאפינג נולדה ברוצ'פורד, מחוז אסקס, אנגליה ולה שלושה אחים. בגיל 3 עברה עם משפחתה לאונטריו, קנדה. טאפינג למדה בתיכון צפון טורונטו והצטיינה במדעי הסביבה ודרמה. כשסיימה את לימודיה בשנת 1984 החליטה להתרכז בדרמה והרחיבה את השכלתה באוניברסיטת וינסדור בבית הספר לאומנות הדרמה.

לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה המשיכה ללמוד את אומנות התיאטרון לצד הופעות בפרסומות, סרטים ותוכניות טלוויזיה כגון תיקים באפלה, אגדת ארץ-ים.

ב-23 בספטמבר 1994 נישאה לאלן קובץ'. הזוג מתגורר בוונקובר, קנדה, ויש להם בת אחת שנולדה ב-22 במרץ 2005.

משנת 1997 עד 2007 שיחקה טאפינג בסדרה סטארגייט SG-1 בתפקיד סמנתה קרטר, ולאחר מכן בעונתה הרביעית של סטארגייט אטלנטיס. היא בחרה שלא להמשיך בתפקיד כדי להתמקד בסדרה מקלט באפלה של רשת SyFy, אותה היא מפיקה בפועל (יחד עם דמיאן קינדלר ומרטין ווד), וכן מככבת בתפקיד הראשי. 

בשנת 2012 שיחקה בקומדיית המדע הבדיוני "מילקשייק בחלל" לצדם של קריסטין קרוק ובילי בויד. 

בשנת 2016 החלה לגלם את דמותה של ד"ר אמנדה פרואו בסדרת המדע הבדיוני "הנוסעים בזמן" בתפקיד חוזר ושבה עם דמות זו כאורחת לעונה השנייה.

בשנת 2023 ביימה פרק מתוך הסדרה "לא רציונלי", דרמת פשע משטרתית של NBC.  

בשנת 2024 ביימה פרק של הסדרה "בלשי הרפאים" של נטפליקס. ביימה גם שני פרקים של הסדרה "Murder in a Small Town" ברשת Global הקנדית.  

## ראו גם
*סטארגייט SG-1
*סטארגייט אטלנטיס
*מקלט באפלה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנדיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון קנדיות
קטגוריה:במאיות טלוויזיה קנדיות
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לקנדה
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:זוכות פרס סאטורן לשחקנית משנה בטלוויזיה
קסיה אלר

**קסיה אלר** (בפורטוגזית: Cássia Eller; 10 בדצמבר 1962 - 29 בדצמבר 2001) הייתה מוזיקאית וזמרת ברזילאית.

## ביוגרפיה
אלר נולדה בריו דה ז'ניירו, אך בילתה את רוב נעוריה בבלו הוריזונטה. ב-1990 היא חזרה לריו והקריירה המוזיקלית שלה נסקה.

מקורו של האלבום המפורסם ביותר שלה הוא בהופעה חיה ב-MTV הברזילאי ונקרא Acústico MTV ואילו שיריה הידועים ביותר הם גרסתה ל"Malandragem" והלהיט הברזילאי "Segundo sol". סגנון המוזיקה שלה מביע שילוב של רוק ומוזיקה ברזילאית פופולרית. אלר הייתה ידועה בקולה העמוק והמחוספס והוכרה כאחת הזמרות הלסביות הברזילאיות. עקב אופי מיניותה וסגנונה המוזיקלי נוצרו השוואות בינה לבין מוזיקאיות אחרות כ-Ani DiFranco ,Indigo Girls ו-Melissa Etheridge.

היא מתה ב-29 בדצמבר 2001 לאחר שהוחשה לבית החולים בריו דה ז'ניירו על ידי בת זוגה. היא אושפזה כשהיא הוזה ולא נהירה וסבלה מסדרת התקפי לב; חקירת משטרה גילתה שמקורו של ההתקף היה דווקא במצב ליבה ולא בשימוש יתר של סמים. היא הייתה בת 39 במותה והותירה אחריה בן צעיר שנשאר תחת חסותה של בת זוגה.

קסיה אלר הותירה אחריה מורשת מוזיקלית הנשמרת עד ימינו בברזיל ופופולריותה רק גדלה מאז מותה. תחנות רדיו ברזילאיות שונות ממשיכות להשמיע את שיריה, ואלבומיה נמכרים עד היום בהצלחה רבה.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי סטודיו
*1990 Cássia Eller
*1992 O Marginal
*1994 Cássia Eller
*1997 Veneno AntiMonotonia
*1999 Com Você... Meu Mundo Ficaria Completo
*2002 Dez de Dezembro

### אלבומים חיים
*1996 Cássia Eller Ao Vivo
*1998 Veneno Vivo
*2000 Cássia Rock Eller
*2001 Acústico MTV

### אוספים
*1997 Minha História
*1997 Música Urbana
*1998 Millennium
*2002 Série Gold
*2003 Perfil
*2004 A Arte de Cássia Eller
*2004 I Love MPB
*2005 Novo Millennium

### DVDs
*2000 Com Você... Meu Mundo Ficaria Completo
*2001 Acústico MTV

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:להט"בים ברזילאים
קטגוריה:זמרות ברזילאיות
קטגוריה:זוכות פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זמרות-יוצרות ברזילאיות
קטגוריה:לסביות (נשים)
קטגוריה:ברזילאיות שנולדו ב-1962
קטגוריה:נפטרות ב-2001
קטגוריה:נפטרים ב-2001
אנרי וייטאן

**אנרי וייטאן** (Henri Vieuxtemps; 17 בפברואר 1820 – 6 ביוני 1881) היה מלחין וכנר בלגי.

וייטאן נולד בבלגיה בעיר ורוויה ליד לייז'. הוריו עסקו באריגה. אביו, שהיה כנר חובב ובונה כינורות, הבחין בכישרונות הנגינה של הילד. בגיל 6 הופיע וייטאן לראשונה בקונצרט פומבי בנגנו את הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של פייר רוד. הוא החל להתפרסם בבלגיה ופגש בכנר הבלגי המפורסם שארל דה בריו, שהשיג לו מלגת לימודים בפריז, שם הופיע לראשונה, שוב בקונצ'רטו של רוד, וזכה להצלחה. הוא למד אצל בריו, אך כעבור שנה נאלץ לחזור לבלגיה בגלל המהפכה של יולי ובגלל נישואי בריו לזמרת מריה מאליברן ויציאתו למסע קונצרטים. בשובו לבריסל המשיך וייטאן לפתח את טכניקת הכינור שלו בכוחות עצמו. גישתו המוזיקלית העמיקה הודות לנגינה עם זמרת המצו-סופרן המוזיקלית עד מאוד פולין גרסיה-ויארדו, אחותה של מאליברן.

בשנת 1833, בגיל 13, יצא עם אביו לסיור קונצרטים בגרמניה. הוא זכה בהצלחה רבה ונפגש עם לואי שפור ועם רוברט שומאן, ששמע אותו והשווה את נגינתו לזו של ניקולו פאגאניני. במשך העשור הבא ביקר בערים שונות באירופה ונגינתו הרשימה לא רק את הקהל אלא גם מוזיקאים מפורסמים כמו ברליוז ופאגאניני, שאותו פגש בשנת 1834 בלונדון.

בשנת 1843 ערך סיור קונצרטים בארצות הברית. בשנים 1846 -1851 חי וייטאן בסנקט פטרבורג והיה הכנר האישי של הצאר ניקולאי הראשון. הוא היה פרופסור לכינור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.

הוא חזר לבריסל כפרופסור לנגינת כינור בקונסרבטוריון, ופיתח שיטה לנגינה בכלי זה. אחד מתלמידיו המפורסמים היה הכנר אז'ן איזאיי.

בשנת 1873 לקה באירוע מוחי ששיתק את פלג גופו השמאלי וסיים את הקריירה שלו כנגן. הוא עבר להתגורר אצל בתו וחתנו באלג'יר. ב-1881, בשעה שנסע בכרכרה, יידה שיכור אבן בראשו והוא נפצע קשה ונפטר.

שרידיו הובאו לקבורה בעיר הולדתו ורוויה בלוויה רבת משתתפים. בעיר יש אנדרטה לזכרו.

נכדו, בנה של בתו, היה הפסל הפולני-צרפתי פול לנדובסקי, שנודע בין היתר בתור יוצרו של פסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו.

## יצירותיו של וייטאן

רוב יצירותיו של וייטאן נכתבו לכלי שבו ניגן בעצמו, כולל שבעה קונצ'רטי לכינור ותזמורת המנוגנים ברובם עד היום ומגוון יצירות סלוניות קצרות. בשנותיו האחרונות, כשנאלץ לוותר על הנגינה בכינור, החל לכתוב לכלים אחרים - שני קונצ'רטי לצ'לו ותזמורת, סונאטה לויולה ותזמורת ושלוש רביעיות מיתרים. עם זאת, הקונצ'רטי לכינור הם אלה המקנים לווייטאן מקום של כבוד בתולדות הכינור, כתומך חשוב באסכולה הפרנקו-בלגית של כלי זה. הקונצ'רטי שלו עצמו וביצועיו את הקונצ'רטי של בטהובן ומנדלסון (משל בטהובן ניגן גם את הסונאטות לכינור ורביעיות המיתרים) העצימו את הממד הקלאסי של רפרטואר הכינור, שנטה לווריאציות ופנטזיות על נושאים מתוך אופרות פופולריות, מבריקות מבחינה טכנית אך רדודות. וייטאן לא הסתפק מעולם בווירטואוזיות לשמה, שלא כאחדים מקודמיו.

## מראי מקום

*Robert Cummings, "Henri Vieuxtemps"


## לקריאה נוספת

*נתן דונביץ': וירטואוזים, הוצאת זמורה-ביתן, 2003.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ואלונים
קטגוריה:כנרים בלגים
קטגוריה:מלחינים בלגים
קטגוריה:ילידי 1820
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1881
קרוגר

**קרוגר** (בכתיב לועזי: **Kruger**) או **קריגר** (**Krüger**, או **Krueger**,  ו-**Krieger**
) הוא שם משפחה ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
קית' הרינג

שמאל|ממוזער|230px|דמות "התינוק הזוהר"
**קית' הרינג** (באנגלית: **Keith Haring**; 4 במאי 1958 – 16 בפברואר 1990) היה אמן פופ ארט אמריקאי.

## ביוגרפיה
הרינג נולד ב-4 במאי 1958 בפנסילבניה והתעניין באומנות כבר מגיל צעיר. בגיל 17 למד עיצוב גרפי למשך שנתיים בבית ספר לאמנות מקצועית, פרסומות ואמנויות יפות. בגיל 19 הרינג יצא מהארון ועבר לניו יורק שם הושפע מאמנות הגראפיטי ולמד בבית ספר לאמנות חזותית.

הרינג השיג לראשונה תשומת לב מהציבור בעזרת ציורי הגיר שלו במעברים התת-קרקעיים בניו יורק, ותערוכתו צולמה על ידי הצלם צ'נג וונג צ'י. באותה תקופה, ציורו "התינוק הזוהר" נהפך לסמלו. בשנת 1980 ארגן תערוכות במקום הנקרא "מועדון 57". הוא השתתף בתערוכה בכיכר טיימס, שם צייר בפעם הראשונה בעלי חיים ופנים אנושיות. ב-1981 שרטט את ציור הגיר הראשון שלו על נייר שחור וצבע פלסטיק, מתכת וחומרים אחרים.

תערוכת יחיד שלו נערכה בשנת 1987 בהלסינקי ובאנטוורפן.

ביוני 1989 צייר על הקיר האחורי של המנזר של הכנסייה של סן אנטוניו בפיזה את ציורו האחרון שפרסם, ציור קיר בשם "טוטומונדו".

קרן קית' הרינג הוקמה בשנת 1989 והמשיכה את מורשתו של הרינג של נתינה לארגוני ילדים.

הרינג נפטר ב-16 בפברואר 1990 כתוצאה מסיבוכים רפואיים שנגרמו ממחלת האיידס, כשנתיים לאחר אבחון המחלה.

במרץ 2023 נפתחה בקניון ארנה הרצליה תערוכה בה הוצגו 200 מיצירותיו.

### סגנון יצירותיו
סגנונו של הרינג משויך לזרם באומנות העכשווית שתפס תאוצה והגיע לשיאו בשנות השמונים ונקרא "פופ ארט", ובין נציגיו הבולטים ניתן למנות את רוי ליכטנשטיין ואת אנדי וורהול. יצירותיהם של האמנים בזרם זה מקיפות מגוון שלם של עצמים, אינה מתייחדת רק בתחומים "הקלאסיים" של האומנות כגון ציור ופיסול, ומקיימת דיאלוג ושואבת את השפעתה גם מהתרבות הפופולרית והצרכנית.

הרינג צייר בקווים עבים הומוריסטיים ובצבעים בולטים, תוך שימוש בקריקטורה ואמנות רחוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* קית' הרינג לילדים
* 
* , 4 במאי 2012
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמני פופ ארט
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מאיידס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
קטגוריה:אמני רחוב
מירק טופולנק

**מירק טופולנק** (בצ'כית: **Mirek Topolánek**; נולד ב-15 במאי 1956 בווסטין, צ'כוסלובקיה) הוא פוליטיקאי צ'כי שכיהן כראש ממשלת צ'כיה מ-16 באוגוסט 2006 עד ל-8 במאי 2009. מירק טופולנק, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר, ונשיא מועצת האיחוד האירופי במהלך נשיאות צ'כיה בשנת 2009, מופקד כעת על קידום פרויקט צינור הגז של האוסטרטינג, שנועד לקשר את מרכז עם דרום מזרח אירופה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת צ'כיה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1956
יורוספורט

**יורוספורט** (באנגלית: **Eurosport**) היא רשת ערוצי טלוויזיה אירופאית שהוקמה בשנת 1989.

הערוץ משודר בכבלים ובלוויין ב-54 מדינות ב-20 שפות. הערוץ בבעלות חברת המדיה הצרפתית קבוצת TF1.

יורוספורט משדר תחרויות ספורט רבות וענפי ספורט רבים מכל רחבי אירופה: אליפות אירופה בכדורגל, ליגת האלופות, הליגה האירופית, הסבב העולמי לגברים (ATP), הסבב העולמי לנשים (WTA), טור דה פראנס, וואלטה אספניה, ג'ירו ד'איטליה, אליפות העולם בסנוקר, פריז דקאר, אולימפיאדה, אליפות העולם בסקי, אליפות אירופה בכדורגל עד 21, ועוד.

## ערוצי הטלוויזיה
### Eurosport 1 HD
הערוץ הראשון של רשת יורוספורט (Eurosport) עלה לראשונה בשנת 1989, ועד נובמבר 2015 נקרא **יורוספורט 1 (Eurosport 1).** הערוץ משודר בישראל ב-HOT, +yes וסלקום tv+. בנובמבר 2015 שינה את שמו ל-Eurosport 1 HD.

### Eurosport 2 HD
ב-20 בינואר 2005, עלה לאוויר ערוץ נוסף הנקרא **יורוספורט 2 (Eurosport 2)** תחת הסלוגן הדור החדש של ערוצי הספורט, המשדר ענפים ותחרויות ספורט נוספות, וב-1 ביולי 2010 עלה בישראל ערוץ יורוספורט 2 ללקוחות HOT. ב-12 באפריל 2015 ערוץ יורוספורט 2 סיים את שידוריו בהוט. במהלך אמצע מרץ 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה שוב לשידור בערוץ 49 ב-HOT. במהלך אמצע יוני 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה לשדר גם ללקוחות +yes באפיק 62. החל מספטמבר 2019 זמין גם ללקוחות סלקום tv+.

### Eurosport News
ב-1 בספטמבר 2000, עלה לאוויר מבית יורוספורט, ערוץ **חדשות יורוספורט (Eurosport News)** המשדר חדשות מכל רחבי אירופה.

### Eurosport HD
ב-25 במאי 2008 עלה לאוויר ערוץ **Eurosport HD**, המשדר את תוכני ערוץ 1 Eurosport בהפרדה גבוהה. אירוע הספורט הראשון שהערוץ שידר היה אליפות צרפת הפתוחה. בנובמבר 2015 עבר ערוץ Eurosport 1 לשדר ב-HD והערוץ בוטל.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר יורוספורט

קטגוריה:ערוצי ספורט
קלי סלייטר

**רוברט קלי סלייטר** (באנגלית: **Robert Kelly Slater**; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא גולש גלים אמריקאי.

## ביוגרפיה
סלייטר נולד בקוקו ביץ', פלורידה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי וגרמני, אם כי סבו של אמו היה ערבי ממוצא סורי-לבנוני.

### קריירה
זכה ב-11 אליפויות עולם בתחרות ה-WSL בשנים 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2005, 2006, 2008, 2010, ו-2011, חמישה ניצחונות שלו במקום הראשון היו ברצף (1994–1998).

סלייטר הוא הגולש הצעיר ביותר וגם המבוגר ביותר שזכה בתואר אלוף העולם בסבב העולמי בגלישת גלים בתחרות ה-WSL, בשל זכיותיו בתחרויות ב-1992 וב-2011 (לראשונה בגיל 20, והאחרונה בגיל 39).

סלייטר מחזיק במספר שיאים בספורט גלישת הגלים: הוא הגולש גלים הראשון שזכה בגמר בתוצאה מושלמת של 20 נקודות מתוך 20. נוסף לכך, הוא הגולש המחזיק במספר הזכיות במקום הראשון בתחרויות הכי הרבה פעמים.

הוא עדיין מתחרה בסבב ה-WSL, ליגת גלישת הגלים העולמית ,ומדורג ב-20 גולשי הגלים הטובים בעולם.

#### עיסוקים אחרים
שיחק בסדרת הדרמה "משמר המפרץ" בתור ג'ימי סלייד.

סלייטר דיבב את דמותו כפינגווין בסרט האנימציה הקומי "תפוס ת'גלים".

### חיים אישיים
בשנות ה-90 היה במערכות יחסים מתוקשרות עם השחקנית הקנדית פמלה אנדרסון, בתחילת שנות ה-2000 עם הדוגמנית הברזילאית ג'יזל בונדשן, ומאוחר יותר עם השחקנית ההוליוודית קמרון דיאז.

בשנת 2007, סלייטר תקף באלימות צלם פפראצי ישראלי – לאחר שסלייטר שהה לילה במלון בתל אביב עם הדוגמנית הישראלית בר רפאלי, בת-זוגו באותה עת.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פלורידה
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: ספורטאי ספורט אתגרי של השנה
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: פעילות
קטגוריה:גולשי גלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא לבנוני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סורי
קטגוריה:פלורידה: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
אמיר

[שמאל|ממוזער|250px|אלים חאן, אמיר [אמירות בוכרה|בוכרה, 1911, בצילום של סרגיי פרוקודין-גורסקי]]
**אֶמִיר** או **אַמִיר** (בערבית: **أمير**- ובפרסית, בפשטו ובאורדו: **مير**, **מִיר**) הוא תואר כבוד או אצולה הרווח בשימושו במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, באסיה הקטנה, במדינות הטורקמניות, ובפקיסטן. משמעות המילה, הנגזרת מהשורש הערבי א־מ־ר (أمر), היא "מפקד". במקור היא נועדה לציין מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים. עם הזמן הפך השימוש בתואר זה כדי לציין גם שליטים ומושלים ממדינות קטנות. בימינו, משמש תואר האמיר בעולם הערבי ל"נסיך" או ל"יורש העצר".

## שימושים
* מדינה הנשלטת על ידי אמיר היא אמירות. כמה מהאמירויות הן מדינות ריבוניות, כמו כווית, הנשלטת על ידי שושלת אל-סבאח מאז עצמאותה ב-1961; קטר (מאז 1971) ובחריין (בשנים 1971-2002). אמירויות יכולות להוות גם חלק ממדינה ריבונית, כמו איחוד האמירויות הערביות.
* פירוש נוסף של התואר כ"נסיך" הוא במשמעותו כצאצא זכר של השליט. במשמעות זו נמצא התואר בשימוש בסולטנות האיים המלדיביים. בכמה מדינות אחרות תואר זה משמש לתיאור יורש העצר. כך למשל יורש העצר הירדני, חוסיין בן עבדאללה השני, מלך ירדן, מכונה "האמיר חוסיין".
* אמיר היה גם נציב בפרובינציה של האימפריה האיסלאמית.
* בצורתו התורכמנית של התואר - אאמיר, הוא משמש בהודו ובפקיסטן במשמעות "עשיר" - פעמים רבות בקונוטציה של אלמותיות.
* אמיר הוא גם תוארו של מנהיג כת אסלאמית שנוסדה בלאהור ב-1914. הנושא בתואר הוא בעל סמכות אסלאמית בלבד, ונטול כוח פוליטי. עד היום נשאו בתואר זה חמישה ממנהיגיה של התנועה האחמדית של לאהור.
* בצפון ניגריה ובמדינות אחרות באזור הסהרה, התואר משמש לתיאור ראשי שבטים.
* התנועה היזידית לצד התואר שייח' המשמש את המנהיג המוסלמי שלה, מעניקה את התואר האמיר למנהיג שאינו מנהיג מוסלמי גרידא.

## תוארי נסיכות, אצולה ומשרה
* כל אחד מהח'ליפים הראשונים נקרא "אמיר המאמינים" (**أمير المؤمنين**), על מנת להדגיש את מנהיגותו מעל כלל העולם המוסלמי, ובייחוד במובן הכוחני והניצי למונח הג'יהאד על פי דת האסלאם.

## ערכים העוסקים באמירים מסוימים
* אמיר כווית
* אמיר קטר
* יורש העצר של ערב הסעודית
* יורש העצר של דובאי

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:תארים ותפקידים באסלאם
Ш

**שַה** היא אות באלפבית הקירילי המשמשת ברוב השפות הנכתבות באלפביתים קיריליים, גם באלה המשמשים שפות סלאביות וגם באלה שמשמשים שפות שאינן סלאביות, לייצוג עיצור בתר-מכתשי, חוכך, אטום /ʃ/ (כאות ש בעברית) או עיצור כפוף, חוכך, אטום /ʂ/ - בעל צליל קרוב לקודמו.

מקור הצורה הוא באות שי"ן העברית וצורתה של האות היא כשל אות E לטינית השוכבת על צידה הארוך, כך שתידמה לאות שי”ן בעברית. כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה M לטינית קטנה הפוכה (*ш*). בעוד שרוב האותיות באלפבית הקירילי התבססו על אותיות יווניות, מאחר שלא הייתה אות יוונית בעלת צליל זה, השתמשו האחים קירילוס ומתודיוס באות הגלגוליתית המקבילה, שצורתה התבססה על האות ש העברית.

ישנה סברה שצורת האות מבוססת על האלפבית הקופטי, הזהה לאלפבית היווני אך מוסיף עליו מספר אותיות, ביניהן אות בשם שי הדומה בצורתה () הן לאות הקירילית שה, והן לאות שצ'ה.

במתמטיקה, האות Ш מציינת לעיתים את חבורת טייט-שפרביץ'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלפבית קירילי
אתגר המילניום 2002

**אתגר המילניום 2002** (MC02) היה תרגיל צבאי שבוצע על ידי צבא ארצות הברית בשנת 2002 ונחשב לתרגיל הגדול והיקר מסוגו בהיסטוריה הצבאית המודרנית. 

## מטרה
מטרתו של התרגיל הייתה לבחון את עוצמת הצבא האמריקני ובפרט את יעילות התפיסה החדשה שהתבססה על משקל עיקרי לחימוש באמצעי לחימה מונְחים מדויקים ולעליונות מודיעינית מוחלטת (תפיסת ה-RMA) ובד בבד ללמוד לפתח טקטיקות חדשות וכלי נשק מסוגים שיוכלו להתמודד עם האיומים הקיימים כיום בפני הצבא המודרני.

## התנהלות
התרגיל התקיים בין ה-24 ביולי ל-15 באוגוסט 2002 ועלה מעל 250 מיליון דולר. וייחודו היה בשילוב בין סימולציות מחשב לבין תרגילים חיים. 

הכוח ה"כחול", ייצג את צבא ארצות הברית התמודד מול כוח "אדום", שהיה צבא של מדינה לא ידועה במזרח התיכון. הערכה הייתה כי מדובר בסימולציה של צבא עיראק או איראן.

הכוח האדום, בפיקודו של הגנרל האמריקאי בדימוס פול ואן רייפר, הצליח כבר בימים הראשונים של אתגר המילניום לשגר כמות מאסיבית של טילי קרקע-ים וים-ים נגד ספינות המלחמה האמריקאיות, בהן נושאות מטוסים ובסופו של דבר הטביע לא פחות מ-13 ספינות - זאת למרות שהכוח שמול רייפר היה חזק בלי כל יחס פרופורציונלי מבחינת נשק ויכולות מודיעיניות.  

ואן רייפר התמודד מול האיומים הימיים כאשר שלח סירות קטנות (כדוגמת סירות דיג או סירות גומי) לאזור של ספינות מלחמה מהכוח הכחול, וביצע התקפות קונבנציונליות והתאבדותיות כנגד כלי השיט.
פעולה מוצלחת נוספת של ואן רייפר הייתה שליחת שליחים על אופנועים ליעדיהם על מנת למנוע מהכוח הכחול לנטר מסרים אלקטרוניים למיניהם. כלומר - שליחים אנושיים במסווה של אזרחים.

## מסקנות התרגיל
תוצאות התרגיל לא השביעו את רצונם של בכירי הצבא האמריקאי, והוכיחו למעשה כי למרות העליונות הצבאית והמודיעינית המוחלטת של הצבא האמריקאי, יש משמעות רבה לכוח המקרה, האופי האנושי הגורמים לכך ש"שדה הקרב הוא ממלכת האי-ודאות" וש"כל התוכניות משתבשות במגע הראשון" (כפי שניסח קרל פון קלאוזביץ).

עם זאת, התקבלה המסקנה כי התרגיל בהחלט עשוי לדמות קרב מודרני בימים אלה. במשרד ההגנה למדו רבות מן התרגיל, וייתכן כי רפורמות רבות בצבא בוצעו בעקבות תוצאותיו.

## קישורים חיצוניים

* .
* עמרי פדהצור, חשיבה יצירתית שיטתית בצבא, **[[מערכות]]** 443 (יוני 2012), עמ' 4-11.

## הערות שוליים

קטגוריה:הכוחות המזוינים של ארצות הברית
קטגוריה:תרגילים צבאיים
קטגוריה:2002 בארצות הברית
ג'אז חופשי

**ג'אז חופשי** (באנגלית: **Free jazz**) הוא זרם בג'אז שהתפתח בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים. הג'אז החופשי נולד מסגנונות הבי-בופ, הארד-בופ, והג'אז המודאלי. אמני הג'אז החופשי ניסו לשבור את המוסכמות המוזיקליות מבחינת ההרמוניה, המלודיה והסולמות.

ביצירת ג'אז חופשי, הקצב הוא האלמנט הקבוע היחיד, ויתר מרכיבי היצירה חופשיים לגמרי. לרוב נהוג היה להתחיל במקטע מלודי קצר, ללא הרמוניה, ומאלתרים הלאה והלאה.
הדגש באלתור של הסגנון הוא מלודי, ועל כן רוב הכלים המשמשים בו מלודיים, על פי רוב כלי נשיפה, בס ותופים. כלים הרמוניים, כגון פסנתר וגיטרה, נוכחים בג'אז החופשי פחות מאשר בזרמי ג'אז אחרים.

את הולדת הג'אז החופשי נהוג למקם ב-1957, אז הופיעו אורנט קולמן וססיל טיילור ב-Five Spot Cafe בניו יורק. הופעה זו מסמלת לדברי חוקרי הסוגה (ז'אנר) את ראשיתו של הג'אז החופשי.

## אמנים חשובים בזרם
*אורנט קולמן - סקסופון אלט, נחשב למוביל הזרם ומחלוציו.
* ג'ון קולטריין - סקסופון טנור, מאבות הזרם.
* אריק דולפי - נגן חליל, קלרינט בס וסקסופון אלט. סגנונו הייחודי, היכולת הטכנית שלו, והאישיות שלו עיצבו את פני הסגנון.
* אלווין ג'ונס - תופים, היה המתופף הראשון בסגנון, אשר השפיע מאוד על הזרם הזה ועל המוזיקה בכלל.
* פרעה סנדרס - סקסופון, נחשב לממשיך דרכו של ג'ון קולטריין.
*ססיל טיילור - פסנתרן.
* אלברט איילר - סקסופון.
* ארצ'י שפ - סקסופון.
* דון צ'רי - חצוצרה.
*בילי היגינס - תופים, היה מחלוצי הז'אנר יחד עם אורנט קולמן, איתו השתתף באלבומיו.
* יאנוש מוניאק - היה בין המוזיקאים הבולטים בסגנון זה בגוש הסובייטי.

## אמנים ישראלים בזרם
* סטיב פסקוף - גיטרה חשמלית. נחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים והחשובים בארץ.
* אלברט בגר - סקסופונים וחלילים, אמן ישראלי המנגן בין השאר סגנון זה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה ניסיונית
עמיקם לוי

**עמיקם לוי** (נולד ב-19 בספטמבר 1955) הוא שחקן ובדרן ישראלי.

## ביוגרפיה
לוי הוא בוגר בית צבי, בעברו למד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס, ובהמשך עבר לימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1982 השתתף לוי בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "מישל עזרא ספרא ובניו". בשנת 1990 השתתף בסרט הקולנוע "שורו".

בין השנים 1992–1996 שיחק בסדרה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית בתור המורה להיסטוריה מנשה גבאי. בשנת 1993 התארח באחד מפרקי הסדרה "קופיקו" והשתתף בסרט "הירושה" בבימויו של אמנון רובינשטיין.

בשנת 2005 בסדרה ההומוריסטית "בצפר" בערוץ ניקלודאון בתור מרגלית אלפחורס, מזכירת בית הספר הפיקטיבי "חבצלות". בשנים 2006–2007 שיחק בעונות השלישית והרביעית של הטלנובלה "השיר שלנו" ב-yes בתור במאי הומוסקסואל של להקה צבאית. בשנת 2010 לוי העלה את הצגת היחיד "אבאדי", המבוססת על חייו ונכתבה יחד עם רות דייכס. בשנת 2011 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "החברים של נאור". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסיטקום "החיים זה לא הכל", בתפקיד סטפן, חבר של דוריס.

בשנת 2012 שב לגלם בסדרה "עניין של זמן" המחודשת את דמותו של המורה מנשה גבאי. בשנת 2019 שיחק בסדרה "מתיר עגונות". בשנת 2020 שיחק בסדרות "נבסו" ו"חזרות".

## קישורים חיצוניים

* 
* עמיקם לוי, באתר השחקנים

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
Щ

**שְצַ'ה/שטה** היא אות באלפבית הקירילי המייצגת ברוסית עיצור מכתשי-חכי, חוכך, אטום ארוך /ɕː/ (מעין ש מחונככת), ובעבר ייצגה את הצליל /ɕʨ/. באוקראינית היא מייצגת את הצליל /ʃʧ/ או את הצליל /ɕʨ/, ובבולגרית את הצליל /ʃt/.

צורת האות התבססה על האות הגלגוליתית שְטַה (קובץ:GlagolitsaShta.gif), ובתחילה הייתה ליגטורה של האותיות Ш ו־Т.

בבלשנות, התעתיק המקובלת של אות זו הוא šč, על יסוד הכתיב וההגייה המקוריים של האות (ולא כפי ההגייה הרוסית המקובלת כיום). התעתיק המקובל לעברית של האות הוא **שצ**', גם הוא על יסוד ההגייה המקורית. הדבר נכון גם לגבי אנגלית ולגבי גרמנית בהן מתעתקים את האות כ־Shch וכ־Schtsch (כלומר, Sch הנהגה כ־/ʃ/ ולאחריו tsch הנהגה כ־/ʧ/), בהתאמה.

אופן תיעתוק האות לגרמנית יצר את הבדיחה לפיה הצארית יקטרינה הגדולה, שהייתה ממוצא גרמני, הצליחה לבצע 8 טעויות כתיב במילה בת שתי אותיות - המרק הרוסי העממי שצ'י (רוסית: **Щи**), שמתועתק לגרמנית בעזרת 8 אותיות כ־Schtschi. בגרמניה המזרחית נהוג היה לתעתק את האות כ־Stsch בהתבסס על כך ש־s לפני t נהגית כ־/ʃ/ ולא כ־/s/ ממילא, ולכן אין צורך ב־Sch.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלפבית קירילי
קטגוריה:ליגטורה
מר דידס

**מר דידס** הוא סרט קומדיה רומנטית בכיכובם של השחקנים אדם סנדלר ווינונה ריידר. הסרט הוא עיבוד מחדש לעלילת הסרט מר דידס הולך העירה מ-1936 בכיכובו של גרי קופר.

## תקציר העלילה
לונגפולו דידס (אדם סנדלר) הוא צעיר כפרי תמים הזוכה בירושת ענק של 40 מיליארד דולר, המקנה לו שליטה על אימפריית תקשורת. בעקבות הירושה הוא נקלע לסבך של תככים ומזימות הנרקמות סביבו במטרה להשתלט על הונו החדש. בייב באנט (וינונה ריידר) היא עיתונאית עירונית מתוחכמת המתחזה לנערה כפרית על מנת לרכוש את אמונו של דידס ולכתוב רכילות עליו לעיתון. דידס מתאהב בבייב ונאלץ להתמודד עם המזימות סביבו על מנת להציל את ההון והעסקים שירש.

## דמויות
* **לונגפולו דידס** (אדם סנדלר)
* **בייב באנט / פאם דוסון** (וינונה ריידר)
* **אמיליו לופז** (ג'ון טורטורו)
* **מרטי** (אלן קוברט)
* **צ'אק סידר** (פיטר גלאגר)
* **מאק מקגראת**' (ג'ארד האריס)
* **ססיל אנדרסון** (אריק אווארי)
* **מרף** (פיטר דנטה)
* **ג'ן** (קונצ'טה פרל)
* **פרסטון בלייק** (הארב פרסנל)
* **"עיניים משוגעות"** (סטיב בושמי)
***[[ברוס פרנץ']]** - שר בממשלה.
* **[[ג'ון מקנרו]]** (בתפקיד עצמו)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט
קטגוריה:סרטי האפי מדיסון
ניקולס אוונס

**ניקולס אוונס** (באנגלית: **Nicholas Evans**; 26 ביולי 1950 – 9 באוגוסט 2022) היה עיתונאי, תסריטאי, מפיק טלוויזיה וקולנוע וסופר אנגלי. אוונס למד בברומסגרוב ואחר כך, לפני שהמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת אוקספורד, עשה תקופת מה באפריקה מטעם שירות המתנדבים לעבודת צדקה מעבר לים (VSO). בהמשך עסק בעיתונאות ועבד ככתב עיתונות וכתסריטאי טלוויזיה.

נולד בבברומסגרוב, וורסטרשייר, אנגליה. ספרו, "הלוחש לסוסים" היה במקום העשירי ברשימת רבי-המכר בארצות הברית לשנת 1995, לפי קביעת הניו יורק טיימס. את הסרט שנוצר על פי הספר ביים רוברט רדפורד, שגם כיכב בו מול קריסטין סקוט תומאס.

עלילות ספריו של אוונס מתרחשות באמריקה, בעיקר במרחביה הפתוחים, בהרי הרוקי המושלגים של מונטנה. הוא היה מודע לכך, שקולו הוא של סופר אמריקאי, בניגוד לקרקע גידולו האנגלית, אך זאת משום אהבתו מילדות לכל מה שקשור במערבונים, אינדיאנים ובוקרים, שהביאה אותו, בבגרותו, להציב את עלילות ספריו במערב אמריקה. הוא בילה תקופה ממושכת בארצות הברית בכיסוי מסע הבחירות הנשיאותי של 1976 ולאחר מכן עשה שבועות אחדים במונטנה, שם פגש אנשים ששימשו לו דגם לטום בוקר, הלוחש לסוסים.

אוונס נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, הזמרת-יוצרת שרלוט גורדון קאמינג. התגורר בדבון.

## ספריו שתורגמו לעברית
* הלוחש לסוסים (1995) The Horse Whisperer תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 1996.
* הלולאה (1998) The Loop תרגום עידית פז, הוצאת הד ארצי, 1999.
*בלב האש (1999) The Smoke Jumper תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 2003.
* קו פרשת המים (The Divide (2005 תרגום עידית שורר, הוצאת מעריב, 2006.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:עיתונאים אנגלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2022
לבנת חבלה

**לִבְנַת חבלה** (ברבים: **לִבְנֵי חבלה**) היא מטען חומר הנפץ הנפוץ ביותר בצה"ל. היא נועדה לפיצוצים קטנים (כגון לפריצת דלתות או קירות) וליזימת מטענים גדולים יותר. לפיצוצים גדולים יותר משתמשים בכמה לבני חבלה המוצמדות יחדיו, ואף בארגזים שלמים שלהן.

לבנת החבלה תוצרת ישראל העיקרית שבשימוש צה"ל היא לבנה מספר 10, כאשר בעבר היו נפוצות בעיקר לבנה מספר 3 ולבנה מספר 4. לכל אחת מהן משקל ואופי פיצוץ שונים.

לבנים 3 ו-4 מורכבות מחומר נפץ דחוס וכן ממאיץ, ועל כן יזימתן נעשית בידי נפץ, שהוא המטען המעורר שמפעיל את חומר הנפץ הדחוס בלבנה. את הנפץ ניתן ליזום בצורה חשמלית או באמצעות פתיל השהיה. את לבנת החבלה ניתן להצמיד לקיר או דלת באמצעות מתקן ייעודי או באמצעים מאולתרים.

לבנת חבלה מספר 10 היא לבנה העשויה מחומר נפץ בעל יכולת אלסטית. משקלה 567 גרם כולל עטיפה (537 גרם לא כולל עטיפה) והיא ניתנת ליזימה בעזרת נפץ בלבד (ללא מאיץ). החל מתחילת המאה ה-21 עבר צה"ל להשתמש בהדרגתיות בלבנת חבלה מספר 10 בגלל יתרונותיה על פני הלבנים 3 ו-4.

## ראו גם
*מטען חבלה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חומרי נפץ
קטגוריה:חיל ההנדסה הקרבית: אמצעי לחימה
דנצ'ו ארנון

**דן (דנצ'ו) ארנון** (נולד ב-1935 בקריית חיים) הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך ישראלי.

## ביוגרפיה
ארנון נולד בשכונת קריית חיים שבחיפה. הוריו היו האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון והלדה גינציג. למד בבית הספר החקלאי כדורי וסיים את לימודיו שם ב-1953.

בשנת 1962 סיים את לימודי התואר השני בחקלאות, אולם החליט לעסוק בגרפיקה וצילום. משנת 1988 כתב ופרסם בעיתון ידיעות אחרונות, ב"מסע אחר" וב"נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל".

בתו הבכורה היא הבמאית ארנה רביב.

## מספריו
* "רק בירושלים" – פינות וצדדים לא ידועים של העיר. הוצאת משרד הביטחון, 1989.
* "כובעים בראש" – על כיסויי ראש בארץ ישראל. הוצאת עם עובד, 1995.
* "השומרונים" – בישול, מסורות ומנהגים. הוצאת ראש ירוק, 1999.
* "יום יום חג" – טקסים ופולחנים בישראל של ימינו. הוצאת כנרת, 2004.

## סרטיו
* "אקסטזה" – שישה סרטים על טקסים בישראל, בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2001.
* "גלימות לבנות וג'ינס כחולים" – על השומרונים בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2002.
* "כובעים בירושלים" – על פי הספר "כובעים בראש", הפקת קרן ירושלים, 2005.

## קישורים חיצוניים

* דנצ'ו ארנון באתר "ראש ירוק"
* 
* 
* דנצ'ו ארנון באתר "גליליאו"

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:קריית חיים: אישים
קטגוריה:נווה עוז: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
ליסיפוס

**ליסיפּוֹס** (ביוונית: **Λύσιππος**) היה פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.

## ביוגרפיה
ליסיפוס נולד בסיקיון בסביבות שנת 390 לפנה"ס. לפי מסורת מקובלת היה אוטודידקט ולמד את מלאכת האמנות אצל בעלי מלאכה ויוצק ברונזה בעיר מגוריו. ליסיפוס שימש כפסל החצר של אלכסנדר מוקדון ודיוקנותיו של אלכסנדר אשר שרדו, מבוססים כנראה על יצירתו של ליסיפוס. לפי מסורות יצר ליסיפוס כ-1500 פסלים בברונזה ובשיש. עבודתו הראשונה הייתה פסל פלופידאס, מצביא העיר תבי שנעשה בשנת 368 ואילו האחרון, אשר תיאר את "ציד אלכסנדר" נעשה בשנת 318 לפנה"ס. דמותו של פסל זה נשמרה כהעתק על גבי פסיפס אשר נחשף בעיר פלה, בירת מקדוניה.

פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי ליסיפוס נהג לומר כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים". מהעתקי פסליו המשוערים ניתן לראות את השפעתו הנרחבת של פוליקליטוס ועבודתו על יצירתו של ליסיפוס. הסטיות מן הקאנון הפוליקלטי מתבטאת העיקר בעיצוב גוף חופשי ופחות מוצק. נוסף על העידון הגובר של הדמות, עידון שמקורו בירידת מעמד האתלטיקה בתרבות ההלניסטית, מורגשת גם נטייה של הפסלים לשבור את הפרונטאליות (ה"חזיתיות") של הדמות על ידי הטיית הגוף או על ידי פריצה של חלקים ממנה לחלל.

בין פסליו הידועים, חלקם השתמר בגרסאות מאוחרות, ידועים "זורק הכדור", פסל אשר נמצא בים ליד אנתיקיתה. את פסל "המגרד", "ארוס המותח את קשתו", "הראקלס פארנסה" (Farnese Hercules), "הארקלס אפיטראפזיוס" (ה"ניצב על השולחן").

תלמידו של ליסיפוס, כארס מלינדוס, התפרסם ביצירת פסל "הקולוסוס מרודוס", אשר נחשב לאחד משבעת פלאי עולם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים יוונים
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
צלילת רוויה

**צלילת רוויה**  היא סוג של צלילה בה הצולל יורד לעומק הדרוש, ובאמצעות תא לחץ, נישאר הצולל בלחץ הסביבתי ככל שנידרש (בדרך כלל לא יותר משלושה שבועות).
הסיבה:
במהלך צלילה, שבה משתמשים באוויר בתערובת רגילה ( 80%חנקן ו- 20% חמצן), נוצר מצב שבו נספג בדם חנקן מעבר לכמות המותרת וזאת בשל הלחץ הסביבתי. נשימת חנקן בלחץ גבוה (לחץ חלקי העולה על 3.2 אטמוספירות) גורם לשיכרון מעמקים. שחרור החנקן בצורה לא מבוקרת מהרקמות בחזרה למחזור הדם בזמן העלייה מהצלילה - הפחתת לחץ עלול לגרום למחלת דקומפרסיה. ישנן שתי דרכים למנוע את התופעה: 
# שהייה בעומק מסוים ללא צורך בחניות דקומפרסיה למעט חנית ביטחון (לפי טבלאות הידועות בשם: טבלאות צלילה באוויר דחוס ללא חניות דקומפרסיה: NDL).
# עליה מבוקרת מעל פני המים. 
במידה ונידרש לחרוג לתחום צלילות הדקומפרסיה, ניתן לבצע חניות דקומפרסיה ולשחרר את החנקן המיותר, לעיתים תהליך זה אורך שעות רבות.
בדרך כלל בצלילות עמוקות לא משתמשים באוויר אלא בתערובת אחרת שבה בדרך כלל הליום מחליף את החנקן בתור גז אינרטי. 
הרקמות יכולות לספוג כמות מסוימת של גז אנרטי ולאחריה הרקמה נמצאת במצב של רויה (יותר גז אינרטי לא יוכל להתמוסס באותה רקמה באותו לחץ). לאחר שלב זה הצולל נישאר בלחץ הסביבתי ושחרור הגז האינרטי יבוצע פעם אחת בלבד, בסוף הצלילה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צלילה
ממשלת ישראל העשרים ושש

[ממשלת ישראל ה-26 ב[ראש ממשלת ישראל|ראשות שמעון פרס ביומה האחרון במליאת הכנסת ב-18 ביוני 1996|שמאל|ממוזער|300px]]
**ממשלת ישראל העשרים ושש** בראשות שמעון פרס הושבעה ב-22 בנובמבר 1995, וכוננה בעקבות הרצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין על בסיס הרכב דומה לממשלה העשרים וחמש. הממשלה סיימה את כהונתה ב-18 ביוני 1996. אירועים מרכזיים בימי הממשלה ה-26 הם מבצע ענבי זעם וחיסולו של יחיא עיאש.

## הרכב הכנסת השלוש עשרה ערב הקמת הממשלה

## ציוני דרך ומדיניות
### אירועים מרכזיים
*פינוי של הערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון (למעט חברון), בהתאם להסכם אוסלו ב'.
*מבצע ענבי זעם: אחרי ירי קטיושות לעבר יישובי הצפון החליטה הממשלה שלא להבליג יותר, וצה"ל יצא למבצע ענבי זעם, אשר הסתיים בשל מותם של מאה פליטים לבנונים בנפילת פגז בטעות.
*חיסול "המהנדס", יחיא עיאש. בעקבות חיסולו, ארבעה פיגועי התאבדות נעשו בירושלים, באשקלון ובתל אביב בין 25 בפברואר ל-4 במרץ.

### מדיניות כלכלית
ממשלה זו המשיכה במדיניותה הכלכלית של קודמתה, אשר עיקרה השקעת תקציבים מוגברת בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, והקפאה תקציבית של פיתוח התשתית בהתנחלויות. ממשלה זו הקימה את רשות החשמל.

במאי 1996 הממשלה מקבלת החלטה להקים את נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים לתכנון ותפעול קוי רכבת קלה באזור גוש דן.

### סיום כהונת הממשלה
הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה הוקדמו ביוזמת ראש הממשלה שמעון פרס, שסבר כי אחוזי התמיכה הגבוהים מהם נהנה בשעתו יבטיחו לו את הניצחון. מערכת הבחירות הייתה בעלת אופי מגזרי, כאשר הימין והחרדים התאחדו מאחורי מועמד הליכוד-גשר-צומת, בנימין נתניהו, ואילו הציבור האשכנזי-חילוני תמך ברובו בשמעון פרס.

בליל הבחירות חזו המדגמים ניצחון לפרס, אך לקראת הבוקר התגלה כי בנימין נתניהו ניצח בהפרש של 30 אלף מצביעים, שהיוו כאחוז אחד מהקולות. הממשלה המשיכה לכהן עד להשבעת הממשלה העשרים ושבע בראשות נתניהו ב-18 ביוני 1996.

## סיעות הקואליציה

;**מספר הח"כים החברים בקואליציה:**
* 64 ח"כים לפני הצטרפות סיעת היחיד של אפרים גור (22 בנובמבר 1995 - 7 במרץ 1996).
* 65 ח"כים לאחר הצטרפות סיעת היחיד של ח"כ אפרים גור (7 במרץ 1996 - 18 ביוני 1996).

## הרכב הממשלה
הממשלה מנתה 21 שרים, והייתה זהה בהרכבה לממשלת ישראל העשרים וחמש בסוף כהונתה, למעט יצחק רבין שנרצח, חיים רמון ששב לממשלה והרב יהודה עמיטל שצורף לממשלה.

*מזכיר הממשלה: שמואל הולנדר

### חילופי שרים

## קישורים חיצוניים
*

②26
קטגוריה:הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:שנות ה-1990 בישראל
קטגוריה:1995 בישראל
קטגוריה:1996 בישראל
קטגוריה:ממשלת ישראל ה-26
קטגוריה:1995 בפוליטיקה
קטגוריה:1996 בפוליטיקה
ג'ובאני דה וראצאנו

[שמאל|250px|ממוזער|מסעו של וראצאנו ([1524)]]
**ג'ובאני דה וראצאנו** (באיטלקית: **Giovanni da Verrazano** או **Verrazzano**; נולד ב-1485, נפטר ב-1528) היה מגלה ארצות איטלקי שחקר את צפון אמריקה עבור בית המלוכה של צרפת. היה האירופאי הראשון שחקר את חוף האוקיינוס האטלנטי שבין ניופאונדלנד לדרום קרוליינה בשנת 1524.

## ביוגרפיה
ג'ובאני דה וראצאנו נולד ב, בקרבת העיירה גרווה אין קיאנטי, לא הרחק מפירנצה בירת חבל טוסקנה שבאיטליה בשנת 1485(המועד המדויק אינו ידוע). וראצאנו נולד בטירה המצוייה על אדמות של משפחתו. בשנת 1507 עבר לדייפ במטרה לעבוד כמלח על אונייה. בתחילת הקריירה הימית שלו הפליג למספר נמלים במזרח הים התיכון. הקריירה המוקדמת שלו כמו גם חייו לפני שהחל להפליג אינם ידועים בפירוט. הפלגתו לצפון אמריקה, לעומת זאת, מתוארת בפירוט רב ביומנו.

בשנת 1524 נשלח על ידי המלך פרנסואה הראשון מלך צרפת על מנת לחקור את חופי צפון אמריקה, בין פלורידה וניופאונדלנד, במטרה למצוא מעבר ימי לאוקיינוס השקט. ב-1 במרץ בשנה זו הגיע לכף פיר (כף הפחד) ושם עגן. לאחר מכן הפליג דרומה לאורך חוף דרום קרוליינה. לאחר מכן הסתובב ונע צפונה לעבר צפון קרוליינה שם חשב שמצר פמליקו הוא למעשה מעבר ימי. בשל טעות זו נהגו ממפים ובהם אחיו של וראצאנו - ג'ירולמו דה וראזאנו בשנת 1527 לצייר במרכז צפון אמריקה את "ים וראצאנו". רק לאחר כמאה שנים התגלתה טעותו.

וראצאנו עגן מספר פעמים לאורך החוף ופגש את האינדיאנים החיים לאורכו. הוא לא ראה את מפרץ צ'ספיק ואת נהר הדלאוור. וראצאנו הפליג לאורך חופי ניו ג'רזי ונכנס לתוך מפרץ ניו יורק התחתון, עגן בנארוז – מצר הים שבין סטטן איילנד ולונג איילנד, שם פגש קבוצת אינדיאנים משבט לנאפי שחתרו אל ספינתו בקאנו – מקום המפגש הוא המקום שבו נמצא כיום גשר וראזאנו נארוז. וראצאנו ראה ותיאר ביומנו, גוף מים, אשר הוא חשב שמהווה אגם מים מתוקים, ובפועל היה ככל הנראה נהר ההדסון. וראצאנו הפליג צפונה לאורך חופי לונג איילנד, חצה את מצר בלוק איילנד ונכנס למפרץ נאראגאנסט, שם פגש את האינדיאנים אנשי שבט הנאראגאנסט, הפליג צפונה לעבר מיין, חופיה הדרום מזרחיים של נובה סקוטיה, ולעבר ניופאונדלנד ואי ניו וורלד ולאחר מכן שב לצרפת.

וראצאנו הפליג ליבשת אמריקה פעמיים נוספות – הפעם לעבר אמריקה הדרומית וברזיל. נסיבות מותו של וראצאנו אינן ברורות - חלק מההיסטוריונים סבורים כי הוא נהרג בשנת 1528 בעת מסעו השלישי ליבשת אמריקה על ידי אינדיאנים המתגוררים באנטילים הקטנים. אחרים סבורים כי הוא נתפס על ידי ספרדים, ונתלה כשודד ים בקדיז.

## פרסומו כיום
על אף שווראצאנו היה הראשון שגילה את חופי צפון אמריקה, לא זכה לתודעה לה זכו מגלים אחרים כגון הנרי הדסון, אשר נחשב שנים רבות כמגלה הרשמי של מפרץ ניו יורק התחתון והעליון ונהר ההדסון (וראצאנו לא נכנס למפרץ העליון, ורק ראה אותו מרחוק, ובפועל חשב שנהר ההדסון הוא אגם מים מתוקים), והשמות שנתן לאזורים שגילה לא נשתמרו, כך למשל, בהתאם למנהג התקופה קרא וראצאנו לאזור ארצות הברית של ימינו "פרנססה" (Francesa) על שם מלך צרפת באותה עת.

בשנות ה-50 וה-60 הביא מאבק ציבורי של יוצאי איטליה המתגוררים בעיר ניו יורק להגברת תהילתו של וראצאנו, ובהמשך נקרא על שמו גשר וראזאנו נארוז.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של וראצאנו (באנגלית)
* "מכתבו של ג'ובאני דה וראצאנו מ-8 ביולי 1524 למלך פרנסואה הראשון, מלך צרפת, המתאר את מסעו.
* ג'ובאני דה וראצאנו באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מגלי ארצות איטלקים
קטגוריה:ילידי 1485
קטגוריה:נפטרים ב-1528
רחוב ליברטי 28

**רחוב ליברטי 28** (באנגלית: **28 Liberty Street**; לשעבר: **צ'ייס מנהטן פלאזה 1**, באנגלית: **One Chase Manhattan Plaza**) הוא גורד שחקים המצוי בדאונטאון מנהטן - חלקו הדרומי של רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

## היסטוריה ותאור המבנה
הבניין נפתח בשנת 1961, ומרתפי הבניין והכיכר נפתחו בשנת 1964. גובהו 248 מטרים ויש בו 60 קומות (וכן 5 קומות מרתף). הבניין הוא ה-37 בגובהו בעיר ניו יורק, ה-83 בגובהו בארצות הברית, ה-93 בגובהו באמריקה הצפונית וה-752 בגובהו בעולם.

הבניין, שנבנה בסגנון מודרני (הסגנון הבין-לאומי) ולו חזית זכוכית ופלדה לבנה ושחורה, תוכנן על ידי האדריכל גורדון בנשפט ממשרד האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM).

הבניין שופץ בתחילת שנות ה-90, ובנק צ'ייס מנהטן העביר את מטה החברה בשנת 1997, ובו שכן משרדו של דייוויד רוקפלר. חברת האם של צ'ייס מנהטן, ג'יי פי מורגן צ'ייס, מכרה את הבניין לחברת ההשקעות הסינית, קבוצת פוסון, בשנת 2013. שם הבניין שונה לאחר מכן לרחוב ליברטי 28. הבניין עבר שיפוץ נרחב בין השנים 2016 ו-2018.

הבניין נראה מרחוק מגושם ביחס למבנים הסמוכים לו - שנבנו בתקופה מוקדמת יותר, וזאת בעיקר בשל השתקפות מבני הלבנים שסביבו בחלונות הזכוכית של גורד השחקים. המגדל מחופה אלומיניום - מתכת זולה יותר, וזאת על מנת לחסוך בעלויות (ולא להשתמש בפלדת אל חלד היקרה יותר).

## ראו גם
*גורדי שחקים בניו יורק

## לקריאה נוספת

**The Chase: The Chase Manhattan Bank, N.A., 1945-1985*, John Donald Wilson, Boston: Harvard Business School Press, 1986.


## קישורים חיצוניים

* 
* רחוב ליברטי 28 באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)
* רחוב ליברטי 28 באתר Buildings DB
* רחוב ליברטי 28 באתר משרד האדריכלים והמהנדסים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM)

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהטן: מגדלי משרדים
קטגוריה:מנהטן תחתית
בניין מט לייף

**בניין מט לייף** (באנגלית: **MetLife Building**), שבעבר נקרא **בניין פאן אם** (באנגלית: **Pan Am Building**) הוא בניין משרדים המצוי בשדרת פארק 200, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

## היסטוריה
בעת שהסתיימה בניית המבנה, ב-7 במרץ 1963, היה בניין פאן אם אחד מבנייני המשרדים הגדולים ביותר בעולם וכן הבניין החמישים בגובהו בארצות הברית.

המבנה נבנה עבור חברת התעופה פאן אמריקן, ששמה הופיע על החזיתות הדרומית והצפונית של המבנה, והלוגו שלה - צורת גלובוס - הופיע על החזיתות המזרחית והמערבית של המבנה. בשנת 1981 רכשה חברת הביטוח מטרופוליטן לייף את המבנה, ובשנת 1991, כאשר פאן אם הפסיקה להשתמש במבנה, הוסר הלוגו שלה והוצב במקומו הלוגו של חברת מטרופוליטן לייף, ואף שמו של המבנה שונה.

בשנת 2005 מכרה חברת מט לייף את המבנה בסכום של 1.72 מיליארד דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם בארצות הברית עבור בניין משרדים. המבנה נמכר לקבוצה של טישמן ספייר, לקרן הפרישה של עובדי ניו יורק ולקרן הפרישה של מורי ניו יורק.

המבנה ידוע בשל שירות ההליקופטרים שניתן מהמנחת המצוי על גג המבנה - שירות שהוביל אנשים שביכולתם לשלם עבורו לנמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי - טיסה שאורכה 7 דקות. שירות זה ניתן בין השנים 1965–1968 ושוב למספר חודשים בשנת 1977 ונפסק לאחר תאונה שאירעה ב-16 במאי 1977 בה מסוק מסוג סיקורסקי S-61L הרג את אחד מעובדי המנחת, ורוטור המסוק נפל והרג את אחד מהולכי הרגל שהלכו בשדרת מדיסון ורחוב 43, ופצע מספר אנשים.

## תיאור המבנה
הבניין תוכנן על ידי האדריכלים אמרי רות' ובניו בשיתוף עם ולטר גרופיוס ופייטרו בלוצ'י, והוא מהווה דוגמה של אדריכלות ברוטליסטית ושל הסגנון הבין-לאומי. המבנה תוכנן עבור ייעודו המסחרי – שטחי משרדים נרחבים, והוא נעדר עיטורים ארכיטקטוניים. אף שהוא עורר ביקורת רבה מצד אדריכלים ותושבים רבים המתגוררים בסביבתו (ובשנת 1987, בסקר שערך המגזין "ניו יורק", נבחר כבניין השנוא ביותר בעיר, ועלה כי מרבית תושבי ניו יורק היו מעדיפים שיהרסו אותו), הוא היה פופולרי בקרב החברות שהשתמשו בו, בעיקר בשל קרבתו לתחנת הרכבת גרנד סנטרל. הסיבה לשנאה הרבה למבנה היא, ככל הנראה, אותה סיבה המביאה לפופולריות שלו בקרב שוכרי המשרדים – קרבתו הרבה לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, בשל מיקומה של התחנה במרכז השדרה (ולא בתוך אחד הבלוקים). ניתן לראות את המבנה לכל אורכה של השדרה.
[252px|ממוזער|בניין מט לייף - מבט מ[בניין אמפייר סטייט, 2005.]]

גובהו של המבנה 246.6 מטרים. יש בו 58 קומות (מעל הקרקע), וכ-260,000 מ"ר שטחי משרדים. נכון לשנת 2025, הוא הבניין ה-39 בגובהו בניו יורק, ה-86 בגובהו בארצות הברית, ה-97 בגובהו באמריקה הצפונית וה-779 בגובהו בעולם.

## אזכורים תרבותיים
בשל נראותו של המבנה (עקב מיקומו באמצע שדרה), הוא מופיע בסרטים רבים.
המבנה הופיע בסרטו של קלינט איסטווד "מצוד" (Coogan's Bluff), בסרט "גודזילה" משנת 1998, בסדרה "מלאכים באמריקה" ובסרט "אנטז".

המבנה מופיע במשחק פרידום פייטרז של פלייסטיישן 2.

כמו כן, מופיע המבנה במשחק Grand Theft Auto IV תחת השם GetaLife.

## ראו גם
*גורדי שחקים בניו יורק

## קישורים חיצוניים

* 
* בניין מט לייף באתר Buildings DB
* בניין פאן אם ושברו של החלום המודרניסטי מאמר מאת מרידית ל. קלאוזן (MIT Press Blurb)
* תאונה שהתרחשה במנחת ההליקופטרים בשנת 1977
* בניין מט לייף באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)

קטגוריה:ברוטליזם
קטגוריה:פאן אמריקן וורלד איירווייז
קטגוריה:שדרת פארק
מט לייף
קטגוריה:מבנים שתכנן ולטר גרופיוס
יוסי היימן

**יוסי (יוסף שלום) היימן** (נולד ב-1 בדצמבר 1960, י"ב בכסלו ה'תשכ"א) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. שירת כמפקד בית הספר לקצינים, קצין חי"ר וצנחנים ראשי, מפקד עוצבת האש וראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון. במשך כשנתיים וחצי היה מנכ"ל עיריית ירושלים. מקיץ 2014 מכשמש מנכ"ל ג'וינט-אשל.

## ביוגרפיה
היימן נולד בחיפה לאב יליד גרמניה וניצול השואה. היה חבר בשבט גולן בסניף כרמל של בני עקיבא ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים.

### שירותו הצבאי
היימן התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל של תנועת בני עקיבא, ועבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך מלחמת לבנון הראשונה היה מפקד פלוגה בגדוד 906 ובהמשך מפקד פלוגה בקורס קצינים. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל, אולם כעבור שנה ,ב-1985, שב לשירות בחטיבת גולני ושירת כקצין אג"ם חטיבתי, לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 13 בתקופת קובי מרום ובתום התפקיד יצא ללימודים ב. ב-1990 מונה למפקד גדוד 17 (אריות הגולן). ב-1992 מונה למפקד גדוד 13 והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון. לאחר תפקיד זה השתחרר בפעם השנייה מצה"ל, עבד כמנהל תפעול בחברת אורמיר וכמנהל העיתון "כל העמק והגליל" מקבוצת ידיעות תקשורת. ב-1996 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד גדוד "גפן" בבה"ד 1. ב-1997 מונה למפקד חטיבת בנימין. במהלך פיקודו על החטיבה התגלעו חילוקי דעות קשים בינו ובין המתנחלים, שציפו שהיימן יגלה הבנה לדרכם בשל העובדה שכמעט כל אחיו ואחייניו הם מתנחלים בעצמם.

ב-1999 מונה לראש מחלקת תורת חי"ר וצנחנים (ר' תחצ"ן) במפקדת קחצ"ר ובמקביל שימש כראש מחלקת כושר קרבי. ב-2001 מונה למפקד בה"ד 1, בתקופתו עברו קורסי הקצינים של צה"ל שינוי מערכתי, אוחדו קורסי האג"ם והחי"ר לקורס אחוד, קורס קציני יבשה. ב-2003 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי. במקביל שירת כמפקד עוצבת האש של פיקוד המרכז במהלך שנת 2005. היימן היה הקצין הבכיר הראשון שערך חשבון נפש פומבי בעקבות מלחמת לבנון השנייה, כשאמר בטקס סיום תפקידו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי: "חטאנו חלק מהזמן, ואני חלק מכך, בחטא היוהרה". בשנים 2006–2007 למד לתואר שני והדריך במכללה לביטחון לאומי. ב-2007 מונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת ושירת בתפקיד עד 2010. בסוף שנת 2010 פרש מצה"ל.

### לאחר פרישתו מצה"ל
בתחילת 2011 מונה למנכ"ל עיריית ירושלים במקום יאיר מעיין. בינואר 2014 התפטר מתפקידו זה. מחוויותיו בתפקיד זה תיאר בפוסט בפייסבוק. בקיץ של אותה שנה מונה למנכ"ל ג'וינט-אשל – לפיתוח שירותים למען הזקן, שותפות של ג'וינט ישראל והממשלה.

היימן נשוי לאירית ואב לשלושה, בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מהטכניון (1990) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (2007). אחותו הגדולה מיכל נשואה לשר לשעבר הרב רפי פרץ. חתנו הוא ליאור שילת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
**מכּתביו**:
* סגולות הקצין בצה"ל, מערכות 389, מאי 2003, עמ' 4–6
* לוקחים אחריות, מערכות 419, יוני 2008, עמ' 28–37

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:מפקדי גדוד גפן
קטגוריה:מפקדי בית הספר לקצינים של צה"ל
קטגוריה:קציני חיל רגלים וצנחנים ראשיים
קטגוריה:מפקדי עוצבת האש
קטגוריה:מפקדי חטיבת בנימין
קטגוריה:ראשי החטיבה האסטרטגית
קטגוריה:ראשי מחלקת כושר קרבי בצה"ל
קטגוריה:מפקדי גדוד 13
קטגוריה:מנכ"לי עיריית ירושלים
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ג'וינט
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
מגדל בלומברג

**מגדל בלומברג** (באנגלית: **Bloomberg Tower**) הנקרא על שם חברת בלומברג הוא שמו הלא רשמי של גורד שחקים לעירוב שימושים המצוי בשדרות לקסינגטון 731, בין רחובות 58 ו-59 באזור מידטאון של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. המבנה משמש את הנהלת חברת בלומברג. הבניין מכונה גם בשם 'חצר המקור' (One Beacon Court) בשל המבנה המלבני המואר בצורת המקור אשר מכסה את המגדל, והחצר המרוצפת בקומת הקרקע שלו. גובה המבנה 246 מטרים ובו 54 קומות. המבנה נבנה בין השנים 2001 ו-2005 על פי תכנון חברת האדריכלים של סזאר פלי.

לוחות המתכת המעטרים את המבנה מאפשרות למטפסי מבנים לטפס על המבנה בקלות רבה יחסית. מסיבה זו הוצבו סביב המבנה שומרים במטרה למנוע טיפוס על המבנה.

המבנה נמצא כיום בבעלות חברת ורנאדו ריאלטי טראסט (Vornado Realty Trust).

## ראו גם
* גורדי שחקים בניו יורק
* מרסן מסה מתכווננת

## קישורים חיצוניים

*המגדל באתר Wirednewyork.com
* מגדל בלומברג באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)
* שדרות לקסינגטון 731 באתר Buildings DB
* שדרות לקסינגטון 731 באתר משרד האדריכלים סזאר פלי ושות'
* מגדל בלומברג במשרד המהנדסים ת'ורנטון טומאסטי

בלומברג
קטגוריה:מבנים שתכנן סזאר פלי
36 (מספר)

**36** (במילים בלשון זכר: **שלושים וששה**; בלשון נקבה: **שלושים ושש**) הוא מספר טבעי העוקב ל-35 וקודם ל-37.
ממוזער|שלט בית מספר 36 ברחוב בירושלים
## במתמטיקה
* **36** הוא מספר משולשי ריבועי ראשון (לבד מ-1), מספר פריק במיוחד, מספר הרשאד וכן מספר דמוי משוכלל.
*36 הוא סכום שלוש החזקות השלישיות הראשונות:
\ 1^3+2^3+3^3 = 36.
*36 הוא סכום של מספרים ראשוניים תאומים:
\ 17+19 = 36.
* בגאומטריה, בגלל החלוקה הנוחה של המספר, הכפולות העשרוניות של 36 משמשות לחלוקת מעגלים לזוויות ומדידתן – ישנן 360 מעלות במעגל וכן 3600 אלפיות.

## במדע
* 36 הוא המספר האטומי של קריפטון.

## ביהדות
* על פי המסורת היהודית קיימים בכל דור 36 צדיקים המקבלים פני שכינה ושבזכותם קיים העולם.

## בתחומים אחרים
* על פי החוק בישראל כל עובד זכאי למנוחה שבועית בת **36** שעות רצופות (יממה וחצי, בדרך כלל שבת + 12 שעות) לפחות.
* 36 הוא מספר התמונות בסרט צילום בפורמט 135 שהיה הפורמט הנפוץ ביותר של סרטי צילום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים