open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75

**טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75** התקיים ב-15 בינואר 2024 והפרסים בו הוענקו לתוכניות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בפריים טיים בין התאריכים 1 ביוני 2022 ל-31 במאי 2023 על ידי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים. בעוד הפרסים האמנותיים ניתנו בתאריכים 6 ו-7 בינואר 2024.

ב-28 ביולי 2023, הודיעה האקדמיה למפיקים, הספקים והגופים המעורבים בהכנת הטקס כי עקב שביתת התסטריטאים והשחקנים בהוליווד והטקס לא יתקיים במועד שנקבע והוא ידחה למועד לא ידוע. ב-10 באוגוסט פורסם כי הטקס יתקיים ב-15 בינואר 2024.

הטקס שודר ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס, בעל זכויות השידור על הטקס. האירוע היה זמין להזרמה בהולו מחרת השידור החי.

המועמדויות לטקס הוכרזו ב-12 ביולי 2023. ב-13 בדצמבר אנתוני אנדרסון הוכרז כמנחה של הטקס.

## שינויי חוקים וקטגוריות
בחודש יוני 2022, האקדמיה לטלוויזיה שינתה את החוק בנוגע לפרקים נותרים. עד שנת 2022, פרקים ששודרו אחרי 31 במאי, אבל לפני שתהליכי ההצבעה החלו, היו יכולים להיות מוגשים כמועמדים כך שחברי האקדמיה יוכלו לצפות בהם. לאחר שינוי החוק – כל הפרקים המועמדים חייבים להיות משודרים לציבור הרחב עד 31 במאי, וכל פרק שלא עומד בקריטריון זה יהיה זכאי למועמדות בטקס הבא. אם לתוכנית אין עונה נוספת, אז הפרק יהיה זכאי רק למועמדות אישית.

לאחר סידור הקטגוריות המהותי בין טקס הפריים טיים לפרסי האמי לבידור בשעות היום שנעשה בשנת 2022, הוחלט כי שעשועונים יעברו לטקס הפריים טיים. קטגוריות חדשות נוספו לטקס: **השעשועון הטוב ביותר** ו**המנחה הטוב ביותר בשעשועון**. גם תקופת השידור לשעשועונים שונתה על מנת להתאים לטקס – מ-1 בינואר 2022 ועד 31 במאי 2023. בנוסף, על מנת להימנע מבלבול, הקטגוריה **תוכנית התחרות הטובה ביותר** שונה לשם **תוכנית המציאות-תחרות הטובה ביותר**. שעשועונים בהם מתחרים ילדים יתחרות במסגרת פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה.

בחודש דצמבר 2022 הוכרז כי קטגוריות תוכניות הווראייטי יסודרו מחדש:
* **סדרת הוראייטי-אירוח הטובה ביותר** תשנה את שמה ל**[[פרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית אירוח הטובה ביותר|תוכנית האירוח הטובה ביותר]]**.
* **סדרת הוראייטי-מערכונים הטובה ביותר** תשנה את שמה ל**[[פרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית המערכונים הטובה ביותר|תוכנית המערכונים הטובה ביותר]]**.

## מועמדים וזוכים
המועמדויות הוכרזו ב-12 ביולי 2023 על ידי איווט ניקול בראון ויו"ר האקדמיה פרנק שרמה.

### תוכניות

### משחק
#### הופעות ראשיות

#### הופעות משניות

### בימוי

### תסריטאות

## שיאני מועמדויות וזכיות
### שיאני מועמדויות בקטגוריות עיקריות

### שיאני מועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

75
קטגוריה:2023 בארצות הברית
קטגוריה:פרסים טלוויזיוניים
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים אמריקאים
גאורג, נסיך הסן-דרמשטאדט

**גאורג לודוויג, נסיך הסן-דרמשטאדט** (בגרמנית: **Georg von Hessen-Darmstadt**; 1669 – 13 בספטמבר 1705) היה פילדמרשל בצבא האוסטרי. הוא ידוע בקריירה שלו בספרד ההבסבורגית, כמשנה למלך קטלוניה (1698–1701), ראש הצבא האוסטרי במלחמת הירושה הספרדית (1701–1705) ומושל גיברלטר ב-1704. הוא נהרג במהלך המצור על ברצלונה בשנה שלאחר מכן. הוא נודע בספרדית **כחורחה דה דרמשטט** ובקטלאנית כ**ג'ורדי דרמשטט**.
ממוזער

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
גאורג נולד בדרמשטאדט, הסן, גרמניה בשנת 1669, והיה בנו השלישי של לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט. לאחר מותו המוקדם של אביו, הוא גודל על ידי אמו אליזבת דורותיאה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג. בשנת 1686 הוא ערך "סיור גדול" דרך צרפת ושווייץ.

כבן הצעיר, היה לו סיכוי קטן להפוך לרוזן, ולכן הוא נועד לקריירה צבאית.

### קריירה צבאית
תחילה הוא נלחם נגד העות'מאנים תחת הנסיך אויגן מסבויה. הוא נכח בקרב מוהאץ'. אחר כך הצטרף לוויליאם השלישי מאורנז' במערכה האירית. לאחר שובו המיר את דתו לקתוליות והפך לגנרלפלדוואכטמייסטר (שווה ערך למייג'ור גנרל) בצבא האוסטרי ב-1692, בגיל 23.

אחר כך הוא נלחם נגד הצרפתים במלחמת תשע השנים. בשנת 1695 הוא נשלח על ידי הקיסר לספרד בראש יחידת צבא של 2,000 חיילים גרמנים כדי לסייע בהגנה על קטלוניה מפני כוחות הצבא והצי הצרפתי המעולים.

בשנת 1697 הגן על ברצלונה שהייתה נתונה במצור על ידי דוכס ונדום מצד היבשה ועל ידי האדמירל ד'אסטרה דרך הים. לבסוף נכנעה העיר לאחר מצור של 52 ימים על פי פקודה ממדריד ובניגוד לרצונו של הנסיך גאורג לודוויג.

### אחריתו
לאחר המלחמה זכה לכבוד בספרד ובשנת 1697 קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב. לאחר נסיגת הצרפתים, הוא הפך למשנה למלך של קטלוניה, ונרשם ברשומות הספרדיות כחורחה דה דרמשטט. הוא למד קצת קטלאנית ויזם כמה רפורמות, מה שהפך אותו לפופולרי למדי באזור. בשנת 1699 הוא מונה לגנרל חיל הפרשים.

בשנת 1700 נפטר המלך קרלוס השני והוחלף על ידי פליפה החמישי הצרפתי. הנסיך גאורג לודוויג הוחלף בשנת 1701 במשנה למלך פרו-בורבון: לואיס אנטוניו תומאס פרננדז דה פורטוקררו, והוא חזר לאוסטריה. שם הורה לו הקיסר לאופולד לנהל משא ומתן על ברית עם אנגליה ופורטוגל כדי לתמוך בתביעותיו לכס המלכות הספרדי של בנו של לאופולד, הארכידוכס קרל.

לאחר תחילת מלחמת הירושה הספרדית הוא מונה לראש הכוחות האוסטרים התומכים במטרתו של הארכידוכס קרל בספרד. בינואר 1704, האדמירל סר ג'ורג' רוק עם הנסיך גאורג על הסיפון הפליג מליסבון לברצלונה, בתקווה שזה יכריז עבור הארכידוכס קרל שכתוצאה מכך האנשים יתקוממו נגד המשנה למלך הפרו-בורבון החדש פרנסיסקו דה ולסקו. הפעולה נכשלה והצי חזר לליסבון לאחר עימות עם כוחות הצי הצרפתי לכיוון טולון. ב-31 ביולי על פי הצעתו של הנסיך גאורג ובפיקודו, 1,800 נחתים הולנדים ואנגלים הונחתו ליד גיברלטר, כבשו את המבצר יחד עם סר ג'ורג' רוק, אדמירל הצי (1702–1704) והגנו עליו בהצלחה נגד מצור ספרדי-צרפתי, והתקפות חוזרות ונשנות. לאחר הגעת תגבורת ואספקה של בעלות הברית, שאפשרו לנסיך גאורג לצאת למתקפה, נזנח המצור באפריל 1705. הוא עזב את גיברלטר וקיבל את הפיקוד על כיבוש ברצלונה ונהרג ב-13 בספטמבר, כשהסתער על מצודת מונז'ואיק.

גופתו נחנטה ונקברה ב-Església dels Josepets de Gràcia. ליבו נשלח בשנת 1711 לדרמשטאדט, שם הוא נטמן ב-Stadtkirche. הוא ידוע על ידי הקטאלונים בשם "פרינספ ג'ורדי" (הנסיך גאורג). רחוב בברצלונה נקרא על שמו: "Carrer del Príncep Jordi".

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מרשלים אוסטרים
קטגוריה:ילידי 1669
קטגוריה:נפטרים ב-1705
תעלת הדנובה

**תעלת הדנובה** או **תעלת דונו** (גרמנית: Donokanal) היא ערוץ של נהר הדנובה, נבנתה ב-1598, בתוך העיר וינה באוסטריה. אורכה 17.3 ק"מ ובניגוד לנהר הדנובה עצמו, היא גובלת במרכז העיר של וינה, שם זורם לתוכה נהר וויין (Wienfluss).

התעלה מתפצלת מהנהר הראשי במתחם , ב, וחוזרת אליו שוב במעלה הזרם של "פרטרשפיץ", בפארק פראטר בסימרינג. האי שנוצר כך בין התעלה והדנובה מכיל שניים מ-23 המחוזות של וינה: בריז'יטנאו (רובע 20)ולאופולדשטאדט (רובע שני). את התעלה חוצים חמישה עשר גשרי דרכים וחמישה גשרי רכבת.

ממוזער|התעלה בשנת 1855
מכיוון שבגרמנית המילה תעלה (שנמצאת בשימוש מאז שנת 1700 לערך) מעוררת אסוציאציות של תעלות ביוב פתוח, נעשו ניסיונות לשנות את שם התעלה (אחת ההצעות הייתה Kleine Donau – הדנובה הקטנה) אך הם לא זכו להצלחה.

## היסטוריה
השם "תעלת הדנובה", משמש מאז 1686, עבור הענף הדרומי של נהר הדנובה בווינה. הענף, שהיה במקור ענף טבעי, בשנים 1598–1600, הוסדר לראשונה על ידי .
ממוזער|גשר ה"דובלין סטג" מעל התעלה
במאה ה-19 נבנה ה"שווימטור", מחסום צף נייד, בסמוך לכניסה לתעלה. הוא תוכנן להגן על התעלה מפני שיטפונות, ונכנס לשירות בשנת 1873. מתחם  נבנה בין 1894 ל-1899, והוא מספק בקרת שיטפונות איכותית יותר מאשר השווימטור. עם זאת, השווימטור נשאר בשימוש עד מלחמת העולם הראשונה, ולא הוצא משימוש עד 1945.

## שימוש
בתחילת שנות ה-90 החלו עבודות בקטע הדרומי של התעלה (בין הרובע השני לשלישי) על מנת ליצור אזור בילוי לאורך גדותיו.

השבילים משני צידי הדונאוקנאל נמצאים בשימוש קבוע על ידי רצים ורוכבי אופניים. לאחרונה נעשו ניסיונות מוצלחים להפוך את המקום לאזור בילוי אטרקטיבי יותר במהלך חודשי הקיץ (במות קיץ, שוקי פשפשים, בתי קפה ועוד).

שייט בסירה המקיף את לאופולדשטדט ובריג'יטנאו דרך הדונאוקנאל והדנובה מתחילים בשוודנפלאץ (Schwedenplatz – כיכר שוודיה), קרוב למרכז העיר. אותו מיקום מספק את מסוף וינה של המעבורת המהירה Twin City Liner, המקשר את וינה עם ברטיסלבה, תוך מעבר בדונאוקנאל וממנה לדנובה.
ממוזער|מסוף הסירות בלילה
פסטיבל "Donaukanaltreiben" מתקיים מדי שנה בחודש יוני במספר מקומות לאורך הדונאוקנאל. מוזמנות בעיקר להקות אוסטריות (מקצועיות וחובבניות) אך מדי פעם מזמינים המארגנים גם להקות מהמדינות השכנות.

## השפעות תרבותיות
גדות הדונאוקנאל הונצחו על ידי היינץ קונרדס בשירו "A schräge Wiesn" ("מדשאה משופעת"). בשיר, הגיבור פרנץ, בוחר שלא לצאת לחופשה. במקום זאת, הוא מבלה את זמנו הפנוי בנמנום על מדרונות הדשא שליד הדונאוקנאל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יובלי הדנובה
קטגוריה:אוסטריה: נהרות
קטגוריה:תעלות
קטגוריה:וינה: מבנים
קטגוריה:וינה: גאוגרפיה
שרירי הפנים

**שרירי הפנים** הם קבוצה של שרירי שלד  מפוספסים שלתנועות שלהם אחראי עצב הפנים והם שולטים בין היתר על הבעת הפנים. הם נמצאים רק ביונקים, למרות שהם נובעים מתאי הרכס העצבי שנמצאים בכל החולייתנים. הם השרירים היחידים שמתחברים לדרמיס.

## מבנה
שרירי הפנים נמצאים ממש מתחת לרקמה התת-עורית . כשהם מתכווצים, עור הפנים זז. שרירים אלו גורמים גם לקמטים בעור הפנים בזווית ישרה לקו הפעולה של השרירים.

לתנועות שרירי הפנים אחראי עצב הפנים, כאשר כל עצב משרת צד אחד של הפנים. לעומת זאת, לשרירי הלעיסה הסמוכים אחראי העצב המנדיבולרי , ענף של העצב המשולש.

### רשימת שרירים
בשרירי הפנים כלולים:
* שריר Occipitofrontalis 
* השריר הטמפורופריאלי 
* שריר הפרוצרוס 
* שריר האף 
* השריר המדכא 
* שריר העין החוגי
* שריר Corrugator supercilii  (שריר קטן קרוב לעין)
* שריר Depressor supercilii  (שריר בעין)
* שרירי האוזן החיצונית  (קדמי , עליון  ואחורי )
* שרירי האורביקולריס אוריס  (שרירים המקיפים את הפה)
* אנגולי אוריס 
* שריר הצחוק
* שרירי הזיגומאטיקוס  (הגדול והקטן)
* שריר ההבעה 
* Levator labii superioris alaeque nasi 
* שריר הדפרסור 
* Levator anguli oris 
* שריר המחצצר
* שריר המנטליס

לשריר הפלטיזמה  אחראי עצב הפנים. למרות שהוא נמצא בעיקר בצוואר וניתן למנות אותו עם שרירי הצוואר, הוא יכול להיחשב גם כשריר הבעת פנים.

לשרירי הסטילוהיואיד , הסטפדיוס  והבטן האחורית של השריר הדו-בטני אחראי עצב הפנים, אך הם אינם נחשבים לשרירים של הבעת פנים.

## התפתחות
שרירי הפנים נגזרים מהקשת הענפית/פרינגיאלית השנייה. בבני אדם, הם בדרך כלל מתחילים להיווצר בסביבות השבוע השמיני להתפתחות העובר.

## משמעות קלינית
חוסר יכולת ליצור הבעות פנים בצד אחד של הפנים עשוי להיות הסימן הראשון לפגיעה בעצב של השרירים הללו. פגיעה בעצב הפנים גורמת לשיתוק פנים של שרירי הבעת הפנים. נזק זה יכול להתרחש בשבץ מוחי, שיתוק על שם בל או סרטן בלוטת מיצד האוזן מכיוון שעצב הפנים עובר דרך הבלוטה. בלוטת מיצד האוזן יכולה להינזק לצמיתות על ידי ניתוח או זמנית על ידי טראומה. מצבים אלו של שיתוק לא רק מעכבים את הבעת הפנים אלא גם פוגעים קשות ביכולתו של המטופל לדבר, באופן קבוע או זמני.

## ראו גם
* שרירי הלעיסה

## קישורים חיצוניים
* ARTNATOMY: בסיס אנטומי של כלי למידת הבעות פנים
* שרירי הפנים, באתר PracticeAnatomy
*Muscles of Facial Expression 

*
הנחיתה בברצלונה (1704)

**הנחיתה בברצלונה** הייתה ניסיון כושל של בעלות הברית במאי 1704 במהלך מלחמת הירושה הספרדית לכבוש את העיר ברצלונה ממגניה הפרו-בורבוניים הספרדים.

## רקע
כאשר ספרד צ'ארלס השני מת ללא יורש בנובמבר 1700, ירש אותו במדריד הנסיך הצרפתי פליפה החמישי. כנגד היורש הזה התמודדו אנגליה, הרפובליקה ההולנדית, האימפריה הרומית הקדושה ופורטוגל שהעדיפו את הנסיך האוסטרי קרלוס השלישי כמלך חדש, מה שהוביל למלחמת הירושה הספרדית.

בתוך ספרד, לא כולם תמכו במלך פליפה החמישי. במיוחד קטלוניה וולנסיה חששו לאבד את זכויותיהם המקומיות המסורתיות תחת מלך שהעדיף ממשל מרכזי קפדני מהסוג הנהוג בצרפת. אחת ההחלטות הראשונות של פליפה הייתה להחליף את המשנה למלך קטלוניה גאורג, נסיך הסן-דרמשטאדט, שהיה לא רק גרמני, אלא גם מאוד פופולרי בברצלונה בשל הגנת העיר מול הצרפתים שלוש שנים קודם לכן.

## הנחיתה
בשנת 1704, ספרד עדיין הייתה איתנה בידיו של מלך בורבון פליפה החמישי. לאחר קשר של כמה אצילים קטלאנים פרו-הבסבורגיים, הנסיך גאורג מהסן-דרמשטאדט שכנע את בעלות הברית לשלוח צי לברצלונה, בתקווה שכתוצאה מכך, האנשים יתקוממו נגד המשנה למלך הפרו-בורבון החדש פרנסיסקו דה ולסקו.

צי של 30 ספינות אנגליות ו-18 הולנדיות בפיקודו של אדמירל ג'ורג' רוק, עם גאורג מדרמשטאדט על סיפונה, הפליג מליסבון לברצלונה. כשהצי הופיע לפני העיר, המרד הצפוי לא התרחש. לאחר מכן הנחית גאורג מדרמשטאדט כ-1,200 נחתים בריטים ו-400 הולנדים בשפך הנהר בזוס, שם הצטרפו אליהם כ-1,000 קטאלונים חמושים. גם נחיתה זו לא הצליחה לעורר תגובה בתוך העיר.

בשל אזהרות שצי צרפתי גדול יותר מתקרב, לבעלות הברית לא הייתה אפשרות אחרת מלבד לעלות מחדש ולהפליג חזרה לליסבון. בדרכם חזרה, הם כבשו את גיברלטר ב-3 באוגוסט. כמה מאות קטאלונים ליוו את הצי דרומה ולחמו עם בעלות הברית בגיברלטר. כ-350 מהם התיישבו מעט צפונית לגיברלטר במקום שנקרא על שמם מפרץ קטלאן.

## לאחר מכן
ניסיון שני לכבוש את העיר הצליח שנה לאחר מכן, באוקטובר 1705. ברצלונה נשארה נאמנה למלך ההבסבורגי קרל לאורך כל המלחמה, עד שנכבשה ב-1714.

קטגוריה:מלחמת הירושה הספרדית
קטגוריה:ברצלונה: היסטוריה
יפרח נאמן

OBE פרופסור **יפרח נאמן** (13 בפברואר 1923 – 4 בינואר 2003), היה כנר ומורה יהודי בריטי.

## קורות חיים
נאמן נולד בצידון, לבנון. הוא התגורר בתל אביב עד 1932, אז עבר לפריז כדי ללמוד בקונסרבטואר של פריז.

בשנת 1937 בגיל 14 הוא זכה בתחרות הפרמייר פרי, הסטודנט הצעיר ביותר שעשה זאת. לאחר לימודיו בפריז נסע נאמן ללונדון כדי ללמוד אצל הכנר ההונגרי קרל פלש, ובשנת 1939 חזר לצרפת כדי ללמוד אצל הכנר ז'אק טיבו. לאחר הפלישה הגרמנית לצרפת ב-1940, התיישב נאמן בלונדון שם המשיך את לימודיו אצל מקס רוסטל.

## קריירה
ממוזער|ביקורת של ג'יימס אגתה על הופעת הבכורה של נאמן בלונדון, 1944
לאחר שהתמקם בלונדון נאמן פגש את הפסנתרנית מיירה הס והמלחין הווארד פרגוסון, שניהם הפכו לחברים לכל החיים. הם הזמינו אותו לנגן בסדרת הופעות הצהריים של הגלריה הלאומית, ובמהלך השנים הבאות ניגן נאמן ב-15 קונצרטים של הגלריה הלאומית.

נאמן לימד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה משנת 1958 ועד מותו, תחילה כפרופסור לכינור, ולאחר מכן כראש לימודי סולו מתקדמים. בשנת 1998 מונה לפרופסור אמריטוס כהוקרה על שירותו של 40 שנה בבית הספר. נאמן העביר כיתות אמן ברחבי העולם וכאורח פרופסור ערך שיעור משלו ארבע פעמים בשנה בקונסרבטוריום פיטר קורנליוס במיינץ, גרמניה, משנת 1973 ועד מותו. הוא גם היה יועץ מומחה לבית הספר למוזיקה של קתדרלת וולס במשך למעלה מ-30 שנה. הוא לימד בקורס הקיץ של הנגרייב במשך יותר מ-25 שנה.

## פרסים
נאמן קיבל פרסים בינלאומיים ואנגלים רבים, כולל פרס Gutenberg-Plakette של העיר מיינץ, גרמניה, בשנת 1997, מדליית "Cobbet" של להקת המוזיקאים Worshipful בשנת 1997, ו-Freedom of the City of London בשנת 1980. הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 1983.

## מותו
יפרח נאמן נפטר מסרטן ב-4 בינואר 2003 בגיל 79 בלונדון, אנגליה, הותיר אחריו את אשתו ג'יליאן, בנו סם ובתו רייצ'ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כנרים יהודים בריטים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:יהודים לבנונים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1923
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2003
פאון דואלי

[שמאל|ממוזער|הפאון הדואלי של ה[קובייה הוא תמניון. קודקודים של אחד תואמים לפאות של השני, ומקצועות תואמים זה לזה.]]
בגאומטריה, כל **[[פאון]]** משויך למבנה **דואלי** אחר, שבו הקודקודים של אחד תואמים את פאותיו של השני, ומקצועות שבין זוגות קודקודים של אחד תואמים למקצועות שבין זוגות פאותיו של השני. צורות כפולות כאלה נשארות פוליהדרות קומבינטוריות או מופשטות, אך לא את כולן ניתן לבנות גם כפאונים גאומטריים. לכל פאון נתון, הפאון הדואלי של הדואלי שלו הוא הפאון המקורי.

הדואליות משמרת את הסימטריות של הפאון. לכן, עבור מחלקות רבות של פאונים המוגדרות על ידי הסימטריות שלהן, הדואלים שייכים למעמד סימטריה מקביל. לדוגמה, הפאונים משוכללים, הקמורים ופוליהדרת קפלר-פוינסו (כוכב). יוצרים זוגות דואליים, כאשר הארבעון המשוכלל הוא דואלי עצמי. הדואלי של פאון איזוגונלי (כזה שבו כל שני קודקודים שווים בכפוף לסימטריות של הפאון) הוא פאון איזוהדרלי (כזה שבו כל שתי פאות חופפות [...]), ולהפך. הדואלי של פאון איזוטוקסלי (כזה שבו כל שני מקצועות שווים [...]) הוא גם איזוטוקסלי.

הדואליות קשורה קשר הדוק להדדיות קוטבית, טרנספורמציה גאומטרית שכאשר היא מיושמת על פאון קמור, היא מממשת פאון דואלי קמור נוסף.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פאונים
דן עופרי (קול ישראל)

**דן עופרי** (נולד ב-18 במרץ 1951) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי.

## ביוגרפיה
דן נולד בראשון לציון להורים שורדי שואה שעלו ארצה ערב הקמת המדינה מהונגריה.

עופרי התחנך בראשון לציון והיה חבר תנועת הצופים. את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.

עופרי החל את עבודתו כקריין בקול ישראל בשנת 1974 לאחר שסיים קורס קריינים שאליו הגיע במקרה. איתו סיימו את הקורס עודד בן-עמי, מנחם פרי, מלאכי חזקיה, בני הנדל, ענת שרן וברוריה זימרון.

לאחר שנת עבודה עזב את הרדיו והיה בין השאר, שליח עליה באוסטרליה.

בשנת 1986 חזר לקול ישראל. במהלך השנים היה קריין מהדורות חדשות, הגיש תוכניות רבות ברשתות השונות של קול ישראל. ברשת ג' – "אדום עתיק", "פזמונהמון", "מצעד המרגנית", "ציוניוני הדרך", "לילות משי כחול לבן" – (תוכנית שבה הושמעו בקשות של מאזינים לשירים עבריים ישנים), "עוד חוזר הניגון", "ארצנו הקטנטונת" ושידורים חיים. בנוסף הגיש שידורי מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה כולל קונצרטים חיים של תזמורות שונות מתיאטרון ירושלים, מאולם ימק"א ומבנייני האומה, שידורים שונים ברשת מורשת, רשת א', ורשת ב'.

ב-2016 פרש מעבודתו בקול ישראל כשנה לפני סגירת רשות השידור.

עם הקמת תאגיד השידור "כאן" התבקש לחזור ולקריין חדשות, ועשה כך במשך 3.5 שנים עד לפרישתו בסוף 2020.

במשך כל השנים עופרי ניגן באקורדיון וליווה להקות מחול ירושלמיות בסיורים רבים בחו"ל.

משתתף כאחד מהסולנים ב"חבורת שוהם" ב"שיר על טווס הזהב" מאת איציק מאנגר.

לעופרי בת אחת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:קרייני רדיו ישראלים
קטגוריה:קרייני חדשות ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
שריר המנטליס

**שריר המנטליס** הוא שריר שלד בשפה התחתונה שממוקם בקצה הסנטר. הוא יוצא מהלסת התחתונה וחודר לתוך הרקמה הרכה של הסנטר.

## מבנה
שריר המנטליס יוצא מהבליטה המנטלית  בלסת התחתונה ליד קו האמצע. הוא חודר לרקמה הרכה  ולעור הסנטר.

בשילוב עם שריר הפה החוגי (בשפה העליונה), שריר המנטליס מאפשר לשפתיים לנוע. מבחינה חיצונית, התכווצות שריר המנטליס גורמת לקמטים וגומות בעור הסנטר, בעיקר בהבעות של ספק או אי נחת.

ניתן בדוק את תקינות שריר המנטליס באמצעות אולטרסאונד.

### ג'ניוספאזם
ג'ניוספאזם  היא הפרעת תנועה גנטית של שריר המנטליס. ההפרעה כרוכה בהתכווצות חוזרת ונשנית של השריר, בפרקים שנמשכים בין שניות לשעות. ניתן להשתמש בתרופות מסוימות לטיפול בו, כגון הלופרידול ובנזודיאזפינים. הזרקת רעלן הבוטולינום (שמשתק לצמיתות את השריר) יעילה יותר.

### קוסמטיקה
כדי להפחית קמטים בעור הסנטר, משתקים את שריר המנטליס חלקית באמצעות רעלן הבוטולינום למטרות קוסמטיות.


קובץ:Gray176.png|משטח חיצוני של הלסת התחתונה. שריר המנטליס מסומן על ידי העיגול האדום משמאל.
קובץ:Mentalis animation small.gif|שריר המנטליס (אדום).
קובץ:Braus 1921 376.png|פעולת שריר המנטליס.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שרירי הראש
תחנת השירות של מיקי

**תחנת השירות של מיקי** (באנגלית: **Mickey's Service Station**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט, שבו מככבים מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי בתור מכונאי רכב, היה גם ההופעה האחרונה בשחור-לבן של דונלד, גופי ופיט וסרט ההנפשה בשחור-לבן הלפני אחרון שהופק על ידי דיסני (האחרון הוא "הקנגורו של מיקי" שיצא כחודש מאוחר יותר). זהו גם ההצטוותות הראשונית של השלישייה הקלאסית – מיקי, דונלד וגופי. את הסרט ביים בן שרפסטין, שבאותו זמן ביים רק סרטים קצרים של "סימפוניות טיפשיות", ודיבבו בו וולט דיסני, קלרנס נאש, פינטו קולביג ובילי בלטשר. זהו הסרט הקצר ה-74 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והחמישי באותה השנה.

הסרט עבר מאוחר יותר צביעה מחדש.

## עלילה
מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי עובדים יחד בתחנת שירות לרכב בתור מכונאי רכב המתקנים מכונית שבורה. עד מהרה מגיע פיט רגל-עץ ודורש מהם לתקן רעש של חריקה בצמיג שלו עד לחזרתו בעוד 10 דקות. מיקי מגלה חגב תקוע בתוך המכונית והשלישייה מרסקת כמה מחלקי המכונית בפטישים בניסיון לתפוס את החגב הסורר, כשבסופו של דבר הרכב נהרס וניזוק. כשהם מבחינים שפיט אמור להגיע בכל רגע, החבורה מתחילה בעבודת תיקון המכונית, אך למעשה הם פוגעים אחד בשני באופן קומי. דונלד מקבל מכות בפניו מחלקי הרכב, מיקי מתקשה לתקן את אחד הצמיגים ולגופי נתקעה הרגל בדלי לפני שהוא מחליק כמו מטורף על בריכת שמן. כשפיט מגיע, המכונית לא מתניעה. השלושה מתרחקים על קצות האצבעות בזמן שדעתו של פיט מוסחת בניסיון ההתנעה. הם צופים מהצד כיצד המכונית מתחילה להכות את פיט ומפרקת את עצמה, משאירה רק את המנוע שלם. המנוע פוצח במרדף אחרי פיט, תוך שהוא נתקע בו ומגלח את חלקו האחורי.

## דמויות ומדבבים
* מיקי מאוס – וולט דיסני
* דונלד דאק – קלרנס נאש
* גופי – פינטו קולביג
* פיט – בילי בלטשר

## מורשת
* אם כי זוהי הופעתו השלישית של דונלד בשחור-לבן (אחרי "ההתרמה לבית היתומים" ו"חוטף הכלבים"), סרט זה מציין את הפעם האחרונה שלו בשחור-לבן.
* זוהי הפעם האחרונה שפיט הופיע עם רגל-העץ הידועה לשמצה שלו, מראה זה ישוב 69 שנים מאוחר יותר בסרט "מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים" משנת 2004. היעלמותה של רגל-העץ הייתה בגלל שהאנימטורים התקשו לזכור באיזו רגל היא אמורה להיות, והחליטו שיהיה פשוט יותר לתת לפיט שתי רגליים. רגל-העץ של פיט תחזור לצמיתות באתחול האחרון של מיקי מאוס מאת פול ראדיש.
* הסרט הציג את מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי כשלישייה קומית, שתהפוך לאחר מכן לנוסחה פופולרית בסרטי דיסני. דוגמאות אלו כוללות את "מכבי האש" (1935), "עוברים דירה" (1936), "ציידי האיילים", "מנקי השעון", "רוחות בודדות" (1937), "בונים סירה", "הטריילר של מיקי", "ציידי הלווייתנים" (1938), "הגוררת של מיקי" (1940) ו"מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים" (2004).
* סרט זה מוצג כאחד משלבי המעבר במשחק הווידאו "Epic Mickey 2: The Power of Two".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטים קצרים של דיסני
קטגוריה:מיקי מאוס
מצעד הגאווה בסאו פאולו

**מצעד הגאווה בסאו פאולו** (בפורטוגזית: **Parada do Orgulho LGBTQ de São Paulo**) הוא מצעד גאווה שנתי המתקיים בסאו פאולו, ברזיל, מאז 1997 (למעט שנת 2020 בשל מגפת הקורונה בברזיל). זהו מצעד הגאווה הגדול ביותר בדרום אמריקה, והוא נחשב, על ידי גינס שיאי גינס כמצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם החל משנת 2006 עם נוכחות של 2.5 מיליון איש. מצעד הגאווה שבר את שיא הגינס בשנית, ב-2009 עם ארבעה מיליון משתתפים. ככל הידוע, מצעד הגאווה החזיק בשיא גינס ב-2006–2016. ב-2017, השתתפו במצעד הגאווה חמישה מיליון איש. נכון ל-2019, במצעד הגאווה משתתפים 3–5 מיליון איש בכל שנה. ב-2019, מצעד הגאווה היווה האירוע השני, אחרי הקרנבל הברזילאי, המרוויח ביותר בסאו פאולו.

מצעד הגאווה והאירועים הנלווים אליו מאורגן, מאז 1999, על ידי הארגון הלהט"בי APOGLBT .

ב-2010, עיריית סאו פאולו השקיעה מיליון ריאל ברזילאי במצעד הגאווה.

מצעד הגאווה, שאורכו כ-4.2 ק"מ, מתחיל במוזיאון האמנות של סאו פאולו, ועובר דרך שדרות פאוליסטה, ומסתיים בכיכר רוזוולט .

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

סאו פאולו
קטגוריה:סאו פאולו: תרבות
קטגוריה:להט"ב בברזיל
ג'יי. די. פארדו

**חורחה דניאל פארדו** (באנגלית: **Jorge Daniel Pardo**; נולד ב-7 בספטמבר 1980) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור יחזקאל "איזי" רייס בדרמת הפשע "כנופיית המאיה**"** (2018–2023) ומהופעתו בתור ג'ק טורטו הצעיר בסרט "מהיר ועצבני 9" (2021).

## ביוגרפיה
פארדו נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, אביו מארגנטינה ואמו מאל סלוודור. 

## קריירה
בשנת 2006 שיחק בתפקיד אדוארד ארחראוחו בסרט הטלוויזיה "נערה כמוני: סיפורה של גוון אראוחו". לפארדו היו גם תפקידים בסדרות הטלוויזיה "Drive" של רשת פוקס ו-"Hidden Palms*" *ששודרה ברשת CW. שתי הסדרות בוטלו לאחר העונות הראשונות שלהן.

בשנת 2008 שיחק פארדו גילם את סנטיאגו הצעיר בסרט "ערבה בוערת". 

בשנת 2012 הוא שיחק בסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2". בשנים 2012–2014 פארדו גילם את "נייט"/ג'ייסון בסדרת המדע הבדיוני של NBC "מהפכה" בכיכובו של בילי ברק.   פארדו גם כיכב בסדרת הטלוויזיה "השליחים" ששודרה בשנים 2014–2015.

בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי לצד קלייטון קרדנאס בסדרת הטלוויזיה, כנופיית המאיה.

באוגוסט 2022 לוהק פארדו לתפקיד בסרט "שומר הברים".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא ארגנטינאי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סלוודורי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
גבול גרמניה–צרפת

**גבול גרמניה–צרפת** (בגרמנית: **Grenze zwischen Deutschland und Frankreich**; בצרפתית: **Frontière entre l'Allemagne et la France**) הוא הגבול המפריד בין גרמניה לצרפת. אורכו 448 קילומטרים, וכמחצית ממנו עובר לאורך הריין.

## היסטוריה
ראשיתו של גבול גרמניה–צרפת ב והאמנות השונות בעקבות מלחמת שלושים השנים (1618–1648), החל משלום וסטפאליה (1648) והסכמי ניימכן (1678–1679), מסמנות את הריין כגבול בין ממלכת צרפת למדינות גרמניה השונות. הגבול בפועל נקבע בקונגרס וינה ב-1815. הגבול השתנה לאחר התבוסה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה (1870–1871), אז נאלצה הרפובליקה הצרפתית השלישית למסור את אלזס-לורן ל החדשה. השטח הוחזר לאחר מכן לצרפת 48 שנים מאוחר יותר לאחר חוזה ורסאי ב-1919, לאחר תבוסתה של הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הגבול השתנה שוב בשנת 1941 כאשר גרמניה הנאצית סיפחה דה פקטו את האזור (לא מתוקף אמנה כלשהי וללא הכרה משפטית בין-לאומית). הגבול הנוכחי הוקם מחדש לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

## מסלול
הגבול עוקב אחרי הריין העליון  מנקודת מפגש הגבולות עם הגבול הצרפתי–שווייצרי והגרמני–שווייצרי בבזל (), ועובר בין שטרסבורג לאופנבורג. הריין מהווה את הגבול המזרחי של אלזס בצד הצרפתי ואת הגבול המערבי של מדינת באדן-וירטמברג בצד הגרמני.

במעלה הזרם בקרלסרוהה ()עוזב הגבול את הריין, חותך מערבה ויוצר את הגבול הצפוני של אלזס ולורן בצד הצרפתי ואת הגבול הדרומי של ריינלנד-פפאלץ וחבל הסאר בצד הגרמני. הוא חולף על פני זארבריקן, פטיט-רוסל, פריימינג-מרלבך, קרוצוולד, אוברהרן, ופוגש את כביש E29 של האיחוד האירופי לפני שהוא מסתיים בנקודה המשולשת הגרמנית–צרפתית–לוקסמבורגית על המוזל ליד העיירה שנגן (). בשל מיקומה בין שלוש המדינות נבחרה העיירה כאתר הסמלי לחתימת הסכם שנגן בין צרפת, גרמניה ומדינות בנלוקס ב-1985.

## ראו גם
* גאוגרפיה של גרמניה
* גאוגרפיה של צרפת
* יחסי גרמניה–צרפת
* משמר הריין

## קישורים חיצוניים

צרפת
גרמניה
*
סטפן אלכסנדרובסקי

**סטפן אלכסנדרובסקי** (ברוסית: **Степан Александровский**; 25 בדצמבר 1842 – 1 בפברואר 1906) היה צייר דיוקנאות וצבעי מים רוסי.

## ביוגרפיה
בנעוריו הוא תכנן לפתח קריירה ברפואה, אך עד מהרה מצא את עצמו נמשך לאמנות. להגשמת היעד הזה, הוא עבר לסנט פטרסבורג והחל שיעורי אודיטינג באקדמיה הקיסרית לאמנויות. אחד מדיוקנאותיו זכה במדליית כסף קטנה בשנת 1861. הוא היה בין תלמידיו של פיודור ברוני.

הוא היה משתתף קבוע בתערוכות האקדמיה וזכה בתואר "אמן" בשנת 1864. מאוחר יותר הפך ל"אמן מן השורה הראשונה" (1869). הוא זכה בתואר "אקדמי" בשנת 1874 על דיוקנו של שר המלחמה, דמיטרי מיליוטין. עד 1884, הוא היה "אמן חופשי" וחבר כבוד באקדמיה.

הוא היה אחד מהחברים המייסדים של אגודת צבעי המים הרוסיים. בין יצירותיו הידועות ביותר ניתן למצוא סדרת אלבומי דיוקנאות: שלושים מנהיגים מכובדים ממרכז אסיה שהגיעו למוסקבה להכתרת אלכסנדר השלישי (1884); ארבעים וחמישה מאבירי מסדרים צבאיים שונים (1886) וחברי שגרירות של האמיר מבוכרה (1889).

הוא גם סיפק איורים למספר כתבי עת והשתתף בתערוכות שערכה החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות.

## גלריה

File:Fyodor Tyutchev.jpg
File:Luigi Premazzi.jpg
File:Alexandrovsky-Girl.jpg
File:Russian Woman in Traditional Costume Stepan Fedorivich Alexandrovsky.jpg
File:Portrait of Nicholas II Stepan Fedorivich Alexandrovsky.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1842
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1906
אודישן עיוור

**אודישן עיוור** הוא אודישן שבה זהות המבצע מוסתרת מהשופטים, כדי למנוע הטיה בקרב השופטים. האודישן מתקיים, בדרך כלל, מאחורי מסך, כך שהשופטים לא יוכלו לראות את המבצע. אודישנים עיוורים נחשבים כחלק מהסטנדרט לחיפוש מוזיקאים בתזמורות סימפוניות.

## היסטוריה
בשנות ה-70 של המאה ה-20, בסיסט הג'אז והפסיכולוג הקליני האמריקאי ארט דייוויס הגיש תביעה שלא התקבלה נגד הפילהרמונית של ניו יורק בגין גזענות. יש הטוענים כי אף על פי שהתביעה שלו לא התקבלה על ידי בית המשפט האמריקאי, היא סללה את הדרך למערכת הנוכחית של אודישינים עיוורים בתזמורות סימפוניות.

ב-1980 נבחרה נגנית הטרומבון האמריקאית אבי קונאנט , לנגנית הטרומבון הראשית של הפילהרמונית של מינכן לאחר שעברה אודישן עיוור, אך מאוחר יותר הופלתה מגדרית על ידי המנצח הרומני סרג'יו צ'ליבידאקה. בהוראתו של צ'ליבידאקה, קונאנט נאלצה לקבל את תפקיד נגנית המשנה של התזמורת, ולקבל פחות מעמיתיה הגברים. לאחר מאבק משפטי של כ-12 שנה, פסק בית המשפט לטובתה של קונאנט. ערעור על ההחלטה נכשל, וקונאנט קיבלה שכר כמו עמיתיה הגברים.

על פי מחקר מ-2001 של הכלכלניות האמריקאיות, ססיליה רוז וקלודיה גולדין, ביצוע אודישנים עיוורים לתזמורות סימפוניות אמריקאיות הגדילה את ההסתברות שאישה תהיה בתזמורת ב-50 אחוזים. לפי מחקר זה, מתוך תזמורות נבחרות, כ-10% מחברי התזמורות ב-1970 היו נשים, לעומת כ-35% מחברי התזמורות באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. רוז וגולדין טוענות כי העלייה בהופעתן של נשים בתזמורת הגיעה בשל ביצועם של האודישינים העיוורים, אם כי הן מודות שלחישוב שלהן היו טעויות תקן גדולות.

ב-2010, תוכנית המציאות התחרותית, *[[The Voice of Holland]]* , הציגה את השימוש באודישנים עיוורים לתוכניות כישרונות משודרות. לאחר מכן, הפורמט זכה לעשרות גרסאות בין-לאומיות.

## ראו גם
* סמיות כפולה
* העדפה מתקנת

## הערות שוליים

קטגוריה:גיוס והשמה בעבודה
קטגוריה:אמנות הבמה
יובל הרינג

**יובל הרינג** (נולד ב-21 במרץ 1983) הוא מוזיקאי, מפרסם ישראלי, וסולן להקת הרוק "ועדת חריגים".

## ביוגרפיה
הרינג גדל ברמת השרון, למד בתיכון אלון במגמת אמנות, והוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת תל אביב.

### קריירה מוזיקלית
הרינג החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן גיטרה וסולן בימי התיכון, ב-2001, כשהקים את הלהקה "הבקרים הרועשים" יחד עם הגיטריסט אבינועם שטרנהיים. לאחר השחרור מהצבא, הקימו יחד את להקת המת' רוק "לבנון" יחד עם אדם לסלבסקי (באס) ואלחנדרה לוי (תופים), שמאוחר יותר הוחלפו באבישי לונדנר (באס) ואדם כץ (תופים). בסוף 2005 הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, Sunken City, שיצא בלייבל פאסט מיוזיק והושק בהופעה במועדון ה"פטיפון". ב-2007 יצאו למסע הופעות בן חודשיים בצפון אמריקה, ומשחזרו השיקו את אלבומם השני, שהופץ בארץ על ידי פאסט מיוזיק ובארצות הברית בלייבל הטקסני Australian Cattle God.

בשנת 2005 היה ממקימי הלייבל "פית/קית", יחד עם דני הדר וסיוון שדמון - ששימש בית ללהקות ערופי שפתיים, The Dogs, NX2, Two States ודני הדר.

ב-2008, בזמן שחי בברלין, הקים את להקת האינדי המקומית TV Buddhas יחד עם מיקי טריאסט ואחיה. הם ניגנו תחת השפעות הוולווט אנדרגראונד ובלאק סבאת', והופיעו מעל 1,000 פעמים ברחבי אירופה, במסע הופעות שהסיט את הפעילות של להקת לבנון הצידה, עד שזו התפרקה ב-2012.

לאחר שחזר לארץ, החליט הרינג להוציא לאור את שיריו שנכתבו במקור בעבור להקה אחרת – ויצר קשר עם המתופף יובל גוטמן והבסיסט דן בלוך. השלישייה החלה לעשות חזרות בחדר חזרות שנמצא במקלט של בית ספר יסודי וכינתה את עצמה "ועדת חריגים".

אלבום הבכורה של הלהקה, The World Is Well Lost , הופק על ידי קייל "סליק" ג'ונסון והוקלט בדירה של הלהקה בתל אביב. האלבום התפרסם ב-2013 דרך חברת התקליטים הישראלית אנובה מיוזיק והלייבל האמריקאי העצמי Warm Ratio. בשנת 2014, הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית. בשנת 2015 יצא האלבום השני של הלהקה - "Sinking as a Stone".

בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.

### לייבלים עצמאיים ואירועי אינדי
הרינג הקים מספר לייבלים עצמאיים. ראשית היה Fish In The Water, שהוציא ריליסים לשאריות מסצנת הפטיפון כמו אכזבות' ואדם קומן/

בשנים 2007–2008 ושוב בשנת 2010 הפיק את פסטיבל פולקל'ה – פסטיבל פולק–אינדי–סינגר־סונגרייטרס שהתקיים פעמיים בשנה והציב על במה אחת אמני שוליים לצד אמנים מוכרים.

בשנים 2012–2014, יחד עם ירדן אלבוחר, זואי פולנסקי ועדו רמון, הפיק הרינג את "נשף חלל", סדרת אירועים של הופעות וארט ברוח חללית – שהתחיל במועדון התיבה והמשיך למועדון הפסאז'.

בשנת 2017 הקים את הלייבל "נוער אבוד" - שייצג את סילבי ז'אן וסא"ל חרדלי. הלייבל הוציא גם ויניל וקסטות, הראשונה שבהם בשיתוף הלייבל Burger World: בה נכללים 12 שירים של להקות חדשות ששרות בעברית, כחלק מסדרה שסוקרת סצנות אינדי ברחבי העולם.

### שיווק
בשנת 2013 הקים את חברת יחסי הציבור והשיווק 'אנלוג' שייצגה אמנים כמו רמי פורטיס, נצ’י נצ’, ג’יין בורדו, כהן@מושון, קותימן ולירון עמרם.

מאז 2018, לצד שותפו אייל בסון, יובל הרינג משמש כמנכ"ל חברת הפרסום והשיווק MODUS.

ב-2022 הקים את חנות הקומיקס "האגם הגווע" ברחוב לבונטין בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:יחצ"נים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
ג'ודי רייס

**ג'ודי רייס** (באנגלית: **Judy Reyes**; נולדה ב-5 בנובמבר 1967) היא שחקנית, דוגמנית ומפיקה אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות תפקידיה כקרלה אספינוזה בסדרת הקומדיה הרפואית של NBC ו-ABC "סקראבס", וכזוילה דיאז בדרמת הפשע של לייפטיים "עוזרות בית נחושות". בנוסף כיכבה בתור אנליז זיאס בקומדיה "Claws" של TNT.

## ראשית חייה
רייס נולדה בברונקס, ניו יורק, למהגרים דומיניקנים, ויש לה שלוש אחיות, כולל אחות תאומה בשם ג'וסלין רייס, שגילמה פרמדיקית בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". רייס גדלה בשדרות ביינברידג', מגיל 13 ועד גיל 25. היא למדה במכללת האנטר במנהטן, שם החלה את קריירת המשחק שלה.

## קריירה
בתחילת שנות ה-90, רייס החלה את קריירת המשחק שלה עם תפקידי אורח במספר תוכניות, כולל "חוק וסדר", "NYPD Blue" ו"הסופרנוס". היה לה גם תפקיד חוזר ב"אוז" בתור טינה ריברה. היא ידועה בעיקר בזכות דמותה של האחות קרלה אספינוזה בקומדיה "סקראבס" של NBC שם שיחקה מ-2001 עד 2009. היא שיחקה במספר סרטי טלוויזיה שנעשו לטלוויזיה, בעיקר עבור רשת לייפטיים, כולל "ילדה קטנה אבודה: The Delimar Vera Story", ו-"The Pregnancy Project".

לאחר שעזבה את סקראבס, רייס כיכבה בתפקיד אורח בכמה תוכניות, כולל "קאסל", "מדיום", "Off the Map" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". ב-2011 היא כיכבה כאם המתמודדת עם חזרתו של בעלה המנוכר לחייה לאחר תקופתו בכלא בדרמה העצמאית "Gun Hill Road". הסרט מתרחש בברונקס מולדתה של רייס, וכותרתו מתייחסת לרחוב אמיתי שחוצה את שדרת ביינברידג' שבה גדלה רייס עצמה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס. לרייס היו גם תפקידי משנה קטנים במספר סרטים, כולל נסעתי לקוני איילנד בשליחות מאלוהים. "תחזור עד חמש" (1998), "Bringing Out the Dead" (1999), "וושינגטון הייטס" (2002) ו-"Dirty" (2005).

בשנת 2012, רייס לוהקה לסדרה "עוזרות בית נחושות" בתפקיד זוילה דיאז, המשרתת הבכירה. הסדרה שודרה מ-2013 ועד 2016. שבועיים לאחר ביטול התוכנית, רייס לוהקה לצד ניסי נאש בקומדיה "Claws". הסדרה שודרה מ-2017 ועד 2022.

בסדרה "יורשים", שהוקרנה בבכורה ב-3 ביוני 2018 ב-HBO, רייס מגלמת את אווה, המפיקה בפועל של ערוץ החדשות ATN של קונצרן התקשורת Waystar Royco.

בשנת 2022, רייס כיכבה בתפקיד אורחת בעונה השלישית של "באטוומן", שם גילמה את קיקי רולטה שהייתה אחראית על בניית זמזם השמחה של הג'וקר.

בשנת 2023 גילמה את דמותה של מרסי בסדרת הקומדיה השחורה "סיפור האימה של דולורס רואץ'" מבית אמזון פריים וידאו. באותה שנה שיחקה בעונה השנייה של סדרת הפשע-אמיתי "ד"ר מוות" בשירות הסטרימינג של Peacock.

## חיים אישיים
ממוזער|רייס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דאלאס 2011
[ממוזער|רייס בטקס [פרסי אימג'ן|פרסי האימאג'ן לשנת 2012]]
רייס הייתה נשואה לסופר והבמאי אדווין מ. פיגרואה במשך 11 שנים לפני שהתגרשו. לרייס ולבן זוגה ג'ורג' ולנסיה יש בת, ליילה ריי ולנסיה, שנולדה ב-27 בנובמבר 2009.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא דומיניקני
קטגוריה:תאומים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
לודוויג בונשטדט

**לודוויג בונשטדט** (באנגלית: **Ludwig Bohnstedt**; 27 באוקטובר 1822 – 3 בינואר 1885) היה אדריכל בלטי-גרמני, אשר בילה חלק ניכר מהקריירה שלו בתורינגיה.

## ביוגרפיה
הוא נולד ברוסיה, למהגרים גרמנים, והחל את לימודיו בבית הספר סנט פיטר. ב-1839, בהיותו בן שבע-עשרה, נרשם לאוניברסיטת ברלין, שם למד פילוסופיה, אך עד מהרה פרש לטובת לימודי אדריכלות באקדמיה הפרוסית לאמנויות, אצל היינריך שטראק. הוא חזר לסנט פטרסבורג ב-1843, ומצא תפקיד בסטודיו של רודולף ז'ליאזביץ' . כשהיה שם, הוא לקח שיעורים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות וזכה בתואר "אמן חופשי".

בסוף שנות ה-40 הוא מונה לאדריכל חצר המלכות- עזר בשיקום נכסים מלכותיים. ב-1850 נישא לאולגה ואן דר ולייט (1833–1906). נולדו להם חמישה ילדים, ביניהם ארנסט (1851-1908), מנהל ייצור, אלפרד (1854–1906), שגם הפך לאדריכל, ואידה (1858–1916), ציירת. מ-1851 עד 1854, הוא היה האדריכל הראשי של ממשלת רוסיה. לאחר 1858, הוא היה חבר מועצה ופרופסור באקדמיה הקיסרית. במהלך תקופה זו השתתף בתחרויות עיצוב רבות, בעיקר בגרמניה, אך גם באנגליה, ספרד ואיטליה.
ממוזער|289x289 פיקסלים|ההצעה המקורי לבניין הרייכסטאג, 1872
התמקדות זו בגרמניה, כמו גם שיקולי בריאות, הובילו אותו לעיר גוטה, שם הוא ומשפחתו התיישבו ב-1862, והוא עבד כאדריכל רשמי של העיר. הוא שימש כ"סנאטור" של כבוד לבניית מבנים שם, מ-1866 עד 1871.

בשנה שלאחר מכן, הוא נכנס למה שתהפוך לתחרות החשובה ביותר שלו; תכנון בניין חדש לרייכסטאג בברלין. למעלה ממאה אדריכלים הגישו הצעות. עיצובו זכה בפרס הראשון. בשל סוגיות פוליטיות וכספיות לא פתורות, הבנייה נדחתה ללא הגבלת זמן. ייתכן שחלק מהמעורבים חשו אי נוחות ממוצאו הזר. בכל מקרה, הוא הוציא את העניין מדעתו והמשיך לתחרויות אחרות; זכה באחת עבור המטה החדש של בנק פינלנד בשנת 1876. בינתיים, הוא גם הפך לחבר באקדמיה הפרוסית (1874), וחבר כבוד באקדמיה לבניין באמסטרדם (1875).

ואז, בשנת 1881, פרויקט הרייכסטאג קם לתחייה, אך במקום להשתמש בעיצובו, הוכרזה תחרות חדשה. ניסיונותיו לשנות החלטה זו לא הועילו. רבים מעמיתיו לא תמכו בו, ואמרו שעיצוביו בני כמעט עשר היו מיושנים. הוא הגיש בחוסר רצון עיבוד מחדש של תוכניותיו. הם זכו לתשומת לב מועטה ובשנת 1882, החוזה עבר לפול וואלוט, אדריכל מפרנקפורט.

בשנת 1883 לקה באירוע מוחי שגרם לו להפסיק לעבוד, ונפטר בינואר 1885.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:ילידי 1822
קטגוריה:נפטרים ב-1885
היינריך שטראק

ממוזער|עמוד הניצחון בברלין, באתרו המקורי מול הרייכסטג, תכנון היננריך שטארק
**היינריך שטראק** (בגרמנית: **Heinrich Strack**; 6 ביולי 1805 – 13 ביוני 1880) היה אדריכל גרמני של אסכולת שינקל. יצירותיו הבולטות כוללות את עמוד הניצחון של ברלין.

## ביוגרפיה
אביו, אנטון וילהלם שטראק, היה צייר דיוקנאות. אחיה של אמו היה יוהאן היינריך טישביין , צייר דיוקנאות והיסטוריה מפורסם. בין 1824 ל-1838, הוא למד באקדמיית הבנייה וגם באקדמיה הפרוסית לאמנויות. במהלך אותה תקופה עבר את בחינת המודד (1825), את בחינת מנהל הבנייה (1827) ואת בחינת הבנאי (1838), שהכשירה אותו להיות מפקח בנייה.

הוא גם סייע לקרל פרידריך שינקל, בריהוט דירה עבור יורש העצר פרידריך וילהלם בארמון העיר ברלין; ופרידריך אוגוסט שטילר, בשיפוץ הארמון, עבודה שגרמה לידידות ביניהם לכל החיים. העסקתו העצמאית הראשונה הייתה כמנהל בנייה, לשיפוץ פרינץ-אלברכט-פאלה (1829–1830). הוא עבד כמנהל עצמאי ואדריכל מ-1832 עד 1837.

הוא החל ללמד באקדמיה הפרוסית ב-1839, והתמנה שם לפרופסור ב-1841. בשנה שלאחר מכן, הוא הפך למפקח בניין קיסרי, בשירותו של הנסיך וילהלם. בשנת 1850 הוא הפך לחבר ב"נציבות הבניין הטכניים" החדשה. הוא ירש את שטילר כפרופסור באקדמיה ב-1854. הוא גם לימד ציור את בנו של וילהלם, פרידריך, והתלווה אליו בטיול לאיטליה.

ב-1862, במהלך חפירות באתונה, גילו שטראק, ארנסט קורטיוס וקארל בוטיכר את תיאטרון דיוניסוס, ליד האקרופוליס. שלוש שנים לאחר מכן, הוא התקבל כחבר באקדמיה לאמנויות היפות, והחל לכתוב טקסטים בנושאי אדריכלות. כשפרש ב-1876, מינה אותו הקיסר וילהלם הראשון ל-"אדריכל הקיסר".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1805
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1880
בדיה גולאני

**בֵּדִיָּה גּוּלָאנִי** (גאורגית: **ბედიის გულანი**; בֶּדִיִּיס גּוּלָאנִי) הוא אוסף כתבי-יד בשפה הגאורגית מהמאות 17–18 שהועתק בכתב הנוסחורי  בקתדרלת בדיה . "גּוּלָאנִי" *-* משמעותו מילולית "אחסון", "שימור" או "איסוף" ("ליקוט") - הוא שם גאורגי לאוסף או אנתולוגיה ליטורגית. כיום הוא נמצא במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה.

אוסף בדיה גולאני מכיל את ארבע הבשורות, מעשי השליחים, אגרות השליחים , שנים עשר הפזמונים, מזמורים וטקסטים ליטורגיים אחרים, לקריאה במשך כל השנה. כתב-היד הוזמן על ידי גרמאנה צ'חטידזה, הארכיבישוף המטרופוליטני של קתדרלת בדיה . הקליגרף גבריאל לוֹמְסָנִידְזֶה משַׁווְשֵׁתִי . שני אנשי דת נוספים היו מעורבים בהעתקת כתב היד היו: אַמְבּרוּסֶה קַרְגָּרֵתֶּלִי וסימון אֵוופְּרָטֶלִי.

## תיארוך
אונומסטיקונים של כתובות ותפילות לבתולה מבדיה מהמאה ה -18 מעידות על קיום כתב היד בתקופה זו.

תאריך ההעתקה של בדיה גולאני שנוי במחלוקת בהיסטוריוגרפיה הגאורגית. תֶּדּוֹ זַ'וֹרְדָּנִיָּה , א. חֶלָאִיָּה, לְבָאָן מֶנַּבְּדֶהַּ , גיאורגי צ'וּבִּינַשְׁוִילִי  וגיאורגי קָלַנְדִּיָּה  מסתמכים על תארוך בדיה גולאני שעשה גרמאנה צ'חטידזה. לפיו כתב-היד הועתק בסוף המאה ה-17 - תחילת המאה ה-18. ואלרי סִילוֹגָאווָה  חולק על דעתם. ואילו ליה אֲחַלַּדְזֶה  טוענת כי עבודתו של גרמאנה צ'חטידזה בקתדרלת בדיה מבססת את העובדה שכתב היד הועתק במחצית השנייה של המאה ה -17.

החוקר בֵּזָ'אן חוֹרַאוָּוָּה נגע בסוגיית הכרונולוגיה של גֶּרְמָאנֶה צְ'חֵטִידְזֶה בעת שקבע את הסדר הכרונולוגי של הבישופים של קתדרלת בדיה. בהתחשב במצב הפוליטי באבחזיה ובאודישי , הוא דחה את הקביעה שמדובר בדמות מסוף המאה השבע עשרה ותחילת המאה השמונה עשרה. הוא התחקה אחר כל תקופת כהונתו, שכללה את סוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. בתחילת המאות ה -17 – ה -18, הזמנת קליגרף משוושתי  לא הייתה מתקבלת על הדעת. באותה תקופה שוושתי הייתה כבר חלק מהאימפריה העות'מאנית. לטענתו ספק אם, בתקופה המוזכרת, האנשים שעסקו בקליגרפיה גאורגית התגוררו שם או שהכמרים הגאורגיים היו איתם בקשר כה הדוק שהייתה להם ההזדמנות להזמין אותם. בנוסף לטענתו, על פי הנתונים הפלאוגרפיים של כתבי-היד מהמאות ה-16 – ה-17 התיארוך לא סותר.

בכתב היד מוזכרים בישופים נוספים מלבד גֶּרְמָאנֶה.

הקולופון של נִיקוֹלוֹז מְחֶיְיְדְזֶה הוזמן על ידי גרמאנה על בסיס כתב יד קיים. וברור שהיה הכהן הגדול של התקופה שלאחר גרמאנה. כתב היד אינו שלם; הוא מכיל 960 גיליונות נייר. הוא כתוב בשני טורים, בכתב נוסחורי , שהיה בשימוש על ידי הכנסייה הגאורגית באותה עת. הכתב בדיו שחור, והכותרות הן בצבע סינגור. מאוגד בשני ספרים. מידה 45.5 ס"מ. X 33.5 ס"מ. כתב היד נשמר כיום במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה בטביליסי.

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי יד גאורגיים
אורגולו קריטיקו

**אורגולו קריטיקו** (בספרדית: **Orgullo crítico**; בתרגום מילולי: "גאווה ביקורתית") הוא שמן של מספר הפגנות מחאה שנתיות להט"ביות שנערכות מאז 2006 בספרד. ההפגנות מתרחשות ב-28 ביוני מדי שנה, כתזכורת למהומות סטונוול. מארגני הפגנות אלו מציגים את המחאות כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה והפסטיבלים המקוריים, שלפי דעתם הם מצעדים פוליטיים וממוסדים.

התנועה קוראת לאי-מסחור ופוליטיזציה מחודשת של הגאווה הלהט"בית, ומבקרת את הרעיוניות לקפיטליזם ורוד , ג'נטריפיקציה, הומונורמטיביות, פינקוושינג והומונציונליזם .

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להט"ב בספרד
קטגוריה:מצעדי גאווה
שכר טרחה

**שכר טרחה** הוא תשלום שמקבל בעל מקצוע חופשי תמורת שירותו, מלקוח שקיבל ממנו שירות זה. 

שכר הטרחה נקבע בהסכם שבין נותן השירות ללקוחו. הדרכים הנפוצות ביותר הן:
* בסכום קבוע מראש. דרך זו נקבעת למשימה שגרתית, שניתן להעריך מראש את משך הזמן שיושקע בה, למשל עריכת צוואה.
* לפי שעות העבודה שמשקיע נותן השירות במתן השירות. דרך זו נקבעת למשימה שמשך הזמן שיושקע בה אינו ידוע. 
* באחוז מסוים מגובה העסקה, מההכנסה שתצמח ללקוח או מעלות המיזם. דרך זו נפוצה למשל בעריכת חוזה לרכישת נכס, בטיפול בפיצויים לנפגעי תאונות דרכים ובתשלום עבור שירותי אדריכלות.
* ריטיינר: תשלום חודשי קבוע לנותן השירות.

## אסדרה בישראל
במקרים אחדים נקבעו בחוק כללים לקביעת גובה שכר הטרחה. דוגמאות:
* בתקנות החברות (כללים בדבר מינוי כונסי נכסים ומפרקים ושכרם) נקבעו כללים לקביעת שכר הטרחה של מי שמונה לכונס נכסים או מפרק.
* בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים נקבעו כללים לגובה שכר טרחת עורך דין בגין טיפול בפיצוי לנפגע תאונת דרכים.
* בתיקון לחוק נכי רדיפות הנאצים נקבעו שיעורי מקסימום לשכר הטרחה שמותר לקבל בעד טיפול בתביעה לפי חוק זה. עתירה לבג"ץ שביקשה לפסול תיקון זה נדחתה (ראו בג"ץ חוק נכי רדיפות נאצים (הגבלת שכר טרחה)). 
* נקבעו הגבלות על גובה שכר הטרחה שרשאי לגבות מי שמסייע (חברות למיצוי זכויות, עורכי דין, יועצי מס או רואי חשבון) בהגשת תביעה לגמלה או קצבה מהמוסד לביטוח לאומי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תשלום
טרחה
מיכאילו ברקוס

**מיכאילו ברקוס** (באוקראינית: **Михайло Беркос**; 1861 – 1919) היה אמן רוסי ואוקראיני ממוצא יווני. הוא פעל בעיקר בז'אנר אמנות הנוף ועבד בהשפעה של האימפרסיוניזם האירופי. הוא צייר בשמנים ובצבעי מים. בעבודותיו פנה לא פעם לנושא הטבע האוקראיני.

## ביוגרפיה
ברקוס נולד ב-3 בספטמבר 1861 באודסה. אביו אנדריי איגנטיביץ' ברקוס, נתין יוון, אמו מרתה איבנובנה באה ממשפחת אצילים רוסית. המשפחה התגוררה בביתה בפושקינסקאיה.
ממוזער|278x278 פיקסלים|גן פורח עם פרגים, 1896
מיכאילו ברקוס למד לראשונה ציור בבית הספר לציור של אודסה, וסיים את לימודיו ב-1877.לאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם למד בשנים 1878 עד 1889 בסטודיו של מיכאיל קלודט ו-ולודימיר אורלובסקי. הוא קיבל מדליות כסף קטנות וגדולות (1884–1886), מדליית זהב קטנה עבור הציור "מבט על אחד הפארקים העתיקים בסנט פטרסבורג" (1887), מדליית זהב לציור נוף "יער בביצה" (1888).במהלך החגים הוא הגיע לחרקוב עם אמנים אחרים וצייר נופים, במיוחד צייר פרגים מלאים (1885). בשנת 1889 סיים את לימודיו באקדמיה בדרגת אמן מדרגה ראשונה וזכה במלגה לנסוע לאירופה על חשבון האקדמיה.

מ-1890 עד 1893 נסע ברקוס באירופה, ולמד אמנות במוזיאונים בצרפת, גרמניה, ספרד, איטליה, שווייץ. הוא צייר הרבה, שיכלל את הטכניקה שלו, שהושפעה מהאימפרסיוניזם ומציורים באוויר בחופשי. לאחר תום המלגה התגורר ברקוס זמן מה בסנט פטרסבורג והציג את ציוריו בתערוכות של אגודות אמנים.
ממוזער|293x293 פיקסלים|חוף הים בוונציה,1903
במחצית השנייה של שנות ה-90 עבר לחרקוב. הוא התגורר עם אלמנתו של הגנרל מריה רייניקה . שם צייר סקיצות. משנת 1904 לימד בבית הספר לציור בחרקוב.

ביוזמתו של ברקוס בשנת 1912 נפתחה המכללה לאמנות חרקוב, שבה עד 1917 היה אחד המורים המובילים. ברקוס השקיע מאמצים רבים כדי להעשיר את האוסף של המוזיאון הראשון לאמנות ותעשייה באוקראינה. כיו"ר אגודת אמני חרקוב מאז 1906 הוא השקיע עבודה רבה בקידום האמנות האוקראינית. ב-1907 השתתף בעיצוב הפנים של בניין פולטבה זמסטבו בסגנון נובו אוקראיני.

בשנת 1900 הוא הוצג בתערוכה העולמית בפריז. תערוכות יחיד של ברקוס התקיימו בשנים 1906 ו-1908 בחרקוב, השתתף גם בתערוכת יצירות של אמני חרקוב בשנת 1911 בקייב.

הוא נפטר מטיפוס ב-20 בדצמבר 1919 בחרקוב.

## סגנון אמנותו
כמעט כל יצירותיו של ברקוס אשר אוחסנו בביתו (350 ציורים ורישומים) לאחר מותו נשרפו על ידי אשתו. עם זאת, יצירותיו נשמרו באוספים של מוזיאונים בחרקוב, קייב, מוסקבה, סנט פטרסבורג, אוליאנובסק, סטברופול, אלופקה, צפון אוסטיה, גרמניה, צרפת ושווייץ.

הנושא המרכזי של אמנותו של האמן לאורך הקריירה שלו היה נוף אוקראיני, המאפיינים הספציפיים של הטבע, אופי הצמחייה. ברקוס אהב לצייר בזמן הפריחה. רחובות כפר עם בתים לבנים ועצים שופעי פריחה, שדות פורחים של פשתן וכוסמת, פרגים עצי תפוח ועוד.

לכל תמונה יש הרכב צבעוני משלה, הצייר העדיף לצייר את עונות הקיץ ואביב, תקופת הפריחה השופעת של כל דבר. עם שאיפותיו היה הרצון לייצג את העולם בשלמותו ובבהירותו. האמן נמשך לסגנון הרקע של הציירים רנואר ומונה, בעיקר לצבעוניות הבהירה שלהם.
## גלריה


File:Street in Uman.jpg|רחוב באומן
File:Sorrento (Berkos).jpg|סורנטו
File:Capri (Berkos - 1899).jpg|קאפרי
File:Apple tree in bloom.jpg|פריחת התפוח


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ציירים אוקראינים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1861
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1919
דיאנה גולודניצקי

**דיאנה (דינה) גולודניצקי** (נולדה ב-1954) היא כימאית ישראלית, פרופסור אמריטה בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב. היא מתמחה בתחום האלקטרוכימיה, עם דגש על מצברי ליתיום ואגירת אנרגיה באמצעים אלקטרוכימיים. עיקר מחקרה מתמקד בפיתוח ולימוד של תופעות הובלת יונים באלקטרוליטים מוצקים מרוכבים ובננו-מבנים של אלקטרודות למכשירי אחסון אנרגיה מתקדמים (סוללות).

גולודניצקי היא נשיאת החברה הישראלית לאלקטרוכימיה וחברה באגודה האלקטרוכימית ארצות הברית.

## ביוגרפיה
גולודניצקי סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה ב-1974 בכימיה פיזיקלית במכון למחקר מדעי על שם אנטולי קרפוב, במוסקבה ומהאוניברסיטה הטכנולוגית, קאזאן, רוסיה.

היא סיימה דוקטורט באלקטרוכימיה ב-1984 באוניברסיטה הטכנולוגית בקאזאן רוסיה.

בין השנים 1974–1991 הייתה חוקרת, ועמיתת מחקר בכירה במכון המחקר לטכנולוגיית מטוסים, קאזאן, ברית המועצות.

ב-1991 עלתה לישראל וב-1992 הצטרפה לסגל הבכיר של בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.

החל מ-2011 גולודניצקי חברת הנהלה במרכז המחקר הלאומי להנעה אלקטרוכימית בישראל (INREP).

ב-2016 מונתה כעמיתה בחברה המלכותית לכימיה בממלכה המאוחדת.

בשנת 2018 מונתה לחברת ועדת המחקר והפיתוח של אוניברסיטת תל אביב.

ב-2020 מונתה לנשיאת החברה הישראלית לאלקטרוכימיה, והתקבלה כעמיתה באגודה האלקטרוכימית, ארצות הברית והייתה החוקרת הישראלית החמישית שהתקבלה לאגודה מאז היווסדה.

## מחקר
מחקריה עוסקים בין השאר בסינתזה, אפיון תופעת מעבר יונים בננו-מבנים של אלקטרודות ואלקטרוליטים מוצקים, עבור התקני אחסון אנרגיה. עבודתה הנוכחית מתמקדת בחקירת חומרים מרוכבים, בתהליכים אלקטרופורטים, במיקרו-סוללות תלת-ממדיות ובסוללות מודפסות בעלות גמישות ותכונות ייחודיות.

בנוסף יחד עם עמיתיה פיתחה לאחרונה את שיטת ספקטרוסקופיית הזמן של Terahertz (THz) לאפיון תוך דינמיקה של סיליקון-אלקטרוליט בין-פאזה בסוללת ליתיום עובדת.

גולודניצקי מייסדת שותפה של שלוש חברות הזנק: DEVIS Electrocopy, Honeycomb Microbatteries, SiLiB יחד עם הפרופסורים עמנואל פלד, פרננדו פטולסקי ומנחם נתן.

גולודניצקי מקיימת שיתופי פעולה בינלאומיים עם מדענים בארצות הברית וברחבי אירופה, וחברה במערכת כתב-העת המדעי The Open Electrochemistry Journal.

גולודניצקי פרסמה יותר מ-130 מאמרים, שישה פרקים בספרים מדעיים, יותר מ-230 פרסומי ועידה, ו-19 פטנטים.

## פרסים ומלגות
* 1978 – מדליית ארד בתערוכת All-Union של טכנולוגיה חדשה, רוסיה
* 1999 – פרס מדליית הכסף של אבנר ברנר על מאמר מצטיין שפורסם ב"ציפוי וגימור משטח"
* 2010 – הישגים בולטים כמדענית עולה חדשה
* 2023 – הקרן הלאומית למדע- מענק על מחקרה בתחום מחסומי ממשק פולימר/קרמיקה – האתגר הבסיסי לקידום אלקטרוליטים מוצקים מרוכבים

## קישורים חיצוניים

* דיאנה גולודניצקי, באתר אוניברסיטת תל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:כימאיות ישראליות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: כימיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1954
קטגוריה:אלקטרוכימאים
נהר פקוד

**נהר פקוד** הייתה עיירה בבבל קרוב לעיר נהרדעא, בה התקיימה קהילה יהודית. בנהר פקוד ייסד חנניה בן אחי רבי יהושע ישיבה, מה שהוביל אלפי יהודים מתושבי פרובינקיה יודיאה להתיישב בעיירה לאחר מרד בר כוכבא. חנניה אף ניסה להקים במקום בית מדרש וסנהדרין עם סמכות לנהל ולשנות את לוח השנה היהודי, אך לאחר חידוש ההנהגה בארץ ישראל, מנעו חכמי ארץ ישראל את המהלך. חנניה נפטר ונקבר בנהר פקוד. הקהילה בעיירה חוותה עידן פריחה נוסף בתקופת הגאונים, כאשר עשרות אלפי יהודים מסוריא הגיעו לנהר פקוד כדי ללמוד.

כמה גאונים מישיבת סורא התחנכו או נולדו בנהר פקוד, כולל:
* חנינא מנהר פקוד, גאון סורא משנת 689 עד 694.
* יעקב הכהן מנהר פקוד, גאון סורא משנת 712 עד 730.
* מרי הכהן מנהר פקוד, גאון סורא משנת 748 עד 756.
* ביבוי הלוי, גאון סורא משנת 778 עד 789.

עד המאה ה-9, רוב הקהילה בנהר פקוד עבר לסורא.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות בבל
קטגוריה:קהילות יהודיות