open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רבי נתן

**רבי נתן**, או **רבי נתן הבבלי**, היה תנא בבלי בדור הרביעי. מרבותיו של רבי יהודה הנשיא. מיוחסת לו חיבור מסכת אבות דרבי נתן, שהיא כעין גרסה מורחבת ומפורטת של מסכת אבות.

## חייו
רבי נתן נולד בבבל לאביו שהיה ראש הגולה, עלה בצעירותו לארץ ישראל, כ-200 שנים לאחר עליית הלל הזקן, וכיהן אב בית דין בסנהדרין שבאושא, תחת נשיא הסנהדרין, רבן שמעון בן גמליאל.

רבי נתן מוזכר במשנה רק פעמיים, בסוף מסכת ברכות ובמסכת שקלים, אולם הוא מוזכר פעמים רבות בתוספתא.

רבי נתן היה ידוע כדיין מומחה ש"יורד לעומק הדין". אחת מהלכותיו המפורסמות נקראת "שעבודא דרבי נתן":

לפי המסופר בתלמוד (ראו להלן), הוא השתתף בניסיון להדחתו של רבן שמעון בן גמליאל, יחד עם רבי מאיר. לאחר שהניסיון סוכל, קנס רבן שמעון את רבי נתן שלא יזכירו את שמו בבית המדרש, ואת תורתו יאמרו בשם "יש אומרים".

היה מומחה בענייני ברית מילה, והורה מתי יש להזהר מלמול את התינוק, מחשש פיקוח נפש. הוא עצמו הורה מתי למול תינוקות, אף ששני בנים ממשפחתם נפטרו לאחר ברית מילה, והסביר מתי הזמן בו יש לערוך את ברית המילה. בעקבות כך, נקראו התינוקות "נתן הבבלי" על שמו.

במדרש (קהלת ז') מובא: "טוב – זה רבי נתן, וחוטא – זה תלמידו". לאור מדרש זה נראה שהיה לו תלמיד שנעשה מין.

## הניסיון להדיח את רבן שמעון בן גמליאל
בתלמוד הבבלי מסופר על קנוניה שרקמו רבי מאיר ורבי נתן כנגד הנשיא רבן שמעון בן גמליאל. הרקע למעשה היה רצונו של רבן שמעון בן גמליאל לאכוף את ההלכה המבדלת את הכבוד שמקבל הנשיא לכבוד של שאר החכמים, שנתפסו בעיני רבי מאיר כפגיעה בכבודו. רבי מאיר ורבי נתן רצו להראות את עליונותם הלמדנית על פי רבן שמעון בן גמליאל בכך שישאלו אותו שאלה במסכת עוקצין הקשה, ומשלא ידע להשיב להם יווכח לעין-כל שהם עדיפים עליו בידיעותיהם התורניות, ובכך יירשו את מקומו. תוכניתם סוכלה לאחר שחכם נוסף, רבי יעקב בן קרשי, שמע אותה והחליט לשנות את מסכת עוקצין ליד חלונו של רבן שמעון בן גמליאל, ובכך לעורר אותו לחזור עליה מבלי לביישו. רבן שמעון בן גמליאל הבין שנרקמת מזימה מאחורי גבו, וכאשר רבי נתן ורבי מאיר שאלו את שאלתם הבין כי הם ניסו לקשור כנגדו. כעונש על כך, ציווה רבן שמעון להוציאם מבית המדרש, והם היו כותבים קושיות ותירוצים על פתקים ומשליכים לבית המדרש בעד החלון. רבי יוסי התקשה לראות את גדולי החכמים בחוץ ופנה לרבן שמעון בתמיהה: "תורה מבחוץ ואנחנו מבפנים?", ולאור זאת הסכים רבן שמעון להכניסם לבית המדרש, אך קבע שלא יאמרו הלכה בשמם, אלא רבי מאיר יכונה בשם "אחרים אומרים" ורבי נתן יכונה "יש אומרים".

המתיחות בין בית הנשיא לבין שני חכמים אלו נמשכה גם בדור שלאחר מכן. רבי יהודה הנשיא, בנו של רבן שמעון בן גמליאל, לימד את שמעון בנו ובלימודם נתקלו השניים בכינוי "אחרים אומרים". לשאלת הבן מיהם אותם "אחרים", ענה לו אביו: "בני אדם שביקשו לעקור כבודך וכבוד בית אביך". לאחר דין ודברים בין השניים, השתכנע רבי יהודה, ומאז הזכירו את רבי מאיר ורבי נתן בשמם, ואכן רבי מאיר מופיע פעמים רבות במשנה של רבי יהודה הנשיא.

החוקרים חלוקים האם הסיפור משקף סיפור שאירע באמת או שהוא בעל אופי אגדתי ולא היסטורי.

## ראו גם
* אבות דרבי נתן
* אחרים ויש אומרים

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

נתן
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:דיינים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אבות בתי הדין: סנהדרין
קטגוריה:תנאי בבל
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-2
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:יהודי בבל במאה ה-2
סנטה קרוצ'ה (רובע)

**סנטה קרוצ'ה** (באיטלקית: **Santa Croce**) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה.

## גאוגרפיה
הרובע ממוקם בחלקה המערבי של ונציה, וכולל שני חלקים. חלקו המזרחי של הרובע נבנה בימי הביניים, מדרום לתעלה הגדולה. חלקו המערבי של הרובע כולל בעיקר אזורים שיובשו מהים במהלך ראשית המאה ה-20, ובו ממוקם הנמל של ונציה, וכן את האי טרונקטו אשר קושר לאיטליה בגשר החירות בשנת 1933, ובו ממוקמים מגרשי החנייה של העיר.

## אתרים עיקריים
במערב הרובע נמצאת פיאצלה רומא (הכיכר הקטנה רומא), בה תחנת האוטובוסים המרכזים של העיר ונציה.

מרבית האתרים החשובים נמצאים במערב הרובע, ובהם הכנסיות סן ניקולו דה טולנטינו וסן ג'אקומו דל'אוריו וכן הפונדקו דיי טורקי.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ונציה: רבעים
יברייסקאיה אנציקלופדיה

**יֶברֵיְסקַאיַה אנציקלופדיה** (מרוסית: **Еврейская энциклопедия**; **האנציקלופדיה היהודית**) הייתה האנציקלופדיה היהודית הראשונה בשפה הרוסית אשר הוקדשה ל"יהדות ולתרבותה, בעבר ובהווה".

האנציקלופדיה, שכללה 16 כרכים, יצאה לאור בהוצאת ברוקהאוס-אֶפרון בין השנים 1906–1913 בסנקט פטרבורג שברוסיה. עם עורכיה נמנו יולי גסן, שמעון דובנוב, יהודה לייב קצנלסון (בוקי בן יגלי), אלברט הרכבי, שאול גינזבורג, ישראל ברלין ישראל צינברג ומארק וישניצר. הברון גינצבורג סייע במימון.

האנציקלופדיה התבססה על האנציקלופדיה היהודית, אך גם הדגישה את מרכזיותהּ של הקהילה היהודית הגדולה בעולם דאז: יהדות האימפריה הרוסית.

גם כיום משמשת אנציקלופדיה זאת כלי עזר חשוב בחקר יהדות מזרח אירופה.

## קישורים חיצוניים

* היברייסקיה אנציקלופדיה, באתר ויקיטקסט, ברוסית
*יברייסקיה אנציקלופדיה, ברוקהאוס-אפרון – יותר מ-20,000 ערכים 

*


קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה הרוסית
התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית

ממוזער|מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון השמיני לחוקה
**התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית** (באנגלית: **Eighth Amendment**), משנת 1787 הוא חלק ממגילת הזכויות הנספחת לחוקת ארצות הברית. התיקון אוסר על הממשלה הפדרלית להשית "עונש אכזרי ובלתי רגיל" וכן לדרוש ערבות או להטיל קנס מופרזים. על אף שהוויכוח על פרשנות התיקון ניטש עד היום בהקשר של מוסריות עונש המוות ובמקרים אחרים (כגון פרשת מורטון ברגר), הביטוי "ענישה אכזרית ובלתי רגילה", נעשה מוכר ומקובל בעולם המערבי.

בפסק דין רובינסון נ' קליפורניה נפסק כי האיסור על ענישה אכזרית ובלתי רגילה חל על מדינות ארצות הברית מכוח התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. פסק הדין התייחס להטלת עונש מאסר על עבירה פחותה בגין שימוש או היות הנאשם תחת השפעת חומרים אסורים, וקבע כי זו מהווה ענישה אכזרית ובלתי רגילה. פסק הדין אינו מתייחס מפורשות להחלת האיסורים על קביעת ערבות וקנס מופרזים על המדינות.

נוסח התיקון לקוח ממגילת הזכויות האנגלית משנת 1689, אשר נחקק לאחר המהפכה המהוללת ונועד לעגן את זכויות היסוד של נתיני אנגליה ולקבוע את סדר הירושה של הכתר האנגלי. הביטוי "ענישה אכזרית ובלתי רגילה" טבע את חותמו גם חוק הטבת העבדות 1798 (באנגלית: Amelioration Act 1798), ונוסחים דומים ברוח זו נכללו בפרק 5 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם, בפרק 3 של האמנה האירופאית לזכויות האדם, בצ'רטר הקנדי לזכויות וחירויות משנת 1982, בצ'רטר זכויות היסוד של האיחוד האירופאי משנת 2000, ובסעיף 16 לאמנת האו"ם נגד עינויים, עליה חתומות 146 מדינות.

## תוכן התיקון
### מקור


*Excessive bail shall not be required, nor excessive fines imposed, nor cruel and unusual punishments inflicted.*


### תרגום

"ערבות מופרזת לא תידרש, קנסות מופרזים לא יוטלו ועונש אכזרי ובלתי רגיל לא יושת."
## התיקון השמיני ועונש מוות
מאמצע המאה ה-20 ועד היום נעשה שימוש רב של המתנגדים לעונש מוות בתוכנו של התיקון. לטענת משפטנים רבים, כשהראשון בהם הוא שופט בית המשפט העליון לשעבר ארתור גולדברג, עונש מוות עונה על ההגדרה של "ענישה אכזרית ובלתי רגילה".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

התיקון ה-8 לחוקת ארצות הברית
קטגוריה:זכויות האדם
מודל ברטראן

**מודל ברטראן** (נכתב לעיתים: מודל ברטרנד) הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את מחירו של מוצר מסוים בצורה סימולטאנית. המודל מכונה גם **מלחמת מחירים**.

כל חברה במודל קובעת את מחירה בהתבסס על הנחה מראש של מחיר המוצר שיקבעו יתר החברות. מודל ברטראן קובע כי שיווי המשקל האפשרי היחיד במצב הזה הוא שהמחירים שכל החברות יציעו יהיו זהים וכן שווים לעלות השולית של ייצור אותו מוצר.

זאת, מכיוון שאם אחת החברות תציע מחיר גבוה יותר מהאחרות, כולם יקנו במחיר הזול והיא תפסיד, ואילו אם היא תציע מחיר זול יותר מהחברות האחרות אזי היא תוכל להרוויח יותר על ידי קביעת מחיר גבוה יותר ולכן תעלה את המחיר.

לכן אם לשתי החברות יש אותה עקומת עלות שולית, אם כן, המחיר שייקבע יהיה זהה. אם לאחת החברות יש עלות שולית נמוכה יותר היא תקבע מחיר מונופוליסטי בשוק, אם ביכולתה להבטיח כי במחיר זה עדיין החברות האחרות לא יוכלו לייצר.

מודל ברטראן פותח על ידי הכלכלן ז'וזף לואי פרנסואה ברטראן.

פתרון המודל בדואופול, שבו לשתי החברות אותה עקומת עלות שולית, הוא פתרון פשוט:
*  p_1=p_2=mc_1=mc_2 

## ראו גם
* דואופול סטקלברג
* מודל קורנו

קטגוריה:תורת המשחקים
קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
שקילות ריקארדו

**שקילות ריקארדו** היא עיקרון כלכלי שאומר שכל צורת גיוס כסף של הממשלה מהציבור, אם על ידי מיסים ואם על ידי איגרות חוב, תהיה בעלת השפעה זהה על המשק.

בזמן המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 התלבטה הממשלה הבריטית אם לממן את הגידול בהוצאותיה הצבאיות על ידי הטלת מיסים או על ידי הנפקת אג"ח לציבור. היא הייתה זקוקה לעשרים מיליון לירות שטרלינג.

הכלכלן הבריטי דייוויד ריקארדו הראה כי מבחינה מקרו-כלכלית שתי האפשרויות זהות, משום שאם מהוונים את תקציב הממשלה ואת בעיית הפרט, מקבלים כי הערך הנוכחי של זרם התצרוכת איננו תלוי בעיתוי המס, אלא רק בנטל המס. העיקרון עבור אופק של שלוש תקופות:

 g_1 + {g_2 \over (1+r_1)} +{g_3 \over(1+r_1)(1+r_2)}= y +{y \over (1+r_1)} +{y  \over(1+r_1)(1+r_2)} 

הסיבה לשקילות ריקרדו היא שאם הממשלה תבחר באפשרות האג"ח היא תצטרך מתישהו לפרוע את חובותיה לציבור. הדרך היחידה שלה לצורך פרעון החובות תהיה העלאת המיסים. כלומר בכל מקרה
הציבור יודע היטב את העובדה הזאת – הגרעון הממשלתי שלה היום הוא העלאת המיסים של המחר.

הציבור מכין את עצמו לקראת העלאת המיסים על ידי קניית אג"ח מהממשלה במחיר זול. כך יוכל הציבור להשתמש בכסף שיחסוך לצורך תשלום המיסים.
למעשה, שקילות ריקארדו קובעת כי כל גידול בחיסכון הממשלה יחייב קיטון בחסכון הפרטי, כלומר כל נטל של הממשלה על הציבור לא מגדיל את סך התוצר.
תוצאה זו שונה מאוד ממודל קיינס שקבע כי גידול בהוצאות הממשלה יביא לגידול בתוצר.

התנאים לשקילות ריקארדו מלאה:
* שוק הון משוכלל – אין מגבלת נזילות.
* לפרטים יש יכולת חיזוי מושלמת – הם יודעים מתי תטיל הממשלה מיסים ולפיכך יודע כמה אג"ח לקנות ומתי.
* כולם במשק משתמשים באותו גורם היוון (אותה ריבית) – הציבור והממשלה.

ב-1974 פרסם הכלכלן רוברט בארו מאמר פורץ דרך במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "Are Government Bonds Net Wealth?". בארו הציג הוכחה מתמטית לשקילות ריקרדו, במודל בין-דורי. המאמר נהיה לאחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, בכך שערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.

קטגוריה:מקרו-כלכלה
מודל קורנו

שמאל|ממוזער|250px|מודל קורנו
**מודל קורנו** הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את הכמות המיוצרת בצורה סימולטאנית. כל חברה במודל קובעת את תפוקתה בהתבסס על הנחה מראש לגבי תפוקת שאר החברות.

הוא פותח על ידי הכלכלן אנטואן אוגוסטן קורנו.

בדואופול, קביעת התפוקה של כל חברה תעשה בצורה הבאה:
# כל חברה תמקסם את הרווח שלה על סמך הנחתה את הכמות שתייצר החברה השנייה.
# תתקבל לכל חברה פונקציית תגובה, כלומר כמה היא מייצרת בהינתן ייצור החברה השנייה.
# נקודת החיתוך של שתי פונקציות התגובה היא נקודת הייצור של שתי החברות.
במודל זה ישנה תחרות סימולטנית בין מעט יצרנים אוליגופוליסטים.

## ראו גם
* דואופול סטקלברג
* מודל ברטראן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:תורת המשחקים
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
ג'ו פאס

**ג'ו פאס** (באנגלית: **Joe Pass** נולד כ-**Joseph Anthony Passalaqua**;  13 בינואר 1929 - 23 במאי 1994) היה גיטריסט ג'אז. סגנון נגינתו המשלב מהלכי "בס מהלך" (walking basslines) ושימוש בקונטרפונקט מלודי תוך כדי אלתור השפיעו על דורות של נגני גיטרה ג'אז.

## שנותיו הראשונות
פאס נולד בניו ג'רזי למשפחה ממוצא סיציליאני וגדל בפנסילבניה. אביו היה פועל פלדה. כילד חלם להיות "קאובוי מזמר" לפי דמותו של ג'ין אוטרי, ששר וניגן שירי בוקרים עם גיטרה. אביו, שזיהה את כישרון הנגינה שלו, קנה לו את הגיטרה הראשונה בהיותו בן 9 ועודד אותו לנסות ולנגן כל מנגינה ששמע. בגיל 14 החל פאס להופיע ולנדוד בדרכים עם הרכבים מזדמנים. הוא הגיע לניו יורק, הופיע שם והתמכר לסמים. רוב שנות החמישים היה שרוי בניסיונות גמילה.

## יצירתו
בשנות השישים עבר פאס ללוס אנג'לס והחל להקליט בחברת "פסיפיק ג'אז", בין היתר תקליטים שהפכו לשם דבר כמו *Catch Me*, *Sounds of Synanon*, *Simplicity* ו-*For Django*, שהוא מחווה לדג'נגו ריינהארדט, אשר פאס הושפע מסגנונו ושילב אותו עם סגנון הארד בופ והשפעות של צ'ארלי פארקר ליצירת סגנונו הייחודי. ב-1963 זיכה אותו המגזין דאון ביט בפרס "הכישרון המבטיח" (מילולית: New Star Award).

באותן שנים הופיע בטלוויזיה כנגן לצידם של פרנק סינטרה, שרה ווהן ואמנים אחרים ובתוכניות "טונייט שואו" עם ג'וני קרסון, "תוכניתו של מרב גריפין" ותוכניות נוספות.

בראשית שנות השבעים שיתף פעולה עם הגיטריסט הרב אליס ועם הבסיסט ריי בראון והמתופף ג'ק האנה וכתב את ספרו החשוב (אחד מן הספרים העיקריים ללומדי גיטרה ג'אז) *Joe Pass Guitar Style*.

ב-1974 הקליט את תקליט הסולו "וירטואוזו" בחברת פאבלו וניגן בטריו עם הפסנתרן אוסקר פיטרסון והבסיסט נילס-הנינג ארסטד פדרסן, עמם זכה בפרס גראמי עבור הופעת ההרכב הטובה ביותר לאותה שנה. בהמשך ניגן עם אמנים רבים בהרכבים שונים ביניהם עם דיזי גילספי, דיוק אלינגטון, קאונט בייסי ואחרים. כמו כן הקליט ארבעה תקליטים עם אלה פיצג'רלד שזכו להצלחה רבה: *Take Love Easy* (1973), *Fitzgerald and Pass... Again* (1976), *Speak Love* (1983), *(Easy Living* (1986.

פאס נפטר מסרטן הכבד בלוס אנג'לס בגיל 65.

## לקריאה נוספת

***Mel Bay Presents Joe Pass "Off the Record".** Mel Bay, 1993. 
***Complete Joe Pass.** Mel Bay, 2003. 
*Miyakaku, Takao. **Joe Pass.** Tokyo: Seiunsha, 2000. (אוסף צילומים)


## קישורים חיצוניים

* דף ג'ו פאס באתר נגני גיטרה ג'אז 
* ביוגרפיה (חלקית) של ג'ו פס 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
סן מרקו (רובע)

**סן מרקו** (באיטלקית: **San Marco**) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. הרובע ממוקם בלב העיר, וכולל גם את האי סן ג'ורג'ו מג'ורה.

ברובע ממוקמים אתרים רבים ובהם בזיליקת סן מרקו ובסמוך לה כיכר סן מרקו, ארמון הדוג'ים, תיאטרון לה פניצ'ה, מוזיאון פאלאצו גראסי, הבר של הארי וכנסיות רבות.

הרובע היווה המרכז השלטוני של רפובליקת ונציה. כיום מהווה הרובע את המרכז התיירותי של העיר, ומצויים בו מלונות רבים, מסעדות וחנויות יוקרה.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ונציה: רבעים
אליפות הפאן פסיפיק בשחייה

**אליפות הפאן פסיפיק בשחייה** היא תחרות שחייה בינלאומית גדולה, הנערכת בבריכות ארוכות משנת 1985. תחרות זו נחשבת לגדולה ביותר אחרי האולימפיאדה ואליפות העולם בשחייה ושווה לאליפות אירופה בשחייה, בזכות השתתפותן של שתי מעצמות השחייה, ארצות הברית ואוסטרליה.

מטרת האירוע הייתה לקיים מפגש בינלאומי גדול לשחיינים, בשנים בהן לא מתקיימות האולימפיאדה או אליפות העולם בשחייה. לאחר שינוי בתאריכים של אליפות העולם בשחייה בשנת 2002 מארבע שנים לשנתיים, בשנים הלא זוגיות, הוחלט לקיים את האירוע אחת לארבע שנים בקיץ שבין האולימפיאדות בשנה זוגית.

האירוע נוסד על ידי ארבע מדינות: אוסטרליה, ארצות הברית, יפן וקנדה. הוחלט על כך שאירוח האירוע יתקיים במחזוריות בין המדינות החתומות על האירוע. כאשר יפן מארחת כל שני אירועים.

האירוע נתן מענה אזורי לאליפות אירופה בשחייה, לאותן מדינות שלא יכולות להשתתף בו. האירוע פתוח היה לכל אותן מדינות הגובלות באוקיינוס השקט (מכאן שמו). האירוע התרחב למדינות נוספות שהיו מעוניינות בתחרות גדולה ושאינן חלק מאירופה כמו דרום אפריקה.

שלא כמו במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם בשחייה, רשאית כל מדינה לשלוח, ללא הגבלה, כל מספר שחיינים בו היא מעוניינת, לכל משחה בשלבים המוקדמים. אך בשלב חצי הגמר והגמר יכולים להשתתף רק שני שחיינים מכל מדינה.

בכל 13 האליפויות שנערכו, זכתה ארצות הברית בבכורה עם מרב מדליות הזהב.

עד כה נקבעו 28 שיאי עולם חדשים ב-12 משחקים.

## רשימת התחרויות שבהן התקיימה אליפות הפאן פסיפיק בשחייה

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות שחייה
סן מיקלה

שמאל|ממוזער|250px|חומת האי
**סן מיקלה** (באיטלקית: **San Michele**) הוא בית הקברות העתיק של ונציה והאיים הסמוכים לה. בית הקברות שוכן על אי בלגונת ונציה, בין ונציה למוראנו.

## היסטוריה
בעבר שימש האי דייגים ומטיילים, אך ב-7 בדצמבר 1807 הורו השלטונות הצרפתיים בוונציה להפסיק את הקבורה בשאר האיים משיקולי תברואה, למעט בסן מיקלה, שהיה לבית הקברות היחיד של העיר. תעלה שהפרידה בינו לבין סן כריסטופורו דלה פאצ'ה, שהיה אז אי סמוך, מולאה באדמה ב-1817, האי המאוחד הוקף בחומת לבנים ושמו נשאר "סן מיקלה" (הוא מכונה גם "אי המתים").

רוב שטחו של בית הקברות סגור לקבורה חדשה. בחלק הסגור נמצאים קבריהם של אישים שונים, הידועים בהם: יוסף ברודסקי והמודרניסטים איגור סטרווינסקי ועזרא פאונד. רוב הקברים הם של נוצרים קתולים, אך ישנן שתי חלקות קטנות ליוונים אורתודוקסים ולפרוטסטנטים. אין באי קברי יהודים (יהודים נקברו בבית קברות נפרד, בלידו). הקבורה באדמת האי נמשכת גם כיום (אם כי רוב המתים נקברים במסטרה), ההלוויות יוצאות מהעיר כאשר ארון המתים נישא על עגלת מתים ונציאנית - גונדולת קבורה המניפה דגל שחור. באי עוצר ואפורטו היוצא מוונציה ומגיע למוראנו. ביום כל הקדושים (Festa dei morti) החל ב-2 בנובמבר שירות הוואפורטו לאי הוא חינם, ואלפי ונציאנים עולים לקברי יקיריהם בבית הקברות.

מפאת מחסור בקרקע, עצמות המתים מוצאות מהקברים לאחר 10–12 שנים, כדי לאפשר קבורה חוזרת באותה הקרקע, השרידים נשרפים והאפר של מתים שמשפחתם ניאותה לממן את שימורו, מאוחסן בגלוסקמא ממתכת בחלק אחר של בית הקברות. עד מלחמת העולם השנייה הושלכו עצמותיהם של מתים שמשפחתם לא עמדה בתשלום, על סנט אריאנו, אי קטן ליד טורצ'לו שמכוסה שרידי עצמות עד היום ואין אליו כניסה.

בסן מיקלה נמצאת גם כנסיית סן מיקלה אין איזולה, כנסייה בסגנון פלורנטיני שבנה מאורו קודוסי בין 1469 ל-1477, ובה קברו של פאולו סארפי. בסמיכות אליה נמצא מנזר, שאנשיו מטפלים בבית הקברות.

בית הקברות עובר תהליך הרחבה ארוך, לאחר שב-1998 זכה משרד האדריכלים של דייוויד צ'יפרפילד בתחרות עיצוב בינלאומית להוספת חדר מתים וקרמטוריום באי, ובניית אי מלאכותי מקביל בשטח 500 דונם, שיופרד מהאי הקיים בתעלה ברוחב 15 מטר. נכון ל-2005, הבנייה אמורה להסתיים ב-2014.

מבחינה מנהלית האי שייך לרובע קאנארג'ו, הסמוך אליו.

## לקריאה נוספת
*הספר **Permanent Italians** מאת Judi Culbertson ו-Tom Randall, (1996), פרק 16 עוסק בסן מיקלה

## קישורים חיצוניים

* ביקור בסן מיקלה 
* על פרויקט הרחבת האי 

## הערות שוליים

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
*
קטגוריה:איטליה: בתי קברות
תחנת ונציה סנטה לוצ'יה

**תחנת ונציה סנטה לוצ'יה** (איטלקית **Stazione di Venezia Santa Lucia**) היא תחנת הרכבת הראשית בעיר ונציה.

התחנה שוכנת על גדות התעלה הגדולה, ברובע קאנארג'ו שבקצה המערבי של העיר. היא סמוכה לתחילתו של גשר החירות, המחבר את ונציה אל מסטרה שעל היבשה, ואל גשר החוקה המחבר אותה אל פיצאלה רומא, שבה שוכנת תחנה האוטובוסים המרכזית של העיר.

התחנה הוקמה באמצע המאה ה-19 ונחנכה ב-13 בינואר 1846. הקמת המבנה הנוכחי החלה בשנת 1924 ונמשכה לאחר תחרות אדריכלית בשנת 1934. חלקו המרכזי של המבנה הוקם בין השנים 1936–1943 ושני אגפי הצד של הבניין הושלמו בשנים שלאחר מכן. בתחנה 23 רציפים בסך הכל, 15 מהם מקורים ושמונת הנותרים נמצאים מחוץ למבנה המרכזי ומדרום לו.

מסילת הרכבת היוצאת מהתחנה חוצה את לגונת ונציה על גבי גשר החירות, ועוברת בתחנת ונציה נמל מרגרה (Stazione di Venezia Porto Marghera) ובתחנת ונציה מסטרה (Stazione di Venezia Mestre), ואז מתפצלת לכל הכיוונים. בתחנה עוברים כ-82,000 נוסעים מדי יום בכ-450 רכבות שמגיעות ויוצאות ממנה. מספר הנוסעים השנתי מגיע לכ-30 מיליון.

## קישורים חיצוניים

* התחנה באתר החברה המפעילה
* אתר פרטי אודות התחנה, תמונות

## הערות שוליים

ונציה סנטה לוצ'יה
קטגוריה:ונציה: מבנים
קטגוריה:ונציה: תחבורה
אמיל פוסט

פרופ' **אמיל לאון פּוֹסְט** (באנגלית: **Emil Leon Post**; 11 בפברואר 1897 - 21 באפריל 1954) היה מתמטיקאי ולוגיקן יהודי אמריקאי.

## קורות חיים
פוסט נולד למשפחה יהודית-פולנית אשר היגרה לארצות הברית בעודו ילד והתיישבה בניו-יורק.

פוסט סיים תואר דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, וקיבל משרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בפרינסטון, הגיע לגילוי הפגמים שב"Principia Mathematica", שהוכיח בהמשך קורט גדל ב-1931. אך חשש מלפרסם את תגליתו. בהמשך עבד פוסט כמורה למתמטיקה בבית ספר תיכון בניו יורק, וב-1936 מונה למרצה במתמטיקה בסיטי קולג' של ניו יורק, שם עבד עד מותו.

נישא לגרטרוד זינגר, ולהם בת אחת. נראה כי פוסט סבל במהלך חייו הבוגרים מהפרעה דו-קוטבית.

## תורת הרקורסיה
ב-1936 פיתח פוסט, בנפרד מאלן טיורינג, מודל מתמטי של חישובים אשר בבסיסו היה זהה למכונת טיורינג. אי היכולת לפתור את בעיית ההתאמה של פוסט הובילה בדיוק לתוצאות הבלתי פתירות בחישוביות לפי טיורינג וכן בתאוריה של שפות פורמליות.

## מבחר ממאמריו

* 1936, "Finite Combinatory Processes - Formulation 1," Journal of Symbolic Logic 1: 103-105.
* 1943, "Formal Reductions of the General Combinatorial Decision Problem," American Journal of Mathematics 65: 197-215
* 1944, "Recursively enumerable sets of positive integers and their decision problems," Bulletin of the American Mathematical Society 50: 284-316. Introduces the important concept of many-one reduction.


## ראו גם
* בעיית ההתאמה של פוסט

## קישורים חיצוניים

* אמיל לאון פוסט באתר מתמטיקה 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:לוגיקנים יהודים
קטגוריה:לוגיקנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1954
בן אמוץ

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
פאלאצו גראסי

ממוזער|שמאל|250px|חזית המבנה. מבט מכיוון מערב.
**פאלאצו גראסי** (באיטלקית: **Palazzo Grassi**) הוא ארמון הבנוי בסגנון נאו קלאסי הממוקם על גדתה המזרחית של התעלה הגדולה ברובע סן מרקו של ונציה שבאיטליה. הארמון, שתוכנן על ידי האדריכל ג'ורג'ו מאסארי ונבנה בין השנים 1748–1772, משמש כיום כמוזיאון.

## היסטוריה
הארמון, הוא אחד הארמונות האחרונים שנבנו לאורך התעלה הגדולה. בשל התקופה בה נבנה הארמון הוא יוצא דופן בחזיתו הנאו קלאסית - לעומת המבנים הסמוכים הבנויים בסגנון ביזנטי, רומנסקי, גותי ובארוק. הבדל נוסף בין חזית הארמון למבנים הסמוכים, הוא העדר כניסה מסחרית בחזית התעלה של הארמון (משפחת גראסי לא השתמשה בארמון כמרכז עסקיה, בשונה מהארמונות שנבנו עבור משפחות האצולה הוונציאניות לאורך התעלה).

משפחת גראסי מכרה את הארמון בשנת 1840, ומאז הוא נמכר מספר פעמים. בשנת 1983 רכשה את הארמון קבוצת פיאט, והמבנה שופץ על ידי הרוזן אנטוניו פוסקארי וידמאן רצוניקו במטרה להפוך את המבנה למוזיאון.

בשנת 2006 נרכש המבנה על ידי פרנסואה פינו על מנת להציג את אוספיו במבנה באופן זמני, עד למציאת משכן קבע בוונציה עבור האוספים הנרחבים.

## קישורים חיצוניים

*  באיטלקית, אנגלית וצרפתית

גראסי
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
גראסי
גראסי
מריה מריה

**מריה מריה** (בספרדית: **Maria la del Barrio**; באנגלית: **Maria from the neighborhood**) היא טלנובלה מקסיקנית מצליחה משנת 1995. הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה "העשירים גם בוכים", משנת 1979. כוכבי הטלנובלה הם טליה ופרננדו קולונגה.

## עלילה
מריה פרננדס היא נערה אשר חיה בשכונת עוני. יום אחד, הסנדקית של מריה, שביקשה מהכומר של השכונה לדאוג לה לאחר מותה, מתה. הכומר מבקש מדון פרננדו דה לה וגה, אחד מתורמיו, לאפשר למריה לעבוד כמשרתת אצלו בבית. שם, מריה מתאהבת בבנו הנאה, הפרוע והמכור לאלכוהול של דון פרננדו ואשתו ויקטוריה, לואיס פרננדו. סורייה, אחייניתה של ויקטוריה שונאת את מריה ומנסה לפגוע בה בכל דרך אפשרית ולהפרידה מלואיס פרננדו.

מריה ולואיס פרננדו נישאים אך אי הבנה מצערת מתרחשת כאשר לואיס פרננדו רואה את אחיו ולדימיר ואת מריה מתנשקים, וכאשר מריה נכנסת להיריון לואיס פרננדו לא מאמין שהילד שלו. כתוצאה מכך, כאשר היא אינה מודעת למעשיה, מריה מוסרת את בנה לאישה בשם אגריפינה פרס. מריה מאושפזת בבית חולים לחולי נפש ולאחר זמן לואיס פרננדו חוזר אליה, ומשחרר אותה ממנו. לאחר שחרורה, מריה מתחילה לחפש אחר בנה האובד בתקווה שסוף סוף תמצא שלווה בחייה.

## צוות השחקנים
*טליה - מריה הרננדס
*פרננדו קולונגה - לואיס פרננדו דה לה וגה
*אירן אאורי - ויקטוריה דה לה וגה
*ריקרדו בלומה - דון פרננדו דה לה וגה
*איטטי קנטורל - סורייה מונטנגרו דה לה וגה מונטלבן
*הקטור סוברון - ולדימיר דה לה וגה
*אנה פטריסיה רוחו - פנלופה לינרס
*רנה מונוז - "אל וראקרוס"
*אמיליה קאראנזה - ריימונדה רובלס דה קסטילו
*רוברטו בלנדון - חוסה מריה קאנו
*לודוויקה פאלטה - טיטה דה לה וגה הרננדס
*אוסבלדו בנאווידס - פרננדו דה לה וגה הרננדס
*מצ'ה ברבה - לופה
*אנטוניו מדלין - ד"ר קאררס
*ליליה מישל - מתילדה
*ג'סיקה חוראדו - ורוניקה רובלס דה קסטילו
*כרמן סלינס - אגריפינה פרס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
שון דניאל

**שון דניאל** (נולד ב-4 במאי 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. משמש כמנהלה המקצועי של מכבי שוהם במסגרת שיתוף פעולה עם מכבי תל אביב (כדורסל).

## ביוגרפיה
דניאל החל את דרכו בקבוצת הילדים והנערים של הפועל חולון ולאחר מכן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. בתיכון למד בגימנסיה הריאלית. בעונת 2006/7 זכה באליפות בתי הספר לתיכונים לאחר ניצחון בגמר על היובל הרצליה.

את הקריירה הבוגרת שלו החל בהפועל יקנעם/מגידו מהליגה הלאומית ולאחר 13 משחקים עבר לעירוני רמת גן מליגת העל, אותה עזב ב-2 בינואר 2010 וחתם בקבוצת הפועל חולון. בעונת  מונה לקפטן הקבוצה. בראשית 2013 החליטה פיב"א להשעותו לשישה חודשים עקב נטילת כדורי ריטלין. דניאל ציין כי השתמש בכדורים לצורך לימודיו, ואף יידע בכך את פיב"א, אך ההחלטה התקבלה מאחר שמדובר בחומר אסור לשימוש לפי כללי פיב"א. בתחילת עונת 2013/14 שיחק במכבי אשדוד על בסיס חוזה חודשי ועזב לאחר המחזור השישי.
בעונת 2013/14 הצטרף לעירוני רמת-גן. במהלך אותה עונה תקף דניאל אוהד של אליצור אשקלון במהלך מהומה באולם. לאחר מכן, בעונת 2014/15 חתם בהפועל חולון.

דניאל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל בשנים 2004 ו-2005 ואף היה למלך הסלים באליפות אירופה לנבחרות קדטים 2005. בשנים 2006 ו-2007 שיחק בנבחרת הנוער ובין 2008 ל-2009 שיחק בנבחרת העתודה.

ביולי 2017 חתם בהוד השרון מהליגה הלאומית.

ב-27 בנובמבר 2017 חתם באליצור יבנה.

בגיל 31 פרש מכדורסל.

שון הוא בנו של השחקן מוטי דניאל ונכדו של משה דניאל, שהיוו חלק מנבחרות ישראל באליפות העולם 1986 ובאולימפיאדת הלסינקי בהתאמה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגידו
קטגוריה:כדורסלנים שהורשעו באימרוץ בישראל
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
חיים רחמים יוסף פרנקו

הרב **חיים רחמים יוסף פרנקו** (מכונה **החרי"ף**) (1835, ה'תקצ"ה – 21 בנובמבר 1900, כ"ט בחשוון ה'תרס"א) היה רבה של העיר חברון וראש קהילת הספרדים בעיר ומייסד בית החולים חסד אברהם.

## ביוגרפיה
נולד ברודוס בשנת ה'תקצ"ה, ובילדותו התחנך אצל רבני האי.

ב-1863 תועד פרנקו כאשר סבב בין קהילות יהדות בולגריה כדי לגייס כספים עבור שיקום בית הכנסת ברודוס.

בשנת ה'תרכ"ח (1868) עלה לארץ ישראל עם אשתו אסתר מזל-טוב, ביתו של חכם רפאל יצחק ישראל, שני בניו בן-ציון והרב מאיר, ובתו היחידה קלרה והתיישב בירושלים. מיד עם בואו מונה לשמש כחבר בית דין בבית דינו של הרב יעקב שאול אלישר (ה"ישא ברכה") יחד עם הרב שלום משה חי גאגין.

בעיתון "החבצלת" מי"ב בתשרי ה'תרל"א מסופר שבהגיעו לירושלים הוכרחה העדה הספרדית למכור חצר גדולה הסמוכה לבתי הכנסיות שבעיר, והוא הזדעזע מכך והציע לנסוע בשליחות הכולל כדי לגאול את החצר. בשנת ה'תרל"ג יצא כשד"ר מטעם הכולל הספרדי בירושלים לטורקיה ולאוסטריה, ובביקורו בווינה נתקבל לראיון אצל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. שליחותו הוכתרה בהצלחה, והקהילה רכשה את החצר מחדש.

בשנת ה'תרל"ו יצא שוב כשד"ר מטעם כוללות חברון לאלג'יר, תוניס ולוב.

בשנת ה'תרל"ח (1878) התמנה לרבה של העדה הספרדית בחברון. היה מחלוצי היציאה מחומות הרובע היהודי בחברון, ועודד יהודים אחרים ללכת בעקבותיו.
ממוזער|מצבתו
בשנת ה'תרנ"ג (1893) הקים את בית החולים "חסד לאברהם" (על-שם הרב אברהם אזולאי), המוכר בימינו כבית הדסה.

נפטר בשנת ה'תרס"ב (1901), ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון. הרב חיים חזקיהו מדיני מילא את מקומו כרבה הספרדי של קהילת חברון. בניו היו פרנסים בקהילת חברון.

במהלך מאורעות תרפ"ט נרצחו בתו וחתנו הרב חנוך חסון, אשר כיהן כאב בית הדין בחברון. בנו מאיר נותר היחיד מבין רבני חברון והוא ניהל את ענייני העיר במשך שנה ולאחר מכן עבר לירושלים. נכדו (בן בנו הרב רפאל נסים) היה אברהם פרנקו.

## מחיבוריו
* **שערי רחמים** - שו"ת על ארבעה טורים, שני חלקים, ירושלים ה'תרס"ב
* **ויצבור יוסף** - אספת דינים ושאלות על הש"ס
* **מידת הרחמים** - דרושים
* **יוסף חי** - דרושים
* **אות רחמים**
כן פרסם חידושי תורה בביטאונים "תורה מציון" ו"המאסף".

## קישורים חיצוניים
* משה דוד גאון, "יהודי המזרח בארץ ישראל", חלק ב' עמ' 575–576
* 
* רבי חיים רחמים יוסף פרנקו - החרי"ף, באתר MyTzadik
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:רודוס: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1835
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1901
אפנדקטומיה

**אפנדקטומיה** (באנגלית: **Appendectomy**) היא ניתוח חירום לכריתת תוספתן, בעקבות דלקת התוספתן או סרטן התוספתן.
## היסטוריה
תיעוד האפנדקטומיה הראשון היה על ידי אמייאן, רופא בצבא האנגלי. הוא הציג את התהליך בשנת 1735 ללא הרדמה. הראשון שבכלל אבחן אפנדיציטיס ובין הראשונים לבצע ניתוח מסוג זה היה פתולוג בשם רג'ינלד הבר פיץ (Reginald Heber Fitz) בשנת 1886, אך מכיוון שלא היה מנתח מוסמך לא ייחסו לכך חשיבות. מקרים מוקדמים יותר היו של המנתחים ויליאם גראנט בארצות הברית ב-4 בינואר 1885, אברהם גרובס (Abraham Groves) בקנדה ב-10 במאי 1883 ורוברט לוסון טייט (Robert Lawson Tait) בבריטניה ב-1880.

מאוחר יותר, בסוף המאה ה-19, ביצע בהצלחה H.Hancock ניתוח להסרת תוספתן בחולה עם אפנדיציטיס חריפה. כמה שנים לאחר הניתוח של Hancock, פרסם C.McBurney שורה של דו"חות על אופן האבחון והניתוח של תוספתן חולה באפנדיציטיס.

אפנדקטומיה, בניתוח לפרוסקופי או בניתוח פתוח, היא דרך הריפוי המקובלת והיעילה ביותר כיום לחולי אפנדיציטיס, עם זאת במקרים מסוימים ייתכן ותטופל הדלקת בדרך שמרנית על ידי אנטיביוטיקה. בעקבות התקדמות הרפואה ובה שיפור יכולות דרכי האבחון והטיפול, שיעורי התמותה מאפנדיציטיס נמוכים דרמטית מבעבר.

## הניתוח
מהלך הניתוח כולל כריתה של התוספתן והוצאתו דרך חתך באורך 2-4 ס"מ בצד הימני התחתון של הבטן. ניתוח זה נמשך כפחות משעה אם לא הופיעו סיבוכים. במקרה שפותחים את הבטן ומגלים שהבעיה היא לא בתוספתן, מתחילים בניתוח בטן חוקר ומעמיק. גם אם הבעיה היא לא בתוספתן בכל זאת חותכים אותו. הסרת תוספתן היא פעולה פשוטה: מרחיקים את התוספתן מן הרקמה המקיפה אותו וחותכים אותו מצד שמאל, ולבסוף תופרים את הנקב שנוצר במעי.

## סיבוכים
אם לא מטפלים באפנדיציטיס, התוספתן יכול להיקרע בתוך פחות מ-24 שעות. כאשר הוא נקרע, תכולתו משתחררת לחלל הבטן ויוצרת דימום וזיהום. לרוב נוהגים להכניס את החולה לחדר ניתוח ברגע שאפשר, אך מחכים שהחולה יפסיק לאכול ולשתות כדי למנוע סיבוכים של הקאה בזמן ההרדמה.

## שיקום
לאחר כ-24 שעות החולה מתחיל לאכול ולאחר כ-48 שעות הוא מתחיל ללכת ויכול להשתחרר לביתו.

## ראו גם
* וילר לייפס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כריתת איבר
יוהאן גוסטב דרויזן

שמאל|ממוזער|יוהאן גוסטב דרויזן|200px
**יוהאן גוסטב דְרויְזֶן** (בגרמנית: **Johann Gustav Droysen**; 6 ביולי 1808, פומרניה – 19 ביוני 1884, ברלין) היה היסטוריון גרמני נודע, טובע המונח "הלניזם".
## חייו
דרויזן נולד בעיר טְרֶפְּטוֹב (Treptow) שבפומרניה (כיום טְזֶ'בְּיַאטוֹב (Trzebiatów) בפולין). אביו, יוהאן כריסטוף דרויזן, היה כומר צבאי. בילדותו היה יוהאן גוסטב דרויזן עד למלחמות הנפוליאוניות ששטפו את ארצו. למראות המלחמה שהיה עד להם בילדותו הייתה השפעה גדולה על חייו הבוגרים.

התחנך בבית ספר בשטטין והשלים את חוק לימודיו באוניברסיטת ברלין. בשנת 1829 התחיל ללמד בגימנסיה הברלינאית בגראואן קלוסטר (Berlinisches Gymnasium zum Grauen Kloster), אחת מן הגימנסיות העתיקות בברלין. משנת 1833 התחיל להרצות באוניברסיטה, ובשנת 1835 קיבל תואר פרופסור.

בתקופה זו התמקד בעולם הקלאסי. פרסם תרגום לכתביו של אייסכילוס ויצירות אחרות. יצירתו העיקרית באותה תקופה היא ספרו "תולדות אלכסנדר הגדול" (1833). ספרים נוספים שפרסם עסקו בתולדות התקופה ההלניסטית.

בשנת 1840 התחיל להרצות באוניברסיטת קיל ובתקופה מסוימת היה מעורב פוליטית בתנועה להגנת זכויות של דוכסויות האלבה, שהעיר קיל הייתה מרכזן. בשנת 1848 נבחר לפרלמנט של פרנקפורט והיה מזכיר הוועדה שחיברה את החוקה.

בשנת 1851 עזב את קיל ועבר ללמד באוניברסיטת יינה, ובשנת 1859 עבר לברלין, שם נותר עד יום מותו.

דרויזן היה נשוי פעמיים. בנו, גוסטב, המשיך את מסורת אביו והיה היסטוריון נודע בזכות עצמו, אשר פרסם כמה ספרים.

## לקריאה נוספת

* Burger, Thomas. "Droysen's Defense of Historiography: A Note", *History and Theory*, Vol. 16, No. 2. (May, 1977), pp. BUT No. 1. (Jan., 1984), pp. 1–14.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:היסטוריונים של העת העתיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרידריך שילר בינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיל
קטגוריה:חברי האספה הלאומית של פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1808
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1884
תיבת אדג'וורת'

**תיבת אדג'וורת**' היא דרך נפוצה בכלכלה להציג משק בעל משאבים מוגבלים. לרוב מפשטים את המצב לשני סוגי משאבים, ואז ניתן לומר כי יש "משאב X" ו"כל יתר המשאבים" במקרים מסובכים יותר. נקראת על שמו של פרנסיס אדג'וורת'.

ציר X של התיבה הוא המקסימום הקיים במשק ממשאב 1 וציר Y הוא המקסימום הקיים במשק ממשאב 2.

פתרון הבעיה בתיבת אדגוורת':
* כל נקודה בתוך התיבה היא נקודה אפשרית.
* קו התקציב חייב לעבור דרך נקודת המענקים - נקודת ההקצאה התחילית של המשאבים.
* שיווי משקל יהיה בנקודה יעילה פארטו, כלומר נקודה שבה אף אחד משני המשתמשים במשאבים לא יכול לשפר את מצבו מבלי להרע את מצבו של המשתמש השני.

שמאל|ממוזער|250px|קו חוזה וליבה
## קו החוזה
כאשר שני המשתמשים נמצאים בנקודה שהיא יעילה פארטו, כלומר אינם רוצים להמשיך ולסחור ביניהם במשאבים ניתן לומר כי הם על קו החוזה. על קו החוזה מתקיים שוויון של התועלות השוליות.

אם שני המשתמשים יכולים עדיין להשתמש בסחר כדי לשפר את מצבם, אזי התועלות השוליות אינן שוות. בתיבה זה מתבטא על ידי קטע מקו החוזה המכונה "ליבה". כל נקודה על הליבה עדיפה פארטו, על פני נקודת המענקים. במילים אחרות, שני הפרטים יכולים לסחור ביניהם ולהגיע למצב שבו, לכל הפחות, מצבו של אחד מהם משתפר מבלי להרע את מצבו של השני.

## תיבה עבור משק מענקים
במקרה הזה כל אחד מהצרכנים מקבל מענק מסוים מכל אחד משני המוצרים. לפי הגדרת 
מערכת ההעדפות שלהם, הם רוצים כמה שיותר מכל אחד מהמוצרים, אך כיוון שהמשאבים במשק מוגבלים הם נאלצים למקסם את תועלתם עם המשאבים הקיימים.
שני הצרכנים יתחילו סחר ביניהם במטרה להגיע להקצאת משאבים שתמקסם עבורם את התועלת. ברור שככל שהם מוותרים יותר על אחד המוצרים, הם דורשים פיצוי הולך וגובר מהמוצר השני עקב הנחת תועלת שולית פוחתת.

כל אחד מהצרכנים יספר לשני על העדפותיו בנוגע למוצרים. ננייח שהמוצרים הם בננות ותפוזים. אם שניהם רוצים תפוזים מעבר למענק שקיבלו, מחיר התפוזים יעלה ומחיר הבננות ירד, עד שמישהו מהם יהיה מוכן להציע תפוזים למכירה.

עקומת התועלת: 
u\left( x,y \right)


מגבלת התקציב: 
 y=-px+y_0.
הסבר: מחיר השוק של p יחידות y הוא יחידת x אחת, כלומר מנרמלים את המשק על פי מחיר X.

פתרון הבעיה בתיבת אדגוורת':
השקת שתי עקומות התועלת של הצרכנים למגבלת התקציב:


mrs_1=mrs_2=p


## מונופול בתיבה
במקרה הזה קיימים שני צרכנים.
אחד מהם מוגדר מונופול. בהקשר של תיבת אדג'וורת' הכוונה היא שהוא מציע יחס-מחירים מסוים שהוא מתכוון למכור/לקנות בו כל כמות שירצה צרכן 2.
אם צרכן 2 מסכים להצעה יהיה סחר על פי המחירים שהציע צרכן 1 ובכמויות שרוצה צרכן 2.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלכלה
דואר הוותיקן

שמאל|ממוזער|250px|אוטומט לממכר בולים של דואר הוותיקן
**דואר הוותיקן** (איטלקית **Poste vaticane**) הוא הרשות המופקדת על שירותי הדואר בקריית הוותיקן, ועל המגעים עם רשויות דואר של מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים העוסקים בתחום.

דואר הוותיקן נוסד באופן רשמי עם הקמתה של מדינת הוותיקן לאחר חתימת ההסכמים הלטרניים ב-11 בפברואר 1929, וב-1 ביוני 1929 הוא הצטרף לאיגוד הדואר העולמי. צו מיום 30 ביולי 1929 קבע את תחילת פעולתו של הדואר, והוא החל לפעול ב-1 באוגוסט שלאחר מכן. 

מנהלת דואר הוותיקן וסניף הדואר הראשי שוכנים בארמון הממשל (Palazzo del Governatorato) בקריית הוותיקן, והרשות מפעילה שני סניפים נוספים - האחד במוזיאון הוותיקן והאחר בכיכר פטרוס הקדוש. כל אחד משלושת הסניפים אחראי על אזור גאוגרפי בקריית הוותיקן, ואזור רביעי משתרע על פני כל הנכסים האקס-טריטוריאליים של מדינת הוותיקן ברחבי רומא. הדואר האיטלקי הקצה לקריית הוותיקן את מספר המיקוד 00120. 

## קישורים חיצוניים

* 

הוותיקן
קטגוריה:קריית הוותיקן: כלכלה
כרטיס טיסה אלקטרוני

שמאל|ממוזער|250px|דוגמה לכרטיס טיסה אלקטרוני
**כרטיס טיסה אלקטרוני** (באנגלית: **Electronic Ticket** או **E-Ticket**) משמש כהוכחה לרכישת כרטיס טיסה, שאינה מצריכה שימוש בכרטיסי נייר כפי שהיה נהוג בעבר. רכישת כרטיס הטיסה האלקטרוני יכולה להתבצע באמצעות האינטרנט או הטלפון, ללא צורך בשימוש בכל הוכחה כתובה נוספת.

## כרטיס טיסה מנייר
עד תחילת המאה העשרים ואחת, כאשר הזמין נוסע מקום בחברת תעופה כלשהי, הוכחת הרכישה הייתה מתבצעת באמצעות כרטיסי נייר רב שכבתיים שעליהם היה מסומן יעד הטיסה, מחירה, סימון המושב של הנוסע ופרטים טכניים נוספים. את כרטיס הנייר היה מקבל הנוסע מנציגי חברת התעופה או מסוכן הנסיעות שטיפל בעבורו ברכישת הכרטיס והנוסע היה צריך להציג את כרטיס הנייר בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה.

## כרטיס הטיסה האלקטרוני
עם העלייה הניכרת במספר הנוסעים בחברות התעופה בשנים האחרונות, הצורך לטפל בהם ביעילות ובזריזות והתפתחות הטכנולוגיות הממוחשבות, עברו חברות התעופה להנפיק מאז תחילת שנות האלפיים את כרטיסי הטיסה האלקטרוניים. כך, כאשר נוסע מזמין מקום בטיסה של חברת תעופה כלשהי, פרטי ההזמנה נרשמים באופן אוטומטי במחשבי החברה והנוסע מקבל כרטיס אלקטרוני וקבלה על התשלום עבור קניית הכרטיס ישירות לכתובת האימייל שלו. הנוסע אינו חייב להדפיס את כרטיס הטיסה והקבלה שכן פרטיו מופיעים במחשבי חברת התעופה בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה או ברישום דרך האינטרנט.

המעבר מהנפקת כרטיסי טיסה מנייר לכרטיסי טיסה אלקטרוניים אינו מצריך עוד קשר פיסי בין הנוסע לחברת התעופה וגם ייתר את הצורך בהצגת כרטיס טיסה ממשי בשדה התעופה כאשר הנוסע נרשם לטיסה. כרטיס הטיסה האלקטרוני אף מאפשר לנוסעים רבים להירשם באופן עצמאי לטיסה מהבית באמצעות האינטרנט, או בתהליך רישום עצמי בשדה התעופה. חברות תעופה רבות גבו כסף מנוסעיהן אשר ביקשו להנפיק כרטיסי טיסה מנייר כאשר עוד ניתנה לנוסעים בחירה בין כרטיס אלקטרוני וכרטיס נייר ואולם כיום הנפקת כרטיסי נייר כמעט ואינה אפשרית.

מה- 1 ביוני 2008 כל חברות התעופה החברות ב- IATA (ארגון התעופה הבינלאומי) חויבו בהנפקת כרטיס טיסה אלקטרוני לנוסעיהן.

## ראו גם
* חברת תעופה
* שדה תעופה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תעופה אזרחית
קא' פזארו

**קא' פזארו** (בוונטית: **Ca' Pesaro** - קיצור של "קאזה פזארו" - בית פזארו) הוא ארמון הניצב על גדתה המערבית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

## היסטוריה
הארמון, הבנוי בסגנון הבארוק ומעוטר שיש, נבנה על פי תכנונו של האדריכל באלדאסארה לונגנה באמצע המאה ה-17 עבור משפחת פזארו. בשנת 1659 נבנו חלקיו האחוריים של המבנה; חצר המבנה הושלמה בשנת 1676 והעבודה על חזית המבנה החלה בשנת 1679. בשל מותו של לונגנה בשנת 1682 הופסקו עבודות הבנייה (ולמעשה נבנתה רק הקומה הראשונה של חזית המבנה) . עבודת הבנייה הושלמה על ידי האדריכל ג'יאן אנטוניו גאספארי בשנת 1710. גאספארי המשיך את הבניה במידה רבה על פי תכנונו של לונגנה.

בשנת 1830 עם מותו של אחרון בני משפחת פזארו נמכר המבנה במכירה פומבית למשפחת גראדיניו, ולאחר מכן למסדר ארמני אשר השתמש במבנה כמכללה. לאחר מכן נרכש המבנה על ידי משפחת בווילקה. בשנת 1898 העניקה הדוכסית פליסיטה בווליקה לה מאסה את המבנה לעיר ונציה במטרה שישמש כמוזיאון.

כיום משמשת הקומה הראשונה של המבנה להצגת תצוגות מתחלפות של אמנות מודרנית, בקומה השנייה נמצא המוזיאון לאמנות מודרנית של ונציה, ובקומה השלישית ממוקם המוזיאון לאמנות אוריינטלית (אמנות מזרח אסיה).

## המוזיאון לאמנות מודרנית
המוזיאון לאמנות מודרנית של העיר ונציה, הממוקם בקומה השנייה של המבנה, מציג יצירות מהמאה ה-20 של אמנים ונציאניים, אמנים איטלקיים, וכן אמנים ידועים ובהם גוסטב קלימט, פייר בונאר, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי, פול קלי, ג'ורג' מין, אנרי מאטיס, הנרי מור, ג'ורג'ו מוראנדי, ג'ורג'ו דה קיריקו ואומברטו בוצ'וני.

## המוזיאון לאמנות אוריינטלית
המוזיאון לאמנות אוריינטלית, הממוקם בקומה השלישית של המבנה, מציג יצירות רבות שמקורם במזרח אסיה (בעיקר מיפן אך גם מסין ואינדונזיה). כ-30,000 יצירות ובהם כלי נשק, שריון, כלי חרס, ציורים ורהיטים וכן יצירות אוקיו-אה של קוריוסאי, הארונובו והוקוסאי.

מקורם של אוספי המוזיאון באוספיו של הנסיך הנרי, רוזן בארדי, אשר בסוף המאה ה-19 הוריש את אוספיו לממשלת איטליה.במוזיאון אוסף ייחודי של דמויות שחורות מאינדונזיה אשר שימשו בתיאטרון בובות.

## קישורים חיצוניים

* 
* גלריה של יצירות המוצגות במוזיאון לאמנות מודרנית, באתר המוזיאונים של ונציה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פזארו
פזארו
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
אחמד חוסיין

**אחמד חוסיין** (בערבית: **أحمد حسين**; 1911–1982) היה מדינאי מצרי, מקים מפלגת מצרים הצעירה (בערבית: مصر الفتاة, תעתיק מדויק: "מצר אלפתאה").

חוסיין היה סטודנט למשפטים. בתום לימודיו ארגן מגבית למימון הקמת מפעל לייצור תרבושים, יחד עם תומכיו, לביסוס מפלגתו העתידית.

את האידאולוגיה של המפלגה ביסס בספר שכתב, המתמקד בשלושה היבטים מרכזיים – האל, המולדת והמלך. הספר נושא את הסיסמה "מצרים מעל כולם".

עם הצלחתו הקים ב-1933 את מפלגת מצרים הצעירה, שהפכה למפלגה פוליטית בשנת 1936.

עם רעיונותיו המרכזיים נמנים: שחרור משלטון הבריטים; שיפור מעמד הפלאח, כולל רפורמת קרקעות; חלוקה צודקת של הכספים במשק; תיעוש; הלאמה של חברות זרות; הפיכת השפה הערבית לשפה הלאומית של מצרים; ושמירה על יום שישי כיום מנוחה. בהגותו הוא שילב בין פאן-ערביות, אופי אסלאמי, אופי מצרי וטריטוריאליות המבוססת תביעות על בסיס העבר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1911
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1982
כנבוזי הראשון

**כַּנְבּוּזִי הראשון** (בפרסית: **کمبوجيه يکم**; ביוונית **Καμβύσης**, כמביסס, **כמביזס**; בפרסית עתיקה **Kambūǰiya**; בערך 600–559 לפנה"ס), הידוע גם כ**כנבוזי הפרסי**, היה מלך אנשאן משנת 580 לפנה"ס ועד מותו. הוא היה בנו הצעיר של כורש הראשון ואביו של כורש הגדול (כורש השני). הניח את היסודות לממלכה האחמנית.

כנבוזי היה ככל הנראה נינו של מייסד השושלת האחמנית, האחמניש. ממלכתו של כנבוזי הייתה מדינת חסות של מדי הגדולה וייתכן שאף היה נשוי לנסיכה ממוצא מדיי.

על פי הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), כנבוזי היה "איש משפחה טובה והרגלים שקטים". הוא מלך תחת חסותו של אסטיאגס, מלך מדי. לדברי ההיסטוריון ניקולאוס איש דמשק (המאה ה-1 לפנה"ס) שמו המקורי היה אטרדטס (Atradates).
בסביבות שנת 551 לפנה"ס, הוא מרד יחד עם בנו, כורש הגדול, באסטיאגס מלך מדי. הוא נפצע ומת מאוחר יותר בקרב הגבול הפרסי .

לפי הרודוטוס, אסטיאגס בחר בכנבוזי כחתן משום שלא ראה בו איום על כס מדי. היה זה כורש הגדול שהדיח את סבו, ולאחר מכן ייסד את האימפריה הפרסית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
דיני מיסים

**דיני מיסים** או **דיני מס** הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות.

חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס. כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט. משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס.

על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון:
:"על חוק מס הכנסה – וכיוצא בו שאר דיני המיסים – נאמר שהוא 'מסובך ומסורבל ומעורפל'. ועדות שנתמנו, בארצות רבות, על מנת לתת לחוק זה צורה פשוטה ומובנת לכל אדם, הגיעו לכלל דעה שאין זה אלא משאלת הדיוטות, ושאך בור גמור בעניין הנדון יכול לצפות שיינתן לו חוק מס הכנסה פשוט. שכן הנושא עצמו מסובך ומסורבל מטבעו ומעיקרו".

## מטרות דיני המיסים
:המטרות המקובלות של מערכת המס הן:
:# **העברת משאבים מן הציבור למדינה** – כדי לקיים את המדינה היא צריכה משאבים, אם חושבים שהארגון החברתי המכונה מדינה הוא חשוב, אנו רוצים להיות חברים בו, עלינו לממן אותו כדי שתאגיד גדול זה יוכל לפעול. אנו חושבים שזה חשוב כי יש דברים שאנו לא יכולים לספק לעצמנו ללא מדינה – אלו מוצרים ציבוריים, כמו – צבא, תשתיות, מערכת משפט, משטרה, כיבוי אש וכדומה. מערכת המס היא הכלי המרכזי המאפשר זאת.
:# **חלוקה מחדש של העושר** – במדינות רבות בעידן המודרני למערכת המס יש תפקיד חלוקתי של חלוקה מחדש של הכנסות כדי לצמצם פערים. 
:# **רגולציה (הכוונת התנהגות)** – אנו כחברה שולטים על ההתנהגות של פרטים בחברה בעיקר במצבים שאנו מטילים סיכון על אחרים. כל המדינות משתמשות בדיני המס על מנת לשלוט על התנהגות בצורה מסוימת. ניתן לעשות זאת מחוץ למערכת המס למשל על ידי נתינת כסף.

## בישראל

בישראל, חוק יסוד: משק המדינה קובע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו."

החוקים העיקריים שמכוחם מוטלים מיסים בישראל הם:
* פקודת מס הכנסה
* חוק מס ערך מוסף
* חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה)
* פקודת המכס
* חוק ביטוח בריאות ממלכתי
* תקנות מס הכנסה

## ראו גם
* חשבונאות מס

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* רפעאת עזאם "פרשנות דיני המיסים: מס-אמת וזכויות האדם בפסיקת בית-המשפט העליון" **[[משפט ועסקים]]** כרך יח' (2014).
* עו"ד אליעזר שופט "ההיבטים החוקתיים בדיני מיסים (הרצאה)" **[[הקריה האקדמית אונו]]** 1 בנובמבר 2018.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:משפט ציבורי
אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון

**אלכסנדר הרביעי** (ביוונית: **Ἀλέξανδρος Δ΄**; 323–309 לפנה"ס) היה בנו של אלכסנדר הגדול ורוקסנה. הוא נרצח בילדותו על ידי קסנדרוס במאבקי הכוח שהתנהלו בעת מלחמות הדיאדוכים על חלוקת האימפריה שייסד אביו.

## ביוגרפיה
אלכסנדר הגדול נפטר לפני שהספיקה אשתו ההרה, רוקסנה, ללדת את בנם, וחלק ממפקדי הצבא המוקדוני קראו להכתיר את פיליפוס השלישי, אחיו החורג והלוקה בנפשו של אלכסנדר הגדול, למלך. פרדיקס, שהיה קצין בכיר בחיל הפרשים, שכנע את הצבא להמתין ולראות את תוצאות ההיריון של רוקסנה ומינו של התינוק. כשנולד התינוק, התמנה פרדיקס לעוצר כדי להעביר את השלטון בצורה חלקה כשיגיע הילד לבגרות.

למרות כוונותיו, כשל פרדיקס בשמירה על אחדות האימפריה. במהלך העימותים שפרצו בין המושלים השונים של האימפריה נרצח פרדיקס על ידי מתנקש, והאימפריה נקרעה בין שלל יורשים, שפתחו בסדרת מלחמות עקובות מדם הידועות בשם מלחמת הדיאדוכים. אנטיפטרוס מונה לעוצר החדש והביא את רוקסנה יחד עם התינוק למוקדון.

כשהיה אלכסנדר בן חמש נודע שלאביו יש עוד בן נסתר מנסיכה יוונית בשם ארטמיסיה.

אלכסנדר נותר במוקדון יחד עם אמו, וצפה מהצד בהשתלטות הדיאדוכים על האימפריה של אביו. למרות האיום שהיה בכך שהוא עשוי לתבוע את ירושתו, הדיאדוכים לא נגעו בו לרעה בשל ההילה שהייתה לאביו. בסופו של דבר שלח אחד מהם, קסנדרוס שמו, מתנקשים לרצוח אותו.
[ימין|ממוזער|ציור דמיוני של אלכסנדר הרביעי בזרועות אמו [רוקסנה]]

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:השושלת הארגיאדית
קטגוריה:פרעוני השושלת הארגיאדית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קא' ד'אורו

**קא' ד'אורו** (בוונטית: **Ca' d'Oro** - קיצור של "קאזה ד'אורו" - בית הזהב) או, בשמו הרשמי **פאלאצו סנטה סופיה** (**Palazzo Santa Sofia**) הוא ארמון (פאלאצו) הניצב על גדתה הצפונית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

הארמון, הניצב מערבית לריאלטו, נחשב לאחד הארמונות היפים בוונציה, והוא אחד העתיקים שבהם.

הארמון כונה בשם "בית הזהב" בשל ציפוי הזהב של חזית השיש של המבנה (ציפוי שלא קיים כיום).

## היסטוריה
הארמון נבנה בין השנים 1428 ו-1430 עבור משפחת קונטאריני (משפחת אצולה ששמונה מבניה היו דוג'ים בין השנים 1043 ו-1676). 

המבנה תוכנן על ידי האדריכלים ג'ובאני בון ובנו ברתולומאו (אשר תכננו את חזית ארמון הדוג'ים). המבנה בנוי בסגנון גותי ונחשב לדוגמה היפה ביותר של סגנון זה בוונציה.

החזית העיקרית של המבנה, הצופה אל התעלה הגדולה, מצופה שיש לבן. בקומה הראשונה של המבנה אכסדרת עמודים (לוג'ה) שבראשה קשתות ביזנטיניות, וממנה ניתן להיכנס אל אולם הכניסה של המבנה (ה-portego de mezo). מעל אכסדרת העמודים, בקומת המגורים העיקרית של המבנה (ה"פיאנו נובילה"), מרפסת בעלת קשתות בסגנון גותי אופייני. עמודי המרפסת התומכים בקשתות הם מהסדר הקורינתי. מעל הקשתות, חלונות קואטרופוליו (ארבעה עלים). מרפסת הקומה השלישית מהווה הד של מרפסת הקומה השנייה, אולם קשתותיה וחלונותיה עדינים ודקים יותר.

בדומה ליתר ארמונות ונציה, במרכז המבנה חצר פנימית, והמבנה עצמו (למעט החזית) עשוי לבנים.

לאחר נפילתה של הרפובליקה של ונציה, בשנת 1797, נמכר המבנה מספר פעמים. במהלך המאה ה-19 היה המבנה בבעלות רקדנית הבלט מריה טאליוני (Marie Taglioni), וזו הרסה את חדר המדרגות הגותי של המבנה ואת המרפסות הפנימיות שפנו לחצר.

בשנת 1894 רכש הברון ג'ורג'ו פרנקטי את המבנה, ובשנת 1922 תרם אותו על מנת שישמש כמוזיאון. המבנה שוקם (וחדר המדרגות נבנה מחדש), וכיום המבנה משמש כמוזיאון לאמנות.

## קישורים חיצוניים

* 
*תיאור המבנה ותצלומי המבנה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ונציה: ארמונות
קטגוריה:מבנים בסגנון הגותי בוונציה
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
המונורייל של ונציה

שמאל|ממוזער|250px|מפת המונורייל של ונציה
**המונורייל של ונציה** (איטלקית **People Mover di Venezia**) הוא מונורייל שמקשר את פיאצלה רומא במזרח דרך טרמינל הנוסעים הימי (Stazione Marittima) עם האי טרונקטו (Tronchetto) בקצה המערבי של העיר ונציה. אורכו הכולל של הקו הוא 857 מטר ולו שלוש תחנות.

מטרתו של המטרורייל היא לארגן מחדש את ההסדרים התחבורתיים באזור הנגיש לכלי רכב בוונציה, ולקצר את משך הנסיעה בין אזורי החניונים בטרונקטו והטרמינל הימי, לבין פיצאלה רומא המשמשת כמרכז התחבורה הציבורית בעיר (כל שירותי האוטובוס והרכבת בעיר, ועיקר שירותי הוואפורטו). משך ההגעה מטרונקטו לפיצאלה רומא התקצר מכעשרים דקות כיום לכשלוש דקות בלבד עם חנוכת המערכת.

המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. אף על פי שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית.

עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A).

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות הפרויקט

תמונה:Venezia - people mover a piazzale Roma.jpg
תמונה:(Venice) People Mover - Above the Venetian Lagoon.jpg
קובץ:Chiesa di Sant'Andrea Apostolo ou della Zirada - People Mover of Venice.jpg
קובץ:Fermata marittima people mover.JPG


קטגוריה:ונציה: תחבורה
קטגוריה:איטליה: רכבות