וילם מרוברוק

**וילם מרוברוק** (בהולנדית: **Willem van Rubroeck**; בערך 1220 – בערך 1293) היה מיסיונר פרנציסקני ומגלה ארצות פלמי, יליד רוברוק, פלנדריה. תיאור מסעותיו הוא אחת מיצירות המופת של הספרות הגאוגרפית של ימי הביניים, הדומות לאלה של מרקו פולו ואבן בטוטה. הוא נסע למקומות שונים של האימפריה המונגולית באסיה לפני שחזר לאירופה.

## פעילות מיסיונרית
וילם ליווה את המלך לואי התשיעי מצרפת במסע הצלב השביעי בשנת 1248. ב־7 במאי 1253, בהוראתו של המלך, הוא יצא למסע מיסיונרי כדי להמיר את המונגולים הטטרים לנצרות. וילם מרוברוק היה השליח האירופי הרביעי אצל המונגולים. קדמו לו ג'ובאני דה פיאן דל קרפינה ואשלינו מלומברדיה  בשנת 1245 ואנדרה דה לונג'ומאו בשנת 1249. לואי התשיעי מלך צרפת ביקש לשגר שליחים נוספים בשל הדיווחים על נוכחות נוצרים נסטוריאנים בקרב המונגולים, אך נמנע מלעשות זאת במשלחת רשמית.

## מסעות
ממוזער|469x469 פיקסלים|מסלול המסע של וילם מרוברוק בשנים 5–1253
וילם מרוברוק עצר בהתחלה בקונסטנטינופול כדי להתייעץ עם בלדווין מאנו, שחזר ממסע בקרקורום מטעם בלדווין השני, הקיסר הלטיני בקונסטנטינופול . נתיב מסעו נבחר בעקבות זה של הנזיר הדומיניקני ההונגרי יוליאנוס  והאיטלקי ג'ובאני דה פיאן דל קרפינה. כשיצא לדרכו, בשנת 1253, התלווה אליו, לכל הפחות מקונסטנטינופול, נזיר פרנציסקני נוסף בשם ברתולמיאו מקרמונה. הפמליה כללה גם את אחד מפקידי המלך בשם גוסה שתפקידו היה לשמור על הכספים שהוקצו להוצאות המסע, וכן מתורגמן, שנקרא בדו"ח של וילם – *Homo Dei* (איש אלוהים), אולי תרגום לשם הערבי עבדאללה, עבד אלוהים.

לאחר שהגיע לעיירה סודאק בחצי האי קרים, המשיך וילם בדרכו בעגלות רתומות לשוורים. תשעה ימים לאחר חציית הדון הוא פגש את סרטאק ח'אן , שליט אורדת הזהב. החאן שלח את וילם לאביו, באטו חאן, בסראי העתיקה שליד הוולגה, משום שלא היה בסמכותו לאשר את שהותם של השליחים. חמישה שבועות לאחר היציאה מסודאק הוא הגיע למחנה של באטו חאן. באטו סירב להתנצר, אך העביר את השליחים למונגקה חאן, החאן הגדול הרביעי של האימפריה המונגולית. גוסה, שליח המלך, הוחזר אל סרטאק כבן ערובה. וילם ואנשיו למסע רכבו על סוסים מ־16 בספטמבר 1253 למסע של 9,000 ק"מ עד לחצרו של החאן הגדול בחרחורין.

בהגעתם התקבלו באדיבות, ווילם הוזמן לפגישה עם החאן הגדול ב־4 בינואר 1254. סיפורו של וילם סיפק תיאור נרחב של חומות העיר, שווקיה ומקדשיה. הוא תיאר את המגורים הנפרדים לאומנים מוסלמים וסינים בקרב אוכלוסייה קוסמופוליטית רחבה. הוא פגש נציגים של האימפריה של ניקאה. בין האירופאים בהם נתקל איו אחיין של בישוף אנגלי, אישה מלורן שבישלה לוילם את ארוחת הפסחא, וצורף צרפתי שיצר קישוטים לנשות החאן ולמזבחות של הנוצרים הנסטוריאנים. אל הנוצרים הללו התייחס בביקורת, שכן ראה בהם כופרים.

וילם שהה במחנה של החאן עד 10 ביולי 1254, כשהחל את דרכו הארוכה בחזרה בלוויית המתורגמן שלו ומדריך מונגולי. הם עברו דרך מחנותיהם של באטו וסרטאק, היכן שהוחזר לו פקיד המלך, גוסה, שהושאר כבן ערובה. משם המשיכו לקווקז, ובחג המולד שהו בנחצ'יבאן שבארמניה. באנטוליה חצו את ממלכת קיליקיה הארמנית וב־15 באוגוסט 1255 הגיעו נחתו בבירת רוזנות טריפולי הצלבנית. שם מינה ראש המסדר הפרנציסקני בארץ הקודש את וילם כמרצה של המנזר הפרנציסקני בעכו. בעת שהותו שם הוא חיבר את יומן המסע המתאר את כל נדודיו, ה'איטינראיום' (מדריך דרכים). וילם קיווה לפגוש שם את המלך לואי, אך גילה כי המלך כבר חזר לצרפת. את יומן המסע שכתב הוא נאלץ לשלוח בידי גוסה. בסוף החיבור הוא ביקש את התערבות המלך על מנת לאשר את עזיבתו מעכו חזרה לצרפת. הפילוסוף האנגלי הנודע, רוג'ר בייקון, אף הוא נזיר פרנציסקני, מעיד כי שוחח עימו בפריז בתקופה מאוחרת יותר ומכך ניתן להסיק כי בקשה זו נענתה. בייקון התעניין רבות במסעותיו של וילם מרוברוק והוא אף כתב עליו בהרחבה בחיבורו  אופוס מאיוס . אזכור זה של בייקון הוא היחיד מתקופה זו המספר על וילם מרוברוק, אך הוא עורר עניין והביא לשימור כתביו. עם זאת, וילם מרוברוק נשכחעד שחיבורו נגאל בידי הגאוגרף ריצ'רד האקלוט ופורסם באנגליה ב-1599.

## כתבים
[ממוזער|280px|חלק מדף ב[כתב יד (העתק)|כתב היד של ה"איטינראריום" שחיבר וילם מרוברוק; בחלק העליון מתוארים מלך צרפת, וילם מרוברוק ובן לווייתו, ובחלק התחתון - הנזירים היוצאים לדרך]]
אחרי שובו כתב וילם דוח והגיש אותו למלך לואי ה-9. חיבורו, שנודע בקיצור שם כ'איטינראריום', כלל 40 פרקים. עשרת הראשונים הוקדשו לתיאורי המונגולים ומנהגיהם. יתר הפרקים מתארים את אירועי מסעו. התיאורים כללו תצפיות גאוגרפיות וגם אנתרופולגיות, בהן סקירת הנוכחות האסלאמית באסיה הפנימית ). וילם היה ביקורתי על המסורות ההלניות בהן נתקל בקרב הנוצרים של האימפריה הביזנטית לשעבר, כולל יום חג לפליסיטאס. בין היתר, וילם גם ענה לשאלה ארוכת שנים במעברו מצפון ל. הוא קבע כי מדובר באגם פנים יבשתי שלא זורם לאוקיינוס הארקטי. אף על פי שחוקרים סקנדינביים קודמים כמו אינגוואר  היו בעלי ידע נרחב על האזור, וילם היה הראשון שענה על השאלה הזאת בצורה ברורה.

הדו"ח של וילם מרוברוק הוא אחת מיצירות המופת הגדולות של הספרות הגאוגרפית של ימי הביניים. וילם היה צופה טוב וסופר מצוין. הוא שאל שאלות רבות לאורך הדרך ולא התייחס לאגדות עממיות. יומנו נכתב מנקודת מבט אישית ואינטימית. הוא מעניק מבט ראשוני על המונגולים, וחשיבותו ההיסטורית זהה לזו של היומן של מרקו פולו, אשר נדד במזרח דור אחד אחרי וילם מרוברוק. נוסע נוסף אשר נדד עד למונגולים והוא בן התקופה הוא ג'ובאני דה פיאן דל קרפינה. חיבורו "תולדות המונגולים, שאנו מכנים טטרים"  הושווה ל'איטינראריום' של וילם מרוברוק. קרפיני היה דיפלומט מנוסה בזמן מסעו וחיבורו שיטתי יותר ומטרתו הייתה להעריך את הסכנה המונגולית ולהציע דרכי התמודדות. אולם חיבורו של וילם מרוברוק מגיע מנקודת מבט אינטימית יותר ומלאה בחוויות ראשוניות ותיאורים עד כי נכתב עליו: "שהוא סרט באותה מידה שהוא ספר".

במאי 1254, במהלך שהותו בקרב המונגולים, וילם התמודד בתחרות מפורסמת בחצר המלכותית המונגולית, שכן החאן עודד דיון רשמי בין הנוצרים, הבודהיסטים והמוסלמים, כדי לקבוע איזו מהאמונות היא הנכונה, וזאת לפי שלושה שופטים, אחד מכל אמונה. סיני השתתף עם וילם בתחרות.

### מהדורות
כתב היד המקורי של  ה'איטינראריום' שרד בחמישה עותקים מן המאות 13, ה-14 וה-15. שלושה מהם, כולל העתיק ביותר, אצורים בספריית קולג' קורפוס כריסטי באוניברסיטת קיימברידג'. העותק הרביעי נמצא ב והחמישי - בספריית אוניברסיטת ליידן.

הדו"ח של וילם מרוברוק נערך חלקית ותורגם לאנגלית על ידי ריצ'רד האקליט בשנים 1598–1600. מהדורה ביקורתית פורסמה בפריז בהוצאת החברה הגאוגרפית הצרפתית ב-1839. תרגום לאנגלית מאת וילם וודוויל רוקיל , "מסעו של וילם מרוברוק לחלקים המזרחיים", ראה אור בלונדון בשנת 1900; ותרגום מעודכן הוכן ב-1900 על ידי ההיסטוריון פיטר ג'קסון  שהתמחה בחקר מסעי הצלב.

### תוכן הכתבים
היומן הכיל תיאורים רבים בעלי ערך רב הן למלך לואי והן מבחינה היסטורית. הרבה מהתוכן מתאר חוויות אישיות ועוקב אחר סדר המאורעות, אם כי, הפירוט על דרך ההלוך ארוך משמעותית מאשר הפירוט על החזור. ישנם קטעים לא מבוטלים בהם הוא עוסק באופן מרוכז בנושאים מסוימים, כגון מבנה האוהלים של המונגולים, תפריט תזונתי, לבוש ומראה, שיטות ציד, חלוקת העבודה בין המגדרים, חוקים וטקסי הקבורה ואופן הכנת המשקה הנפוץ הנקרא קומיס אשר מיוצר מחלב סוסה מותסס.

וילם מרוברוק הוא הנוסע המערבי הראשון אשר נכנס לבירת המונגולים קראקורום, והוא מעניק תיאור של העיר.
באופן מעט מפתיע אין חלק אשר מוקדש לתיאור עניינים צבאיים אלא ישנן רק מעט הערות על הנושא. הערה מעניינת במיוחד אומרת שהמונגולים היו חוזרים להונגריה אלמלא השמאנים היו אוסרים זאת.

עדותו של וילם מרוברוק על השמאנים המונגולים היא היחידה שקיימת על השמאניזם המונגולי ואמונותיהם העממיות לפני אימוץ הבודהיזם במאה ה-16, אשר השפיעו על האמונות הישנות יותר. החיבור מכיל עדות גם על הבודהיזם, ובכך מהווה עדות ראשונית בעולם המערבי על אמונה זו. וילם מרוברוק מעביר ביקורת על גאוגרפים מערביים אשר קדמו לו, ודוגמה לכך היא שהוא מתאר את נתיב נהרות הוולגה והדון באופן אחר ממה שהיה מקובל ואף טען כי הים הכספי מוקף יבשה מכל אבריו ואינו מחובר לאוקיינוס.

בנוסף, הוא מספק מידע רב אודות דרכי המסחר באסיה, קרבה של השפות השונות באזור ותיאור של חיות לא מוכרות. בין תיאוריו ישנם גם אשר צריך לבחון בזהירות רבה יותר. הוא מסביר שהמונגולים לא כבשו אף מדינה בכוח אלא בתחבולות בלבד. הוא מתאר כי הם חלשים מההונים אשר בתקופתם הצליחו להגיע עד צרפת, אך מתעלם מכך שמרכז הכובד של האימפריה ההונית ישבה מערבית יותר. תיאור נוסף אשר מעלה ספקות הוא הוויכוח הפומבי בין נציגי הנוצרים, המוסלמים והבודהיסטים, אשר נערך בקראקורום בהוראת מונגקה חאן. הוא מתאר את דרכו בוויכוח כמתוחכם יותר משאר הנציגים וכמי שבסוף מביא את האחרים להודות בדבריו. תיאור זה מעלה חשד לגבי הדיוק שבו מדווח על אירוע זה. גם כך, קשה למדי להעלות על הדעת שהוויכוח היה יכול להתנהל בצורה טובה עקב מגבלות השפה. חשד נוסף עולה מחלק מהדעות הבודהיסטיות שהוא מתאר משום שהן לא עולות בקנה אחד עם התורה הבודהיסטית כמו שהיא ידועה.

## יחס המונגולים לשליחים ולנצרות
משלחת קודמת של מלך צרפת הגיעה ליורש העצר המונגולי אשר קיבל את מתנת המלך כאות כניעה, דבר אשר היה ממנהגם של המונגולים. המילה ששימשה אותם לבטא רצון לשלום שימשה אותם גם לבטא כניעה, המושג שלום כלל אצלם גם את הכניעה לריבונות שלהם. סיפור זה העכיר את רוחו של וילם מרוברוק אשר נשאל מספר פעמים במהלך המסע 'מדוע באת אם לא לעשות שלום?'.

למעט מקרה בודד בו הואשמה המשלחת כמתחזה הם נחשבו כנציגים רשמיים של המלך. בשל כך הם לוו לאורך דרך הדואר של המונגולים הנקראת יאם, מערכת השליחים של המונגולים אשר הייתה מפותחת ביותר. וילם מרוברוק חשד כי המתרגמים הארמנים של המכתב גרמו למונגולים לחשוב כי הוא בא לבקש עזרה צבאית כנגד המוסלמים. רושם זה בוודאי התחזק כאשר וילם תיאר את המכתב כמסר לשלום, מילה שאת ההקשר המקומי שלה בוודאי לא העריך נכון.

משימתו המיסיונרית, להפיץ את הבשורה, לא צלחה. הוא מציין כי לאחר שנערך ויכוח פומבי בין-דתי אף לא אחד מהנוכחים הראה רצון להתנצר. בכל זמן שהותו באימפריה המונגולית המיר לנצרות שש נפשות. ניתן לתלות כישלון זה, ברמה מסוימת, במתורגמן שלו, אדם שהוא מתאר כלא חכם ולא רהוט, אשר נטה להשתכר ברגעים קריטיים, ובכל אופן לא היה בעל ידיעות מתאימות בשפה. גורם נוסף אשר פגע ביכולתו להשפיע על המונגולים נבע מכך שנחשב כשגריר רשמי, לכן הוא נסע בליווי צמוד ובמהירות מסוימת כך שנמנע ממנו לסטות מהדרך. רצונו לבקר את החטופים גם הוא לא התממש משום שהם הועברו מרחק רב מזרחה לבולאד, שבאזור דזונגריה של היום.

## וילם מרוברוק ואבק השריפה
בשנת 1267 מפרסם רוג'ר בייקון רשימת מתכונים בחיבורו השלישי, ה"אופוס טרטיום", בו הוא מתאר מרכיבים של אבקה אשר יכולה לשמש צבאות. בייקון התעניין רבות במסעותיו של וילם מרוברוק, שחזר מהמזרח שנים ספורות קודם לכן. לאור ההשערה הרווחת לפיה אבק השריפה הובא לאירופה מסין לא מן הנמנע שווילם מרוברוק הביא איתו את המתכון שפורסם על ידי בייקון.

## מקורות

* Grousset, René (1970). *The Empire of the Steppes*. Translated by Naomi Walford. New Brunswick: Rutgers University Press. .
* Hakluyt, Richard (1599). "Itinerarium fratis Willielmi de Rubruquis de ordine fratrum Minorum, Galli, Anno gratie 1253.ad". In: *The Principall Navigations Voiages Traffiques and Discoueries of the English Nation* (in English and Latin). London: George Bishop, Ralph Newberie, and Robert Baker. pp. 71–92 Latin text, 93–117 English translation. Based on British Library MS Royal 14.C.XIII Fol. 225r-236r and thus ends prematurely.
* Jackson, Peter; Morgan, David, eds. (1990). *The Mission of Friar William of Rubruck: His Journey to the Court of the Great Khan Möngke, 1253-1255*. Translated by Jackson, Peter. London: Hakluyt Society. .
* Michel, Francisque; Wright, Thomas (1839). "Voyage en Orient du Frère Guillaume de Rubruk". In d'Avezac-Macaya, M.A.P. (ed.). Recueil de Voyages et de Mémoires* (in French and Latin). Volume 4. Paris: Société de Geographie. pp. 205–396. Latin text*
* Rockhill, William Woodville, ed. (1900). *The Journey of William of Rubruck to the Eastern Parts of the World, 1253-55*. Translated by Rockhill, William Woodville. London: Hayklut Society.



* Crow, David James. *The Introduction of Firearms to the Land of Aladdin*. n.p.: University of Victoria, 2005.
* Dawson, Christopher. *The Mongol Mission: Narratives and Letters of the Franciscan.
* Missionaries in Mongolia and China in the Thirteenth and Fourteenth Centuries*. London: Sheed and Ward, 1980.
* de Hartog, Leo. Genghis Khan: Conqueror of the World. London: Tauris Parke Paperbacks, 2004.
* Jackson, Peter. “William of Rubruck: A Review Article”. *The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland*, no. 1 (1987): 92–97. Accessed January 8, 2017. doi:10.2307/25212071. http://www.jstor.org/stable/25212071.
*Jackson, Peter. *The Itinerarium of Friar William of Rubruck*. Commentary Project of the Center for Central Eurasian' Civilization Archive".
*Komroff, Manuel, ed. *Contemporaries of Marco Polo: Consisting of the Travel Records to the Eastern Parts of the World of William of Rubruck [1253-1255]*; *The Journey of John of Pian de Carpini [1245-1247]*; *The Journal of Friar Odoric [1318-1330] & the Oriental Travels of Rabbi Benjamin of Tudela [1160-1173]*. New York: Hippocrene Books Inc., U.S., 1989.
*Otfinoski, Steven. *Marco Polo: To China and Back*. New York: Benchmark Books, 2003.
*Peter Jackson, “William of Rubruck in the Mongol Empire: Perception and Prejudices”, in von Martels, Zweder. *Travel Fact and Travel Fiction: Studies on Fiction, Literary Tradition, Scholarly Discovery and Observation in Travel Writing*. Edited by Zweder R. W. M. von Martels. New York: E.J. Brill, 1994.


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מגלי ארצות
קטגוריה:מיסיונרים