open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דיימון סימפסון

**דיימון סימפסון** (באנגלית: **Diamon Simpson**; נולד ב-8 בספטמבר 1987 במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר במכבי ראשון לציון. גובהו הוא 2.03.

סימפסון שיחק במכללת סנט מרי במשך 3 עונות, עד שנת 2009. שם העמיד בעונתו האחרונה ממוצעים של 13.8 נקודות, ו-10.4 כדורים חוזרים 1.9 חסימות ב-18.4 דקות משחק.

## קריירה מקצוענית
לאחר שסיים את שלב המכללה, שיחק עונה אחת בליגת הפיתוח במדי "לוס אנג'לס דיפנדרס", בה רשם 15.5 נקודות ו-9.6 ריבאונדים בממוצע.
את עונת 2010/11 פתח בליגה הפיליפינית במדי קבוצת "אלסקה אסס", את תוך זמן קצר עבר לליגה הטורקית ושיחק במדי קבוצת טורק טלקום עד סיום העונה.

בעונת 2011/12 שיחק בליגה האוסטרלית במדי קבוצת אדלייד ת'רטי סיקסרז. שם רשם 14.3 נקודות ו-8.6 ריבאונדים. לקראת סיום אותה עונה, חתם ביוסטון רוקטס, אך לא רשם דקות משחק בקבוצה. בליגת הקיץ 2012 בלאס וגאס רשם סימפסון במדי יוסטון 3.7 נקודות ו-2.7 כדורים חוזרים בממוצע.

בחודש אוגוסט 2012 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, בה העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים ב-33.1 דקות (27 משחקים).

לאחר מרדף של כל קבוצות ליגת ווינר אחרי סימפסון ללא הצלחה בגלל הסכומים הגבוהים שדרש נשאר ללא קבוצה.

בנובמבר 2013 חתם סימפסון בעירוני נס ציונה העולה הטרייה לליגת העל והשתכר 70 אלף דולר בעונה.

לאחר עונת 2013/2014 בישראל חתם סימפסון בליגת הכדורסל הספרדית.

באוגוסט 2015 חתם סימפסון בעירוני נס ציונה.

ב-1 במרץ 2017 חתם סימפסון במכבי תל אביב, אך שוחרר ממנה כעבור חודש.

ב-22 בדצמבר 2018 חתם סימפסון במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה.

ב-7 בינואר 2020 חתם סימפסון בעירוני נהריה עד לסיום העונה.

ב-29 בנובמבר 2021 חתם במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה. זו תהיה הקדנציה השנייה שלו במועדון.

## קישורים חיצוניים

* 
* פרופיל השחקן באתר "draftexpress"

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:כדורסלני יוסטון רוקטס
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני טורק טלקום
קטגוריה:כדורסלני עירוני נס ציונה
קטגוריה:כדורסלני נימבורק
קטגוריה:כדורסלני אסטודיאנטס מדריד
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכללת סנט מרי בקליפורניה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס די-פנדרס
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני עירוני נהריה
קטגוריה:כדורסלני אדלייד 36'
קטגוריה:קליפורניה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
רוברט וול

**רוברט וול** (באנגלית: **Robert Wuhl**; נולד ב-9 באוקטובר 1951) הוא שחקן קולנוע, קומיקאי ותסריטאי יהודי- אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "באטמן", "בוקר טוב, וייטנאם" ו"מעריצה צמודה".
וול זכה בשני פרסי אמי ביחד עם בילי קריסטל על כתיבתם לטקסי האוסקר של השנים 1991 ו-1992.

## חייו
וול נולד בעיירה יוניון שבניו ג'רזי למשפחה יהודית, למד דרמה באוניברסיטת יוסטון.
החל את דרכו בתעשיית הבידור כקומיקאי ובקומדיית הנעורים "אבירי הוליווד" לפני שהתגלה בדרמת המלחמה הקומית "בוקר טוב, וייטנאם", בה שיחק בתפקיד מרטי דרייויץ' ובקומדיית הספורט "מעריצה צמודה" בתפקיד לארי הוקאט.
ב-1989 שיחק וול בשובר הקופות המצליח של טים ברטון "באטמן" בתור העיתונאי אלכסנדר נוקס, דמות אשר שב לגלם כהופעת קמאו בקרוסאובר "המשבר בעולמות האינסופיים" של יקום החץ.

זכה להצלחה רבה כתסריטאי לאחר שכתב ביחד עם בילי קריסטל את התסריט לטקסי האוסקר, עבודה זו זיכתה את וולף בשני פרסי אמי.
בהמשך דרכו כשחקן הופיע לצדם של רוברט דה נירו בהפקתו "פילגש" וטומי לי ג'ונס בדרמת הספורט "קוב" בתפקיד סופר ספרי הספורט אל סטאמפ.
וול ביים, כתב, הפיק וכיכב בתפקיד הראשי במשך שש שנים בקומדיית המצבים "ארליס" לצידה של סנדרה או.

בשנת 2022 שיחק את הסוהר פיליפס בסרט הדרמה "When George Got Murdered" על רצח ג'ורג' פלויד. 

וול נשוי לשחקנית ברברה קפלי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יוסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
לגונה אבריאה

[שמאל|ממוזער|250px|הלגונה סמוך למרכז העיר [אביג'אן]]
**לגונה אבריאה** (בצרפתית **Lagune Ébrié**) היא לגונה באורך של כ-130 ק"מ ברוחב של כ-4 ק"מ בממוצע, המשתרעת בדרומה של חוף השנהב, לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי ממנו היא מופרדת על ידי רצועת חוף צרה. עומק מימיה של הלגונה הוא כחמישה מטרים בלבד, ומאז 1950 היא מחוברת אל האוקיינוס באמצעות תעלת ורידי (Vridi) שנחפרה בעיר אביג'אן. נוסף לאביג'אן, שוכנות לחוף הלגונה הערים גראן-בסאם, בינז'רוויל (Bingerville), ז'אקוויל (Jacqueville) וטיאגבה (Tiagba). 

מרכז|ממוזער|750px|מפת הלגונה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חוף השנהב: גאוגרפיה
אבריאה
מלקולם תומאס

**מלקולם תומאס** (באנגלית: **Malcolm Thomas**; נולד ב-8 בנובמבר 1988 בקולומביה, מיזורי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פטקים ספור המשחקת בליגת העל הטורקית בכדורסל.

## קריירת מכללות
*אוניברסיטת פפרדיין (2007–2008)
*סן דייגו סיטי קולג' (2008–2009)
*אוניברסיטת המדינה סן דייגו (2009–2011)

## ביוגרפיה
עקב השביתה ב-NBA, החל תומאס את עונת 2011/2012 בליגה הקוריאנית, שם השיג ממוצעים של 21 נק' 11 ריב', 3 אס' ו-3 חס' למשחק. בדצמבר חתם בלוס אנג'לס לייקרס אך מיעט לשחק ועבר לשחק בליגת הפיתוח בלוס אנג'לס דפנדרס, בה רשם ממוצעים של 14.9 נק', 10.1 ריב' ו-1.8 חס' למשחק. הוא שיחק בשתי קבוצות נוספות בליגת הפיתוח ובליגת ה-NBA שיחק שלושה משחקים במדי סן אנטוניו ספרס.

את קיץ 2012 העביר תומאס בליגת הקיץ במדי שיקגו בולס, והעמיד ממוצעים של 11.4 נק' ו-12.4 ריב' למשחק, אך לא הוחתם, באוקטובר 2012 הוחתם על ידי מכבי תל אביב. בפברואר 2013, לאחר שהעמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק, שוחרר מהקבוצה.
במרץ 2013 חתם על חוזה ל-10 ימים בגולדן סטייט ווריורס ולאחר מכן על חוזה ל-10 ימים בשיקגו בולס.

בתחילת עונת 2013/2014 חתם תומאס בסן אנטוניו ספרס, אך שוחרר במהלכה וחתם לשארית העונה ביוטה ג'אז.

בקיץ 2014 עבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, תחת דייוויד בלאט שאימן אותו במכבי תל אביב, אך כעבור זמן קצר שוחרר.

## חייו האישיים
לתומאס יש בת, מיקאלה, שנולדה בשנת 2009.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* מלקולם תומאס, ברוך הבא למכבי - סרטון בערוץ ה-יוטיוב של מכבי תל אביב
* 
* עמוד השחקן באתר היורוליג

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני יוטה ג'אז
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת פפרדיין
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של סן דייגו
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוסטין טורוס
קטגוריה:כדורסלני ריו גראנדה ואלי וייפרס
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס די-פנדרס
קטגוריה:כדורסלני סנטה קרוז ווריורס
קטגוריה:כדורסלני חימקי
קטגוריה:כדורסלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורסלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורסלני אוניקאחה מאלגה
קטגוריה:מיזורי: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1988
לואי (סדרת טלוויזיה)

**לואי** (באנגלית: **Louie**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה דרמטית שחורה, והיא עוסקת בחייו של הקומיקאי לואי סי. קיי., המשודרת משנת 2010 ברשת FX Networks. הסדרה כללה חמש עונות.

הסדרה נכתבה, נערכה, בוימה והופקה על ידי לואי סי. קיי.. שיר פתיחה של הסדרה הוא "Brother Louie" בביצוע להקת "Stories".

## תקציר העלילה
הסדרה מבוססת על חייו של לואי סי. קיי. הוא מתאר בה את חייו כקומיקאי וכאב לשתי בנות. הסדרה מלווה בקטעי סטנדאפ מהמועדון בו הוא מופיע באופן קבוע בניו יורק, "מרתף הקומדיה".

בסדרה מוצגים חייו בתור גרוש בודד. הוא מספר על מפגשיו עם בנותיו, על פי הסכם המשמורת עם גרושתו; על דייטים כושלים שהיו לו; ועוד.

בסדרה מופיעים אורחים ידועים, בהם חברו כריס רוק, ג'יי לנו ודייוויד לינץ'. ג'רי סיינפלד הופיע בעונה השלישית כאשר התחרה עם לואיס סי. קיי. על קבלת תפקיד מנחה התוכנית "Late Show" במקום דייוויד לטרמן.

אמירותיו של לואי סי. קיי. בסדרה נתפסות לעיתים כבוטות וחסרות עכבות.

## סקירה

## קישורים חיצוניים
* 

* לואי, באתר התוכנית, FX Networks.
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:FX Networks
קטגוריה:סדרות קומדיה אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: תסריט לקומדיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2010
קונווי

**קונווי** (בוולשית: **Conwy**) היא עיירה וקהילה, בירת מחוז קונווי במרכז החוף הצפוני של ויילס. העיירה שוכנת בצד המערבי של שפך נהר הקונווי, קהילת קונווי (אשר נכללות בה מספר עיירות בסביבה) כוללת נכון לשנת 2011 14,723 תושבים.

## היסטוריה
העיירה הוקמה בין 1283 ל-1289 על ידי מלך אנגליה אדוארד הראשון, כשהיא שוכנת בין חומות העיר שבמרכזם טירת קונווי. הטירה והעיירה הצמודה לה נבנו לאחר הכיבוש האנגלי של נסיכות ויילס והן נועדו לשמש מוקד כוח אנגלי בצפון ויילס, בעשורים הראשונים אף הורשו לגור בעיירה רק תושבים אנגלים. קונווי הוקמה סביב מנזר אברקונווי אותו הקים ל'ואלין הגדול ושם אף נקבר, עם הקמת העיירה האנגלית הועברו נזירי המנזר דרומה משם והוקם מנזר חדש מחוץ לעיירה.

בתקופה זו היא נקראה 'אברקונווי' (*שפך נהר הקונווי*) על שם המנזר ששכן במרכזה וכך היא נקראה עד המאה ה-19 כאשר שמה קוצר לקונווי. בשנת 1826 הושלמה בנייתו של גשר תלוי שתוכנן על ידי תומאס טלפורד, הוא נבנה כך שישתלב עם הטירה שניצבה בצד המערבי שלו והוא נועד לשמש את הכביש החדש שנבנה גם הוא. בשנת 1850 הושלמה בנייתו של גשר נוסף לשימוש קו הרכבת של צפון ויילס, הוא נבנה בצמוד לגשר הראשון. במשך השנים נבנה אף כביש שלישי מודרני יותר לשימוש תנועת רכבים.

## גאוגרפיה ותחבורה
קונווי ממוקמת בגדה המערבית של נהר הקונווי, בסמוך לשפכו בים האירי במרכז החוף הצפוני של ויילס. כביש ה-A55 חוצה את העיירה ממזרח למערב, כאשר הוא עובר את הנהר באמצעות מנהרה (מנהרת קונווי). כ-20 ק"מ במעלה הכביש לכיוון מזרח נמצאת בנגור ובהמשך האי אנגלסי, כ-35 ק"מ במורד הכביש לכיוון מערב נמצא הגבול עם אנגליה והעיר צ'סטר. כביש מרכזי נוסף היוצא הקונווי הוא ה-A470 אשר יורד לכיוון דרום בחלקו לאורך נהר הקונווי, חוצה את שמורת סנודוניה ועובר בבטווס-אי-קוייד, פסטיניוג ודולגל'אי. בנוסף, במרכז קונווי עובר קו רכבת שנבנה לאורך החוף הצפוני של ויילס (קו צפון ויילס הראשי) ושלוחה שלו יוצאת מהעיירה לכיוון דרום עד לפסטיניוג (קו עמק קונווי), כיום הרכבת משרתת בעיקר את התיירים הרבים הפוקדים את עיירות צפון ויילס.

לאורך הגדה המזרחית של הנהר, אל מול מרכז העיירה ההיסטורי, נמצאת העיירה צומת ל'נדידנו שנכללת אף היא בקהילת קונווי. מצפון לקונווי על חצי האי קריד'ין נמצאת העיירה ל'נדידנו ומעליה בקצה של חצי האי נמצאת גבעת אורם הגדול (Great Orme). בהמשך רצועת החוף ממזרח לחצי האי קריד'ין נמצאת העיירה מפרץ קונווי, שיחד עם קונווי ול'נדידנו מהוות אזור תיירות חשוב בצפון ויילס.

## גלריית תמונות

קובץ:Conwy Castle MMB 03.jpg|חומות העיר והחלק הדרומי של העיירה.
קובץ:Aberconwy House - geograph.org.uk - 1483144.jpg|בית אברקונווי שנבנה במהלך המאה ה-14.
קובץ:The Smallest House in Great Britain.jpg|הבית המחזיק בשיא גינס כבית הקטן ביותר בבריטניה.
קובץ:Conwy Suspension Bridge from the castle.JPG|הגשר התלוי של טלפורד, מימינו גשר הרכבת של סטפנסון ובצד השמאלי הגשר המודרני.
קובץ:Conwy Castle and Bridges.jpg|המזח בצידה הצפוני של קונווי וברקע טירת קונווי.


## קישורים חיצוניים

* אתר המוקדש לעיירה ולטירת קונווי.
* אודות קונווי באתר תיירות ויילס.
* אודות ההיסטוריה של קונווי באתר 'Vision of Britain'.

קטגוריה:ויילס: עיירות
קטגוריה:קונווי (מחוז)
קטגוריה:סנודוניה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
סוכנות החלל האלג'יראית

**סוכנות החלל האלג'יראית** (בערבית: **الوكالة الفضائية الجزائرية**, בצרפתית: **Agence spatiale algérienne**, ובר"ת: **ASAL**) הוקמה ב-16 בינואר 2002 באלג'יר, בוזארה, והיא אחראית על תוכנית החלל האלג'יראית.

הסוכנות שיגרה 6 חלליות תוך שימוש בשירותים של הודו וסין.

## קישורים חיצוניים
* 
* (אנגלית)  האתר הרשמי של ASAL

קטגוריה:סוכנויות חלל
בית בן יהודה

שמאל|ממוזער|240px|שלט של ארגון אות הכפרה והשלום בישראל על חזית הבית
**בית בן-יהודה** הוא ביתו של אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית אשר נבנה ב-1922. הבית ניצב ברחוב עין גדי 28 בשכונת ארנונה-תלפיות בירושלים. הוא בן שתי קומות, עם מרפסת קדמית רחבה בקומה השנייה הפתוחה אל הרחוב.

אליעזר בן-יהודה נפטר זמן קצר לפני שהבית הושלם ולא זכה לעבור למעונו החדש. אשתו חמדה גרה בבית עם הילדים עד שנפטרה ב-1951. במהלך השנים הפכה חמדה את המקום למרכז להנצחת מפעלו של בן-יהודה, בו נערכו כתביו והופקו חלקי המילון שלא התפרסמו בחייו.

## היסטוריה
בשנות מלחמת העולם הראשונה שהו בני משפחת בן-יהודה בארצות הברית, ועם שובם ארצה החלה הקמת הבית בתלפיות, ביוזמה ובמימון של ההסתדרות העברית באמריקה, שהוקירה מאוד את מפעלו של בן-יהודה להחייאת השפה העברית. אלא שהוא עצמו לא זכה לגור בביתו החדש. 

זמן קצר לאחר התחלת הבנייה, ב-16 בדצמבר 1922 (כ"ו בכסלו תרפ"ג), הוא הלך לעולמו. עוזרו הנאמן ויד ימינו של בן יהודה, משה בר-נסים, המשיך את העבודה על המלון העברי הגדול לאחר מות אליעזר. משפחתו של בן-יהודה גרה בבית עד 1951, ולאחר מכן הפכה אותו למוזיאון קטן לזכרו. 
כעבור שנים מספר מכרה המשפחה את הבית לעיריית ירושלים. לימים הוסכם שתכולת הבית תימסר לאקדמיה ללשון העברית לשם הקמת יד לאליעזר בן-יהודה בבית האקדמיה. יד בן-יהודה נחנכה בינואר 1973 בישיבת מליאה האקדמיה בהשתתפות שר החינוך יגאל אלון ובני משפחת בן-יהודה.

ב-1965 השכירה העירייה את הבית לדיירים פרטיים, ובשנת 1971 החליט ראש העיר טדי קולק, למסור אותו תמורת דמי שכירות סמליים (הסכם חכירה) לארגון המתנדבים הגרמני "אות הכפרה והשלום". הארגון מביא ארצה צעירים ומבוגרים מגרמניה לעבודה בהתנדבות במוסדות סעד ורווחה ובמפעלי הנצחת השואה במטרה לכפר על פשעי הנאצים. הבית משמש את מטה הארגון בישראל מאז ועד היום.

## מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה
שמאל|ממוזער|180px|סמל בית בן יהודה - מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה
בשנת 2004 נוסף למבנה אגף חדש שהוקם בחצר האחורית של הבית במטרה להפוך את המקום למרכז סמינרים עבור המתנדבים הגרמנים. באותה שנה החליט ארגון "אות הכפרה והשלום" שלא די בכך וייסד את "בית בן יהודה – מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה" – חל"צ שמטרתה להפעיל את המקום כמרכז סמינרים ותרבות ישראלי–גרמני מצד אחד, ובית הארחה שיהיה פתוח לכולם מצד שני. האגף כולל גם אולם הרצאות וחדרי לימוד עבור סמינרים וכנסים.

בית בן-יהודה מציע מגוון רחב של סמינרים והרצאות בנושאים שונים כגון היסטוריה, שואה, חברה, פוליטיקה, ציונות, יחסי ישראל–גרמניה, מתודיקה ועוד.
בנוסף מתקיימים במקום קורסי שפה כגון אולפן עברית בקיץ וקורס לשפה ותרבות היידיש בחורף.

## לקריאה נוספת
* עופר רגב, "להתאהב בארץ ישראל", עמ' 14–15 - "בית חמדה בן יהודה"

## קישורים חיצוניים

* 
* Aktion Sühnezeichen Friedensdienste - אתר האינטרנט של "אות הכפרה והשלום בישראל" 

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
קטגוריה:תלפיות
קטגוריה:עברית
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:ירושלים: תרבות 
קטגוריה:הנצחת אליעזר בן-יהודה
אמנון גינזי

**אמנון גינזי** (ברוסית: **Амнон Гинзай**; בתעתיק: אמנון גינזאי, במקור: **אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג** (**Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг**)); 17 בדצמבר 1929 – 13 ביולי 1995) היה פילולוג עברי סובייטי וישראלי (מ-1975), חוקר במכון למדעי המזרח בלנינגרד, מעורכי האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית, מתרגם מרוסית לעברית וסופר מדע בדיוני.

## ביוגרפיה
אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג נולד בנובוסיבירסק שבסיביר, ברית המועצות, בן לאב עורך דין יהודי ואם רוסייה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, החל ב-1947 ללמוד בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת לנינגרד. ב-1957 סיים את לימודיו. בשנת 1963 הגיש את הדיסרטציה בפילולוגיה (*Роль звукоизобразительных истоков в образовании семитского запаса корней*), וב-1964 קיבל תואר דוקטור. עבד במכון למדעי המזרח בלנינגרד, והתמחה בעברית, המקרא ומגילות מדבר יהודה. פרסם כמה ספרים, בהם עיבוד של התזה שלו (1965). היה ממתרגמי המגילות לרוסית (*Тексты Кумрана*, כרך 2, מוסקבה 1996).

בשנת 1975 עלה לישראל ועברת את שמו ל"אמנון גינזאי". עבד כעורך בכיר של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית שראתה אור בחסות האגודה לחקר תפוצות ישראל, השתתף בעריכת המילון הרוסי–עברי והעברי–רוסי של יוסף גורי והיה עורך מדעי ועורך תרגומים של "ספריית עלייה" ("Библиотека-Алия") של האגודה לחקר תפוצות ישראל.
פרסם סיפורי מדע בדיוני ברוסית ובעברית, בהם הרומן "זיקיות שחורות" (Золотые хамелеоны''; תל אביב: מוריה, 1986). כן חיבר ספר ילדים בשם "פרעה מלך החרקים" (איורים: עדה סיניגליה; תל אביב: תגא, תשמ"א).

תרגם מעברית לרוסית עם לב פנקובסקי (Пеньковский) קובץ של שירי יהודה הלוי (ירושלים: ספריית עלייה, 1976), עם רבקה פלד (רבינוביץ) את "ספר האחים" מאת בניה של רבקה גובר בעריכת אברהם יהושע אלינסון (תל אביב: עם הספר, 1976), עם סבטלנה שנברון את "הריקשה": סיפורים נבחרים לג'ון אוארבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), ולבדו את "הרעיון הציוני לגוניו" לשלמה אבינרי (ירושלים: ספריית עלייה, 1983), "חז"ל: פרקי אמונות ודעות" לאפרים אלימלך אורבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1986), מיצירתו של יאנוש קורצ'אק (ירושלים: ספריית עלייה, 1988).
ערך את תרגומה של פלד לסיפורים נבחרים מאת יצחק שנהר (ירושלים: ספריית עלייה, 1977), את תרגומו של ולדימיר גלוזמן ל"החי על המת" לאהרן מגד (ירושלים: ספריית עלייה, 1977) ואת התרגום ל"גבעת הפרגים" לנתן שחם (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את תרגומו של יחזקאל קרן לאסופת המאמרים "כשאומה נלחמת על חרותה" ליוסף קלוזנר (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את התרגום (מאנגלית) לספרו של משה דיין "לחיות עם התנ"ך" (ירושלים: ספריית עלייה, 1986).

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פילולוגים ישראלים
קטגוריה:חוקרי השפה העברית
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לרוסית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני סובייטים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני ישראלים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני רוסים
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
קרן רונן

**קרן רונן - לקידום אמנים צעירים שוחרי  קלאסית** היא עמותה ישראלית שמטרתה קידום, תמיכה ועידוד אמנים צעירים בתחומי המוזיקה הקלאסית והמחול.

הקרן הוקמה בשנת 1993 על ידי יפה ישראלי כקרן משפחתית להנצחת זכרו של בנה - רונן ישראלי (1968–1992). הקרן תומכת באמנים צעירים מתקופת בית הספר התיכון ועד לשלבים המוקדמים של הקריירה שלהם כבוגרים.

להשגת מטרותיה עורכת הקרן קונצרטי התרמה מספר פעמים בשנה, בהשתתפות האמנים מקבלי המלגות. הקרן מעניקה במה לאמנים צעירים הנמצאים בראשית דרכם המקצועית וחושפת אותם לקהל הרחב. בין פעילויותיה של הקרן ניתן לציין את השאלת כלי נגינה, תמיכה באודישנים, ביציאה לתחרויות בינלאומיות, הן במימון הנסיעה וכן בסיוע במגורים ויצירת קשרים במוסדות מוזיקה במדינות זרות. הקרן פועלת בשיתוף פעולה עם מגמות המוזיקה והמחול בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין ובית הספר התיכון לאמנויות בחיפה.

לקרן רונן עמותה אחות בארצות הברית בשם "Ronen Foundation of America" אשר תומכת בסטודנטים הישראלים הלומדים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה בארצות הברית וברחבי העולם וכן בסטודנטים מקומיים.

קרן רונן מסיעת גם בשיתופי פעולה בין האמנים מקבלי המלגות. כדוגמת הקמתה - בזמנה של שלישיית תל אביב אשר כללה את הפסנתרן יונתן ענר, הכנר מתן גבעול והצ'ילן עירא גבעול.

בין מקבלי המלגות של קרן רונן זמרי האופרה: חן רייס, גיא מנהיים, הילה בג'יו, יסמין לוי-אלנטק, דנה מרבך, אינס מסאלחה, והנגנים: נגן המנדולינה תום כהן, הצ'לנית עדי טל, הפסנתרנים להב שני, טל סמנון, רומן רבינוביץ זוכה פרס רובינשטיין לשנת 2008, יונתן ענר, נטלי טננבאום. דן מושייב- כיום נגן הטימפני הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכנרים סמיון גבריקוב, הדר כהן והדר רימון. בין הרקדנים זוכי מלגות הקרן: עידן שרעבי, אור כחלון, שני פרץ, ארז אילן, מעיין שיינפלד ואחרים.

## קישורים חיצוניים
*
*כתבה באתר אפוק טיימס 
*כתבה באתר אפוק טיימס 
* 
* 
* 

קטגוריה:תרבות מוזיקלית
קטגוריה:ישראל: עמותות
יום סרט

ממוזער|250px|שמאל|יום סרט של הכבאים המתנדבים
**יום סרט** הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולפנות לאזרחים על מנת לגייס תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים. בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן.

שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם. בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה. בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים. חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה.

הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם. בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה.

## קישורים חיצוניים
*יום סרט, באתר "נוסטלגיה אונליין"
*תוויות ליום סרט
*מצגת ימי סרט
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:תנועת נוער
סרט
עדי רבן

**אתי (עדי) רבן** שימשה קריינית חדשות בקול ישראל.
[ממוזער|עדי רבן בקורס קריינים ב[קול ישראל, 1969, יושבת ראשונה משמאל|300 פיקסלים]]
## ביוגרפיה

רבן החלה לקריין חדשות בשנת 1970 והגישה מהדורות חדשות בקול ישראל במשך 35 שנה. בשנת 1976 הייתה מהמגישות הראשונות של רשת ג'.

בשנת 2005 פרשה מקול ישראל במסגרת תוכנית הפרישה המיוחדת שהנהיג משרד האוצר לעובדי רשות השידור בהם חיים זיסוביץ, ליאורה גושן וכרמית גיא.

אחת ממהדורות החדשות הזכורות בקריירה שלה היא הכרזתה על הצלחת מבצע יונתן בשנת 1976.

קולה זוהה עם הגשת החדשות, והיא זכתה לאהדת המאזינים.

## קישורים חיצוניים

* מהדורת חדשות בהגשת עדי רבן, רשת ב',  7 בנובמבר 1986 
* צילום - לאה ליאור (מימין) ועדי רבן, בכנס הוקרה לקריינים מטעם האקדמיה ללשון העברית, 2021

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:קרייניות חדשות ישראליות
סן לואיג'י דיי פראנצ'זי

250px|ממוזער|שמאל|חזית הכנסייה
**כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי** (באיטלקית: **San Luigi dei Francesi**; בצרפתית: **Saint Louis des Français**) היא כנסייה קתולית ברומא, בקרבת פיאצה נבונה והפנתיאון. הכנסייה הלאומית של צרפת ברומא. הכנסייה מוקדשת למרים הבתולה, לדני הקדוש ולמלך צרפת לואי התשיעי הקדוש של הכנסייה הקתולית. הכנסייה נבנתה בשנים 1518–1589. עבודות הבנייה הושלמו תודות לסיועה הכלכלי הנדיב של קטרינה דה מדיצ'י, מלכת צרפת.

בכנסייה מספר פסלים וציורים של קדושים וגיבורים לאומיים המיצגים את מורשת האמונה הקתולית בצרפת: קרל הגדול, המלך כלוביס, הקדושה קלותילדה והקדושה צ'יצ'יליה.

בכנסייה נמצאות 3 יצירותיו הידועות של הצייר קראווג'ו מחייו של הקדוש מתיאו. מרטין לותר התאכסן בכנסיית סן לואיג'י במהלך המשפט שנערך לו בקרבת מקום, בכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: כנסיות
קו קולצביה

**קו קולצביה** (ברוסית: Кольцева́я ли́ния, **הקו הטבעתי**) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הוא קו מעגלי, המקיף את מרכזה של מוסקבה, וממלא תפקיד חיוני במעבר נוסעים בין קווי הרכבת התחתית בה. הקו, שמספרו הוא 5, נבנה בשנים 1950–1954 באורך כולל של 19.4 קילומטרים. הוא המפורסם שבקווי הרכבת התחתית, בעיקר בשל תחנותיו, שנבנו בשיאה של תקופת האדריכלות הסטאליניסטית.

## תולדות הקו
התוכנית המקורית להקמת המטרו של מוסקבה לא כללה הקמה של קו מעגלי. התוכנית כיוונה לכך שמספר קווים יחצו את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו, והמעבר ביניהם ייעשה בתחנות המצטלבות שלהם. למרות זאת התברר כבר ב-1938 לאור העומס בתחנות אלו כי לא יהיה די בשיטה זו כדי להתמודד עם העלייה במספר הנוסעים במטרו לכשיתפתח עוד יותר. בעת תכנון הקו נשקלה האפשרות שנתיבו יחפוף את זה של טבעת הגנים, שדרה מעגלית במרכז מוסקבה. לבסוף הוחלט על חפיפה חלקית, כאשר בחלקו הצפוני יחרוג נתיב הקו מזה של הטבעת, באופן שהוא יקושר אל מרבית תחנות הרכבת של מוסקבה.

הקמת הקו נדחתה עקב מלחמת העולם השנייה והחלה מיד אחריה. הקו הופעל בשלושה שלבים:
*ב-1950 החל לפעול הקטע הראשון (בן 6.5 קילומטרים), מתחנת קורסקאיה לתחנת פארק קולטורי (ראו להלן);
*ב-1952 הופעל הקטע השני (7 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת קורסקאיה;
*בשנת 1954 הופעל הקטע השלישי והאחרון (5.9 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת פארק קולטורי.
הקמת הקו אפשרה הכנסת שינויים גדולים בארגון התנועה בקווי המטרו והניחה בסיס לפיתוח עתידי שלו. בעת הפעלת הקו התפצלו ממנו שבעה קווים כחישורי גלגל כלפי חוץ, וארבעה מהם חוברו בהמשך כדי ליצור קווים החוצים את העיר לרוחבה.

## התחנות בקו
הקו איננו כולל תחנות המשתייכות לו לבדו. כל אחת מ-12 התחנות מקשרת בינו לבין קו אחר, ושלוש מהן מקשרות אותו עם שני קווים אחרים כל אחת. בסך הכל מחברות התחנות בין הקו לבין תשעה מ-11 הקווים האחרים של הרכבת התחתית:

## תוכניות פיתוח
הקו הוא אחד העמוסים ביותר במערכת המטרו, ועבודות פיתוח מתמידות נדרשות על מנת שיעמוד במספר הנוסעים הגדל והולך החולף דרכו. עבודות אלו כללו בעבר שיפוץ של הקו (כמו גם של התחנות ויצירות האמנות המוצגות בהן). ב-1998 נפתחה כניסה שנייה לתחנת בלורוסקאיה וחפירת כניסה שנייה מתוכננת לשתי תחנות נוספות.

בתוכנית נמצאת גם פתיחת שתי תחנות נוספות בקו - בחלקו הצפוני ובחלקו הדרום-מערבי - על מנת לחבר בינו לבין שני קווים חדשים (המשכיהם של קו 8 וקו 10) האמורים לחצות את מרכז העיר לרוחבו. בניית התחנה החדשה הראשונה החלה אך מתעכבת בשל קשיי מימון, ותסתיים בשנת 2025. בניית התחנה השנייה בוטלה בשלב זה (נכון ל-2021).

## קישורים חיצוניים

*תמונות של תחנות קו קולצביה 

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של מוסקבה
שמואל צרפתי

220px|ממוזער|ארמון התעשייה באמסטרדם, 1892
**שמואל צרפתי** (בהולנדית: **Samuel Sarphati**; 31 בינואר 1813 – 23 ביוני 1866) היה רופא, כימאי, פילנתרופ ואיש עסקים יהודי-הולנדי אשר תרם באופן ניכר לחינוך, לבריאות הציבור, לפיתוח העירוני ולתעשייה של אמסטרדם באמצע המאה ה-19.

## ביוגרפיה
#### משפחה והשכלה
שמואל צרפתי נולד ב-1813 להורים יהודים-פורטוגזים ממשפחה שהיגרה להולנד במהלך המאה ה-17. אביו היה סוחר טבק. המשפחה התגוררה בחלק האמיד יותר של הרובע היהודי  באמסטרדם.

בגיל 20 החל צרפתי ללמוד רפואה באוניברסיטת ליידן. הוא קיבל לבסוף את הדוקטורט שלו ב-27 ביוני 1839 והחל לעבוד כרופא כללי באמסטרדם. במהלך עבודתו כרופא נחשף צרפתי לתנאי החיים הקשים של האוכלוסייה הענייה באמסטרדם. באותה תקופה, כ-80% מתושבי העיר גרו במרתפים, מחצית מהילדים למדו בבתי ספר המיועדים לעניים, והעיר סבלה מתברואה ירודה, זיהום ושיעורי תמותה גבוהים. חמלתו כלפי מטופליו הובילה אותו ליזום פרויקטים שונים שנועדו לשפר את איכות החיים והמצב הבריאותי של תושבי אמסטרדם.

הוא היה נשוי לאביגל. לבני הזוג לא היו ילדים.

#### מפעלים בהקמתו
בשנת 1842 ייסד צרפתי את החברה ההולנדית לקידום מדעי הרוקחות. מתוך הכרה בצורך במזון זול ואיכותי, הקים את מפעל הלחם הראשון באמסטרדם, שייצר מדי שבוע 9,000 כיכרות לחם במחיר שהיה נמוך ב-30% מהמחיר הסטנדרטי בשוק. על מנת לשפר את מצב התברואה, בשנת 1847 החל צרפתי להפעיל בעיר שירות איסוף אשפה. בנוסף לכך הוא ייסד את החברה לקידום החקלאות ופיתוח הקרקע. בהמשך הקים גם את בנק "Crediet Mobilier" שתמך בתעשיות מתפתחות. כמו כן, ייסד אקדמיה פרטית ללימוד תחום המסחר.

הוא הוביל גם את הקמת ארמון התעשייה , שעוצב בהשראת ארמון הבדולח בלונדון וארמון התעשייה בפריז, ואת הקמת מלון אמסטל , אם כי נפטר לפני השלמתו.

#### מורשתו
עם השנים הפך צרפתי לאחד מהאנשים המרכזיים שהובילו באותה תקופה את מיזמי הפיתוח העירוני החשובים ביותר שעיצבו בפועל את אמסטרדם המודרנית.

יוזמותיו של צרפתי שיפרו באופן משמעותי את רמת החיים של תושבי אמסטרדם ואף תרמו לעלייה בתוחלת החיים הממוצעת של תושבי העיר בסביבות שנת 1870. מאמציו גם הניחו את הבסיס להמשך הצמיחה של העיר ולהמשך פיתוח התעשייה באמסטרדם.
 
צרפתי נפטר ב-23 ביוני 1866, שלושה חודשים בלבד לאחר הנחת אבן היסוד למלון אמסטל.

## פרסים והוקרה
ממוזער|שמאל|פסל של שמואל צרפתי בפארק על שמו באמסטרדם
* בשנת 1864, במהלך פתיחת ארמון התעשייה, מינה מלך הולנד וילם השלישי את צרפתי לאביר במסדר האריה ההולנדי .
* בשנת 1869 מינה מלך הולנד את צרפתי לקצין במסדר כתר האלון 
* בשנת 1870 קראה עיריית אמסטרדם רחוב בעיר על שמו (רחוב Sarphatistraat) אשר עובר בחלק הדרום מזרחי של מרכז אמסטרדם.
* בשנת 1888 הוקם לזכרו "צרפתי-פארק"  (Sarphatipark) בלב אמסטרדם אשר כולל אנדרטה עם פסל של שמואל צרפתי.
* משנת 2013 מוענקים מדי שנתיים פרסי צרפתי לתברואה, Sarphati Sanitation Awards , עבור אנשים או ארגונים שתרמו לתברואה ולבריאות הציבור העולמית, בטקס הנערך בהולנד.
* במשאל שערך העיתון ההולנדי "Het Parool"  בשנת 2025, לרגל חגיגות 750 שנה לעיר אמסטרדם, נבחר שמואל צרפתי כתושב אמסטרדם החשוב ביותר בכל הזמנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1813
קטגוריה:נפטרים ב-1866
קרב גיאלו

**קרב גיאלו** או **קרב סאספנש** (הונגרית:  **A Gyalu csata** או **A szászfenesi csata**, בטורקית: **Kaloșvar muharebesi**, ברומנית ג'ילאו  **Bătălia de la Gilău** ) התקיים ב-22 במאי 1660 בין נסיך טרנסילבניה ג'רג' ראקוצי השני ובין הביילרביי הטורקי מבודה, סיידי אהמט פאשה, שליווה את הנסיך החדש של טרנסילבניה, שמונה על ידי הסולטאן.

הצבא העו'תמאני כלל חילות מצב מן היישובים אינאו וטמשוואר (טימישוארה) וחיילים נוצרים שגויסו במחוזות ביהר, קרסנה וסולנוק. העות'מאנים עלו בהרבה במספרם על הצבא של ראקוצי, שהתכוון לסגת לאוראדיה ולהמתין שם לתגבורות מהונגריה. אולם קציניו ששו לקרב וביקשו להילחם. על מנת להשיג עוד כוח לחימה העניק ראקוצי חנינה ל-600  פושעים מן המחוז קולוז' (קלוז') וארגן אותם ליחידה בפיקודו של הכומר הרומני גאורגה מן  היישוב צ'ורילה.

הצבא הטרנסילבני חנה במישור שבין היישובים גיאלו וסאספנש (ברומנית - פלורשט). באגף הימני עמדו אלף חיילים מקצועיים וסקלרים מאזורים צ'וק וגאורגיין בפיקודו של גרגיי קובאץ'. באגף המרכזי עמדו משמרות הנסיך והיחידה של הכומר גאורגה. באגף השמאלי התרכזו סקלרים מאזורי "שלשת הכיסאות", מארוש (מורש) ואודווארהיי (אודורהיי).

הנסיך הציב שמונת התותחים הכבדים שלו על גבעה בסביבה ומשם פיקח על שדה הקרב. היה לו עוד כוח מילואים מורכב משכירי חרב מאונוד שאיבטחו אותו. כדי להטעות את האויב לגבי העוצמה האמיתית של צבאו, הציב הנסיך מאחורי חייליו עוד משרתים ואנשי צוות לא חמושים כאילו עמדו נכונים לקרב.

## מהלך הקרב
העות'מאנים זרקו למתקפה את הלוחמים מטמשוואר בפיקודו של חוסיין פאשה. הם חצו את הנחל לונה ותקפו חזיתית את הקווים הטרנסילבנים. קובאץ' יצא למתקפת-נגד ודחה אותם חזרה מעבר לנחל, תוך שגרם לטורקים אבדות רבות, לפי עדות כרוניקת קראוס.
בינתיים היניצ'רים והנוצרים הנספחים אליהם, בגיבוי מסיבי של פרשים ניסו לאגף את הטרנסילבנים מימין. ביחידות הוולאכיות השתתף בקרב הקצין המנוסה קונסטנטין קנטמיר, לימים שליט מולדובה.
הסקלרים ואנשי הכומר גאורגה נבהלו ונסוגו. אבל  כשראו את השרתים מאחור, חשבו עצמם מוקפים באויב  והתחילו להילחם בייאוש. רק הכומר וכמה אנשיו ניצלו מן הטבח. קובאץ' ואנשיו שהתקדמו עמוק לתוך עמדות העות'מאנים ראו עצמם מבודדים. באותו רגע הנסיך ראקוצי נכנס אישית לקרב. אבל לרוע מזלו, שכירי החרב מאונוד לא הסתערו אחריו ונסוגו. הנסיך נפצע בראשו ובזמן שחבש את עצמו נפצע עוד שלוש פציעות. כמה משרתים הצליחו להוציאו מן הקרב. בזמן הזה קובאץ' ולוחמיו חוסלו אחרי מאבק עיקש. רוב החיילים הטרנסילבנים נמלטו והעות'מאנים לקחו שלל את שמונת התותחים, את האספקה ואת המשרתים.

## מקורות
Jármy József *II-ík Rákóczy György Szászfenesi csatája*
elsö közlemény.). Erdélyi Múzeum, XIX. évf. 4. sz. (1902) 169–182.

## קישורים חיצוניים

*טמאש טריאן - קרב סאספנש באתר ההונגרי רוביקון
Tarján M. Tamás *A szászfenesi csata*

גיאלו, קרב
גיאלו
קטגוריה:המאה ה-17
צוקרברג

**צוקרברג** או **זוקרברג** (בגרמנית: **Zuckerberg**, ביידיש: **זוקקערבערג** או **צוקערבערג**) הוא שם משפחה גרמני-יידי ויהודי-אשכנזי נפוץ.

שם המשפחה נובע בדרך כלל מהמונח (מגרמנית או מיידיש) "הר סוכר". לעיתים הוא מורה על מוצא המשפחה מאזור גבעת צוקרברג (קלייננברג), בבראונשוויג שבסקסוניה התחתונה (צפון גרמניה).

## קישורים חיצוניים
* פירוש שם המשפחה צוקרברג, באתר זולו

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:משפחות יהודיות
שין סאנג-אוק

**שין סאנג-אוק** (בקוריאנית: **신상옥**; ) היה במאי קולנוע ומפיק דרום קוריאני, שנודע גם בשל חטיפתו לקוריאה הצפונית בהוראתו של קים ג'ונג-איל.

## ביוגרפיה
### כבמאי ומפיק בקוריאה הדרומית
שין נולד ב-1926 בצ'ונגג'ין שבצפון-מזרח חצי האי הקוריאני, בצפון קוריאה של ימינו. באותה תקופה הייתה קוריאה תחת כיבוש יפני, ושין למד בטוקיו, באוניברסיטת טוקיו לאמנות.

את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע מילא ב-1946, כששימש כעוזר הפקה בסרט "יחי החירות!", הסרט הראשון שהופק בקוריאה לאחר העצמאות מיפן. ב-1952 הפיק וביים את סרטו הראשון, "אקיה", שעסק בנשות הניחומים, הכינוי ה"מכובס" שנתנו היפנים לנשים שאולצו לשמש כשפחות מין עבור חיילי הצבא היפני הקיסרי. במהלך שנות ה-50 וה-60 ביים עשרות סרטים נוספים, וזכה לכינוי "נסיך הקולנוע הקוריאני". חברת ההפקות שהקים הפיקה כ-300 סרטים במהלך שנות ה-60. סרטיו "עד היום האחרון" ו"שער הזיכרון לאישה המוסרית" היו מועמדים לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1962 ו-1963, בהתאמה, ו"עד היום האחרון" אף זכה בפרס דוב הכסף.

במהלך שנות ה-70 ירד נפח פעילותו של שין באופן משמעותי, במקביל לצנזורה שהנהיג המשטר הצבאי של פארק צ'ונגהי. ב-1978 נסגרה חברת ההפקות של שין, בהוראת פארק.

### החטיפה לקוריאה הצפונית
ב-1978 נחטפה לקוריאה הצפונית השחקנית צ'ה און-הי, רעייתו של שין בין 1953 ל-1975, בעת ששהתה בהונג קונג. עם היוודע דבר החטיפה, נסע שין להונג קונג כדי לברר את פרטי החטיפה. זמן קצר לאחר שהגיע להונג קונג, נחטף שין בעצמו. מבצע החטיפה נעשה בהוראת קים ג'ונג-איל, בנו של שליט קוריאה הצפונית באותה העת, קים איל-סונג, ומי שלימים היה בעצמו לשליט המדינה. ממשלת קוריאה הצפונית טענה כי השניים הגיעו לארצם מרצונם החופשי. בתחילה זכה שין לתנאי מחיה נוחים, ואולם משניסה להימלט, נכלא בבית סוהר.

ב-1983 הובא לראשונה לפיונגיאנג לפגישה עם קים ג'ונג-איל. אז נמסרה לו מטרת חטיפתו - בימוי סרטים עבור ממשלת קוריאה הצפונית. קים לא היה זקוק לשין לשם ביום סרטי תעמולה, הוא היה מעוניין בשירותיו כדי להעלות את רמתו של הקולנוע הצפון קוריאני, והבאתו לסטנדרטים שיזכו להכרה בינלאומית. באותה פגישה נפגש עם גרושתו, אז נודע לה לראשונה שאף הוא שוהה במדינה. בעצתו של קים ג'ונג-איל, נישאו השניים מחדש. במהלך שלוש השנים הבאות ביים שין שבעה סרטים, בכולם שימש קים ג'ונג-איל כמפיק הראשי. הידוע שבהם הוא "פולגאסארי", סרט על מפלצת ענק בסגנון סרטי גודזילה. על אף המשטר הקומוניסטי במדינה, נהנה שין משכר גבוה במיוחד ומחופש אמנותי מסוים.

ב-1986 הצליחו שין וצ'וי להימלט, בעת ששהו בפסטיבל קולנוע בווינה. השניים הצליחו להגיע לשגרירות ארצות הברית, וזכו למקלט מדיני. לטענתו של קים, ממשלת ארצות הברית חטפה את השניים.

### השנים המאוחרות
שין נמנע בתחילה מלשוב לקוריאה הדרומית, מאחר שחשש כי השירותים החשאיים במדינה לא יאמינו לסיפור חטיפתו. הוא השתקע בארצות הברית, וביים סרטים תחת הפסבדונים סיימון שין. לאחר השבת הדמוקרטיה לקוריאה הדרומית, שב אליה בסופו של דבר שין, ב-1994, והמשיך לעסוק בקולנוע. ב-2006 נפטר כתוצאה מדלקת כבד.

ב-12 באפריל 2006, יממה לאחר מותו, נשיא קוריאה הדרומית רו מו היון העניק לשין את מדליית כתר הזהב לתרבות, הפרס המכובד ביותר הניתן לאמנים קוריאנים.

## קישורים חיצוניים

* סיפור חטיפתו באתר האקונומיסט, 27 באפריל 2006

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:אישים שנחטפו
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-2006
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו במאה ה-21
ליכטנפלד

**ליכטנפלד** (בגרמנית:  Lichtenfeld) הוא שם משפחה ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
אתה יצרת

**אַתָּה יָצַרְתָּ** היא הברכה האמצעית (קדושת היום) הנאמרת בתפילת העמידה של מוסף של שבת (תפילת שבע) החל בראש חודש. אמירת "אתה יצרת" כברכה ייחודית לשבת ראש חודש, שונָה מהנהוג בחגים החלים בשבת, בהם מתפללים תפילת מוסף של חג, וכביטוי ליום השביעי, מוסיפים תוספות שבת.

## נוסח התפילה
* הפתיחה  עוסקת בבריאת העולם, וקביעת יום השביעי, כיום מנוחה והפוגה ממלאכה.
* בהמשך  אלו מילים המשלבות חג ושבת, ועוסקות בקדושה וברוממות ובקרבה לה' יתברך. 
*  אזכור לכך שראש חודש הוא יום של כפרה.
*  התאבלות על חורבן ירושלים ובית המקדש, ותליית האסון בחטאי העם.
*  התנצלות על כך שבלא בית המקדש, איננו יכולים להקריב קורבנות.

ברוב הנוסחאות, משמיטים בתפלה זו את הבקשות של קטע "קדשנו במצוותיך וכו'".  אמנם, בנוסח רומניא ובנוסח פרובאנס שמרו עליהם, והערוך השלחן טוען שנשמטו בטעות.

### הייחודיות ב'קדושת היום' הנאמרת בתפילת ר"ח החל בשבת
ברכת "קדושת היום" באה בשבתות, ראשי חודשים, וימים טובים, במקום 13 הברכות האמצעיות, הנאמרות בתפילת עמידה של ימי החול, בהן מבקש האדם את צרכיו. במקום זאת, מזכיר המתפלל בברכה אמצעית אחת, את קדושת היום וחשיבותו. כאשר חג חל בשבת, אומרים בתפילת מוסף את תפילת העמידה המיוחדת לחג, ומוסיפים בתוכה תוספות ייחודיות, המאזכרות את קדושת השבת, ואת הקורבנות המיוחדים ליום זה.

הראבי"ה מסביר מדוע אין מתפללים תפילת שבת עם תוספות לחג, אלא להפך.

## קישורים חיצוניים

* 
* ד"ר יעקב רוטשילד, עיונים בתפילות ראש חודש מתוך מחניים צ' (עמ' 56-62) - ה'תשכ"ד, ברשת, באתר דעת.

## הערות שוליים

קטגוריה:תפילת מוסף של שבת
קטגוריה:ראש חודש
Macht Arbeit Frei?

"****" (מגרמנית: "**האם העבודה משחררת?**"; **מאכט ארבייט פריי?**) הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הוא מכיל שלושה אלמנטים מרכזיים – פירמידה, דמות האמן השוכבת על גבי קרון ותלולית חלוקי אבן.

## היסטוריה
הגרסה המוקדמת של העבודה "Macht Arbeit Frei?" הוצגה בסימפוזיון בגרמניה בשנת 1991. בשנת 1992 זכה תומרקין בפרס רודן מטעם מוזיאון האקונה הפתוח (Hakone Open Air Museum) ומוזיאון אוצוקושי גאהרה ביפן על עבודה זו. שתי גרסאות של העבודה מוצבות כיום בגן אבו נבוט בתל אביב-יפו ובגן הפסלים בכוכב הירדן.

הפירמידה, כתב תומרקין, "היא אבן-הפינה של החברה-האנושית. בה רוכזו כל הידע, הכוח והמשאבים של העולם העתיק: הנדסה, אמנות, לוגיסטיקה, טכנולוגיה, אספקה ואדמיניסטרציה". תומרקין בחר לעצב את הכניסה לפירמידה באופן המאזכר את הכניסה למחנה הריכוז אושוויץ II – בירקנאו והופך אותה ל"בית חרושת ענק למוות". גם שמה של העבודה "" – מאזכר את מחנה הריכוז בהיותו פרפרזה על הכתובת "העבודה משחררת" ("Arbeit macht frei"), שהופיעה בכניסה למחנה.

קרון המתכת, הניצב על גבי מסילת רכבת, נושא דמות שוכבת המתוארת כחנוטה חלקית וצלובה. פניה הם כפני האמן. מן הקרון נמתח כבל מתכת המושך אותו אל עבר הפירמידה. מעברו האחר של הקרון, במקביל לפירמידה, נמצאת מעין תלולית עשויה חלוקי אבן, המאזכרת את האסתטיקה של גני הזן היפניים.

הגרסה שהוצבה בכוכב הירדן שונה מן הגרסה המוצבת בתל אביב-יפו בכך שהפירמידה בתל אביב עשויה יציקת בטון הצבועה צהוב, לעומת הפירמידה בכוכב הירדן, העשויה לוחות מתכת חשופה. בנוסף, במקום תלולית חלוקי האבן יצר תומרקין אלמנט פיסולי מופשט העשוי יציקת מתכת.

## גלריה

קובץ:Macht Arbeit Frei japan.jpg|,מראה ההצבה במוזיאון האקונה הפתוח, האקונה, יפן
קובץ:Ofakim007.jpg|Macht Arbeit Frei?, 1992 – 1993טכניקה מעורבת על נייר, גובה 70 ס"מ, אורך 100 ס"מ
קובץ:Macht Arbeit Frei 009.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו
קובץ:Macht Arbeit Frei 005.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו
קובץ:Macht Arbeit Frei?2.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות) 
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
קטגוריה:דרך בן צבי
רעמתניים

**רַעַמְתָנִיִּים** (שם מדעי: Coryphaenidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר מכילה בתוכה סוג אחד בלבד של דגים בשם **רעמתן** (*Coryphaena*) ובו שני מיני דגים. דגי הרעמתן בעלי שיעור גדילה המהיר ביותר מכל דגי האוקיינוס, ולכן משמשים מקור מזון עיקרי לדגים טורפים באוקיינוס הפתוח.

## תיאור ותפוצה
שמאל|ממוזער|רעמתן כחלחל, זכר.
שמאל|ממוזער|רעמתן כחלחל שנידוג.
לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם.

## מיון
במשפחת הרעמתניים שני מינים מסוג אחד:
* רַעַמְתָן כְּחַלְחַל, המכונה בפי הדייגים בישראל **דוראדו** (*Coryphaena hippurus*)
* רעמתן פומפנו, (*Coryphaena equiselis*)


קובץ:Coryphaena equiselis.jpg|רעמתן פומפנו
קובץ:Coryphaena hippurus Tunisia.png|רעמתן כחלחל (דוראדו)


### שמות נפוצים
השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא **דג-[[דולפין]]** בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם **מַהִי-מַהִי** בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; **דוראדו**-*Dorado* מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:משפחות מונוטופיות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אדולפו רודריגס סאה

**אדולפו רודריגס סאה פאס מונטרו** (בספרדית: **Adolfo Rodríguez Saá Páez Montero**; נולד ב-25 ביולי 1947) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי פרוניסטי.

רודריגס סאה היה מושל מחוז סן לואיס בארגנטינה, ושימש מספר ימים כנשיא ארגנטינה.

## ביוגרפיה
אדולפו רודריגס סאה נולד למשפחה חשובה ביותר בסן לואיס: סבו, אדולפו רודריגס סאה (שעל שמו הוא קרוי), ודוד של אביו היו מושלי המחוז ואביו היה מפקד המשטרה.

רודריגס סאה למד באוניברסיטה הלאומית של קוז'ו ובאוניברסיטת בואנוס איירס וקיבל הסמכת עורך דין. הוא הפך למחוקק מחוזי בשנת 1973 (בגיל 25).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:חברי הקונגרס הלאומי הארגנטינאי
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1947
דמיטרי ליכצ'וב

**דמיטרי ליכצ'וב** (ברוסית: **Дмитрий Сергеевич Лихачёв**; 28 בנובמבר 1906 - 30 בספטמבר 1999) היה פילולוג רוסי וסובייטי. ליכצ'וב חיבר מספר עבודות חשובות על ההיסטוריה של הספרות הרוסית הקדומה. עבודתו הקנתה לו מוניטין בכל העולם, והוא זכה במספר רב של פרסים בינלאומיים ותוארי דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות ידועות.

## ביוגרפיה
דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל.

בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות.

במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה.

החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור.

בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.

בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד.

ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין.

ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.

## קישורים חיצוניים

*  אתר המוקדש לזכרו ועבודותיו

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פילולוגים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1906
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1999
איילית

ממוזער|חיפושית האייל הזכר
150px|ממוזער|שמאל|איילית נקבה
**איילית** (שם מדעי: *Lucanus cervus*) הוא חרק ממשפחת האיליתיים (Lucanidae).

האיילית נמנית עם החרקים הכי גדולים ובולטים באירופה. הזכר מתאפיין בצבתות גדולות ואדמדמות, הדומות לקרניי אייל ושתנועותיהן מזכירות צבת.
אצל היחידים הגדולים יותר אורך ה"קרניים" עשוי להגיע למחצית מן סך אורכו של החרק, שהוא 25–75 מילימטר. הנקבות הן קצת קטנות יותר מהזכרים ואין להן "קרניים". לעומת זאת יש להן "צבת" קטן המשמש להן גם להשגת מזון.

האיילית יכולה לעוף. אצל הזכר, בעת מעוף הציר האורכי הוא משופע וה"קרניים" מורמות לעיל. כשאינו עף, כנפיו מכוסות.

## תת-מינים
תת-המינים הידועים ביותר הם:
**Lucanus cervus cervus* - זכרים: 35–92 מילימטר, נקבות: 35–45 מילימטר, תפוצה: מזרח אירופה, מרכז אירופה ומערב אירופה
* *Lucanus cervus akbesianus* - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–45 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
* *Lucanus cervus judaicus* (איילית סורית) - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–50 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
* *Lucanus cervus turcicus* - זכרים: 75 מילימטר, נקבות: 35–40 מילימטר, תפוצה: בולגריה, יוון, טורקיה

## סכנה והגנה
במרכז אירופה ובדרומה האיילית הפכה לנדירה מאוד. זאת בעיקר בגלל היעלמות כמה מבתי הגידול, במיוחד יערות האלון.
האיילית *Lucanus cervus* נרשמה בדירקטיבת בתי הגידול (Habitats Directive) של האיחוד האירופי משנת 1992 שבהן נדרשות המדינות החברות לציין אזורי שימור מיוחדים להגנה על המינים הרשומים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:חיפושיות
קטגוריה:אירופה: חרקים
מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע

**מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע** (או בקיצור "מוזיאון פילד" או בראשי תיבות: **FNHM**), הוא מוזיאון טבע, פלאונטולוגיה ואתנוגרפיה, בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. המוזיאון נמצא ב-Lake Shore Drive ליד ימת מישיגן ב"קריית המוזיאונים של שיקגו". אוספי המוזיאון מכילים מעל 21 מיליון פריטים, אך רק חלק קטן מהם נמצא בתצוגה.

התצוגות הבולטות כוללות אוסף של שלדי דינוזאורים (בהם טירנוזאורוס רקס, פטגוטיטאן, טריצרטופס, סטגוזאורוס, ברכיוזאורוס, דיינוניכוס, פרזאורולופוס ועוד) בתצוגת Evolving Planet ("כוכב לכת מתפתח"), מוצגים אנתרופולוגיים של התרבות האנושית (בהם מצרים העתיקה, האיים הפסיפיים, טיבט ועוד), אוסף גדול ונרחב של פוחלצים של חיות רבות (כולל בעלי חיים גדולים כגון 2 פילים אפריקאיים ואריות צאבו אוכלי-אדם המפורסמים), תצוגה על אמריקה הקדומה ובה שרידים וחפצי אמנות של הילידים באמריקה, וכן אולי אחד מהמוצגים הידועים ביותר של המוזיאון: סו - אחד מהשלדים הגדולים והשלמים ביותר של טירנוזאורוס רקס הידועים כיום.

ב-16 בספטמבר 1893 התאגד המוזיאון במדינת אילינוי תחת השם "Columbian Museum of Chicago" (המוזיאון הקולומבי של שיקגו) במטרה "לצבור ולהפיץ ידע, ולמען השימור והצגת שרידים המייצגים אמנות, ארכאולוגיה, מדע והיסטוריה." המוזיאון שכן במקור ב"ארמון האמנויות היפות של התערוכה הקולומביאנית" (World's Columbian Exposition's Palace of Fine Arts), כיום נמצא במבנה זה מוזיאון המדע והתעשייה. ב-1905 שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע" לכבוד התורם העיקרי והראשון שלו, מרשל פילד (Marshall Field) וכן לייצג את התמקדותו בידיעת הטבע. ב-1921 עבר המוזיאון ממיקומו הראשון למיקומו הנוכחי ברובע הפארק ליד העיר התחתית, בה הוא חלק מקריית המוזיאונים שליד האגם, לצד האקווריום על שם ג'ון שד והפלנטריום על שם אדלר. ב-2006 היה המוזיאון האטרקציה התרבותית המתוירת ביותר אך ב-2007 איבד את הבכורה לאקווריום על שם ג'ון שד.

ב-2018 הוצב במוזיאון שלד (ליתר דיוק, יציקת גבס ופיברגלאס של השלד) של הפטגוטיטאן שתואר רק ב-2017 ואורכו הוא 37 מטר. השלד יוצב באולם הראשי על שם סטנלי ויחליף את "סו (טירנוזאורוס)" שיעבור מקצה תיקונים ועדכונים, ויוצב באולם האבולוציה בחדר המתאים לתקופת הקרטיקון.


קובץ:Sue Field Museum.jpg|סו (טירנוזאורוס רקס)
קובץ:FMNH Patagotitan.jpg|שלד של פטגוטיטאן באולם הראשי, אורכו כ-37 מטרים
קובץ:Triceratops. (7532870752).jpg|שלד של טריצרטופס במוזיאון


## ראו גם
* מוזיאון פגי נוטברט לטבע - שיקגו

## קישורים חיצוניים

* 
* 

פילד
פילד
קן סלזאר

**קנת לי סלזאר** (באנגלית: **Kenneth Lee Salazar**; נולד ב-2 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקני, שכיהן כשגריר ארצות הברית במקסיקו בין השנים 2021-2025. קודם לכן כיהן כמזכיר מחלקת הפנים של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה וסנטור מטעם קולורדו בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
סלזאר, קתולי, נולד בקולורדו למשפחה בעלת שורשים מקסיקניים. הוא למד מדע המדינה בקולג' קולורדו וב-1981 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן עסק במשפטים כעורך דין פרטי.

ב-1986 מונה סלזאר ליועץ המשפטי של מושל קולורדו רוי רומר. ב-1990 מונה למנהל מחלקת המשאבים הטבעיים של מדינת קולורדו ולחבר הקבינט שלה. בתפקיד זה הוביל תוכנית נרחבת לשימור קרקע במדינה וכן רפורמות שהטילו חובות שמירה על הסביבה על חברות דלק וחברות שעסקו בכרייה בקולורדו.

ב-1994 שב סלזאר לפרקטיקה הפרטית. ב-1998 ושנית ב-2002 נבחר לתפקיד התובע הכללי של קולורדו. במסגרת תפקידו הוביל חקירות רבות, ביניהן את חקירת הטבח בתיכון קולומביין ב-1999, ועל תפקודו קיבל שבחים רבים.

ב-2004 התמודד סלזאר בהצלחה על כהונת סנאטור בקונגרס מטעם מדינת קולורדו. סמוך לאחר כניסתו לכהונתו כסנאטור הוא תמך באופן מעורר מחלוקת במפלגתו במועמדותו של אלברטו גונזאלס לתפקיד התובע הכללי בממשלו של הנשיא הרפובליקאי בוש ואף ישב לצידו במהלך השימועים לקראת אישור מועמדותו בסנאט. בהצבעות בסנאט בעניינים סביבתיים נקט סלזאר עמדות שונות ולעיתים תמך בהסרת הגבלות על גופים ממלכתיים ופרטיים על השימוש בסביבה.

בדצמבר 2008 בחר הנשיא הנבחר אובמה בסלזאר לתפקיד מזכיר מחלקת הפנים בממשלו. ב-20 בינואר 2009 אושר מינויו למזכיר הפנים בסנאט פה אחד. הוא שימש כשורד מיועד במהלך נאום מצב האומה של הנשיא אובמה ב-2011. במהלך תקופתו הוכרזו 7 פארקי לאומיים חדשים, ביניהם הפארק הלאומי פינקלס והוגדרו 10 מונומנטים לאומיים חדשים. 

בינואר 2013 הודיעה כי יפרוש מתפקידו וב-12 באפריל 2013 סיים את כהונתו כמזכיר הפנים.

במפלגה הדמוקרטית נחשב סלזאר כממוקם מבחינת עמדותיו ימינה מן המרכז הפוליטי, ולעיתים אימץ עמדות שונות מאלו הרווחות במפלגה. כך לדוגמה הוא התנגד בעבר לאימוץ ילדים על ידי לסביות והומוסקסואלים. יחסם של הארגונים השונים לשמירת הסביבה בארצות הברית כלפיו הוא מעורב והוא ספג ביקורת מצדן על חלק מפעולותיו כמזכיר הפנים.

באוגוסט 2016, הודיע ג'ון פודסטה, יושב ראש קמפיין הבחירות לנשיאות של הילרי קלינטון ב-2016, כי הוחלט למנות את סלזאר למנהל תקופת המעבר, אם וכאשר הילרי תנצח בבחירות. המינוי לא נכנס לתוקף, עקב הפסדה לדונלד טראמפ בבחירות הכלליות.

ביוני 2021 הנשיא ג'ו ביידן הגיש את מועמדותו למשרת שגריר ארצות הברית במקסיקו, מינוי שאושר פה אחד בסנאט כעבור כחודשיים. ב-14 בספטמבר 2021 הוא הגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור.

## חיים אישיים
סלזאר נשוי ואב לשתי בנות. 

אחיו ג'ון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2011-2005.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר מחלקת הפנים של ארצות הברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קולורדו
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מזכירי הפנים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקולורדו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת קולורדו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:התובעים הכלליים של קולורדו
קטגוריה:מזכירי מחלקות ממשל במדינות ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית במקסיקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955