open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'וניור ויסה

**סזאר ג'וניור ויסה סמינאריו** (בספרדית: **Cesar Junior Viza Seminario**; נולד ב-3 באפריל 1985), הידוע כ**ג'וניור ויסה**, הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באוניון ואראל.

## קריירה
ויסה החל את הקריירה שלו בקבוצת אליאנסה לימה מליגת העל הפרואנית, בה היה אחד השחקנים הבולטים במשך ארבע עונות כשהשתתף ב-145 משחקים בסך הכל, כבש 22 שערים, וזכה בשלוש אליפויות (2003, 2004 ו-2006). 

בינואר 2008 הגיע ויסה לישראל וחתם בקבוצת בית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה בבית"ר זכה עמה בדאבל, אך שותף בעיקר כשחקן מחליף, ובסיום העונה החליטה הנהלת הקבוצה להשאילו למשך עונה אחת להפועל פתח תקווה. ויסה היה אחד השחקנים הבולטים בפתח תקווה בעונת , כבש במדיה 3 שערים ובישל שערים נוספים.

לקראת עונת  חזר ויסה לבית"ר ירושלים, אך מיעט לשחק בגלל פציעה ובסיום העונה חזר להפועל פתח תקווה. הקדנציה השנייה שלו בפתח תקווה הייתה פחות מוצלחת, ובחלון ההעברות של ינואר 2011 חזר לאליאנס לימה, במדיה שיחק שנתיים נוספות. בפברואר 2013 עבר לקבוצת חואן אאוריץ' מליגת העל הפרואנית. ב-2015 חתם ב-אוניברסידד ססאר ואייחו, גם היא מהליגה הראשונה בפרו.

## תארים
;אליאנסה לימה
* אליפות פרו (3): , , 

;בית"ר ירושלים
* אליפות: 2007/2008
* גביע המדינה: 2007/2008
* גביע הטוטו: 2009/2010

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר בית"ר.נט
* עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח-תקוה

קטגוריה:כדורגלנים פרואנים
קטגוריה:קשרי כדורגל פרואנים
קטגוריה:לימה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אליאנסה לימה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני חואן אאוריץ'
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד ססאר ואייחו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:פרואנים שנולדו ב-1985
אנטוניו פריולי

**אנטוניו פריולי** (באיטלקית: **Antonio Priuli**;  10 במאי 1548 - 12 באוגוסט 1623) היה הדוכס ה-94 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-7 במאי 1618 ועד פטירתו.

## קורות חיים
אנטוניו פריולי נולד בוונציה לג'רולאמו פריולי ולאליזבטה קאפלו. בצעירותו היה פריולי מלח וחייל בצבא לה סרניסימה ועשה חיל בשירותו הצבאי. פריולי נשא לאישה את אלנה בארבאריגו, בת למשפחת אצולה עשירה, ולבני הזוג נולדו 14 ילדים.

בשנת 1618 התמנה פריולי לפרוודיטורה של וגליה. לאחר מותו הפתאומי של קודמו, הדוג'ה ניקולו דונאטו, 35 ימים לאחר בחירתו, נקרא פריולי מוגליה לוונציה על מנת שייבחר לדוג'ה.

פריולי נבחר ב-17 במאי 1618, ארבעה ימים לאחר מותו של דונאטו. הבחירות נערכו במהירות (לא אופיינית) בשל החשש ליציבותה של לה סרניסימה. באותה עת ניסה שגריר ספרד להביא לנפילת הרפובליקה ובמקביל הצי הספרדי התקרב אל העיר. תוך ניסיון לתפוס את הקושרים נאסרו מאות תושבים זרים שהתגוררו בעיר. אמנם הקושרים נתפסו, אולם ככל הנראה גם חפים מפשע רבים נתפסו ועונו עד שהודו בריגול, כאשר בפועל לא היו מרגלים. אחד מהמוצאים להורג בלא עוול בכפם היה אנטוניו פוסקריני, אשר הוצא להורג ב-21 באפריל 1621 לאחר שביקר באירוע בשגרירות ממלכת אנגליה.

בראשית 1622, לאחר שנתפסו הקושרים הופסק המצוד אחריהם, וחלק משמות החפים מפשע שהוצאו להורג טוהרו בהצהרה של הדוג'ה שניתנה ב-16 בינואר 1623.

פריולי נפטר ב-12 באוגוסט 1623 בעקבות מחלה. בשל מחלתו, לא השתתפה ונציה במלחמת שלושים השנים שהחלה בשנת 1623.

## קישורים חיצוניים

פריולי, אנטוניו
קטגוריה:ילידי 1548
קטגוריה:נפטרים ב-1623
STS-54

**STS-54** הייתה המשימה ה-3 של אנדוור וה-53  בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-13 בינואר 1993 ונמשכה קרוב לשישה ימים. המטרה העיקרית של המשימה היה הצבת לוויין תקשורת TDRS-F במסלול.

## צוות
* **מפקד המשימה**: ג'ון קספר 
* **טייס**: דונלד מקמונגל 
* **מומחה למשימה**: מריו רנקו (Mario Runco, Jr.)
* **מומחה למשימה**: גרגורי הארבו (Gregory J. Harbaugh)
* **מומחה למשימה**: סוזן הלמס 

## תיאור המשימה
המעבורת שוגרה ב-13 בינואר 1993 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי. ביום הראשון של המשימה שוחרר למסלול לוויין תקשורת TDRS-6 שהוא הלוויין החמישי ברשת תקשות של נאס"א TDRS. בהמשך הצוות פעל לפי תוכנית וביצע ניסויים בתחום חקר קרני רנטגן, חוסר משקל, ביולוגיה והשפעל שהייה בחלל על עצמות. 

ביום החמישי של המשימה מריו רנקו וגרגורי הארבו ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה 4 שעות ו-28 דקות. מטרת פעילות זו היה לבחון יכולת עבודה של אסטרונאוטים בתא המטען הפתוח של המעבורת כהכנה להרכבת חלקים של תחנת החלל הבין-לאומית.  

המעבורת נחתה ב-19 בינואר במסלול נחיתה 33 במרכז החלל קנדי.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרטון על המשימה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
STS-054
קטגוריה:1993 בארצות הברית
בנימין גרוס

**בנימין (בנו) גרוס** (19 בספטמבר 1925 – י"ח באב תשע"ה, 3 באוגוסט 2015) היה הוגה יהודי. פרופסור באוניברסיטת בר-אילן שם היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח. נחשב למומחה למשנתו של המהר"ל מפראג.

## קורות חיים
נולד בשטרסבורג שבצרפת לאלימלך (אמיל) וחיה (אווה) גרוס. בצעירותו היה פעיל בתנועת הנוער ישורון.

למד פילוסופיה באוניברסיטת שטרסבורג אצל פרופ' אנדרה נהר, ועשה את הדוקטורט שלו על הספר "נצח ישראל" של המהר"ל מפראג. מאוחר יותר, השתלם באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד בישיבות.

ב-1948, בהיותו בן 23, ייסד את בית הספר היהודי "עקיבא" בשטרסבורג והיה מנהלו במשך 25 שנים. ב-1950 נישא למרים לבית מילר, לזוג נולדו חמישה ילדים. אחד מהם נפטר.

עלה לארץ ישראל בשנת 1969, והשתקע בירושלים. השתלב במערכת החינוך בתחום של פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל. לימד, בין היתר במכללה ירושלים. כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת בר-אילן, והגיע לדרגת דיקן בפקולטה למדעי הרוח שם. פרסם מאמרים רבים בענייני חינוך בכתבי עת.

לאחר יציאתו לגמלאות גרוס היה פעיל בענייני חינוך ומחשבת ישראל, והמשיך לכתוב ולתת הרצאות.

פרופ' בנימין בנו גרוס, נפטר בי"ח באב התשע"ה, 3 באוגוסט 2015.

## מספריו
* **נצח ישראל** (השקפתו המשיחית של המהר"ל מפראג על הגלות והגאולה), מצרפתית נ’ דויטש והמחבר, דביר, תשל"ד
* **יהי אור** (נר מצווה למהר"ל מפראג), הוצאת ראובן מס, 1995
* '''ברית הלשון''' (הרפתקת הדיבור במחשבת היהדות), מצרפתית מרים טבעון, הוצאת ראובן מס, 2004
* '''עולם לא-מושלם''' (למען חירות אחראית), הוצאת ראובן מס, 2008
* **המשפחה במשנתם של הרמן כהן ופראנץ רוזנצוויג**, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשל"ג.
* **איש ההלכה**, תרגום של הספר "איש ההלכה" של הרב סולובייצ'יק לצרפתית עם הערות
* **עץ החיים** (ביאור לספר נפש החיים)
* סדרת ספרים בצרפתית בעקבות סדרת טלוויזיה עם ז'וזי אייזנברג בנושאי תנ"ך
* **האתגרים של הקיום היהודי**, ביאור המאמר 'למהלך האידיאות בישראל' שבספר אורות של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מוסד הרב קוק, ה'תשע"ג.
* **תשובה וגאלה,** ("אורות התשובה" לרב אברהם יצחק הכהן קוק עם מבוא, פירוש והערות על התפתחות התשובה בהגות היהודית) הוצאת ראובן מס, 1999

### לכבודו
* '''על התשובה והגאולה''' ("אורות התשובה" לראי"ה קוק - על התפתחות רעיון התשובה בהגות היהודית), הוצאת ראובן מס, 1999.

## קישורים חיצוניים

* בנימין גרוס, המשפחה במשנתם של הרמן כהן ופראנץ רוזנצוויג, אתר דעת
* 
* 
* בנימין גרוס, אמונה ונאמנות במשנתו של המהר"ל, סיני, אתר דעת

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים של היהדות
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שטרסבורג
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מחשבת ישראל
קטגוריה:סגל מכללה ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
מחנה חסה

**מחנה חסה - מ.ק 419** (נקרא גם **מחנה יהודית**) הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון, וממוקם בסמוך וממזרח לכביש 232, כ-2 ק"מ צפונית לצומת הודיה. ממול לבסיס מוצבת האנדרטה לחללי שיירת ניצנים.

## היסטוריה
המחנה נבנה על ידי הצבא הבריטי, על אדמות הכפר הערבי חסה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לשימוש בעלות הברית שלחמו במדינות הציר. הוא כלל מתקני אימון ליחידות חיל רגלים, בית חולים שדה קטן ויחידה של כשתי פלוגות שריון. בשנות המלחמה שהו בו יחידות אוסטרליות והודיות.

בראשית חודש מרץ 1948, ננטש המחנה על ידי הבריטים במסגרת סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד בפיקודו של טארק בי אל-אפריקי שכונה השד השחור. אל-אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סוואפיר ובית דראס. כוח זה החל לתקוף שיירות יהודיות באזור, והוא זה שהתקיף את שיירת ניצנים, ב-21 במרץ 1948.

בתום מלחמת השחרור, נותר מחנה חסה עזוב ורק בראשית שנות ה-50 החל צה"ל בעבודות הנדסיות על מנת להתאים את הבסיס לשימושו של חיל השריון. בספטמבר 1952 עבר גדוד 82 ממחנה עמנואל ששימש כמחנה זמני, למחנה חסה שהפך למחנה הקבע של הגדוד. היו בו יחידות טנקי ה-AMX-13 עד שנת 1962, כאשר הועברו לבסיס ליד באר שבע, ומאז שימש בעיקר את יחידות הצנטוריונים שהגיעו אליו בתחילת שנות ה-60, אז הוקם בו גדוד טנקי הצנטוריונים הראשון, בפיקודו של שמואל גורודיש.

בסוף חודש ינואר 1971 החלה במחנה חסה הקמתה של חטיבת נתיבי אש (600).

הבסיס ננטש על ידי צה"ל במרץ 2006 במסגרת הצמצומים בצה"ל ופריסת השריון החדשה בארץ. מרבית הרכוש והמבנים שנותרו במקום נבזזו ונגנבו, אך נכון ל-2023 עדיין קיימים מספר ממבני הבסיס שעומדים על כנם.

## קישורים חיצוניים
* **המשטרה הירוקה** חיסול מפגע פסולת בניין, מול מחנה "חסה", המשרד להגנת הסביבה
* 
* 

## הערות שוליים

חסה, בסיס
חסה, בסיס
קטגוריה:מועצה אזורית חוף אשקלון
חסה, בסיס
קטגוריה:מועצה אזורית שפיר
פיטר ברגמן

**פיטר ברגמן** (באנגלית: **Peter Bergman**; נולד ב-11 ביוני 1953) הוא שחקן אופרות סבון אמריקאי.

## ביוגרפיה
ברגמן נולד במפרץ גואנטנמו, טריטוריה אמריקנית בקובה, שם שירת אביו כקצין בצי ארצות הברית ולו שלושה אחים. בילדותו עברה משפחתו ממקום מגורים אחד למשנהו, דבר שהביא את ברגמן לשפר את כישוריו החברתיים, אך גם לסלוד מהרעיון של קריירה צבאית. בעת לימודיו בתיכון הוא שאף להשיג נערה שנבחנה לתפקיד במחזה "פיטר פן". ברגמן שרצה להרשימה נבחן גם הוא לתפקיד במחזה ונבחר לגלם את דמותו של קפטן הוק. החוויה הביאה אותו לנהות אחר קריירת משחק.

לאחר סיום לימודיו בתיכון ושנת לימודים אחת במכללה, העתיק את מקום מגוריו לניו יורק ולאחר שנה שבמהלכה חסך כסף לשכר לימוד החל ברגמן ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבעיר (AADA). באותם ימים הופיע במחזות אוף-ברודוויי ופגש את אשתו הראשונה, השחקנית קריסטין אברסול, לה נישא ב-1976. באותה שנה הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "Kojak". ב-1979 זכה לתפנית בקריירה כאשר נבחר לגלם את דמותו של ד"ר קליף וורנר באופרת הסבון המצליחה "כל ילדיי". ברגמן גילם את דמותו של וורנר בשנים 1979-87 ובשנים 1988-89 לצדה של השחקנית טיילור מילר שגילמה את אהובתו המפורסמת, נינה קורטלנד. ב-1982 גילם ברגמן דמות משנה בסרט הטלוויזיה "Fantasies". ב-1986 כיכב בסרטון פרסומת לסירופ שיעול, עם המשפט שהפך מפורסם: "אינני רופא, אבל אני משחק אחד כזה בטלוויזיה". ב-1989 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח" והחל לגלם את דמותו של ג'ק אבוט (בנו הבכור של ג'ון אבוט, בגילומו של ג'רי דאגלס) במקום השחקן **טרי לסטר** שגילם את אבוט במשך כעשר שנים. ברגמן מגלם את דמותו של אבוט עד היום (2021) והוא גילם אותו כתפקיד אורח גם בקומדיית המצבים "נני" (1997) ובאופרת הסבון "היפים והאמיצים" (1998). הופיע גם בסרטי הטלוויזיה: "Money, Power, Murder" (1989) ו-"Palomino" (1991).

היה מועמד לפרס אמי לסדרות יומיות על משחק משובח באופרת הסבון "כל ילדיי" ו-15 פעמים על משחק משובח באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא זכה בפרס שלוש פעמים (1991, 1992 ו-2002). כן זכה בפרס סופ אופרה דייג'סט ב-1993, גם כן על גילום דמותו של ג'ק אבוט. הוא היה מועמד לפרס זה גם ב-1994.

בשנת 2025 הופיע בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה "פלוריבוס" בתפקיד דייוויס טאפלר.

ברגמן נשוי בשנית. ב-1976 נישא לשחקנית קריסטין אברסול. השניים התגרשו ב-1981. ב-1985 נישא למרילן ולזוג בן ובת. הם מתגוררים בקליפורניה.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* פיטר ברגמן באתר tv.com
* פיטר ברגמן באתר hollywood.com
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
שם המשחק (סדרת טלוויזיה)

**שם המשחק** (באנגלית: **State of Play**) היא סדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC, ששודרה בשנת 2003 בטלוויזיה הבריטית. הסדרה נכתבה על ידי פול אבוט, בוימה על ידי דייוויד ייטס, וכללה שחקנים בריטים בולטים כמו דייוויד מוריסי, ג'ון סים, קלי מקדונלד, פולי ווקר, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי.

הסדרה עוקבת אחר קבוצת עיתונאים שחוקרת את תעלומת מותה של עוזרת מחקר בפרלמנט הבריטי. במרכז הסדרה עומדת מערכת היחסים בין העיתונאי המוביל את התחקיר, לבין חברו לשעבר, חבר הפרלמנט שהעסיק את עוזרת המחקר שמתה.

## עלילה
הסדרה נפתחת ברצח של נער הנחשד כמעורב בעסקי הסמים. בו בעת, מתה עוזרת המחקר, סוניה בקר, באמצעות נפילה למסילת הרכבת התחתית בלונדון. שני מקרי המוות נבחנים על ידי קאל מק'אפרי, כתב העיתון The Herald, וחבריו למערכת. עם התפתחות העלילה מתגלה כי הרציחות אינן מנותקות זו מזו, והחקירה מובילה אותם לבכירים בממשל הבריטי.

## כללי
הסדרה הייתה הניסיון הראשון של פול אבוט לכתוב דרמת מתח פוליטית, ושודרה בימי ראשון בין ה-18 במאי עד 22 ביוני 2003. אורך כל פרק היה שעה. בשנת 2005 שוחררה הסדרה על גבי DVD בכל העולם. 
בעקבות הצלחת הסדרה החל אבוט לכתוב המשך לעונה הראשונה במהלך 2006. בחודש נובמבר 2006 אמר כי זנח את רעיון המשך הסדרה, מכיוון שלא הצליח לפתח את העלילה. באפריל 2007, אמר בריאיון לעיתון אחר כי הוא המשיך לכתוב את העונה השנייה, עם ביל ניי וג'ון סים בתפקידים המקוריים שלהם מהעונה הראשונה.

## צוות השחקנים

## ביקורת
לאחר הפרק הראשון פרסם ה Guardian הבריטי ביקורת טלוויזיה ".. זה ממש קסם. הסיפור מרתק, המשחק הוא מעולה, והתסריט של פול אבוט יוצא מגדר הרגיל". בעיתונים אחרים ברחבי בריטניה הביעו מבקרי הטלוויזיה הערכה דומה לסדרה.
ביל ניי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה הבריטית בעקבות משחקו בסדרה. הסדרה זכתה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה
עבור הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. היא זכתה בפרסים נוספים מגופים כמו Royal Television Society ו Directors Guild of Great Britain.

## עיבוד לסרט
שם המשחק עובדה לסרט קולנוע שיצא אל האקרנים באפריל 2009. העלילה שמרה על המרכיבים המרכזיים של סדרת הטלוויזיה, אך הוסיפה את הנופך של עיתונאי הדפוס אל מול עולם האינטרנט.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:2003 בממלכה המאוחדת
פרנצ'סקו קונטאריני

שמאל|ממוזער|250px|פרנצ'סקו קונטאריני
**פרנצ'סקו קונטאריני** (באיטלקית: **Francesco Contarini**;  28 בנובמבר 1556 - 6 בדצמבר 1624) היה הדוכס ה-95 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-8 בספטמבר 1623 ועד פטירתו, 14 חודשים לאחר בחירתו לתפקיד.

## ביוגרפיה
קונטאריני נולד בוונציה לברטוצ'י קונטאריני ולאורה דולפין. הוריו מתו שניהם בצעירותו, והוא גודל על ידי שני אחיו. שלושת האחים ירשו הון רב מהוריהם, ופרנצ'סקו זכה בשל כך להשכלה טובה.

קונטאריני, ההרפתקן, יצא במספר שליחויות דיפלומטיות במסגרתן ייצג את לה סרניסימה בחצרות ממלכי אירופה. 

בעקבות מות קודמו, אנטוניו פריולי ב-12 באוגוסט 1623, לא היה מועמד טבעי לרשת את כס הדוג'ה, ואף סירב לקבל את התפקיד. בהצבעות שנערכו היה שוויון בין המועמדים השונים. לאחר 79 הצבעות שנערכו בהן לא הושגה הסכמה, הסכים לבסוף קונטאריני לקבל על עצמו את התפקיד ונבחר ב-8 בספטמבר.

תקופת כהונתו הייתה תקופת שלום, וזאת על אף מלחמת שלושים השנים שהתנהלה באותה עת, ואשר ונציה לא השתתפה בה.

אף שקונטאריני נבחר לתפקיד בגיל צעיר יחסית (גיל 67) הוא חלה בתום השנה הראשונה לכהונתו, ונפטר שישה שבועות לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:ילידי 1566
קטגוריה:נפטרים ב-1624
יוסף טוב עלם

הרב **יוֹסֵף** (**ב"ר שמואל**) **טוּב עֶלֶם** (בר"ת: **ריט"ע**; מכונה לעיתים **הגדול**; שם משפחתו הוא תרגום מצרפתית: **Bon fils**; סביבות 980 – 1050 בערך) היה פוסק ופייטן צרפתי בולט, שחי ופעל בתחילת המאה ה-11. על פי חתימתו באחד מפיוטיו, גר בעיר לימוז'.

## חייו
לא ידוע רבות על אודות הביוגרפיה שלו, אך נודע כי מוצאו מנרבונה שבפרובאנס וכי חי בלימוז', ולפי המובא בספר "שיבולי הלקט", היה בר פלוגתא של רבי אליהו הזקן בעניין ה"קרובות".

### יצירתו
רוב חיבוריו אבדו, אך היה לו פירוש על המקרא ועל התלמוד הבבלי, ופירושו לתלמוד מצוטט לעיתים בפירושי ראשונים שונים על התלמוד, ביניהם בפירוש רשב"ם לתלמוד. כמה מתשובותיו נשתמרו אצל חכמי אשכנז. עסק בהעתקה, עריכה ופרסום של ספרי חכמים שקדמו לו, ביניהם "הלכות גדולות", "קובץ תשובות הגאונים" ו"סדר תנאים ואמוראים". על פי ספר יוחסין השלם, חיבר גם את סדר עולם זוטא. חיבר גם סדר "תיקון שטרות" העוסק בנוסח השטרות השונים. 
שמאל|ממוזער|חסל סידור פסח, נוסח אשכנז, שרים בנימין הרטמן ויצחק אונגר, הוקלט בבני ברק בבית משפחת אונגר, ב-25 באפריל 1978.

ספרו של הרב יוסף טוב עלם על המקרא שאבד מצוטט בספר "מנחת שי".

### מפיוטיו
*קרובת "אלהים בצעדך הכות פתרוס" לשבת הגדול, סדרת פיוטים מסוג קדושתא הכוללת סדר הלכה "אלהי הרוחות לכל בשר". קרובה זו נאמרת במנהג אשכנז המזרחי, והראשונים דנים בדינים שבסדר ההלכה בכמה וכמה מקומות.

סיומה של קרובה זו הוא הפיוט המפורסם "חסל סידור פסח":

*מעריב "וירד אביר יעקב", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של שבועות.
*מעריב "אוחזי בידם ארבעה מינים", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של סוכות.
*קרובה לשבועות "אמרות יי אמרות טהורות".
*מחזור קרובות לכל ימי הפסח.
*כמה פיוטי מערכת יוצר, חלקם בענייני שעבוד מלכיות.
*היוצר לשבת הגדול "אאמיר מסתתר במעון חביון" היה מיוחס לו, אבל שולמית אליצור הוכיחה שהוא באמת מיצירתו של ר' יוסף אבן אביתור.

## לקריאה נוספת
*אברהם גרוסמן, **חכמי צרפת הראשונים**, ירושלים תשס"א, עמ' 73–81
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ר' יוסף טוב עלם, באתר הפיוט והתפילה
** 
* ד"ר שלום קליין, מקורות הפיוט לשבת הגדול לרבינו יוסף טוב עלם 
* אסתר מלחי, עיון בפיוטי ר' יוסף טוב עלם, באתר "דעת"
* אברהם פרנקל, עשר שירות הן, באתר "שיתופיוט", מתוך ארכיון האינטרנט

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:יהודים במאה ה-10
קטגוריה:יהודי צרפת במאה ה-11
דוכסית יורק

**דוכסית יורק** (באנגלית: **Duchess of York**) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של דוכס יורק. התואר מוענק לה בעת נישואיה, והדוכסית מאבדת את התואר בעת גירושין מבעלה, או בעת פטירת בעלה. ארבעה משנים עשר דוכסי יורק הוכתרו למלכי אנגליה בטרם נישאו, ולכן ויתרו על תוארם, ונשיהן לא זכו לתואר דוכסית יורק. אחת עשרה נשים נשאו בתואר זה:
# אינפנטה איזבלה מקסטיליה (1372 -1392) - רעייתו של אדמונד מלאנגלי, הדוכס הראשון מיורק. איזבלה נפטרה לפני פטירת בעלה באחוזת קינגס לאנגלי, בהרטפורדשייר שבאנגליה.
# ג'ואן הולנד (1393–1402) - רעייתו השנייה של אדמונד מלאנגלי. ג'ואן נפטרה זמן רב לאחר בעלה, ונישאה שלוש פעמים לאחר מותו.
# פיליפה דה מוהון (1402–1415) רעייתו של אדוארד מנוריץ', הדוכס השני מיורק.
# ססילי נוויל (1425- 1460), רעייתו של ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק.
# אן דה מוובריי, הרוזנת השמינית מנורפוק (1478- 1481) - רעייתו של ריצ'רד משרוסברי. אן נפטרה זמן קצר לאחר בעלה, שנרצח במצודת לונדון. אן הייתה בת שמונה במותה.
# אן הייד (1660–1671) רעייתו של ג'יימס השני. אן נפטרה לפני הכתרתו של בעלה.
# מרי ממודנה, לימים המלכה מרי, רעייתו של ג'יימס השני. בשל היותה נוצרית קתולית, בנם המשותף ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לא ירש את כס המלוכה.
# הנסיכה פרדריקה שארלוט מפרוסיה (1791–1820), רעייתו של הנסיך פרדריך, דוכס יורק ואלבני. נישואיהם של בני הזוג לא היו מאושרים והם נפרדו.
# הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (1893–1901). מרי, רעייתו של ג'ורג' החמישי נשאה בתואר דוכסית יורק עד פטירתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901, עת בעלה הפך ליורש העצר והיא הפכה לנסיכת ויילס. 
# אליזבת בווס-ליון (1923–1936), רעייתו של ג'ורג' השישי. אליזבת איבדה את התואר דוכסית יורק עם הכתרתו של בעלה בשנת 1936 בעקבות ויתורו של אדוארד השמיני על כס המלוכה.
# שרה פרגוסון (1986–1996) רעייתו של הנסיך אנדרו. שרה המשיכה לשאת את התואר על אף גירושיה מהנסיך, אך איבדה את הזכות לשאת את התואר "הוד מעלתה המלכותית" HRH (Her Royal Highness). בית המלוכה התייחס אליה בשם "שרה, דוכסית יורק" עד לוויתור של הנסיך אנדרו על הזכות להשתמש בתואר.

*
יורק, דוכסית
יורק, דוכסית
מפרץ דיסקו

שמאל|ממוזער|250px|מפרץ דיסקו (בכחול)
**מפרץ דיסקו** הוא מפרץ בחופה המערבי של גרינלנד.
המפרץ התגלה לראשונה על ידי אנשיו של אריק האדום אשר התיישבו בחופה המערבי של גרינלנד בשנת 985. המתיישבים גילו את המפרץ זמן קצר לאחר התיישבותם באי, ובחודשי הקיץ צדו את בעלי החיים הרבים שהתגוררו במפרץ: בעיקר את הנבתנים בשביל חטיהם, את כלבי הים בשביל עורם, ואת הלווייתנים שבמפרץ בשל בשרם.

לא ברור מתי החלה ההתיישבות האינואיטית באזור המפרץ, וככל הנראה הם סחרו עם הנורדים שהתיישבו באזור המפרץ. בתחילה, ככל הנראה, היחסים בין הנורדים לאינואיטים היו יחסי סחר טובים, אולם על פי התיעוד ההיסטורי היחסים הידרדרו והובילו ללוחמה בין הצדדים. בתקופת עידן הקרח הקטן, שהחל בראשית המאה ה-15, ננטש המפרץ בשל הטמפרטורות הנמוכות שמנעו גישה אל המפרץ בחודשי הקיץ. ההתיישבות המחודשת באזור המפרץ החלה רק במאה ה-18 ביוזמת מלך דנמרק אשר החליט לנצל את מקורות הטבע שבמפרץ.

כיום, אזור המפרץ, מהווה יעד תיירותי, ואתר דייג וציד.

## קישורים חיצוניים

* מדריך לונלי פלנט למפרץ דיסקו

דיסקו
דיסקו
מפרץ דוכס יורק

[שמאל|ממוזער|250px|[לווייתן קשות ראש באגן מפרץ פוקס]]
**מפרץ דוכס יורק** (באנגלית: **Duke of York Bay**) הוא מפרץ היוצא ממפרץ פוקס שבאזור קיקיקטאלוק בנונאווט שבקנדה. המפרץ ממוקם מדרום מזרח לאי סאות'האמפטון, דרומית לאי וייט, כאשר ממערב למפרץ נמצא מצר קומר וממזרח לו נמצא מצר פלקון.

## היסטוריה
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי סר ויליאם אדוארד פרי ב-17 באוגוסט 1821 בזמן מסעו השני בו ניסה לגלות את המעבר הצפון-מערבי. המפרץ נקרא על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק בנו השני של ג'ורג' השלישי ואחיו של ג'ורג' הרביעי, מאחר שהמפרץ נצפה לראשונה יום קודם לכן, ב-16 באוגוסט, בו חל יום הולדתו של הדוכס.

דוכס יורק
ג'ובאני קורנארו הראשון

[שמאל|ממוזער|250px|ציורו של [פיליפו צאניברטי המתאר נשף שקורנארו ערך בארמון הדוג'ה.]]
**ג'ובאני קורנארו הראשון** או **ג'ובאני קורנר הראשון** (באיטלקית: **Giovanni I Corner** או **Cornaro**; 11 בנובמבר 1551 – 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו.

## קורות חיים
ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים.

קורנארו כיהן כקפיטנו דל פופולו  של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו).

בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט.

בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.

קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו של ג'ובאני קורנארו הראשון

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:פרוקורטורים של סן מרקו
קטגוריה:ילידי 1551
קטגוריה:נפטרים ב-1629
נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס

**נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס** (באנגלית: **Los Angeles International Airport**; מוכר גם בקיצור כ-**LAX**) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה ואת סביבותיה, המשתרע על שטח של 14 קילומטרים רבועים בדרום-מערב לוס אנג'לס, לחוף האוקיינוס השקט. זהו נמל התעופה הגדול ביותר והעמוס ביותר במדינת קליפורניה ובכל מערב ארצות הברית. בשנת 2019 עברו בנמל התעופה 88,068,013 נוסעים, ובשל כך זהו נמל התעופה השלישי בעולם בכמות הנוסעים שעוברת בו מדי שנה, והשני בארצות הברית לאחר נמל התעופה הבין-לאומי של אטלנטה.

LAX מוציא טיסות ל-87 נמלי תעופה מקומיים ברחבי ארצות הברית ול-69 נמלי תעופה בין-לאומיים. חברת התעופה יונייטד איירליינס מפעילה 210 טיסות מדי יום מנמל התעופה ל-61 יעדים, אמריקן איירליינס המפעילה 126 טיסות מדי יום ל-34 יעדים וסאות'ווסט איירליינס מפעילה 123 טיסות מדי יום. נכון לינואר 2026,  אל על מפעילה כ-6 טיסות שבועיות בין תל אביב ללוס אנג'לס. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 9–787.

ישנם תשעה טרמינלים לנוסעים בנמל התעופה, הבנויים בצורה של U או של פרסה. בנוסף ישנם עוד 186,000 מטרים מרובעים המיועדים למטען ומנחת מסוקים. בנוסף להיותו נמל תעופה אזרחי, הוא משמש כבסיס צבאי. תחנת האוויר של משמר החופים האמריקאי שפועלת בנמל התעופה מפעילה ארבעה מסוקי יורוקופטר HH-65 דולפין למשימות הצלה בלב ים.

## היסטוריה
נמל התעופה החל להבנות בשנת 1928, לאחר שהמועצה העירונית של לוס אנג'לס הקצתה שטח ליד שכונת וסטצ'סטר דרומית-מערבית למרכז העיר. עד אז נמל התעופה הראשי היה נמל התעופה גרנד סנטרל  שליד העיר גלנדייל. עוד באותה שנה החלו עבודות לבניית מסלולי המראה/נחיתה ושנה לאחר מכן נבנה ההאנגר הראשון. הנמל החל לפעול בשנת 1930 ונקרא "שדה מיינס", על שם ויליאם מיינס, סוכן נדל"ן שתיווך בין העירייה לבעלי הקרקעות. עיריית לוס אנג'לס רכשה אותו בשנת 1937 על מנת שישמש כנמל תעופה עירוני ושמו הוחלף ל"נמל התעופה של לוס אנג'לס". בשנת 1949 הוחלף שמו לשמו כיום: "נמל התעופה הבין-לאומי לוס אנג'לס".

עם השנים גדל תפקידו של הנמל והוא הפך לנמל התעופה הראשי של כל המטרופולין של לוס אנג'לס. בשנות החמישים נעשו עבודות להרחבת הכביש מערבה לכיוון הים, אך מערבית לנמל התעופה עבר הכביש הראשי שדרות ספולוודה , ובכך מנע את הארכת מסלולי ההמראה והנחיתה מערבה. ב-1950 שונה מהלך השדרה כך שיקיף את מסלולי ההמראה והנחיתה, וב-1953 נבנתה מנהרה, כך שמסלולי ההמראה/נחיתה עוברים מעל הכביש, שהוחזר למסלולו הקודם. זה היה נמל תעופה הראשון שמסלולי ההמראה/נחיתה והגישה עברו כגשר מעל כביש. מאז נמלי תעופה רבים משתמשים ברעיון.

בשנת 1958 תכנן משרד האדריכלים פריירה ולאקמן מערך מבנים מרכזי גדול בסגנון מודרניסטי "חללי" כך שיתאים ל"עידן הסילון". מן התכנון, שלא מומש במלואו, הוקם ב-1960 רק המבנה המרכזי הקרוי "בניין הנושא" ("Theme Building"), הבנוי כעצם בלתי מזוהה שנחת על ארבע רגליו. בראש המבנה נמצאת מסעדה המשקיפה על הפעילות הרוחשת בנמל התעופה.

בשנת 2002 בוצע במקום פיגוע ירי שבו נרצחו שני ישראלים. מבצע הפיגוע היה פליט מצרי בשם השאם מוחמד הדאית (هشام محمد هدايت).

## ראו גם

* הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס

## לקריאה נוספת

* Sam Hall Kaplan, **L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles**, Hennessey & Ingalls, 2000 


## קישורים חיצוניים
* נמל התעופה של הבין-לאומי של לוס אנג'לס ברשת החברתית אינסטגרם

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לוס אנג'לס
קטגוריה:לוס אנג'לס
רייצ'ל מתחתנת

**רייצ'ל מתחתנת** (באנגלית: **Rachel Getting Married**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה, בבימויו של ג'ונתן דמי. הסרט יצא ב-3 באוקטובר 2008. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ואת פסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט, שצולם בסוף 2007 במשך שלושים ושלושה ימים, זכה לביקורות חיוביות והוא אף זכה בפרסים רבים. אן האת'וויי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.

## עלילה
קים המאושפזת במוסד גמילה, מקבלת חופשה לרגל חתונת אחותה רייצ'ל. כשהיא מגיעה הביתה, היא מקבלת יחס צונן מכולם. היא מגלה שרייצ'ל העניקה את הכבוד להיות השושבינה לחברתה הטובה ולא לה. קים דורשת להיות השושבינה ואחותה מסכימה. בארוחת טרום החתונה קים מדברת לפני כולם על תהליך הגמילה שלה ומנצלת את ההזדמנות כדי לקיים את אחד השלבים בתוכנית שנים עשר הצעדים: היא מבקשת סליחה מאחותה על כל מה שהיא עברה בגללה. בבית, רייצ'ל כועסת על קים שהיא מתעסקת כל הזמן בעצמה וגונבת את ההצגה. כאשר קים הולכת למפגש של מכורים אנונימיים, היא חושפת שכשהייתה בת 16, נהגה תחת השפעת סמים ואחיה הקטן איתן נהרג בתאונת דרכים באשמתה. בהמשך קים מתעמתת עם אמא שלה ומאשימה אותה בחוסר אחריות, על שהפקירה את איתן בידי נרקומנית. לבסוף, קים חוזרת למוסד הגמילה כשהיא מסוכסכת עם אימה.

## צוות שחקנים
* אן האת'וויי - קים
* רוזמרי דוויט - רייצ'ל
* דברה וינגר - אבי
* ביל אירווין - פול
* תאנד אדבימף - סידני
* מאת'ר ציקל - קיירן
* אנה דיאוור סמית' - קרול
*סבסטיאן סטן - וולטר
*אנאליי אשפורד - קופאית
*טימירה גריי - זמרת

## פרסים ומועמדויות
* מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי)
* מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (אן האת'וויי)
* מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי)
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר 
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר (ג'ונתן דמי)
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר (ג'ני לומט)
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי)
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רוזמרי דוויט)
* מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (דברה וינגר)

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטי ג'ונתן דמי
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט
אקליפטוס אבדיטה

**אקליפטוס אבדיטה** הוא עץ קטן ממשפחת ההדסיים שמקורו בין פרת' לגראלטון באוסטרליה המערבית. זן זה של אקליפטוס הוא מסוג מלי שגובהו מתנשא בין 2 ל-3 מטרים וקליפתו חלקה. העלים הצעירים בעלי עוקץ וצורתם נעה בין דמוי ביצה לדמוי משולש. אורכם של העלים הבוגרים נע בין 5.5 עד ל-8 סנטימטרים ורוחבם נע בין 1.1 עד 1.8 סנטימטרים. בכל קבוצת ניצני הפרחים לא עולה מספר הניצנים מעל למספר 13. צורתם של הניצנים דומה לקונוס עם כובע. צבעם של הפרחים לבן וצורת הפירות מזכירה צורת חבית ורוחבם 0.5 ס"מ.

## קישורים חיצוניים

אבדיטה
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1926
אקליפטוס אקסיאיפורמיס

**אקליפטוס אָקָסִיאִיפורְמִיס** (שם מדעי: *Eucalyptus acaciiformis*) הוא עץ ממשפחת ההדסיים בעל קליפה קשה הגדל עד ל-20 מטרים. העץ גדל בקרקע ענייה על רכסי הרים ומדרונים בצפון-מזרח ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. המקור של זן זה של אקליפטוס התרחב ממחוז הנוונדוק עד לגבול קווינסלנד שבאוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הנרי דין
אקסיאיפורמיס
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1899
STS-56

**STS-56** הייתה המשימה ה-16 של הדיסקברי וה-54 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-8 באפריל 1993 ונמשכה קרוב לתשעה ימים. המשימה התרכזה במחקרים בתחום חקר כדור הארץ והשמש.

## צוות
* **מפקד המשימה**: קנת קמרון 
* **טייס**: סטפן אוסוולד 
* **מומחה למשימה**:  מייקל פול 
* **מומחה למשימה**: קנת קוקרל 
* **מומחה למשימה**: אלן אוצ'ואה 

## תיאור המשימה
מעבורת החלל דיסקברי שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-8 באפריל 1993. המטען הראשי הייתה מערכת Atmospheric Laboratory for Applications and Science-2 (ATLAS-2) שהייתה מיועדת לחקר אטמוספירה. ב-11 באפריל היה שימוש בקנדארם לשחרור מערכת SPARTAN-201. בעזרת מערכת זו היה ניתן לבצע חקר רוח השמש עטרה של השמש. המערכת הוחזרה לתא המטען ב-13 באפריל. בנוסף לכך בוצעו מחקרים נוספים בתחום הרפואה והשפעת חוסר משקל על תפקוד חברי הצוות.

במהלך הטיסה בוצע שיחת רדיו עם צוות שהיה בתחנת החלל מיר. 

המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-17 באפריל.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* סרטון על המשימה

STS-056
קטגוריה:1993 בארצות הברית
ניקולו קונטאריני

**ניקולו קונטאריני** (באיטלקית: **Nicolò Contarini**;  26 בספטמבר 1553 - 2 באפריל 1631) היה הדוכס ה-97 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-18 באפריל 1630 ועד פטירתו, 15 חודשים לאחר מכן.

בתקופת כהונתו פגעה בעיר המגפה השחורה האיטלקית של 1629–1631, מגפה אשר הרגה שליש מאוכלוסיית העיר.

## קורות חיים
ניקולו קונטאריני נולד בוונציה לג'ובאנה מורוזיני וג'יאנגאבריאלה קונטאריני. ניקולו למד פילוסופיה, ולאחר תום לימודיו החל בפעילות ציבורית עבור לה סרניסימה. בעת המחלוקת בין ג'ובאני קורנארו הראשון לבין רנייר זן, בשלהי 1629, ביקר קונטאריני את פעולותיו של קורנארו אולם לא הפך לאופוזיציונר בפועל, ולכן תמכו בו שתי הקבוצות לאחר מותו של קורנארו. בבחירות שנערכו ב-18 בינואר 1630 היה קונטאריני מועמד של פשרה בין הסיעות השונות.

בראשית כהונתו, במאי 1630, הפסידו הכוחות הוונציאנים בקרב בואלגיו, במסגרת המלחמה על השליטה במנטואה. הפסד זה הביא להסכם שלום שנחתם ברגנסבורג באותה שנה.

ביוני 1630 פרצה בוונציה המגפה השחורה. ממשלת ונציה פעלה במהירות, הטילה הסגר על החולים ושרפה את הגופות, אולם לא הצליחה למנוע את התפשטות המגפה ואלפים רבים נפטרו ממנה.

באוקטובר 1630, לבקשת הסינוריה, נדר קונטאריני נדר לבנות כנסייה לכבוד מרים, אם ישו על מנת שהמגפה תיפסק. קונטאריני נפטר בעצמו מהמגפה בטרם הונחה אבן הפינה של כנסיית סנטה מריה דלה סאלוטה, אותה נדר לבנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:ילידי 1553
קטגוריה:נפטרים ב-1631
סנטה קטלינה

[שמאל|ממוזער|250px|[אבלון (קליפורניה)|אבלון, היישוב הגדול ביותר ב**סנטה קטלינה**]]
**סנטה קטלינה** (באנגלית: **Santa Catalina**) הוא אי באוקיינוס השקט, 35 קילומטרים דרומית-מערבית ללוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, אחד משמונת איי התעלה של קליפורניה.

## גאוגרפיה
אורכו של האי הוא 35 ק"מ, רוחבו 13 ק"מ, ושטחו כ-194 קמ"ר. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה 639 מטרים מעל פני הים.

בשנת 2000 חיו באי 3,696 תושבים, מתוכם 3,127 (כ-85% מתושבי האי) באבלון, העיר היחידה בתחומי האי. בחלקו הצפוני של האי שוכנת עיירה נוספת, 'טו פורטס', בה חיים כ-300 תושבים. שאר תושבי האי חיים בשני יישובים קטנים נוספים, או בבתים מבודדים באי.

כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות. בזכות קרבתו ללוס אנג'לס, מבקרים באי כמיליון תיירים מדי שנה. דרך ההגעה הפופולרית ביותר היא באמצעות מעבורות היוצאות מדי יום מלוס אנג'לס, לונג ביץ', ניופורט ביץ' ודנה פוינט. ניתן להגיע גם בטיסה לשדה התעופה למטוסים קלים הנמצא באי.

בגלל היותו כה קטן, כמעט ואין מכוניות באי, ועל מנת לקבל אישור להביא רכב לאי, נאלצים תושבי המקום להמתין כ-10 שנים. ישנו כביש בין-עירוני אחד שמחבר את העיר אבלון עם שאר היישובים.

רוב התושבים נעים במכוניות 'קלאב קאר' או באופניים.

## היסטוריה

האירופאי הראשון שהגיע לאי היה חואן רודריגס קבריו בשנת 1542. קברייו תקע בו את דגל ספרד וקרא לו **סן סלבדור**. בשנת 1602 הגיע לאי מגלה ארצות ספרדי נוסף, סבסטיאן ויסקאינו, ושינה את שמו לסנטה קטלינה על שמה של קתרינה מאלכסנדריה. בתקופת הבהלה לזהב נמצאו באי מרבצי זהב, ומתיישבים החלו להגיע לאי, אך מעט מאוד זהב נמצא בו.

האי שויך לארצות הברית בהסכם גוואדלופו הידלגו בשנת 1848, והוא התפתח כאתר נופש לאחר שנרכש על ידי ויליאם ריגלי ג'וניור, בשנת 1919.

היישוב הרשמי הראשון, העיר אבלון, הוקם בשנת 1887, אך הוכרז כעיר רק בשנת 1913.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קליפורניה: איים
קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס
קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: יישובים
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
S-IC

[שמאל|ממוזער|266px|ה־S-IC של משימת [אפולו 10]]
**S-IC** היה השלב הראשון של משגר הסטורן 5. ה־S-IC נבנה על ידי בואינג אחרי שזכו בחוזה לייצרו ב־15 בדצמבר 1961. 

גובהו היה 42 מטרים, קוטרו 10 מטרים ומסתו 2,136,873 ק"ג, רובה של המסה הייתה הדלק (בערך 1925.5 טון). השלב הכיל חמישה מנועי F-1 כאשר אחד נמצא במרכז והארבעה האחרים מסביבו. השלב סיפק דחף של 34.02 מגה ניוטון והביא את משגר הסטורן 5 דרך 61 הקילומטרים הראשונים של ההמראה, תפקידו היה לתת האצה ראשונית למשגר.

## קישורים חיצוניים

* Stages to Saturn, A Technological History of the Apollo/Saturn Launch Vehicles 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת משגרי הסטורן
שותפות בין-מגזרית

**שותפות בין-מגזרית** (באנגלית: **Cross-sector Partnership**) או **שיתוף פעולה בין-מגזרי** (באנגלית: **Cross-Sector Collaboration**) היא מושג המתייחס למסגרת ארגונית מפורשת ומתמשכת של יחסי גומלין וחליפין בין נציגים מהמגזרים השונים במשק (לרוב המגזר הציבורי, המגזר השלישי והמגזר העסקי), העוסקת בהשגת מטרות ציבוריות באמצעות הכוונה משותפת של משאבים.

שותפות בין-מגזרית היא מקרה מובחן של שותפויות. ייחודה של שותפות זו נובע מאופי המפגש שהיא מזמנת - מפגש בין גורמים בעלי זהות שונה ומרוחקת, רצון לגשר בין ארגונים בעלי תפיסות ערכיות וניהוליות שונים. השוני בין הגורמים נוגע לתפקידו בחברה, משפיע על המחויבות הערכית והחברתית שלו ועל רציונל פעולתו. על אף הרצון לפעול יחדיו השותפים שואפים לשמור על תפקידם הראשוני המובחן. שותפות בין מגזרים היא התערבות במרחב הציבורי, ומתוך כך, היא מקפלת בתוכה משמעות ערכית החורגת מהפונקציונלי או הניהולי.

בישראל מופעל מאז 2007 השולחן העגול הממשקי כמסגרת לשיח בין מגזרי ברמה הלאומית, ביוזמת משרד ראש הממשלה ובהפעלה של שיתופים.

בשנת 2012 הוקם "מיזם ממשלה-חברה אזרחית" – שותפות של שבעה משרדי ממשלה, של מכון אלכא למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל, ושל נציגי התפוצות. את התהליך המרכזי בחברה האזרחית מוביל ארגון הגג מנהיגות אזרחית יחד עם קואליציית ארגוני תשתית. מטרת המיזם היא יצירת מערכת כוללת (אקו-סיסטם) המחזקת עשייה משותפת.

## לקריאה נוספת

*Reginald, V. L., Gerencser, M., Napolitano, F., and Kelly, C. (2008). *Megacommunities: How Leaders of Government, Business and Non-Profits Can Tackle Today's Global Challenges Together*, Palgrave Macmillan.


## קישורים חיצוניים
*מ' טליאס, י' דוניץ, ד' שמעוני, י' פיורקו (2007). **[http://www.theinstitute.org.il/~alkaco/files/pictures/articles/shotfuyotbeinmigzarim2007.pdf המדריך לשותפויות בין מגזרים]**, ירושלים: אלכ"א-ג'וינט
* [Http://www.pmo.gov.il/PMO/PM+Office/Departments/policyplanning/migzar1.htm השולחן העגול הממשקי באתר משרד ראש הממשלה]  

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה ארגונית
קטגוריה:מגזרים כלכליים
מהירות קרקעית

**מהירות קרקעית** (באנגלית: **Ground speed**, או בקיצור: **GS**) הוא מושג מעולם התעופה, המתאר את מהירותו של כלי טיס ביחס לקרקע, בעוד שמכשירי המדידה הבסיסיים במטוס מודדים את מהירותו ביחס לאוויר (מהירות אווירית). לרוב המהירות הקרקעית שונה מהמהירות האווירית,  עקב קיומן של רוחות.

לדוגמה, במקרה שבו הרוח מגיעה מהכיוון אליו טס הכלי (כלומר: הרוח נושבת לכיוונו), הרי שהמהירות האווירית שלו תהיה גדולה מהמהירות הקרקעית, כי חלקיקי האוויר חולפים על פניו במהירות גדולה יותר מאשר הקרקע. 

אם נניח כי אין רוחות בכלל, אזי המהירות הקרקעית תשתווה למהירות האווירית.

## דוגמה יישומית

כאשר מטוס מגיע לנחיתה בשדה התעופה, יעדיף הטייס לנחות נגד כיוון הרוח, זאת מכיוון שלכל מטוס ישנה מהירות אווירית מינימלית שמתחתיה המטוס מאבד עילוי ומזדקר. לכן, עדיף לנחות מול הרוח כדי ליצור מצב שבו המהירות הקרקעית תקטן ביחס למהירות האווירית ותאפשר למטוס לבצע עצירה קצרה ובטוחה יותר על המסלול.

## ניסוח מתמטי
כידוע:
:\vec V_A \ = \vec V_G \ - \vec V_W\ 

נניח כי כיוון מכשיר המדידה (אף המטוס בדרך כלל) בכיוון ציר ה- Y כמתואר בתרשים בטיסה ישרה ואופקית. המהירות האווירית הנמדדת היא המהירות האווירית בציר זה (Y), לכן נמצא את ההיטלים על הציר ומשם נחלץ את המהירות הקרקעית.

:\alpha - הזווית  בין כיוון ציר ה- Y לכיוון המהירות הקרקעית (זווית החלקה).
:\delta - הזווית בין כיוון ציר ה- Y לכיוון מהירות הרוח.
סכום ההטלים על ציר ה-Y:
:V_{A,Y} = V_G \cos \alpha + V_W \ cos (180-\delta) 
:V_{A,Y} = V_G \cos \alpha - V_W \ cos \delta 

נוסחה למהירות קרקעית (ישרה ואופקית):
:V_G = \dfrac{V_{A,Y} + V_W \ cos \delta}{\cos \alpha } 

## קישורים חיצוניים
* Groundspeedrecords.com - רישומי מהירות קרקעית גדולות במיוחד.
* avc.obsment.com - מחשבון למהירויות טיסה.

קטגוריה:מונחים בתעופה
במעלה

שמאל|ממוזער|250px|כותרת עיתון "במעלה"

"**בַּמַּעֲלֶה**" היה עיתון תנועת הנוער העובד. ההחלטה על יסודו נתקבלה במועצת התנועה בירושלים בה' באב תרפ"ה והוא נוסד בשנת תרפ"ו-1925. בשנת 1959, עם איחוד התנועות, הפך לעיתון הנוער העובד והלומד. בתחילה יצא כדו-שבועון אולם בשנות השבעים הפך לירחון. עקב קשיים כספיים הוא פסק מלהופיע בין השנים 1975–1978, ולאחר מכן פעל עד שנת 1996.

העיתון היה אחד מעיתוני הנוער העבריים הראשונים, וייחודיותו בכך שהוא נכתב ברובו על ידי בני הנוער עצמם, נערך ונמכר על ידי בני הנוער. העיתון שימש ככלי חינוכי חשוב של תנועת הנוער העובד, להפצת ערכיה בקרב בני הנוער, ואף כיצירה מקורית של הנוער עצמו. העיתון שנכתב על ידי חניכים ממגוון החטיבות ואופני הפעילות של התנועה גם שימש ככלי מאחד בתנועה לבני נוער מרקעים שונים, מן העיר המושב והקיבוץ. תפקיד נוסף שנטל על עצמו העיתון היה לחשוף את בני הנוער חברי התנועה שנשרו מלימודיהם לתרבות פועלית, לסוגיות אקטואליות ולנעשה בשדה הספרות העברית - כל זאת ערוך באופן המתאים לבני נוער. בין המדורים הקבועים בעיתון בשנותיו הראשונות היו מדור ספרות, הבה נשירה (שיר עם תווים), מדור לידיעת הארץ, מדור "הידעת?", מדור ההכשרה של ההגנה "ללמד בני יהודה קשת", ומדורים המוקדשים ל"דברי החברים".

דוד כהן טיפח מאוד מפעל זה והיה חולק מניסיונו העיתונאי לעורכים, מסייע בעריכה ואף מצרף מכתבים אישיים לכותבים שנשלחו אליהם בלווית העיתונים הראשונים שיצאו מהדפוס - טרם הופץ הגיליון. כהן אף היה כותב בעיתון, לרוב במגוון שמות בדויים ומפרסם טורי דעה וסיפורי אגדה.
[ממוזער|תעודת העיתונאי של פעיל ההסתדרות [דוד כהן (איש חינוך)|דוד כהן מטעם עיתון במעלה]]

בין השאר שימש העיתון בתחילתו כמענה אידאולוגי לתעמולת השמאל הרדיקלי - הלא-ציוני בארץ ישראל, שניסה לפגוע בפעילות התנועה ולגייס את חבריה. כותרתו "במעלה" מתקשרת הן עם העלייה העברית והציונות, והן עם תפיסת ההגשמה כ"עליה שלב אחר שלב" ולא כ"מהפכה" חד פעמית נוסח המהפכה הקומוניסטית ברוסיה.

העיתון היה מודפס בקואופרטיב דפוס אחדות, שפועליו הסכימו לקבל את שכר העבודה באופן רטרואקטיבי לאחר מכירת העיתון - משום הדלות התקציבית בה עמדה התנועה. עם איחוד הנוער העובד עם "התנועה המאוחדת" נכלל עיתון תנועה זו "ניבים" שנערך על ידי משה שלו בתוך במעלה. 

בין עורכי העיתון בתקופות השונות נמנו: אברהם ברוידס (העורך הראשון), משה בן אלול, דב מיזל, משה מוסנזון, אורי סלע (1950), משה (מושקה) שלו, עמוס כרמל (1959–1960), מרדכי נאור (1961-1960). התנועה הוציאה גם עיתון לגיל הצעיר בעריכת יוסי יזרעאלי.

בין הכותבים, שרבים מהם פרסמו בעיתון זה את שיריהם הראשונים: אברהם ברוידס - משורר הנוער העובד, זרובבל גלעד, שלמה אבן-שושן, אסתר קל, דבורה עומר, אורי ברנשטיין. המלחין דוד זהבי פרסם את תווי הלחן שלו להמנון הפלמ"ח לראשונה בין דפי "במעלה". כן כתב בו מרדכי גילת, לימים כתב תחקירים מוערך.

בשנת 2010 החלה יוזמה להשקתו מחדש של עיתון "במעלה" בפורמט של "עיתון מקוון" באתר הנוער העובד והלומד.
בנוסף יוצא בתנועת הנוער העובד עיתון המחדשים (האיגוד המקצועי לנוער) "חברים" - אף הוא פרי כתיבתם של בני הנוער עצמם.

## לקריאה נוספת

* דב מייזל, מאמר: **לדרכו ותפקידו של "במעלה"**, הנוער העובד - קובץ במלאת 25 שנה לתנועה, הוצאת במעלה (תש"י)
* נחמן רז (ריז'יק), מאמר: **דו-שיח**, הנוער העובד - קובץ במלאת 25 שנה לתנועה, הוצאת "במעלה" (תש"י)

## קישורים חיצוניים
*
* 
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:הנוער העובד והלומד
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:תנועת העבודה
קטגוריה:עיתונות סוציאליסטית בישראל
קאבו דה רוקה

שמאל|ממוזער|250px|המגדלור
**קאבו דה רוקה** (פורטוגזית **Cabo da Roca**) הוא הנקודה המערבית ביותר באירופה היבשתית (לא כולל איים). הכף שוכן במערב פורטוגל, כ-42 קילומטרים מערבית לבירה ליסבון, וצוקיו מתנשאים לגובה של 140 מטרים מעל למימי האוקיינוס האטלנטי. 

המקום היה מוכר לרומאים אשר כינוהו "פרומונטוריום מאגנום" (Promontorium Magnum - חצי האי הגדול). בעידן התגליות הוא כונה בשם "כף ליסבון". 

במקום מגדלור שבנייתו הושלמה בשנת 1772 ועמוד אבן נושא צלב, שעליו לוח ובו חקוקות הקואורדינטות הגאוגרפיות של הכף, ודבריו של המשורר הפורטוגזי בן המאה ה-16, לואיש דה קמואש:





## קישורים חיצוניים
 
* אודות המקום
* מצפה הציפורים בקאבו דה רוקה

[ימין|ממוזער|475px|מראה חוף [האוקיינוס האטלנטי מתצפית קאבו דה רוקה]]

קטגוריה:אירופה: גאוגרפיה
קטגוריה:פורטוגל: גאוגרפיה
קטגוריה:אירופה: לשונות יבשה
פרימוז' קוזמוס

**פרימוז' קוזמוס** (בסלובנית: **Primož Kozmus**; נולד ב-30 בספטמבר 1979 בנובו מסטו) הוא מיידה פטיש סלובני. קוזמוס זכה במדליית זהב ביידוי פטיש באולימפיאדת בייג'ינג ובאליפות העולם באתלטיקה 2009. הוא האלוף האולימפי הסלובני הראשון במקצועות האתלטיקה.

שיאו האישי הוא מרחק של 82.58 מטרים, והוא מהווה גם את השיא הסלובני. קוזמוס קבע את תוצאה זו בתחרות בפולין. באליפות העולם לאתלטיקה בשנת 2009 זכה במדליית הזהב לאחר שיידה את הפטיש למרחק של 80.84 מטרים, היחידי בתחרות שיידה את הפטיש למרחק גבוה יותר מ-80 מטרים.

## הישגים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אתלטים סלובנים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: יידוי פטיש (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים מסלובניה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:סלובנים שנולדו ב-1979
צ'ארלסטון (מחול)

ממוזער
ה**צ'ארלסטון** הוא סוג של ריקוד ג'אז ממשפחת ריקודי הסווינג שהיה נפוץ בעיקר בשנות ה-20. הריקוד דרש תנועת רגליים ואגן מהירה ואנרגטית והיה לסמל הדור הצעיר של "עידן הג׳אז" בין שתי מלחמות העולם (תקופה שנקראת גם "שנות העשרים הסוערות").

מקור הריקוד בשיר בשם *The Charleston* מאת ג'יימס פ. ג'ונסון, שהושפע מביקורו בעיר צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית. השיר הפך ללהיט במחזה *Runnin' Wild* שהוצג בברודוויי בשנים 1923–1924.

הריקוד, הבנוי על מקצב ג'אז, הופיע במסבאות בלתי-חוקיות (speakeasy) בדרום ארצות הברית בתקופת היובש. אף על פי שהבסיס הקצבי נבע ממוזיקה אפרו אמריקאית או קובנית (לפי ניתוחו של המוזיקולוג גונתר שולר, מדובר בסוג של הבנרה) נפוץ הריקוד בקרב לבנים. היה זה בתחילה ריקוד סולו של נשים שנחשב מיני, מגרה ובלתי מוסרי, מאוחר יותר נוצרו גם גרסאות ריקוד זוגיות וקבוצתיות. כמו כן נוצר שילוב של צ'ארלסטון וסטפס שהיה תובעני ומורכב.

בשנות ה-20, לאחר הצלחת *The Charleston* המקורי, נפוצו עוד ועוד הקלטות של שירי צ'ארלסטון לריקודים. הקצב של שירים אלה היה מהיר (יותר מ 200–250 פעימות לדקה) והם נוגנו על ידי הרכבי תזמורות לריקודים (ביג בנד מוקטן שכלל כ-10 נגנים בכלי נשיפה וחטיבת קצב שכללה תופים, קונטרבס ופסנתר או גיטרה). הריקוד שולב הן במופעי וודוויל כמופע ראווה (שם נדרשה מהרקדניות המופיעות גם להטוטנות ויכולת ריקוד ואקרובטיקה) והן במסיבות פרטיות, באולמות ריקודים ובבתי קפה (שבשל תקופת היובש מילאו את מקומם של הברים) בהם ניגנו צ'ארלסטון לריקודים עבור קהל המבלים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מחול
קטגוריה:ארצות הברית: תרבות
פרנצ'סקו אריצו

[שמאל|ממוזער|250px|אנדרטה לזכרו של אריצו, ב[כנסיית סן מרטינו.]]
**פרנצ'סקו אריצו** (באיטלקית: **Francesco Erizzo**;  18 בפברואר 1566 - 3 בינואר 1646) היה הדוכס ה-98 של ונציה. אריצו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-10 באפריל 1631 ועד פטירתו.

## קורות חיים
פרנצ'סקו אריצו נולד בוונציה למשפחת אריצו - משפחת אצולה אמידה (אך לא עשירה). אריצו כיהן במספר משרות ציבוריות ובהן שגריר לה סרניסימה בחצר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובחצר האפיפיור אורבנוס השמיני, וכן כפרוודיטורה.

אריצו לא נשא אישה.

אריצו נבחר לתפקיד הדוג'ה ב-10 באפריל 1631, עת השתוללה בוונציה המגפה השחורה האיטלקית, אשר גרמה למותם של כשליש מאוכלוסיית העיר (כ-45,000 נפטרים), ואף את קודמו לתפקיד - הדוג'ה ניקולו קונטאריני.

אריצו נבחר ברוב של 40 קולות למול 1 (היחיד שהתנגד לבחירתו היה רנייר זן, יריבו של הדוג'ה ג'ובאני קורנארו הראשון).

בשל המגפה לא לוותה בחירתו של אריצו בפסטיבלים כמקובל. המגפה הסתיימה ב-1631 ואריצו לקח על עצמו את נדרו של קודמו - קונטאריני להקים כנסייה המוקדשת למרים, אם ישו, על מנת שהמגפה תיפסק. עם סיום המגפה, הורה אריצו על בניית הכנסייה, שנקראה סנטה מריה דלה סאלוטה, וכן הורה על חג שיחגג ב-21 בנובמבר ויקרא "חג המדונה של הבריאות" (**Festa della Madonna della Salute**) במסגרתו תערך תהלוכה של נכבדי העיר מבזיליקת סן מרקו לעבר הכנסייה שברובע דורסודורו לאות תודה על ההצלה מהמגפה. מסורת זו נמשכת עד ימינו.

שנות ה-30 של המאה ה-17 היו תקופה של שלווה בוונציה, ובשנת 1637 נפתח התיאטרו סן קאסיאנו - בית האופרה הראשון של העיר. בשנת 1640 נפתח בית אופרה נוסף - התיאטרו סן מויזה. שנות השלום נפסקו עם פרוץ מלחמות קאסטרו - בין דוכסות פרמה למדינת האפיפיור. ונציה כרתה ברית עם פרמה ולחמה לצידה כנגד מדינת האפיפיור על השליטה בעיר קאסטרו. הסכם השלום נחתם בשנת 1644 לאחר ניצחונן של ונציה ופרמה.

בספטמבר 1644 אבירי מלטה תקפו ספינה טורקית ובה עולי רגל מוסלמים בדרכם למכה. האבירים ביקשו מקלט בהרקליון (שאז נקראה קאנדיה) בכרתים, שהייתה אז בשליטת ונציה. בתגובה, הסולטאן העות'מאני איברהים הראשון האשים את ונציה ותקף את כרתים. אריצו פנה לסנאט של ונציה וביקש כי ימנו אותו למפקד הצבא. הסנאט הסכים על אף התנגדותו של ג'ובאני פזארו (לימים הדוג'ה). אריצו אסף צי גדול במטרה לתקוף את הטורקים, אולם נפטר חודש לאחר מינויו, ב-3 בינואר 1646, בהיותו בן 79.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:ילידי 1566
קטגוריה:נפטרים ב-1646
Sporothrix schenckii

**סְפּוֹרוֹטְרִיקְס שֶנְקִי** (שם מדעי: *Sporothrix schenckii*) היא פטרייה דימורפית השייכת לסוג הפטריות *Sporothrix*, הגדלה באדמות כבול בתפוצה כלל עולמית.

## מאפיינים
הפטרייה דימורפית, כלומר, יכולה להתקיים הן כעובש ספרופיטי והן כשמר פרזיטי. תכונה זו תלויה ישירות בטמפרטורה של הסביבה בה היא גדלה: בטמפרטורה של 25°c היא עובש אשר גדל בקצב יחסית מהיר ומתאפיין בתפטיר לח המזכיר מרקם עדין של קטיפה בצבע לבן הנוטה לגוון קרמי - חום כעבור מספר זמני דור. לעומת זאת בטמפרטורה של 37°c נהפכת הפטרייה לשמר בעל גוון בצבע בז'.

*Sporothrix schenckii* מתרבה בדרך כלל על ידי רבייה אל-זוויגית באמצעות פיזור ספורות (נבגים) הקרואים *Conidia*, שהן ספורות רכות הצומחות ישירות על גבי הקורים של התפטיר, ניתקות מהם ומתפזרות בעזרת הרוח עד שנוחתות על קרקע נוחה לגדילה ונובטות לעובש חדש. במידה והספורות נוחתות על מצע בעל טמפרטורה של 37°c ומעלה הן נובטות לשמר. טמפרטורה מעין זו אופיינית לבעלי חיים בעלי דם חם, כלומר עופות ויונקים בכלל ובני האדם בפרט, כך שלרוב צורת השמר היא הצורה הפתוגנית והטפילית של הפטרייה.

חדירת הספורות לגוף מתאפשר בדרך כלל עקב פציעה של העור אשר תכלול את שכבותיו העמוקות, כגון הדרמיס ומערכת הלימפה. במצב כזה עלולה להתפתח מחלת ה-*Sporotrichosis* שהיא פטרת תת-עורית המאופיינת בדלקת של קשרי הלימפה שמתבטאת בנפיחות, אדמומיות ונגעים מוגלתיים באזור בו מתרבה הפטרייה.

למרות העובדה שתפוצת הפטרייה היא כלל עולמית, ישנם מקומות ברחבי העולם, כגון פרו בהם המחלה נחשבת לאנדמית (מחלה בעלת שיעורי ההארעות גבוהים במיוחד בפרק זמן נתון).

הפטריה רגישה במיוחד לאַמְפּוֹטְרִיצִין B ולתרופות מקבוצת הטריאזולים כמו פְלוּקוֹנָזוֹל (Diflucan) ואִיטְרָקוֹנָזוֹל (Sporanox).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פטריות שק
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1900
חלוצי רודוי

**חלוצי רודוי** (חלוציאל) (נולד ב-1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין שריון ראשי ומפקד אוגדה.

## ביוגרפיה
רודוי נולד בישראל וגדל בבאר טוביה. הוא נקרא על שם קרוב משפחתו, , שלחם בשורות הפלמ"ח ונפל בקרב מלכיה ב-10 במאי 1948. רודוי התגייס לצה"ל ב-1982 ושובץ בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בחטיבה 401, וכן כמדריך בקורס קציני שריון. ב-1987 מונה למפקד פלוגה וב-1988 לסגן מפקד גדוד, יצא ללימודים אקדמאיים וסיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1992 מונה למפקד גדוד 46 של חטיבה 401, וב-1994 לראש ענף התקשוב במפקדת חילות השדה. בתפקידו הבא היה מפקד גדוד קורס קציני השריון.

ב-1998 קודם לדרגת אלוף-משנה ונקרא להקים את המכללה לפיקוד טקטי של זרוע היבשה, במקביל להיותו מפקד חטיבת שריון במילואים, עוצבת כוכב האור. ב-2001 קיבל את הפיקוד על חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מבצע חומת מגן. ב-2003 קיבל את הפיקוד על חטיבה 460, שבתקופתו אוחדה עם בית הספר לשריון והפכה לחטיבת ההכשרות של החיל.

באוקטובר 2005 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לקצין שריון ראשי ומפקד עוצבת עידן, אוגדת מילואים בפיקוד המרכז. כקצין שריון ראשי נדרש להתמודד עם קשיי השריון הישראלי מול איום הנ"ט של חזבאללה במלחמת לבנון השנייה כאשר בתום הלחימה מונה לראש ועדה לבדיקת נושא זה מטעם זרוע היבשה. ביולי 2008 סיים את תקופת כהונתו, ומונה לנספח צה"ל בסינגפור. השתחרר ב-2013.

משמש מנהל פיתוח עסקי בחו"ל בחברת הייעוץ הביטחוני SBM.

## קישורים חיצוניים
* חלוצי רודוי באתר יד לשריון.
* טל זגרבה וגילי כהן, "לקונספט של הטנק אין אלטרנטיבה", אתר צה"ל, 24 ביולי 2008.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 460
קטגוריה:מפקדי חטיבה 7
קטגוריה:מפקדי עוצבת עידן
קטגוריה:קציני שריון ראשיים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בסינגפור
קטגוריה:מפקדי המכללה לפיקוד טקטי
קטגוריה:באר טוביה: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 401
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 460
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון השנייה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964