open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ו וייד

**ג'וזף סמואל "ג'ו" וייד** (אנגלית: **Joseph Samuel "Joe" Wade**; 7 ביולי 1921 - 12 בנובמבר 2005) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

וייד נולד בשורדיץ' שבלונדון, ובעת שלמד בבית הספר היה אלוף מועדון האיגרוף לנוער של לונדון. במלחמת העולם השנייה הוא שובץ לחיל האוויר המלכותי, והוצב בבסיס החיל קרדנהיל שבהירפורדשייר. בתקופת שירותו שם הוא השתתף כשחקן אורח במספר משחקים לא רשמיים במדי הירפורד יונייטד מהליגה הדרומית.

במאי 1944 הוא חתם על חוזה חובבן בארסנל, ובאוגוסט 1945 על חוזה המקצוען שלו. הוא היה שחקן מילואים בעמדת הבלם, ובשנות ה-40 כמעט ולא שיחק; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-5 בינואר 1946. ההרכב של ארסנל התבסס בעיקר על שחקני קבוצת המילואים, וספג הפסד 0 - 6 הנחשב לכבד ביותר בתקופה שלאחר המלחמה. וייד המשיך לשחק מדי פעם; הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה בניצחון 4 - 2 על לידס יונייטד ב-16 בנובמבר 1946, אך בין אותה שנה ל-1952 השתתף רק ב-16 משחקים, בין השאר בגלל הצורך להתחרות על המקום בהרכב עם הכוכבים וולי ברנס, ליונל סמית' ולורי סקוט.

ברנס ספג פציעה קשה בברכו בגמר גביע ה-FA של 1952, ולמשך כל עונת 1952/1953 הוחלף על ידי וייד. הוא השתתף ב-44 משחקים בכל המסגרות, ובסיום העונה זכתה ארסנל באליפות שביעית בגלל ממוצע שערים עדיף לעומת פרסטון נורת' אנד; היה זה התואר האחרון של המועדון עד 1970. בעונה שלאחר מכן, 1953/1954, ספג וייד פציעה בברכו בגלל שלולית במגרש המוצף במשחק הידידות מול קווינס פארק ריינג'רס. לאחר שהחלים מהפציעה הוא ניסה להתמודד עם מקום בהרכב עם לן ויליס וברנס שהחלים בינתיים. הוא המשיך לשחק לסירוגין בקבוצה הבוגרת, אך לאורך כל עונת 1955/1956 היה בקבוצת המילואים, ולפרקים אף מאמן קבוצת הנוער של ארסנל.

באביב 1956 הוא עזב את ארסנל, וחזר להירפורד יונייטד כמאמן-שחקן. בסך הכל נטל חלק ב-86 משחקי ליגה, 7 משחקי גביע ה-FA ו-25 משחקים לא רשמיים בתקופת המלחמה, בהם לא הבקיע ולו שער אחד. בהירפורד הוא החל במסורת של הדחת קבוצות מקצועניות מגביע ה-FA, בהן אלדרשוט ב-1956/1957 וקווינס פארק ריינג'רס ב-1957/1958. וייד זכה ב"דאבל" של גביע הליגה הדרומית והחטיבה הצפון-מערבית של הליגה הדרומית בעונת 1958/1959.

ב-1962 פרש מכדורגל על מנת להקדיש את מרב זמנו לחנויות הספורט שלו, אותן ניהל בהירפורד ובלאומינסטר. הוא חזר להירפורד כמאמן זמני לאחר התפטרותו של ג'ון צ'ארלס ב-1971, אך לא המשיך מעבר לכך בקריירת האימון שלו.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 294 - 295), מיינסטרים, 2007 ()

קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:לונדון: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1921
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2005
סטיבן יוז

**סטיבן ג'ון יוז** (אנגלית: **Stephen John Hughes**; נולד ב-18 בספטמבר 1976 בוויקנגהאם) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר. 

יוז החל את הקריירה שלו בארסנל, בה ערך 79 הופעות (42 כמחליף) בין 1995 ל-2000. הוא לא הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב של המאמן ארסן ונגר, וב-1999 הושאל לפולהאם, בה השתתף רק בארבעה משחקים. הוא חזר לארסנל, אך ב-7 במרץ 2000 הועבר לאברטון תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג.

יוז השתתף ב-33 משחקים במדי אברטון לפני ששוחרר בהעברה חופשית ב-4 ביולי 2001. הוא עבר לווטפורד מהליגה הראשונה באותו חודש, אך בעקבות פציעה הצליח להשתתף רק ב-17 משחקים בעונתו הראשונה שם. החוזה שלו הסתיים בתחילת עונת .

באוגוסט 2003 הוא חתם בצ'רלטון אתלטיק, אך לא שיחק כלל ועזב בהעברה חופשית לקובנטרי סיטי ביולי 2004. בקובנטרי הוא זכה להצלחה רבה, השתתף בכ-150 משחקים ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של הקבוצה. קובנטרי הציעה ליוז לחדש את החוזה שלו, אך בעקבות מחלוקות שונות המשא ומתן נכשל והוא שוחרר. לאחר שחרורו מקובנטרי הוא נבחן במספר מועדונים, בהם נוטינגהאם פורסט. הוא הרשים את המאמן קולין קאלדרווד, שהחליט להחתים את יוז; אולם, דרישות השכר של יוז היו גבוהות מדי, והמשא ומתן נכשל.

ב-2 באוגוסט 2008 הודיע מאמן וולסול ג'ימי מאלן כי יוז חתם בקבוצתו בהעברה חופשית, וכי הוא יהיה קפטן המועדון בעונת . הודעה זו נמסרה זמן קצר לאחר משחק קדם עונה ידידותי מול היריבים המקומיים פורט וייל. בסיום העונה שוחרר יוז מוולסול.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 144), מיינסטרים, 2007 ()

## קישורים חיצוניים

* סטיבן יוז באתר הרשמי של קובנטרי סיטי

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני וולסול
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1976
ג'ורג' ווד (כדורגלן)

**ג'ורג' ווד** (אנגלית: **George Wood**; נולד ב-26 בספטמבר 1952 בדאגלס שבדרום לנרקשייר) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת השוער.

ווד החל את הקריירה שלו באיסט סטרלינגשייר, ולאחר עונה אחת עבר לבלקפול תמורת 10,000 לירות שטרלינג, על מנת להחליף את ג'ון בארידג'. לאחר תקופה קצרה בקבוצת המילואים הוא ערך את הופעת הבכורה ב-15 באפריל 1972, בניצחון הביתי 2 - 0 על אוקספורד יונייטד. בארבע השנים שלאחר מכן הוא נאבק עם בארידג' על חולצת השוער הראשון, ולבסוף ביסס את מעמדו בהרכב בעונת 1975/1976.

בסיום עונת 1976/1977 הוא הוחתם על ידי אברטון מהליגה הראשונה, תמורת 145,000 לירות שטרלינג. הוא היה השוער הראשון של אברטון בשלוש העונות הבאות, ובסך הכל השתתף ב-120 משחקים. בתקופה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה בנבחרת סקוטלנד, במשחק מול נבחרת צפון אירלנד ב-22 במאי 1979.

באוגוסט 1980 חתם ווד בארסנל תמורת 150,000 לירות שטרלינג. הוא הובא למועדון הלונדוני על מנת לשמש כמחליף לפט ג'נינגס, ובשלוש העונות שלאחר מכן חלק איתו את המקום בשער והשתתף ב-61 משחקים בכל המסגרות. אולם, הקריירה הארוכה של ג'נינגס מנעה מווד את ההזדמנות לתפוס מקום קבוע בהרכב, ובמאי 1983 הוא שוחרר בהעברה חופשית. הוא הצטרף לקריסטל פאלאס, בה שיחק במשך ארבע וחצי עונות עם 192 משחקי ליגה.

בינואר 1988 הוא הצטרף לקארדיף סיטי, בה השתתף ב-67 משחקים וזכה עמה בגביע הוולשי. ווד סיים את הקריירה המקצוענית שלו בתקופת השאלה קצרה במועדונו הישן בלקפול ב-1989, ובעונה אחת (1990/1991) בהירפורד יונייטד. לאחר מכן הוא שיחק בקבוצות החובבניות מרת'ר טידוויל ואינטר קארדיף, אותה אימן. כשפרש סופית היו לזכותו למעלה מ-500 הופעות ליגה.

הקריירה הבינלאומית של ווד הייתה קצרה, כיוון שהשוערים הבכירים באותה תקופה היו אלן ראף וג'ים לייטון. בין 1979 ל-1982 הוא השתתף בארבעה משחקים במדי הנבחרת, כשהאחרון היה מול נבחרת צפון אירלנד ב-28 באפריל. הוא היה גם שוער המשנה של הנבחרת במונדיאל 1982.

לאחר פרישתו מכדורגל עבד כמאמן שוערים בהרטלפול יונייטד, וביוני 2009 התמנה לאותה משרה בסווינדון טאון. בנוסף לכך הוא עובד כאורניתולוג עבור קרן חיי הטבע של גלמורגן.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 309), מיינסטרים, 2007 ()

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקות קריירה

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:שוערי כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני בלקפול
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני קארדיף סיטי
קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני שוערים סקוטים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סקוטלנד
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
ארצ'י קרוס

**ארתור ג'ורג' "ארצ'י" קרוס** (אנגלית: **Arthur George "Archie" Cross**; אוגוסט 1880 בדרטפורד שבקנט - 1970 בדרטפורד) היה כדורגלן אנגלי.
## קריירה
קרוס החל את הקריירה שלו במועדון המקומי דרטפורד ב-1897, וכעבור שנתיים הצטרף לניו ברומפטון. הוא הצטרף לוולוויץ' ארסנל באפריל 1900. קרוס שיחק בעמדת המגן הימני, ובתחילת דרכו היה המחליף של דאנקן מק'ניקול. את הופעת הבכורה שלו הוא ערך בתיקו 1 - 1 מול קבוצת בלקפול ב-6 באוקטובר 1900. בעונת 1900/1901 הוא השתתף בשלושה משחקים, אך בעונה שלאחר מכן (1901/1902) השתתף ב-15 מתוך 19 משחקי הליגה הראשונים, אך לבסוף איבד את מקומו בהרכב למק'ניקול. הוא זכה למקום קבוע בהרכב בעונת 1903/1904, שבמהלכה העפיל המועדון לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיו.

לאחר ההעפלה הוחתם בארסנל ארצ'י גריי, שתפס את מקומו בהרכב של קרוס. בשלוש העונות הראשונות של ארסנל בליגה הבכירה השתתף קרוס בשליש מהמשחקים. ב-1907 הוא עבר לשחק בעמדת המגן השמאלי, אך תפקידו העיקרי שם היה להחליף את ג'ו שו במקרה הצורך. למרות שהיה שחקן מחליף בחלק זה של הקריירה שלו הוא זומן למבחנים בנבחרת אנגליה ב-1906, אך מעולם לא שיחק בה בפועל. קרוס עזב את וולוויץ' ארסנל ב-1909, לאחר שהשתתף ב-149 משחקים (132 בליגה ו-17 בגביע ה-FA) שבהם לא הבקיע ולו שער אחד. הוא השתתף גם בכ-50 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל.

קרוס חזר לדרטפורד, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. ב-1911, תוך כדי מלחמת העולם הראשונה, הוא פרש מכדורגל. ב-1921 הוא התמנה לדירקטור בהנהלה של דרטפורד.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 77), מיינסטרים, 2007 ()

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1880
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1970
אלכס וילסון (1908)

**אלכסנדר וילסון** (באנגלית: **Alexander Wilson**; 29 באוקטובר 1908 - 8 באפריל 1971) היה כדורגלן סקוטי ששיחק בעמדת השוער.

## קריירה
וילסון נולד בעיירה וישו (Wishaw) שבלנרקשייר, וב-1925 החל את הקריירה שלו במועדון החובבני אוברטון אתלטיק. כעבור שנה הצטרף לקבוצת גרינוק מורטון, שיחק שם שש עונות וצבר למעלה מ-200 הופעות, והיה חלק מהסגל שהצליח להעפיל לליגת העל הסקוטית בעונת 1928/1929.

במאי 1933 הוא חתם בקבוצת ארסנל, תחילה כמחליפו של פרנק מוס. הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 3 - 2 על אסטון וילה ב-10 במרץ 1934, כיוון שמוס היה פצוע. וילסון היה שחקן משני בשתי עונותיו הראשונות בארסנל, ובסך הכל השתתף ב-15 משחקים, בהם תשעת האחרונים של עונת האליפות 1934/1935, בעקבות פריקת הכתף של מוס. וילסון לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את מדליית האליפות.

מוס לא הצליח להחלים מהפציעה שספג, כך שבעונת 1935/1936 הפך וילסון לשוער הראשון של ארסנל; הוא השתתף ב-43 משחקים בכל המסגרות, ואף עמד בשער הקבוצה בגמר גביע ה-FA, בו ניצחה ארסנל 1 - 0 את שפילד יונייטד משער של טד דרייק. ביצועיו של וילסון לא היו מספקים מבחינתו של המאמן ג'ורג' אליסון, ולאחר העונה החתים את השוערים ג'ורג' סווינדין ופרנק בולטון.

בעונת 1936/1937 השתתף בשני משחקים בלבד, ובעונת האליפות (1937/1938) שלאחר מכן בעשרה, כשהוא מחמיץ את מדליית האליפות פעם נוספת. באותה תקופה כבר היה השוער השלישי של ארסנל; למרות זאת הוא נשאר במועדון, ולאחר עזיבת בולטון ב-1938 חלקו וילסון וסווינדין את אפודת השוער לעונת 1938/1939, כשכל אחד מהם משחק ב-22 משחקים. לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, וכל משחקי הכדורגל התחרותיים הושעו. וילסון עזב את ארסנל עם 90 הופעות לזכותו, חזר לסקוטלנד ב-1941, והצטרף לסנט מירן.

מאוחר יותר הוא שיחק בברייטון אנד הוב אלביון למשך תקופה קצרה, והשתתף במשחק אחד של הליגה השלישית הדרומית בעונת 1947/1948. לאחר פרישתו הוא החל לעבוד כמאמן וכפיזיותרפיסט. קבוצתו הראשונה הייתה ברייטון, ולאחר מכן הוא עבד בברמינגהאם סיטי, סנדרלנד ובלקפול, כמו גם במועדון הקריקט של מחוז קנט. הוא היגר לארצות הברית ב-1967, ועבד כפיזיותרפיסט עבור בוסטון ביקונס מליגת הכדורגל הצפון אמריקנית. הוא מת בבוסטון ב-1971.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 306), מיינסטרים, 2007 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:שוערי כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני סנט מירן
קטגוריה:פיזיותרפיסטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1971
בוב טרנבול

**רוברט המילטון "בוב" טרנבול** (אנגלית: **Robert Hamilton "Bob" Turnbull**; 22 ביוני 1894–1946) היה כדורגלן סקוטי.

## חייו
לפני שהחל בקריירת הכדורגל היה טרנבול חייל, ששירת בחיל הקשר המלכותי והצטרף לקבוצת ארסנל כשחקן חובב בינואר 1921. בתחילת דרכו הוא שיחק בעמדת המגן השמאלי, וערך את הופעת הבכורה ב-27 בדצמבר 1921 במשחק מול קארדיף סיטי בניניאן פארק, שהסתיים בניצחון 4 - 3 לטובת קארדיף. בשלב זה של הקריירה שלו הוא שיחק באופן לא סדיר, ובעונת 1921/1922 צבר חמש הופעות. את שערו הראשון במדי ארסנל הוא הבקיע במשחק מול סנדרלנד בנובמבר 1922. בעונה שלאחר מכן הוא זכה ליותר דקות משחק, והשתתף בשמונה מתוך 15 המשחקים הראשונים של ארסנל. בשלב זה של העונה הייתה ארסנל בתחתית הטבלה, לאחר שניצחה ארבעה משחקים בסך הכל.

הנרי וייט, החלוץ הקבוע של ארסנל, היה בכושר רעוע, ובנוסף לכך למועדון לא היה תקציב להבאת שחקני חיזוק. כתוצאה מכך החליט המאמן לזלי נייטון להעביר את טרנבול לעמדה קדמית יותר, מהלך שהתברר כהצלחה; טרנבול הבקיע 21 שערי ליגה באותה עונה, כולל פעמיים ארבעה שערים במשחקים מול בולטון וונדררס ובלקפול. שעריו של טרנבול סייעו לארסנל להינצל מירידה ולסיים במקום ה-11. שער נוסף שהבקיע מול ליברפול בגביע ה-FA העלה את מאזנו ל-22 שערים בכל המסגרות, ובכך הוא קבע שיא הבקעה בליגה הבכירה בהיסטוריה של ארסנל עד אותה תקופה.

טרנבול לא הצליח לשמר את יכולתו הטובה, ובעונת 1923/1924 הצליח להבקיע רק שישה שערים. הגעתו של הארי וודס דחקה את טרנבול מההרכב של ארסנל, ובנובמבר 1924 הוא הועבר לצ'רלטון אתלטיק תמורת 350 לירות שטרלינג, כשלרשותו 28 שערים ב-66 משחקים במדי ארסנל. שלושה חודשים לאחר הגעתו לצ'רלטון הוא הועבר לצ'לסי תמורת 300 לירות שטרלינג, שם הצליח לשחזר את יכולתו הטובה. בתוך פחות משלוש עונות הוא רשם לזכותו 58 שערים ב-87 משחקים בכל המסגרות.

לאחר שעזב את צ'לסי ב-1928 הוא שיחק תקופות קצרות בקלפטון אוריינט, סאות'נד יונייטד צ'טהאם וקריסטל פאלאס. לאחר פרישתו הוא עבד בפאלאס כמאמן כושר, עד מותו בלונדון ב-1946.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 288 - 289), מיינסטרים, 2007 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:מגני כדורגל סקוטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני לייטון אוריינט
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1946
הגבירה אשר על הגלימות

**הגבירה אשר על הגלימות** (אנגלית: **Mistress of the Robes**) היא הליידי הבכירה של חצר המלוכה הבריטית. בעבר, כפי שרומז השם, היא הייתה אחראית לבגדים ולתכשיטים של המלכה, וכיום היא אחראית על משמרות הנוכחות של בנות הלוויה (Lady-in-waiting) של המלכה, ביחד עם חובות שונים בטקסים ממלכתיים. בעבר, כשהמלכה הייתה מונרך ולא מלכה רעיה הגבירה אשר על הגלימות הייתה מינוי פוליטי, שהשתנה ביחד עם הממשלה. מצב זה לא התרחש מאז מותה של המלכה ויקטוריה ב-1901, ולמלכה אליזבת השנייה היו רק שתי גבירות מאז הוכתרה ב-2 ביוני 1953 ועד למותה ב-8 בספטמבר 2022. למלכה האם הייתה גבירה אשר על הגלימות משל עצמה, ובמאה ה-18 הייתה גבירה גם לנסיכת ויילס. בתקופה המודרנית הגבירה אשר על הגלימות היא בדרך כלל דוכסית.
להלן רשימת הגבירות מאז תחילת המאה ה-20:
* המלכה אלכסנדרה (1901–1925)
** 1901 - 1912: לואיזה מונטגיו דאגלס סקוט, דוכסית באקלו וקווינסברי
** 1913 - 1925: ויניפרד קאוונדיש-בנטינק, דוכסית פורטלנד

* המלכה מרי (1910–1953)
** 1910 - 1916: אוולין קאוונדיש, דוכסית דבונשייר
** 1916 - 1921: איילין סאת'רלנד-ליווסון-גוור, דוכסית סאת'רלנד
** 1921 - 1953: איילין קאוונדיש, דוכסית דבונשייר (דוכסית אלמנה של דבונשייר מ-1938)

* אליזבת, המלכה האם (1937–2002)
** 1937 - 1964: הלן פרסי, דוכסית נורת'מברלנד (דוכסית אלמנה של נורת'מברלנד מ-1946)
** 1964 - 1990: קת'לין המילטון, דוכסית אברקורן (דוכסית אלמנה של אברקורן מ-1979)
** 1990 - 2002: לא מאויש

* המלכה אליזבת השנייה (1953-2022)
** 1953 - 1967: מרי קאוונדיש, דוכסית דבונשייר
** 1967 - 2021: פורצ'ן פיצרוי, דוכסית גרפטון

## ראו גם
* נער בית הכיסא

קטגוריה:נושאי משרה בבית המלוכה הבריטי
קטגוריה:בריטים נושאי משרות טקסיות
ג'יימס ת'ורנהיל

[שמאל|ממוזער|250px|דיוקן של [סר אייזק ניוטון שצייר ת'ורנהיל בין 1709 ל-1712.]]
סר **ג'יימס ת'ורנהיל** (אנגלית: **James Thornhill**; 25 ביולי 1675 או 1676 – 4 במאי 1734) היה צייר אנגלי שהתמחה בציורי סצנות היסטוריות, ופעל בתקופה שבה הבארוק האיטלקי היה דומיננטי.

## ביוגרפיה
ת'ורנהיל היה בנו של וולטר ת'ורנהיל מוורהאם ומארי, בתו הבכורה של קולונל ויליאם סידנהאם, מושל ויימות'.

ב-1689 הוא התמחה אצל תומאס היימור (1660–1720), שהיה מומחה בציור דקורטיבי לא-פיגורטיבי. הוא למד גם אצל אנטוניו וריו ולואי לגר, שהיו ציירים דקורטיביים בולטים שעבדו באותה תקופה באנגליה. ב-1696 הוא השלים את ההתמחות שלו וב-1704 הפך לחבר חופשי באגודת הציירים-צבעים של לונדון. החל מ-1707 הוא עבד בהצלחה עבור המעמד החברתי הגבוה של אנגליה כצייר היסטוריה. ביוני 1718 מינה אותו ג'ורג' הראשון לצייר החצר, ובמרץ 1720 ל-Serjeant Painter. באותה שנה היה לרב-אומן באגודת הצבעים וב-1723 לעמית בחברה המלכותית. בין 1722 ל-1734 הוא אף כיהן בפרלמנט הבריטי. ב-2 במאי 1720 העניק לו המלך תואר אבירות.

ת'ורנהיל קישט את החלק הפנימי של הארמונות שבהם עבד עם ציורים בקנה-מידה גדול. הדמויות בציורי הקיר הללו מוצגות בתנוחות אידיאליזציה ורטוריקה. דוגמאות לכך הן:
* קישוטי התקרה והאולם הצבוע בבית החולים של גריניץ' (1707–1727), המתארות את ירושת הכתר בין המונרכים האנגלים, מתקופת ויליאם ומרי ועד ג'ורג' הראשון.
* שמונה הסצנות בסגנון הגריזאי הצרפתי, המתארות את חייו של פאולוס ונמצאות בקופולה של קתדרלת סנט פול (1716–1719). 
* התקרה של האולם הגדול בארמון בלנהיים, שצוירה ב-1716 ומתארת את ניצחונו של הדוכס הראשון ממרלבורו בקרב בלנהיים במסגרת מלחמת הירושה הספרדית.
* בדורסט, מקום הולדתו, הוא קישט את המסך שמאחורי המזבח בכנסיית סנט מרי עם ציור של הסעודה האחרונה. בנוסף לכך הוא צייר במקום מספר דיוקנאות.

ב-1718 הוא רכש בית גדול בכיכר קובנט גארדן, וב-1725 בנה את בית ת'ורנהיל בדרום סטולברידג', ליד סטרמינסטר ניוטון שבדורסט. ככל הנראה הוא תכנן את הבית בעצמו בסגנון הפלדיאני.

ב-1711 היה ת'ורנהיל לאחד מ-12 הדירקטורים הראשונים באקדמיה של סר גודפרי נלר, ששכנה ברחוב גרייט קווין בלונדון. ב-1716 הוא החליף את נלר בתפקיד המנהל, והחזיק במשרה זו עד 1720. לאחר מכן הקים בעצמו בית ספר לציור בקובנט גארדן, אך בית הספר נסגר תוך זמן קצר. באוקטובר 1720 פתחו לואיס צ'רון וג'ון ואנרבנק אקדמיה נוספת, בבית תפילה פרסביטריאני ששכן ליד כנסיית סנט מרטין בשדות שברחוב סנט מרטין ליין. האקדמיה הזו הצליחה להתקיים במשך שנים אחדות לפני שנסגרה. אחד מהתלמידים היה ויליאם הוגארת', שהחל ללמוד במקום ב-1720. בנובמבר 1724 ניסה ת'ורנהיל להקים אקדמיה חופשית בפעם השנייה, הפעם בביתו שבקובנט גארדן. ניסיון זה היה מוצלח, וככל הנראה הוגארת' למד במקום כבר מיום הקמתו. ב-23 במרץ 1729 נישא הוגארת' לג'יין, בתו של ת'ורנהיל.

ת'ורנהיל לא הוזמן לבצע עבודות גדולות בשלהי חייו, והחל להעתיק בהמפטון קורט את שטיחי הקיר של רפאל. מלבד ארבעה העתקים בגודל מלא, שהושלמו ב-1731, הוא יצר 162 העתקים בקנה מידה מוקטן של ראשים, ידיים ורגליים, והתכוון לפרסם אותם בדפוס על מנת שישמשו סטודנטים לאמנות. אולם, מותו הותיר את העבודה בלתי גמורה. ההעתקים המקוריים שלו שמורים כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט שבלונדון.

## קישורים חיצוניים

* ג'יימס ת'ורנהיל באתר The Dorset Page
* הת'ורנהילים מגלוסטרשייר
* ג'יימס ת'ורנהיל באתר ArtCyclopedia
* 

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:ציירים של תקופת הבארוק
קטגוריה:חברי פרלמנט בריטים
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:ילידי 1675
קטגוריה:נפטרים ב-1734
קאמי ד'אוסטן, דוכס טאלאר

**קאמי ד'אוסטן דה לה בומה, דוכס טאלאר** (צרפתית: **Camille d'Hostun de la Baume, duc de Tallard**; 14 בפברואר 1652 – 20 במרץ 1728) היה אציל, דיפלומט ואיש צבא צרפתי.

## ביוגרפיה
טאלאר קיבל פיקוד על יחידה בצבא צרפת כבר בגיל 15. מאוחר יותר הוא שירת תחת פיקודו של הנסיך קונדה בארצות השפלה הדרומיות, והחל מ-1764 תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן באלזס. הוא קודם לדרגת מרשל דה קאם ב-1678, ושירת במלחמת תשע השנים שנערכה בשנים 1688–1697.

ידידותו עם המלך לואי הארבעה עשר סייעה לו להגיע לתפקידים בעלי חשיבות. לאחר המלחמה הוא שירת במשך שנתיים כשגריר לחצר סנט ג'יימס, היכן שהידע המקיף שלו בנושאים שונים בפוליטיקה של אירופה הוכיח את עצמו כבעל ערך. כשהמלך ג'יימס השני מת בספטמבר 1707, הכיר לואי בבנו של ג'יימס כיורש לכתר האנגלי. בעקבות כך החליט המלך ויליאם השלישי לגרש את טאלאר מלונדון ב-1702.

הקריירה הצבאית של טאלאר הגיעה לשיאה במלחמת הירושה הספרדית. ב-7 בספטמבר 1703 כבשו דוכס בורגונדיה וטאלאר את העיר רייזאך, ולאחר מכן המשיך טאלאר ופלש ללנדאו באמצע אוקטובר. כוח עזר בפיקודו של הנסיך מהסן-קאסל הובס על ידי כוחותיו של טאלאר בקרב שפיירבאך ב-15 בנובמבר. כתוצאה מכך נכבשה לנדאו כעבור יומיים. זמן קצר לאחר מכן הוענקה לטאלר דרגת מרשל של צרפת.

ב-1704 נשלח טאלאר לחזק את הצבא הפרנקו-בווארי של מקסימיליאן השני עמנואל ושל פרדיננד דה מדסין, שחנה על גדות הדנובה והיה מאוים על ידי צבא הברית בפיקודם של הדוכס ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה. טאלאר יצא משטרסבורג ב-1 ביולי, אך למרות שהמצור על וילינגן הוכיח את עצמו כמאמץ עקר הוא הצליח להעביר 34,000 חיילים דרך היער השחור, והגיע לאולם ב-5 באוגוסט.

טאלאר הוצב כמפקד הצבא הפרנקו-בווארי המאוחד, אך בקרב בלנהיים שנערך ב-13 באוגוסט 1704 הוא נחל מפלה ניצחת ממרלבורו. לאחר תום הקרב הוא נלקח בשבי, הובא לאנגליה ונכלא בנוטינגהאם.

לאחר ששוחרר ב-1711 חזר לצרפת. למרות האסון של בלנהיים נראה היה כי לואי לא רוחש איבה למרשל. טאלאר קיבל תואר דוכס ב-1712, וב-1715 צורף לאצולה הגבוהה של צרפת. לואי הארבעה עשר הורה בצוואתו למנות את טאלאר למועצת המלוכה, אך הדוכס מאורליאן הצליח להביא לביטול הצוואה. טאלאר נבחר לנשיא האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1724, וב-1726 התמנה לשר בממשלה. הוא מת ב-1728.

## קישורים חיצוניים

* מרשל טאלאר באתר "היסטוריה של נוטינגהמשייר"

## הערות שוליים

קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1652
קטגוריה:נפטרים ב-1728
לואי לגר

[שמאל|ממוזער|250px|"[פסיכה נותנת מתנות לאחיותיה" (1700 ל-1720) במוזיאון ויקטוריה ואלברט.]]
**לואי לגֶר** (בצרפתית: **Louis Laguerre**; 1663 – 20 באפריל 1721) היה צייר צרפתי שעבד בעיקר באנגליה.

## ביוגרפיה
לגר נולד בוורסאי ולמד באקדמיה של פריז תחת הדרכתו של שארל לה ברון. ב-1684, לאחר תום לימודיו, הגיע לאנגליה ועבד במשך תקופה קצרה עם אנטוניו וריו לפני שהחל לעבוד לבדו. הוא התמודד מול סר ג'יימס ת'ורנהיל בתחום הציור של סצנות היסטוריות, וקישט בעיקר את בתי משפחות האצולה. ציורי הקיר שלו מצויים בארמון בלנהיים, בית מרלבורו, בית פטוורת' ובית צ'אטסוורת'. אחד מהנושאים העיקריים של הציורים הללו היו הניצחונות האנגליים בשדה הקרב על צבאותיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.

לגר צייר אלמנטים דתיים בכנסיית סנט לורנס שבווייטצ'רץ', לונדון, וב-1731 כתב על כך המשורר אלכסנדר פופ:

ובעברית היא:

השורות הללו מתוך שירו של פופ קשורות, ככל הנראה, לעבודתו של לגר עבור הדוכס הראשון מקאנדוס בכנסייה זו ובבית קאנונס הסמוך.

לגר כיהן גם כדירקטור באקדמיה לציור של לונדון, שהוקמה על ידי גודפרי נלר בסתיו 1711.

## קישורים חיצוניים

* מידע על יצירות לגר המוצגות במוזיאון ויקטוריה ואלברט
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1663
קטגוריה:נפטרים ב-1721
צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו

[שמאל|ממוזער|250px|צ'ארלס ספנסר ([1719 בקירוב)]]
**צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו** (אנגלית: **Charles Spencer, 3rd Duke of Marlborough**; 22 בנובמבר 1706 - 20 באוקטובר 1758), שנודע כרוזן מסנדרלנד בין 1729 ל-1733, היה פוליטיקאי בריטי במאה ה-18.

## ביוגרפיה
הוא נולד לצ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד, וללידי אן צ'רצ'יל, בתו השנייה של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו ואשתו שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו. הוא ירש את רוזנות סנדרלנד מאחיו הבכור ב-1729, הפך לרוזן החמישי מסנדרלנד, וב-1733 ירש את דוכסות מרלבורו מדודתו הנרייטה.

בקריירה הפוליטית שלו מילא מספר תפקידים ובהם חבר המועצה המלכותית, לורד סטיוארד (1749–1755) והלורד שומר החותם (1755). הוא זכה גם למספר תארים וכיבודים הכוללים את לורד לוטננט של בקינגהמשייר (1739) ואוקספורדשייר (1739), וכן הוכתר כאביר במסדר הבירית.

מלבד עיסוקו כפוליטיקאי הוא היה גם איש צבא. בין 1740 ל-1742 הוא כיהן כקפטן וקולונל של חיל משמר הפרשים של המלכה (The Queen's Troop of Horse Guards), לאחר מכן כקולונל במשמר קולדסטרים עד 1744, וכגנרל כללי של הארטילריה מ-1755 עד מותו. ספנסר הוביל את חיל המשלוח הבריטי באירופה בחלקה הראשון של מלחמת שבע השנים, אך מת ב-1758 והותיר את הפיקוד לג'ון מאנרס, המרקיז מגראנבי.

הוא נמנה עם חבר המנהלים המקורי של בית החולים לילדים נטושים בלונדון, שהקמתו ב-1739 סימנה את קו פרשת המים בשיטות הטיפול בילדים וברווחתם במדינה.

הוא נישא לאליזבת טרוור, בתו של תומאס טרוור, ברון טרוור השני. לזוג נולדו חמישה ילדים:
* ליידי דיאנה ספנסר (1734–1808): נישאר לפרדריק סנט ג'ון, הוויסקונט השני מבולינגברוק ולאחר מכן לטופהאם בוקלרק.
* אליזבת הרברט, רוזנת פמברוק ומונטגומרי (1737 - 30 באפריל 1831): נישאה להנרי הרברט, הרוזן העשירי מפמברוק.
* ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (26 בינואר 1739 - 29 בינואר 1817)
* לורד צ'ארלס ספנסר (31 במרץ 1740 - 16 ביוני 1820)
* לורד רוברט ספנסר (3 במאי 1747 - 23 ביוני 1831)

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר thepeerage.com

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
3
קטגוריה:גנרלים בריטים
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:הלורד שומר החותם
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים
קטגוריה:ילידי 1706
קטגוריה:נפטרים ב-1758
ויליאם קיסאם ואנדרבילט

**ויליאם קיסאם ואנדרבילט** (באנגלית: **William Kisam Vanderbilt**; 12 בדצמבר 1849, ניו דורפ, סטטן איילנד – 22 ביולי 1920, פריז) היה בן בולט למשפחת ואנדרבילט האמריקנית, ומגדל סוסים.

## ביוגרפיה
הוא היה בנו השני של ויליאם הנרי ואנדרבילט, ממנו ירש 55 מיליון דולר, ועד 1903 היה פעיל במידה חלקית בניהול חברת הרכבות המשפחתית. בניו, ויליאם קיסאם ואנדרבילט הבן (1878–1944) והרולד סטרלינג ואנדרבילט (1884–1970), היו האחרונים שפעלו בתחום זה לאחר שהרולד הפסיד במאבק על חברת הרכבות המשפחתית לחברת הרכבות המרכזית של ניו יורק בשנות ה-50.

אשתו הראשונה הייתה אלווה ארסקין סמית', לה נישא ב-20 באפריל 1875. מוצאה היה ממשפחה בעלת עבדים באלבמה, והיא הייתה אם ילדיו ובעלת תפקיד חשוב בכפייה על בתם קונסואלו להינשא לדוכס התשיעי ממרלבורו. זמן קצר לאחר מכן נפרדו ואנדרבילט ואשתו, והיא נישאה לאוליבר בלמונט.

ב-1903 הוא נישא לאן הרימן, בתו של הבנקאי אוליבר הרימן, שהייתה אלמנתם של הספורטאי סמואל סטיבנס סנדס ולואיס מוריס רתרפורד הבן, בנו של האסטרונום לואיס מוריס רתרפורד, שמת בשווייץ ב-1903. היו לה שני בנים מנישואיה הראשונים ושתי בנות מנישואיה השניים, אך היא וואנדרבילט לא הצליחו להביא ילדים לעולם. לאחר מות אחיו קורנליוס ב-1899 הוא נחשב בדרך כלל לראש המשפחה.

בדומה לבני המשפחה האחרים הוא בנה מספר בתי מגורים גדולים. הבתים שלו היו מארבל האוס (1892), שתוכנן על ידי ריצ'רד האנט מוריס בניו פורט שברוד איילנד, ואידל האואר (1900) בלונג איילנד. האנט תכנן גם את אחוזתו של ואנדרבילט בשדרה החמישית 660.

הוא היה שותף בבעלות על היאכטה *Defender*, שזכתה באליפות אמריקה ליאכטות בשנת 1895. הוא היה גם אחד מהמייסדים של התיאטרון החדש בניו יורק, ואף כיהן כנשיאו.

ואנדרבילט היה אחד ממייסדי מועדון הג'וקי. הוא החזיק בבעלותו מניות במועדון, היה נשיא מועדון המרוצים "Sheepshead Bay Race Track" בברוקלין, ובעליה של אורוות מרוצים מצליחה. ב-1896 הוא בנה את בורסת הסוסים האמריקנית בפינת רחוב 50 וברודוויי שבמנהטן. ב-1911 הוא השכיר (ולבסוף מכר) את המבנה לארגון שוברט, שהפך אותה לתיאטרון וינטר גארדן.

לאחר גירושיו מאלווה הוא היגר לצרפת, בנה ארמון והקים את אורוות סוסי המרוץ Haras du Quesnay, וחוות הרבעה ליד דוביל באזור גידול סוסי המרוץ שבנורמנדי תחתית. אחד מן הסוסים שהיו בבעלותו היה "מאסקט", חבר היכל התהילה האמריקני של מרוצי הסוסים, שנרכש מחוות קאסלטון שבקנטקי תמורת שירותי הסייסות בחווה בצרפת. סוסיו של ואנדרבילט השתתפו בשורת מרוצים חשובים בצרפת, ובחלקם זכו בפרסים.

ואנדרבילט מת בפריז ב-22 ביולי 1920. גופתו הוחזרה לארצות הברית ונקברה בחלקה המשפחתית בבית הקברות המוראביאני שבסטטן איילנד.

במלחמת העולם השנייה הוחלט לקרוא על שמו של ואנדרבילט את אחת מאוניות המשא מסדרת ליברטי.

## לקריאה נוספת

* Case, Carole - The Right Blood: America's Aristocrats in Thoroughbred Racing (2000) Rutgers University Press 


## קישורים חיצוניים

* ויליאם קיסאם ואנדרבילט באתר אוניברסיטת לונג איילנד
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סטטן איילנד: אישים
קטגוריה:משפחת ואנדרבילט
קטגוריה:רכיבה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1920
דוד גוטר

**דוד גוטר** היה ראש הקומיסאריאט בגטו קרקוב בזמן מלחמת העולם השנייה. ידוע כמשתף פעולה עם הנאצים.

לאחר שליחת ראש היודנראט השני של הגטו, ארתור רוזנצוויג, ומשפחתו אל מותם במחנות ההשמדה, מינו הנאצים (בהנהגת וילהלם קונדה) את גוטר לקומיסר הגטו ואת שמחה שפירא לראש המשטרה היהודית. תקופה זו של שלטונם המשותף בגטו זכורה בידי שורדיו כתקופה האכזרית והקשה ביותר שהייתה בכל שנות השואה. שניהם שיתפו פעולה מלאה עם הנאצים ושירתו נאמנה את וילהלם קונדה, מפני שהאמינו שגרמניה הנאצית תנצח במלחמה.

מתחילת מרץ 1943 החלו כבר הנאצים להודיע לגוטר על רצונם לחסל סופית את הגטו. על אף שהתנגד וניסה לדחות את רוע הגזירה, נקבע תאריך החיסול ליום שבת, 3 במרץ 1943. גוטר ושפירא סייעו באופן מלא לנאצים בזמן החיסול, במסגרתו נשלחו 6,000 מתושבי הגטו אל מחנה העבודה פלאשוב, 1,000 נשלחו למותם באושוויץ ו-2,000 נורו במקום.

לאחר חיסול גטו קרקוב הרסו הנאצים את החומה שהקיפה אותו, והשאירו לאנשי היודנראט והמשטרה היהודית שנותרו בחיים בניין קטן בו התגוררו מספר חודשים. בקיץ, תפס אמון גת, מפקד מחנה פלאשוב, את גוטר ועוזרו והוציא אותם להורג, וב-14 בדצמבר 1943 חוסלו כל אנשי המשטרה היהודית. בכך כלה גטו קרקוב וכל היהודים בתוכו.

## ראו גם
היודנרט בגטו קרקוב

## לקריאה נוספת
פליציה קראי, **פנים רבות לגבורה** - תולדות קהילת קרקוב בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם 2002, עמודים 66-69, 98-104.

קטגוריה:נפטרים ב-1943
קטגוריה:אסירים בגטו קרקוב
קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:יהודים משתפי פעולה עם הנאצים
הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו

**הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו** (אנגלית: **Henrietta Godolphin, 2nd Duchess of Marlborough**; 19 ביולי 1681 - 24 באוקטובר 1733) הייתה בתם של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, ושל אשתו שרה, שהיו מקורביה ומנהלי עסקיה של המלכה אן.

היא נולדה כהנרייטה צ'רצ'יל, וב-1689 הפכה לליידי הנרייטה צ'רצ'יל, כיוון שאביה קיבל את תואר רוזן מרלבורו. היא נישאה לרוזן פרנסיס גודולפין ב-1698. כשחותנה קיבל את תואר רוזן גודולפין ב-1706, היא הפכה לוויקונטית ריאלטון, וכשבעלה ירש את תואר הרוזנות, הפכה לרוזנת גודולפין.

בעקבות מותו של אחיה מאבעבועות שחורות ביקש אביה להעביר לבתו את התואר דוכס מרלבורו. לצורך כך שכנע את הפרלמנט הבריטי לחוקק בשנת 1706 חוק מיוחד שקבע כי בהיעדר יורש זכר יוכלו בנותיו של הדוכס הראשון לרשת את תוארי האצולה שלו. וכך, לאחר מותו של אביה ב-1722 הייתה לדוכס ממרלבורו, האישה הראשונה שירשה תואר דוכסות מאביה. עם זאת, היא לא ירשה את תוארי נסיך האימפריה ובארון איימות'.

גודולפין הייתה חובבת אופרה ותמכה בג'ובאני בונונצ'יני, ששימש כמלחין הבית שלה, בתקופת שהותו בלונדון. 

במהלך נישואיה לגודולפין היא ילדה חמישה ילדים:
* ויליאם גודולפין, מרקיז בלנדפורד (1700–1731): נישא למריה קתרינה דה יונג, לא נולדו להם ילדים.
* לורד הנרי גודולפין 
* ליידי הנרייטה גודולפין (מתה ב-1776): נישאה לתומאס פלהאם-הולס שלימים יכהן כראש ממשלת בריטניה, לא נולדו להם ילדים.
* ליידי מרי גודולפין (1723–1764): אינה בתו של הרוזן השני מגודולפין, כי אם פרי אהבתם האסורה של הדוכסית ממרלבורו והמאהב שלה, ויליאם קונגריב. נישאה לדוכס הרביעי מלידס ונולדו להם מספר ילדים, ביניהם פרנסיס אוסבורן, הדוכס החמישי מלידס.
* ליידי מרגרט גודולפין

הדוכסית מתה ב-24 באוקטובר 1733 בהארו שבמידלסקס, ונקברה ב-9 בנובמבר שלאחר מכן במנזר וסטמינסטר. תאריה עברו לאחיינה הרוזן החמישי מסנדרלנד. כיוון שבמותה לא היו לה יורשים זכרים עבר התואר למשפחתה של אחותה אן. כיוון שאן כבר לא הייתה בחיים כשהנרייטה מתה, עבר התואר לבנה הבכור צ'ארלס, שהפך לדוכס השלישי בשושלת. כתוצאה מכך פסק השימוש בשם צ'רצ'יל עד תקופת הדוכס החמישי.

ב-1969 הפיק ה-BBC מיני-סדרה בשם "The First Churchills", שעסקה בחייהם של הוריה של גודולפין. דמותה הופיעה בסדרה בחמישה פרקים מתוך 12 בסך הכל, וגולמה על ידי השחקנית פולי אדמס.

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר הרשמי של ארמון בלנהיים
* הנרייטה גודולפין באתר מילון אוקספורד לביוגרפיות לאומיות
* מידע באתר thepeerage.com
* 

## הערות שוליים

2
קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:ילידות 1681
קטגוריה:נפטרות ב-1733
סטגדיש

[שמאל|ממוזער|250px|[תו (מוזיקה)|תווים של סטגדיש]]

**סטגדיש** הוא קטע מוזיקלי בן שניות בודדות המנוגן באמצעות מערכת תופים, לאחר בדיחה או קטע הומוריסטי, לשם הדגשת שורת המחץ שלו. נגינת הסטגדיש מאפיינת בעיקר מופעי סטנד-אפ או מונולוגים בתוכניות אירוח. לעיתים, כאשר הבדיחה אינה מוצלחת במיוחד, מנגן המתופף את המקטע בסרקזם, או שאדם בקהל מחקה את קול התופים. חיקוי זה הוא גם מקור המילה "סטגדיש", שהיא אונומטופיה של צליל התופים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הומור
קטגוריה:סלנג עברי
ספריית אשורבניפל

[שמאל|ממוזער|250px|לוח חרס 11 מתוך [עלילות גילגמש]]
**הספרייה המלכותית של אשורבניפל**, הקרויה על שם אשורבניפל, מלכהּ האחרון של האימפריה הנאו-אשורית, היא אוסף של אלפי לוחות ושברי חרס המכילים טקסטים מגוונים בכתב יתדות המתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס. בעקבות הטיפול הרשלני בחומר המקורי חל ערבוב בין הכתבים, כך שרבים מהטקסטים המקוריים לא ניתנים לשיחזור או אף לסיווג, ורק מעטים שרדו בשלמותם. 

מסורות ארמניות ופרסיות מציינות שספריית אלכסנדריה שנוסדה בידי תלמי יורשו של אלכסנדר הגדול, הייתה פרי יוזמתו של אלכסנדר, לאחר שביקר בנינווה וראה את חורבות ספריית אשורבניפל. 

הכתבים נמצאו בחפירות נינוה בירת אשור (כיום תל קויונגיק) בצפון מסופוטמיה, באזור הנמצא כיום בשטח עיראק. גילוי הספרייה נזקף לזכותו של הנוסע, הארכאולוג ואיש האשכולות הבריטי אוסטן הנרי לייארד וצוותו. רוב הלוחות נלקחו לאנגליה ושוכנו במוזיאון הבריטי בלונדון. הכתבים הראשונים נתגלו ב-1849 בארמון סנחריב מלך אשור, ארמון המכונה "הארמון הדרום-מערבי". שלוש שנים מאוחר יותר גילה עוזרו של לייארד, האשורולוג האשורי הורמוזד רסאם, ספרייה דומה בארמון המלך אשורבניפל, בצידו הנגדי של התל, אולם הממצאים הללו לא תועדו, ועם הגעתם לאירופה התערבבו הלוחות זה בזה ובלוחות ממקורות אחרים, ואבדה האפשרות לדעת מי גילה כל לוח ואיזה מהלוחות שייך לאיזה אתר. כתוצאה מכך כיום לא ניתן לשחזר את התוכן המקורי של כל אחת משתי הספריות החשובות הללו.

אשורבניפל היה יודע קרוא וכתוב, והחזיק ברשותו אוסף גדול של כתבים ולוחות. הוא שלח סופרים לכל אזור של הממלכה הנאו-אשורית על מנת לאסוף כתבים עתיקים, ושכר סופרים משכילים על מנת להעתיק טקסטים שהיו בעיקר ממקורות בבליים. הוא נודע כמלך מלומד אך התפרסם גם באכזריותו כלפי אויביו, ולפיכך יכול היה לאיים באלימות על מנת להשיג כתבים מבבל וסביבתה.

השברים מהספרייה המלכותית כוללים כתובות מלכותיות, כרונולוגיות, כתבים דתיים ומיתולוגיים, חוזים, מענקים ותקנות מלכותיים, מכתבים ממלכתיים, ומגוון מסמכים מנהליים. חלק מהטקסטים כוללים נבואות, אותות, לחשים ונעימות לאלים שונים, ואחרים הקשורים לרפואה, לאסטרונומיה ולספרות. כתבים נוספים שנמצאו בספרייה הם האפוס השומרי עלילות גילגמש, סיפור בריאת העולם - "אנומה אליש", אגדת האדם הראשון - "אדאפה", וסיפורים כגון העני מניפור. כתבים אלו נכתבו בשפה האכדית, בכתב יתדות, על גבי לוחות טין בלתי אפויים. 

נינוה נחרבה בשנת 614 לפנה"ס על ידי בעלי ברית בבלים, סקיתים ומדיים. במהלך שריפת הארמון נפגעה גם הספרייה, וחלק מהלוחות, הכתובים כתב יתדות על גבי טין, נאפו חלקית, מה שגרם דווקא לשימורם לאורך שנים. מצד שני, משערים שחלק מהכתבים היו על לוחות שעווה, יריעות עור, ואולי גם פפירוס, ומשערים שבשריפה זו כתבים אלו אבדו.

מאגר המידע של אוספי המוזיאון הבריטי מונה 30,943 "לוחות חרס" מאוסף ספריית נינוה, ונאמני המוזיאון יחד עם אוניברסיטת מוסול בעיראק הוציאו לאור בשנת 2002 אתר מקוון ובו צילומי הלוחות ואפשרות חיפוש בתמלול הכתבים. מכיוון שחלק מהלוחות שייכים זה לזה כהמשך למסמך אחד, מעריכים שמדובר למעשה רק ב-10,000 כתבים שונים בשתי הספריות. להערכת החוקרים, מסמכי הספרייה המקוריים, שכללו יריעות עור, לוחות שעווה וככל הנראה גם פפירוס, הכילו מגוון ידע רחב בהרבה, אך זה, כאמור, אבד.

## ראו גם
* כתובת עזקה

## קישורים חיצוניים
* 

* פרויקט ספריית אשורבניפל (שלב 1) באתר המוזיאון הבריטי 
* אוסף לוחות נינוה באתר אוניברסיטת ליידן 

## הערות שוליים

ספריית אשורבניפל
קטגוריה:אשורולוגיה
קטגוריה:ספריות שאינן פעילות עוד
קטגוריה:עיראק: ספריות
קטגוריה:ספרות מסופוטמית
קטגוריה:מוסול
ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו

**ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו** (אנגלית: **George Spencer-Churchill, 5th Duke of Marlborough**; 6 במרץ 1766 – 5 במרץ 1840) היה חבר הפרלמנט הבריטי ואציל בריטי.

## ביוגרפיה
צ'רצ'יל היה בנו של ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו. לאורך רוב חייו הוא נודע בתואר המשני של אביו, המרקיז מבלנדפורד. בין 1776 ל-1783 הוא התחנך באיטון קולג', ובין 1784 ל-1786 במכללת כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד, אותה סיים ב-9 בדצמבר 1786 עם תואר Master of Arts. ב-20 ביוני 1792 הוא קיבל מהאוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים (.D.C.L).

הוא כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי (המפלגה הוויגית) עבור אוקספורדשייר בין 1790 ל-1796, וכחבר פרלמנט טורי עבור טרגוני בין 1802 ל-1804. בתקופה זו הוא התגורר בברקשייר, רמנהאם והרסט. החל מ-1798 הוא התגורר בווייטנייטס פארק שליד רדינג, שם נודע באוספי העתיקות הנרחבים שלו, ובמיוחד באוספי הספרים. הוא התמנה לחבר באגודה לאמנויות ב-8 בדצמבר 1803, וכלורד של האוצר בין 1804 ל-1806. באותה שנה הוזמן לכהן בבית הלורדים בזכות עצמו, תחת השם ברון ספנסר מוורמלייטון. כחבר פרלמנט נודע כאופורטוניסט אשר שינה את דעותיו בהתאם לנסיבות. בסוף ימיו מיעט להביע עמדות בנושאים ציבוריים והיה עסוק יותר בחובותיו. 

ב-26 במאי 1817 הוא שינה את שמו לג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל לאחר שירש את התואר דוכס מרלבורו, למרות שנולד והוטבל כג'ורג' ספנסר, לאחר שקיבל היתר מלכותי לעשות זאת ולשימוש בסמליו ובשלט האצולה של הדוכס הראשון ממרלבורו. שינוי זה לא הציל אותו מחובותיו הרבים, אחוזותיו הוחרמו ואוספיו נמכרו. הוא פרש לארמון בלנהיים, בו התגורר עד יומו האחרון והתקיים על הכנסה שנתית קטנה שהוענקה לדוכס הראשון ממרלבורו על ידי המלכה אן.

היומנאית הארייט ארבותנוט כתבה חוות דעת שלילית ביותר על הדוכס לאחר שביקרה בבלנהיים ב-1824:

הוא מת ב-5 במרץ 1840 בארמון בלנהיים, ונקבר מתחת לקמרון הקפלה ב-13 במרץ 1840. בתקופתו החלה ההתדרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, כיוון שהוציא סכומי כסף גדולים על רכישה צמחים נדירים, כשהוא נוטה להעדיף סחלבים. מתוך הגנים הרבים שהקים השתמר רק גן הוורדים.

## משפחתו
ב-15 בספטמבר 1791 הוא נישא לליידי סוזאן סטיוארט, בתו של ג'ון סטיוארט, הרוזן השביעי מגאלוויי. לזוג נולדו ארבעה ילדים:
* ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו (1793–1857)
* לורד צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל (1794–1840), נישא לאלתראד קתרין בנט עם צאצא אחד.
* הכומר לורד ג'ורג' הנרי ספנסר-צ'רצ'יל (1796–1828), נישא לאליזבת מרתה נארס.
* לורד הנרי ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל 01797–1840)
* בנו הלא חוקי ג'ון טאסטיאן (1799–1873)

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר Berkshire History
* מידע באתר thepeerage.com
* מידעבאתר הרשמי של ארמון בלנהיים
* William Carpenter, '''Peerage for the people''', 1837, pages 504-505

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
5
קטגוריה:חברי בית הלורדים הבריטי
קטגוריה:לורדים לימי חייהם
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:בוגרי כרייסט צ'רץ' (אוקספורד)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של בריטניה הגדולה
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1802–1806)
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1766
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1840
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו

ממוזער
**ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו** (אנגלית: **John Albert William Spencer-Churchill, 10th Duke of Marlborough**; 18 בספטמבר 1897 - 11 במרץ 1972) היה פוליטיקאי מוניציפלי, קצין בכיר בעל אות גבורה ואציל אנגלי.

## קורות חיים
צ'רצ'יל הוא בנו הבכור של צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו, ושל אשתו הראשונה קונסואלו ואנדרבילט שהייתה אמריקנית יורשת הון. ב-1909 הוא החל ללמוד באיטון קולג'. ב-1914 קיבל דרגת לוטננט כששירת ברגימנט משמר החיים הראשון של הצבא הבריטי לאורך כל מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן למד במכללת כרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-30 ביוני 1934 מת אביו, והוא הפך לדוכס מרלבורו העשירי, הרוזן ה-12 מסנדרלנד, המרקיז העשירי מבלנדפורד, והברון ספנסר מוורמלייטון ה-14.

בין 1937 ל-1942 עמד בראשות העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנה האחרונה לכהונתו מונה לתפקיד לוטננט-קולונל ברגימנט משמר החיים, ושימש קצין קישור לכוחות האמריקניים. על חלקו בלחימה הוענק לו עיטור כוכב הארד האמריקני. תוך כדי מלחמת העולם השנייה התיר לארח באחוזת בלנהיים את בית הספר התיכון מלוורן קולג', ואת MI5 לאחר שבית הספר הועבר למקום אחר.

ב-1920 נישא לאשתו הראשונה, אלכסנדרה מרי קאדוגאן (1900–1961). היא הייתה בתו של הנרי קדוגאן, ויסקונט צ'לסי, שהיה בנו ויורשו של ג'ורג' הנרי קדוגאן, רוזן קדוגאן החמישי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:
* ליידי שרה קונסואלו ספנסר-צ'רצ'יל (1921–2000): נישאה והתגרשה מאדווין ראסל, גאיס בורגוס ותאו רובאניס.
* ליידי קרולין ספנסר-צ'רצ'יל (1923–1992): נישאה למייג'ור צ'ארלס הוגנוט ווטרהאוס
* ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו (2014-1926)
* ליידי רוזמרי מילדרד ספנסר-צ'רצ'יל (נולדה ב-1929): נישאה לצ'ארלס רוברט מיור והייתה בת לוויה למלכה אליזבת השנייה.
* לורד צ'ארלס ג'ורג' ויליאם קולין ספנסר-צ'רצ'יל (נולד ב-1940): נישא לג'יליאן ספרקלס פולר ולאחר מכן לאליזבת ג'יין וינדהאם.

בחג הפסחא של 1950 החליט להתיר לתיירים להיכנס לארמון, לראשונה בתולדותיו.

שישה שבועות לפני מותו ב-1972 הוא נישא לאשתו השנייה פרנסס לאורה קאנפילד (1915–1990), אלמנתו של המו"ל האמריקני מייקל טמפל קאנפילד (אשתו הראשונה הייתה קרוליין לי בובייה, אחותה של ז'קלין קנדי-אונאסיס), קאנפילד הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה וגיסתו של הסופר איאן פלמינג. במותו ירש אותו בנו ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, המרקיז מבלנדפורד. הוא קבור מתחת לקמרון שבקפלה בארמון בלנהיים.

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר thepeerage.com
* מידע באתר הרשמי של ארמון בלנהיים

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
91
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1972
צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו

שמאל|ממוזער|230px|צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל
**צ'ארלס ריצ'רד ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו** (באנגלית: **Charles Richard John Spencer-Churchill, 9th Duke of Marlborough**; 13 בנובמבר 1871 - 30 ביוני 1934) היה חייל בריטי ופוליטיקאי שמרני. נודע גם בכינוי "סאני" מרלבורו בעקבות תוארו כרוזן סנדרלנד, אותו נשא עד 1883 כשלאחר מכן נשא בתואר מרקיז בלנדפורד עד 1892.

## חייו
נולד בשימלה שבהודו, בן יחיד לג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו וליידי אלברתה פרנסס אן, בתו של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאברקורן. הוא היה אחיינו של לורד רנדולף צ'רצ'יל, ובן-דוד מדרגה ראשונה של וינסטון צ'רצ'יל. הוא התחנך במכללת וינצ'סטר ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'.

מרלבורו נכנס לבית הלורדים בעקבות מות אביו ב-1892, ונאם לראשונה באוגוסט 1895. ב-1899 הוא מונה לתפקיד ה-Paymaster General על ידי לורד סולסברי, תפקיד בו החזיק עד 1902. במקביל לסיום כהונתו הוענק לו תואר אבירות במסדר הבירית. 

ב-6 בנובמבר 1895 נישא לקונסואלו ואנדרבילט האמריקנית בכנסיית סנט תומאס האפיסקופלית שבניו יורק. לזוג נולדו שני בנים: ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, לימים דוכס מרלבורו העשירי, ולורד איבור ספנסר-צ'רצ'יל. הנדוניה שניתנה על ידי משפחת ואנדרבילט שימשה לצורך שיקום ארמון בלנהיים, ולהחלפת הריהוט והספרייה, שמרבית תכולתה נמכרה במהלך המאה ה-19. רוב התכשיטים ששימשו את דוכסיות מרלבורו מתוארכים לתקופה זו.

ב-1899 הושבע מרלבורו לחבר במועצה המלכותית. בין 1903 ל-1905 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה למושבות תחת ארתור בלפור. הוא כיהן גם כלורד היי סטיוארד בהכתרתו של אדוארד השביעי ב-1902, ראש העירייה של וודסטוק באוקספורדשייר בין 1907 ל-1908, ולורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1915 ל-1934. 

מרלבורו היה קצין ברגימנט ההוסרים של אוקספורדשייר, ולחם במלחמת הבורים השנייה כקפטן ב-Imperial Yeomanry וכעוזר מזכיר הצבא פרדריק רוברטס. הוא חזר לשירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, וכיהן כלוטננט-קולונל במטה הכללי הבריטי. הוא כיהן גם כמזכיר הפרלמנט למשרד החקלאות והדגה בין 1917 ל-1918 תחת הקואליציה של דייוויד לויד ג'ורג'. נאומו האחרון בבית הלורדים היה בדצמבר 1931.

ב-1921 התגרש מאשתו קונסואלו, וחמש שנים לאחר מכן הוכרזו הנישואים כמבוטלים על ידי הוותיקן. באותה שנה נישא לאמריקנית גלדיס דיקון. היא הייתה בתו של אדוארד פארקר דיקון ואשתו לשעבר פלורנס בולדווין. היא הייתה בעלת נטיות אמנותיות וגננית חובבת, והורתה לצייר את עיניה הכחולות-ירוקות על תקרת הפורטיקו הראשי של ארמון בלנהיים. הנישואים בין מרלבורו לדיקון לא היו מאושרים, לא נולדו להם ילדים ובזמן הארוחות היא נהגה לשים אקדח ליד הצלחת שלה.

## קישורים חיצוניים

* צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל באתר thePeerage.com

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
9
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:קצינים בריטים
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1871
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1934
טא' שביאש

**טא' שביאש** (במלטית: **Ta' Xbiex**) היא עיר זעירה לחופו המערבי של נמל מרסמשט בצפון-מזרחו של האי מלטה במלטה. היא שוכנת בחצי אי גבעי הבולט אל מימי הנמל, בין ערוץ מסידה מדרום וערוץ לצרטו מצפון, ושטחה 0.3 קמ"ר בלבד. בשנת 2005 מנתה אוכלוסיית העיר 1,846 תושבים.

## היסטוריה
מקור שמה של העיר אינו ברור. ייתכן כי מקורו במין של פטל המכונה במלטזית "שאובס" (Xawbas), במילה "טבשביש" (Tbexbix) שפירושה זריחה, או בצירוף המילים "טא' שביאק" (Tax-Xbiek) שמשמעותו "של הרשתות". תחילתה של העיר ככפר דייגים, וב-1948 החלה בה הקמתו של המנזר הכרמליטי. ב-1954 הונחה אבן הפינה לכנסייה היחידה בטא' שביאש הניצבת במרכזה הגאוגרפי. הכנסייה נחנכה ב-28 בנובמבר 1958 והוקדשה ליוחנן הקדוש של הצלב. ב-1969 הוענק לכנסייה מעמד של כנסיית רובע, ויום חגו של הקדוש החל ב-16 בנובמבר, נחוג בפסטה כמקובל במלטה.

## העיר כיום
העיר נחשבת לאזור מגורים יוקרתי, ובה מספר וילות מהמאה ה-19. בערוץ לצרטו שמדרום לטא' שביאש שוכנת המרינה הגדולה ביותר במלטה, ובסמלה של העיר אשר אומץ באופן רשמי בשנת 1993, נראה הגה של ספינה. העיר מוקפת בטיילת (Ix-Xatt) הנמשכת בצורת פרסה לאורך חופה, ושוכנות בה מספר שגרירויות זרות, וכן משרדיהן של כמה חברות ספנות וטכנולוגיית מידע.

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות העיר
* אתר כנסיית הרובע של העיר

קטגוריה:מלטה: ערים
סינפסין

**סינפסין** (Synapsin) היא משפחת חלבונים ייעודית לסינפסות של תאי עצב, המתבטאת בכל מערכות העצבים של בעלי החוליות. חלבוני סינפסין מעורבים בוויסות ובבקרה של נדידת שלפוחיות סינפטיות לעבר האזור הקדם-סינפטי בזמן פעילות עצבית חזקה או מתמשכת אשר דורשת ניצול של כל מאגרי השלפוחיות שבתא העצב.

במצב מנוחה, מעגנים הסינפסינים את השלפוחיות הסינפטיות אל סיבי אקטין ומרכיבים אחרים של שלד התא. כניסת יוני סידן אל התא גורמת להפעלת אנזימי קינאז משופעלי-סידן, אשר מזרחנים את הסינפסינים ומרפים את אחיזתם בשלפוחיות. חלבוני G ייעודיים ממשפחת Rab מנחים את השלפוחיות המשוחררות אל האזורים הפעילים, שם מעגנים אותן חלבונים ממשפחת SNARE. סביר להניח כי חלבונים רבים נוספים מעורבים בבקרת תהליכים אלה.

קטגוריה:חלבונים
כה עשו חכמינו

**כה עשו חכמינו** היא סדרה של חמישה כרכי מעשיות וספורי חז"ל מעובדים לילדים, שכתבה יוכבד סגל בעריכת אשר וסרטיל. הסדרה זכתה להצלחה ופופולריות רבה.

לדברי המחברת, הסדרה מיועדת ל"מחנכי ילדים צעירים". האגדות לקוחות בעיקר מן התלמוד ומהספרות המדרשית. הסדרה נכתבה במטרה להקנות לילדים "ממעשיהם הטובים ומדותיהם הנעלות" של חז"ל, וכן להראות להם "דברי מוסר וחכמה, רעיונות עמוקים, ויסודות התורה".

### הוצאה לאור
בתחילה נכתבה הסדרה כדף מידע שבועי לגננות, אולם לאחר מכן עברה עיבוד לצורת הספר. הסיפורים מחולקים לפרקים, כל פרק בעל נושא שונה (כגון ענוה, שבת, כיבוד אב ואם וכדומה) בכל סיפור או מעשיה, מצוין מקורם, ובסוף כל פרק מובאות אמרות חז"ל הרלוונטיות לנושא הפרק.

הכרך הראשון בסדרה יצא בשנת 1963 ביוזמת אגף החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות, והאחרון יצא בשנת 1990. הספרים אוירו על ידי בינה גבירץ ומ. אריה.

בשנת 2007 יצאה לאור מהדורה חדשה של הסדרה, בה האיורים אויורו מחדש בידי ר. גרשוני.

### תרגומים ועיבודים
סיפורים מתוך הסדרה עובדו לקלטות שמע אותן קריין יגאל סרי-לוי.

הסדרה תורגמה לשפות שונות, ביניהן: יפנית, גרמנית, אנגלית והונגרית.

### בתרבות
בשפה העברית השתרש הביטוי "זה כה עשו חכמינו מפורש", כאשר הכוונה היא לסיפורי גמרא שהם מוכרים וידועים לכולם.

יאיר יעקבי הוציא ספר בשם "לא עשו חכמינו" כפראפרזה על הספר.

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
קטגוריה:אגדות יהודיות
קטגוריה:ספרות ילדים ונוער בישראל
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער חרדיים
שומר המגילות

[שמאל|ממוזער|150px|[תומאס קרומוול, שומר המגילות בשנים 1534–1536]]

**שומר המגילות** (באנגלית: **Master of the Rolls**) הוא השופט השלישי בהיררכיית השופטים באנגליה וויילס, אחרי נשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת וזקן השופטים של אנגליה וויילס. מתפקידו של שומר המגילות כיום, הוא היותו מופקד על הרישומים המשפטיים בלשכת בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, כמו כן, שומר המגילות הוא מנהל המחלקה האזרחית בבית המשפט לערעורים. התיעוד הראשון של שומר מגילות קיים משנת 1286, ככל הנראה כי המשרה התקיימה עוד לפני כן. עד ל-2012 היה דייוויד ניוברגר, נשיא בית המשפט העליון לשעבר, כשומר המגילות.

## ראו גם
* בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנגליה: ממשל
קטגוריה:בריטים נושאי משרות טקסיות
ז'אן-מישל בסקיה

שמאל|ממוזער|ללא כותרת, 1981
**ז'אן-מישל בסקיה** (**Jean-Michel Basquiat**; 22 בדצמבר 1960 – 12 באוגוסט 1988) היה אמן גרפיטי וצייר נאו-אקספרסיוניסטי, שעבד והציג בניו יורק בשנות ה-80 של המאה ה-20.

## ביוגרפיה
בסקיה נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לאם פורטוריקנית ולאב אפריקאי ממוצא האיטי. כבר מגיל צעיר הבחינו הוריו בכישרונו האמנותי של בנם ועודדו אותו להתמיד ולפתח אותו. הוא החל לקרוא בגיל 4, ובעידוד אמו התנסה בציור בעיקר קריקטורות. היא אף נהגה לקחת אותו לביקור במוזיאונים. בגיל 17 החל לצייר גרפיטי בחוצות מנהטן, כאשר הוא חותם בכינוי "סאמו" (SAMO).

בתחילת שנות ה-80, לאחר שנים של חיפוש אמנותי, החל בסקיה לצייר על בד. במהרה דרך כוכבו והוא החל להציג יחד עם ציירים אקספרסיוניסטים נוספים, ביניהם: פרנצ'סקו קלמנטה וג'וליאן שנאבל. לימים שנאבל, שהיה ידוע באותה תקופה כצייר בלבד, יביים סרט לזכרו של בסקיה.

בעקבות הצלחתו ופרסומו, בסקיה יצר קשרים עם אמנים מפורסמים בני דורו, כגון אנדי וורהול, קית' הרינג, ג'וליאן שנאבל, אלברט דיאז, Fab Five Freddy, מדונה, דבי הארי ועוד. עם מדונה היתה לו מערכת יחסים רומנטית.

אולם, היה זה המפגש עם וורהול שהותיר את חותמו והיה המשמעותי ביותר להמשך הקריירה הקצרה שלו. חרף היותם של השניים שונים מאוד במזגם ובנטייתם האמנותית ולמרות פער הגילים ביניהם, הפכו השניים לידידים ואף שיתפו פעולה במספר ציורים.

למרות הצלחתו המסחרית של בסקיה והביקורות האוהדות שקיבל מעולם האמנות של ניו יורק, החל האמן בשימוש מאסיבי בסמים קשים כמו הרואין וקוקאין. בשנת 1988, כשהוא בן 27 בלבד, מת בסקיה כתוצאה ממנת יתר וערבוב קטלני של קוקטייל סמים.

## יצירתו
ציוריו של בסקיה נראים פרועים וכאוטיים למדי. ניתן להבחין במוטיבים חוזרים בעבודותיו, כדוגמת מסיכות שבטיות ודמויות פרימיטיביות בעלות מבע פסיכדלי. בדומה לציורים האקספרסיוניסטיים מתחילת המאה, ציוריו מאופיינים בגושי צבע מבודדים ובאווירה טעונה ומחושמלת. אך בסקיה גם חידש והוסיף לציוריו שרבוטי מילים, לעיתים חסרי כל פשר, שמרחוק נראים כצורה גאומטרית אחידה וכחלק אינטגרלי מהציור.

כיום נמכרים ציוריו במכירות פומביות במיליוני דולרים ומוצגים במוזיאונים נבחרים ברחבי העולם. יצירות כויכול שלו היו מעורבים בפרשת איניגו פילבריק.

בשנת 2004, נערכה תערוכה רטרוספקטיבית לכבודו במוזיאון ברוקלין והיא הביאה להכרה מוגברת בתרומתו לתרבות המאה ה-20 ובפרט להתפתחותה של האמנות המודרנית.

## סרטים אודותיו
ב-1996 יצר ג'וליאן שנאבל את הסרט הביוגרפי "בסקיאט", שהוא סרט אמין למחצה ובדיוני למחצה שתרם ליצירת "המיתוס על ילד הרחוב חסר הפרוטה שהתנכר למשפחתו, ברח מהבית והפך כמעט בן לילה ליקיר סצנת האמנות ולעשיר כקורח". ב-2019 ראה אור הסרט "בסקיה: מזעם לעושר" ("Basquiat: Rage to Riches") המתאר את סיפורו של בסקיה באופן שונה, המדגיש את הרקע שלו כמי שצמח במעמד הביניים ועבר לעיר הגדולה על מנת לממש את הפוטנציאל שלו מבלי להתנכר למשפחתו.

## לקריאה נוספת
* איסבל סנצ'ז וגארה, **ז'אן-מישל בסקיה** (קטנים-גדולים), תל אביב: הוצאת צלטנר, 2020. תרגום: ענת עינהר. 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* מתי שמואלוף, על יצירתו של באסקיה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:אמני גרפיטי
קטגוריה:מועדון 27
קטגוריה:מפיקי היפ הופ אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988