פינק פלויד - החומה

**פינק פלויד - החומה** (באנגלית: **Pink Floyd The Wall**) הוא סרט דרמה מוזיקלי אפי בריטי-אמריקאי משנת 1982 המשלב לייב-אקשן ואנימציה המבוסס על אלבום להקת פינק פלויד בעל אותו השם מ-1979. את הסרט ביים אלן פארקר בעוד ג'רלד סקארף אייר וביים את קטעי האנימציה המרובים בו. אלן מרשל הפיק את הסרט על פי תסריט מאת רוג'ר ווטרס מתוך האלבום של הלהקה.

הסרט, בדומה לאלבום עצמו, מתאר את סיפורו של פינק, כוכב רוק מצליח שבעקבות מות אביו במלחמת העולם השנייה, ושימוש מסיבי בסמים בשנות השישים והשבעים מאבד את שפיותו ואת דעתו, ונהפך למטורף הזוי. הזיותיו המרובות כוללות את הפיכתו של פינק לשליט דיקטטורי עליון הדומה מאוד לאדולף היטלר. הסרט מתאר את סיפור חייו של פינק, כולל ילדותו והיותו תלמיד במערכת החינוך הנוקשה של בריטניה בשנות החמישים. בסרט מככב בוב גלדוף בתפקיד הראשי לצד בוב הוסקינס, אלינור דייוויד, כריסטין הרגרייבס, מייקל אנסין, ג'יימס לורנסון ואלכס מקאבוי בתפקידים תומכים. מקאבוי זכה לפריצה בזכות תפקידו הידוע בסרט כמורה בית הספר של פינק שידוע בזכות אישיותו הסדיסטית.

*החומה* הוצג לראשונה בפסטיבל קאן ה-35 ב-23 במאי 1982, ויצא רשמית לאקרנים ב-14 ביולי 1982 בבריטניה, וב-6 באוגוסט 1982 בארצות הברית. עם יציאתו, זכה הסרט לביקורות חיוביות מאוד על עיצוב ההפקה, המוזיקה, הכתיבה, הבימוי והאנימציה, אולם תוכנו האלים והסוריאליסטי של הסרט, כמו גם המיניות הרבה בו, זיכו אותו בביקורות חריפות.

בנוסף להצלחה הביקורתית, גרף הסרט יותר מ-22 מיליון דולר ברחבי העולם, זאת לעומת תקציב הפקה של כ-12 מיליון דולר בלבד. מאז יציאתו ועד היום, נחשב הסרט לאחד מהסרטים החשובים והגדולים בכל הזמנים .

## עלילת הסרט
הסרט מציג את הבנייה ההדרגתית וההריסה האולטימטיבית של קיר מטפורי, אשר משקף את הרצון לריחוק רגשי וחברתי שנגרמו עקב הניכור והבדידות בחייו של הגיבור הטרגי של הסרט, אשר מובילה אותו במהלך הסרט לסף הטירוף. 

לאורך הסרט מוצגים שלבים שונים בהתפתחות הפיזית והנפשית בחייו של הגיבור הראשי של הסרט - פינק. הסרט מספר את סיפורו באמצעות השירים באלבום "החומה", וכמו באלבום החצי הראשון של הסרט מספר את סיפורו של פינק, ומתאר את כל הטראומות בחייו שלבסוף גורמות לו לבנות את החומה המטאפורית. החצי הראשון נגמר בהשלמת החומה, והחצי השני מספר את מחשבותיו וחוויותיו של פינק מתוך החומה, עד להריסת.

הסרט מתחיל בתקופת ילדותו של פינק, בשנות החמישים המוקדמות בבריטניה. תקופת הילדות מציגה ילד מופנם, בודד וחולמני בבית ובבית הספר. הגדל כשברקע נמצא כל העת אביו שנהרג במלחמה והזיכרונות שהותיר אחריו (another brick in the wall part 1), ובצל אימו הדומיננטית והמגוננת עליו יתר על המידה כתוצאה מכך (Mother). הוא גדל במערכת החינוך הבריטית הנוקשה של שנות החמישים, שמה המורים מדכאים את היצירתיות שלו ומשפילים אותו בפני חבריו לכיתה. הסרט מקביל את בית הספר למפעל שמתייחס לתלמידים כאל מוצרים בפס ייצור, ששלול מהם את האישיות והאינדיבידואליות שלהם (the happiest days of our lives, another brick in the wall part 2). בהמשך חייו, גם כאשר פינק הופך לכוכב רוק מצליח, הוא נותר עדיין בתחושת תסכול ואכזבה.

בסוף שנות השישים פינק מתחתן עם אישה יפה, ועדיין חש ריקנות בחייו, הריקנות הזאת מובילה לחוסר תקשורת מצדו במערכת היחסים, מה שדוחף את אשתו לנהל רומן בזמן שהוא בסיבוב הופעות (young lust). לאחר שפינק מגלה שאשתו בגדה בו הוא מזמין גרופי לחדר המלון שלו. בחדר המלון שלו פינק יושב ומהרהר בסיום נישואיו בעוד שהוא מתעלם מהגרופי. פינק חווה התמוטטות נפשית ומתחיל להרוס באלימות את חדר המלון בעוד הגרופי נסה על נפשה (one of my turns, don't leave me now)

השיר "another brick in the wall part 3" נפתח עם פינק מרסק טלוויזיה עם גיטרה מספר פעמים, זו דרך סמלית שבה מראים לנו שהוא דוחה את העולם החיצון. השיר הוא למעשה הוא כתב אישום כולל נגד כל אותם דברים בחייו של פינק שהובילו לרגע הזה. זוהי מתקפה חזיתית על העולם החיצוני עצמו. בשיר פינק משכנע את עצמו באמת ובתמים שהבידוד שלו הוא דבר רצוי. חלק מן השכנוע הזה טמון בדחייה מוחלטת של מה שהעולם כביכול מציע כדי להקל על כאב פצעיו הקיומיים: סמים לשם פנאי או תרופות לשיכוך הכאב, וקשר אנושי פשוט ואמפתי להקלת הנטל. מניסיונו של פינק, סמי הרגעה רק הרחיבו את הפער בינו לבין שאר העולם, והזרועות שחיבקו אותו עשו זאת רק כדי לעכב אותו. חיבוקה האוהב של האם היה חיבוק של הגנת יתר חונקת, וחיבוקה של האישה התברר כחיבוק שסופו בגידה. פינק משלים את החומה ונפרד מהעולם בשיר Goodbye crule world שסוגר את החצי הראשון של הסרט.

בשיר *“Is There Anybody Out There?”* מתואר שלב שבו פינק מוצא את עצמו מבודד לחלוטין מאחורי ה“החומה” שבנה סביבו. הוא פונה שוב ושוב לעולם החיצוני בשאלה האם יש מישהו שם, אך אינו זוכה לתשובה. חזרת השאלה מדגישה את תחושת הניכור, הבדידות והקרע הנפשי ההולך ומעמיק. בהיעדר מענה, פינק מפנים את מצבו ומשלים עם ניתוקו מן העולם. 

הסצנה מתחלפת ומראה את פינק מתגלח בחדר האמבטיה. לאחר שסיים עם פניו, הוא מורח קצף גילוח על גופו ומגלח את חזהו עד היעלמות השיער. בלי להתרגש מהדם המטפטף מהחתכים, הוא פותח את סכין הגילוח ומפרק אותה לשניים, עד שהתמונה מתחלפת לזו של דם המטפטף אל הכיור. מבעד לזכוכית מכוסה אדים נראית צללית מטושטשת; פינק נצמד לדלת האמבטיה ואז מושך אותה הצידה וחושף את גלגולו החדש. הוא יוצא מן האמבטיה כמעט חסר שיער – תינוק סמלי חדש, שנולד מתוך ריקבון הבידוד שלו. בלידה המטפורית הזו, פינק נהפך לגרסה הכי גרוע ורעה של עצמו. המראה שלו אמור לשקף את סיד בארט. סיד ברט היה הסולן הראשי של פינק פלויד עד שהוא התחיל לקחת הרבה סמי הזיה והשתגע, הוא פרש מתעשיית המוזיקה וחיי חיים מבודדים. לאחר 7 שנים שבהם הוא לא ראה את הלהקה, הוא הופיע במפתיע בסטודיו שלהם, הוא היה שמן, קרח וחסר גבות, מה שזעזע את חברי הלהקה.

לאחר לידתו המטפורית מחדש, פינק מתחיל לשקוע עמוק יותר בהתנתקותו מהמציאות. הוא מסתגר בחדר המלון שלו, כשהוא מנותק כמעט לחלוטין מן העולם החיצוני וממצבו הנפשי (Nobody Home). הסצנות מדגישות את בדידותו המוחלטת, את הריקנות שבחייו ואת חוסר יכולתו ליצור קשר אנושי משמעותי, אף על פי שהוא מוקף בסמלי הצלחה חומרית ופרסום.

לאחר שהאמרגן של פינק מוצא אותו במצב של קהות חושים, הוא מחליט שההופעות חייבות להתקיים בכל מחיר ושולח רופאים אשר נותנים לפינק משככי כאבים שונים ותרופות נוגדות דיכאון. פינק חוזר להופיע, אך בשל המצב הנפשי בו הוא שרוי, פינק מוצג כדיקטטור פשיסטי. פינק מוצג כפשיסט כמטפורה לריקבון שנגרם מבדידות. פינק במצבו המבודד והמנותק נטר טינה לאנשים סביבו על שהביאו אותו למצב שהוא נמצא בו, אשר הוביל לשנאה לאנשים שסביבו, שנאה שמוצגת בגרסה הפשיסטית שלו. (Comfortably Numb).

לאחר שפינק מוחזר להכרה באופן מלאכותי לקראת ההופעה, הוא עולה לבמה לבוש במדים שמזכירים את המדים הנאצים, כשהוא נתון לשליטתה של אישיות חדשה וקיצונית. השיר נפתח באופן מקביל לשיר הפותח של הסרט, אך עד מהרה מתברר כי מדובר בגלגול שונה ומעוות של פינק. בעוד שהוא נוכח פיזית על הבמה, תודעתו נשלטת בידי דמות אלימה, שתלטנית ופשיסטית, שנולדה מתוך הבידוד, הטראומות וההדחקה שחווה במהלך חייו. פינק מטיח קללות גזעניות כלפי קבוצות מיעוט בקהל שהוא קובע כנחותים ופוקד על מעריציו לפעול באלימות נגדם. פינק מאיים באלימות פיזית כל מי שיוצא מקו הסמכותי שלו כשהוא ממשיך את הקונצרט שלו בדמותו הדיקטטורית (In the Flesh, Run like hell)
ממוזער
בדומה ל־*In the Flesh* שדמה לשלביו הראשונים של היטלר בסימון אנשים "כשונים", ו-*Run Like Hell* שמזכיר את ליל הבדולח והעברת היהודים לגטאות, השיר *Waiting for the Worms* מדגים בצורה סימבולית את השלבים האחרונים של ההכנה לשואה – תקופה בה נרצחו למעלה מ-6 מיליון יהודים ומיעוטים על ידי המפלגה הנאצית. בשלושה שירים, דמותו האוטוקרטית של פינק עברה ממיתוג אתני, דרך בידוד, ועד להשמדה קבוצתית, כשהוא צועק במגפון על קהלו לפעול לניקוי אתני. אבל בפנים חלק מהפינק האמיתי עדיין נותר בפנים והוא מתפרץ בקריאה "Stop!" (Waiting for the Worms, stop)

פינק שם את עצמו במשפט בתוך ראשו. כל "הלבנים בקיר שלו" כמו המורה, אשתו ואמא שלו שופטים אותו, כל אחד מהם הוא בעצם חלק מפינק והם מייצגים את איך שפינק תופס אותם. בסוף "השופט" (שגם הוא אמור לייצג חלק בפינק) מורה לו "למוטט את החומה" (the trial)

## שחקנים ודמויות
* בוב גלדוף - פינק, גיבור הסרט. כוכב רוק מצליח אשר מאבד את שפיותו ואת דעתו בשל מות אביו במלחמת העולם השנייה, ושימוש מרובה בסמים ונהפך למטורף הזוי ובודד, כשבין הזיותיו, הופך לשליט דיקטטורי.
* קווין מקיאון - פינק הצעיר.
* אלינור דייוויד - אשתו של פינק.
* אלכס מקאבוי - מורה סאדו-מזוכיסט בבית הספר של פינק, בילדותו. המורה מסמל את מערכת החינוך הנוקשה בבריטניה שהובילה את פינק פלויד ליצור את השיר "Another Brick in the Wall" כמחאה נגד היחס המשפיל לילדים.
* בוב הוסקינס - מנהלו האישי והאמרגן של פינק.
* מייקל אנסין - מנהל בית המלון בו שוהה פינק.
* ג'יימס לורנסון - אביו של פינק. חייל בבעלות הברית אשר נופל במלחמת העולם השנייה, דבר המצלק את פינק נפשית ומוביל לאובדן שפיותו.
* כריסטין הרגרייבס - אימו של פינק. אישה מגוננת ודאגנית, אשר מגבירה את דאגנותה בעת שבעלה מת והיא נותרה לבדה לגדל את פינק.
* ג'ני רייט - גרופי אמריקאית.

## הפקה
### פיתוח
בשנת 1980 ,כשנה אחרי יציאת האלבום "The Wall" של להקת פינק פלויד, הקולנוען אלן פארקר נפגש עם המאייר הפוליטי ג'רלד סקארף כדי לדון בפיתוח סרט קולנוע באורך מלא המתאר את סיפור האלבום המפורסם. המפיק אלן מארשל אהב את הרעיון ופנה לרוג'ר ווטרס והודיע לו על יצירת הסרט. MGM אהבו את הרעיון, ולקחו על עצמם לממן, להפיץ ולהפיק את הסרט המיועד, והעניקו לפרויקט תקציב של 12 מיליון דולר בלבד.

אולם, עוד לפני שהאלבום יצא, הוכרז כי סרט ייעשה.

#### כתיבה ועיצוב
ג'רלד סקארף השתמש בכישורי האיור והאנימציה שלו ובחברת אפקטים ויזואליים כדי ליצור, לעצב ולאייר את הסגנון והאנימציה של הסרט בעוד רוג'ר ווטרס החל בכתיבת "תסריט" המבוסס על האלבום של הלהקה. בסופו של דבר, בשנת 1981, ההפקה הושלמה מהר מאוד.

### צילומים
הצילומים לסרט נערכו בבריטניה ובארצות הברית והחלו בסוף ינואר 1981 ותמו בדצמבר 1981.

## פסקול הסרט
השינויים שבוצעו בפסקול הסרט מהשירים המקוריים באלבום "The Wall":

השירים היחידים מתוך האלבום אשר לא נכללו בסרט הם "Hey You" ו-"The Show Must Go On". מרבית הקטעים שהוסרו מהסרט המקורי קיימים כיום במהדורת ה-DVD של הסרט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1982
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:לקות נפשית באמנות
קטגוריה:פינק פלויד
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:אלבומים חזותיים
קטגוריה:סרטי אלן פארקר