open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Document Type Definition

שפת **Document Type Definition** (ראשי תיבות: **DTD**, בעברית: **הגדרת סוג מסמך**) היא שפה המשמשת להגדרת מבנה של מסמכים הכתובים בשפת XML או בשפת SGML. שפה זו היא אחת משפות ה-SGML וסכמת XML, ובעזרתה ניתן ליצור הגדרות וחוקים לצורה שבה מסמכים הכתובים בשפת סימון יעוצבו.

## הצורך ב־Document Type Definition

השפות XML ו־SGML הן שפות סימון המשמשות להעברת והצגת מידע בצורה טקסטואלית. ייצוג המידע בצורה טקסטואלית הוא הגורם לאחד מהיתרונות הבולטים של שפות אלו - קריאת הנתונים יכולה להתבצע במערכות ממוחשבות שונות ללא תלות במערכת ההפעלה או בתוכנה המשמשת לקריאת הנתונים.

שפת XML הפכה להיות נפוצה ובעלת תפקידים רבים, במיוחד בשל גמישותה הרבה:
* כיום XML היא הבסיס לשפות שונות, וממנה נגזרות שפות כגון SVG, MathML, XHTML וכיוצא באלה.
* שמירה והעברת מידע בין פלטפורמות, תוכנות ומערכות הפעלה שונות.
* פורמט להעברת נתונים בין שירותים ברשת.
* סריאליזציה של אובייקטים בתכנות.

מאחר ששפת XML היא גמישה ובת הרחבה (eXtensible Markup Language), ומכיוון שלכל מסמך יש תפקיד שונה ועליו להחזיק נתונים שונים, יש צורך לקבוע תקן שיגדיר כיצד המסמך ייראה. 

מטרת ה־Document Type Definition היא לקבוע את התבנית או את הצורה שבה הנתונים יסודרו במסמך.
ניתן לומר כי ה־Document Type Definition הוא מסמך שמגדיר כיצד התוכנה הקוראת את הנתונים מצפה לקבל את המידע, כדי שתוכל לעבד אותו.

## דוגמה למסמך DTD
דוגמה לקוד DTD, ולאחריו הסבר לקוד:


 
 
 
 
 
 


הסבר, מחולק לפי שורות:
# `people_list` הוא אלמנט חוקי במסמך, והוא יכול להכיל תחתיו את האלמנט `person`. הכוכבית (*) מסמלת כי תחת אלמנט זה יכולים להופיע אפס או יותר אלמנטים מסוג `person`.
# `person` הוא אלמנט חוקי במסמך, ואלמנט זה יכיל תחתיו את האלמנט `name`, ולאחריו האלמנטים `birthdate` (אופציונלי), `gender` (אופציונלי) ו/או `socialsecuritynumber` (אופציונלי). סימן השאלה (?) מסמל כי האלמנט יכול להופיע פעם אחת או לא להופיע בכלל (אופציונלי). מכיוון שאין אחרי `name` סימן שאלה (או כל סימן אחר, כגון כוכבית וכיוצא בזה), הוא חייב להופיע בכל אלמנט `person`.
# `name` הוא אלמנט חוקי במסמך, ואלמנט זה יכול להכיל מידע מסוג character data (טקסט, אך לא אלמנטים).
# `birthdate` הוא אלמנט חוקי במסמך, ואלמנט זה יכול להכיל מידע מסוג character data.
# `gender` הוא אלמנט חוקי במסמך, ואלמנט זה יכול להכיל מידע מסוג character data.
# `socialsecuritynumber` הוא אלמנט חוקי במסמך, ואלמנט זה יכול להכיל מידע מסוג character data.

## ראו גם
* סכמת XML
* XSD

## קישורים חיצוניים
* הגדרה של DTD באתר של W3C
* מדריך לשפת DTD באתר W3Schools.com

קטגוריה:XML
קטגוריה:שפות סימון
דרומיכטס

**דרומיכטס** (ביוונית עתיקה: **Δρομιχαίτης**) היה מנהיג הגטים בסביבות שנת 300 לפני הספירה.
ליסימכוס, דיאדוך מקדוני שהמליך עצמו בתראקיה, תבע לעצמו שליטה על מחוזות הגטים, ובמיוחד בתחום השייך היום לדוברוג'ה. 

צבא ליסימכוס ניהל מספר קרבות עם בין צבא ליסימכוס ובין הגטים, בהנהגת דרומיכטס. באחד הקרבות נשבה אגתוקלס, בנו של ליסימכוס. דרומיכטס נהג בו יפה, שחרר אותו ושלח אותו לאביו, בתקווה לשפר את היחסים איתו. המחווה לא הביאה את התוצאות המבוקשות והמאבקים נמשכו. 

שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 292 לפני הספירה, עבר ליסימכוס עם צבאו המקדוני, שמנה כ-100,000 חיילים, את הדנובה צפונה, כדי לכבוש את מחוזות הגטים. ליסימכוס לא הצטייד בכמות מספקת של מזונות, מתוך הנחה שהצבא ימצא את מזונותיו אצל האויב. ההנחה הייתה שגויה והצבא המקדוני, שהתקדם לתוך ארץ הגטים, סבל רעב וצמא במידה כזאת שחיילים התחילו למות מצמא. 

הגטים צרו על המקדונים וצבאו של ליסימכוס נכנע. הגטים תבעו להביא את ליסימכוס לדין ולהורגו, אך דרומיכטס גרס כי אם יעשו כן יעלו לשלטון במקדוניה מלכים אחרים, העלולים להיות מסוכנים יותר מבחינת הגטים. לעומת זאת, אם ינהגו יפה בליסימכוס, יסכים האחרון, שיהיה חייב לגטים הכרת תודה, להשיב את המצודות שתפס מידיהם ולשמור על יחסים טובים. 

דיודורוס סיקולוס מספר כי דרומיכטס איתר את ליסימכוס בין חייליו באמצעות בני פמלייתו שהיו סביבו ואחר כך ערך משתה, בו הוגש למקדונים אוכל הראוי למשתה מלכים, בצלחות כסף ועל שטיחים מפוארים, בעוד הגטים סועדים בצלחות עץ, יישובים על קש. 

לאחר הסעודה שאל דרומיכטס את ליסימכוס כיצד עדיף לסעוד, כמו המקדונים או כמו הגטים? כאשר ליסימכוס העדיף את דרך המקדונים, הקשה דרומיכטס ושאל "אם כך, מה היה לכם לבוא אל ארצנו הדלה, בה אנו חיים כחיות וכברברים ובה שום צבא לא יוכל לשרוד, במקום לדבוק בעושר שניתן לכם?" ליסימכוס הודה כי שגה, הבטיח להשיב את המצודות ולפי פאוסניאס אף השיא לדרוכימטס את אחת מבנותיו.

## הערות שוליים

קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:שליטי דאקיה
מותק, הילדים התכווצו

**מותק, הילדים התכווצו** (באנגלית: **Honey, I Shrunk the Kids**) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה של חברת וולט דיסני, בבימויו ג'ו ג'ונסטון, משנת 1989, המשלב אלמנטים של מדע פופולרי.

לאור ההצלחה התפתח זיכיון "מותק, הילדים התכווצו".

## תקציר העלילה
ויין סלינסקי (ריק מוראניס) עובד כממציא ובונה מכונה שמכווצת עצמים באופן משמעותי ביותר (אדם שכווץ בה יכול לרכב על נמלה). ויין חושב שבניית המכונה נכשלה אבל בהיעדרו, בנם של השכנים משליך כדור דרך חלון החדר על המכונה וזו מתחילה לעבוד. שני ילדיו של ויין ושני הבנים של השכנים מגיעים לחדר, מתכווצים והולכים לאיבוד בין גרגרי האבק. הם מושלכים לפח האשפה ועם שקית האשפה אל הרחוב.

מרבית הסרט היא סיפור מסעם של הילדים חזרה הביתה דרך המדשאה שבחצר הקדמית. כיוון שהם כה קטנים, המסע הביתה מלא בהרפתקאות ומכשולים הכוללים חרקים ענקיים ומכסחת דשא אימתנית. בקטע זה של הסרט מוצג לצופים עולם החרקים והצומח העירוני מנקודת מבטם של יצורים זעירים עד מאוד.

לקראת סוף הסרט חוזרים הילדים לביתם על ידי כלב המשפחה, והוריהם מוצאים אותם כאשר הבן הצעיר, ניק, נופל לצלוחית של דגני הבוקר של אביו אשר כמעט אוכל אותו בטעות. הילדים מספרים לוויין מה קרה באמצעות פנטומימה. ויין מתקן את התקלה ומחזיר באמצעות המכונה את הילדים לגודלם המקורי.

## סרטי המשך
לסרט יצאו שני סרטי המשך, "מותק, הילד התנפח" ו"מותק, ההורים התכווצו" (או: "מותק, ההורים נעלמו"), שזכו שניהם לביקורות טובות פחות מהסרט המקורי. הסרט השלישי יצא ישירות לווידאו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1989
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1989
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת ג'יימס הורנר
קטגוריה:סרטי וולט דיסני
ג'רישה

**ג'רישה** (בערבית: جريشة) היה כפר ערבי קטן מדרום לנחל הירקון, שתושביו התפנו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. הכפר שכן במקום בו מצוי כיום אתר "שבע טחנות", בפארק הירקון שבתל אביב.
## היסטוריה
הכפר נזכר לראשונה במאה ה-13. לאחר כיבוש ארסוף בידי הסולטן הממלוכי ביברס בשנת 1265, הוא הקדיש טחנת קמח בכפר לטובת מסגד סידנא עלי. כעבור מאתים שנה הקדיש הסולטן הממלוכי אינאל (בשלטון בין השנים 1461-1453) למסגד סידנא עלי חלק מהכנסות הכפר ג'רישה עצמו.

בתקופה העות'מאנית, בשנת 1596 הכפר השתייך לנפת בני צעב (מחוז שכם) ומספר תושביו נאמד ב-121 נפש. ב-1851 מוזכרת "ג'אריסה" על ידי החוקר אדוארד רובינסון; זהו התיאור הראשון במאה ה-19 על יישוב באזור. תושבי הכפר, שהיו מוסלמים, עבדו ביישובי הסביבה וכן עסקו בחקלאות, ככל הנראה כאריסים על אדמות שבבעלות בני הכפר השכן שייח' מוניס. בשטח ג'רישה היו שלוש טחנות קמח כבר בתקופה העות'מאנית, ובהתאם לכך היווה הכפר מרכז אזורי של טחינת קמח. בסוף המאה ה-19 תואר הכפר כקטן מאוד, בעל מבני טיט, באר ומטע זיתים.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו הטחנות על ידי יהודי מתל אביב, אך ב-1936 הפסיקו הטחנות לפעול לאחר שלא עמדו בתחרות עם טחנות חדישות יותר. בתקופת שלטון המנדט הבריטי הייתה ג'רישה מרכז בילויים לתושבי יפו הסמוכה. לדברי מרום, מדי שנה בחודש אפריל אלפי עולי רגל מיפו, רמלה ולוד, נוצרים ומוסלמים כאחד, חגגו את חגיגות הפנטקוסט (Pentecost, בערבית: אלענצרה) בג'רישה." ביום זה נערכו פיקניקים וחגיגות על גדות הירקון, מרוצי סוסים ושיט בנהר." האתגורף שמואל אביצור העיד כי "ג'רישה [...] היה לתחנה של סירות־מנוע ולמעגן לסירות שיט. תושביו המעטים [...] שקעו ב"ענף" פרנסה חדש — הקימו סוכות ומחצלאות ופתחו בתי־קפה קטנים, ובאחרונה גם בתי־קפה גדולים ומשוכללים בהם יבלו את זמנם, ינפשו ויתבדרו מעמל השבוע, אנשי הכרך מתל אביב ותושבי רמת גן והיישובים שבקרבתה."

על פי ניר מן, "בשנת 1935 השלימו אכרי שרונה את רכישת הקרקעות בתל ג'רישה שעל שפת הירקון (גבעת נפוליאון ברמת גן)". על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטח הכפר בבעלות ערבית בשנת 1945 עמד על 462 דונם. 93 דונמים היו בבעלות יהודית. בפברואר 1948 התפנו תושבי הכפר מבתיהם בעקבות סיכום של נציג ארגון "ההגנה" עם אבראהים אבו כחיל, מנכבדי שייח' מוניס.

לאחר מלחמת העצמאות הוקם על אדמות שהיו שייכות לכפר חלק מ"שיכון ותיקים" ברמת גן. כיום יושב אתר "שבע טחנות" שבפארק הירקון בתל אביב על אדמות הכפר, ובו שרידים מטחנות הקמח. מן הכפר לא נותרו שרידי מבנים. מדרום לכפר נמצא תל נפוליאון, ובו שרידי יישוב קדום מן התקופה הכנענית ומהתקופה הישראלית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:תל אביב במלחמת העצמאות
קטגוריה:מישור החוף הדרומי
קובה סיפור אהבה

"**קובה סיפור אהבה**" (באנגלית: **The Lost City**) הוא הסרט הראשון שביים השחקן אנדי גרסיה, העוסק במהפכה הקובנית של סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, בה כבש פידל קסטרו את השלטון בקובה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006.

הסרט מהווה מחווה למולדתו של גרסיה, ומשלב בתוכו מוזיקה קובנית מקורית.

## תקציר העלילה
הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אמידה בקובה, והשפעת המהפכה של 1958 עליה. במשפחה שלושה אחים: לואיס, ריקרדו ופיקו (אנדי גרסיה), אשר שונים בתפיסתם את הדרך הנכונה להיאבק בשלטון הרודן פולחנסיו בטיסטה. האח הבכור, לואיס, מצטרף לתנועה המהפכנית הפועלת לסילוק בטיסטה מהשלטון, ולמען קובה דמוקרטית. קבוצה זו נפרדה מתנועתו של פידל קסטרו תנועת ה-26 ביולי כיוון שלא סמכה על טוהר כוונותיו ועל שאיפתו לדמוקרטיה קובנית. האח השני, ריקרדו, פונה דווקא לקבוצתו של פידל קסטרו. פיקו, אשר בסיפורו מתרכז הסרט, הולך בדרכו של אבי המשפחה פדריקו, פרופסור מכובד באוניברסיטת הוואנה, ומאמין בהחלפת השלטון בדרך חוקית, תוך שהוא מנסה לקדם את המאבק דרך הפרלמנט.

המחתרת לה שייך לואיס מנסה להתנקש בחייו של בטיסטה, אך הניסיון נכשל וחברי המחתרת השורדים מחוסלים על ידי אנשי המשטרה החשאית יחד עם מספר איומים נוספים על שלטון הנשיא; ביניהם גם חבר הפרלמנט בו נעזר פדריקו בניסיון להסיר את בטיסטה מהשלטון באופן חוקי.

בעידוד אמו, פותח פיקו במערכת יחסים עם אלמנתו של לואיס אחיו, אורורה, והם מתאהבים. זמן מה לאחר ההתנקשות ובעקבות הפגנות עזות למען עזיבתו מהארץ, מבין בטיסטה שחייו בסכנה בקובה ומחליט לעזוב את הארץ. הקובנים חוגגים ברחובות, ופידל קסטרו ממהר לתפוס את השלטון במדינה, מכריז על ביטול הבחירות ומוציא להורג את כל תומכי המשטר הישן.

ריקרדו, אשר הרחיק עצמו מהמשפחה והפך לקצין בשלטון החדש, מבקר את דודו מגדל הטבק ומודיע לו שהשטח שלו יוחרם לצורכי המהפכה. דודו זועם ונסער, פרץ רגשות שגורם לו להתקף לב, והוא מת לפני שאחיינו ריקרדו מצליח לקרוא לעזרה. חברי המשפחה מאשימים את ריקרדו במות הדוד, ומגנים אותו על כך ששם את מפלגתו לפני משפחתו. ריקרדו מתקשה לשאת באשמה, ומתאבד. בכך הוא מותיר את פיקו בן יחיד להוריו.

אלמנתו של לואיס, אורורה, מתפתה להצטרף גם היא למפלגתו של פידל מתוך רצון לעזור לקובה בשעתה הקשה, אך מעשה זה מרחיק אותה מפיקו. לבסוף, לאחר שהבין שאין לו מה לחפש בקובה של פידל, מחליט פיקו, בעידוד הוריו, לעבור לארצות הברית ולהקים שם מחדש את מועדון הג'אז הקובני אותו ניהל בהוואנה. לפני יציאתו מציע פיקו לאורורה להצטרף אליו, אך היא מסרבת וטוענת שקובה זקוקה לה. רוב כספו ורכושו נלקחים ממנו בשדה התעופה, כך שהוא נאלץ לעבוד לפרנסתו בשטיפת כלים, במועדון לילה שבעליו מציע לו בהמשך להופיע שם כפסנתרן. בהמשך נפגש פיקו עם אורורה שהגיעה לארצות הברית כנציגת קובה באו"ם, ללא כוונה לעזוב את ארצה, בעוד פיקו עצמו פותח מחדש את מועדון טרופיקנה בניו-יורק.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
34 (מספר)

**34** (במילים בלשון זכר: **שלושים וארבעה**; בלשון נקבה: **שלושים וארבע**) הוא המספר הטבעי העוקב ל-33 וקודם ל-35.

## במתמטיקה
* 34 הוא המספר הקטן ביותר ששני שכניו (33, 35) הם בעלי אותו מספר מחלקים (ארבעה) כמוהו. 
* 34 משתייך לסדרת פיבונאצ'י ולסדרת פל-לוקאס והוא גם מספר מרקוב. 
* 34 הוא קבוע הקסם של ריבוע הקסם בגודל 4X4. 
[ממוזער|250px|ריבוע הקסם מתוך התחריט [מלנכוליה (תחריט)|מלנכוליה של אלברכט דירר; סכום כל שורה, עמודה ואלכסון הוא 34.]]

## במדע
* 34 הוא המספר האטומי של סלניום.
* 34 הוא מספר החוליות בעמוד השדרה של האדם (7 צוואריות, 12 באזור החזה, 5 באזור המותן, 5 עצמות העצה וחמש העצמות המרכיבות את עצם העוקץ).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים
הגדה השמאלית (במת שמאל)

**הגדה השמאלית** היא במה ביקורתית לתרבות וחברה, ביטאון שמאל רדיקלי ביקורתי שפעל בשני מישורים, כאתר אינטרנט (בין השנים 2002-2018) וכמועדון ומרכז חברתי.

## אתר האינטרנט
אתר הגדה השמאלית פעל משנת 2002 עד 2018. אתר האינטרנט התמקד בפרסום מאמרים עיונים ואקטואליים הכתובים מנקודת ראות שמאלית. בין הכותבים באתר נמנו נימר סולטאני, אבשלום קווה, ואדם קלר. בנובמבר 2005 הצהירו באתר על יותר מ-2000 כניסות ביום. האתר הופעל על ידי עמותת אתר הגדה השמאלית לתקשורת דמוקרטית ופלורליסטית, שנמחקה באפריל 2019.

## המועדון
מועדון הגדה השמאלית נוסד בשנת 1990, פועל במנותק מאתר האינטרנט, והוא עמותה עצמאית הפועלת בסיוע חד"ש. המועדון ממוקם ברחוב אחד העם בתל אביב. "הגדה השמאלית" כמועדון התבססה בשנים הראשונות על התארגנות של קבוצה במפלגה הקומוניסטית, עמה נמנו אלי גוז'נסקי, מור סטולר, ראובן קמינר, דב חנין ועיסאם מח'ול. השקפות הקבוצה היו מרקסיסטיות והתבססו על כתבי הוגים דוגמת אנטוניו גראמשי ורוזה לוקסמבורג.

מועדון הגדה השמאלית מציע עצמו במחירים נמוכים כחלק מהאופק הרעיוני המנחה אותו לקדם תרבות קהילתית שווה לכל נפש. במועדון, בתל אביב, מתקיימות ערבים חברתיים כגון הרצאות, הופעות רוק, פאנק והארדקור, ערבי שירה ועוד. את המועדון ניהל עד 2011 ערן סגל.

באפריל 2021 הוכרז על חידוש פעילות המועדון.

## ראו גם
* שיחה מקומית

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שמאל רדיקלי
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2002
קטגוריה:רחוב אחד העם
קטגוריה:תל אביב-יפו: תרבות
קטגוריה:תל אביב-יפו: גלריות לאמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: מועדוני לילה
צ'אד אלן

**צ'אד אלן** (באנגלית: **Chad Allen**; נולד ב-5 ביוני 1974) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "ד"ר קווין, רופאה במערב", את מתיו קופר.

## ביוגרפיה
צ'אד אלן לזארי (Chad Allen Lazzari) נולד וגדל בלונג ביץ' שבקליפורניה. בהיותו בגיל צעיר שלחה אמו אותו ואת אחותו התאומה צ'אריטי לתחרויות יופי לתאומים, ולאחר מספר זכיות, הדרך לעולם השעשועים הייתה קצרה. בגיל 4 השתתף בפרסומת ל"מקדונלד'ס", ובשלב מוקדם זה כבר הוחלט ששם המשפחה האיטלקי אינו מתאים לילד בלונדיני ותכול עיניים, ולכן החלו בשימוש בשמו השני, אלן.

הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1983, בגיל 8, כשגילם ילד אוטיסט בסדרת הטלוויזיה "מקום אחר". אלן גילם את התפקיד במשך חמש שנים, עד לירידתה של הסדרה מהמסכים. במקביל להשתתפותו בסדרה זו, השתתף גם בסדרות נוספות, והפך לכוכב נוער. בגיל 16, אחרי ארבע שנים שבהן למד בעזרת מורים פרטיים באולפני הטלוויזיה, החליט לחזור לבית הספר, על מנת לנסות ולחיות כנער רגיל. מאוחר יותר העיד על כך אלן כי הייתה זו החלטה נכונה, אם כי התלמידים האחרים לא התייחסו אליו כנער רגיל.

עם סיום לימודיו, התקבל אלן לאוניברסיטת ניו יורק, אך החליט להמשיך בקריירת המשחק. הוא הצטרף לסדרה "ד"ר קווין, רופאה במערב", לצידה של ג'יין סימור, בה גילם, במשך שש שנים, את דמותו של מתיו קופר, בנה של ד"ר קווין. במקביל להשתתפותו בסדרה, החל אלן להופיע גם בתיאטרון.

ב-1996 פרסם ה-Globe תמונות של אלן משתכשך בג'קוזי עם גבר אחר. ב-9 באוקטובר 2001, בריאיון לעיתון אדבוקט, סיפר אלן כי הוא הומוסקסואל. במקביל, החל בפעילות למען זכויות הומוסקסואלים, וכן למען ארגונים ועמותות. בניגוד לתחזיות של כמה ממבקרי הקולנוע, הקריירה של אלן לא נעצרה לאחר שיצא מהארון, והוא המשיך לגלם תפקידים בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה, ואפילו גילם את דמותו של מיסיונר נוצרי באחד מהסרטים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:שחקנים הומוסקסואלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:קליפורניה: שחקנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
AIM-132 אסראם

שמאל|ממוזער|250px|AIM-132 ASRAAM
**AIM-132 אסראם** (באנגלית: **ASRAAM**, ראשי תיבות של המילים: **Advanced Short Range Air-to-Air Missile**) הוא טיל אוויר-אוויר קצר טווח, בעל ביות תת-אדום (ביות חום) מתקדם, מתוצרת קונצרן MBDA של האיחוד האירופי (ובמקור - תוצרת בריטית).

## היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-20, התפתחה הסכמה בתוך מדינות נאט"ו שעל פיה ארצות הברית תפתח טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני (ה-AIM-120 אמראם), על מנת להחליף את ה-AIM-7 ספארו המתיישן, ואילו בריטניה וגרמניה המערבית יפתחו טילי אוויר-אוויר לטווח קצר (ה-AIM-132 אסראם), על מנת להחליף את ה-AIM-9 סיידווינדר הוותיק.
גרמניה פרשה מפיתוח הטיל בתחילת שנות ה-90, עם איחוד גרמניה, ובאביב 1995 יזמה פרויקט נפרד - האיריס-טי. החלטה זו הונעה עקב הבנת הביצועים של הטיל הסובייטי וימפל R-73 (קוד נאט"ו: AA-11 ארצ'ר) שנשאו מטוסי המיג 29 שירשה גרמניה במהלך האיחוד (הסתבר כי נאט"ו הפחיתה בצורה משמעותית מערך הטיל הרוסי). למעשה, גרמניה ביקשה לעצב מחדש את האסראם, כך שיוכל להתחרות בארצ'ר מבחינת יכולת תמרון, בעוד בריטניה העדיפה לעשות זאת באמצעות יצירת טיל מהיר במיוחד, בעל גרר נמוך, שאמנם יהיה מוגבל תמרון ביחס לארצ'ר, אך בעל יתרון משמעותי בטווח הפעולה ביחס לסיידווינדר המערבי. מאחר ששתי המדינות לא יכלו להגיע לעמק השווה בעניין, פרשה גרמניה מכלל פעילות בפיתוח האסראם.
עקב התקדמות איטית במיוחד ועיכובים רבים במהלכי הפיתוח, החליטה גם ארצות הברית לזנוח את מעורבותה בפרויקט, ובמקום זאת להשקיע בפיתוח גרסה מתקדמת של הסייווינדר - AIM-9X. באופן אירוני, שלושת הטילים השונים (AIM-9X, אסראם ואיריס-טי) משתמשים באותו חיישן הדמיית תמונה תת-אדומה מתוצרת ריית'יאון-יוז.

לאחר שנים רבות של פיתוח, נכנס הטיל בשנת 1998 לשירות מבצעי בחיל האוויר המלכותי, וכיום נושאים אותו מטוסי טייפון, טורנדו והארייר. גם חיל האוויר האוסטרלי רכש את הטילים לשימוש במטוסי ה-F/A-18 הורנט שבשירותו.

עתידו של הטיל לוט בערפל, עקב עלותו הגבוהה ביחס למתחרו העיקרי (הסיידווינדר AIM-9L/M) שהוכח לאורך השנים בקרבות אוויר רבים כיעיל דיו, ועקב היותו טיל ייחודי המצריך התאמות בתוכנות המטוסים עצמם, דבר המעלה את עלות קניית המערכת.

## מאפיינים
* ניהוג באמצעות ארבעה כנפוני היגוי בלבד הממוקמים בחלקו האחורי (לעומת אחד ממתחריו, הפיתון 5, שמשתמש במקום זאת ב-12 משטחי היגוי וייצוב משוכללים). 
* חיישן הדמיית תמונה תת אדומה (בעל רזולוציה של 128X128) ייחודי מתוצרת ריית'יאון-יוז, מה שמאפשר עמידות גבוהה בפני אמצעי נגד, כגון נורי הטעיה, וגם יכולת זיהוי חלקים ייחודיים במטוס (כגון תא הטייס, מנוע וכדומה).
* נעילה לאחר השיגור (LOAL), לצורך שימוש במטוסים מתקדמים בעלי תא טילים פנימי (כגון ה-F-22 או ה-F-35).
* זווית נעילה של 90 מעלות.

## ראו גם
* AIM-9 סיידווינדר
* איריס-טי
* פיתון 5
* וימפל R-73

קטגוריה:טילי אוויר-אוויר אירופאיים
וולפגנג הופמן

**וולפגנג הופמן** (גרמנית: **Wolfgang Hoffman**; 25 באפריל 1914 – 22 בינואר 1989) היה פושע מלחמה נאצי.

וולפגנג הופמן נולד בשנת 1914. בשנת 1930 הצטרף לאיגוד הסטודנטים הנציונל-סוציאליסטים כנער בן 16, בשנת 1932, בגיל 18, הצטרף להיטלריוגנד, ולאס-אס הצטרף שנה לאחר מכן – כל זאת לפני שסיים את הגימנסיון (תיכון המכין ללימודים בקולג') בשנת 1934. הוא התגייס לכוח המשטרה בברסלאו (Braslau) בשנת 1936 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937, השנה בה סיים קורס קצינים ומונה לסגן במשטרה העירונית. הוא התגייס לגדוד 101 באביב 1942. בחודש יוני באותה שנה, בגיל 28, קודם לדרגת סרן ופיקד על פלוגה ג' בבטליון המשטרתי 101 של הצבא הנאצי.

במהלך השואה היה הופמן רוצח נלהב של יהודים. ההיסטוריון פרופ' דניאל גולדהגן מספר עליו בפתח ספרו הגדול "תליינים מרצון בשירות היטלר", שבהיותו מפקד אחת משלוש הפלוגות בבטליון 101 המשטרתי הנהיג, כיתר עמיתיו הקצינים, את פקודיו – שלא היו אנשי ס"ס אלא גרמנים מן השורה – במלאכת הגירוש והטבח הנורא שביצעו בעשרות אלפי גברים, נשים וילדים יהודים בפולין.

כך למשל, בתחילת אוקטובר 1942 הגיעה לקונסקובולה יחידה מגדוד המילואים 101 של "משטרת הסדר" הגרמנית מפולאווי, בפיקודו של וולפגנג הופמן, ועמה יחידה של כוח עזר אוקראיני. אנשי כוח זה הובילו 1,100 מיהודי העיירה קונסקובולה (Końskowola) במחוז לובלין לבורות שנחפרו ביער הסמוך לעיירה ורצחו אותם שם ביריות. כ-100 מהיהודים התקשו לעמוד בקצב ההליכה ונורו בדרך. יהודים מסתתרים וחולים נורו מיד. יהודי הגטו האחרים, כ-500 נפש, נשלחו למחנות עבודה באזור לובלין.

## לקריאה נוספת
* דניאל יונה גולדהגן **תליינים מרצון בשירות היטלר**, (תרגום: איה ברויר), הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 1998 
* כריסטופר בראונינג, **אנשים רגילים**, (מאנגלית: לי שיר), הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2004

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1914
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1989
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:משתתפים ברצח יהודי פולין
צ'בנבורי

**צ'בֶנֶבּוּרי** (בגאורגית: **ჩვენებური**, פירוש: שלנו, בסגנון שלנו, בטורקית: **Çveneburi**) היא קבוצה אתנית של מהגרים מוסלמים ממוצא גאורגי, שהתיישבו בטורקיה באזור שבו הרוב איננו גאורגי. המושג "שלנו" מבדיל אותם כקבוצה נפרדת מהגאורגים הנוצרים, והמוסלמים הטורקים, כי הצ'בנבורי הם מוסלמים סונים מהמד'הב של האסכולה החניפית. 

## היסטוריה

הצ'בנבורי הגיעו לטורקיה בשלושה גלים של הגירה. הגל הראשון היה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1828–1829 ואחריה, כאשר השער הנשגב (השלטון הע'ותמני) כבש את גאורגיה מידי האימפריה הרוסית. הגל השני התחיל כקבוצה קטנה של מהגרים שהגיעה בעקבות הראשונים, עד שבזמן המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878, גבר קצב המהגרים, ועירב מהגרים מהמחוזות ההיסטוריים של גאורגיה, שהיו בעלי אוכלוסייה מוסלמית ניכרת כמו: נפת ארטווין, אג'ריה, נפת ארדהאן, סמצחה וגוריה תחתית. המהגרים מאג'ריה היו ידועים גם בשם לפי מקום מוצאם. כמו למשל גאורגים מבתומי נקראו בטומלואר (Batumlular), גאורגים מכובולתי נקראו צ'ורקסולואר (Çürüksulular). הגל האחרון, המוהג'יר (مهاجر), ידוע כמוּהַג'ירוֹבּי (მუჰაჯირობა), הותיר הרבה מחוזות עם רוב של גאורגים מוסלמים, שבפועל צומצמה. המוהג'יר שהתרחש בשנת 1921, כאשר הטורקים נכנעו סופית בתביעתם לקבל את אג'ריה, בהסכם קארס, בו החזירו הטורקים את אג'ריה (יחד עם בתומי), תמורת העיר קארס והעיר ארדהאן. הגל האחרון עירב גם מוסלמים דוברי טורקית מאג'ריה עילית.

## תפוצה

הצ'בנבורי חיים במפוזר בכל שטחה של טורקיה, אף על פי שהם מרוכזים בעיקר ב-2 מחוזות. 
* חוף הים השחור, בנפות גירסון, אורדו, סמסון וסינופ, עם שלוחות באמסיה וטוקט. הצ'בנבורי, במיוחד באזור אוניה, אורדו, טרמה וצ'רשמבה, שימרו את השפה והמסורת. 
* צפון-מערב טורקיה, בנפות דוזסה, סקריה, קוג'אלי, בורסה ובאליקסיר. 

הצ'בנבורי מהווים רק חלק קטן מהגאורגים שחיים בטורקיה, שמספרם נאמד בכ-1.5 מיליון איש, כאשר הצ'בנבורי מהווים רק כ-50,000 איש.

## זיהוי אתני

הזיהוי האתני של הצ'בנבורי עוצב, ביסודו של דבר, על ידי הקרע עם הגאורגים הנוצרים. הצ'בנבורי בדרך כלל נמנעים משימוש במילה כּארתבֶלי (ქართველი), כמילה שמתייחסת אליהם, מכיוון שלדעתם הדבר מציין זיהוי כנוצרים. הם מעדיפים להשתמש במילה גוּרג'י (გურჯი), כאשר מילה זו מדויקת יותר ובעלת הקשר מוסלמי. האסלאם עדיין ממלא תפקיד מרכזי בחיי רוב הצ'בנבורי.
נישואי תערובת עם קבוצות סוניות אחרות נפוצות. בחלק מהמחוזות, אוניי למשל, בתולות הצ'בנבורי הן כלות נדרשות, כאשר האוכלוסייה הטורקית המקומית רואה בהן כנשים יפהפיות שעובדות קשה. התופעה הזו מאיצה התבוללות תרבותית ולשונית של הקהילה. 

היסטוריונים טוענים כי השלטון הטורקי עודד ייחוס אתני של הצ'בנבורי כטורקים, הדמות הבולטת מבין ההיסטוריוגרפים אלו, היה מחמט פהרטין קירזיוגולו (Mehmet Fahrettin Kırzıoğlu). בני צ'בנבורי רבים אימצו את הרעיון ואפיינו את עצמם כ"אסרים" (Acar) מהאזור ההיסטורי הטורקי אסריסטן. 

מתוך כוונה למצוא זהות פוליטית, איבריה אוזקן (İberya Özkan), העורך של המגזין צ'בנבורי, ועלי ארסלן, מנהל המערכת של הפורטל Gamarcoba (בגאורגית גַמַרג'וֹבּה פירושו שלום), יצרו 2 קטבים. אסלן מאשים את אוזקן על היותו "כרתווליסט", וכי האינדיקטור החשוב ביותר של הצ'בנבורי הוא האסלאם .

## ראו גם
* עמים טורקיים
* לאזים
* אימרחווי

## קישורים חיצוניים

* www.chveneburi.net, בגאורגית, טורקית ואנגלית
* www.gamarcoba.somee.com, בגאורגית, טורקית ואנגלית

קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:עמים מוסלמיים
קטגוריה:גאורגיה: דמוגרפיה
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:טורקים
קטגוריה:טורקיה: קבוצות אתניות
קפטן קראנץ'

שמאל|ממוזער|180px|אריזת המוצר
**קפטן קראנץ**' (באנגלית: **Cap'n Crunch**) הם דגני בוקר המורכבים מגרעיני תירס ושיבולת-שועל ממותקים אשר הוצגו לראשונה בשנת 1963.

הדמות של החברה הוא דמות של רב חובל בשם קפטן קראנץ' (שמו המלא: הוריציו מגלן קראנץ').

יש גם קפטן קראנץ׳ עם חמאת בוטנים ושוקולד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דגני בוקר
מסטיק עלמה

**מסטיק עלמה** הוא מסטיק שמיוצר על ידי חברת עלית.

## היסטוריה

המסטיק יוצר בשנות החמישים של המאה ה-20, על ידי מפעל הקפה והממתקים "ליבר", תחת רישיון של חברת מסטיקים אמריקאית. בשנות השישים רכשה יצרנית הממתקים "עלית" את המוצר והמותג והחלה לשווק אותו בשלושה טעמים.

במקור יוצר המסטיק בצורת פסים עטופי נייר בחפיסות של חמש יחידות; צהובות (טעם ספירמינט), ירוקות (טעם פפרמינט) ואדומות (טעם אוכמניות). כשהנפוץ שבהם היה הצהוב, שנקרא אז: "גומי לעיסה בטעם מנטה". על חפיסות המסטיק הייתה דמות של עלמה בפרופיל פנים, הנהגה במלרע, אולם השם בציבור השתמר דווקא במלעיל. האות O מקיפה את פניה של "עלמה".

המאייר שלמה בילגורי, עיצב את האריזה בהשראת אשתו, צילה בילגורי.

לאחר כניסתו של מסטיק אורביט לשוק בשנות התשעים, ותחילתה של מהפכת הבריאות שהובילה לירידה בצריכת מוצרים רוויי סוכר בכלל ומסטיק בפרט, הופסק בהדרגה ייצורו של מסטיק עלמה והוא נעלם מהמדפים.

## המוצר כיום

כחלק מתרבות הרטרו והנוסטלגיה, הוחזר המוצר למדפים באפריל 2007 לקראת יום העצמאות כמהדורה חד פעמית, תחת המותג must עם הלוגו המקורי והצבעים המקוריים אך בגרסת chiclets (קוביות לעיסה), במקום פסי המסטיק המקוריים, בגרסה ללא סוכר, אך רק בשני טעמים: ספירמינט (אריזה צהובה) ואוכמניות (אריזה ארגמנית).

המהדורה שהושקה נמכרה בהצלחה והמוצר זכה לביקושים נוספים, מה שהוביל להשבתו הסופית אל המדפים במתכונתו הנוכחית.

כיום משווק המוצר הצהוב בטעם "מנטה עדינה" ולא בטעם "ספירמינט".

## קישורים חיצוניים
* הדף של "מסטיק עלמה" באתר הנוסטלגיה הישראלית.

## הערות שוליים

עלמה
קטגוריה:עלית: מוצרים
איריס-טי

**איריס-טי** (באנגלית: **IRIS-T**, ראשי תיבות של: Infra Red Imaging System Tail/Thrust Vector-Controlled), טיל אוויר-אוויר לטווח קצר, בעל ראש ביות תת-אדום הדמאתי (כך שהטיל "רואה" תמונה) וניהוג וקטורי.

## היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפתחה הסכמה בתוך מדינות נאט"ו שעל פיה ארצות הברית תפתח טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני (ה-AIM-120 אמראם), על מנת להחליף את ה-AIM-7 ספארו המתיישן, ואילו בריטניה וגרמניה המערבית יפתחו טילי אוויר-אוויר לטווח קצר (ה-AIM-132 אסראם), על מנת להחליף את ה-AIM-9 סיידווינדר הוותיק. גרמניה פרשה מפיתוח הטיל בתחילת שנות ה-90, עם איחוד גרמניה, לאחר שירשה כמויות גדולות של הטיל הסובייטי וימפל R-73 (קוד פנטגון: AA-11, קוד נאט"ו : ארצ'ר), ביחד עם מטוסי המיג 29 של מזרח גרמניה. בזמן חקירת נתוני הארצ'ר, התברר שהוא בעל עדיפות ברורה על פני יריביו המערביים - בבחינת יכולות האיתור, זיהוי ומעקב אחר מטרות, ובעיקר ביכולת התמרון שלו. מסקנות אלו הובילו את גרמניה לדרוש שינויים נרחבים בתכנון טיל האסרם, תוך הדגשת הניהוג הווקטורי ויכולות התמרון על פני טווח הפעולה. אי היכולת להגיע להסכמה בעניינים אלו, הובילה לפרישתה של גרמניה מפרויקט האסראם, ופתיחת פרויקט פיתוח עצמאי.

בשנת 1995, הכריזה גרמניה על פרויקט פיתוח טיל האיריס-טי, בשיתוף פעולה עם יוון, איטליה, נורווגיה, שוודיה וקנדה. לאחר זמן מה נטשה קנדה את הפרויקט.
חלוקת הפיתוח היא:
* גרמניה 46%
* איטליה 19%
* שוודיה 18%
* יוון 13%
* השארית התחלקה בין קנדה לנורווגיה.
בשנת 2003 הודיעה ספרד על הצטרפותה לפרויקט.
חיל האוויר הגרמני - הלופטוואפה החל להצטייד בטיל ב-5 בדצמבר 2005.

כיום מפותחת גרסה ימית עתידית, הנקראת אידאס, ומיועדת לצוללות הצי הגרמני החדשות מדגם 212, לצורכי הגנה נגד מטוסים, לתקיפת כלי שיט קרובים (כטיל נגד ספינות) ואף נגד מטרות קרקעיות קרובות (כטיל ים-קרקע).

## מאפיינים
* ניתן להתקנה ושיגור מכל כלי טיס המותאם לשיגור טילי AIM-9 סיידווינדר, ולפיכך בעל שוק רחב יותר מכל מתחריו.
* עלות גבוהה ביותר. זהו, ככל הנראה, טיל האוויר-אוויר היקר ביותר, בכל הקטגוריות. נאמד ב-500,000 דולר אמריקני ליחידה.
* יכולת עמידה בלחצים קיצוניים (עד 60G בפניות), ופניות הדוקות במיוחד.
* טווח ירי גדול ב-6 עד 8 ק"מ (כ-25 ק"מ) מהסיידווינדר בשיגור בלחזית (Head-On).
* בדומה למתחרהו, ה-AIM-132 אסראם, בעל ניהוג וקטורי המשתמש, בנוסף לצינור פליטה מתכוונן, גם ארבעה כנפוני ניהוג הממוקמים בקצה האחורי של הטיל, ולהבדיל מהאסראם, ישנם עוד ארבעה כנפוני ייצוב ארוכים במרכזו. נראה שההאיריס-טי הוא בעל יכולות תמרון גבוהות בהרבה ממתחרהו.
* חיישן הדמיית תמונה תת אדומה (בעל רזולוציה של 128X128) ייחודי מתוצרת ריית'יאון-יוז.

## ראו גם
* AIM-132 אסראם
* AIM-9 סיידווינדר
* פיתון 5
* וימפל R-73
* אידאס

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טילי אוויר-אוויר אירופאיים
קטגוריה:טילי קרקע-אוויר
וימפל K-13

ה**וימפל K-13** (קוד נאט"ו: AA-2 אטול; שם סובייטי: R-3S) הוא אחד מטילי האוויר-אוויר מבויתי התת אדום הנפוצים ביותר בעולם. הטיל פותח בברית המועצות באמצעות הנדוס לאחור של הAIM-9 סיידווינדר.

## היסטוריה
טיל ה-K-13 פותח החל משנת 1958, ונכנס לשירות במהלך שנת 1960. הטיל מבוסס לחלוטין על טיל הסיידווינדר, בעזרת הנדוס לאחור. על פי הדעה הרווחת, הצליחו הסובייטים להניח את ידם על הסיידווינדר, לאחר ש-F-86 סייבר טאיווני ירה טיל סיידווינדר על מיג 17 סיני, שנתקע בגוף המיג מבלי להתפוצץ, והטייס הנחית את המטוס כאשר הטיל עדיין בתוך גוף המטוס. דוגמה זו מטילה אור על יכולות הפיתוח והתכנון של מהנדסי ברית המועצות בפיתוח אמצעי לחימה בכלל, וטילי אוויר-אוויר בפרט. הטיל נחשף לעיני המערב רק בשנת 1961.

לכל דגמי הטיל השונים דמיון רב לסיידווינדר, והם חולקים את אותו קוטר - 127 מ"מ (5 אינץ'), הזהה לקוטר הסיידווינדר. טווח הפעילות הקרוב שלהם הוא כקילומטר אחד, ולרובם טווח פעילות רחוק של כ-8 קילומטר.

הטיל יוצא בצורה רחבה לכלל מדינות ברית ורשה ומדינות בעלות אינטרסים סובייטיים, ואף נשאר בשימוש בחלק מהן.

לאחר שישראל כבשה במהלך מלחמת ששת הימים את חצי האי סיני, ובכללו את בסיס רפידים, התגלו בשדה המצרי הנטוש כמה עשרות טילי K-13. עקב חוסר האמון של חיל האוויר באותן שנים בטילי שפריר 1 שהיו ברשותו, הוכנסו הטילים הסובייטיים לשימוש מבצעי בטייסת ששכנה בכוננות בשדה רפידים, לאחר שניסויי ירי הוכיחו את יכולת הטיל. במהלך מלחמת ההתשה שוגרו מספר טילים מדגם זה, ללא תוצאות משמעותיות.

## דגמים
* **R-3S** (קוד נאט"ו: AA-2A אטול) - הדגם הראשוני, מונחה חום תת-אדום.
***R-13M** (קוד נאט"ו: AA-2C) - פותח במהלך שנות ה-60, מקביל ל-AIM-9G סיידווינדר: מרעום קרבה חדש, תוספת כוח דחף למנוע לצורך טווח ארוך יותר, יכולת תמרון גבוהה יותר, ושיפור רגישות בראש הביות המקורר בחנקן.
* **R-3** (קוד נאט"ו: AA-2B) - דגם בעל ביות מונחה מכ"ם חצי אקטיבי. מקביל ל-AIM-9C סיידווינדר שהיה בשימוש מועט בידי צי ארצות הברית.
* **R-3R** (קוד נאט"ו: AA-2D) - דגם מונחה מכ"ם חצי אקטיבי, בעל שיפורים מקבילים ל-R13M.
אף לא אחד מהדגמים הללו היה בעל מרחב פעולה כולל (All-Aspect).
* **R-3P** (ברוסית: P=Prakticheskaya, ובאנגלית: Practice, כלומר - אימון) - דגם אימונים אינרטי.

### דגמי חוץ
* דגם מייצור ברישיון רומני, נקרא **A-91**.
* הרפובליקה העממית של סין העתיקה את האטול, בגרסה הנקראת **PL-2**.
* דגמים סיניים משופרים נקראים **PL-3** ו-**PL-5**.

## ראו גם
* AIM-9 סיידווינדר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברת וימפל
קטגוריה:טילי אוויר-אוויר רוסיים וסובייטיים
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ברית המועצות
גשר מצר טקומה

**גשר מצר טקומה** (באנגלית: **Tacoma Narrows Bridge**) הוא גשר תלוי שנמתח על 	1,645.92 מטר מעל מצר טקומה, המהווה קטע של פיוג'ט סאונד, במדינת וושינגטון בארצות הברית.
הגשר מקשר בין העיר טקומה, שנמצאת כ-70 קילומטר מדרום לסיאטל, ובין אזור גיג הרבור. הגשר הוא חלק מהכביש המדינתי מספר 16, שמחבר את כביש בין-מדינתי 5 לברמרטון.

## קריסת הגשר המקורי
שמאל|ממוזער|250px|סרטון המראה את התמוטטות הגשר
שמאל|ממוזער|250px|גשר מצר טקומה מתמוטט
גשר מצר טקומה היה גשר תלוי צר וארוך במיוחד – באורך כ-1,646 מטר. הגשר המקורי נפתח לתנועה ב-1 ביולי 1940. תוך זמן קצר התברר שאפילו רוחות חלשות מכניסות את הגשר לתהודה שהתבטאה בצורת תנודות לאורכו של הגשר. בזמן התנודות, חלקי הגשר עלו וירדו ויצרו "הרים" ו"עמקים" לסירוגין. אף על פי שהתנודות היו חזקות למדי, המומחים טענו שהגשר יחזיק מעמד.

ב-7 בנובמבר 1940, בשעות הבוקר, החל הגשר להתנדנד באופן שונה. הרוח לא הייתה חזקה במיוחד, ועוצמתה הגיעה רק ל-68 קמ"ש. הגשר החל להיכנס לתנודות פיתול, כך שבכל פעם צד אחד שלו (ימין או שמאל) עלה למעלה ואילו הצד השני נשאר למטה. בתנודות אלו, קו האמצע, לאורכו של הגשר, לא נע כלל. הגשר התנדנד בצורה זו במשך למעלה משעה, כשמשרעת התנודות הולכת וגדלה. מעט אחרי השעה 11 בבוקר, הגשר קרס לתוך המצר.

הגשר נסגר לתנועה כבר עם תחילתן של התנודות יוצאות הדופן. באותה עת הייתה על הגשר מכונית. הנהג איבד שליטה על המכונית, יצא ממנה והחל להימלט, בעוד שהכלב של בתו נשאר ברכב. פרופסור להנדסה וצלם שנקלעו למקום רצו לעבר המכונית וניסו להציל את הכלב, אך לא הצליחו לשכנע את הכלב לצאת מהרכב. הם עזבו את הגשר זמן קצר לפני הקריסה. מלבד הכלב, לא היו אבדות בנפש באירוע קריסת הגשר.

## הסבר התופעה
הגשר נכנס למצב של אי יציבות אווירודינמית הקרוי פרפור  (מכונה גם "רפרוף"). רוח צידית שנעה בזווית נמוכה כלפי מעלה פגעה בגשר וגרמה לכוח עילוי. הכוח הביא לכך שצד אחד של הגשר החל להתרומם. כתוצאה מפעולת כוח העילוי והכוח האלסטי, שפעל בכיוון ההפוך, נוצרו תנודות באחד מהתדרים העצמיים של הגשר (כ-0.2 מחזורים בשנייה). התנודות גברו כתוצאה מפעולתה הרצופה של הרוח. בצורה זו נוצר משוב חיובי שהגביר את עוצמת התנודות, עד שהמבנה לא היה יכול לעמוד בהן והגשר קרס.

בספרי לימוד בפיזיקה לעיתים קרובות ההתמוטטות מוצגת באופן מוטעה כתהודה מכנית פשוטה. הטעות בהצגה זו היא שתהודה קלאסית תלויה בכוח חיצוני מחזורי בתדירות ששווה לאחת התדירויות העצמיות של המערכת. בהתמוטטות הגשר הכוח המניע הוא הרוח, שאינה מחזורית. הצימוד של הרוח למערבולות שיוצרת תנודת הגשר הוא שיצר את הכוח המחזורי בפועל.

## גשר חדש ובעיות תנועה
הגשר הוקם מחדש ב-1950, לאחר שהתכנון החדש נבדק באוניברסיטת וושינגטון.
במשך השנים מאז בניית הגשר, אוכלוסיית האזור גדלה מהר. כתוצאה מכך, הכביש הגיע לקיבולת המקסימלית של מספר כלי הרכב. כדי להקל את עומסי התנועה, תשתית הכביש שודרגה בשנת 1984. בשנת 1998 הוחלט לבנות גשר נוסף בצד המערבי של הגשר הנוכחי. גשר זה הוא גשר אגרה ומשמש את הנוסעים לכיוון מערב. הגשר החדש נפתח ב-15 ביולי 2007. 

## קישורים חיצוניים

* ניתוח מפורט של מבנה הגשר והסיבות לקריסתו 
* סיבות אפשריות להתמוטטות הגשר 
* אוסף ערוך של סרטים המתארים את קריסת הגשר באתר יוטיוב
* גשר מצר טקומה - מסלול הליכה - באתר alltrails
* 

## הערות שוליים

מצר טקומה
מצר טקומה
קטגוריה:אסונות קריסת גשר
מרדכי נויגרשל

הרב **מרדכי דוד נויגרשל** (נולד ב-6 בפברואר 1956) הוא רב והוגה דעות חרדי ליטאי, העוסק בנושאי מחשבת ישראל, תורה ומדע, תורה מן השמים ויחסי דתיים וחילוניים.

## ביוגרפיה
גדל בנתניה ולמד בישיבת היישוב החדש, בישיבת בית התלמוד ובישיבת חברון בירושלים.

מעביר שיעורים במחשבת ישראל, באמונה ובהשקפה. מגיש תוכנית שבועית בשם "על הפרשה ועל השבוע" ברדיו קול חי, בתוכנית עוסק הרב בנושאי אמונה והשקפה, הגות ואקטואליה בראי היהדות. בעבר הגיש תוכניות נוספות. מעביר שיעור קבוע בענייני פרשת השבוע בימי חמישי בלילה.

מייסד ויו"ר הארגון 'יהדות מזווית שונה', רוב ספריו יצאו בהוצאת ארגון זה.

זכה באות הוקרה לרבנים פורצי דרך מאת 'קרן הפרסים התורנית' שע"י מכון הרב פרנק ע"ש הרב מנחם בן ציון זקס.

עוסק בפעילות להנחלת זיכרון השואה, בדגש על הובלת מסעות למחנות ההשמדה בפולין.

## חיים אישיים
נשוי ואב לשישה, מתגורר בשכונת רמות בירושלים. גיסו הוא הרב מרדכי אברמובסקי, רבה של זכרון יעקב.

## ספריו
* **מסע אל עמקי ההוויה – דיאלוג בין [[כופר (יהדות)|כופר]] למאמין**, ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 1997
* **מסע אל פסגת הר סיני – דיאלוג בין כופר למאמין**, ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 1998
* **למה הם שונים – החרדים והחברה בישראל**, ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 2002
* **ספר [[הכוזרי]] ל[[רבי יהודה הלוי]] – עם ביאור 'מדרכי הלב היהודי**', ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, תשס"א-תשס"ה, 2 כרכים
* **[[באר הגולה (המהר"ל מפראג)|באר הגולה]] ל[[מהר"ל מפראג]] - עם ביאור 'בארה של מרים**', ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 2007
* **והשבות אל לבבך - שאלות ותשובות בענייני [[אמונה]] והשקפה, מחשבה ואקטואליה,** ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 2009
* **גלות [[ישמעאל]] - שרשי המאבק ודרכי התגובה**, ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, 2010
* **[[ספר העיקרים]] לרבי [[יוסף אלבו]] - עם ביאור טעם בעיקר**, ירושלים: הוצאת פלדהיים, תשע"א
* **בינת הלב - מאמרי [[חנוכה]]**, ירושלים: הוצאת יהדות מזווית שונה, תשע"ג
* **מחשבות והשקפות מבראשית**, ירושלים: הוצאת צוף, תשע"ט
* **מחשבות והשקפות על מועדים ואקטואליה** ירושלים: הוצאת צוף, תשפ"ד
* **מחשבות והשקפות על סדר פרשיות התורה** ירושלים: הוצאת צוף, תשפ"ד

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* אורי פז, במבוך הזהות העצמית – פאנל על הזהות היהודית, עם פרופ' יהודה לוי, פרופ' שלום רוזנברג והרב מרדכי נויגרשל
* 
* מורשת שו"ת עם הרב נויגרשל.
* ערוץ ההרצאות של הרב נויגרשל באתר יוטיוב.
*  משיעורי הרב מרדכי נויגרשל, לצפייה באתר בינינו
*משעורי הרב מרדכי נויגרשל לצפייה באתר תורה 24.
*ראיון עם אבי מימרן באתר קול חי
* כל הכתבות - הרב מרדכי נויגרשל, באתר ערוץ 7

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:תנועת התשובה: פעילים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:סגל רדיו קול חי
קטגוריה:סנהדריה המורחבת: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית התלמוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
היתוך קר

**היתוך קר** (באנגלית: **Cold fusion**) הוא תחום מחקר העוסק בבדיקת ההיתכנות של היתוך גרעיני בטמפרטורת החדר. תהליך כזה, לו היה אפשרי, יכול היה להוות מקור אנרגיה זול וזמין. התהליך ה"הפוך" - ביקוע גרעיני - משמש להפקת אנרגיה בכל הכורים הגרעיניים.

אף שהוכרז בעבר מספר פעמים על הצלחה במימוש תהליכי היתוך קר, כל הניסיונות לחזור על הניסויים נכשלו. בין הפיזיקאים מוסכם שאין כל תהליך ידוע של היתוך קר, ונראה שתהליך כזה כלל לא ייתכן.

הכרזתם של זוג מדענים ידועים ב-1989 על ביצוע היתוך קר, עוררה עניין תקשורתי ומדעי רב, אולם סופה שהפכה לאירוע מביך, כשהתברר שמדובר בטעות מעבדתית.

## היתוך גרעיני
היתוך גרעיני הוא תהליך המפיק אנרגיה ממיזוג של זוג אטומים בעלי מספר אטומי נמוך, לאטום בעל מספר אטומי גבוה יותר. בתנאים מתאימים, מסתו של הגרעין המאוחד קטנה מסכום המסות של הגרעינים הראשונים, והפרש המסות משתחרר, על-פי השוויון E=mc², כאנרגיה. התהליך דורש השקעה עצומה של אנרגיה כדי להתגבר על מחסום הדחייה החשמלית בין הגרעינים. הוא מתרחש רק בליבתם של כוכבים, ומהווה מקור האנרגיה שלהם. האדם הצליח עד כה לממש היתוך גרעיני רק דרך פיצוץ של פצצת מימן, המסתייעת בפיצוץ ראשוני של פצצת ביקוע.

להיתוך גרעיני שני יתרונות על פני ביקוע גרעיני:
* מקור האנרגיה, הדלק, להיתוך גרעיני הוא האיזוטופ דאוטריום (לפעמים גם טריטיום), הנמצא במימן שבמים, וניתן לזיקוק ממי הים, כלומר זמין מאוד. הדלק של ביקוע גרעיני הוא אורניום (או פלוטוניום) הנמצא באחוזים קטנים בכרייה במקומות נדירים ביותר.
* התוצר של היתוך קר הוא הליום, שאינו רדיואקטיבי, ולכן נקי ביותר. תוצרי הביקוע הגרעיני הם יסודות שונים ומהם רבים רדיואקטיביים, ולכן דורשים טיפול מיוחד למניעת זיהום רדיואקטיבי של הסביבה.

## הכרזה על ביצוע היתוך קר
הכימאים סטנלי פונס האמריקאי ומרטין פליישמן הבריטי כינסו ב-23 במרץ 1989 מסיבת עיתונאים גדולה באוניברסיטת יוטה שבסולט לייק סיטי, ובישרו לעולם על תגלית מדעית חדשה ומרעישה, ובלשונם, "תאורטית, נראה כי בטווח הנראה לעין ניתן יהיה להפיק אנרגיה רבה בצורה פשוטה וזולה". התהליך שתיארו פונס ופליישמן היה מבוסס על אלקטרוליזה של מתכות כגון פלדיום ופלטינה, בתוך מים כבדים. תוך כדי אלקטרוליזה, גילו המדענים, שהתאים מפיקים חום רב יותר מכמות האנרגיה החשמלית המושקעת בהם. לתוספת החום קראו המדענים "אנרגיית יתר". פונס ופליישמן טענו שמקור אנרגיית היתר הוא היתוך קר, אך לא הציגו הוכחה לטענתם.

ההכרזה עוררה התרגשות רבה ומספר מעבדות הודיעו שקיבלו תוצאות דומות, אולם בתוך זמן קצר הוברר שמעבדות אחרות רבות בעולם אינן מסוגלות לחזור על הניסוי. בתחילת שנות ה-90, היה מקובל להניח שבניסוי של פונס ופליישמן לא התרחש היתוך קר, בין אם הייתה זו טעות מדידה ובין אם הדיווח על התוצאות לא היה מדויק.

חוקרים בארצות הברית, בראשות צבי שקדי, חזרו ב-1993 על הניסוי של פונס ופליישמן. הם מצאו טעות בנוסחאות ששימשו את פונס ופליישמן לחישוב מאזן האנרגיה. קבוצת המחקר של שקדי גילתה שפונס ופליישמן הניחו שנצילות פאראדיי בניסוי היא תמיד 100% ושהנחה זו שגויה. לטענתם ההנחה השגויה בדבר נצילות פאראדיי הייתה הסיבה שהובילה להכרזה על קבלת היתוך קר בניסוי של פונס ופליישמן. טענה זו נבדקה והוכחה כנכונה על ידי קבוצות מחקר נוספות.

## טענות חדשות להיתוך קר

ב-2011 ממציא איטלקי בשם אנדראה רוסי הכריז על פיתוח מתקן היתוך קר בשם E-CAT (קיצור של Energy Catalyzer). נכון לפברואר 2016, המתקן לא הושק מסחרית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקה גרעינית
קטגוריה:אלקטרוכימיה
לפקח ולהעניש

**לפקח ולהעניש: הולדת בית-הסוהר** (צרפתית: **Surveiller et Punir: Naissance de la Prison**) הוא ספרו של הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו, אשר פורסם בהוצאת גלימאר בשנת 1975, ובהוצאת רסלינג במהדורה העברית בשנת 2015. **לפקח ולהעניש** נחשב לאחת העבודות החשובות, אם לא החשובה ביותר, מבין מחקריו של פוקו.

## סקירה כללית
בספר מתחקה פוקו אחר השינויים שחלו בדרך בה חברות מענישות את מי שהן מגדירות כפושע. המחקר בוחן את התהליכים החברתיים והתאורטיים שעומדים בבסיס השינויים הנרחבים שהתרחשו בשיטות הענישה ובמערכת הכליאה במדינות המערב בעידן המודרני. עיקר המאמץ של פוקו מופנה לניתוח מסמכים מגנזכים צרפתיים, ואולם הנושאים אשר מועלים לדיון נוגעים לכל חברה מערבית מודרנית.

בנוסף טען פוקו, מטרת הספר אינה נעוצה בעבר אלא בעיקר בהווה; כיצד נוצרו התנאים שאפשרו את טכנולוגיות הכוח שמופעלות בהווה? כיצד הגענו ממצב של עינויים גופניים מזוויעים בעבר למצב של כליאה שקטה בהווה? ממצב שבו החברה ביקשה להעניש את הפושעים למצב בו החברה מבקשת "לתקן" אותם?

פוקו מבקר ומאתגר בספר את הדעה הרווחת לפיה הפך בית הסוהר לצורה המקובלת של ענישה הודות לעניין ההומניטרי שגילו רפורמיסטים דואגים, אף כי אין הוא מבטל את השפעת דאגתם. פוקו עורך את ביקורתו דרך איתור דקדקני של השינויים התרבותיים אשר הובילו לעליונות בית הסוהר כמודל הענישה המערבי, תוך התרכזות בשיטות הענישה, בשכלול הפיקוח על גוף הפושע ודרך עיסוק בשאלות של כוח/ידע. הפעלת הכוח קיימת, טוען פוקו, גם בצורת בית הספר, בית החולים, מחנות הצבא וכדומה.

הספר מחולק לארבעה חלקים עיקריים: עינויים, ענישה, משמוע ובית כלא.

## חלקי החיבור
### I. עינוי
ממוזער|העינויים של דאמְיֶן ()|250x250 פיקסלים
פוקו פותח את הספר בהנגדת שתי צורות ענישה: ראשית מתואר העינוי הפומבי האלים והכאוטי של רובר-פרנסואה דאמְיֶן (), שהורשע בניסיון לרצח המלך לואי ה-15 בשלהי המאה ה-18, ונקבע כי הוא

מול תיאור מפורט זה של עינוי מציב פוקו פיסקה מתוך רשימת הכללים השיטתית להסדרת זמן שהייתם של פושעים בבית כלא בראשית המאה ה-19. דוגמאות אלו ממחישות את השינוי העמוק שעבר על מערכת הענישה המערבית תוך פחות ממאה. פוקו מוביל את הקוראים לתהות מה הביא לשינויים אלו וכיצד השתנתה התרבות המערבית כל כך.

כדי לענות על שאלות אלו מתחיל פוקו לבחון את העינוי הציבורי כשלעצמו. הוא טוען שמחזה העינויים הפומבי היה צורה תיאטרלית ששרתה במכוון ולא במכוון כמה מטרות חברתיות. אחת המטרות המכוונות הייתה שיקוף אלימותו של הפשע המקורי על גופו של הפושע כדי שהכל יראו וייראו.

### II. ענישה

### III. משמוע

### IV. בית כלא

## קבלה וביקורת
הספר הוליד מגוון רחב של פיתוחים ומחקרי המשך על ידי חוקרים ואמנים מתחומים שונים.

## ראו גם
* פנאופטיקון

## לקריאה נוספת

*Foucault, Michel (1975). *Discipline and Punish: the Birth of the Prison*, trans. Alan Sheridan, New York: Random House.
*Foucault, Michel (1975). *Surveiller et punir : Naissance de la prison*, Paris : Gallimard.


## קישורים חיצוניים
* 

*Discipline and Punish - Chapter 1, The Body of the Condemned 
* Discipline and Punish - Chapter 3, Panopticism

* 
* 
*אברהם טננבוים, המעבר הגורף מענישה גופנית לעונש המאסר – בין אליאס לפוקו והשלכות לעתיד, ספר גבריאל בך (תשע"א-2011), עורכים דוד האן, דנה כהן-לקח, מיכאל בך, עמ' 305–333.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מישל פוקו
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרי 1975
קטגוריה:ספרי הוצאת רסלינג
סוף

**סוּף** (שם מדעי: *Typha*) הוא סוג של צמח, ממשפחת הסופיים.

## מאפיינים
מיני הסוג הם עשבוניים רב שנתיים, שעליהם הארוכים (עד 2 מטרים) צומחים בשושנה סביב השורשים. התפרחות צומחות על גבי עמודי תפרחת ארוכים - כשני מטרים ויותר אורכם. העמוד ספוגי וחתכו עגול. התפרחות - הזכרית בראש העמוד והנקבית מעט מתחתיה נראות כמברשות ארוכות.

מיני הסוף צומחים על גדות נחלים ומקווי מים מתוקים, בחגורת הצומח הראשונה. שורשיהם מסוגלים לנבוט אף כ-30 ס"מ תחת פני המים, והעלים מצוידים ברקמות אוגרות אוויר - תאים חלולים גדולים מאוד, המסייעים לצמח לנשום תחת המים. רקמה אוגרת אוויר זו נקראת אארנכימה.

בסוג 11 מינים, תפוצתם באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני כולל אירופה ואסיה. בארץ מיוצג הסוג על ידי סוף הַקָּרִין, סוף מצוי, סוף רחב עלים

## הסוף במקרא
הסוף נזכר 4 פעמים כצמח מים הגדל על שפת היאור שבתוכו הוסתרה תיבת משה (שמות ב ג-ה). הוא גדל בסמוך ל'קנה', ועם התייבשות מי היאור צמחים אלה קמלים: . פעם אחת נזכר בתפילת יונה כצמח הנמצא בים: . כנראה ש"ים סוף" (הנזכר 23 פעמים במקרא) נקרא על שם ה'סוף' שגדל בו או על שפתו.

ל'סוף' אין מסורת זיהוי מוצקה, אך לפי הקשר הפסוקים וכן לפי רוב התרגומים יש להבחין בין ה'סוף' הנזכר בספר יונה כצמח של ים הגדל בים התיכון (יונה א, ג) שמזוהה כאלג"א (אצות) על ידי אחד המפרשים, לבין שאר האזכורים המתייחסים לצמח הגדל בנילוס, שהוא מקווה מים מתוקים. לפי פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן, ה'סוף' המקראי הוא כנראה שם קיבוצי לכלל הצמחים היוצרים נוף סבוך במקווי מים מתוקים ומלוחים. הצמח הנקרא בימינו סוף מצוי (Typha domingensis) הוא אפוא רק אחת מהאפשרויות לזיהוי ה"סוף" המקראי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סופיים
קטגוריה:משפחות צמחים
קטגוריה:צמחי המקרא
דורון נבון

**דורון נבון** הוא אמן לחימה ישראלי, בן המערב הראשון שקיבל תואר מוסמך בכיר (שִיהָאן) באמנות הלחימה "בודו-טאיג'יטסו- נינג'יטסו".

## ביוגרפיה
נבון התחיל ללמוד קראטה וג'ודו בשנות העשרה שלו. הוא נופה ברגע האחרון מסגל הספורטאים של אולימפיאדת מינכן עקב פציעה קשה במהלך אימון הכנה בג'ודו.

בסוף שנות ה-60 נסע נבון ליפן, שם המשיך בלימודי הג'ודו בבית הספר "קוֹדוֹ-קאן". באמצע שנות ה-70 הגיע לדרגת דאן 4 בג'ודו. בתקופת שהותו ביפן התוודע לאמנות הלחימה נינג'יטסו, הידועה בעולם כ"בודו טאיג'יטסו". זאת, באמצעות מורה ישראלי אחר בשם דני וקסמן. הם היו לתלמידים המערביים הראשונים שלמדו אמנות זו ישירות מראש השיטה, מאסקה האצומי. לאחר שנים של אימונים הגיע נבון לדרגת דאן 5 בנינג'יטסו והיה לבן המערב הראשון שקיבל דרגה זו ותואר שיהאן. בישראל הקים שלוחה ישראלית של בוג'ין קאן, בשם "בוג'ין קאן ישראל".

לשיטת פלדנקרייז לריפוי ולשכלול היכולת הגופנית התוודע בזכות הכרות אישית עם מייסד השיטה, משה פלדנקרייז, ביפן. בישראל שילב אימון גופני מפרך בנינג'יטסו ובג'ודו עם שיעורי תנועה וטיפולים בשיטת פלדנקרייז. בשנות האלפיים, נבון מתגורר ביפן, אינו עוסק באמנות לחימה ומלמד את שיטת הפלדנקרייז באזור טוקיו.

תלמידיו הישירים של דורון נבון ממשיכים ללמד את השיטה והכשירו אחריהם מספר דורות של מורים ואלפי תלמידים ברחבי הארץ. מן הבולטים בתלמידיו המיידיים של דורון הם אילן גטניו, מוטי נתיב, יעקב (נועם) חזן, יוסי תשובה, יוסי שריף ומשה זולר. מורים אלה העמידו אחריהם בתי ספר הממשיכים את הסגנון הייחודי של דורון נבון שהטמיע את הנינג'יסו, שיטת פלדנקרייז ורעיונות מהג'ודו תוך שמירה על נאמנות טכנית לסגנון המקורי אותו קיבל ממורו מאסקה האצומי, ראש השיטה.

## קישורים חיצוניים
* דורון נבון, באתר האינטרנט של בית הספר לאמנות לחימה "אקבן"

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
קטגוריה:ג'ודוקא ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
אנטנדרוס

**אַנְטַנְדְרוֹס** (ביוונית: **Άντανδρος**, בלטינית: **Antandrus**) היא עיר עתיקה בצפון מערב אסיה הקטנה, בחופו הצפוני של מפרץ אדרמיט (Edremit) שבטורקיה, ממנה נותרו לימינו שרידים מעטים בלבד. חורבותיה סמוכים לעיר אלטינולוק (Altınoluk) שבנפת בליקסיר (Balıkesir). 

חשיבותה של אנטנדרוס במיקומה האסטרטגי. היא שוכנת למרגלות הר אידה, ששפע עצים לבניית ספינות ולצרכים מסחריים וצבאיים נוספים, ושימשה בעת העתיקה מספנה ונמל מוצא למצרך רב-חשיבות זה.   
## היסטוריה
ראשיתה של אנטנדרוס לוטה בערפל. הרודוטוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-5 לפנה"ס, קורא לה אנטנדרוס הפלאסגית, רמז לקדמוניותה, שכן כינוי זה משמש אצלו לתיאור התושבים הילידיים שקדמו לבוא ההלנים אל ארץ יוון. הלקסיקוגרף היווני סטפאנוס מביזנטיון, בן המאה ה-6 לספירה, המסתמך על כתבי אריסטו, כותב כי אנטנדרוס נקראה תחילה אֶדוֹנִיס ויושבה על ידי האֶדוֹנִים, בני שבט ממוצא תראקי. מאוחר יותר, במאה השביעית לפנה"ס, שלטו בה הקִימֶרִים, אף הם בני שבט נוודים תראקי, ולדברי הרודוטוס סילקם לבסוף מאסיה הקטנה אַלִיאַטֶס מלך לידיה. פליניוס, בחיבורו "תולדות הטבע", כותב גם הוא, כי אנטנדרוס נקראה לפנים אֶדוֹנִיס (Edonis) ואחר כך קִימֶרִיס (Cimmeris). סימן לעתיקותה של אנטנדרוס אפשר אולי למצוא גם בחרוזיו של המשורר הרומי ורגיליוס, המספר כי אִינֵיאַס, מייסדה האגדי של רומא, הגיע לאחר עזבו את טרויה אל אנטנדרוס, בנה בה עשרים ספינות ומכאן הפליג עם אנשיו אל לאטיום.

העיר  נכבשה על ידי הפרסים זמן קצר אחרי מסע המלחמה של דריווש הראשון אל סקיתיה (512 לפנה"ס). ב-424 לפנה"ס, בשנה השמינית למלחמה הפלופונסית, נכבשה העיר בסיוע בוגדים מבפנים על ידי גולים ממיטילנה ולסבוס, אנשי הסיעות האוליגרכיות, אך האתונאים שהחזיקו בה קודם השתלטו עליה מחדש לאחר זמן קצר. בהמשך המלחמה נכבשה העיר על ידי הפרסים. תושבי העיר, שחששו מבוגדנותו של מפקד חיל המצב הפרסי מטעמו של טיספרנס ולא יכלו לשאת את העול שהטיל עליהם, קמו וגירשו אותו ואת חייליו (411 לפנה"ס). למרות המעשה לא איבדו הפרסים את אחיזתם בעיר.

## לקריאה נוספת
* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה – אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* ורגיליוס. **אינאיס**. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומפתח שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ד.

* Burrell, Barbara. *Neokoroi: Greek Cities and Roman Emperors.* Cincinnati Classical Studies, New Series Volume IX. Leiden: Brill, 2004. Online preview.  .


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: ערים בטורקיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
לחוח

**לְחוּח** (בערבית: **لحوح**) הוא סוג לחם שטוח ודק שמקורו ב. המאכל פופולרי גם בישראל, אליה הובא עם עלייתם לישראל של יהודי תימן. ללחוח מרקם ספוגי ולח והוא נאכל בדרך כלל עם מרק או חילבה. ללחוח קיימות גרסאות במדינות נוספות, הדומות בשמן אך שונות במרקמן ובטעמן.

הלחוח המקורי יוצר בתימן מדורה, מדוחן או משילוב של שניהם. מרכיבי הלחוח כיום הם קמח, סולת, שמרים, ומעט מלח וסוכר אשר מעורבבים יחד ליצירת בלילה אחידה.

הכנת הלחוח כיום מתבצעת על ידי יציקת מנה מדודה של בלילה על משטח מתכתי (כגון מחבת) המחומם לטמפרטורה גבוהה. בחימום המהיר של הבלילה נוצרות בועות קיטור המקנות ללחוח מרקם ספוגי ורך בצידו העליון, שנותר בגוון בהיר, בעוד שצידו התחתון, שבא במגע עם המשטח המחומם, משחים. בעבר הכינו את הלחוח על משטח מיושר (ממתכת או אבן) אשר חומם מעל למדורה. 

מהבצק של לחוח עשו יהודי תימן גם גֶ'ליטה וכָ'וִיץ שהם רביכות עבות יותר מהלחוח. לצורך כך השתמשו בכמות גדולה יותר של בצק ובטכניקות שונות של אפייה.

## ראו גם
*מלאווח
*אנג'רה
*באגריר
*טורטייה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הערבי: מאפים
קטגוריה:המטבח התימני
קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים