open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הנערה ששיחקה באש

**הנערה ששיחקה באש** (בשוודית: **Flickan som lekte med elden** באנגלית: **The Girl Who Played with Fire**) הוא הספר השני בטרילוגיית מילניום מאת סטיג לרסון. הספר פורסם בשוודית בשנת 2006, באנגלית ב-2009, ובעברית ב-2010. התרגום לעברית הוא של רות שפירא.

## תקציר הסיפור
מיכאל בלומקוויסט, עיתונאי שהתפרסם בשוודיה לאחר שחשף פרשת שחיתות גדולה, עובד על תחקיר גדול בנושא סחר בנשים בשוודיה יחד עם עיתונאי נוסף בשם דאג סוונסון.

ליסבת סלאנדר, האקרית שעבדה עם מיכאל על תחקיר אחר שלו, עוקבת אחרי השינויים בדיסק הקשיח של מיכאל ומוצאת את המידע על התחקיר הנוכחי שלו. כיוון שהנושא קרוב לליבה, היא מחליטה לעזור בתחקיר.

בינתיים נרצחים דאג סוונסון וחברתו מיה ברגמן, והמשטרה מוצאת בזירה אקדח שעליו טביעת האצבעות של ליסבת. המשטרה משוכנעת על סמך עברה הפסיכיאטרי שהיא הרוצחת, ופותחת במרדף אחריה.

ליסבת חושדת כי אביה, אלכסנדר סלאצ'אנקו, הידוע בכינוי "סלה", הוא שרצח את דאג ומיה. היא מגלה את כתובתו ומגיעה לביתו כדי להרוג אותו. היא נתפסת על ידי רולנד נידרמן, שלוקח אותה לחצר, שם הוא מתכוון לרצוח ולקבור אותה. ליסבת מנצלת רגע של היסח הדעת וזורקת לתוך עיניו של רולנד אגרוף חול, אביה יורה בה שלושה כדורים ורולנד קובר אותה.

מיכאל מגלה שליסבת נסעה להרוג את אביה ונוסע בעקבותיה כדי לסייע לה. ליסבת מתעוררת בקברה ומצליחה להיחלץ. היא לוקחת גרזן ופוצעת את אביה במחסן העצים. רולנד שומע את זעקותיו של סלה, נכנס למחסן ומגלה את ליסבת, אותה קבר לפני מספר שעות. הוא בטוח כי היא דמות לא אנושית ובורח מהמקום. מיכאל מגיע למקום, לוכד את רולנד ומזעיק את שרותי ההצלה.

## דמויות מרכזיות בסיפור
***מיכאל בלומקוויסט** - גיבור הסיפור, עיתונאי שהתפרסם לאחר שחשף פרשת שחיתות בשוודיה.
***ליסבת סלאנדר** - האקרית על, ביתו של סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה. "ליסבת סלנאדר היא האישה ששונאת גברים ששונאים נשים." בלומקוויסט, יום ה' 7 באפריל.
***אריקה ברגר** - העורכת הראשית של העיתון מילניום, והמאהבת של מיכאל בלומקוויסט.
***דאג סוונסון** - תחקירן העובד במילניום על סיפור על סחר בנשים.
***מרים וו** - חברה של ליסבת.
***נילס ביורמן** - עורך דין, האפוטרופוס של ליסבת.
***אלכסנדר סלאצ'נקו** - ידוע בכינוי "סלה" ובשם הבדוי קרל אקסל בודין, אביה של ליסבת.
***רולנד נידרמן** - אחיה החורג של ליסבת, חולה במחלה שאינו חש כאב.
***יאן בובלנסקי** - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם, מוביל את המצוד אחרי ליסבת.
***סוניה מודיג** - סגניתו של בובלנסקי.
***הנס פסטה** - מפקח במשטרת סטוקהולם.
***פאולו רוברטו** - מאמן אגרוף, מתאמן עם ליסבת.
***גונאר ביורק** - סוכן של הספו.
***הולגר פלמגרן** - האפוטרופוס הקודם של ליסבת.

## הסרט
סרט על פי הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson), והוצג לראשונה במדינות סקנדינביה בשנת 2009.

## קישורים חיצוניים
* 
* לאה מזור,׳הנערה ששיחקה באש׳ או המסתורין האפל של ספרות המתח בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* הנערה ששיחקה באש, באתר "טקסט"
* הנערה ששיחקה באש, באתר של "מודן הוצאה לאור"
* 
* האתר הרשמי 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות שוודית
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
שביתת פולמן

**שביתת פולמן** (באנגלית: **Pullman Strike**) הייתה שביתה שקיים איגוד פועלי הרכבת של ארצות הברית באביב ובקיץ 1894 בראשותו של יוג'ין דבס. השביתה החלה כתוצאה מהרעת תנאיהם של הפועלים במפעל הרכבות של ג'ורג' פולמן, סמוך לשיקגו והתפרסה על פני הארץ כולה. השביתה הוכרעה בכוח צבאי. במסגרת ההשתלטות על השביתה נהרגו 13 פועלים ונפצעו 57.

## רקע
בחורף של 1893–1894 שקעה ארצות הברית במיתון עמוק. חברות רבות פיטרו עובדים ושכרם של הנותרים קוצץ. מנהיג פועלי הרכבת, יוג'ין דבס, החל לארגן את איגוד פועלי הרכבת.

פועליו של בית החרושת פולמן לא היו מאוגדים. רובם (כ-10,000 פועלים) התגוררו בעיר פולמן, עיר מיוחדת שהוקמה לצד המפעל ושהונהגה על ידי פולמן כמדינה פרטית. עם זאת פנו פועליו של פולמן לדבס בקריאה להציל אותם מגורלם ולשבש את הטיפול בקרונות פולמן בכל הסדנאות במדינה. במכתב שכתבו לדבס הם תיארו את החיים בעיר פולמן במילים:

## השביתה
ב-11 במאי 1894 פתחו בין 2,500 ל-3,000 עובדי פולמן בשביתה. ב-26 ביוני הפסיקו כל עובדי הרכבת המאוגדים בארצות הברית לטפל בקרונות פולמן. יוג'ין דבס קרא לשביתה כללית ביולי. במקביל גויסו שוברי שביתה, רובם אפרו-אמריקאים שחרדו שאם ישתתפו בשביתה יהיו אלה שייפגעו ראשונים.

ב-29 ביוני הפכה אספה באילינוי להתפרעות שבמסגרתה הסיטו עובדים שובתים קטר מהפסים. בהמשך נחסמו מסילות רכבת על ידי שובתים וחברי איגודים אחרים שהביעו סימפתיה לשובתים. פולמן פנה לתובע הכללי ריצ'רד אולני ובאמצעותו לנשיא גרובר קליבלנד בבקשה שישבור את השביתה בכוח, מתוך הטענה ששיבוש פעולת הרכבות פוגעת בשירות החיוני של הדואר הפדרלי. אולני נענה, הוציא צווי מניעה באמצעות השופטים פטר גרוסקאפ (Peter S. Grosscup) ויליאם וודס (William Allen Woods) ובהסכמת הנשיא שלח לאילינוי 12,000 מאנשי שירות המרשלים של ארצות הברית, אנשי מיליציה מאילינוי וחיילים. בקרבות הרחוב שהתנהלו נהרגו 13 פועלי רכבת ו-57 נפצעו.

## לאחר דיכוי השביתה
ב-26 בינואר 1895 החל משפטם של דבס ושבעה מחבריו באולם המשפט של השופט פטר גרוסקאפ אל מול חבר מושבעים. שמונת הנאשמים היו יוג'ין דבס, ג'ורג' ו. הווארד וסילבסטר קליאר, פקידי עובדי איגוד הרכבות האמריקני; ל.ו. רוג'רס, עורך עיתונו של האיגוד; ויליאם א. ברנס, מארטין ג'. אליוט, רוי מ. גודווין וג'ימס הוגאן, ראשי האיגוד.

הפרקליט קלרנס דרו זיכה את שמונת הנאשמים מאשמת קשירת קשר לפגיעה בשירות פדרלי חיוני. אך בכך לא תמה הסאגה המשפטית. דבס ושבעת חבריו הועמדו למשפט בבית הדין הפדרלי בשיקגו, הממונה מטעם בית המשפט העליון, באשמת "בזיון בית הדין". זאת בתואנה שסירבו להישמע לצו המניעה שהוצא בתחילה. במקרה זה הנאשמים לא נהנו מיתרון של משפט על ידי חבר מושבעים. השופט ויליאם וודס, השני מבין השופטים הפדרליים שהוציאו את הצו, שמע את העדויות וגזר עליהם שישה חודשים בכלא.

פועליו של פולמן אולצו לחתום על הסכם לפיו לא ישבתו ולא יחברו לעולם לאיגוד. על מנת לפצות את מעמד הפועלים הוכרז "יום העבודה", כיום חג רשמי.

## לקריאה נוספת
* הווארד זין, **היסטוריה עממית של ארצות הברית**, הוצאת בבל, 2007, עמודים 374 - 377.
* אירווינג סטון, **לצד הנרדפים**, הוצאת מ. מזרחי,1964, עמודים 22–41.

## קישורים חיצוניים

* לוח זמנים מפורט של כל אירועי השביתה 
* על השביתה באוניברסיטת צפון אילינוי 
* ההיסטוריה של יום העבודה, הפרק על שביתת פולמן אתר PBS 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שביתות בארצות הברית
קטגוריה:שיקגו: היסטוריה
קטגוריה:1894 בארצות הברית
קטגוריה:נשיאות גרובר קליבלנד
פולמן (שיקגו)

ממוזער|שמאל|250px|מיקומה של פולמן, בתוך העיר שיקגו. מיוצגת במספר 50
**פולמן** (באנגלית: **Pullman**) היא כיום פרוור בדרום שיקגו שבמדינת אילינוי. בעבר, בין השנים 1880–1898 הייתה זו העיר המתוכננת הראשונה בארצות הברית שיועדה לפועלי חברת הרכבות של ג'ורג' פולמן. בשנת 1894 דוכאה בעיר ביד קשה שביתת פולמן.

## פולמן ההיסטורית
ימין|ממוזער|250px|מראה כללי של פולמן עם אכלוסה
שמאל|ממוזער|250px|מלון פלורנס
[שמאל|ממוזער|250px|פועלים מול אנשי [המשמר הלאומי של אילינוי ליד בניין הארקדה בעיר פולמן]]
בשנת 1880 רכש ג'ורג' פולמן 4,000 אקר (כ-16,000 דונם) מדרום לשיקגו במטרה לייסד עיר שתיועד כולה לעובדי תאגיד פולמן. העיר הייתה צמודה למפעל הייצור המרכזי של קרונות השינה של פולמן. את העיר תכנן האדריכל סולון ספנסר בימן והיא כללה כנסיות, בתי ספר, מרכזי קניות, כיכרות ועוד. היו בה רחובות רחבים, המבנים הציבוריים נבנו בפאר, הותקנו בה תאורת רחוב, אספקת גז ואספקת מים מרכזית (למתקנים מרכזיים, לא לבתים פרטיים). באותה עת הייתה העיר, שתוכננה לכ-10,000 איש, אחת מהערים המתקדמות באמריקה.

פולמן שלט בעירו כשליט יחיד. הוא הוציא לאור עיתון מטעמו, ולא התיר הוצאת כל עיתון או פרסום אחר. אספות פומביות נאסרו. פולמן אסר על עובדיו להצטרף לאיגוד. מחירי הסחורות בחנויות בעיר נשלטו על ידי פולמן, וכן מחירי השכירות של הדירות. ב-1893, כאשר החל המצב הכלכלי להתדרדר, הוריד פולמן את שכר העובדים, אך לא עדכן בהתאם את מחירי השכירות והסחורות, שנותרו בעינם.

באותה עת בה הציג פולמן את עירו כדגם לעיר מודרנית ומתוקנת במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו (1893), הגיעה התסיסה בעיר הפועלים לשיא. באביב וקיץ 1894 התחוללה שביתה ארצית של פועלי הרכבת, שמרכזה היה בעיר. השביתה דוכאה ביד קשה על ידי כוחות שירות המרשלים של ארצות הברית, אנשי מיליציה מאילינוי וחיילים. בקרבות הרחוב שהתנהלו נהרגו 13 פועלי רכבת ו-57 נפצעו.

ב-1898 הכריז בית המשפט העליון של אילינוי שהבעלות הפרטית על העיר פולמן אינה חוקתית, ובעקבות זאת הפכה העיר לפרבר בשטח השיפוט של שיקגו.

כמה מן המבנים ההיסטוריים מן העיר פולמן נותרו על תילם (בהם "מלון פלורנס", בניין הארקדה, הכנסייה ועוד כ-900 מבנים מקוריים) והם מהווים אתר מורשת לאומי. בשנת 1972 הוכרזה העיר ההיסטורית (בין הרחובות 111 ו-115) כ"Pullman Historic District" במסגרת אתרי המורשת של שיקגו ומחוז קוק. מפעל ייצור הקרונות פעל עד 1982 ומאז משמש אף הוא כאתר היסטורי.

## הפרוור כיום
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר האזור תהליך של שינוי בהרכב האוכלוסייה שלו. נכון למפקד האוכלוסין של 1990, אוכלוסיית הפרבר מורכבת מ-81% אפרו-אמריקאים, כ-8% היספנים וכ-8% לבנים. הפרבר אכלס בעבר אוכלוסייה גדולה יחסית של צאצאי מהגרים מפולין ונמצאת בו קתדרלה בסגנון פולני.

עם זאת, מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, עבר הפרבר תהליך של ג'נטריפיקציה (חדירה בלתי מתוכננת של אוכלוסייה מהמעמד הבינוני והגבוה לשכונות חלשות במרכזי ערים תוך שינוי מתמשך של אופי השכונה).

## קישורים חיצוניים

* מוזאון וירטואלי של פולמן ההיסטורית
* אתר פולמן 

## הערות שוליים

קטגוריה:שיקגו
קטגוריה:ארצות הברית: ערים מתוכננות
פאי רועים

[שמאל|ממוזער|250px|פאי רועים העשוי מ[בשר בקר.]]
**פאי רועים** (באנגלית: **shepherd's pie** - "שפרדס פאי" או **Cottage pie** - "קוטג' פאי") הוא מאפה מהמטבח הבריטי או המטבח האירי הכולל בשר טחון שעליו ציפוי העשוי מחית תפוחי אדמה. במטבח הבריטי, כאשר המנה עשויה בשר בקר היא נקראת "קוטג' פאי" וכאשר היא עשויה בשר כבש היא נקראת "פאי רועים". מאכל זה נאכל הן בבתים פרטיים והן בפאבים כמזון מהיר.

## היסטוריה
מאפי בשר היו נפוצים במטבח האנגלי כבר בימי הביניים. הבאת תפוחי האדמה לאנגליה בראשית המאה ה-18 הביאה ליצירת פאי הרועים. מקורו של הפאי ככל הנראה בצפונה של אנגליה או בדרומה של סקוטלנד.

המתכון להכנת המאפה פורסם לראשונה בספר בישול משנת 1791. היה זה מאכל עממי בשל מחירם הזול של מרכיביו ולכן כונה "פאי קוטג'" - שכן נאכל בבתיהם של הכפריים (הקוטג'ים) ולא בבתי האחוזה של האצילים.

המאפה עשה שימוש חוזר בבשר מבושל ובמחית תפוחי אדמה, וכך איפשר ניצולם החוזר בהיעדר קירור.

השם "פאי רועים" הופיע לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, וכך מוכר המאפה כיום ברחבי העולם.

## גרסאות של המתכון
למאפה מספר גרסאות:
* פאי קמברלנד (Cumberland Pie) הוא גרסה הכוללת פרורי לחם על המאפה.
* גרסאות צמחוניות של המאפה כוללות תחליף בשר (כגון סויה), או גולאש בבסיס הפאי.
* האשי פרמנטייה  מאפה צרפתי שנקרא על שמו של הרוקח והתזונאי אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה ששינה בארצו את היחס לצריכת תפוחי האדמה למאכל.
* פסטל דה פאפה (Pastel de papa) גרסה דרום אמריקאית המכילה בשר, גבינה, תפוחי אדמה, עגבניות, צימוקים ותבלינים שונים.

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של פאי הרועים
* מתכון לפאי רועים, באתר Cooks
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח הסקוטי
קטגוריה:המטבח האוסטרלי
קטגוריה:המטבח הניו זילנדי
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:מטבח דרום-אפריקאי
קטגוריה:מאכלים לאומיים
ארנסט בולאנז'ה

**ארנסט בולאנז'ה** (בצרפתית: **Ernest Boulanger**;  16 בספטמבר 1815 – 14 באפריל 1900) היה מלחין צרפתי.

## קורות חייו
ארנסט בולאנז'ה נולד בפריז למשפחת מוזיקאים. אביו, פרדריק בולאנז'ה, היה צ'לן ומורה לשירה בקונסרבטואר של פריז, ואמו, מארי-ז'ולי האנליז'ה הייתה זמרת בתיאטרון האופרה קומיק בפריז. ארנסט בולאנז'ה היה אביהן של נדיה ולילי בולאנז'ה.

בולאנז'ה למד בקונסרבטואר הפריזאי ובגיל 19 זכה בפרס רומא וקיבל מלגת לימודים לווילה דה מדיצ'י ברומא. בשנת 1842 החל שמו של ארנסט בולאנז'ה להתפרסם בחוגי המוזיקה של פריז בזכות האופרה שחיבר ואף ניצח עליה. בשנת 1870 עוטר ארנסט בולאנז'ה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי וב-1871 היה לפרופסור לשירה בקונסרבטואר. בין תלמידותיו שם הייתה ראיסה מיצ'טסקי הרוסיה, שאותה נשא לאישה בשנת 1877. בשנת 1881 היה לחבר האקדמיה לאמנויות יפות.

ארנסט בולאנז'ה תפס מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של פריז ובין ידידיו היו, בין השאר, שארל גונו, ז'יל מאסנה וקאמי סן-סנס.

## יצירתו
### אופרות

* "השד בבית הספר" לברית מאת אז'ן סקריב (1842)
* "שני הרועים" (1843)
* "המחבוא" (1847)
* "15 באוגוסט בשדות" (1852) (לברית מאת מישל קארה)
* "נעל העץ של המרקיז" (1854) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "המניפה" (1860) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "דון קיחוטה" (1896) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "דון מוקארדה" (1902) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משפחת בולאנז'ה
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1815
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1900
קטגוריה:זוכי פרס רומא
ישיבת המקובלים שער השמים

[ממוזער|280x280px|שמאל|היכל הישיבה, בין [תר"ף לתר"ץ (שנות ה-20 של המאה ה-20)]]
**ישיבת המקובלים שער השמים** היא ישיבה אשכנזית ירושלמית בה נלמדת תורת הקבלה על פי שיטת הרש"ש. הישיבה היא הבולטת והוותיקה מבין ישיבות האשכנזיות הקבליות. כיום עומדים בראשות הישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ.

## תולדות הישיבה
הישיבה נוסדה בשנת תרס"ו (1906) על ידי הרב חיים יהודה לייב אוירבך והרב שמעון צבי הורוביץ, אנשי היישוב הישן. הרב נסים נחום שרצה להקים ישיבה אשכנזית ללימוד תורת הרש"ש תמך בה מבחינה כלכלית. בתחילה שכנה הישיבה בירושלים העתיקה וניזוקה קשות ברעידת האדמה בארץ ישראל (1927). לאחר נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות הציתו הירדנים את הישיבה על תכולתה, בניגוד לחוק הבינלאומי. לאחר קום המדינה נדדה הישיבה לשכונות קטמון ובית ישראל ולבסוף קבעה את משכנה בבית הכנסת "אהל אברהם" ברחוב רשב"ם. בשנת 1992 תרם איש העסקים רובי שראן סכום כסף נכבד לקניית בניין ברחוב רש"י בשכונת מקור ברוך בירושלים, עבור הישיבה.

כשהגיע הרב אברהם יצחק הכהן קוק לירושלים העניקו לו ראשיה באופן סמלי תפקיד "כהונת ראש" בה. לאחר פטירת הרב אוירבך בשנת 1954 עמדו בראשה הרב אפרים שמואל לרנר, הרב אהרן סלוטקין ורבי יחיאל פישל אייזנבאך. כיום מכהנים כראשי ישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ. לאחר פטירת הרב אוירבך כיהן בנו הרב שלמה זלמן אוירבך כנשיא הישיבה אחריו מילא את מקומו בנו הרב שמואל אוירבך. בין רבני הישיבה בעבר וכיום: הרב משה לוריא, הרב מאיר יוסף ויצמן נכדו של הרב אשלג בעל הסולם, הרב יעקב מאיר שכטר, הרב יצחק משה ארלנגר הרב שרגא סמליוס והרב מרדכי מנשה זילבר.

בישיבה נמסרים שיעורים בתורת הקבלה ללומדים מבוגרים ומקבלים מלגה סמלית מההנהלה. בישיבה נערכים מעמדים של "פדיון נפש" שבהם מתקיימים לימוד ותפילות עבור חולים.

בישיבה קיים מכון להוצאת ספרים [בעיקר ספרי קבלה] הנקרא 'מכון שערי זיו'.

## לקריאה נוספת
* יונתן מאיר, רחובות הנהר: קבלה ואקזוטריות בירושלים (תרנ"ו-תש"ח), הוצאת יד יצחק בן צבי, בשיתוף עם המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים תשע"א

## קישורים חיצוניים
* Jonatan Meir, "The Imagined Decline of Kabbalah: The Kabbalistic Yeshiva Sha'ar ha-Shamayim and Kabbalah in Jerusalem in the Beginning of the Twentieth Century" in Kabbalah and Modernity. Boaz Huss, Marco Pasi, and Kocku von Stuckrad, eds. Brill: Leiden & Boston, 2010, pp. 197-220
* ישיבת המקובלים שער השמים, אשכול בפורום "ספרים וסופרים" באתר בחדרי חרדים
* ישיבת שער השמים - תולדותיה ומטרתה, אשכול על הישיבה בפורום אוצר החכמה
* 

## הערות שוליים

*
שער השמים
שער השמים
שער השמים
שער השמים
קטגוריה:מקור ברוך
T28 (משחית טנקים)

ה-**T28** היה אב טיפוס למשחית טנקים כבד שפותח על ידי הצבא האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לא הספיק להשתתף בה. רק שני כלים מדגם זה נבנו.

## פיתוח
לקראת סוף המלחמה, החלו האמריקאים לתכנן טנקים כבדים שיוכלו להתמודד בהצלחה עם הטנקים הגרמניים הכבדים ושיוכלו לפרוץ את קו זיגפריד בדרך לגרמניה.

העבודה על הטנק החלה באביב 1945, ולפרויקט ניתן השם **T28**. במקור הוזמנו חמישה אבות טיפוס של הכלי, ולאחר מכן תוכננו להיבנות עוד כ-25 יחידות. כשהתקרבה המלחמה לסיומה, הוחלט לבנות רק שתי יחידות מה-T28, ועד שהושלמה בניית הכלי הראשון הסתיימה המלחמה.

שני ה-T28 נשלחו למבדקים טכניים, אחד באברדין שבמרילנד והשני בבסיס פורט נוקס שבקנטקי. ב-1947 נפגע אחד מהכלים בצורה קשה כתוצאה משריפה שפרצה במנועו בזמן המבדקים. הטנק נגרט ונמכר לחלקים. ה-T28 מעולם לא נכנס לשירות מבצעי והפרויקט בוטל באוקטובר 1947, לטובת טנקים כבדים כמו ה-T29 וה-T30 שנבנו עם תותח בקוטר גדול וצריח.

בשנת 1974 נתגלה אב טיפוס של ה-T28 נטוש בפורט בלבויר בווירג'יניה. לא ידוע היכן הוא היה במשך 27 השנים שחלפו. כיום זהו טנק T28 היחיד ששרד והוא מוצג במוזיאון על שם ג'ורג' פטון בקנטקי.

## מאפיינים
ל-T28 לא היה צריח, מה שהפך אותו למשחית טנקים ובשנת 1945 שונה שמו ל-T95, אך ביוני 1946 הוא סווג כטנק כבד ושמו שונה בחזרה ל-T28. החימוש העיקרי של ה-T28 היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה במיוחד וטווח של עד 19 ק"מ שהורכב בחזית התובה. יכולת הצידוד של התותח הייתה רק כ-10° ימינה ו-11° שמאלה, 19.5° למעלה ו-5°- למטה. החימוש המשני בטנק היה מקלע כבד M2 בראונינג בקוטר 12.7 מ"מ שהורכב על הטנק.

השריון של ה-T28 היה עבה מאוד יחסית לטנקים מקבילים בתקופתו, כ-300 מ"מ בחזית הטנק שהיה מספיק כדי להגן עליו מפני תותח 88 המ"מ הגרמני החזק. השריון בחלק התחתון של החזית היה רק 130 מ"מ, ו-64 מ"מ בצדדים. בנוסף, חצאית פלדה בעובי 100 מ"מ הגנה על המתלים של הטנק. מנוע בנזין 500 כ"ס Ford GAF V-8 הורכב בטנק אך התברר כחלש מדי, ואפשר לטנק להגיע למהירות מוגבלת של 13 קמ"ש.

משקלו של הטנק מוכן לקרב הגיע ל-86 טונות, וכדי לשאת את המשקל נדרשו ארבעה זחלים במקום שניים, כל אחד ברוחב של 32 ס"מ. כדי להקל על השינוע היו הזחלים החיצוניים ניתנים לפירוק בשעת הצורך. עקב משקלו העצום והמנוע החלש שלו, התקשה מאוד ה-T28 לעבור מכשולים ולא היה יכול להשתמש בגשרים ניידים של אותה תקופה, ולכן הוחלט לא להמשיך בפרויקט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טנקים אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
תחום הערכה (תורת החוגים)

בתורת החוגים, **תחום הערכה** הוא תחום שלמות המכיל, לכל איבר בשדה השברים שלו, את האיבר או את ההפכי שלו. חוגי הערכה הם המסגרת האלגברית לטיפול בהערכות של שדות. 

## הקשר להערכות

אם \nu : F^{\times} \rightarrow \Gamma הערכה לא ארכימדית (כאשר \Gamma חבורה אבלית סדורה ליניארית), אז אוסף האיברים \mathcal{O}_{\nu} = \{x\in F: \nu(x) \geq 0\} הוא תחום הערכה; ולהפך, כל תחום הערכה הוא בעל מבנה כזה, והוא אף קובע את ההערכה המתאימה לו (עד כדי איזומורפיזם של חבורת הערכים).

כל תת-חוג נורמלי (כלומר, שלם אלגברית) של שדה הוא חיתוך חוגי ההערכה המכילים אותו. לכן, לכל איבר של שדה השברים הנמצא מחוץ לחוג כזה D, יש הערכה של השדה המזהה את אברי D כשלמים, ואת האיבר כלא-שלם.

תחום הערכה הוא נתרי אם ורק אם חבורת הערכים \Gamma היא ציקלית. תחום הערכה נתרי נקרא תחום הערכה דיסקרטית.

תחום הערכה מקומית (כלומר תחום שלמות R כך שכל מיקום באידיאל ראשוני R_P הוא תחום הערכה) נקרא תחום פרופר.

## מבנה אלגברי

כל תחום הערכה הוא תחום בזו מקומי, ולהפך: תחום בזו מקומי הוא תחום הערכה. תחומי הערכה מתאפיינים גם בכך שקבוצת האידיאלים שלהם סדורה ליניארית (וגם בכך שקבוצת האידיאלים הראשיים שלהם סדורה ליניארית).

מן ההגדרה ברור שהתכונה להיות תחום הערכה סגורה להגדלת החוג בתוך שדה השברים שלו. בפרט, כל מיקום של חוג הערכה הוא בעצמו חוג הערכה. למעשה, אם R תחום הערכה ו-F שדה השברים שלו, אז יש התאמה בין תת-החוגים של F המכילים את R לבין האידיאלים הראשוניים של R, המשייכת חוג לאידיאל המקסימלי שלו, ואידיאל P למיקום A_P. כל מנה ראשונית של תחום הערכה היא תחום הערכה.

בתחום הערכה, כל רדיקל הוא אידיאל ראשוני.

תחום שלמות R הוא סגור בשלמות (integrally closed) אם ורק אם הוא חיתוך של תחומי הערכה.

## חוגי הערכה

כל חוג קומוטטיבי (עם יחידה) שקבוצת האידיאלים שלו סדורה ליניארית, נקרא **חוג הערכה** (כך, תחום הערכה אינו אלא חוג הערכה שהוא תחום שלמות). מחלקה זו של חוגים סגורה לתמונות הומומורפיות.

## קישורים חיצוניים
* 

הערכה
המנון כף ורדה

**שיר החירות** (בפורטוגזית: **Cântico da Liberdade**) הוא **[[המנון לאומי|המנונה הלאומי]] של [[כף ורדה]]**. השיר קיבל מעמד רשמי של המנון בשנת 1996, ולפני היותו ההמנון של כף ורדה, היה ההמנון זהה להמנונה של גינאה ביסאו. את הלחן חיבר אדלברטו איז'ינו טבארש סילבה ואת המילים כתב אמילקר ספנסר לופש.

## מילות ההמנון

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

כף ורדה
קטגוריה:כף ורדה: סמלים לאומיים
איסור שבויה

בהלכה, **שבויה** היא אשה שנשבתה בידי נכרים, וככזו יש חשש שנאנסה בידיהם, ולכן נאסרה להינשא לכהן מדרבנן.

## הכלל
מדין התורה אין חוששים שאשה נאנסה כל זמן שהאשה מכחישה זאת ואין עדות כנגדה, וזאת מכוח חזקה דמעיקרא, כלומר במצב של חוסר ידיעה ברורה לגבי המציאות (במקרה זה, האם האשה נאנסה או לא) אנו מניחים כי המצב הגופני הקודם נשאר בעינו.

מדרבנן, חוששים שכל אשה שהייתה בשבי בידי גויים נאנסה, כל זמן שאין עדות כי האשה לא נאנסה, וזאת מכיוון שמניחים שרוב הגוים פרוצים בעריות. מכיוון ששבויה הוא איסור חכמים, הם הקלו והאמינו במקרה זה גם לעדות של אשה, עבד ושפחה, הפסולים לעדות בדרך כלל.

## סייגים
יש להבדיל בין שני מניעים לשבי: שבויה מחמת ממון, שבויה שנשבתה כמשכון על חוב, ונשבתה מכיוון שהחוב לא שולם. במקרה כזה יש חשש שהאשה נאנסה רק כאשר דבר זה לא יפגע בעצם החוב, אך אם אונס ימנע את החזר החוב, אין חוששים שהאשה נאנסה. לעומת זאת, שבויה מחמת נפשות, כלומר שהשבאים עשויים להורגה, נחשבת כמי שמסורה בידם לגמרי, ולכן יש להניח שנאנסה. במקרה האחרון יש מן הראשונים האוסרים אותה לבעלה אפילו אם הוא אינו כהן, מחשש שהסכימה להיבעל ברצון מתוך הפחד.

## בולשת
במסכת כתובות דנה הגמרא בקשר לכניסת חיל גויים לעיר ('בולשת'), שבמקרה כזה ישנו חשש אונס כלפי כל הנשים שבתוכה, שכן כל נשות העיר חשובות כשבויות ביד הגדוד. הגדר המדויק של דין זה (כלומר באיזה סוג של חיל גויים חוששים לדבר זה) נתון במחלוקת ראשונים.

לכלל זה ישנה החרגה: אם יש מקום מסתור בעיר, שבו יכולה הייתה אפילו אשה אחת להסתתר, יש לקבל כנאמנת כל אשה שתאמר שלא נאנסה, היות שהיא הייתה יכולה לטעון שהתחבאה במסתור (מיגו).
## לקריאה נוספת
* הרב צבי רייזמן, שבויה – לבעלה ולכהונה, באתר "עולמות"

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכות אישות
קטגוריה:כהונה
קטגוריה:שביה
שני שבילין

**שני שבילין** הוא פרדוקס הלכתי בדיני ספקות המופיע במשנה במסכת טהרות. דוגמה למקרה זה הוא כאשר דבר טמא (כגון מת) נמצא באחד משני מקומות ציבוריים (רשות הרבים), ושני אנשים עברו בהם. כל אחד מהם באחד מהמקומות. במקרה זה ישנו כלל לפיו ספק טומאה ברשות הרבים – טהור, ועל כן אם אחד מהאנשים בא להישאל על מצבו, הוא יוגדר כטהור. הפרדוקס הוא במקרה ושני האנשים באים אחד אחרי השני, כך שאחד מהם הוא טמא בוודאי.
## אופן הפרדוקס
על פי המשנה, אם כל אחד מהאנשים בא לשאול על עצמו, הוא יוגדר כטהור, שכן התשובה שקיבל היא רק כלפי אותו האדם עצמו, ולא על חברו. ברור גם שאם שניהם באו לישאל יחד או שאחד מהם בא לשאול על שניהם יחד, וודאי שעלינו לטמא את שניהם מספק, שכן כאשר שניהם נשאלים יחד יודעים אנו בבירור שאחד מהם נטמא, ולא ניתן לטהרם, מאחר שהדבר תרתי דסתרי.

על פי הגמרא במסכת פסחים, נחלקו התנאים באופן שאחד מהם בא לשאול על עצמו, ולאחר שטיהרוהו הוא בא לשאול גם על חברו. השאלה היא אם בכך שהוא שואל על שניהם במעמד אחד, נחשב הפסק לפסק הלכתי משותף, ואם כן לא ניתן לסתור את אותו פסק עצמו ולפסוק שגם חברו טהור, ומספק הוא יהיה טמא. או שמכיוון שהפסק לא היה יחד, ניתן לטהר גם את החבר, כיון שהפסק ניתן בנפרד, ונמצא שעדיין יש לו חזקה דמעיקרא האומרת שהוא טהור.

## הערות שוליים

קטגוריה:דיני ספקות
קטגוריה:טומאה וטהרה
דיברטימנטו

**דיברטימנטו** (באיטלקית: **divertimento**) הוא סוגה מוזיקלית שהופיעה בעיקר במאה ה-18. מקור המילה באיטלקית פירושו "לשעשע". האווירה שבה מתנגן הדיברטימנטו היא עליזה והיצירה התאימה במיוחד לאירועים חברתיים (כגון סעודות בבתי אצילים ופטרונים). לרוב, הולחן הדיברטימנטו להרכבים קטנים או ליחידים.

למרות שמו, שרומז כי מדובר בסוג של שעשוע מוזיקלי, יכול הדיברטימנטו לשמש גם בנושאים רציניים יותר. עם זאת לאחר 1780 התייחס המושג לרוב ליצירות קלילות ופחות רשמיות. המונח שימש לרוב כדי לתאר מוזיקה קלה של "אחרי ארוחת הערב" או מוזיקה של בילויים.

כסוגה נפרדת נראה כי לא הייתה לדיברטימנטו צורה ספציפית בתחילת דרכו, אך למן אמצע המאה ה-18 הוא לבש צורה של סוויטה לריקודים או של "מוזיקה קאמרית", כמקובל באותה התקופה. ישנם סוגים שונים של יצירות שבהן ניתן לראות דמיון לדיברטימנטו כגון סרנדה, נוקטורנו ("מוזיקת לילה", בגרמנית Nachtmusik) ו–Cassation .

הפרסום הראשון של הדיברטימנטו נעשה בשנת 1681 בוונציה מאת המלחין קרלו גרוסי (Il divertimento de' grandi: musiche da camera, ò per servizio di tavola). מלחינים מפורסמים ששירתו בחצרות אדונים כגון היידן ומוצרט כתבו דיברטימנטי רבים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
נחלת שבעה (ספר)

**נחלת שבעה** הוא ספרו של רבי שמואל בן דוד הלוי בן המאה ה-17, הכולל את מרבית נוסחי השטרות הנהוגים בעם ישראל בצירוף הלכות העוסקות בכתיבת שטרות ובדיניהם. 

## המחבר
נולד במזריטש בפולין, למד בבית מדרשו של רבי דוד הלוי סגל, בעל ה"טורי זהב" (הט"ז) ושימש כרב בכמה ערים באשכנז. נפטר בשנת תמ"א (1681) בקליינשטיינאך. בספר "קיצור שני לוחות הברית" מאת הרב יחיאל מיכל אפשטיין הובא נוסח לבית נוסף לפיוט "מעוז צור" המיוחס לרבי שמואל הלוי.

## תוכן הספר
ב-69 פרקי הספר נכללו נוסחי השטרות כפי שבירר אותם המחבר "מפי סופרים וספריהם", בהם שטרי תנאים, כתובות, גיטין, חליצה, שטרי חוב ומכירה ועוד. מלבד הנוסחאות המדויקות, דן המחבר בכל פרק בשאלות הנוגעות לשטר המסוים, לנוסחו, לכתיבתו ולמסירתו. בנוסף צורפו כמה פרקים העוסקים בסדר כתיבת השטר, דינים הנוגעים לסופר, לעדים וכו'. 

## שם הספר
בפתיחת הספר מונה המחבר שבעה טעמים לשם "נחלת שבעה". בין הטעמים ציין כי ספרו זה הוא הנחלה אותה הוא מוריש לבניו ולאחרים וכי "שבעה" בגימטריה עולה כשמו הפרטי - שמואל. מקור הביטוי "נחלת שבעה" בספרי דברים (יח, ב).

## מהדורות הספר
הספר הודפס לראשונה באמסטרדם בשנת תכ"ז (1667). בשער הספר תוארה מעלתו וחשיבותו של הספר "יקר הערך" אשר "לא היה לעולמים מימים קדמונים". תוספת לספר הכוללת שטרות נוספים ותשובות להשגות שונות שהתעוררו בעקבות הוצאת המהדורה הראשונה הודפסה על ידי המחבר סמוך לפטירתו בפרנקפורט בשנת תמ"א (1681) בשם "נחלת שבעה - מהדורא בתרא". הספר זכה למהדורות נוספות ונעשה לספר נפוץ ושימושי בארצות אשכנז ופולין עבור סופרים, דיינים וכותבי שטרות. מהדורה מורחבת בת 3 כרכים בצירוף מקורות והערות יצאה ב-2006 על ידי מכון אוצר הפוסקים בעריכת הרב יחזקאל אהרן שוורץ. הרב אשר אנשיל גרינוולד (נפטר ב-1944) שוחט בעיר אונגוואר הוציא ספר בשם "קיצור נחלת שבעה" המבוסס על ספרו של הלוי. גם ספרו זכה למהדורות נוספות. 

על תפוצתו הרחבה של הספר כתב הרב אשר אנשיל גרינוולד בהקדמת "קיצור נחלת שבעה" כי ספרו של רבי שמואל הלוי "נתקבל בכל תפוצות ישראל, ובפרט כותבי כתובות ותנאים אי אפשר להן בלעדיו והכל צריכים אליו". פרופ' אשר גולאק כתב כי קובץ זה הוא "קובץ השטרות החשוב ביותר בדורות האחרונים". מלבד המהדורות הרבות של הספר, הודפסו בשנים מאוחרות יותר קובצי שטרות רבים המבוססים על נוסחאותיו של הספר "נחלת שבעה". 

תשובות שונות של המחבר הודפסו בשנת תנ"ב (1692) בפיורדא על ידי בנו, רבי אברהם, בשם "נחלת שבעה - חלק שני".

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הלכה: אחרונים
קטגוריה:משפט עברי: חיבורים
קטגוריה:ספרי 1667
קרב קולומנה

**קרב קולומנה** - קרב בין הכוחות הרוסים לבין הכוחות המונגולים שהתרחש ב-1 בינואר 1238 והסתיים בניצחון מונגולי.

הכוחות המונגולים בראשות באטו ח'אן פלשו בשנת 1237 לשטחים של הנסיכויות הרוסיות בצפון-מזרח. העיר הגדולה הראשונה שעמדה במצור הייתה ריאזן. לאחר מצור קשה, ב-21 בדצמבר 1237 העיר נפלה בידי המונגולים.

הכוחות המשותפים של הרוסים התאספו ליד העיר קולומנה. הכוחות כללו את יתרת הכוחות של נסיכות ריאזן, הכוחות של נסיכות ולדימיר בראשות וסבולוד, בן הנסיך וכוחות שהגיעו מנובגורוד. בהתאם לשיטת הלחימה של הרוסים הם המתינו למונגולים בשטח פתוח. הקרב נמשך 3 ימים והסתיים בניצחון מונגולי. נסיך וסבולוד עם שארית הכוחות הצליח להימלט לולדימיר. אחד מבניו של ג'ינגיס חאן שהשתתף בקרב נהרג.

קרב קולומנה היה מרכזי במערכה נגד המונגולים וניצחון מונגולי נתן להם אפשרות להמשיך בפלישה ולהתקדם לכיוון ולדימיר. המונגולים, שהחריבו ושרפו את קולומנה ואת מוסקבה, שמו מצור על ולדימיר ולאחר שלושה ימים כבשו גם אותה.

## הערות שוליים

קטגוריה:נסיכות ולדימיר
קטגוריה:רוסיה: קרבות
קולומנה
קטגוריה:הפלישה המונגולית לאירופה
אודי סגל (עיתונאי)

**אודי סגל** (נולד ב-23 בנובמבר 1971) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי, מגיש את מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 13.

## ביוגרפיה
סגל נולד בדימונה וגדל בתל מונד. אביו עבד בקריה למחקר גרעיני – נגב ואימו כמורה למתמטיקה. הוא למד במגמת ביולוגיה בתיכון רופין.

סגל הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים, ומלמד בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן.

### קריירה עיתונאית
בשנת 1990 התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל ככתב לענייני השטחים, ואחר כך ככתב מדיני בגלי צה"ל בתקופת הסכמי אוסלו. הוא שימש בתפקיד במשך חמש שנים ואז עבר לשמש כתב בניו יורק של גל"צ ו"מעריב".

בשנת 1999 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, ועד אוגוסט 2017 שימש שם כפרשן המדיני. במסגרת תפקידו סיקר את התהליך המדיני במסגרת יחסי ישראל והפלסטינים, וכן את יחסי ישראל והממשל האמריקני בהקשר זה. קיים ראיונות עם דיפלומטים, בהם ראשי ממשלות ושרי חוץ.

באוגוסט 2017 עזב את חברת החדשות לקראת הצטרפותו לזכיינית רשת, שבה הגיש את התוכנית "לפני החדשות" בערוץ רשת 13.

לסגל יש גם טור שבועי ב"מעריב סופשבוע", וזה כעשור הוא מגיש את תוכנית הרדיו "גומרים הולכים" עם דני סידס ברדיו תל אביב ואת התוכנית "חברה בע"מ".

ב-2019 החל להגיש תוכנית בוקר שבועית בגלי צה"ל יחד עם קרן מרציאנו, שהוחלפה בתחילת 2022 בדוריה למפל. ב-1 במרץ 2020 החל להגיש את המהדורה המרכזית של ערוץ 13, יחד עם תמר איש-שלום, ולאחר מכן עם הילה קורח.

בספטמבר 2022 עזב את גלי צה"ל, הצטרף ל-ynet radio, והחל להגיש תוכנית בוקר יומית עם דוריה למפל. השניים הגישו אותה עד סוף אפריל 2023, עת הופסקה התוכנית בעקבות קיצוץ מסיבי בתחנה. במרץ 2023 החליף את איילה חסון כמגיש מהדורת שישי בערוץ 13.

באוגוסט 2023 הצטרף סגל לרדיו 103fm כמגיש יומן הבוקר 'שבע תשע' לצידה של ענת דוידוב. כמו כן, הוא מגיש בתחנה תוכנית חברתית שבועית לצד אלי כהן, מנכ"ל פתחון לב.

### חיים אישיים
סגל נשוי לדנה ואב לשלוש בנות ולבן. מתגורר בכפר מונש.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודי סגל, באתר "אישים"
* אודי סגל, באתר חדשות 13
* אודי סגל, באתר רדיו 103fm
* עמוד הכתבות של אודי סגל , באתר מעריב
* עמוד התוכנית גומרים הולכים, דני סידס ואודי סגל, יום שישי, 10:00 עד 12:00, באתר רדיו תל אביב
* עמוד התוכנית חברה בעם, אודי סגל, יום שישי, 12:00 עד 13:00, באתר רדיו תל אביב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:סגל חדשות 13
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון האזורי ע"ש בן-גוריון בעמק חפר
קטגוריה:כפר מונש: אישים
קטגוריה:דימונה: אישים
קטגוריה:תל מונד: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
מג'יד שהריארי

**מג'יד שהריארי** (בפרסית: **مجید شهریاری**; 1966 בערך – 29 בנובמבר 2010) היה פיזיקאי איראני, פרופסור בפקולטה להנדסת גרעין באוניברסיטת שהיד בהשתי והמדען הבכיר ביותר בתוכנית הגרעין האיראנית. נהרג בפיצוץ בנובמבר 2010.

## ההתנקשות
ממוזער|קיר הנצחה למדעני גרעין איראנים
שהריארי היה פרופסור בפקולטה להנדסת גרעין באוניברסיטת שהיד בהשתי הכפופה למשרד ההגנה האיראני ופעלה עם הוועדה האיראנית לאנרגיה אטומית. ב-29 בנובמבר 2010 הצמידו אופנוענים פצצה למכוניתו של שהריארי וזו התפוצצה זמן קצר לאחר מכן. מהפיצוץ נהרג שהריארי ואשתו נפצעה. באירוע דומה שאירע באותו יום נפצע פריידון עבאסי, אף הוא פרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי. לדברי השבועון "טיים", שהריארי היה המדען הבכיר ביותר בתוכנית הגרעין האיראנית וההתנקשות בו בוצעה ככל הנראה במסגרת הפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית.

איראן האשימה את ארצות הברית ואת ישראל בכך שיזמו את ההתנקשות על מנת לפגוע בתוכנית הגרעין האיראנית.

## קישורים חיצוניים

* גאנם איברהים ועמית ולדמן, מדען גרעין אירני חוסל בפיצוץ מסתורי בטהרן, חדשות 2, 29 בנובמבר 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים איראנים
קטגוריה:אישים שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:קורבנות רצח באסיה
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1966
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2010
שרק 4-D

**שרק 4-D** (באנגלית: **Shrek 4-D**) הוא סרט בתלת־ממד שיצא בשנת 2003 מחברת דרימוורקס והופץ בפארק יוניברסל. בעקבות הצלחתו יצא הסרט גם בתקליטור DVD.

## עלילה
הסרטון עוסק בירח-הדבש של שרק ופיונה. תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד מהסרט הראשון, חוטף את פיונה. במהלך מרדפם אחרי לורד פרקוואד, מגיעים שרק וחמור לבית הקברות בו קבור לורד פרקוואד. רוחו של פרקוואד מופיעה ומבשרת כי פיונה צריכה למות, על מנת שתינשא לו ובכך הוא יהיה המלך של עולם המתים. דרקונית, אשתו של חמור מגיעה להציל את שרק וחמור. תלוניס מנסה להרוג את פיונה, שניצלת על ידי דרקונית, חמור ושרק. דרקונית יורה אש ברוחו של לורד פרקוואד וזה מתפוצץ. שרק, פיונה וחמור רוכבים על דרקונית לירח הדבש של שרק ופיונה.

הסרטון נקרא שרק 4D אף על פי שהוא בתלת־ממד. הממד הרביעי הוא המים, הרוח והאפקטים הנוספים שמרגיש הקהל שיושב באולם וצופה בסרט בזמן שהדברים מתרחשים על המסך. הסרט הופץ ב-DVD, בו לא ניתן להוסיף את הממד הרביעי, לכן הוא נקרא שרק 3D.

## דמויות
* **[[שרק (דמות)|שרק]]** (מייק מאיירס): הגיבור הראשי, עוג ירוק שמציל את פיונה מרוחו של לורד פרקוואד.
* **הנסיכה פיונה** (קמרון דיאז): אשתו של שרק, נחטפה על ידי תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד.
* **חמור** (אדי מרפי): חמור מדבר שעוזר לשרק להציל את פיונה.
* **לורד פרקוואד (הרוח)** (ג'ון לית'גו): רוחו של לורד פרקוואד, האויב של שרק. מאחר שפרקוואד נטרף על ידי דרקונית ומת, הוא רוצה שפיונה תתחתן איתו. לשם כך הוא רוצה להרוג את פיונה.
* **תלוניוס**: העוזר הטיפש של לורד פרקוואד.
* **דרקונית**: אשתו של חמור, עוזרת לשרק וחמור להציל את פיונה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרק
קטגוריה:דרימוורקס הנפשה: סרטים
קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:חמורים בתרבות
אדוארד ווקר

**אדוארד ווקר** (באנגלית: **Edward S. Walker, Jr**; ) היה שגריר ארצות הברית בישראל, למצרים ולאיחוד האמירויות הערביות והוא מומחה למזרח התיכון.

## חייו
ווקר, יליד פילדלפיה, סיים לימודי תואר ראשון בהמילטון קולג' במדינת ניו יורק בשנת 1963 ולימודי תואר שני באוניברסיטת בוסטון בשנת 1965. בשנת 1985 הוא למד בקולג' המלכותי ללימודי ביטחון בלונדון. ווקר חוקר במכון המזרח התיכון בוושינגטון די. סי. לאחר ששימש כנשיא המכון וראש מועצת המנהלים בין השנים 2001–2006.

ווקר החל לעבוד בשירות החוץ האמריקאי בשנת 1967. בין השנים 1979–1981 שימש כעוזר מיוחד לנציגו של נשיא ארצות הברית למזרח התיכון. בין השנים 1982–1984 שימש כעוזר ראשי לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית ואחר כך כממלא מקום סגן מזכיר המדינה לענייני המזרח התיכון. הוא היה סגן ראש הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית בריאד שבערב הסעודית. בין השנים 1989–1992 היה שגריר ארצות הברית באיחוד האמירויות הערביות. בשנים 1993–1994 היה סגן נציג ארצות הברית לאומות המאוחדות בדרגת שגריר. בשנים 1994–1997 היה שגריר ארצות הברית במצרים. בשנים 1997–1999 היה שגריר ארצות הברית בישראל. עם סיום תפקידו בישראל התמנה לסגן מזכיר המדינה לענייני המזרח התיכון, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2001.

במהלך עבודתו בשירות החוץ האמריקאי היה ווקר בקשרי עבודה עם כל ראשי ממשלת ישראל מאז גולדה מאיר ועד אריאל שרון, עם נשיאי מצרים אנואר סאדאת וחוסני מוברק, עם נשיאי סוריה חאפז אל-אסד ובשאר אל-אסד, עם המלך פאהד ונסיך הכתר עבדאללה. בעת ששימש שגריר בישראל קיים קשרים הדוקים עם בנימין נתניהו. הוא ניהל מטעם ארצות הברית משא ומתן עם לוב אשר הוביל להחלטת לוב להפסיק את תוכנית הפיתוח לנשק להשמדה המונית ולשלם כמעט 3 מיליארד דולר למשפחות ההרוגים באסון טיסת פאן אם 103 וטיסת UTA 772. לצידו של סגן הנשיא אל גור הוא ניהל מגעים עם הנשיא חוסני מוברק לרפורמה בכלכלת מצרים.

בממשלו של הנשיא בוש ווקר עבד לצידו של קולין פאואל כעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח התיכון, משרה בה החזיק אף לצידה של מדלין אולברייט בעת ממשלו של הנשיא ביל קלינטון.

מאז פרישתו משמש ווקר פרופסור למדע המדינה בהמילטון קולג'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת המילטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית במצרים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
מונט ביין דייוויס

[250px|ממוזער|שמאל|השגריר מונט ביין דייוויס בפגישה עם הנשיא [חיים ויצמן בפברואר 1951]]
**מונט ביין דייוויס** (**Monnett Bain Davis**; 13 באוגוסט 1893 - 26 בדצמבר 1953) היה דיפלומט אמריקאי. 

בתפקידו האחרון כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.

## ביוגרפיה
הוא נולד בגרינקאסל, אינדיאנה ונקרא על שם סבתו מצד אימו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בחיל המשלוח האמריקאי לאירופה. לאחר שחרורו התקבל לשירות החוץ האמריקאי ונשלח במסגרת תפקידו למספר רב של שגרירויות בעולם. הוא החל את שרותו כקונסול בפורט אליזבת בדרום אפריקה, והיה בתפקידים שונים בסטוקהולם, שאנגחאי, סינגפור, ובואנוס איירס. לאחר שמילא תפקיד מינהלי במשך שנים אחדות במזכירות המדינה בוושינגטון די. סי., נשלח להיות ציר בדנמרק ואחר כך כשגריר בפנמה (1948–1951).

בזכות יכולתו בניהול משא ומתן נבחר לתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל. הוא החל את תפקידו בישראל בחודש ינואר 1951. השגריר דייוויס מת בשנתו בשגרירות ארצות הברית בתל אביב ב-26 בדצמבר 1953. גופתו הוטסה לארצות הברית והוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

## קישורים חיצוניים

* .
* מונט ביין דייוויס באתר מזכירות המדינה של ארצות הברית
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:שגרירים בפנמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
נערה המאורסה

בהלכה, **נערה המאורסה**, היא נערה (בין גיל 12 ל-12.5) בתולה המקודשת אך טרם נישאה. בהלכה ישנה החמרה לגבי נערה המאורסה ביחס לבוגרת, נערה שאינה בתולה או שאינה מאורסת בכמה דינים.

## נערה המאורסה שזנתה
בהלכה, "זנות" היא, בין השאר, קיום יחסי מין באיסור. במקרא נכתב כי נערה המאורסה ששכבה עם אחר, על אף שהיא מוגדרת כבר כאשתו של זה שקידש אותה - דינה מוות בסקילה, בניגוד לכל אישה נשואה אחרת שדינן מיתה בחנק. אם העדים על כך ששכבה עם אחר בתקופה שהייתה מקודשת באו לאחר שנישאה - סוקלים אותה באבנים בפתח בית אביה: 
אם באו העדים בעודה ברשות אביה, כלומר לפני הנישואין, במקרה שרוב העיר הם יהודים סוקלים אותה בפתח העיר, אך אם מדובר בעיר שרובה גוים, סוקלים אותה על פתח בית הדין, שכן הכתוב אומר "בשעריך - ולא בשערי גוים". גם אם השתנה דינה בין שעת החטא לשעת העונש, והעדים המעידים על זנותה באו בשעה שהיא בוגרת, דינה בסקילה.

### גיורת
משנה מיוחדת נאמרה אודות דינה של נערה המאורסה שהיא גיורת או בת גיורת. ההלכה מבדילה בין שלושה מיני גרים; הראשון הוא אדם שאמו הרתה וילדה אותו בעודה גויה - "שלא בקדושה". סוג שני הוא גר שאמו הרתה אותו כגויה, אך התגיירה בתקופת ההיריון כך שהלידה הייתה "בקדושה". הסוג השלישי הוא אדם שאמו הרתה אותו כשכבר נחשבה יהודייה, והוא נחשב לישראל לכל דבר.

בפסוק המורה על המתת הנערה המאורסה נאמר בין השאר "ומתה", מילה מיותרת לכאורה, שכן ברור שהסקילה היא במטרה להורגה, ומכאן מוכיח ריש לקיש שהתורה באה לרבות מיתה גם על נערה שהיה ניתן לומר שהיא לא כלולה בפרשה, והיא נערה שהורתה ולידתה הייתה שלא בקדושה, או הורתה שלא בקדושה ולידתה בקדושה. עם זאת, לא ניתן לסקול את הנערה על פתח בתי אביה, שכן נערה כזו, שבשעת הריונה הייתה אמה או אביה לא יהודים, אינה מתייחסת ואינה נחשבת לבתו של אביה הביולוגי, ולכן אין לה פתח בית אב, ולכן סוקלים אותה על שערי העיר.

למרות ריבוי זה המתבטא בפסוק "ומתה", ברור שנערה שגם הורתה לא הייתה בקדושה והיא גיורת גמורה, אינה נסקלת, שכן אותו פסוק אומר "כי נבלה עשתה **בישראל**", ונערה כזו איננה נחשבת לישראלית, אלא לגיורת גמורה.

### יתומה
חכמי התלמוד התחבטו בדינה של נערה מאורסה יתומה ששכבה עם אחר. שכן בפרשת נערה המאורסה שמתחילה בפרשת מוציא שם רע, נאמר "ונתנו **לאבי הנערה**", ולכן נערה שאין לה אב אינה נכללת, לכאורה, בדין זה. כך אכן פוסק רבי יוסי בר חנינא, שנערה שהייתה יתומה עוד לפני האירוסין אינה כלולה בדין זה, אלא אם כן כבר היה לה אב בשעה ששכבה ורק אחר כך התייתמה. הוא מבס זאת על דברי רבי יוסי הגלילי, לפיהם בפסוק "אם מאן ימאן אביה" ישנה כפילות מיותרת - "מאן ימאן" - ולכן הוא מרבה דין זה ומחיל אותו גם על נערה יתומה שאין לה אב בשעת מעשה.

האמורא רבא חלוק על שיטת רבי יוסי בר חנינא והוא פוסק שנערה כזו נסקלת. רבא מוכיח זאת ממשנה אותה לימד התנא אמי, ובה כתוב שהפסוק "כי הוציא שם רע על 'בתולת ישראל'", מלמד שמדובר דווקא בבתולה יהודייה מזה דורות, אך בתולה שהיא בת גרים לא נסקלת. לפי שיטת רבי יוסי הגלילי שנערה ללא אב אינה מקבלת קנס, לא מובן מדוע יש צורך בהיסק זה, כי הרי גיורת אינה מתייחסת אחר אביה ומבחינה הלכתית היא מוגדרת כמישהי שאין לה אב, ולכן בכל מקרה דין זה לא יחול עליה. מכאן מוכיח רבא, על פי דברי רבי יוסי הגלילי, שדין זה כן חל על נערה יתומה.

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכות אישות
קטגוריה:חייבי סקילה
קטגוריה:איסורי עריות
תיאודברט הראשון

**תיאודברט הראשון** (**Theudebert I**; סביבות 500 עד 547 או 548) היה המלך המרובינגי של אוסטרזיה בשנים 534–548.

## חייו
תיאודברט הראשון עלה על כס המלוכה עם פטירת אביו, תיאודריך הראשון, בשנת 533. כבר בחיי אביו הוכיח תיאודברט עצמו כלוחם. ב-516 לערך הוא הביס את הצבא הגוטי בפיקודו של היגלק (Hugleikr). המוניטין שלו השתפר על ידי שורה של מבצעים צבאיים בדרום גאליה נגד הויזיגותים.

ב-531 או 532 תאודוריך, ובנו תיאודברט ה-1 יחד עם כלותר ה-1, תקפו את תורניגיה שנשלטה על ידי דודם, הרמנפריד (Hermanfrid) מלך תורינגיה האחרון, (בנה של בזינה מנישואיה לבזינוס מתורינגיה, ומכאן אחיו למחצה של כלוביס). הם ניצחו בקרב, הרמנפריד הצליח להימלט אבל הפרנקים תפשו את אחייניתו רדגונדיס (Radegund) (בתו של ברתאר, אחיו של הרמנפריד) ואת אחייניו. הרמנפריד הגיע לעירו של תיאודוריך אחרי שהובטח לו שיהיה בטוח שם, אולם הוא נדחף מעל חומת העיר ומת. רדגונד אולצה להנשא לכלותר ה-1 ואשתו של הרמנפריד, אמלהברגה נמלטה יחד עם ילדיה אל האוסטרוגוטים ומאוחר יותר הגיעה לקונסטנטינופול.

לאחר מות אביו, תיאודברט נאלץ להילחם עם דודיו כילדברט הראשון וכלותר הראשון על ירושת הממלכה, מיומנותו הצבאית שכנעה את כילדברט לנטוש את המחלוקת ולאמץ את תיאודברט כיורשו. הם נאבקו יחדיו נגד כלותר עד שצבאם נפגע על ידי סופה.

אחרי שהיחסים בין מלכי הפרנקים נרגעו, מצא את עצמו תיאודברט מעורב במלחמה הגותית. מלחמה זו החלה כאשר יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, ניסה להכניע את האוסטרוגותים באיטליה.

יוסטיניאנוס ראה בתיאודברט בעל ברית אידיאלי כי קרקעות ממלכת אוסטרזיה גבלו באדמות האוסטרוגותים בצפון איטליה. אף כי הקיסר שילם לתיאודברט תשלום נאה עבור עזרתו, תיאודברט התגלה כבעל ברית שאינו ראוי לאמון. הצבא הפרנקי ראה בסכסוך שבאיטליה כהזדמנות ליטול ביזה ולהעלות תביעות משל עצמם על שטחי צפון איטליה. כך נאלצו הביזנטים להילחם נגד הפרנקים במקביל למלחמתם באוסטרוגוטים.

שמאל|ממוזער|250px|מטבע שטבע תיאודברט
עליית כוחו של תיאודברט גרמה לו להפר עוד מנהג שהיה נקוט עד אז ולהתחיל לטבוע מטבעות זהב עם דיוקנו עליהם. עד תיאודברט הנוהג היה שמלכים מטביעים מטבעות פחותי ערך, מנחושת וכסף ומטבעות מסוג זה הוטבעו אף על ידי מטביעים פרטיים (באישור השליט המרובינגי) ואילו מטבעות הזהב מוטבעים על ידי הקיסר (הרומי ואחר כך הביזנטי). בתקופת המלחמה נגד הקיסר, הביע תיאודברט את עצמאותו כמו גם קריאת תגר נגד הקיסר בכך שהטביע כמות מטבעות עם דיוקנו עליו. על חלק מהמטבעות ניתן לתיאודברט התואר הקיסרי "אוגוסטוס".

היסטוריונים בני התקופה העריכו אותו, כך למשל כתב גרגוריוס מטור על תיאודברט:

גם וננטיוס פורטונטוס מציין לשבח את אדיקותו.

כמלכים מרובינגים אחרים היו גם לתיאודברט נשים רבות. כיורש הממלכה, על מנת ליצור ברית פוליטית, אורס על ידי אביו לויזיגארד, בתם של ווקאו, מלך הלומברדים ושל אשתו השנייה אוסטריגוזה. תיאודברט נטש אותה לטובת דויטריה (Deuteria), גאלו-רומית שפגש בעת מסעו בדרום גאליה, תומכיו, כנראה בגלל הממד הפוליטי הכרוך בכך, לא היו שבעי רצון מיחסו לויזיגארד ושכנעו אותו לקחתה בשנית לאישה. ויזיגארד מתה במהרה והוא נישא פעם נוספת.

תיאודברט מת ב-547 או 548 אחרי כ-14 שנות שלטון. אחריו עלה על כס השלטון בנו מאשתו דויטריה, תיאודבלד בן ה-13 שנישא לאחותה של ויזיגארד - ולדראד.

## לקריאה נוספת
*אורה לימור, יצחק חן, **ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים**, האוניברסיטה הפתוחה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
יוליוס קומודוס

**יוליוס קומדוס** (בלטינית: **C. Julius Commodus Orfitianus**) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. שימש כקונסול בשנת 157 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה-פלשתינה בשנים 162–165.

## תולדות חייו
קומדוס היה מושל פרובינקיית תראקיה ופרובינקית אפריקה. לאחר מכן הוא היה קונסול בשנת 157 לספירה. הוא מונה למושל פרובינקיית סוריה-פלשתינה בשנים 162–165.

## נוכחותו בפרובינקיה סוריה-פלשתינה

יוליוס קומדוס מופיע בכתובת הוקרה שהייתה בסיס לפסל שהוקמה לכבודו בבירת הפרובינקיה קיסריה.

כתובת לטינית שנמצאה בסביבות יריחו ועכשיו נמצאת בפטריכאיה הארמנית, מתוארכת לתקופת הקיסרים מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס (161–169 לספירה). הכתובת הייתה כתובת הקדשה למושל הפרובינקיה יוליוס קומדוס שפיאר מבנה, והוצבה כנראה על ידי יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס, ששכנה באזור יריחו.




.


## לקריאה נוספת
*


* Cotton, Hannah M., Werner Eck, "Governors and their Personnel on Latin Inscriptions from Caesarea Maritima", in: *Proceedings of the Israel Academy of Sciences and Humanities* VII 7, 2001, pp. 215–38
* E. Mary Smallwood, "Commodus", in: *The Jews under Roman rule: from Pompey to Diocletian*, 1976, p. 552


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
דקימוס סיוס סנקה

**דקימוס סיוס סנקה** (בלטינית: **Decimus Seius Seneca**) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. כיהן כקונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה פלשתינה בשנים 155–157.

## תולדות חייו
סנקה היה קונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה. בשנת 1993 פרסמה ברברה בורל (Burrell) כתובת הקדשה מקיסריה של מושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה ד. סיוס סנקה, היא תיארכה את הכתובת לשנים 135–212.
בשנת 1997 פרסם פטר וויס תעודת שחרור משנת 157 לספירה מהפרובינקיה סוריה פלשתינה, תחת פיקודו של סיוס סנקה.

## לקריאה נוספת

* B. Burrell, Two Inscribed Columns from Caesarea Maritima, **[[Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik|ZPE]]** 99, 1993, pp. 287–295
* C.M. Lehmann, and K. G. Holum, **The Greek and Latin Inscriptions of Caesarea Maritima**, Boston 2000., pp. 49, No. 15
* AE 1997, 1768 = **[[Roman Military Diplomas|RMD]]** V 421 = P. Weiß, Neue Militärdiplome, **ZPE** 117, 1997,pp. 256–259


## קישורים חיצוניים

Caesarea Columns, 135-305 CE, *Center for Online Judaic Studies*


## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
שינוי הדין

**שינוי הדין** הוא מצב, בו אדם עבר חטא במצב הלכתי מסוים, וכאשר נודע החטא הוא במצב בו השתנה דין העונש על חטא זה, כך שאם היה עובר על חטא זה במצב העכשווי, היה דינו שונה.

## שיטת שילא
משנה אותה מביא אחד מחכמי התלמוד בשם שילא, דנה בנידון של נערה המאורסה, שבאו עדים כי זינתה לאחר אירוסיה ולפני נישואיה. ההלכה קובעת כי במקרה כזה דינה מוות בסקילה. השאלה היא מה דינה אם באו עדים לאחר שנהפכה לבוגרת, שדינה בחנק אם זינתה בעודה בוגרת. הספק הוא, אם יש להעניש אותה לפי דינה בשעת העבירה, או לפי דינה בשעת קבלת העונש. לפי הגרסה העממית של אותה משנה ששנה שילא, דינה של האישה הוא בחנק, כמו דינה בשעת העונש.

למרות הגרסה העממית, הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן, הגורס במשנתו של שילא כי גם אם באו עדים לאחר שבגרה, דינה בסקילה. ההכרח לכך, הוא מכיוון שישנה ברייתא הפוסקת, כי בעל המוציא שם רע על אשתו, שזינתה לאחר אירוסיה, והתגלה כי הדבר אמת, דינה בסקילה, גם אם בגרה בין האירוסין לנישואין, ומכאן שגרסתו של רבי יוחנן עדיפה.

## שיטת רבי שמעון בר יוחאי

משנה אחרת, במסכת הוריות הדנה בחטא שנעשה בשגגה, על פי פסק שגוי של הסנהדרין. המשנה מבדילה בין דין אדם רגיל שחטא, ובין דינם של מלך וכוהן גדול, שהקרבן אותם צריכים להביא - שונה משל אדם פשוט. דינו של אדם רגיל הוא כבשה או שעירה נקבה, ואילו נשיא מביא שעיר זכר, וכוהן גדול שנמשח בשמן המשחה מביא פר להקרבה.

המשנה דנה בנידון, שהמלך והכוהן גדול, חטאו לפני המינוי, ונודע להם לאחר המינוי. לפי תנא קמא, גם אז אין דינם שונה, והם מביאים קרבן כהדיוט - אדם רגיל. לעומת זאת, רבי שמעון בר יוחאי, סבור שכאשר ישנה סתירה בין שעת הקרבן לשעת החיוב, אין להם להביא כלל קרבן, משום שחיוב הקרבן תלוי הן בשעת החטא והן בשעת הידיעה, ומכיוון ששעל החטא מחייבת כבשה ושעת הידיעה מחייבת שעיר, אין לו להביא קרבן.

שיטה זו, של רבי שמעון בר יוחאי, היא השיטה היחידה המתחשבת אף בשעה שנודע החטא, אם כי למרות זאת הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן בדין נערה המאורסה, שכן אף רבי שמעון שמתחשב בשעת הידיעה, מתחשב גם בשעת החטא, ואין אף דעה במשנה המתחשבת כליל בשעת ידיעת החטא.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני נפשות
קטגוריה:משפט עברי: ענישה
קטגוריה:קורבנות ביהדות
מקבילים מדורגים

שמאל|ממוזער|250px|מתעמלת על מקבילים מדורגים
ממוזער|250px|מקבילים מדורגים

**מקבילים מדורגים** (באנגלית: **Uneven bars**) הם אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים. זהו המכשיר השני, אחרי שולחן קפיצות, בסדר המכשירים האולימפי.

## מבנה ומידות
המקבילים המדורגים עשויים מסגרת ברזל עם שני בדים עשויים פיברגלס ומצופים בעץ. הבדים, אחד גבוה והשני נמוך, להבדיל ממכשיר המקבילים של הגברים בו הבדים באותו הגובה וקרובים אחד לשני. המרחק בין הבדים במקבילים המדורגים ניתן לשינוי בתוך מגבלות החוקה הבינלאומית.

המידות של המכשיר מובאות כפי שנקבעו בחוקת ההתעמלות על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית (Fédération Internationale de Gymnastique - FIG):
* גובה:
** בד עליון: 241 ס"מ
** בד תחתון: 161 ס"מ
* רוחב המקבילים (אורך הבדים): 240 ס"מ
* מרחק בין הבדים (באלכסון): 130-180 ס"מ
* קוטר כל בד: 4 ס"מ

## התרגיל
תרגיל המקבילים מורכב מאלמנטים תנופתיים אשר מתבצעים על כל אחד מהבדים תוך מעברים ביניהם. התרגיל מתחיל בעליה למכשיר ומסתיים בירידה, שלרוב מתבצעת מהבד העליון. השיפוט מתחיל מרגע הנגיעה במכשיר ומסתיים בנחיתה של המתעמלת.
תרגיל המקבילים צריך להכיל את המרכיבים הבאים:
* אלמנט מעבר במעוף מהבד העליון לתחתון ולהפך
* אלמנט עם מעוף שמתחיל ומסתיים באותו הבד
* לפחות שתי אחיזות שונות
* אלמנט עם סיבוב קרוב לבד
* אלמנט ללא מעוף שמשלב סיבוב (לדוגמה סיבוב בעמידת ידיים)
* אלמנט ירידה
[ממוזער|[נסטיה ליוקין בתרגיל מעבר מבד עליון לבד תחתון כשמאמנה (שהוא גם אביה), ולרי ליוקין, ברקע]]
## חוקים וניקוד
החוקים ודרגות הקושי נקבעים על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית, ומשתנים אחת לכמה שנים, בדרך כלל אחרי אולימפיאדה.
הציון מבוסס על רמות קושי של האלמנטים, ביצוע, טכניקה וחיבורים של האלמנטים. שגיאות ביצוע, רמת קושי נמוכה, נפילות, עצירות, תנודות מיותרות, נגיעות מיותרות במכשיר, צעדים בנחיתה ושגיאות נוספות יגרמו להורדה בציון. לכל שגיאה יש טווח הורדות מותר. השופט הוא שקובע על פי ראות עיניו, בהתאם לגודל השגיאה, כמה להוריד.
### חוקים מיוחדים למכשיר
מותר למתעמלות לשים עוריות או לחבוש את הידיים. על הבד מותר למרוח מגנזיום או מים ומגנזיום כדי למנוע החלקה.

בניגוד למכשיר המתח והטבעות אצל הגברים, על המתעמלת לעלות ללא עזרה למכשיר. העלייה יכולה להיות מפשוטה ועד קשה, לבד העליון או התחתון. לצורך העלייה מותר להשתמש במקפצה ואף לרוץ כדי לקבל תנופה. העלייה נחשבת לחלק מהתרגיל, כלומר נשפטת.

מרגע שהתחיל התרגיל אסור למאמן להיות על הפודיום (סביבת המכשיר), אלא במקרה והמתעמלת מבצעת אלמנט עזיבה. במקרה של נפילה מאלמנט כזה, מותר למאמן לתפוס את המתעמלת.
בכל נפילה מהמכשיר, יש למתעמלת 30 שניות לעלות ולהמשיך את התרגיל, אם לא עלתה בפרק זמן זה, התרגיל מופסק. בזמן 30 השניות, מותר למתעמלת לסדר את העוריות או למרוח מגנזיום על הידיים או על הבדים.

## הזוכות בתרגיל המקבילים המדורגים במשחקים האולימפיים
תרגילי המקבילים המדורגים הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). האלופה האולימפית הראשונה הייתה מרג'יט קורונדי מהונגריה.

### האלופות האולימפיות
[ממוזער|[קארין ג'אנז, אלופה אולימפית משנת 1972, במכשיר המקבילים המדורגים]]

## ראו גם
* קורה
* קרקע
* קפיצות

## קישורים חיצוניים

* אתר איגוד ההתעמלות בישראל
* אתר ההתאחדות ההתעמלות הבינלאומית
* 

קטגוריה:התעמלות מכשירים
קטגוריה:ספורט נשים