צלופחאים

ממוזער|240px|Gymnothorax pictus
[ממוזער|240px|[צלופח אירופי]]
[240px|ממוזער|[קונגר אפור]]
[ממוזער|240px|[מורנה ים-תיכונית]]
**צלופחאים** (שם מדעי: Anguilliformes), היא סדרה של דגים מאורכים ומעוגלים הדומים לנחש. 

חלקו העליון של הצלופח מעוטר בסנפיר ארוך ורציף, החל מאחורי ראשו עד לקצה זנבו. אין לצלופח סנפירי גחון, ולכן הוא משתמש בטכניקה שונה משאר הדגים על מנת לשחות: הוא מתפתל ויוצר סביבו גל הנע לאורך גופו בכיוון זנבו, 'רוכב על הגל' ודוחף את עצמו קדימה, וכך הוא שוחה. 

הפרשת ריר תמידית מעורו מסייעת אף היא לתנועתו של הצלופח, הריר מחליק את גופו ומקל את החיכוך עם המים בעת השחייה, ובעת הזחילה על קרקעית הים. 

גון גבו שחום אך גחונו בהיר. בגוף הצלופח מאות חוליות. חזות הצלופח חלקה, זאת משום שהקשקשים הזעירים שלו טמונים מתחת לעורו.

## מיון הצלופחאים
*סדרה **צלופחאים** (Anguilliformes)
**תת-סדרה Anguilloidei
***צלופחיים (Anguillidae)
***צ'לופסידיים (Chlopsidae)
***זְנַבְנוּנִיִּים (Heterenchelyidae)
***Moringuidae
***מורניים (Muraenidae)
***Myrocongridae
***פרוטנגויליים (Protanguillidae) ובו מין יחיד: פרוטנגוילה פלאו (*Protanguilla palau*)
**תת-סדרה Congroidei
***Colocongridae
***קונגריים (Congridae)
***Derichthyidae
***זְאֵבָנִיִּים (Muraenesocidae)
***נֵטַסְטוֹמִיִּים (Nettastomatidae)
***אפעוניים (Ophichthidae)
**תת-סדרה Nemichthyoidei
***Nemichthyidae
***צלופחי שן-מסור (Serrivomeridae)
**תת-סדרה Synaphobranchoidei
***דיסומיים (Synaphobranchidae)

ישנם גם מינים שאינם צלופחים אך מכונים כך, עקב גוף דומה להם. כאלה הם הצלופח החשמלי, הצלופחוליים ובני הסדרות חכאי תהומות, צלופחי-קושק, נוטקנטיים וצלופחי ביצות. 

חלק מהחוקרים רואים בסדרה חכאי תהומות קבוצה של צלופחים אמיתיים.

## נדידת הצלופחים
נדידת הצלופחים היא תופעה יוצאת דופן, שכן לא מדובר רק במסע של אלפי קילומטרים, אלא הפיכתם מדגי ים (מים מלוחים) לדגי מים מתוקים, כשבסוף חייהם יחזרו להיות דגי ים:

הצלופחים של אירופה ואמריקה מטילים את ביציהם במפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי, דרומית מערבית לאיי ברמודה. בעומק הנע בין 350 ל-700 מטר מטילות הנקבות מספר רב של ביצים. בעוד הורי הצלופחים מתים בשלב זה בעומק האוקיינוס אליו הגיעו לשם הטלה, מן הביצים בוקעים חיים חדשים בדמות זחלים (פגיות) שגודלם איננו עולה על 1.5 מ"מ, גופם שקוף והם כמעט בלתי נראים במימי הים, עד כדי כך שלמראית עין אין הם נראים כלל כזחלים של צלופחים, שכן חזותם שונה לחלוטין מהוריהם. הזחל השקוף של הצלופח נקרא "לפטוצפלוס" (leptocephalus) ונשאר במצבו כשלוש שנים. באותן שנים בהן הוא חי בזרם הגולף הוא ניזון בעיקר מפלנקטון. לאחר כשלוש שנים ממועד בקיעתם הם נסחפים בזרמי האוקיינוס האטלנטי. הצלופח האמריקני לאמריקה והצלופח האירופאי מזרחה לכיוון חופי אירופה. במהלך המסע הראשון בחייהם אורכם מגיע ל-7.5 ס"מ. בינתיים גופם נעשה מוצק ועגול יותר, והם מתחילים להיראות כצלופחים קטנים, אך הם עדיין שקופים וקשה להבחין בהם. 

ככל שהם מתקרבים אל שפכי הנחלים גופם מתכהה ומראם הופך "צלופחי", ולאט לאט הם משתנים מדגי ים לדגי מים מתוקים. בסופו של דבר הם זורמים מן הים במעלה נהרות, ולתוך אגמים ובריכות, שם הם שוהים במשך 7 עד 9 השנים הבאות. בשנים אלו גוון עורם הוא צהבהב חום, וזוג עיניים קטנות מנמרות את צידי ראשם. בהגיעם לגיל 7–9, מתחילים הצלופחים את מסעם חזרה אל הים ממנו הגיעו. אלה שחיים בנהר מתחילים בשחייה אל הים, ואלה שחיים באגמים ובבריכות יוצאים מהמים, מחליקים על פני העשב הלח עד שמגיעים לנהר, שם הם יורדים באפיקו אל הים. במהלך מסעם האחרון משלימים הצלופחים את שלמותם הפיזית והופכים לצלופחים בעלי עיניים גדולות, וצידי גופם מנצנצים בגוון כסוף. גודלם של הצלופחים הבוגרים למיניהם נע החל ממטר אחד, ועד לכ-1.85 מטר.

כשהם מגיעים אל הים הם עושים את המשך מסעם על פני קרקעיתו, כשגופם עובר שינוי פעם נוספת בחייהם, הפעם מדגי מים מתוקים לדגי ים השוחים במעמקי האוקיינוס. בסופה של שחיית מעמקים לאורך אלפי קילומטרים מגיעים הצלופחים למפרץ מקסיקו, שם מסתיים מסעם עם הטלת הביצים, ומסע חדש של צאצאיהם יחל.

## הצלופחים כמאכל
צלופחי מים מתוקים (צלופח יפני - Anguilla japonica, הקרוי ביפנית אונאגי) וצלופחי ים (צלופח קונגר, הקרוי ביפנית אונאגי אנאגו) נפוצים מאוד ב; מאכלים מצלופחים דוגמת אונאדון ואונאג'ו (צלופח בגריל, טבול ברוטב מתוק, המוגש בדרך כלל על מצע אורז)  הם פופולריים מאוד, אך הפכו יקרים לאחר שנים של דיג אינטנסיבי, שהביא להידלדלות אוכלוסיית הצלופחאים בעולם, וכמה מינים של הדג אף הוגדרו נתונים בסכנת הכחדה. 

צלופחים פופולריים גם ב, ומוכנים בדרכים רבות ושונות. מחירי הצלופחים בהונג קונג מגיעים לעיתים קרובות ל-1000 דולר הונג קונגי לק"ג. בהודו, צלופחים פופולריים בצפון מזרח המדינה. צלופחי מים מתוקים, המכונים קוסיה באסמית, נאכלים עם קארי, לעיתים קרובות עם עשבי תיבול. הצלופח האירופי וצלופחי מים מתוקים אחרים נאכלים בעיקר באירופה ובארצות הברית. מאכל מסורתי במזרח לונדון הוא צלופחים בג'לי, אם כי הביקוש להם ירד משמעותית מאז מלחמת העולם השנייה. מעדן האנגולה מהמטבח הספרדי מורכב מצלופחים צעירים מוקפצים בשמן זית עם שום; צלופחי גלם מגיעים בדרך כלל למחירים של עד 1000 יורו לק"ג. צלופח ארוך-סנפיר ניו זילנדי הוא מאכל מאורי מסורתי בניו זילנד. ב, צלופחים מוולי די קומאקיו, אזור ביצות לאורך חוףהים האדריאטי, מוערכים במיוחד, יחד עם צלופחי מים מתוקים מאגם בולסנה וצלופחי בריכות מקבראס, סרדיניה. בצפון גרמניה, הולנד, צ'כיה, פולין, דנמרק ושוודיה, צלופח מעושן נחשב למעדן. גם באירופה הצטמצם מספרם של הצלופחאים בתחילת המאה ה-21 עד לכדי אחוז אחד ממה שהיה בעבר והם נחשבים בסכנת הכחדה חמורה. אך לא רק עקב דייג מופרז, אלא גם עקב זיהום הנהרות והאגמים, בניית סכרים ותחנות כוח לייצור חשמל סמוך לחופי הים. 
### בישראל
בישראל צלופחאים מהדגה הים-תיכונית היו זמינים לרכישה מדיגי נמל עכו. בעבר היו נחל אלכסנדר, נחל הקישון ונחל תנינים עשירים בצלופחאים; אך הם הפכו נדירים החל מסוף המאה ה-20. ב-2002, בעקבות שיקום נחל קישון, נצפה בו הצלופח האירופי. 

במפרץ אילת עדיין ניתן למצוא מספר מיני צלופחאים.

בישראל החלו ניסיונות לפתח חקלאות ימית של גידול צלופחאים בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1985 החל לפעול בקריית שמונה מפעל המעשן בשר צלופחים, שגודלו בקיבוצי הצפון. שוק היעד של הצלופחים המעושנים היה אירופה, בעיקר גרמניה, אך הם שווקו גם בישראל. ב-1986 אף גילה אלכסנדר גלמן, ביולוג, חוקר דגים וטכנולוג מזון במעבדה של משרד החקלאות בחיפה  כי הטענה כי צלופחאים אינם כשרים מאחר שאין להם קשקשים היא טעות; לצלופחאים יש קשקשים שגודלם ארבעה מילימטרים ועוביים מילימטר אחד. הוא אף פנה לרבנות הראשית בבקשה שיאשרו שהם כשרים. ב-1990 נעשה ניסיון לגדל צלופחים במושב קדש ברנע במים מליחים. ב-1992 החל השף אייל שני לעשן צלופחים במסעדת הדגים  "אוקיינוס" בירושלים.

החל משנת 2022 מפתחת חברת ההזנק הישראלית "פור-סי" (Forsea) בשר צלופח מתורבת, באמצעות תאי גזע, באמצעות  טכנולוגיה שפיתח פרופסור יפתח נחמן מאוניברסיטת תל אביב.

## לקריאה נוספת
* ג'יימס פרוסק, **מסע הסתרים של הצלופחים**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 148, ספטמבר 2010

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1943
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לב ברג
קטגוריה:פירות ים
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בקרטיקון
קטגוריה:דגי מאכל