The Black Dog

"**The Black Dog**" (בעברית: "**הכלב השחור**") הוא שיר פרי עטה וביצועה של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, אשר נכלל בגרסה המורחבת של אלבום האולפן האחד עשר שלה, *[[The Tortured Poets Department]]* (2024). השיר הופק בידי סוויפט וג'ק אנטונוף, וכולל מאפיינים סגנוניים הנעים על ציר המוזיקה הפוסט-תעשייתית. מבנהו המוזיקלי נפתח באיטיות מדודה ומתפתח בהדרגה, תוך הישענות על עיבוד הנשלט בידי פסנתר, המוצב בניגוד לשינוי דינמי קצר המתרחש בפזמון. מבחינה תמטית, הטקסט הלירי עוסק באבל על מערכת יחסים מן העבר, תוך יצירת דימוי של בן זוג לשעבר הנמצא עם אישה אחרת בבר שבו נהגו השניים לבקר, ומתוך כך מתעוררות תחושות של שברון לב ומרירות.

"The Black Dog" ראה אור לראשונה כרצועת בונוס במהדורה פיזית של *The Tortured Poets Department* ב-19 באפריל 2024, ולאחר מכן הופץ בפורמט דיגיטלי כחלק ממהדורת אלבום כפול הנושאת את כותרת המשנה *The Anthology*. הקלטת דמו, אשר הוצעה לקנייה באופן בלעדי באתר הבית של סוויפט, הייתה זמינה לפרק זמן מוגבל כרצועת בונוס במהדורה דיגיטלית. השיר הגיע למקום ה-26 במצעד בילבורד גלובל 200 ונכנס לשלושים המקומות הראשונים במצעדי הפזמונים של אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד וארצות הברית. כמו כן, זכה למעמד זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.

מרבית הביקורות המקצועיות שהופנו כלפי "The Black Dog" היו חיוביות, כאשר אחדים מן המבקרים הצביעו עליו כאחת מנקודות השיא של האלבום הכפול. בהערכותיהם הודגשה רמתה הגבוהה של הכתיבה ותחכומה, לצד שבחים לעוצמת ההפקה ולביצועה הקולי של סוויפט. במסגרת סיבוב ההופעות "The Eras Tour" (2023–2024), ביצעה סוויפט את השיר בשלוש הופעות, כחלק משילובים מוזיקליים עם יצירות נוספות מרפרטוארה.

## רקע והפקה
טיילור סוויפט החלה בעבודתה על אלבום האולפן האחד עשר שלה, *The Tortured Poets Department*, לאחר השלמת אלבומה הקודם *[[Midnights]]* (2022). היא המשיכה לפתחו במהלך הלג האמריקאי של סיבוב ההופעות "The Eras Tour" בשנת 2023, תקופה שבה התעצמה נוכחותה הציבורית לצד סיקור תקשורתי אינטנסיבי של חייה האישיים, ובפרט מערכות יחסיה הרומנטיות עם האמנים הבריטיים ג'ו אלווין ומאטי הילי. סוויפט תיארה את האלבום כ"חבל הצלה" עבורה וכיצירה שהייתה זקוקה לה, והדגישה כי תהליך יצירתו שב והבהיר לה כי כתיבת שירים מהווה יסוד מרכזי ומהותי בחייה. ג'ק אנטונוף, אחד מפיקיה קבוע של סוויפט, היה שותף לעיבוד 16 מתוך 31 הרצועות שיועדו לאלבום. אחת מאותן רצועות, אשר הופקה במשותף על ידו ועל ידי סוויפט, היא "The Black Dog", שנכתבה בראשיתה תחת השם "Old Habits Die Screaming" בעת שהוקלטה לראשונה באמצעות הטלפון.

הקלטתו הרשמית של "The Black Dog" בוצעה על ידי טכנאי הקוך אולי ג'ייקובס ולורה סיסק באולפני ההקלטות של קונוויי שבלוס אנג'לס ובאולפני אלקטריק ליידי שבניו יורק. סוויפט ביצעה בשיר קולות רקע וניגנה בפסנתר לצד אנטונוף, אשר היה אמון על התכנות וניגן על מרבית כלי הנגינה, ובהם גיטרות אקוסטיות, גיטרות בס וחשמליות, תופים, צ'לו, ווקודר ומקלדות אלקטרוניות מגוונות. שון האצ'ינסון הוסיף נגינת תופים והקליט את חלקיו יחד עם מייקל רידלברגר באולפן האצ'ינסון סאונד סטודיו בברוקלין. בובי הוק ניגן את קטעי כלי המיתר, אשר הוקלטו על ידי ג'ק מאנינג. מלאכת המיקס בוצעה על ידי סרבן גניאה באולפני מיקסטאר סטודיוז בווירג'יניה ביץ', בסיוע ברייס בורדון, ואילו המאסטרינג הופקד בידי רנדי מריל וריאן סמית.

## ניתוח מוזיקלי
[ממוזער|250px|איורו מאת סידני פאג'ט של כלב שחור ב"[כלבם של בני בסקרוויל". הסיפור נוצר בהשראת אגדה על כלבים שחורים רפאים בדארטמור.]]
"The Black Dog", שאורכו עומד על 3 דקות ו-58 שניות, נמנה עם יצירותיה הפוסט-תעשייתיות של סוויפט. מארג הצליל של היצירה נשען על עיבוד מינימליסטי ודל אמצעים, המובל בידי פסנתר, המשמש כציר המרכזי של ההתרחשות המוזיקלית. השיר נפתח במתינות קצבית מודגשת ומתפתח בהדרגה לאורך כל אורכו לכדי הצטברות דרמטית רציפה. בביקורת שפורסמה ב-*Uproxx*, ציין ג'וש קורפ כי ניתן להבחין בדמיון ליצירותיה של פיבי ברידג'רס, לאור האופן שבו המבע המוזיקלי מתעצם לקראת סיומו. מבקר המוזיקה כריס וילמן מ"וראייטי" ביטא עמדה דומה, וציין כי היצירה ממשיכה להתגבר בהדרגה עד להגעה לשיא רגשי בעל אופי "אימו" מובהק.

הטקסט הלירי של "The Black Dog" מעצב תיאור מורכב של אבל אישי על מערכת יחסים שנסתיימה, ובוחן את התפיסה שלפיה אובדן אדם כרוך אף באובדן המרחב המוכר שנקשר בו, רעיון אשר מקבל ביטוי גם ברצועה "So Long, London" מאותו אלבום. המרחב המתואר הוא בר הנושא את השם "The Black Dog", אשר שימש בעבר כמוקד מפגש עבור הדוברת ובן זוגה לשעבר. הפתיחה מציגה רגע של גילוי, שבו מתברר לדוברת כי מכשירה הסלולרי עודנו מאפשר לה לעקוב אחר מיקומו של בן הזוג לשעבר, אשר נמנע מלנתק את שיתוף המיקום, והיא נוכחת כי הוא פוקד את המקום האמור. בפזמון מתהווה הדמיה מנטלית, שבה הוא נראה בתוך הבר כשהוא מושך את תשומת לבה של אישה צעירה מדי מכדי לזהות אחד מן השירים של להקת סטרטינג ליין, המתנגן ברקע. רצף מחשבתי זה מוביל להתגבשות תובנה טראומטית, אשר מעמיקה את תחושת השבר ואת חוויית ההונאה. הדוברת מתוארת כמי שנפגעה עד כדי פנייה לכומר במטרה להשתחרר מן "השדים" הרודפים אותה, ובד בבד מודה כי אין ביכולתה להבין כיצד הצליח בן הזוג להשתחרר ממנה.

בסיום הפזמון מתחולל שינוי במנגינה, המתעצם לכדי קרשנדו עם ביצוע השורה "Old habits die screaming" ("הרגלים ישנים מתים בצרחות") בפי סוויפט, החותמת את השיר כולו. בשלב זה מתגבר הממד האינסטרומנטלי בעוצמה, תוך שילוב פעימות סינתיסייזר והרמוניות קוליות מרובדות. מבקרי מוזיקה אפיינו את הרגע כ"התפרצותי" או "נפיץ". ביצועה הקולי של סוויפט תואר במונחים כגון "צווחני", "בוער ומרוסן בעת ובעונה אחת", וכן כמעין "שירה צעקנית". מרי סירוסקי, שכתבה ב-*[[Consequence]]*, תיארה את הקטע כהתפרצות של "אנרגיה, גיטרות ותופים" בעוצמה מרבית, שלאחריה מתרחשת דעיכה הדרגתית. בהתייחס לשורת הסיום, נכתב ב"סלנט" כי מדובר בעיבוד לשוני של הביטוי "Old habits die hard" ("קשה להיפטר מהרגלים ישנים"), וכי היא משתלבת במוטיב ה"עינוי" הרעיוני של האלבום. קייטלין הואמאני מ"לוס אנג'לס טיימס" פירשה את השורה כביטוי לקושי מתמשך בהתנתקות רגשית מן הקשר.

בהמשך התפתחות היצירה, כאבה של הדוברת מתמיר לכדי כעס מוצהר, והיא מביעה משאלה לחוויה שלילית מצד בן הזוג לשעבר, כפי שמשתקף בשורה "And I hope it's shitty in The Black Dog" ("ואני מקווה שמגעיל שם ב'כלב השחור'"). נוסף על כך, נעשה שימוש בדימוי כלב באמצעות השורה "tail between your legs, you're leaving" ("עם הזנב בין הרגליים, אתה עוזב"), כביטוי המציין בושה או השפלה. אלייר נוס מ"אנטרטיינמנט ויקלי" תיארה את היצירה כ"מארש אבל אינטימי ומרומז לאהבה שאבדה", בעוד רוב שפילד מ"רולינג סטון" ראה בה סאטירה על דפוסי מעקב טכנולוגיים לאחר פרידה.

מספר פרשנים בחנו את מילות השיר בזיקה לכותרתו. ג'ורג' מילס, חוקר פילוסופיה, טען כי העלילה משקפת "עיבוד מודרני למיתולוגיית הכלב השחור מן הפולקלור ", וכי הבר הנושא את השם מסמן את "מות מערכת היחסים". ב-*Beats Per Minute*, כתב ג'ון וולמאכר כי ניתן לראות בדמות הדוברת זיקה לדמות הכלב השחור "גרים" מסדרת הרומנים "הארי פוטר", אשר נתפס כסימן מבשר רעות הנתון לפרשנות שגויה, והשווה זאת לשאלה האם הדוברת מתפקדת כ"נוקמת" או "מגינה" כאשר בן הזוג לשעבר מקיים קשר עם אישה צעירה ממנו. השם "The Black Dog" תואם גם לפאב המצוי בווקסהול, אשר הפך מוקד עניין ציבורי בקרב מעריציה של סוויפט לאחר פרסום השיר, והוביל לדיונים באשר לזהות מושא היצירה, ובפרט לשאלה האם מדובר בג'ו אלווין או במאטי הילי.

## הפצה, הצלחה מסחרית והופעות חיות
"The Black Dog" ראה אור בראשונה כרצועת בונוס במסגרת המהדורה הפיזית השחורה של *The Tortured Poets Department*, אשר הועמדה למכירה מוקדמת לזמן קצוב באתרה הרשמי של סוויפט, ויצאה לאור בצמוד למהדורה הסטנדרטית ב-19 באפריל 2024 תחת חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. כשעתיים לאחר מכן הועלה השיר להאזנה בשירותי הסטרימינג ולהורדה דיגיטלית, עם פרסומה של מהדורת האלבום הכפול הנושאת את כותרת המשנה *The Anthology*. מהדורה זו כללה את כלל 31 הרצועות שיועדו לאלבום, ובתוכן "The Black Dog", הפותח את חלקה השני כרצועה ה-17. ב-16 במאי 2024 פורסמה הקלטת הדמו הראשונה של השיר באתרה של סוויפט, כרצועת בונוס זמנית במהדורתו הדיגיטלית של האלבום.

"The Black Dog" הגיע במצעד הבילבורד גלובל 200 למקום ה-26 בשיאו. השיר נכנס אף למצעדי הפזמונים של ארצות הברית, קנדה וניו זילנד, במיקומים 25, 26 ו-26 בהתאמה. באוסטרליה הגיע בשיאו למקום 25 במצעד הסינגלים של ARIA – שיא חדש עבור סוויפט על מספר הכניסות הגבוה ביותר למצעד בשבוע אחד (29 שירים). השיר זכה למעמד זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי. נוסף על כך, נכנס השיר למצעדים הלאומי של שווייץ, שם הגיע למקום ה-95. במצעדים נוספים דורג השיר במקום ה-58 במצעד 100 הסינגלים הדיגיטליים הבין-לאומיים ביוון, במקום הראשון במצעד ה-Heatseeker בשוודיה, וכן במקומות 30 ו-61 במצעדי הסטרימינג והמכירות של הממלכה המאוחדת בהתאמה.

סוויפט ביצעה את "The Black Dog" בליווי פסנתר, כחלק ממבנים אינטרטקסטואליים של שילובים מוזיקליים עם שירים נוספים, בשלושה מופעים במסגרת סיבוב ההופעות "The Eras Tour" בשנת 2024. הביצוע הראשון התקיים בלונדון ב-21 ביוני, ובמהלכו שולב השיר עם "Come Back... Be Here" (2012) ו-"Maroon" (2022). במהלך הופעה זו לבשה סוויפט שמלה ארוכה בגוון כתום, ומיטשל פיטרס מ"בילבורד" ציין כי חלקו של השיר בביצוע התאפיין באיכות ביצועית מרשימה במיוחד. בהופעה שנערכה בוורשה ב-3 באוגוסט, שילבה סוויפט את השיר עם "Exile" (2020), ביצוע אשר עורר הפתעה בקרב הקהל וזכה לתגובות נלהבות. בהמשך, בהופעה בניו אורלינס ב-25 באוקטובר, ביצעה את השיר בשילוב עם "Haunted" (2010). בריאן וסט מ-*[[USA Today]]* העריך כי מדובר במיזוג בעל מטען רגשי מובהק בין שתי הרצועות, ואילו ג'ו לינץ' מ"בילבורד" כלל את הביצוע בין שמונת הרגעים הבולטים של המופע.

## ביקורות
"The Black Dog" התקבל באורח חיובי על ידי מרבית מבקרי המוזיקה, כאשר אחדים מהם הגדירוהו כאחת מנקודות השיא הבולטות של האלבום הכפול. קרל וילסון מ"סלייט" ראה בו אחת מן הרצועות ה"ראויות לציון" מתוך *The Anthology*. כריס וילמן מ"וראייטי" כלל את השיר בין עשרת השירים הבולטים ביצירתה של סוויפט, ואילו ג'וש קורפ מ-*Uproxx* ציין כי מדובר באחת מיצירותיה המובחנות ביותר מבחינת איכות הכתיבה. אלייר נוס מ"אנטרטיינמנט ויקלי" סברה כי השיר נמנה עם הרצועות הראויות לדירוג גבוה בקאנון יצירתה הכולל. "The Black Dog" נכלל בשורה של דירוגים, ובהם דירוגי רצועות האלבום הכפול, דירוגי שיריה של סוויפט, דירוגי שירי הפרידה הבולטים שלה, רשימות של יצירות שהופקו בידי ג'ק אנטונוף, וכן רשימות המתמקדות בשיתופי הפעולה המרכזיים בין השניים.

שורה רחבה של מבקרים עמדה על איכויותיה של הכתיבה הלירית, אשר תוארה כמהפנטת, מדויקת ורבת תחכום. גבריאל סאולוג, בביקורתו ל"בילבורד הפיליפינים", בחר בשיר כאחת מן הרצועות המצליחות לחשוף באורח בהיר את מנגנוני מחשבתה של סוויפט, תוך המחשת שליטתה המובהקת במלאכת כתיבת השירים. טיילר פוגאט מ"הניו יורקר" כלל את "The Black Dog" בין יצירותיה "ההרסניות" ביותר, ותיארו כקטנוני ואגוצנטרי "במובנו החיובי", לצד היותו יצירה מוזיקלית מוצלחת. האנה מיילריאה מ-*[[NME]]* ראתה בו ביטוי לאחת מפסגות הכתיבה של סוויפט. הערכות דומות הוענקו גם למבנה הרעיוני: רוב שפילד מ"רולינג סטון" הגדירו כ"רעיון קלאסי בעל זיקה למסורת נאשוויל", פוגאט הדגיש את פשטותו לכאורה ואת יכולתו לעורר תגובה רגשית עזה, וג'ייסון ליפשוץ מ"בילבורד" עמד על אופיו האוניברסלי, בהעלאת השאלה "מי לא תהה אם ניתן לבטוח בזיכרונותיו, לאחר שמישהו אחר הפר את האמון". וילמן סבר כי רעיון זה מעורר הזדהות מיידית בקרב מאזינים, והוסיף כי השיר עוסק באופן אפקטיבי בחוויות אנושיות הקשורות בזיכרון מוזיקלי. מנגד, גרייס ביירון מ-*[[Paste]]* דחתה את סגנון הכתיבה וטענה כי הוא דומה לפרסומים בטאמבלר.

ההפקה המוזיקלית וביצועה הקולי של סוויפט זכו אף הם להערכה ניכרת בשל עוצמתם והדיוק האקספרסיבי שבהם. מרי סירוסקי מ-*[[Consequence]]* ציינה כי המעברים הדינמיים בעוצמת הצליל מתבלטים באורח חריג, והגדירה את השיר כתוספת ראויה למכלול בלדות הפסנתר של סוויפט. ג'ונתן קיף מ"סלנט" הצביע על שליטה מדויקת בגובה הצליל ובניסוח המילולי, המאפשרת הדגשה אפקטיבית של עיבודים לשוניים לביטויים שגורים, והעריך כי מדובר באחד מן ההיבטים הבולטים ביותר באיכות הכתיבה. במסגרת דיונים רחבים יותר על מקומו של השיר בתוך האלבום הכפול, תיאר ניל מק'קורמיק מ"דיילי טלגרף" את היצירה כבעלת אופי זועם ונקמני, והגדירה כפתיחה "חזקה במיוחד" עבור *The Anthology*, וכבעלת מרחב צלילי רחב היכול להשתלב אף במהדורה הסטנדרטית. שארפ הדגיש את "התפרצות הפעולה החולפת" בפזמון, אשר בצירוף נשימותיה הרגשיות המאוחרות של סוויפט, מעניקות לשיר איכות זכירה וממקמות אותו בין הרצועות הבולטות באלבום.

מבקרים נוספים עמדו על היבטים משלימים של היצירה. ריאן פיש מ"הוליווד ריפורטר" ציין כי הפזמון מתאפיין בעוצמה רועמת ובהיקף צלילי רחב, ההופכים אותו לאפקטיבי במיוחד בהקשר של הופעה חיה. נייט ג'ונס מ-*Vulture* הדגיש את איכויות ההוק של השיר ואת הממד הנוסטלגי המשתמע ממנו. מק'קורמיק הגדיר את ההוק כ"חד וחודר", ואילו סירוסקי ציינה כי מלודיית הפזמון משתייכת ל"מסורת הקליטות" המזוהה עם סוויפט. טום ברייהאן מ-*[[Stereogum]]* גרס כי סגנון ההפקה מזכיר את יצירותיה האחרונות, ומתלכד עם יכולות הסיפור "הקלאסיות" שעוצבו במסורת נאשוויל.

להקת סטראטינג ליין הגיבה באורח חיובי לאזכורה הכפול בשיר, כאשר סולנה קני וסולי תיאר זאת כ"רגע של הכרת תודה" וכ"אזכור מחמיא במיוחד". חברי הלהקה ציינו כי הם רואים בכך כבוד על כך ש"הונצחו" במסגרת יצירה זו. במהלך סוף השבוע שלאחר פרסום האלבום נרשמה עלייה של 55% בהיקף ההשמעות של קטלוג הלהקה בארצות הברית ביחס לסוף השבוע שקדם לו. באופן דומה, הפאב "הכלב השחור" שבווקסהול חווה גידול ניכר במספר המבקרים והחל להציע פריטים בהשראת סוויפט בתפריטו; מנהל המקום ציין כי סוויפט ביקרה בו בעבר.

## קרדיטים
הקרדיטים שלהלן נלקחו מתוך הערות האלבום של *The Tortured Poets Department*, במהדורת *The Black Dog* הפיזית:
* טיילור סוויפט – שירה, קולות רקע, פסנתר, כתיבה, הפקה
* ג'ק אנטונוף – הפקה, תכנות, גיטרה אקוסטית, בס, צ'לו, תופים, גיטרה חשמלית, מלוטרון, פסנתר, רודס, יונו 6, M1, פוליסיקס, ווקודר
* בובי הוק – כלי מיתר
* שון האצ'ינסון – תופים, הנדסה מוזיקלית
* לורה סיסק – הנדסת הקלטה
* מייקל רידלברגר – הנדסה מזויקלית
* אולי ג'ייקובס – הנדסת הקלטה
* ג'ק מנינג – עוזר הנדסה מוזיקלית
* ג'ון שר – עוזר הנדסה מוזיקלית
* סרבן גניאה – מיקסינג
* ברייס בורדון – הנדסת מיקסינג
* רנדי מריל – מאסטרינג
* ראיין סמית' – מאסטרינג

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי טיילור סוויפט
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טיילור סוויפט
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי טיילור סוויפט
קטגוריה:שירים על כלבים