open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Doogee

**Doogee** הוא מותג של החברה הסינית KVD שבסיסה בשנזן לייצור טלפונים חכמים. 

## היסטוריה
המותג Doogee נוסד בשנת 2013 על ידי פאביו סטימיו, כמותג שלישי של חברת KVD INTERNATIONAL GROUP.
החברה מתאפיינת במוצרים ברמה סבירה שמשתווים למכשירים שמשווקים במערב. החברה גם נתנה את חסותה למועדון הכדורגל הספרדי ויאריאל.

לקוחות ישראלים רבים נחשפים למותג DOOGEE בעיקר דרך אתרי הקמעונאיות הבין-לאומיות הידועות כדוגמת Aliexpress,Ebay, שם הם נמכרים במחיר נמוך במיוחד.

לאחרונה החלו יבואנים מקומיים כדוגמת חברת סופטיט בע"מ וחברת IGWT, לייבא את הטלפונים לארץ ולספק ללקוחות חשיפה מקומית למותג וכמו כן שירות וחלקי חילוף.

## דגמים
### מוצרים ברשת דור 3
*Doogee COLLO DG100
*Doogee COLLO 3 DG110
*Doogee COLLO 2 DG120
*Doogee SIDETA DG129
*Doogee MOON DG130
*Doogee TITANS DG150
*Doogee HOTWIND DG200
*Doogee RAINBOW DG210
*Doogee Leo DG280
*Doogee VOYAGER DG300
*Doogee VOYAGER2 DG310
*Doogee MINT DG330
*Doogee PIXELS DG350
*Doogee LATTE DG450
*Doogee DISCOVERY DG500
*Doogee DISCOVERY 2 DG500C
*Doogee FIND DG510
*Doogee DAGGER DG550
*Doogee BIGBOY DG600
*Doogee MAX DG650
*Doogee MAX DG650S
*Doogee DG-PHABLET DG685
*Doogee VALENCIA DG800
*Doogee TURBO DG2014
*Doogee KISSME DG580
*Doogee OCTACORECONFLASH DG634

### מוצרים ברשת דור 4

*Doogee x6
*Doogee x5 max
*Doogee x5 pro
*Homtom ht3 pro
*Homtom ht7 pro
*Doogee T5

## ראו גם
* טלפון חכם

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:מכשירי טלפון חכמים
גנצ'לרבירלי

**גנצ'לרבירלי ספור קולובו** (בטורקית: **Gençlerbirliği Spor Kulübü**) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר אנקרה. המועדון משחק בליגת העל הטורקית. גנצ'לרבירלי הוקמה ב-14 במרץ 1923, ולזכותו שתי אליפויות (1941, 1946) ושני גביעים (1987, 2001).

## סגל הקבוצה
; נכון ל-1 באוקטובר 2025

 

 
 
 (בהשאלה מטרבזונספור)
 
 (בהשאלה מווטפורד)
 
 (בהשאלה מסנט גאלן)

 (בהשאלה מצסק"א מוסקבה 

 (בהשאלה מפארנסה)

 (בהשאלה מריזספור)

 
 

 
 

## תארים והישגים
**[[ליגת העל הטורקית בכדורגל|אליפות טורקיה]] (2)**:
* 1941, 1946
**[[הגביע הטורקי]] (2)**:
* 1987, 2001

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*רדוסלב פטרוביץ'
*  אלכסנדר חלב
*  ז'רמי
*  בוגדן סטאנקו
*  סולימאן יולה
*  ז'אן ז'אק גוסו גוסו
*  ג'ימי דורמאז
* ארדה גולר (נוער)

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:אנקרה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל טורקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1923
חנה אדוני

**חנה (ג'אנה) אדוני** (נולדה ב-11 במאי 1937) היא חוקרת תקשורת, פרופסור אמריטה בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטה העברית. מכהנת גם כראש ועדת ההוראה ומשנה לדיקן לעניינים אקדמיים בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי.

## ביוגרפיה
אדוני, ילידת בלגרד, עלתה לישראל מיוגוסלביה ב-1948. ב-1955 התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל במשך שנתיים. סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה וספרות אנגלית ב-1961 באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1972 סיימה תואר שני בסוציולוגיה. סיימה תואר דוקטור בתקשורת בשנת 1976. שהתה בפוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת ייל שבארצות הברית.

החל מ–1978 הרצתה וחקרה במסגרת המחלקה לתקשורת ועיתונאות ב"בית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע" באוניברסיטה העברית. תפקידים נוספים שמילאה במחלקה זו היו מנהלת מכון סמארט לקומוניקציה, עורכת כתב העת לתקשורת "דברים אחדים", ובשנים 1998–2001 כיהנה כראש המחלקה לתקשורת ועיתונאות. משנת 2000 היא מחזיקה בקתדרה על שם דני ארנולד מטעם האוניברסיטה העברית. בין השנים 2005–2008 הייתה ראש המחלקה לתקשורת במכללת עמק יזרעאל.

תחומי המחקר בהם עוסקת אדוני הם תהליכי שינוי בדפוסי צריכה ושימוש במדיה בעידן הטכנולוגיות החדשות של תקשורת; קהל קוראי ספרים בישראל; מדיה ומיעוטים.

הייתה נשואה לגינקולוג פרופ' עמירם-עמי אדוני עד לפטירתו בספטמבר 2015, ולהם בן ובת, השופטת מיכל אגמון-גונן.

## מספריה

* חנה אדוני, ענת פירסט, **מחקר התקשורת והוראתה: דילמות מובנות ופתרונות משתנים**, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2006.
* חנה אדוני, הלל נוסק, **קולות הקוראים: מעשה הקריאה בסביבת התקשורת הרב ערוצית**, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2007.
* יחיאל לימור, חנה אדוני, רפי מן, **לקסיקון לתקשורת**, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007.

## קישורים חיצוניים
* חנה אדוני, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
* חנה אדוני, באתר האוניברסיטה העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חוקרות תקשורת המונים ישראליות
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: תקשורת
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: תקשורת
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית עמק יזרעאל
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: תקשורת ועיתונאות
קטגוריה:ישראליות ילידות יוגוסלביה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
מצר הנסיך מוויילס

**מצר הנסיך מוויילס** (באנגלית: **Prince of Wales Strait**) הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בתחומי הטריטוריות הצפון-מערביות הקנדיות, המפריד בין האי בנקס מצפון-מערב, לבין האי ויקטוריה מדרום-מזרח, ומקשר בין ויקונט מלוויל סאונד (Viscount Melville Sound) מצפון-מזרח לבין מפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf) מדרום-מערב.

רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 12 ק"מ, עומקו המרבי מגיע ל-160 מטרים (במעבר הדרומי), ואורכו – כ-275 ק"מ.

מצר הנסיך מוויילס מהווה נתיב ימי חלופי למצר מקקלור הקופא במעבר הצפון-מערבי.

רוברט מקקלור (Robert McClure, 1873-1807), חוקר אירי של האזור הארקטי בצי המלכותי הבריטי, היה הראשון לגלות את המצר בשנת 1850. המצר נקרא על שמו של הנסיך מוויילס דאז, אלברט אדוארד, בנה של המלכה ויקטוריה ולימים המלך אדוארד השביעי.

## קישורים חיצוניים
* מצר הנסיך מוויילס, באתר האנציקלופדיה הקנדית 
* קרח-ים במצר הנסיך מוויילס, באתר גטי אימג'ס 
* מפה טופוגרפית של מצר הנסיך מוויילס, באתר **topographic-map.com** 

## הערות שוליים

נסיך מוויילס
נסיך מוויילס
פרינסס

**פרינסס** הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה עם קרן מור, אורי פפר, שירה האס ואדר זהר הנץ בתפקידים הראשיים.

הסרט נכתב ובוים על ידי טלי שלום עזר וזכה לביקורות טובות, וגרף מספר פרסים.

## תקציר העלילה
בזמן שאמה (קרן מור) נעדרת מהבית, אדר (שירה האס) בת ה-12 ואביה החורג מיכאל (אורי פפר) מפתחים משחקי תפקידים הגולשים למחוזות מסוכנים. בעודה מנסה למצוא את מקומה בין מערכות היחסים הסוערות והיצריות בבית, אדר פוגשת באלן (אדר זהר הנץ) - נער חלומי שדומה לה להפליא, ומצרפת אותו למשפחה. אדר יוצאת בעקבות אלן למסע אפל בין ילדות להתבגרות, בין מציאות לדמיון, המשנה לעד את חוקי המשחק בבית.

## צוות השחקנים
***אדר** (שירה האס) - ילדה בת 12, הבת של אמה. אדר היא ילדה בת 12 שנמצאת בבית ספר למחוננים, וכבר בתחילת הסרט אנו נחשפים להיותה בעייתית ואף מועמדת לסילוק מבית הספר. בשיחה אליה הוזמנה אמה של אדר לשיחה, אדר מתנהגת באדישות מוחלטת לעובדה שהיא עלולה להיות מסולקת מבית הספר. בהמשך הסרט אדר בסופו של דבר נזרקת מבית הספר אל בית ספר ציבורי שמתואר לנו בסצנה כמעט גרוטסקית של המוניות הילדים שנמצאים שם וממהרים להיכנס לכיתה בעת הישמע הצלצול. יחסיה של אדר עם אמה אינם של ילדה ואם רגילות, מצד אחד אדר נרתעת מהפתיחות היתרה של אמה ומכך שהיא עובדת משמרות ארוכות בבית החולים ומצד שני היא מחקה אותה ומנסה להידמות לה. בנוסף, ישנן שתי סצנות בהן נדמה שאמה משמשת לה מקלט של ממש ואדר מבקשת ממנה שלא תלך. לאדר אין חברים מלבד אלן, היא מרגישה שהיא חכמה יותר מרוב האנשים שמקיפים אותה ובוודאי משאר הילדים בכיתה ולכן בודדת במיוחד. על אף שאביה אינו גר איתה ונדמה שהם אינם בקשר, אנו נחשפים לאב בסצנה אחת ומתגלה שהיא מקפידה להתקשר אליו אחת לתקופה והוא משתדל להתעדכן במה שקורה בחייה.
***עלמה** (קרן מור) - גרושה, מנהלת זוגיות עם מיכאל, אמה של אדר.
***מיכאל** (אורי פפר) - מנהל זוגיות עם עלמה, מורה מובטל.
***אלן** (אדר זהר הנץ) - דומה לאדר, שמצרפת אותו למשפחה.
*אבא של אדר
*חברו של אלן
*המורה של אדר (שמעון מימרן)

## הקרנות בבתי קולנוע בארץ
על פי ספר הקולנוע הישראלי צפו בסרט זה 5,581 צופים בבתי הקולנוע ברחבי הארץ.

## פרסים
שירה האס, הועמדה לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר אך לא זכתה. הסרט וההפקה גרפו ארבעה פרסים בטקס פרסי "פסטיבל הקולנוע ירושלים 2014", פרס חג'ג לסרט באורך מלא יחד עם "גט-המשפט של ויויאן אמסלם", פרס חג'ג על המוזיקה של ישי אדר, פרס קרן ון ליר על צילום הסרט זכה ראדק לאדצ'וק על עבודתו ופרס חג'ג על משחקה של שירה האס בסרט באורך מלא.

## לקריאה נוספת
* פבלו אוטין, **שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים**, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "פרינסס / שני קיניסו בשיחה עם טלי שלום עזר", עמ' 152–169.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2015
קטגוריה:זוכי פרס וולג'ין
קטגוריה:זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים
יעקב שטארק

[ממוזער|250 פיקסלים|פרופ' [בוריס שץ|שץ ותלמידי הכיתה העליונה בבצלאל, 1906. מימין: יעקב שטארק (עומד), אלברט רובין (יושב בצדודית), יעקב קנטרוביץ' (יושב לידו), שץ, ציפורוביץ' (יושב), שמואל לוי (עומד וידו על המותן), שמואל בן דוד (יושב בכיסא)]]

**יעקב שטארק** (1881 – 11 באוקטובר 1915) היה צייר וטיפוגרף עברי יליד פולין.

## ביוגרפיה
יעקב שטארק נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1881. בשנת 1906 עלה לארץ ישראל מגליציה והצטרף כתלמיד ל"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות". בשנת 1911 נשא לאשה את חנה (הניה) בן יעקב. בשנת 1912 נולדה בתם יהודית.

עיקר יצירתו היה בתחום הטיפוגרפיה. העבודות שיצר שטארק הושפעו מזרם ה-"אר נובו" וה"יוגנדסטיל" האירופי, כמו גם מעיצוב הערבסקות האיסלמיות.

ב-1908 לערך, יצר את העבודה סמל בצלאל, הדפס אשר פורסם כגלויה ומתאר את דיוקנו של מייסד בצלאל פרופ' בוריס שץ לצד דימוי בתי בצלאל (בניין בצלאל ההיסטורי ובניין בית הנכות), מנורות בית המקדש, ארון הברית וסמלים נוספים. הגלויה פורסמה על ידי יעקב בן דב כגלויה בטכניקה של הדפס אבן, כנראה לאחר מותו של שטארק, בשנת 1915.
בשנים 1913-1912 יצר שטארק את ציור-הקיר בנושא "עשרת השבטים" בבית הכנסת עדס בשכונת נחלאות בירושלים.

ב-1915 בעת מלחמת העולם הראשונה נפטר שטארק מדלקת ריאות.

נחום גוטמן שיער כי דמותו של שטארק שימשה את שמואל יוסף עגנון בתיאור דמותו של יעקב בלויקוף בספרו תמול שלשום.

## גלריה

קובץ:Ya'akov Stark Emblem of Bezalel 01.jpg|יעקב שטארק, סמל בצלאל, 1908, אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:בית הכנסת עדס - בפנים.jpg|יעקב, שטארק, ציורי קיר בבית הכנסת עדס, 1912-1913
קובץ:בית כנסת עדס ירושלים 1.JPG|יעקב שטארק, ציורי קיר בבית הכנסת עדס, 1912-1913
קובץ:יעקב שטרק, איגרת חוב בנק אנגלא פלשתינה, 1908.jpg|יעקב שטרק, איגרת חוב בנק אנגלא פלשתינה, 1908, אוסף "קדם" בית מכירות פומביות
קובץ:יעקב שטארק, עטיפת הספר ארץ אבותינו של יהודה גרזובסקי, 1908.jpg|יעקב שטארק, עטיפת הספר "ארץ אבותינו" של יהודה גרזובסקי, 1908, אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:יעקב שטארק, עיטורים, 1910.jpg|יעקב שטארק, עיטורים, 1910, אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:יעקב שטארק, כריכה אחורית של החוברת בצלאל תולדותיו מהותו עתידו, 1910.jpg|יעקב שטארק, כריכה אחורית מתוך 'בצלאל: זיין פארגאנגאנהייט געגענווארט און צוקונפט' [בצלאל: תולדותיו, מהותו, עתידו], בהוצאת ציוניסטישע קאפיקע-ביבליאטעק [מס' 22], אודיסה, תר"ע [1910], אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:יעקב שטארק, השם ירחם, 1906.jpg|יעקב שטארק, השם ירחם, 1906, אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:יעקב שטארק, בעל החלומות, 1906.jpg|יעקב שטארק, בעל החלומות, 1906, אוסף מוזיאון ישראל
קובץ:יעקב שטארק, אקס ליבריס - יהודה גרזובסקי, 1906.jpg|יעקב שטארק, אקס ליבריס - יהודה גרזובסקי, 1906


## קישורים חיצוניים

* 
* יעקב שטארק געשטארבען, דער אידישער קונסט פריינד, 25 בפברואר 1916
* 
* יעקב שטארק, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* יעקב שטארק באתר ארכיון בצלאל

קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת גליציה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1915
סמי סגול

**סמי סגול** (נולד ב-1943) הוא תעשיין ישראלי, לשעבר בעל השליטה בחברת כתר פלסטיק.

## ביוגרפיה
סגול נולד בטורקיה, בגיל 15 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אביו יוסף היה ממקימי חברת כתר פלסטיק ב-1949 וב-1971 רכש את מניות שותפיו בחברה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר ניהול החברה לידיו של סמי סגול. הוא הוביל את החברה שהתפתחה ממפעל קטן ביפו לקונצרן בינלאומי הכולל 4,000 עובדים, 30 מפעלים ברחבי העולם והכנסות המוערכות בכמיליארד דולר. התפתחות זו עשה באמצעות הכנסת ציוד תעשייתי, בין השאר שימוש בהזרקת פלסטיק לייצור מוצר הדגל של החברה, כיסא פלסטיק העשוי מקשה אחת, מיזוג ורכישה של חברות בישראל ובעולם ופנייה לשוק הבינלאומי, המהווה נכון ל-2015 את רוב הכנסות החברה. ביולי 2016 מכרו האחים סגול 80% ממניות החברה לקרן BC פרטנרס תמורת 1.36 מיליארד דולר.

סגול מכהן כנשיא כבוד של הנהלת לשכת המסחר ישראל–צרפת וזכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-2011. ב-2008 זכה בפרס הכלכלה על שם רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. ב-2011 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה, ב-2012 בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ובפרס מנשיא מדינת ישראל על פועלו לקידום חקר המוח, וב- 2025 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

בשנת 1997 הקים יחד עם משה תאומים ומוטי אורנשטיין את עמותת מפעלות חינוך וחברה שמטרתה לפעול באמצעות הספורט למען החברה והקהילה. במקביל רכשו יחד עם רפי עגיב את השליטה באגודת הכדורגל הפועל תל אביב, בה החזיקו עד 2008.

סגול תרם להקמת חמישה מרכזי מחקר למדעי המוח בבתי חולים ובאוניברסיטאות: המרכז למדעי המוח ע"ש יוסף סגול במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, מרכז סגול לחקר מוח ותודעה במרכז הבינתחומי הרצליה, בית ספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, מרכז סמי סגול לרפואה היפרברית ומחקר במרכז הרפואי אסף הרופא ומרכז המחקר ע"ש סמי סגול של בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. הוא סייע במימון מחקריהם ולימודיהם של תלמידי דוקטורט ישראליים בתחום המוח ותמך בפרויקטים וחברות שעניינם קידום חקר המוח בישראל. תרומות נוספות שלו היו לשיפוץ היכל התרבות ולמורשת יהודי טורקיה.

## ראו גם
* כתר פלסטיק

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מיליארדרים ישראלים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורגל בישראל
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
ויז'ה גוברנדור גאלבס

**ויז'ה גוברנדור גאלבס** (בספרדית: **Villa Gobernador Gálvez**) היא אחת מ-19 הערים בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה השוכנת בצדו המערבי של נהר פרנה. העיר נמצאת במרחק 294 קילומטרים מעיר הבירה של ארגנטינה בואנוס איירס, ובמרחק 14 קילומטרים בלבד מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה ביותר בסנטה פה, שאזור המטרופולין שלה גובל בוויז'ה גוברנדור גאלבס בצפון על ידי יובל שיוצא מנהר הפרנה ונקרא סאלאדיז'ו.

לפי מפקד אוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה של ארגנטינה, התגוררו בעיר כ-80,769 תושבים בשנת 2010, והיא העיר הרביעית המאוכלסת ביותר בפרובינציה של סנטה פה.

## רקע
העיר נוסדה ב-25 בפברואר 1888 על ידי מהגר איטלקי, המהנדס אנריקו מוסקוני, שהיה אביו של המהנדס הצבאי הגנרל אנריקה מוסקוני, שידוע בארגנטינה כמנהל הראשון של חברת הנפט הממשלתית YPF. ד"ר חוסה גאלבס, מושל הפרובינציה של סנטה פה משנת 1886, שכר את שירותיו של מוסקוני על מנת לאתר את מערכת הרכבת שתחבר את סנטה פה לפרובינציית מנדוסה. כדי לעשות כן רכש מוסקוני קרקע, ואישור שקיבל מידי המושל הפך אותה לעיירה, שאוכלסה בעיקר על ידי מהגרים שבאו מאיטליה וספרד.

העיירה הוכרזה כעיר ב-12 באפריל 1962 על ידי המושל קרלוס סילבסטר בגניס ובאותה העת התגוררו בה כ-18,000 תושבים. העיר שמוכרת כיום כוויז'ה גוברנדור גאלבס היא למעשה התאחדותן של שלוש עיירות: ויז'ה גוברנדור, ויז'ה דייגו ופואבלו נואבו. ההיסטוריה של העיר מונצחת ומשתמרת במוזיאון הציבורי המוזיאון העירוני ד"ר ראול מאלאטסטה שהוקם בשנת 1986 ומנוהל על ידי עמותת אזרחים.

## כיום
ויז'ה גוברנדור גאלבס מחולקת ל-20 באריוס (שכונות) וקיימים בה בית חולים ציבורי, מספר מרכזי בריאות ציבוריים קטנים, מספר מועדוני ספורט, חמישה בנקים ושתי תחנות רדיו. ביישוב זה מרבית השירותים ניתנים לתושבים בצורה קואפרטיבית על ידי הקואפרטיב גומרה שמחזיק בבית החולים המרכזי, חברת החשמל היישובית, בתי הספר הטכנים, מרכז הספורט הקהילתי ומספק גם שירותי אינטרנט וטלפון לתושבי גאלבס.

## ראו גם
* סנטה פה (פרובינציה)

## קישורים חיצוניים

* 
* עניינים מוניציפליים, משרד הפנים, ארגנטינה, באתר Instituto Federal de Asuntos Municipales, IFAM, האתר הרשמי 
* Resultados generales - Santa Fe, באתר Instituto Nacional De Estadistica y Censos De La Republica Argentina, INDEC, האתר הרשמי 
* Museo Municipal DR. Raul Malatesta, באתר, 

קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1888
התוכנית של המלך אלפרד

**התוכנית של המלך אלפרד** היא תוכנית בדיונית שיוחסה ל-CIA, לפיה קיימת תוכנית אמריקאית לחיסול הקהילה האפרו-אמריקאית. תאוריה זו התייחסה בעיקר לאופן התגובה הרשמי של ממשלת ארצות הברית במקרה של איום התקוממות שחורה, כשהפתרון הוא ריכוז הקהילה השחורה בארצות הברית במחנות ריכוז. לפי תאוריה זו קיים מעקב ממשלתי אחר לוחמי החופש השחורים בארצות הברית, כמו תוכנית ממשלתית לרכז את כלל תושבי ארצות הברית שמקורם ממוצא אפריקאי במחנות ריכוז במקרה של התקוממות שחורה.

רעיון התוכנית הוצג לראשונה בספרו של ג'ון א. ויליאמס בשנת 1967 "האיש שבכה אני". עם צאת ספרו צילם ויליאמס חלקים מהספר והשאיר עותקים ממנו על מושבי הרכבת התחתית במנהטן, דבר שהקנה לרעיון תפוצה רחבה בקרב הקהילה השחורה בארצות הברית, כשלעיתים אמיתות הרעיון נתפסת כחסר עוררין.

השחקן והמוזיקאי גיל סקוט הרון חיבר את השיר "תוכניתו של המלך אלפרד" שנכלל באלבומו * Free Will* משנת 1972.

## הערות שוליים

קטגוריה:תאוריות קשר
קטגוריה:הקהילה האפרו-אמריקאית
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
מרים מזר

**מרים (מיקי) מזר** (נולדה ב-20 באוקטובר 1935) היא מנהלת ישראלית. כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון חברת בזק וכיו"ר מועצת עיריית תל אביב-יפו.

## ביוגרפיה
מזר נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה. שירתה בצה"ל במפקדת קצין חימוש ראשי. היא למדה משפטים והצטרפה כעורכת דין למשרדו של בעלה יעקב מזר. ב-1983 נבחרה למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם המפלגה הליברלית הישראלית בראשות שלמה להט. היא מילאה במועצה תפקידים מגוונים בהם ראש אגף התנועה, ראש השירות המשפטי, יושבת ראש ועדת תכנון ובנייה ויושבת ראש איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת ראש מועצת עיריית תל אביב-יפו, תפקיד בו כיהנה במשך כעשר שנים.

במסגרת תפקידה כיו"ר איגודן הועמדה לדין ב-2004, בגין עבירות על חוק למניעת זיהום הים ועל החוק לשמירת הניקיון, זאת על רקע הזרמה של 3 מיליון קוב ביוב גולמי לים התיכון בעקבות תקלה שאירעה ב-2003. בעסקת טיעון הודתה מזר באחריות מלאה לאסון האקולוגי, בית המשפט קיבל את המלצת שירות המבחן ואת עסקת הטיעון, נמנע מהרשעתה וגזר עלייה 250 שעות לתועלת הציבור.

ב-2002 מונתה מזר ליושבת הראש הזמנית של חברת בזק וב-2003 מונתה ליושבת הראש הקבועה, היא כיהנה בתפקיד עד 2005. לאורך השנים כיהנה כדירקטורית בחברות רבות נוספות בהן אל על (שימשה יו"ר ועדת הביקורת), גילאון השקעות, מנופים פיננסים, פלאפון תקשורת, yes, פילת. בנוסף כיהנה בשנים 2007 עד 2009 כדירקטורית בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והייתה חברה בוועד המנהל של רשות השידור.

ב-2009 זכתה לאות יקירת העיר תל אביב-יפו.

## חיים אישיים
מזר היא אלמנה ואם לשלוש בנות.

## קישורים חיצוניים
* עו"ד מרים (מיקי) מזר, יקירי העיר תל אביב-יפו, 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:יו"ר בזק
קטגוריה:דירקטוריות ישראליות
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:חברות מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:יקירות תל אביב-יפו לשנת 2009
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2009
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
הייסטינגס

**הייסטינגס** (אנגלית: **Hastings**) היא עיר בבריטניה השוכנת במחוז מזרח סאסקס באנגליה.

העיר ידועה עוד מהמאה ה-8. במאה ה-11 הייסטינגס הייתה עיירה קטנה; ב-1066 הביס ויליאם הראשון ביישוב זה את צבאו של הרולד השני. לאחר ניצחונו בקרב הפך ויליאם למלך אנגליה והקים שושלת מלכי אנגליה חדשה.

בימי הביניים הייתה הייסטינגס אחת מחמשת נמלי אנגליה, אבל עם הזמן היא איבדה את מעמדה.

החל מ-1920 מתקיימת בעיר מדי שנה תחרות הייסטינגס לשחמט.

## ערים תאומות
* 
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:מזרח סאסקס
אריסטאס מקורינתוס

[ממוזער|[קסדה של לוחם קורינתי.]]
**אריסטאס**, (ביוונית: **Αριστέας**; מת ב-430 לפנה"ס) היה מצביא קורינתי שלקח חלק פעיל בקרב פוטידאה.

## ביוגרפיה
אריסטאס היה בנו של אדימאנטוס, מי שפיקד על כוחות קורינתוס בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.

האתונאים יצאו למסע בכלקידיקי כדי לדכא מרידה ולהעניש את מוקדון. הקורינתים נבהלו מהפעילות האתונאית באזור, ושלחו 1,600 הופליטים ו-400 קשתים וקלעים תחת פיקודו של אריסטאס אל פוטידאה. האתונאים מיהרו וציידו 40 ספינות ו-2,000 הופליטים נוספים תחת פיקודו של קאליאס, ושלחו אותם אל כלקידיקי. הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה. פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי. אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס. שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו. הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה. לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים. כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה. 

בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה. הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס. הוא הקים את מחנהו במצר בכיוון אולינתוס. תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במצר. בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים. אולם האתונאים חזו מראש מהלך זה, והציבו את הפרשים המוקדונים שפעלו בשרותם מול אולינתוס, כדי למנוע עזרה משם. לאחר מכן המשיך הצבא האתונאי אל פוטידאה ונתקל בכוח הפוטידאי-קורינתי תחת פיקודו של אריסטאס. הקרב היה קשה, האגף שהיה נתון לפיקודו של אריסטאס נחל ניצחון ורדף מרחק רב אחרי האתונאים. אולם האגף השני ספג תבוסה מוחצת מהאתונאים ונמלט אל תוך פוטידאה. כאשר חזר אריסטאס ממרדף אחרי האתונאים הצליח אך בקושי להכניס את חייליו אל העיר. הפרשים המוקדונים של פרדיקאס לא נטלו חלק בקרב, כיוון שהיססו להילחם בפרשים של האתונאים. כך שלמעשה שני הצדדים לא השתמשו בפרשים בהתנגשות זו. תוקידידס מספר שאחרי הקרב הקימו האתונאים מצבה במקום והחזירו לפוטידאים את מתיהם. מספר ההרוגים האתונאים בקרב זה עמד על 150 איש ביניהם קאליאס, המפקד. מהקורינתים ובעלי נהרגו קצת פחות מ-300 איש.

האתונאים הטילו מצור על פוטידאה מכל כיוון אפשרי כמעט. הצטרפו אל המצור עוד 1,600 הופליטים תחת פיקודו של פורמיון. פוטידאה הייתה נתונה כעת במצור קשה. אריסטאס עם חלק מחייליו הצליח להימלט מהעיר והמשיך לסייע למורדים באתונאים. אותה שנה החל פורמיון להשחית את הארץ. אריסטאס גם לקח חלק במסע של נציגי הליגה הפלופונסית אל פרס. אולם המסע נכשל והשליחים נלקחו בשבי. האתונאים הוציאו להורג את מנהיגי המשלחת ביניהם את אריסטאס.

הרודוטוס מזכיר את המאורע, וטוען שהשליחים נרצחו כעונש האלים על כך שהספרטנים הוציאו להורג שליחים פרסיים בימי מלחמת פרס יוון.

## לקריאה נוספת
*משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, הוצאת מאגנס, תשס"ב 
*תוקידידס. **[[תולדות מלחמת פילופוניס]]**. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:המלחמה הפלופונסית
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
יהודה חנקין

**יהודה לייב חנקין** (1842 רוסיה, פלך פולטביה, קרמנצ'וג - 25 בנובמבר 1893 ראשון לציון) מעולי העלייה הראשונה וממקימי העיר ראשון לציון.

## ביוגרפיה
חנקין נולד ב-1842 בעיר קרמנצ'וג לאביו יעקב שלמה שעסק בחכירת אחוזות, ניהול נשקים ומסחר ביבול וקרקעות. ב-1882 עלו חנקין ומשפחתו ארצה והצטרף לקבוצת יהודים בעלי ממון (ביניהם זלמן דוד ליבונטין, יוסף פיינברג ואחרים) כדי להקים כאן מושבה. תחילה התיישבו ביפו ואז החלו לחפש אדמות. בסיועו של יוסף נבון רכשו את קרקעות כפר "עיון קרא" לצורך הקמת ראשון לציון. היה שותף להקמת הבית הראשון במושבה ובעזרת ידיעותיו בתחום ניהול משקים סייע לבעלי המשקים האחרים להקים את משקיהם והפך בכך לחביב המתיישבים שכינוהו "דוד ליובקה".

בתקופה בה אולצו האיכרים להשתעבד לפקידי הברון היה חנקין בין המשפחות הבודדות שנותרו עצמאיות וסירבו לקבל כספים. בהמשך היה שותף פעיל במרד האיכרים כנגד פקידות הברון. במיוחד היה פעיל בגירושו של הפקיד יהושע אוסוביצקי מהמושבה דבר שהמריץ את פקידי הברון לנקום בו ולמרר את חייו. שיא ההתנכלות הייתה הדרישה לגרושו מהמושבה וזאת בעידודם של יהודה לייב פינסקר ו משה לייב ליליינבלום וזאת מתוך חשש שהנדיב יעצור את תמיכתו. וכך, ב-1887, מכר חנקין את אדמתו ועבר, עם משפחתו, ליפו שם פתח חנות.

## משפחתו
עוד בהיותו ברוסיה נשא לאישה את שרה (בת חיים תנחום חלינסקי) ושם גם נולדו שניים מילדיהם. בארץ נולדו ילדים נוספים וביניהם:
* יהושע חנקין בעלה של אולגה בלקין
* רבקה חנקין אשת שלמה צוקרמן
* חיה חנקין אשת אליהו קראוזה

נפטר ב-1893 ביפו ונקבר שם. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הועברה גופתו לקבורה בראשון לציון.

## לקריאה נוספת
* יעקב יערי-פולסקין, על משמר החרות וכבוד האדם, בתוך: **חולמים ומגשימים**, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 85-94

## קישורים חיצוניים
*יהודה חנקין באתר "אלבום המשפחות - עדת ראשון לציון"
* 
* מייסדי ראשון לציון - יהודה (לייב) חנקין, באתר הספרייה הווירטואלית - ראשון לציון
* המייסדים, באתר עיריית ראשון לציון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1842
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1893
נתיב האוויר חוצה ארצות הברית

200px|ממוזער|שמאל|חץ בטון, אחד מעזרי הניווט
200px|ממוזער|שמאל|ההכנות להמראת טיסת הדואר הסדירה הראשונה מוושינגטון, 15 במאי 1918
400px|ממוזער|שמאל|מפת נתיב האוויר ב-1924
**נתיב האוויר חוצה ארצות הברית** (באנגלית: **Transcontinental Airway System**) היה מערכת של אמצעי ניווט וסיוע למטוסים שהוקמה לכל רוחבה של ארצות הברית, בין סן פרנסיסקו במערב לניו יורק במזרח. המערכת הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כחלק מהתפתחות התעופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.

## רקע
בשנים אלו היו המטוסים מסוגלים לטוס למרחקים גדולים יחסית, אולם לא יכלו לשאת משקל רב. טיסות מטען ונוסעים לא היו אפשריות באותם ימים, והתועלת הכלכלית העיקרית שניתן היה להפיק מהם הייתה העברת דואר. בכך שהוא הועבר מרכבות למטוסים, החיסכון בזמן העברת דואר מחוף לחוף הגיע עד שני ימי עסקים. קו הדואר האווירי הראשון בארצות הברית הופעל לראשונה ב-18 במאי 1918, ומסלולו היה בין וושינגטון די. סי. לניו יורק. הקו לחוף המערבי נוסד ב-8 בספטמבר 1920, והוא לא הופעל בטיסה רצופה אלא רק בשעות היום, ומשכה היה כ-70 שעות. לאחר בניית הנתיב המואר עמד משך הטיסה על 34 שעות לטיסות ממערב למזרח ו-32 שעות בכיוון ההפוך.

## אמצעי הסיוע
בעידן שקדם לאמצעי ניווט כגון גלי רדיו, מכ"ם וכדומה, אמצעי הסיוע העיקריים שנבנו היו מגדלורים חשמליים. הניווט בעזרתם היה מוגבל לתנאי ראות ומזג אוויר. קוטר פנסי המגדלור היה 24 אינץ' (60.9 ס"מ), והם הוצבו על מגדלים בגובה 16 מטרים ובמרחק ממוצע של כ-10 מיילים זה מזה. בהרים היו המגדלורים קרובים יותר זה לזה, ובמישורים – רחוקים יותר. עוצמת התאורה של הפנס הייתה 5 מיליון קנדלה, והוא הסתובב 6 פעמים בדקה. קצב האיתות סימן את המספר המזהה של כל מגדלור בקוד מורס.

ליד חלק מהמגדלורים נבנו חצים מבטון באורך של כ-21 מטרים כל אחד, והם נצבעו בצהוב בוהק. חלק מן המגדלורים כללו מתחם של מבני עזר על מנת להחזיק גנרטור, במקרים בהם לא היה קו מתח קרוב, ותחנות לבחינה וחיזוי של מזג אוויר. רבים מחצי הבטון פורקו בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי למנוע סיוע למפציצי אויב, במקרה שאלו יחדרו לארצות הברית.

שדות נחיתה מוארים שנועדו למקרי חירום נבנו לאורך הנתיב במרווחים של 15–20 מייל.

## היסטוריה
ב-1923 הקים הקונגרס של ארצות הברית נתיב מואר למטוסי הדואר האווירי. הרעיון הוצע על ידי הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (הגוף שקדם לנאס"א) ובוצע בפועל על ידי משרד המסחר האמריקני. הניהול הופקד בידי ענף האוויר של מכון התקנים האמריקני. החלק הראשון נבנה בנתיב האוויר בין שיקגו לשאיין, בירת מדינת ויומינג. זהו החלק שנמצא במרכז ארצות הברית ולכן הוא נבחר להיות הראשון שמבוצע, כדי לסייע גם למטוסי דואר שמבצעים טיסות מחוף לחוף. טיסות כאלו המריאו לאור יום והגיעו לנתיב המואר עם רדת החשכה.

טיסות הלילה הראשונה של הדואר החלו ב-1 ביולי 1924. בסך הכל נבנו 284 מגדלורים לאורך המסלול. עד יוני 1925 הושלם מסלול באורך 2,665 מייל בין ניו יורק לסן פרנסיסקו. ב-1927 הורחב הקו גם לניו יורק-סולט לייק סיטי, לוס אנג'לס-לאס וגאס, לוס אנג'לס-סן פרנסיסקו, ניו יורק-אטלנטה ושיקגו-דאלאס, בסך הכל 4121 מייל. ב-1933 כלל הנתיב 1500 מגדלורים ב-18,000 מייל.

כיום קיימים ופעילים עדיין 19 מגדלורים במונטנה.

## קישורים חיצוניים

* כתבה על נתיב האוויר
* כתבה על נתיב האוויר

קטגוריה:בקרה אווירית
קטגוריה:ארצות הברית: תעופה
ראול בובאדייה

**ראול מרסלו בובאדייה** (בספרדית: **Raúl Marcelo Bobadilla**, נולד ב-18 ביוני 1987) הוא כדורגלן ארגנטינאי-פרגוואי המשחק באראו הטורקית בעמדת החלוץ.

## קריירת מועדונים
בובאדייה התחיל את הקריירה שלו בריבר פלייט בקיץ  הושאל לקונקורדיה בזל ובכך התחיל את הקריירה האירופאית שלו. כבר בעונתו הראשונה הוא הבקיע 18 שערים ב-28 משחקי ליגה וסיים שלישי בטבלת מלכי השערים של ליגה. מאמן הקבוצה דאז מוראט יאקין הצטרף בסוף העונה לגראסהופרס ציריך ובובאדייה הלך יחד איתו. את עונת  הוא סיים כסגן המלך השערים של הליגה והיה מועמד לשחקן העונה.

ב-11 ביוני 2009 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 4.2 מיליון אירו. בינואר  הושאל לאריס סלוניקי. לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו בגרמניה, הוא חזר בקיץ  לשווייץ כאשר חתם ביאנג בויז ברן. ב-3 בינואר 2013, חתם בפ.צ. בזל ל-4 וחצי שנים.

ב-1 באפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 0-4 נגד לוצרן. ב-1 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד סנט גאלן. בסיום העונה זכה עם בזל באליפות והגיע איתה לגמר הגביע השווייצרי.

בקיץ  הסתבך בעבירות תנועה ובזל החליטה למכור את השחקן וב-15 באוגוסט 2013, חזר לגרמניה כאשר חתם באאוגסבורג ל-3 שנים. ב-17 באוגוסט 2017 חזר לבורוסיה מנשנגלדבך וחתם לשנתיים. ב-11 ביוני 2018 חזר לאחר 11 שנה לארגנטינה וחתם לעונה אחת בארחנטינוס ג'וניורס.

ב-1 בינואר 2020, בובאדייה הושאל לגואראני מליגת העל הפרגוואית.

ב-21 בפברואר 2022 בובאדייה חתם בשפהאוזן מליגת האתגר השווייצרית.

בקיץ  חתם בבאנדירמספור.

## קריירה בין-לאומית
בפברואר  בובאדייה התחיל בתהליך קבלת אזרחות פרגוואית מאחר שנולד להורים פרגוואים. ב-11 במרץ 2015 זומן לראשונה לסגל נבחרת פרגוואי, וב-27 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .

## תארים
; פ.צ. בזל
*אליפות שווייץ: 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים פרגוואים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל פרגוואים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני גראסהופרס ציריך
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה מנשנגלדבך
קטגוריה:כדורגלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני יאנג בויז ברן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. בזל
קטגוריה:כדורגלני אאוגסבורג
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני שפהאוזן
קטגוריה:כדורגלני אראו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פרגוואי
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2015
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים פרגוואים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים בשווייץ
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים בברזיל
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1987
קטגוריה:פרגוואים שנולדו ב-1987
לובין

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
הושנג נהאוונדי

**הושנג נהאוונדי** (בפרסית: **هوشنگ نهاوندی**, באנגלית: **Houshang Nahavandi**; 2 בדצמבר 1932 – 20 באוקטובר 2025) היה שר הפיתוח והשיכון, שר החינוך, וכן נשיא אוניברסיטת טהראן בתקופת מוחמד רזא שאה פהלווי. עזב את איראן לאחר המהפכה של 1979 ועבד במשך 17 שנים בדרגת פרופסור באוניברסיטת סורבון.

קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:שרי ממשלת איראן
קטגוריה:שרי שיכון
קטגוריה:שרי חינוך
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פריז
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1932
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2025
אכבר גנג'י

**אכבר גנג'י** (בפרסית: **اکبر گنجی**; נולד ב-31 בינואר 1960) הוא שחקן, סופר, עיתונאי ופעיל פוליטי איראני.

## ביוגרפיה
אכבר גנג'י תואר כ"מתנגד המשטר הפוליטי איראני הדגול ביותר", וכ"עיתונאי פרו-דמוקרטי פופולרי" החוצה את ה"קווים אדומים" של הצנזורה העיתונות באופן קבוע. כנער היה תומך נלהב של המהפכה האסלאמית, אך שינה את גישתו באמצע 1990. לאחר שפרסם סדרת סיפורים על רצח סופרים מתנגדי-משטר, הידועים כרציחות השרשרת באיראן  בין השנים 2001–2006 נכלא בכלא אווין שבטהראן. בעודו בכלא הוא הוציא מנשר שביסס אותו כראשון "מתנגדי המשטר הבולטים, מוסלמי מאמין ומהפכן לשעבר" לבקש להחליף את המערכת התיאוקרטית של איראן ב"דמוקרטיה".

לאחר שזכה גנג'י בתואר אזרח כבוד בערים רבות באירופה, ומאמריו וכתביו זיכו אותו באותות כבוד, זכה גנג'י במספר פרסים בינלאומיים עבור עבודתו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים איראנים
קטגוריה:אסירי כלא אווין
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1960
אלת הנחש

ממוזער|שמאל|200px|
**אלת הנחש**, או **אלת האדמה**, הוא הכינוי שניתן לפסלים שנמצאו בכרתים, ונוצרו בתקופה המינואית, ומסמלים ככל הנראה את האלה העיקרית של כרתים.

שני פסלים כאלו נמצאו בשנת 1903 בידי הארכאולוג הבריטי אדוארד אוונס בקנוסוס, הם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון. פסלים נוספים נמצאו מאוחר יותר. לרוב הפסלים מציגים אישה לובשת שמלה ארוכה בעלת מחוכים, חשופת שדיים, אוחזת נחש בכל אחת מידיה. על ראשה ישנן חיות קטנות המסמלות את שלטונה על האדמה. לעיתים נחשים כרוכים על גופה ושני אריות מלווים אותה, סמל לשלטונה על חיות הפרא. לפעמים מופיע לידה אל זכר, בנה או בעלה.

השדיים החשופים וגם הנחשים אמורים לסמל אולי פריון, שכן הנחש שימש כסמל לפריון בתרבויות רבות בין היתר במסופוטמיה ובהודו, אם כי יש הסוברים שהשדיים מסמלים אבל.

## ראו גם

* איננה
* גורגונה
* ואצת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: היסטוריה
קטגוריה:תקופת הברונזה
קטגוריה:האלף ה-4 לפנה"ס
אלת הנחש
מטילדה גטר

**מטילדה גטר** (בפולנית: **Matylda Getter**; 1870 – 1968) הייתה נזירה פרנציסקנית קתולית וחסידת אומות העולם מפולין.

לפני מלחמת העולם השנייה הייתה גטר אם מנזר פרנציסקני בוורשה בשם "משפחתה של מריה" (Zgromadzenie Siostr Rodziny Marii) וכן הייתה עובדת סוציאלית. במהלך המלחמה שיתפה גטר פעולה עם אירנה סנדלר וארגון ז'גוטה בהצלת חייהם של מאות ילדים יהודים מגטו ורשה.

בתפקידה כאם מנזר ניהלה גטר מספר בתי ילדים ובתי יתומים באזור, ושם החביאה ילדים יהודיים רבים במהלך תקופת הכיבוש הגרמני. בשנים 1942 ו-1943 יצרה גטר קשר עם ארגון צנטוס שטיפל בילדים יהודים וביתומים יהודים בגטו ורשה. רבים מילדים אלה הוברחו מהגטו והוסתרו מיד לאחר מכן בבתי הילדים שתחת ניהולה של גטר. רבים מילדים אלה ניצלו ממוות בשואה.

מניעיה של האם גטר, על פי הצהרתה, היו אמונתה הדתית. היא לא דרשה מעולם תשלום עבור מעשיה, אם כי מספר הורים ומספר קרובי משפחה של הילדים שהוסתרו ביקשו לשלם את עלויות ההחזקה של הילדים או את חלקן. חלק מהילדים הוטבלו לנצרות במהלך הסתרתם, אך לאחר השחרור הושבו כולם ליהדות.

## הנצחה
בשנת 1985 הכיר יד ושם במטילדה גטר בתור חסידת אומות העולם.

## ראו גם
* הצלת יהודים במהלך השואה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פולניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:פרנציסקנים
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:ילידות 1870
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:נפטרות ב-1968
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1968
פארק תעשיות פלמחים

שמאל|ממוזער|243px|מתקן ההתפלה בפארק תעשיות פלמחים
**פארק תעשיות פלמחים** הוא אזור תעשייה הממוקם כקילומטר וחצי מזרחית לקיבוץ פלמחים, סמוך לצירי תנועה עיקריים בהם כביש 431 ונתיבי איילון.

## פעילות
הפארק, המשתרע על שטח של כ-300 דונם, קרוי על שם קיבוץ פלמחים הסמוך אליו אשר החזיק בבעלות הנכס משנות ה-70 עד למכירתו לקבוצת איי.אי.אס החזקות בשנת 2006.

הפארק הוא אזור תעשייה המשרת חברות רבות בתחומי התפלה, בנייה, תשתית, אחסון, לוגיסטיקה, תעסוקה וייצור. בפארק קיימות תוכניות מתאר ארציות למתקני התפלת מים וחיבור גז טבעי, תב"ע לאזור תעשייה, אפשרות לתחנת דלק וכן שטחי מסחר. את כל שטחי הפארק מחזיקה ומנהלת חברת פארק פלמחים בע"מ מקבוצת איי.אי.אס החזקות. בעל השליטה בקבוצה הוא חיים גייר ומנכ"ל הקבוצה הוא שלום מלכה.

בין החברות השוכרות שטחים בפארק ניתן למצוא את סולל בונה, שלמה רכב - חברה לאספקת שירותי רכב, דניה סיבוס, ספנקריט פלמחים - חברה בת בבעלות מלאה של איי.אי.אס החזקות העוסקת בבנייה מתועשת.

## קישורים חיצוניים
* 
*תוכניות פארק תעשיות פלמחים מצגת משקיעים של חברת איי.אי.אס, מאי 2014

פלמחים
קטגוריה:מועצה אזורית גן רווה
קטגוריה:פלמחים
חאבייר בלבואה

**חאבייר אנחל בלבואה אוסה** (בספרדית: **Javier Ángel Balboa Osa**, נולד ב-13 במאי 1985) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר בין היתר בריאל מדריד הספרדית ובבנפיקה ליסבון הפורטוגזית, ושיחק בנבחרת גינאה המשוונית. 

## קריירת מועדונים
בלבואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריאל מדריד. בקיץ  הצטרף לריאל מדריד ב', את עונתו היחידה במועדון סיים עם 32 הופעות ושער אחד. בקיץ  הושאל לראסינג סנטנדר על מנת לצבור דקות משחק. ב-16 בדצמבר 2006 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד מאיורקה. בקיץ  חזר לריאל מדריד, אך הוא ערך רק 5 הופעות בעונה. ב-19 בדצמבר 2007, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי בתיקו 1-1 נגד אליקנטה.

ב-25 ביוני 2008, בלבואה חתם בבנפיקה ליסבון ל-4 שנים תמורת 4 מיליון אירו. ב-28 בינואר 2010, בלבואה הושאל לקרטחנה מליגת המשנה בספרד. בקיץ  חזר לבנפיקה אך לא התאמן עם המועדון ובינואר  הושאל לאלבסטה.

ב-13 באוגוסט 2011, בלבואה שוחרר מבנפיקה ויומיים לאחר מכן חתם בביירה מאר. בקיץ  חתם באשטוריל. לאחר שנתיים באשטוריל חתם בלבואה בקבוצת אל-פאייסלי מערב הסעודית.

ב-27 בינואר 2017 חתם בטריקלה מהליגה היוונית השנייה.

בקיץ  פרש מכדורגל.

## קריירה בינלאומית
בלבואה נולד במדריד להורים מגינאה המשוונית והוא בחר לייצג אותה בזירה הבינלאומית. ב-2 ביוני 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2008.

ב-21 בינואר 2012, בלבואה כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון נגד  במסגרת גביע אפריקה לאומות 2012. הוא היה שותף להעפלה של הנבחרת לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2015 - הישג השיא של הנבחרת. הוא גם היה מלך השערים של הטורניר ביחד עם 4 שחקנים נוספים.

## תארים
; ריאל מדריד
*אליפות ספרד: 

; בנפיקה ליסבון
*הגביע הפורטוגזי: 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:גינאה המשוונית: כדורגלנים
קטגוריה:גינאה המשוונית: חלוצי כדורגל
קטגוריה:גינאה המשוונית: קשרי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד קסטיליה
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני ראסינג סנטנדר
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני קרטחנה
קטגוריה:כדורגלני אלבסטה
קטגוריה:כדורגלני אשטוריל
קטגוריה:כדורגלני אל-פייסלי
קטגוריה:כדורגלני ביירה-מאר
קטגוריה:כדורגלני טריקלה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גינאה המשוונית
קטגוריה:ספורטאים ספרדים בפורטוגל
קטגוריה:ספורטאים ספרדים בערב הסעודית
קטגוריה:ספורטאים ספרדים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים בפורטוגל
קטגוריה:ספורטאים זרים בערב הסעודית
קטגוריה:ספורטאים זרים במרוקו
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים בקטר
קטגוריה:ספרדים ממוצא קובני
קטגוריה:אישים מגינאה המשוונית שנולדו ב-1985
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1985
ז'אן-בטיסט ינסן

**ז'אן-בטיסט ינסן** (בהולנדית: **Jean-Baptiste Janssens**; 1889 – 1964) היה כומר קתולי בלגי, שימש כראש המסדר הישועי, חסיד אומות העולם.

## שנותיו הראשונות
ינסן נולד במכלן שבבלגיה. הוא למד בבית ספר קתולי בהסלט (Hasselt) שבבלגיה. בלימודיו הגבוהים באוניברסיטת סן לואי בבריסל (Université Saint-Louis Bruxelles) הצטיין בפילוסופיה ובפילולוגיה קלאסית. בשנת 1907 נכנס למסדר הישועי. הוא הגיש עבודה לתואר דוקטור בנושא המשפט הקונטיננטלי באוניברסיטת לובה (Louvain) שבבלגיה. הוא לימד משפט בסמינר תאולוגי ישועי, מונה לרקטור המכון התאולוגי ב-1929 ולאחר מכן היה ממנהיגי הישועים (Compagnie de Jésus) בבלגיה. בשנת 1939 ביקר בזאיר, אז מושבה בלגית (קונגו הבלגית), אך להוציא ביקור זה התגורר, עד מינויו לתפקיד ראש המסדר הישועי, באזור אנטוורפן ובריסל.

## פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה
בשנת 1942 מת ראש המסדר הישועי בבלגיה וינסן מונה לתפקיד במקומו, עד תום המלחמה. בתקופת השואה סייע לחסיד אומות העולם בנדיק גרינפס (Benedyk Grynpas), שהפעיל רשת להצלת יהודים בבריסל, וזאת על ידי הנפקת תעודות ומסמכים מזויפים שהעידו על הטבלתם לכאורה של ילדים יהודים רבים לנצרות. ינסן גייס לפעילות ההצלה כמרים רבים. ב-1975 העניק יד ושם את אות חסידי אומות העולם לינסן.

## לאחר המלחמה
בשנת 1946 מונה ינסן, בוועידה כנסייתית ברומא, לראש המסדר הישועי. עקב בחירתו עבר להתגורר בסביבות רומא. במדיניותו ובדבריו בתפקידו זה חתר ינסן ליצור זיהוי בין הישועים לבין העניים והנזקקים, ולהתנתק מבעלי הון, וזאת ברוח שליחותם הרוחנית והחינוכית המקורית של הישועים, כפי שתפס אותה ינסן. ינסן חתר להרחיב את הפיקוח המרכזי שקיימו מוסדות ההנהגה הישועיים על מוסדות החינוך של המסדר הישועי ברחבי העולם, בעיקר בספרד ובאמריקה הלטינית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בלגים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: בלגיה
קטגוריה:אנשי דת בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1889
קטגוריה:נפטרים ב-1964
באק ג'ונס

250px|ממוזער|שמאל|באק ג'ונס בכרזה לסרט "הפרש המעופף", 1926
**באק ג'ונס** (באנגלית: **Buck Jones**; 12 בדצמבר 1891 - 30 בנובמבר 1942) היה שחקן קולנוע אמריקאי. התפרסם בהופעותיו במערבונים זולים (בי מובי) בשנות ה-20 וה-30. בישראל היה מוכר בשם **בּוּק ג'ונס**.

## ביוגרפיה
נולד בשם צ'ארלס פרדריק גבהרט (Gebhart) באינדיאנה, ווגדל בחווה באוקלהומה שם רכש מיומנות ברכיבה על סוסים ובשימוש באקדח, דבר שעזר לו בתפקידיו במערבונים. בגיל 16 התגייס לצבא ארצות הברית ונשלח לפיליפינים שם נפצע בקרב עם מורדים מוסלמים.

במלחמת העולם הראשונה שימש כמאמן סוסים לצבא. לאחר שחרורו עבד כבוקר. הוא החל לעבוד כפעלולן במערבונים אילמים ובמהרה החל לקבל תפקידים ראשיים. הוא הרוויח אז כ-3,500 דולר לשבוע. ג'ונס הקים חברת הפקות משלו שהתמוטטה במשבר הכלכלי של 1929.

ב-1930 חזר לשחק במערבונים דלי תקציב בשכר של כ-300 דולר לשבוע.

הוא צלח בהצלחה את המעבר מהסרט האילם לסרט מדבר. קול הבריטון המחוספס שלו התאים לתפקידיו במערבונים רבים בהפקת סרטי קולומביה וסרטי יוניברסל. סוגת הסרטים הזאת הייתה פופולרית בארצות הברית, באק ג'ונס התפרסם ושכרו הועלה. ב-1937 הרוויח 137,000 דולר, סכום נכבד לאותה תקופה. הוא נקרא בהתחלה Charles Jones, אחר כך Charles "Buck" Jones ולבסוף Buck Jones.

ב-28 בנובמבר 1942 הוזמן להופעה במועדון הלילהCoconut Grove בבוסטון. אש שפרצה במקום גרמה למותם של כ-500 איש במה שנחשב עד היום לאחד מהאסונות הגדולים בארצות הברית. ג'ונס נכווה קשות, הוחש לבית החולים ומת כעבור יומיים.

## בוק ג'ונס בישראל
בארץ ישראל ביטאו את שמו בטעות כ-**בוק ג'ונס** וכך הוא נשאר עד ימינו. דמותו כגיבור מסוקס המגיע לכל מקום על סוסו "סילבר", נלחם בהצלחה נגד הרעים בעזרת אקדחיו ואגרופיו, קסמה לצעירים שראו את סרטיו ורצו להידמות לו.

ממטבעות הלשון דאז: "אל תהיה לי בוק ג'ונס" כלומר - אל תהיה גיבור.

חיים חפר הזכיר אותו בשיר "החופש תם" שכתב לצ'יזבטרון: "...החופש בא פלמחני"ק וחיילת/זוכרים את אקדחיך, הו בוק ג'ונס...".

בישראל היו פופולריות חוברות "בוק ג'ונס" שנכתבו על ידי מירון אוריאל. חוץ מהשם בוק ג'ונס, כל העלילות היו פרי דמיונו של אוריאל.

בסרט "חסמבה ונערי ההפקר" (1971), אחד מחברי חבורת "המטפחת השחורה" מכונה "בוק ג'ונס" ומתואר כ"שתקן" (את דמותו מגלם השחקן שלמה תרשיש).

## קישורים חיצוניים

* באק ג'ונס, באתר westerns
* אלי אשד, מירון אוריאל – מלך הספרות הקלה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1891
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1942
מרטיני (עיר)

**מרטיני** (בצרפתית **Martigny**) היא עיר בעלת כ־18,300 תושבים, השוכנת בעמק הרון, בירת מחוז מרטיני בקנטון ואלה, בשווייץ.

## גאוגרפיה
מרטיני שוכנת בגובה של 471 מטרים מעל פני הים בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות רכסי האלפים הברניים מצפון והאלפים הפניניים מדרום.

העיר נמצאת במרחק 30 קילומטרים ממזרח למונטרה ו-30 קילומטרים ממערב לבירת הקנטון סיון.

## ערים תאומות
למרטיני הסכם ערים תאומות עם:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* מזג האוויר במרטיני
* שידור חי מהכיכר המרכזית בעיר

קטגוריה:ואלה: ערים
קטגוריה:עמק הרון: ערים
רביעייה לקץ הימים

**רביעייה לקץ הימים** (בצרפתית: **Quatuor pour la fin du temps**) היא יצירה מוזיקלית מאת המלחין הצרפתי אוליביה מסיאן. היא ייחודית מבחינת נסיבות הלחנתה, נסיבות ביצועה, ההרכב אליו היא כתובה והחומרים המוזיקליים עצמם.

## הלחנה וביצוע לראשונה
ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא מסיאן לשרת בצבא וב-1941 נלקח למחנה אסירים בגרמניה בשם Silesia, הידוע גם בשם Stalag VIII שם כתב את "רביעייה לקץ הימים".
הרביעייה בוצעה לראשונה במחנה בינואר 1941. מסיאן כתב להרכב מיוחד מאד: צ'לו, פסנתר, כינור וקלרינט, כי אלו היו המוזיקאים איתם עבד במחנה. את הכנר הכיר עוד קודם לכן במלחמה. יחסית למחנה אסירים, שררו בסטאלג תנאים טובים ופעילות תרבותית ענפה. היו אפילו עיתון והרכב ג'אז. הקצינים הגרמנים הכירו בכישרונו של מסיאן, מה גם שבתקופה זו הוא היה מלחין בעל שם. הם תמכו בפעילותו המוזיקלית וסיפקו לו ציוד ואפשרות להלחין.
היצירה מכילה את המאפיינים העיקריים של יצירתו של מסיאן: הלהט הדתי, ריתמוסים א-סימטרים, תכנים חוץ-מוזיקליים, שילוב של שירת הציפורים ושפה מודאלית ייחודית שמסיאן פיתח. היצירה מבטאת בדרכים מוזיקליות את "קץ הזמן": אוסטינטו בלי התפתחות, הפרעות פתאומיות במקצב השגרתי ועוד.

הרביעייה כוללת שמונה פרקים ומסיאן כתב הקדמה בו הוא מסביר את מקור השם, הנושא של כל פרק ונותן מעין פרשנות אישית שלו למוזיקה:
וכך הוא כותב:
“מקור ההשראה ליצירה הוא מחזון ההתגלות של יוחנן פרק עשירי:

## הפרקים
"הרביעייה מכילה שמונה פרקים מכיוון שהמספר שמונה מייצג את מה שמעבר לטבע, לארעי למוגבל (שבעה ימים בשבוע למשל). המקצבים ביצירה הם במכוון חופשיים ממשקל קבוע כדי ליצור את האפקט של חוסר ארעיות ולנטוש את הזמניות".
* הפרק הראשון: "Crystal Liturgy" מתאר זמיר ושחרור שרים בלילה.
* הפרק השני: ווקליזה למלאך המבשר על קץ הזמן. החלק הראשון והשלישי של הפרק מתארים את המלאך ואילו החלק האמצעי את ההרמוניות של השמיים. מסיאן מתאר את האקורדים בפסנתר ככחולים-כתומים.
* פרק שלישי:תהום הציפורים. הזמן הוא התהום, ואילו הציפורים הן ההפך. הן מייצגות את הכמיהה שלנו לאור, כוכבים, קשת בענן, ושיר שמחה.
* פרק רביעי: אינטרלוד, סקרצו.
* פרק חמישי: שיר הלל לניצחיות של ישו: ישו בתור "המילה" (Word of God).
* פרק שישי: ריקוד הזעם לשבע חצוצרות. ארבעת הכלים המנגנים באוניסון יוצרים אפקט של חצוצרות וגונגים.
* פרק שביעי: סבך הקשת בענן, למלאך המודיע על קץ הימים.
* פרק שמיני: שיר הלל לאלמותיות של ישו, סולו כינור. מציג את ישו כבן אנוש (והמילה הפכה לבשר), פרק זה הוא אהבה טהורה. העלייה ההדרגתית ברגיסטר מייצגת את העלייה של האדם אל אלוהים ואת עלייתו של ישו אל אביו."

## השפה הריתמית
בהמשך ההקדמה מסיאן מתאר ומבאר את השפה הריתמית שלו, הכוללת כמה מרכיבים:
#הוספת ערך ריתמי קצר על ידי הפסקה, נקודה מימן לתו או חלק שש- עשרה.
#אוגמנטציה ודימינוציה- הרחבה וצמצום ריתמיים- ביחסים שונים. למשל הוספה או החסרה של שליש מהערך המקורי, הוספה או החסרה של נקודה, החסרה של שלושת-רבעי הערך המקורי, הוספה של שני- שליש מהערך המקורי ועוד.
#Nonretrogradable rhythms: מקצבים הנקראים אותו דבר מימין לשמאל או משמאל לימין (כמו פלינדרום), נמצאים בפרק שישי של הרביעייה.
#אוסטינטו קיצבי, נמצא בפרק הראשון של הרביעייה בתפקיד של הפסנתר.

## לקריאה נוספת

* Rischin Rebecca, **The end of time, the story of the Messiaen quartet**, Cornell University Press, Ithaca, New York, 2003.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:יצירות משנת 1941
קטגוריה:מוזיקת פסחא
Soul Crusher

**Soul Crusher** הוא האלבום באורך מלא הראשון של להקת ההבי מטאל האמריקאית וייט זומבי.

## סקירה כללית
האלבום פורסם בחודש נובמבר של שנת 1987, והושק בכ-2000 עותקים בלבד. חברת התקליטים Caroline אימצה את האלבום והקליטה גרסה מחודשת שלו בשנת 1988, וגם בגרסה הזו הושקו 2000 עותקים בלבד. האלבום ממשיך את סגנון הנויז רוק שאפיין את הלהקה בתחילת דרכה.

### עטיפת האלבום
הציור על עטיפת האלבום מורכב מצילום אחד של חברי הלהקה שנערך דיגיטלית והורכב מחדש. הכיתוב והלוגו היו מתוכננים להיצבע בצבע אדום כהה, אבל חלה טעות טכנית והצבע השתנה לאדום בהיר.

### ביקורות
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמעריצים ומבקרי המוזיקה המקצועיים כאחד, כאשר אתר הביקורות *[[Allmusic]]* העניק לאלבום 4 מתוך 5 הכוכבים האפשריים, בטענה ש"המילים הנהדרות יוצרות חרוזים ייחודיים ומשפטים מוזרים, מה שיוצר את מה שהוא כנראה האלבום המעניין ביותר שלהם".מגזין הרוק *[[Sounds]]* נתן לאלבום את הציון הגבוה ביותר האפשרי של חמישה כוכבים מתוך חמישה, ומבקר המוזיקה רוברט כריסטיאגו נתן לאלבום את הציון D+.

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה רוב זומבי והולחנו על ידי כל חברי הלהקה.

## קישורים חיצוניים

* האלבום באתר הרשמי של רוב זומבי

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מטאל
קטגוריה:אלבומים בהוצאה עצמית
פרובינציות צ'ילה

שמאל|ממוזער|250px|הפרובינציות של צ'ילה**פרובינציה** (בספרדית: **Provincia**) היא הדרגה השנייה מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה. ברמה העליונה מחולקת צ'ילה ל-16 מחוזות, והן מתחלקות ל-56 פרובינציות.

בראש כל ממשל של פרובינציה (*gobernación provincial*) עומד מושל (*Intendente provincial* או *gobernador provincial*) הממונה על ידי נשיא צ'ילה, והכפוף למושל המחוז (*Intendente Regional*). המושל מקבל ייעוץ מהמועצה הכלכלית והחברתית של הפרובינציה (*Consejo Económico y Social Provincial* או בראשי תיבות CESPRO). הפרובינציה של סנטיאגו יוצאת דופן, שאין בחוקיה הגדרה למושל פרובינציה ומשרה זו היא חלק מתפקידיו של מושל מחוז מטרופולין סנטיאגו. בינואר 2001 הוקמה "המשלחת הפרובינציאלית של סנטיאגו" שבה תפקיד "השליח הפרובינציאלי" (Delegado Provincial de Santiago), הפועל כמושל פרובינציה מטעם מושל המחוז.

הפרובינציות נחלקות ל-346 קומונות המנוהלות על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות הקרוי מועצה מוניציפלית (*concejo municipal*), הכולל ראש עירייה (*alcalde*) וחברי מועצת העיר (*concejales*), לתקופה של ארבע שנים. מנהלת השירותים של הקומונה קרויה רשות מקומית (*municipalidad*) ושוכנת במשרדים של ראש העירייה (*alcaldía*).

עד שנות ה-80 של המאה ה-20 היו הפרובינציות החלוקה המנהלית העליונה של צ'ילה, שכללה אז 25 פרובינציות: טרפקה, אנטופגסטה, אטקמה, קוקימבו, אקונקגווה, ולפראיסו, סנטיאגו, אוהיגינס, קולצ'גווה, קוריקו, טלקה, מאולה, לינארס, ניובלה, קונספסיון, אראוקו, ביוביו, מייאקו, קאוטין, ולדיביה, אוסורנו (מאז 1940), יאנקיווה, צ'ילואה, אייסן (מאז 1929) ומגיאנס (מאז 1929).

## רשימת הפרובינציות
בטבלה להלן מפורטים כל הפרובינציות, בירתן, שטחן ואוכלוסייתן לפי מפקד 2002 על פי נתוני המכון לסטטיסטיקה של צ'ילה (Instituto Nacional de Estadística de Chile).

## קישורים חיצוניים

*Divide Las Provincias Que Señala Del Pais En Las Comunas Que Indica רשימת הפרובינציות והקומונות באתר ספריית הקונגרס הלאומית של צ'ילה 
*סטטיסטיקות על הפרובינציות של צ'ילה 

## הערות שוליים

*
פרובינציות