חישוב הקץ

[ממוזער|שער הספר "מעייני הישועה" של דון יצחק אברבנאל, ובו חישובים רבים של מועד הגאולה. יצא בשנת [ה'רנ"ז]]
[ממוזער|קטע מתוך חיבור של [בנימין וולף אייבשיץ, שבו הוא מגלה לתלמידיו מהעולם העליון את זמן הגאולה]]
ביהדות, **חישוב הקץ** או **חישובי קיצים** הוא חישוב מועד קץ הגלות ותחילת הגאולה, ימות המשיח, תחיית המתים או אחרית הימים מבעוד מועד. לעיתים הדברים נאמרו במפורש ואף נתפרסמו ברבים ולעיתים הדברים נאמרו או נכתבו ברמז או לחוג מצומצם כגון ל-יודעי ח"ן.

הנחת המוצא של חישובים אלה היא שגאולת עם ישראל מובטחת להתממש לכל המאוחר בזמן מסוים (גאולה בעתה = בזמנה) ואף תיתכן הקדמה של אותו הזמן (בלשון חז"ל המבוססים על לשון הנבואה - אחישנה). חישובי קץ באים על רקע היעדר הנבואה בישראל אך ככל שהם נאמרים על ידי חכמי ישראל הם מנסים להיסמך על מסורות המעוגנות בדברי הנביאים או בתורה שבעל פה ככלי עזר להבנת מאורעות התקופה ככל שהחישובים נעשים לכאורה לאור נקודות מפנה בהיסטוריה אך חישובים אלה יכולים להופיע גם כחיזוי של עתיד רחוק כאשר הוא לוטה בערפל. 

ככל שחישובי הקיצין עוסקים בעתיד הרחוק הרי שחישובים אלה לרוב מתבססים על שני מקורות עיקריים:

ספר דניאל שבו כלולים חישובי קיצים סתומים למדי. דניאל עצמו מתואר כמי שעסוק בחישובי מועד הגאולה, אולם הוא שוגה בהם והמלאך גבריאל נדרש להופיע כדי לתקן אותו.

ברייתא תנאית על כך שהעולם קיים ששת אלפים שנה, ויחרב באלף השביעי.

 
אחת השיטות המרכזיות בברייתא ובפרשנויות עליה, מחלקות את ההיסטוריה האנושית לחטיבות של אלף שנה בהקבלה לשבעת ימי הבריאה. ומחלקת ששת אלפים שנים לחלוקה פנימית של שלוש תקופות. בנוסף לכך נעשה שימוש במרכיבים טיפולגיים כגון ספירה מבוססת המספר שבע והקשרה במימד קדושת הזמן ביהדות. כניסה לרזולוציה פנימית של ימי הבריאה בדגש על היום השישי בו נברא האדם עד לכדי הקבלה שעתית ועוד.  

במהלך הדורות, וגם בתלמוד עצמו, נמתחה ביקורת על מעשי חישוב הקץ בקרב אמוראים ורבנים, עקב כישלונות החיזוי שגרמו להחלשת האמונה בבואו של המשיח. אנו מוצאים חישובי קצין שהתפרסמו בקרב הציבור דווקא כאשר רוח האומה הייתה בשפל המדרגה בעקבות ריבוי טרגדיות שפגעו בעם ישראל, דבר אשר גם אם עודד בשעתו את הציבור הרי שהביא למשבר גדול עוד יותר לכאשר התקוות התנפצו. דוגמה בולטת לכך הייתה ההתעוררות המשיחית של תנועת השבתאות סביב משיח השקר שבתאי צבי אשר התפשטה בציבור בין היתר על רקע אסון פרעות ת"ח ות"ט.

לעיתים חישובי הקיצין התכתבו עם גישה פסיבית המשאירה את העתיד בידי הגואל. ולעיתים חישובי הקיצין שימשו כפרקטיקה לחיזוקן של כיסופי גאולה אשר הביאו להתעוררות מעשית של התארגנות לעלייה לארץ ישראל כאמצעי לזירוז או הגשמת הגאולה המיוחלת. דבר אשר חזר על עצמו לאורך הדורות.

## מחשבי קיצין בהיסטוריה
עיסוק בחישוב קץ באופן רטרואקטיבי מופיע כבר בפרשנויות לדברי חז"ל על ההגדה של פסח העוסקת לאורכה בעיקר בגאולת מצרים (אך גם בגאולה שלעתיד לבוא) כגון בהיגד:

פרשנויות חז"ל וחכמי ישראל לאורך הדורות על פסוקי התורה הנ"ל עוסקות בשאלות יסוד של כללי תנאי משכה של גזירת גלות, האפשרות להקדמת קץ הגלות וחובת סיומה של הגלות. ברם קיימת גם הבחנה בין הגאולה משעבוד מצרים לבין גאולות שהתרחשו לאחר מכן (כגון שיבת ציון, ההשתחררות משעבוד יוון בארץ ישראל וכל שכן אודות הגאולה שעתידה להיות ומשכך ישנן בתנ"ך התייחסויות נוספות אודות העתיד. דבר זה מעוגן בין היתר בדברי חז"ל שבתנ"ך . מקובל לומר שהגאולה שלאחר הגלות הארוכה תהיה גאולה שאין אחריה יותר גלות. והיא מכונה בשם הגאולה השלימה במובן שהיא הגאולה עליה ניבאו את נבואות העוסקות באחרית הימים.

מאז נכתב ספר דניאל, רבים עסקו בחישובי קיצים מבעוד מועד על בסיס המספרים שניתנו בו. נימוקים רבים ניתנו כדי להסביר מדוע חישוב הקץ מותר ואפשרי, על מנת לדחות את התנגדות חלק מהאמוראים לכך.

### בימי המשנה והתלמוד
[ממוזער|מטבע ממרד בר כוכבא, ובו חזית [בית המקדש השני|בית המקדש]]
על תקופת התנאים יש מספר רמזים לחישובי קץ, אך מאמריהם הגיעו לידינו משובשים כנראה. הטעות המפורסמת מימיהם קשורה במרד בר כוכבא שבו ניסו היהודים לכונן מחדש את הריבונות בארץ ישראל כ-60 שנה לאחר חורבן בית שני במאבק נגד הרומאים. מראשי חכמי הדור רבי עקיבא וממנהיגי המרד קרא מפורשות על בר כוכבא, "זה הוא מלך המשיח!" ודרש בין היתר את הפסוק "עוד אחת מעט היא" על אותן שנים. טעות זו עלתה לו בחייו, עם הכנעת המרד והרס כבד של היישוב היהודי בארץ. עם זאת שימשה שיטתו של רבי עקיבא כלימוד לדורות כמובע במשנה תורה לרמב"ם בספר הלכות מלכים ומלחמותיהם.  

מדרש תנא דבי אליהו קבע את הקץ לשנת 240 (4,000 לאדם הראשון):

האמורא רב שהיה בן אותו דור קבע כי "כלו כל הקיצין, ואין הדבר תלוי אלא בתשובה ומעשים טובים". באותו דור חי גם רבי יונתן בן אלעזר שבשמו נמסר "תיפח עצמן של מחשבי קיצין". מאז אותה שנה, במשך מאות שנים נהגו להוסיף בשינון המדרש את מספר השנים שחלפו ממועד הקץ, בניסוח . מספר השנים המעודכן היה ננקב במקום המילים "מה שיצאו".

רבי חנינא כיהן אז כאב בית דין בסנהדרין, אך קבע את הקץ לשנת 469 ואף המליץ להימנע מהשקעות סמוך לאותה שנה:

התלמוד במסכת סנהדרין מספר כי אליהו הנביא גילה לרב יהודה אחי רב סלא חסידא שבן דוד יבוא בחמישים השנים שאחרי ד'ר"א (441 לספירה). עוד מסופר על רב חנן בר תחליפא ששלח לרב יוסף על מגילה עברית שנמצאה בגנזי האימפריה הרומית, ובה נכתב שהעולם יגיע לקיצו בשנת ד'רצ"א (531 לספירה).

בהקשר זה נשמרו עדויות על עליות המוניות לירושלים מהתפוצות משנת 438 בעקבות היתר של הקיסרית אודוקיה לעליות הללו; וכן ניסיון המוני לבקוע את הים בקרב יהודי כרתים שהתבצע בראשות משה מכרתים בשנת 440/448. האירועים הסתיימו במפח נפש והתנצרות של רבים. באותה תקופה התקיים גם מרד של ראש הגולה מר זוטרא בשלטון הפרסי, שהוכרע לאחר שבע שנים בתלייתו על גשר מחוזא שעל החידקל. המרד הכושל סימן את סופה של תקופת התלמוד.

בתלמוד מובא עוד, כי רב אחא בריה דרבא, גרס שבמגילה שנמצאה ברומי הקץ נחזה לשנת ה' אלפים (1240 לספירה). חלק מהפרשנים הבינו את דבריו על שנת ה'רצ"א (1531 לספירה).

עם זאת קיימים גם חישובים של אמוראים המרחיקים את הקץ כך למשל רבי דוסא סובר שה יכול להתארך גם עד לארבע מאות שנים לפי תום האלף השישי (1840 לסה"נ) ורבי אלעזר הסובר שזה יכול להתארך עד ל-40 השנים האחרונות לפני תום האלף השישי (2200) ככל שעם ישראל לא יזכה להקדים את הגאולה.

### לאחר חתימת התלמוד
מדרש פרקי דרבי אליעזר מתוארך לתחילת התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, בשל סימנים שונים של אנכרוניזם. שם נכתב כי מלכויות אדום, יוון, פרס וישמעאל ישלטו פחות מאלף שנה. לפי הסבר של יום טוב צונץ על המדרש, הכוונה הייתה לשנת 729 לספירה, שהיא התוצאה המתקבלת בסכימת שלטונן של מלכויות אלו. מאותה תקופה הופיע גם מדרש שנקרא "ספר זרובבל" שקבע את סוף הגלות לשנת 1060, וסיפר שכך הכריז המלאך מטטרון.

רב סעדיה גאון (882–942) בפירושו לדניאל (הנדפס על ידי יוסף קפאח) ובספרו האמונות והדעות, חישב את הקץ בכמה דרכים לשנת 965. כישלון תחזיתו של רב סעדיה הביא חלק מיהודי תימן לפקפק באמונה. 
שמאל|70px
הרמב"ם (1138–1204) באיגרת תימן שנכתבה בשנת 1173, ניסה לענות ליהודי הקהילה על שאלתם בטענה כי אף אחד לא יודע באמת את הקץ, ורב סעדיה עשה זאת רק כדי לחזק את אנשי דורו. אבל בתפנית מפתיעה הרמב"ם עצמו באותו מכתב ממש מוסר "קבלה" מאבותיו על שנת 1216 (ד'תתקע"ו), שבה תחזור הנבואה. הוא נחרץ אפילו יותר מרב סעדיה: . לדברי הרב אורי שרקי הרמב"ם סבור שמה שאסרו לעשות חשבונות קצים הוא בנוגע למתי יבוא המשיח אבל לא על חישובי קצים אחרים כגון מתי תתחדש הנבואה. 

רש"י (1040–1105) בפירושו לספר דניאל חישב כי מועד ביאת מלך המשיח יהיה בשנת 1354, ולאחר מכן יסתתר ל-45 שנה עד 1399. הוא הסתמך בין היתר על חישובי רב סעדיה גאון וטען שמאחר שהתאריך שלו חלף, ניתן לפרש את חישובו מחדש, והביא ראיות לטענתו כי "אמת היא".

#### תחילת האלף השישי (1240)
בפירוש לספר שיר השירים שיוחס בטעות לרמב"ן, ונכתב בידי רבי עזרא בן שלמה מגירונה (נפטר ב-1227), כתב המחבר שביאת המשיח תתרחש בתחילת האלף השישי, דהיינו שנת ה' אלפים (1240). לדבריו, תחיית המתים תהיה בשנת ה'ר' (1440), מאתיים שנה לאחר ביאת המשיח. את חישובו תלה בפסוק . כאשר מתוך אלף שנות הגאולה, יחסרו מאתיים שנה עד תחיית המתים.

#### השנים ה'קי"ח–ה'קס"ג

בעקבות חישובו של החכם אברהם בר חייא (מאה ה-11 ו-12) בספרו מגילת המגלה, רמב"ן (1194–1270) ואחריו רבינו בחיי בן אשר (1255–1340), רלב"ג (1288–1344) ורבי אשתורי הפרחי (1280 –1355) קבעו את שנת קי"ח לאלף החמישי, שנת 1358, כשנה האחרונה שתתחיל את 45 שנות הגאולה, שיימשכו עד שנת ה'קס"ג (1403). הוספת 45 שנות הגאולה התבצעה בשל ההפרש בין הפסוקים בספר דניאל, שבמקום אחד כתב את המספר 1290 () ובמקום אחר את המספר 1335 (). הם פירשו את המספרים הללו כמספר השנים שאמורים לעבור מחורבן בית שני, בשנת 68 לספירה לשיטתם, ועד הגאולה.

הרמב"ן תירץ את הפרת האיסור על חישוב הקץ כי אולי "אנחנו קרובים לו באמת". רבינו בחיי היה נחרץ יותר וקבע גם כי "אי אפשר להתרחק בשום פנים מקס"ג ואילך" שהיא השנה שבה יושלם תהליך הגאולה. הם ניסו גם לשלב בין חישוב 'ששת אלפי השנים' לבין המספרים שהובאו בספר דניאל.

#### תאריכי ספר הזוהר
שמאל|70px
בספר הזוהר, שהחל להתפרסם בשנות ה-80 של המאה ה-13 (דהיינו סביב 1280), נכתבה תחזית מפורשת ובאופן שאינו משתמע לשתי פנים על שלושה שלבים בתהליך הגאולה. השלב הראשון בשנת 1306 (ה'ס"ו), שעליה נכתב:

השלב השני הוא שנת 1648 (ה'ת"ח) שבה תהיה תחיית המתים:

השלב השלישי לפי ספר הזוהר הוא בשנת 1840 (ה'ת"ר) שבה ייפתחו "שערי החוכמה העליונה".

האכזבות בשנים הללו לצד נסיבות התקופה, בפרט האחרונה שבהן, גרמו להתנצרויות המוניות בקרב יהודים.

בחלק המאוחר של ספר הזוהר, רעיא מהימנא, המתוארך לתחילת המאה ה-14, הובא חישוב לשנת 1342, שבה מסתיימים 1272 לחורבן הבית השני. לדבריו, לפני שיושלמו אלף ורע"ב שנים מהחורבן, יתגלו שני המשיחים העתידיים בעולם.

### לאחר גירוש ספרד
ממוזער|שער הספר "משרא קטרין" קושטא ה'ר"ע
לדעת אברהם בן אליעזר הלוי, בן המאה ה-16, שנת 1522 תהיה שנת הפקידה, היא הגאולה השנייה מארבע הגאולות, ושנת 1530 תהיה שנת הגאולה הסופית. את אמונתו זו פרסם במכתבים רבים ששיגר לאיטליה, ובשנת ה'ר"ע בהיותו בקושטא אף הדפיס ספר בשם "מִשְׁרֵא קטרין" (בתרגום חופשי "מתיר קשרים", ע"פ ), העוסק בחישוב הקץ האמור בספר דניאל. במקום אחר כתב שהגאולה תהיה בשנת ה'רפ"ד (1524). רבי אברהם נפטר בשנת 1530 או 1535, בשנת הקץ האחרונה לדעתו או אחריה.

שלמה מולכו, בן המאה ה-16, חישב את הקץ, וחזה כי המשיח יבוא בשנת 1540. מולכו הועלה על המוקד שמונה שנים קודם למועד שחזה, ולא ראה בהתבדות תחזיתו.

דון יצחק אברבנאל (1437–1508) חווה את גירוש ספרד בהיותו בן 55. מספר שנים לאחר מכן הוא חישב את סוף הגלות בספרו 'מעייני הישועה', "כפי העיון האמיתי בפסוקים" כדבריו, לשנת 1503 (ה'רס"ג), ולטענתו לא יאוחר משנת 1533 (ה'רצ"ג). בדומה לרמב"ן, גם לדעתו מותר לחשב את הקץ כי "זמן קץ הגלות סתום וחתום הוא בהימשך הגלות, אבל יבינוה משכילים בסוף הגלות ובעת הגאולה. ולדעתי זמן הגאולה הנה בא ואנחנו היום בסוף הגלות והתשועה קרובה לבוא".

דון יוסף אבן יחיא (1494–1539) כתב בפירושו לספר דניאל כי הגאולה תבוא 2,300 שנה לאחר חזון דניאל, , דהיינו בסביבות שנת ה'ת"ש (1940).

רבי חיים ויטאל (1542–1620) כתב בשער הפסוקים: , דהיינו שנת 1575 לספירה. בהקדמתו לשמונת השערים בספר עץ חיים הוא כותב על אכזבתו בגיל 30, בשנת 1572, על כך שעברו יותר מ-1500 שנה מהחורבן והגאולה לא הגיעה:

בהמשך לתחזיות הזוהר, רבי אברהם אזולאי (1570–1643) בספרו "חסד לאברהם" חזה כי תחיית המתים תתקיים 3 פעמים: תחילה המתים בארץ ישראל, אחריהם היהודים בחו"ל ולבסוף הגויים בכל העולם. התחיה השלישית לטענתו תהיה בשנת 2000 (ה'תש"ס). הוא מביא גם בפירושו על הזוהר "אור החמה" מסורת מהרמ"ק על שנת 2040 כתאריך מקסימום של אחרית הימים: "ולא יימשך אלא עד ת"ת לאלף הששי לתחיית המתים. ויקדם הגאולה מה שיקדם".

רבי חיים בן עטר (1696–1743) מחבר האור החיים, החל בפרסום פירושו על התורה בסוף שנת 1740, ובו חישוב הקץ לאותה שנה (ה'ת"ק). בפירוש על הפסוק "כל הלילה עד הבוקר", הוא מסביר כי יממה של האל היא אלף שנה, ובשנת ה'ת"ק מפציע ה'בוקר' האחרון בששת אלפי שנות העולם. במקום אחר כתב ברמז "משיח ה' שמו חיים". באותה שנה החל בהכנות לעלות לארץ ישראל, אך לאחר הגיעו נפטר בשנת 1743. חישוב מפורט לאותה שנה פרסם גם רבי יצחק קנטריני בספרו **עת קץ**, כבר בשנת ה'ת"ע (1710).

שמאל|70pxהחתם סופר (1762–1839) קבע כי הרמב"ן בחישוביו לפניו "טעה טעות גדול" ו"שכח" שאלף שנה הם יממה אלוהית שכוללת בתחילתה גם 500 שנות לילה, והקץ אמור להגיע לפחות בשנת 1790 (ה'תק"ן). בשנת 1836 בהיותו בן 74 כתב כי כשם שמשה רבינו לא ידע שהוא הגואל עד גיל 80, כך גם הגואל האחרון לא יידע כי הוא המשיח עד העת היעודה.

המלבי"ם (1809–1879) תיארך את הקץ לשנת 1913 (ה'תרע"ג), כאשר בשנת 1925 יתחילו לבנות את המקדש וב-1928 (ה'תרפ"ח) יחנכו אותו. לטענתו, בחישוב שלו מתכנסים כל המספרים בספר דניאל. ובלשונו:

רבי יוסף חיים מבגדאד, ה'בן איש חי', כתב בתשובה כי סביר שהמשיח יגיע לפחות 100 שנה לפני תום האלף השישי לבריאת העולם, דהיינו לפני שנת ה'תת"ק (2140).

#### הגאון מווילנה
שמאל|70pxהגאון מווילנה (1720–1797) כתב בפירושו לספרא דצניעותא שימי העולם נמנים לפי החלוקה הנפרשת על פני ששת אלפים שנה, וכל הפרטים שאירעו בהם נרמזים כבר בששת ימי הבריאה. לדבריו ניתן לדעת מתי קץ הגאולה על פי מה שאירע בכל שעה מימי הבריאה. לאחר דבריו אלו כתב . מאוחר יותר, היו שצירפו לדבריו את דברי התלמוד בבלי במסכת סנהדרין המפרטים את שלבי יצירת אדם הראשון ביום השישי, המקביל לאלף השישי בספירה העברית, על מנת לחלץ משמעויות וחישובים לקץ.

תלמידיו ראו בפסוק משיר השירים "קול התֹר נשמע בארצנו" (ב', י"ב) רמז לגאולה, ומתוך כך קבעו כי החל משנת ה'ת"ר (1840) זו תקופת אתחלתא דגאולה ולכן עלו לארץ ישראל. בספר קול התור מנומק ההיתר שהורו לעצמם לחשב את הקץ: "מה שהזהירו ואסרו חז"ל שלא יחשבו את הקץ, הכוונה על מחשבי קצים גרידא בלי המעשים של איתערותא דלתתא משום שאינם מתחשבים עם האתחלתא דגאולה הבאה על ידי משיח הראשון- משיח בן יוסף".

#### בתנועת החסידות
רבי שניאור זלמן מלאדי (1745–1812) בעל ה"תניא", טען כי הקץ יגיע בשנת 1843 (ה'תר"ג), ודרש זאת על פי מספר ווי העמודים שהיו במשכן. בחסידות חב"ד אחריו הסבירו הרבה מכישלונות חישובי הקץ כהתגשמות שלבים שונים של הפצת תורת החסידות.

רבי משה טייטלבוים (1758–1841) בכתב היד של ספרו "ישמח משה" כתב כי הגואל יבוא במאה השישית באלף השישי ליצירה (בין 1740 ל-1840 לספירה), בשנה שישית, ורק העשור איננו ידוע:  מאחר שקטע זה נדפס לאחר תום המאה השישית (לספירה העברית), בשנת תרי"א, סימן העורך, בנו האדמו"ר בעל "ייטב לב" סוגריים למחיקה, ובמקום זאת כתב: "והזמן בפרטיות באותו אלף נעלם".

רבי יצחק אייזיק ספרין, האדמו"ר מקומרנו (1806–1874) כתב בפירושו לזוהר כי שנת 1900 (ה'תר"ס) תהיה "עת קץ", וקבע כי "הכל יהיה בלי שום שינוי!", ולאחר מכן כפי שכתב רבי אברהם אזולאי לפניו, ב-2000 (ה'תש"ס) יהיה יום הדין הגדול והנורא.

### במאה ה-20
רבי אברהם יעלין, בן המאה ה-19 והמאה ה-20, בספרו "גאולת ישראל" (שנכתב בשנת תרפ"ח), מוכיח כי התחלת הציונות היא קץ הגאולה בעזרת חישובי קיצים ע"פ ספר הזוהר, דעת הגר"א ועל פי ספר דניאל ופירוש המלבי"ם. בחישובו, מביא הרב יעלין תאריכים רבים, בהם מתרחשים שלבים בגאולה, חלקם זמנים שעברו וחלקם זמנים עתידיים. אחד התאריכים שהוא מציב לגמר הגאולה הוא בשנת ה'תש"ח, אולם בחודש טבת.

הרב חיים דוד הלוי, הרב הראשי של תל אביב בשנים 1974–1997, עסק בחישובי קיצין וחזה שבסביבות שנת 1990 יתחיל עידן גאולה חדש.

#### חיים שבילי
בשנת 1935 פרסם המרצה חיים שבילי את ספרו "חזון החיים" שהכיל פירוש לחישובים בספר דניאל. בין היתר הוא צפה מלחמה בין אנגליה לאיטליה (שתתחיל לטענתו בשנת 1938) ואת 'קץ הפלאות' לשנים 1936–1942. בספר הובאו גם הצעות נוספות להשלמת תהליך הגאולה: שנת ה'תש"ט (1949) ושנת ה'תשל"ג (1973).

בשנת 1949 פרסם שבילי את הספר "חשבונות הגאולה" ובו חישובים מעודכנים. הספר יצא במספר מהדורות לאחר מכן, ובהם גם תחזית מעודכנת לתום תהליך הגאולה, הכולל את בניית בית שלישי לשנים ה'תש"ל (1970) עד ה'תש"ן (1990).

### במאה ה-21
במוצאי שנת ה'תשס"א שהייתה שנת שמיטה (באוקטובר 2001), ועל רקע פיגועי 11 בספטמבר, התפרסם כי הרב ברוך אבוחצירא נאם בעצרת בחג הסוכות וצפה כי: .

בחודש חשוון ה'תשע"ב פורסם בשם מקורב לרב יצחק כדורי כי עוד לפני מותו ב-2006 הרב חזה את מועד בוא המשיח לחודש אב ה'תשע"ב (2012).

בין השנים 2011–2015 פרסם הרב יקותיאל פיש עלון לשבת שנקרא "סוד החשמל" ובו חישובי קץ רבים. העלונים נאספו למאמר בשם "קץ הגאולה", ובו לוקטו מאות מסורות, סימנים וחישובים המצביעים על מועד הגאולה הצפוי בין שנת ה'תשע"ב ועד לשנת ה'תשע"ה. בגרסה מעודכנת של הקובץ, בת 1,143 עמודים, הוא הגיע ל-.

בסוף שנת 2014 הרב צבי מאיר זילברברג מסר בשיעורו חישוב של הקץ לשנת ה'תשע"ה (2015), שהייתה גם שנת שמיטה. את דבריו תלה מפי יהודים זקנים, ששמעו זאת מרבי אלחנן וסרמן בביקורו בארצות הברית ב-1939 (תרצ"ט). לדבריו, הרב וסרמן חזה "ברוח הקודש" שעשר שמיטות לאחר "המלחמה הקשה" (לדברי זילברברג הכוונה ל-70 השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה, שהסתיימה בתש"ה, 1945) יהיו הכנה למשיח, ואחריהם הגעתו תהיה "בעיתה", בשנת תשע"ה.

דבריו של זילברברג זכו לתפוצה נרחבת באותה שנה והוזכרו גם בפי הרב יקותיאל פיש, הרב אמנון יצחק ועוד. הם ליקטו מסורות נוספות בשם החפץ חיים על הקץ באותה שנה, שיכלול גם מלחמת עולם שלישית.

בערב תשעה באב תשע"ח (2018) הרב אורי שרקי מסר חישוב לשנת 2028, כשנה שבה יבנה בית המקדש.

הרב מאיר אליהו בשיעור שנמסר בשנת ה'תשע"ט חישב את הקץ לשנת ה'ת"ת (2040). את החישוב הוא ביסס על הפירוש שיוחס לרמב"ן על שיר השירים, ולטענתו זהו הקץ של "בעיתה", דהיינו הקץ שאין אחריו איחור. גם הרב יצחק יוסף הזכיר תאריך זה בשיעור שנשא בנובמבר 2025, ובו טען שנותרו רק 15 שנה עד ביאת המשיח.

בתחילת מלחמת חרבות ברזל חישב הרב ישראל אברג'ל על פי ספר הזוהר שהגאולה צריכה לבוא בחג הסוכות של שנת ה'תשפ"ה (סוף אוקטובר 2024).

לקראת סיום מבצע עם כלביא הציג הדרשן הרב ברוך רוזנבלום חישוב המתבסס על חלוקת ששת אלפי שנות קיום העולם במסורת חז"ל ל-28 ה"עתים" המוזכרים במגילת קהלת. לדבריו, כל "עת" שווה ל-214.28 שנים, ולפי זה העת האחרונה, "עת שלום" שהיא ימות המשיח, אמורה להתחיל בשליש האחרון של שנת ה'תשפ"ה.

יש הרואים בדברי הגמרא, "שית אלפי שנין הווי עלמא וחד חרוב" (ששת אלפי שנים יתקיים העולם, ואלף אחד יהיה חרב) חישוב של הקץ. על פי החישוב המקובל ביהדות לראשית העולם, ששת אלפי שנים יסתיימו בשנת ו' אלפים המקבילה לשנה הלועזית 2240.

## שנים שחושבו כמועד קץ
להלן טבלה המרכזת שנים שחושבו כמועדי קץ:

## התנגדות לחישובי קיצין
דעתו של האמורא רבי יונתן לא הייתה נוחה מפעילותם של מחשבי קצין, ונאמר בשמו . בתלמוד מנמקים זאת: "שהיו אומרים כיוון שהגיע את הקץ ולא בא – שוב אינו בא".

במסכת סנהדרין מסופר על יחסו של רבי זירא למחשבי קיצין:

רבי זירא הצביע על העובדה שחלק מהותי מהקץ הוא היותו בלתי ידוע ובלתי צפוי, ולכן עצם פעולת חישוב הקץ מרחיקה אותו: ברגע שהקץ מתגלה, מיד הוא בטל ונדחה למועד בלתי ידוע אחר.

במסכת דרך ארץ רבה נאמר: "רבי יוסי אומר, הנותן את הקץ אין לו חלק לעולם הבא".

הרמב"ם, באיגרת תימן שלו, קובע: "עליך לדעת שהקץ על דרך האמת לא ייתכן לשום אדם לדעת אותו לעולם".

מהר"ל מפראג ניסה להסביר את הפער בין הביקורת על חישוב הקץ לבין העובדה שחכמים רבים חישבו אותו, בכך שהם חישבו רק את ה"זמן המוכן" לגאולה, ולא את הזמן הוודאי:

בשם רבי נחמן מברסלב הובא שדווקא כאשר מחשבים מועד קץ - באותו זמן משיח לא יבוא, שכן הוא עתיד לבוא 'בהיסח הדעת'.

תלמידו רבי נתן מברסלב מתח גם הוא ביקורת על מחשבי הקץ של ימיו לשנת ה'ת"ר (1840), וטען שמשיח לא יבוא באותה שנה דווקא בגלל החישוב. הוא גם ציין לגנאי את החישובים שהתבררו כשגויים לשנים ת"ק (1740), תקנ"ז (1797), תק"ס (1800) ותקפ"א (1821).

## לקריאה נוספת
* אלי אשד, תולדות חישובי הקץ על פי אבא הילל סילבר
* עודד עיר-שי, '''מתי יבוא? חישובי קץ יהודים ונוצריים בשלהי העת העתיקה''', בתוך: מגוון דעות והשקפות בתרבות ישראל, חוברת עשירית תש"ס
* אפרים קנרפוגל, **[https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=93719153#121.3503.6.default חישובי הקץ של חכמי אשכנז מרש"י ובני דורו ועד לתקופת בעלי התוספות]**, בתוך: רש"י: דמותו ויצירתו – מקורותיו של רש"י והשפעתו (כרך ב), ירושלים, תשס"ט, עמ' 381–402
* דוד תמר, **[https://benyehuda.org/read/34651#ch7 הציפייה באיטליה לשנת הגאולה של"ה]**, ירושלים, תשמ"ו 1986
* אבא הלל סילבר, '''A history of messianic speculation in israel'''
* 

## קישורים חיצוניים
* חישוב קיצין לאור ההלכה מאת פרופ' ישראל תא-שמע
* איגרת תימן של הרמב"ם, באתר "דעת"
* הרב יהודה חיון, איסור חישוב הקץ
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסכטולוגיה יהודית
קטגוריה:משיח ביהדות
קטגוריה:זמנים ביהדות
קטגוריה:ניבוי עתידות ביהדות
קטגוריה:מושגים ביהדות
קטגוריה:מיסטיקה יהודית