open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טולי רביב

**טוֹלי רְביב** (לעיתים רבוב; במקור: רבינוביץ) (באנגלית: **Tolly Reviv**; 1919 – 18 בנובמבר 1996) היה פזמונאי ומלחין ישראלי שפעל בארץ בשנות ה-40. ייסד את להקת החישטרון וכתב לה מספר פזמונים ידועים, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". לאחר מכן נכנס לעסקי הקולנוע. 

## ביוגרפיה

רביב נולד ב-1919 בארץ ישראל המנדטורית.
למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן בימוי בצרפת אצל לואי ז'ובה. 
בראשית שנות ה-40 פתח בית ספר למשחק בחיפה.

במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי וביים הצגות ללהקת הבידור הצבאית "אֶנזָא" (ENSA).
בשובו מהצבא הבריטי הקים את להקת החיילים המשוחררים "גחלילית".
בתחילת 1948, בעת מלחמת העצמאות, הקים את להקת החישטרון בחטיבת גבעתי, במתכונת דומה ללהקה שביים בצבא הבריטי. הוא היה במאי ומנהל הלהקה, ואיתר חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מתוך החטיבה ואיתם העלה תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים בזמנם הפנוי שבין הקרבות, למרות הסיוע המועט והמימון הזעום שזכה לקבל מהפיקוד. הוא ריכז סביבו את בובי פנחסי, יפה ירקוני (גוסטין) ושרה קורנפלד (דגן). בהמשך הצטרפו ללהקה מגויסים נוספים בעלי כישרון משחק ושירה. הלהקה העלתה שלוש תוכניות. רביב כתב והלחין לה מספר פזמונים ידועים, שאותם ביצעה הזמרת יפה ירקוני, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". ירקוני הצטרפה ללהקה כרקדנית, אך הפכה לסולנית הלהקה בעידודו. תרגם גם מילות השיר היידי המפורסם "א יידישע מאמע".

הבמאי הצרפתי-יהודי ויקטור ויקאס הזמין אותו להשתתף כשחקן ועוזר בסרט שצילם בישראל "48 שעות ביממה". בעקבות עבודה זו עודד אותו להתמקצע בעבודת הבימוי. רביב למד במכון הגבוה להסרטה בפריז בשנים 1949-1951 והיה לתלמיד הזר הראשון אשר מסיים כראשון בכיתתו. בתום לימודיו התמנה לעוזרו הראשי של ויקטור האס והשתתף בבימוי חמישה סרטים דוקומנטריים וסרט "יום הזעם". הוא ביים בעצמו שני סרטים דוקומנטריים רפואיים. לאחר מכן נסע לארצות הברית וביים שני סרטים בהזמנת המגבית היהודית: סרט דוקומנטרי על הצי המסחרי אשר הוסרט בדרך לארץ באונייה תל אביב וסרט צבעוני לעידוד התיירות "ישראל דרך התנ"ך". בישראל החל בהכנות להפקת סרט ישראלי עלילתי "שתי דמעות". לאחר מכן נסע לארצות הברית לעבוד עם הבמאי היהודי אנטול ליטבק עבור חברת פוקס המאה העשרים.

בשנות ה-60 היגר לקנדה.
היה בעל סוכנות נסיעות, הגיע לביקור בקובה לראשונה בסוף שנות ה-70 והחל משנות ה-80 ארגן נסיעות לאי קאיו לרגו שבקובה ותרם לפיתוח התשתית התיירותית שם.
היה נשוי להלן ואב לבן.

רביב נפטר ב-1996 בשרברוק שבקוויבק ונטמן בבית עלמין בעיירה רסין (Racine).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:חברי להקת החישטרון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
נחל נחשונים

**נַחַל נַחְשׁוֹנִים** הוא כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא **נחל אכזב** וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה.
ממוזער|נחל נחשונים לאחר גשם

## מהלך הנחל

תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית.
יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור.

## חי וצומח בנחל

מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של
סירה קוצנית ושפע גאופיטים.
חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות.
חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים.

## ארכאולוגיה ושרידי אדם
ממוזער|כבשן סיד בחלקו התחתון של הנחל
האזור שבו נמצא הנחל שימש דורות רבים לאספקת חומרי בניין לערי מישור החוף, לאורכו של הנחל מחצבה נטושה, כבשן סיד מרשים ושרידים אחרים לפעילות החציבה שהתנהלה באזור.

## חשיבות אקולוגית
הנחל והיער שסביבו מהווים מסדרון אקולוגי בין שמורת נחל שילה והדום השומרון לבין מישור החוף ואגן הירקון, בנוסף הם מהווים ריאה ירוקה לעיר אלעד הבנויה בצפיפות
סביב אזור זה התנהל בשנים האחרונות מאבק בין התומכים בשימורו לבין רשויות העיר אלעד ומשרד הפנים התומכים בהרחבת העיר בשטחים אלו.

## קישורים חיצוניים
* יער נחשונים, אתר פיקניק

## הערות שוליים

נחשונים
עודד גביש

**עודד גביש** (נולד ב-23 ביוני 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם.

## קריירה
גביש החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, אך כנער עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, שם החל לשחק כבלם. לזכותו 16 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 2008 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים.

ביוני 2010 חתם גביש בהפועל באר שבע. גביש שיחק שלוש שנים במועדון, ורשם במדיה 89 הופעות בליגת העל, בהן כבש שישה שערים.

ב-23 ביולי 2013 חתם גביש לשלוש שנים בקבוצת שלונסק ורוצלב מליגת העל הפולנית. ב-4 ביוני 2014 שוחרר גביש מהמועדון לאחר עונה אחת בה שותף בשמונה משחקי ליגה.

ב-21 באוקטובר 2014 חתם גביש בקבוצת מכבי נתניה, אך כעבור כשלושה חודשים, לאחר שערך חמש הופעות בלבד במדיה, עבר גביש לקבוצת הפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2014/2015 ערך גביש תשע הופעות במדי הפועל פתח תקווה, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.

לקראת עונת 2015/2016 חזר גביש לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה וערך בעונה זו 13 הופעות בליגת העל. לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים, העולה החדשה לליגה הלאומית.

ב-4 באוקטובר 2017 חזר גביש לליגת העל וחתם במדי העולה החדשה, הפועל אשקלון, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ובמהלך עונת 2017/2018 שותף רק בשבעה משחקים בכל המסגרות. את הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-13 במאי 2018, במשחק מול קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה.

ב-16 ביולי 2018 הודיע גביש על פרישה ממשחק פעיל בגיל 29.

נכון ל-2022, עודד עובד כפרשן משחקי כדורגל בערוצי ספורט 1

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני שלונסק ורוצלב
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי שעריים
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בפולין
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
פלורנס בלוך

[שמאל|ממוזער|180px|פלורנס בלוך בהצגה "שלוש נשים מחכות", ב[תיאטרון החאן, 2006]]
**פלורנס בלוך** (נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
פלורנס בלוך נולדה בפריז למשפחה יהודית מתבוללת. היא התחילה להתעניין בישראל ובציונות בנערותה ובהיותה בת 17 באה לקיבוץ, שבה לצרפת, עלתה לישראל ב-1988 והתיישבה בקיבוץ ניר עם, בו התגוררה שנה. ב-1989 התחילה ללמוד משחק באוניברסיטת תל אביב. בהפקה האחרונה בה השתתפה באוניברסיטה הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה מספר פעמים. עם סיום לימודיה החלה בלוך לשחק בתיאטרון הרפרטוארי. 

בלוך הופיעה באופרה "היהודים", פרי עטו של יורם פורת, הצגה שארכה שמונה שעות והוצגה בפסטיבל עכו ב-1993. בשנת 1994 השתתפה בהצגת הילדים "המלך שלמה ולילית", פרי עטו של אילן שיינפלד, בבימויה של רות קנר. בתחילה בתיאטרון חיפה, בו הופיעה בין היתר בהצגה "כובע הקש האיטלקי" מאת אז'ן לביש (1993) וב"הילד חולם" מאת חנוך לוין ובבימויו, שהייתה קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והבימה (1993). 

משם עברה בלוך לתיאטרון החאן הירושלמי. בהמשך, חזרה לצרפת והתגוררה בפריז כשנתיים. ב-1998 שבה לישראל ושיחקה בתיאטרון הקאמרי, משם עברה לתיאטרון אנסמבל הרצליה וחזרה לחאן ב-2002. בחאן שיחקה בין היתר ב"בגדי המלך", קופרודוקציה של הבימה והחאן, בהצגה "אושר" מאת מיכאל גורביץ' ובמחזה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול, בתפקיד פיוקלה, עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2007. בשנת 2013 החלה לשחק בתיאטרון בית ליסין. על תפקידה במחזה "אוצר יקר" מאת פרנסיס ובר הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי בשנית.

בלוך מרבה לשחק בטלוויזיה ובקולנוע. הסרט הראשון בו השתתפה היה "נשים" של משה מזרחי (1996). היא שיחקה בין השאר גם ב"מסעות ג'יימס בארץ הקודש" (בתפקיד ראומה, בבימויו של רענן אלכסנדרוביץ', 2003). שיחקה בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "החיים זה לא הכול", שם גילמה את דמותה של דוריס קנובלר, אשתו גסת הרוח של קנובלר. בסוף שנת 2002 השתתפה בסדרת פרסומות למוצרי "שלושת האופים" לצדו של זאב רווח שהיוותה מחווה לז'אנר סרטי הבורקס, כשהידועה ביותר מהן טבעה את מטבע הלשון "מיאו, חתולה!". 

ב-2015 שיחקה בתפקיד הדודה רוזה בסרט "המילים הטובות" מאת שמי זרחין, עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה החלה להשתתף בסאטירה מאת ב. מיכאל ואפרים סידון בבימויו של מוטי קירשנבאום, "רואים ת'סוף", בתיאטרון צוותא.

במאי 2011 פתחה עם שותפים את מסעדת "ושתי" בכיכר השעון ביפו, במרץ 2013 סגרו את המסעדה.

בלוך אם לבת מנישואיה לשחקן רמי בלייבטרוי. מתגוררת בתל אביב.

## תפקידים
### תיאטרון

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* פלורנס בלוך באתר תיאטרון החאן
* פלורנס בלוך באתר הבמה, דצמבר 2004
* פלורנס בלוך באתר פרס התיאטרון הישראלי
* פלורנס בלוך באתר של זוהר יעקובסון

## הערות שוליים

קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
אל-מג'יידל

**אל-מג'יידל** (בערבית: **المْجيدل**, תעתיק מדויק: **אלמְג'ידל**) היה כפר ערבי בגליל התחתון, כ-6 ק"מ מדרום-מערב לנצרת, בגובה של כ-230 מטרים מעל פני הים. הכפר נהרס במלחמת העצמאות ופונה מיושביו.

## היסטוריה
על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור, האתר מג'יידל יושב עוד בתקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. למרות זאת, אתר נוסף שנמצא באזור, עין חילו, יושב עוד בתקופת הברונזה הבייניימית, במאה ה-22 לפנה"ס.

כמו כן, נמצאו באזור גתות לייצור יין, מערות קבורה מהתקופה ההלניסטית והרומית, ואף שרידים של דרך רומית קדומה.

על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי השלטון העות'מאני בשנת 1596, חיו בכפר 22 תושבים בלבד. רובם היו מוסלמים.

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, חיו בכפר 1,241 תושבים, מהם 1,044 מוסלמים ו-197 נוצרים. מספר זה כלל גם את הבדואים משבט חוריפאת שהתגוררו בסביבה.

על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, חיו בכפר כ-1,900 תושבים - מתוכם כ-1,640 מוסלמים וכ-260 נוצרים קתולים - ונבנו בה גם כנסייה ומנזר קתוליים. כמו כן, הוקמו בו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות, ומועצה מקומית של הכפר. הבעלות על אדמות הכפר התחלקו בין 18,165 דונם טורקי בבעלות ערבית, 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם אדמה בבעלות ציבורית, סה"כ 18,836 דונם.

רוב תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ובעיקר מגידול דגנים ומטעים של עצי זית. מלבד זאת, הם עסקו בייצור בדים.

### מלחמת העצמאות
הכפר היה ממוקם בדרום הגליל התחתון, מעל עמק יזרעאל וסמוך לכביש נהלל-תל עדשים, העובר בעמק. נקודה זו היוותה מיקום אסטרטגי לפגיעה בנוסעים בכביש זה. ב-28 ביוני 1948, החייל  נפצע קשה לאחר שעלה על מוקש שטמנו תושבי הכפר. הכפריים גררו אותו אל תוך הכפר, שם נרצח בעינויים. תושבי הכפר גם הואשמו בסיוע לצבא ההצלה בראשות פאוזי קאוקג'י.

ב-15 ביולי 1948, במהלך מבצע דקל, נכנס גדוד 13 של חטיבת גולני אל הכפר אל-מג'יידל, וכבש אותו בהתנגדות מועטה של תושבי הכפרים. בתי הכפרים נהרסו ותושביהם ברחו לכפר הערבי הסמוך יפיע ולעיר נצרת ולא הורשו לחזור לכפרם.

בשנת 1953 הוקמה מגדל העמק בחורשת הזיתים העתיקה ליד הכפר הנטוש. כיום נמצאים שרידי בתים מן הכפר בצפון העיר. על תילם עומדים מנזר המלאך גבריאל (סמוך לשדרות הבנים) וכנסייה.

## קישורים חיצוניים

* הכפר אל-מוג'ידל באתר Palestine Remembered (בערבית)
* פארק ארכאולוגי - מגדל העמק

## הערות שוליים

מג'יידל (אל-)
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:מגדל העמק
הדים (הקיבוץ הארצי)

[שמאל|ממוזער|200px|שער גיליון '''הדים''', תמוז [תש"ל אוגוסט 1970]]
**הדים: לשאלות החברה הקיבוצית** היה כתב עת של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
"הדים" ראה אור בהוצאה לאור של התנועה בקיבוץ מרחביה, משנת תרצ"ד 1934 עד שנת תשמ"ח 1988. תקופה ארוכה היה רבעון, שגליונותיו רואים אור 4 פעמים בשנה.

השתתפו בעריכתו ובכתיבתו חברי מפלגת מפ"ם, התנועה המיישבת "הקיבוץ הארצי", ותנועת הנוער "השומר הצעיר", וכן חברי מפלגת מפ"ם, וחברים ואוהדים של "הקיבוץ הארצי". בין המשתתפים בגליונות "הדים" היו מאיר יערי, יעקב חזן, אליעזר הכהן, אליעזר ליבנה, שמעון שור, קובה דורון, בנימין דרור, אבא קובנר, אברהם סוצקובר, מנחם שדמי.הגליונות הכילו מנעד סוגות: מאמרים על כלכלה סוציאליסטית, על הגות ופילוסופיה, כגון הגותו של קרל מרקס או לודוויג ויטגנשטיין, עמדות בפוליטיקה הישראלית, רשימות ספרותיות שכללו פרוזה ושירה, כגון של המשוררת גיטל מישקובסקי, וצילומי נוף ועבודות אומנות של חברי קיבוצים. נושא עיקרי בגליונות "הדים" היה החיים בקיבוץ, ההווי והתרבות, ותהיות על עתידה של החברה הקיבוצית.

ימין|ממוזער|200px|הלוגו של '''הדים'''

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:השומר הצעיר
אברהם חנוך גליצנשטיין

הרב **אברהם חנוך גליצנשטיין** (כ"ה בטבת תרפ"ט, 7 בינואר 1929 - כ' באדר תשע"ה, 11 במרץ 2015) היה סופר חרדי-ישראלי ומתרגם, חסיד חב"ד.

## קורות חיים
ממוזער|שמאל|250px|גליצנשטיין (שני משמאל) בביקור אישים בבית ספר למלאכה בכפר חב"ד
נולד בירושלים, לר' שמעון גליצנשטיין, מנהל ישיבת תורת אמת בירושלים ומזכיר הרב אברהם יצחק הכהן קוק. למד בישיבת תורת אמת ירושלים, בשנת תש"י התמנה למזכיר ישיבת תומכי תמימים בלוד, תחת הרב אפרים וולף, בה' באלול תשי"ב התחתן עם טובה בת ר' אברהם פריז, והמשיך עד שנת תשכ"ג, מאותה שנה ירש את תפקידו של אביו כמנהל ישיבת תורת אמת בירושלים. בהמשך עמד ברשימת עסקנים שפעלה להקמת בית הספר בית חנה ושימש כמזכיר בתיכון של המוסד עד פטירתו בכ' באדר תשע"ה.

הרב גליצנשטיין הוציא לאור יותר משישים ספרים. חיבורו המרכזי הוא "ספר התולדות", המסקר את חייהם של אדמו"רי חב"ד. כמו כן היה מעורב בהוצאת הספרים "משנת חב"ד" שבסדרת "באר החסידות" של הסופר אליעזר שטיינמן, והיה עורך וכותב טורים בבטאון חב"ד שיצא בישראל משנת תשי"ב - תשל"ג.

התגורר בשיכון חב"ד בירושלים והיה אב לבת יחידה. נפטר בכ' באדר תשע"ה ונקבר בהר המנוחות.

## ספריו
*סדרת **אור החסידות** (4 כרכים), 1962-1984 (תשכ"ב-תשמ"ד).
*סדרת **ארעסט און באפרייאונג פון אלטן רבי'ן**, (2 כרכים). 1961-1976 (תשכ"א-תשל"ו).
***חסידות**, 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.
***יחידות**, 1989 (תשמ"ט), כפר חב"ד.
*סדרת **ישראל בעל שם טוב** (4 כרכים), 1960-1975 (תש"כ-תשל"ה).
***תומכי תמימים**, 1969 (תשכ"ט), כפר חב"ד.

### ליקוטים
***שערי החכמה העליונה** - ליקוט מתורת אדמו"רי חב"ד בנושא לימוד תורת החסידות. 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.
***אוצר סיפורי חב"ד** (17 כרכים) - סיפורי חסידים על אדמו"רי חב"ד.
***ספר התולדות** (15 כרכים) - תולדות אדמו"רי חב"ד, הבעש"ט והמגיד ממזריטש. כפי שסופרו על ידי אדמו"רי חב"ד ובעיקר על ידי הרבי יוסף יצחק שניאורסון, אדמו"ר הרייצ.

### תרגומים
***לקוטי דבורים**, 1989 (תשמ"ט), כפר חב"ד.
***שיעורים בספר התניא** (9 כרכים), 1982-1993 (תשמ"ב-תשנ"ג).
***תורת שלום**, 1994 (תשנ"ד), כפר חב"ד.
***תורת שמואל**, 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.

## לקריאה נוספת
*יוסף יצחק ושמעון וייספיש, **אוצרות** - סיפורים ועובדות, הוראות והדרכות מאת כ"ק אדמו"ר מליובאוויטש, סביב דמותו של ר' אברהם חנוך גליצנשטיין ע"ה, שהייתה מעורבת בהם באופן ישיר או עקיף, תשפ"ב

## קישורים חיצוניים
* ספריו של אברהם חנוך גליצנשטיין באתר WorldCat Identities
* 
* הספר 'שערי החכמה העליונה' באתר היברו-בוקס
* 'מילה של חסיד' באתר שטורעם

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:סגל שבועון כפר חב"ד
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:שיכון חב"ד (ירושלים): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
ניב הקבוצה

[שמאל|ממוזער|150px|[עמוד שער|שער "ניב הקבוצה", גיליון אדר א' תשכ"ה, פברואר 1965]]
**ניב הקבוצה** היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.

נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל. כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו". בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".

רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב. תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.

רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.

## לקריאה נוספת
* דניאל קארפי, מאיר בוכסוויילר (עורכים), **ניב הקבוצה: מפתח לשנים 1929–1967**, תל אביב: מפעל הביבליוגרפיה הקיבוצית, תשל"ה 1975.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:עיתונות סוציאליסטית בישראל
בן ציון מיטבסקי

הרב **בן ציון מיטבסקי** (תרכ"ב, 1862 - חשוון תרס"ו, 1905) היה רבה של לבדובה שבליטא. נרצח על ידי שודדים יהודים מבני קהילתו. לאחר מותו יצא ספרו **בני ציון**.

## קורות חייו
נולד בשאוולי שבליטא. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרנ"ב, זמן קצר לפני סגירת הישיבה, הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הנצי"ב. נישא לחיה ינטל, בת הרב משולם ליברט. כעבור זמן התמנה לרב העיר לבדובה שבפלך וילנה.

בשנת תרס"ו, בגיל 44, נרצח הרב מיטבסקי בידי כנופיית שודדים יהודים מבני קהילתו. באחד הערבים חדרו חברי הכנופיה כשהם רעולי פנים לביתו של אחד הגבירים היהודים בלבדובה במטרה לשדוד את כספו. הרב מיטבסקי ששהה במקום זיהה את קולו של השודד רעול הפנים ופנה אליו בבקשה להניח לבעל הבית, ובתגובה הוא ירה בו למוות.

מקרה הרצח של רב בידי יהודי זעזע את יהודי האזור. הרב צבי הירש רבינוביץ מקובנה כותב כי "כל בית ישראל רגזו ואבלו בשומעם הרצח הנורא הזה". הרב חיים עוזר גרודזנסקי כותב: "על השמועה כי באה נמס כל לב ורפו כל ידיים, הזעקה הקיפה במחנה ישראל. הנשמע כזאת, רב וגדול בישראל נפל בידי בני עוולה ונרצח על ידי הסיקריקון השודדים והרוצחים. הכאב עוד חדש עמדי, כי ידעתי והכרתי פה אל פה את הרב הגאון... ופעמים אין ספורות היו לי איתו שעשועים דאורייתא".

## משפחתו
הרב מיטבסקי הותיר אחריו אלמנה וחמישה ילדים. ילדו השישי נולד לאחר מותו ונקרא על שמו - בן ציון. הוא עלה לישראל בשנת 1941 ועסק בהוראה. בן נוסף, משולם שרגא, חניך ישיבת סלובודקה, עלה לארץ ישראל בשנת 1926 ולמד בישיבת חברון בעיר חברון. נהרג בפרעות תרפ"ט. לאחר שדבר מותו נודע לאמו, היא כתבה להנהלת הישיבה: "שניים קדושים במשפחתי: בעלי הגאון ובני, שעתיד היה להיות גדול בישראל. אי צרי ואי תנחומים ללבי, אחרי שנשבר כלי יקר זה, משולם-שרגא מחמדי, באכזריות פרא?! רק בפלגי הדמעות אשר תזלגנה עיני עד אחרון יומי אמצא נוחם-מה".

## ספרו "בני ציון"
בשנת תרס"ח, שנתיים לאחר רצח הרב מיטבסקי, הוציאה אלמנתו את הספר "בני ציון", המכיל למעלה ממאתיים סימנים ובהם חידושי תורה מאת הרב מיטבסקי. מלבד עצם פרסום דברי תורתו של הנרצח, הוצאת הספר נועדה כדי לשמש מקור הכנסה למשפחתו. בהקדמה לספר היא כותבת:

הספר זכה להסכמותיהם של הרבנים צבי הירש רבינוביץ, רפאל שפירא וחיים עוזר גרודזנסקי. בשל הנסיבות המיוחדות הם האריכו בדבריהם ופנו לציבור הרחב לרכוש את הספר כדי לסייע באחזקת משפחתו של הנרצח.

הספר היה פופולרי בקרב תלמידי ישיבות ליטא. בהקדמה להוצאה השנייה, מספר הרב חיים מיליקובסקי כי בלומדו בישיבות סלונים ומיר "יד הכל הייתה ממשמשת בספר היקר הזה".

בשנת תשס"ד יצא הספר במהדורה חדשה על ידי מכון "אבני שוהם".

## קישורים חיצוניים
* 
* הערך 'רבי בן ציון מיטאווסקי' בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל'

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:תלמידי הנצי"ב
קטגוריה:קורבנות רצח
קטגוריה:נפטרים ב-1905
פרו-טל

**פרו-טל** (proTELL), או בשמו הרשמי "החברה למען חוקי נשק ליבראלים", הוא ארגון שורשי שווייצרי הפועל כלובי למען זכות הציבור לשאת נשק. הארגון נוסד ב-1978 ומשרדיו ממוקמים בברן, שווייץ.

## רקע
שווייץ היא מדינה בעלת מסורת ארוכה של נשיאת נשק בידי הציבור, והחוק בה בנושא זה ייחודי מאוד. ייחודיותו נובעת מהתקנה המאפשרת לאזרחים להשאיר ברשותם את הנשק ששימש אותם במהלך השרות הצבאי (שרות חובה) גם לאחר השחרור. כלי נשק אלה כוללים החל מאקדחים וכלה ברובי סער. בנוסף, אחד מענפי הספורט הנפוצים במדינה הוא ענף הירי הספורטיבי, שמקורו עוד בימי עצמאותה של שווייץ. רבים מהאזרחים, נשים וגברים כאחד, רשומים למועדוני ירי הנפוצים במדינה. מכיוון שכך, פעילות הארגון מתקיימת בסביבה יחסית אוהדת, בניגוד לארגונים דומים במדינות אחרות. אמנם לאחרונה נשמע יותר ויותר קולם של מתנגדים לדעות הארגון, אולם כאמור דעת הציבור נותרה חיובית לגבי החזקת נשק בידי הציבור. שם המותג של הארגון, פרו-טל, מקורו בגיבור האגדה המפורסמת מתקופת העצמאות של הקשת השווייצרי, וילהלם טל, שאולץ לירות חץ בתפוח שהונח על ראשו של בנו.

## פילוסופיה
הארגון מתנגד לכל הצעת חוק או תוכנית שנועדות לכרסם בזכות הציבור להחזקת נשק או נשיאתו. עם זאת, על מנת להבטיח את תמיכת הציבור בדעותיו, הוא מקפיד לצאת נחרצות נגד עבריינות נשק או אלימות חמושה.

הארגון היה מהמתנגדים העיקריים למשאל העם ב-2011 בנושא הגבלת כלי נשק, והיה ממארגני תעמולת ה"לא" בנושא זה. ההצעה שהובאה למשאל בפברואר אותה שנה נדחתה ברוב מכריע על ידי האזרחים ובכך נותרה על כנה זכותם לאחסן בביתם נשק, כולל צבאי. הוא גם ממובילי ההתנגדות להצעת חוק נוספת (שכדרכה של שווייץ גם כן תובא למשאל עם) הפועלת לביטול שרות החובה בשווייץ.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארגונים למען זכויות נשק
קטגוריה:שווייץ: פוליטיקה
מסדר הכתר היקר

**מסדר הכתר היקר** (ביפנית: **宝冠章**; תעתיק: הוֹקָן-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. במקור היו במסדר חמש דרגות, אך ב-13 באפריל 1896 נוספו עוד שלוש.

מסדר זה שמור לרוב לנשים, אך גם גברים קיבלו את הכבוד בעבר. עם זאת, לרוב מקבלים גברים את עיטור מסדר השמש העולה. עיטור מסדר הכתר היקר הוענק ב-1917 לקבוצה של עשרים ותשעה חיילים אמריקאים שהשתתפו במלחמת רוסיה–יפן. מקבלי עיטור המסדר היו עשר אחיות מתנדבות ותשעה-עשר כתבים של עיתונים אמריקאים.

עיטור הדרגה הראשונה של המסדר מוענק באופן מסורתי לבנות המשפחה הקיסרית. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.

תג המסדר הוא אובל מוזהב, עם עיטורים פרחוניים בארבעת קצותיו; במרכז מופיע הכתר העתיק של יפן על רקע כחול, מוקף בטבעת אדומה. התג תלוי מתג קטן יותר, המשתנה בהתאם לדרגה, ומחובר לסרט צהוב בעל שוליים אדומים. בדרגה הראשונה נתלה העיטור כאבנט מכתף, ובשאר הדרגות - כעיטור מכתף שמאל.

לכוכב המסדר, אותו עונדים רק חברי הדרגה הראשונה, יש חמש זרועות משובצות פנינים, ובניהם עיטורי פרחים. במרכז הכוכב מופיע הו-או, ציפור מיתולוגית הדומה לעוף החול, על רקע כחול ומוקף בטבעת אדומה.

## מקבלי העיטור
להלן רשימה חלקית של מקבלי עיטור המסדר:

*פארה דיבה
*פאולה, מלכת הבלגים
*סופיה, מלכת ספרד
*אן, הנסיכה המלכותית
*ג'ק לונדון
*יושיוקה יאיוי
*אליזבת גריי ויינינג
*מיצ'יו צוג'ימורה

## קישורים חיצוניים

* MIKADO HONORS AMERICANS, הניו יורק טיימס, 3 ביולי 1907.
* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
אנטואן לקרואה

**אנטואן פרנסואה אלפרד לקרואה** (צרפתית: **Antoine François Alfred Lacroix**; 4 בפברואר 1863, מקון – ב-12 במרץ 1948, פריז). היה מינרלוג וגאולוג צרפתי.
## חייו
לקרואה היה בן למשפחה של רופאים ורוקחים. למד בבית ספר תיכון בעיר הולדתו. כבר שם התעניין במינרלוגיה ובגיל 18 התקבל כחבר בחברה המינרלוגית של צרפת. בשנים 1881 עד 1883 למד בבית הספר הגבוה לרוקחות בפריז והוסמך כרוקח. במקביל ללימודי הרוקחות המשיך לעסוק גם במינרלוגיה. ב-1886 התקבל לחבר בחברה הגאולוגית של צרפת. הקריירה האקדמית שלו החלה ב-1887 כשהתקבל לעבודה כאסיסטנט בקולז' דה פראנס. ב-1889 קיבל דוקטורט במדעי הטבע על עבודה שסיכמה את מחקרי השדה שערך בנסיעותיו הנרחבות. ב-1893 מונה לפרופסור בז'רדן דה פלאנט בפריז. ב-1896 מונה למנהל המעבדה למינרלוגיה ב-אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז.

ב-1904 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1914 מונה למזכיר האקדמיה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1948.

היה נשיא הסקציה לגעשיות של האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה, בשנים 1922 עד 1927.

הוא התעניין במיוחד במינרלים הנוצרים בפעילות געשית ובסלעי יסוד, בתופעת ההתמרה ובעורקים של מינרלים במקומות שונים בעולם. במאמרים הרבים בכתבי העת המדעיים הוא עסק במינרלוגיה ובפטרולוגיה של מדגסקר, וב-1904 פרסם בספר מחקר מעמיק על ההתפרצויות הגעשיות של הר פלה במרטיניק: "Martinique, La Montagne Pele et ses éruptions".

## אותות הוקרה
* קצין גבוה של לגיון הכבוד הצרפתי.
* זוכה מדליית וולסטון (Wollaston) מטעם החברה הגאולוגית של לונדון-1917.
* חבר החברה המלכותית הבריטית 1919.
* זוכה מדליית פנרוז לשנת 1930.
* חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים
* חבר האקדמיה למדעים המלכותית ההולנדית 1932.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של לקרואה באתר של המוזיאון הצרפתי למדעי הטבע (בצרפתית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:גאולוגים צרפתים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי מדליית וולאסטון
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1863
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1948
הכנופיה הסגולה

**הכנופיה הסגולה** (באנגלית: **The Purple Gang**) או בשמה האחר **כנופיית בית הסוכר** הייתה כנופיית עבריינים שפעלה בדטרויט שבארצות הברית משנות העשרה של המאה ה-20, ושלטה בעולם הפשע של העיר מספר שנים, עד 1935. מרבית חבריה היו יהודים. היא פעלה בתקופת היובש ועסקה בהברחת אלכוהול, אך שלחה ידה גם בפשעים חמורים אחרים: הימורים סחיטה, גנבה, שוד מזוין, חטיפות ואף רצח).

הכנופיה הבריחה אלכוהול דרך דטרויט בשל קרבתה לקנדה, בה לא שרר כל איסור על הפצתו.

בראש הכנופיה עמדו ארבעת האחים ברנסטיין (אייב, ג'ו, ריימונד ואיזדור). הכנופיה קנתה לעצמה מוניטין באלימותה, ופשע שכיח שביצעה היה חטיפות משלוחי אלכוהול מוברחים תוך כדי פגיעה במי שהובילו אותם.

מקור שם הכנופיה אינו ברור. לפי גרסה אחת הוא נבע מכך שאחד מחבריה, שהיה מתאגרף, נהג ללבוש מכנסיים סגולים במהלך קרבותיו. הכינוי "כנופיית בית הסוכר" דבק בה בשל קשריה עם שני אנשי מאפיה ותיקים בדטרויט, בעלי מפעל לסוכר תירס, ובשל העבירות שביצעה בשירותם.

הכנופיה שימשה בידי מנהיגים מושחתים של איגודי עובדים בדטרויט ככלי להטלת פחד ומרות על חברי האיגודים, והרתעת מי שנתפסו כיריבי האיגודים. משפט שנערך לרבים מאנשי הכנופיה ב-1928 הסתיים בזיכוי כולם. הכנופיה הפכה לשליטת העולם התחתון של דטרויט למשך שבע השנים הבאות, תוך הטלת אימה על כל עד פוטנציאלי כנגדה. המאפיונר אל קפונה בעצמו החליט להישאר מחוץ לדטרויט ולנהל עסקים עם הכנופיה, שהפכה לספקית ויסקי קנדי מוברח לכנופייתו בשיקגו.

נפילת הכנופיה החלה לאחר שאנשיה רצחו ב-1931 שלושה מאנשיהם, שנאשמו בהפרת המשמעת הפנימית בכנופיה. אחד מן העדים לרצח נתפס, הפך לעד מדינה והביא להרשעה ברצח של שלושה מבכירי הכנופיה.

שרשרת של הרשעות נוספות בדין כנגד אנשי הכנופיה, וסכסוכי דמים פנימיים חיסלו בהדרגה את מאגר כוח האדם שלה והביאו לדעיכתה.

ב-1959 הופק סרט קולנוע הנושא את שמה של הכנופיה, המתאר את עלילותיה. הכנופיה גם נזכרת במילות שירו של אלביס פרסלי "רוק בית הסוהר" (Jailhouse Rock).

## קישורים חיצוניים
*פול קאוויאף, הכנופיה הסגולה הידועה לשמצה מדטרויט, באתר Detroit News (באנגלית)
*הכנופיה הסגולה - פשע מאורגן יהודי, באתר J-GRIT (באנגלית)
*הסרט 

## הערות שוליים

קטגוריה:פשע מאורגן
קטגוריה:פשע בארצות הברית
קטגוריה:תקופת היובש
קטגוריה:דטרויט
קטגוריה:כנופיות
יוהנה שאלר-קליר

**יוהנה שאלר-קליר** (בגרמנית: **Johanna Schaller-Klier**; נולדה ב-13 בספטמבר 1952) היא אתלטית מזרח גרמניה בעבר, אלופה אולימפית (מונטריאול 1976) ואלופת אירופה בריצת 100 מטר משוכות.

## ביוגרפיה
שאלר-קליר נולדה בארטן שבתורינגיה.

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שאלר-קליר במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.77 שניות, לפני טטיאנה אניסימובה (12.78 שניות) ונטליה לבדבה (12.80 שניות), שתיהן מברית המועצות.

### אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1978 זכתה שאלר-קליר במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 7.94 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.62 שניות ובמדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.07 שניות.

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה שאלר-קליר במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.63 שניות, אחרי ורה קומיסובה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 12.56 שניות ולפני לוצינה לנגר מפולין (12.65 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.

## תוכנית האימרוץ
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים.

## תארים והישגים
* שאלר-קליר זכתה 4 פעמים באליפות מזרח גרמניה בריצת 100 מטר משוכות (1976, 1977, 1978 ו-1980).

## שיאים אישיים
*ריצת 100 מטר משוכות: 12.56 שניות (1980)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אצניות מזרח גרמניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אלופות אולימפיות מזרח גרמניות: אתלטיקה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1952
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1952
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 100 מטרים משוכות
מסדר האוצר הקדוש

**מסדר האוצר הקדוש** (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: זוּאיהוֹ-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. למסדר שמונה דרגות, ובמקור היה שמו "מסדר מייג'י." עיטור המסדר מוענק לאלה שהגיעו להישגים בתחומי מחקר, בעולם העסקים, ברפואה, בתרומה חברתית, בשלטון המקומי או הכללי ולאלה שתרמו לשיפור חייהם של בעלי לקות.

במקור הוענק עיטור מסדר זה רק לגברים, אך החל מ-1919 גם נשים יכולות לקבל אותו. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.

סמלי המסדר הם שלושת האוצרות הקדושים: מראת יאטה הקדושה, שאפילו לקיסר אסור להביט בה; תכשיט יסקאני, העשוי אבן ירקן; וחרבו האישית של הקיסר. 

תג המסדר עבור הדרגות הראשונה עד השישית הוא צלב מלטה מצופה זהב (דרגות 4-1), זהב וכסף (דרגה 5) וכסף (דרגה 6), עם קרניים מצופות אמייל המייצגות את החרב. במרכז דיסקה כחולה, ובמרכזה כוכב כסוף בעל שמונה קצוות, המייצג את המראה, ומסביב עיטור נקודות אדומות מצופות אמייל, המייצגות את התכשיט. התג מחובר לשלושה עלי פאולוניה לבנים מצופים אמייל, ותלוי מסרט כחול בהיר בעל שוליים צהובים, הנתלה מכתף ימין בדרגה הראשונה, כעיטור צוואר עבור גברים בדרגה השלישית, ובצד שמאל של החזה בדרגות הרביעית עד השישית (עם רוזטה עבור הדרגה הרביעית). נשים מהדרגה השלישית עד השישית עונדות את התג כאבנט הנתלה מכתף שמאל.

כוכב המסדר עבור שתי הדרגות הראשונות זהה לתג אך בעל שני זוגות צלבי מלטה, אחד מצופה זהב והשני מצופה כסף ומונח אלכסונית. את הכוכב עונדים בצד שמאל של החזה בדרגה הראשונה, ובצד ימין בדרגה השנייה. 

התג עבור הדרגות השביעית והשמינית הוא מדליה כסופה בעלת שמונה קצוות, מצופה חלקית בזהב עבור הדרגה השביעית, ועם ייצוג התכשיט והמראה בלבד. התג תלוי על סרט הדומה לשאר הדרגות, וגברים עונדים אותו בצד שמאל של החזה, בעוד שנשים עונדות אותו על כתף שמאל. ב-2003 נערכה רפורמה שבעקבותיה בוטלו שתי הדרגות התחתונות.

## קישורים חיצוניים

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
מסדר התרבות

**מסדר התרבות** (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: בּוּנקה-קוּנשׁוֹ) הוא מסדר יפני שנוסד ב-11 בפברואר 1937. למסדר דרגה אחת בלבד, ואת עיטורו מעניקים לנשים ולגברים בעבור תרומה לאמנות, לספרות ולתרבות היפנית.  הקיסר מעניק את העיטור באופן אישי ביום התרבות - חג לאומי הנחוג ב-3 בנובמבר - וחברי המסדר מקבלים אנונה למשך כל ימי חייהם.

תג המסדר מציג את פרח התפוז בזהב ובלבן מצופה אמייל, ובמרכזו שלוש אבני ירקן בצורת סהר. התג מחובר לסיכת אמייל וזהב של עלי התפוז ופירותיו, המחוברת לסרט סגול הנתלה על הצוואר.

## אנשי התרבות המצטיינים
במקביל למסדר התרבות פועל מוסד אנשי התרבות המצטיינים שנוסד ב-1951 ופועל תחת משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה. המוסד בוחר מדי שנה אנשי תרבות שתרומתם רבה ומעניק להם פנסיה ממשלתית. מדי שנה נבחרים מועמדים מתוך רשימת אנשי התרבות המצטיינים לקבלת עיטור מסדר התרבות, ולבסוף מחליטה ממשלת יפן למי יוענק העיטור.

## מקבלי העיטור
להלן רשימה חלקית של מקבלי העיטור:

## קישורים חיצוניים

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

*
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
המשפט העברי - תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו

**המשפט העברי: תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו** הוא חיבור בן שלושה כרכים מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), הנחשב לאחד מספרי היסוד בנושא המשפט העברי.

## מהדורות ותרגומים
המהדורה הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת מאגנס ב-1973, בעת כהונתו של אלון כראש הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטה העברית בירושלים. מהדורה שנייה של הספר התפרסמה ב-1978. מהדורה שלישית ומורחבת ראתה אור ב-1998 ונתווסף לה חלק רביעי העוסק במשפט העברי במדינת ישראל.

ב-1993 הופיע בהוצאת Jewish Publication Society  התרגום האנגלי של הספר בארבעה כרכים תחת השם "Jewish law: history, sources, principles" (מתרגמים: ברנרד אורבך ומלווין סייקס) וב-1994 זכה הספר בתרגומו האנגלי בפרס הספר היהודי הלאומי. הספר משמש לא פעם בחוות דעת משפטיות בארצות הברית.

ב-1989 פורסם הספר בתרגום לרוסית (מתרגם: אברהם יהושע אלינסון).

## תוכן הספר וחשיבותו
הספר פורס את תולדותיו ועקרונותיו של המשפט העברי החל מן המקרא, המשנה והתלמוד דרך ספרות השו"ת ועד הצורה בה נקלט המשפט העברי במערכת המשפטית הכללית של מדינת ישראל. אלון דן במקורות העבריים תוך הקבלה לדיסציפלינה המקובלת של תורת המשפטים הכללית. מלבד הוראת והצגת המשפט העברי משמש הספר ככלי בנושאי הלכה, תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל. עם צאתו לאור התקבל הספר בהערכה, השופט חיים כהן כתב בביקורת שפרסם:

על חשיבותו ארוכת הטווח של הספר כתב פרופ' שמואל שילה:

## לקריאה נוספת
* חיים כהן, **[http://books.google.co.il/books?id=xwu40qDfBZQC&lpg=PA316&hl=iw&pg=PA285#v=onepage&q&f=false על המשפט העברי בחיינו]** (ביקורת על הספר 'המשפט העברי' למנחם אלון), בתוך הספר: **להיות יהודי**, (ערכה: רות גביזון), הוצאת דביר, 2006
* בן ציון אליאש, **מנחם אלון - המשפט העברי, תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו**, עיוני משפט, ד, 1975
* משה שמיר, **[http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?parm=PHoDGqijWy05I6E9ouxJNbSSbXPk9R0ZG%2FTGt3h%2Fc3GGB08TBhBuHF9m%2FUGmkjlFYw%3D%3D&mode=image&href=MAR%2F1974%2F02%2F15&page=33&rtl=true המשפט - כיסוד עולם (ביקורת על הספר 'המשפט העברי' למנחם אלון)]**, מעריב, 15 בפברואר 1974

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי
קטגוריה:ספרי 1973
קטגוריה:ספרי מנחם אלון
קטגוריה:ספרי עיון בעברית: משפט
קטגוריה:ספרי הוצאת מאגנס
מדליית הכבוד (יפן)

**מדליית הכבוד** (ביפנית: 褒章, תעתיק: הוֹשׁוֹ) היא מדליה יפנית אותה החלה לחלק ממשלת יפן במאה ה-19. ישנם שישה סוגים שונים של מדליות, הניתנים עבור מגוון הישגים.

הממשלה יסדה את מדליות הכבוד ב-7 בדצמבר 1881, והעניקה אותן לראשונה באותה שנה. עיצוב המדליה זהה לכל הסוגים, ומציג את הכיתוב 褒章, מוקף בעטרת פרחי דובדבן, על גבי מטבע מצופה זהב. ההבדל היחיד בין המדליות הוא צבע האות. 

את מדליות הכבוד מעניקים מדי שנה בשנה מועדים: ביום הולדתו של הקיסר הירוהיטו ב-29 באפריל, וביום הולדתו של הקיסר מוצוהיטו ב-3 בנובמבר.

## סוגים

## קישורים חיצוניים

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
פרוצרטוזאורוס

**פרוצרטוזאורוס** (שם מדעי: *Proceratosaurus*) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפרוצרטוזאוריים, שחי בתקופת היורה לפני 165 מיליון שנה בקירוב. הפרוצרטוזאורוס התגלה באנגליה בשנת 1910 על ידי ארתור סמית' וודווראד. 

## מאפיינים
הפרוצרטוזאורוס היה תרופוד קטן יחסית באורך של 3 עד 4 מטרים והוא אופיין בבליטה קטנה דמוית קרן על אפו. במראהו הזכיר את האורניתולסט שחי באותה תקופה וכמותו הוא היה טורף זריז בעל זרועות ארוכות עם טפרים מעוקלות גדולות.

בעבר חשבו שהוא היה קרוב של הצרטוזאורוס ומשם קיבל את שמו (מיוונית עתיקה: "קרוב לצרטוזאורוס"). בהמשך התברר שהצרטוזאורוס השתייך לקבוצה נפרדת - צרטוזאורים בעוד הפרוצרטוזאורוס היה קרובו של הגואלונג ושניהם השתייכו לקבוצת הטירנוזאורים, מאבות הטירנוזאוריים הענקיים.

## בתרבות
*הפרוצטוזאורוס נראה כעובר מבחנה שנדרי גונב בסרט פארק היורה של סטיבן שפילברג. לא נראה פרט חי בזיכיון אך נאמר שמספר פרטים שרדו עד הסרט החמישי וכן באיורים בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון.
*הוא מופיע גם במספר משחקי מחשב של הסדרה ביניהם ב:עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution וJurassic World: Alive.
*הוא נראה גם במספר פרקים של תוכנית הילדים דינו דן.

## ראו גם
* צרטוזאורוס
* גואלונג

## קישורים חיצוניים

* Oldest T. rex relative identified, באתר BBC News, 4 בנובמבר 2009

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1926
קטגוריה:פרוצרטוזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה תיכון באירופה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון הינה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1926
הגי

**הֵגַי** (גם **הֵגֶא**) הוא דמות מתוך מגילת אסתר שבתנ"ך. הוא סריס שממונה על ההרמון של אחשוורוש. מצוין במגילה שאסתר מצאה חן בעיניו והוא הפלה אותה לטובה.

## בסיפור המגילה
הגי מופיע במגילה ב:

וב:

ב חלוקים האמוראים למה הכוונה במילים: "וַיְשַׁנֶּהָ וְאֶת נַעֲרוֹתֶיהָ לְטוֹב בֵּית הַנָּשִׁים". רב אומר שהכוונה לכך שהגי נתן לה מאכלים יהודים. שמואל אומר שהגי נתן לה "קדלי דחזירי" למאכל ורבי יוחנן אומר שהוא נתן לה זרעונים למאכל כמו שבספר דניאל האחראי על תזונתם של דניאל, חנניה, מישאל ועזריה נתן להם זרעונים. לפי הערוך "קדלי דחזירי" הוא "עשב הצומח בראש חזרת, והוא מאכל שרים". לעומתו, בתוספות ובפירוש שטיינזלץ מפורש שהכוונה לקותל חזיר.

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים במגילת אסתר
קטגוריה:סריסי אחשוורוש
מסדר דיית הזהב

**מסדר דיית הזהב** (ביפנית: 金鵄勲章, תעתיק: קינשי-קוּנשׁוֹ) היה מסדר באימפריה היפנית שנוסד ב-12 בפברואר 1890 על ידי הקיסר מוצוהיטו לזכרו של ג'ימו, הראשון בקיסרי יפן. 

## רקע
מסדר דיית הזהב היה עיטור צבאי אותו העניקו עבור אומץ לב, מנהיגות או פיקוד מופת בעת קרב.

המסדר הכיל שבע דרגות. חוגרים היו רשאים להתקבל לדרגות החמישית עד השביעית, נגדים לדרגות הרביעית עד השישית, קצינים זוטרים מהשלישית עד החמישית, קצינים אחרים מהשנייה עד הרביעית, וקצינים בכירים מהדרגה הראשונה עד השלישית.

בסך הכול הוענקו 1,067,492 עיטורי מסדר דיית הזהב, רובם בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. ארבעים ואחת הוענקו בדרגה הראשונה ומאתיים ואחת בדרגה השנייה. בנוסף לעיטור קיבלו חברי המסדר אנונה לכל ימי חייהם, ובמשך שנה לאחר מותם קיבלה משפחתם את התשלום. אם נפטר האדם פחות מחמש שנים לאחר קבלת העיטור, קיבלה משפחתו את התשלום עד לסיום תקופת חמש השנים. 

מסדר דיית הזהב בוטל על ידי המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ב-1947.

## עיצוב
תג המסדר מציג דיה זהובה, שליחת האלים לפי הניהון שוקי, שסייעה לקיסר ג'ימו להביס את אויביו. הדיה המוזהבת עומדת על כוכב בעל שמונה פינות עם שלושים ושתיים קרניים אדומות מצופות אמייל. מתחת לדיה צלובים שני מגני סמוראים, מצופים אמייל כחול, עם שתי חרבות צהובות צלובות בעלות ניצבי כסף. משני הצדדים מופיעים דגלים אדומים הנושאים את סמל השינטו. 

התג היה מצופה זהב בדרגות הראשונה עד החמישית, ומצופה כסף בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. הוא היה תלוי על סרט בצבע כחול-ירוק בעל שוליים לבנים, והיה נתלה כאבנט על כתף ימין עבור הדרגה הראשונה, על הצוואר בדרגות השנייה והשלישית, ועל צד שמאל של החזה עבור שאר הדרגות.

הכוכב עבור הדרגות הראשונה והשנייה היה זהה לתג אך בעל קרניים אדומות וצהובות, ונענד על צד שמאל של החזה עבור הדרגה הראשונה, ובצד ימין עבור הדרגה השנייה.

## בין מקבלי העיטור נמנים
*איסורוקו יממוטו
*צ'ואיצ'י נגומו
*איוואו אויאמה
## קישורים חיצוניים

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

קטגוריה:יפן: מסדרים ועיטורים
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
אתלטיקה באולימפיאדת מוסקבה (1980)

שמאל|150px
שמאל|150px
**[[אולימפיאדת מוסקבה (1980)]]** נערכה במוסקבה, ברית המועצות. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 24 ביולי ל-1 באוגוסט 1980. נערכו 38 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (14 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 960 משתתפים (266 נשים ו-694 גברים) מ-70 מדינות.

## אירועים בולטים
**[[ברית המועצות]]** () זכתה במקום הראשון עם 15 מדליות זהב ו-41 מדליות בסך הכול. האתלטים מבריטניה, איטליה, אוסטרליה, הולנד, ספרד וצרפת יוצגו עם הדגל האולימפי ולא עם דגל ארצם בשל החרם שהובילה ארצות הברית, שנעדרה מהמשחקים.

בתחרויות האתלטיקה נשברו שישה שיאי עולם וחמישה שיאים אולימפיים.

### האתלטיות הבולטות
ברבל ווקל () שזכתה בשתי מדליות זהב. טטיאנה קזנקינה () שהגנה על תוארה בריצת 1500 מטר ואוולין יאל () שהגנה על תוארה בזריקת דיסקוס.

### האתלטים הבולטים
מירוטס איפטר () שזכה בשתי מדליות זהב. ולדמאר סירפינסקי () שהגן על תוארו בריצת מרתון ויורי סדיך () שהגן על תוארו ביידוי פטיש.


קובץ:Bundesarchiv Bild 183-W0801-0120, Moskau, XXII. Olympiade, Marathon, Cierpinski, Chun Son Kon,.jpg|ולדמאר סירפינסקי ממזרח גרמניה (שמאל) בריצת מרתון ברחובות מוסקבה, באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קובץ:Olympic Games 1980 - 5000 m race.jpg|מירוטס איפטר מאתיופיה (191), סולימאן ניאמבוי מטנזניה (649) וקרלו מנינקה מפינלנד (208) בריצת 5000 מטר באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קובץ:RIAN archive 556226 Athlete Jordi Llopart, finishing.jpg|חורחה ליופרט מספרד מסיים במקום השני בתחרות הליכה ל-50 ק"מ באולימפיאדת מוסקבה (1980)


## טבלת המדליות

## הזוכים במדליות
### נשים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

• בקרב 5, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1977. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.

### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

*בקרב 10, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1977. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.

## קישורים חיצוניים

* אתלטיקה באולימפיאדת מוסקבה (1980), באתר Sports Reference 

*
1980
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:רוסיה: אתלטיקה
יהודים למען שימור הבעלות על כלי ירייה

**יהודים למען שימור הבעלות על כלי ירייה** (אנגלית: **Jews for the Preservation of Firearms Ownership** (**JPFO**)) הוא ארגון אמריקאי שמטרתו לקדם את זכותם של אזרחי ארצות הברית להחזיק ולשאת נשק חם. הארגון מפרש זאת כ"זכות טבעית וקדמונית" המנוסחת בתיקון השני לחוקה האמריקאית. הארגון נוסד ב-1986 על ידי אהרון זלמן, סוחר נשק ויוצא הצי של ארצות הברית. 

ה-JPFO ידוע במסעות הפרסום עם המוטיב של השוואת מדיניות צמצום נשק לחקיקה הטוטאליטרית בנושא זה. אחת מססמאותיו המפורסמות, "כל מי שבעד הגבלות נשק שירים את ידו, הימנית",  ברמז מפורש להצדעה במועל יד.. טיעון נוסף שהארגון מקדם הוא שהשמדות עם עולות בקנה אחד עם מדיניות הגבלת נשק אזרחי, ומביא דוגמאות לכך מההיסטוריה המודרנית.

ה-JPFO אינו מגביל את החברות בו ליהודים בלבד. הדרישה היחידה לחברים היא "שיכבדו את מגילת הזכויות". 

בנוסף, אין לבלבל בין ארגון זה לארגון אחר הנושא את אותן ראשי תיבות, ה- Jewish People's Fraternal Order, שהייתה תנועה פרו-קומוניסטית במסדר העובדים הבינלאומי במהלך שנות הארבעים של המאה העשרים.

## עמדות פוליטיות
אחת הטענות של ה-JPFO היא  שחוק הפיקוח על הנשק, שחוקק ב-1968 ואשר הגביל את הסחר בכלי נשק בין מדינות לסוחרים מאושרים, לקוח במלואו מהחקיקה הנאצית..  חוק כלי הירייה הגרמני שהיה קיים לפני עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ושונה על ידי השלטון הנאצי ב-1938. הבסיס לטענת JPFO הוא שבחוק האמריקאי מ-68' הוכנס לראשונה מבחן לשימוש ספורטיבי" של כלי נשק, וכי קריטריון זה היה קיים באותו שם בחקיקה הגרמנית. הם מצביעים על כך שהחוק קודם על ידי הסנטור תומאס דוד (Thomas Dodd), אשר היה אחד מהתובעים במשפטי נירנברג. 

ה-JPFO גם נוהג לבקר את החוסר בתקינה אחידה של הבדיקות הנערכות על ידי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי נשק וחומרי נפץ (ATF), והשפעתה על בעלי כלי הנשק.

## ביקורת כלפי ה-NRA
במהלך שנות קיומו, ה-JPFO ביקר את איגוד הרובאים הלאומי (NRA) פעמים לא מעטות, כשהאחרונה (נכון למרץ 2012) מתייחסת למכתב שנשלח לנשיא ברק אובמה במרץ 2011. הסיבה העיקרית לביקורת היא ש-JPFO מחשיב את יחס איגוד הרובאים לממשל כמרוכך מדי, ואף ותרני. לכן, ובהיות שניהם ארגוני זכויות נשק, קיימים יחסי "אהבה-שנאה" בין שני הארגונים ומפעם לפעם חילופי דברים בין ראשיהם. עם זאת, מבקרי מדיניות זו של ה-JPFO טוענים, שהיות איגוד הרובאים לובי פוליטי בעל תקציב ענק המבוסס בעיקרו על תרומות, עליו לקחת בחשבון הבטים שארגונים קטנים יותר פטורים מהם. טענה נוספת היא שמקור הביקורת הוא בעובדה ששני הארגונים מתחרים על לב אותו נתח אוכלוסייה.

### חילוקי דעות עם הליגה נגד השמצה
קיים עימות מתמשך בין ה-JPFO לליגה נגד השמצה סביב עמדות הארגון. ה-JPFO מאשים את הליגה בהתערבות ב"אותם ענייני הקהילה היהודית שאינם נוגעים להם", ואילו מצידו, מנכ"ל הליגה, אברהם פוקסמן, מתח ביקורת על הארגון במספר הזדמנויות לגבי מה שהוא מכנה "ניצול האנטישמיות לקידום האג'נדה החימושית שלו."

## ארגונים מקבילים לפי מדינה
* : איגוד הרובאים הלאומי 
* : ארגון הרובאים הריבוני הקנדי

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:ארגונים למען זכויות נשק
קטגוריה:ארצות הברית: החזקת נשק
חברת ג'ים הנסון

**חברת ג'ים הנסון** (באנגלית: **The Jim Henson Company**) היא חברה אמריקאית אשר נוסדה על ידי יוצר החבובות ג'ים הנסון בשנת 1958. בזכותה של החברה, מופצות החבובות בכל רחבי העולם בשביל בידור והנאה.

החברה כוללת את **מפעל הבובות של ג'ים הנסון**, אשר עושים בה אפקטים מיוחדים ואנימטרוניקה. ג'ים הנסון וג'יין הנסון ייסדו את החברה כשלוש שנים לאחר הוצאת תוכניתם הראשונה, "סאם וחברים", מלבד תוכנית זו החברה עשתה פרסומות, התארחו בתוכניות אירוח ואפילו ביקרו סרטים. בשנת 1969 החברה יצרה דמויות ויותר מ-20 סרטונים לתוכנית הילדים הפופולרית רחוב סומסום.

הדמות הראשונה של החברה שהחלה לעבוד בטלוויזיה הארצית הייתה של רולף הכלב אשר הופיע בפרסומת של מזון לכלבים, ולאחר מכן קיבל פינה קבועה בתוכניתו של ג'ימי דין בשנים 1963-1966. באותו הזמן, ג'ימי דין נתן רשות לקבל 40 אחוז מהחברה, אולם דין היה בירידה כי הוא הרגיש שהוא לא הרוויח.
במשך שנים רבות, ניסה ג'ים הנסון למכור כמה תוכניות טלוויזיה שונות לרשתות הטלוויזיה האמריקאיות אולם הרשתות לא רצו את תוכניתיו. לפתע בשנת 1976, המפיק הבריטי לורד לו גרייד הרשה לג'ים הנסון להפיק תוכנית שבועית עם בובותיו בבריטניה. התוכנית נקראה החבובות והיא שודרה ברשת הבריטית "ATV". ההצלחה של החבובות הובילה אותן לסרטים, ספיישלים וכו'. החבובות היו שייכות לחברה הבריטית "ITC", אבל ג'ים הנסון החליט למכור את החברה מאוחר יותר.

בשנות ה-80 המוקדמות, ג'ים הנסון השתלב ב"מפעל הבובות של ג'ים הנסון" והפיק כל מיני תוכניות כגון: פראגל רוק, סיפורי עמים ודינוזאורים, וסרטים כגון: הקריסטל האפל והמבוך. ובמשך שנות ה-80 הוא הפיק גם את התוכנית "השעה של ג'ים הנסון".

בשנת 1990, מכר ג'ים הנסון את החברה שלו לחברת וולט דיסני, אולם שנה לאחר המכירה ושבוע לפני החתימה על החוזה, ג'ים הנסון נפטר, ובעקבות זאת משפחתו החליטה לבטל את העסקה עם דיסני ולשמור את הזכויות לעצמה.
בשנת 2004, מכרה חברת ג'ים הנסון את החבובות ואת סדרת הטלוויזיה לילדים הדוב בבית הכחול לחברת וולט דיסני ואילו התוכנית רחוב סומסום עברה לחברת "סדנת הטלוויזיה לילדים" אשר שונתה ל"סדנת סומסום".

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:החבובות
קטגוריה:חברות הפקת טלוויזיה בארצות הברית
כרונולוגיה לתולדות הישוב היהודי בארץ-ישראל

**כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל** הוא אלמנך הכולל סקירות היסטוריות ותאריכים של אירועים היסטוריים חשובים בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. 
הכרונולוגיה נערכה ונכתבה על ידי ימימה רוזנטל ואליהו שטרן, וראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת תשל"ט 1979. מחברי הכרונולוגיה השתמשו בעיקר בעיתונות התקופה ובחרו ממנה את האירועים החשובים ביישוב לפי דעתם. 

ההקדמה לכרונולוגיה נכתבה על ידי פרופ' ישראל קולת, שהיה מומחה לתולדות היישוב, הציונות ותנועת העבודה, ובה כתב: "הכרונולוגיה עוסקת בתולדות היישוב היהודי; אירועים יהודיים כלליים או אירועים פוליטיים כלליים הובאו בה רק כעובדות-רקע. אפילו תולדות ההסתדרות הציונית נסקרו באופן חלקי בלבד, במידה שהייתה להן נגיעה ישירה לחיי הישוב". מלבד בחירת האירועים החשובים, ושיבוצם ברוב ימות כל שנה, ערכו רוזנטל ושטרן גם תיקוף של תקופת המנדט, שאותו ביטאו בחלוקה לפרקים של הכרונולוגיה.
עם זאת היו המחברים ועמיתיהם מודעים לכך, שמה שנבחר בשלהי שנות ה-70 להיות מצוין כאירוע החשוב, יראה שונה ואחר לאחר תקופה, ומידת החשיבות של האירועים תעלה או תרד, הן על פי האירועים שיתחוללו שלאחר מכן, והן על פי תעודות היסטוריות ועובדות שיתגלו להיסטוריונים ולציבור הרחב, ויציגו את אירועי העבר באור אחר.

הכרונולוגיה כוללת שלושה פרקים: 

# שנות המעבר - תרע"ח-תר"פ 1917-1920
# שנות כינון המשטר המנדטורי והבית-הלאומי - תר"פ-תרפ"ט 1920-1929
# בעיות מדיניות ועימותים פנימיים - תרפ"ט-תרצ"ה 1929-1935

כמו כן כולל הספר "רשימת כתבי עת וספרים" דהיינו ההיסטוריוגרפיה העיקרית הנוגעת לתקופה, ומפתחות.
## ראו גם
*כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה

## קישורים חיצוניים
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
קטגוריה:תולדות עם ישראל בארץ ישראל
פארק אואנו

**פארק אואנו** (ביפנית: **上野公園**) הוא פארק ציבורי רחב ידיים ברובע אואנו שבטוקיו (הנמצא ברובע המיוחד, טאייטו). הפארק הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת. זהו משכנם של מספר מוזיאונים משמעותיים, דוגמת המוזיאון הלאומי של טוקיו, מוזיאון הטבע והמדע הלאומי, המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית. 

פארק אואנו השתתף בעבר בחגיגות האביב בזכות פריחת עצי הדובדבן. בשנים האחרונות הפארק והאטרקציות שבו זוכים לפופולריות גדולה, עם למעלה מעשרה מיליון מבקרים בשנה, אשר הופכים את הפארק לפארק העירוני הפופולרי ביותר ביפן.

## היסטוריה
השטח של פארק אואנו היה שייך בעבר למקדש Kan'ei-ji, אשר נוסד ב-1625. רוב המבנים של המקדש נהרסו בקרב אואנו ב-1868, כחלק ממלחמת בושין, כאשר צבא שוגונות טוקוגאווה הובס בידי אלה השואפים לרסטורציה של שלטון הקיסר. בדצמבר של אותה שנה, הפכה גבעת אואנו לרכושה של העיר טוקיו.

כאשר נוסד ב-1873, פארק אואנו נוהל בידי משרד ענייני פנים (כיום משרד הפנים והתקשורת), ולאחר מכן בידי משרד החקלאות והמסחר, ואחר כך למשרד המשפחה הקיסרית (כיום סוכנות משק הבית הקיסרי). בשנת 1924, לכבוד חתונתו של הקיסר הירוהיטו, פארק אואנו ניתן לעיר באופן רשמי בידי הקיסר טאישו, ממנו קיבל גם את השם הרשמי שלו, שנמצא בשימוש גם היום: "פארק המתנה הקיסרית אואנו".

## אתרים חשובים בפארק

## גלריית תמונות

Tokyo National Museum, Honkan 2010.jpg|המוזיאון הלאומי של טוקיו
National museum of western art05s3200.jpg|המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית
NMNC01s3200.jpg|מוזיאון המדע הלאומי
Tokyo metropolitan art museum01 1920.jpg|מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו
Shitamachi Museum.JPG|מוזיאון שיטמאצ'י
Tokyo bunka kaikan02 2048.jpg|טוקיו בונקה קאיקן
Kaneiji Genyuin Mausoleum Gate.JPG|מאוזוליאום של שושלת טוקוגאווה
The oldest Tokyo National University of Fine Arts and Music Concert Hall.jpg|אולם הקונצרטים סוגאקודו
International Library of Children's Literature.jpg|הספרייה הבין-לאומית לספרות ילדים
Tokyo University of the Arts3.JPG|מוזיאון האומנות של אוניברסיטת טוקיו לאומנות
Ueno Royal Museum.JPG|המוזיאון המלכותי של אואנו
KaneijiPagoda1270.jpg|הפגודה של מקדש קאניי-ג'י
Kaneiji Main Temple.JPG|ההיכל המרכזי של מקדש קאניי-ג'י
SaigoTakamori1332.jpg|פסל של טקמורי סאיגו מוציא לטיול את כלבו
Komatsumiya akihito1024.jpg|פסל של הנסיך קומטסו אקיהיטו, רוכב על סוסו
Ueno Shogitai tomb.jpg|אנדרטה לשוגיטאי, חיל העילית של השוגון בתקופת הבקמאטסו
GeneralGrant20111121.jpg|אנדרטה ליוליסס ס. גרנט, נשיא ארצות הברית ה-18
Anthonius Franciscus Bauduin.jpg|פסל של אנטוניוס פרנסיסקוס באודויין
The japan art academy01 1024.jpg|האקדמיה לאומנות
Ueno-zoo.jpg|הכניסה לגן החיות אואנו


## קישורים חיצוניים

* 

* מפת הפארק

## הערות שוליים

קטגוריה:טוקיו: גאוגרפיה
אואנו
קטגוריה:טוקיו: תרבות
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מדליית הכבוד הצבאית

**מדליית הכבוד הצבאית** (ביפנית: 従軍記章, תעתיק: ג'וּגוּן-קישׁוֹ) היה עיטור צבאי באימפריה היפנית. 

המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ביטל את המדליה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר אימוץ סעיף 9 לחוקת יפן, לפיו נאסר על יפן לנהל מלחמה כנגד מדינה אחרת, לא נותר טעם להמשיך להעניק את העיטור.

## עיטורי המערכות

## קישורים חיצוניים

* פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים

קטגוריה:יפן: מסדרים ועיטורים
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים