מוריס רוסל

**מוריס רוסל** (בצרפתית: **Maurice Rossel**; 1917 – 2008) היה רופא שווייצרי ופקיד בוועד הבין-לאומי של הצלב האדום (מוכר בראשי תיבות: **ICRC**) במהלך השואה. הוא ידוע בעיקר בזכות ביקורו במחנה הריכוז טרזיינשטט ב-23 ביוני 1944; במסגרת התעמולה הנאצית הוא דיווח כי טרזיינשטט הוא היעד הסופי עבור המגורשים היהודים וכי חייהם שם "כמעט נורמליים". הדו"ח שלו, שנחשב ל"סמל לכישלון הצלב האדום" במהלך השואה, ערער את אמינותו של דו"ח ורבה-וצלר, שהיה מדויק יותר, והטעה את הצלב האדום באשר לפתרון הסופי. רוסל ביקר מאוחר יותר במחנה הריכוז אושוויץ. בשנת 1979 הוא רואיין על ידי קלוד לנצמן; על בסיס צילומים אלו הופק בשנת 1997 הסרט מבקר מהחיים .

## ראשית חייו
המידע על הביוגרפיה של רוסל מוגבל. הוא נולד בשנת 1917. הוא הגיע מטראמלן, כפר בחלק דובר הצרפתית של קנטון ברן. עד לפרישתו בתחילת שנות ה-80 הוא היה רופא כללי מוערך בכפר הולדתו. הרקע שלו היה אופייני לנציגי הצלב האדום באותה תקופה, שכן הוא היה בחור צעיר, קצין בצבא שווייץ, רופא ופרוטסטנטי. לימים אמר כי המניע העיקרי שלו להצטרף לצלב האדום היה להימנע מהצבה במשמר הגבול השווייצרי.

## קריירה בצלב האדום
בין 12 באפריל 1944 ל-1 בינואר 1945, רוסל הוצב בברלין, תפקיד שקיבל בזכות שליטתו בשפה הגרמנית. במהלך תקופה זו, רוסל השתתף בשבע עשרה משימות, ובכל פעם ביקר במספר מחנות של שבויי מלחמה. ארבע מהמשימות הללו היו למחנות בחבל הסודטים, דבר אשר יחד עם יחסיו הטובים עם ד"ר רולאן מרטי, ראש משלחת הצלב האדום בברלין, אולי השפיע על בחירתו לביקור בטרזיינשטט, למרות חוסר ניסיונו. על פי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, ביקוריו במחנות בשלזיה עילית הפגישו אותו עם אסירים שהיו מודעים להמתת אסירים בגז באושוויץ, אך רוסל אמר מאוחר יותר שלא היה לו ידע על כך.

### הביקור בטרזיינשטט
ממוזער|המחשה של אמן של מגורי הגברים בטרזיינשטט
בשנת 1943, הצלב האדום ספג לחץ גובר מצד ארגונים יהודיים ומהממשלה הצ'כוסלובקית הגולה להתערב לטובת יהודים, לאור הדיווחים המצטברים על השמדת יהודים על ידי המשטר הנאצי. בניסיון לשמר את אמינותו ובכורתו כארגון הומניטרי, הצלב האדום ביקש לבקר במחנה הריכוז טרזיינשטט בנובמבר 1943. הביקור היה גם חלק מתוכנית אימות רחבה יותר לכך שחבילות שנשלחו על ידי הצלב האדום לאסירי מחנות הריכוז אינן מוסטות על ידי צבא גרמניה. לא ברור עד כמה הצלב האדום העריך כתיבת דו"ח מדויק על טרזיינשטט, בהתחשב בכך שהייתה לו גישה למידע עצמאי שאישר שאסירים הועברו לאושוויץ ונרצחו שם. ממשלת דנמרק לחצה גם היא על הנאצים לאפשר ביקור, בשל היהודים הדנים שגורשו לשם בסוף 1943. טרזיינשטט, שהיה מחנה ריכוז וגטו משולב, שימש כמחנה מעבר זמני ליהודים שיעדם הסופי היה מחנות השמדה, בעיקר אושוויץ. במהלך קיום המחנה, מתו בו 33,000 אסירים מרעב וממחלות. המחנה הוכן לביקור על ידי גירוש 7,500 מתושביו לאושוויץ על מנת להקל על הצפיפות. אסירים אחרים אולצו לעבוד בפרויקטים של בנייה כדי "לייפות" את הגטו למראית עין, כולל שינוי כל שמות הרחובות ובניית בית ספר מזויף ומוסדות דמה אחרים שמעולם לא פעלו. ביום הביקור, נאסר על נכי מלחמה ויהודים נכים אחרים לצאת לרחובות.

ב-22 ביוני 1944, רוסל עזב את ברלין יחד עם אייגיל יואל הניגסן, ראש משרד הבריאות של דנמרק, ופראנץ הוואס, מנכ"ל משרד החוץ של דנמרק. הזרים לוו על ידי מספר בכירי אס אס, רובם לבושים בבגדים אזרחיים. למחרת, הם בילו שמונה שעות בתוך טרזיינשטט, מובלים במסלול שנקבע מראש. למבקרים הותר לדבר רק עם יהודים דנים ונציגים נבחרים, כולל פאול אפשטיין, ראש היודנראט. כשהוא מוסע בלימוזינה על ידי קצין אס אס שהתחזה לנהגו, אולץ אפשטיין לתאר את טרזיינשטט כ"עיירת שדה רגילה" שבה הוא שימש כ"ראש העיר", ולמסור למבקרים נתונים סטטיסטיים מפוברקים על המחנה. רוסל והנציגים האחרים קיבלו את הגבלות האס אס ולא ניסו לחקור מעבר לכך, למשל על ידי בדיקת האורוות, המרתפים, ומשכנות אחרים שאינם ראויים למגורים שבהם נאלצו לגור רוב אסירי טרזיינשטט, או על ידי הפניית שאלות לעצירים. בין הסימנים לכך שטרזיינשטט אינה כפי שהאס אס רצה להציג אותה, הייתה חבורה מתחת לעינו של אפשטיין מהפעם שבה הוכה על ידי קרל רהם, מפקד המחנה, כמה ימים קודם לכן. במהלך הזדמנות קצרה לדבר עם רוסל ביחידות, אפשטיין ניסה לרמוז לו על המצב האמיתי. כשנשאל על גורלם הסופי של האסירים, אמר אפשטיין כי "אין להם מוצא". לאחר הביקור הוזמנו שלושת הזרים לסעוד עם מפקד האס אס והמשטרה של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, קרל הרמן פרנק.

### דו"ח רוסל

כל שלושת המבקרים כתבו דו"חות, אם כי כתנאי לביקור, הסכימו לא להפיץ אותם. בעוד שדו"חות הניגסן והוואס "לא חשפו את השקרים הנאציים", הם הביעו אהדה ליהודים. הדו"ח של רוסל צוין ככזה שקיבל ללא ביקורת את התעמולה הנאצית. הוא קבע כי יהודים אינם מגורשים מטרזיינשטט; למעשה, 68,000 אנשים כבר גורשו ורובם נרצחו. רוסל אף ציין כי המחנה הוא עיירה שתושביה נהנים מ"החופש לארגן את המינהל שלהם כראות עיניהם". רוסל טען כי התושבים מוזנים כראוי, ואף ניזונים טוב יותר מלא-יהודים בפרוטקטורט. הוא כתב שהתושבים לבושים באופנתיות וכי בריאותם "זוכה לטיפול מוקפד"; החיים ב"עיירה" היו "כמעט נורמליים". צוין כי הוא תיאר את תושבי הגטו כ"בני ישראל" (בצרפתית: Israélites) במקום כ"יהודים" (בצרפתית: Juifs). כהד לתעמולה הנאצית שתיארה קונספירציה יהודית-בולשביקית, רוסל תיאר את הגטו כ"חברה קומוניסטית" ואת אפשטיין כ"סטלין הקטן". בסוף הדו"ח שלו, רוסל מטיל ספק בפתרון הסופי:

לא ברור מה היו רשמיו האמיתיים של רוסל מטרזיינשטט; הוא אמר כי ציפו ממנו להגיש דו"ח עובדתי, ולא להעלות השערות לגבי מה שהנאצים עלולים להסתיר ממנו. כמה סופרים העלו השערה שרוסל ידע שהסיור בטרזיינשטט היה מבוים, אך אחרים חולקים על כך. רוסל צילם 36 תמונות במהלך ביקורו, וצירף שש-עשרה מהן לדו"ח שלו. כל התמונות פרט לאחת צולמו בחוץ, ורובן תיארו סצנות חגיגיות שבוימו על ידי האס אס, כמו תמונת הילדים המשחקים (למעלה). נראה כי לרוסל לא הותר לצלם בתי חולים, מתקנים סניטריים או אתרי עבודה. לדברי ההיסטוריונים השווייצרים סבסטיאן פארה ויאן שוברט, התמונות נתפסו על ידי הצלב האדום כהצהרות עובדה נייטרליות, אף על פי שהן למעשה היו מבומות לחלוטין, ולא ייצגו באופן מדויק את חיי היומיום של אסירי טרזיינשטט. הצלב האדום לא שחרר את הדו"ח מארכיונו עד שנת 1992.

### ביקור באושוויץ
ממוזער|מתחם אושוויץ
לדברי רוסל, נאסר גם על ידי המשטר הנאצי וגם על ידי הצלב האדום לבקר באושוויץ. למרות זאת, רוסל הפך לאדם השווייצרי הראשון שביקר במחנה ושוחח עם מפקד אושוויץ I. לדברי ההיסטוריון הצ'כי מירוסלב קרני, הביקור התקיים ב-29 בספטמבר 1944, בזמן שיותר מ-1,000 אסירי טרזיינשטט הומתו בגז ונשרפו במחנה אושוויץ II-בירקנאו הסמוך. רוסל אמר כי לא הבחין בשום סימן לרצח המוני. הצלב האדום קובע כי הביקור התקיים יומיים קודם לכן, ב-27 בספטמבר. הוא אמר מאוחר יותר שלא ראה הרבה מהמחנה, אך כן הבחין באסירים כחושים ("מוזלמנים") שהמראה שלהם זעזע אותו מאוד.

### השפעה והערכה
הדו"ח של רוסל נחשב כה חשוב לחקר טרזיינשטט והשואה בארצות הצ'כיות, עד שהטקסט המלא פורסם בגיליון הראשון של "Terezínské studie a dokumenty", כתב עת אקדמי בחסות **יוזמת טרזין**.

לפי קרני, לדו"ח של רוסל, במיוחד להתעקשותו שיהודים לא גורשו מטרזיינשטט, הייתה השפעה של הפחתת האמינות של דו"ח ורבה-וצלר. דו"ח זה, שנכתב על ידי שני נמלטים מאושוויץ, רודולף ורבה ואלפרד וצלר, תיאר במדויק את גורלם של יהודים שגורשו מטרזיינשטט לאושוויץ - רובם נרצחו. הצהרתו של רוסל כי יהודים לא גורשו מטרזיינשטט גרמה לצלב האדום לבטל ביקור מתוכנן במחנה המשפחות של טרזיינשטט באושוויץ II-בירקנאו, שעבורו היינריך הימלר כבר נתן את אישורו. קרני וההיסטוריון הישראלי אוטו דב קולקה משרטטים קשר ישיר בין הדו"ח לבין חיסול מחנה המשפחות ביולי, בו נרצחו 6,500 בני אדם. רוסל שלח את תמונותיו לאברהרד פון תאדן , פקיד במשרד החוץ הגרמני. במסיבת עיתונאים, הציג פון תאדן עותקים של התמונות בניסיון להפריך דיווחים על השואה.

תגובת הצלב האדום לשואה הייתה נושא למחלוקת ולביקורת משמעותית. בחירתו של רוסל הצעיר וחסר הניסיון לביקור בטרזיינשטט פורשה כמצביעה על אדישות ארגונו ל"בעיה היהודית". הדו"ח שלו תואר כ"סמל לכישלון הצלב האדום" להגן על היהודים במהלך השואה. ניצולים האשימו את נציגי הצלב האדום בכך שראו רק את מה שרצו לראות. אחד מהם כתב כי "ועדה רצינית שבאמת רצתה לחקור את תנאי המחיה שלנו... הייתה נכנסת באופן עצמאי לאורוות ולעליות הגג". למרות זאת, דו"ח מאפריל 1945 על טרזיינשטט מאת משלחת הצלב האדום בראשות תואר כ"חסר מצפון אף יותר".

## מבקר מהחיים
בשנת 1979 רואיין רוסל על ידי קלוד לנצמן כחלק מפרויקט הסרט התיעודי שלו "שואה". במקום לבקש את רשותו של רוסל ולקבוע ראיון מראש, לנצמן הופיע בפתח ביתו של רוסל עם צוות צילום, מתוך כוונה "[לחשוף] את מבנה ההונאה העצמית שרוסל בנה כדי שיוכל לחיות עם עצמו". בראיון, רוסל דן בביקורים בטרזיינשטט ובאושוויץ. הוא מטיל את האשמה לאי-דיוק בדו"ח שלו על היהודים, שלא ניסו להעביר לו פתקים או לייעץ לו בחשאי כי הביקור היה מבוים. רוסל קובע כי לכן לא הייתה לו ברירה אלא לדווח על מה שהאס אס איפשר לו לראות.

לנצמן מספק עובדות על המחנה ועל טקטיקות ההטעיה שבהן השתמשו הגרמנים, וקובע כי היהודים לא יכלו לספר את האמת משום שחיו בפחד מגירוש למחנות השמדה. אף על פי שקיבל מידע על טבעו האמיתי של המחנה, רוסל לא הביע חרטה או מבוכה על הדו"ח. כשנשאל אם הוא עומד מאחורי ממצאיו, ענה רוסל בחיוב. כשלנצמן לחץ עליו, ציין רוסל כי הוא זוכר שצבע עיניו של מפקד אושוויץ היה כחול, אך אינו זוכר דבר על פאול אפשטיין. פרופסור בראד פרגר זיהה תחושת ניתוק ויצירת "אחרות" בין רוסל לבין האסירים היהודים, אשר ייתכן שהובילה לחוסר יכולתו של רוסל להבחין ברמזים הלא-מילוליים שסתרו את ההטעיה של האס אס. בשנת 1997, לנצמן יצר שוב קשר עם רוסל בבקשה להשתמש בראיון בסרט תיעודי על ביקור הצלב האדום, שנקרא **מבקר מהחיים** (בצרפתית: **Un vivant qui passe**). רוסל הביע דאגה מכך שהראיון מציג אותו באור שלילי.

## לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה, רוסל עזב את הצלב האדום וניסה לקבור את זיכרונותיו מהמלחמה, מבלי לספר אפילו לילדיו את מה שראה. מאוחר יותר בחייו, דווח כי בילה חצי מכל שנה לבדו בהרים. ב-1997, דווח כי מצב בריאותו היה ירוד עקב שיתוק מוחין.

## לקריאה נוספת
### מקורות דפוס

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


### מקורות אינטרנטיים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:טרזיינשטט
קטגוריה:רופאים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1917
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-2008
קטגוריה:הצלב האדום: אישים