האבות האמורים של שושלות אשור ובבל

רשימות מלכים מבבל ומאשור מתעדות מסורות על מוצא משותף של השושלות האמוריות של אותן ממלכות מכמה אבות קדמונים. הרשימות אינן זהות אך הדמיון בשמות מעיד על מוצא משותף לשתי המסורות. עותקי הרשימות האשוריות שהתגלו נכתבו בתקופת הברזל, אך הקטעים הראשונים שבהן מתוארכים לתקופת שושלת שמשי־הדו, ובהן מובאת רשימת "17 המלכים יושבי האוהלים" (באכדית של תקופת הברזל: ) – אִפיון המעיד על היותם נוודים, כאשר האחרונים שבהם מצוינים כאבות קדומים של שמשי־הדו. הרשימה הבבלית נמצאה בלוח מימי המלך עמי־צדוקה, שהכיל טקס שבו הוזכרו שמות האבות הקדומים (ככל הנראה טקס כיספו). פרשנויות שונות הועלו לשמות המופיעים ברשימות ולטיב ההבדלים בין הרשימות. חלק מהשמות זהים לשמות שבטים אמוריים ידועים, תופעה המקבילה לדמויות האפונימיות שבלוח העמים המקראי. דמויות אחרות עשויות להיות דמויות היסטוריות, שליטים קדדומים של העיר אשור או האבות הקדומים של מלכי השושלת האמורית של בבל.

## הרשימות האשוריות
17 המלכים מוכרים מרשימות המלכים האשורים. חמישה עותקים של הרשימות נמצאו, כולם לא שלמים לחלוטין; בשלושה מהם שרד החלק הראשון, שהוא החלק המזכיר את שמות 17 המלכים. שתיים מרשימות אלה שלמות לחלוטין בקטע זה: האחת היא רשימה ממוצא לא ידוע, שכתוב עליה שהשתייכה לאשף  (מכשף) מהעיר אשור, שנכתבה בסביבות 722 לפנה"ס; השנייה היא רשימה מדור שרוכין, שנכתב בה שהיא העתק של רשימה מהעיר אשור, והיא מתוארכת ל־738 לפנה"ס. בעותק נוסף, שמוצאו בנינוה ובשל השברים הרבים שבה היא קשה לתארוך, שרדו חלקים מהקטע. שמות המלכים, לפי רשימת המלכים האשורים, הם (האות m לפני השמות היא הסימן , המגדיר  לשמות אנשים):

בסיום, נכתב , כלומר "סך הכול 17 מלכים יושבי אוהלים".

בקטע הבא ברשימה מצוין שאפיאשל היה בנו של אושפיה.

## הרשימה הבבלית
בלוח מימי עמי־צדוקה, שמוצאו ככל הנראה בסיפר, המתאר טקס כיספו המיועד להתבצע לזכר המתים (אף שהמונח "כיספו" לא מצוין בו במפורש), ובו מוזכרים מלכי בבל שנים הקודמים לעמי־צדוקה, ולפניהם שמות שונים שנתפסו, ככל הנראה, כאבות הקדומים של השושלת. הם אולי נתפסו כמלכים, ואולי נתפסו כאבות קדומים או מנהיגי שבטים בלבד. הרשימה עצמה לא מחלקת בצורה מפורשת את רשימת השמות לקבוצות, אך חוקרים מודרניים מחלקים אותם לשלוש קבוצות: הראשונה כוללת שמות החופפים לשמות 17 המלכים יושבי האוהלים, וכן שמות המיוחסים לאבות קדומים של קבוצות ושבטים אמוריים; השנייה כוללת שמות אמוריים מבחינה לשונית שלא מתועדים באף מקור אחר, שהיו ככל הנראה שליטים מסופוטמיים שקדמו לשומו־אבו; והקבוצה השלישית היא סדרת מלכי בבל משומו־אבו עד עמי־דיתנה. בקבוצה הראשונה נמנים השמות:

רבים משמות אלה מקבילים לשמות 17 המלכים מהרשימה האשורית. הבולטים שבהם הם ḫe-a-na המביל ל־ḫa-nu-ú, di-ta-nu המקביל ל־di-da-a-nu/di-da-nu, ו־zu-um-ma-bu המקביל ל־zu-a-bu. השמות הארוכים ברשימה הבבלית מקבילים אף הם לשמות מהרשימה האשורית, בזוגות. השם ia-am-qú-uz-zu-ḫa-lam-ma (שעשוי להתפרש גם כ־ia-am-qú-us-sú-ḫa-lam-ma) מקביל לזוג ia-an-gi (אשר האות האחרונה בו יכולה להתפרש גם כ־qì) ו־suḫ4-la-a-mu; השם a-ra-am-ma-da-ra מקביל לזוג ḫar-ḫa-ru ו־man-da-ru, זוג המופיע גם בלוח מקוטע שבו שמשו־אילונה מזכיר אותם כאבות אבותיו כ־ḫa-ar-ḫa-ar ma-da-ra; השם tu-ub-ti-ia-mu-ta מקביל לזוג ṭu-di-ia ו־a-da-mu. הקבלות אלה מייצגות מסורת של מוצא משותף לשושלת האמורית (הראשונה) של בבל ולשושלת של שמשי־הדו.

הקבוצה השנייה כוללת את השמות:

לאחר מכן מופיעים שמות מלכי בבל שומו־אבו, שומו־ל־אל, סביום, אפיל־סין, סין־מובליט, עמורפיא (חמורבי), שמשו־אילונה, אבי־אשוח ועמי־דיתנה.

## ניתוח השמות
גם אם ברור שחלק מהשמות ברשימה הבבלית היו במקור שני שמות נפרדים, קשה להכריע האם הצורה המקורית הייתה זאת שברשימה הבבלית או האשורית. ניתוח השמות מעלה משמעויות אפשריות שונות. הצורה הבבלית tubti(ya) עשויה לנבוע מהשורש ט־ו־ב, כמו השמות העבריים "טובית" ו"טוביה"; הצורה האשורית ṭudiya עשויה להיות מקושרת למילה atūdu או dūdu, "איִל פרא", בהתאם למסורת השימוש בחיות בשמות שבטים שמיים. הצורה הבבלית yamūta מצויה בשם של אחד השבטים האמורים, ימות־בעל; לצורה האשורית adamu כמה הקבלות: האלוהות admum הידועה מכתבי מרי, המקום admum הידוע מכתבים בבליים קדומים, השם הפרטי הנקבי adamu נמצא בשאע'ר בזאר מהתקופה הבבלית הקדומה והשם המקראי אדם. השם yangi ו־yamqu קשה, אך עשוי להקביל לשם המקום, ככל הנראה אמורי, ia-en-qú-ú. הצירוף arammadara עשוי להתפרש באכדית כ"הטוחן של madarā"; השמות ḫarḫaru/ḫarḫar ו־madarā הם שמות גאוגרפיים.

ייתכן שהצמדת זוגות השמות נועדה להעניק להם משמעות חדשה. a-ra-am-ma-da-ra עשוי להתפרש כשם המצרף אלוהות בשם madar (המוכרת, ככל הנראה, משמות פרטיים), ואת שם הארץ "ארם"; tu-ub-ti-ia-mu-ta (שניתן לקרוא גם כ־ṭu-ub-ti-ia-mu-ta) יכול להתפרש כ"טוּבי־ימות" (כלומר "הטוב/השמחה שלי, מתה"); ia-am-qú-uz-zu-ḫa-lam-ma עשוי להתפרש כ־yamqut-šum-ḪA.LAM.MA, "חורבן נפל עליו". שני השמות האחרונים נושאים קונוטציה של אסון. ייתכן שיש להסביר זאת כיציקת אירועים היסטוריים לתוך אותם שמות – עזיבת שבטי האמורים מאזור שנודע מאוחר יותר כארץ ארם, בעקבות אסונות. המשמעות החדשה אולי ניתנה במסגרת טקסי הכיספו, שבהם הוזכרו האבות הקדומים, ואולי גם כללו סיפורים על קדמוניות השבט.

השם didānu/ditānu נפוץ כרכיב בשמות פרטיים מתקופת השושלת הראשונה של בבל, וכן בשמות אמוריים מאוחרים יותר; משמעותו היא ככל הנראה "שור בר". השם אף השווה לשם מוקדם יותר, tidnum או tednum (ובהמשך tidānum) מהתקופה הטרום־סרגונית מלגש, מה שהופך את שם זה לשם השמי הצפון־מערבי הקדום ביותר שנודע במסופוטמיה, ואולי היה אף שם נרדף לארץ אמורו כולה. לשמות ḫanū ו־ḫeana זיקה לשם המקום והשבט המוכר חֿנה. השם zu-a-bu מופיע בעותק האשורי מנינוה בצורה מקוטעת, שהוצע להשלים אותה כ־Sūmuabu, שם זהה לשמו של מלך בבל האמורי הראשון; ברשימה הבבלית מופיע השם כ־zu-um-ma-bu, והוא ככל הנראה המקביל ל־zu-a-bu. הצורה zu-a-bu עשויה להתפרש כמורכבת ממילית הזיקה השמית הצפון־מערבית ḏū (בעברית "") והרכיב abu (אב).

חוקרים הציעו, בזהירות, שהשמות imṣu ו־ḪARṣu מהווים וריאציות שונות של אותו השם, אולי בשל סופר שהעתיק מלוח פגום מעט, לא הצליח לזהות אם מדובר באות im (20x20 פיקסלים|קישור=wikt:en:𒅎) או ḪAR (20x20 פיקסלים|קישור=wikt:en:𒄯), והחליט לכלול את שני השמות ברשימה. נימוק נוסף לכך הוא שבעותק הרשימה של האשף מאשור, השורה הכוללת את השמות imṣu, ḪARṣu ו־didānu היא היחידה הכוללת שלושה שמות ולא שניים. במצב כזה, ייתכן שהשם המקורי היה מקביל ל־namzū (או namṣū) ברשימה הבבלית. כן הוצע שהשם nuabu הוא טעות סופר, הכולל את האות הראשונה בשם כגון nu-um-ḫu-ú (וריאנט אפשרי של namḫū), אך את המשך השם העתיק הסופר בטעות מהשם zu-a-bu המופיע שורה מעל השם nu-a-bu.

השם namzū שברשימה הבבלית ידוע כשם גאוגרפי עוד מהתקופה האכדית הקדומה כ־nam-zé-em, וכן מהתקופה הבבלית הקדומה כ־nam-zu-um, ואף בטקסט של אור-נמו. השם namḫū מקביל לשם גאוגרפי־שבטי מוכר בצורות Numḫā, Numḫim, Numḫaya ועוד, מארכיון מרי וממקומות נוספים בתקופה הבבלית הקדומה, ואף מוזכר כאחד מאבותיו של שמשי־הדו בלוח הכיספו של ישמע־הדו. הריכוז העיקרי של השבט היה ברדום־מזרח מסופוטמיה, והוא היה מקושר לשבט ימותבעל. השם מוכר גם כרכיב בשמות פרטיים. שני השמות הבאים ברשימה הבבלית, amnānu ו־yaḫrurum, היו שני השבטים המרכזיים באזור סיפר, שהיו ככל הנראה קשורים אחד לשני מימים קדומים מאוד. בכתבי מרי הם מופיעים כשבטים באזור הפרת העלי, לעיתים בברית עם השבטים ubrabū ו־yariḫū; ארבעת השבטים יחד הרכיבו את קבוצת בני ימין. שבט amnānu (או, לעיתים, awnānu) היה שבט חשוב שתרם תרומה משמעותית לנפילת שושלת אור 3, ובתקופת איסין,  מלך ארך התהדר בתואר "מלך אמננום", וברית השבטים אמננו ויחֿרורו הוזעקה מפעם לפעם לעזרה צבאית לעיר ארך באותה תקופה. השושלת של מלך אמננו מארך הייתה קשורה לשושלת האמורית של בבל.

השם buḫazum עשוי להקביל לשם המקראי בועז. השם su-ma-li-ka הוא אולי sū(m)+malika ("שם המלך"). השם ašmadu מתפרש ש"אשם־הדו". לשם a-bi-ia-mu-ta מקבילות, בכתיבים שונים, מתקופות קדומות. השמות האחרונים ברשימה פגומים, והצעות השחזור שלהן עשויות לשפוך אור על המוצא הישיר של שומו־אבו. מידע בנושא זה עשוי אף להבהיר מדוע כתובות רבות המפרטות את שושלת המלוכה הבבלית מגיעות רק עד ליורשו של שומו־אבו, שומו־ל־אל (ייתכן שהסיבה לכך היא ששומו־אבו ושומו־ל־אל היו אחים).

## ההיסטוריות של האבות במסורת המסופוטמית ובמחקר
אזכור שמות שבטים, כגון יחֿרורום, אמננו ונומחֿה, בין אבות קדומים מבטאת תפיסה רווחת במזרח הקדום, לרבות במקרא, שלפיה עמים, קבוצות, שבטים ואף בעלי מקצוע מתייחשים לאב קדמון. השמות הועברו, ככל הנראה, במסורת בעל־פה לפני העלאתם על הכתב, וזה ככל הנראה ההסבר לחלק מההבדלים בין הרשימה הבבלית והאשורית.

למעשה, הרבה מהשמות הם אפונימים מלאכותיים ולא מייצגים דמויות היסטוריות. בשל היעדר ציון תאריכים ברשימות, וכן קושי להעריך את אורך השלטון של ראש שבט נוודי, קשה לתארך את האבות הקדומים המופיעים ברשימות, אך סביר להניח שהדמויות הקדומות בהן מגיעות להאלף ה־3 לפנה"ס; המשך הלוח הבבלי עשוי להצביע על תארוך האבות המוקדמים ביותר המוזכרים בו לימי הפלישה הגוּתית.

### קשרי המלכים לאשור ושושלתה
מהגדרת המלכים כיושבי אוהלים ניתן ללמוד שמדובר בנוודים, ועל כן, סביר להניח שלא היו קשורים לעיר אשור (שממנה צמחה הממלכה, ובהמשך האימפריה, האשורית).

מקשרי הצאצאות בין המלכים יושבי האוהלים האחרונים לבין שמשי־הדו ניתן ללמוד על המוצא האמורי של שושלתו. על אף התאריך המאוחר של עותקי הרשימה, מקובל לתארך את ההעלאה על הכתב של החלקים הראשונים של הרשימה לימי שושלתו של שמשי־הדו.

אושפיה מוזכר בכתובות של שלמנאסר הראשון (המאה ה־13 לפנה"ס) ואסרחדון (המאה ה־7 לפנה"ס), ואולי גם בכתובת מקוטעת של אשור-רשא-אישי הראשון , כמייסד המקדש הקדום של האל אשור בעיר אשור (שלמנאסר ציין ששמו הוא eḫursagkurkurra). אזכור זה מעלה קושי – קשה להאמין שנווד הוא זה שייסד את מקדש האל אשור, שהיה קשור בצורה הדוקה לעיר עצמה. יתרה מכך, לוח כיספו ממרי מימי ישמע־הדו בן שמשי־הדו מזכיר את סרגון ונרם־סין מלכי אכד, אזכור המרמז על מוצא משפחתו של שמשי־הדו באכד, דבר שמוריד עוד יותר את הסבירות שאחד מאבותיו של שמשי־הדו ייסד את מקדש האל אשור בעיר אשור. בקרב החוקרים מקובל ששילובו של אושפיה (יחד עם בנו אפיאשל) בשושלת אבותיו של שמשי־הדו נועד ליצור קשר בין המשפחה האמורית של שמשי־הדו לבית המלוכה הקדום של העיר אשור.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכים אמורים
קטגוריה:בתי מלוכה
קטגוריה:אפונימים
קטגוריה:אשור
קטגוריה:בבל