open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ונטית (שפה רומאנית)

**ונטית** (בוונטית: **Vèneto** או **Łéngua vèneta**; באיטלקית: **Veneto**) היא שפה המדוברת בפי כ-2,200,000 איש בצפון איטליה, בעיקר במחוז ונטו, ובפי כ-100,000 דוברים נוספים בסלובניה ובקרואטיה. למרות השוני המשמעותי ביניהן, נחשבת הוונטית פעמים רבות לניב של איטלקית.

הוונטית היא שפה שונה מהשפה הוונטית שדוברה בוונטו לפני 2,000 שנה ואשר אינה קשורה אליה. בנוסף יש להבחין בין ונטית לבין ניב השפה האיטלקית המדובר בוונטו, שנותר בגדר ניב של איטלקית אף שהושפע רבות מהוונטית.

## היסטוריה
מוצאה של הוונטית מלטינית וולגארית (עממית), וככל הנראה היא הושפעה מלשון שדוברה באזור קודם לכן (Substratum), אולי הוונטית האיטלית, ומשפות גרמאניות שהובאו על ידי שבטים גרמאניים כגון הגותים והלומברדים במאה ה-5. הכתבים הראשונים בוונטית הם מהמאה ה-13, ולשפה נודע מעמד יוקרתי בתקופת הרפובליקה של ונציה, אז שימשה כשפה רשמית ברפובליקה וכלינגואה פרנקה ברחבי הים התיכון.
ימין|ממוזער|200px|"כאן מדברים גם ונטית"
בשפה זו נכתבו מחזות של הקומדיה דל'ארטה, שירה, ואפילו האיליאדה תורגמה לוונטית. למרות זאת, הוונטית הכתובה הלכה ונסוגה מפני הניב הטוסקני ומפני שפות רומאניות אחרות. עם חלוקתה של רפובליקת ונציה בסוף המאה ה-18, חדלה הוונטית בהדרגה מלשמש כשפה רשמית, ועם איחוד איטליה במאה ה-19 הונהג הניב הטוסקני כבסיס לאיטלקית המודרנית. מאז נמצאת הוונטית בנסיגה מתמדת וכל דובריה באיטליה דוברים גם איטלקית. מאידך, מהגרים מוונטו במחצית השנייה של המאה ה-19 הקימו קהילות דוברות ונטית באמריקה הלטינית וברומניה. ב-28 במרץ 2007 הכירה האספה האזורית של מחוז ונטו בוונטית כשפת המחוז, עם קבלת חוק "החסות והשימור של השפה והתרבות הוונטית" (Tutela e valorizzazione della lingua e della cultura veneta).

ממוזער|200px|שפות איטליה – ונטית בסגול למעלה
[שמאל|ממוזער|200px|[שלט רחוב המשתמש במילה הוונטית ל"רחוב" (Calle) ולא במילה המקבילה באיטלקית (Via)]]

## תפוצה
ונטית מדוברת בעיקר במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה וכן באיסטריה, ובחופי מפרץ קוורנר ודלמטיה בסלובניה ובקרואטיה. קהילות קטנות יותר מצויות ברחבי איטליה גם במחוזות לאציו, לומברדיה, אמיליה-רומאניה ובטרנטינו. מחוץ לדרום אירופה יש קהילות דוברות ונטית בעיר טולצ'אה (Tulcea) ברומניה, במקסיקו ובמדינות ריו גראנדה דו סול וסנטה קטרינה בברזיל.

## קישורים חיצוניים

* מילון מקוון אנגלית-ונטית (וובסטר)
* ונטית באתר אתנולוג
* מילון ונטית-איטלקית (PDF)
* סקירה רחבה באנגלית אודות דקדוק השפה
* סקירה על השפה הוונטית (אנגלית ושפות אחרות)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות גאלו-איטליות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:ונטו
פורלן

שמאל|ממוזער|250px|שפות איטליה - פורלן בירוק בהיר למעלה מימין
**פורלן** ( או **Lenghe furlane** - "שפת פורלן"; איטלקית **Friulano**; סלובנית **Furlanščina**) היא שפה רומאנית המדוברת בפי כ-800,000 איש במחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון איטליה, שרובם דוברים גם איטלקית. פורלן אינה ניב איטלקי וכמו רומאנש והלדינית היא שייכת לענף השפות הראטיות.

## היסטוריה ושיוך
בטרם בוא הרומאים לפריולי במאה ה-2 לפנה"ס, היה האזור מיושב בקרנים, בני עם קלטי אשר דיבר שפה קלטית. מעט מאוד מילים קלטיות השתמרו בפורלן אולם השפעה קלטית ניכרת בשמות מקומות. החוקרים מאמינים כי הפורלן החלה להתגבש בשנת 1000 לערך, והמסמכים המוקדמים ביותר בפורלן הם מהמאה ה-11 בעוד שהשירה המוקדמת ביותר היא מראשית המאה ה-14. מעוזה של השפה היה בצ'יווידלה (איטלקית Cividale del Friuli; פורלן Cividât) אך כמעט שלא נעשה בה שימוש רשמי, שכן זה נעשה תחילה בלטינית, אחר כך בונטית ולבסוף באיטלקית. 

קרבת פורלן אל שכנותיה - הרומאנש והלאדינית (אינה קשורה ללאדינו) - הועלתה לראשונה ב-1871 על ידי הבלשן גרציאדו איסאיה אסקולי. אסקולי שכינה את התאוריה שלו בשם "השאלה הלאדינית" (La questione ladina), טען כי שלוש השפות שייכות למשפחת שפות אחת שדוברה בעבר משווייץ בצפון ועד לחופי הים האדריאטי ואיסטריה בדרום. רוב החוקרים מסכימים שפורלן, רומאנש ולאדינית הן שפות נפרדות. מסיבות היסטוריות הושפעה פורלן על ידי הגרמנית פחות מאשר שתי השפות האחרות, וייתכן שזו גם הסיבה לכך שתפוצתה עולה פי כמה על זו של האחרות, המדוברות כל אחת בפי כמה עשרות אלפי דוברים. 

עם תחילת המאה ה-20 זכתה השפה לתחיה הנמשכת גם בהווה, וב-1919 נוסדה בגוריציה החברה הפילולוגית לשפת פורלן (Societât filologjiche furlane) הפעילה בקידומה של השפה עד היום. תרומה מיוחדת להתפתחותה המודרנית של פורלן מצויה בעבודותיו של פייר פאולו פאזוליני (1922-1975), אשר הקים ב-1945 את האקדמיה לשפת פורלן (Academiuta di lenga furlana). ב-1996 קבע חוק אזורי סטנדרט אחיד לכתיבת השפה המבוסס על הניב המרכזי של השפה, וב-1999 הוכרה פורלן כשפה רשמית באיטליה. בכ-40% מהײשובים בנפת אודינה מוצב שילוט בפורלן לצד איטלקית, וכל ישוב בפריולי שומר על שם פורלני לצד שמו האיטלקי.

## תפוצה גאוגרפית
כיום מדוברת פורלן בארבעה ניבים בנפות אודינה, פורדנונה וגוריציה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה, ובחלקה המזרחי של נפת ונציה במחוז ונטו. בעבר דיברו פורלן גם בטריאסטה, והניב המקומי כונה טרג'סטינו (Tergestino). טרג'סטינו הייתה מדוברת בפי רוב אוכלוסיית האזור עד סוף המאה ה-17. בתחילת המאה ה-18, עם עליית חשיבותה של העיר וגדילת אוכלוסייתה בעיקר בדרך הגירה אליה, החלה נסיגה מהירה במעמדו של הטרג'סטינו, שפינה את מקומו לטריאסטינו (Triestino), ניב ונטי. אף כי משפחות האצולה בטריאסטה המשיכו לדבר טרג'סטינו עד אמצע המאה ה-18, הניב נכחד בסופו של דבר. אוכלוסיית מהגרים מפריולי בכל רחבי העולם מנסות לשמר את השפה ואת מסורת ארץ אבותיהם באמצעות אגודות המכונות "פוגולאר פורלן" (Fogolâr Furlan).

## קישורים חיצוניים

*פורטל לשפת פורלן
*פורלן באתר אתנולוג
*על הגנת הפורלן מבחינה משפטית
*קורס מקוון בפורלן
*אתר החברה הפילולוגית לשפת פורלן

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפות רטו-רומאניות
קטגוריה:איטליה: שפות
האלפים היוליאניים

**האלפים היוליאניים** (באיטלקית: **Alpi Giulie**; בסלובנית: **Julijske Alpe**) הם רכס הרים המהווה חלק מרכס האלפים הגיריים הדרומי, בעצמו חלק מהרי האלפים המזרחיים. 

האלפים היוליאניים משתרעים על פני שטח של 4,400 קמ"ר בצפון-מזרח איטליה ובצפון-מערב סלובניה, ומגיעים לשיא גובהם בהר טריגלב שבמרכזו של הפארק הלאומי טריגלב בסלובניה, והנישא לגובה של 2,864 מטר. הנהרות החשובים הנובעים באלפים היוליאניים הם הסאווה הזורם מזרחה אל הים השחור, והסוצ'ה (בסלובנית: Soča; באיטלקית: איסונדזו, Isonzo) כמו גם מספר יובלים של הטליאמנטו (Tagliamento) הזורמים דרומה אל הים האדריאטי. 

ההרים כמו גם מחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבו הם משתרעים בחלקם האיטלקי, מנציחים את שמו של יוליוס קיסר.

החלק הסלובני של האלפים היוליאניים הוכרז כשמורה ביוספרית של אונסק"ו ב-2003.

## קישורים חיצוניים

* אתר מקיף אודות טיפוס והייקינג באלפים היוליאנים
* 

קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
יוליאניים
אלפים יוליאניים
אלפים יוליאניים
קרב דידגורי

**קרב דידגורי** (גאורגית: **დიდგორის ბრძოლა**, דידגוֹריס בּרדזוֹלַה) הוא קרב שהתקיים בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין קואליציה של סלג'וקים בדידגורי, כ-40 ק"מ מערבית לבירה, טביליסי, בצידו המזרחי של רכס תריאלתי, ב-12 באוגוסט 1121. הקרב ידוע בהיסטוריה של גאורגיה בשם **הניצחון המהולל** (ძლევაჲ საკვირველი), ונחשב לניצחון הצבאי הגדול ביותר של האומה הגאורגית.

## רקע

המלך דוד הבנאי דחק את חיל המצב הסלג'וקי בהדרגה מחוץ לגבולות ממלכתו, ושחרר את זדאני (1103), סאמשווילדה (1110), רוסתווי (1115), גישי (1117) ולורי (1118). צבא הממלכה הגאורגית ערך הכנות אינטנסיוויות לקרב מכריע לכיבוש העיר טביליסי, שהוחזקה בידי המוסלמים.

## הקרב

דאגתו הגוברת של הסולטאן מחמוד השני אבן מחמוד (1117-1131), סולטאן בגדאד, נוכח הגידול המהיר של הממלכה הנוצרית בעבר הקווקז, הגיעה לשיאה עם היוודע לו דבר ההכנות של הגאורגים. הוא הכריז על מלחמת קודש כנגד הממלכה הגאורגית, כינס קואליציה של ממלכות מוסלמיות, תחת הנהגתו של הגנרל אילגאזי (Najm ad-Din Ilghazi ibn Artuq), שליט מרדין (Mêrdîn) ושלח אותם לקרב במטרה להחזיר את השטחים שנכבשו ולהגן על טביליסי. אחיו של הסולטאן טוגרול איבן מוחמד (Toğrul b. Muhammad), המליק של גנג'ה, אתאבג גונדוגדו ודובייס איבן סאדאקה, היו בין המפקדים הסלג'וקים שנשלחו לקרב. מספר הסלג'וקים (600,000-800,000) הנזכר על ידי היסטוריונים גאורגיים, אירופאים וברשומות הארמניות, נראה מוגזם, אולם ברור כי מספר הסלג'וקים היה גדול הרבה יותר ממספר החיילים הגאורגים. המספר הסביר יותר של החיילים הוא 56,000 גאורגים ו-150,000-120,000 סלג'וקים.

הצבא הגאורגי בראשות המלך דוד היה מורכב מ:
* 40,000 גאורגים
* 15,000 קיפצ'קים
* 500 שכירי חרב אלאנים
* 300 צלבנים צרפתים במסע צלב

אלגאזי פלש וכבש את סביבות העיר מנגליסי. ושני הצבאות התנגשו בהר דידגורי ב-12 באוגוסט 1121. הגנרלים הגאורגים הקימו את המחנה שלהם עמוק בתוך היער וחסמו את המעבר של הערוץ, כדי למנוע מחייליהם לסגת. לפני תחילת הקרב, שלח דוד הבנאי יחידה של חיל פרשים, שמנתה 200 איש למחנה האויב. הם העמידו פנים כי הם עריקים, ותקפו בפתאומיות ברגע שהגיעו למרכז המחנה הסלג'וקי. בינתיים הכוח הגאורגי העיקרי, תחת הנהגתם של דוד הבנאי ובנו דמטרה תקפו את הסלג'וקים באגפים. בקרב אכזרי, שנמשך כשלוש שעות, ניצחו הגאורגים ניצחון מוחץ. רבים מהסלג'וקים נהרגו, ורבים מהניצולים שועבדו. אלגאזי עצמו נפצע באופן חמור בראשו.

## לאחר הקרב

לאחר הקרב, גרש המלך דוד את חיל המצב הסלג'וקי שנותר מהממלכה וכבש מחדש את טביליסי לאחר מאבק קשה בשנת 1122. הקרב בדידגורי צוין כתחילת תור הזהב בגאורגיה שנמשך עד לפלישת ג'לאל אד-דין מינגבורנו (جلال الدین منکبرنی), שליט האימפריה הח'וואריזמית (ח'ווארזם), בשנת 1225.

לזכר הניצחון בדידגורי, הוקמה אנדרטה מרשימה בהר דידגורי בתחילת שנות התשעים. הרפובליקה של גאורגיה מציינת את הניצחון בדידגורי בחג "דידגוֹרוֹבּה"  ("יום דידגורי") ב-2 בספטמבר.

## קישורים חיצוניים

* רולנד גריגור סאני (1994), **[http://books.google.com/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PA36&dq=Battle+of+Didgori&sig=U2o47HsJvrDvEK8EEndcVWwRUOc יצירת האומה הגאורגית]**, עמ' 36, , (אנגלית)

## הערות שוליים

דידגורי, קרב
דידגורי, קרב
קטגוריה:המאה ה-12
מילפורד סאונד

ממוזער|שמאל|250px|תמונה מאזור מרכז המבקרים לתוך הפיורד
**מילפורד סאונד** (באנגלית: **Milford Sound**, במאורית: **Piopiotahi**) הוא פיורד בדרום מערב האי הדרומי של ניו זילנד, בתוך הפארק הלאומי פיורדלנד ואתר המורשת העולמית טה ואהיפוונמו. מילפורד סאונד הוא אחד מאתרי התיירות הבולטים בניו זילנד, ומגיעים אליו למעלה מחצי מיליון תיירים מדי שנה.

הפיורד נקרא על שם נמל Milford Haven שבוויילס, בתחילה זוהה כמצר ים (באנגלית – Sound), ולא כפיורד, ועל כן דבק בו השם מילפורד סאונד. השם המאורי, Piopiotahi, מתייחס ככל הנראה לציפור קטנה בשם Piopio שמוצאה מאזור הפיורד ונכחדה זה מכבר.

## גאוגרפיה
מילפורד סאונד הוא הצפוני ביותר מבין הפיורדים בפארק הלאומי פיורדלנד. אורכו, ממעגן הסירות שנמצא בפנים היבשת ועד לים טסמן, הוא כ-15 ק"מ, עומקו מגיע ל-450 מטרים והמצוקים וההרים המתנשאים מעליו מגיעים לגובה של מעל 1,500 מטרים. מילפורד סאונד הוא אחד האתרים הגשומים ביותר בניו זילנד, ואף בעולם כולו. ממוצע המשקעים באזור הוא 6,813 מ"מ בשנה ומספר ימי הגשם בשנה ממוצעת הוא 182. כמות המשקעים הגדולה מאפשרת את קיומם של יערות גשם צפופים על ההרים והצוקים התוחמים את הפיורד, ויוצרים אלפי מפלים בגדלים שונים הזורמים אל מימיו. הזרימה הקבועה של מים מתוקים אל מימי הפיורד יוצרת שכבת מים מתוקים בעומק של כ-2.5 מטרים מעל מי המלח של הים.

## תיירות
בקצהו המזרחי של הפיורד, בפנים היבשת, ממוקם מרכז המבקרים של מילפורד סאונד. במרכז המבקרים קיים נמל תעופה קטן – המשמש מטוסים קלים לצפייה בנוף, מעגן סירות – המספק שירותים למספר חברות המציעות שיט נופי במימי הפיורד, מלון, אכסניה ומסעדה לשירות התיירים הרבים שפוקדים את האתר מדי יום. על אף המרחק הגדול מנקודות יישוב או מוקדי תיירות אחרים פוקדים את מרכז המבקרים אלפי תיירים מדי יום ומעל 550,000 תיירים בשנה. רובם מגיעים באוטובוסים מאורגנים מקווינסטאון, אך גם העיירה טה אנאו, הקרובה יותר אל הפיורד, מהווה תחנת יציאה מרכזית.

רוב התיירים המגיעים למילפורד סאונד יוצאים לשיט נופי של מספר שעות במימיו. שכבת המים המתוקים שמעל מי המלח של הים מסננת את רוב קרינת השמש ויוצרת במימי הפיורד סביבה תת-מימית ייחודית בה ניתן לצפות קרוב לפני המים ביצורים דוגמת ה-Black coral השוכנים בדרך כלל בעומק רב. אטרקציות תיירותיות נוספות כוללות טיסה לצפייה בנוף ושיט בקיאק ים. לאורך הדרך המובילה אל מילפורד סאונד פזורים מסלולי הליכה רבים ומגוונים, וכן מסלול ההליכה המפורסם ביותר בניו זילנד טרק המילפורד (Milford track) מתחיל מאגם טה אנאו ומסתיים במילפורד סאונד עצמו, מרחק הפלגה קצרה ממרכז המבקרים.

## גלריה

New Zealand Milford Sound.JPG|הקצה המזרחי של הפיורד, סמוך למעגן הסירות
Milfordsound.jpg|מילפורד סאונד – ביום מעונן
Milford Sound NZ.jpg|מבט אל תוך הפיורד, תמונה מהחיבור אל ים טסמן


## ראו גם
* דאוטפול סאונד

## קישורים חיצוניים

* סרטון וידאו ב-360 מעלות מתוך שיט במילפורד סאונד
* איפה יש מפל שהמים שלו לא נופלים?, באתר אנציקלופדית אאוריקה
ממוזער|מרכז|600px|תמונת פנורמה של מילפורד סאונד

קטגוריה:ניו זילנד: פיורדים
קטגוריה:סאות'לנד
הסכם שנברון

שמאל|ממוזער|250px|פרובינציות האימפריה הצרפתית בדרום אירופה לאחר הסכם שנברון (1810)
**הסכם שנברון** (בצרפתית **Traité de Schönbrunn**; בגרמנית **Friede von Schönbrunn**) היה הסכם שלום בין אוסטריה וצרפת שנחתם ב-14 באוקטובר 1809 בארמון שנברון בווינה. ההסכם סיים את מלחמת צרפת נגד הקואליציה החמישית שאיחדה את אוסטריה ובריטניה, ושהייתה חלק מהמלחמות הנפוליאוניות.

ההסכם נחתם בעקבות קרב וגראם ב-5 ביולי וב-6 ביולי 1809, ואף שהקרב היה שקול למדי, האבדות הכבדות של האוסטרים גרמו להם להיקשר בהסכם שכפה עליהם תנאים קשים. במסגרת ההסכם ויתרה אוסטריה על טירול וזלצבורג שעברו לשליטת בוואריה, על חלקים מפולין של ימינו (מערב גליציה) שנמסרו לדוכסות ורשה, על טרנופול שנמסרה לרוסיה, ועל טריאסטה ודלמטיה אשר נמסרו לצרפת עצמה. בשטחים אלה הוקמו הפרובינציות הצרפתיות של איליריה. בנוסף הכירה אוסטריה בז'וזף בונפרטה, אחיו של נפוליאון, כמלך ספרד, צבאה הוקטן ל-150,000 חיילים והיא נאלצה לשלם פיצויי מלחמה לצרפת.

לאחר חתימתו של הסכם שנברון הגיעה האימפריה הצרפתית לשיא גודלה, ונפוליאון שלט דרך גנרלים וקרובי משפחתו ברוב מערב אירופה.

## קישורים חיצוניים

* 

שנברון
שנברון
שנברון
קטגוריה:פולין: היסטוריה
קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
שנבורן
קטגוריה:קצרמר צרפת
אנדרה שנייה

**אַנְדְרֶה מָארִי שֶנְיֶיה** (בצרפתית: **André Marie Chénier**; 30 באוקטובר 1762 – 25 ביולי 1794) היה משורר צרפתי. נחשב למבשר תנועת הרומנטיקה בשירה הצרפתית. הוצא להורג ב.

## קורות חייו
אנדרה שנייה נולד בקונסטנטינופול לאם יוונייה (אליזבת סאנטי-לומאקה) ולאב צרפתי (לואי שנייה). אביו בילה שנים רבות במזרח התיכון כסוחר בדים. כאשר אנדרה היה בן שלוש, משפחתו שבה לצרפת. הוא למד בקולז' דה נוואר בפריז והצטיין בתרגום של שירת יוון העתיקה לצרפתית. ב-1783 התגייס לצבא הצרפתי והוצב בשטרסבורג, אך עד מהרה שב לפריז. הוא השתתף בחוג הספרותי שקיימה אמו בביתה, שבו התיידד, בין היתר, עם הצייר ז'אק-לואי דויד ועם הכימאי אנטואן לבואזיה.

בהשפעת שירת העת העתיקה החליט להיות משורר. ב-1784 ביקר בשווייץ, ברומא, בנאפולי ובפומפיי, ושב לפריז מלא רשמים ותוכניות לעתיד. במשך שלוש שנים (1784–1787) ניסה את כוחו בכתיבת חרוזים, ובתקופה זו כתב את הפואמות הראשונות שלו, ובהן "בכחוס" ו"העיוור". בתקופה 1787–1790 שימש כמזכיר שגרירות צרפת בלונדון. עם שובו לפריז התקרב לתנועה המהפכנית והמליץ בפני האספה המכוננת הלאומית על חופש הפולחן הדתי ועל הפרדת הדת מן המדינה.

אחרי הפיכת היעקובינים (10 באוגוסט 1792) גינה את הטבח שערכו אנשי הקומונה הפריזאית באסירים המלוכנים בספטמבר של אותה שנה. הוא כתב אל האספה המחוקקת וביקש לאפשר למלך לואי השישה עשר לערער בפני העם על גזר דין המוות שהוטל עליו. כתוצאה מכך נחשד אנדרה שנייה בבגידה. אחרי שהמלך הוצא להורג (21 בינואר 1793) הוא הסתגר בביתו בעיר ורסאי ולא יצא משם אלא בלילות. הוא העריץ את שארלוט קורדה, שרצחה את ז'אן-פול מארה (13 ביולי 1793), וכתב שיר הלל לכבודה.

ב-7 במרץ 1794 נעצר והושם בכלא, בו המשיך לכתוב. הוא גם התאהב בעצירה מאדאם דה קואני וכתב לכבודה את הפואמה "העצירה הצעירה", הנחשבת ליצירת המופת שלו. הוא הובא למשפט אך סירב להגן על עצמו והלך אל מותו, שבו ראה הימלטות מן האכזריות ומן העריצות. הוא הוצא להורג באמצעות גיליוטינה שלושה ימים בלבד לפני מפלת רובספייר.

בחייו הקצרים הספיק אנדרה שנייה לפרסם שתי פואמות בלבד: "משחק הטניס" (1791) ו"שיר תהילה לשווייצרים" (1792). ב-1819, עשרים וחמש שנה אחרי מותו, חבריו הוציאו לאור את קובץ שיריו. המלחין האיטלקי אומברטו ג'ורדאנו כתב לזכרו את האופרה "אנדריאה שנייה", שהועלתה על הבמה בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו ב-28 במרץ 1896.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בימי המהפכה הצרפתית
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:צרפתים ממוצא יווני
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1762
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1794
מתי מגד

**מתי מגד** (1 במאי 1923 - 16 בנובמבר 2003) היה סופר עברי מאנשי הפלמ"ח. עורך ספר הפלמ"ח (1955), בשיתוף פעולה עם זרובבל גלעד. היה מורה בקיבוץ גבעת חיים, לימד בסמינר אורנים, היה פרופסור לספרות, ודיקן הפקולטה למדע הרוח ובאוניברסיטת חיפה.
## ביוגרפיה
מגד (גרינברג) נולד בפולין ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל שלוש. המשפחה התגוררה במושבה רעננה, ושם ניהל אביו את בית הספר. הוא למד בבית הספר המחוזי בגבעת השלושה ואחר כך בגימנסיה הרצליה. לאחר לימודיו הצטרף לגרעין הכשרה של השומר הצעיר בקיבוץ משמר העמק, והתגייס לפלמ"ח. ב-1944 נאסר למשך יותר משנה על ידי המשטרה הבריטית בגין ניסיון להבריח נשק מסוריה. מגד היה פעיל בהעלאת יהודי אירופה לישראל. ב-1947 נשלח על ידי ההגנה לאמן פליטי שואה לקראת עלייתם לישראל. לאחר חזרתו התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. לאחר שחרורו למד ספרות, פילוסופיה וקבלה באוניברסיטה העברית. הוא סיים תואר שני במדעי הרוח בשנת 1964  ובשנת 1974 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה על חיבורו גלות ושתיקה ועיצובן הדו–לשוני ביצירתו של סמואל בקט.  אחרי המלחמה שימש כמורה לספרות, תחילה בקיבוץ גבעת חיים ואחר כך בסמינר אורנים למשך 12 שנה. משם עבר ללמד באוניברסיטת חיפה, ושימש כראש החוג לספרות וכדיקן הפקולטה למדעי הרוח עד תחילת שנות ה-70.

בנוסף לכתיבתו שעסקה בנושאים האופייניים לדור הפלמ"ח, עסק גם בחקר הספרות. בשנת 1966 יצאה לאור בעריכתו אנתולוגיה מקיפה **הדרמה המודרנית, מבואות ומקורות** ובשנת 1968 פרסם את **דוסטויבסקי, קאפקא, בקט**. ב-1970 ערך את  **שירים ליריים 1900–1970 מבחר מן השירה העברית החדשה**. ב-1972 ערך את האנתולוגיה לספרות צעירה "ביכורי עטים", בה נתפרסמו, לראשונה, כותבים כמו ויקי שירן, חזי לסקלי, דן הורוביץ, אריה קרישק, חנן עזרן ואחרים. כמו כן, כתב תרגם מספר מחזות.

בשנת 1980 חיבר ספר על הזוהר: **האור הנחשך, ערכים אסתטיים בספר הזהר** (בהוצאת ספרית פועלים), אותו הקדיש למורו ורבו גרשם שלום.

בשנותיו האחרונות שהה בניו יורק, שם נפטר.

א"ב יהושע, מידידיו, ביסס את הדמות הראשית ברומן שלו **גירושים מאוחרים** על דמותו של מגד.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

## חיים אישיים
מגד היה נשוי לציירת חנה מגד, להם שני בנים ובת ושמונה נכדים ונכדות. היה נשוי בשנית לדורי אשטון.

אחיו היה הסופר אהרן מגד.

## ספריו
* **המגדל הלבן** (1949)
* **אור בסורג** (1953)
*  **בנתיב הפלמ"ח** (1958)
* **יומו האחרון של דני** (1968)
* **מם (שם שאול)** (1985)
* **שעון החול** (1989)
* **צוואתו של מרק מתנאל** (1999)
* **מוקשים זרים** (2000)
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* , , , 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סופרי דור הפלמ"ח
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
מתי
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: ספרות עברית והשוואתית
קטגוריה:סגל אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:בוגרי בית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים 
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
משפחת פוטוצקי

ממוזער|סמל האצולה של משפחת פוטוצקי
[ממוזער|ארמון [לנצוט שהיה בבעלות משפחת פוטוצקי]]
[ממוזער|ארמון משפחת פוטוצקי ב[רדזין פודלסקי|ראדזין]]
**משפחת פוטוצקי** (בפולנית: **Potocki**, **Potoccy**, **Potocka**, **Patoka**) היא משפחת אצולה (שְלַכְטַה) פולנית, מהגדולות והמשפיעות לאורך השנים.

מקורה של המשפחה ומקור שמה מהכפר פוטוק ויילקי  שבמחוז קרקוב שבפולין.

תיעוד על משפחה זו מופיע החל ב. יאקוב פוטוצקי היה המגנאט הראשון במשפחה, אשר ענפיה השונים קיימים עד היום עם נציגות בארצות שונות. השם **"פוטוק"** הוא אמריקניזציה של שם המשפחה פוטוצקי.

בתום "המלחמה הארוכה" כנגד האימפריה העות'מאנית זכה נציג אחד מענפי המשפחה בתואר רוזן ב-1606 מידי שליטי האימפריה הרומית הקדושה ששלטו אז בדרום ומערב פולין. אחרי חלוקת פולין אימצו כל ענפי המשפחה את התואר.

בזכות נאמנותם ושירותם ליאן זמויסקי (ממשפחת זמויסקי) והמלך זיגמונד השלישי הפכה המשפחה לבעלת השפעה ומעמד גבוה. הפוטוצקים מילאו תפקיד משמעותי בהיסטוריה האוקראינית כקציני צבא וכדמויות משמעותיות בחייה הכלכליים של אוקראינה.

באותה תקופה הפכו בני המשפחה לבעלי עיירות רבות (למשל, ברודי, קריסטיאנופול, נמריב, סטניסלביב, זבאראץ'), מאות כפרים ולטיפונדיה ענקית בגליציה, פודיליה ובמערב אוקראינה. משם היו אחת המשפחות העשירות והמשפיעות ביותר על קהילת הפולנים. מאחוזותיה של משפחת פוטוצקי: הכפר בוצ'אץ', החל מסוף המאה ה-17.

לפי אגדה יהודית שאין לה תיעוד היסטורי מחוץ למסורת היהודית, אחד מבני המשפחה, ולנטין פוטוצקי, התגייר ושינה את שמו ל"אברהם בן אברהם". הוא הוצא להורג בשריפה, לאחר שנתפס בעקבות הלשנה ועמד בסירובו לחזור לנצרות. יש הטוענים כי מסיבה זאת, ענף אחד בסמל האצולה של המשפחה חסר.

השם "גרף פוטוצקי" הפך גם למושג בפי יהודי פולין כשם של אדם בעל עושר רב. מקובל היה לשמוע מפי ותיקי היישוב מעולי העלייה הרביעית והחמישית, ביטויים כגון "עשיר כגרף פוטוצקי" (לגבי עשיר מופלג) או "מתנהג כגרף פוטוצקי" (לגבי אדם החי מעבר לאמצעיו הכספיים) ודומיהם, והגערה "את חושבת שאת הבת של גרף פוטוצקי?".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
פוטוצקי
פוטוצקי
קטגוריה:פולין: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
איימי דאימונד

**איימי דאימונד** (נולדה **איימי לינאה דיזיסמונט** בשוודית: **Amy Deasismont**; ב-15 באפריל 1992) היא זמרת פופ שוודית. היא התפרסמה בגיל 12 עם יציאתו של הסינגל, "What's in It for Me" שהפך בשנת 2005 ללהיט בשוודיה ובמדינות השכנות לה.

## ביוגרפיה

דאימונד נולדה בנוֹרְשֶפּין שבשוודיה כבת שנייה לאב אנגלי, לי, ולאם שוודית, כריסבת'. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לאנגליה. כשדאימונד הייתה בת 4 חזרה המשפחה להתגורר בשוודיה בעיר יֶנְשֶפּין, שם היא למדה שוודית. דאימונד עדיין מתגוררת בינשפין, יחד עם שתי אחיותיה הצעירות, ליסה והולי, ואחותה הגדולה, דניאל.

דאימונד החלה להחליק על הקרח בגיל שש, וזכתה במדליית זהב כפולה. היא התאמנה שש פעמים בשבוע לפני תחילת קריירת השירה שלה. בנוסף, היא למדה בבית ספר לתיאטרון ולריקוד.

דאימונד אהבה לשיר מאז שהייתה בת שנתיים. אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בהיותה בת 7 בתחרות כישרונות צעירים. בתוכנית היא התלבשה כמו הזמרת בלינדה קרלייל והניעה את שפתייה כאילו היא שרה את שירה של קרלייל "Heaven is a Place on Earth". היא הגיעה למקום השלישי.

בשנת 2004 היא השתתפה בסדרת תחרויות כישרונות שוודיות בשם "סופר טרופרס" וזכתה ברובן. הפרס בתחרות היה הקלטת שיר, ובתחילת 2005, יצא הסינגל הראשון של דאימונד - " What's in It for Me". הסינגל זכה להצלחה רבה בשוודיה ובמדינות השכנות לה, ובמרץ 2005 הפך לפלטינה. בעקבות הצלחת הסינגל, יצא במאי 2005 אלבום הבכורה של דאימונד, " This Is Me Now". האלבום מכר למעלה מ-100,000 עותקים והפך לאלבום זהב. בסוף 2005, יצאה דאימונד לסיבוב הופעות במרכז אירופה.
בגיל 13, הפכה לדאימונד לזמרת הצעירה ביותר שזכתה בפרס המוזיקה הנורדי, על השיר "What's in It for Me", שזכה בקטגוריית "להיט השנה".

דאימונד החלה בהקלטת האלבום השני בפברואר 2006, והאלבום יצא ב-24 במאי אותה שנה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי, "?Is It Love", יצא ב-26 בספטמבר 2007. האלבום עצמו, "Music in Motion", יצא ב-27 בנובמבר 2007.

בפברואר 2008 השתתפה דאימונד בתחרות הקדם אירוויזיון השוודית, המלודיפסטיבלן, עם השיר "Thank You".

## דיסקוגרפיה
### 2005: This Is Me Now
**סינגלים מהאלבום:**
*"?What's In It For Me" -הסינגל יצא כפרס מאחת התחרויות שדאימונד השתתפה בהן (יצא ב-2005).
*"Welcome To The City" (יצא ב-2005).
*"Shooting Star" (יצא ב-2005).

### 2006: Still Me Still Now
**סינגלים מהאלבום:**
*"Don't Cry Your Heart Out" (יצא ב-2006).
*"Big Guns" (יצא ב-2006).
*"It Can Only Get Better" (יצא ב-2006).

### 2007: Music In Motion
*'סינגלים מהאלבום:
*"Is It Love?"
*"Stay My Baby".

=== 2008: Music In Motion (Gold Edition) ===

=== 2008: *En Helt Ny Jul* ===

=== 2009: *Swings And Roundabouts* ===

=== 2010: *Amy Diamond: Greatest Hits'' ===

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרות שוודיות
קטגוריה:זמרות פופ שוודיות
קטגוריה:משתתפי מלודיפסטיבלן 2008
קטגוריה:שוודיות שנולדו ב-1992
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1992
מניית בכורה

**מניית בכורה** היא מניה שבאה לענות על הצורך שיש לחברות שונות להגדיל את משאביהן הכספיים על ידי גיוס הון בורסאי מבלי לדלל את זכויות המנהלים. היתרון המרכזי של מניית בכורה הוא בעדיפות שהיא מעניקה למחזיקים בה במועד המוקדם יותר, בהשוואה לשאר בעלי המניות, בקבלת דיבידנדים, כך ששאר בעלי המניות נאלצים להסתפק ביתרה. מניה זו אינה מעניקה למחזיקים בה זכות הצבעה בכל הנוגע לזכויותיהם. ככלל, נחלקות מניות הבכורה בעיקר על פי אופי הצבירה וההשתתפות שלהן:

****מניית בכורה משתתפת ברווחים***: כלומר, מניית בכורה המעניקה למחזיק בה את כל ההטבות הנזכרות, אך בנוסף גם מעניקה לו את הזכות להשתתף ברווחי החברה השנתיים (בשנה בה חולק הדיבידנד) עד שיעור מסוים עם שאר בעלי המניות שאינם מחזיקים במניות בכורה.
***מניית בכורה שאינה משתתפת ברווחים**: מניית בכורה רגילה שאינה משתתפת ברווחי החברה עם בעלי המניות האחרים (אך עדיין מקבלת את הדיבידנדים מחלקה שלה).
***מניית בכורה צוברת**: כלומר, מניית בכורה המאפשרת למחזיק בה לקבל דיבידנד למפרע, גם על שנים שבהן לא חולק דיבידנד (כלומר, אם בשנה אחת לא חולק דיבידנד אך בשנה לאחריה כן חולק, יקבל המחזיק בה דיבידנד על שתי השנים).
***מניית בכורה שאינה צוברת:** כלומר, מניה המאפשרת למחזיק בה לקבל דיבידנד רק בשנים שבהן מחולק דיבידנד. 
ייתכן כי תהיה מניית בכורה משתתפת וצוברת, משתתפת ואינה צוברת, אינה משתתפת וצוברת, אינה משתתפת ואינה צוברת.

## סוגי מניות בכורה
*מניית זהב (ראו מניית שליטה).
*מניה בת פדיון: מניה הנרכשת במחיר קבוע וניתן למכור או לקנות אותה בחזרה במחיר שבו נמכרה או נקנתה.
*מניה רגילה מבוכרת: מעניקה לבעליה הטבה נוספת המאפשרת להם להתחלק בעודפים שנותרו לאחר חלוקת הדיבידנדים.
*מניית הצבעה: מאפשרת זכות הצבעה אך שוללת זכות לקבלת דיבידנדים, מאפשרת לחברי דירקטוריון לנהל את החברה מנפיקת המניה.
*מניית יסוד: מעניקה עדיפות בהצבעה, למשל בדרך של הגדלת מספר הקולות ביחס לכל מניה, זכות הכרעה במקרה של שוויון או זכות השתתפות ברווחי חברה קודם לחלוקת הדיבידנדים.

## ראו גם
*מניה רגילה

## קישורים חיצוניים
*עמי גינזבורג, מניות בכורה, TheMarker
*סוגי מניות בחברה ציבורית, בפורטל הזכאים והחייבים-מידע משפטי לאזרח
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מניות
קטגוריה:דיני תאגידים
לוס לידר

**לוס לידר** (מאנגלית: **Loss leader**) הוא מוצר הנמכר ברשתות שיווק במחיר הפסד. זוהי שיטת פעולה שיווקית-פרסומית שמכניסה רווחים בדומה להשקעה בפרסום ומבצעים מסוג אחר.

רשתות שיווק רבות נוטות כחלק מניהול העסק להגדיר מוצר כלשהו או מספר מוצרים מסוימים כמוצרי "לוס לידר" אשר נמכרים בחנות במחיר הפסד. מטרת המוצר הוא למשוך לקוחות אל החנות בעזרת אותו מוצר ולהתבסס על העובדה כי צרכן המגיע לחנות כדי לקנות אותו, יקנה בנוסף אליו עוד כמה מוצרים נוספים מהם ירוויח העסק.

מוצרים אלה הם לרוב מוצרי צריכה חשובים, כאלה שהצרכן עשוי להגיע לחנות במיוחד בשבילו. לרוב הם גם מוצרים הנצרכים על בסיס קבוע כך שהם מרגילים את הקונה להגיע לחנות באופן תדיר. בין אלו נמנים מוצרי יסוד כגון קפה, מזון לתינוקות ומוצרים נוספים בהתאם לסוג הרשת ואופיה של תרבות הצריכה המקומית.

בארגון החנות, מוצרים אלו מונחים רחוק מהכניסה לחנות כדי שבדרך אליהם יעברו הצרכנים על פני מוצרים רבים הנמכרים במחירי רווח.

בישראל, רשת רמי לוי שיווק השקמה ידועה בהשתמשותה בשיטה זו בצורה מוחצנת כמו למשל מכירת קילוגרם בשר עוף בשקל אחד או קוקה קולה במחירי הפסד. זכיינית קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, סירבה למכור לרשת את מוצריה, עד שנאלצה לחזור בה עם התערבותו של הממונה על ההגבלים העסקיים. 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:שיווק
קטגוריה:עלויות
אינטליגנציה קולקטיבית

**אינטליגנציה קולקטיבית** (באנגלית: **Collective Intelligence**) היא מושג במדעי ההתנהגות, בלימודי סוציולוגיה ותקשורת, בחקר חברות ובמדעי המחשב. מונח זה מתאר מצב בו קיימת אינטליגנציה אשר עולה משיתוף פעולה ומתחרות בין פרטים רבים, ונראה כאילו יש ל"אינטליגנציה" זו בינה משלה. אינטליגנציה קולקטיבית מופיעה בצורות שונות של החלטות משותפות אצל חיידקים, בעלי חיים, בני אדם ומחשבים.  

## אינטליגנציה קולקטיבית בעידן הדיגיטלי
אינטליגנציה קולקטיבית מתארת את היכולת של מידע מרושת ושל טכנולוגיות מחשב להגדיל באופן חסר תקדים את המאגר הקולקטיבי של הידע החברתי. הגדלה זו נעשית באמצעות הרחבה של מספר האינטראקציות האנושיות המתאפשרות הודות לרשתות התקשורת השונות, ובו זמנית מתוך כך שאמצעים אלה מאפשרים יכולת נרחבת ועצומה לייצר ידע, למיין, לסווג לאחסן ולשלוף אותו דרך גישה קולקטיבית למסד נתונים המצוי ברשת. 

## ההוגים בתחום
חלק מההוגים הבולטים בתחום אינם פסיכולוגים או סוציולוגים, אלא מחברי ספרי מדע פופולרי, מדע אלטרנטיבי ועידן חדש כפיטר ראסל, טום אטלי או הווארד בלום. אחרים, כמו פייר לוי, או פרנסיס הייליהן, שייכים לממסד המדעי; ובין אנשי מדעי המחשב העוסקים בתחום, ניתן למצוא דמויות כמו דאגלס אנגלברט. חלוץ המחקר בתחום, ג'ורג' פור, הגדיר אינטליגנציה קולקטיבית כ"יכולת של קהיליות אנושיות להתפתח לרמה גבוהה יותר של מורכבות ולקראת הרמוניה, דרך פיתוח מנגנונים של אבחנה ושילוב, תחרות ושיתוף פעולה". פור, כמו אטלי, מתייחסים בעיקר לפוטנציאל שיש לאינטליגנציה קולקטיבית על ההתפתחות האנושית.

## ביקורת על התחום
יש הטוענים כי המושג "אינטליגנציה קולקטיבית" אינו בעל תוקף אמפירי, ולא מתבסס על תאוריה מוצקה ועל מושגים מדויקים. כן נטען כי לא פותחה תאוריה המנסה לקשר בין התחומים השונים שבהם מתבטאת האינטליגנציה הקולקטיבית.  

## קישורים חיצוניים

* חוכמת ההמונים. אנציקלופדיית האאוריקה. 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינטליגנציה
שנת הארנב

"**שנת הארנב**" (בפינית: **Jäniksen vuosi**) הוא אחד מספריו הנודעים של ארטו פאסילינה. הספר יצא לאור בשנת 1975 והתפרסם ביותר מעשרים שפות. הוא תורגם לעברית בידי המשורר רמי סערי וראה אור בסדרת "ספרייה לעם" של הוצאת עם עובד / סצנה. הספר גם עובד לסרט בבימויו של ריסטו ירוה (Risto Jarva) ובהשתתפות השחקן אנטי ליטיה (Antti Litja) בתפקיד הראשי, תפקידו של קארלו וטנן.

הרומן מתמקד בהרפתקות שחווה קארלו וטנן, עיתונאי מחוספס המואס בחייו הקרים והמנוכרים בהלסינקי, לצד אישה שהוא אינו אוהב. באחד מימי הקיץ מחליט וטנן להישאר ביער כדי לטפל בארנב קטן, שרגלו נשברה בתאונה. אותה החלטה היא ראשיתה של מסע ארוך ברחבי פינלנד וביערות לפלנד, מסע סבוך, עתיר תקריות מסעירות והרפתקות מבדחות. וטנן, גיבור הרומן, הוא מבחינות רבות אנטי-גיבור ומבחינות אחרות דמות של מורד מהפכני, כפי שמתייחס אליו גם הסופר בפסקות הסיום של היצירה. לצדו מככב הארנב, הגונב תדיר את ההצגה במעלליו המשעשעים ובקשר הרגשי העמוק הנוצר בינו לבין הגבר המתלווה אליו. מכל מקום, היעד שמציב לעצמו וטנן איננו שינוי כולל של הסדר החברתי או של המשטר הקיים, ומקורו דווקא במצוקה אישית. וטנן מתקומם בעזרת שכלו הישר והגיונו הבריא נגד אורח חיים מובנה, מתסכל ומייאש. בהמשך לעצם ההתקוממות יוצא הגיבור לסדרת עלילות ומעללים, שפאסילינה מעביר לעיני הקוראים בסיפורים עסיסיים, במעשי גבורה מבדחים ובסדרות רצופות אי-הבנות ומחדלים שונים ומשונים. החתרנות האנטי-בורגנית של שנת הארנב אינה באה להציב את גיבורה כמופת אקולוגי או אידאולוגי, אלא להציע בררה מתקבלת על הדעת לחשיבה מתובנתת ולראייה חד-צדדית של העולם. בכתיבת רומן זה הצליח פאסילינה לומר אמירה אמיתית וכנה בשבח החופש ובזכות יחסים בריאים יותר בין בני-האדם לבין עולם החי.

## קישורים חיצוניים
* 
* מאמר ביקורת על הספר במדור התרבות והספרות של עיתון תל אביב
* 
* 
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1975
קטגוריה:ספרות פינית
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
התזמורת הסימפונית האמריקאית

**התזמורת הסימפונית האמריקאית** היא תזמורת אמריקאית שייסד ב-1962 המנצח לאופולד סטוקובסקי, שהיה אז בן 80.

## תולדות התזמורת

סטוקובסקי כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת עד מאי 1972, אז חזר, בגיל 90, לאנגליה. ליאון בוטשטיין הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי. נוסף לסדרת המנויים הראשית שלה במרכז לינקולן בניו יורק, התזמורת מגישה גם סדרה של קונצרט/הרצאה בשיתוף הקהל, בשם "קלאסיקה בלתי מסווגת". התזמורת מופיעה גם כתזמורת הבית של "מרכז ריצ'רד ב. פישר לאמנויות הבימה" בבארד קולג' באנאנדייל על נהר הדסון, שם היא מגישה סדרת קונצרטים חורפית ומופיעה בפסטיבל המוזיקה של בארד בחודשי הקיץ. התזמורת הסימפונית האמריקאית יוצאת לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ומרבה בהקלטות ושידורי רדיו.

בשנת 2007 הייתה התזמורת בין כ-530 מוסדות אמנות ושירותים חברתיים בעיר ניו יורק, שהיו שותפים למענק בן 20 מיליון דולר מתאגיד אנדרו קרנגי, שהתאפשר הודות לתרומת ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

אמריקאית
אמריקאית
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
אסטרטגיית אוכף

**אסטרטגיית אוכף** (באנגלית: **Straddle Strategy**) היא אחת מהאסטרטגיות המקובלות בהשקעה בשוק ההון. את אסטרטגיית האוכף מבצעים באחד האופנים הבאים: קניית אוכף או מכירת אוכף.

## אסְטְרָטֶגְיַת קניית אוּכָּף (Long straddle strategy)
ממוזער|אסטרטגיית קניית אוכף
אסטרטגיה שבה נעשית קניה של אופציות רכש ואופציות מכר, כאשר תאריך הפקיעה ומחיר המימוש של האופציות זהים.

אסטרטגיה זו מתאימה למצב שוק תנודתי, כאשר מעריכים שצפויה להתרחש תנועה חדה בשוק, אך לא יודעים להעריך לאיזה כיוון. לצורך יצירת אסטרטגיה זו נדרש המשקיע לתשלום ראשוני לצורך קניית האופציות. עם זאת, אם ההערכה נכונה, והשוק תנודתי האסטרטגיה תיצור רווח.

יתרונות האסטרטגיה: הרווחים יכולים להיות בלתי מוגבלים. ההפסדים יהיו מוגבלים לעלות רכישת האופציות.

חסרונות האסטרטגיה: מאחר שטווחי הכיסוי של האסטרטגיה רחוקים יחסית - אחוזי ההצלחה אינם גבוהים בדרך כלל, וגם במקרה של רווח, הרי שאינו גבוה משום שרק לעיתים רחוקות מבצע השוק תנודתיות חדה עד למועד הפקיעה.

## אסְטרטגְיַת מכירת אוּכָּף (Short straddle strategy)
ממוזער|אסטרטגיית מכירת אוכף
אסטרטגיה שבה נעשית כתיבה של אופציות רכש ואופציות מכר, כאשר תאריך הפקיעה ומחיר המימוש של האופציות זהים.

אסטרטגיה זו מתאימה למצב שוק יציב, כאשר מעריכים שלא צפויה להתרחש תנועה חדה בשוק. ביצירת אסטרטגיה זו גובה המשקיע תשלום ראשוני מכתיבת האופציות. האסטרטגיה מאפשרת להישאר במצב של רווח כל עוד השוק לא מבצע תנועה חדה לאחד הכיוונים. במידה והשוק נע לקצוות – האסטרטגיה תיצור הפסד.

יתרונות האסטרטגיה: כל עוד השוק יציב, או שנכס הבסיס נסחר ביציבות – נוצר רווח. לעיתים תספיק תקופה קצרה של מספר שבועות של יציבות על מנת לקבוע שנוצרו רווחים, וזאת משום שמחירי האופציות נשחקים מהר, ועל ידי כך ניתן לרכוש את האופציות שנמכרו במחיר נמוך (=סגירת פוזיציה).

חסרונות האסטרטגיה: הרווח הנוצר הוא מוגבל. ההפסד העשוי להיווצר אינו מוגבל.

קטגוריה:אופציות
הקומנדו הצרפתי

[שמאל|ממוזער|220px|שלט ההנצחה בכניסה ל'''מצפור הקומנדו הצרפתי''', סמוך ליישוב [אשלים בנגב]]
שמאל|ממוזער|250px|שלט במצפור הקומנדו הצרפתי
שמאל|ממוזער|250px|מעביר המים תחתיו מצאו הפצועים מקלט ונרצחו
שמאל|ממוזער|250px|מפת הקרב על משלטי התמילה

**הקומנדו הצרפתי** היה יחידת לוחמים דוברי צרפתית במסגרת הגדוד התשיעי של הפלמ"ח, בחטיבת הנגב, שלחמה במהלך מלחמת העצמאות בשנים 1948–1949.

## פעילות
יחידת הקומנדו הצרפתי מנתה כמאה לוחמים דוברי צרפתית, רובם עולים יהודים ממדינות צפון אפריקה, וחלקם נוצרים אוהבי ישראל, שלחמו בצבא צרפת החופשית ובמחתרות האנטי-נאציות בתקופת מלחמת העולם השנייה. את הפלוגה הקים תדי איתן, קצין צרפתי (שמו המקורי היה תָדֶה דִיפְרה - 1912–1971), מתנדב צרפתי קתולי, אוהב ישראל, סרן בצבא המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה.

הלוחמים בפלוגת דוברי הצרפתית, שהיו שונים בלבושם ובשפתם מלוחמי הפלמ"ח ילידי הארץ, כונו בשם "הקומנדו הצרפתי", כינוי שהפך במהלך הזמן לשמה הרשמי של הפלוגה.

יחידת דוברי הצרפתית הוקמה באוגוסט 1948 על ידי תדי איתן, כגדוד דוברי צרפתית (גדוד 75). בראשיתו השתייך הגדוד לחטיבה 7, אך כעבור זמן קצר הועבר לחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בתחילת אוקטובר, לקראת מבצע יואב, ארגן איתן את טובי חייליו לפלוגה, שצורפה אל הגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. אנשי הפלוגה היו מצוידים בנשק אוטומטי וחצי-אוטומטי, ורובם בעלי מיומנות וניסיון קרבי. הם חולקו לשתי פּלָגוֹת, בכל פלגה ארבעה צוותי קומנדו. המפקדים היו קצינים וסמלים בעלי ניסיון והכשרה צבאית.

במסגרת הגדוד התשיעי השתתפה הפלוגה במבצע יואב ובמבצע חורב. במסגרת מבצע יואב, באוקטובר 1948, הייתה פלוגת הקומנדו הצרפתי בכוח שפרץ לבאר שבע וטיהר את השטח הבנוי במבצע משה. בסוף שנת 1948 הועסקה יחידת הקומנדו הצרפתי בפעילויות שונות לאבטחת גבולות מרחב הנגב; מארבים, מיקוש צירי תנועה וכדומה.

במבצע חורב, בדצמבר 1948, השתתפה פלוגת הקומנדו הצרפתי בקרבות לכיבוש משלטי התמילה על כביש באר שבע-ניצנה וסבלה אבדות כבדות של 15 הרוגים. במהלך הקרבות מצאו 7 מפצועי היחידה מחסה תחת אחד מגשרי הרכבת מצפון מזרח לאשלים. המצרים גילו את מקומם של הפצועים ורצחו אותם. חברי קיבוץ רביבים שבאו לאסוף את הפצועים מצאו את הגופות ואספו אותן. בעקבות האירוע הורחקה היחידה מהחזית מחשש לפעולות נקמה. ב-1995 נחנך בקרבת מקום אתר זיכרון ליחידה, לקרבות שעברה ולחלליה.

## הנצחה
לזכר יחידת הקומנדו הצרפתי הוקם בשכונה ג' בבאר שבע "גן הקומנדו הצרפתי" שעד מהרה הוזנח וננטש וכיום מקודמת תוכנית להריסתו לטובת כביש חדש. בנוסף מונצחת היחידה גם בסמוך לאנדרטת חטיבת הנגב הסמוכה לבאר שבע, וב"מצפור הקומנדו הצרפתי" הסמוך ליישוב אשלים (משלטי התמילה).

## ראו גם
*הבריגדה הצ'כית

## לקריאה נוספת
* משה גבעתי, **בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9**, ("מערכות" ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994).
* דודו דיין, **עושים מדינה**, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 204–205, 1991
* יואב רגב, **הגדות תש"ח**, נתניה: אחיאסף, 2013.
*ד"ר צילה הרשקו, **ההולכים בחושך יראו אור, הרזיסטנס היהודי בצרפת, שואה ותקומה: 1949-1940**, מהדורה ראשונה 2003, מהדורה שנייה 2018. עמ' 278-275.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* קרבות הקומנדו הצרפתי אתר מאגר המידע של הפלמ"ח
* תדי דיפרה - באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה

*
קומנדו הצרפתי, ה-
קטגוריה:ישראל: יחידות מובחרות
הסכם קמפו פורמיו

ממוזער|200px|דרום אירופה לפני הסכם קמפו פורמיו
שמאל|ממוזער|200px|אירופה לאחר הסכמי בזל וקמפו פורמיו
**הסכם קמפו פורמיו** (בצרפתית: **Traité de Campo-Formio**; בגרמנית: **Frieden von Campo Formio**) היה הסכם שלום שנחתם ב-17 באוקטובר 1797 בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה (הקיסרות האוסטרית), ואשר סימן את סופה של הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה שהורכבה מאוסטריה, פרוסיה, בריטניה, ספרד, פיימונטה וממלכות נוספות שהתייצבו כנגד הרפובליקה הצרפתית. ההסכם נחתם לאחר מסעו המוצלח של נפוליאון לכיבוש איטליה וסיים את השלב הראשון במלחמות הנפוליאוניות.

ההסכם כלל תנאים פומביים ותנאים חסויים. לפי סעיפיו הגלויים נמסרו ארצות השפלה הדרומיות (כיום בלגיה) מידי האימפריה הרומית הקדושה לצרפת. הרפובליקה של ונציה איבדה את עצמאותה, לאחר מאות שנים. החלק העיקרי שלה, שבצפון איטליה ובאיסטריה נמסר לאוסטרים; מספר איים שהיו בשליטתה, בהם קורפו, האיים היוניים ומספר איים בים האדריאטי עברו לידי צרפת. אוסטריה נאלצה להכיר בקיומן של הרפובליקה הציסאלפינית (Repubblica Cisalpina) וברפובליקה הליגורית שהיו למדינות חסות צרפתיות בצפון איטליה.

חלקו החסוי של ההסכם מסר שטחים נוספים הנמצאים כיום במערב גרמניה לשליטת צרפת והבטיח לה חופש שיט בריין, במאס ובמוזל. אזור זלצבורג נמסר לחסות אוסטרית וזו ויתרה מצידה על שטחים בגדה השמאלית של הריין העילי ואשר סופחו בשלב מאוחר יותר לשווייץ. 

הסכם קמפו פורמיו היה פרי משא ומתן שנמשך חמישה חודשים וחזר למעשה על המוסכם בהסכם שביתת הנשק שנחתם בלאובן (Leoben) בשטיריה מ-17 באפריל 1797. ההסכם קרוי על שם הכפר הסמוך לאודינה בצפון איטליה שבו נחתם (כיום קמפופורמידו - Campoformido).

ההסכם לא מומש מעולם במלואו, עקב קשיים בביצוע העברות השטחים שסוכמו בו ואי-הסכמות לגבי שטחים נוספים. הצדדים נותרו חשדנים זה כלפי זה, והאוסטרים החלו לכרות בריתות צבאיות עם אויביה האחרים של צרפת כחלק מגיבוש הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. ב-1799 התחדש פורמלית מצב המלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, פחות משנה וחצי לאחר חתימת הסכם השלום. השפעתו ארוכת הטווח הבולטת של ההסכם היא ביטולה של רפובליקת ונציה, והפיכתם של האיים היוניים ואיים יווניים נוספים לישויות נבדלות.

## קישורים חיצוניים

* מתוך נוסחו של ההסכם
* אודות הסכם קמפו פורמיו, מאת אירה גרוסמן
* 

קמפו פורמיו
קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
קמפו פורמיו
קמפו פורמיו
קטגוריה:בלגיה: היסטוריה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קמפו פורמיו
קטגוריה:הרפובליקה של ונציה
קמפו פורמיו
קמפו פורמיו
ריזיירה די סן סאבה

שמאל|ממוזער|250px|החצר ועקבות המבנה בו שכן הכבשן
**ריזיירה די סן סאבה** (איטלקית **Risiera di San Sabba**; סלובנית **Rižarna pri Sveti Soboti**) בטריאסטה היה מחנה ריכוז אשר שימש גם כמחנה ההשמדה היחיד שהוקם באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. כ-25,000 איש עברו דרך המחנה וכ-5,000 בני אדם נרצחו בו, ומתוך 123 משלוחי המוות שיצאו מאיטליה, מקורם של 69 היה בטריאסטה.

## היסטוריה
המחנה הוקם במבנה ששימש כמפעל לעיבוד אורז ואשר הוקם ב-1913. יומיים לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה ב-8 בספטמבר 1943, הוקם האזור המבצעי החוף האדריאטי בצפון-מזרח איטליה וזה היה כפוף ישירות לרייך למרות שהשתייך באופן רשמי לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. המחנה החל לפעול סמוך לאחר מכן כמתקן מעצר גרמני זמני וכונה "סטאלאג 339".

ב-20 באוקטובר 1943 שונה ייעודו של המחנה למתקן כליאה משטרתי לאסירים בטרם גירושם לגרמניה ולפולין, וכמתקן מעצר והוצאה להורג של יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. עוד שימש המחנה לאחסון רכוש מוחרם. מעשי הרצח במחנה נעשו באמצעות חבטות באלה בבסיס הגולגולת, בירי ובהרעלה באמצעות גז בכלי רכב סגורים שיועדו לכך. במחנה נמצאו אלה ושלושה שקי מלט ובהם שרידי עצמות ואפר אדם.

בשמו של המחנה נקשר גם אודילו גלובוצניק, יליד טריאסטה, שמונה למפקד האס אס והמשטרה (SS- und Polizeiführer) באזור והחל במבצע שזכה לקוד "Einsatz R" (פעולה R) לרדיפה ותפיסת יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. ב-4 באפריל 1944 הוקם במחנה כבשן לשריפת גופות. מבנה זה נהרס על ידי הנאצים ב-29 באפריל 1945 עם התקרב הצבא היוגוסלבי לטריאסטה, ובאותו מועד שחררו הנאצים את אחרוני האסירים במחנה.

## מבנה המחנה
מבני המחנה ערוכים סביב חצר מרכזית. במעבר הכניסה התת-קרקעי שוכנים "תאי המוות" בהם נכלאו אסירים אשר יועדו להשמדה בתוך שעות ספורות בכבשן שבמחנה. לפי עדויות, לצד האסירים בתאי המוות אוחסנו לעיתים גם גופות אשר יועדו לשריפה.

במבנה בן שלוש קומות שמשמאל לכניסה שכנו 17 תאים קטנים נוספים שיועדו לכליאה ושניים מהם שימשו כמתקני עינויים. במבנה זה גם התגוררו קציני האס אס ושכנו בו סדנאות העבודה של האסירים.

המבנה הסמוך בן ארבע הקומות שימש כמתקן המעצר המרכזי ובו רוכזו היהודים, האזרחים האחרים ושבויי מלחמה אשר יועדו למשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ ומחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן.

מצדה האחר של החצר המרכזית, שכן המבנה שבמרתפו נבנה הכבשן. מבנה זה אינו קיים עוד לאחר שנהרס בידי הנאצים בטרם נמלטו מהמחנה, אף כי עקבותיו ניכרים בקיר המבנה הסמוך ומיקומו על הקרקע מסומן במשטח מתכת.

המבנה המרכזי ובו 6 קומות, שימש למגורי חיילי האס אס וכמטבח, ומבנה סמוך לו ששימש כמוסך לכלי רכב הפך לבית תפילה. שני מבנים נוספים מחוץ למחנה שימשו כמפקדה, כמגורי מפקד המחנה וכמגורי סגל הנשים.

## הנצחה באתר
לאחר המלחמה שימש המקום כמחנה פליטים ושקע בהזנחה. ב-15 באפריל 1965 הורה נשיא איטליה להכריז על המחנה כמונומנט לאומי, והמקום שופץ ב-1975, ומאז הוא משמש כ"מוזיאון העירוני של ריזיירה די סן סאבה" (Civico Museo della Risiera di San Sabba). במוזיאון מבקרים למעלה מ-100,000 איש בשנה.

## ראו גם
* האזור המבצעי החוף האדריאטי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השואה: מחנות ריכוז
קטגוריה:טריאסטה
קטגוריה:מחנות השמדה
קטגוריה:שואת יהודי איטליה
קטגוריה:מחנות ריכוז באיטליה
קטגוריה:הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית
קטגוריה:טריאסטה: מבנים
קטגוריה:יהדות טריאסטה
## הערות שוליים
היסטרים

ה**היסטרים** (לטינית **Histrii**) היו עם שישב לפני הכיבוש הרומי בשנת 178 לפנה"ס בחצי האי איסטריה (לטינית Histria) שבצפון-מזרח הים האדריאטי ובסביבתו הקרובה. ההיסטרים העניקו את שמם לחצי האי השוכן כיום בשטחן של קרואטיה, סלובניה ואיטליה.

## היסטוריה
מידת האחדות הלאומית בקרב ההיסטרים איננה ידועה בוודאות, אם כי מנהגי קבורה זהים בכל רחבי איסטריה מצביעים על מידה של אחדות תרבותית. ערי המתים הראשונות באיסטריה מתוארכות לתקופת הברזל ועל כן מסיקים החוקרים כי בתקופה זו החלה להיווצר הזהות התרבותית של תושביה. עם תחילת תקופת הברונזה החלה נוהגת באיסטריה שריפת גופות במקום קבורה, ומנהג זה רווח באזור עד בוא הנצרות.

חרסים יוונים מצביעים על קשרי מסחר בין ההיסטרים ליוונים. פלישת הקלטים לאיסטריה בסוף המאה ה-5 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-4 לפנה"ס לא פגעה בהמשכיותה של התרבות ההיסטרית, ולכן נראה כי הקלטים נהדפו או שנטמעו בהיסטרים. במחצית השנייה של המאה ה-3 לפנה"ס עם התפשטות הרומאים מצפון לנהר הפו עלתה חשיבותה של איסטריה בעיניהם, וחצי האי ותושביו החלו להיות מתועדים בכתבים רומים. הרומאים התייחסו אל ההיסטרים כאל שודדי ים, דבר שהביאם לתקוף את איסטריה בשנת 221 לפנה"ס ולאחר שהשתלטו על ונטו. עם זאת, הרומאים לא כבשו את חצי האי אלא הסתפקו בזריעת הרס. ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס ציין כי בשנת 200 לפנה"ס לערך ישבו ההיסטרים בשלוש ערים מרכזיות - הבירה נסאקטיום (Nesactium) בדרום איסטריה, מוטילה (Mutilla) ופווריה (Faveria).

בשנת 181 לפנה"ס תקפו ההיסטרים את העיר הרומית אקוויליה שלחופי מפרץ טריאסטה ונהדפו. התקפה זו גרמה לסנאט הרומי לשלוח כוח צבאי לאיסטריה בשנת 178 לפנה"ס, וזאת על מנת לחסל את האיום ההיסטרי אחת ולתמיד. מלכם של ההיסטרים אפולו (Aepulo) אשר תואר בידי טיטוס ליוויוס כלוחם עשוי ללא חת הקשה על הרומאים במשימתם. אולם לאחר מצור ארוך על הבירה נסאקטיום, היטו הרומאים את הנחל שהקיף את העיר. ההיסטרים נתקפו בבהלה ורבים מהם כמו גם המלך אפולו התאבדו. זמן מה לאחר מכן נכנעו גם מוטילה ופווריה והרומאים החריבו אותם. הניצחון צוין ברומא בחגיגות שנמשכו יומיים.

רבים מההיסטרים ששרדו נלקחו לעבדות, והרומאים הציבו כוח צבאי גדול בחצי האי, דבר המצביע כי ההתנגדות ההיסטרית לא דוכאה לחלוטין. התיישבות רומית מסיווית באיסטריה הביאה למספר מקרי מרד בהיקף קטן מצד האוכלוסייה המקומית, אך אלה דוכאו עד מהרה. ההיסטרים נטמעו באוכלוסייה הרומית וירדו מעל במת ההיסטוריה, אם כי שרידים לתרבותם ולדתם מתוארכים גם למאה ה-1 ולמאה ה-2.

## תרבות ושפה
סך הכל נמצאו 520 אתרי יישוב היסטוריים ומספר תושביהם הוערך ב-120,000 איש. למרות עושר הממצאים מעט מאוד ידוע על שיוכם האתני או על שפתם של ההיסטרים. מחקר אנתרופולוגי מעיד כי ההיסטרים היו גבוהים ביחס לממוצע בתקופתם, והגברים היו בגובה ממוצע של 1.65 מטר. יש המבקשים לבסס על סמך שמות מקומות ומספר שמות משפחה קשר בין שפתם של ההיסטרים לזו של הוונטים אדריאטים שהיו עם איטלי. אחרים טוענים לקשר אל הליבורנים שהיו שבט אילירי, ומתבססים לשם כך גם על ממצאים המלמדים כי ההיסטרים היו מקורבים תרבותית אל האילירים, אך ספק אם היו מקורבים אליהם מבחינה אתנית. אחד הממצאים ההיסטרים החשובים ביותר שנתגלו הוא סדרה של פסלים בגודל כמעט טבעי אשר נמצאו בנסאקטיום, והמיצגים ישויות אליליות מקומיות.

## ביבליוגרפיה
*היסטוריה קצרה של איסטריה, מאת דארקו דרובץ

## ראו גם
* איסטריה

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הרומית
קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
קטגוריה:עמים קדומים
אפקט פלורנס נייטינגייל

המונח **אפקט פלורנס נייטינגייל** מתייחס להתפתחות רגשות רומנטיים בעיסוק הרפואי, הפארארפואי והסיעודי, בין גבר או אישה מטפלים לבין גבר או אישה  מטופלים.

לפי מקורות מסוימים, המונח הוזכר לראשונה על ידי השחקן  אלברט פיני כ"תסמונת פלורנס נייטינגייל" בראיון בשנת  1982. התופעה נקראת על שם האחות האנגליה פלורנס נייטינגייל הידועה בכך שטיפלה בחולים במסירות ובחמלה. אין תיעוד היסטורי לכך שפלורנס נייטינגייל עצמה פיתחה רגשות רומנטיים כלפי מטופליה. למרות שהמונח מוכר בפסיכולוגיה הפופולרית, אין ספרות מחקרית המציגה תופעה זו באופן נרחב.

## אזכור התופעה בתרבות הפופולרית
אזכור מפורש לאפקט זה יש בסדרות הטלוויזיה "סיינפלד" (עונה 4 פרק 20) ו"אישור מחלה", המשודרת בנטפליקס.

בקולנוע ניתן למצוא שימוש באפקט זה בסרט "בחזרה לעתיד", שם מתאהבת אמא של מרטי באביו ג'ורג', כשטיפלה בו, לאחר שאביה פגע בו ברכבו, בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי" מתאהבת הדמות איזי בחולה דני שבו היא מטפלת, ב"יחידת המתאבדים" מתאהבת הפסיכולוגית של הג'וקר בג'וקר ובעקבות זאת הופכת להארלי קווין  ובקומדיית המצבים "איי קרלי", שומר הכניסה בבניין של קרלי מתאהב באמו של פרדי לאחר שזו טיפלה בו, בסדרה "איש משפחה", מג גריפין, שמטפלת בג'ו סוונסון, מתאהבת בו על אף שהוא נשוי ואב לילדים, בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" מתאהבת הרופאה במרפאת הכלא, ד״ר שרה טנקרדי במטופל שלה, האסיר מייקל סקולפילד, ואף מסייעת לו בהמשך בבריחתו מהכלא.

בספרות מוזכרת התופעה בספרו של יורם קניוק, "חימו מלך ירושלים", בו מתוארת אהבה בין אחות לגבר פצוע אנושות, בסיפורו של ש"י עגנון "הרופא וגרושתו", בו מתואר כיצד מתאהב הגיבור באחות שטיפלה בו, ובספרה של  ג'וג'ו מויס "ללכת בדרכך" בו מתואר רומן בין בחורה ענייה אשר מתפרנסת מטיפול בבחור המשותק ברגליו וידיו לאחר שעבר תאונה.

## אזכור המונח בספרות המקצועית
בספרות המקצועית ניתנת משמעות שונה לביטוי. במאמר שניתח את "אפקט פלורנס נייטינגייל" בקרב עובדי בריאות, המונח מתואר כמנגנון שבו זיהוי סבלם של אחרים מגביר את הזדהות העובד עם הארגון ואת שביעות רצונו מהעבודה. במאמר שפורסם בברזיל "אפקט פלורנס נייטינגייל" מתייחסים המחברים להשפעתה של פלורנס נייטינגייל כיזמית חברתית על התפתחות הסיעוד המודרני והעכשווי. היא נחשבת לחלוצה בתחום הסיעוד המודרני, עם חזון, ערכים חברתיים הומניטריים, ויכולת לשנות מציאות.

## הערות שוליים

קטגוריה:אהבה
קטגוריה:אפונימים
קטגוריה:פסיכולוגיה פופולרית
אנטואן ע'אנם

**אנטואן ע'אנם** (בערבית: أنطوان غانم; 10 באוגוסט 1943 - 19 בספטמבר 2007) היה פוליטיקאי וחבר פרלמנט לבנוני, חבר במפלגת הפלנגות שנרצח. בוגר אוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות, בעברו היה מרצה למנהל עסקים וכן כיהן בפרלמנט הלבנוני במהלך שתי תקופות כהונה מטעם מחוז בעבדא שבהר הלבנון. אמור היה להשתתף שבוע אחרי הירצחו בישיבת פרלמנט לשם בחירת הנשיא הבא של לבנון, תפקיד שאליו היה מועמד בעצמו, לאחר שנה בה הפרלמנט לא כונס ואף חזר לשם כך ללבנון יומיים לפני הירצחו, לאחר ששהה מחוץ למדינה מחשש לחייו.

## ההתנקשות בחייו

ההתנקשות בחייו של ע'אנם מצטרפת להתנקשויות בחייהם של רפיק אלחרירי ופייר אמין ג'ומאייל לפניו. בדומה להתנקשות בחיי רפיק אלחרירי, גם ע'אנם חוסל על ידי מכונית תופת שארבה לשיירה המאובטחת בה נסע. ההתנקשות בחייו של ע'אנם בוצעה ב-19 בספטמבר 2007, כאשר שיירתו עברה ברובע הנוצרי שממזרח לביירות באזור סין אל פיל, בסמוך למלון מטרופולין. מכונית התופת הכילה מטען של לפחות 35 ק"ג חומר נפץ וגרמה למותם של שישה אנשים נוספים ולעוד עשרות פצועים.

חבריו למחנה האנטי סורי הפנו אצבע מאשימה כלפי משטר אסד, בטענה כי הוא מנסה למנוע בחירת נשיא לבנוני שלא יענה לתביעות דמשק. לאחר ההתנקשות, נותרו 67 חברי פרלמנט בקואליציה, ולבחירתו של נשיא יש צורך ברוב של 65 מחוקקים. מחשש להתנקשויות נוספות שיאפסו את הרוב הזעיר, הסתגרו מחוקקים רבים מהקואליציה במלון מול הפרלמנט תחת אבטחה כבדה, בציפייה להצבעת הפרלמנט לנשיא ב-25 בספטמבר, שלבסוף לא נערכה עד מאי 2008.

קטגוריה:פוליטיקאים לבנונים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בלבנון
קטגוריה:חברי פורום קורנת שהוואן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סן-ז'וזף
קטגוריה:ביירות: אישים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1943
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2007
קרנים

ה**קרנים** (באיטלקית וונטית: **Carni**) היו עם קלטי שישב החל במאה ה-5 לפנה"ס במישורים שבין הריין במערב והדנובה במזרח. חבל ארץ זה חופף כיום לצפון מזרח איטליה, שטיריה וקרינתיה באוסטריה, וצפון-מערב סלובניה. בתוך זמן קצר באו הקרנים במגע עם עמי האזור האחרים, ובין היתר עם הוונטים האדריאטים, ההיסטרים והליבורנים. זהותם של הקרנים אבדה עם הכיבוש הרומי. 

הקרנים העניקו את שמם לחבל קרניה (איטלקית Carnia; פורלן Cjargne) שבנפת אודינה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה; לקראנסקה (סלובנית Kranjska) שבסלובניה ולקרינתיה (גרמנית Kärnten) שבאוסטריה. 

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:עמים קדומים
יוחנן המטביל (פסל)

**פסל יוחנן המטביל** (1412-1414) הוא פסל ברונזה בגובה של כ-250 ס"מ ומציג את דמותו של יוחנן המטביל. את הפסל יצר הפסל האיטלקי לורנצו גיברטי. הפסל ממוקם בגומחה בקיר החיצוני של כנסיית אורסנמיקלה ("גן מיכאל הקדוש") בפירנצה.

הפסל הוזמן בשנת 1412 על ידי גילדת סוחרי בדי-הצמר בפירנצה, שיוחנן המטביל שימש כפטרונה. בעת השלמתו הייתה היצירה מופת ליכולתו הטכנית של גיברטי, בשל העובדה כי פסל הברונזה זה היה הפסל הגדול ביותר אשר נוצק ביחידה אחת מאז ימי העת העתיקה. 

סגנון הפיסול של היצירה משלב בין מאפיינים של "הסגנון הגותי הבינלאומי" עם סממני תיאור ריאליסטיים האופייניים כבר לפיסול הרנסאנס. הגומחה בה ניצב הפסל מעוצבת בהשפעת האדריכלות הגותית עם קשתות מחודדות. בעוד שעיצוב הפנים הוא נטורליסטי ומדויק, קפלי הבד אותה לובשת הדמות מעוצבים בדקורטיביות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:לורנצו גיברטי
קטגוריה:פירנצה: פסלים