בחירת עם ישראל

[שמאל|ממוזער|ציורו של [רמברנדט, "משה עם לוחות הברית" (1659). על פי המסורת היהודית, קבלת התורה במעמד הר סיני היא נקודת המפנה שבה הופך עם ישראל ל"עם סגולה", תוך קבלת עול מצוות ואחריות מוסרית כבדה המלווה את מעמד הבחירה.]]
**בחירת עם ישראל** (או תפיסת **העם הנבחר**) היא תפיסה תאולוגית לפיה האל בחר בעם ישראל מכל אומות העולם כדי לכרות עמו ברית ייחודית ולמסור לו את התורה. תפיסה זו מהווה אחת מאבני היסוד של היהדות ומרכיב מרכזי בכינון הזהות היהודית לאורך הדורות. ברית זו מצטיירת במקורות כקשר מחייב: מחד גיסא, האל מבטיח להשגיח על העם, להגן עליו ולהנחותו; ומאידך גיסא, העם נוטל על עצמו מערכת חוקים ומצוות, ומתחייב לשמור על רמה מוסרית ורוחנית גבוהה ולמלא ייעוד מיוחד בעולם. במקורות היהודיים משתקף רעיון זה בכינויים כגון "עם סגולה", "ממלכת כהנים וגוי קדוש" ו"אור לגויים".

בניגוד לפרשנות הרווחת לעיתים מחוץ ליהדות, המייחסת למושג משמעות של עליונות או זכות יתר (פריבילגיה), המקרא והמסורת היהודית מדגישים כי הבחירה מטילה בראש ובראשונה עול, חובה ואחריות. על פי תפיסה זו, הברית דורשת מעם ישראל לעמוד ברף דתי ומוסרי נוקשה יותר משאר האומות, ומהותה היא שליחות ושירות לאל. עיקרון זה זוכה לביטוי נוקב, למשל, בנבואתו של עמוס, המבהיר כי דווקא הקרבה המיוחדת לאל גוררת עמה ענישה מחמירה על חטאים: "רַק אֶתְכֶם יָדַעְתִּי מִכֹּל מִשְׁפְּחוֹת הָאֲדָמָה, עַל כֵּן אֶפְקֹד עֲלֵיכֶם אֵת כָּל עֲו‍ֹנֹתֵיכֶם" (ספר עמוס, פרק ג', פסוק ב').

לאורך הדורות עמדה מהותה של הבחירה במוקד פולמוס נרחב בהגות היהודית. מחד גיסא, ניצבה הגישה ה"מהותנית" – המזוהה בעיקר עם רבי יהודה הלוי בספר הכוזרי ועם תורת הקבלה – לפיה טבועה בעם ישראל סגולה רוחנית פנימית העוברת בתורשה. מאידך גיסא, ניסח הרמב"ם גישה שכלתנית, לפיה הבחירה איננה תכונה ביולוגית טבועה, אלא תולדה של השגת האמת האלוהית על ידי אברהם; אמת זו פתוחה בפני כל אדם, מכל אומה, הבוחר להתגייר ולקבל על עצמו את עול המצוות.

בעת החדשה, ובעיקר על רקע ההשכלה והשואה, לבש המושג פרשנויות חדשות מול אתגרי המודרנה. בציונות הדתית הוא הועצם וניצק לתוכו תוכן לאומי, בעוד שזרמים כגון היהדות הרפורמית חתרו למתן את הבדלנות הגלומה בו, תוך הדגשת ייעודו המוסרי של העם. מחוץ ליהדות, הותיר רעיון הבחירה חותם עמוק על הנצרות ועל האסלאם. לאורך ההיסטוריה רווחו בדתות אלו השקפות (כדוגמת "תאולוגיית החילופין") שלפיהן הן שירשו את מעמד העם הנבחר, אף שלצידן, ובפרט בעת החדשה, התפתחו גם עמדות תאולוגיות המכירות בהמשך מעמדו הייחודי של עם ישראל. בה בעת, המושג שימש לא אחת כר פורה לביקורת ואנטישמיות, תוך האשמת היהדות בהתנשאות.

## במקרא
במקרא, רעיון בחירת ישראל איננו מוצג כדוקטרינה פילוסופית מופשטת, אלא כסיפור היסטורי-תאולוגי מתמשך המתאר את התפתחות ברית ההאל עם עם ישראל. התפיסה המקראית והמסורתית מתארת את הבחירה כתהליך מדורג: היא מתחילה בבחירה אישית באבות (אברהם, יצחק ויעקב) על בסיס אמונתם ואהבת האל אליהם, מתרחבת לבחירה לאומית ופומבית בעת יציאת מצרים ומעמד הר סיני, ומקבלת את משמעותה המוסרית והנוקשה ביותר מאוחר יותר, בתוכחות הנביאים.

על פי הפשט המקראי, הבחירה נובעת מחסד אלוהי ומברית קדומה, אך היא איננה מוענקת ללא תנאי. המקרא חוזר ומדגיש כי מעמדו של ישראל כ"עם סגולה" וכ"ממלכת כהנים וגוי קדוש" כרוך בהכרח בציות לתורה ובשמירת מצוותיה ומערכת החוקים שלה.

בהתאם לכך, פרשנים מסורתיים לצד חוקרי מקרא מצביעים על כך שהבחירה המקראית מגלמת בתוכה אחריות כבדה; אין מדובר בזכות יתר שנועדה להעניק לישראל שררה טבעית על עמים אחרים, אלא בייעוד רוחני המחייב את העם להיות חברת מופת. מעמד זה מציב את העם תחת השגחה קפדנית, הגוררת עמה ענישה מחמירה במידה והברית מופרת.

### ברית האבות
בספר בראשית, לאחר תיאור אוניברסלי של תולדות האנושות כולה (מאדם וחוה ועד נח), מצטמצם המוקד העלילתי והתאולוגי למשפחה אחת. תפיסת הבחירה מופיעה לראשונה עם הציווי האלוהי לאברהם ("לך לך"), המלווה בהבטחה להפוך אותו ואת זרעו ל"גוי גדול". בחירה זו מקבלת תוקף משפטי-תאולוגי באמצעות סדרת בריתות, ובראשן ברית בין הבתרים וברית מילה. המקרא מנמק את הבחירה באברהם הן כביטוי של חסד אלוהי ספונטני, והן כפועל יוצא של ציותו, אמונתו וצדקתו, כפי שבאו לידי ביטוי, למשל, בעקידת יצחק.

מאפיין מרכזי של בחירת האבות הוא היותה תהליך מדורג של בררה והפרדה (העדפה מול דחייה). ההבטחה האלוהית אינה עוברת באופן אוטומטי לכל צאצאיו של אברהם, אלא רק ליצחק (תוך הוצאתו של ישמעאל מן הברית הייחודית), וממנו רק ליעקב (תוך דחייתו של עשו). חוקרי מקרא מציינים כי תהליך ה"אנטי-בחירה" (דחיית שאר האחים) נועד לזקק את השושלת הספציפית שתישא בייעוד ההיסטורי. עם זאת, הדחייה מן הברית הייחודית איננה שוללת מהאחים הנדחים את ברכת האל או את זכות הקיום שלהם, והמקרא מקפיד לתאר כיצד גם הם זוכים להשגחה ולהבטחות אלוהיות משלהם לשגשוג ולריבוי טבעי.

לצד הפרטיקולריות שבהתמקדות במשפחה אחת, כבר בשלב זה של ברית האבות מעניק המקרא לבחירה אופק אוניברסלי. ההבטחה לאברהם, "וְנִבְרְכוּ בְךָ כֹּל מִשְׁפְּחֹת הָאֲדָמָה" (ספר בראשית, פרק י"ב, פסוק ג'), מלמדת כי ייעודה של המשפחה הנבחרת אינו מסתכם בקיומה העצמאי או בטובתה האישית, אלא נועד לשמש מקור של ברכה והשפעה רוחנית עבור האנושות כולה. לפיכך, ברית האבות מניחה את התשתית להבנת הבחירה ככלי שרת למימוש תוכנית אלוהית רחבה, ולא כפריבילגיה שבטית גרידא.

### יציאת מצרים ומעמד הר סיני
בספר שמות חלה תמורה דרמטית באופייה של הבחירה: ממשפחה ושבט בודד, הופכים בני ישראל לאומה שלמה. תהליך זה מגיע לשיאו בשני אירועים מכוננים המשלימים זה את זה: יציאת מצרים ומעמד הר סיני. יציאת מצרים מוצגת במקרא כפעולת גאולה של האל, המממשת את ברית האבות, אך בה בעת היא מייצרת חובת נאמנות מוחלטת של העם כלפי משחררו. במעמד הר סיני מקבלת הבחירה ממד מדיני-חברתי ולאומי מובהק: בני ישראל חדלים להיות רק אוסף שבטים בעלי קרבת דם, והופכים ליישות לאומית הכורתת ברית פומבית. ברית זו מותנית בקבלת חוקת התורה, המתווה לא רק פולחן דתי אלא גם מערכת משפט אזרחית וסדרי חברה, תחת ריבונותו הישירה של האל.

במעמד זה מנסח המקרא באופן המפורש ביותר את מהות הבחירה: "וְעַתָּה אִם שָׁמוֹעַ תִּשְׁמְעוּ בְּקֹלִי וּשְׁמַרְתֶּם אֶת בְּרִיתִי וִהְיִיתֶם לִי סְגֻלָּה מִכָּל הָעַמִּים כִּי לִי כָּל הָאָרֶץ. וְאַתֶּם תִּהְיוּ לִי מַמְלֶכֶת כֹּהֲנִים וְגוֹי קָדוֹשׁ" (ספר שמות, פרק י"ט, פסוקים ה'–ו'). פסקת מפתח זו מלמדת כי מעמד ה"סגולה" איננו מצב סטטי או חסינות אוטומטית, אלא מעמד מותנה הנדרש לפעולה אקטיבית ומתמשכת ("אם שמוע תשמעו"). הבחירה המקראית קשורה אפוא בקשר בל ינותק לקבלת מערכת המצוות ולדרישה לקדושה.

חוקרים מדגישים כי התארים "ממלכת כהנים" ו"גוי קדוש" מצביעים על ייעוד של משרתי קודש. כשם שהכהן מובדל מתוך העם לשם עבודת האל ומהווה מתווך רוחני, כך מובדל עם ישראל מתוך שאר האומות כדי להקדיש את עצמו לעבודת האל ולשמש מופת מוסרי עבור שאר העולם. תפיסה זו, המעמידה במרכז את ערכי הקדושה והשליחות, שוללת את הבנת הבחירה כעליונות לאומנית-אתנית גרידא, ומציבה אותה במסגרת של תביעה לאורח חיים ייחודי המקדש את שם האל בעולם.

### בדברי הנביאים
בספרות הנביאים מקבל מושג הבחירה תפנית רעיונית ורטורית משמעותית. הנביאים, שניצבו לא פעם מול חברה שחטאה בעבודה זרה או בעוולות של אי-צדק חברתי, השתמשו ברעיון הברית לא כהבטחה לחסינות, אלא כבסיס לתוכחה מוסרית חריפה. הם הדגישו כי מעמד הבחירה איננו מקנה פריבילגיה לאומית או ערובה להגנה ללא תנאי מצידו של האל, אלא להפך – הוא מציב רף מוסרי גבוה שהפרתו גוררת ענישה כבדה.

במקום להישען על פולחן ריק מתוכן בניסיון לרצות את האל, דרשו הנביאים מהעם להוכיח את מעמדו הנבחר דרך תיקון החברה. הנביא ישעיהו, למשל, יוצא בחריפות נגד התפיסה כאילו הקרבנות והטקסים במקדש מבטיחים את קרבת האל, כל עוד החברה נגועה בשחיתות. בנבואת התוכחה שלו הוא מבהיר כי האל מואס בפולחן של חברה חוטאת: "עַל מֶה תֻכּוּ עוֹד תּוֹסִיפוּ סָרָה... גַּם כִּי תַרְבּוּ תְפִלָּה אֵינֶנִּי שֹׁמֵעַ יְדֵיכֶם דָּמִים מָלֵאוּ" (ספר ישעיהו, פרק א', פסוקים ה'–ט"ו), ומציב את המוסר והמשפט כתנאי מהותי לקיום הברית: "לִמְדוּ הֵיטֵב דִּרְשׁוּ מִשְׁפָּט, אַשְּׁרוּ חָמוֹץ, שִׁפְטוּ יָתוֹם, רִיבוּ אַלְמָנָה" (שם, פסוק י"ז). חוקרי מקרא מציינים כי עבור הנביאים, מעמד הבחירה מתבטא בהשגחה אלוהית הדורשת אחריות מוסרית ואינה מעלימה עין מכשלונות העם.

לצד איומי הענישה, הנביאים, ובייחוד הושע וירמיהו, תיארו את הבחירה במונחים רגשיים של אהבה עמוקה, ולעיתים אף כברית נישואין בין האל לכנסת ישראל. על אף שהעם ספג ביקורת קשה והואשם בבגידה, הבטיחו הנביאים כי ברית הבחירה היסודית לעולם לא תבוטל. תפיסה זו מבססת את רעיון נצחיות הברית: גם לאחר משברים היסטוריים וחורבן, הברית שרירה וקיימת ותוביל בסופו של דבר לטיהור ולגאולה.

נדבך מרכזי נוסף שהתגבש בתקופה הנבואית, ובמיוחד בספר ישעיהו, הוא העצמת הייעוד האוניברסלי של הבחירה. הנביאים מתארים את הבחירה בישראל לא כהסתגרות מפני העמים האחרים, אלא כשליחות רוחנית ואקטיבית כלפי כלל האנושות: "וּנְתַתִּיךָ לְאוֹר גּוֹיִם, לִהְיוֹת יְשׁוּעָתִי עַד קְצֵה הָאָרֶץ" (ספר ישעיהו, פרק מ"ט, פסוק ו'). חזון זה, המוכר בביטוי "אור לגויים", מציב את עם ישראל כמורה דרך מוסרי שדרכו יכירו כל העמים בצדק האלוהי.

חוקרים והוגים מודרניים, כדוגמת אברהם יהושע השל, מצביעים על כך שספרות הנביאים היא ההוכחה הניצחת לכך שבחירת ישראל איננה מעמד של עליונות שלווה. הנביא אינו מלטף את העם על נבחרותו, אלא מעמת אותו באכזריות עם הפער שבין ייעודו לבין התנהגותו בפועל (ובמיוחד כלפי העניים והחלשים בחברה). לפיכך, בנבואה המקראית, ההיבחרות איננה מתבטאת בשחרור מחוקי ההיסטוריה, אלא בעמידה מתמדת תחת תביעה אלוהית חסרת פשרות לצדק ולמשפט.

## בספרות חז"ל
בספרות חז"ל (משנה, תלמוד ומדרש) תופס רעיון הבחירה מקום מרכזי בעיצוב ושימור הזהות היהודית, במיוחד לאחר חורבן בית שני. בעוד שבמקרא הבחירה מתוארת לרוב דרך מאורעות היסטוריים ופעולות של גאולה, בחשיבה הרַבָּנִית היא נקשרת באופן בל יינתק לתורה ולמחויבות ההלכתית. חז"ל מיסדו את רעיון הבחירה כחלק מחיי היומיום וקבעו לו ביטוי מובהק בליטורגיה ובתפילה, כגון בברכות התורה: "אֲשֶׁר בָּחַר בָּנוּ מִכָּל הָעַמִּים וְנָתַן לָנוּ אֶת תּוֹרָתוֹ". ניסוח זה משקף את התפיסה כי עצם הבחירה מתממש ומתקיים דרך קבלת התורה.

חוקרים מצביעים על כך שבספרות חז"ל מתקיימים זה לצד זה שני ממדים של בחירה: מחד גיסא, "סגולה" וקדושה מהותית – בחירה בלתי מותנית הנובעת מאהבת האל לעמו; ומאידך גיסא, חובה וברית – בחירה המותנית בציות למצוות. מתח זה מקבל מענה נרחב במדרשי חז"ל, המדגישים כי הבחירה לא הייתה שרירותית, אלא דרשה הסכמה אקטיבית מצד העם. כך, למשל, המדרש הידוע בספרי על דברים לפיו האל הציע את התורה לכל אומות העולם, אך כולן סירבו לקבלה בשל ההגבלות המוסריות שבה (כגון איסורי רצח, ניאוף וגזל), עד שהוצעה לישראל שהשיבו "נעשה ונשמע". מדרשים אלו נועדו לבסס את הטענה כי מעמד העם הנבחר אינו תולדה של פריבילגיה גזעית עיוורת, אלא תוצאה של בחירה מודעת וקבלת עול רוחני ומוסרי מצד העם עצמו.

### הבחירה בתורה
בספרות חז"ל, מושג הבחירה עובר התמזגות מוחלטת עם מושג התורה. על פי החשיבה הרַבָּנִית, עצם בחירתו של עם ישראל איננה מהות ביולוגית או גזעית העומדת בפני עצמה, אלא היא תלויה לחלוטין בקבלת התורה ובקיומה. ההתגלות במעמד הר סיני והענקת התורה נתפסות לא רק כרגע הבחירה, אלא כסיבה שבעטיה היא קיימת. רעיון זה בא לידי ביטוי יומיומי בתפילה היהודית, כפי שניסחו חז"ל בברכות התורה: "אֲשֶׁר בָּחַר בָּנוּ מִכָּל הָעַמִּים וְנָתַן לָנוּ אֶת תּוֹרָתוֹ" – הברכה קושרת במפורש את ההבדלה מן העמים עם קבלת החוק האלוהי.

כדי להדגיש כי מעמד "העם הנבחר" אינו פריבילגיה שרירותית או אפליה מצד האל, פיתחו חז"ל שורת מדרשים המדגישים את ההדדיות שבבחירה. המדרש המוכר ביותר, המופיע בספרי ובתלמוד הבבלי (מסכת עבודה זרה, דף ב' עמוד ב'), מתאר כיצד טרם מתן תורה, פנה אלוהים לכל אומות העולם והציע להן לקבלה. כל אומה, בתורה, סירבה לקבל את התורה לאחר ששמעה אילו מצוות היא כוללת, שכן חוקיה עמדו בסתירה לאורחות חייהן ולטבען (כך, בני עשו דחו את האיסור "לֹא תִּרְצָח", ובני עמון ומואב דחו את האיסור על גילוי עריות). רק כאשר פנה האל לישראל, הם קיבלו את התורה ללא תנאים מקדימים והצהירו "נעשה ונשמע".

חוקרים מצביעים על כך שמדרשים אלו נועדו לשרת מטרה כפולה. כלפי פנים, הם נועדו להחדיר בעם ישראל את תחושת החובה והאחריות הנגזרת מקבלת התורה מרצון. כלפי חוץ (ובמיוחד לנוכח טענות פולמוסיות מצד דתות אחרות בעת העתיקה), הם נועדו להדוף טענות על אפליה אלוהית או שוביניזם לאומי. על פי גישת חז"ל, לא האל הוא שהפלה באופן שרירותי בין העמים, אלא האומות עצמן הן שבחרו להדיר את עצמן מן הברית בשל סירובן לקבל עול מוסרי נוקשה. ישראל, מנגד, קנו את מעמדם בזכות נכונותם ההיסטורית לשאת בעול זה, מה שהופך את הבחירה לבחירה מבוססת-זכות ופתוחה עקרונית לכל מי שמוכן לקבל את התורה.

### היחס לגרים
סוגיית הגֵרוּת מהווה נדבך קריטי בהבנת מושג הבחירה בספרות חז"ל, שכן היא משמשת כהוכחה לכך שהבחירה איננה קטגוריה אתנית או גזעית סגורה. חז"ל הדגישו כי על אף שעם ישראל נבחר כקולקטיב, דלתות הברית פתוחות בפני כל אדם המקבל על עצמו את עול המצוות. הגר, מרגע הצטרפוותו, נחשב כחלק בלתי נפרד מהעם הנבחר. חוקרים מצביעים על כך שהתופעה של הצטרפות גרים ליהדות בתקופת חז"ל היא הראיה המובהקת ביותר לכך שהבחירה לא נתפסה כעניין של מוצא ביולוגי בלבד, אלא כסטטוס שניתן להשיגו דרך אמונה ומעשים.

עם זאת, קיומו של הגר יצר מתח תאולוגי מול תפיסות המדגישות את הייחודיות של עם ישראל. מרדכי קפלן, במאמרו העוסק במושג הבחירה, מצביע על כך שהיהדות נדרשה לגשר על הפער שבין ההיבטים הלאומיים של הבחירה לבין השאיפה האוניברסלית של דת מונותאיסטית. לדבריו, מושג ה"גר" היה הדרך של חז"ל ליישב בין הפרטיקולריזם הלאומי (התמקדות בעם ספציפי) לבין הטענות האוניברסליות של האמונה, בכך שהבחירה הפכה לנגישה למי שבוחר להצטרף אליה.

גישה זו מדגישה כי הבחירה איננה מצב סטטי המבוסס על "חומרה" (הורשה ביולוגית), אלא היא מוגדרת דרך "תוכנה" – קבלת עול מצוות ודרך חיים מוסרית, כפי שמשתקף במדרשי חז"ל המתארים את התורה כמתנה שהוצעה לכל האומות.

### ביטויים בליטורגיה
רעיון הבחירה איננו רק עיקרון תאולוגי מופשט ביהדות, אלא הוא מרכיב יסודי בעיצוב התודעה היומיומית דרך הליטורגיה (התפילה). חוקר התפילה סטפן רייף מצביע על כך שהסידור משמש ככלי המרכזי שדרכו הופנמה תפיסת הבחירה בקרב המאמינים לאורך הדורות,  והיא שזורה בברכות הנאמרות מדי יום ובמועדים מיוחדים.

הביטויים המרכזיים של הבחירה בליטורגיה כוללים:

* **ברכות התורה:** הברכה הנאמרת לפני לימוד תורה ובכל עת שבה עולים לקרוא בתורה בציבור: "אֲשֶׁר בָּחַר בָּנוּ מִכָּל הָעַמִּים וְנָתַן לָנוּ אֶת תּוֹרָתוֹ". ברכה זו מגדירה את הבחירה כפעולה תכליתית שמטרתה קבלת החוק האלוהי, ובכך היא קושרת את הייחודיות הלאומית במחויבות דתית.
* **תפילת "אתה בחרתנו":** תפילה הנאמרת בתפילת העמידה ובמוסף של שלוש רגלים וימים נוראים: "אַתָּה בְחַרְתָּנוּ מִכָּל הָעַמִּים, אָהַבְתָּ אוֹתָנוּ וְרָצִיתָ בָּנוּ... וְקִדַּשְׁתָּנוּ בְּמִצְו‍ֹתֶיךָ". כאן מודגש הקשר הרגשי ("אהבת", "רצית") והתפקיד של הבחירה בקידוש הזמן והמועדים.
* **[[עלינו לשבח]]:** תפילה המסיימת כל תפילה ביהדות, המדגישה את ההבדלה בין גורל ישראל לגורל שאר העמים העובדים אלילים. לצד ההודיה על הבחירה ("שֶׁלֹּא עָשָׂנוּ כְּגוֹיֵי הָאֲרָצוֹת"), התפילה מסתיימת בחזון אוניברסלי שבו כל בני האדם יכירו במלכות האל.

בעת החדשה, הפכו ביטויי הבחירה בליטורגיה למוקד של פולמוס ושינוי. חוקרים כגון הרב רוברט גורדיס מצביעים על כך שזרמים מודרניים ביהדות חשו אי-נוחות עם הניסוחים המדגישים הבדלה חריפה או עליונות, וביקשו לעדכן את נוסח התפילה כך שישקף ייעוד מוסרי אוניברסלי מבלי לוותר על הייחודיות היהודית. לדוגמה, בתנועות מסוימות שונה הנוסח "אשר בחר בנו מכל העמים" לנוסח המדגיש את קרבת האל לכל דורשיו, או נוסחים המדגישים את הבחירה כ"שליחות" ולא כמעמד של זכות יתר.

## בהגות ימי הביניים
בתקופת ימי הביניים, רעיון הבחירה הפך משאלה של זיכרון היסטורי לשאלה של הגדרה פילוסופית. בעולם שבו הנצרות והאסלאם הציבו אתגרים דתיים משמעותיים, הוגים יהודים ביקשו לבסס באופן שיטתי ומסודר את ייחודו של עם ישראל. המחשבה היהודית בתקופה זו הציבה שני מודלים מרכזיים להבנת הבחירה, הנבדלים ביניהם בשאלה האם ה"סגולה" היא תכונה פנימית מורשת או מעמד רוחני שניתן להשיגו.

הציר המרכזי של הפולמוס נסוב סביב שתי גישות מנוגדות:

* **הגישה המהותנית (רבי יהודה הלוי):** בספרו "הכוזרי", מציג ריה"ל תפיסה לפיה הבחירה היא תכונה טבעית ומהותית שטבועה בנפשם של בני עם ישראל ועוברת בירושה. עבורו, היהודי נבדל משאר האומות בזכות רכיב רוחני מיוחד ("העניין האלוהי"), המעניק לו כישרון לנבואה ולקשר ישיר עם האל.
* **הגישה השכלתנית-אוניברסלית (הרמב"ם):** הרמב"ם שלל את הרעיון של סגולה ביולוגית מורשת העוברת בדם. חוקרים כגון מנחם קלנר מצביעים על כך שלפי הרמב"ם, הבחירה היא תולדה של הכרת האמת האלוהית ושמירת המצוות. לפי גישה זו, מעמד הבחירה אינו תכונה מולדת אלא הישג אינטלקטואלי ודתי, ולכן הוא פתוח באופן עקרוני לכל אדם הבוחר להצטרף לברית ולהתגייר.

מתח זה, בין ראיית הבחירה כתכונה מולדת לבין ראייתה כייעוד שעל האדם להשיג, עיצב את השיח הפילוסופי היהודי לאורך מאות שנים והשפיע עמוקות על היחס לגרים ולאומות העולם.

### הגישה המהותנית-סגולית
הגישה המהותנית, המזוהה כאמור בעיקר עם רבי יהודה הלוי (ריה"ל) בספרו "הכוזרי", גורסת כי בחירת עם ישראל נובעת מסגולה פנימית ייחודית הטבועה בנפשם של בני העם ועוברת בתורשה. לפי תפיסה זו, היהודים אינם נבדלים משאר האומות רק במחויבותם למצוות או באמונתם, אלא בעצם מהותם האונטולוגית (הקיומית). ריה"ל מציב את עם ישראל כדרגה נפרדת וגבוהה יותר בתוך מדרג הבריאה; כשם שהאדם נבדל מן החיה בזכות השכל, כך נבדל ישראל משאר האנושות בזכות סגולה רוחנית המהווה "מין חמישי" בבריאה.

בלב שיטתו של ריה"ל עומד מושג העניין האלוהי (בערבית יהודית: "אל-אמר אל-אלהי"). זהו כוח רוחני עליון המאפשר קשר ישיר עם האל והגעה למדרגת נבואה. לפי ריה"ל, ה"עניין האלוהי" אינו נרכש באמצעות מאמץ שכלתני בלבד, אלא עובר כצופן גנטי-רוחני מאז אדם הראשון דרך שושלת האבות, עד שהפך לנחלת הכלל של עם ישראל לאחר מעמד הר סיני. 

כתוצאה מתפיסה זו, נוצרת הבחנה חריפה בין עם ישראל לאומות העולם בכמה היבטים:
* **בלעדיות הנבואה:** רק בתוך עם ישראל יכולים לקום נביאים, שכן רק להם יש את ה"מטען" הרוחני הנדרש כדי לקלוט את השפע האלוהי.
* **הקשר לארץ ישראל:** ריה"ל מדגיש כי ה"סגולה" של העם קשורה בקשר בל ינתק לארץ ישראל, שהיא המקום היחיד שבו ה"עניין האלוהי" יכול לבוא לידי ביטוי מלא.
* **מעמד הגר:** מודל זה מציב את הגר במעמד מורכב; בעוד שהגר יכול להצטרף לדת היהודית ולזכות בשכר על מעשיו, הוא אינו יכול להפוך לנביא או להשתוות באופן מלא למי שנולד כיהודי, שכן הוא חסר את ה"זרע" הביולוגי של הסגולה.

חוקרים מצביעים על כך שריה"ל פיתח גישה זו כמענה פולמוסי מול הנצרות והאסלאם, שטענו כי הן החליפו את עם ישראל. על ידי הפיכת הבחירה לתכונה פיזיולוגית ורוחנית קבועה שאינה תלויה בנסיבות פוליטיות, הוא ביקש לבסס את נצחיות העם גם בתקופת הגלות.

### הגישה השכלתנית-אוניברסלית
בניגוד לגישה המהותנית, ניסח הרמב"ם תפיסה שכלתנית המנתקת את מושג הבחירה מהקשרים ביולוגיים או גנטיים. לפי הרמב"ם, כל בני האדם נבראו עם פוטנציאל שכלי שווה, ואין לעם ישראל יתרון מולד על פני שאר האומות. הבחירה, בראייתו, איננה מצב סטטי הטבוע בדם, אלא תוצאה של תהליך היסטורי ודתי שהחל באברהם, אשר גילה את האמת המונותאיסטית מכוח שכלו, והמשיך במתן התורה ככלי עזר להשגת שלמות שכלית ומוסרית.

מאפייניה המרכזיים של גישת הרמב"ם כוללים:

* **הבחירה כייעוד פדגוגי:** התורה אינה נתפסת כ"מזון" המזין סגולה פנימית, אלא כחוקה ומערכת חינוכית שנועדה לתקן את החברה ואת הפרט. עבור הרמב"ם, תכלית המצוות היא להוביל את האדם ל"שלמות שכלית", מטרה שהיא אוניברסלית במהותה.
* **שוויון מהותי בין יהודי לגר:** הראיה החזקה ביותר לאוניברסליות של הרמב"ם היא יחסו לגֵרים. מכיוון שהבחירה מבוססת על הכרה באמת ולא על מוצא, הגר נחשב כיהודי לכל דבר ועניין, כולל היכולת להגיע לדרגות הרוחניות הגבוהות ביותר. הרמב"ם פסק (בניגוד לריה"ל) כי הגר יכול לומר בתפילה "אלוהי אבותינו", שכן אברהם הוא אביהם של כל המאמינים באמת, ללא קשר לקשר דם.
* **הנבואה כהישג אינטלקטואלי:** בעוד ריה"ל ראה בנבואה "כישרון" מורשת, הרמב"ם רואה בה פסגה שאליה מגיע האדם לאחר הכנה שכלית ומוסרית ממושכת. אף שבמקרא הופיעה הנבואה בקרב עם ישראל בלבד, וזאת כתוצאה מהדרכתה הייחודית של התורה, הרי שמבחינה עקרונית היא מהווה פסגה רוחנית הפתוחה לכל בן אנוש המגיע לשלמות השכלית והמוסרית הנדרשת.

לפי גישה זו, עם ישראל הוא "עם נבחר" לא משום שהוא טוב יותר מאחרים באופן טבעי, אלא משום שהוא נושא את ה"נס" (הדגל) של האמת המונותאיסטית בעולם. הבחירה היא למעשה אחריות כבדה לשימור האמת הזו והנחלתה, והיא תלויה בכל דור ודור בנאמנותו של העם למשימה זו.

### הגישה המיסטית
הגישה המיסטית, שהתפתחה בספרות הקבלה (ובעיקר בספר הזוהר) והגיעה לשיאה בתורת החסידות, מהווה הקצנה של המודל המהותני. בגישה זו, הבחירה איננה נתפסת רק כברית משפטית או כיתרון רוחני, אלא כהבדל אונטולוגי (מהותי) בשורש הנשמה. חוקרים מצביעים על כך שהקבלה העניקה לרעיון הבחירה משמעות קוסמית, לפיה עם ישראל והאל קשורים זה בזה בקשר אורגני בל ינתק, כך שקיומו של עם ישראל הוא תנאי הכרחי להתגלות האלוהית בעולם.

מאפייניה המרכזיים של הגישה המיסטית כוללים:

* **הבדל מהותי בין נשמות:** בניגוד לגישה השכלתנית, המקובלים סברו כי נשמת היהודי עשויה מ"חומר" רוחני שונה מזה של שאר האומות. חוקרים כגון מנחם קלנר מצביעים על כך שביצירות מיסטיות, ההבחנה בין ישראל לעמים איננה רק דתית או חוקית, אלא כזו המפרידה בין סוגים שונים של ישויות רוחניות.
* **חלק אלוה ממעל (חסידות חב"ד):** ביטוי חריף לגישה זו מופיע בספר התניא, יצירת המופת של חסידות חב"ד. שם נערכת הבחנה בין "נפש חיונית" הקיימת בכל אדם, לבין "נפש אלוהית" הקיימת ביהודים בלבד, המוגדרת כ"חלק אלוה ממעל ממש". לפי מודל זה, הבחירה היא עובדה קיומית קבועה מראש שאינה תלויה במעשים.
* **תפקיד קוסמי בתיקון עולם:** לפי קבלת האר"י הקדוש, לעם ישראל תפקיד בלעדי בתהליך התיקון של המציאות. הבחירה מוגדרת כשליחות לשחרור "ניצוצות הקדושה" שנפלו לתוך ה"קליפות" (הרוע), משימה שרק הנשמה הישראלית מסוגלת לבצע בשל המבנה הרוחני הייחודי שלה.

חוקרים מציינים כי הגישה המיסטית יצרה מתח עמוק עם התפיסות האוניברסליות של הרמב"ם. בעוד שהרמב"ם ביקש לצמצם את הפער בין ישראל לעמים, הקבלה הרחיבה פער זה לכדי תהום מטאפיזית, מה שהפך את מושג הבחירה לרכיב מרכזי ובלתי משתנה בזהות היהודית המסורתית.

## הבחירה בעת החדשה ובהגות המודרנית
המעבר לעת החדשה, ובעיקר תהליכי האמנציפציה ליהודים וערכי הליברליזם, חוללו תמורה יסודית בהבנת מושג הבחירה. בעוד שבתקופות קודמות נתפסה הבחירה כעובדה תאולוגית מוסכמת, בעידן המודרני היא הפכה למוקד של מתח חריף מול ערכי האוניברסליזם והדמוקרטיה. הוגים יהודים נדרשו להתמודד עם הטענה כי מושג ה"עם נבחר" עומד בסתירה לשאיפה לשוויון אזרחי ולתפיסה המדעית של האנושות.

במרכז הדיון המודרני עמדו שני אתגרים מרכזיים:

# **האתגר המוסרי-דמוקרטי:** הקושי ליישב בין הבחירה הפרטיקולרית (הייחודית) של עם אחד ובין האתוס הדמוקרטי הגורס כי כל בני האדם שווים. חוקרים כגון ארנולד אייזן מצביעים על כך שבחברה המודרנית (ובמיוחד ביהדות ארצות הברית), הפך מושג הבחירה לרכיב הבעייתי והשנוי במחלוקת ביותר בזהות היהודית, דבר שהוביל לניסיונות "לתרגם" אותו ממושג של סטטוס מועדף למושג של תפקיד או שליחות מוסרית.
# **האתגר התרבותי-לאומי:** הצורך להגדיר את הייחוד היהודי לא כעליונות מהותית, אלא כייעוד מוסרי בתוך משפחת העמים, המטיל על העם אחריות כבדה יותר ולא זכויות יתר.

תהליכים אלו הובילו לפיצול משמעותי בין הזרמים השונים ביהדות: בעוד שהגות אורתודוקסית ביקשה לשמר את המבנה המסורתי, הזרמים הליברליים פנו לפרשנויות מוסריות, והזרם הרקונסטרוקטיבי בחר לשלול את המושג מכל וכל.

### הגות אורתודוקסית: בין סגולה פנימית לברית ייעוד
ההגות האורתודוקסית בעת החדשה נדרשה לנסח מחדש את משמעותה של "בחירת ישראל", במיוחד לנוכח תהליכי החילון והקמת התנועה הציונית. הדיון התמקד בשאלה האם מעמד "העם הנבחר" מותנה בשמירה פעילה של ההלכה, או שהוא מהווה נתון קיומי ומהותי שאינו ניתן לביטול.

#### הסגולה והבחירה: הראי"ה קוק
הרב אברהם יצחק הכהן קוק פיתח משנה תאולוגית המבחינה בין שני רבדים במושג הבחירה: "סגולה" ו"בחירה". באיגרת מ"ד, מסביר הרב קוק כי ה"סגולה" היא טבע רוחני פנימי וקדושה מהותית שטבועה באומה הישראלית בעצם הווייתה. רכיב זה הוא נצחי, עובר בתורשה ואינו תלוי במעשיו של האדם או במידת שמירת המצוות שלו. לעומת זאת, רובד ה"בחירה" תלוי ברצון החופשי, במודעות, ובקיום המעשי של התורה והמצוות.

הבחנה זו אפשרה לקוק להעניק משמעות דתית חיובית לפועלם של החלוצים החילונים; על אף שהם דחו את רובד ה"בחירה" המודעת של קיום ההלכה, הם עדיין נושאים בקרבם את ה"סגולה" הפנימית של העם הנבחר. הוויה פנימית זו היא שדוחפת אותם באופן לא מודע לפעול למען בניין האומה, גאולתה והשיבה לארץ ישראל.

#### ברית גורל וברית ייעוד
מודל מרכזי נוסף להבנת סוגיית העם הנבחר מוצג דרך ההבחנה בין שני סוגים של בריתות המגדירות את השייכות הלאומית. על פי תפיסה זו, המושרשת ברעיונות מספר הכוזרי וזכתה לפיתוח נרחב בהגותו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, קיומו של עם ישראל כ"עם נבחר" נשען על שני יסודות משלימים:

* **ברית גורל:** מציאות קיומית וכפויה הכורכת את כלל היהודים יחד, מעצם היוולדם לעם זה. ברית זו באה לידי ביטוי בהיסטוריה המשותפת, בשותפות הסבל הלאומי, ובגורל האחיד שנכפה על העם מבחוץ (לעיתים קרובות דרך אנטישמיות). זהו רובד של נבחרות המהווה עובדה קיומית (המתכתב עם הסגולה).
* **ברית ייעוד:** שותפות מתוך בחירה חופשית ומודעת, שמהותה קבלת עול מצוות, שליחות רוחנית ושאיפה למוסר אלוהי. ברית זו קוראת לעם שלא להסתפק בגורל המשותף בלבד, אלא להפוך אותו ליעד ערכי של חיים בקדושה וחתירה לתיקון עולם.

השילוב בין שתי הבריתות קובע כי "העם הנבחר" איננו רק קהילה החולקת היסטוריה משותפת, אלא אומה הנדרשת למלא תוכן של ייעוד מוסרי-אלוהי אל תוך עצם הקיום הפיזי שלה.

### הגות קיומית-מוסרית: תביעה ולא פריבילגיה (אברהם יהושע השל)
בהגותו של אברהם יהושע השל, מגדולי ההוגים היהודים בארצות הברית במאה ה-20, זכה מושג "העם הנבחר" לניסוח שהציע נרטיב אלטרנטיבי לגישות המקובלות. חוקר משנתו ד"ר דרור בונדי מצביע על כך שהשל התנגד נחרצות לגישות המהותניות (דוגמת אלו של ריה"ל או הראי"ה קוק), שלפיהן יש ליהודים סגולה ביולוגית מולדת או "נשמה" מסוג אחר. לשיטתו של השל, כל תפיסה המייחסת לעם אחד עליונות גזעית או קיומית מולדת, עומדת בסתירה עמוקה לאמונה היהודית הבסיסית ביותר – שכל בני האדם נבראו בצלם אלוהים.

במקום לייחס את הבחירה לטבעו הביולוגי של העם, העתיק השל את המוקד אל אופיו של האל. המושג המרכזי בהגותו בהקשר זה הוא "הפאתוס האלוהי": תפיסה שלפיה אלוהים איננו כוח אדיש ומנותק בשמיים, אלא אל המעורב רגשית בעולמו, כואב את סבלם של העשוקים, וזקוק לבני האדם כדי שיהיו שותפיו בתיקון העולם. מתוך כך, ה"בחירה" איננה סטטוס, תואר כבוד או זכות יתר שניתנה לעם ישראל בעבר כפרס, אלא "מאורע" או קריאה מתמדת המתרחשת בהווה. להיות "עם נבחר" פירושו להיות נתון תחת תביעה אלוהית יומיומית להילחם בעוולות, להגן על החלש, ולהשמיע את קולו של האל בעולם.

תפיסה זו הובילה את השל למסקנה כי הבחירה איננה יכולה להתבטא בהסתגרות בדלנית, אלא להפך – באחריות אוניברסלית אקטיבית כלפי כלל האנושות. אם אלוהים כואב את סבלם של בני אדם באשר הם, הרי שתפקידו של "העם הנבחר" הוא לעמוד לצד הנדכאים, ללא קשר לדתם או לצבע עורם. תפיסה זו, שלפיה "היבחרות היא תביעה מוסרית", היא שהניעה את השל למעורבות עמוקה בתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, ולצעידה המפורסמת בשורות הראשונות לצדו של מרטין לותר קינג. עבור השל, המאבק בגזענות לא היה רק אקט פוליטי הומניטרי, אלא ביטוי דתי מובהק של מימוש ברית הבחירה וקיום צו הנביאים.

## ראו גם
* אתה בחרתנו מכל העמים
* סגולה (יהדות)
* עם סגולה
* אור לגויים
* הגניוס היהודי

## לקריאה נוספת
* יצחק היינמן, "בחירה", **[[אנציקלופדיה מקראית]]**, כרך ב, ירושלים ה'תשי"ד, טורים 46 - 48
* שרגא בר און ויקיר פז, "חלק ה' עמו: על מיתוס בחירת ישראל בגורל והוויכוח הגנוסטי-הנוצרי-הפגני-היהודי", **[[תרביץ]]** עט (תשע"א), עמ' 23–61
* אבי בקר, **[[מיהו העם הנבחר?|מיהו העם הנבחר? סיפור מאבק הרעיונות הגדול בהיסטוריה]]**, ידיעות ספרים, תשע"ד, 2013.
* חנה כשר, **עליון על כל הגויים: ציוני דרך בפילוסופיה היהודית בסוגיית העם הנבחר**, אדרא, 2018.
* דרור בונדי, "העם הנבחר" והנרטיב האלטרנטיבי של אברהם יהושע השל, באתר מכללת סמינר הקיבוצים, **גילוי דעת**, 2023.

## קישורים חיצוניים
* מאיר בר-אילן, רעיון בחירת ישראל בתפילה היהודית
* יעקב בלידשטיין, לשלטון בחרתנו? המימד המדיני של רעיון בחירת ישראל בספרות חז"ל, באתר "פשיטא"
* 
* 
* תגית מאמרים אודות סגולת ישראל זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף.
* מיכאל ויצמן, הביטוי "העם הנבחר" - הופעתו והיעלמותו, **[[מחקרים בלשון]]** ד, תש"ן
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופיה יהודית