open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תאימורז בגרטיוני

ממוזער|תאימורז בגרטיוני, 1912
**תֶאימוּרַז בָּגרַטיוֹני** (בגאורגית: **თეიმურაზ ბაგრატიონ**, 21 באוגוסט 1912 - 10 באפריל 1992) היה אציל גאורגי-רוסי ופליט פוליטי בארצות הברית, בה כיהן בתפקיד נשיא קרן טולסטוי (Толстовский фонд), ארגון צדקה ניו יורקי.

תאימורז נולד בפבלובסק (Па́вловск) שבאימפריה הרוסית למשפחה אריסטוקרטית בולטת. אביו, הנסיך קונסטנטין בגרטיון-מוחראנסקי (1889-1915), היה מענף מוחראני של שושלת בגרטיוני הידועה, היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ונהרג במלחמת העולם הראשונה. אימו של תאימורז, טטיאנה קונסטנטינובה, נסיכת רוסיה (Княжна Татьяна Константиовна), הייתה בת לשושלת רומנוב הרוסית.

לאחר מהפכת אוקטובר 1917, עזב תאימורז את רוסיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ממלכת יוגוסלביה. לאחר המלחמה, בשנת 1949, הוא היגר לארצות הברית והצטרף לקרן טולסטוי. בשנת 1979, הוא מונה לתפקיד המנכ"ל הביצועי (Executive Director), ומשנת 1986 הוא מונה להיות נשיא הארגון עד למותו בשנת 1992. תאימורז נודע במאמציו ליישב מחדש פליטים גאורגים, רוסים וקבוצות אתניות אחרות מברית המועצות ומזרח אירופה. כמו כן הוא היה מעורב ביישוב מחדש של פליטים מווייטנאם, טיבט, קובה, אוגנדה ומדינות אחרות, ועזר לטפל בעקורים שהגיעו לארצות הברית.

ב-5 ביולי 2007, הארכיב המיוחד במינו של תאימורז, הוענק, על ידי אשתו, הנסיכה אירינה, לספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה.

## קישורים חיצוניים

* הביוגרפיה של תאימורז בגרטיוני, באתר קרן טולסטוי, 
* תאימורז בגרטיוני, באתר הגנאלוגיה של שושלת בגרטיוני, 

## הערות שוליים

תאימורז
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:אצולה רוסית
קטגוריה:מהגרים מיוגוסלביה לארצות הברית
קטגוריה:ילידי 1912
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:גאורגים שנפטרו ב-1992
מדינות לפי אוכלוסייה, שטח, צפיפות, תמ"ג ופיתוח אנושי

500px|שמאל
זאת רשימה של  מדינות העולם וטריטוריות עצמאיות, הניתנת למיון על פי אוכלוסיית המדינה, שטחה, צפיפות האוכלוסין לקילומטר רבוע, תמ"ג (PPP, במיליוני דולרים), תמ"ג לנפש ומדד הפיתוח האנושי (HDI). הרשימה כוללת מדינות עצמאיות (**באותיות מודגשות**) וטריטוריות מנוהלות עצמאית באופן מלא או חלקי.  נתוני אוכלוסייה ושטח מבוססים על אתר Worldometer, נתוני תמ"ג על ספר העובדות העולמי של ה-CIA, ונתוני מדד הפיתוח האנושי לפי מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות. **הנתונים לא נמדדו באותה נקודת זמן, ולכן ייתכן כי הדיוק אינו מרבי**.

יבשת אנטארקטיקה אשר שטחה כ-14,200,000 קמ"ר מופיעה בטבלה, על אף שלשום מדינה אין ריבונות עליה. באנטארקטיקה חיים באופן לא קבוע כ-1,000 אנשים ממדינות שונות.

|}

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:דמוגרפיה
קטגוריה:רשימות מדינות
ג'ון אוון

**ג'ון אוון** (באנגלית: **John Owen**; 1827–1901) היה כומר ושחמטאי אנגלי.

## קריירה שחמטאית
בשנת 1858 ניצח אוון משחק נגד פול מורפי, ניצחון שהביא להזמנה לדו-קרב בין השניים. אף על פי שקיבל ממורפי יתרון של רגלי ומסע, הפסיד אוון בתוצאה 1–6, ללא שניצח במשחק בודד.

בתחרות ברמינגהאם בשנת 1858 סיים שלישי לפני הווארד סטאונטון, פייר סנט אמאנד והנרי בירד.

בשנת 1860 סיים אוון בתיקו דו-קרב עם איגנץ קוליש 4-4.

בתחרות לונדון בשנת 1862, התחרות הבינלאומית הראשונה בה שיחקו כל המשתתפים זה עם זה, סיים במקום השלישי, לפני אלוף העולם לעתיד וילהלם שטייניץ, והיה השחקן היחיד שניצח את מנצח התחרות אדולף אנדרסן.

בשנת 1875 הפסיד דו-קרב נגד עמוס ברן בתוצאה +6 -11 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), אך בשנת 1888 הצליח לנצח את ברן בדו-קרב גומלין בתוצאה +5 -3 =0.

בשנת 1878 הפסיד בדו-קרב נגד יוהנס צוקרטורט בתוצאה +0 -8 =3.

על שמו קרויה הגנת אוון, פתיחה שבה נקט לעיתים קרובות, כולל בניצחונו נגד מורפי. הפתיחה מתאפיינת במסע הראשון 1. ה4 ב-6.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחמטאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1827
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1901
מנשה (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
אלייז'ה ויליאמס

**אלייז'ה ויליאמס** (באנגלית: **Elijah Williams**; 7 באוקטובר 1809 - 8 בספטמבר 1854, לונדון) היה שחמטאי אנגלי.

## חייו
ויליאמס היה שחמטאי בריטי מוביל במחצית הראשונה של המאה ה-19. הנשיא הראשון של מועדון השחמט של קליפטון
http://www.chessit.co.uk/Centenary/History/1982%20-%2075th/history/1982/bristolclifton.html,
והיה מפורסם בזכות האיטיות בה שיחק. ממוצע הזמן שחשב על כל מסע היה שעתיים וחצי, אסטרטגיה שנועדה לגרום ליריבו לאבד את הריכוז ואת המיקוד במשחק. מכאן כינויו העַצְלָן מבריסטול.

לאחר קצב משחק איטי ביותר של ויליאמס במהלך תחרות לונדון 1851 נקבעה מגבלת זמן של 20 דקות למסע לכל היותר; מגבלה זו נכנסה לתוקפה בשנת 1852.

הלחן "העַצְלָן מבריסטול" חובר על ידי הגיטריסט לאו קוטקה (שגם הטביע את המונח "מלחמת ישיבה") בתארו את סגנון המשחק של ויליאמס.

השחקן הבריטי הווארד סטאונטון מצוטט כמי שהעיר במהלך משחקו נגד ויליאמס "אליהו, אינך אמור רק לשבת כאן, עליך לשבת ולחשוב...".

## התמודדויות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחמטאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1809
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1854
קטגוריה:נפטרים ב-1854
אלברט הודג'ס

**אלברט בורגארד הודג'ס** (באנגלית: **Albert Beauregard Hodges**; 21 ביולי 1861 – 3 בפברואר 1944), שחמטאי אמריקאי שזכה באליפות השחמט של ארצות הברית.

הודג'ס הוא מהמוכרים בשחקני השחמט האמריקאים של סוף המאה ה-19, והיה לו תפקיד חשוב בהפיכת השחמט מתחביב לשעות הפנאי למוסד חברתי.
## קריירה
בשנת 1894 הפסיד הודג'ס בדו-קרב לג'קסון שוואלטר 8-10 אך ניצח בדו-קרב גומלין 5.5-3.5. שני הדו-קרבות נערכו בניו-יורק. לאחר שזכה באליפות ארצות הברית הכריז כי השיג את מטרותיו בשחמט והוא פורש מהשחמט לטובת עסקיו. בנוסף לזכייתו באליפות ארצות הברית הודג'ס התפרסם כמי ששיחק בבובה המכנית Ajeeb, או "המצרי", חיקוי אמריקאי לטורקי שנבנה על ידי צ'ארלס הופר. 
ימין|ממוזער|300px|הזמנה לתצוגה של Ajeeb

בתחילת הקריירה השחמטאית שלו הפסיד הודג'ס דו-קרב למקס ג'וד 3-6 בסנט. לואיס, בשנת 1887, ניצח את אז'ן דלמאר 5-0 בשנת 1892, סיים בתיקו דו-קרב עם אדולף אלבין 4-4 בשנת 1893, ניצח בתחרות ניו-יורק 1893, הגיע שני, לאחר הרי נלסון פילסבורי בתחרות ניו-יורק 1893, 
הגיע שני בתחרות אלף האיים בשנת 1897 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי), הגיע שלישי בתחרות ניו-יורק 1900 (ניצח: שמואל ליפשוץ) וחלק מקום 14-15 בתחרות קיימברידג' ספרינגס בשנת 1904 (ניצח: פרנק מרשל).

הודג'ס השתתף שבע פעמים בדו-קרבות בין ארצות הברית ואנגליה באמצעות הכבלים בשנים 1902-1911, כמו כן שיחק מספר פעמים במסגרת מועדון השחמט של מנהטן בדו-קרבות מול שיקגו ופנסילבניה בתחילת המאה ה-20.

הודג'ס חלק מקום 9-10 בתחרות ניו-יורק 1911 (ניצח: פרנק מרשל), חלק מקום 5-6 בתחרות ניו-יורק 1914 (ניצח: אדוארד לאסקר), חלק מקום 7-8 בתחרות ניו-יורק 1915 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום 10-11 בתחרות ניו-יורק 1916 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע למקום ה-11 בתחרות אגם הופטקונג בשנת 1923 (ניצח: פרנק מרשל ואברהם קופצ'יק).

## לקריאה נוספת
* John S. Hilbert, **Albert Beauregard Hodges: The Man Chess Made**, Library Binding, 2008.


## קישורים חיצוניים

* כתבה בעיתון ניו-יורק טיימס על השתתפותו של הודג'ס באירוע שחמט 1918
* מידע כללי

## משחקים מוסברים (באנגלית)
### 1916
* חוסה ראול קפבלנקה מול אלברט הודג'ס, 27.1.1916, Who Dares Question Me?   Capablanca vs Hodges  Rice Memorial (1916)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:נאשוויל: אישים
קטגוריה:שחמטאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1944
יוליד

שמאל|ממוזער|250px|
**יוליד** היא חברת בת של חברת קורל העוסקת בפיתוח תוכנת מחשבים ומושבה בטאיפיי אשר בטאיוון.

החברה נוסדה באוגוסט 1989 על ידי Lotus Chen, Lewis Liaw, Way-Zen Chen בסיוע של חברת מיקרוטק הטאיוונית. המייסדים עזבו את המכון לאינפורמציה תעשייתית Institute for Information Industry כדי לפתח את התוכנה הגרפית שלהם פוטו סטיילר שפעלה על מערכת ההפעלה חלונות.

יוליד שיווקה את תוכנת הפוטו סטיילר שפיתחה באמצעות חברת התוכנה אלדוס האמריקאית. בשנת 1994 חברת אלדוס התאחדה עם חברת אדובי וחדלה למכור את תוכנת הפוטו סטילר. יוליד החלה לפתח ולמכור בעצמה תוכנה גרפית חדשה בשם פוטו אימפקט 3, תוכנה שהתחרתה בפוטושופ של חברת אדובי. יוליד הרחיבה את תחומי הפיתוח והשיווק שלה לתוכנות עריכת וידאו ותוכנות הכנת תקליטורי די וי די. יוליד החלה להיסחר בבורסת ניירות הערך של טאיוון בספטמבר שנת 2001.

באפריל 2005, חברת אינטר וידאו רכשה את יוליד בעבור 68 מיליון דולר בערך. בסוף דצמבר 2006 הודיעה אינטר וידאו שהמיזוג עם יוליד הושלם. בסוף אוגוסט 2006 הודיע חברת קורל הקנדית על רכישת חברת אינטר וידאו ועמה חברת יוליד. כתוצאה מרכישת אינטר וידאו ויוליד על ידי חברת קורל הפסיקה יוליד להיסחר בבורסת ניירות הערך של טאיוון בסוף אוקטובר 2006. קורל הודיע באמצע דצמבר 2006 שהושלמה הרכישה של החברות אינטר וידאו ויוליד.

לאחר הרכישה משווקת קורל את המוצרים של החברות שרכשה בצד מוצרי תוכנה אחרים שלה. יוליד מוסיפה להפעיל אתר אינטרנט עצמאי הכולל אפשרות לרכוש את התוכנות שיוליד מפתחת. חברת קרט מיצגת בישראל את חברת קורל ומוכרת גם את התוכנות של יוליד. את התוכנות ניתן לרכוש בחנויות או דרך אתרי האינטרנט של קורל ושל יוליד. ניתן לרכוש חבילת תכנה על גבי תקליטור באריזת קרטון וספרות עזר מודפסת או להוריד את קובצי התוכנה למחשב דרך האינטרנט.

## התוכנות של יוליד
מוצרי התוכנה של יוליד כוללים:
* תוכנות עריכת וידאו
* יצירה והעתקה של תקליטורים (CD, DVD)
* תוכנות גרפיות
* תוכנות גרפיות לאינטרנט
* תוכנות גרפיות ווידאו למכשירי כף יד

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר האינטרנט של יוליד
*  ההודעה של קורל על רכישת יוליד
* ההודעה בפיננשיאל טימס על רכישת אינטר וידאו ויוליד על ידי קורל
* קורל מיוצגת על ידי קרט בישראל

קטגוריה:חברות תוכנה
סטיבן בריי

**סטיבן פייט בריי** (באנגלית: **Stephen Pate Bray**; נולד ב-23 בדצמבר 1956 בדטרויט) הוא כותב שירים, מתופף ומפיק מוזיקלי אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם הזמרת מדונה.

בריי החל בלימודי מוזיקה עוד כשהיה צעיר בדטרויט, ולאחר מכן המשיך ללימודי הסמכה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.

בריי הוא בעליו של אולפן הקלטות מפורסם בארצות הברית. הוא נשוי לסטפני אליין, מפיקת סרטים אמריקאית ממוצא אתיופי. הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה ויש להם שלושה ילדים בוגרים.

## קריירה
בריי פגש לראשונה את מדונה עוד כשהייתה סטודנטית אנונימית באוניברסיטת מישיגן והם התאהבו. לאחר שסיימו את הלימודים, עברו השניים לניו יורק והפכו לחלק מהרכב שנקרא "מועדון ארוחת הבוקר". לאחר פירוקה של הלהקה, החלו לכתוב שירים ביחד; ולאחר שמדונה השיגה חוזה תקליטים עם סייר רקורדס, היא החליטה שבריי יהיה שותף להפקה ולהוצאת האלבום הראשון שלה.

יחדיו, הם הפיקו וכתבו את השירים שבסופו של דבר הפכו ללהיטים הגדולים ביותר של שנות ה-80. השירים שבריי ומדונה כתבו יחדיו זכו למבנה מיוחד, וברובם ישנו מוטיב חוזר של משמעויות או מילים, שכנראה מרמז על יחסיהם. בריי היה שותף עקבי של מדונה לאורך כל אלבומיה, עד שהוציאה את Like a Prayer, שם נפרדו דרכיהם.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פזמונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת ברקלי למוזיקה
קטגוריה:מדונה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
סייפן מצוי

**סייפן מצוי** (שם מדעי: *Xiphophorus hellerii*) הוא דג מים מתוקים ממשפחת הגמבוזיים. מוצאו מאמריקה המרכזית אך כיום הוא מיובא לכל חלקי העולם.

לסייפן יש הרבה מוטציות צבע, אך המוכר ביותר הוא הסייפן האדום, ישנם אף סייפנים שסנפיריהם שחורים. אף במראיהם שונים הם הסייפנים זה מזה, ישנם זנים בעלי סנפירים ארוכים מאוד וישנם זנים בעלי סיף כפול. אורכו יכול להגיע עד ל-10 סנטימטרים. לזכר יש גונופודיום, שהוא איבר הזדווגות שהתפתח מסנפיר השת.
לנקבה יש סנפיר שת הדומה למניפה וגופה גבוה מגופו של הזכר, בקצה בטנה כתם חום, שבהריונה אף ניתן לראות בתזוזת הדגיגונים במעיה. הנקבות משריצות בין 10 ל-200 דגיגים חיים. ניתן לזהות נקבה הרה לפי בטנה התפוחה. דגיגונים שזה עתה הושרצו יודעים להסתתר עם הוולדם כדי להימנע מטריפתם על ידי בוגרים, ואף על ידי אמם.

הסייפן ניזון מאצות ומתולעי דם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גמבוזיים
קטגוריה:אמריקה המרכזית: דגי מים מתוקים
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן ג'קוב הקל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1848
ג'ון פיליפס (צלם)

**ג'ון פיליפס** (באנגלית: **John Phillips**, 13 בנובמבר 1914, אלג'יר – 22 באוגוסט 1996, ניו יורק) היה צלם עיתונות אמריקאי, עבד בעיקר עבור השבועון לייף בין שנות השלושים ושנות החמישים.

## ביוגרפיה
### משנות השלושים ועד תום מלחמת העולם השנייה
ג'ון פיליפס נולד ב-1915 באלג'יר לאב ממוצא וולשי ולאם אמריקאית. הוא גדל באלג'יר בסביבה בינלאומית דוברת צרפתית וערבית. בנובמבר 1936 החל לעבוד כצלם השבועון לייף, שבועון חדשות אמריקאי נחשב באותה עת. עבודתו הראשונה הייתה תיעוד פתיחת מושב הפרלמנט הבריטי על ידי המלך אדוארד השמיני בדיוק בעת בה התפוצצה פרשת נישואיו לאמריקאית ווליס סימפסון והתמונות שצילם הופיעו על שער הגיליון הראשון של המגזין. אולם עיקר עבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה התרכזה בצרפת, באותה תקופה התיידד עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, מחבר הספר הנסיך הקטן.

בשנת 1943 ביקר פיליפס בירושלים ככתב רשמי של המגזין לייף. הפרויקט החשוב הראשון שלו במלחמת העולם היה צילום הכניסה הנאצית לווינה, הוא צילם גם את הקמת גטו ורשה ועוד.

### ירושלים
[שמאל|ממוזער|250px|[הלגיון הערבי תוקף את ישיבת פורת יוסף, מאי 1948, צילום מאת ג'ון פיליפס.]]
בשנת 1948 הגיע פיליפס לירושלים ונלווה, תחת מסווה של קצין בריטי, לכוחות הערביים בעיר העתיקה ולאחר מכן לכוחות הלגיון הערבי. הוא צילם תמונות יחידות במינן של כיבוש הרובע היהודי, תוך גילוי אהדה ליהודים. צילומיו של בתי הכנסת החרבים ושל יהודי הרובע המובלים לשבי הירדני הכו גלים בעולם. בשנת 1976 ביקר פיליפס שנית בירושלים ונפגש עם מושאי תצלומיו מ-1948.

### שנות החמישים ואילך
בשנות החמישים שהה פיליפס ביוגוסלביה של טיטו והרבה לתעד את המדינה היוצאת דופן דאז. כמו כן נסע בארצות ערב וצילם רבים ממנהיגי ערב של התקופה כעבדאללה הראשון, מלך ירדן, פארוק הראשון, מלך מצרים ועוד.

בתחילת שנות החמישים התפטר מהשבועון לייף והחל לעבוד עם במאי הסרטים ז'אק טאטי.

בשנת 1960 נשא לאישה את אנה-מריה בורלטי ועמה המשיך לנסוע ולצלם ברחבי העולם כולו.

פיליפס נפטר בביתו במנהטן באוגוסט 1996, כחצי שנה לאחר מות אשתו.

באתר האינטרנט של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון נאמר עליו שהוא "הסנדק של העיתונות המצולמת (photo-journalism). מאסטר של העדשה ושל ריבוי שפות".

## ראו גם
* צילום עיתונות
* צילום מלחמה

## לקריאה נוספת
* ג'ון פיליפס, **הרצון לחיים**, ירושלים, 1977

* Exploring the Scriptures (1981)
* Yugoslav Story (1984)
* It Happened in Our Lifetime (1985)
* Poet and Pilot Antoine de Saint-Exupery (1994)
* Free Spirit in a Troubled World (1996)


## קישורים חיצוניים
* 
* 
* "יום אחד אחרון" תערוכת צילומי ג'ון פיליפס על המאבק האחרון על הרובע היהודי בתש"ח
* צילומי ג'ון פיליפס כחלק מסדרת צילומים של צלמי לייף במלחמת העצמאות ב-1948

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים לארצות הברית
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:צלמי עיתונות אמריקאים
קטגוריה:צלמי מלחמה אמריקאים
קטגוריה:הרובע היהודי במלחמת העצמאות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
קריית קריניצי

250px|ממוזער|שמאל|שלט בכניסה לקריית קריניצי
**קריית קריניצי** היא שכונה ברמת גן, הצמודה לתל השומר מצפון, וגובלת בכפר אז"ר וקריית אונו.

## גבולות השכונה
השכונה נמצאת בין שדרות בן-גוריון במזרח, שכונת גבעת הברושים בצפון, ורחוב מנדס בדרום. לעיתים מחשיבים כחלק מהשכונה גם את בתי תל ליטוינסקי אשר בין רחוב מנדס ורחובות עמק האלה וגילדסגיים.

בשנות ה-2000 הוקמה שכונת גבעת הברושים מצפון לקריית קריניצי. בשנת 2013 הוחל בבניית רובע מאיר עמית, המוכרת כ"קריית קריניצי החדשה", השכונה נמצאת ממערב לקריית קריניצי הישנה, בצדו השני של שדרות קציר. בסמיכות לשכונה נבנת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול שעתיד להיפתח מערבית לשכונה.

באוגוסט 2021 התקבלה החלטה במועצת העיר רמת גן על הקמת "קריית הביוטק שהולכת לצמוח בדופן של בית החולים שיבא בחלקה הדרומי של השכונה.

## תולדות השכונה
השכונה קרויה ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי.

קריית קריניצי הוקמה החל משנת 1971 על ידי חברה קנדית, בראשות ברני שטרטהאל. השכונה תוכננה לכ-400 בתים פרטיים בשלב הראשון. בהמשך, נבנו בשכונה, בין רחוב ספיר לשדרות בן-גוריון, עשרה בניינים של שמונה קומות.

בשנת 1975 נפתח בשכונה בית ספר ויצמן לכתות א' עד ח' על שם חיים ויצמן. בשנות ה-70 עבר הכביש המחבר בין תל אביב וקריית אונו בתוך רחובות השכונה, באופן שהטיל עומס תנועה כבד בתוך השכונה. פתיחת כביש עוקף שנועד להסיט את התנועה מתוך השכונה התעכב בגלל מחלוקת בין רמת גן וקריית אונו על מימון רמזור בצומת החיבור.

בשנת 1976 הוקם שבט הצופים "שבט רעים" בקריית קריניצי, המשויך להנהגת רמת גן. השבט מוקם בסמוך למתנ"ס של השכונה, צמוד לכיכר המחבר בין קריניצי, קריית אונו וכביש 4. עם השנים השבטים בתנועת הצופים הישראלית קיבלו סממני זיהוי הכוללים צמד צבעיים, וסמל, שבט רעים מזוהה עם הסמל של החד קרן, בצבעים ירוק ולבן. ונכון להיום מונה כ-300 חניכים.

בסקר שנערך בשנת 2013 זכתה השכונה במקום הראשון בקטגוריות בתי הספר הכי טובים, בעלת השטח הירוק הכי גדול או זו עם הנגישות הגבוהה ביותר למקומות העבודה. הסקר בוצע על ידי "פרופיל סביבת מגורים", ערכו אלון גרינברג, מתכנן ערים ואזורים ומנכ"ל סביבות מגורים, וישראל קורץ, כלכלן אורבני ומנכ"ל י.ק. תכנון כלכלי בע"מ.

## אנשים ידועים שהתגוררו בשכונה
השכונה מאופיינת בריכוז תושבים שביניהם רופאים ואנשי צוות רפואי אשר מועסק בבית חולים שיבא תל השומר, אנשי סגל אקדמי מאוניברסיטת בר-אילן וקציני צבא. למרות גודלה הלא גדול התגוררו ומתגוררים בשכונה מספר לא מבוטל של אנשים ידועי שם, רבים בתחומי היצירה והרוח ביניהם:
דידי מנוסי, ניר מנוסי, הפרופסור אסא כשר, שי נובלמן, דרור נובלמן, סמדר שיר, יובל מנדלסון, איריס קול, אתי קסטרו, גבי עמרני, גיל אלדמע, מולי שגב, רונית תירוש אבי הר-אבן ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:רמת גן: שכונות
קטגוריה:הנצחת אברהם קריניצי
קדיס

**קדיס** (בספרדית: , מפיניקית: **𐤄𐤂𐤃𐤓** (הגדר), **𐤀𐤂𐤃𐤓** (אגדר) או **גדיר**), היא עיר ונמל בדרום-מערב ספרד. קדיס היא עיר הבירה של מחוז באותו השם, אחד משמונת המחוזות המרכיבים את הקהילה האוטונומית אנדלוסיה.

## היסטוריה

### העת העתיקה
קדיס נוסדה בידי מתיישבים פיניקים מצור בסוף המאה ה־12 לפנה"ס, והיה בה מקדש מפואר למלקרת (). היא העיר המיושבת העתיקה ביותר במערב אירופה.

### העת החדשה

העיר קדיס הייתה הנמל העיקרי של הארמדה הספרדית, לאחר עלייתו של בית בורבון בשלהי המאה ה-18. העיר היא גם ביתה של אוניברסיטת קדיס. במאה השמונה עשרה הייתה קדיס הנמל העיקרי של ספרד, ובעלת אוכלוסייה קוסמופוליטית ומגוונת. בין השנים 1810–1814 בזמן המלחמה נגד נפוליון ישבה ממשלת ספרד החופשית בקדיס, באותן שנים התכנס בה הפרלמנט המפורסם אשר נקרא בשם הקורטס של קדיס, חוקק את חוקת 1812, ביטל את האינקוויזיציה ושינה מיסודו את המשטר הספרדי. עד היום פזורים בעיר מונומנטים מאותה תקופה כגון מוזיאון הקורטס, כנסיית סן פליפה נרי שבו התכנסו המחוקקים וכן מונומנט לקורטס שנבנה בשנת 1912. לאחר שהשיגו מדינות אמריקה את עצמאותן בראשית המאה ה־19 ירדה העיר מגדולתה. בשנת 1823 במהלך המאבק בצבא הצרפתי הפולש נסוגה ממשלת ספרד הליברלית לקדיס, ושם התפרקה. בשנת 1947 גרם פיצוץ במחסן נשק לשריפה קשה בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי נמל
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:מחוז קדיס: ערים
קטגוריה:האוקיינוס האטלנטי: ערי נמל
הורציו קארו

**הורציו קארו** (באנגלית: **Horatio Caro**; 5 ביולי 1862, ניוקאסל – 15 בדצמבר 1920, ברלין) היה שחמטאי אנגלי מ מוצא יהודי.

## קריירה
הקריירה השחמטאית של קארו התנהלה ברובה בגרמניה. קארו עורר תשומת לב רבה כאשר בשנת 1890 ניצח את אלוף העולם לעתיד עמנואל לסקר ב-14 מסעים בלבד.

בשנת 1892 סיים בתיקו דו-קרב עם קורט פון ברדלבן +2 =2 -2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), הפסיד לשמעון אברמוביץ וינוור +2 -3 =1. בשנת 1898 הפסיד לז'ק מיזס +3 -4 =3 . בשנת 1903 סיים בתיקו עם קורט פון ברדלבן +4 -4 =0 ובשנת 1906 ניצח את מוריץ לויט +4 -3 =5.

קארו ניצח בתחרויות ברלין בשנים 1888, 1891, 1894, 1903 ובשנת 1898 חלק מקום ראשון. בשנת 1883 הגיע למקום העשירי בתחרות ברלין, בשנת 1887 למקום הרביעי, בשנת 1889 למקום השלישי ובשנת 1890 למקום השני. בתחרות נירנברג בשנת 1888 חלק מקום 2–3.

בשנת 1897 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, בשנת 1898 למקום ה-17 בתחרות וינה, בשנת 1899 למקום הרביעי בתחרות ברלין, בשנת 1902 חלק מקום 6–7 בתחרות ברלין, ב-1904 חלק מקום 11–12 בתחרות קובורג, ב-1905 חלק מקום 7–8 בתחרות ברמן וגבר בתחרות זו על רודולף שפילמן ואהרון נימצוביץ', ב-1907 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין, ב-1908 חלק מקום 3–5 ובשנת 1911 הגיע למקום הרביעי.

שמו מונצח בהגנת קארו-קאן, https://web.archive.org/web/20080720005942/http://chess.about.com/od/improveyouropenings/ss/aa06i23.htm אותה ניתח בעיתונו Täglichen Rundschau בשנת 1886 ביחד עם חברו מרקוס קאן.

הגנת קארו-קאן

שמו מונצח גם בפתיחה האנגלית
1. ג4 פו6 2. פג3 ג6 3. ה4 ד5

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים


קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1862
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1920
יעקב קירשן

**יעקב ג'רי קירשן** (8 במרץ 1938 – 14 באפריל 2025) היה אמן, מאייר ומחבר ספרי קומיקס ישראלי.

## ביוגרפיה
יעקב ג'רי קירשן נולד בברוקלין, ניו יורק. עד עלייתו ארצה ב-1971 השתמש בשמו הלועזי ג'רי קירשן, ועם עלייתו עבר להשתמש בשמו העברי גם ביצירותיו באנגלית. את השכלתו האמנותית רכש במכללה בקווינס, אותה סיים בשנת 1961.

בשנת 1968 החל קירשן בפעילות פוליטית כנגד מלחמת וייטנאם.

בשנת 1971 לאחר שהיה מאייר רישומונים בעיתון פלייבוי, עלה לישראל וכאמור החל להשתמש בשמו יעקב גם בפרסומים אנגליים. בשנת 1973 החל לפרסם את רצועת הקומיקס "Dry Bones" בעיתון ג'רוזלם פוסט. הרצועה, ששמה מתייחס אל "חזון העצמות היבשות", היוותה את רצועת הקומיקס הפוליטי הראשון שפורסמה בישראל. הרצועה מופצת גם בסינדיקט בינלאומי לעיתונים כהניו יורק טיימס, טיים מגזין ואחרים. הרצועה מפורסמת בקביעות בכארבעים עיתונים בארצות הברית וקנדה. בנוסף, הקים קירשן חברה בשם "LKP Ltd." שעוסקת בעיצוב משחקי מחשב.

בשנת 1993, יצא לאור הרומן הגרפי שלו "Trees …the Green Testament" ובשנת 2010 פרסם מאמר שכותרתו המתורגמת: "ממטיקה ופיזור ויראלי של 'איורים מוצפנים' ברישומונים פוליטיים בהוצאת אוניברסיטת ייל. המאמר דן בהיבטים האנטישמיים של פרסומי קומיקס פוליטיים, בעיתונות הנאצית, הקומוניסטית ובעיתונות העולמית בימינו.

## פרסים והוקרה
*2009 - "אמן הבית", המרכז הבינלאומי לחקר אנטישמיות וגזענות (YIISA) אוניברסיטת ייל, ארצות הברית
*2011 -פרס עיפרון הזהב, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון
*2014 - פרס בוני ציון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* the Dry Bones Blog, בלוג של יעקב קירשן
* 
* 
* עיפרון הזהב 2011 - יעקב קירשן, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
* 
* ספר ברית העץ מהדורה (אנגלית) מקוונת במרשתת (באתרו - 'עצמות יבשות')
* סרטון בו קירשן מציג את מאמרו על רישומונים אנטישמיים (אתר וימאו)
* רישומון של קירשן בעיתון פלייבוי  מדצמבר 1962, העיתון בו עבד עד עלייתו ארצה.
* שער העיתון קראקד אוקטובר 1960, בעריכתו המשותפת של ג'רי קירשן.
* הקבצנים דף רישומונים של ג'רי קירשן מפברואר 1961, בעיתון קראקד.

## הערות שוליים

קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:זוכי פרס עיפרון הזהב
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:זוכי פרס בוני ציון
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרדס החיים בכפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
לה-מאן סארת

ממוזער|הקבוצה בזמן משחק (2009)
**לה-מאן סארת** (בצרפתית **Le Mans Sarthe Basket**) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לה מאן, המתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות. 

## היסטוריה
מועדון לה-מאן סארת' נוסד ב-1939 כמועדון הכדורסל המקצועי הראשון בצרפת. בשנותיו הראשונות, עקב חוסר במתחרים בתוך צרפת, נאלץ המועדון להתחרות רק מול קבוצות מחוץ לצרפת, רק ב-1961 התחרה לראשונה במסגרת צרפתית. בשנים הראשונות של הליגה, המועדון נהפך לאחד מהחזקים בה, כאשר השיג שלוש אליפויות ושני גביעים. משנות ה-80 ועד היום זכה המועדון בשתי אליפויות ושני גביעים.

למרות שהמועדון משתתף בקביעות באחד מהמפעלים האירופאים, השלב הכי גבוה שאליו הגיעה הקבוצה באירופה הוא חצי גמר גביע ספורטה בעונת 1997/98.

הקבוצה מארחת ב**[[היכל אנטארס]]**, המכיל כ-6,000 מקומות ישיבה.

## שחקנים בולטים בעבר

## תארים והישגים
***[[ליגת העל הצרפתית בכדורסל|הליגה הצרפתית]]**:
**אליפות (5): 1978, 1979, 1982, 2006, 2018
**מקום שני: 1970, 1974, 1980, 1981, 1983, 2010, 2012
***[[הגביע הצרפתי בכדורסל|הגביע הצרפתי]]**:
**זכייה (4): 1964, 2004, 2009, 2016
**גמר: 1970, 2017, 2019
***[[הסופרקאפ הצרפתי בכדורסל|הסופרקאפ הצרפתי]]**:
**זכייה (3): 2006, 2009, 2014
**גמר: 2004, 2007, 2015, 2018
***[[גביע ספורטה]]**:
**חצי גמר: 1998

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל צרפתיות
קטגוריה:לה מאן
קטגוריה:פיי דה לה לואר: ספורט
ממבה ירוקה מזרחית

**ממבה ירוקה מזרחית** או **ממבה נפוצה** (שם מדעי: *Dendroaspis angusticeps*) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה השייך למשפחת הפתניים.

## תיאור
ממבה ירוקה מזרחית היא נחש שכולו ירוק עם גחון בצבע ירקרק-צהוב בהיר יותר. זוהי הממבה הקטנה ביותר מבין מיני הממבה, בעלת אורך ממוצע של 1.4 מטר. הגודל המקסימלי למין זה הוא 2.4 מטרים, אך גודל זה אינו נפוץ. הזכרים בכלליות מעט גדולים מן הנקבות. יש לממבה 2 שיני ארס גדולות בקדמת הפה ושיניים מוצקות בשתי הלסתות. הממבה בעלת קשקשים חלקים, דקה ואלגנטית, בעלת ראש ייחודי ארוך ומלבני ובעלת זנב דק. 

## תחום מחייה
אזור מחייתו הוא הצד המזרחי של דרום יבשת אפריקה. תפוצתו משתרעת לאורך החוף ממזרח דרום אפריקה, דרך מוזמביק וטנזניה עד דרום מזרח קניה, ובתוך היבשת עד מלאווי ומזרח זימבאבווה.

ממבות ירוקות מזרחיות הן שוכנות עצים וניתן למצוא אותן כמעט תמיד על עץ. לעיתים נדירות ניתן למצוא אותן על הקרקע אלא אם כן זה למטרת ציד או התחממות בשמש. לא ניתן למצוא את הממבה בשטח פתוח לרוב. הממבה הירוקה חיה באזורי שיחים סבוכים, יערות גשם גדולים, שיחים קרובים לחוף וסוואנות. עצי במבוק ומטעי מנגו הם מהמקומות האהובים עליהן. 

## התנהגות
הממבה הירוקה המזרחית חיה על עצים ולעיתים רחוקות יורדת אל האדמה על מנת לצוד טרף או להתחמם. צבעה עוזר לה להסתוות בין הענפים. בניגוד לממבה השחורה הממבה הירוקה ביישנית ואינה תוקפנית. היא תעדיף להימנע מעימות עם בני אדם או טורפים אחרים, ותסתמך על ההסוואה שלה או שתסתלק כאשר תחוש בסכנה. היא לא תמיד מכישה, אך כאשר היא מוטרדת הלוך וחזור ובייחוד אם אין לה נתיב מילוט פנוי, היא עלולה להפוך לתוקפנית מאוד ולהכיש מספר פעמים במהירות. הממבה היא נחש מהיר, ומסוגלת לנוע במהירות של 7 קמ"ש. 

הממבה הירוקה מאוד ארסית ונחשבת לאחד הנחשים הארסיים בעולם. הכשתה קטלנית לבני אדם, אך מקרי הכשה של הממבה הירוקה נדירים, שכן רק התגרות ממושכת תגרום לה להכיש. 

הממבה הירוקה המזרחית ניזונה מציפורים, ביצי ציפורים, לטאות, נחשים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים.

## התרבות
בתקופת ההזדווגות נוהגים זכרי ממבה ירוקה לערוך קרבות ביניהם בדומה לנחשי קוברה מלכותית, שבהם הם נצמדים והופכים זה את זה במטרה להטיל את היריב אל הקרקע. לרוב הקרבות לא כוללים הכשות. נקבת הממבה הירוקה מטילה 6–17 ביצים בקיץ. הביצים מונחות לרוב בתוך עצים חלולים ליד צמחייה רקובה. אורך הנחשים הבוקעים מהביצים הוא 35 עד 45 ס"מ, והם ארסיים מרגע הבקיעה.

## ארס
ארס הממבה הירוקה הוא קטלני לבני אדם ומכיל רעל עצבים. הארס דומה לארס של ממבה שחורה אך רעילותו קטנה פי 10, והוא מוזרק בכמות קטנה יותר בגלל גודלה הקטן יותר של הממבה הירוקה. למרות זאת הכשה של ממבה ירוקה קטלנית ואדם מוכש ימות תוך זמן קצר אם לא יקבל טיפול רפואי מיידי.

## גלריה

תמונה:Eastern Green Mamba.jpg|ממבה ירוקה בפארק הזוחלים בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית
תמונה:Eastern green mamba P9240107.JPG|ממבה ירוקה מזרחית מטפסת על ענף
תמונה:Mamba Dendroaspis angusticeps.jpg|ממבה ירוקה בגן הזואולוגי של מינכן
תמונה:Grüne Mamba.jpg|


## ראו גם
*ממבה ירוקה מערבית
*ממבה שחורה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1849
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרו סמית
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:טנזניה: זוחלים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
נדב ספרן

**נדב ספרן** (**Nadav Safran**; 25 באוגוסט 1925, קהיר - 5 ביולי 2003, סטייט קולג' פנסילבניה) היה מומחה לפוליטיקה של ארצות ערב והמזרח התיכון, פרופסור ומנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד.

## קורות חיים
נדב ספרן נולד בקהיר ליוסף ולג'ין (עבאדי) ספרן, ממוצא יהודי. הוא נשא את אניטה באליקה ב-1955 ולהם שלוש בנות.

ספרן עבד בקיבוץ ב-1946 ולחם כסגן במלחמת העצמאות. לאחר שנחתמו הסכמי שביתת הנשק ב-1949, הוא עבר לארצות הברית ב-1950 ולמד באוניברסיטת ברנדייס, קיבל תואר ראשון ב-1954 וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד ב-1956.

הוא נשאר בהרווארד והורה לימודי ממשל במשך שנתיים ולאחר מכן עבד כעמית מחקר במרכז האוניברסיטה ללימודי המזרח התיכון. הוא נעשה מנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון ובמרוצת הזמן, פעל כיועץ לבית הלבן בסוגיות של המזרח התיכון. הוא פרש כפרופסור מהרווארד ב-2002, ונפטר מסרטן בגיל 77.

## ספרו שתורגם לעברית
* מדינת ישראל ויחסיה עם ארצות הברית (מאנגלית - שלמה גונן), ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, (תשל"ט 1979).
* העימות הערבי-הישראלי (מאנגלית - אהרן אמיר), ירושלים: הוצאת כתר, (תש"ל 1969).

## מפרסומיו

* (January 1961) *Egypt in Search of Political Community: An Analysis of the Intellectual and Political Evolution of Egypt, 1804-1952* (Harvard Middle Eastern Studies) 
* (January 1963) *United States and Israel* 
* (January 1969) *From War to War: The Arab-Israeli Confrontation, 1948-1967; A Study of the Conflict from the Perspective of Coercion in the Context of Inter-Arab and* 
* (August 1981) *Israel: The Embattled Ally*' 
* (September 1985) *Saudi Arabia: The Ceaseless Quest for Security* 
* *Israeli politics since the 1967 war* ASIN B0007AE89W
* *Israel today; a profile* (1965) ASIN B0006BN3FM


## קישורים חיצוניים
* מנהל המרכז למזרח התיכון לשעבר נפטר, הרווארד קרימסון, הודעת פטירה
* 
* 

קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:יהודים מצרים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
יוזף שאכט

**יוזף שכט** (באנגלית: **Joseph Schacht**; 15 במרץ 1902 - 1 באוגוסט 1969) היה מזרחן ואסלאמולוג גרמני-בריטי שכיהן כפרופסור לערבית ולאסלאם באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.

## קורות חיים

יוזף שאכט נולד ברטיבור שבדרום פולין (בעת לידתו הייתה העיר בגרמניה). הוא היה בזמנו המלומד המוביל בעולם לחקר המשפט האסלאמי, שספרו החשוב ביותר 'מקורות התחיקה המשפטית של האסלאם' (במקור: Origins of Muhammadan Jurisprudence) מהווה ציון דרך בתחום. שאכט המשיך את דרכו של יצחק יהודה גולדציהר בכך שניסה לקבוע כללים ברורים לפרקטיקות ההלכתיות במשפט המוסלמי. 

שאכט הוא מחברם של מאמרים רבים במהדורות שונות של האנציקלופדיה של האסלאם. הוא גם ערך את הספר 'מורשת האסלאם' (במקור: The Legacy of Islam) בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ספריו האחרים כוללים את 'מבוא לחוק האסלאמי' (במקור: An Introduction to Islamic Law) (1964). כמה מעבודותיו פורסמו בספר 'החיפוש אחר מוחמד ההיסטורי' (The Quest for the Historical Muhammad) שערך איבן ואראק.

הוא נפטר באינגלווד שבניו ג'רזי.

שאכט בדק את שושלות המוסרים של מסורות החדית' והצליב אותן, וכתוצאה מכך הגיע למסקנה שחלק מהכללים שהתקבלו הם תוצאה של פרקסיס (מלשון פרקטיקה) של התקופה האומאית ורק אחר כך הלבישו עליהם מסורת שיוחסה לנביא מוחמד.

## ממאמריו
* הערכה מחדש של המסורות האסלאמיות
* ג'נט ואקין, "לזכור את יוזף שאכט" (1902-1969)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:מזרחנים גרמנים
קטגוריה:מזרחנים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי אסלאם
קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרייבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קניגסברג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
הרפובליקה הקומנצ'ית

**הרפובליקה הקומנצ'ית** הייתה ישות מדינית קצרת ימים שהוקמה בתום מלחמת העולם הראשונה לאחר התפרקותה של האימפריה האוסטרו־הונגרית במרכז גליציה. היא התקיימה מנובמבר 1918 ועד ינואר 1919.

ב־4 בנובמבר 1918 נערך כינוס של רותנים ממזרח חבל למקו בכפר קומנצ'ה שבמחוז סאנוק שבו הוחלט על הקמתה של הרפובליקה הקומנצ'ית. לנשיא נבחר פנטליימון שפילקה (Pantelejmon Shpylka). הרפובליקה כללה 30 כפרים, בעלת אוריינטציה פרו־אוקראינית והיא שאפה להצטרף לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. הרפובליקה נכבשה על ידי הפולנים ב־23 בינואר 1919 במלחמה הפולנית–סובייטית. 

ניסיון רותני נוסף לזכות בהגדרה עצמית במערב חבל למקו היה הרפובליקה הלמקו-רוסינית, שהצליחה להתקיים במשך 16 חודשים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:פולין: היסטוריה
קומנצ'ית, הרפובליקה ה-
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1919
קטגוריה:המדינות היורשות של האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:1918 בפולין
קטגוריה:1919 בפולין
נגויה

**נגויה** (ביפנית: **名古屋市**) היא בירת מחוז אאיצ'י באי הונשו שביפן ומונה נכון ל-1 ביולי 2021 מעל ל-2.3 מיליון איש, היא העיר המאוכלסת ביותר בחבל צ'ובו והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביפן (אחרי טוקיו, יוקוהמה ואוסקה), בעיר ישנם שישה עשר רבעים. נגויה נמצאת במרכזה של המטרופולין השלישית בגודלו ביפן. מטרופולין זו מרוויח כ-70% מהעודף המסחרי של יפן. בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית המטרופולין 10,240,000 איש.

## אטימולוגיה
שמה של העיר נכתב 那古野 או 名護屋 (נאגויה). סיבה אפשרית למקור השם היא התואר なごやか (נאגויאקה) ביפנית שפירושו "שליו".

## כלכלה
התעשייה המרכזית בנגויה היא תעשיית המכוניות. לחברות רבות של מכוניות, כגון טויוטה ומיצובישי, משרדים ראשיים בעיר ובפרבריה. מלבד זאת, קיימת בעיר תעשייה מפותחת של מגוון מוצרים, כגון כלי חרסינה, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ואף תעשיית ממתקים. לאחרונה מתפתחות באזור גם תעשיות של רובוטיקה, כלי טיס ועוד.

התמ"ג בנגויה מתחלק באופן הבא: שירותים - 26.5%, סיטונאות וקמעונאות - 20.2%, תעשייה וייצור - 12.3%, תובלה ימית ותקשורת - 10.4%, נדל"ן - 9.8%, אספקת שירותים מנהלתיים - 5.9%, בינוי - 5.8%, עסקים פיננסיים וביטוחים - 5.4% ואחרים - 3.7%.

## אתרים
* מבצר נגויה
* מקדש עטסותא
* גן טוקוגאווה
* מגדל הטלוויזיה של נגויה
* מגדלי ג'יי.אר. של תחנת נגויה
* כיכר מידלנד
* נמל נגויה, קניון חומות איטליה והאקווריום הציבורי בנמל נגויה
* גן החיות היגאשיאמה והגנים הבוטניים, מגדל השמיים היגאשיאמה
* מוזיאון הנצחה טויוטה לתעשייה וטכנולוגיה
* בית החרושת נוריטייק
* SCMaglev ופארק הרכבות
* מוזיאון נאגויה / בוסטון לאמנויות יפות
* מוזיאון האמנות של טוקוגאווה וגן טוקוגאווה
* מוזיאוני המדע והאמנות בעיר נגויה
* מוזיאון הכסף של בנק טוקיו-מיצובישי UFJ
* לגולנד יפן

## ערים תאומות
לנגויה יש חמש ערים תאומות בעולם:
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* Official website האתר הרשמי - אנגלית
* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:יפן: ערי חוף
קטגוריה:צ'ובו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
בוגדנובקה

**בוגדנובקה** (ברומנית: **Bogdanovca**) היה מחנה ריכוז שהקימו שלטונות הכיבוש הרומניים בכפר בוגדנובקה, על נהר בוג, במחוז גולטה (Golta) שבטרנסניסטריה.
שמאל|ממוזער|מפת מחנות ריכוז והשמדה בשואה

## היסטוריה
מחנה בוגדנובקה הוקם באוקטובר 1941 בפקודת הממונה על המחוז אלוף-משנה מודסט איסופסקו. רוב המגורשים לבוגדנובקה, כ-48,000 איש, הובאו מאודסה, וכ-7,000 יהודים היו ממגורשי בסרביה. השיירה האחרונה הובאה לבוגדנובקה ב-18 בדצמבר 1941.

בסוף 1941 היו בבוגדנובקה 54,000 יהודים. באמצע דצמבר 1941 נתגלו במחנה כמה מקרים של טיפוס הבהרות. בעצה אחת עם פליישר, היועץ הגרמני שהיה מוצב במינהל הרומני של המחוז, החליט איסופסקו לרצוח את כול העצירים במחנה. ההוראה הועברה למנסקו וסילה, הממונה על המחוז מטעם הממשל הצבאי.

ברציחת העצירים השתתפו אנשי צבא וז'נדרמריה רומנים, שוטרים ואזרחים אוקראינים מהעיר גולטה שהובאו למקום, וכן גרמנים מקומיים (פולקסדויטשה), כולם בפיקודו של מפקד המשטרה האוקראינית האזרחית קאזאקייוויץ'.

ב-21 בדצמבר 1941 החלו הרציחות. החולים והנכים, כ-5,000 במספר, רוכזו בשתי רפתות, על גגות הרפתות פרשו שכבות קש, שפכו עליהן נפט, הציתון, והכלואים ברפתות נשרפו כולם בעודם בחיים. שאר היהודים סודרו בשורות של 300–400 איש, הובלו ליער שבקרבת המחנה, נדחפו לשפת הואדי שמפקדי המחנה הרומנים כינוהו ה'ואדי הגדול' (Garla Mare), נצטוו להתפשט, לכרוע ברך ולהרכין ראשיהם לעבר הואדי, נורו בעורפיהם בכדורי דום דום והוטלו עליהם רימונים. הרציחות ארכו ארבעה ימים ו-30,000 יהודים נרצחו.

הנותרים המתינו על שפת הנהר בקור עז לתורם למות, ובינתיים חפרו בידיהם בורות באדמה, וכיסום בגוויות הקפואות של ההרוגים כמסתור מהקור. אלפי יהודים קפאו למוות. ערב חג המולד הופסקו הרציחות והן חודשו ב-28 בדצמבר. עד 31 בדצמבר 1941 בערב נרצחו 11,000 היהודים הנותרים.

איסופסקו ציווה לטשטש את עקבות הפשע ופקד לשרוף את הגופות. בינואר ובפברואר 1942, עסקו 200 היהודים, שנבחרו לשם כך, בשריפת הגופות במוקדים. 150 מבין 200 היהודים שעבדו בשריפת הגופות מתו בקור וברעב, או שנורו בידי השומרים האוקראינים. בעקבות סגירת המחנה בקרבתו הוקם מחנה הריכוז אקמצ'טקה. סך הכול נהרגו במחנה הריכוז 41,000 יהודים

## לאחר המלחמה: משפט והנצחה

בראשית 1945 הובאו איסופסקו, מאנסקו ומפקדי המחנה למשפט על פשעם, שהיה המשפט הראשון נגד פושעי המלחמה הרומנים שנערך בבוקרשט. האחראים לרצח ההמונים נשפטו למוות אך עונשם הומתק למאסר עולם, ולשאר הנאשמים נפסקו תקופות מאסר ארוכות.

בשנת 1996 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים.

## לקריאה נוספת
* 
*Hillen, Aiko, "'Taken to German Villages and Liquidated.' The 'Selbstschutz' Organization and the Bogdanovka Massacre in 1941", בכתב העת *Eastern European Holocaust Studies*, גיליון 2, כרך 1 (2022), עמ' 551–587. 

## קישורים חיצוניים

* מאמר באנציקלופדיה יהודית 
* סיפורה של אסירה במחנה בוגדנובקה, באתר יד ושם

קטגוריה:מחנות ריכוז בטרנסניסטריה
קטגוריה:שואת יהודי רומניה
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
קטגוריה:מחנות השמדה
ממבה ירוקה מערבית

**ממבה ירוקה מערבית** (שם מדעי: *Dendroaspis viridis*) הוא מין של נחש מסוג ממבה ממשפחת הפתניים. היא ארוכה, דקה, ארסית ביותר ושוכנת על עצים באפריקה הטרופית.

## תיאור
היא קצרה מממבה שחורה וארוכה יותר מהממבה המזרחית וממבה ג'יימסונית, ממבה ירוקה מערבית היא נחש דק וארוך מאוד בעל זנב ארוך. היא הגדולה מבין הממבות שוכני העצים. האורך הממוצע של נחש בוגר הוא בין 2.2-1.8 מטרים. רוב הנחשים באורך 1.8, אך נחשים באורך 2 מטרים נפוצים גם כן. האורך המקסימלי אליו הם יכולים להגיע הוא 3.2 מטרים, דבר שהופך אותם ביחד עם קוברת היערות לנחש הארסי השני הכי ארוך באפריקה (הראשון הוא ממבה שחורה).

הראש צר ובעל צורה ייחודית. במקרים נדירים הצוואר עשוי להשתטח כשמציקים לו, אך אין לו עור נמתח כמו לקוברה. למרות שרוב הנחשים ממין זה בצבע ירקרק-צהוב, ירוק זית או ירוק ברקת, לחלק מהפרטים יש צבע שונה. על אף שנדירים, קיימים פרטים בצבע כחול בהיר או צהוב מלא. הקשקשים חלקים, צרים וגדולים בצורה ניכרת בשביל נחש ממשפחת הפתניים.

## תחום מחייה
הממבה המערבית נפוצה באפריקה המערבית וניתן למצוא אותה בסנגל, גמביה, גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, בנין, טוגו ודרום מערב ניגריה. כמו כן ניתן למצוא אותה בקצה הדרומי של מאלי בגבול עם חוף השנהב, מערב קמרון וגבון.

היא נפוצה בעיקר ביערות גשם באזורי החוף, ובאזורים מיוערים במערב אפריקה. למרות שהם נמצאים בעיקר באזורי יער סבוכים, נחשים אלו מסוגלים להישאר באזורים שכיסוי העצים הוסר, ובלבד שנשארה צמחייה סבוכה שם. באזורים בהם כל הצמחייה חוסלה, הם יעברו לאזורי פרברים בהם קיימת צמחייה רבה.

## התנהגות
הנחש פעיל בעיקר ביום אך ניתן למצאו צד גם בלילה. הוא שוכן לרוב על עצים, אך ניתן למצוא אותו גם על הקרקע. למעשה הוא צד באופן שווה על העצים ועל הקרקע. כאשר ברצונו לישון, הוא מחפש ענפים שמהווים מחסה סבוך. הוא מהיר מאוד, זריז ביותר, ערני, ומאוד עצבני ותוקפני. כאשר מתעמתים מולו הוא יעדיף לחפש מילוט מהיר ולהימנע מעימות כלשהו. כאשר מכותרת, הממבה המערבית מסוכנת מאוד ותראה תצוגה חסרת פחד של תוקפנות, השמעת קולות חזקים והיא תתקוף ברצף.

ממבה ירוקה מערבית ניזונה בעיקר על ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים. כמו כן היא תאכל לטאות, צפרדעים וביצי ציפורים. נחש זה צד ורודף את טרפו באופן אקטיבי, מכיש אותו מספר פעמים עד שהטרף נכנע לארס.

אין לממבה המערבית טורפים טבעיים, אך בני האדם ועופות דורסים הם איומיו העיקריים.

## ארס
ארס הממבה המערבית קטלני לאדם ודומה מאוד לארס של שאר מיני הממבות, אך ניכר מהם ברעילותו ובהרכבו. מקרי מוות לאדם כתוצאה מהכשה שלו נדירים, וזאת הודות לעובדה שאזור מחייתו לא חופף עם אזורים מאוכלסים. אולם יש תיעוד של נשיכות ממין זה והרבה מהן היו קטלניות. שיעור התמותה מנשיכה לא ידוע במדויק, אך נחשב לגבוה יחסית. לאחר שהוא מכיש, הסימפטומים של הארס מתחילים להשפיע במהירות, לרוב בתוך 15 דקות או פחות. ללא טיפול, הקורבן יכול למות בתוך שעה, אך לרוב לוקח 4-2 שעות עד למות הקורבן.

## ראו גם
*ממבה ירוקה מזרחית
*ממבה שחורה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1844
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד הלוול
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:חוף השנהב: זוחלים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים

[שמאל|ממוזער|250px|המוזיאון והספרייה של האגודה.<BR><small> צולם על ידי [אלכסנדר רוינאשווילי]]
**האגודה להפצת [[אוריינות]] בקרב ה[[גאורגים]]** (בגאורגית: **ქართველთა შორის წერა-კითხვის გამავრცელებელი საზოგადოება**) הייתה ארגון צדקה שנוסד על ידי אינטלקטואלים גאורגים מובילים במאי 1879, במטרה לקדם את התחייה התרבותית בקרב איכרי גאורגיה, שהייתה אז חלק ממלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית. הארגון המשיך להתקיים גם בתקופה הסובייטית, עד לשנת 7/1926.

בהתארגנותם של האצילים איליה צ'בצ'בדזה ודימיטרי קיפיאני והמחנך יעקב גוגבשווילי, הופעלו, רשת של בתי ספר, חנויות ספרים וספריות ברחבי גאורגיה; אימנו מורים ותמכו בעיתונות הגאורגית. הנסיך צ'בצ'בדזה, סופר בולט, המשיך לשחק תפקיד מפתח באגודה, ובשנת 1885, הוא ירש את היושב ראש הראשון של האגודה, דימיטרי קיפיאני, עד שנפטר בהתנקשות בשנת 1907. הארגון, שאושר על ידי השלטונות האימפריאליים, התערב למעשה בכל פעילויות המשכילים הגאורגים, במספר פעולות נדבנות ורשמיות, והיה אחד מהמרכיבים שתרמו להתעוררות הלאומית הגאורגית במחצית השנייה של המאה ה-19.

בשנת 1923 נפתחה מחדש ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, ועם פירוק האגודה, מספר שנים לאחר מכן, הועברו הספרים של ספריית האגודה אליה.

## מקורות
* סטפן ג'ונס (2005), '''סוציאליזם בצבעים גאורגיים''': הדרך האירופית לסוציאל-דמוקרטיה, 1883-1917, עמ' 37, , 
* דויד מרשל לאנג (1962), '''ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה''', עמ' 109

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
קטגוריה:גאורגית
סירת הצלה

**סירת הצלה** (באנגלית: **lifeboat**) היא סירה ייעודית, המהווה חלק מציודה של אונייה, ומשמשת במקרי חירום בהם נשקפת סכנת חיים לאנשים על סיפונה ויש לנטוש אותה. סירת הצלה מצוידת במשוטים ומפרש ולעיתים קרובות גם במנוע. הסירה עמידה במיוחד לשיט בים סוער, ומצויים בה מים, מזון וציוד הצלה.

סירות הצלה מודרניות עשויות על פי רוב מפיברגלס, מהן המסוגלות לשאת עד 150 איש, והן נחלקות לכמה סוגים עיקריים לפי צורת המבנה ושיטת ההורדה למים: סירות פתוחות, סירות סגורות, סירות המורדות למים באמצעות כבלי פלדה ממנופים מיוחדים (דוויתות), וסירות המחליקות על גבי מסילה ומגיעות אל המים בנפילה חופשית מן הסיפון. סירת הצלה מתנפחת, העשויה גומי ומשמשת לאותה מטרה, נקראת רפסודת הצלה.

בשם "סירת הצלה" נקרא גם כלי שיט ייעודי, המשמש להצלת חיים בים, בדרך כלל במימי החופים, ויוצא מתחנת הצלה בחוף.

## קישורים חיצוניים

* Free-fall lifeboat - הורדת סירת הצלה בנפילה חופשית, סרטון ב-YouTube.

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:סירות
קטגוריה:ציוד הצלה
טולואן

**טולואן** (Toluene), הידוע גם כ**מתיל בנזן**, הוא חומר כימי ארומטי, נוזל בטמפרטורת החדר. טולואן דומה לבנזן, פרט לכך שאחד מאטומי המימן מותמר לקבוצה מתילית. טולואן הוא חסר צבע ובעל ריח חריף. מקור השם טולואן ב-Tolu balsam: שרף המופק מהעץ Myroxylon balsamum ממנו בודד החומר לראשונה. השרף שימש את ילידי מרכז ודרום אמריקה להקלה על שיעול, קצרת וטיפול בפצעים. טולו (Tolú) הוא שמו של שבט שאכלס בתקופה הפרה קולומביאנית את האזור בו שוכנת כיום עיר בשם זה בקולומביה. החומר קיבל את שמו מיונס יעקב ברצליוס.

## כימיה
טולואן משתתף בתגובות של התמרה ארומטית אלקטרופילית והקבוצה המתילית הופכת אותו פעיל פי 25 מבנזן בריאקציות כאלו. כך ניתן לקבל בסולפונציה פרה טולואן חומצה סולפונית (p-Toluenesulfonic acid).
שמאל|ממוזער|250px|p-Toluenesulfonic acid - תוצר סולפונציה של טולואן - חומצה חזקה מוצקה בטמפרטורת החדר
בתגובה עם כלור Cl2 בנוכחות FeCl3 מתקבלים האיזומרים אורתו ופרה כלורוטולואן. קבוצת המתיל מגיבה עם מחמצנים ומתקבלת חומצה בנזואית או בנז-אלדהיד. טולואן מגיב עם ברום לקבלת בנזיל ברומיד. שמאל|ממוזער|250px|תגובת טולואן עם ברום, התוצר הוא חומר מדמיע חזק וגורם גרוי בעור

## שימושים
בדומה לבנזן, גם הטולואן משמש כממס אורגני טוב. הוא משמש להמסת שרפים מלאכותיים, צבעים, דיו, לכה, גומי ועוד. הטולואן משמש גם כחומר מוצא לחומר הנפץ TNT, לחומרים פלסטיים כגון פוליאורטילן, לחומצה בנזואית ובנז-אלדהיד.

ניתן להשתמש בטולואן להעלאת מספר האוקטן של דלקים. טולואן בריכוז נפחי של 86% שימש במרוצי פורמולה 1 בשנות ה-80; 14% הנותרים היו הפטאן (C7H16) שנועד להוריד את האוקטן לרמה המותרת בתחרות. ניתן להשתמש בטולואן נקי למנועי 2 פעימות ו-4 פעימות אלא שיש לחמם את הנוזל ל-70°C. טולואן משמש להוצאת הקוקאין מעלי הקוקה לשם הכנת תרכיז קוקה-קולה.

## סיכונים
שאיפת אדי הטולואן עלולה להיות קטלנית והיא הדרך המהירה ביותר לריכוז מרבי בדם. רמות חשיפה נמוכות גורמות עייפות, בלבול, חולשה, התנהגות הדומה לשכרות, אובדן זיכרון, בחילה, אובדן תיאבון, ואיבוד ראיית צבעים ושמיעה. תופעות אלו חולפות בתום החשיפה. שאיפת כמות גדולה עלולה לגרום אובדן הכרה ומוות. טולואן עלול לגרום פגיעה בתפקוד הכליות.
לטולואן מסיסות נמוכה מאוד במים ולכן אינו יכול לצאת מהגוף בשתן; כדי לסלקו יש לחמצן את הטולואן באמצעות cytochrome P450 לבנזיל אלכוהול. בריאקציה נוצרים גם חומרים מסרטנים, למשל בנזאלדהיד.

שמאל|ממוזער|350px|המטבוליזם של טולואן ל-95% בנזיל אלכוהול ולתוצרי הלואי המסרטנים בנזאלדהיד ו cresols
הטולואן כלול ברשימת 189 החומרים המוגדרים מסוכנים על ידי ה־USEPA במסגרת חוק האוויר הנקי שנחקק בארצות הברית בשנת 1990.

המוסד לבטיחות ולגיהות קובע את הערכים המרביים לחשיפה:
*חשיפה משוקללת מרבית מותרת:50 PPM (חלקים למיליון, חל"מ)
*רמת הפעולה: 25 PPM  (25,000 PPB)

## קישורים חיצוניים

* כרטיס בטיחות לטולואן, באתר המוסד לבטיחות ולגיהות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:תרכובות ארומטיות
קטגוריה:זיהום אוויר
קטגוריה:ממסים אפרוטיים
גרז סלווה

**גרז סלווה** (בפולנית: **Gersz** (Hersz, Georg, George, Henryk Jerzy) **Salwe** (Salve); 12 בדצמבר 1862, ורשה – 15 בדצמבר 1920, לודז') היה שחמטאי יהודי-פולני ותעשיין מצליח.
## קריירה
בשנת 1897 הגיע סלווה למקום השני באליפות לודז'. בשנת 1898 הוא ניצח באליפות לודז'. בשנת 1903 הגיע למקום הרביעי באליפות השלישית של רוסיה שהתקיימה בקייב (ניצח: מיכאל צ'יגורין). סלווה הגיע לשיא הקריירה השחמטאית שלו בשנת 1906, עת ניצח באליפות הרביעית של רוסיה שהתקיימה בסנקט פטרבורג. הוא הקדים בתחרות זו את עקיבא רובינשטיין ובנימין בלומנפלד.

בשנת 1906 הגיע למקום הרביעי בתחרות לודז' ובאותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות נוספת. באותה שנה חלק מקום 6-7 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל) וחלק מקום 5-6 בתחרות אוסטנדה (ניצח: קרל שלכטר).

בשנת 1907 הגיע למקום הרביעי בתחרות לודז' ולמקום השמיני בתחרות אוסטנדה. באותה שנה הגיע למקום התשיעי בתחרות קרלסבד (ניצח: עקיבא רובינשטיין). באליפות החמישית של רוסיה שהתקיימה בלודז' חלק מקום 3-4 עם אז'ן זנוסקו-בורובסקי אחרי עקיבא רובינשטיין ושמעון אלאפין.

בשנת 1908 הגיע למקום ה-13 בווינה, חלק מקום 7-9 בפראג, הגיע שני, אחרי פרנק מרשל בתחרות דיסלדורף, הגיע שלישי, אחרי עקיבא רובינשטיין ופרנק מרשל בתחרות לודז' והגיע שני, אחרי שמעון אלאפין בתחרות ורשה.

בשנת 1909 חלק מקום 8-10 בתחרות סנקט פטרבורג. (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין). באותה שנה הגיע למקום החמישי באליפות השישית של רוסיה שהתקיימה בווילנה (ניצח: עקיבא רובינשטיין).

בשנת 1910 חלק סלווה מקום 11-14 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1911 חלק מקום 17-18 בתחרות קרלסבד (ניצח: ריצ'רד טייכמן), באותה שנה חלק מקום 2-3 עם אלכסנדר פלמברג, אחרי עקיבא רובינשטיין בתחרות ורשה. בשנת 1912 הגיע למקום השלישי בתחרות ורשה, באותה שנה חלק מקום 9-11 בתחרות באד פיסטיאן, הגיע למקום העשירי בתחרות וילנה, באליפות רוסיה השביעית (ניצח: עקיבא רובינשטיין), הגיע למקום השלישי בתחרות לודז', אחרי יפים בוגוליובוב ואלכסנדר פלמברג.

בשנת 1913 ניצח סלווה בתחרות לודז', וחזר על ניצחונו באותה תחרות בשנת 1914. באליפות השמינית של רוסיה חלק מקום 10-11 (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ'). במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הגיע שני בתחרות לודז' בשנת 1915, ניצח ב-1916 והגיע שני, אחרי עקיבא רובינשטיין בשנת 1917.

סלווה קיים מספר דו-קרבות בלודז'. בשנת 1903 סיים בתיקו דו-קרב מול עקיבא רובינשטיין +5 -5 =0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1904 הפסיד לעקיבא רובינשטיין +3 -5 =2. בשנת 1904 סיים בתיקו מול מיכאל צ'יגורין +1 -1 =0, בשנת 1905 ניצח דו-קרב מול ז'ק מיזס +2 -1 =0. בשנת 1906 הפסיד בדו-קרב מול מיכאל צ'יגורין +5 -7 =4. בשנת 1908 הפסיד לעקיבא רובינשטיין +1 -3 =4. בשנת 1909 ניצח דו-קרב מול גרז רוטלוי +8 -5 =3 ובשנת 1910 הפסיד בדו-קרב גומלין לגרז רוטלוי +1 -3 =6. בשנת 1913 הפסיד לאולדריך דוראס +0 -2 =2 וליפים בוגוליובוב +3 -5 =2.

בין השנים 1913–1914 הוציא לאור עיתון ביידיש בשם Ershte Jiddishe shakh-zeitung.

## משחקים מפורסמים
### לבן: גרז סלווה שחור: עקיבא רובינשטיין [[לודז']] 1907

### לבן: גרז סלווה שחור: עקיבא רובינשטיין [[לודז']] 1907

### לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: גרז סלווה [[לודז']] 1907

### לבן: [[עקיבא רובינשטיין]] שחור: גרז סלווה [[לודז']] 1907

### לבן: גרז סלווה שחור: [[עקיבא רובינשטיין]] [[קרלסבד]] 1907

### לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: גרז סלווה [[לודז']] 1908

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1862
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1920
בית סוהר חרמון

[שמאל|ממוזער|250px|מראה בית הסוהר מ[כביש 65. צלמון במרכז, חרמון משמאל]]
**בית הסוהר חרמון** הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1998 על גדות נחל צלמון בסמוך לעיר מע'אר שבגליל התחתון המזרחי.
## נתונים
בית הסוהר חרמון נפתח בשנת 1998 הוא אחד מבין שני בתי הסוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". הראשון הוא בית הסוהר צלמון שנחנך בשנת 1996.

רמת אבטחה בבית הסוהר היא בינונית והוא מאוכלס באסירים שנותרו להם עד 7 שנות מאסר או אסירים בתהליך גמילה מסמים או אלכוהול או שאינם משתמשים כלל בסמים.

בית הסוהר קרוי על שמו של נציב בתי הסוהר פרופסור צבי חרמון (במקור נקרא "בית הסוהר רקפת"). בית הסוהר נחשב לפורץ דרך בתחום בתי הסוהר בעולם בכלל ובישראל בפרט. תוכנן על ידי האדריכל שמואל שילה.

בשונה מבתי הסוהר בישראל הממוקמים במבנים  מתקופת המנדט הבריטי, בית הסוהר חרמון - כחלק ממגמה של שירות בתי הסוהר בישראל, הוקם כמכלול בניינים חדשים בצורת קמפוס ובעלי אופי מודרני ועכשווי. ייחודו של בית הסוהר חרמון הוא בכך שהוא מתפקד כבית סוהר המאכלס אסירים בתהליך שיקום ובדרכם אל החופש, והדבר בא לידי ביטוי הן בעיצוב בעל האופי האזרחי שבו והן במערך ההתנהלות הכללי בתוך המתחם.

בית הסוהר חרמון היווה ניסיון חדשני בשירות בתי הסוהר הישראלי לשיפור תנאי המאסר של האסירים, ולהשבת הכבוד והערך העצמי של האסיר על ידי מתן תנאי דיור הולמים וסביבה אסתטית בדגש על שיקום האסיר, טרם חזרתו לחברה.

בבית הסוהר חרמון נכלאו אנשים מפורסמים, בהם שר האוצר לשעבר אברהם הירשזון, ראש עיריית בת ים לשעבר שלומי לחיאני, שר התיירות לשעבר סטס מיסז'ניקוב, הניצב לשעבר ניסו שחם, ראש עיריית אשקלון לשעבר איתמר שמעוני, ראש עיריית נצרת עילית לשעבר שמעון גפסו והשחקן משה איבגי.

## ראו גם
*תוכניות לשיקום אסירים בישראל

## קישורים חיצוניים
* 
* בית סוהר חרמון באתר שירות בתי הסוהר
* 
* יואב סנטו וגיורא רהב, מסיימי תוכניות השיקום והגמילה בבית הסוהר חרמון, המשרד לביטחון הפנים לשכת המדען הראשי, 2008

חרמון
קטגוריה:הגליל התחתון
נחל סנסן

**נַחַל סַנְסַן** הוא נחל אכזב שמסלולו מתחיל מערבית ליישוב הקהילתי צור הדסה, 150 מטר מתחת להר סנסן (ג'בל סנאסין) - פסגה בגובה 733 מעל פני הים - ממנה נשקף מלוא נופו של  הנחל. משיפולי הר סנסן הנחל  נמשך דרום-מערב, בין שלוחת מטע לבין שלוחת סנסן.

הנחל  עובר דרך "שמורת רכס סנסן", בה שרידים קדומים באתר "חרבת סנסן" וריכוזי חורש אלון מצוי ואלון התולע. למרגלות חורבת סנסן, על הצלע הדרומית בעמק הרחב של יובל נחל סנסן, פורחות חלמוניות גדולות מדי שנה בחודש נובמבר. הנחל עובר ברובו בנוף של טרשי אבן גיר. כקילומטר דרומית למושב מטע מתחבר לנחל סנסן יובל בשם "נחל גרס" בו יש שני מעיינות "עין גרס עילית" ו"עין גרס תחתית" (כ-400 מטר מדרום מזרח למושב מטע) מי המעיין נובעים מחפירה שנעשתה על ידי האדם. במסלול הזרימה הקצר שלו צמחייה הכוללת נענה משובלת וטיון דביק.

אורך הנחל בתחום הרי ירושלים מגיע ל-14 ק"מ, מסלול הנחל מסתיים בחיבורו לנחל האלה בעמק האלה דרומית לקיבוץ נתיב הל"ה, נחל האלה הוא יובל של נחל לכיש המגיע אל הים ליד נמל אשדוד.

## לקריאה נוספת
* מנחם מרקוס, **הרי ירושלים - סקר נוף ומסלולי טיול**, רשות שמורות הטבע, 1993.
* 

סנסן
סנסן
קטגוריה:עמק האלה
קטגוריה:צור הדסה