open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ילד חוץ

**ילד חוץ** הוא כינוי לילד שלא היה מבני הקיבוץ והצטרף לקיבוצים שבהם הוסדרה לינה משותפת או חברת ילדים ומסגרת חינוכית מופרדת ועצמאית מהחברה הבוגרת, כדוגמת מוסדות החינוך של הקיבוץ המאוחד. בהיעדר משפחה ביולוגית בסביבה, הוצמדה לילד "משפחה מאמצת" מתושבי הקיבוץ.

ההורים ששלחו את הילדים ללמוד בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות וחינוכיות, עשו זאת מתוך מחשבה שזה החינוך הטוב ביותר עבור ילדיהם. מרביתם התקשו בגידול ילדיהם בשל התמודדות עם שכול או היעדרות של אחד ההורים. בהמשך, חלק מהילדים הגיעו ממשפחות במשבר שהתקשו במסגרות העירוניות. ובעיקר נשלחו ילדים שהוגדרו כבעלי יכולת, אך התקשו להסתגל וחוו בעיות אישיות שונות, ולא נמצאה עבורם מסגרת חינוכית מתאימה בעיר.

[שמאל|ממוזער|250px|מודעה שפרסמה קבוצת [עין צורים, ובה מבוקש ילד חוץ בכיתה ד' ("מעריב", 7 במאי 1961)]]
במקרים מסוימים, קיבוצים שחברת הילדים בהם הייתה קטנה, יזמו את קליטתם של ילדי חוץ על מנת להגדילה. כך ילדים שהוריהם לא חיו בקיבוץ אומצו במשפחות, בעיקר בגיל בית הספר.

קיבוצים כמו גבעת ברנר פתחו את מערכות הלימוד שלהם לילדים שלא התגוררו בקיבוץ כבר מראשיתו. הכינוי "ילד חוץ" והפער בין מעמדם וזכויותיהם של ילדי בני הקיבוץ הוביל, בחלק מהמקרים, לבעיות השתלבות בקיבוץ ולרגשי נחיתות מצד ילדי החוץ.

בחלק מהמקרים התייחס המושג לנוער מקבוצות חינוכיות כמו בחברות נוער של עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל או הכשרה צעירה. אולם נוער מקבוצות אלה נקלט גם במושבים וכפרי נוער והגיע לקיבוצים מאירופה כאמצעי להימלט מהשלטון הנאצי.

## המושג בספרות
מספר סיפורים נכתבו על תופעה ייחודית זו – חלקם על ידי מי שהיו "ילדי חוץ" בעצמם, וחלקם על ידי סופרים מובילים בתחום ספרות הילדים. בין הסיפורים: "ילדת חוץ" על ידי הסופרת נורית זרחי, שבעצמה הייתה "ילדת חוץ" בקיבוץ גבע, שאליו נשלחה להתחנך לאחר מות אביה, "ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב" של גלילה רון פדר והסיפור "ילדי חוץ" מאת שמעון בלס.

## לקריאה נוספת
* 'ילד חוץ', בתוך: אלי אברהמי, **לקסיקון הקיבוץ**, רמת אפעל: יד טבנקין, תשנ"ח 1998.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*ילד חוץ, באתר "סיפורי גבעת ברנר"
*ילדי-החוץ השמיעו קול, משה ברק, גבת, "הקיבוץ", 19 בספטמבר 2002

## הערות שוליים

קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:חינוך ביישוב
קטגוריה:חינוך בקיבוץ
ג'מאל דבוז

**ג'מאל דבוז** (בצרפתית: **Jamel Debbouze**; נולד ב-18 ביוני 1975 בפריז) הוא שחקן צרפתי ממוצא מרוקאי. 
## קורות חייו
התגורר בילדותו שלוש שנים בתאזה במרוקו. לאחר מכן התגורר בפרבר של פריז, במרחק 30 ק"מ מהבירה. כשהיה בן 14 נפצע מרכבת שעברה לידו במהירות של 150 קמ"ש; חברו שהיה עמו נהרג, והוריו האשימו אותו בכך, אך בית המשפט זיכה אותו. ג'מאל עצמו נותר משותק בידו הימנית מאז. 

את קריירת המשחק שלו הוא התחיל מיד לאחר מכן בסרט קצר של נביל עיוש, "האבנים הכחולות של המדבר". יד ימין המשותקת הפכה מאז לסימן ההיכר העיקרי שלו. בסדרת הטלוויזיה "H" הוא שיחק בתפקיד הראשי ונודע לקהל הרחב, אך לפרסום העולמי הוא הגיע עם תפקידו בסרט "אמלי". בסרט "אסטריקס ואובליקס – מבצע קלאופטרה" הוא גילם את האדריכל נומרוביס שמבקש עזרה מהגלים המפורסמים כדי לבנות ליוליוס קיסר ארמון תוך שלושה חודשים. הסרט החשוב הבא שלו הוא "Indigènes", על יחידת הלוחמים הצפון-אפריקאים בצבא השחרור הצרפתי "צרפת החופשית" במלחמת העולם השנייה. 

בשנת 2010 כיכב בדרמת המלחמה האפית "מחוץ לחוק" שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר לשנת 2011. 

ב-2013 השתתף בסרט "דרכון לאלג'יר", בו הוא גם לקח חלק בהפקה. ב-2016 השתתף בקומדיה "הפרה ז'קלין".

דבוז מופיע במופעי סטנד-אפ, לבד או עם חברו גד אלמלח.

בינואר 2009 התגייס דבוז יחד עם סטפן הסל ואחרים לעזרת האוכלוסייה הפלסטינית המופצצת ברצועת עזה. הוא קרא לאזרחי צרפת לתרום כסף עבור קניית ציוד רפואי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1975
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:קומיקאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא מרוקאי
נביל עיוש

**נביל עיוש** (בערבית: **نبيل عيّوش**; נולד ב-1 באפריל 1969) הוא במאי ומפיק קולנוע צרפתי ממוצא תוניסאי-יהודי.

## קורות חיים
עיוש נולד בפריז, צרפת ב-1 באפריל 1969, בנם של אם צרפתייה ממוצא תוניסאי-יהודי ושל אב מרוקאי-מוסלמי. עיוש שיחק בהצגות וביים הצגות תיאטרון. בשנת 1992 החל לביים סרטי פרסומת. בשנת 1997 יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך מלא.

## פילמוגרפיה
* 1990 - Les Pierres bleues du desert "האבנים הכחולות של המדבר" - 20 דקות. נג'יב בן ה-14 משוכנע שהוא יימצא במדבר אבנים כחולות. הרעיון הזה מטריד מאוד את כל הכפר, והוא מוקע כמשוגע. את נג'יב משחק ג'מאל דבוז, אז באמת נער בן 14, וזו הייתה הופעתו הראשונה בסרט.
* 1990 - Hertzienne Connexion.
* 1991 - Vendeur de silence. בדירה ישנה בפריז מוכר ג'ים לאחרים - שקט.
* 1997 - Mektoub. מותחן: תאופיק חוזר אל קזבלנקה אחרי עשר שנים, שבהם למד רפואה בארצות הברית. קבלת הפנים היא אכזרית: אשתו סופיה נאנסת ונחטפת, וכאשר הוא מצליח להגיע אל החוטפים, מתברר שמדובר בשוטרים מושחתים.
* 2000 - Ali Zaoua prince de la rue. "נסיך הרחוב" עלי, המכונה "זאואה", קוויטה, עומר ובובקר שייכים לחבורה של דיב. ביום שהם מחליטים להתנתק ממנו, עלי נהרג מפגיעת אבן בראשו על ידי אחד הילדים של דיב. הסרט עוסק במסע ההלוויה המפרך.
* 2002 - Une minute de soleil en moins. כאמל רואי, חוקר משטרתי צעיר מטנג'יר, מנסה לפתור תעלומת רצח סוחר הסמים חכים טאהירי.
* 2008 – "מה שלולה רוצה".
* 2011 - My Land. הסרט נפתח בקולו של עיוש: בסרט דוקומנטרי זה מצלם עיוש פליטים פלסטינים זקנים ומראה את הצילומים לישראלים צעירים. 
* 2012 - "סוסיו של אלוהים" Les Chevaux de dieu. הסרט עוסק בפיגועי קזבלנקה ב-16 במאי 2003, ומספר את סיפורם של ילדים הגדלים בשכונות עוני ומנוצלים בידי גורמים קיצוניים המגייסים אותם לפעולות טרור והתאבדות. בראיון עמו אמר עיוש שאין זה נכון למתוח קוו ישר בין עוני לטרור, כמו שנהוג לעשות, כי אחרת היינו מקבלים מיליוני מחבלים מתאבדים 
* 2017 - "ראזיה" - הסרט מספר על עבדאללה, יטו ועוד מספר דמויות הנפגשים בקזבלנקה, שם אורח החיים המדוני מתנגש בכל מיני דרכים במסורת המוסלמית של העיר. הסרט מציג אהבה אבודה, תשוקה אסורה וחלומות שבירים במרוקו של ימינו, ועוסק באופי של התושבים מקזבלנקה משנת 1942.
* 2021 - "קצב מרוקאי" Casablanca Beats. אנאס, ראפר בעברו, מתחיל לעבוד במרכז תרבות בשכונה של מעמד הפועלים בקזבלנקה. המורה הכריזמטי מייסד תוכנית היפ-הופ במרכז, והתלמידים, שנשבים בקסמה של המוזיקה, מנסים להתנתק מן הכבלים של הדת, המסורת וציפיות החברה, ולבטא את עצמם דרך הצלילים החדשים. עד מהרה יוצאים הריקודים והשירים אל הסמטאות והרחובות שמקיפים את המרכז. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן.
* 2022 - "הקפטן הכחול" כתב והפיק. ביימה מרים טוזאני (אנ').

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:יהודים תוניסאים
קטגוריה:צרפתים ממוצא מרוקאי
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1969
קו 99

ממוזער|250px|אוטובוס דו-קומתי של קו 99
**קו 99** של אגד (סובב ירושלים) היה קו אוטובוסים תיירותי שפעל בעיר ירושלים. בקו זה פעלו אוטובוסים דו-קומתיים.

## היסטוריה
באפריל 2005 הוחלט לחדש את קו התיירות סובב ירושלים, תוך שימוש באוטובוסים מדגם NEOPLAN N122. שלושה אוטובוסים מדגם זה שנותרו בשירות אגד נשלחו למוסך אגד בירושלים ושם שופצו והותאמו לשירות בקו. האוטובוס שופץ ונבנה בשתי גרסאות: אוטובוס "חורף" סגור ורגיל וגרסת "קיץ" שבה מוסר הגג של הקומה השנייה ונוצר "אוטובוס ספארי".

בשנת 2015, אגד מכרה את הקו ואוטובוסי הקומתיים לחברת יארא טורס. במהלך תקופת ההפעלה של הקו על ידי יארא טורס הקו הופעל על פי בקשות בלבד. בשנת 2016 יארא טורס הפסיקה להפעיל את הקו. האוטובוס מדגם MAN NL313F שהוא האוטובוס הדו קומתי החדש ביותר נמכר והאוטובוסים מדגם NEOPLAN N122 הושבתו.

ב-2023 עיריית ירושלים הודיעה על השקת קו אוטובוס עירוני חדש, באוטובוס דו-קומתי, שייסע בכמה מסלולים ברחבי העיר ויאפשר סיור תיירותי רכוב באתרים החשובים של בירת ישראל.

## מסלול
זמן הנסיעה הוא כשעה וחצי. היו 25 תחנות על הקו שעבר ליד אתרי התיירות הפופולריים בירושלים. לנוסעים בקו סופק הסבר קולי על המסלול ב-8 שפות שונות
כגון: עברית, ספרדית, אנגלית, ערבית.

## התחנות
ממוזער|תחנת שער האריות של קו 99 בשנת 2011
# תחנה מרכזית
# רחוב בצלאל
# רחוב המלך ג'ורג' - בנין הפעמון
# רחוב המלך ג'ורג' - המשביר
# רחוב הנביאים
# מלון "גרנד קורט"
# שער שכם
# שער הפרחים, מוזיאון רוקפלר
# שער האריות
# עיר דוד, שער האשפות
# הר ציון
# שער יפו
# מלון המלך דוד
# תיאטרון החאן
# טיילת ארמון הנציב
# קניון מלחה
# גן החיות התנ"כי
# הר הרצל
# יד ושם
# הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם בניות
# האוניברסיטה העברית - קמפוס גבעת רם, מוזיאון המדע
# מוזיאון ישראל, מוזיאון ארצות המקרא
# משכן הכנסת
# בית המשפט העליון

## התחנות בקו ב-2023
* יציאה מרחוב אגרון 14, בין מלון וולדורף אסטוריה לקונסוליה האמריקאית
* רחוב שבטי ישראל, מאחורי כיכר ספרא
* רחוב אגריפס/שוק מחנה יהודה
* קריית המוזיאונים
* הכנסת
* מלונות שדרות הרצל
* הר הרצל
* יד ושם
* שדרות הרצל
* מלונות שדרות הרצל
* תחנה מרכזית (אוטובוסים/רכבת)
* רחוב יפו
* קריית הלאום
* גן סאקר
* שכונת רחביה
* חזרה לנקודת היציאה ברחוב אגרון 14

## ראו גם
*תחבורה בירושלים

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: קווי אוטובוס
קטגוריה:ירושלים: תיירות
מה שלולה רוצה

**מה שלולה רוצה** הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי בבימויו של נביל עיוש מסוגת דרמה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2007.

## עלילה
לולה היא אמריקאית בת 25, והיא עובדת בדואר וחולמת על קריירה בתור רקדנית. יוסף הוא החבר הכי טוב שלה, הומוסקסואל ממצרים, שחי בניו יורק. הוא מספר לה על איסמהאן, כוכבת מחול מזרחי ואגדה חיה בקהיר, ובמסעדה שבה עובד יוסף, היא פוגשת את זק, והיא מתאהבת בו. אבל זק חוזר למצרים. לולה לא חושבת הרבה ונוסעת לשם גם היא. תחילה היא לא מתקבלת אצל זק ומשפחתו, והיא מחליטה לחפש את איסמהאן וללמוד אצלה, וגם זה מתברר כמשימה בלתי אפשרית כמעט, כי איסמהאן החליטה להפנות גב לכולם. לבסוף היא מצליחה לשכנע אותה, לומדת אצלה וכובשת גם את ליבו של זק.

## שם הסרט
"מה שלולה רוצה" הוא שם של שיר פופולרי שנכתב עבור המחזמר "Damn Yankees" ("יאנקיז מקוללים"). לולה היא העוזרת של איש העסקים אפלגייט, ובין דמותה לבין דמותה של לולה בסרט יש הקבלה מעניינת. דמותה במחזמר מקורה בלולה מונטז, "הרקדנית הספרדייה", וגם בין דמותה לבין לולה בסרט יש הקבלה. הרקדנית צ'יטה אקיזבל קראה לעצמה "לולה מונטז", והיא נפטרה שנה אחרי צאת הסרט.

## קישורים חיצוניים
* 

* על הסרט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטי ריקודים
חיים בוטבול

**חיים בוטבול** (**حاييم بوطبول**, נולד בשנת 1937 בפאס) הוא זמר מרוקאי, מבין אחרוני הזמרים היהודים המרוקאים שמטפחים את הזֶמר המרוקאי העממי. מרסל בוטבול הוא אחיו.

מאביו ירש בוטבול את אומנות המלחון, סגנון מוזיקלי מרוקאי שהתפתח מתוך המוזיקה האנדלוסית הקלאסית.

בשנות השישים יצר יחד עם סלים הללי, וגם הלחין בעצמו יותר מ-80 שירים.

מרבה להופיע בפסטיבלים ובהופעות במרוקו בפני יהודים ושאינם.

## קישורים חיצוניים

* באנגלית
* Haim Botbol 2013 - Galbi Majrouh- Massar 2M, סרטון באתר יוטיוב
* חיים בוטבול בפסטיבל פאס 2017, סרטון באתר יוטיוב
* Haim Botbol - Ana el Maghribi, סרטון באתר יוטיוב

קטגוריה:זמרים יהודים מרוקאים
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1937
אמין מעלוף

ממוזער|אמין מעלוף, 2013|200px
אמין מעלוף (בערבית: **أمين معلوف**, נולד ב-25 בפברואר 1949 בביירות) הוא סופר לבנוני-צרפתי. הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית ב-23 ביוני 2011 למקום ה-29 והחליף את קלוד לוי-שטראוס.

## חיים
אמו של מעלוף באה ממשפחה מרונית, אביו ממשפחה מלכיתית. הוא גדל בלבנון ולמד סוציולוגיה באוניברסיטת סן-ז'וזף. לאחר מכן היה עיתונאי ועורך בעיתון א-נהאר. בתחילת מלחמת האזרחים בלבנון הוא היגר לפריז, שם הוא חי מאז. 
במשך שנים ארוכות הוא היה העורך הראשי של "Jeune Afrique", כתב רומנים ונסע כעיתונאי לעשרות מדינות. בשנת 1985 הוא החליט להקדיש את זמנו לכתיבת רומנים.

## יצירתו
נושא מרכזי ביצירתו של מעלוף הוא המפגש של תרבויות שונות. ברומן "נמלי הלבאנט" מהגר גבר ממוצא ארמני-טורקי מלבנון לצרפת, מצטרף ל"רזיסטנס", ומתאהב ביהודיה מאוסטריה, שמהגרת אחרי המלחמה לארץ ישראל. הוא עצמו חוזר ללבנון וחווה את הסכסוך המזרח-תיכוני על בשרו. 
כמו כן כתב מעלוף ספרי עיון, כמו "Les croisades vues par les Arabes", "מסעות הצלב בעיני הערבים".

עד כה ראה אור ספר אחד שלו בלבד בעברית. בהקדמה מיוחדת לקורא העברי כתב:
"אני שמח שהספר הזה יעמוד מעתה לרשותם של קוראי העברית. כיהודים ישראלים, כערבים ישראלים או כפלסטינים הם מבינים טוב יותר מאחרים את חשיבותו של מרכיב הזהות, כיוון שהם סבלו וסובלים עדיין מסטיותיו. ההיסטוריה לימדה אותם כיצד האמונה הופכת להשתייכות, כיצד האומה הופכת לדת וכיצד הדת הופכת לאומה, ללאומנות, לפנאטיות, לאלימות…"

## לקריאה נוספת
* אמין מעלוף: זהויות קטלניות. תרגמה מצרפתית: מיכל אילן. הוצאת נהר ספרים, 2010

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר בית לא רשמי 
* העמוד שלו באקדמיה הצרפתית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:מרונים
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:זוכי פרס שארל ויון למסאות אירופית
קטגוריה:ביירות: אישים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1949
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
עילמית

**עֵילמית** היא שפה נכחדת שדוברה בפי תרבות עילם העתיקה. עילמית הייתה השפה העיקרית באזור איראן של היום בין 2800 ל-550 לפנה"ס. הרשומות האחרונות שנכתבו בעילמית מתועדות לזמן כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול.
[ימין|ממוזער|200 פיקסלים|לוח ב[כתב יתדות בשפה העילמית]]

## הכתב העילמי

במשך מאה שנים, התפתחו שלושה סוגי כתב שונים בעילמית.
*  היא מערכת הכתב העתיקה ביותר הידועה מאיראן. היא הייתה בשימוש למשך תקופה קצרה (בין 3100 ל-2900 לפנה"ס בקירוב); לוחות חרס עם כתב פרוטו-עילמי נמצאו באתרים שונים ברחבי איראן. משערים כי הכתב התפתח מכתב יתדות מוקדם. הכתב כולל יותר מ-1,000 סימנים ונחשב לוגוגרפי. כיוון שטרם פוענח במלואו, לא ידוע אם הוא מייצג את השפה העילמית או שפה אחרת.
*  היא מערכת כתב מאיראן המתועדת במספר קטן של כתובות מונומנטליות. נטען כי עילמית-ליניארית היא מערכת כתב הברתי שנגזרה מהפרוטו-עילמית, אם כי הדבר לא הוכח. הכתב שימש לתקופה קצרה במהלך הרבעון האחרון של אלף השלישי לפנה"ס. בין החוקרים שניסו לפענח את הכתב היו וולטר הינץ ופיירו מריגי. בנובמבר 2020 הכריז הארכאולוג הצרפתי פרנסואה דסה  כי פענח את הכתב, ומאמר המתאר את עבודתו התפרסם בשנת 2022.
* כתב יתדות עילמי שימש מ-2500 לפנה"ס ועד ל-331 לפנה"ס, והתפתח מכתב היתדות האכדי. כתב זה כלל כ-130 סמלים, הרבה פחות מסוגי כתב יתדות אחרים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות עתיקות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:עילם
חלון החזית

**חלון החזית** (באיטלקית: **finestra di fronte**) הוא סרט איטלקי מאת פרזן אוזפטק משנת 2003, שנע מההווה של רומא, שבו ניצתת אהבה בין אישה נשואה ולבין השכן שלה בחזרה אל העבר של מלחמת העולם השנייה עם אהבה הומוסקסואלית אסורה.

## עלילה
ג'ובאנה ופיליפו נשואים עם שני ילדים, גרים בבניין דירות, עם יחסים טובים עם השכנים. הם בדיוק חוזרים מהקניות ומתווכחים, כרגיל, על עבודה, סקס, ילדים, אוכל. פתאום הם מוצאים את עצמם עוזרים לזקן שכנראה איבד לחלוטין את הזיכרון ולא יודע איך קוראים לו ואיפה הוא גר. ג'ובאנה מתנגדת, אך פיליפו לא יכול שלא לעזור לו, וכך הוא אפילו נשאר אצלם כמה ימים. בתוך כל זה נמשכת ג'ובאנה יותר ויותר אל השכן, שגר מול חלון המטבח שלה. גם הוא צעיר, אך רווק, כנראה, וביניהם גם מתפתח רומן. 

לאורך הסרט נחשפת זהותו של הזקן וסיפור האהבה האסור בתקופת מלחמת העולם השנייה. מסתבר שהוא, דוידה, יהודי, והאהוב שלו, סימונה, היה יהודי גם, אך סימונה וכל משפחתו של דוידה נלקחו למחנה ריכוז, ודודיה ניצל, והוא לא מצליח, גם אחרי 60 שנה, להשלים עם זה.

## מוזיקה
שיר הנושא של הסרט Gocce di memoria ("טיפות של זיכרון") מדבר על הזיכרון ועל כך, שהגוף והזיכרון בלתי ניתנים להפרדה, והוא מתייחס לשתי האהבות הלא ממומשות בסרט.

## שואת יהודי איטליה בקולנוע האיטלקי
הסרט מצטרף לקבוצה קטנה של סרטים איטלקים שעוסקים בנושא שואת יהודי איטליה, כמו "החיים יפים" משנת 1997 של רוברטו בניני ו"שומר הלילה" משנת 1974 של ליליאנה קוואני, שניהם סרטים שנויים מאוד במחלוקת.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטי דרמה איטלקיים
קטגוריה:סרטי להט"ב
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי איטליה
קטגוריה:זוכי גלובוס הבדולח: גרנד פרי
קטגוריה:רומא בקולנוע
עמיאל אלקלעי

**עמיאל אלקלעי** (נולד בשנת 1956 בבוסטון) הוא משורר, מתרגם, מרצה וסופר אמריקאי מיהדות ספרד.
## חייו
הוריו של עמיאל היגרו לארצות הברית מסאו טומה ופרינסיפה. לפרסומו הראשון זכה בעת מלחמת בוסניה, בשל תרגומים שביצע לספרים מבוסניה, אך עיקר עיסוקו הוא בספרות של יהדות ספרד, בעברית ובשפות אחרות.

אלקלעי מתרכז בדרך בה אנחנו רואים את עצמנו ובדרך שהאמריקאים רואים את המזרח התיכון. ספרו  After Jews and Arabs: Remaking Levantine Culture נבחר לאחד הספרים החשובים ביותר של שנת 1993 על ידי ה- The Village Voice ועל ידי ה- The Independent בלונדון.

## קישורים חיצוניים
* ריאיון עם אלקלעי
* ריאיון עם אלקלעי

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילים חברתיים מזרחים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לאנגלית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
סן לואיס פוטוסי (מדינה)

**סן לואיס פוטוסי** (בספרדית: **San Luis Potosí**; שם רשמי: **המדינה החופשית והריבונית של סן לואיס פוטוסי** (Estado Libre y Soberano de San Luis Potosí)) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. המדינה משתרעת על שטח של 60,983 קמ"ר. בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן לואיס פוטוסי.

סן לואיס פוטוסי ממוקמת בחלקה הצפוני של מרכז מקסיקו. היא גובלת באידלגו, קרטרו וגואנחואטו בדרום, בסקטקס בצפון-מערב וקואווילה בצפון, בנואבו לאון וטמאוליפס בצפון-מזרח, ובוראקרוס במזרח.

נכון לשנת 2011, אוכלוסייתה של סן לואיס פוטוסי נאמדה בכ-2.6 מיליון תושבים.

בסן לואיס פוטוסי נמצאת מערת הסנוניות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: מדינות
אדוארדו גומס

**אדוארדו גומס** (בפורטוגזית: **Eduardo Gomes**; 20 בספטמבר 1896 – 13 ביוני 1981) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי.

## ביוגרפיה
נולד בפטרופוליס שבמדינת ריו דה ז'ניירו. למד במכללה צבאית, התגייס לצבא בשנת 1918 והצטרף לחיל האוויר הברזילאי בשנת 1921. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 השתתף בספר מרד נגד המשטר, ובילה תקופה מסוימת במאסר. לאחר ההפיכה של שנת 1930 בה השתתף, חזר לקריירה בחיל האוויר הברזילאי, בו הגיע ברבות הימים לדרגת מרשל. כמו כן, הקים את שירות הדואר האווירי הצבאי.

במקביל לפיקוד על חיל האוויר, היה ראש מפלגת הלאומיים בברזיל, אחת משלוש המפלגות העיקריות בברזיל. בדצמבר 1945 התמודד על נשיאות ברזיל מול גספאר דוטרה, שזכה בבחירות. ב-1950 התמודד שוב בבחירות לנשיאות ברזיל ושוב הפסיד. בשנת 1954, בעקבות ירי על עיתונאי בידי אנשי משמר הנשיא, טען שמאחורי הירי עומד הנשיא עצמו ודרש חקירה שהביאה להתאבדות נשיא ברזיל, ז'טוליו ורגאס. בעקבות מינוי הנשיא החדש, קפה פיליו, מונה לשר האווירייה (ministro da Aeronáutica) בממשלת ברזיל. הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1955 ושב לתפקיד בשנים 1965–1967. נפטר בשנת 1981 בריו דה ז'ניירו ולאחר מותו קיבל את התואר "פטרון חיל האוויר הברזילאי" (Patrono da Força Aérea Brasileira).

נמל התעופה של העיר מנאוס נקרא על שמו.

הממתק הברזילאי בריגדיירו ככל הנראה קרוי על שמו של גומס. ממתקים כאלו חולקו במהלך הקמפיין שלו לנשיאות ברזיל. באותה תקופה היה גומס בדרגת בריגדיר (בריגדיירו, Brigadeiro בפורטוגזית) ומכאן שם הממתק.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של גומס באתר היסטוריה של חיל האוויר הברזילאי  (באנגלית).

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים ברזילאים
קטגוריה:מרשלים ברזילאים
קטגוריה:שרי ממשלת ברזיל
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1981
חסדי לב

**חסדי לב** היא עמותה הפועלת בצפת ובישובי הגליל העליון ומסייעת לתושבי הסביבה. חסדי לב היא אחת מגורמי המגזר השלישי המרכזיים העוסקים בחינוך פיננסי בישראל.

העמותה הוקמה ב-2003 לזכרו של הרב לוי ביסטריצקי (1949–2002), שהיה הרב הראשי של צפת. מנכ"ל העמותה הוא בנו, הרב זלמן (זלמי) ביסטריצקי. הארגון מעסיק שישה עובדים בשכר ומפעיל כ-300 מתנדבים, בהם בני נוער ואנשי מקצוע. לדברי הארגון, כ-4,000 משפחות נעזרות בשירותיו.

## פעילות
חסדי לב פועלת בכל המגזרים, ומאתרת משפחות במצוקה באמצעות מורים ומנהלים בבתי ספר דתיים וחילוניים. היא מחלקת חבילות מזון, בפרט לחגים, וציוד לבתי הספר לקראת פתיחת שנת הלימודים. העמותה מפעילה חנות ביגוד זולה בשם "בזאר החסד", ובה פריטי לבוש המתקבלים מתורמים בארצות הברית. ביוני 2012 השתתפה בארגון מפגש מיצוי זכויות במכללה האקדמית צפת. ביולי 2012 השתתפה, עם חברת יוניליוור ישראל ועמותת **מפתח**, בארגון יריד תעסוקה למגזר החרדי בצפת.

### פרויקטים
העמותה מקיימת מספר פרויקטים שנועדו להוציא משפחות במצוקה ממעגלי האבטלה והעוני. עיקרם מתן כלים לניהול יעיל וחסכוני של כלכלת הבית, וחינוך פיננסי לילדים.
* **פותחים דרך להצלחה**: מאה משפחות משתתפות מדי שנה בתוכנית ליווי וחונכות אישית, וניתנות להן יותר מ-5,000 שעות ייעוץ בכלכלה, תעסוקה, אימון אישי ובריאות.
* **מכללה לצמיחה כלכלית**: המכללה מקיימת קורסים וסדנאות בניהול כלכלת המשפחה, הכשרה לעבודה מהבית, ניהול עסקים ביתיים ושיווקם. כמו כן, ניתן בה ייעוץ אישי בנושאי משכנתאות, ביטוח, פנסיה וכלכלת המשפחה.
* **שקל**: העמותה מעבירה בבתי ספר תוכנית בת 12 שיעורים לחינוך פיננסי. התוכנית מלווה בערכה ובה משחקים ואביזרים המסייעים להעברת המסר בצורה חווייתית. המטרה היא לחנך את דור העתיד לאחריות ומודעות עצמית בתחום כלכלת המשפחה, ולהשפיע באמצעות התלמידים על התנהלותן של משפחותיהם.
* **מגזין לחיות נכון**: העמותה מפיצה מגזין בשם "לחיות נכון" העוסק בנושאי העצמה אישית, כלכלת הבית והמשפחה, זכויות עובדים, צרכנות וחיסכון.
* **מועדון buy גליל**: העמותה מפעילה מועדון צרכנים המעניק הנחות בעשרות עסקים באזור, ומקיים ימי מכירות. המטרה היא לחזק עסקים מקומיים ולהביא לחיסכון משמעותי בהוצאות השוטפות של חברי המועדון. דמי החבר מהווים כ-15% מתקציב העמותה.

## הערכה
בספטמבר 2007 נבחר מנכ"ל העמותה ל"איש השנה בקהילה" בצפת לשנת תשס"ז.

בדצמבר 2011 ניתן לעמותה תו האפקטיביות של ארגון "מידות" העוסק בדירוג והערכה של ארגונים חברתיים. חסדי לב היא הארגון הדתי הראשון שהתו מוענק לו.

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של עמותת חסדי לב
* חסדי לב באתר "מידות" להערכת האפקטיביות של ארגונים חברתיים
* 
* "סל מזון למשפחה יכול לעזור אבל לא זה מה שיוציא אותה ממעגל העוני", מאת יורם עומר, "חדש בגליל", 9 בספטמבר 2011
* עשור לארגון ששינה את מפת הכלכלה בצפת: מהו הסוד הגדול? באתר חב"ד און-ליין, כ"ד בסיון תשע"ב

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני סיוע כלכלי בישראל
קטגוריה:צפת: כלכלה
קטגוריה:ישראל: עמותות
רחל גיל

**רחל גיל** (נולדה ב-1951) היא סופרת ומשוררת ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה בתל אביב בשנת 1951, ולמדה בבית הספר התיכון עירוני ט'. בוגרת הטכניון בחיפה בהנדסת בניין. גיל עבדה במקצוע זה וכן הרצתה בתחום.

החלה לפרסם את שיריה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בכתבי עת ספרותיים. למדה עריכה וספרות השוואתית והחלה לעבוד כעורכת. ב-1990 זכתה בפרס לשירה על שם רון אדלר. המחזה "פועלת זרה" פרי עטה זכה בפרס בתחרות של תיאטרון בית ליסין והועלה על בימת התיאטרון בשנת 2010.

גיל נשואה לחוקר הספרות פרופסור אברהם בלבן, והיא אם לבת ולבן. מתגוררת בתל אביב.

## יצירתה
### ספרים
* "כלום לא קרה", תל אביב: ספרי עיתון 77: צ'ריקובר, 1991 (סיפורים)
* "תנים של מורא", תל אביב: ספרית הפועלים, תשנ"א 1991 (שירים; זכה בפרס הארצי לשירה לשנת תש"ן מטעם הקרן על שם רון אדלר)
* "אישה יושבת", תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1997 (רומן)
* "כברת דרך", תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003 (רומן)
* "עכשיו תורי למות", רעננה: אבן חושן, 2003 (שירים)
* 
* "אתה כותב שירים", תל אביב, כברת דרך, 2011 (שירים)
* "כך רציתי אותך", זמורה ביתן, 2014

### מחזות
* "פועלת זרה", תיאטרון בית ליסין, 2010.
* "שתוכל לבד" תיאטרון תמונע, הקאמרי, 2015.

## לקריאה נוספת
* מרים סנפיר, "פרידות", **חיים בכבוד**, חוב' 17 (2004) עמ' 21–22. עיון ברומן ובספר שירים שכתבה גיל על מות הוריה: "כברת דרך" ו"עכשיו תורי למות".

;על "כלום לא קרה"
* בתיה גור, "שבוע של ספרים" הארץ, 1 במרץ 1991, עמ' ב-9.
* דן דאור, "יוצא מהתיק, חוזר לתיק" דבר, 15 בפברואר 1991, עמ' 20.
* רחל דנה פרוכטר, "כלום לא קרה". אפיריון. גל' 24–25. (1993) עמ' 69.
* שרית זמיר, "את כל שהצטבר לה בפנים", עתון 77 גל' 135–136 (1991) עמ' 14.
* שרה כ"ץ, "חוסר סיפוק מתמשך", על המשמר, כ"א באדר תשנ"א, 8 במרץ 1991 עמ,19.
* קובי נסים, "ובכל זאת", מאזנים, כרך ס"ה, גל' 7–8, 1991 עמ' 83–84. 

;על "תנים של מורא"
* יערה בן-דוד, "הדומיה שבחוץ ואיזה קיום בתוכה" עתון 77, גל' 141 1991 עמ' 15.
* קובי נסים, "מורא קיומי" על המשמר, י"ז בחשוון תשנ"ב, 25 באוקטובר 1991, עמ' 20.

;על "אישה יושבת"
* חיה הופמן, "היושבת והנוטשת", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת-תרבות, ספרות, אמנות, ו' בתמוז תשנ"ז, 11 ביולי 1997, עמ' 26.
* רות לאופר, "שימוש יתר", עתון 77, גל' 215, 1998, עמ' 10 .
* דבורה רפלר-זילברשטיין, "אשה על צומת האושר", הארץ, מוסף ספרים, גל' 232 (ג' באב, תשנ"ז, 6 באוגוסט 1997) עמ' 6.

;על "כברת דרך"
* נועה מנהיים, "רקוויאם לחלום", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת-ספרות, א' בטבת תשס"ד, 26 בדצמבר 2003, עמ' 27–28.

;על "נוף עם אישה גבוהה"
* שושנה ויג, "נוף עם אישה גבוהה", מאזנים, גל' 5–6 כרך פ"א תשס"ח, 2008. 
* שולמית דוידוף, זרה בארץ נוכרייה. 2008.

## קישורים חיצוניים

* גיל, רחל, לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
* 
* 
* מלכה נתנזון, תנים של מורא, באתר אנ"י - איגוד נשים יוצרות ישראל
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס רון אדלר
קטגוריה:מהנדסי בניין
קטגוריה:מהנדסות ישראליות
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ט' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ט' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
בלוטת ברטולין

**בלוטות ברטולין** (Bartholin, נקראות גם **בלוטות על שם קספר ברטולין  הצעיר** ו**בלוטות פרוזדור הגדולות**) הן זוג בלוטות בגודל 1.5 - 2 ס"מ הממוקמות ברקמת שומן של השפתיים הגדולות של נקבת האדם, בשליש התחתון שלהן, משני צדי פתח הנרתיק. פתח הבלוטות נמצא על שטח פנימי של השפתיים הקטנות.

עם לחיצה עליהן וכן בזמן עוררות מינית והזדווגות בלוטות ברטולין מפרישות נוזל אפור-שקוף צמיגי ועתיר חלבון השומר על לחות פתח הנרתיק ומשמש כחומר סיכה עבור מהלך הזדווגות שפיר.

הבלוטה ההומולוגית בגוף הזכר לבלוטת ברטולין היא בלוטת קאופר.

## ראו גם
* ציסטת ברטולין
* בלוטת סקנה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ברטולין
קטגוריה:פות
מאמעלע

**מאַמעלע** (פולנית: **Mateczka**) הוא סרט קולנוע בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1938. היה זה סרטו האחרון של ג'וזף גרין מתוך הארבעה בשפת היידיש שהוא יצר בין השנים 1936–1938.

בעת ההכנות לסרט "א בריוועלע דער מאמען" הגיע גרין למסקנה כי יחסוך בהוצאות אם יצלם עוד סרט בו-זמנית. גרין השתמש באותו צוות שחקנים ואותו צוות טכני שכבר הועסק ב"א בריוועלע דער מאמען". כדי להגיע ליצירת סרט זה היה על גרין להשתמש בחומר מוכן. גרין התייעץ עם בעלה של מולי פיקון, יענקל קאליך, והשניים סיכמו כי יש להסריט את אחת ההצלחות הבימתיות הגדולות של פיקון: "מאמעלע".

## לקריאה נוספת
* נתן גרוס, **תולדות הקולנוע היהודי בפולין**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ'72–73, 132-131.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1938
קטגוריה:סרטים פולניים ביידיש
גשר עכברה

**גשר עכברה** הוא גשר החוצה את נחל עכברה, יובלו הימני של נחל עמוד, מצפון לכפר עכברה ומדרום לעיר צפת, והוא נושא עליו את כביש 89. הגשר מתנשא לגובה של 80 מטרים מעל ערוץ הנחל, ועד להשלמת גשר הרכבת מעל עמק הארזים היה הגבוה בגשרי ישראל. אורכו 420 מטרים, רוחבו 14 מטרים והוא נישא על-גבי ארבעה עמודי בטון. הגשר נבנה בשיטת מקטעים והוא מסוגל לשאת תנועת טנקים ולספוג רעידות אדמה בעוצמה של עד 8.9 בסולם ריכטר. בעקבות ריבוי קפיצות ההתאבדות מהגשר, קיבל הגשר את הכינוי "גשר המתאבדים".

## היסטוריה
הקמת הגשר וסלילת קטע כביש 89 העוקף את העיר צפת מדרום, הועלו לראשונה במסגרת מסקנות שהוסקו לאחר מלחמת יום הכיפורים. הכביש העוקף נועד להקל על תנועת כוחות צה"ל ממחסני החירום ברחבי צפון הארץ לעבר רמת הגולן, ולאפשר כניסה נוחה אל בית החולים רבקה זיו שבצפת, אשר היווה את בית החולים הקרוב ביותר אל החזית. הפרויקט נידון שוב ושוב לאורך השנים, אך בשל התנגדות הגופים הירוקים לפגיעה בנופו של נחל עכברה, הוא לא יצא אל הפועל. ההתנגדות נבעה בעיקר מכך שהגופים המתכננים העדיפו לצקת סוללה לרוחב הנחל.

הקמת הגשר החלה בשנת 1997, והוא נבנה בשיטת המקטעים בדחיקה על ידי חברת שפיר הנדסה ותעשייה. במהלך עבודות ההקמה נהרגו שני פועלי בניין. הפועלים, האחד ישראלי תושב גבעת שמואל והשני עובד זר מרומניה, עמדו על פיגום שקרס וכתוצאה מכך נפלו מגובה אל מותם.

הכביש נפתח לתנועה ב-24 בדצמבר 2002. בחודשים שלפני פתיחת הגשר לתנועת כלי רכב, חובבי אתגרים ערכו מהגשר את קפיצת הבנג'י (נדב כספי, עדו הדר ורוברט לוין) ואת קפיצת הבייס (אבנר צחורי) הראשונות בישראל מגשר.

## "גשר המתאבדים"
בדומה לגשרים נוספים בעולם (ה"סאנשיין סקייויי" בפלורידה, אל-ויאדוקטו במדריד), עקב מעשי התאבדות רבים, זכה הגשר לכינוי "גשר המתאבדים". כעשור לאחר בנייתו, כבר נמנו 12 מתאבדים מן הגשר. בנובמבר 2013, בניסיון למנוע מעשי התאבדות נוספים, השלימו עובדי נתיבי ישראל, הקמת מעקה וגדר בטיחות בצידי הגשר, כדי למנוע מקרים של קפיצה מהגשר לתהום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

עכברה
קטגוריה:צפת: מבנים
קטגוריה:צפת: גאוגרפיה
קטגוריה:צפת: תחבורה
שירת הכלות

**שירת הכלות** (בצרפתית: Le Chant des mariées) או **שיר החתונה** הוא סרט צרפתי-תוניסאי מאת קארין אלבו משנת 2008 על חברות של שתי נערות, אחת יהודיה והשנייה מוסלמית, בתוניס של מלחמת העולם השנייה.

## עלילה
מרים ונור הן חברות עוד מילדות. מרים היהודיה מובטחת לראול, רופא מבוגר ממנה בהרבה. היא לא אוהבת אותו, והיא לא מבינה, למה היא צריכה להסכים לחתונה. נור המוסלמית אוהבת את ח'אלד, אך הוא מובטל, ואביה דורש שהוא יימצא קודם עבודה. 
ואז כובשים הגרמנים את תוניסיה, בנובמבר 1942, חאלד מוצא עבודה, אך גם מושפע אידאולוגית מהגרמנים ודבריו האנטישמיים מרעילים גם את נור.

## חברות יהודית-מוסלמית
הבמאית יהודייה ממוצא אלג'יראי, אומרת:
"חברות מסוג זה, של שתי בנות בגיל ההתבגרות שכמעט נהפכות לאחיות, היא חיבור מאוד מיוחד, מעבר לעובדה שהאחת יהודייה והשנייה מוסלמית. גם לי היו חברות מוסלמיות כשגרתי בתוניסיה. יותר קל לפתח חברות כזו בארץ ערבית מאשר בארץ השרויה במלחמה כמו ישראל".

## קישורים חיצוניים

* הקרנה פומבית בירושלים בהשתתפות הבמאית
* מאמר על הסרט מאת ד"ר חיים סעדון

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים היסטוריים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים בערבית
תחת פצצות

**תחת פצצות** (تحت القصف) הוא סרט לבנוני של פיליפ ארקטינג'י. הוא צולם בימים הראשונים אחרי הפסקת האש שסיימה את מלחמת לבנון השנייה.

## עלילה
זיינה היא לבנונית אמידה החיה עם בעלה האדריכל ובנה בדובאי. הזוגיות שלהם על סף פירוק, ואת הקיץ הזה, בשנת 2006, היא שולחת את בנה קרים שיבלה אצל אחותה מהא בלבנון. אבל אז מתחילה המלחמה. זיינה מחליטה לנסוע ללבנון כדי לקחת את בנה משם, אך היא מצליחה להגיע רק אחרי שהמלחמה מסתיימת. הסרט מתחיל עם כניסתה של זיינה ללבנון, בנמל בביירות. היא מיד מחפשת מונית שתיקח אותה לדרום לבנון, אבל אף אחד לא מוכן להסתכן. לבסוף היא מוצאת את טוני, שמוכן לעשות זאת בעבור תשלום גדול מאוד. השניים, שיבלו יחד את שארית הסרט, הם הפכים גמורים. היא אמידה, הוא עני, היא מוסלמית, הוא נוצרי, היא אישה, הוא גבר. בכל זאת השניים מתקרבים במהלך הסרט ונפתחים אחד לשני. הם חווים יחד את ההרס הנורא שהשאירו ההפצצות הישראליות.

אחרי חיפושים רבים מקבלת זיינה את הבשורה המרה, שאחותה מהא נהרגה. אבל מישהו ראה שהילד הקטן נלקח למנזר כלשהו. החיפושים ממשיכים. טוני מספר לזיינה, שאחיו היה בצבא דרום לבנון, ומאז הנסיגה של צה"ל בשנת 2000 הוא חי בישראל. זיינה מצליחה ליצור קשר טלפוני עם הילד, ובסוף היא מגיעה בכוחות אחרונים למנזר. הילד שמקבל את פניה, באמת לובש את הז'קט של בנה קרים, אבל זה לא הוא.

## פרסים

* Venice Days – Giornate degli Autori -- Arca Cinema Giovani Award: Best Film “Other Visions” and the Eiuc Human Rights Film Award
*Jury Junior Prize at Festival International du Film Francophone de Namur
*Critics Prize and NETPAC Prize NETPAC at International Antalya Golden Orange Film Festival
*Gold Muhr and the Best Actress Award (Nada Abou Farhat) at the Dubai Film Festival
*Prix Coup de Coeur, Best Music Award and Audience Award at Luchon International Film and TV Festival.


## קישורים חיצוניים
* 

* על הסרט

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:מלחמת לבנון השנייה
קטגוריה:סרטים לבנוניים
קטגוריה:סרטים בערבית
מותק, הילד השתגע 2

**מותק, הילד השתגע 2** (באנגלית: **Problem Child 2**) הוא סרט קומדיה משנת 1991, בו מככבים ג'ון ריטר, אמי יסבק, ג'ק וורדן ומייקל אוליבר. זהו סרט המשך ללהיט מותק, הילד השתגע. בסרט זה אמי יסבק (שגילמה את פלו בסרט הקודם) גילמה את אנני יאנג.

## תקציר העלילה
בן הילי ובנו ג'וניור עוזבים את "קולד ריבר" ועוברים לעיירה חדשה ושלווה בשם "מורטוויל", שם ג'וניור מתמודד מול יריבים ותיקים כגון פיבודי (גילברט גוטפריד) ויריבים חדשים כגון מרף, אשר נשאר כיתה מאז 1970 וכמובן טריקסי (אייביאן שאן), הבת המרדנית של השכונה. כאשר בן הלך לקחת את ג'וניור הביתה, הוא נפגע מצלחת הלוויין שהפיל עליו מרף כמטרה לנקום בג'וניור. בן טופל על ידי אחות בית הספר הנחמדה וטובת הלב אנני יאנג (אמי יסבק). כמו כן, בן יוצא לדייטים על מנת להתחתן ולמצוא אמא לג'וניור.

בהמשך מתגלה כי האישה העשירה והמרשעת לואנדה (לריין ניומן) עברה לגור בביתם וביג בן הסבא מאלץ את בן להתאהב בה על מנת להשיג כסף מפשיטת הרגל, ג'וניור ידע שלואנדה שונאת אותו כי היא שמעה עליו ולכן הוא עושה הכל כדי להפטר ממנה כגון: להביא נמלים לאוכל שלה, אולם אביו לא מאמין לו ולואנדה איימה על ג'וניור שלא יעז להתעסק איתה. כאשר הם הלכו ליום הפתוח בבית הספר, צפה בן בתיאטרון הבובות וכאשר דברים נוראים יצאו מפי הבובות, בן חשב שזה ג'וניור והוריד את הבובות, אולם זו הייתה טריקסי ושאנני רצה אליה בן וג'וניור גילו שטריקסי היא הבת של האחות אנני יאנג.

מאוחר יותר בן וג'וניור הלכו לפיצרייה ופגשו שם את אנני וטריקסי, בן ואנני דיברו ביניהם וג'וניור וטריקסי התיידדו ביניהם והתעללו בפיבודי כך שזרקו עליו זיתים, בן, אנני, ג'וניור וטריקסי החלו להשתתף בקרב פיצות וסולקו מהפיצריה. ג'וניור הציע לטריקסי שבן יצטרך להתחתן עם אנני וטריקסי הסכימה. ג'וניור וטריקסי ברחו מביתיהם על מנת למצוא את סלע האהבה הגדול וכאשר בן ואנני חפשו אותם הם מצאו אותם ישנים ליד הסלע והחזירו אותם הביתה.

בחתונה, בן עמד להתחתן עם לואנדה המרשעת, למרות התעלול של ג'וניור להאריך לה את האף שלא ממש הצליח, למרבה המזל טריקסי הגיעה עם הדחפור ועליו סלע האהבה הגדול והצליחה לדרוס את לואנדה באמצעות הסלע. אנני הגיעה והתנצלה בפני בן, אולם בן אמר שאנני היא הבחורה שהוא רוצה וגם שכנע את ביג בן להתחתן עם לואנדה. הסרט מסתיים כאשר בן, ג'וניור, אנני וטריקסי מטיילים יד ביד בעודם מאושרים.

## צוות השחקנים
*ג'וניור - מייקל אוליבר
*בן - ג'ון ריטר
*ביג בן - ג'ק וורדן
*אנני יאנג - אמי יסבק
*טריקסי - אייביאן שאן
*לואנדה - לריין ניומן
*מר פיבודי - גילברט גוטפריד

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:אימוץ בתרבות ובאמנות
צורת הארץ

שמאל|ממוזער|250px|שער הספר "צורת הארץ" במהדורה השנייה
שמאל|ממוזער|250px|כריכת הספר "צורת הארץ" במהדורה האחרונה
**צורת הארץ**, הוא ספר אסטרונומיה בעברית מאת רבי אברהם בר חייא העוסק בנושאים הבאים: מהלך הירח, ליקויי חמה ולבנה, מהלך כוכבי הנבוכה, תיאור אופן המזלות, חלוקת כוכב ארץ לאזורי אקלים, מידת כוכב ארץ והוויכוח סביב מהלך כוכבי שבת.

## המחבר ותקופתו
מחבר הספר הוא **רבנו אברהם ב"ר חייא הנשיא**.
בשל הכבוד שרחשו לו הכל, כונה "**הנשיא**" (בערבית: צאחב אל שארטה), כינוי הניתן לבעלי משרה חשובה בחצר המלכות.
היה מגדולי ספרד. מושבו היה בעיר סוריה שבספרד, ובברצלונה.
תאריך לידתו ופטירתו אינם ידועים בדיוק. החוקרים משערים שנולד בסביבות שנת 1065 ונפטר בסביבות השנים 1135–1145.
עסק גם במתמטיקה, בהנדסה, בפיזיקה, באסטרולוגיה ובענייני מוסר ופילוסופיה. כמו כן ציפה לישועה ועסק בחישוב הקץ ובביאת המשיח.
רבנו אברהם חי בתחילת תקופת הראשונים - המאה ה-11.
ראשונים נוספים שחיו בזמנו: ר' אברהם אבן עזרא, הרמב"ם.

## החיבור
בנוסף לשמו "צורת הארץ", מוכר גם בשמו הלטיני **"סבסורדה"** (Savasorda), שם שהוא בעצם כינוי למחבר אשר היה מכונה "הנשיא", ובערבית – "צאחב אל שארטה", שבשיבוש ללטינית הפך ל"סבסורדה".
החיבור הוא אחד מהחיבורים הראשונים העוסקים באסטרונומיה, חכמת התכונה, בלשון הקודש.
החיבור הוא פרי התקופה בה שלט בכיפה - 'כיפת השמים' - מאז המאה ה-2, האסטרונום היווני הנודע תלמי, הנקרא בשמו בטלמיוס, בחיבורו "אלמגסט", בו טען למודל הגיאוצנטרי. 'צורת הארץ' ראה אור כ-300 שנה (בשנת 1133) לפני שתורות התכונה החדשות של קופרניקוס, קפלר וגלילאו, הגיעו לעולם באיחור של כ-13 מאות, אחרי תלמי.
עקב היותו החיבור הראשון בתחומו שנכתב בלשון הקודש, זכה 'צורת הארץ' לתפוצה רחבה. אף בקרב העמים לא נטמנה ידו בצלחת וזכה להצלחה גדולה, בשל היותו מאגד אסכולות החלוקות ביניהן בנושאים רבים ושונים בחכמת התכונה. בין המוזכרים בספרו נמצא מן המפורסמים שבעולם מדע התכונה, כגון: בטלמיוס, בן רש"ד, אל מאמון, אברכש ועוד.

## המהדורות

הספר יצא לאור בשלוש מהדורות.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בשנת ש"ו (1546) בבזל על ידי ההבראיסט והבלשן סבסטיאן מינסטר. במהדורה זו הוסיף מינסטר הערות שוליים בלטינית ושרטוטים נוספים שהופיעו בכתבי היד. ותלמידו אוסוואלד שרקנפוכס  תרגם את הספר ללטינית.

המהדורה השנייה, יצאה לאור באופיבאך בשנת ת"פ (1720) על ידי ר' יהונתן ב"ר יוסף מרוז'ינוי, מחבר הספר "ישועה בישראל" על הלכות קידוש החודש להרמב"ם. במהדורה זו נדפסו הגהות וביאורים של הלבוש לצורת הארץ, והגהות ממספר רבנים נוספים.

בשנת 1956 תשט"ז, תורגם הספר גם לספרדית על ידי מיליאס ואליקרוסה, ברצלונה.

המהדורה האחרונה יצאה לאור בשנת תשס"ט על ידי המהדיר ר' רפאל לסרי, בוגר ישיבת חברון. ההדרה בוצעה ע"פ שלושה כתבי יד, המוקדמים ביותר מבין כתבי היד המצויים היום; כ"י לונדון, הספרייה הבריטית, קטלוג מרגליות 1006 (מס' 6432 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים); כ"י לונדון, הספרייה הבריטית 12277 OR (מס' 8821 במכון לתצלומי כתבי יד עבריים); כ"י האוניברסיטה העברית בירושלים מס' 927 B. במהדורה זו נוספו קטעים רבים שהושמטו מהמהדורות הקודמות וחודשו ושופצו כל השרטוטים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי המאה ה-12
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:היסטוריה של האסטרונומיה
פלמינגו האנדים

ממוזער|פלמינגו במים בצ'ילה
**פלמינגו האנדים** (שם מדעי: *Phoenicopterus andinus*) הוא מין של פלמינגו שחי באמריקה. הוא מין הפלמינגו הנדיר ביותר ואחד הגדולים ביותר בעולם - אורכו מטר אחד עד מטר וארבעים. חי בהרי האנדים, ומכאן שמו.

## מאפיינים
צבע גופו ורוד חיוור, וחלקו העליון בהיר יותר. צווארו בצבע ורוד כהה יותר. החלק העליון של המקור הוא בצבע צהוב, וחלקו התחתון הוא בצבע שחור. רגליו צהובות.

הפלמינגו ניזון מאצות מיקרוסקופיות כגון צורניות, ואצה אחת שממנה הוא ניזון מעניקה לו את צבע הוורוד. מקורו של פלמינגו האנדים מוטה הצידה, שמבנהו מסייע לפלמינגו לסנן את האצות המיקרוסקופיות שמהן הוא ניזון ממי המלח שבאגמים בהם נמצאות האצות. פלמינגו האנדים נודד, ויכול לעבור עד כ-1000 ק"מ ביום אחד. בקיץ, הפלמינגואים נמצאים בבריכות מלח, ובחורף הם נודדים לביצות נמוכות יותר. הסיבה לנדידה היא כנראה הצחיחות הקיצונית של אגמי המלח בחורף. המקום שאליו הפלמינגואים נודדים עדיין אינו ידוע, אך משוער שהוא בין אדמות הרבייה בצ'ילה לבין הביצות שבמרכז ובמערב ארגנטינה. 

הפלמינגו חי בבוליביה, ארגנטינה, צ'ילה ופרו.

הם מקננים בחודשי הקיץ, ובונים קינים בצורת חרוט מבוץ על שפת אגמי המלח, שעשירים בדרך כלל בסודיום, גבס ומימן גופרתי. ככל שאר מיני הפלמינגואים, הנקבה מטילה ביצה לבנה אחת.

ישנם כ-60,000 פרטים של פלמינגו האנדים כיום.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1854
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רודולפו אמנדו פיליפי
קטגוריה:פלמינגואים
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
קטגוריה:צ'ילה: עופות
קטגוריה:פרו: עופות
כ"ג יורדי הסירה (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|"כ"ג יורדי הסירה"
ממוזער|200 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "כ"ג יורדי הסירה"
**כ"ג יורדי הסירה** הייתה אוניית מעפילים. נקראת על שם 23 מתנדבים יהודים ארץ-ישראליים שיצאו, בליוויו של קצין בריטי, ב–18 במאי 1941 לפעולת חבלה בלבנון בשלטון ממשלת וישי, ועקבותיהם נעלמו.

הפליגה ב-2 באוגוסט 1946 מבוקה דה מגרה באיטליה כשעל סיפונה 790 מעפילים. התוכנית הייתה להעביר אליה בקרבת הארץ מעפילים נוספים מהאוניה ”כתריאל יפה". התוכנית נכשלה בשל תקלות טכניות. הספינה נתפסה באזור קפריסין, הובלה לנמל חיפה והמעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין לאחר מאבק אלים. חלק מהמעפילים החולים הועברו לבית החולים במחנה עתלית.

בין המעפילים היה גבריאל ויסמן, לימים רופא, מייסד מערך בריאות הנפש בצה"ל וחלוץ רפואת הכאב בישראל.

## קישורים חיצוניים
* הערך כ"ג יורדי הסירה בוויקיפדיה
*"כ"ג יורדי הסירה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* מאגר מסמכי זיהוי ותצלומים של מעפילים בלתי לגאלים באניה כ"ג יורדי הסירה. גנזך המדינה, דצמבר 1946 – ינואר 1947

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שנקראו על שם חללי מערכות ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1946
קטגוריה:הנצחת כ"ג יורדי הסירה
ירושלים הנצורה (אוניית מעפילים)

**ירושלים הנצורה** הייתה אוניית מעפילים. זו הייתה אוניית משא דו-תרנית עשויה עץ, בעלת מבנה רחב המגיעה לעומק של עד 4 מטרים. במקור, נקראה האונייה "Ambrosiana" אך שמה שונה בעקבות המצור על ירושלים במלחמת העצמאות.

## הכנה
האונייה נרכשה על ידי עדה סרני והמוסד לעלייה ב' באיטליה, באמצעות איש קשר מקומי במילאנו. היא הוכנה על ידי מפקד המשימה, יהודה צפתי, אנשי המוסד לעלייה ב' אנשי פלי"ם וגדעונים והצוות המקומי שכלל מכונאי אוסטרי, רב מלחים ושלושה מלחים. כחלק מארגונה לשייט סודרו מקומות לעולים, נבנה מטבח בצריף עץ, נבנו סליקים בחרטום. בספינה היו שתי סירות הצלה ל-20 איש כל אחת. כן הוטען מזון שאמור היה להספיק ל-5–10 ימים ו-5 טון מים.

מבחינת התקשורת, הגדעוני הכין את האונייה שבועיים לפני ההפלגה. היה בה משדר קריסטל ונמתחה אנטנה מראש התורן האחורי אל הגשר. נבנה סליק למכשיר בחדר המכונות, בין מכל הדלק לדופן התא, ובו היו ארבעה מכשירי שידור והקלטה תוצרת ארצות הברית. לא היה מכשיר "SOS" על האונייה.

## יציאה לישראל
ב-3 בפברואר 1948 בשעה 03:00 יצאה מנמל פשיה רומנה  באיטליה ההפלגה של אוניית "ירושלים הנצורה", כשעל סיפונה 670 מעפילים, והצטרפה לצי הצללים. ב-10 בפברואר בשעה 10:00 הגיח מטוס "ליברייטור" בריטי, וחג מספר פעמים מעל הספינה, אשר הייתה במרחק 80 מיל מחופי הארץ. כעבור מספר שעות הגיע מטוס נוסף. כדי להקשות בזיהוי הספינה, האנשים הסתתרו בבטן האנייה ומבני השירותים והמטבח הושלכו לים. לפנות ערב, הופיעה משחתת של הצי הבריטי, אשר ליוותה את הספינה במשך כל הלילה. למחרת, 11 בפברואר, הופיעו שתי משחתות נוספות אשר חסמו את נתיב השיט לתל אביב. מפקד האונייה הורה למעפילים שלא להתנגד בכוח לפינוי. מפקד המשחתת הודיע שלא יעשה שימוש בנשק אם לא יתנגדו. בשעות לפנות בוקר של 12 בפברואר הגיעה הספינה לפתח נמל חיפה, וניסתה להיכנס בכוחות עצמה. במרחק 600 מטר מהחוף, ניסו הבריטים להשתלט עליה ולהכניסה לנמל. כדי למנוע מהם להשתלט על האונייה, חיבלו המעפילים במכונות. לבסוף נאלצו הבריטים לגרור את הספינה למעגן צדדי בנמל חיפה. בנמל חיפה הורדו העולים והועברו באמצעות ספינת משמר בריטית לספינת הגירוש "אושן ויגור".

אחראי הספינה משה דפני העיד כי לא היה טעם להתנגד והמעפילים אף הגישו מים ומזון לחיילים ועזרו להם לעלות לגשר. רב החובל והצוות הונחו להיטמע בין המעפילים והמלווים הסתתרו בסליק ואחר כך הצליחו להתחמק. מפקד האונייה סגן יהודה צפתי עבר עם המעפילים לספינת הגירוש.

לאחר שסיימה את שירותה נמכרה האונייה לגריטה.


קובץ:אוניית המעפילים ירושלים הנצורה - מסלול.jpg|מסלול ההפלגה של "ירושלים הנצורה"


## קישורים חיצוניים

*"ירושלים הנצורה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
*ירושלים הנצורה, עמותת חיל הים
*סיפור הפלגת 'ירושלים הנצורה', באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1948
קטגוריה:הנצחת מערכות ישראל

## הערות שוליים
שוקי שחרור

**שוקי שחרור** (נולד ב-1956) הוא איש צבא ישראלי בדרגת תת-אלוף, לשעבר ראש מטה פיקוד הצפון.

## ביוגרפיה
שחרור גדל והתחנך בירושלים, דור 12 בארץ. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בעיר מגוריו (במחזור שיצאו ממנו "חמשת הגנרלים": אלעזר שטרן, ישי בר, יאיר נוה, שוקי שחרור ורפי פרץ).

### שירותו הצבאי
בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני וממנה לסיירת. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לגולני ושימש במספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכמפקד פלחה"ן גולני. במלחמת לבנון שימש כסגן מפקד גדוד 51 ומיד עם תחילת הלחימה, עקב פציעת המג"ד - הוא קיבל פיקוד על הגדוד להמשך הלחימה. בהמשך שימש קצין אג"מ גולני, כמפקד גדוד 51 בין השנים 1984–1986 וסמח"ט גולני, משם נסע למכללה לפיקוד ומטה של המרינס האמריקאי. כשחזר שימש כמפקד עוצבת ברעם בין השנים 1989–1991 וכסגן ומפקד אוגדת עזה בשנים 1992–1994. במבצע ענבי זעם שימש כקצין אג"ם של פיקוד הצפון. ב-1978, בעת שהיה מפקד פלוגה, היה שחרור מעורב בתאונת דרכים קטלנית והורשע בארבע עברות: בגרימת מוות, בהתנהגות שאינה הולמת קצין, בנהיגה ללא רישיון ובעקיפה בדרך שאינה פנויה. 

מ־1992 עד 1994 שימש כסגן מפקד אוגדת עזה.

בשנת 1998 מונה לראש מטה פיקוד הצפון. ב־2002 מונה לנספח צבאי בסינגפור. ב-2005 השתחרר מצה"ל. במלחמת לבנון השנייה שימש במילואים כסגן מפקד פיקוד הצפון.

לאחר שחרורו מונה כאחראי על האפיון המבצעי של חברת אלביט מערכות. במילואים משמש שחרור כסגן מפקד פיקוד צפון. כמו כן הוא משמש כיושב ראש מרחב מרכז (27 סניפים) של האגודה למען החייל.

## קישורים חיצוניים
* תא"ל (מיל.) שוקי שחרור, מתוך אתר ישיבת נתיב מאיר.
* דבר מפקד המשלחת תא"ל (מיל') שוקי שחרור, מתוך אתר עדים במדים.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי גדוד 51
קטגוריה:מפקדי עוצבת ברעם
קטגוריה:קציני אג"ם של פיקוד הצפון
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד הצפון
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בסינגפור
קטגוריה:עובדי אלביט מערכות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
כ"ט בנובמבר (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|260px|"כ"ט בנובמבר"
שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "כ"ט בנובמבר"
**כ"ט בנובמבר** הייתה אוניית מעפילים, נקראה על שם החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר על הקמת מדינה ליהודים בארץ ישראל.

## קורותיה
הפלגת הספינה 'כ"ט בנובמבר' לארץ החלה ממפרץ ג'ירולטה שבקורסיקה ב-14 בדצמבר 1947. הספינה, שכינויה במוסד לעלייה ב' היה 'החלוץ', הגיעה למפרץ כ-3 שבועות קודם לכן, לאחר השתבשות מבצע ההעפלה קודם שלה בחוף סמוך לאלג'יר ובריחה ממעצר קצר בידי הצי האיטלקי בנמל לה-מדלנה בסרדיניה (מהמבצע שהשתבש בצפון אפריקה נותרו על סיפונה 44 ילדים ובני נוער, שבעת שהותה במפרץ נאספו ממנה על ידי ספינת המעפילים 'הפורצים' שהייתה בדרכה מצרפת לארץ). למפקד הספינה מונה איש הפלי"ם מרדכי לימון ("מוקה"), שהגיע מצרפת לקורסיקה כ-10 ימים קודם הפלגתה והצטרף למלווים הנוספים איש הפלי"ם נמרוד אשל וה'גדעוני' שלמה רוזן ("הנסי"). צוות הספינה היה איטלקי. יום לפני הפלגתה לארץ קלטה הספינה את 680 מעפיליה מספינת המעפילים שכינויה במוסד לעלייה ב' היה 'הזיבלה' - ספינה שבהפלגת מעפילים מאוחרת יותר שלה, שאינה קשורה להפלגת הכ"ט בנובמבר, נקראה 'לקוממיות'. ה'זיבלה' הביאה את המעפילים למפרץ ג'ירולטה במסע קצר מחוף בנדול הסמוך למרסיי. 

בגלל רוחות נגדיות לא יכלה הספינה לעבור במצרי בוניפציו ועקפה את סרדיניה במעבר מדרום לסיציליה, ובכך האריכה את דרכה. כשעברו את סרדיניה, הודיעו המלווים לבסיסים בצרפת ואיטליה כי הדלק והמים לא יספיקו למסע עד הארץ ותדרש עזרה מיוחדת. אך כשהגיעו לדרום סיציליה התחלף כיוון הרוח, הספינה הצליחה להגביר מהירות והמלווים החליטו להמשיך עד לארץ ללא עזרה. במהלך ההפלגה התמוטטו הקונסטרוקציות שנבנו, והיה צורך בתיקונים. 

ב- 23 בדצמבר, ממערב לאי כרתים, החלה ללוות את הספינה משחתת בריטית. עם הגילוי, התבקשו המעפילים לרדת אל מתחת לסיפון. ההוראות היו להתנגד, באופן סביל בלבד, להעברה לארץ, אך באופן פעיל יותר להעברה למקום אחר, או לגירוש. בקרבת חופי הארץ יצא מנוע אחד מכלל פעולה, וניתן היה להתקדם במהירות 1.5 קשר בלבד.

ב-28 בדצמבר, בשעות הלילה, נתפסה הספינה על ידי ארבע משחתות. ב-21:45 עלו על סיפונה מלחים בריטים. לפני כן קיבלו המלווים הצעה מהבריטים לגרור את הספינה בגלל הקלקול במנוע. הבריטים התנו את הגרירה בחתימת הצוות כי הדבר נעשה מרצונו, אך המלווים סירבו והספינה המשיכה לנוע בכוחות עצמה לנמל חיפה. בשעה 00:30, אור ליום 29 בדצמבר, נכנסה הספינה לנמל. על פי דו"ח בריטי, רק קבוצה קטנה ניסתה להתנגד בשירה, וההתנגדות הייתה מתונה. 683 איש הועלו על אניית הגירוש 'אושן ויגור' שהפליגה לקפריסין. בשעה 03:00, ב-29 בדצמבר, הסתיימה ההעברה. 331 גברים, 212 נשים, 124 ילדים, גורשו למחנות המעצר בקפריסין. חמישה מעפילים חולים נשארו בארץ.

## קישורים חיצוניים
*   "כ"ט בנובמבר", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
*סיפור הפלגת 'כ"ט בנובמבר', באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1947
ואיון

**ואיון** (באנגלית: **Weyoun**) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". דמותו מגולמת על ידי השחקן ג'פרי קומבס.

ואיון, חייזר המשתייך לגזע הוורטה, משמש כדיפלומט וכיועץ עבור ארגון הדומיניון האכזרי והמיליטריסטי מרביע גמא. כמו כל וורטה, ואיון הוא להוט, מתרפס, תמיד חולק כבוד למייסדים, ויחד עם זאת - אכזרי בהתמודדות שלו עם אויביו ועם פקודיו. ואיון היה יד ימינה של המשתנה הנקבה, ובפרק סיום הסדרה, "What You Leave Behind, היא מספרת לו שהוא היצור היחיד שאינו משתנה שרכש את אמונה.

קומבס, שגם שיחק את הדמות החוזרת של בראנט ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", הצהיר שהוא מעדיף לשחק את ואיון.

## ביוגרפיה של הדמות
למעשה, היו מספר דמויות בשם ואיון, כולם שיבוטים.
### ואיון 4
הפרק הראשונה שבה נראה שיבוט של ואיון ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" היא בפרק "*To the Death*". היה זה ואיון 4, אשר נהרג על ידי מפקד צוות הג'מהדאר הכפוף לו, לאחר שוואיון הטיל ספק בנאמנותם של אנשיו.

### ואיון 5
ואיון 5 מופיע לראשונה בפרק "*Ties of Blood and Water*", בו הוא מתלווה לדוקאט אל **חלל עמוק 9**, בניסיון לשכנע עריק קרדאסי גוסס, המאושפז במרפאתו של ד"ר באשיר, כי ישוב לקרדאסיה לקבלת טיפול, ולהביע תמיכה במשטר (האיחוד הקרדאסי כחבר בדומיניון). ואיון 5 היה הראשון לשמש כמפקד כוחות הדומיניון ברביע אלפא. כשנתיים לאחר הופעתו הראשונה, ואיון 5 נהרג בתאונת שיגור, שייתכן שאורגנה על ידי "לגאט" דמאר - ראש המשטר הקרדאסי באותה העת (התאונה התרחשה בשלב מסוים בין סיום הפרק "*Shadows and Symbols*" לבין תחילת הפרק "*Treachery, Faith, and the Great River*").

### ואיון 6
ואיון 6 ניסה לערוק לפדרציה, אך בטרם הספיק לעשות כן - הקריב את חייו, על מנת למנוע את מותו של אודו.

### ואיון 7
ואיון 7 הופעל לאחר שנתגלה לדומיניון הניסיון של ואיון 6 לערוק. בנסיבות רגילות, יש רק שיבוט אחד (של כל וורטה פעיל נתון), הפועל בכל פעם, אולם לאחר שוואיון 6 ערק - ואיון 7 הופעל באופן מיידי. ואיון 7 נהרג על ידי לוטננט-קומנדר וורף (בפרק "*Strange Bedfellows*"). מאוחר יותר, וורף לועג לכך, שכן הוא הרג שיבוט בלבד, במקום אויב שהוא פחות בר-החלפה.

### ואיון 8
אילם גארק הרג את ואיון 8, במהלך המתקפה של המחתרת הקרדאסית על מטה הדומיניון, במהלך הקרב על קרדאסיה (בחלקו השני של פרק סיום הסדרה הכפול "*What You Leave Behind*"). עם מותו, מציינת המשתנה הנקבה כי ואיון 8 היה השיבוט האחרון של ואיון, עובדה שגארק, אשר תיעב את ואיון, מוצא מספקת ביותר, ומוסיף: "קיוויתי שתגידי את זה". זה היה השיבוט האחרון של ואיון, כתוצאה מהריסת מתקן השיבוט על כוכב הלכת רונדאק 3 (בפרק "*The Changing Face of Evil*").

## קישורים חיצוניים
* Weyoun באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)
* Weyoun באתר StarTrek.com
## הערות שוליים

קטגוריה:מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 - דמויות
י"ד חללי גשר הזיו (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|"י"ד חללי גשר הזיו"
שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "י"ד חללי גשר הזיו"
**י"ד חללי גשר הזיו** הייתה אוניית מעפילים. נקראה על שם 14 לוחמי הפלמ"ח שנהרגו בליל הגשרים. הפליגה ב-16 ביולי 1947 ממיליארינו באיטליה, כשעל סיפונה 690 מעפילים יוצאי פולין. ארבע משחתות בריטיות השתתפו בלכידתה, המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין.

## קישורים חיצוניים
*    י"ד חללי גשר הזיו, באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* סיפור הפלגת - י"ד חללי גשר א-זיב, באתר הפלי"ם וההעפלה.

קטגוריה:קצרמר ימאות
קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שנקראו על שם חללי מערכות ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1947