רעידת אדמה מגה-דחף

**רעידת אדמה מגה-דחף** (באנגלית: **Megathrust earthquake**) מתרחשת בגבולות לוחות מתכנסים, שבהם לוח טקטוני אחד נדחק אל מתחת ללוח אחר. רעידות האדמה נגרמות כתוצאה מהחלקה לאורך העתק הדחף, היוצר את המגע בין שני הלוחות. רעידות אדמה אלו, המתרחשות בין הלוחות המתנגשים, הן החזקות ביותר בכדור הארץ, עם גודל מומנט (Mw) שיכול לעלות על 9.0. מאז שנת 1900, השנה בה התחילו לקלוט רעידות אדמה בסייסמוגרפים, כל רעידות האדמה במגניטודה של 9.0 ומעלה, היו רעידות אדמה מסוג מגה-דחף.

העתקי הדחף האחראים לרעידות אדמה מסוג מגה-דחף נמצאים לרוב בתחתית שקעים אוקייניים. במקרים כאלה, רעידות האדמה יכולות לעקור בפתאומיות את קרקעית הים על פני שטח גדול. כתוצאה מכך, רעידות אדמה מסוג מגה-דחף יוצרות לעיתים קרובות צונאמי הרסני בהרבה, מההרס שמיוחס לרעידות האדמה עצמן. טֵלֶצונאמי (צונאמי במרחק רב ממוקד הרעידה), יכול לחצות אגני אוקיינוס ולהחריב אזורים הרחוקים מאוד ממוקד רעידת האדמה.

## טרמינולוגיה ומנגנון
המונח מגה-דחף מתייחס להעתק הפוך גדול במיוחד, הנוצר בדרך כלל בממשק הלוחות לאורך אזור הפחתה, כגון מגה-דחף סונדה . עם זאת, המונח מיושם לעיתים גם לשבר דחף גדול באזורי התנגשות יבשתיים, כגון מגה-דחף ההימלאיה. העתק מגה-דחף יכול להיות באורך של 1,000 קילומטרים.

העתק דחף הוא סוג של העתק הפוך, שבו הסלע שמעל מישור ההעתק מוזז כלפי מעלה ביחס לסלע שמתחת לו. זה מבדיל בין העתקים הפוכים להעתקים נורמלים, שבהם הסלע שמעל מישור השבר מוזז כלפי מטה, או שברים מסוג הסטה אופקית, שבהם הסלע בצד אחד של ההעתק מוזז אופקית ביחס לצד השני. העתקי דחף נבדלים מהעתקים הפוכים אחרים מכיוון שהם נופלים בזווית יחסית נמוכה, בדרך כלל פחות מ-45°, ומראים תזוזות גדולות. למעשה, הסלעים שמעל מישור ההעתק נדחפו מעל הסלעים שמתחת לו. העתקי דחף אופייניים לאזורים שבהם קרום כדור הארץ נדחס על ידי כוחות טקטוניים.

העתק מגה-דחף מתרחש כאשר שני לוחות טקטוניים מתנגשים. כאשר אחד הלוחות מורכב מקרום ימי, הוא צולל מתחת ללוח השני (הנקרא הלוח העולה) ושוקע לתוך מעטפת כדור הארץ כלוח. המגע בין הלוחות המתנגשים הוא העתק המגה-דחף, שבו הסלע של הלוח העולה נדחק כלפי מעלה יחסית לסלע של הלוח היורד. חיכוך לאורך שבר המגה-דחף יכול לנעול את הלוחות יחד, וכוחות ההסתה יוצרים מאמץ בשני הלוחות. רעידת אדמה מגה-דחף מתרחשת כאשר ההעתק נקרע, מה שמאפשר ללוחות לנוע בפתאומיות זה על פני זה, כדי לשחרר את אנרגיית המאמץ שהצטברה.

## תפרושת מרחבית ומאפיינים
רעידות אדמה מסוג מגה-דחף מתרחשות כמעט בלעדית באזורי הפחתה טקטוניים, ולעיתים קרובות קשורות לאוקיינוסים השקט וההודי. אזורי הפחתה אלה אחראים במידה רבה גם לפעילות הגעשית הקשורה לטבעת האש של האוקיינוס השקט. מכיוון שרעידות אדמה אלה מעוותות את קרקעית האוקיינוס, הן לעיתים קרובות מייצרות גלי צונאמי גדולים. רעידות אדמה באזור הפחתה ידועות גם כמי שיוצרות רעידות חזקות ותנועות קרקע שיכולות להימשך 3–5 דקות.
[ממוזער|150px|התפשטות הצונאמי ב[רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004)|רעה"א של שנת 2004 באוקיינוס ההודי]]
באוקיינוס ההודי, אזור המגה-דחף סונדה ממוקם במקום בו הלוח ההודי-אוסטרלי צונח אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי לאורך העתק באורך 5,500 קילומטרים מול חופי מיאנמר, סומטרה, ג'אווה ובאלי, ומסתיים מול החוף הצפון-מערבי של אוסטרליה. אזור הפחתה זה היה אחראי לרעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. בחלקים של המגה-דחף מדרום לג'אווה, בחלק המערבי של שקע סונדה, מגניטודה 8.9 אפשרית, בעוד שבקטע סונדה המזרחי, מגניטודה 8.8 אפשרית, ואילו שניהם היו מתבקעים בו זמנית, המגניטודה הייתה 9.1.

בים סין הדרומי שוכן שקע מנילה, המסוגל לייצר רעידות אדמה במגניטודה של 9.0 ומעלה, כאשר המגניטודה המקסימלית האפשרית היא 9.2 ומעלה.

ביפן, רעידת האדמה הגדולה ביותר של ננקאי תחת שקע ננקאי אחראית לרעידות האדמה הגדולות ביותר של ננקאי ולצונאמי הנלווים. אירוע הרעידה הגדול ביותר במאה ה-21 היה רעידת האדמה טוהוקו בשנת 2011 במגניטודה של 9.1-9.0 לאורך שקע יפן.

בצפון אמריקה, לוח חואן דה פוקה צונח אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי, ויוצר את אזור ההפחתה של קסקדיה, ממרכז האי ונקובר, קולומביה הבריטית ועד צפון קליפורניה. אזור הפחתה זה היה אחראי לרעידת האדמה של קסקדיה בשנת 1700. השקע האלאוטי, בחוף הדרומי של אלסקה והאיים האלאוטים, שם הלוח הפסיפי נוחת אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי, יצר רעידות אדמה גדולות רבות לאורך ההיסטוריה, שכמה מהן יצרו צונאמי ברחבי האוקיינוס השקט, כולל רעידת האדמה הגדולה באלסקה בשנת 1964 במגניטודה של 9.2. זו רעידת האדמה הגדולה ביותר שתועדה בצפון אמריקה, ורעידת האדמה השלישית בגודלה שתועדה באופן אינסטרומנטלי בעולם.
[ממוזער|200px|מפת אזור המגה דחף היבשתי של ה[הימלאיה]]
באזור ההימלאיה, שם הלוח ההודי צונח אל מתחת ללוח האירואסיאתי, רעידת האדמה הגדולה ביותר שתועדה הייתה רעידת האדמה אסאם-טיבט בשנת 1950, במגניטודה של 8.7 . ההערכה היא שרעידות אדמה במגניטודה של 9.0 ומעלה צפויות להתרחש במרווח של כל 800 שנים.

רעידת אדמה ענקית עלולה להתרחש באזור ההפחתה של האנטיליים הקטנים, במגניטודה מקסימלית של 9.3. רעידת האדמה הגדולה ביותר שתועדה אי פעם הייתה רעידת האדמה בוולדיביה בשנת 1960, במגניטודה 9.5, שמרכזה היה מול חופי צ'ילה לאורך שקע פרו-צ'ילה, שם לוח נסקה צולל אל מתחת ללוח הדרום אמריקני. אזור מגה-דחף זה יצר באופן קבוע רעידות אדמה גדולות במיוחד. רעידות האדמה הגדולות ביותר האפשריות מוערכות במגניטודה של 10, וככל הנראה נגרמות עקב קרע משולב של שקע יפן ושקע קוריל-קמצ'טקה, או כל אחד בנפרד, השקע האלאוטי או שקע פרו-צ'ילה. אזור אפשרי נוסף יכול להיות אזור ההפחתה של האנטילים הקטנים.

מחקר שפורסם בשנת 2016 מצא, כי רעידות המגה-דחף הגדולות ביותר קשורות ללוחות היורדים בשיפוע הרדוד ביותר, מה שנקרא הפחתה של לוח שטוח . בהשוואה לרעידות אדמה אחרות בגודל דומה, לרעידות אדמה מגה-דחף יש משך זמן ארוך יותר ומהירויות קרע איטיות יותר. רעידות האדמה מגה-דחף הגדולות ביותר מתרחשות באזורי הפחתה עם משקעים עבים, מה שעשוי לאפשר לקרע ההעתק להתפשט למרחקים גדולים ללא הפרעה.

## ראו גם
* שקע אוקייני
* שנות ה-60 המכריעות בחקר רעידות האדמה

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:רעידת אדמה
קטגוריה:אסונות טבע
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
קטגוריה:ניהול סיכונים