open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אסטרונום

[שמאל|ממוזער|250px|[גלילאו גליליי, נחשב כאבי האסטרונומיה המודרנית]]
שמאל|ממוזער|250px|אסטרונום סיני. איור משנת 1675 לערך.
**אסטרונום** (נקרא בעבר גם: **תוכן**) הוא מדען החוקר את מיקומם ואת תכונותיהם של גרמי השמיים. כמו כן, הוא מודד את תנועתם של גרמי השמיים ואת תפוצתם ביקום.

מקצוע האסטרונומיה נחשב למדע העתיק בעולם. ישנה חפיפה מסוימת בין עבודתם של אסטרונומים לעבודתם של אסטרופיזיקאים ומתקיים ביניהם שיתוף פעולה. במסגרת זו, מנסים האסטרונומים למצוא עדויות לתהליכי ההיווצרות וההתפתחות של גרמי השמיים, ושל היקום בכלל.

## היסטוריה

יש עדויות ארכאולוגיות ברורות לאסטרונומים בתרבויות העתיקות ביותר, החל מתקופת הפריחה של שומר (כ-6,000 שנה לפני זמננו). האסטרונומים המצרים הקדמונים עסקו בתצפיות שסייעו לקבוע את לוח השנה. נמצאו גם כתבים אסטרונומיים מימיה האחרונים של ממלכת בבל, מן המאה השלישית או השנייה לפני הספירה.

בעולם ההלניסטי, התפתח מקצוע האסטרונום. אסטרונומים צפו באירועים כגון ליקויי חמה ולבנה והפיקו לוחות שנה למיפוי כיפת השמיים ויצירת קטלוגים ותאוריות. כתבים המיוחסים לאסטרונום אוודוקסוס מקנידוס (Eudoxus of Cnidus), מן המאה הרביעית לפני הספירה, כוללים מודל גאוצנטרי. ברבע השני של המאה השנייה לפני הספירה ערך היפרכוס (Hipparchus) קטלוג שכלל כ-1,000 כוכבים, והצביע על אי-דיוקים במודלים האסטרונומיים של מערכת השמש שהיו מקובלים בתקופתו.

במאה השנייה לספירה גיבש תלמי את המודל הגאוצנטרי, שמשל בכיפה עד לימי גלילאו. עם עליית האסלאם עלתה קרנם של האסטרונומים הערבים שהחלו בתקופה זו במחקר אסטרונומי רב, ועד היום מקובל לרוב הכוכבים שם ערבי. תקופת הרנסאנס הביאה עמה את האסטרונומים האיטלקים הגדולים, ואחריהם אסטרונומים נוספים באירופה. תגליותיהם של גלילאו גליליי וניקולאוס קופרניקוס, ויותר מכל – של יוהאנס קפלר פתחו את הצוהר לתאוריה החדשה של האסטרונומיה, התאוריה ההליוצנטרית שלפיה השמש היא במרכז היקום וכדור הארץ ושאר גרמי השמיים סובבים אותה.

באותה תקופה הומצא גם הטלסקופ שעד ימינו הוא הכלי החשוב ביותר באסטרונומיה. בעזרת הטלסקופ התגלו כוכבים רבים בשמיים, כוכבי לכת חדשים ואף גלקסיות. במאה ה-19 החלו האסטרונומים בספקטרוסקופיה שאפשרה לגלות את הרכבם הכימי של הכוכבים. במאה ה-20 החלו האסטרונומים לחקור גם תחומים שאינם בתחום האור הנראה בספקטרום האלקטרומגנטי, כמו גלי רדיו וקרני X.

## אסטרונומים ידועים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מקצועות המדע והטכנולוגיה
הלוצינוגן

**הלוצינוגן** הוא המינוח המקצועי לקבוצת סמים פסיכואקטיביים המסוגלים לגרום להזיות (הלוצינציות) המתבטאות בשינויים סובייקטיביים בתפיסה, במחשבה, ובדמיון. הסוגים הנפוצים של הלוצינוגניים הם פסיכדלים, דיסוציאטיבים ודליריאנטים.

## פעילות
המוח, כמו כל איבר אחר בגוף, מתפקד בעזרת תגובות כימיות מסוימות. התגובות נוצרות על ידי גירויים המנותבים למוח בעזרת החושים. אפשר לשנות את כימיית המוח על ידי הוצאת חומרים הנוטלים חלק בתגובות הכימיות. במקרה כזה, יגיב הגוף לגירוי שאינו קשור עם העולם החיצוני. החושים קולטים גופים שלמעשה אינם שם, ומתעלמים מגופים הנמצאים שם. התוצאות הן הזיות (האלוצינציות – שפירושו בלטינית 'לתעות ברחבי המוח').

צמחים ופטריות מסוימים מכילים חומרים כימיים המסוגלים לגרום לתעתועי חושים. הקקטוס פיוטה, מיני צפצפה שונים, צמח הדטורה, חפורית הפקעים, אגוז מוסקט, פטריות שונות ועוד, מכילים חומרים כאלו. לפעמים נאכלים צמחים אלו בפולחני דת, משום שתעתועי החושים נחשבים להצצה חטופה לעולם אחר.

## השפעות
### התמכרות
רוב סמי ההזיה, כמו LSD, אינם גורמים לתלות והתמכרות פיזית, והם בעלי פוטנציאל התמכרות נפשית ברמה נמוכה מאוד לחוויה שגורם הסם.

### השפעות על המצב הנפשי
מחקרים מעידים על כך, שבמקרה הספציפי של סמי הזיות, יש משמעות כבדת משקל למצב הנפשי שבו נמצא המשתמש בסם. המשמעות היא, שאנשים בעלי הפרעות נפשיות גבוליות, עלולים להיפגע פגיעה נפשית קבועה כתוצאה מהשימוש. התגובות הנפוצות ביותר באנשים בעלי מחלות נפש, הן של דיכאון, התקפי חרדה, ופראנויה (תחושה של רדיפה).
למרות זאת מחקרים הוכיחו שאם המשתמש נמצא במצב נפשי בריא, שקט, רגוע, מאוזן ומוכן לחוויות החוויה לרוב תהיה חיובית ומהנה.
על פי מחקרים חדשים ישנם סמים פסיכדליים היכולים לסייע בטיפול בבעיות נפשיות כגון פוסט טראומה (MDMA למשל בסרט התיעודי "טריפ של חמלה").

### עבריינות
רוב סמי ההזיות, אסורים בשימוש בישראל, על פי פקודת הסמים המסוכנים. על פי החוק, מדובר בעבירה פלילית גם לסוחר בהם וגם למשתמש בהם.

## סוגי סמים הלוצינוגניים
[ממוזער|נייר ספוג ב-[LSD]]
* LSD – סם חצי מלאכותי אשר סונתז לראשונה ב-16 בנובמבר 1938 על ידי הכימאי השווייצרי ד"ר אלברט הופמן במעבדות סנדוז בבזל. מנה ממוצעת של LSD מכילה 100 מיקרוגרם, ומשך ההשפעה הוא 8 עד 12 שעות.
* פסילוציבין – החומר הפעיל בפטריות פסילוסיבין. החומר מספק השפעות שמזכירות LSD, משך ההשפעה הוא 4 עד 8 שעות.
* מסקלין – סם הלוצינוגני טבעי המצוי במספר זני קקטוסים שהיוו אנתאוגנים בטקסים רוחניים ודתיים (לדוגמה פיוטה). מנה ממוצעת של מסקלין מכילה 200 מיקרוגרם, ומשך ההשפעה הוא 10–20 שעות.
* סלוויה דיוינורום – צמח המכיל כמות קטנה של הטרפנואיד סלווינורין A, שמעניק חוויות והזיות דיספוריות עוצמתיות במיוחד. שאמאניים משבט ה-Mazatec היו משתמשים בסלוויה להרחבת התודעה בטקסים דתיים וטקסי ריפוי רוחני.
*איוואסקה – אנתאוגן טבעי המשמש בעיקר בטקסי פולחן דתיים בקרב ילידי אמזוניה. משך ההשפעה הוא 10–12 שעות.
* DMT – טריפטמין טבעי המצוי בזנים רבים של צמחים בעל השפעה חזקה במיוחד. משך ההשפעה הוא 20–30 דקות.
*קטמין – סם הרדמה סינתטי המצוי בשימוש נרחב בהרדמה, ברפואת כאב, ברפואת ילדים וברפואת חירום.
* קנאביס (סם) – לרוב נכלל ברשימת סמי הזיה, למרות שיכולתו לגרום להזיות ויזואליות יותר מוגבלת מאחרים ברשימה (יותר נדיר ובכמויות גבוהות).
* איבוגה – צמח הגדל בשלוש מדינות באפריקה ונחשב לסם ההזיות הכי מסוכן והכי חזק בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* יותם פלדמן, במימיו השחורים ונטולי הנתיבים של הדיוניסי, הזמן הזה, מכון ון ליר בירושלים, יוני 2021
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סמים פסיכואקטיביים
קטגוריה:קצרמר כימיה
כלי נשיפה

**כלי נשיפה** הם כלי נגינה אשר מפיקים צליל כאשר נושפים בהם. האוויר הננשף אל תוך הכלי יוצר בו רטט וכך מופק הצליל.

## סוגי כלי הנשיפה
[ממוזער|250px|[שיעור מוזיקה על חלילית בכיתת בית ספר בגבעת ברנר בתחילת שנות ה-40]]
כלי הנשיפה נחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
* כלי נשיפה ממתכת, בהם: חצוצרה, קורנית, קרן יער, בריטון, טרומבון וטובה.
* כלי נשיפה מעץ, בהם: סקסופון, חליל, קלרינט, אבוב ובסון.

על אף שבעבר כלי נשיפה ממתכת נבנו מפליז וכלי נשיפה מעץ נבנו מעץ, כיום אין להסיק לאיזו מהמשפחות שייך כלי על פי החומר ממנו הוא עשוי, אלא על פי הדרך בה מופק ממנו הצליל. בכלי נשיפה ממתכת מופק הצליל מרטט שפתיו של הנגן. בכלי נשיפה מעץ מופק הצליל באחת משתי דרכים:
# האוויר שנושף הנגן מרטיט כפיס במבוק המכונה עלה (כמו בקלרינט ואבוב).
# האוויר שנושף הנגן יוצר מערבולת המרטיטה את האוויר שבכלי (כמו בחליל, חלילית או משרוקית).

סקסופון, לדוגמה, עשוי בדרך כלל מפליז, אך משתייך למשפחת כלי הנשיפה מעץ, מכיוון שהצליל מופק בו על ידי עלה, בדומה לקלרינט. באופן דומה, הסרפנט, כלי נשיפה עתיק, נבנה מעץ אך מקור הצליל בו הוא רטט שפתי הנגן והוא שייך למשפחת כלי המתכת.

בין כלי הנשיפה מחומרים אחרים נמנים קרן האלפים, קונכייה ואוקרינה.

בכלי הנשיפה נעשה גם שימוש נרחב בתזמורת ואף קיימות תזמורות כלי נשיפה.

## כיווניות הצליל
לא תמיד היה כך הדבר, אך כיום נבדלים כלי הנשיפה ממתכת מכלי הנשיפה מעץ בישירות הצליל שלהם. בכלי נשיפה מודרניים ממתכת הצליל בוקע אך ורק מן הפעמון, מכיוון שאין חורים נוספים בצינור. לעומת זאת, כלי נשיפה מעץ מחוררים לכל אורכם, והצליל מתפזר מהם בכיוונים רבים בעצמה לא שווה. צלילם של כלי המתכת המודרניים ישיר מאוד, בעוד שצלילם של כלי העץ אינו ישיר. עובדה זו משמעותית כשמקליטים את הכלי: כלי נשיפה מעץ דורשים לפחות שני מיקרופונים וקשה יותר לתעד את צלילם באופן נאמן בגלל פיזור הצליל. עם זאת, אין זה הבדל מהותי בין המשפחות. כלי נשיפה ממתכת עתיקים כאופיקלייד והסרפנט שהוזכר למעלה מחוררים לאורכם ומתאפיינים בצליל לא כיווני. כמו כן, אין מניעה תאורטית לייצר כלי נשיפה מעץ ללא חורים שצלילו יהיה כיווני, ואף נעשו ניסויים בכלים כאלה על ידי סקסופוניסט הג'אז אדי האריס (Eddie Harris), שחיבר פיה של סקסופון לחצוצרה וטרומבון (כלי שכונה סקסובון). המלחין הסאטירי פ. ד. ק. באך (P. D. Q. Bach) עשה שימוש קומי בשילוב דומה כשהמציא את הטרומבּוּן (Tromboon), כלי נשיפה המשלב פיה של בסון עם גוף של טרומבון.

## קישורים חיצוניים

*הסבר באנגלית על אקוסטיקה של כלים שונים וקול האדם. מלווה בהקלטות ואיורים. כלי הנשיפה השונים לקראת תחתית הדף.
* 
* 

*
כלי מיתר

[שמאל|ממוזער|250px|תזמורת כלי מיתר ב[נשר (עיר)|נשר. שנות ה-30 של המאה ה-20]]
**כלי המיתר** הוא מונח מטרייה המתאר משפחה של כלי נגינה, שבהם הפקת הצליל מתבצעת באמצעות רטיטת מיתרים המתוחים על גבי תיבת תהודה.

## סוגי כלי המיתר
ממוזער|שמאל|הניאולה הוא כלי מיתר שהומצא בשנת 1970.
### כלי פריטה
[שמאל|ממוזער|250px|[נבל|נבלאי באמסטרדם שבהולנד.]]

בכלי הפריטה כדוגמת גיטרה, עוד, נבל, בנג'ו, בוזוקי מפיקים את הצלילים על ידי פריטה במיתר באצבעות או באמצעות מפרט. גם צ'מבלו נחשב לכלי פריטה, שכן לחיצה על הקליד פורטת במיתר בתוכו.

### כלי קשת

ממוזער|250px|כלי קשת

כלי נגינה כגון כינור, צ'לו, ויולה, קונטרבס וויולה דה גאמבה, הם כלי מיתר בהם מפיקים את הצלילים על ידי הרטטת המיתר באמצעות קשת, העשויה בדרך כלל ממוט עץ עליו מתוחות שערות סוס. לעיתים מנגנים בכלי הקשת על ידי פריטה באצבעות (פיציקטו), ולעיתים נדירות ביותר על ידי הקשה על המיתרים במוט הקשת (קול לניו Col Legno).

### כלי הקשה על מיתר
דרך נוספת להפיק את הצליל מן המיתר היא על ידי הקשה עליו. בתוך הפסנתר מתוחים מיתרים, ולחיצה על הקליד מפעילה פטיש קטן המקיש על המיתר. בצימבלום הנגן מקיש על המיתרים ישירות בעזרת פטישים אותם הוא אוחז בידיו.

### השמעת הצליל על ידי האוויר
דרך נוספת להשמעת צליל ממיתר היא באמצעות האוויר, כגון בנבל אאולי, בו הצליל מופק על ידי הרוח.
על פי המסורת היהודית, גם כינורו של דוד המלך ניגן באמצעות הרוח:

## שליטה בגובה הצליל

מכיוון שגובה הצליל המופק מן המיתר תלוי באורכו, בעוביו ובמתח שלו, כדי להפיק ממנו צלילים בגבהים שונים יש לשנות את אחת או יותר מהתכונות האלה. כלי המיתר השונים מפיקים צלילים במגוון גבהים בדרכים שונות:
* **ריבוי מיתרים**, כגון בכלי המקלדת שיש בהם מיתרים, בהם זו הדרך היחידה להפיק צלילים במגוון גבהים.
* **שינוי אורך המיתר על ידי הנגן**, כגון בכלי הקשת ורוב כלי הפריטה, בהם הנגן קובע למיתר אורך חדש על ידי לחיצה עליו.
* **שינוי המתח של המיתר על ידי הנגן**, כגון בנבל, בו הנגן משנה את מידות המתיחה של המיתרים באמצעות הדוושות.

## ראו גם
* כלי קורדופוני

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
פיציקטו

**פִּיצִיקָטוֹ** (Pizzicato) היא טכניקת נגינה בכלי מיתר או בכלי קשת, על ידי פריטה על מיתריו באמצעות האצבעות. על כלי הקשת נהוג לנגן באמצעות קשת, שתנועותיה על המיתרים מרטיטות אותם ומפיקות את הצליל. בנגינת פיציקטו לא נעשה שימוש בקשת, אלא המבצע פורט על המיתרים באמצעות אצבעותיו. לרוב ינוגן הפיציקטו באמצעות יד ימין (היד המחזיקה בדרך כלל את הקשת), אך ניתן לנגן פיציקטו גם באמצעות יד שמאל (היד שמונחת על המיתרים).

לפיציקטו יש אפקט מיוחד גם בתזמורת, וגם ככלי סולו. בנגינת פיציקטו, הצליל המופק מן המיתר הוא חלש יותר מאשר צליל שמופק באמצעות הקשת.

צורת הרישום של "פיציקטו" בתווים היא .pizz, ועל מנת להורות למבצע לחזור לנגן בקשת נהוג לכתוב "arco" (שמשמעותו "קשת" בלטינית).

ישנן מספר דרכים לנגינת פיציקטו:
* פריטה באמצעות יד ימין. מסומן ב-pizz.
* פריטה באמצעות יד שמאל - בדרך כלל כשמנגנים בקשת ובפיציקטו בו זמנית. מסומן לרוב ב-X על התו במקום עיגול.
* לחיצה בעזרת יד ימין על המיתר עד לנגיעה של המיתר עם השחיף (משמש לנגינת פיציקטו חלש במיוחד).
* צביטה והרמת המיתר, כך שבעזיבתו נשמע צליל של צביטה כתוצאה ממגע עם השחיף.

## השימוש בפיציקטו במוזיקה מודרנית
בג'אז ובמוזיקה קלה מרבים להשתמש בפיציקטו, בתפקיד הקונטרבס בדרך כלל, כאשר לקונטרבס כתוב תפקיד של בס מהלך ונותן מקצב קבוע.
בפסנתר נעשה שימוש גם כן בפיציקטו, אם כי לעיתים נדירות הרבה יותר ולרוב כ"קוריוז", כאשר הפסנתרן מנגן ישירות על מיתרי הפסנתר ולא על הקלידים.

ביצירות קלאסיות מודרניות ישנן אף הוראות לנגינת פיציקטו בכלי נשיפה שונים. טכניקה זו לא עושה, כמובן, שימוש במיתרים, אלא נעזרת בשסתומים ובאופן נשיפה שונה על מנת ליצור אפקט הדומה לזה שנוצר בנגינת פיציקטו בכלי קשת.

### יצירות בהן יש קטעי פיציקטו
*יוהאן שטראוס (הבן): פולקה פיציקטו
*אדוורד גריג: מחול אניטרה מתוך פר גינט
*ליאו דליב: פיציקטו מתוך הבלט "סילביה"
*פיוטר צ'ייקובסקי: החלק השלישי בסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי
*בלה בארטוק: החלק הרביעי מרביעיית כלי הקשת מס' 4
*בנג'מין בריטן: חלק שני מ"הסימפוניה הפשוטה" אופוס 4
*לרוי אנדרסון: פליק, פלאנק, פלאנק
*מוחמד עבד אל-והאב: אְל כָּרְנָךּ

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סימנים מוזיקליים
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
גז

[שמאל|ממוזער|250px|[איור המדמה תנועת מולקולות גז]]
**גז** הוא מצב צבירה של החומר, בו המולקולות רחוקות אחת מהשנייה, המשיכה ביניהן נמוכה, והן נעות בחופשיות בהתאם לצורת הכלי בו הן נמצאות. גז, בדומה לנוזל, מסוגל לזרום. בניגוד לנוזל, לגז אין נפח קבוע, והוא נוטה להתפשט כדי למלא את כל הנפח שהוקצה לו (עיקרון אבוגדרו). האנרגיה הקינטית של גז גדולה מזו של נוזל או מוצק, אך קטנה מזו של הפלזמה.

המילה גז בשפת יום-יום מתייחסת לחומרים שבטמפרטורת החדר נמצאים במצב צבירה גזי.

## מאפיינים
גזים נבדלים במשוואת המצב שלהם. ככל שהגז נמצא בטמפרטורה הקרובה יותר לטמפרטורת הרתיחה שלו, הוא קרוב יותר למצב הנוזל. בטמפרטורות נמוכות נוצרים קשרים חזקים יותר בין המולקולות. חוק אבוגדרו אומר שבתנאי לחץ וטמפרטורה שווים, כמות שווה של גז אידיאלי (גז תאורטי חסר נפח או לחץ פנימי) תתפוס את אותו נפח ולא משנה גודל המולקולה. עבור גזים בלתי אידיאליים, קשר זה, הקרוי משוואת המצב, משתנה. גז ון-דר-ולס הוא דוגמה לגז בלתי אידיאלי.

מולקולות הגז יכולות להיות בעלות מבנים מגוונים, המשפיעים על האנרגיה הפנימית של הגז. הגז יכול להיות למשל חד אטומי, כפי שנפוץ בגזים אצילים, דו-אטומי, למשל כלור, חמצן או חנקן, או בעל מבנה מורכב יותר, אשר עשוי לערב מבנה מרחבי, למשל מולקולת המים, שהיא תלת אטומית כפופה. למבנה מולקולת הגז יש השפעה על דרגות החופש שלה, כלומר על יכולת התנועה של האטומים במולקולה זה ביחס לזה. לגז חד אטומי אין דרגות חופש נוספות כלל, פרט למיקומה ומהירותה של המולקולה. בגז דו-אטומי, יכולים האטומים להתקרב ולהתרחק זה מזה, בדומה לקפיץ. זו דרגת חופש אחת. המיקום המרחבי של הקו המחבר את האטומים אינו משנה, מכיוון שאין למה להשוותו.

עבור גזים בעלי מספר רב יותר של אטומים, דרגות החופש סבוכות יותר. פרט למרחקים בין המולקולות, משנות גם הזוויות שבין הקווים המחברים את האטומים.

חלקיקי הגז נמצאים בתנועה מתמדת וביניהם הרבה ריק יחסית לנוזל ולמוצק בגלל תנועת חלקיקיו הגז נוטה להתפשט בחלל הנתון לו.
כמות הגז נמדדת במול מולקולות.

## מקור השם
את המונח "גז" טבע הרופא והכימאי הפלמי, יאן בפטיסט ואן הלמונט במאה ה-17. הוא הסביר, בספר שהופיע ב-1648, לאחר מותו, שיצר מילה חדשה לאדי המים הנוצרים עקב קור האוויר, והתבסס על המילה היוונית כאוס (χάος), במובן רִיק (מצב העולם לפני הבריאה). ההגייה ההולנדית של שתי המילים דומה, כפי ששני המונחים דומים במהותם, טען ואן הלמונט.
כך עברה המלה GAS לשפות אירופה האחרות.

## דוגמאות לגזים נפוצים
*חמצן
*חנקן
*פחמן דו-חמצני
*מתאן
*בוטאן (גז בישול)
*הליום
*מימן

## ראו גם
* גז אידיאלי
* גז אציל
* גז טבעי
* התאוריה הקינטית של הגזים
* מכשיר קיפ - מתקן להפקת גז

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מצבי צבירה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
מוצק

[שמאל|ממוזער|250px|[קרח יבש]]
**מוצק** הוא אחד ממצבי הצבירה של החומר, להבדיל מנוזל או גז, שגם הם מצבי צבירה.

זהו מצב הצבירה הצפוף והקשה ביותר בו המולקולות של החומר קרובות האחת לשנייה יותר מאשר בשני מצבי הצבירה האחרים. אף על פי שאין היפרדות בין החלקיקים, מתרחשות תנודות של כל אטום, שבהן הוא רועד ומתנגש בשאר האטומים שלידו. לחומרים במצב מוצק יש צורה מוגדרת (להבדיל מנוזל ומגז שלהם אין צורה מוגדרת – הם מקבלים את צורת הכלי שבו הם נמצאים) ונפח שאינו תלוי בצורת הכלי (בדומה לנוזל, אך להבדיל מגז).

כדי להפוך מים למצב מוצק (קרח), צריך להגיע לנקודת הקיפאון (C° 0) בלחץ של אטמוספירה אחת. (בדומה להפיכת המים למצב גז שמתחיל בנקודת הרתיחה C° 100).
יש מוצקים הזקוקים לחום קיצוני כדי לעבור למצב נוזלי (למשל ברזל), יש מוצקים שמספיק בחום אש רגילה כדי להפוך אותם לנוזלים (למשל שעווה), ויש מוצקים שכבר בטמפרטורה של כ־C° 80- יהפכו לגז (קרח יבש).

## מבנה

רוב החומרים במצב מוצק הם גבישיים, כלומר האטומים בהם מסודרים. מרבית החומרים הגבישיים הם רב-גביש, כלומר מורכבים ממספר רב של גבישים קטנים, בגדלים וכוונים שונים. לעומתם גבישים יחידים נמצאים בטבע (אבני חן מסוימות) וגם מגודלים בתעשייה לצרכים שונים, כמו גבישי צורן (סיליקון) למעבדי מחשבים.

קיימים גם מוצקים אמורפיים (לא מסודרים, למשל זכוכית). לחומרים אמורפיים אין נקודת התכה, כלומר אין להם טמפרטורה מדויקת שבה הם הופכים לנוזל, אלא טווח טמפרטורות שבו משתנות התכונות של החומר עד לנוזל מובהק.

## חקר המוצק
*בפיזיקה, חקר תכונותיהם של מוצקים קרוי פיזיקת מצב מוצק. מסגרת זו כוללת חקר מוליכים למחצה ומוליכות על.
*הנדסת חומרים עוסקת בעיקר בתכונותיהם של מוצקים, כגון חוזק ושינוי מצב צבירה, וחופפת במידה רבה לפיזיקת מצב מוצק.
*כימיית מצב מוצק חופפת לשני התחומים הללו, אך מתמקדת בעיקר בסינתזה של חומרים חדשים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מצבי צבירה
קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
קטגוריה:תרמודינמיקה
נוזל

[ממוזער|250px|[מים הנוזלים מברז]]
ממוזער|נוזלים מקבלים את צורת כלי הקיבול שלהם
**נוזל** הוא מצב צבירה בו נפח החומר נקבע על-פי תנאי הטמפרטורה והלחץ בהם הנוזל שרוי, ואשר צורתו בצדדיו נקבעת לרוב לפי צורת הכלי בו הוא נתון.

מים, בנזין וחלב הם דוגמאות לנוזלים מוכרים מחיי היומיום של בני האדם.

אם נוזל נמצא במנוחה בשדה אחיד של כוח המשיכה או בתאוצה קבועה, הלחץ ההידרוסטטי \ p בכל נקודה לאורך ציר הגובה של הנוזל נקבע לפי חוק פסקל:
:\ \rho gh=p

כאשר \rho היא צפיפות הנוזל או המסה הסגולית שלו, כלומר המסה ליחידת נפח (בהנחה כי היא קבועה), \ h הוא עומק הנקודה תחת פני הנוזל ו-\ gהיא תאוצת הכובד באותו מקום או התאוצה באותו המקום. ביטוי זה נותן את הלחץ ההידרוסטטי בלבד, בכל נקודה בתוך הנוזל. יש להתחשב בלחץ האוויר השורר באותו מקום כדי לקבל את הלחץ הכולל (למשל, בגובה פני הים לחץ האוויר הוא אטמוספירה אחת).

לנוזלים יש מתח פנים, (מושג המתאר את התנהגות פני השטח של נוזלים כיריעה אלסטית ומושפע מכוח המשיכה ההדדי בין מולקולות החומר שעל פני הנוזל), ונימיות. לרוב הם מתפשטים כאשר הם מחוממים, ומתכווצים בקירור. החריג הבולט והחשוב ביותר בטבע מבחינה זו הוא המים. בגובה פני הים המים מתכווצים תוך כדי ירידת הטמפרטורה שלהם עד ל-C° 4 ואז מתפשטים (הנפח שלהם ליחידת מסה גדל) עד ל-C° 0 ומכאן חוזרים ומתפשטים בתור מוצק (האנומליה של המים). עצמים הטבולים בנוזל נתונים להשפעה של כושר ציפה (buoyancy).

נוזלים הופכים לגז בנקודת הרתיחה האופיינית להם, התלויה בלחץ האוויר, ובנקודת הקיפאון הופכים למוצק. לדוגמה, נקודת הרתיחה במקומות גבוהים יורדת, משום שבמקומות אלה לחץ האוויר נמוך יותר. מאותה סיבה, בסיר לחץ בו מתבצע הבישול על פי רוב בלחץ של 4 אטמוספירות, טמפרטורת הרתיחה עולה, מה שמקצר את זמן הבישול.

בתהליך זיקוק נוזלים יכולים להיפרד אחד מן השני, מאחר שהם מתאדים כל אחד לפי נקודת ההרתחה שלו. קוהזיה בין מולקולות של נוזל אינה מספקת כדי למנוע מפני השטח הגלויים מלהתאדות.

מחקר התכונות של נוזלים היה רווח במאות ה-17 וה-18, בייחוד באיטליה ובצרפת. במדינות אלה התפתחו ענפי ההידרוסטטיקה וההידרודינמיקה המתארים את משוואות המצב של נוזל ואת תנועתו. ידועה במיוחד תרומתם של משפחת ברנולי לפיתוח תורת הנוזלים. למחקר זה היו גם השלכות מעשיות חשובות מאוד: הבוכנה ההידראולית, שכיום רוב המכונות הגדולות והציוד המכני ההנדסי משתמשים בהן מבוססות על עקרון שימור הלחץ בנוזל ניוטוני (נוזל אי-דחיס וחסר צמיגות). הבוכנה ההידראולית היא אחד הכלים היעילים ביותר הקיימים להפקת כוח גדול באמצעות הפעלת כוח קטן (יתרון מכני).

כאשר החלו מחקרים תרמודינמיים על הגז התגלה הקשר שבין שני מצבי הצבירה והחלה להתפתח תורה אטומיסטית המסבירה את תכונות הגז ונוזל באמצעות ההנחה שהם מורכבים ממולקולות.

## ראו גם
* מצבי צבירה אחרים של החומר: מוצק, גז, פלזמה, נוזל-על, עיבוי בוז-איינשטיין ועוד
* התאדות
* הידרוסטטיקה
* הידרודינמיקה
* משוואת ברנולי
* צמיגות
* הידראוליקה
* משורה – כלי המשמש למדידת נפח של נוזלים

## לקריאה נוספת
* יעקב פרלמן, **פיזיקה להנאתך**, פרוינד, 1995

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצבי צבירה
קטגוריה:הידרודינמיקה
סופת רעמים

[ממוזער|שמאל|270px| [ענן מדף מתחבר עם סופת רעמים מעל אנסחדה, הולנד.]]
[ממוזער|שמאל|270px|השמש השוקעת מאירה ראש ענן סופת רעמים קלאסי בצורת סדן, מזרח [נברסקה, ארצות הברית.]]

**סופת רעמים** (גם **סופת ברקים** או **סופת רעמים וברקים**) היא מזג אוויר סוער, המאופיין בברקים ורעמים הנלווים לסערה, הנוצרת בענני קומולונימבוס.

הברק הוא תופעה אקלימית שבמהלכה נפרק חשמל סטטי הנמצא בעננים. הוא נראה לעין כפרץ אור עז ובעודו מחמם במהירות את האוויר סביבו, לטמפרטורה של למעלה מ-27,000 מעלות צלזיוס, הוא יוצר גל קול חזק המכונה רעם. הברק והרעם נוצרים יחדיו, אבל הרעם נע באוויר במהירות הקול שהיא קצת יותר מ-1,200 קילומטרים בשעה. הברק, לעומת זאת, הוא גל אור שנע במהירות הגבוהה ביותר בטבע – 300 אלף קילומטרים בשנייה! ההבדל הגדול שבין מהירות האור למהירות הקול, גורם לכך שהרעם מגיע אל הצופה זמן מה לאחר הופעת הברק. משך הזמן שבין הברק לרעם גדל ככל שהברק נוצר רחוק יותר מהצופה.

סופת רעמים מתרחשת רק כאשר האוויר אינו יציב. בדרך כלל הן מלוות בגשם כבד ולעיתים גם ברוח, ברד וטורנדו חזקים. בחודשי החורף, ירידת שלג יכולה להתרחש בעת סופת רעמים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:סופות
קטגוריה:ברק
קטגוריה:רעם
ערפל

ממוזער|ערפל כבד מגביל את הראייה
**ערפל** הוא תופעה במזג האוויר שנוצרת כאשר שכבת אוויר לחה מתקררת במהירות. כתגובה מכך נעשה האוויר סמיך, והראות נעשית לקויה עד אשר מתפזר הערפל כליל. הערפל יכול להיחשב כסוג של ענן בגובה נמוך והוא מושפע מאוד מגופי מים ומטופוגרפיה, ומחוזק הרוח.
כאשר הלחות מגיעה ל-100%, חלקיקי המים באוויר מתרבים וגדלים. לחות זו הופכת לערפל. כשגודל החלקיקים מגיעה למאית המילימטר והצפיפות מגיעה למאות חלקיקים בסנטימטר נוצר ענן הוא הערפל.
ערפל גם יכול להיווצר כתוצאה מפעילות אנושית, למשל הובלה ימית, תחבורה ממונעת ומלחמה.

## היווצרות התופעה
באוויר נמצאים תמיד אדי מים, בכל מקום על פני כדור הארץ, גם בקטבים וגם במדבריות. הטמפרטורה קובעת את כמות אדי המים שיכולה להיות באוויר. אוויר קר יכול להכיל פחות אדי מים מאשר אוויר חם. כשהלחות היחסית גבוהה מ-75% חל תהליך התעבות של הלחות. באותה הדרך בה נוצרים עננים, מתחילים להתגבש אדי מים לטיפות מיקרוסקופיות. טיפות אלה שוברות את האור העובר דרכן ולכן מגבילות את הראייה. צבע האדים האלו נראה לבן, שכן כאשר קרני השמש עוברות דרך טיפות המים הן נשברות באופן שווה, ובעיניים נתפס צבע לבן כתוצאה משילוב הצבעים של כל הקרניים השבורות. ככל שאחוזי הלחות באוויר גבוהים יותר כך פיזור הקרניים גדל והיכולת לראות נפגעת. בדרך כלל הלחות בבוקר גבוהה יותר שכן האוויר עוד קר מהלילה ולכן הראות בדרך כלל פחות טובה. לקראת הצהריים הטמפרטורה עולה והראות משתפרת.

## סוגי ערפל
ממוזער|ערפל עמקים – ערפל במורדות ההרים אשר נוצר כתוצאה מגלישה של אוויר קר ומצטבר בעמקים
* **ערפל קרינתי** נוצר על ידי התקררות האדמה לאחר שקיעת השמש בקרינה, כאשר אין רוח והשמיים בהירים. האדמה הקרירה מקררת את האוויר וגורמת ללחות שבו להתעבות. כאשר אין רוח כלל, שכבת הערפל תהיה עבה מעט פחות ממטר, אבל מערבולות יכולות לעודד שכבה עבה יותר. ערפל קרינתי נפוץ בעיקר בסתיו ובאביב, ובדרך כלל מתאדה מעט לאחר זריחת השמש.
* **ערפל קיטור** הוא ערפל מאוד מקומי והוא נוצר כאשר אוויר קר עובר מעל מים חמים ממנו בהרבה. האוויר נעשה לח במהירות (כתוצאה מהתאדות), אותה לחות שבאוויר מתעבה לערפל וערפל זה נראה כמו קיטור. ערפל קיטור נפוץ מאוד באזורים פולאריים.
* **ערפל אדבקציה** מתרחש כאשר אוויר לח עובר מעל אדמה קרירה באדבקציה (הסעה, רוח) ומתקרר.
* **ערפל משקעים** (או ערפל חזיתי) נוצר כאשר משקעים יורדים אל אוויר יבש יותר מתחת לענן, הטיפות הנוזליות מתאדות והופכות לאדי מים. אדי המים מקררים ומלחלחים את האוויר. כאשר האוויר מתחת לענן רווי נוצר ערפל.
* **ערפל מדרון** נוצר כאשר אוויר עולה במעלה מדרון (רוח) ומתקרר אדיאבטית בעלייתו כחלק מיצירת עננות אורוגרפית.
* **ערפל עמקים** נוצר בעמקים שבין הרים במהלך החורף, בכלליות זהו ערפל קרינה שמעודד על ידי תנאי הטופוגרפיה המקומיים. הוא יכול להחזיק מספר ימים בתנאי מזג אוויר רגועים.

## גלריה

קובץ:Ein Karem Fog.jpg|מבט מעל הערפל בהרי ירושלים
קובץ:Golden Gate Bridge at sunset 1.jpg|גשר שער הזהב אפוף ערפל
קובץ:Fog in Israel03.jpg|ערפל בגבעת שמואל בפברואר 2013
קובץ:ענן על הר טללים כפי שנצפה מגבעת נשר בעיר נשר (4).jpg|ערפל על רמות יצחק בעיר נשר, וענן על הר טללים כפי שנצפה מגבעת נשר בעיר נשר בדצמבר 2020
קובץ:Staudammkrone Lünersee 2.JPG|גשר אפוף בערפל על אגם ליד בלודנץ שבאוסטריה


## ראו גם
* אד
* לחות
* ענן
* מונחים במטאורולוגיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

[מרכז|ממוזער|750px|בוקר ערפילי ב[גיפסלנד , אוסטרליה]]

קטגוריה:משקעים
קטגוריה:עננים
*
אד

[ממוזער|שמאל|250px|[התעבות של אדי מים מעל ספל תה. האדים מתעבים מעל הספל כאשר הם מתחילים להתקרר]]
בפיזיקה, **אד** מוגדר כחומר במצב צבירה גז שנמצא בטמפרטורה נמוכה יותר מהנקודה הקריטית שלו. במצב כזה ניתן לעבות את האד לנוזל על ידי העלאת הלחץ עליו, מבלי שיש צורך לקרר אותו.

לדוגמה, הטמפרטורה הקריטית של מים היא 374.14 מעלות צלזיוס, זאת הטמפרטורה הגבוהה ביותר שבה יכולים להיות מים במצב צבירה נוזלי (בלחץ גבוה מאוד), לכן מים במצב צבירה גזי שיהיו בתנאי סביבה סטנדרטים יהיו אדי מים שניתן לעבות אותם בדחיסה מבלי להוריד את הטמפרטורה שלהם.

## ראו גם
* לחץ אדים
* התאיידות

## קישורים חיצוניים

* אד, באנציקלופדיית המקרא של "גשר"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
שכבת השיחה של מודל ה-OSI

**שכבת השיחה** (session) אחראית על יצירת, ניהול, וסגירת שיחות בין התוכניות הפועלות בשני קצוות (nodes) של רשת מחשבים. היא משמשת את שכבת הייצוג ומשתמשת בשכבת התעבורה על מנת להעביר נתונים על גבי הרשת והיא השכבה החמישית במודל ה-OSI.

השיחות הללו, שעל שמן נקראת השכבה הם כל התקשרות בין שני מחשבים, נוצרת על ידי אחת משתי השכבות העליונות של מודל ה-OSI. לדוגמה, כאשר משתמש מבקש דף אינטרנט - נפתח תהליך, השרת מחזיר את דף האינטרנט המבוקש - והתהליך נסגר. שכבת השיחה מחלקת את השיחות לשני סוגים:

;שני כיוונים במקביל (Two way simultaneous): בשיחות אלו שני הצדדים יכולים לשלוח מידע במקביל, וכל אחד מהם יטפל במידע כאשר הוא מגיע אליו.

;שני כיוונים לחלופין (Two way alternate): בשיחות אלו בכל רגע נתון יש צד אחד ששולח נתונים וצד אחד שמקבל אותם. כדי לנהל את המערכת הזו מועבר "אסימון" (token) בין הצדדים, מי שהאסימון אצלו רשאי להעביר נתונים, וכשהוא מסיים, האסימון מועבר בחזרה אל הצד השני, כדי שהוא יוכל להעביר נתונים.

## פרוטוקולים של שכבת השיחה
ASP, PPTP, SSH, NFS, RPC, SSL

## ראו גם
* מונחים ברשת מחשבים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
5
כלי נגינה

ממוזער|250px|ציור של כלי נגינה שונים
ממוזער|250px|ציור של נשים המנגנות בכלי נגינה – נבל ופסנתר
**כְּלֵי נגינה** הם חפצים המשמשים להפקת מוזיקה. כל כְּלִי שניתן להפיק באמצעותו צלילים יכול להחשב כְּלִי נגינה, אבל המונח מתייחס רק לחפצים אשר זוהי מטרתם העיקרית.

המקצוע האקדמי אשר עוסק בחקר כלי הנגינה נקרא אורגנולוגיה.

## היסטוריה

## רשימת כלי נגינה
### [[כלי הקשה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[דרבוקה]]
כלי נגינה המפיקים צליל בתגובה לניעור, הכאה או הקשה.
אלה נחלקים לשתי קבוצות:
** ממברנופוניים
*** תופים
*** מרימבה
*** קלימבה
*** ויברפון
*** הרמוניקת זכוכית
*** סטיל דראם
*** קחון
*** ג'מבאליה
*** גלוקנשפיל
*** קסילופון
*** דרבוקה
*** דג'מבה
*** משולש
*** מטלופון
*** תיבה סינית
*** מעגל לשוניות
*** גביע עץ
*** תוף מרים
*** ראקט
*** טאבלה (או "דומבק")
** אידיופוניים
*** מצלתיים
*** גונג
*** פעמון
*** מסור מוזיקלי

### [[כלי מקלדת]]
כלי מקלדת בעלי מיתרים:
* פסנתר
* צ'מבלו
* וירג'ינל
* קלאוויקורד
* ספינט
* אורגן
* ויולה אורגניסטה
כלי מקלדת בעלי מפוח:
* עוגב
* הרמוניום
* אקורדיון
כלי מקלדת אלקטרונים:
* אורגן חשמלי
* אורגנית
* פסנתר אלקטרוני
* סינתיסייזר
* מקלדת אלקטרונית
כלי מקלדת-הקשה:
* צ'לסטה

### [[כלי מיתר]] ([[כלי קורדופוני|קורדופוניים]])
כלי נגינה המפיקים צליל בתגובה לפריטה או קישות על מיתריהם.
[שמאל|ממוזער|250px|[מנדולינה]]
250px|ממוזער|שמאל|בלליקה
* שמיסן
* בגלמה
* סאז
* לאוטה עתיקה
* מנדולינה, מנדולה
* עוד
* בוזוקי
* בללייקה
* ג'ומבוש
* דומרה
* צ'רנגו
* בנג'ו
* תאורבה
* סטאר
* סיטאר
* ציתר
* קוואטרו
* קאנון
* סנטור
*סרוד
*נבל
* גיטרות:
** גיטרה אקוסטית
** גיטרה בס
** גיטרה חשמלית
** גיטרה קלאסית
** יוקללה
** גיטרת פלדה (הוואית)
* כלי קשת:
** מורין חור
** לירה
** כינור
** ויולה
** ויולה דה גמבה
** צ'לו
** קונטרבס
** אוקטובס
** קמנג'ה
** ארהו
** קמנצ'ה
** רבאב

### [[כלי נשיפה]] ([[אירופוניים]])
כלי נגינה המפיקים צליל בתגובה לנשיפה לתוכם: האוויר העובר דרכם יוצר בהם ויברציה המתבטאת כצליל.

[שמאל|ממוזער|250px|[קרן יער]]
[ממוזער|250px|ילדי "קבוצת נשר" מ[נאות מרדכי בשיעור נגינה בחלילית, 1953]]
* כלי נשיפה ממתכת
** חצוצרה
** טרומבון
** בריטון
** טובה
** קרן יער
** קרן האלפים
** סוזאפון
** הליקון
** דידג'רידו
* כלי נשיפה מעץ
**זורנה
**בנסורי
**טרברסו
**נאי
**חליל אירי
**קאוולה
**חליל אף
**חליל צד
** חלילית
** קרומהורן
** חליל פאן
** אבוב
** בסון
** קונטרבסון
** קלרינט
** סקסופון
** דודוק
**אוקרינה
** פיקולו

כלי נשיפה ביולוגי (טבעי)
** מיתרי הקול

### [[כלי מפוח]]
כלי נגינה המפיקים צליל בתגובה לדחיפת אוויר ממפוח למערכת צינורות.
** מפוחית
** אקורדיון
** חמת חלילים

### [[כלי נגינה אלקטרוניים]]
כלים עם מנגנון אלקטרוני (ולא מכני) המפיק צליל. המחשב עשוי להיחשב כלי נגינה אלקטרוני.
** דוגם צלילים (סמפלר)

## ראו גם
*כלי נגינה במקרא
## לקריאה נוספת
* עדו אברבאיה, **כלי הנגינה**, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2007.
* ההיסטוריה של כלי הנגינה – או, דו-קרב בסי מז'ור, רן לוי בתוכנית עושים היסטוריה.

## קישורים חיצוניים

* הספרייה הווירטואלית למוזיקה: כלי נגינה, הספרייה למוזיקה של מכללת לוינסקי לחינוך
* 
* סוגי כלי נגינה – אתניים קדומים ומודרניים.
* 
*
* 

*
מוזיקולוגיה

[שמאל|ממוזער|250px|ה[מילון הראשון למוזיקה בגרמנית, פורסם ב-1732]]
**מוזיקולוגיה** היא התחום האקדמי העוסק במוזיקה. זהו נושא רחב הנוגע בפנים רבות של המוזיקה כגון נגינה, הלחנה, היסטוריה של המוזיקה וכיוצא בזאת. המוזיקולוגיה כוללת גם למידה ספציפית של ז'אנרים (למשל מוזיקה אימפרסיוניסטית), היסטוריה של התיווי המוזיקלי, התפתחות כלי הנגינה וכדומה. התחום האקדמי העוסק במוזיקה שאינה מערבית נקרא אתנומוזיקולוגיה.

## נושאים במוזיקולוגיה
* היסטוריה של המוזיקה
* הרמוניה
* אקוסטיקה
* תורת המוזיקה
* פסיכולוגיה של המוזיקה
* פילוסופיה של המוזיקה
* אתנומוזיקולוגיה
* תקופות במוזיקה המערבית

## בישראל
בטרם הקמת מדינת ישראל ובשנותיה הראשונות פעלו בישראל מוזיקולוגים שעסקו באיסוף, שימור, מחקר והוראה, אולם לא היו מסגרות למוזיקולוגיה. אחד מראשוני העוסקים בתחום היה אברהם צבי אידלסון שעסק באיסוף לחנים של עדות המזרח. בשנת 1935 עלה רוברט לכמן לישראל והקים ליד האוניברסיטה העברית בירושלים ארכיון למוזיקה מזרחית. עבודתו נפסקה עם פטירתו בשנת 1939 וחודשה בשנת 1944 על ידי רפאל פטאי שפתח את המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה. בשנת 1947 עבר ניהול המכון לאחריותה של אסתר גרזון-קיוי עד שנסגר בשנת 1952 ובמקומו הוקם "המכון למוזיקולוגיה יהודית" שבשנות ה-50 היה מסונף לפקולטה למדעי המזרח באוניברסיטה העברית ועסק בהקלטה ופענוח של מוזיקה יהודית מזרחית.

בשנת 1953 הקימה הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב חוג למוזיקולוגיה בראשות ד"ר הרצל שמואלי. בשנת 1958 הוקם לצד היכל שלמה מכון למוזיקה דתית בו פעל מאיר שמעון גשורי.

בקיץ 1963 הוקם קרן על שם ארתור רובינשטיין לצורך הקמת קתדרה למוזיקה באוניברסיטה העברית. במרץ 1964 החליט חבר הנאמנים על הקמת מחלקה למוזיקולוגיה ובמאי 1964, באירוע חגיגי בהשתתפות ארתור רובינשטיין, נחנכה המחלקה. החוג למוזיקולוגיה פתח את שעריו לתלמידים בסוף 1965.

בשנת 1959, עת הוחלט על שילוב הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב באוניברסיטת תל אביב דווח גם על כוונה להקים באוניברסיטה מחלקה למוזיקולוגיה. לאחר עיכובים, המחלקה נפתחה בסוף 1966.

בשנת 1967 הוקם האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה. בסוף שנת 1969 הוקם חוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.

## ראו גם
* מוזיקולוגים

## לקריאה נוספת
* דון הרן, **מוזיקולוגיה: תחומים ומגמות**, ירושלים: מוסד ביאליק, 1974.
* נפתלי וגנר, **מוזיקה אז ועכשיו**, תל אביב: מפה, 2004.
* אבנר בהט, **מוזיקה יהודית: שער לאוצרותיה ויוצריה**, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2011.
*אוליבר סאקס, **מוזיקופיליה: סיפורים על מוזיקה והמוח** (תרגום: נעמי כרמל), תל אביב: מחברות לספרות, 2009.
* דליה כהן, **אקוסטיקה ומוזיקה**, ירושלים: אקדמון, תשמ"ג.
* דליה כהן, **מזרח ומערב במוזיקה**, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2006.
* דליה כהן, **שמע וידע של המרכיבים המוזיקליים**, ירושלים: אקדמון, 1975.

## קישורים חיצוניים

* אתר החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:היסטוריה של המוזיקה
פיזיקאי

[שמאל|ממוזער|250px|[אלברט איינשטיין, מגדולי הפיזיקאים, אשר פיתח את תורת היחסות]]
**פיזיקאי** הוא מדען העוסק בחקר הפיזיקה.

הכשרה למקצוע פיזיקאי ניתנת באוניברסיטאות, במחלקות לפיזיקה ובהתמחויות שונות, שהעיקריות שבהן הן פיזיקה תאורטית ופיזיקה ניסויית. שתי ההתמחויות כוללות הכרות עם תאוריית הפיזיקה, אך בעוד שהפיזיקאי הניסויי בוחן את השערותיו באמצעות ניסוי, הפיזיקאי העיוני מנסה להסביר את תוצאות הניסויים באמצעות מודל מתמטי ולספק תחזיות לתוצאות של ניסויים עתידיים. הפיזיקאי העיוני עשוי לפתח תוכנות מחשב לשם עריכת סימולציות או חישובים נומריים כבדים (בדרך כלל עבור פתרון בעיות מתמטיות אשר בלתי ניתנות לפתרון אנליטי), בעוד שהפיזיקאי הניסויי עשוי לפתח מכשירי מדידה ושיטות חדשות לביצוע ניסויים. גם הפיזיקאי הניסויי משתמש במחשב לשם עריכת סימולציות של ניסויים, עיבוד התוצאות מניסויים, כיול מכשירי המדידה ואינטראקציה עם מכשירי מדידה מתוחכמים נעשים על פי רוב באמצעות מחשבים.

מכיוון שהפיזיקאי העיוני זקוק בדרך כלל רק לכוח חישוב, אשר מסופק לעיתים על ידי מחשב ביתי, קל למצוא מימון לפעילות בפיזיקה עיונית. הפיזיקאי העיוני יכול לעבוד גם בביתו. הפעילות בפיזיקה ניסויית לעומת זאת כרוכה בצרכים כספיים גבוהים בדרך כלל, ולכן היא מוגבלת למוסדות מחקריים, ולעיתים מחייבת שימוש במתקני ניסוי יחידים מסוגם בעולם, כגון CERN.

בישראל מתקיימים לימודי פיזיקה בכל האוניברסיטאות מלבד אוניברסיטת חיפה.

פיזיקאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הפיזיקה הרבים. בנוסף להוראה במסגרת המחלקות לפיזיקה, ניתנים קורסי יסוד בפיזיקה גם לתלמידי הנדסה, מדעים מדויקים ורפואה. פיזיקאים מועסקים גם בתעשייה, ובפרט בתעשיית ההיי טק.

אות ההוקרה החשוב ביותר על הישגים בתחום הפיזיקה הוא פרס נובל לפיזיקה, המוענק לפיזיקאים ולעוסקים בתחומים קרובים.

## ראו גם
*רשימת פיזיקאים
## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:מקצועות המדע והטכנולוגיה
אודילון רדון

**אודילון רדון** (בצרפתית: **Odilon Redon**; 22 באפריל 1840 – 6 ביולי 1916) היה צייר, רשם, גרפיקאי וסופר צרפתי.

עד 1878, עסק בעיקר בציורי נוף בצבע שמן. אז עבר לציור בפחם וליתוגרפיה. התעניינותו התמקדה בדיון במציאות מול הדמיון, והבעה של המיסטי והסימבולי. בתחילת המאה ה-20, היה קשור לתנועת הנאביס.

## ביוגרפיה
רדון נולד למשפחה אמידה בבורדו שבחבל אקיטן בצרפת. אביו היה סוחר עבדים. כבר בילדותו החל רדון לצייר, ובגיל 10 זכה בבית הספר בפרס על ציוריו. בגיל 15 החל ללמוד רישום, אך אביו חפץ שילמד אדריכלות ולכן פנה רדון לבית ספר לאדריכלות בפריז, אך נכשל בבחינות הקבלה. במקום זאת החל ללמוד ציור אצל ז'אן-לאון ז'רום. במקביל החל לעסוק בפיסול. בשנת 1870 גויס לצבא הצרפתי ונלחם במלחמת צרפת-פרוסיה.

בתום המלחמה עבר רדון לפריז, שם התמקדה יצירתו ברישום בפחם. אט אט החל להתפרסם, ובמיוחד זכה להכרה כאשר בשנת 1884 פורסם רומן בשם À rebours, שהציג אריסטוקרט עשיר שאסף את יצירותיו של רדון.

בשנת 1889 הזמין הברון רוברט דה דומסי את רדון לקשט את חדר האוכל של טירתו. ציורים אלו היו מופשטים הרבה יותר מיצירותיו הקודמות של רדון, והיוו את נקודת המעבר של רדון מציור ריאליסטי למופשט. חלקם נמצאים כיום במוזיאון ד'אורסה בצרפת. בנוסף הזמין דומסי את רדון לצייר דיוקנאות של אשתו ובנו.

בשנת 1903 הוענק לרדון אות לגיון הכבוד של צרפת. בשנת 1913 הוצגו יצירותיו בתערוכה הבין-לאומית האמריקאית לאמנות מודרנית בניו יורק, שיקגו ובוסטון.

רדון נפטר ב-6 ביולי 1916.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:אמנים סימבוליסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1840
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1916
אימפסטו

[ממוזער|שמאל|250px|[ויליאם טרנר (צייר)|ויליאם טרנר, "שריפת בתי הפרלמנט", 1834, שמן על קנבס, מוזיאון קליבלנד לאמנות]]
**אימפסטו** (**Impasto**) הוא מושג מתחום הציור המתאר טכניקה של שימוש בצבע סמיך בשכבות עבות, כך שנוצרת איכות חומרית לצבע באמצעות מכחול או סכין ציור, אשר עקבותיהם ניכרים בצבע. טכניקה זו מתאימה לציורי שמן ולסוגים מסוימים של אקריליק.

אחד האמנים הראשונים שהשתמש באימפסטו בציוריו הוא הצייר ההולנדי רמברנדט. בציוריו מופיעים אזורים רוויי צבע שאינו נספג ויוצר איכות ומרקמים כמו בתבליט שטוח. בציוריו מופיע האימפסטו במקום שבו אמור להופיע ה'אור' המצויר.

באמנות המודרנית משמש האימפסטו גם כסמן של רגשות ותחושות של הצייר. ציירים אימפרסיוניסטים ואקספרסיוניסטים השתמשו בהנחת צבעים חופשית יותר ובאימפסטו כדי ליצור עניין בקומפוזיציה. דוגמה לכך ניתן למצוא בציוריו של הצייר וינסנט ואן גוך, אשר משיכות המכחול העזות בציוריו הן בעלות איכות פיסולית. אצל הצופה נתפשת איכות זו כבעלת ממד רגשי. בקרב אמני הפעולה מהווה האימפסטו חלק בלתי נפרד מטכניקת הציור, בכך שהוא מדגיש לצופים ביצירה את תהליך הכנתה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציור
קטגוריה:טכניקות ציור
קיץ

שמאל|ממוזער|300px|חוף ים בקיץ

עונת ה**קיץ** היא אחת מארבע עונות השנה והחמה שבהן. הקיץ מתחיל בתום עונת המעבר אביב ומסתיים עם תחילת עונת המעבר סתיו.

בלוח השנה הגרגוריאני עונת הקיץ מתפרשת על-פני החודשים יוני, יולי ואוגוסט בחצי-הכדור הצפוני, ועל-פני החודשים דצמבר, ינואר ופברואר בחצי-הכדור הדרומי.

המילה **קיץ** משמשת גם לתיאור פירות בגמר הבשלתם, ובייחוד תאנים שאכן מבשילות בעונה הזאת.

## תקופת הקיץ בלוח השנה
[ממוזער|200px|[תאנה|תאנים המבשילות בעונת הקיץ ומכונות "קיץ"]]
לפי ההגדרה האסטרונומית, הקיץ מתחיל בימי ההיפוך שבהם היום הוא הארוך ביותר בשנה, ומכאן שהלילה הוא הקצר ביותר בשנה, ונגמר בימי השוויון שבהם אורך היום שווה לאורך הלילה. בחצי הכדור הצפוני הקיץ מתחיל ב-21 ביוני ונגמר ב-22 בספטמבר. בלשון חז"ל הקיץ נקרא תקופת תמוז.

### קיץ אוסטרלי
בחצי הכדור הדרומי הקיץ מתחיל ב-21 בדצמבר ונגמר ב-20 במרץ. לשם הפשטות, יש מחשיבים כקיץ את החודשים יוני, יולי ואוגוסט בחצי הכדור הצפוני ואת החודשים דצמבר, ינואר ופברואר בחצי הדרומי.

## מזג האוויר בקיץ
[ממוזער|200px|אנשים נופשים בקיץ לחופי [אגם טאהו]]

מזג האוויר בקיץ הוא החם ביותר. בחלק מהאזורים הממוזגים והסובטרופיים, הקיץ הוא העונה הרטובה ורוב המשקעים יורדים בו. באזורי אקלים אחרים, באקלים הים תיכוני למשל, הקיץ היא העונה היבשה שכמעט תמיד נטולה משקעים.

## תופעות קיציות
[ממוזער|200px|סופת קיץ ב[דרווין (הטריטוריה הצפונית)|דרווין, אוסטרליה]]
ישנן מספר תופעות המתרחשות בימי הקיץ.

שמש חצות היא תופעת טבע המתרחשת בחודשי הקיץ בקווי רוחב בסביבת החוג הארקטי וצפונה לו ובסביבת החוג האנטארקטי ודרומה לו, ובה השמש נראית בחצות הליל.

משולש הקיץ הוא מערך דמיוני של שלושה כוכבים בהירים המופיעים בעונת הקיץ של חצי הכדור הצפוני.

## הציפורים בקיץ
בקיץ מסתיימת עונת הקינון של הציפורים באזורים הצפוניים של כדור הארץ. בעונה זו רבות מהציפורים מתחילות בנדידה דרומה אל מקומות החריפה שלהן באזורים בעלי אקלים ממוזגים יותר.

## חופשת הקיץ
בישראל ובמדינות רבות אחרות בחצי הכדור הצפוני, חלה בחודשי הקיץ יולי ואוגוסט תקופת החופשה מבית הספר, אשר מכונה "החופש הגדול". תקופה זו מפרידה בין שנת לימודים אחת לרעותה. כמו כן, בקיץ מתחילה גם עונת הרחצה בים ובבריכות שחייה. בתקופה זו ילדים רבים יוצאים למחנה קיץ ולקייטנות.

עונת המלפפונים הוא תיאור שיא עונת הקיץ, שבה מרבית האוכלוסייה (ובכלל זאת פוליטיקאים ואנשי עסקים) נמצאת בחופשה וליגות הספורט הבכירות נמצאות בפגרה, וכמעט אין אירועים המעוררים את עניין הציבור וכלי התקשורת נאלצים לעסוק בעניינים זוטרים.

## הקיץ בישראל

בישראל, שבה האקלים הוא ים תיכוני, הקיץ הוא העונה החמה והיבשה ביותר. בעונה זו רוב הצמחייה (למעט עצים וצמחים רב-עונתיים) והשדות הופכים למרבדים צהובים של קוצים וגבעולים יבשים. בתקופת הקיץ מבשילים יבולי השדה (בעיקר דגנים) ועצי פרי רבים.

הקיץ הישראלי ארוך מאוד ומלווה בשליטתה של הרמה הסובטרופית. זו חוסמת את אפיק הרום ומעודדת שקיעת אוויר ומכאן שהיא מונעת כל אפשרות לירידת משקעים.

ליגת הקיץ הישראלית היא ליגת כדורסל המשוחקת בישראל בחודשי הקיץ בזמן הפגרה בין העונות.

## ראו גם
* מכת חום
* להיט קיץ

## קישורים חיצוניים

* היום הראשון של הקיץ באתר Weather2day
* מאפייני עונת הקיץ באתר Israel weather
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:עונות השנה
לאוטה

**לָאוּטָה** או **לוּט** או **קַתְרוֹס** היא כלי מיתר.

הלאוטה המודרנית התפתחה מהעוּד הערבי, ושמה גם נגזר משמו הערבי של העוד: אל־עוד. אף על פי שצורתם החיצונית של שני הכלים דומה, הלאוטה בנויה מעץ שונה ומנוגנת בסגנון שונה מהעוד, ולכן גוון הקול שלה שונה לגמרי. בניגוד לעוד המנוגן בעזרת מפרט ומשמש ככלי מלודי, ללאוטה סריגים לרוחב הצוואר והיא מנוגנת בעזרת האצבעות, וכך ניתן להפיק באמצעותה פוליפוניה (נגינת מספר קולות בו־זמנית) ואקורדים.

## היסטוריה
[220px|ממוזער|שמאל|[אישה עם לאוטה, מאת יאן ורמיר]]
ממוזער|ציור מצרי עתיק המתאר נגני לאוטה
ממוזער|ציור נדיר משנת 1920 בו נראית אישה מנגנת על לאוטה שוודית

לאוטה הייתה ידועה בעולם העתיק כקתרוס, בדומה ללירה.

הלאוטה המודרנית הגיעה לאירופה בימי הביניים, שם הפכה פופולרית בתקופת הרנסאנס ככלי סולו וככלי מלווה לזמרים והרכבים. מספר המיתרים הלך וגדל עם הזמן, והמנעד הורחב כדי להתאים להרכבים מוזיקליים גדולים יותר. בתקופת הרנסאנס המוקדמת הייתה נפוצה לאוטה בעלת שישה מיתרים (חמישה מיתרים כפולים והמיתר הגבוה ביותר - בודד), ובהמשך נוספו בהדרגה ארבעה מיתרי בס נוספים. בסוף הרנסאנס ולאורך תקופת הבארוק שגשגה ההלחנה עבור והביצוע בארכילאוטה (או "לאוטת בארוק") וב**[[תיאורבו|תֵיאוֹרבּוֹ]]**, שאפשרו מנעד גדול יותר וכיוונים אחרים מלאוטת שנבנו קודם לכן בעיצומו של הרנסאנס. תצורת התֵיאוֹרבּוֹ-לאוטה כוללת הארכה של חלק מצוואר הכלי והוספת מיתרים המשמשים לליווי הבס. מקובל לראות בתצורה זאת הרחבה כנבל.

רובו המוחלט של הרפרטואר ללאוטה מתקופת הרנסאנס והבארוק מתועד בשיטת רישום מוזיקלית הנקראת טאבלטורה, אשר מכוונת את הנגן היכן להניח את אצבעותיו ועל אילו מיתרים לפרוט - זאת בניגוד לשיטת התיווי הרגילה, בה מופיעים הצלילים אשר יש לנגן על גבי חמשה המציינת את גובהי הצלילים.

לקראת אמצע המאה ה-18 השתנו ההרכבים המוזיקליים והאופנה באירופה, והלאוטה איבדה את מעמדה ככלי סולו וככלי באסו קונטינואו, בעיקר בתצורת התֵיאוֹרבּוֹ-לאוטה.

בין המלחינים שכתבו יצירות ללאוטה נמנים אנטוניו ויוואלדי, יוהאן סבסטיאן באך, סילביוס לאופולד וייס, ג'ון דאולנד ואחרים.

## ראו גם
* תיאורבו

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות של לאוטות עתיקות ו-מודרניות

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי פריטה
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלים אותנטיים
סתיו

ממוזער|250x250 פיקסלים|שלכת בהיידלברג שבגרמניה
[ממוזער|250px|ציור ברוח הסתיו של האמנית [זינאידה סרבריאקובה]]
ה**סתיו** הוא אחת מארבע עונות השנה, מציין את המעבר בין הקיץ לחורף ובשל כך מהווה עונת מעבר.

באזורים ממוזגים הסתיו הוא העונה בה רוב הגידולים החקלאיים נאספים, ויש שלכת שבמהלכה העצים משירים את עליהם, מזג האוויר קריר וגשם יורד.

בישראל, שבה האקלים הוא ים תיכוני, הסתיו הוא העונה שבה יורדים הגשמים הראשונים, אך שאר המאפיינים הנפוצים בסוגי אקלים ממוזגים אינם קיימים בשל היעדר עצים נשירים. ברצועת המדבריות שבאזורים הסובטרופיים (שישראל נמצאת בקצה הצפוני שלהם) שולטות עדיין מערכות תרמיות, כמו האפיק הפרסי והאפיק מים סוף. בסתיו גם מתחולל לעיתים שרב. מערכות אלה דועכות לקראת סוף עונת המעבר.

לפי ההגדרה האסטרונומית, הסתיו מתחיל ביום השוויון, שבו אורך היום שווה לאורך הלילה, ומסתיים ביום ההיפוך שבו היום הוא הקצר ביותר בשנה והלילה הוא הארוך ביותר בשנה. בחצי הכדור הצפוני הסתיו מתחיל ב-22 בספטמבר ונגמר ב-21 בדצמבר ולפי דעת פרשנים אחרים, הסתיו מתחיל ב-23 בספטמבר וכלה ב-22 בדצמבר. בחצי הכדור הדרומי הסתיו מתחיל ב-22 במרץ ונגמר ב-21 ביוני. לשם הפשטות, יש מחשיבים כסתיו את החודשים ספטמבר, אוקטובר ונובמבר בחצי הכדור הצפוני, ואת החודשים מרץ, אפריל ומאי בחצי הדרומי.

המילה "סתיו" היא מילה יחידאית בתנ"ך, שם מופיעה כמילה נרדפת לחורף. בלשון חז"ל עונת הסתיו נקראת תקופת תשרי. בלוח השנה במגילות קומראן הסתיו נקרא זרע.

## הסתיו בישראל
שמאל|ממוזער|300px|שקע קפריסאי. היורה של 2005/6 (מפת 500 מ"ב + קרקע)
הסתיו הישראלי הוא עונת מעבר הפכפכה המתאפיינת בשינויים קיצוניים במזג האוויר במרווחים של שעות בודדות. ייתכנו ימים שרביים לצד ימים גשומים מלווים בסופות רעמים.

במהלך הסתיו משפיעה על ישראל מערכת שנקראת אפיק ים סוף. זוהי מערכת קשה מאוד לחיזוי אשר עשויה לגרום ליום שרבי כמו גם ליום גשום. בנוסף, יכולים להופיע בסתיו שקעים קפריסאיים ראשוניים אשר גורמים למזג אוויר בעל אופי חורפי. המפה המצורפת היא דוגמה למקרה כזה.

ברוב מדינות אירופה הסתיו יציב יותר מאשר בישראל, ומהווה מעבר טבעי בין הקיץ החמים לחורף המקפיא.

ממוזער|חצבים מבשרים את בוא הסתיו
בתרבות ובשירה הסתיו מסמל נוגות עדינה ועצב רומנטי. שעות האור מתקצרות דבר שמשפיע על אנשים רבים במלנכוליה והתכנסות.

ביאליק, בשירו "הקיץ גווע", מתאר את יופיו של הסתיו יחד עם העצב שהוא נושא בהיותו מבשר החורף, עונה קשה ומסוכנת לעניי מזרח אירופה בתקופתו.

בין שירי הסתיו הידועים בעברית ניתן למצוא את "רוח סתיו" (יחיאל מוהר/יוחנן זראי), "סתיו" (שמשון חלפי/משה וילנסקי), "ציפורים נודדות" (זה היה עם בוא הסתיו) (יורם טהרלב/אפי נצר), "סתיו בחלונות" (אמיתי נאמן) ועוד שירים נוספים.

ביהדות חגי תשרי – ראש השנה, יום כיפור וסוכות – חלים בסתיו, דבר המגדיל את חגיגיות העונה והופך אותה לסמל להתחלה חדשה. גם תחילתה של שנת הלימודים והשנה האקדמית בעונת הסתיו מוסיפה לסמליות זו.

פרח החצב נחשב למבשר בואו של הסתיו בישראל, והחיות המזוהות עם עונה זו הם השבלולים והציפורים הנודדות (הנחליאלי, לדוגמה). פרחי סתיו נוספים הם סתוונית היורה, כרכום חורפי, חלמונית גדולה, נרקיס סתווי ולקראת סוף הסתיו גם נרקיס מצוי. המין הפולש טיונית החולות מגיעה לשיא פריחתה בסוף הקיץ והסתיו.

## ראו גם
* קיץ אינדיאני

## קישורים חיצוניים

* מאפייני עונת הסתיו בישראל, באתר Israel weather
* 
*  
* 
* זיוה שמיר, '''''הסתיו החורפי של הספרות העברית החדשה'''''- שימושיהם של ביאליק, עגנון ואלתרמן במושג "סתיו", אתר מב"ע, 2023

## הערות שוליים

*
קטגוריה:עונות השנה
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
שירה אפית

[ממוזער|לוח חרס ועליו קטע מ[עלילות בעל וענת, שירה אפית כנענית מאוגרית]]
**שירה אפית** (או **אֶפּוֹס**, וכן **שירת עלילה** בעברית) היא סוגה (ז'אנר) של שירה נרטיבית, אשר מגוללת סיפור על חיים ומעשים של גיבור או של קבוצת גיבורים, היסטוריים או אגדיים. האפוסים הקדומים קשורים קשר הדוק למסורת השירה שבעל-פה; במקרים רבים העתיקו חברות אורייניות את הצורה האפית.

## היסטוריה
[ממוזער|259x259 פיקסלים|דף מ[שירת הניבלונגים, שירה אפית גרמנית מימי הביניים]]
"עלילות גילגמש" הוא האפוס הגדול הראשון בתולדות הציוויליזציה. השירה האוגריתית כוללת בתוכה יצירות שירה אפית כנעניות; מאפייניהן דומים, בתוכן ובסגנון הספרותי, לשירה האפית המקראית. גם במקרא ישנם קטעים המזוהים בחקר המקרא כשירה אפית כמו ספר שמואל, ספר איוב ושירת דבורה. לטענת הפרופ' משה דוד קאסוטו, דוגמאות אלו וכן רסיסי שירות נוספות במקרא גופו מעידים על קיומה של שירת עלילה (שירה אפית) קדומה שהתקיימה בישראל קודם העלאת המקרא על הכתב. דוגמאות קלאסיות לשירה אפית הן ה"איליאדה" וה"אודיסיאה" מאת הומרוס, וה"איניאיס" מאת ורגיליוס (שחיבר את יצירתו בעקבות הומרוס כמתחרה ולא כמחקה), הנחשבים לפסגת השירה הקלאסית (היוונית והרומאית).

בימי הביניים חוברו האפוסים "ביאוולף" האנגלי, "שיר אודות סיד שלי" הספרדי, "שירת רולאן" הצרפתי, ו"שירת הניבלונגים" הגרמני, יצירות מרכזיות בספרות האירופאית עד לרנסאנס.

בתקופת הרנסאנס חוברו אפוסים שצירפו את המסורת הקלאסית ומסורת הרומנסה, ביניהם "אורלנדו המטורף" מאת אריוסטו, "ירושלים המשוחררת" מאת טאסו, "הלוזיאדות" מאת קמואש, ו"מלכת הפיות" מאת אדמונד ספנסר, שהיו נכסי צאן ברזל של הספרות האירופאית עד לאמצע המאה ה-19. במאה ה-17 חובר האפוס הדתי הנשגב "גן העדן האבוד" מאת המשורר האנגלי ג'ון מילטון, שנחשב למיצוי הז'אנר ולפסגתו. סוגת האפוס נחשבה במערב, הן על ידי גדולי המשוררים והן על ידי מבקרים, לסוגת השירה הנעלה ביותר, ולמסורת המעבירה מוסר נעלה. מהמאה ה-18 ואילך, עם מהפכת הנאורות, ככל שאנשים התרחקו ממסורתם, כן חוברו פחות אפוסים חדשים, והשפעתם הלכה ופחתה (למעט התקופה הרומנטית במהלכה חוברו הרבה אפוסים, כגון "תלבה המהרס" מאת רוברט סאות'י, "קולומביאד" מאת ג'ואל בארלו, "פן טדיאוש" מאת אדם מיצקביץ', ואחרים).

בתקופת ההשכלה חוברו אפוסים תנ"כיים רבים על ידי משוררים עבריים, ביניהם "שירי תפארת" מאת נפתלי הרץ וייזל, "ניר דוד" מאת שלום הכהן, ו"אהבת דוד ומיכל" מאת יל"ג, יצירות דידקטיות למדי.

כיום המונח אפוס משמש עדיין לתיאור יצירות ספרותיות או קולנועיות עצומות ממדים המתארות מעשי גבורה ואירועים היסטוריים רחבי היקף.

## ראו גם
*מונחים בפולקלור

### [[:קטגוריה:אפוסים|אפוסים]]

### מחברי אפוסים
*טורקוואטו טאסו
*אדמונד ספנסר
*ג'ון מילטון
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
אפית
קטגוריה:פולקלור
מתמטיקה בדידה

**מתמטיקה בדידה**, או **מתמטיקה דיסקרטית** (Discrete mathematics), היא תחום רחב של המתמטיקה העוסק בחקר מבנים מתמטיים בדידים באופיים, כלומר כאלה שאינם רציפים. העצמים הנחקרים במסגרת המתמטיקה הבדידה הם רובם קבוצות בנות־מנייה.

מתמטיקה בדידה זוכה לפופולריות גוברת מאז החצי השני של המאה העשרים, בזכות שימושיה במדעי המחשב: מחשב ספרתי (להבדיל ממחשב אנלוגי) פועל בצורה בדידה, צעד אחר צעד ובעזרת יחידות בדידות, ולכן למתמטיקה בדידה רלוונטיות גבוהה ליסודות התאורטיים של אופן פעולתו.
## ענפים
הענפים הנכללים במסגרת הרחבה של המתמטיקה הבדידה הם:

* עוצמות
* קומבינטוריקה
** תורת הגרפים
* תורת המשחקים
* אלגברה בוליאנית
* תחומים מתמטיים של מדעי המחשב
** אלגוריתמיקה
** חישוביות וסיבוכיות

כמו כן נכללים במתמטיקה הבדידה גם היבטים מסוימים של הענפים הבאים:
* לוגיקה מתמטית
* תורת הקבוצות
* אלגברה
* תורת המספרים

אף שתחום המתמטיקה הבדידה הוא תחום מסגרת, המאגד בתוכו ענפים אחדים של המתמטיקה ומדעי המחשב, ענפים שבכל אחד מהם בפני עצמו יש פעילות ענפה, מתקיימת פעילות גם בתחום המתמטיקה הבדידה כענף מתמטי עצמאי: מתפרסמים ספרים וכתבי עת בתחום זה, וניתנים קורסים באוניברסיטאות.

## לקריאה נוספת
### [[ספר לימוד|ספרי לימוד]]
* נתי ליניאל ומיכל פרנס, **מתמטיקה בדידה**
* ארנון אברון, **מבוא למתמטיקה בדידה**
* שי גירון ושוני דר, **מתמטיקה בדידה**
### [[מדע פופולרי]]
* ארנון אברון, **משפטי גדל ובעיית היסודות של המתמטיקה**

## קישורים חיצוניים

* מתמטיקה בדידה ב־ArsDigita (הרצאות מוקלטות וחומרים)
* ארנון אברון, מבוא למתמטיקה בדידה
* ספר הלימוד "מתמטיקה בדידה" מאת נתי ליניאל ומיכל פרנס לצפייה מקוונת
* 
* 

## הערות שוליים

*
גרם שמיים

[שמאל|ממוזער|250px|[אסטרואיד הוא סוג של גרם שמיים]]
**גֶּרֶם שָׁמַיִם** (ברבים: גַּרְמֵי שָׁמַיִם) הוא עצם טבעי משמעותי אשר מצוי בחלל. גרמי השמיים מחולקים על ידי הקהילה האסטרונומית למספר קטגוריות משנה.

תחום שמות גרמי השמיים וקטלוגם התפתח במהלך ההיסטוריה בד בבד עם התפתחות חקר האסטרונומיה.

בעת העתיקה הוענקו שמות רק לשמש, לירח, לכמה מאות כוכבים ולכוכבי הלכת שנראו בקלות לעין אנושית. אך מספר העצמים שנצפו בחלל זינק במאות השנים האחרונות מכמה מאות ליותר ממיליארד, והוא ממשיך לגדול מדי שנה. מצב זה יצר את הצורך במערכת שיום סיסטמטית, שתאפשר לזהות עצמים אלה באופן חד משמעי. לעצמים שההתעניינות בהם גדולה יותר, מייחדים שמות ספציפיים.

כיום, האיגוד האסטרונומי הבין־לאומי מוכר על ידי האסטרונומים והמדענים ברחבי העולם כגוף בעל הסמכות הרשמית לשיום בפועל של גופים שמימיים. האיגוד יצר מספר מערכות נומנקלטורה סיסטמטיות עבור הגופים השמימיים השונים.

## מערכת השמש

## גופים פשוטים

## גופים מורכבים

## ראו גם

* גרם שמיים עמוק

## קישורים חיצוניים

*
יחידה אסטרונומית

**יחידה אסטרונומית** (באנגלית: **Astronomical unit**, או בקיצור: **AU**, **au**, **a.u**) היא יחידת מידה לאורך השימושית במדעי החלל. היחידה משמשת למדידת מרחקים מסדר גודל של מרחקים בין כוכבי לכת בתוך מערכת השמש או במערכת פלנטרית אחרת. גודלה של יחידה אסטרונומית אחת הוא 149,597,870.7 קילומטרים, קירוב של מרחקו הממוצע של כדור הארץ מהשמש. להמחשה, מרחקו הממוצע של כוכב חמה מהשמש הוא 0.38709893 יחידות אסטרונומיות, ואילו מרחקו הממוצע של פלוטו מהשמש הוא 39.48168677 יחידות אסטרונומיות.  המרחק הממוצע בין מרכזו של הירח למרכז הארץ הוא כ-384,403 קילומטר שהם כ־0.00257 יחידות אסטרונומיות.

יחידות אלו קטנות מדי כדי למנות מרחקים בין כוכבים ובוודאי שבין גלקסיות, לכן במרחקים אלה עוברים לציין את המרחק באמצעות המידות שנת אור או פארסק.

## המרחק בין כוכבי הלכת לשמש ביחידות אסטרונומיות

## קישורים חיצוניים
* האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ויחידות אסטרונומיות 
*יחידה אסטרונומית: מרחק כדור הארץ מהשמש, באתר סוכנות החלל הישראלית

קטגוריה:יחידות מידה: אורך
קטגוריה:מידות אסטרונומיות