open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלכסנדר ברוניאר

**אלכסנדר ברוניאר** (בצרפתית: **Alexandre Brongniart** ; 5 בפברואר 1770 – 7 באוקטובר 1847) היה כימאי, זואולוג ומינרלוג צרפתי. הוא היה בנו של הארכיטקט אלכסנדר-תאודור ברוניאר (Alexandre-Théodore Brongniart) ואביו של הבוטניקאי אדולף-תאודור ברוניאר (Adolphe-Théodore Brongniart).

## ביוגרפיה
ברוניאר נולד בפריז. ב-1788 הוא היה שותף בהקמת אגודת המדענים "החברה הפילומטית של פריז" (Société Philomathique de Paris). ב-1794 הוא צורף לארגון האליטסטי Corps des Mines, ב-1796 היה פרופסור למדעי הטבע ב-École Centrale des Quatre-Nations, וב-1800 מונה על ידי הכימאי קלוד ברטולה (Claude Louis Berthollet) למנהל מפעל החרסינה של סוור (Manufacture nationale de Sèvres), בחירה שהתברר בדיעבד כהחלטה מוצלחת. ברוניאר, שהיה אז בסך הכול בן 30, הביא למשרה את השכלתו כמדען, בייחוד כמהנדס מכרות, ידע שהיה רלוונטי לכימיה של חומריים קרמיים, את כישוריו כמנהל, את הבנתו העמוקה בכספים ואת הידע הנרחב באסתטיקה נאו-קלאסית. הוא המשיך לנהל את המפעל בסוור, תחת השינויים הרבים שחלו בשלטון בצרפת של אותם זמנים, במשך 47 שנים.

ב-1807 פרסם את הספר "מסה בסיסית על מינרלוגיה" (*Traité élémentaire de minéralogie*), שהפכה במהירות להיות ספר קלאסי בתחום. בעקבות פרסום המאמר "חיבור על הגאוגרפיה המינרלוגית של סביבת פריז" (*Essai sur la géographie minéralogique des environs de Paris*) ב-1810, הוא כתב ב-1812 יחד עם ז'ורז' קיווייה את הספר "תיאור גאולוגי של סביבת פריז" (*Description géologique des environs de Paris*). מהדורה מתוקנת של הספר יצאה ב-1822. ב-1815 הוא נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.

ב-1822 החליף ברוניאר את רנה ז'יסט אאיאי בתפקיד פרופסור למינרלוגיה במוזיאון הלאומי הצרפתי להיסטוריה של הטבע שנוסד אחרי המהפכה.

ב-1823 הוא נבחר כחבר ממדינה זרה לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים

## תרומותיו העיקריות
[שמאל|ממוזער|220px|קברו של אלכסנדר ברוניאר בבית הקברות [פר לשז]]
*בעקבות עבודתו באגן פריז היה ברוניאר בין החלוצים לתרום למדע הסטרטיגרפיה באמצעות זיהוי של מאובנים מנחים לתיארוך שכבות, בייחוד לתור השלישון כפי שפרסם בספר שיצא לאור ב-1829 (* Tableau des terrains qui composent l'écorce du globe. Essai sur la structure de la partie connue de la Terre*).
*אלכסנדר ברוניאר טבע את המונח אופיוליט (מיוונית אופיס – "נחש"). ב-1813 הוא השתמש במונח על מנת לתאר סלע שנראה כמו עור נחש. כיום המונח התרחב מעבר לסלע עצמו (כיום המינרל סרפנטין), והוא מתאר קטע מהקרום הימי שהורם והוצב על היבשה, הבנוי בחלקו מסרפנטין. הוא גם טבע את המונח ואריוליט (מלטינית "מנומר") על מנת לתאר סלע יסוד שבמבנהו יש בועיות המזכירות אבעבועות שחורות.
*ברוניאר הציע שיטה חדשה לסיווג זוחלים הוא גם ערך מחקר יסודי על טרילוביטים
*ברוניאר כתב כמה מסות בנושאי מינרלוגיה ואומנות הקרמיקה.
* הוא היה המייסד של המוזיאון הלאומי לקרמיקה (Musée national de Céramique-Sèvres) מאחר ששימש במשך 47 שנים כמנהל מפעל החרסינה בסוור.

## קישורים חיצוניים

* Alexandre Brongniart, ''Traité des arts céramiques, ou des poteries considérées dans leur histoire, leur pratique et leur théorie'' – תוכן ספר שכתב ברוניאר בנושא קרמיקה ויצא לאור ב-1854.
* 
* 

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:גאולוגים צרפתים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:זואולוגים צרפתים
קטגוריה:כימאים צרפתים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1770
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1847
סיטי פילד

**סיטי פילד** (באנגלית: **Citi Field**) הוא אצטדיון בייסבול בפארק פלאשינג מדוז בקווינס, ניו יורק המשמש את קבוצת ניו יורק מטס מליגת ה-MLB. בניית האצטדיון הושלמה בשנת 2009, ובכך החליף את אצטדיון שיי שנפתח בשנת 1964 ושימש את הקבוצה 55 שנה. השם סיטי הוא קיצור של סיטיגרופ, חברה אמריקאית לשירותים פיננסיים, שמשלמת 20 מיליון דולר לשנה עבור שם האצטדיון.

בשכנות לאצטדיון ממוקם מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג.

המשחק הראשון ששוחק באצטדיון הוא משחק בייסבול מכללות שנערך ב-29 במרץ 2009. כעבור כמה ימים, ב-3 באפריל חנכה קבוצת הבית את האצטדיון במשחק ראווה למטרות צדקה נגד קבוצת בוסטון רד סוקס. ב-13 באפריל באותה שנה שיחקה הקבוצה באצטדיון את משחקה הראשון לעונה זו נגד סן דייגו פאדרס.

בשנת 2013 אירח האצטדיון את משחק האולסטאר של ה-MLB, במהלכו נשבר שיא התכולה באצטדיון עם מעל ל-45 אלף איש. בשנת 2015, בעקבות העפלתה של המטס לוורלד סיריס, שוחקו חלק ממשחקי הסדרה באצטדיון.

### משחקי כדורגל ששוחקו באצטדיון

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אצטדיוני בייסבול בארצות הברית
קטגוריה:ניו יורק: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:קווינס: מבנים
אמינה וואדוד

**אמינה וואדוד** (באנגלית: **Amina Wadud**; נולדה ב-25 בספטמבר 1952) היא חוקרת אמריקאית בתחומי מגדר והאסלאם, העוסקת בין השאר בפרשנות ביקורתית של הקוראן. פעילה כפמיניסטית מוסלמית, וידועה בכך שהייתה האישה הראשונה שהנחתה תפילת יום שישי מעורבת של גברים ונשים מוסלמים ב-2005; היא ספגה בשל כך ביקורת מצד גורמים איסלאמיים, ומאז עוררה דיון ציבורי באשר לשינוי שהיא דורשת לבצע בשריעה כך שגם נשים יוכלו לתפקד כאימאם.

## ביוגרפיה
נולדה בשם מרי טיסליי במרילנד, לאב מתודיסטי ואם מוסלמית ממוצא ערבי ואפריקאי. ב-1972, כסטודנטית, קיבלה על עצמה את חוקי האסלאם והצהירה את השהאדה, עוד בטרם ידעה על מוצאה המוסלמי של אמה. ב-1974 שינתה את שמה לאמינה וואדוד. ב-1975 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה. בהמשך קיבלה תואר שני בלימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת מישיגן, וב-1988 סיימה דוקטורט בערבית ולימודי אסלאם באותה אוניברסיטה. במקביל השתלמה בלימודים מתקדמים בערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר שבמצרים, לימודי קוראן באוניברסיטת קהיר, ולימודי פילוסופיה באקדמיה המוסלמית אל-אזהר.

בשנים 1989–1992 עסקה במחקר באוניברסיטה האיסלמית הבינלאומית במלזיה. בתקופה זו פרסמה את עבודתה "Qur'an and Woman: Rereading the Sacred Text from a Woman's Perspective", שהוחרם במדינות איחוד האמירויות הערביות. כן הייתה ממייסדי הארגון המלזי "אחיות באסלאם". ב-1992 קיבלה דרגת פרופסור מאוניברסיטת Commonwealth בריצ'מונד, וירג'יניה. היא לימדה שם עד פרישתה ב-2008, אז החלה לעבוד כמרצה אורחת באוניברסיטת Gadjah Mada באינדונזיה.

לאורך השנים הייתה פעילה בתחום הפמיניזם האיסלאמי, והרצתה על כך במקומות רבים בעולם. ב-1994 נשאה ח'טבה (דרשה בתפילת יום השישי) במסגד בקייפטאון, דרום אפריקה, דבר שעורר התנגדות רבה בקרב חוגים איסלאמיים שונים, שאף ניסו להדיח אותה ממשרתה כפרופסור באוניברסיטה בווירג'יניה. ב-2005 הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כאימאם בתפילת יום שישי, אותה נאלצה לארגן בכנסייה במנהטן לאחר שהמסגדים באזור סירבו לאפשר לה לנהל את התפילה אצלם. המעשה זכה לפרסום רב בתקשורת ועורר תגובות נסערות.

ב-2007 זכתה על פועלה בפרס הדמוקרטיה הדני.

וואדוד היא גרושה ואם לחמישה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* אמינה וואדוד 
* ריאיון עם וואדוד 

קטגוריה:מוסלמים אמריקאים
קטגוריה:פמיניזם דתי
קטגוריה:חוקרי אסלאם
קטגוריה:חוקרות אסלאם
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
זנזורי

**זנזורי** היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בערוץ Yes Comedy בלוויין בשנת 2012.

## עלילה
הסדרה עוסקת בפיני זנזורי בן ה-40 המתגורר ביבנה עם אשתו חני ושני ילדיו. זנזורי הוא האזרח הישראלי הממוצע, בעל עבודה ממוצעת שחוזר הביתה ומעביר את ערביו מול הטלוויזיה ואת ימי שישי בתור לתחנת הדלק, כדי לקבל את העיתון בחינם.
ביום הולדתו ה-40, חייו של זנזורי משתנים כשאביו מגיע אליו עם שתי בשורות: הראשונה, כל הגברים במשפחתו מתים בשנה ה-40 לחייהם. כאשר שואל פיני מדוע אביו עוד נותר בחיים בגיל 75, הוא מבשר לו שהוא (פיני) מאומץ. בתהליך השלמה עם השנה האחרונה לחייו, מחליט זנזורי להגשים את כל החלומות והפנטזיות שלו, החל מלרוץ עירום במגרש כדורגל ועד לישיבה בכלא.

## דמויות מרכזיות
* **פנחס (פיני) זנזורי** (יובל סמו) – "הישראלי הממוצע". אב המשפחה, מורה נהיגה במקצועו. שמרן, קטנוני, גס רוח, ילדותי, לא גמיש, אובססיבי, קמצן, אבל גם רך ורגיש מבפנים. "קוּטר", מתלונן בסיטונות ולא מפסיק להתחרט על הבחירות בחייו, כמו על החתונה בגיל 17. הבשורה הדרמטית שאליה יתוודע בתחילת הסדרה לא רק תטרוף את גורלו, אלא גם תשחרר את עכבותיו ובכך תטלטל מהותית את אופיו.
* **חני זנזורי** (עירית קפלן) – אשתו של פיני ואם המשפחה, סייעת בגן ילדים. מאוד תחרותית, יש לה אובססיה לנקיון והעצבים שלה תמיד קשורים ללכלוך או לפירורים שמישהו השאיר אחריו. חשובה לה מאוד המשפחה, חוץ מסבא טוביה המיותר בעיניה, יחסיהם מבוססים על בוז הדדי. היא קולנית ופיזית מאוד, דבר שתמיד מביך את פיני. בסוף הסדרה מספרת שהיא בהריון
* **מלאני זנזורי** (אורן זגמן) – בתם של פיני וחני. מתבגרת טיפוסית, מרדנית, ניהיליסטית, צינית, לבושה חולצות נו מטאל ונגד התעללות בבעלי חיים, אוהבת חיות ושונאת אדם. יוצאת עם בנו של נגרי האויב של אביה
* **שקד זנזורי** (דני ברמן) – בנם של פיני וחני זנזורי. ילד של אמא, אסטרונאוט שבגלל חולמנותו קורים לו אירועים משונים, ואינטליגנטי להחריד. מאומץ על ידי פיני וחני, שלקחו אותו מבית יתומים מאומן.
* **טוביה זנזורי** (אלברט כהן) – הסבא, אביו המאמץ של פיני. בעל חולשה להימורים ומשחקי קלפים. השתייה גורמת לו לעשות הרבה בושות בציבור. הוא לא מרוצה מהיחס שהוא מקבל, מתנאי המחיה שלו, מהחוצפה של הנכדים ומזה שקוראים לו סבא טוביה.
* **קריין פיוטי** (עמנואל הלפרין) – קריין פיוטי שחלם תמיד להיות זמר ולפעמים מצטט שאנסון צרפתי או אפילו פוצח בשיר. הוא נוקט בנימה ביקורתית כלפי פיני ואורח התנהלותו. מתגלה בסוף העונה כמלאך המוות.
* **שמשון וזאנה** (דני גבע) – חברו הטוב והנאמן של פיני. עושה רבות עבור חברו, אשר מעריץ אותו. למרות שהוא אחד הרווקים המבוקשים ביותר ביבנה, הוא מאוהב נואשות במייקל ג׳קסון. מנהל העסק ״קפה קלאסה״, מסעדה בה פיני נוהג לשבת.
* **נגרי** (אבי דנגור) – מנהל בית הספר לנהיגה "צופר יבנה" שבו עבד פיני זנזורי. לא סובל את פיני, מנסה לחבל בעבודתו ומחכה למעידה של פיני כדי שיהיה לו תירוץ להיפטר ממנו. בעבר אשתו מתה מדום לב כשצפתה במשפחת קוסבי, יש לו בן בשם דין, בן כיתתה של מלאני, ומזכיר אישי במשרד בשם שכטר.
***מייקל ג׳קסון** (שינה ריי) – חברתו של שמשון ועובדת במסעדתו. בחורה טיפשה להפליא. מתגלה בסוף העונה כטרנסג'נדרית.

## קישורים חיצוניים

**מידע וכתבות:**
* זנזורי, באתר yes וואלה!
* 
**ביקורות:**
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:דרמות קומיות ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2012
קטגוריה:yes הטלוויזיה בלוויין: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות ביבנה
יעקב כלאב

הרב **יעקב הלוי כלאב** (תר"ס, 1899 – ג' בטבת ה'תשי"ט, 1958) היה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת "משכן ישראל" שהתמזגה לתוך ישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב וכרבה של שכונת תל ארזה בירושלים.

## קורותיו
נולד ברוסיה בשם יעקב קרחין. למד בישיבות חב"ד ברוסיה, ולאחר מכן בישיבת טלז. בתחילת שנת תרצ"ג (1932) עלה לארץ ישראל, בעזרת אשרת עלייה שסידר לו הרב קוק. אז גם שינה שמו לכלאב (שמו של הרב של ריגה). התיישב בירושלים ופעל במכון הרי פישל. במסגרת פעילותו במכון שקד על "פרויקט התחוקה" שיזם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. כעבור זמן נישא לבתיה קוק, בתו של מנהל המכון הרב דב בער הכהן קוק אחיו האמצעי של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מסדר הקידושין היה הראי"ה קוק דוד הכלה.

בשנות ה-40 התגורר בכפר הרא"ה ושימש כר"מ בשיעור הגבוה בישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט הקים עם גרעין תלמידיו בוגרי ישיבת כפר הרא"ה ישיבה גדולה בשם "משכן ישראל" בירושלים, אשר הייתה ייחודית בעיר באופי תלמידיה, בוגרי היישוב החדש ולא היישוב הישן. הישיבה למדה ב"סדר בוקר" במכון הארי פישל ובהמשך היום בישיבת מרכז הרב, שגם סיפקה את שירותי הפניימייה. כעבור זמן קצר נטמעה הישיבה במרכז הרב. בין תלמידי הקבוצה: הרב דב ליאור, פרופסור נחום רקובר, הרב פרופסור מיכאל צבי נהוראי והרב בנימין אביעד. בואה של הקבוצה הפיח רוח חדשה בישיבה והאירוע נחשב ציון דרך בהתפתחותה. בין תלמידיו בישיבה: הרב עוזי קלכהיים, הרב יעקב פילבר, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן מלמד, הרב יהושע רוזן והרב חיים דרוקמן והרב אליהו אביחיל.

במקביל לבואו לכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב, מונה באותה שנה כרבה של שכונת תל ארזה בירושלים וכרב בית הכנסת של מכון הרי פישל ששכן בשכונת הבוכרים הסמוכה.

נפטר בשנת תשי"ט, בגיל 55, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.

בניו הם הרב שלמה כלאב והדיין הרב אברהם יצחק כלאב, ובתו היא מרים קדרון.

## ספריו
בנו הרב אברהם יצחק כלאב הוציא את ספריו:
* **עקב ענוה** - על הלכות תשובה לרמב"ם
* **עקב משפט** - על הלכות חושן משפט, תשס"ז

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:רבני ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:רבני ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:משפחת קוק
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:כפר הרא"ה: אישים
קטגוריה:תל ארזה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1958
אירינה קראש

**אירינה קראש** (באנגלית: **Irina Krush**; נולדה ב-24 בדצמבר 1983) היא שחמטאית אמריקאית בדרגת רב-אמן. אלופת ארצות הברית לשעבר לשחמט נשים (תואר בו זכתה שבע פעמים).

נכון לספטמבר 2025, קראש מדורגת במקום ה-74 בין השחמטאיות בעולם.

## ביוגרפיה

קראש נולדה באודסה, ברית המועצות (היום אוקראינה). היא הגיעה לארצות הברית כשהייתה בת 5, כאשר הגרה משפחתה לניו יורק, ובאותה שנה התחילה ללמוד שחמט. היא למדה בבית הספר על שם אדוארד מורו בברוקלין, שיש לו מסורת וקבוצה חזקה בשחמט.

בשנת 1998, כשהייתה בת 14, נהייתה קראש לשחקנית הצעירה ביותר הזוכה באליפות ארצות הברית לשחמט נשים, כשהשיגה התוצאה 8.5 נקודות מתוך 9. עם הזכייה באליפות ארצות הברית, הוציאה קראש סדרה של שני תקליטורי DVD, הקרויה "Krushing Attacks", בה היא מנתחת חלק ממשחקיה המוצלחים, ומנסה להגביר את פופולריות משחק השחמט בקרב ילדות.
קראש זכתה באליפות ארצות הברית לנשים עוד שש פעמים: ב-2007, 2010, 2012, 2013, 2014 ו-2015. בשנת 2004 היא הייתה שנייה אחרי ג'ניפר שחאדה.

בשנת 1999 אורגן דו-קרב בין אירינה קראש לבין טל שקד שהסתיים בתיקו.

קראש קבלה פרסום נוסף בשנת 1999, כאשר השתתפה במשחק הראווה המתוקשר בין קספרוב ל"עולם". המשחק, שאורגן על ידי חברת מיקרוסופט, התנהל באתר אינטרנט בו הקהל יכול היה להצביע על מהלך מטעם "העולם" מדי יומיים (לצדדים הייתה יממה אחת לבצע מהלך). המהלכים להצבעה הוצעו על ידי ארבעה שחקנים צעירים - אירינה קראש, אטיין בקרו, אליזבת פץ' ופלורין פלקאן - שהוזמנו על ידי המארגנים להדריך את הקהל. קראש תפסה פיקוד ובלטה מעל שלושת המדריכים האחרים, כשניתחה לעומק את המהלכים בבלוג האתר מדי יום. במהלך העשירי, הציעה קראש מהלך שהיה חידוש תאורטי, ונבחר על ידי "העולם", דבר שהגביר את הרמה הטכנית של המשחק.

בשנת 2001 היא זכתה (יחד עם איגור נוביקוב) בתחרות בינלאומית "NYC Mayor's Cup", ששוחקה בקווינס, כאשר היא השחקנית היחידה ובעלת מד הכושר הנמוך ביותר מבין המשתתפים. באותה תחרות זכתה קראש בציון הראשון הדרוש לקראת דרגת רב-אמן.

בשנת 2003 היא זכתה במקום השלישי בתחרות בניו יורק (ניצח יבגני פרלשטיין, ליאוניד יודסין היה שלישי).

בשנת 2006 קיבלה קראש תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ניו יורק.

## באולימפיאדות השחמט
קראש ייצגה את ארצות הברית ב-11 אולימפיאדות שחמט. ב-2004 שיחקה בלוח השני בקבוצה אותה הובילה סוזאן פולגאר לזכייה במדליית כסף. ב-2008 הובילה קראש את קבוצתה לזכייה במדליית ארד.

## קישורים חיצוניים

* משחקי קראש בישראל
* רשימת אלופות ארצות הברית לשחמט נשים
* ביוגרפיה של קראש באתר התאחדות השחמט האמריקאית 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבי-אמנים אמריקאים
קטגוריה:שחמטאיות אמריקאיות
קטגוריה:אלופות ארצות הברית לנשים בשחמט
קטגוריה:מהגרות מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1983
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1983
1866 במדע

## אסטרונומיה
* מאי – ויליאם חאגינס תוך חקר ספקטרום פליטה נובה גילה שסביבה ענן של חנקן.
* ג'ובאני סקיאפארלי מאשר שגשם המטאוריטים מקורו בזנב של כוכב שביט.

## ביולוגיה
* גרגור מנדל פרסם את חוקי התורשה של מנדל.
* ארנסט הקל משער ש-פרוטיסטים מהווים ממלכה חדשה (הממלכה הרביעית - שלוש הממלכות האחרות הן בעלי החיים, צמחים ופטריות).

## טכנולוגיה
* 27 ביולי – הפעלת כבל טלגרף טרנס-אטלנטי.
* 23 באוגוסט – הפעלת מכבש קיטור ראשון.

## כימיה
* אלפרד נובל גילה את דינמיט.
* אוגוסט וילהלם פון הופמן הציע שיטה חדשה למיון פחמימנים

## רפואה
* חקר הרשתית על ידי מקס שולצה.
* המצאת מד חום מודרני על ידי טומאס אלבוט.
* בלונדון נפתח בית חולים בו נשים מאובחנות על ידי רופאות בלבד.

## נולדו
* 17 באפריל – ארנסא סטרלינג, פיזיולוג בריטי (נפטר ב-1927)
* 21 בספטמבר – הרברט ג'ורג' ולס, סופר מדע אנגלי (נפטר ב-1946)
* 25 בספטמבר – תומאס הנט מורגן - ביולוג אמריקאי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1945)
* 8 באוקטובר – רג'ינלג פסנדן - חלוץ רדיו אמריקאי (נפטר ב-1932)
* 30 בנובמבר – רוברט ברום - פלאונטולוג דרום אפריקאי (נפטר ב-1951)

## נפטרו
* 6 במרץ – ויליאם יואל - מדען רב-תחומי אנגלי (נולד ב-1794)
* 4 באפריל – תומאס הודג'קין - פתולוג אנגלי (נולד ב-1798)
* 20 ביולי – ברנהרד רימן - מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1826)
* 1 בדצמבר – ג'ורג' איוורסט - גאוגרף אנגלי (נולד ב-1790)

## קישורים חיצוניים

*
ביטחון סוציאלי (כתב עת)

**ביטחון סוציאלי** הוא כתב עת לנושאי מדיניות חברתית, ביטחון סוציאלי, זכויות חברתיות ורווחה היוצא לאור שלוש פעמים בשנה, החל משנת 1971, על ידי מינהל המחקר והתכנון של המוסד לביטוח לאומי.

כתב העת הוא כתב עת אקדמי שפיט. המאמרים בכתב העת עוסקים בנושאי הביטחון הסוציאלי במובן הרחב, לרבות היבטים כלכליים, פוליטיים, סוציולוגיים, דמוגרפיים, גאוגרפיים, והיסטוריים, וכן היבטים רלוונטיים מתחומים משיקים כגון תחומי החינוך, הבריאות והמשפט.

המאמרים בכתב העת נכתבים על ידי חוקרים העוסקים ברווחה ובביטחון סוציאלי בישראל, במחקר ובמעשה.

כל הגיליונות שהתפרסמו במסגרת כתב העת מאז הקמתו, עומדים לרשות הציבור בדפי כתב העת במסגרת אתר הביטוח הלאומי.

נכון לשנת 2026 העורך הראשון של כתב העת הוא ניסים (נסי) כהן ויו"ר המערכת היא ניצה (קלינר) קסיר.

## עורכי ויושבי ראש המערכת
הערך הראשי הראשון של כתב העת היה חיים אופז. בין העורכים הראשיים שיהנו במהלך השנים היו יוסף קטן, אברהם דורון, ג'וני גל, ישראל (איסי) דורון וניסים (נסי) כהן.

יושבי ראש המערכת על פני השנים היו: דניאל גוטליב וניצה (קלינר) קסיר.

## קישורים חיצוניים
* כתב עת "ביטחון סוציאלי", באתר של המוסד לביטוח לאומי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:כתבי עת במדעי החברה
קטגוריה:המוסד לביטוח לאומי
קטגוריה:ביטחון סוציאלי
1867 במדע

## אסטרונומיה
* 3 באפריל – גילוי כוכב שביט טמפל 1.

## ארכאולוגיה
* גילוי שרידים של זימבבואה הגדולה.
* גילוי ספינת וויקינגים שנבנתה בשנת 900.
* גילוי תיאור של ליקוי חמה שהתרחש בשנת 763 לפנה"ס. תיאור זה מהווה בסיס חשוב לכרונולוגיה של ההיסטוריה הישנה במזרח התיכון.

## ביולוגיה
* ביולוג שווייצרי סימון שוונדנר משער שלחזזית יש בסיס דואלי.

## טכנולוגיה
* 17 בפברואר – פתיחת תעלת סואץ.
* אלפרד נובל מקבל פטנט על דינמיט.

## כימיה
* הכימאי הנרי רוסקו מגלה את היסוד ונדיום.
* הכימאי אלפרד נובל רושם פטנט על המצאת הדינמיט. נובל המציא את הדינמיט לצורכי עבודה - לסכור נהרות, להסיר מכשולים, לקצץ הרים - אך משנוכח ששימושיה העיקריים של המצאתו יהיו צבאיים, הוא נכנס לדיכאון שממנו לא החלים עד סוף חייו, ולכן ייסד את קרן פרס נובל שמהווה כמעין "תיקון" למה שגרם.

## כלכלה
* פרסום הכרך הראשון של הקפיטל, ספרו של קרל מרקס.

## רפואה
* 16 במרץ – ג'וזף ליסט פרסם את מחקריו על חיטוי.
* בבוסטון, מסצ'וסטס נפתח בית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת הרווארד, זהו בית הספר הראשון לרפואת שיניים בארצות הברית. 

## טכנולוגיה
* 17 בפברואר הספינה הראשונה עוברת בתעלת סואץ.

## נולדו
* 11 בינואר – אדוארד טיצ'נר, פסיכולוג בריטי (נפטר ב-1927)
* 16 באפריל – וילבור רייט, מחלוצי התעופה (נפטר ב-1912)
* 7 בנובמבר – מארי קירי, כימאית צרפתייה, כלת פרס נובל (נפטרה ב-1934)

## נפטרו
* 25 באוגוסט – מייקל פאראדיי, פיזיקאי אנגלי (נולד ב-1791)
* 19 באוקטובר ג'יימס סאוט, אסטרונום אנגלי (נולד ב-1785)

## קישורים חיצוניים

*
נח רזניק

**נח רזניק** (נולד ב-3 בספטמבר 1933) הוא כדורגלן עבר ישראלי.

## קריירה
רזניק נולד בשכונת נורדיה בתל אביב. הוא בוגר מחלקת הנוער של מכבי תל אביב. את הופעתו הראשונה בבוגרים ערך בגיל 18 במשחק מול מכבי רחובות שבו ניצחה הקבוצה 1–4. שיחק בנבחרת צה"ל שניצחה בשנת 1956 לאחר מבצע סיני את נבחרת צרפת 1–3 באצטדיון רמת גן אל מול עיניהם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שהיה זה משחק הכדורגל הראשון בו צפה ושגריר צרפת, פייר ז'ילבר שהתכבד בבעיטת הפתיחה.

רזניק שותף לארבע אליפויות (1952, 1954, 1956, 1957) וארבעה גביעי מדינה (1954, 1955, 1958, 1959) בתקופה בה היה שחקן פעיל בין השנים 1952 עד 1962. שיחק בנבחרת מכבי ישראל, נבחרת תל אביב, נבחרת צה"ל ונבחרת ישראל. שיחק בתפקידי מגן ובלם. היה ידוע כבועט פנדלים מוכשר וכך כבש את רוב 20 שעריו במשחקים רשמיים.

המשחק המפורסם ביותר שלו היה במדי הנבחרת מול נבחרת ויילס בשנת 1958 במסגרת משחקי קדם הגביע העולמי שבו שמר על ג'ון צ'ארלס, כוכב הכדורגל ואולי השחקן הטוב בעולם בשעתו. הנבחרת אמנם הפסידה 0–2 בבית ובחוץ, אולם השוער יעקב חודרוב והבלם רזניק הצטיינו ומנעו מצ'ארלס להבקיע ולגרום לתבוסה גדולה יותר. חודרוב אף ספג במשחק החוץ חבטה מצ'ארלס ששברה את אפו, אבל הדבר לא מנע ממנו לסיים את המשחק בין הקורות.

בשנת 1957 יצא רזניק כשחקן חיזוק עם הפועל פתח תקווה, דבר חריג שבקושי אושר על ידי מרכז מכבי וזאת רק לאחר ויכוחים סוערים, למסע משחקים באירופה ובמזרח הרחוק. המאמן אליעזר שפיגל העלה אותו דווקא כחלוץ, מהלך שהתברר כמוצלח ביותר ובו כבש רזניק כנגד נבחרת סינגפור את שני שערי הניצחון. רזניק גם היה שותף בשנת 1959 ל"חרפת וורצ'לב" שבה הובסה נבחרת ישראל 2–7 מול נבחרת פולין. הקריירה של רזניק הסתיימה בשנה זו, כאשר במשחק ידידות של מכבי תל אביב מול הפועל חיפה לכבוד הקמת מערך תאורת הלילה באצטדיון קריית אליעזר. מאמן-שחקן חיפה זלאטקו צ'ייקובסקי, ששיחק בעבר בקבוצת פרטיזן בלגרד, נבחרת יוגוסלביה ונבחרת אירופה פגע ברזניק וגרם לו לפציעה חמורה בברך.

בגיל 27 בלבד פרש רזניק מנבחרת ישראל ומכבי תל אביב ועבר להיות מאמן-שחקן בליגות הנמוכות. כמאמן הצליח להשאיר את הפועל שדרות בעונת 1968/1969 בליגת המשנה ואת בית"ר לוד (1965) והפועל צפרירים חולון (1967) העלה לליגה א'.

## תארים
;מכבי תל אביב
* אליפות (4): 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956, 1957/1958
* גביע המדינה (4): 1953/1954, 1954/1955, 1957/1958, 1958/1959

## קישורים חיצוניים

* משחקי נח רזניק בנבחרת ישראל, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 
* 

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הכרמל (תל אביב)
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2020
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
אווז לבן

**אֲוַז לבן** (שם מדעי: *Chen*) הוא סוג של עופות ממשפחת הברווזיים הכולל שלושה מינים. בעבר שויך סוג זה לסוג הכללי - אווז וההחלטה לשייכו לסוג נפרד עדין אינה מקובלת על כל העוסקים בתחום זה.

האווזים בסוג זה מאופיינים בצבע לבן כמעט בכל גופם. מלבד מינים אלו ישנם מינים לבנים של אווז הבית, מדובר בהכלאה של מיני אווז מסוג זה ומסוג האווז האפור ורוב החוקרים מסווגים אותם כתת-מין של סוג האווז האפור.

## מינים
* אווז הצפון (*Chen caerulescens*) מכונה לעיתים אווז השלג.
* אווז קיסרי (*Chen canagica*)
* אווז רוס (*Chen rossii*)

## קישורים חיצוניים

* רשימת מיני האווזים הלבנים.

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1822
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי היינריך בויה
קטגוריה:אווזים
1868 במדע

## ארכאולוגיה
* צ'ארלס וורן החל בחפירות ביריחו.
* גילוי מצבת מישע
* גילוי מקום של Porta Capena ברומא.
* גילוי שרידים של קרו-מניון בצרפת.

## ביולוגיה
* 30 בינואר – צ'ארלס דרווין מציג את עבודתו The Variation of Animals and Plants under Domestication בו הוא הציג רעיון של פנגנזיס להסבר של תורשה.
* ז'ול פלנשון (Jules Émile Planchon) משער שכנימת הפילוקסרה מהווה סיבה למחלה שהתפשטה ביקבי צרפת.

## כימיה
* 20 באוקטובר – גילוי הליום תוך חקר קווי פראונהופר של השמש.
* לואי דיקו דה אורו (Louis Ducos du Hauron) מקבל פטנט על צילום בצבע.

## רפואה
* תיאור טרשת נפוצה על ידי ז'אן-מרטן שארקו.
* שימוש ראשון בגסטרוסקופ.

## נולדו
* 2 במאי – רוברט ווד, פיזיקאי אמריקאי (נפטר ב-1955)
* 6 ביוני – רוברט פלקון סקוט, חוקר ארצות אנגלי (נפטר ב-1912)
* 4 ביולי – הנרייטה ליוויט  אסטרונומית אמריקנית, מחקרה על אופי השינוי בבהירות הכוכבים הנקראים משתנים קפאידים מהווה אמצעי חשוב למדידת מרחקים ביקום (נפטרה ב-1921)
* 14 ביוני – קרל לנדשטיינר, ביולוג אוסטרי (נפטר ב-1943)
* 23 באוקטובר – פרדריק לנצ'סטר, ממציא אנגלי (נפטר ב-1946)
* 8 בנובמבר – פליקס האוסדורף, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1942)
* 9 בנובמבר – פריץ הבר, כימאי גרמני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1934)

## נפטרו
* 10 בפברואר – דייוויד ברוסטר, פיזיקאי סקוטי (נולד ב-1781)
* 11 בפברואר – לאון פוקו, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1819)
* 24 בפברואר – יוליוס פלוקר (Julius Plücker), פיזיקאי גרמני (נולד ב-1801)
* 25 ביוני – קרלו מטוצ'י, פיזיקאי איטלקי (נולד ב-1811)
* 26 בספטמבר – אוגוסט פרדיננד מביוס, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1790)

## קישורים חיצוניים

*
ג'ובה (נהר)

**נהר הג'ובה** הוא הנהר הראשי בסומליה. מקורותיו של הנהר נמצאים באזור הגבול בין סומליה ואתיופיה, במפגש נהרות הדאווה והגנאלה דוריה. הנהר זורם כ-875 ק"מ מדולוב שבגבול אתיופיה אל האוקיינוס ההודי צפונית לקיסמאאיו, אחד משלושת הנמלים העיקריים של סומליה. הג'ובה הוא הנהר היחיד באזור עם זרימה אמינה בכל ימות השנה, אף שהיא נמוכה מדצמבר עד אמצע אפריל ומחודש יוני עד חודש אוקטובר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של אתיופיה
קטגוריה:אפריקה: נהרות
קטגוריה:אתיופיה: גאוגרפיה
קטגוריה:סומליה: גאוגרפיה
הרגיסטר המודאלי

**[[משלב (מוזיקה)|רגיסטר]] מודאלי** (בלועזית: **Modal voice**) או **קול מודאלי** הוא חלק מן הקול האנושי אשר נעשה בו שימוש לרוב בדיבור, נאום ושירה, אף אם כי ישנם זמרים ששרים גם (או רק) עם רגיסטרים אחרים, בהתאם לסוגה המוזיקלית.

המושג "מודאלי" מתייחס למצב התהודה של מיתרי הקול, כלומר, את השילוב האופטימלי של זרימת האוויר ומתח בית הקול עם רעידות מקסימלית.  

הקול המודאלי הוא הקול האידיאלי מבין ארבעת הרגיסטרים לזיהוי הקול האנושי, מאחר שהתהודה שלו מושפעת בין היתר מחלל הלוע, חלל האף וחלל הפה שבגוף האדם. הוא מתחיל ונגמר במקומות שונים בתוך הקול האנושי, בהתאם למנעד וסוג הקול.

## פיזיולוגיה של הקול המודאלי
ברגיסטר המודאלי, תנועת הגל כוללת את המיתר כולו, וסדק הקול (גלוטיס) נפתח בחלקו התחתון בתחילה ואחר כך בחלקו העליון.
בעת הפקה של צליל, שרירי מיתרי הקול מתכווצים וגורמים לסגירה בו זמנית של כל אחד ממיתרי הקול אל קו האמצע של המרווח ביניהם.
כאשר מיתרי הקול סגורים, זרם אוויר עולה מהריאות, יוצר לחץ אוויר רגעי מתחת למיתרי הקול, פורץ דרכם וגורם להם לרטיטות מהירות. זרם האוויר העובר דרך מיתרי הקול הרוטטים הופך לגלי קול. גלי הקול ממשיכים בדרכם במעלה קנה הנשימה אל חלל הלוע, חלל האף וחלל הפה, שם הם מעוצבים באמצעות איברי ההיגוי לקול המודאלי.


 תמונה:Vocal Fold Scheme.gif|תרשים של מיתר קול
 תמונה:Vocal fold animated.gif|תנועה מחזורית של סדק הקול בקול המודאלי


קטגוריה:פונטיקה
איאבה

**אָיַאבֶּה** (ביפנית: **綾部市**) היא עיר הממוקמת במחוז קיוטו, שביפן.

העיר ממוקמת על רכס קיוטו הצפוני, וניתן להגיע אליה דרך תחנת הרכבת בקיוטו, או ברכב תוך שעה וחצי. העיר נוסדה ב-1 באוגוסט 1950. נכון לאפריל 2012, מונה אוכלוסיית העיר 35,098 תושבים, ושטחה הוא כ-347.11 קמ"ר.

ב-1892, בתקופה שלפני יסוד העיר המודרנית, נוסדה במקום דת האומוטו.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:קנסאי: ערים
קטגוריה:מחוז קיוטו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
ספר בולדון

**ספר בולדון** (באנגלית: **Boldon Book**) הוא סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין של אזור בישופות דורהאם באנגליה. הסקר בוצע בהוראת יו דו פוייסה, בישוף דורהאם בשנת 1183 במטרה לסייע בניהול גביית מיסי הבישופות.

סקר זה דומה באופיו ובצרותו לספר יום הדין - סקר שנערך כמאה שנים קודם לכן. באותה עת מיסי הבישופות נאספו על ידי הבישוף ולא על ידי גובי המיסים של מלכי אנגליה, ולכן ספר יום הדין לא סקר את הבישופות. סקר בולדון היה הראשון שבין הסקרים שנערכו צפונית לנהר טיז.

## תיאור הספר
בדומה לספר יום הדין, מפרט הספר את המיסים הנגבים (הן בעבודה, הן בכסף והן בתוצרת חקלאית ובעלי חיים) מאת בעלי האדמות בתחום הבישופות (הכולל את נורהאמשייר ובדלינגטונשייר). הספר נכתב בלטינית.

מהספר ניתן ללמוד כי כלכלת אזור דורהאם במאה ה-12 הייתה חקלאית בעיקרה.

ארבעה עותקים של הספר שרדו עד ימינו, שהקדום שבהם הוא העתק של הספר מהמאה ה-13 השמור כיום בספרייה הבריטית.

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של בולדון

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:ספרי המאה ה-12
קטגוריה:מפקדי אוכלוסין
גיורא חייקה

**גיורא חייקה** (נולד ב-1939) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שפיקד על חטיבה 500, עוצבת המפץ והמרכז הלאומי לאימונים ביבשה.

## קורות חייו
נולד בעיראק ועלה לישראל בגיל תשע. את שנות נעוריו עשה בקיבוץ רמת יוחנן. בשנת 1957 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים עבר חייקה מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר, שב למשק וב-1961 התגייס מחדש לשירות קבע. בשנת 1963 היה מפקד פלוגה בגדוד 890. לאחר מכן מונה למפקד סיירת הצנחנים ולחם במסגרתה במלחמת ששת הימים. לאחר מכן למד בפו"ם.

חייקה עבר הסבה לשריון, היה מפקד פלוגת טנקים במלחמת ההתשה, סמג"ד ומפקד גדוד 9. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגנו של מפקד חטיבה 217, נתן ניר, הוא נפצע בסיום קרב העיר סואץ. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 645 ובהמשך שימש כמפקד חטיבה 500. בשנים 1979–1982 ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה פיקד על עוצבת המפץ. ב־1984 מונה לסגן מפקד גיס 441 לאחר שובו מילימודים בלונדון. בשנים 1987–1985 שימש כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.

## קישורים חיצוניים
*עדות בוועדת אגרנט
* אל"ם (במיל') שאול נגר, חנוכת מיצב ע"ש הרמטכ"ל דן שומרון ז"ל ביד לשריון, ביטאון חיל השריון, 30 ביוני 2011.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי עוצבת הסוס הדוהר
קטגוריה:מפקדי חטיבה 500
קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:מפקדי המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
קטגוריה:מפקדי עוצבת המפץ
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 401
קטגוריה:רמת יוחנן: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
שמואל שניידר

**שמואל שניידר** (באנגלית: **Schmuel** (**Samuel**) **Schneider**; נולד ב-1937) הוא חוקר ספרות עברית, מורה ועורך ישראלי-אמריקאי.

## קורות חיים
שמואל שניידר נולד ב-1937 בעיר טרנוב שבדרום פולין, ועלה לארץ ישראל בהיותו נער. גר בתל אביב, ובה סיים את לימודיו. שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו למד ספרות עברית אצל פרופ' ברוך קורצווייל באוניברסיטת בר-אילן. את תואר הדוקטור קיבל בישיבה יוניברסיטי שבניו יורק ב-1979; כותרת הדיסרטציה: "העולם היהודי המסורתי בכתביו של יוסף חיים ברנר" (The Traditional Jewish World in the Writings of Joseph Hayim Brenner).

כיהן כראש המחלקה לשון וספרות עברית בישיבה קולג' ובמכללת יצחר ברויאר של הישיבה יוניברסיטי.

היה פעיל בהסתדרות העברית באמריקה, ועורך בשני העיתונים העבריים בה, "בצרון" ו"הדאר".

שניידר התמסר בעיקר לחקר יצירתם של יוסף חיים ברנר ושל אהרן אפלפלד, אך כתב ופרסם רבות גם בנושאי חינוך יהודי ועברי בתפוצות.

שניידר נשוי ואב לבן ובת.

## ספריו
* **עולם המסורת היהודית בכתבי יוסף חיים ברנר**, תל אביב: רשפים, תשנ"ד 1994.
* **הקיום והזיכרון: ביצירות אהרן אפלפלד, יוסף חיים ברנר ובכתבים אחרים**, ירושלים: כרמל, תש"ע 2010. ("אסופת מאמרים, רצנזיות, ראיונות ותגובות שנכתבו משנות השבעים ואילך והודפסו בעיקר בכתבי העת ’הדואר’ ו’בצרון’")
* **למי יללו התנים: מאמרים בענייני פוליטיקה של שמאל וימין**, ירושלים: כרמל, תשע"ג 2013. ("אסופת מאמרים ותגובות שהתפרסמו בשנות השמונים והתשעים בכתבי העת ’ביצרון’ ו’הדואר’ שיצאו לאור בניו-יורק")

## קישורים חיצוניים
* שמואל שניידרמן באתר ישיבה יוניברסיטי 
* 
* 
* צור ארליך, מתקפת מילים: עם שמואל שניידר על שמאל ועל ספרות באמריקה ובישראל, "דיוקן, מקור ראשון"
* 

מפרי עטו:
* על דתיותו של פרופ' קורצווייל, באתר בני עקיבא

קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות עברית
קטגוריה:חוקרי ספרות יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
דלתא סיגמא פי

**דלתא סיגמא פי** (**ΔΣΦ**, ידוע גם כ-**DSP**, **D-SIGS**, **דלתא סיגס**, **דיגס**) היא אחוות סטודנטים (מועדון חברתי) שהוקמה בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1899.

## היסטוריה
בסוף המאה ה-19, רוב האחוות היו פתוחים או ליהודים בלבד או לנוצרים בלבד. כאשר קבוצה של ידידים בסיטי קולג' של ניו יורק ניסו להיכנס לאחווה כלשהי, הם נדחו משום שבקבוצה היו נוצרים ויהודים יחד. כמענה לכך, הם הקימו את הסניף הראשון של דלתא סיגמא פי ב-10 בדצמבר 1899. הסניף נקרא "אינסולה", בגלל מיקומו באי מנהטן (*Insula* בלטינית, פירושו אי).

בסוף 1902, חתמו חמישה חברים מאינסולה על ניירות תאגוד, דלתא סיגמא פי התאגדה למען התפשטות של "עקרונות של אחווה ורעות בקרב חברי הקולג', בלא הבחנה בין גזע ודת". ב-1903, האחווה הקימה סניפים באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק.

### צמיחה ומלחמת העולם הראשונה
בין 1914 ל-1916 האחווה כמעט הוכפלה בגודלה עם הקמתם של עשרה סניפים נוספים. ב-1915, הסניף הראשון בחוף מערבי, הוקם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הסניף נקרא "הילגארד" על שם דיקן האוניברסיטה, וזה הסניף היחיד בכל סניפי האחווה שאין בשמו אות יוונית.

כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-1917, לדלתא סיגמא פי היו 19 סניפים פעילים. במהלך המלחמה קרוב לשלושת רבעי מחברי האחווה שירתו במגוון תפקידים, כאשר חצי מהמספר הזה בקרבות מעבר לים. ההוצאה לאור של *"הציפורן"*, העיתון של האחווה, וכן הוועידות של השנים 1917 ו-1918 נדחו עד לסופה של המלחמה.

### שנות העשרים
דלתא סיגמא פי המשיכה להתרחב במשך שנות העשרים, בזמן שהרבה אחוות מקומיות ומועדנים חברתיים אחרים הגישו בקשה לחברות באחווה. בתוך האחוות המקומיות הללו הייתה גם "פי נו" מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק, קנדה; כאשר הצטרפה כחברה באחווה, בשם אלפא אומיקרון, נהייתה דלתא ביגמא פי לאחווה בינלאומית.

מסורת שהחלה באותו הזמן היא נשף המלחים. בראשונה היה זה בסניף של אוניברסיטת סטטסון. כיום ברבים מסניפי דלתא סיגמא פי, נשף המלחים מתקיים מדי שנה והוא רשמי למחצה - תאום של נשף הציפורן, הנשף הרשמי של האחווה.

### דעיכה ומלחמת העולם השנייה
במהלך השפל הגדול, הצמיחה של האחווה נעצרה; הרישום לקולג'ים ככלל פחת, ואלו שכבר נרשמו לא הצטרפו. מספר סניפים נעשו רדומים, בתוכם סניף אלפא וגמא, ומספר סניפים בניו יורק סיטי.

הסניפים היחידים שהוקמו במהלך השפל הגדול היו הסניף באוניברסיטת אלבמה וביתא למבדה ב. במהלך אותה תקופה, העביר מנהל הוועד הפועל של האחווה, א. ו. דפנדרפר, את המרכז של האחווה לוושינגטון. דלתא סיגמא פי התאגדה מחדש בוושינגטון ב-1929.

גם אם האחווה נהדפה לאחור ודעכה במהלך שנות השלושים, הרי שבפרוץ מלחמת העולם השנייה האחווה מגיעה לשפל; חברים רבים עוזבים את האחווה. אם בפרוץ מלחמת העולם השנייה רק סניף אחד של האחווה היה רדום (אוניברסיטת מקגיל), הרי שב-1944 רק 12 מ-33 הסניפים של האחווה נותרים פעילים.

### חזרה לחזון המייסדים
לאחר המלחמה, הביא החוק להסתגלות מחדש של חיילים משוחררים, לחיילים ותיקים רבים את האפשרות להירשם לקולג'. התוצאה הייתה נהירה של סטודנטים חדשים, ובעקבות זה, סניפים רבים שהיו רדומים - חזרו לפעילות. תוצאה נוספת של חקיקת החוק היא פתיחת אוניברסיטאות ציבוריות רבות. עם מוסדות חדשים רבים שנפתחו לפתע להשפעת האחוות, דלתא סיגמא פי, יחד עם אחוות רבות נוספות, חוותה את תקופת הצמיחה הגדולה שלה בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ארגוני סטודנטים בארצות הברית
קטגוריה:ניו יורק: אוניברסיטאות ומכללות
אדאצ'י

**אָדַצִ'י** (ביפנית: 足立区)) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן.
הרובע בנוי משני אזורים:
* רצועת אדמה הנמתחת בין נחל סאמידה, עד לנחל ארקאווה.
* שטח גדול יותר מצפון לנחל הארקאווה.
הוא גובל בערים קאוואקוצ'י, סוקה וישיאו במחוז סאיטאמה, וברבעים קצושיקה, סאמידה, אראקאווה וקיטה של טוקיו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טוקיו: רבעים
כף (ציוד מכני הנדסי)

[ממוזער|250px|הכף הגדולה של [יעה אופני וולוו L120E נועדה לשאת עפר בכמויות גדולות ולפרוק אותו על האדמה או למשאיות רכינה]]
[ממוזער|250px|חלקי כף ה[דחפור]]
[ממוזער|250px|חלקי כף ה[מחפרון]]
בציוד מכני הנדסי **כף** הוא התקן הנמצא בכלים הנדסיים רבים, בהם דחפור, יעה אופני, מחפר, מחפרון ועוד. הכף הוא התקן פלדה שבצורתו מהווה שילוב בין להב (לוח ברזל ישר) ליעה. באנגלית, המונח לכף של יעה אופני וציוד דומה הוא bucket (יעה או דלי) ולכף דחפור הוא "blade" ("סכין" או "להב" בעברית). הכפות עשויות מפלדה קשה, ולעיתים כיציקת פלדה אחת, על מנת להקנות להן חוזק, קשיות וקשיחות גבוהה, כדי שיוכלו לעמוד בדרישות התובעניות של עבודות עפר בקנה מידה גדול, ועבודה עם חומרים קשים וגסים (כמו חצץ ואדמה קשה) ולהגדיל את אורך חייהן. הכפות מופעלות בדרך כלל על ידי זרועות המחוברות לבוכנות הידראוליות המבוססות על דחיסת ושאיבת נוזל כדי להפעיל כוח רב הדרוש להניע את הכפות הכבדות. הזרועות הבסיסיות מרימות או מרידות את הכף והזרועות הנוספות משנות את הזווית השלה.

תפקידה הבסיסי של הכף הוא לחפור באדמה, לגרוף עפר, להכילו בתוכה ואז לשפוך אותו למקום אחר. כפות של יעים אופניים (מעמיסים, loaders), שתפקידם העיקרי הוא לגרוף עפר, לשאת אותו ולשפוך לתוך משאיות עפר, הן רחבות ועמוקות על מנת לשאת כמה שיותר עפר ועל מנת שהעפר בכף לא יישפך החוצה. כפות אלה כוללות בדרך כלל גם "שיניים" על מנת לשפר את החפירה וגריפת העפר. למרות שכפות אלה נועדו לנשיאת עפר, אפשר להשתמש בהן גם כדי לשאת דברים אחרים, וכן לביצוע עבודות עפר נוספות.

הכפות של המחפרונים והמיני-מעמיסים קטנות יותר, אך משמשות לאותה מטרה. בחלק מהמחפרונים, תחתית הכף ניתנת לפתיחה ומאפשרת שפיכת עפר יעילה יותר לצד שימוש בכף הפתוחה כאמצעי המגרד את האדמה או הכביש, לצורכי גימור ופינוי צירים.

הכפות של המחפרים צרות יותר אך עמוקות ונועדו לחפירה.

כף הדחפור נועדה בעיקר לחפירה ודחיפת עפר, ולכן בעלת פרופיל ישר יחסית ועומקה ככף רדוד ביותר (כלומר: המרחק בין בטן הכף לסכיני הצד והציפורניים, היוצרים צורת כף מלבנית רדודה, הוא קצר). הדחפור לא מסוגל לשפוך עפר למשאיות, אך יעיל יותר בדחיפת עפר, גירוד אדמה, ניקוי מכשולים ופריצת צירים. למרות שהמונח הרשמי לכף הדחפור הוא "סכין" או "להב" (ובאנגלית גם "להב" (blade) או "בולדוזר" bulldozer) בציבור הרחב גם ה"סכין" של הדחפור נקראת כף.

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
מרדף הכבשה

**מרדף הכבשה** (ביפנית: **羊をめぐる冒険**, מבוטא "הִיצוּג'י אוֹ מֵגוּרוּ בּוֹקֶן") הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי שיצא לאור ביפן ב-1982. זהו ספרו השלישי של מורקמי והוא המשך לספרו "פינבול, 1973" והאחרון בסדרת שלושת ספריו הראשונים המכונים "הטרילוגיה של העכבר", העוסקים כולם במספר נטול השם ובחברו המכונה "עכבר".

## תקציר העלילה
העלילה הכעין בלשית מתרחשת בסתיו 1978. המחבר נטול השם (כמו גם כל שאר הדמויות בספר), הוא בעליו של משרד פרסום קטן בטוקיו. הוא כמעט בן 30, גרוש טרי ומרגיש שחייו תלושים וחסרי משמעות. הוא מקבל מכתב מחברו הוותיק המכונה "עכבר" הנודד בשנים האחרונות באי הצפוני, הוקאידו, ללא מטרה מוגדרת. במכתב נמצאת גם תמונה שצילם "עכבר" ובה כבשים הרועות בנוף הררי. המחבר משתמש בתמונה התמימה לעלון פרסומי אותה מפיקה חברת הפרסום שלו. זמן קצר לאחר פרסום העלון מגיע למשרדי חברת הפרסום אדם מסתורי. הוא מציג עצמו כמזכירו של ראש ארגון ימני חשאי השולט, לכאורה, על התקשורת והכלכלה היפנית ודורש מהמחבר להפסיק באופן מיידי את הפצת העלון ולגלות בתוך 30 יום היכן צולמה תמונת הכבשים.

המחבר וחברתו יוצאים להוקאידו כדי לגלות היכן צולמה התמונה והיכן נמצאת הכבשה הנדירה המצולמת בה, הנושאת על גבה סימן כוכב ומסוגלת להיכנס לגופו של אדם ולשעבדו לרצונה. הם מגיעים לבירת האי, ספורו ומשם מתחילים במרדף לגילוי הכבשה. בחיפושיהם הם מגיעים לעיירה מבודדת ונידחת ולחווה המרוחקת מכל ישוב ונטועה בנוף פראי.

## סגנון וביקורת
כמו בספריו האחרים של מורקמי, גם כאן בולט סגנון הריאליזם הקסום המאפיין אותו והסגנון הפוסטמודרניסטי הכולל דמויות ערטילאיות, תחושות של זרות וניכור ושימוש בעולמות מקבילים. הביקורת היפנית עסקה רבות בשאלה: מה מסמלת הכבשה בעלת הדימוי השטני? סאבורו קוואמוטו רואה בכבשה כמסמלת את התנועות הסטודנטיאליות המהפכניות ביפן בשנות ה-60 וה-70 ואת ההכחשה העצמית שהתפשטה ביפן באותן שנים. הארוקה פוקאמי רואה בכבשה כסמל לאבסולוטיזם של הרעיונות שהסופר רואה כשולט ביפן; אם במודרניזם ואם בתנועות האנטי-מודרניות. פוקאמי אף מוצא הקבלה בין העליות והירידות בחיי הכבשה ובין המגמות ההיסטוריות ביפן במאה ה-20 כולל המאורעות של הפלישה היפנית למנצ'וריה, דיכוי האיינו בהוקאידו ותיעושה של יפן אשר מתוארים במספר הזדמנויות בספר. קוג'ין קראטאני  רואה את הדברים באופן מעט שונה; הוא גוזר מדברי המזכיר את "התנגדות" הכבשה לרעיון של "התפיסה האינדיבידואלית של ההומניזם המערבי", ממנה מתקבל רק עולם של אחידות וודאות בו שורד רק מה שיכול להמדד במספרים. הוא מוצא הקבלה בין הרעיונות אותם מייצגת הכבשה לדעתו ובין רעיונותיו של הסופר המפורסם, יוקיו מישימה, שהתאבד ב-1970. מישימה הטיף ל"הגנה תרבותית" של יפן והתנגד למאבק הסטודנטים אותו ראה כמבוסס על אינדיבידואליזם. פומינובו מורקמי מנסה להבדיל בין שני המבקרים: בעוד שפוקאמי מתמקד בהשוואת השפעת הכבשה להשפעות המערביות הגורמות לאימפריאליזם היפני, לתיעוש ובמקביל לפגיעה בערכי הנוף והטבע, הרי שקראטאני מבכה את אובדן הייחודיות של העם היפני הנובע מתהליך המודרניזציה. הוא מסכם וטוען כי הסיפור "מרדף הכבשה" עוסק במעבר מהאידאולוגיה המודרניסטית, המאמינה כי החזק, המשכיל והחרוץ מקדמים את ההתפתחות ומאפשרת לדכא את החלש, אל הפוסטמודרניות, אותה מגלם בספר "עכבר" המודע לחולשותיו, לכאביו, להנאותיו ולטבע הסובב אותו.

הספר יצא לאור בעברית ב-2004 בתרגומה של עינת קופר.

## קישורים חיצוניים
* 
* קטעים מ"מרדף הכבשה" בעברית, גוגל Books
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הרוקי מורקמי
קטגוריה:ספרי 1982
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
המפלגה העצמאית האמריקאית

**המפלגה העצמאית** (**Independent Party**) או בשמה השני **אמריקה העצמאית** היא מפלגה אמריקנית, שנוסדה ב-1968 על ידי ג'ורג' וולאס שרץ יחד עם קרטיס לה מיי במרוץ לנשיאות ארצות הברית נגד המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. 

המפלגה העצמאית זכתה בקולותיהם של 9,906,473 מצביעים אמריקנים בבחירות 1968 (שהיוו 13.5% מהמצביעים), כאשר עיקר התמיכה לה זכה הגיעה ממדינות בדרומה של ארצות הברית. אולם מצביעיו היו מפוזרים במדינות רבות ולכן המפלגה לא זכתה לאלקטורים רבים על פי שיטת הבחירות האמריקנית. מטרתו של וולאס במערכת בחירות זו הייתה להוות לשון מאזניים למועמדים האחרים - אולם מטרה זו נכשלה ולנשיאות נבחר המועמד הרפובליקני ריצ'רד ניקסון, כאשר וולאס עצמו גורף לא מעט קולות מהמפלגה הדמוקרטית - דבר שתרם לעלייתה של המפלגה הרפובליקנית לשלטון.

מאז התמודדות המפלגה העצמאית ב-1968, לא היה עוד מתמודד עצמאי שהצליח לגרוף קולות אלקטורים במערכת בחירות אמריקנית. בשנת 1976 חל פיצול במפלגה. המפלגה האמריקאית התפלגה לשתי קבוצות. המפלגה האמריקאית המתונה יותר מינתה את תומאס ג'. אנדרסון כמועמדה לתפקיד הנשיא ורופוס שקפלפור לסגן הנשיא. המפלגה האמריקאית העצמאית הקיצונית יותר מינתה את מושל ג'ורג'יה לשעבר לסטר מדוקס למועמדה לנשיא וויליאם ד. דייק, לשעבר ראש עיריית מדיסון שבויסקונסין, לסגן הנשיא. שתי המפלגות הריצו מועמדים לנשיאות מאז, אבל אף אחד לא זכה להצלחה רבה.

החל מהבחירות שהתקיימו בשנת 1992, המפלגה אינה מריצה מועמדים לנשיאות משלה, אלא תומכת במועמדים אחרים.

נכון לשנת 2016, המפלגה היא השלישית בגודלה (מבחינת חברים רשומים) במדינת קליפורניה, כאשר 3% מבעלי זכות ההצבעה חברים במפלגה. אמנם המפלגה היא השלישית בגודלה, אך ישנו הבדל ניכר בינה לבין המפלגות הגדולות (במפלגה הדמוקרטית נרשמו כ-43%, ובמפלגה הרפובליקנית, נרשמו כ-28%).

בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, המפלגה הכריזה לראשונה על תמיכה במועמד ממפלגה גדולה - דונלד טראמפ מהמפלגה הרפובליקנית, שזכה לבסוף.

נכון להיום (2019) אין למפלגה שום כוח מעשי, לא במישור הארצי ולא במישור המדיני.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
עצמאית
קטגוריה:מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1967
שי סיאדה

**שי סיאדה** (נולד ב-1979) הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי. 18 פעמים ברציפות אלוף ישראל (2005–2022) דרגה 4, ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016). בשיאו דורג במקום 12 בעולם.

## ביוגרפיה
סיאדה עבד ככבאי. ביוני 2003, נשלח לכיבוי השרפה בבית מרכזים בתל אביב. שרפה זו הייתה אירוע הדליקה הקשה ביותר בתל אביב, ומהשריפות הגדולות בשטח בנוי בישראל. במשך שלושה ימים פעלו 22 כבאיות ממחוז גוש דן, ובהן כ-60 כבאים, לכיבוי השרפה. סיאדה שהשתתף בכיבוי וסיכן את חייו, נפצע קשה מנפילת קורה במשקל שני טונות. הוא שותק בפלג גופו התחתון ורגלו הימנית נקטעה. לאחר תקופת שיקום חזר לעבוד בתחנת הכיבוי בתפקיד מנהלה.

סיאדה היה ספורטאי עוד בצעירותו. כבר מגיל 16 שיחק טניס שולחן והיה חבר במועדון "הפועל בת ים". לאחר הפציעה המשיך להתאמן בבית הלוחם תל אביב בהדרכת זאב גליקמן, ומגיל 24 החל לשחק טניס שולחן בכיסא גלגלים. הוא הוכתר במשך מספר שנים משנת 2004 ועד היום ברציפות כאלוף ישראל בטניס שולחן לדרגת הנכות שלו. ארבע שנים לאחר הפציעה דורג 26 בעולם.

בטורניר שנערך ברומניה ב-2011 הוא זכה במדליית זהב זוגותעם לירן גבע. באליפות ארגנטינה הפתוחה שנערכה ב-2011, המהווה קריטריון השתתפות ב הוא זכה במדליית כסף. הוא נכנס לאולימפיאדה מהמקום ה-18 והאחרון זאת בעקבות מספר תחרויות טובות שהשיא הגיע בתחרות בארגנטינה שם זכה במדליה וגם זכה להבטיח את מקומו במשחקים האולימפיים לונדון 2012.

באליפות אירופה שנערכה ב-2013 הוא זכה במדליית ארד.

באליפות ספרד הפתוחה שנערכה ב-2016 הוא זכה במדליית כסף לאחר הפסד במשחק הגמר ליריב מטורקיה המדורג ראשון בעולם. ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).

באליפות איטליה הפתוחה במאי 2017 זכה סיאדה במדליית כסף אחרי שניצח ברבע הגמר יריב מרומניה 1:3 ובחצי הגמר גבר על יריב מצרפת 2:3. במשחק הגמר הוא הפסיד לשחקן מפולין 3:1.

## חיים אישיים
סיאדה היה נשוי, התגרש ומשנת 2016, יש לו חברה בשם שירן.

## קישורים חיצוניים

* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 
* שי סיאדה, באתר איגוד טניס שולחן בישראל
* עמיר קורץ, הכבאי שרגלו נקטעה בדלקה שואף להגיע לאולימפיאדת הנכים בבייג'ינג, מקומון תל אביב, 8 ביוני 2007
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני טניס שולחן נכים ישראלים
קטגוריה:כבאים ישראלים
קטגוריה:שחקני טניס שולחן פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:שחקני טניס שולחן במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
חיים אנלין

**חיים אנלין** (5 בינואר 1948 - 2 בפברואר 2016) היה ספורטאי פאראלימפי.

אנלין נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי "בלפור" ובתיכון עירוני ה' בעיר. שירת בצה"ל כלוחם ומ"כ בחטיבת גולני. ב-1968, בקרב עם חולית מחבלים ברמת הגולן נפגע מכדור בעמוד השדרה ושותק בפלג גופו התחתון.

במסגרת בית הלוחם תל אביב התאמן בקליעה ברובה ובחץ וקשת. ב-1976 השתתף במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו, קנדה, בקליעה ברובה. כמו כן השתתף בתחרויות בינלאומיות נוספות באנגליה (משחקי סטוק מנדוויל) אוסטריה ובלגיה.

אנלין למד מזרחנות וערבית באוניברסיטת תל אביב ועם תום לימודיו חזר לצבא ב-1975 כאזרח עובד צה"ל באגף המודיעין. זמן קצר לאחר מכן התנדב לשירות קבע, עבר קורס קציני מודיעין והתקדם בשירות עד דרגת סגן-אלוף. פרש לגמלאות בשנת 1992.

ב-1991 זכה באליפות צה"ל בחידון ידיעת הארץ ומורשת קרב. 

במסגרת פעילות בית הלוחם למד צורפות, ציור ורישום. עבודותיו הוצגו במספר תערוכות קבוצתיות של ארגון נכי צה"ל ואמני "צוות - ארגון גמלאי צה"ל" ובשלוש תערוכות יחיד. אנלין גם עורך פעיל באתר האינטרנט "נוסטלגיה אונליין" לשימור התרבות הישראלית.

ב-1977 נישא לספורטאית הפאראלימפית אורה אנלין (גולדשטיין), לזוג בת ושלוש נכדות. אנלין התגורר ברמת ישי.

## לקריאה נוספת
* **שיקום למופת** - סיפורי שיקום של נכי צה"ל, בהוצאת משרד הביטחון.
## קישורים חיצוניים
* כתבה ברוח צוות
* 
* [מתוך קטלוג תערוכת "צוות יוצר", גלריית "[מרכז עמיעד]" ביפו.]
* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 

קטגוריה:קלעים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:קלעים נכים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:קלעים במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר בלפור (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:רמת ישי: אישים
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
ליונס מייד

שמאל|ממוזער|150px|"סמל השעות היפות" של ליונס מייד
[שמאל|ממוזער|250px|[אוטו גלידה של ליונס מייד בקיימברידג' בשנות ה-60]]
**ליונס מייד** (באנגלית: **Lyons Maid**) הוא מותג גלידות ושלגונים בריטי של חברת J. Lyons and Co. שנוסד בשנת 1925.

מוצרי גלידות ידועים של ליונס מייד היו הגלידות "Zoom", "Strawberry Mivvie", "Orange Maid", "Lolly Gobble Choc Bomb", "Fab" ו-"Haunted House".

שיא הצלחת המותג היה ככל הנראה בשנות ה-70, אז נמכרו גלידות ליונס מייד במגוון רחב של סוגים. מוצרי הגלידה התקשרו פעמים רבות לדמויות מהטלוויזיה או מהקולנוע וכללו הפתעות. לעיתים קרובות כללו המוצרים עטיפות ייחודיות, ואף הופצו בהם רצועות קומיקס.

למשל, הופצו גלידות שבהן נכללו תחת העטיפה קלפים של פרקי סדרת הטלוויזיה "חלל: 1999" (Space: 1999), או מסכות של דמויות ראשיות ב"מלחמת הכוכבים" ועובדות מעניינות על אודות סרטי הסדרה, או אלמנטים הקשורים ל"סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים", "סופרמן" ואף ארטיקים מסוג "גול" על מקלות המגולפים בדמויותיהם של כדורגלני התקופה.

הלוגו של ליונס מייד, שנודע רשמית כ"סמל השעות היפות" (Good Time Sign), המציג שלושה ילדים רוקדים, הופיע תחילה על רכבי אוטו גלידה בלבד, אך עם הזמן שולב במכלול המוצרים של המותג. הוא נמצא בשימוש עד 1992, אז עבר המותג לשליטת נסטלה. נסטלה שילבה תחילה את הלוגו הבינלאומי הסטנדרטי שלה למוצרי גלידה, שעשוי בצבעי כחול-לבן, עם "סמל השעות היפות" של ליונס מייד. מיתוג זה התקיים עד 1998, אז בוטל המותג ליונס מייד ומוצרי הגלידה שלו החלו לנשוא את לוגו הגלידה הסטנדרטי של נסטלה.

המתחרה העיקרי של גלידות ליונס מייד היה גלידות Wall's, מותג שנמצא כיום בבעלות יוניליבר. עם מוצרי Wall's ניתן למנות את Mini Milk או טילון קורנטו (Cornetto) שעדיין נמכרים כיום.

ב-2008 החליטה יצרנית הגלידה הבריטית R&R Ice Cream לחדש את מותג ליונס מייד. שרלוט המבלינג (Charlotte Hambling), מנהלת שיווק בכירה בחברה, אמרה אז כי: "על ידי החזרת ליונס מייד לשולחן ארוחת הערב במקומות שונים ברחבי המדינה, נגרה את המטען הנוסטלגי העז שנקשר עם המותג, כמו גם את המסורת הצרכנית החזקה ואת מידות המודעות הצרכנית והאמון הגבוהות שהמותג נהנה מהן. באמצעות מוצרי ליונס מייד החדשים שלנו, אנו מסתייעים בגורמים אלו ומציגים שלל מנות אהובות על החוג המשפחתי, וכמו כן מייסדים את המותג מחדש."

## קישורים חיצוניים

*מידע נוסף על ליונס מייד, לצד תמונות של עטיפות של גלידות ליונס מייד

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות בריטיות
קטגוריה:מותגי גלידה
מנחם מורבה

**מנחם מנדל מורבה** (1 בינואר 1932 – 7 בספטמבר 1968) היה ספורטאי פאראלימפי.
## חייו
מורבה נולד בפולין. אביו צבי נספה בשואה ואמו ברחה עם שמונת ילדיהם לרוסיה הלבנה. הוא עלה לישראל ב-1948 וכעבור שנה התגייס לשירות צבאי. בעקבות תאונת דרכים שותק בפלג גופו התחתון ורותק לכיסא גלגלים. שיקומו ארך שלוש שנים וב-1953 שוחרר מבית החולים.

במסגרת מערך השיקום החל לעסוק בספורט וב-1953 יצא למשחקי סטוק מנדוויל וזכה במדליית כסף בהטלת כידון. בשנים לאחר מכן התחרה גם בזריקת דיסקוס ובכדורסל כיסאות גלגלים. השתתף במשחקים הפאראלימפיים ב-1960 וב-1964.

מורבה למד ציור במכון אבני ובאופן פרטי אצל צבי מילשטיין וברכה בנימיני, וב-1956 השתתף לראשונה בתערוכה. בשנות השישים למד שנתיים בניו יורק וב-1968 הציג תערוכת יחיד בגלריה מבט.

ב-1959 נישא. היה אב לבת.

ב-1968 נפטר. הוכר כחלל צה"ל.

## קישורים חיצוניים
* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 
* עמוד זיכרון

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אתלטים נכים ישראלים
קטגוריה:מטילי כידון ישראלים
קטגוריה:זורקי דיסקוס ישראלים
קטגוריה:זוכי מדליית ארד פאראלימפית מישראל
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)
קטגוריה:כדורסלנים במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)
קטגוריה:שחקני כדורסל בכיסאות גלגלים ישראלים
קטגוריה:כדורסלנים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:נכי צה"ל שהוכרו לאחר מותם כחללי צה"ל
קטגוריה:בוגרי מכון אבני
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968