ב.ק.ס. איינגאר

**בלור קרישנמצ'ר סונדרראג'ה איינגאר** (באנגלית: **Bellur Krishnamachar Sundararaja Iyengar;** נולד ב-14 בדצמבר 1918 – 20 באוגוסט 2014) היה מורה יוגה הודי, סופר ומייסד סגנון יוגה כתרגול גופני הידוע בשם איינגאר יוגה. הוא נחשב לאחד ממורי היוגה המשפיעים והבולטים ביותר בתקופה המודרנית.

איינגאר חיבר שורה של ספרים חשובים על תרגול היוגה ועל הפילוסופיה העומדת בבסיסה, בהם אור על היוגה (Light on Yoga), אור על פראניאמה, אור על סוטרות היוגה של פטנג'לי ו-אור על החיים. כתביו נחשבים לאבני יסוד בלימוד היוגה ברחבי העולם.

הוא היה מתלמידיו הראשונים של טירומלאי קרישנמצ'ריה – המכונה "אבי היוגה המודרנית" – ותרם תרומה עצומה להפצת היוגה מחוץ להודו, תחילה בקרב קהלים מקומיים ובהמשך גם בזירה הבין-לאומית.

ממשלת הודו העניקה לאיינגאר את עיטור פאדמה שרי ב-1991, את פדמה בהושן ב-2002 ואת פדמה ויבהושן ב-2014. ב-2004 נכלל ברשימת טיים 100 של מגזין טיים.

## ראשית חייו
ב.ק.ס. איינגאר נולד למשפחה ענייה מזרם שְׁרי וַיְשְׁנוַואיזם של קהילת איינגאר בכפר בלור שבמחוז קולאר, מדינת קרנאטקה, הודו. הוא היה ה-11 מבין 13 ילדים (מתוכם 10 שרדו) שנולדו לשרי קרישנמצ'ר, מורה בבית ספר, ולששמה. כשהיה בן חמש, עברה משפחתו לבנגלורו. בגיל תשע איבד את אביו עקב דלקת התוספתן.

בלור, עיירת הולדתו, סבלה ממגפת שפעת הספרדית בזמן לידתו, והתקף של המחלה השאיר את הילד הצעיר חלש וחולני במשך שנים רבות. במהלך ילדותו התמודד עם מלריה, שחפת, טיפוס הבטן ותת-תזונה כללית. "זרועותיי היו דקות, רגליי היו צנומות ובטני בלטה בצורה לא חיננית", כתב. "ראשי היה נוטה מטה, והייתי צריך להרים אותו במאמץ רב."

## לימודי היוגה
ב-1934 ביקש גיסו של איינגאר, היוגי שרי טירומלאי קרישנמצ'ריה, שיבוא למייסור כדי לשפר את בריאותו באמצעות תרגול אסאנות יוגה. קרישנמצ'ריה ביקש מאיינגאר ומתלמידים אחרים להדגים אסאנות בחצר המהרג'ה במייסור, מה שהשפיע לטובה על איינגאר. איינגאר ראה בקשר עם גיסו נקודת מפנה בחייו, ואמר כי במהלך שנתיים "הוא (קרישנמצ'ריה) לימד אותי במשך כעשרה או חמישה עשר ימים בלבד, אך אותם ימים קבעו את מה שהפכתי להיות כיום!" ק. פטאבהי ג'ויס טען כי הוא, ולא קרישנמצ'ריה, היה המורה של איינגאר. ב-1937 שלח קרישנמצ'ריה את איינגאר לפונה, בגיל שמונה עשרה, כדי להפיץ את תורת היוגה.

למרות הערכתו הרבה לקרישנמצ'ריה, היו לאיינגאר יחסים מורכבים עם מורו במהלך תקופת לימודיו. בתחילה, קרישנמצ'ריה חזה כי הנער הנוקשה והחולני לא יצליח ביוגה. הוא הוזנח והוטלו עליו מטלות ביתיות. רק כאשר התלמיד המועדף של קרישנמצ'ריה, קשוומורתי, עזב, החל אימון רציני. קרישנמצ'ריה לימד סדרה של תנוחות קשות, ולעיתים אמר לאיינגאר לא לאכול עד שישלוט בתנוחה מסוימת. חוויות אלו השפיעו על דרכו כמורה.

איינגאר דיווח כי בגיל 90 המשיך לתרגל אסאנות שלוש שעות ופראניאמות שעה מדי יום. בנוסף, הוא ציין כי לעיתים מצא את עצמו מבצע פראניאמות באופן לא מתוכנן.

## הכרה בין-לאומית
ב-1952 התיידד איינגאר עם הכנר יהודי מנוחין. מנוחין סיפק לאיינגאר את ההזדמנות שהפכה אותו ממורה יוגה הודי אנונימי יחסית לגורו בין-לאומי. לאחר שאיינגאר לימד את הפילוסוף ג'ידו קרישנמורטי, הוא הוזמן לבומביי לפגוש את מנוחין, שהיה ידוע בעניינו ביוגה. מנוחין אמר שהוא עייף ויכול להקדיש רק חמש דקות. איינגאר ביקש ממנו לשכב בשוואסאנה (תנוחת המנוחה), ומנוחין נרדם. לאחר שעה התעורר רענן והקדיש שעתיים נוספות עם איינגאר. מנוחין האמין שתרגול יוגה משפר את נגינתו, וב-1954 הזמין את איינגאר לשווייץ. בסוף הביקור העניק לו שעון עם הכיתוב: "למורה הכינור הטוב ביותר שלי, ב.ק.ס. איינגאר". מאז ביקר איינגאר במערב באופן קבוע. בשווייץ הוא גם לימד את ונדה סקרבלי, שפיתחה סגנון יוגה משלה.

איינגאר לימד יוגה למפורסמים רבים, כולל קרישנמורטי וג'איאפרקש נראיאן. הוא לימד שירשאסאנה (עמידת ראש) לאליזבת, מלכת בלגיה כשהייתה בת 80. בין תלמידיו היו הסופר אלדוס האקסלי, השחקנית אנט בנינג, הבמאית מירה נאיר, המעצבת דונה קארן, שחקן הקריקט סאצ'ין טנדולקר והשחקנית קרינה קאפור.

ב-1956 ביקר איינגאר לראשונה בארצות הברית, שם לימד באן ארבור, מישיגן, וקיים הרצאות והדגמות. הוא חזר לאן ארבור ב-1973, 1974 ו-1976.

ב-1966 פרסם איינגאר את ספרו הראשון, אור על היוגה, שהפך לרב-מכר בין-לאומי. עד 2005 הוא תורגם ל-17 שפות ונמכר בשלושה מיליון עותקים. לאחריו פרסם 13 ספרים נוספים בנושאי פראניאמה ופילוסופיית יוגה.

ב-1967 קראה רשות החינוך של לונדון הפנימית (ILEA) לשיעורי "האתה יוגה" ללא פילוסופיית יוגה, אך כולל אסאנות ופראניאמות המתאימות במיוחד לאנשים מעל גיל 40. פיטר מקינטוש מה-ILEA צפה בשיעוריו של איינגאר, התרשם מספרו אור על היוגה, ומשנת 1970 הופעלה הכשרת מורים ליוגה בלונדון על ידי תלמידתו של איינגאר, סילבה מהטה. איינגאר הקפיד לעמוד בהנחיה שלא לכלול פילוסופיית יוגה ועודד את תלמידיו לעקוב אחר מסורותיהם הדתיות, במקום לעקוב אחר מסורת הווישישטאדווייטה של משפחתו.

ב-1975 פתח איינגאר את מכון הזיכרון ליוגה על שם רמאמני איינגאר בפונה, לזכר אשתו המנוחה. הוא פרש רשמית מהוראה ב-1984, אך המשיך להיות פעיל בעולם יוגת איינגאר, לימד שיעורים מיוחדים, נתן הרצאות וחיבר ספרים. בתו, גיטה איינגאר, ובנו, פראשנט, זכו להכרה בין-לאומית כמורים.

איינגאר משך תלמידים בכך שהציע להם את מבוקשם – בדרך כלל כוח גופני וגמישות. הוא ערך הדגמות ובשלב מאוחר יותר, לאחר שתאונת קטנוע גרמה לפריקת חוליות בעמוד השדרה, החל לחקור שימוש באביזרים כדי לסייע לאנשים עם מוגבלויות בתרגול יוגה. הוא שאב השראה מאלוהויות הינדיות כמו יוגה נרסימה ומסיפורים על יוגים שתמכו באסאנות שלהם בעצים. עם זאת, תלמידיו ראו בו לעיתים קשוח בהתאמות שהכניס ליישור הגוף; ההיסטוריון של היוגה אליוט גולדברג מציין כי איינגאר היה ידוע בצעקות על תלמידים, וזכה לכינוי "באנג, קיק, סלאפ" (Bang, Kick, Slap) על בסיס ראשי התיבות של שמו, B.K.S. לדעת גולדברג, איינגאר הצדיק את השפלת תלמידיו כתוצאה הכרחית מדרישותיו לסטנדרטים גבוהים. עם זאת, הוא מסכם כי איינגאר הסתיר "חמלה שקרישנמצ'ריה מעולם לא היה מסוגל לה", ותלמידיו זכרו גם את שובבותו לצד מזגו הבלתי צפוי.

## פילנתרופיה ואקטיביזם
איינגאר תמך בשימור הטבע והדגיש את החשיבות של שמירה על כל בעלי החיים והציפורים. הוא תרם 2 מיליון רופי לגן החיות צ'אמארג'נדרה במייסור, תרומה שנחשבת לגדולה ביותר של יחיד לגן חיות בהודו. הוא גם אימץ נמר וגור נמר לזכר אשתו, שנפטרה ב-1973.

איינגאר תמך בהעלאת המודעות לטרשת נפוצה עם היחידה של אגודת הטרשת הנפוצה של הודו בפונה.

הפרויקט הצדקתי החשוב ביותר של איינגאר כלל תרומות לכפר מולדתו בלור, במחוז קולאר בקרנטקה. באמצעות קרן בלור שהקים, הוא הוביל שינוי משמעותי בכפר, תוך תמיכה בפעילויות צדקה רבות. הוא בנה בית חולים, מקדש ראשון בהודו המוקדש לפטנג'לי, בית ספר חינמי המספק מדים, ספרים וארוחת צהריים חמה לילדי בלור והכפרים הסמוכים, וכן בית ספר תיכון ומכללה.

## משפחה
ב-1943 נישא איינגאר לרמאמני בת ה-16 בנישואים שתוכננו על ידי הוריהם. על נישואיהם אמר: "חיינו ללא קונפליקט, כאילו שתי נשמותינו היו אחת." יחד גידלו חמש בנות ובן. רמאמני נפטרה ב-1973 בגיל 46, ואיינגאר קרא למכון היוגה שלו בפונה על שמה – מכון הזיכרון ליוגה רמאמני איינגאר.

בתו הבכורה, גיטה איינגאר (1944–2018), ובנו, פראשנט, הפכו למורים בעלי שם בין-לאומי. ילדיו האחרים הם ואניטה, סוניטה, סוצ'יטה וסאוויטה. גיטה, שעסקה רבות ביוגה לנשים, פרסמה את הספר יוגה: פנינה לנשים (2002); פראשנט חיבר מספר ספרים, כולל שיעור אחרי שיעור: יוגה, מדע משולב (1998) ויוגה והמילניום החדש (2008). לאחר מותה של גיטה, פראשנט משמש כמנהל מכון הזיכרון ליוגה רמאמני איינגאר (RIMYI) בפונה. נכדתו של איינגאר, אבהיג'אטה סרידהר איינגאר, התאמנה תחת הדרכתו שנים רבות וכיום מלמדת במכון בפונה וברחבי העולם.

איינגאר נפטר ב-20 באוגוסט 2014 בפונה, בגיל 95.

## מורשת
3 באוקטובר 2005 הוכרז כ"יום ב.ק.ס. איינגאר" על ידי מועצת המפקחים של סן פרנסיסקו. האנתרופולוג ג'וזף ס. אלטר מאוניברסיטת פיטסבורג ציין כי לאיינגאר "הייתה ההשפעה העמוקה ביותר על התפשטות היוגה בעולם." ביוני 2011 הוענק לו בול דואר זיכרון לכבודו על ידי סניף דואר סין בבייג'ינג. באותה עת היו מעל 30,000 תלמידי יוגת איינגאר ב-57 ערים בסין.

המונח "איינגאר", קיצור של "יוגת איינגאר", מוגדר במילוני אוקספורד כ"סוג של האתה יוגה המתמקד ביישור נכון של הגוף, תוך שימוש ברצועות, קוביות עץ וחפצים אחרים כעזרים להשגת התנוחות הנכונות."

ב-14 בדצמבר 2015, ביום שבו היה אמור לחגוג את יום הולדתו ה-97, הונצח איינגאר בגוגל דודל. הדודל הוצג בהודו, צפון אמריקה, חלקים נרחבים מאירופה, רוסיה ואינדונזיה. הסרט התיעודי יוגצ'אריה ב.ק.ס. איינגאר: מאחדים דרך יוגה, בבימויו של וישאל דסאי, יצא לאור לציון מאה שנים להולדתו ב-2018. סרט תיעודי נוסף, קפיצת אמונה (2008), בבימוי אדיטי מקים וולנטינה טריוודי, עסק בחייו מילדות לבגרות והמכשולים שפגש בקריירה.

## לקריאה נוספת

* 
* 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הודים שנולדו ב-1918
קטגוריה:נפטרים ב-2014