open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ו ורשבה

**יוסף (ג'ו) ורשבה** (באנגלית: Joseph Wershba; 19 באוגוסט 1920 - 14 במאי 2011) היה עיתונאי ומפיק טלוויזיה יהודי אמריקאי. עבד במשך 50 שנים ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS וזכה בשני פרסי אמי.

## קורות חיים
ורשבה נולד בניו יורק למהגרים יהודים מפולין. דודו, יהודה ורשבה, עלה ארצה עם משפחתו ונמנה עם מייסדי בית הכנסת הגדול ברחוב דיזנגוף בתל אביב.

בשנת 1944 החל ורשבה לעבוד ברשת CBS. לאורך שנות עבודתו הוא שימש תסריטאי, עורך וכתב שטח. שנים רבות הוא עבד לצידם של העיתונאים אדוארד מורו ווולטר קרונקייט. בין השנים 1968–1988 הפיק את תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".

בכפוף לנוהלי הרשת שמרו ורשבה ורעייתו, שירלי, את נישואיהם בסוד. שירלי ורשבה עבדה עמו בתוכניתו של אדוארד מורו, בה היו יחד כתבי השטח בחשיפת עלילות השווא של המקארתיזם. פרק זה בחייהם המקצועיים והאישיים נראה בסרט "לילה טוב ובהצלחה" (2005), בו גילם רוברט דאוני ג'וניור את דמותו.

ורשבה זכה על מפעל חייו בפרס סילוריאן. פרסים נוספים בהם זכה: פרס אמי, פרס הילמן ואחרים. על תוכניתו בנושא לי הרווי אוסוולד בשנת 1963 היה מועמד לפרס פוליצר.

## ראו גם
* העימות עם מקארתי

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל CBS
קטגוריה:תסריטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:עורכים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אמי לחדשות ולתעודה: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
וולגוגרד (מחוז)

**מחוז וולגוגרד** (רוסית: **Волгоградская область**, בתעתיק: **וולגוגרדסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הדרומי. בחלקו המזרחי המחוז גובל עם קזחסטן.

המחוז הוקם ב-10 בינואר 1934.

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 2,453,898 תושבים.

בשטח המחוז עוברות נהרות וולגה ודון.
## היסטוריה
ב באזור התגוררו סקיתים. בהמשך הגיעו סרמטים שהשתלטו על האזור. החל מהמאה ה-2 באזור שלטו הונים.

החל מימי הביניים האזור היה חלק של ממלכת הכוזרים, הורדת הזהב, חאנות אסטרחן. בהמשך השטח היה בשליטה של מדינות מוסלמיות שהיו תלויות בחאנות קרים והאימפריה העות'מאנית.

התיישבות רוסית באזור ידוע מהמאה ה-16. במשך מאות ה-17-18 האזור היה בגבול הדרומי של האימפריה הרוסית והוקמו מספר מבצרים להגנת הגבול מפני פלישות של הטטרים מאזור קרים וקובן. מבחינה מנהלית השטח היה חלק של "חבל חיל הקוזאקים של דון".

בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה סביב העיר וולגוגרד (אז בשם צריצין) התחוללו קרבות קשות. יוסיף סטלין עמד בראש הגנת העיר ויחידות הצבא הלבן כבשו את העיר רק מניסיון הרביעי. בשנת 1920 השליטה חזרה לשלטון הסובייטי. בשנת 1925 שמה של העיר "צריצין" שונה ל"סטלינגרד".

בשנים הראשונות של ברית המועצות "חבל חיל הקוזאקים של דון" פוצל בין יחידות מנהליות שונות. לאחר מספר שינויים בשנת 1934 הוקם "חבל סטלינגרד" ובשנת 1936 הוקם מחוז סטלינגרד. גבולותיו לא היו יציבים והשתנו מספר פעמים.

במהלך מלחמת העולם השנייה באזור התרחש אחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה - קרב סטלינגרד.

בשנת 1944 חלקים של קלמיקיה שבוטלה כיחידה מנהלית נכללו בשטחי המחוז.

בשנת 1961 שמה של העיר מרכזי של המחוז ומחוז עצמו שונו ל"מחוז וולגוגרד".

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז וולגוגרד" שכוללת 38 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. באפריל 2014 לתפקיד נבחר אנדריי בוצ'ארוב. בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השלישית.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-33 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 2,453,898 תושבים. זאת לעומת 2.7 מיליון בשנת 1994. כ-78.7% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וולגוגרד מתגוררים כמיליון תושבים. ערים גדולות נוספות הם וולז'סקי (כ-320 אלף תושבים) וקמישין (כ-107 אלף).

הרוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-1.4%, הקזחים כ-1.5% והארמנים כ-0.6%.

בתקופת האימפריה הרוסית באזור הייתה נוכחות יהודית בשנת 1959 במחוז התגוררו כ-5 אלף יהודים. בשנת 2021 מספרם היה כ-500 בלבד.

## כלכלה
בשטח המחוז קיימות שדות גז טבעי ונפט.

קיימים מפעלי תעשייה כבדה, במיוחד בערים הגדולות (וולגוגרד ווולז'סקי). על נהרות וולגה ודון הוקמו מספר תחנות כוח הידרו-אלקטריות.

לצורכי שינוע מטענים וחקלאות נבנתה תעלת הוולגה-דון. במספר ערי המחוז פועלים נמלים על נהר וולגה.

דרך המחוז עוברות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית: R-22 "קספי" מוסקבה-אסטרחן, A-260 מוולגוגרד לאוקראינה ו-R-228 סיזרן-וולגוגרד

מסילת ברזל ראשונה באזור החלה לפעול בשנת 1862. היום פועלת רשת מסילות ברזל ענפה.

נמל תעופה ראשי של המחוז הוא נמל התעופה הבין-לאומי וולגוגרד.
## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
וולגוגרד
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1936
ציר ה-ח'

ממוזער|250px|ציר ה-ח', מסומן בחיצים אדומים
**ציר ה-ח' ** הוא הכינוי שניתן במערכת הביטחון בישראל למסלול תנועה של מחבלים שיצאו מרצועת עזה דרך מנהרות ההברחה שמתחת לציר פילדלפי, עברו בחצי האי סיני (שם הם זוכים לסיוע מבדואים מקומיים), ואז היו נכנסים למדינת ישראל דרך קטע מגבול ישראל–מצרים שלא היה לאורכו גדר. מקור השם בצורת המסלול הדומה לאות ח' שוכבת. ציר זה נחסם במידה רבה באמצעות גדר הגבול ישראל–מצרים שנבנתה ב-2013, וכן בהשתלטות מחודשת של צה"ל על ציר פילדלפי במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2024.

## היסטוריה
בציר ה-ח' משתמשים בעיקר מבריחים בדואים, אך גם פעילי טרור – חלקם נתפסים על ידי יחידת משמר הגבול באזור רמון. ב-29 בינואר 2007 אירע פיגוע ההתאבדות באילת שמבצעו הגיע ליעדו בצורה זו.

במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011) שהתרחשה ב-18 באוגוסט על כביש 12 צפונית לאילת, עלה החשד שהמחבלים חדרו לישראל דרך ציר ה-ח', אם כי בדיעבד התגלה שהמפגעים עצמם היו פעילי הג'יהאד העולמי שבאו ממצרים. הפיגועים הביאו לסגירת הכביש ולהקמת מחסום הפרדה סביב קטע הכביש הסמוך לאילת, עם כוונה להאריכו לכל אורך הגבול עם מצרים. במקביל, תוגברו הכוחות השומרים על גבול ישראל–מצרים. מערכת הביטחון של ישראל, בראשות צה"ל, פתחה במיזם "שעון חול" לחיזוק ההגנה על הגבול ומניעת הסתננויות של פח"ע, פשע, הברחת סמים, והסתננות מהגרי עבודה מאפריקה.

בסוף פברואר 2012 סוכלו שלושה פיגועי טרור על גבול ישראל–מצרים. בשניים מהניסיונות נמלטו המחבלים המסתננים אחרי שהשאירו בשטח מטעני חבלה, שנוטרלו על ידי יחידת יהל"ם של צה"ל, ובמקרה השלישי נורה אחד המחבלים ומת מפצעיו.

ב-5 באוגוסט 2012 בוצעה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל–מצרים–רצועת עזה שבה מחבלים תקפו את צבא מצרים וגנבו ממנו נגמ"ש ומשאית ממולכדת שאיתם חדרו לישראל. המשאית התפוצצה מהתנגשות בפילבוקס בכרם שלום וכך לנגמ"ש הייתה פרצה בגדר והוא נסע קילומטר בשטחי ישראל עד שהושמד על ידי מסוק קרב.

תחת שלטונו של א-סיסי במצרים נהרסו רוב מנהרות ההברחה מעזה לסיני ונבנתה תעלת מים לאורך התוואי ובדצמבר 2013 הושלמה בניית גדר הגבול ישראל–מצרים, שהקטינה את החשיבות האסטרטגית של ציר ה-ח' עבור ארגוני הטרור כציר חדירה לשטח ישראל ולמעשה ייתרה אותו לחלוטין.

ב-29 במאי 2018 תקף צה"ל מנהרת טרור של חמאס בדרום רצועת עזה ליד מעבר כרם שלום. המנהרה שנחפרה במתווה ציר ה-ח' עוברת דרך שטח מצרים כ-900 מטר לתוך שטח ישראל.

## ראו גם
* גדר הגבול ישראל–מצרים

## הערות שוליים

קטגוריה:האינתיפאדה השנייה
קטגוריה:טרור בישראל
קטגוריה:סיני
סלובודה טוזלה

**מועדון הכדורגל סלובודה טוזלה** (**Fudbalski Klub Sloboda Tuzla**) הוא מועדון כדורגל בוסני מהעיר טוזלה שבבוסניה והרצגובינה. בעבר, המועדון נחשב לאחד מהמועדונים הבוסניים הבכירים, בתקופה בה בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מיוגוסלביה, וזכה להשתתף מספר עונות בליגה הבכירה במדינה, אך באותה תקופה המועדון מעולם לא זכה בתואר כלשהו. שם הקבוצה, "סלובודה", פירושו בבוסנית "חופש/חירות".

## היסטוריה
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1919, החלה את דרכה בליגות המקומיות בבוסניה, לפני שהמדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות באזור להקמת יוגוסלביה. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בעונת 1968/69, והפכה לקבוצת מרכז טבלה. הישג השיא של הקבוצה היה מיקום 3 בעונת 1976/77. בעונת 1977/78 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במפעל אירופאי, בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת לאס פאלמס הספרדית. כמו כן, בשנת 1978 שיחקה הקבוצה פעמיים מול קבוצת מכבי נתניה הישראלית במסגרת גביע האינטרטוטו, בתקופה בה שוחקו רק משחקי בתים בין ארבע קבוצות. שני המשחקים בין נתניה לטוזלה נגמרו בתיקו 2-2.

בעונות שלאחר מכן המשיכה הקבוצה להיות במרכז הטבלה בעיקר, עד לשנת 1992, אז התרחש פירוק יוגוסלביה. בעקבות זאת, הוקמה לה בוסניה והרצגובינה, שבשטחה נמצאת העיר טוזלה, ולכן שולבה סלובודה בסבב הליגות של בוסניה והרצגובינה. כמו מועדונים רבים, שנחשבו למועדונים חזקים בתקופת יוגוסלביה אך נחלשו לאחר התפרקותה, כך גם לגבי סלובודה טוזלה, שלא זכתה מאז עצמאות בוסניה והרצגובינה באליפות או גביע אחד לאומיים, למעט סגנות מחזיקת הגביע של בוסניה והרצגובינה בעונת 1999/00. הקבוצה הגיעה פעמיים נוספות לגביע האינטרטוטו: בעונת 2003 גברה על קבוצת קיי. איי. מאיסלנד, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת לירסה הבלגית. העונה הנוספת הייתה בעונת 2004, שבה גברה על קבוצת פובליקום צליה הסלובנית, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית. ב-30 ביוני 2016 סיימה הקבוצה בתיקו 0-0 מול בית"ר ירושלים במוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן הפסידה בגומלין באצטדיון טדי 1-0 משער של עומר אצילי בפנדל.

## כדורגלנים מפורסמים
*  מוחמד קונייץ'
*  וודין מוסיץ'
*  מחמדליה צ'וביץ'
*  מירדה משיץ'
*  ריזה משקוביץ'
*  זז'קו זבה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל מבוסניה והרצגובינה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1919
אימיאסלאוויה

שמאל|ממוזער|200px|הנזיר אילריון
שמאל|ממוזער|200px|אלכסנדר בולטוביץ'
**אִימְיָאסְלָאװִיֶה** (רוסית **Имяславие**, בתרגום מילולי: "הערצת השם"), או **אִימְיָאבּוֹזִ'יֶה** (**Имябожие**, "האלהת השם" - כינוי גנאי בפי המתנגדים), הוא זרם נוצרי אורתודוקסי שהחל להתפתח ברוסיה ב-1907 אך נאסר מכוח צו כנסייתי ב-1912. האימיאסלאוויה טענה כי שמו של האל הוא ישות אלוהית, וכן כי הזכרת השם מנכיחה את האל. תומכי האימיאסלאוויה טענו כי שורשיה נעוצים בתקופת אבות הנצרות, ולזרם עדיין יש תומכים גם בהווה בקרב הכנסייה הרוסית האורתודוקסית האוטונומית שפרשה מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית ובקרב אחרים. מתנגדיה טוענים כי הוא מנוגד לעקרונות הנצרות הקתולית והאורתודוקסית.

האימיאסלאוויה נזכרה לראשונה במאה ה-20 בספרו של הנזיר אילריון "על הרי הקווקז" (На горах Кавказа) בו טען, על סמך ניסיונו מתפילה, כי שם האל הוא האל עצמו ויכול לחולל ניסים. הספר הפך לפופולרי מאוד בקרב נזירים רבים במדינה הנזירית בהר אתוס בצפון יוון, אשר הביאו כתמיכה לרעיון את גישתו של אפלטון כי שמו של כל עצם קדם לו, ומכך הסיקו כי שמו של האל קדם לבריאה ועל כן הוא האל עצמו. נזירים אחרים בהר אתוס השוו את האימיאסלוויה לפאנתאיזם וטענו כי עובר לבריאה, האל לא נזקק לשם כלל ועיקר. ב-1912 אסר הסינוד הקדוש על הפצת ספרו של אילריון ברוסיה, וגם פטריארך קונסטנטינופול שתמך בו בעבר התבטא נגדו. 

ימין|ממוזער|250px|מנזר איו פדלאימונוס בהר אתוס
בחודש יוני 1913 החמירה המחלוקת בין שתי קבוצות נזירים במנזר איו פדלאימונוס הרוסי בהר אתוס על רקע שאלת התמיכה באימיאסלוויה. סכסוך על רקע בחירתו של נזיר שתמך באימיאסלאוויה כראש המנזר הוביל לתלונה בשגרירות רוסיה ביוון, וממשלת רוסיה הזדרזה ושלחה צי קטן של אוניות אל המנזר שהביא עמו את הארכיבישוף של העיר וולוגדה מלווה בכוח צבאי. הארכיבישוף ניסה לשכנע את תומכי האימיאסלאוויה לחזור בהם מאמונתם אך לשווא, וב-31 ביולי 1913 התקיפו החיילים הרוסים את המנזר, ונהגו באלימות בתושביו למרות שאלה לא גילו התנגדות של ממש. 4 נזירים נהרגו באירוע, 48 נפצעו, ו-840 נזירים נעצרו ונלקחו לאודסה. יתר הנזירים במנזר חתמו על הצהרה לפיה הם מתנערים מהאימיאסלאוויה. רק שמונה נזירים הורשו לשוב למנזר והיתר הוגלו או נאסרו.

עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, בפברואר 1914 התקבלו מספר תומכי אימיאסלוויה בחמימות על ידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה, ובמאי 1914 החליט הארכיבישוף המטרופוליטני של מוסקבה לאפשר לתומכי הזרם להשתתף בטקסים ובתפילות הכנסייה ללא צורך בבקשת מחילה. החלטה דומה התקבלה גם על ידי הארכיבישוף המטרופוליטני של קייב. ב-10 במאי 1914 החליט הסינוד הקדוש כי תומכי האימיאסלבייה יוכלו להמשיך ולשמש בתפקידיהם בכנסייה, אם כי הטפה לעקרונות הזרם נותרה אסורה. התפתחות נוספת לטובתה של האימיאסלוויה חלה כאשר הותר לאלכסנדר בולטוביץ' (Александр Булатович), מנהיג התנועה, לשמש ככומר צבאי במלחמת העולם הראשונה. 

אולם באוקטובר 1918 ביטל הסינוד הקדוש של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית את ההחלטה המתירה לאימיאסלאבים להיות חלק מהכנסייה, אלא אם כן יבקשו מחילה, ובינואר 1919 ניתק בולטוביץ' את קשריו עם הממסד הדתי האורתודוקסי ברוסיה. הכומר אילריון מת ב-1916, בולטוביץ' מת ב-1919, וזרם האימיאסלוויה דעך.  

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נצרות: זרמים שסומנו כמינות
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
אברהם ארנון

**אברהם ארנון** (22 בספטמבר 1887 – 23 במאי 1960) היה מבכירי אנשי החינוך המקצועיים בתקופת ייסודו של משרד החינוך ושימש כיו"ר הראשון של המזכירות הפדגוגית.

## ביוגרפיה
ארנון נולד בשם אברהם באבין בצ'ריקוב שברוסיה הלבנה. בילדותו הוא עבר עם משפחתו לעיר פולוצק, בה קיבל את ראשית חינוכו בחדר ובבית הספר המקומי לבנים. בשנת 1909 התקבל לבית הספר הגבוה למסחר ולכלכלה בקייב, במגמת כלכלה. לאחר סיום לימודיו, בתחילת 1913, עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל נמנה ארנון עם ראשוני המורים האקדמאים. הוא שימש מורה לגאוגרפיה ומתמטיקה בירושלים ובתל אביב. היה פעיל בהסתדרות המורים וכעבור זמן נבחר ליו"ר מרכז המורים. בסוף שנת 1919 נסע להשתלמויות פדגוגיות בארצות הברית ובאנגליה.

בשנת 1920, לקראת שנת הלימודים תרפ"א, מונה למנהל בית הספר לבנות א' בירושלים, תפקיד בו כיהן עד 1930. בתקופה זו הוא שינה את שמו לארנון.

בשנת 1930 נבחר ארנון למפקח על בתי הספר של הזרם הכללי במחוז צפון ולאחר מכן בירושלים. הוא כיהן בתפקידו עד קום המדינה ולאחר מכן היה המפקח הראשי על בתי הספר של הזרם הכללי וליו"ר הוועד המפקח של הזרם. עם ייסוד משרד החינוך והתרבות, בראשותו של השר זלמן שזר, הוא כיהן כסמנכ"ל המשרד. בסוף 1951 הוא התמנה לממלא מקום מנהל אגף החינוך במשרד, תפקיד שהוחזק עד אד על ידי מנכ"ל המשרד. ביוני 1952 מונה לאחראי על הכשרת מורים וגננות. בספטמבר 1952 מונה ליושב ראש ועדה לבחינת גני הילדים הפרטיים, שקבעה שכר לימוד מקסימלי בגני הילדים. עם הנהגת החינוך הממלכתי והקמת גוף מפקח אחיד מונה ארנון למפקח הראשי הכללי, תפקיד בו כיהן במהלך 1954–1955. בין השנים 1953–1957 היה יו"ר המזכירות הפדגוגית, הראשון בתפקיד זה.

בין פעולותיו העיקריות בהנהלת משרד החינוך נכללים מאבקו על איחוד זרמי החינוך ותביעתו לקביעת לימודי תולדות הציונות בתוכנית הלימודים.

בשנת תש"ך זכה בפרס ישראל בחינוך. קודם לכן זכה בפרס טורוב.

ארנון נפטר ב-23 במאי 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. על שמו נקרא בית הספר "ארנון" ברמת גן ובתל אביב וקובץ ממאמריו הודפס בחוברת לזכרו.

## עמדות
ארנון תמך באופן עקבי בצמצום שעות הלימוד בבתי הספר. זאת הייתה עמדתו במרץ 1921 כשרק החל לעבוד כמנהל וזאת גם הייתה עמדתו לאחר 30 שנה כשהיה מפקח ראשי במשרד החינוך והכין תוכנית לצמצום שעות הלימודים. הוא נימק את עמדתו: "נעשו בדיקות מהו ערך השיעורים האחרונים והתברר שהשיעורים הטובים ביותר הם השני והשלישי. השיעור הרביעי כבר חלש יותר, החמישי עוד יותר ואילו הששי נחשב על ידי מורים כבעל תועלת מועטה ביותר."

## קישורים חיצוניים
* קורות חייו, באתר משרד החינוך
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:מורים לגאוגרפיה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחינוך
קטגוריה:יו"ר המזכירות הפדגוגית
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
פסקואל רניירי מזילי

**פסקואל רניירי מזילי** (; 27 באפריל 1910 - 21 באפריל 1975) היה פוליטיקאי ברזליאי ששימש נשיא בית מחוקקים של הסגנים בברזיל בין השנים 1958 ל-1965. הוא שימש במשך שבועיים בתור נשיאה של ברזיל, באוגוסט 1961, בעקבות התפטרותו של ז'אניו דה סילבה קאדרוס וכיוון שסגן הנשיא ז'ואו גולאר היה בעיצומו של ביקור רשמי בסין. כמו כן, גם הצבא הברזילאי מנע מגולאר לרשת את תפקיד הנשיא, אך העניין נפתר מאוחר יותר כאשר הוא הורשה לרשת את הנשיאות תחת השלטון הפרלמנטרי. ב-1 באפריל 1964, אחרי הדחתו של גולאר, מזילי שוב ירש את תפקיד הנשיא עד אשר מרשל אומברטו קסטלו ברנקו לקח את השלטון באמצעות בחירות לא ישירות ב-1964 אחרי הפיכה צבאית.

מזילי החל ללמוד ב-1930 בבית הספר למשפט של אוניברסיטת סאו פאולו אך לא סיים את לימודיו. עבד תקופה קצרה כגובה מיסים. ב-1940 המשיך את לימודי המשפטים בבית הספר למשפט בניטרוי. הוא נלחם במהפכה החוקתית בברזיל בצד של מדינת סאו פאולו. בהמשך החל לעבוד כעיתונאי והתמקד בסיקור כלכלי.

ב-1945 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, והיה למזכיר הכללי לכספים במחוז הפדרלי (1946 - 1947). בשנים 1947–1948 שימש כמנהל בבנק החסכונות הפדרלי, ואחר כך כמנהל בבנק המחוז הפדרלי (1948–1949). ב-1950 נבחר להנהיג את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. נבחר לנשיא בית המחוקקים ב-1958.

## קישורים חיצוניים

* Pascoal Ranieri Mazzilli באתר archontology.org

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ברזיל
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1975
דן שביט

**דן שביט** (נולד ב-23 במרץ 1944) הוא סופר, עורך וצייר ישראלי.

## ביוגרפיה
שביט נולד בקיבוץ כפר סאלד למשפחה מראשוני הקיבוץ. הוא נכדו של חוקר האמנות גרשם קורט פרייער. שביט למד ספרות ואנגלית באוניברסיטת חיפה, ובמשך שנים אחדות עסק בהוראה בבית הספר האזורי הר וגיא.

בשנות השבעים ערך את "בקיבוץ", ביטאון הקיבוץ המאוחד, והשתתף במערכת כתב העת "שדמות". ספרו הראשון, קובץ סיפורים בשם "באוטובוס האחרון", יצא לאור בשנת 1972. מאז הוציא לאור שבעה ספרים נוספים, בהם רומנים ונובלות, וכן קובץ שיחות עם יצחק בן-אהרן. מלבד הכתיבה עוסק שביט גם בציור ורישום והציג בכמה תערוכות.

שביט זכה פעמיים בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים: בשנת 1986 ובשנת 2003.

דן שביט מתגורר בכפר סאלד ועובד כעורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

שביט הוצב במקום ה-103 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה, במקום ה-102 בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 ובמקום ה-110 בבחירות לכנסת העשרים ב-2015.

## ספריו
***באוטובוס האחרון** - סיפורים. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972
***אווה ואברהם**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
***מסע לשבעה קולות**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983
***שיחות עם בן אהרן**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
***אנה ואני**. הוצאת עם עובד, 1986
***משורר מתכוון להתאבד**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989
***בכל פעם שהוא מתאהב**. הוצאת הקיבוץ המאוחד – ספרי סימן קריאה, 1996
***כמו לילה אחרון**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001
***פתאום ראיתי אותו**. הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2004
***ימי עלמה ותום**. הוצאת הקיבוץ המאוחד,2016

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:משפחת פרייער
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:כפר סאלד: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
פלסגים

שמאל|250px|ממוזער|תפוצת הפלסגים במקורות ההלניים השונים
ה**פלסגים** (ביוונית: **Πελασγοί**) הייתה קבוצת שבטים שלפי היוונים קדמו להלנים ביוון וסביב הים האגאי, ואשר חלק מהם המשיכו וישבו באזורים אלה במקביל להלנים ועד למאה ה-5 לפנה"ס. מנגד, זיהו מספר חוקרים יוונים כמו סטראבון וחוקרים רומים כמו אובידיוס את הפלסגים כיוונים, וזאת למרות שגם הם הסכימו שהפלסגים דיברו "שפה ברברית" או "יוונית לא מתוחכמת".

כיום נוטים חוקרים רבים להשתמש במושג כדי לתאר ללא הבחנה את השבטים שישבו סביב הים האגאי קודם לבואם של ההלנים, וקיימת הסכמה שאין המדובר בעם בודד ומובחן אלא בקבוצות אתניות שונות שנוצרו כתוצאה מהגירה ממקורות שונים.

אחת התאוריות המקובלות היא ששבטים אלו הם המקור לפלשתים בארץ כנען.

## קישורים חיצוניים

* 

* שי שמש, פלשתים עליך, באתר מדע גדול, בקטנה, 14 ביולי 2019.

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: עמים
קטגוריה:עמים קדומים
אופטיקה (אגודה)

**אופטיקה** (באנגלית: **Optica**; עד ספטמבר 2021: **האגודה האופטית של אמריקה**, באנגלית: The **Optical Society of America**, בראשי תיבות: **OSA**) היא אגודה מדעית המוקדשת לקידום המחקר התאורטי והניסיוני של אור ואופטיקה. האגודה מארגנת כנסים, תערוכות, מוציאה מספר מגזינים מדעיים (AO, JOSA A, JOSA B, OL), מממנת מחקרים רבים, שיתופים עם התעשייה ובנוסף מקדישה מאמצים רבים לקידום הידע המדעי של תלמידים צעירים בפיזיקה בכלל ובאופטיקה בפרט. קבוצות מחקר שמייצגות את האגודה פזורות על פני העולם ביותר ממאה מדינות שונות ומגיעות מתחומי מחקר שונים: פיזיקה, ביולוגיה, מחקר רפואי, הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת צגים, תקשורת, חקר הראייה, אסטרונומיה, מטרולוגיה, חקר חומרים, דימות ועוד.

האגודה בעלת ניהול עצמי מעודדת עזרה הדדית והיא התאחדות מקצועית ששמה לה למטרה את קידום המדע והטכנולוגיה מתחילת המאה ה-20 ועד ימינו אנו. האגודה נוסדה ב-1916 על ידי 30 מדענים חוקרים ומספר חברות מתחום האופטיקה.

בשנת 2006, דיווחה האגודה על 14,000 חברים, במהלך אותה שנה האגודה פרסמה 33,000 דפים של פרסומים מדעיים ואירחה 22,000 משתתפים בכנסים ופגישות ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים
* 
* כנס OSA במכון ויצמן למדע

## הערות שוליים

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ארגונים
1257

## אירועים
* נוסד הסורבון על ידי  רובר דה סורבון
* המונגולים מתחילים כיבושים בווייטנאם, אך עוזבים אותה עקב החום הכבד.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
חן רייס

**חן רייס** (נולדה ב-1978) היא זמרת אופרה ישראלית, בתפקיד סופרן.

## ביוגרפיה
חן רייס נולדה בחולון כבכורה מבין ארבעה ילדים וגדלה בהרצליה. בת לאב יליד הונגריה, בעל מוסך ומכונאי רכב, אמה יפית נולדה לעולים מסוריה וטורקיה והייתה זמרת בתיאטרון, אופרה ומקהלה.

רייס החלה את הכשרתה המוזיקלית בגיל שמונה, אז החלה לנגן בפסנתר ולרקוד בלהקת בת דור. בנעוריה למדה את שפות האופרה: צרפתית, גרמנית ואיטלקית. במקביל למדה פיתוח קול, שירה והיגוי בשפות אלו אצל תמר רחום ורובין וייזל-קפסוטו. למדה בתיכון תלמה ילין, שם נמשכה לזמרה. בצבא שירתה בתזמורת צה"ל, לאחר שחרורה טסה לניו יורק ללמוד מוזיקה בברוקלין קולג', שם למדה אצל מורתה החשובה ביותר מאז ועד היום רות פלקון. החונך שלה ומי שליווה וטיפח את הקריירה שלה לאורך השנים היה זובין מהטה.

ב-2003 קיבלה חוזה באופרה הבווארית הממלכתית של מינכן, מאז 2006 היא זמרת עצמאית. היא מרבה להופיע באופרה הישראלית ועם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הופיעה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו, באופרה של פלורידה, באופרה של קוויבק, באופרה של דרזדן, בפסטיבל מוצרט של הבנק העולמי, בפסטיבל לנודייר. הופיעה כסולנית עם תזמורות הבארוק של ירושלים ושל שיקגו, עם התזמורות הפילהרמוניות של באפלו ומינכן, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם התזמורות הפילהרמוניות של מינסוטה ופיטסבורג.

נבחרה לקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007.

ב-2011 הוציאה את הפרויקט האמנותי "Liaisons" על גבי CD, בו היא שרה מיצירות סליירי, מוצרט, היידן וצ'ימרוזה בליווי התזמורת הקאמרית של קלן, הפרויקט מוקדש לעיר וינה, בה פועלת רייס ובה פעלו מלחינים אלה במאה ה-18. מגזין המוזיקה הקלאסית החשוב, גרמופון, קבע בסיקור הדיסק שרייס היא אחת מזמרות הסופרן הגדולות של הדור. כמו כן נבחרה בנובמבר 2011 לזמרת הבית של האופרה של וינה לעונת ההופעות 2012.

רייס נשואה + 2 ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

* חן רייס ב"אופוס" - המגזין למוזיקה קלאסית 
* ביוגרפיה באתר האופרה הישראלית
* ביוגרפיה בהבמה
* זמרת הסופרן חן רייס בריאיון להבמה
* אופרה אחרת לגמרי 
* זמרת חן רייס זוכת פרס הקרן למצוינות בתרבות
* אודות רייס באתר הקרן למצוינות בתרבות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות אופרה ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה יהודים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1978
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
סירופ מייפל

ממוזער|250px|סוגים שונים של סירופ מייפל
ממוזער|100px|פרסומת קנדית לסירופ מייפל (1908)
[ממוזער|100px|בקבוק סירופ מייפל תוצרת [קוויבק]]
**סירופ מייפל** (על פי האקדמיה ללשון **שירוב אדר**) הוא סירופ ממתיק המיוצר באופן מסורתי מלשד העצה של מספר מיני אדר (*Acer*). מקובל להשתמש בו כתוספת לחביתיות, וופלים או פרנץ' טוסט. לעיתים משמש באפייה, בייצור ממתקים וכתוספת לקינוחים.

## ייצור

קובץ:Sap plastic tubing.jpg|ניקוז הלשד
קובץ:Maple syrup taps.jpg|ניקוז הלשד
קובץ:Maple syrup being prepared at the Kortright Conservation Centre.jpg|הכנת סירופ מייפל בווהן


סירופ המייפל מיוצר באופן מסורתי ואותנטי בצפון אמריקה. אף שנהוג לייחסו בעיקר לפרובינציית קוויבק בקנדה ולמדינת ורמונט בארצות הברית ניתן, למעשה, לייצרו בכל מקום שבו מתאפשרת צמיחת עצי אדר הסוכר. קנדה אחראית ליותר מ-80% מן הייצור העולמי של סירופ מייפל, כלומר – 7 מיליון גלונים בשנה (נתוני 2005). רוב הייצור, כ-75% מהייצור העולמי, שווה ערך למעל 400 מיליון דולר קנדי בשנה (מנתוני 2012) מתבצע בקוויבק. כמויות קטנות יותר מיוצרות אף בפרובינציות אונטריו, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד. בארצות הברית מתבצע עיקר הייצור במדינת ורמונט (בהיקף של 410,000 גלונים לשנה). כמויות קטנות יותר מיוצרות במיין, ניו יורק, פנסילבניה וכמה מדינות נוספות בניו אינגלנד והמערב התיכון. שליטתה של קוויבק בשוק העולמי היא חדשה יחסית, כיוון שעד שנות ה-40 של המאה העשרים, הייתה ארצות הברית היצרנית העיקרית של סירופ מייפל.

בתהליך הייצור נעשה שימוש בעיקר בלשד עצי אדר הסוכר (*A. saccharum*), ולעיתים גם בלשד עצי אדר שחור (*A. nigrum*) ואדר אדום (*A. rubrum*), בשל תכולת הסוכר הגבוהה שלהם. באופן מסורתי את סירופ המייפל רודים על ידי ביצוע חתך בעץ האדר וניקוז הנוזל לדלי. כיום מקובל לבצע את האיסוף באמצעות צינורות פלסטיק, הגם שיש המשתמשים עדיין בשיטות המסורתיות. לא מתבצע חתך בעץ שגילו פחות מ-40 שנה וקוטרו קטן מ-25 סנטימטרים. עומקו של החתך הוא בערך 25–38 מילימטרים.

ייצור המייפל מתרכז בחודשים פברואר, מרץ, ואפריל, בהתאם לתנאי מזג האוויר. לילות מקפיאים וימים חמימים נחוצים לעידוד זרימת נוזל העצה. מעבר מטמפרטורה גבוהה מנקודת הקפאון לטמפרטורה נמוכה מנקודה זו גורם לספיגת מים מן האדמה, ומעבר טמפרטורה הפוך גורם להתפתחות לחץ פנימי, אשר בסיוע כוח המשיכה מוביל לזרימת הנוזל דרך החתכים בגזע העץ ובענפיו. צינורות המוחדרים לעץ משמשים לאיסוף הנוזל והובלתו לדליים או למערכת צינורות חיצונית. שימוש במערכת צינורות מודרנית תוך יצירה מלאכותית של ריק מגביר את התפוקה. בכל שנה נקדח חור בנקודה אחרת על מנת לאפשר החלמה של גזע העץ.

בשיטה המסורתית הועבר הנוזל שנאסף בדלי למקום עיבודו, הקרוי "בקתת סוכר" (או "בית סוכר"). כיום ההעברה לבקתת הסוכר מתבצעת באמצעות צינורות. בבקתת הסוכר מוזרם הלשד באיטיות למשטח אידוי שבו הוא מורתח עד הפיכתו לסירופ. התהליך איטי בשל כמות המים שיש לאדות לשם יצירת הסירופ; מ-40 ליטרים של לשד (תנובה ממוצעת של עץ מייפל בוגר בעונה) מיוצר כליטר אחד בלבד של סירופ (לאחר שאוּדוּ ממנו 39 ליטרים של מים).

## ראו גם

* גניבת סירופ המייפל הקנדי הגדולה 

## קישורים חיצוניים

* מכון מחקר לסירופ מייפל באוניברסיטת קורנל 
* אתר מועצת סירופ המייפל של צפון אמריקה, עם קישורים לאתרי ארגונים מקומיים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האמריקאי
קטגוריה:המטבח הקנדי
קטגוריה:ממתיקים
קטגוריה:סירופים
שפריץ (תוכנית רדיו)

**שפריץ** היא תוכנית רדיו לנוער ששודרה בגלי צה"ל (צה"ל 2) בשנים 1990 ו-1991.

מגיש התוכנית היה רון לוינטל, העורך היה גיא וסרמן, והשתתפו בה צוות של כתבי נוער, בהם סימונה דהן, שגיא בן-נון, עדנה חמדני (כהן קדוש), אופיר גלזר ואורן וינברג. התוכנית כללה ראיונות טלפוניים מהאולפן, שיחה עם אורח מתחום הבידור, כתבות שהכינו כתבי הנוער, ניידות שידור בבסיסי צה"ל ושיחות עם מאזינים.

עם שינוי לוח התוכניות בפרוץ מלחמת המפרץ ב-15 בינואר 1991, ירדה התוכנית מלוח השידורים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
קטגוריה:נוער בישראל
באופן מילולי

**באופן מילולי** היא תוכנית רדיו יומית ישראלית המשודרת בתחנת הרדיו גלי צה"ל, בהגשתו של הלשונאי ד"ר אבשלום קור, ועוסקת בנושאי לשון עברית ובלשנות בליווי שירים עבריים ודוגמאות מחיי היום יום בישראל.

הפינה הושמעה לראשונה בשנת 1977 ביוזמת מפקד התחנה דאז, ד"ר מרדכי נאור. התוכנית משודרת מדי יום בשעות הבוקר מספר דקות לפני השעה 06:00 ואחר־הצהריים, מספר דקות לפני השעה 15:00. הפינה הקנתה לאבשלום קור פרסום רב כמומחה לענייני לשון וכמרצה מבוקש.

בעקבות הצלחת הפינה הרדיופונית ולאחר שזכה קור בפרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית, צולמה בסוף שנות ה-80 גם גרסה טלוויזיונית לערוץ הראשון בשם "הגיע זמן לשון".

בשנת 2014 אמר קור בתוכנית אמירות שנתפסו כגזעניות. בעקבות תלונות שהתקבלו, הובהר לקור שעליו לדבר בפינתו רק על ענייני לשון.

## לאורך השנים
עד שנות האלפיים שודרו עשרת אלפים פינות לפחות.

בפברואר 2010 הוסרו מאתר גלי צה"ל יותר מ-300 פרקים, ומאז מועלות הפינות ביוזמת פורום גלי צה"ל לאתר הפודקאסט הישראלי.

## אות הפתיח
אות הפתיח של הפינה הוא פתיחת השיר "**במזרח זורח ורד**", בביצוע חבורת שירי תנועות הנוער. השיר, שנכתב על ידי נתן אלתרמן ב־1934, הולחן שנה לאחר מכן, על ידי דניאל סמבורסקי.

## קישורים חיצוניים
* באופן מילולי, הקלטות הפינה באתר הפודקאסט הישראלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
מריה מרגרטה מרשאן

**מריה מרגרטה דאנצי-מרשאן** (בגרמנית: **Maria Margarethe Danzi**, כאשר **Marchand** הוא שם נעוריה; 1768 – 11 ביוני 1800) הייתה זמרת סופרן ומלחינה גרמנייה.

## ביוגרפיה
אביה של מרגרטה מרשאן, תאובלד הילריוס מרשאן, מונה על ידי הנסיך הבוחר קרל תאודור למשרת המנהל הראשון של התיאטרון הלאומי של מנהיים. אמה, מגדלנה לבית ברושאר (Brochard), הייתה שחקנית ורקדנית בלט והייתה סוברט בתיאטרון שניהל בעלה. המחלוקת על מקום לידתה של מרגרטה נובע מאורח חייהם של הוריה, אשר חיו במנהיים בתקופה שבה נולדה, אך פעלו כתיאטרון אורח בפרנקפורט, וייתכן ששם נולדה.

כבר בגיל צעיר ניגנה מרשאן בפסנתר והופיעה כזמרת. ב-1787, כשהייתה בת 21 בלבד, הופיעה בתפקיד ראשי במחזה של יוהאן יאקוב אנגל. בין 1778 ל-1782 קיבלה שיעורי מוזיקה אצל מי שתהייה מאוחר יותר החמות שלה, פרנציסקה לברון (אמו של המלחין פראנץ דאנצי). בין 1782 ו-1784 הייתה תלמידתו של לאופולד מוצרט בזלצבורג. מרשאן הייתה אחת הנשים המלחינות היחידות בתקופתה, שבה נשים בדרך כלל נאלצו להסתפק בתפקידי שירה. ב-1785 קיבלה תפקיד ראשי בתיאטרון החצר של מינכן וב-26 באפריל 1786 הופיעה לראשונה כזמרת החצר.

ב-1790 נישאה למלחין פראנץ דאנצי ויצאה עמו למסע הופעות שביסס את מעמדה כ"פרימה דונה", גברת, או זמרת ראשונה באירופה. ב-1800 נפטרה מדלקת ריאות.

בחייה, הייתה מרשאן אחת מזמרות הסופרן המפורסמות בעולם. מרבית היצירות שהלחינה סבלו מהתעלמות בשל מינה, וזכו לפרסום ולביצוע רק מאוחר יותר.

מרשאן הלכה לעולמה ב-1800 במינכן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות גרמניות
קטגוריה:מלחינות גרמניות
קטגוריה:זמרות המאה ה-18
קטגוריה:מלחינות המאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-19
קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:נפטרות ב-1800
תיאו מסרו

**תיאו מסרו** (באנגלית: **Teo Macero**; 30 באוקטובר 1925 – 19 בפברואר 2008) היה סקסופוניסט ג'אז, מלחין ג'אז ומפיק תקליטים אמריקאי, היה אחראי בחברת התקליטים קולומביה רקורדס מ-1959 עד 1975 על כל ההקלטות של צ'ארלס מינגוס, ת'לוניוס מונק ומיילס דייוויס.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:סקסופוניסטים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
ישראל רייכרט

**ישראל רייכֶרט** (**Reichert**; 5 באוגוסט 1891 – 22 במאי 1975) היה ממניחי היסודות למחקר הפיטופתולוגי ולחקר החקלאות בישראל. הוא היה מראשוני מכון וולקני, פרופסור בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל למדעי החיים (תשט"ו).

## קורות חיים
רייכרט נולד ב-1891 בעיירה אוזורקוב (Ozorków) שבפולין הרוסית, בן למשפחה דתייה ואמידה. בילדותו למד בישיבה בראשותו של הרב ריינס. בשנת 1908 עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד כפועל חקלאי ולמד בסמינר למורים העברי בירושלים. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1911, עבד כמורה בבית הספר של "עזרה" בחיפה. כעבור שנתיים נסע ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת ברלין והשתלם בביולוגיה. בתחום זה המשיך להורות ולחקור, ובשנת 1921 השלים דוקטורט, במסגרתו חקר את גידולי הפטריות במצרים (*Die Pilzflora Aegyptens*). בכל תקופה זו שהה באירופה והיה פעיל בארגונים ציוניים.

לאחר שסיים את עבודת הדוקטור, הוזמן רייכרט על ידי אוטו ורבורג ויצחק וילקנסקי לנהל את המחלקה לחקר מחלות צמחים בתחנת הניסיונות החקלאית שהקימו בארץ ישראל. הוא נמנה עם חוקריה הראשונים של התחנה וייסד בה את המחלקה לפתולוגיה של צמחים (נקראה גם פיטופתולוגיה). בראש מחלקה זו עמד במשך 37 שנים, בין 1922–1959, עד לפרישתו. החל מאמצע שנות החמישים, עם מעבר התחנה למכון וולקני בבית דגן, עמד גם בראש המכון להגנת הצומח.

פעילותו המחקרית זכתה גם להכרה אקדמאית. בשנת 1943 התמנה רייכרט למרצה במכון להוראת החקלאות (לימים שלוחת האוניברסיטה העברית ברחובות) ובשנת 1949 קודם לדרג פרופסור מן המניין. תרומתו לחקר מחלות הצמחים הייתה רבת חשיבות בתקופת עבודתו. מחלקתו הייתה בין הגדולות והפעילות ביותר במכון וולקני. עובדיו הביאו לזיהוי המאפיינים המסייעים להתפתחות מחלות צמחים. במחלקתו התפתחו לראשונה תחומי הוירולוגיה והפתוגאוגרפיה. מחקריהם של רייכרט ועובדיו הביאו לחיזוי של התפתחות מחלות בצמחים והביאו לשכלול שיטות ההדברה הרצויות. בין היתר, היה הראשון בעולם אשר חקר את השפעת הטל על התפתחות מחלות עלים.

בשנת תשט"ו היה רייכרט חתן פרס ישראל למדעי החיים, על מחקריו בתחום מחלות הצמחים.

בשנת 1959 פרש מראשות מחלקתו, בה המשיך לעבוד עד שנת 1968.

רייכרט נפטר בבית החולים הרצפלד לאחר מחלה בשנת 1975. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הניח את אשתו, הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט, שלה היה נשוי מיוני 1928, ואת אחיו, ד"ר יעקב רייכרט.
אלמנתו נפטרה ב-1994 ונקברה לצדו. אחיו וגיסתו נקברו לצדם.

## לקריאה נוספת
* יוסף פלטי, "ישראל רייכרט: הציוני שהיה לחלוץ הפיטופאתולוגיה בישראל", **מדע**, כ (1975), עמ' 86–88

## קישורים חיצוניים
* 
* קורות חייו באתר מכון וולקני
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:חקלאות: חוקרים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:בוטנאים ביישוב
קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון וולקני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1891
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
לא רעב ולא אוהב

**לא רעב ולא אוהב** (באנגלית: **Green Eggs and Ham**) הוא ספר ילדים פופולרי שנכתב על ידי דוקטור סוס ופורסם בשנת 1960. ספר זה נחשב לספר הילדים הרביעי במספר העותקים שנמכרו בכל הזמנים. הספר תורגם לעברית על ידי לאה נאור. ב-8 בנובמבר 2019 סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המבוססת על הספר עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.

## עלילה
העלילה כוללת שתי דמויות - סאם (Sam; בתרגום לעברית "סאם זה השם") וגאי שמי איי. סאם הוא דמות אנרגטית ושמחה המנסה לשכנע את גאי (העצבנית, רגזנית ודיכאונית) לאכול "ביצים וירך-חזיר ירוקים" - "green eggs and ham" (בתרגום לעברית ביצים ונקניק ירוקים). גאי מסרב לאכול את המאכל. סאם מציע לאכול אותו במספר אתרים (בית, מכונית, צמרת עץ) ועם מבחר בעלי חיים (שועל, תיש, עכבר). 

בסיום הספר גאי מסכים לאכול את המאכל ומגלה שהוא אוהב אותו.

## אוצר המילים
ספר זה מיועד לקוראים מתחילים ולכן הוא מכיל 49 מילים שונות בנות הברה אחת (ועוד מילה אחת בת שלוש הברות). מקורו של הספר בהתערבות בין בנט סרף, המוציא לאור של דוקטור סוס, אשר התערב עמו שלא יוכל לכתוב סיפור הכולל רק 50 מילים שונות, לאחר שחתול תעלול כלל 236 מילים שונות.
הסיפור הוא "סיפור מצטבר" כאשר כל פעם נוספת שורה והשורות הקודמות חוזרות על עצמן.

חמישים המילים המופיעות בספר הן: a, am, and, anywhere, are, be, boat, box, car, could, dark, do, eat, eggs, fox, goat, good, green, ham, here, house, I, if, in, let, like, may, me, mouse, not, on, or, rain, Sam, say, see, so, thank, that, the, them, there, they, train, tree, try, will, with, would, you.

בספר זה, סאם-זה-השם (Sam-I-am) מדבר לרוב במשקל טרוכאי (מקצב עולה), וגאי, אותו הוא משכנע משיב לו במשקל יאמבי (מקצב יורד).

## איורים
בדומה לרבות מדמויותיו האחרות של דוקטור סוס, סם וחברו הם יצורים פרוותיים עם אף גדול, העומדים על רגליים, מסוגלים לדבר ובעלי הבעות פנים אנושיות.

לראש החבר כובע שחור וגבוה, המציג את רגשותיו של החבר (כשהחבר עומד הכובע נמתח, כשהחבר נבהל גם הכובע מתקפל).

איורי הספר כוללים איורים האופייניים לספריו של סוס, כגון שלטים דמויי כף יד שעליהם הכיתוב "כאן" ו"שם", ומסילות ברזל בעלות פניות בלתי אפשריות מבחינה מעשית.

## פרסום ופופולריות
הספר פורסם בשנת 1960 וזכה להצלחה מיידית. הספר נחשב לספר הילדים בכריכה קשה הרביעי מבחינת שיאי מכירה בכל הזמנים. בסקר שנערך בקרב מחנכים בארצות הברית בשנת 1999 זכה הספר במקום השלישי בפופולריות שלו.

הספר תורגם לשפות רבות, ואף הופצו מתכונים המבוססים על שם הספר האנגלי ("ביצים וירך-חזיר ירוקים").

## אזכורים
בסרט "הנשיא מאוהב" מ-1995 אחד מעובדי הנשיא, בשיחה עם הנשיא ,אומר בין היתר: "I do not like green eggs and ham". 

בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 2007 בבית משפט מחוזי בארצות הברית, פסק שופט בית המשפט המחוזי ג'יימס מורהד בפרפרזה על האמור בספר, לאחר שקיבל מאסיר ביצה בדואר כי "אינו אוהב ביצים בתיקיו": 
"I do not like eggs in the file. I do not like them in any style. I will not take them fried or boiled. I will not take them poached or broiled. I will not take them soft or scrambled/Despite an argument well-rambled. No fan I am/Of the egg at hand. Destroy that egg! Today! Today! Today I say! Without delay!'"


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי 1960
קטגוריה:ספרי דוקטור סוס
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרי רנדום האוס
קתדרלת זוורטנוץ

**קתדרלת זוורטנוץ** (ארמנית **Զվարթնոց տաճար** - "קתדרלת המלאכים השמימיים") היא אתר ארכאולוגי בארמניה השוכן כ-16 ק"מ מערבית לירוואן, בין העיר ואראשאפאט ונמל התעופה הבינלאומי זוורטנוץ. הקתדרלה המונומנטלית הוקמה במאה ה-7 וחרבה במאה ה-10. בשנת 2000, הוכרז האתר, יחד עם הקתדרלה והכנסיות בואראשאפאט (אצ'מיאדזין), כאתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
האתר נבנה בין השנים 643 ו-662 בזמן שארמניה התאוששה מפלישת הערבים הראשונה. הקתדרלה המיוחסת לקתוליקוס נרסס השלישי, הוקמה כקתדרלה הראשית במדינה ונועדה להאפיל בהדרה על הקתדרלה באצ'מיאדזין. היא הוקדשה לגרגוריוס המאיר, מייסד הכנסייה הארמנית והקתוליקוס הראשון שלה, ולפי אחת המסורות בה נשמרו שרידיו. לפי עדותו של ההיסטוריון הארמני מובסס קלאנקטוואצי, נכח הקיסר קונסטנס השני בטקס ההקדשה בשנת 652, והוא אף התכוון לבנות מבנה דומה בקונסטנטינופוליס. לאחר כיבוש הבירה, דווין, העביר נרסס השלישי את מושב הקתוליקוס מדווין לזוורטנוץ לזמן קצר. הקתדרלה חרבה ככל הנראה ברעידת אדמה בשנת 930, נותרה בהריסותיה ונשכחה, עד שנתגלתה מחדש בתחילת המאה ה-20 ונחקרה בין השנים 1900 ו-1907. אפשרות אחרת היא שהחורבן אירע כתוצאה מתקיפת ערבית. החפירות נערכו בהנהגת הורדאפט חאצ'יק דאדייאן, ובין היתר התגלו ארמון הקתוליקוס ויקב. עוד התגלה כי הקתדרלה נצבה מעל שרידי מבנה אוררטי מתקופה המלך רוסא השני (680-639 לפנה"ס).

## השרידים
פנים הקתדרלה היה בנוי בצורת צלב יווני שארבע זרועותיו מעוצבות בצורת ארבעה אפסיסים. במבנה היו שלוש קומות שכל אחת מהן הייתה קטנה מזו שמתחתיה. הקומה הראשונה הוקפה בקירות חיצוניים בצורת פאון בן 32 צלעות, ולכן נראתה כעגולה מרחוק. הקומה השנייה הייתה למעשה המשכו של הצלב היווני מקומת הבסיס, אך ללא המבנה המעגלי ההיקפי, ואילו הקומה השלישית הייתה פאון בן 16 צלעות ונראתה גם היא כעגולה. כיפת המבנה בצורת חרוט נישאה לגובה של 45 מטר. בשלוש הקומות היו קבועים חלונות כמספר צלעותיו של הבניין. קירות הקתדרלה כוסו בפרסקות, פסיפסים ובתבליטים המתארים מוטיבים מעולם הצומח. במרכזו של המבנה שכנה בריכת טבילה.

בצידה הדרום-מערבי של הקתדרלה הוקם ארמונו של הקתוליקוס, שהיה עשוי משני חלקים שביניהם חצץ מסדרון. בחלק המערבי היו שני אולמות ומספר חדרים. האולם הגדול בו נערכו כינוסים וקבלות פנים, חולק על ידי שישה עמודים לשלוש ספינות; ואילו האולם השני, מעט קטן יותר, שימש כחדר אוכל ואולי אף כחדר כס. חלקו המזרחי של ארמון הקתוליקוס כלל חדרי מגורים ושירות, בית מרחץ וחדרי אחסון. מדרום לארמון שכנה כנסייה נוספת מהמאה ה-5 או ה-6. עוד שכנו במקום גת ומכלי אבן ליין. מהקתדרלה שרדו מספר קשתות וכמה עמודים מעוטרים, הניצבים בלב החורבות. דגם של הקתדרלה שאמינותו מוטלת בספק מוצג במוזיאון ההיסטוריה הארמנית בירוואן והוא מופיע על שטר של 100 דראם ארמני.

## גלריה

Zvartnoc120427.jpg|שרידי הקתדרלה בזוורטנוץ והר אררט
Armenië - Kaukasus (2896850946).jpg|שרידים באתר
Zvartnots_img_6957.jpg |כותרת "יונית ארמנית" משוחזרת
Zvartnots img 6958.jpg |עמוד
Zvartnots img 6967.jpg |כותרת בדמות נשר
Zvartnots-Columns.jpg|קטע משוחזר בהריסות
Zvartnots-Ceramics.jpg|כדי יין באתר
Եկեղեցական համալիր՝ Վաղարշապատի Սբ. Գրիգոր (Զվարթնոց), ArmAg.JPG|האתר מן האוויר
Zvart1.jpg |הצעה לשחזור הקתדרלה
Zvart2.jpg |הצעה לשחזור הקתדלה
Zvart3.jpg |פנים הקתדרלה (שחזור)


## ראו גם
* ואראשאפאט

## קישורים חיצוניים

* 
* זוורטנוץ באתר ארמניקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמניה: אתרי מורשת עולמית
זוורטנוץ
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית
קטגוריה:ארמניה: מבני דת
הנס קלזן

**הַנְס קֶלְזֶן** (בגרמנית: **Hans Kelsen**; 11 באוקטובר 1881 – 19 באפריל 1973) היה משפטן אוסטרי-אמריקאי יהודי.

## קורות חיים
קלזן נולד בפראג להורים יהודים. הוא עבר עם משפחתו לווינה כשהיה בן שנתיים. בסיום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת וינה שם השלים את הדוקטורט בשנת 1906. בשנת 1911 השלים את הפוסט-דוקטורט (שלב הקרוי Habilitation בשיטות הגרמניות) עם התמחות במשפט ציבורי ותורת המשפט ופרסם את מחקרו המשמעותי הראשון – "בעיות עיקריות בתאוריה של המשפט הציבורי" (Hauptprobleme der Staatsrechtslehre). בשנת 1912 נשא קלזן לאשה את מרגרט בונדי, ולזוג נולדו שתי בנות.

קלזן החל ללמד משפטים באוניברסיטת וינה בשנת 1911 ובשנת 1919 מונה לפרופסור מן המניין למשפט ציבורי ומנהלי באוניברסיטת וינה. הוא ייסד וערך את כתב העת למשפט ציבורי (Zeitschrift für Öffentliches Recht). לבקשת קרל רנר, ראש ממשלת אוסטריה, עסק קלזן בניסוח חוקה חדשה לאוסטריה וזו נתקבלה בשנת 1920 ומהווה את הבסיס למשפט החוקתי האוסטרי עד עצם היום הזה. קלזן מונה לבית המשפט החוקתי למשך כל חייו.

בעקבות התגברות המחלוקות הפוליטיות על כמה מפסקי דינו של בית המשפט לחוקה, בעיקר בנושאי גירושין, והאקלים הציבורי השמרני, הודח קלזן, שנחשב לסוציאל-דמוקרט, מבית המשפט בשנת 1930. מיד לאחר מכן קיבל קלזן הצעה לשמש פרופסור באוניברסיטת קלן. כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 הוא הודח גם ממשרה זו ועבר לז'נבה, שם לימד משפט בינלאומי במכון ללימודים בינלאומיים בין 1934 ל-1940 ובמקביל כיהן כפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג, עד להשתלטות הנאצים על צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 עבר לארצות הברית, הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן היה לפרופסור מן המניין במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד צאתו לגמלאות בשנת 1952. בשנים אלה עסק בעיקר במשפט בינלאומי ובמוסדות בינלאומיים. בין 1953–1954 שימש מרצה אורח למשפט בינלאומי במכללת המלחמה של הצי האמריקני. בשנת 1953 הציעה לו ממשלת ישראל לכהן כיועץ של מדינת ישראל לענייני משפט בינלאומי, אולם סירב בנימוק שבגילו הוא עלול לא למלא את התפקיד כראוי.

במהלך שנות עבודתו פרסם מספר ספרים בנושאי משפט. בשנת 1925 פרסם את הספר "תאוריה פוליטית כללית" (Allgemeine politische Theorie) בברלין ובשנת 1934 פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו תורת משפט טהורה (Reine Rechtslehre). גרסה נוספת של ספר זה הוא הוציא לאור בשנת 1960. לאחר פרישתו הוא הכין ספר על תאוריה כללית של הנורמות, אך החליט לא להוציאו לאור.

בשנת 1971 הקימה ממשלת אוסטריה מכון למחקר משפטי על שם קלזן בווינה.

## פרסים

## ספריו
* 
* '''תורת משפט טהורה''', תרגום אנגלי.

## לקריאה נוספת
*ד"ר עומר שפירא, "תורת המשפט" (בורסי הוצאה לאור, 2007), עמ' 134-99
* יצחק קלינגהופר, **הנס קלזן - חייו ומשנתו בקצירת האומר**, משפטים, אב תשל"ו, עמודים 231-229
* **אלוהים, מדינה, טבע, אדם: הנס קלזן על תאולוגיה פוליטית ומשפט טבעי** - יצחק אנגלרד (ערך ותירגם מגרמנית). הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2010.

## קישורים חיצוניים
* 

* מכון הנס קלזן בווינה
* השופט יצחק אנגלרד, על חייו ותורתו של הנס קלזן
* 
* 

קטגוריה:מהגרים לארצות הברית
קטגוריה:חוקרי משפט יהודים
קטגוריה:חוקרי המשפט הבין-לאומי
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:שופטים יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קלן
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
פפסי ואן

**פפסי ואן** (באנגלית: **Pepsi One**) הוא משקה מוגז קל נטול סוכר בטעם קולה המיוצר על ידי חברת פפסיקו. מקור שמו בערך הקלורי הנמוך - פחות מקלוריה בכוס. משווק בארצות הברית כתחליף אפשרי לפפסי קולה ולדיאט פפסי.

## שיווק
ההודעה על הולדתו של המוצר ניתנה שעה אחת בלבד לאחר שמינהל המזון והתרופות האמריקני אישר את השימוש בממתיק המלאכותי אצסולפאם-K (הידוע בארצות הברית כ-Ace-K) במשקאות קלים בשנת 1998 הודיעה חברת פפסיקו על השקת המשקה החדש שבו נעשה שימוש בממתיק זה. המשקה התבסס על מוצר אחר ששווק עוד קודם לכן במדינות אחרות ונקרא פפסי מקס, עם שינויים קלים בנוסחת הטעם שנועדו להתאימו לשוק האמריקני.
כבר בשנת 1999 הגיע היקף המכירות לכ-225 מיליון דולר. על כן נחשב המוצר לאחד מעשרת מוצרי המזון והמשקה המצליחים ביותר שהושקו לאחר 1997.
המתקת המשקה נעשתה תחילה על ידי שילוב של אספרטיים ואצסולפאם-K. בשנת 2005 הוחלף האספרטיים בסוכרלוז (מיוצר תחת שם המותג Splenda) המשמש מאז כממתיק השני, והמשקה הושק מחדש. המשקה ממוצב בארצות הברית כמתחרה העיקרי של קוקה-קולה זירו של חברת קוקה-קולה, ומתחרה למעשה גם ביתר משקאות הקולה המוגזים נטולי הסוכר כגון דיאט קוקה-קולה ודיאט פפסי.
בישראל המשקה מוכר בשם פפסי מקס.

## מרכיבים וערך תזונתי
מרכיבי המשקה הם: מים, פחמן דו-חמצני, קרמל, חומרי טעם טבעיים ומלאכותיים, חומצה זרחתית, אשלגן בנזואט, סוכרלוז, קפאין, חומצת לימון ואצסולפאם-K. ערכו התזונתי למנה (240 מיליליטר): 1 קלוריה, 25 מ"ג נתרן. במוצר אין חלבונים, פחמימות ושומנים.

## ראו גם
* קוקה-קולה זירו (המתחרה העיקרי בארצות הברית).

## קישורים חיצוניים
* אתר המשקה בארצות הברית.
* כיצד עשו את הפרסומת לפפסי ואן (השקה מחודשת בארצות הברית).

## הערות שוליים

קטגוריה:קולה
קטגוריה:פפסיקו
וורונז' (מחוז)

**מחוז וורונז**' (ברוסית: **Воронежская область**, בתעתיק: **וורונז'סקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. 

המחוז הוקם ב-13 ביוני 1934. 

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 2,273,417 תושבים.

בשטח המחוז עובר נהר דון.

## היסטוריה
בתקופת הברזל באזור התיישבו סקיתים שבהמשך הוחלפו על ידי סרמטים. בסוף המאה ה-9 לאזור הגיעו עמים סלאבים.

מתקפות מצד עמים נודדים פגעו בהתרחבות התיישבות קבועה באזור.

בשנת 1585 הוקם מבצר וורונז' להגנת על הגבול הדרומי של רוסיה הצארית. בשנת 1696 באזור הוקמה מספנה וממנה החלו מסעות של פיוטר הגדול לכיוון ים אזוב. בשנת 1711 וורונז' הוכרז כמרכז גוברניית אזוב ובשנת 1725 שמה שונה לגוברניית וורונז'. גוברניה זו כללה שטחים שכיום לא נכללות במחוז.

במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה באזור התחוללו קרבות בין הצבא הלבן לבין הצבא האדום.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 גוברניית וורונז' בוטלה ואזור שולב ביחידות מנהליות שונות. בשנת 1934 מחוז וורונז' הוקם מחדש. בהמשך חלקים ממנה הועברו למחוזות טמבוב ואוליול החדשות. בשנת 1954 חלקים של המחוז הועברו ל מחוז בלגורוד ומחוז ליפצק.

במהלך מלחמת העולם השנייה חלקים של המחוז נכבשו על ידי כוחות ורמאכט ושוחררו בשנת 1943.

בשנת 2010 התרחשו באזור שריפות משמעותיות.

בשנת 2023 האזור סבל ממרד של קבוצת וגנר.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז וורונז'" שכוללת 56 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר אלכסנדר גוסב. הוא התחיל כהונה שנייה בשנת 2023. 

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-31 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-3 ערים בעלי חשיבות מחוזית. 

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 2,273,417 תושבים. זאת לעומת כ-2.5 מיליון תושבים בשנת 1970. כ-69% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.

כ-68% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וורונז' מתגוררים כ-840 אלף תושבים.

בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-90% מאוכלוסיית המחוז.

## כלכלה
המחוז מתאפיין ברמה גבוהה של פיתוח תעשייה, במיוחד בניית מכונות, תעשייה כימית ותעשיית המזון.

בשטח המחוז הוקמה תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז' שמהווה המקור העיקרי של חשמל וחום לתושבי המחוז.

המחוז מהווה גם מקור חשוב לאספקת תוצרת חקלאית.

### תחבורה
דרך המחוז עובדות כבישים בעלי חשיבות ארצית M4 מוסקבה-נובורוסייסק ו-R-22 מוסקבה-אסטרחן.

מסילת ברזל ראשונה הופעלה בשנת 1869. מאז נבנתה רשת מסיל       ות ברזל מפותחת.

על נהר דון הוקמו מספר נמלים להעברת סחורות. 

במחוז פועל נמל התעופה הבינלאומי וורונז'.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
וורונז'
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
ירוסלבל (מחוז)

**מחוז יָרוסלבל** (ברוסית: **Ярославская область**, **ירוסלבסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי במרחק של כ-300 ק"מ ממוסקבה.

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,187,558 תושבים.

המחוז הוקם ב-11 במרץ 1936.

בשטח המחוז עובר נהר וולגה.

## היסטוריה
הרוסים מהווים את האוכלוסייה המקורית של האזור. העיר רוסטוב מוזכרת בשנת 862. לאחר הקמת רוס של קייב רוסטוב היה מרכז שלטוני של צפון-מזרח. בשנת 1010 הנסיך ירוסלב הקים את העיר ירוסלבל. במהלך המאה ה-12 הנסיך המקומי היה יורי דולגורוקי שהעיבר את מרכז הנסיכות לסוזדל ומאז חשיבותה של עיר רוסטוב הלכה ופחתה. בשנת 1155 אנדרי בוגולובסקי העביר את מרכז נסיכות לעיר ולדימיר. במהשך היה פיצול של נסיכויות ובכך הוקמה לראשונה נסיכות ירוסלבל.

בשנת 1238 לאזור הגיעו מונגולים. מצור על ירוסלבל נמשך מספר ימים ובסופו של דבר העיר נכבשה ונהרסה.

סרגיי מראדונז' שהיה בין תומכי מאבק מזוין נגד הכובשים נולד באזור. בשנת 1463 האזור סופח לנסיכות מוסקבה. בתקופת הצרות באזור התחוללו קרבות רבות.

בשנת 1702 ברוסטוב נפתח מוסד להשכלה גבוהה השני ברוסיה הצארית והוא פעל עד לשנת 1742. בשנת 1750 בירוסלבל הוקם התיאטרון הראשון ברוסיה.

לאחר הקמת גוברניות האזור חולק בין הגוברניות עד שבשנת 1777 הוקמה גוברניית ירוסלבל.

בשנת 1918 בירוסלבל ובריבינסק התרחש מרד נגד השלטון הסובייטי אך בהמשך לא היו באזור קברות של ממש.

בשנת 1929 גוברניית ירוסלבל בוטלה ושטח נכלל ביידות מנהליות שונות. בשנת 1936 הוקם מחוז ירוסלבל. בשנת 1944 ממנו פוצל מחוז קוסטרומה ומאז לא היו שינויים בגבולות המחוז.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 בשטח המחוז הוקמו מספר מחנות גולאג.

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה בגבולות המחוז הוקמו קווי ביצורים, אך כוחות גרמנים לא הגיעו לאזור.

בשנת 1946 בעקבות הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית הוקם מאגר מים גדול שכלל שטחים שיו מאוכלסים ופונו. בין היתר פונתה עיירה שכללה כ-5 אלף תושבים.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז ירוסלבל" שכוללת 46 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2022 לתפקיד נבחר מיכאיל יברייב.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-17 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,187,558 תושבים. זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1991. כ-82% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה – ירוסלבל מתגוררים כ-613 אלף תושבים. בין הערים הנוספות ניתן לציין ריבינסק (כ-180 אלף תושבים).

הרוסים מהווים כ-83% מאוכלוסיית המחוז.

## כלכלה
המחוז הוא אחד האזורים התעשייתיים של רוסיה. במהלך המאה ה-19 באזור הוקמו מספר מפעלים. בשנת 1870 הופעלה מסילת ברזל עד למוסקבה. בשנת 1879 הוקם בית זיקוק. בשנת 1916 הוקם מפעל לייצור מנועים למכוניות.

מפותחים מאוד ענפי תעשייה כמו בניית מכונות, כימיה, עיבוד עץ, נייר ועוד. מוצרים של תעשיית כימיה ונפט מהווים כ-20% מכלל התוצר של המחוז. עוד כ-30% המוצרים של מפעלים לבניית מכונות ומנועם.

מרכז העיר ירוסלבל קיבל הכרה כאתר מורשת עולמית. כמו רוסטוב הם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה אטרקציה תיירותית.

### תחבורה
מסילת ברזל ראשונה הופעלה בשנת 1870 והיא קישרה את ירוסלבל עם מוסקבה. מאז נבנתה רשת מסילות ברזל מפותחת.

דך המחוז עובר כביש ארצי M8 מוסקבה-ארכנגלסק.

במחוז פועלים מספר נמלים על נהר וולגה שמעבירים סחורות.

בירוסלבל פועל נמל התעופה טונושנה בעל מעמד בין-לאומי.
## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
ירוסלבל
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1936
יהלומים וחלודה

**יהלומים וחלודה** סרט תיעודי משנת 2001 בהפקתם של עדי ברש, רותי שץ.

## עלילה
הסרט מתעד במשך תשעים יום את חייהם של פועלים קשי יום מרחבי העולם העובדים על ספינת יהלומים העוגנת לחופי נמיביה. 

הסרט חושף את הניצול וההשפלה של קונצרן היהלומים דה בירס. הסרט זכה בפרסים רבים ביניהם פרס איגוד היוצרים הצרפתים הבינלאומי והגולדן גייט בסן פרנסיסקו. הוא הוקרן בתחנות טלוויזיה רבות בארצות הברית ואירופה.

## קישורים חיצוניים

* "יהלומים וחלודה", באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה

קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:יהלום בתרבות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2001