אדי סלוביק

**אדוארד דונלד 'אדי' סלוביק** (באנגלית: **Edward Donald "Eddie" Slovik**; 18 בפברואר 1920 – 31 בינואר 1945) היה טוראי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא היה החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג מאז מלחמת האזרחים האמריקנית בגין עריקות.

## חייו
סלוביק נולד בדטרויט אשר במדינת מישיגן. כבר מנעוריו סלוביק עבר על החוק. בפעם הראשונה נעצר כשהוא בן 12, כאשר פרץ עם חברים לבית יציקה בניסיון לגנוב פליז. בין השנים 1932–1937 נתפס מספר פעמים בעוון גנבה, פריצה והפרת הסדר הציבורי. באוקטובר בשנת 1937 נשפט לתקופה בכלא ובספטמבר בשנת 1938 קיבל חנינה ושוחרר. בינואר בשנת 1939, נשלח שוב פעם לכלא בעקבות גנבת מכונית עם חברים כשהוא בגילופין.

באפריל 1942 קיבל חנינה נוספת ושוחרר מן מהכלא. הוא החל לעבוד בחברת שרברבות, ושם פגש את אשתו לעתיד, אנטואנט ויסינווסקי (Antoinette Wisniewski), שעמה התחתן ב-7 בנובמבר 1942. התיק הפלילי שאותו החזיק העניק לו סטטוס של בלתי כשיר לגיוס, אך זמן קצר לאחר החתונה, שונה סיווגו והוא גויס לצבא.

סלוביק החל את הטירונות ב-24 בינואר 1944 בטקסס. באוגוסט באותה שנה נשלח ללחום עם כוחות האמריקאים המוצבים בצרפת. הוא צורף לפלוגה G של החטיבה ה-109 באוגדת חיל הרגלים ה-28.

## עריקה מן הצבא

בדרך להצבה ביחידתם, סלוביק, ביחד עם חברו הטוראי ג'ון טאנקי (John Tankey), נפרדו מהפלוגה כאשר הסתתרו מהפגזה. ביום למחרת, הם הצטרפו לכוחות קנדיים לא לוחמים שעמם נפגשו ושהו בחברתם במשך שישה שבועות. חברו טאנקי שלח מכתב ליחידה בו הסביר את השתלשלות האירועים וב-7 באוקטובר הם התייצבו בחזרה לשירות. לא ננקטו נגדם כל הליכים.

ביום למחרת, ה-8 באוקטובר, הודיע סלוביק למפקד פלוגתו, סרן רלף גרוט (Captain Ralph Grotte), כי הוא מפחד להצטרף לפלוגה הרובאית הלוחמת ושהוא מעוניין לעבור לתפקיד בעורף הכוחות. הוא אמר לגרוט כי יברח אם יישלח לפלוגה לוחמת ושאל אותו האם הצעד יחשב כעריקה. בניגוד לבקשתו הציב אותו גרוט בפלוגה הלוחמת והודיע לו כי אי התייצבות תחשב כעריקה משירות.

יום למחרת, ב-9 באוקטובר, ניגש סלוביק אל שוטר צבאי והגיש לו פתק בו רשם כי יברח אם ישלח אל הקרב. הוא נשלח אל סגן-אלוף רוז הנבסט, שהציע לו לקרוע את הפתק ובכך לסיים את הפרשה. סלוביק סירב.

### בית דין צבאי
דיוויזיית חיל הרגלים ה-28 הייתה אמורה להתחיל במתקפה ביער הרטגן . ההתקפה הקרבה הייתה ידועה ביחידה, ושיעורי הנפגעים היו צפויים להיות גבוהים, שכן הקרבות הממושכים באזור היו קשים באופן יוצא דופן. הגרמנים היו נחושים להחזיק בשטח, ומזג האוויר צמצם מאוד את היתרונות האמריקאיים הרגילים בשריון ובסיוע אווירי. מיעוט קטן של חיילים (פחות מ-0.5%) ציינו כי הם מעדיפים להיכלא מאשר להישאר בקרב, ושיעורי העריקה והפשעים האחרים החלו לעלות.

סלוביק הואשם בעריקה כדי להימנע מתפקיד מסוכן ונשפט בבית משפט צבאי ב-11 בנובמבר 1944. סלוביק נאלץ להישפט בבית משפט צבאי שהורכב מקציני מטה מדיוויזיות אחרות של צבא ארצות הברית, מכיוון שכל קציני הקרב מדיוויזיית חיל הרגלים ה-28 נלחמו בחזית. התובע, קפטן ג'ון גרין, הציג עדים בפניהם סלוביק הצהיר על כוונתו "לברוח". לדברי עורך דינו, קפטן אדוארד וודס, סלוביק בחר שלא להעיד. בסופו של דבר, תשעת קציני בית המשפט מצאו את סלוביק אשם וגזרו עליו מוות. גזר הדין נבחן ואושר על ידי מייג'ור גנרל נורמן קוטה, מפקד הדיוויזיה. גישתו המוצהרת של גנרל קוטה הייתה "בהתחשב במצב כפי שהכרתי אותו בנובמבר 1944, חשבתי שזו חובתי כלפי המדינה הזו לאשר את גזר הדין הזה. אם לא הייתי מאשר אותו - אם הייתי נותן לסלוביק להשיג את מטרתו - אני לא יודע איך יכולתי לעלות לקו ולהסתכל לחייל טוב בפנים."

ב-9 בדצמבר, כתב סלוביק מכתב למפקד העליון של בעלות הברית, הגנרל דווייט ד. אייזנהאואר, ובו התחנן לחנינה. עם זאת, עריקות הפכה לבעיה מערכתית בצרפת, וקרב הבליטה, מתקפה גרמנית מפתיעה דרך הארדנים, החל ב-16 בדצמבר עם אבדות אמריקאיות קשות, עקיפה והקיפה יחידות רבות ופגיעה במורל חיל הרגלים במידה הגדולה ביותר שנראתה עד כה במהלך המלחמה.

התיק נבדק על ידי עוזר שופט בצוות, רב-סרן פרדריק ג'יי ברטולט, שהמליץ נגד מתן חנינה. ברטולט כתב:אין ספק שהוא החליט במכוון שכליאה עדיפה על סיכוני הקרב, ושהוא חיפש במכוון את הנוחות היחסית של בית המשמר. עבורו ועבור אותם חיילים שעשויים ללכת בעקבותיו, אם ישיג את מטרתו, כליאה אינה מרתיעה או עונש. הוא ערער ישירות על סמכות הממשלה, ומשמעת עתידית תלויה בתשובה נחרצת לאתגר זה. אם אי פעם יוטל עונש מוות על עריקה, יש להטיל אותו במקרה זה, לא כאמצעי ענישה או גמול, אלא כדי לשמור על המשמעת שבאמצעותה צבא יכול להצליח נגד האויב. לא הייתה המלצה לחנינה במקרה זה ואף אחת מהן אינה מומלצת כאן. בריגדיר גנרל אי. סי. מקניל, עורך הדין הבכיר של הצבא בזירת אירופה, ועורכי דין בצוותו של מקניל, סקרו את התיק של סלוביק. מקניל כתב:זהו גזר דין המוות הראשון שהגיע אליי לבחינה. זהו כנראה הראשון מסוגו בצבא האמריקאי מזה למעלה משמונים שנה - לא היו כאלה במלחמת העולם הראשונה. במקרה זה, עונש המוות החמור נראה מוצדק. חייל זה לא ביצע שום שירות בחזית. הוא לא התכוון לעשות זאת. הוא ערק מקבוצתו בת חמישה עשר כשעמד להצטרף לפלוגת חיל הרגלים אליה שובץ. התנהגותו לאחר מכן מעידה על תוכנית מכוונת להבטיח משפט וכלא במקום בטוח. גזר הדין שנגזר היה חמור יותר משציפה, אך הטלת עונש פחות חמור הייתה רק משיגה את מטרת הנאשם להבטיח את מאסרו ואת חירותו מהסכנות שעמן נדרשים להתמודד מדי יום עם כוחותינו המזוינים. עברו האזרחי הלא חיובי מעיד על כך שהוא אינו ראוי לחנינה. לוטננט קולונל הנרי ג'יי זומר, עורך הדין של שופט החטיבה שהציע בעבר לסלוויק הזדמנות אחרונה לבטל את האישומים נגדו, כתב:גזר דין מוות נחשב הולם במקרה זה. הנאשם הוא פושע רגיל. הוא מעולם לא ראה קרב, ברח פעמיים כשהאמין שהוא מתקרב אליו והוא מצהיר על כוונתו לברוח שוב אם יצטרך "לצאת לשם". אייזנהאואר אישר את צו ההוצאה להורג ב-23 בדצמבר, וציין כי היה צורך להרתיע עריקות נוספות. גזר הדין הגיע כהלם עבור סלוביק, שציפה לשחרור מביש ולמאסר, אותו עונש שניתן לעריקים אחרים מהדיוויזיה בזמן שהיה כלוא במחסה. מכיוון שהיה אסיר לשעבר, שחרור מביש היה משפיע מעט מאוד על חייו האזרחיים כפועל פשוט, ועונשי מאסר צבאיים בגין עבירות משמעת היו צפויים להיות מתוקנים לאחר סיום המלחמה.

## הוצאה להורג
ההוצאה להורג על ידי כיתת יורים בוצעה בשעה 10:04 בבוקר ב-31 בינואר 1945, ליד הכפר סנט-מארי-או-מינס . הסלוביק המרדן אמר לחיילים שתפקידם היה להכין אותו להוצאה להורג על ידי כיתת יורים לפני שהובילו אותו למקום ההוצאה להורג:הם לא יורים בי על עריקתי מצבא ארצות הברית, אלפי בחורים עשו את זה. הם פשוט צריכים לעשות ממישהו דוגמה, ואני כזה כי אני אסיר לשעבר. נהגתי לגנוב דברים כשהייתי ילד, ועל זה הם יורים בי. הם יורים בי על הלחם והמסטיקים שגנבתי כשהייתי בן 12. כפי שנדרש על פי המנהג הצבאי, מדיו של סלוביק הופשטו מכל סמלי הצבא המזהים, הכפתורים וכל אביזר אחר. הוא עטוף בשמיכת חיילים משוחררים על כתפיו כדי להגן עליו מפני הקור, והובל לחצר בית שנבחר להוצאה להורג בשל חומת האבן הגבוהה שלו, אשר תסיט כדורים תועים ותרתיע את האזרחים הצרפתים המקומיים מלהיות עדים להתרחשויות. החיילים העמידו אותו כנגד עמוד בגודל 15 על 15 ס"מ. לאחר מכן הוא נקשר לעמוד באמצעות חגורות רשת, כאשר אחת כרכה סביב בתי שחיו ומתחתיו ותלויה על שקע בצד האחורי של העמוד כדי למנוע מגופו ליפול בעקבות המטח, והאחרות אובטחות את מותניו וברכיו. רגע לפני שחייל הניח ברדס שחור על ראשו, אמר הכומר המטפל, האב קרל פטריק קאמינגס, לסלוביק, "אדי, כשתעלה לשם, אמור תפילה קטנה עבורי." סלוביק ענה במילותיו האחרונות: "בסדר, אבי. אתפלל שלא תבוא אחריי מהר מדי."

כיתת היורים כללה שנים עשר חיילים שנבחרו מהרגימנט ה-109. כלי הנשק בהם נעשה שימוש היו רובי M1 גארנד סטנדרטיים, אחד עשר מהם טעונים בכדור אחד בלבד ורובה אחד טעון בכדור ריק. בפקודת "אש", סלוביק נפגע מאחד עשר כדורים, לפחות ארבעה מהם קטלניים. הפצעים נעו בין אזור הצוואר הגבוה ועד לכתף השמאלית, מעל החזה השמאלי ומתחת ללב. כדור אחד היה בזרוע השמאלית העליונה. רופא צבאי קבע במהרה שסלוביק לא נהרג מיד. בזמן שרובי כיתת היורים נטענו מחדש כדי לירות מטח נוסף, סלוביק מת. הוא היה בן 24. ההוצאה להורג כולה ארכה 15 דקות.

## קְבוּרָה
סלוביק נקבר בבית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים אואז-אן בצרפת, בחלקה E, חלקה המיועדת לחיילים שהוצאו להורג בגין פשעים כרצח ואונס, כשהוא החייל היחיד שהוצא להורג בגין עריקות. בשנת 1987, ארבעים ושתים שנים לאחר מותו, הוצאו עצמותיו והוא הובא לקבורה מחודשת במישיגן לצד אשתו, אנטואנט, שמתה בשנת 1979. מאז מותו הוגשו לשבעה נשיאי ארצות הברית בקשות לחון את סלוביק, אך הבקשות טרם נענו.

העיתונאי האמריקאי ויליאם בראדפורד הוי (William Bradford Huie) כתב 1954 ספר העוסק בסיפורו של סלוביק. על בסיס הספר הופק ב-1974 סרט בכיכובו של מרטין שין.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:דטרויט: אישים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:חוגרים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עריקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1945