הפורוורד

[שמאל|ממוזער|300px|מחלקי עיתונים צעירים ממתינים ל"פארווערטס" על מדרגות בניין ההוצאה לאור, [1913]]
[שמאל|ממוזער|250px|שער מהדורת הפארווערטס מיום [1 בנובמבר 1936: פועל מניח את ידו על כתפו של פרנקלין דלאנו רוזוולט; הכיתוב באנגלית וביידיש קורא לתמוך ב"רוזוולט – בחירת הפועלים"]]
**פורוורד** (באנגלית: **The Forward** או **Forverts**; ביידיש: **פֿאָרװערטס**; נהגה: "פוֹרוֶורְטְס"; תרגום מילולי מיידיש: 'קדימה') הוא עיתון יהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק באנגלית וביידיש.

עורכו הבולט של העיתון, במשך 43 שנים, היה אברהם (אייב) קאהאן. עורך העיתון מאז שנת 2000 הוא ג'יי ג'יי גולדברג. עורכת המהדורה ביידיש היא רחל שכטר. החל מ-2008 יוצא העיתון לאור בפורמט של עיתון חדשות במהדורות נפרדות ביידיש ובאנגלית, שכל אחת מהן מהווה יחידה עצמאית.

## היסטוריה
**פארווערטס** נוסד ב-22 באפריל 1897 כעיתון יומי בידי 50 'סוציאליסטים דוברי יידיש', כפי שנהגו אז להגדיר עצמם יהודים שפעלו במסגרות יהודיות אך סלדו מרעיונות לאומיים מוצהרים כמו הציונות. השפעתו של אברהם קאהאן, מי שהיה לימים לדמות המפורסמת ביותר בתולדות העיתון, בשנים הקריטיות בחיי העיתון, הייתה – בניגוד למורשת שהוא עצמו טיפח – זניחה; הוא פרש מהנהלת העיתון מספר חודשים לאחר הקמתו, ושב למערכת רק כעבור כמה שנים שבהן 'עשה לביתו', בעוד שותפיו לדרך עומסים על כתפיהם את 'שבע השנים הרזות' של העיתון.

הגורמים להקמת העיתון היו קשורים במאבק בקרב הסוציאליסטים דוברי היידיש בשאלת הפרשנות לסוציאליזם. שמו של העיתון, כמו גם האוריינטציה הפוליטית שלו, נשאלו שניהם מן היומון המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (1891–1933), *Vorwärts* (שאופן הגייתו ומשמעותו - "קדימה" - זהים). ואכן, בתחילת דרכו הגן פארווערטס על האיגודים המקצועיים וצידד בסוציאליזם דמוקרטי מתון.

במישור 'היהודי', העיתון דחה רשמית את זיקתו ללאומיות יהודית, אך בפועל חברי 'בונד' שהיגרו מרוסיה לארצות הברית ראו בו את ביתם הטבעי. צביון (שמו הספרותי של ד"ר הופמן), אחד מהבולטים בכותבי המאמרים לפארעוורטס, הסביר כי עמדת 'הבונד' כלפי השאלה היהודית, התחדדה כפועל יוצא של ההתנגדות לציונות. כפי שתיאר זאת צביון: "מנהיגיו הראשונים של הבונד, מייסדיו ויוצריו, לא עסקו אלא מעט מאוד בשאלות יהודיות מיוחדות. הם גם לא התמצאו בהן במידה מספקת. בתנועה הסוציאליסטית הרוסית, שבה קיבלו את חינוכם, לא התווכחו בימים ההם על השאלה הלאומית בדרך כלל, ועל השאלה היהודית לא כל שכן. וכאשר התעכבו פעם על השאלה הלאומית, הייתה התשובה הטובה ביותר — הקוסמופוליטיזם. בחברה הסוציאליסטית לא יהיו לאומים, אלא רק אנושות אחת. בכך גמרו את כל העניין. [... אך בהמשך הדרך] בצאתו נגד הציונות ונגד התשובה שמציעה הציונות על השאלה היהודית, היה הבונד אנוס לתת את תשובתו שלו. ביקורת הציונות הייתה בגדר תשובה שלילית, אבל היא לא הספיקה. נחוץ היה לתת גם תשובה חיובית. אם אמנם נותנת הציונות תשובה לא־נכונה על השאלה היהודית, מה היא איפוא התשובה הנכונה?".

הסברו של צביון מאפשר להבין כיצד שימש הפארווערטס אכסניה לאנשי 'הבונד', הגם שלא הייתה חפיפה בין השניים, ואדרבא, עד שנת 1917 החזיק הפארווערטס בקו אנטי-ציוני חריף. לאחר הצהרת בלפור החל העיתון, יחד עם גורמים רבים ביהדות ארצות הברית, להרפות מעמדתו האנטי-ציונית החריפה ולאמץ למעשה את עמדתו היסודית של 'הבונד', לפיה כך או אחרת, השאלה היהודית חייבת לקבל מענה לאומי. ואמנם, אחרי 1917 העיתון הלך ונהיה אט אט בלתי-ציוני (להבדיל מאנטי-ציוני), ובמהלך שנות ה-30 אפילו פרו-ציוני.

מראשית דרכו תמך העיתון במפלגה הסוציאליסטית האמריקנית (SP), כחלק מתפיסתו הרדיקלית (עם זאת, עד 1917 העיתון שיתף פעולה עם הגורמים השמרניים ביותר ברחוב היהודי, בראשם ג'ייקוב שיף, איש הפיננסים שנודע בכינויו 'רוטשילד האמריקאי'). אולם כשם שבמהלך שנות ה-20 הלך ונטה לכיוון הציוני מבחינה יהודית, כך הלך והתקרב למפלגה הדמוקרטית, וב-1932 הנחה העיתון את קוראיו לתמוך בפרנקלין רוזוולט ובכך השלים חבירה לכוחות הפרוגרסיביים.

תפוצת העיתון הלכה וגדלה, במקביל לגידול המהיר באוכלוסיית דוברי היידיש בארצות הברית. בשנת 1912 עמדה תפוצתו על כ-120,000 גיליונות, ובשנת 1915 הגיע ליותר מ-200,000, ובסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30 היה "פארווערטס" ליומון הכרך המוביל בארצות הברית, עם השפעה ניכרת ועם תפוצה לאומית של למעלה מ-275,000 גיליונות. להשוואה, תפוצת העיתון הנפוץ בישראל בראשית שנות ה-1960, מעריב, הייתה 180,000 גיליונות. תפוצת העיתון ירדה ב-1939 ל-170,000, בין השאר כתוצאה מהשינויים במדיניות ההגירה האמריקאית, אשר הגבילה מאוד מעתה הגירת יהודים אל המדינה. בשנת 1962 צנחה תפוצת העיתון, ועמדה על 56,126 בימות השבוע ועל 59,636 במהדורת סוף השבוע,. ב-1974 עזב העיתון את הבניין בברודוויי 175, והמערכת עברה למשרדי חוג הפועלים. ב-1983 שינה העיתון פורמט, והפך מיומון לשבועון, ונוסף לו מוסף בשפה האנגלית. ב-1990 הפך המוסף באנגלית לשבועון עצמאי, ובהמשך ליומון – *The Jewish Daily Forward*. תפוצתה של המהדורה האנגלית הגיעה בשנת 2000 ל-26,183, בעוד זו של השבועון היידי צנחה ל-7,000, ומוסיפה להתמיד במגמת ירידה.

הכותב הידוע ביותר לעיתון היה יצחק בשביס-זינגר. עוד כותבים יהודים בולטים היו י.י. זינגר, אברהם ליסין, אברהם רייזן, זלמן שניאור, אלתר קציזנה ועוד. בנוסף להם כתבו לעיתון דמויות בולטות מעולם הספרות והפוליטיקה הסוציאליסטיים, כגון לאון טרוצקי ומוריס וינצ'בסקי.

### בעת המודרנית
עם דעיכת השפעתה של המפלגה הסוציאליסטית האמריקנית בפוליטיקה האמריקנית בכללותה ובקרב הקהילה היהודית בפרט, הצטרף העיתון למיינסטרים הליברלי, אך בד בבד שמר על אוריינטציה סוציאל-דמוקרטית. כיום מחזיקה הגרסה האנגלית בקרב הקהילה היהודית בעמדה המתירה ביקורת על המדיניות הליברלית.

המהדורה היידית רשמה לאחרונה עלייה קלה בתפוצה, מאחר שקורסים ביידיש נעשו פופולריים יותר בקרב סטודנטים באוניברסיטאות, והתייצבה סביב 5,500 גיליונות. העורך הנוכחי של המהדורה היידית, בוריס סנדלר, נמנה עם כותבי היידיש החילונים הבולטים בני-זמננו.

במשך שנים אחדות הוציא העיתון מהדורה בשפה הרוסית. מהדורה זו הפכה לבסוף לישות נפרדת לחלוטין, הנמצאת בבעלות הארגון "יהודים רוסים-אמריקאיים למען ישראל" (Russian American Jews for Israel, RAJI). בניגוד לגרסה האנגלית, עורכי המהדורה הרוסית וקוראיה היו קשובים יותר לקולות מן הצד הימני של המפה הפוליטית; במרץ 2007 שינה העיתון את שמו ל"פוֹרוּם".

בתקופה מסוימת בשנות ה-90 הגיחו שמרנים לחזית המהדורה האנגלית של העיתון, אך הניתוק מהמסורת לא האריך ימים. מספר שמרנים שפוטרו מהעיתון סייעו מאוחר יותר לייסד את ה"ניו יורק סאן". משנת 2009 משמשת ג'יין אייזנר כעורכת העיתון.

## Forward 50
Forward 50 היא רשימה של חמישים יהודים אמריקאים בעלי השפעה משמעותית על הסיפור היהודי בשנה החולפת. הרשימה מתפרסמת מדי שנה מטעם המערכת של העיתון מאז שנת 1994. הרשימה הייתה יוזמה של סת' ליפסקי, העורך המייסד של פורוורד באנגלית.

על פי אתר האינטרנט של העיתון, הרשימה לא מהווה מחקר מדעי, אלא דעתם של חברי הצוות, בסיוע הצעות מהקוראים. בדירוג מחולקים הנבחרים לקטגוריות שונות (אשר עשויות להשתנות משנה לשנה). בין הקטגוריות: פוליטיקה, אקטיביזם, דת, קהילה, תרבות, פילנתרופיה, שערוריות, ספורט.

הרשימה כוללת גם את אותם יהודים שההשפעה שלהם בשנה האחרונה הייתה נזק דרמטי.
[טקסט=|ממוזער|220x220 פיקסלים|חלקו העליון של בניין ה-Jewish Daily Forward בן 10 הקומות, ב-175 ברודוויי, [מנהטן. מבט מצפון]]

## בניין עיתון "פארווערטס"
בשיא הפופולריות שלו הקים העיתון "פארווערטס" בניין משרדים בן עשר קומות, השוכן במרכז מנהטן (במזרח ברודוויי 175, בלואר איסט סייד). חברים ב'איגוד הפארווערטס' הביעו התנגדות למיזם, בטענה שבניין צנוע בן 3 קומות יספק את צרכיו של העיתון, אך העורך אברהם קאהאן ראה את הדברים אחרת. 10 קומות לא היו לצרכים פונקציונליים בלבד, אלא מסר בפני עצמו: ה'פארווערטס' כאן, וכאן יישאר. הבניין תוכנן בידי האדריכל ג'ורג' בוהם (Boehm), ובנייתו הושלמה ב-1912. בחזית הבניין מגולפים תבליטי דיוקנותיהם של קרל מרקס ושל פרידריך אנגלס, וכן דיוקנאותיהם של פרדיננד לסל, מייסד המפלגה הסוציאליסטית הגרמנית הראשונה (איגוד הפועלים הגרמניים הכללי, ADAV) ושל אוגוסט בבל, ממייסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית ויושב הראש שלה בעת שהוקם הבניין.

ב-1974 פינה העיתון את הבניין, ועבר לשכון במשרדי חוג הפועלים.

במפץ הנדל"ן בשנות ה-90 הוסב הבניין לבניין מגורים.

## דפוס העיתון
לעיתון היה בית דפוס משלו. ב-1918 רכש בית הדפוס את מכונת הלינוטייפ הראשונה שלו, עם גופנים בעברית להדפסת יידיש. בבניין בברודוויי 175, שכן הדפוס במרתף, וחדר הסדר היה בקומה העשירית, העליונה. בשיא תפארתו היו בסדר של הפורוורד 18 מכונות סדר מסוג "לינוטייפ", והסדרים, המאוגדים באיגוד המקצועי של סדרי דפוס ביידיש, שהוא סניף של איגוד המקצועי של סדרי דפוס בארצות הברית (International Typographical Union), נהנו ממעמד מיוחד בעיתון הסוציאליסטי ואף שימשו עורכים לעת מצוא.

איגוד עובדי הדפוס של הפורוורד תרם ב-1929 לדבר, עיתון ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, את מכונת הלינוטייפ הראשונה, תרומה ששיפרה משמעותית את איכות העיתון ותפוצתו.

ב-1974, במעבר מברודוויי 175 למרתף חוג הפועלים, ויתר העיתון על הדפוס, אבל העביר את המסדרה: מ-18 מכונות הלינוטייפ עברו 8 או 9 (אחת מהן הייתה המכונה הראשונה שנרכשה ב-1918. מכונה זו מוצגת היום במרכז לספרי יידיש, באמהרסט, מסצ'וסטס). אחרי הסידור והדפסת ההגהות, היו אלו מצולמות ונשלחות לדפוס אופטי. ב-1983, המהדורה היומית פסקה, והעיתון החל להופיע כשבועון, עם מוסף נפרד באנגלית. העיתון המשיך בדרך זו עד 1991, אז עבר להוצאה לאור שולחנית, כשבדרך, המהדורה היידית מקטינה את תדירותה לדו-שבועית, ומצטמצמת בהיקפה ובמספר המנויים. הגרסה האנגלית, לעומתה, ידעה עליות ומורדות,

המהדורה המודפסת היומית למעשה פסקה, והעיתון עבר להיות מודפס כשבועון, עם מהדורה מעודכנת יומית באתר האינטרנט שלו בלבד. המוסף באנגלית, שהחל להופיע ב-1962 כדף נוסף, בתחילה כדי ליצור קשר עם ילדי הקוראים, הפך למעשה לחלק העיקרי בעיתון, וב-1990 הפך לגוף עצמאי למעשה. כיום, רק הגרסה האלקטרונית קיימת, או ליתר דיוק, שתיים: הפורוורד באנגלית, והפורוורטס היידי.

## לקריאה נוספת
* אודי מנור, **עיתון למען האנושות – הפארווערטס: מהגרים, סוציאליזם ופוליטיקה יהודית בניו יורק 1890–1917**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.

## קישורים חיצוניים

* 
* The Forward
* פארווערטס, באתר "עיתונות יהודית היסטורית" של הספרייה הלאומית
* פארווערטס באתר עיתונות יהודית היסטורית (גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון)
*  (במלאת ארבעים שנה לעיתון)
* 
* 
* : 110 שנה ליומון היידיש הניו-יורקי "פארווערטס"
* רחל דרוק, סיפורו של "אַ בינטל בריוו", בלוג באתר בית התפוצות, מאי 2019
* 
* 


* ''The Victim of Success'', Time, December 28, 1962 
* Eric Alterman, Back to the ''Forward'', The Nation, May 22, 2000 
* Christopher Gray, ''Streetscapes / The Jewish Daily Forward Building, 175 East Broadway; A Capitalist Venture With a Socialist Base'', The New York Times, April 2, 2007 
* Jarrett Murphy, ''Forward'' Backlash, The Village Voice, January 11, 2005 
* Stars w/ The Jewish “Forward”, מצגת של הצלם פיל שטרן - כוכבי הוליווד קוראים ב"פארווערטס"


## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: עיתונים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:יידישיזם ויידישיסטים
קטגוריה:יהדות ניו יורק
קטגוריה:סוציאליזם
קטגוריה:ניו יורק: עיתונים