הדרך המתומנת הנאצלת

[שמאל|ממוזער|248 פיקסלים|גלגל ה[דהרמה המסמל את הדרך המתומנת]]
**הדרך המתומנת הנאצלת** (סנסקריט: אָרְיָאשְׁתָּאנְגה-מָארְגַה **आर्याष्टाङ्गमार्ग**, פאלי: **אַרִיוֹ אַתַנְגִיקוֹ מַגוֹ**) היא אחד העקרונות המרכזיים בתורתו של גאוטמה הבודהה, אשר תיאר אותה כדרך המובילה לסיום הסבל (דוקהה) ולהארה. הדרך המתומנת מאפשרת להולך בה להפוך לאדם נאצל, ולפתח מוסר, ריכוז, וחכמה. היא הרביעית מבין ארבע האמיתות הנאצלות של הבודהה, וידועה גם בשם "דרך האמצע".

כל שמונת האלמנטים של הדרך כוללים בשמם את התואר "נכון", שהוא תרגום למילה samyañc (בסנסקריט) או sammā (בפאלי). ה"נכונות" מצוינת על מנת לבודד מבין שלל המשמעויות שכל אחד מהאלמנטים נושא בתוכו, את המשמעויות התורמות לשחרור מסבל, הוא מטרת העל של הדרך. מבחינה מילולית, ניתן להבין את שם התואר גם בהקשר של "השלמה", "התאחדות", "אחידות", "שלמות" או "אידיאל".

בסימבוליזם הבודהיסטי הדרך המתומנת הנאצלת מיוצגת לרוב על ידי גלגל הדהרמה, אשר שמונת חישוריו מסמלים את שמונת האלמנטים של הדרך.

## מקור הדרך המתומנת
בהסתמך על דיונים שהשתמרו בקאנון הפאלי של זרם הטהרוואדה ובאגאמות, הדרך המתומנת הנאצלת חזרה ונתגלתה על ידי גאוטמה בודהה במהלך חיפושו האישי אחרי הארה. הכתובים מתארים נתיב קדום שבודהות קודמים יישמו והלכו לאורו. הבודהה לימד את הדרך לתלמידיו כך שגם הם יוכלו ללכת בנתיבה:

יש הבדלים זעירים ביישום הדרך המתומנת הנאצלת בין זרם בודהיסטי אחד למשנהו. כל זרם בודהיסטי טוען ליישום הדרך בצורה המתאימה ביותר להתפתחות תלמידיו.

## החלוקה המשולשת של הדרך
נהוג לחלק את הדרך המתומנת הנאצלת לשלושה חלקים עיקריים - חכמה, מוסר וריכוז:

* "חכמה" (Prajñā • Paññā) מקנה כיוון באמצעות הבנה מושגית של המציאות. לעיתים היא מתורגמת תבונה או "הבחנה" כאשר היא משמשת בתפקיד הכשרתי. היא נועדה לעורר את היכולת להבנה חודרת כך שדברים יראו כפי שהם באמת. בשלב מאוחר יותר, כאשר תיעשה הדעת מאומנת במשמעת מוסרית ובריכוז, ועם ההצטברות ההדרגתית של ידע נכון, היא תגיע להבנה נכונה עילאית ולכוונה נכונה.
* שמירת המוסר (*Śīla* • *Sīla*) נתפשת כתנאי היסוד לטיהור הנפש. על מנת שהמיינד (נפש) יוכל להפוך למאוחד בזכות ריכוז מדיטטיבי גבוה, יש להימנע בחיי היומיום ממעשים בלתי הולמים וממילים פוגעניות.
* סָמָאדְהי מתורגם מילולית כ"ריכוז", אך ניתן להבינו גם כמשמעת נפשית או כהתבוננות פנימית. ניתן להשיגו בזכות תרגול מדיטטיבי ואימון מודעות מוגבהת, אשר מחוללים מיקוד, רגיעה ואיזון נפשי, המאפשרים לפתח תובנות-עומק וחוכמה אמיתית מתוך התנסות ישירה.

בזרם המהאיאנה צורת הצגה זו נקראת "שלוש ההכשרות הטובות יותר": התנהלות מוסרית טובה יותר, ריכוז טוב יותר וחוכמה טובה יותר, בדרך לשחרור ולהארה מתוך שאיפה לוויתור ולבודהיצ'יטה (מתן שירות לשחרור מסבל עבור כלל הברואים).

## השקפה נכונה
השקפה נכונה (*samyag-dṛṣṭi* • *sammā-diṭṭhi*) ניתן גם לתרגם כ"פרספקטיבה נכונה", "הבנה נכונה" או "נקודת מבט נכונה". זוהי הדרך הנכונה להסתכל על החיים, על הטבע ועל העולם כפי שהם באמת - להבין כיצד הם פועלים במציאות, ולא כפי שהאדם היה רוצה שיהיו. היא מסבירה את הסיבות לקיום, לסבל, לחולי, להזדקנות ולמוות האנושיים, וכן את הסיבות לקיומן של תאוות בצע, שנאה, ושגיה באשליות. היא נותנת כיוון ומספקת את הניצוץ להנעתם של שבעת מרכיבי ההארה (קשיבות, אנרגיה, שלווה, איזון-נפשי, שמחה, ריכוז וחקירה). ראשיתה של ההשקפה הנכונה טמונה בהבנה אינטלקטואלית, אך בזכות יישום של ריכוז נכון ותרגול מדיטטיבי מעשי, עוברים הרעיונות המרה לחוכמת-אמת המתפתחת בזכות החוויה הישירה. פיתוח הבנה נכונה מהווה השראה לניהול חיים מוסריים אשר יעלו עימה בקנה אחד. בקאנונים הפאלי והסיני, היא מוסברת כך:

ישנם שני סוגים של השקפה נכונה:
# **הבנה עם פגמים**: זוהי הבנה שגרתית. הבנה שכזו תרבה זכויות ותתמוך בקיום מבטיח של הישות הגשמית בעולם הסמסרה.
# **הבנה ללא פגמים**: זוהי הבנה בלתי שגרתית. היא מהווה מרכיב של הדרך ותוביל את בעליה להארה ולשחרור מעולם הסמסרה.

להשקפה נכונה יש פנים רבות. צורתה הבסיסית מתאימה למאמינים מקרב עם הארץ, בעוד שהצורה האחרת, הדורשת התעמקות רבה יותר, מתאימה למעמד הנזירים (או למתרגלים מסורים שאינם נזירים). יסודה בהבנת האמיתות הבאות:

# **החוק המוסרי של הקארמה**: לכל פעולה (של הגוף, של דיבור או של הדעת) יש תוצאות קארמיות (קרי: תגובה). פעולות בריאות או שאינן-בריאות ייצרו תוצאות והשפעות התואמות לטבעה של אותה פעולה. זוהי ההבנה הנכונה של התהליך המוסרי בעולם.
# **[[שלושת סימני הקיום]]**: כל התופעות זמניות (אניצ'ה), ולכן כל מה שנוצר גם יחדל ("חוק הארעיות"). כל התופעות, וביניהן גם האדם, חסרות מהות פנימית קבועה, ונעדרות "עצמי" (אנטא). כל התופעות הנגועות בבורות הן מקור לסבל (דוקהה).
# **[[דוקהה|סבל]]**: לידה, הזדקנות, חולי, מוות, עצב, אבל, כאב, יגון, מצוקה ויאוש הם סבל. חוסר היכולת להשיג את מה שרוצים גם הוא סבל. היווצרות ההשתוקקות היא, בקירוב, הסיבה להיווצרות הסבל, והפסקת ההשתוקקות היא, לפיכך, הדרך להפסקת הסבל. תכונת הבורות היא שורש היווצרות הסבל, והכחדת תכונה זו היא השורש להפסקת הסבל. הדרך המובילה להפסקת הסבל היא הדרך המתומנת הנאצלת. סוג זה של הבנה נכונה מוסבר במושגים של ארבע האמיתות הנאצלות.

הבנה נכונה לנזירים מוסברת בפירוט בסָמָּדִיטְהִי סוּטָּה (Sammādiṭṭhi Sutta, "הדיון בהבנה הנכונה"), שבו סאריפוטה מורה כי הבנה נכונה ניתנת להשגה גם דרך הבנה של השלם והבלתי-שלם, של ארבעת המזונות ושל תריסר החוליות או שלושת המזהמים.
"הבנה שגויה" הנובעת מבורות (avijja), היא התנאי המקדים לכוונה שגויה, לדיבור שגוי, לפעולה שגויה, לאורח חיים שגוי, למאמץ שגוי, למודעות שגויה ולריכוז שגוי. על המיישם להשתמש במאמץ נכון על מנת לנטוש את ההבנה השגויה ולהיכנס להבנה נכונה. תודעה נכונה משמשת להישאר בהבנה הנכונה על בסיס קבוע.

המטרה של ההבנה הנכונה היא לטהר את נתיבו של האדם מרוב רובם של ביטויי הבלבול, אי-ההבנות והחשיבה השוגה באשליות. זהו כלי להבין נכונה את המציאות. יש להשתמש בהבנה נכונה על ידי שמירה על חשיבה גמישה ופתוחה, מבלי להיצמד להבנה מסוימת כאל תורה מסיני. כך תהפוך ההבנה הנכונה לנתיב אל השחרור במקום להוות מכשול.

## כוונה נכונה
כוונה נכונה (*samyak-saṃkalpa* • *sammā sankappa*) ידועה גם בתור "מחשבה נכונה", "החלטיות נכונה", "שאיפה נכונה" או "הפעלת רצון במטרה לחולל שינוי מיטיב". במסגרת מרכיב זה, על המיישם לשאוף בקביעות להיפטר מתכונות מזיקות ובלתי-מוסריות. פיתוח ראוי של הבנה נכונה יסייע למיישם להבחין בהבדלים שבין כוונה נכונה לכוונה שגויה. בקאנונים הסיני והפאלי, הדבר מוסבר כך:

המושג "ויתור" מתייחס לנטישת הרדיפה אחר הגשמי לטובת מחויבות גדולה אל הדרך הרוחנית; טיפוח רצון טוב; ומחויבות לנהוג בחוסר-אלימות ולהימנע מלפגוע בכל יצור חי.

## דיבור נכון
דיבור נכון (*samyag-vāc* • *sammā-vācā*) עוסק בדרך הטובה ביותר בה ישתמש מיישם בודהיסטי במילותיו. בקאנון הפאלי הדבר מוסבר כך:

הסָמָנּיָפְּהָלה סוּטָּה (*Samaññaphala Sutta*), הקָוֵוטָה סוּטָּה (*Kevatta Sutta*) והקוּנְדָה קָמָּרָפוּטּה סוּטָּה (*Cunda Kammaraputta Sutta*) מפרטות:

האָבְּהָיָה סוּטָה (*Abhaya Sutta*) מפרטת:

## פעולה נכונה
ניתן לתרגם פעולה נכונה (*samyak-karmānta* • *sammā-kammanta*) גם כ"התנהלות נכונה". ככזו, חייב המיישם לאמן את עצמו להיות נכון מוסרית בפעולותיו, ולא לפעול בדרכים שישחיתו או יפגעו בו או באחרים. בקאנונים הפאלי והסיני, הדבר מוסבר כך:

למיישם מקרב פשוטי העם, מפרטת הקוּנְדָה קָמָּרָפוּטּה סוּטָה (*Cunda Kammaraputta Sutta*):

למתנזרים, מוסיפה הסָמָנּיָפְּהָלה סוּטָּה (*Samaññaphala Sutta*):

## אורח חיים נכון
אורח חיים נכון (*samyag-ājīva* • *sammā-ājīva*) משמעו שאסור על המיישם להשתתף בעסקים או עיסוקים אשר בצורה ישירה או עקיפה מביאים נזק ליצורים חיים אחרים. בקאנונים הפאלי והסיני הדבר מוסבר כך:

חמשת העסקים אשר העיסוק בהם פוגע:
# **עסקי כלי הנשק**: מסחר בכל סוגי כלי הנשק ואמצעי ההרג.
# **עסקי בני אדם**: מסחר בעבדים, זנות, או קניה ומכירה של ילדים או מבוגרים.
# **עסקי הבשר**: "בשר" מתייחס לגופם של יצורים לאחר שהומתו. כלולה בכך גם הרבעת בעלי חיים לצורכי שחיטה.
# **עסקי המשכרים**: ייצור או מכירת משקאות משכרים או סמים ממכרים.
# **עסקי הרעל**: ייצור או מסחר בכל סוג של חומר רעיל אשר מטרתו להרוג.

## מאמץ נכון
במאמץ נכון (*samyag-vyāyāma* • *sammā-vāyāma*), המיישם צריך לקיים מאמץ מתמיד לנטוש את כל המחשבות, המילים והמעשים השגויים והפוגעניים. במקום זאת, על המיישם להתמיד ולטפח את שיועיל לעצמו ולאחרים במחשבותיו, במילותיו ובמעשיו, וזאת מבלי להרהר בקושי או ביגיעה הנדרשים לשם כך. בקאנונים הפאלי והסיני הדבר מוסבר כך:

אף על פי שהמבנה הנ"ל מנוסח למסדר הנזירים, הוא מכוון גם לנזירות ולפשוטי-עם משני המינים המבקשים ליישם אותו.

תמצית ארבע דוגמאות המאמץ הנכון שהוזכרו לעיל:
# למנוע את השלילי שטרם הופיע.
# להרחיק את השלילי שהופיע זה מכבר.
# להצמיח את החיובי שטרם הופיע.
# לקיים את החיובי שהופיע זה מכבר.

## מודעות נכונה
מודעות נכונה (*samyak-smṛti* • *sammā-sati*) ניתן לתרגם גם כ"זיכרון נכון", "ערנות נכונה" או "תשומת-לב נכונה". על המיישמים אותה לשמור את דעתם עירנית דרך קבע לתופעות שמשפיעות על הגוף ועל הדעת. עליהם להיות מודעים ושקולים, ולוודא שאינם פועלים או מדברים מתוך חוסר תשומת לב או מתוך שכחה. בקאנון הפאלי, הדבר מוסבר כך:

למרות שההוראות הנ"ל מיועדות לנזירים הן מכוונות גם לנזירות, ופשוטי עם מקרב שני המינים יכולים גם הם ליישם אותן.

ביקּהוּ בוֹדְהי, נזיר של מסורת התהרוואדה, מרחיב את הדיבור על מודעות בדברים שלהלן:

המְָהְָא סְָטיפְָטּהְָנְָה סוּטָּה מלמדת גם היא שבצפיה מודעת בתופעות הללו במסגרת התנסות ישירה, ניתן להבחין בהיווצרותן ובשקיעתן, ובשלושת סימני הקיום של הדהארמה. הדבר מוביל לטיפוח תובנה, ולתכונות הניתוק, העצמאות והשחרור.

## ריכוז נכון
ריכוז נכון (*samyak-samādhi* • *sammā-samādhi*), כפי ששמותיו בפאלי ובסנסקריט מצביעים, הוא יישום של ריכוז מדיטטיבי גבוה (סמאדהי). המתרגל מרכז את תשומת לבו באובייקט כלשהו, עד הגיעו לריכוז עמוק ולספיגה מדיטטיבית (גְ'האנה). מסורתית, הריכוז ממוקד לרוב בתחושות הגוף או בנשימה (אְָנְָפְָּנְָסְָטי, אנאפנה), במושאי מבט (קָסינה), או דרך חזרה על ביטויים ומנטרות. כחלק מפיתוח הסמאדהי יש להתגבר על חמשת המעצורים (השתוקקות חושית, דחייה, עצלנות לאה, דאגנות חסרת מנוחה, וספק), המהווים מכשול בדרך לכניסה לג'האנה. משהושג המצב התודעתי של ג'האנה, ניתן להשתמש בו ככלי לפיתוח חוכמה ותובנות, בזכות יכולתו לבחון בבהירות את טבען האמיתי של תופעות גוף ונפש בחוויה ישירה. תהליך זה מטהר את הנפש מ"מזהמים" (סנקהארות, תגובות רגשיות שאינן מיטיבות), מעמיק את הבנת הדהאמה, ובסופו של דבר מוביל להארה שלמה. בקאנון הפאלי הדבר מוסבר כך:

למרות שההוראות הנ"ל מיועדות לנזירים הן מכוונות גם לנזירות, ופשוטי עם מקרב שני המינים יכולים גם הם ליישם אותן.

על פי הקאנונים הפאלי והסיני, ריכוז נכון תלוי בהתפתחותן של מרכיבי דרך מקדימים:

## יישום הדרך המתומנת
על פי הנזיר בודהי והמלומד ואלפולה ראהולה, על החלקים של הדרך המתומנת הנאצלת "להתפתח פחות או יותר בו זמנית, וככל המתאפשר על פי יכולת ההכלה של היחיד. הם כולם קשורים זה בזה וכל אחד מהם מסייע לטיפוח האחרים". בודהי מסביר כי "עם מידה מסוימת של התקדמות, כל שמונת החלקים יכולים להיות נוכחים במקביל, כאשר כל אחד מהם תומך באחר. אולם עד לנקודה זו לא ניתן להימנע מחשיפה של הדרך בשלבים"

על פי הקאנונים הפאלי והסיני, הבנה נכונה, כוונה נכונה, דיבור נכון, פעולה נכונה, אורח חיים נכון ומודעות נכונה משמשים כתומכים וכתנאים נדרשים ליישום ריכוז נכון. הגעה להבנה נכונה היא השלב הראשון, והיא גם הפתח לכלל הדרך המתומנת הנאצלת. ראשית על המיישם להבין את העקרונות של הבנה נכונה. מרגע שהושגה הבנה נכונה, היא תהווה מקור השראה ועידוד להתהוות כוונה נכונה במיישם. כוונה נכונה תוביל לדיבור נכון. דיבור נכון יוביל לפעולה נכונה. פעולה נכונה תוביל לאורח חיים נכון. אורח חיים נכון יוביל למאמץ נכון. מאמץ נכון יוביל למודעות נכונה. על המיישם להפעיל מאמץ נכון על מנת לנטוש את ההבנה השגויה ולהיכנס להבנה נכונה. מודעות נכונה תאפשר לבסס ולייצב את ההבנה הנכונה, אשר תסייע למיישם לרסן ולהתגבר על גורמי הסבל, שביניהם תאוות בצע, שנאה ושגיה באשליות. בזכות ההבנה נכונה, הגורם האחרון והסופי שיתהווה הוא שחרור נכון. זוהי התוצאה הסופית של יישום נכון של הדרך המתומנת הנאצלת, בה מתרחשת ההארה, והתרגול מגיע לשיאו.

## הדרך המתומנת הנאצלת ו[[פסיכולוגיה קוגניטיבית]]

קיימת קרבה בין עקרונות הבודהיזם לבין גישות פסיכולוגיות מסוימות. אחת מהן היא הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, שמטרתה להבין את מכלול התהליכים המנטליים. במאמרו "בודהיזם פוגש מדע מערבי" מסביר גיי ווטסון:

מנקודת מבט פסיכולוגית, הדרך המתומנת הנאצלת היא ניסיון תבניות של מחשבה ושל התנהגות. זו הסיבה שהמרכיב הראשון של הדרך הוא **הבנה נכונה** (sammā-diṭṭhi), שהיא הדרך בה רואים את העולם. תחת קטגוריית התבונה, מקושרת תפיסת עולם זו למרכיב השני, **חשיבה נכונה** (sammā-saṅkappa), שנוגעת לתבניות חשיבה ולכוונה אשר שולטת בפעולותיו של האדם. ניתן לראות את המרכיבים הללו בפעולה בפיוטים הפותחים של הדְִהָאמָּפָּדָה:

כך, על ידי שינוי תפיסת העולם המעוותת של האדם, והגשמת "תפישה רגועה" במקום "תפישה מזוהמת" יכול האדם להקל על סבלו. ווטסון מציין זאת מנקודת מבט פסיכולוגית:

## סבל והיצמדות
לפי דברי גאוטמה בודהה, הסבל נגרם כתוצאה מהיצמדות לדברים גשמיים, ששתי פניה הן השתוקקות (טנהא) ודחייה. מאחר שכל התופעות הן ארעיות, בנות-חלוף ונתונות לשינוי בלתי-פוסק (תופעה המכונה "אניצ'ה") האדם הנצמד אליהן נדון לסבל.

"התופעות" יכולות להיות גשמיות יותר (כגון ממון, תחושות, טעמים, מצב בריאותי, אנשים אחרים, וכדומה) או גשמיות פחות (כגון מעמד חברתי, דימוי עצמי, ואפילו התקוה הבסיסית להמשכיות או לסיום החיים). גם הדרך עצמה נחשבת לדבר שהצמדות אליו אינה עולה בקנה אחד עם הדרך. בשיחה על משל הנחש מתוך הקאנון הפאלי משווה הבודהה את הדרך לרפסודה אשר משמשת לחציית הנהר, אך אין צורך לשאתה על השכם לאחר שהנהר נחצה. כך גם מה שהוא מלמד נועד כדי להגיע למטרה, ומשהמטרה הושגה, אין ערך לאחיזה בדרך.

## ראו גם
*חמשת הכללים
*ארבע האמיתות הנאצלות
*ראג'ה יוגה (אשטנגה יוגה)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:מונחים בבודהיזם