open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ארמון קינגס לאנגלי

**ארמון קינגס לאנגלי** (באנגלית: **Kings Langley Palace**) שימש במהלך המאה ה-13 כארמון המלכים מבית פלנטג'נט (Plantagenet). הארמון נמצא בכפר קינגס לאנגלי, הקרוי על שם הארמון, בהרטפורדשייר, צפונית מערבית ללונדון שבאנגליה.

## היסטוריה
הארמון נבנה ביוזמת המלכה אלינור מקסטיליה, שבשנת 1276 רכשה את האחוזה שהייתה בכפר והורתה להקים את הארמון ואת פארק ציד הצבאים על גבעה בסמוך לכפר.

האזכור הראשון בכתובים לקיום הארמון הוא כתב זימון שהוציא אדוארד הראשון, מלך אנגליה בשנת 1299, ובו הוא דורש מהבישוף של נוריץ' להגיע לארמון. בשנת 1349, בשל פרוץ מגפה בלונדון, העביר המלך אדוארד השלישי את חצר המלוכה לארמון קינגס לאנגלי, והמלך ריצ'רד השני נהג לחגוג את חג המולד בארמון זה. 
הארמון נפגע בשריפה בשנת 1431. הוא שוקם חלקית אך לא שב לשימוש מלא. האירוע הרשמי האחרון המתועד שנערך בארמון היה בשנת 1476, עת ויליאם וולינגפורד, ראש מנזר סנט אולבנס, ערך בארמון נשף רשמי עבור הבישוף של לאנדאף.

תיעוד משנת 1591 מציין כי בית השער וחלק מהמבנה נותר עדיין על עומדו, אולם בהיעדר תחזוקה נהרס הבניין במהלך השנים.

באתר שבו היה הארמון נמצא כיום בית הספר רודולף סטיינר קינגס לאנגלי.

## תיאור הארמון
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באתר התגלה מרתף רחב ידיים, ששימש ככל הנראה לאחסון יינות. כמו כן התגלה כי מבני הארמון הקיפו שלוש חצרות פנימיות.

## לקריאה נוספת

* Anthony Emery, **Greater Medieval Houses of England and Wales**, vol. III, Cambridge University Press, 2006
* John Steane, **The archaeology of the medieval English monarchy **, Routledge, 1998


## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של הארמון באתר british-history
* ההיסטוריה של הארמון ותצלומי שרידיו

קינגס לאנגלי, ארמון
קטגוריה:הרטפורדשייר
קטגוריה:מונומנטים רשומים
אנדרס לימפאר

**אנדרס לימפאר** (שוודית: **Anders Limpar**; נולד ב-24 בספטמבר 1965 ברובע סולנה שבסטוקהולם) הוא כדורגלן עבר שוודי ממוצא הונגרי, ששיחק בעמדת הקיצוני.

## קריירת מועדונים
הוא החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל ברומאפויקארנה מעיר הולדתו, עמו חתם על חוזה חובבן במאי 1982 ועל חוזה מקצוען בספטמבר 1983. הוא שיחק שם במשך כארבע שנים, ובאוגוסט 1987 עבר למועדון ארגריטה מהעיר גטבורג. באורגריט הוא שיחק במשך שנתיים, ובאוגוסט 1989 הצטרף ליאנג בויז ברן משווייץ. הוא שיחק שם במשך עונה אחת בלבד, השתתף שם ב-27 משחקים והבקיע 7 שערים. לאחר מכן עבר לקרמונזה מאיטליה, שם שיחק גם כן במשך עונה אחת והבקיע 3 שערים ב-24 משחקים.

קריירת המועדונים שלו החלה להתפתח כשהצטרף לארסנל בקיץ 1990. הוא זכה עם ארסנל באליפות בעונתו הראשונה, ובדאבל של גביע הליגה וגביע ה-FA בעונת 1992/1993. הוא השתתף במשחקים רבים בעונת האליפות של ארסנל, הבקיע 11 שערים והפגין רמת משחק גבוהה. על הישגיו בעונה זו הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בשוודיה. אולם, באותה תקופה היו בארסנל שחקנים מוכשרים רבים ששיחקו בעמדות דומות לזו של לימפאר, ובמרץ 1994 הוא עבר לאברטון תמורת 1.6 מיליון לירות שטרלינג. שנה אחת לאחר מכן הוא זכה עם אברטון בגביע ה-FA.

אולם, מעמדו של לימפאר באברטון התערער לאחר עונת 1995/1996, ובעונה שלאחר מכן הוא השתתף בשני משחקים בלבד עד שעבר לברמינגהאם סיטי בינואר 1997 תמורת 100,000 לירות שטרלינג. מהלך זה התברר כבלתי מוצלח לאחר שלימפאר שותף בארבעה משחקים בלבד, ובקיץ 1997 הוא הצטרף לא.י.ק סולנה בהעברה חופשית. ב-1998 הוא זכה עם המועדון באליפות. הוא לא הרבה לשחק בא.י.ק, ובסך הכל הספיק להשתתף ב-22 משחקים. בפברואר 1999 הוא עבר לקולורדו ראפידס מארצות הברית, ושיחק שם עד נובמבר 2000. לאחר מכן הוא חזר לשוודיה, והפעם הצטרף לקבוצת יורגודן. הוא לא שותף כלל במשחקי המועדון, ובמרץ 2001 פרש כליל מכדורגל. לאחר פרישתו הוא עסק באימון בקבוצת הנוער של יורגודן. נכון ל-2014 הוא מחזיק במשרת עוזר המאמן של סולנטונה יונייטד מליגת המשנה השוודית.

במקביל לעבודתו בתחום האימון הוא רכש מסעדה במרכז סטוקהולם, ומאוחר יותר ניהל חנות טבק.

## קריירת נבחרת
לימפאר שיחק באחד ההרכבים הטובים ביותר של נבחרת שוודיה, שהצליח לסיים במקום השלישי במונדיאל 1994. הוא עצמו לא הרבה לשחק באותו טורניר. בסך הכל הוא השתתף ב-58 משחקי נבחרת, והבקיע בהם 6 שערים.

## לקריאה נוספת
* טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 177 - 178), מיינסטרים, 2007 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים שוודים
קטגוריה:קשרי כדורגל שוודים
קטגוריה:סטוקהולם: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני יאנג בויז ברן
קטגוריה:כדורגלני קרמונזה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני ברמינגהאם סיטי
קטגוריה:כדורגלני א.י.ק סולנה
קטגוריה:כדורגלני קולורדו ראפידס
קטגוריה:כדורגלני יורגודן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שוודיה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני יורו 1992
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1965
לוקוס (ארכאולוגיה)

[שמאל|ממוזער|250px|כרטיס לוקוס של קבר, חפירה של [פלינדרס פיטרי בתל אל-עג'ול בשנת 1933]]
**לוֹקוּס** הוא מושג בארכאולוגיה המשמש לציון שכבות עפר בחפירות ארכאולוגיות הנראות אחידות למראה. אחידות זאת יכולה להצביע על כך ששכבות עפר אלה וכל התכולה שנמצאת בהן, כגון כלי קרמיקה או כל ממצא אחר, שייכות לאותו פרק זמן. לוקוסים נוספים יכולים להיפתח בהתאם למאפייני החפירה כמו: רצפה, מילוי של בור, אגן, ועוד. מקור המילה בשפה הלטינית (locus) ופרושה **מקום**.
הלוקוסים משמשים לתיעוד התהליך ההרסני של החפירה, והם תולדה של פיתוח שיטת רייזנר-פישר, אשר עוקבת אחר ארכיטקטורה כסמן לשכבות בתל. כך נסגר לוקוס בהגעה ליסוד של קיר או לראשו, ונפתחים לוקוסים חדשים משני צידיו.

## כרטיס לוקוס
ריכוז הנתונים לגבי הממצאים שטח הלוקוס, נעשה על גבי **כרטיס לוקוס**. כרטיס לוקוס מכיל את כל הנתונים הרלוונטיים שיאפשר בשלב מאוחר יותר לארכאולוג לבצע ניתוח של הנתונים. הכרטיס יכיל מידע על מיקומו של הלוקוס, הלוקוסים השכנים, גובה פני השטח בזמן פתיחת הלוקוס, מדידות הגובה בכל יום, הממצאים בלוקוס וגבולות השטח. שרטוט של תוכנית הלוקוס, קירות, בורות, רצפות שנמצאו בלוקוס. אם נמצא שהלוקוס דומה באופיו ללוקוס אחר בשטח החפירה מציינים זאת בכרטיס. לוקוס נסגר כאשר אופיו של שטח הלוקוס משתנה, למשל שנוי בצבע העפר המצביע אולי על רצפה חדשה. סוגרים את הלוקוס ופותחים לוקוס חדש עם מספר חדש. סגירת לוקוס יכולה להתבצע עקב סיבות טכניות, למשל מספר ימי עבודה עוקבים ללא שינוי ניכר בקרקע. אלמנט ארכיטקטוני או קיר הם גם כן לוקוס, אך לאלה שיטת רישום אחרת - **כרטיס קיר** - המאפשר תיעוד יותר טוב.

## ממצאים מתקופות קודמות
אף על פי שהבסיס להגדרת שטח מסוים כלוקוס היא אחידות המראה, יכול הלוקוס להכיל גם ממצאים מתקופות קדומות. למשל: קיר לבני טיט שהוקם מעפר שהכיל חרסים מתקופות קדומות, בור שנחפר בתקופה קדומה וירד לשכבה ארכאולוגית קדומה, והעפר מהבור שנחפר נשפך בצידי הבור.

## קישורים חיצוניים
* כרטיס לוקוס מחפירות טבריה העתיקה, עונה 2005. באתר דלת אל העבר באתר אורט. 

קטגוריה:מונחים בחפירה ארכאולוגית
אדוארד מנוריץ', דוכס יורק

**אדוארד מנוריץ', דוכס יורק ואומייל** (באנגלית: **Edward of Norwich, 2nd Duke of York and 1st Duke of Aumale**;  1373 - 25 באוקטובר 1415), היה בנו של אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק. אדוארד נהרג בקרב אז'נקור.

## ביוגרפיה
אדוארד נולד בנוריץ' לאדמונד מלאנגלי ולאיזבלה מקסטיליה, וכונה על שם עיר הולדתו. אדוארד היה נכדם של אדוארד השלישי, מלך אנגליה ושל פיליפה מאנו מצד אביו, ושל פדרו, מלך קסטיליה ומריה דה פאדילה מצד אימו. 

אדוארד היה מקורב לבן דודו, המלך ריצ'רד השני וקיבל ממנו בשנת 1390 את התואר רוזן רטלנד, ובשנת 1396 את התואר רוזן קורק. בשנת 1397 קיבל את התואר דוכס אומייל.

בעקבות עלייתו לשלטון של המלך הנרי הרביעי נשללה ממנו דוכסותו. בשנת 1400 היה אדמונד שותף לקשר נגד הנרי הרביעי, אולם בגד בחבריו הקושרים וסיפר למלך על הקשר.

בשנת 1402, לאחר פטירת אביו, ירש את התואר דוכס יורק.

אדוארד נשא לאישה את האלמנה פיליפה דה מוהון. לבני הזוג לא נולדו ילדים.

אדוארד היה איש משכיל, ותרגם לאנגלית את ספרו של גסטון מפו-ברן "Livre de Chasse" (בתרגומו נקרא הספר: "אדון הצייד" - "The Master of Game"). אדוארד הוסיף לספר המקורי חמישה פרקים מפרי עטו.

אדוארד לחם עבור המלך הנרי החמישי ונהרג בקרב אז'נקור. אדוארד היה החשוב מבין האבירים הלוחמים שנהרג בקרב. אדוארד נפל מסוסו במהומת הקרב, ונחנק בהיותו בתחתיתה של ערימת לוחמים וסוסים.

לאחר מותו של אדוארד, עיכב המלך את העברת דוכסות יורק לאחיינו, ריצ'רד פלנטג'נט, בשל העובדה שאביו של ריצ'רד פלנטג'נט - ריצ'רד מקוניסברג, רוזן קיימברידג' נחשד בבגידה, אולם לאחר זמן מה הסכים המלך להעברת דוכסות יורק לריצ'רד פלנטג'נט.

## אזכורים תרבותיים
דמותו של אדוארד היא דמות ראשית במחזהו של ויליאם שייקספיר "ריצ'רד השני" בו הוא מופיע כ"דוכס אומרל". כמו כן מוזכר אדוארד במחזה "הנרי החמישי" בתפקיד משנה. שייקספיר מתאר את מותו של אדוארד כמוות במהלך מעשה גבורה למען המולדת, אף שבפועל נהרג בתאונה שנבעה מכובד השריון שלבש.

## שלט אצולה
[שמאל|ממוזער|150px|[שלט אצולה|שלט האצולה של אדוארד מנוריץ'.]]

בשל היות אדוארד נכדו של המלך, נשא אדוארד את שלט האצולה של הממלכה, בהבדל אחד - על תגי השלט צוירו שלוש נקודות אדומות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:דוכסי יורק
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות מלכותיים
קטגוריה:בית יורק
קטגוריה:מלחמת מאה השנים
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר

קטגוריה:ילידי 1373
קטגוריה:נפטרים ב-1415
פרובה 3

שמאל|ממוזער|250px| איור הלוויין פרובה 3

**פרובה 3** (**PROBA**, ראשי תיבות של Project for On-Board Autonomy) הוא לוויין קטן המתוכנן על ידי סוכנות החלל האירופית. זהו מיקרו לוויין שמיועד להדגים פעילויות קרבה בחלל, תמרון אל מול לוויין אחר ומפגש בין שני לוויינים. הלוויין מתוכנן לשיגור בשנת 2024.

פרובה 3 הוא השלישי בסדרה של לוויינים קטנים של סוכנות החלל האירופית שנועדו להדגים טכנולוגיות שונות ליישומי חלל. הוא מורכב משני לוויינים קטנים, שיפרדו בחלל ויחלו בסדרת תמרונים הדדיים. בנוסף למשימה הטכנולוגית, יצויד הלוויין במכשור מדעי לחקר השמש. טרם ידוע מועד השיגור של הלוויין.

שמאל|ממוזער|250px| איור של לוויין המשנה שיפרד מפרובה 3

## ראו גם
*פרובה 1
*פרובה 2

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר לווייני פרובה

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
קטגוריה:חקר החלל: מיזמים עתידיים
קטגוריה:2024 במדע
אוריה היפ

**אוריה היפ** (באנגלית: **Uriah Heep**, נהגה "יוראיה היפ") היא להקת רוק אנגלית שנוסדה בדצמבר 1969 כאשר המפיק המוזיקלי גארי ביירון הזמין את נגן הקלידים קן הנזלי להצטרף ללהקתו "ספייס" (באנגלית: Spice) שהייתה חתומה בחברת התקליטים שלו, ברונז רקורדס. שם הלהקה הוא כשמו של הנבל בספר דייוויד קופרפילד של צ'ארלס דיקנס מ-1850.

הלהקה פרצה לתודעה ב-1970 והייתה באותה שנה מכרעת אחת מארבע הלהקות החשובות של ז'אנר המטאל הראשוני, לצד לד זפלין, דיפ פרפל ובלאק סאבאת. סגנונם המוזיקלי של אוריה היפ היה מגוון ושאב ממקורות מגוונים כמו פרוגרסיב רוק, הארד רוק, ג'אז ואפילו קאנטרי. הלהקה כונתה בהומור "הביץ' בויז של ההבי מטאל" ו"המטאל הרומנטי", בשל שיריהם המלודיים וקולות הרקע ההרמוניים.

**אוריה היפ** הוציאה 21 אלבומי אולפן, 12 אלבומים בהופעה חיה 13 אוספים ו- 27 סינגלים. שמונת אלבומי האולפן הראשונים שיצאו בין 1970 ל-1976 (כולל אלבום הופעה אחד) הוקלטו עם הסולן האדיר בעל הקול האופראי דייוויד ביירון וזכו להצלחה אמנותית ומסחרית כאחד במהלך שנות ה-70. הלהקה השפיעה מאוד, בין היתר, על להקת קווין ועל הסולן פרדי מרקורי בפרט, שאימץ את סגנון ההופעה הראוותני ואופן השירה העוצמתי של דייוויד ביירון, סולנה של אוריה היפ.

הלהיט של **אוריה היפ**, "July Morning" (מתוך האלבום השלישי "Look At Yourself" מ-1971), יצר תופעה בעלת סממנים היפיים ושל פולחן השמש, בה נאספים עשרות אלפי אנשים בכל שנה בליל ה-30 ביוני, על שפת הים השחור בבולגריה כדי לחזות בזריחת השמש של 1 ביולי.

**אוריה היפ** היא אחת הלהקות האנגליות המפורסמות ביותר בשנות ה-70. בהיסטוריה של הרוק היא נחשבת לאחת מארבע הלהקות הגדולות שהמציאו ופיתחו את ההארד רוק לצד לד זפלין, בלאק סבאת' ודיפ פרפל. הלהקה מכרה למעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם (4 מיליון בארצות הברית). ארבעה אלבומים של הלהקה הגיעו למעמד אלבום זהב בארצות הברית.

בשנות ה-80, בעיקר מתוך רצון לשרוד בכל מחיר, אימצה הלהקה את צליל ה-AOR ששלט בשוק האמריקאי, ובהדרגה נפרדה מהצליל שאפיין אותה בשנות ה-70. הלהקה קנתה לה קהל מעריצים משמעותי גם בהולנד, גרמניה, סקנדינביה, חבל הבלקן, יפן ורוסיה, שם הם עדיין ממלאים אצטדיונים. הלהקה הופיעה בישראל ארבע פעמים. במהלך שנות קיומה של הלהקה התחלפו בה כ-30 נגנים וזמרים. הגיטריסט מיק בוקס הוא החבר היחיד שהיה בכל ההרכבים.

## קישורים חיצוניים

* 

* אוריה היפ - אתר המעריצים הישראלי

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות מטאל
קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:להקות רוק מתקדם
קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:מוזיקאים אנגלים
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1969
סום אוזבקי

**סוּם אוּזְבֵּקִי** (באוזבקית: **so'm** - באלפבית לטיני; **сўм** - בכתב קירילי) הוא המטבע של אוזבקיסטן וההילך החוקי בה. המטבע נכנס לראשונה לשימוש ב-1993, עת החליף את הרובל הרוסי שהיה בשימוש במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-1994 הוחלף הסום במטבע חדש בעל אותו שם, לפי ערך של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום נחלק ל-100 טִייִין, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע. סימונו של הסום לפי תקן ISO 4217 הוא UZS.

## מקור השם
בקרב דוברי האוזבקית, כמו גם קירגיזית וקזחית, נקרא הרובל הסובייטי בשם "סום", וכך הודפס על גבי שטרות הרובל הסובייטי שנשאו את שם המטבע ב-15 שפות המדינה. משמעות המילה היא "טהור", וככל הנראה הקשר למטבע הוא בתיאור הזהב כטהור.

## היסטוריה
כמו ברפובליקות אחרות של ברית המועצות לשעבר, המשיכה אוזבקיסטן להשתמש ברובל הרוסי גם לאחר קבלת עצמאותה. ב-15 בנובמבר 1993 החליפה אוזבקיסטן את הרובל בסום ביחס של 1:1. לסום אז לא היו חלוקות משנה ושטרות בלבד הודפסו בעריכים: 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200, 500, 1,000, 5,000, ו-10,000. מאחר שהסום הראשון יועד להיות מטבע מעבר, עיצוב השטרות היה פשטני למדי. סמל אוזבקיסטן הופיע בחזית כל השטרות ובגב השטרות מדרסת שר-דור שברגיסטן בסמרקנד.

ב-1 ביולי 1994 הוחלף הסום במטבע חדש בשיעור של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום החדש נחלק ל-1,000 טייין. המטבעות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 20, 50 טייין, והשטרות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100 סום. בעת השקתו היה ערכו של הסום החדש שווה ל-0.04 דולר אמריקאי.

נכון ליולי 2016, העריך הגבוה ביותר של שטרות הסום, שטר 5,000 סום, שווה לערך 1.70 דולר אמריקאי, והדבר מצריך נשיאת כמות גדולה של שטרות לצורך תשלום. כמו כן, שטרות ומטבעות בעריכים נמוכים מ-25 סום נדירים במחזור ושוויים מזערי. האינפלציה הדוהרת נחשבת לסוגיה פוליטית רגישה באוזבקיסטן, דבר אשר הביא את הממשלה באוזבקיסטן להאט את קצב הנפקת השטרות בעריכים גבוהים יותר.

## מטבעות
שתי סדרות מטבעות הונפקו מאז הושק המטבע. הראשונה הונפקה לראשונה ב-1994 ונשאה כיתוב קירילי, ואילו השנייה הונפקה החל משנת 2000 ונשאה כיתוב לטיני.

שני מטבעות הנצחה בעריכים של 100 סום הונפקו בשנת 2009 לציון 2,200 שנים להתיישבות בעיר הבירה טשקנט. מטבע הנצחה נוסף בעריך של 500 סום הונפק ב-2011 לציון 20 שנות עצמאות לאוזבקיסטן.

## שטרות
השטרות הראשונים הודפסו על ידי הבנק הממלכתי של אוזבקיסטן בשנת 1993. אלה נשאו עיצוב דומה: סמל המדינה בחזית השטר והמדרסה שברגיסטן בסמרקנד בגבו. סדרת השטרות השנייה הודפסה ב-1994 על ידי הבנק המרכזי של אוזבקיסטן, והיא כללה שטרות בעריכים 1, 3, 5, 10, 25, 50 ו-100. בהמשך הונפק שטרות 200 סום ב-1997, 500 סום ב-1999, 1,000 סום ב-2001 ו-5,000 סום ב-2013.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטבעות אסיה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:אוזבקיסטן: כלכלה
חסידות מאקווא

ממוזער|בית הכנסת האורתודוקסי במאקו, משוחזר

**חסידות מאקאווא** היא חצר חסידית, שמרכזה בקריית אתא ושורשיה בעיר מאקו (Makó) שבהונגריה. בראשה עומד הרב שמעון למברגר, ובניגוד לחסידויות האחרות, הוא אינו מכונה אדמו״ר אלא **גאב"ד מאקאווא**.

לחסידות בתי כנסת גם בבני-ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק שבארצות הברית.

## מייסד השושלת
ממוזער|233x233px|רבי משה פארהאנד ממאקווא, ה"אהל משה"
מייסד השושלת הוא רבי משה פאָרהַאנד, מחבר ספר "אהל משה", שהיה רבה של העיר מאקו וראש ישיבה בעיר, לפי המתכונת של הישיבות החסידויות ההונגריות.

רבי משה נפטר בי"ז בסיוון תש"ד, בעצם ימי השואה, בעיר בודפשט. לאחר מאמצים הועבר לעירו לקבורה.

## הדור השני
לאחר המלחמה חזרו מקצת הניצולים למאקו. הרב משה-נתן-נטע למברגר, שהיה נשוי לנכדתו של רבי משה, הנהיג את הקהילה. עוד בימי סבו שימש דיין בקהילה משנת תרצ"ו, ולאחר השואה שיקם מחדש את הקהילה והישיבה.

חידושי תורתו ותשובותיו ההלכתיות יצאו לאור בספרים "עטרת משה" ו"כלי גולה". את החידושים החל לכתוב כשהיה במחנה טרזיינשטט ועבד שם במאפיית לחם. על התלושים שמסרו לו עובדי המחנה, כדי לקבל את פרוסות הלחם שהוקצבו להם, היה רושם את חידושיו, והם היו הבסיס לספריו.

בשנת ה'תשי"ב עלה הרב למברגר לארץ. הוא התיישב תחילה בירושלים ולאחר מכן נתמנה לרב הקהילה החסידית בכפר אתא (כיום קריית אתא). נפטר בשבת כ' בחשוון תשמ"ג.

חתניו הם רבי דב בעריש פנט מדעעש רמות, הרב חיים מאיר אנגלרד אב"ד דאברא, הרב משה אושרי, ורבי שלמה גולדמן האדמו"ר מזוויהל.

## הדור השלישי
[ממוזער|הרב [שמעון למברגר בקבר רבי יהודה בן בבא בשפרעם]]
[ממוזער|הרב שמעון למברגר ב[מצווה טאנץ בחתונת נינו, ה'תשפ"ד]]
האדמו"ר כיום הוא בנו, רבי שמעון למברגר (מכונה **גאב"ד מאקאווא**), שירש את מקום אביו. בתו, שרה לאה, נשואה לרב אהרן מרדכי רוקח, בנו היחיד של האדמו"ר מבעלז.

יש כיום בתי מדרש של קהילת מאקווא בקריית אתא, בבני ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק.

עם נפילת חומות הגוש המזרחי הקימו חסידי מאקאווא ועד עולמי כדי לשקם את בית הכנסת הגדול של הקהילה במאקו ואת שלושת בתי-הקברות היהודיים בעיר. בראש הוועד עומד הרב דוד מרגלי מבני-ברק. בשנת תשמ"ח נפתח בית-המדרש מחדש. המקום מושך מבקרים וכמעט בכל שבת מתקיימות בו תפילות. האדמו"ר מבקר בו כמה פעמים בשנה, במיוחד ביום ההילולא של בעל 'אהל משה'.

אחיו של רבי שמעון שימשו כרבנים של קהילות החסידות:
* הרב אפרים היה רב קהילת מאקאווא בבורו פארק. עד לפטירתו בתשנ"ז 
** הרב מאיר יחזקאל, ירש את מקום אביו.
* הרב אברהם יחיאל היה רב הקהילה בבני ברק. לאחר שנפטר בתשנ"ה ירש את מקומו בנו.
** הרב ישראל חיים, ממשיכו של אביו.
* הרב מנחם מנדל היה רב הקהילה בירושלים. נפטר בתשע"א.
** הרב ישראל אהרן, ממשיך דרכו.
* הרב אשר אנשיל היה רב הקהילה בנתניה ובאלעד. עד לפטרתו בתש"פ. בניו:
** הרב אברהם מתתיהו, ירש את מקומו של אביו 
** הרב שלמה, אב"ד מאקווא נתניה ור"מ בישיבת צאנז.
** הרב אפרים, אב"ד מאקאווא מאנסי.
** הרב יעקב מאיר, אב"ד מאקאווא לאנדאן ומראשי ישיבת סקווירא בלונדון.
* הרב מאיר שלמה הוא רב הקהילה באשדוד. חתנו של הרב יוסף חיים שיינפלד, רבה של קריית הרצוג.

## קישורים חיצוניים
* ל"ה שנה לגאב"ד מאקאווא אשכול בפורום אוצר החכמה

## הערות שוליים

קטגוריה:חצרות חסידיות
קרוקודילופוליס

שמאל|ממוזער|250px|האל סבכ
**קרוקודילופוליס** הייתה עיר במצרים העתיקה, עיר הבירה של המחוז בה שכנה. העיר שכנה ב על גדתו המערבית של נהר הנילוס, בין הנהר לאגם מואריס, הקרוי היום **אגם קארון**. ימה זו נמצאת מדרום מערב לממפיס.

## שמות

שמותיה של העיר השתנו במהלך התקופות, בתחילה נקראה **שדייט** שמשמעותו אגם, לאחר מכן נקראה קרוקודילופוליס שמשמעותו ביוונית עיר התנין, וזאת בגלל הערצה לאל סבכ שהיה אל התנין. בתקופת בית תלמי שונה שמה ל**ארסינואה** על שם אשתו של תלמי השני שטיפח את המקום.

## היסטוריה
בתקופת מצרים העתיקה הייתה העיר מרכז לעבודת האל סבכ. העיר סגדה והתפללה לתנין קדוש ששמו היה פטסוחוס, והוא היה התגלמותו של האל סבכ. היה נהוג לקשטו בזהב ואבני חן. התנין חי בתוך מקדש מיוחד אשר נבנה למענו, בתוך המקדש היה משטח של חול, בריכת מים ומזון. עם מותו של התנין, נבחר תנין אחר למלא את מקומו.

פולחן סבכ מיוחס לתקופת הממלכה קדומה לשושלות החמישית והשישית (המאה ה-26 לפנה"ס – המאה ה-23 לפנה"ס. שיא פריחתה של העיר היה בתקופת השושלת השתים עשרה, המאה ה-20 לפנה"ס – המאה ה-18 לפנה"ס. המלך אמנמחת הראשון זיהה את הפוטנציאל של האזור. הוא ייבש את הביצות באמצעות סכר שנבנה באזור אל לחון. פיתוח האזור נמשך בתקופתו של אמנמחת השלישי אשר הקים מערכת השקיה שכללה: תעלות מים, סכרים וסוללות. הפיתוח הפך את האזור לחקלאי. מערכת ההשקיה עבדה על בסיס הזרמת עודפי מים בימי הגאות של הנילוס לאגם מואריס, ובימי השפל זרמו המים לכיוון ההפוך והשקו את השדות. חלק מפיתוח האזור כלל גם את הרחבת מקדש סבכ על ידי אמנמחת הראשון וסנוסר הראשון. סנוסר השני הקים פירמידה. אמנמחת השלישי בנה מבנים רבים נוספים, ביניהם, מקדש נוסף לסובך ואת הפירמידה של חווארה. בתקופת הממלכה החדשה, ירד מעמדה של העיר.

בתקופתו של תלמי השני אשר שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס העיר נהנתה מתקופה מחודשת של פריחה. שמה שונה לארסינואה לכבוד אשתו של המלך ארסינואי השנייה אשר הייתה אחותו ואשתו. תלמי השני המשיך בפתוח האזור. האזור היה אתר עלייה לרגל מכל רחבי העולם העתיק. האזור של נוה המדבר פיום היה אחד האזורים הפוריים ביותר במצרים. החקלאות באזור כללה בנוסף לגידול של דגן וירקות גידול של תמרים, תאנים, כרמים, ועוד.

בתקופה הרומית כונה המחוז **גנה של מצרים**. האזור היה אסם התבואה של המזרח הקרוב.

## ארכאולוגיה
הממצאים הארכאולגים כוללים מגוון של פירמידות, בתי קברות ושרידים של לבירינת. הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בשנת 1988. ממצאיו כללו את המקדש של סבכ והורוס, פסלים מתקופת הממלכה התיכונה. התפשטות העיר המודרנית פיום הביאה לבניה על רובו של האתר.

## קישורים חיצוניים

*The History of the Fayoum Oasis in Egypt

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
קטגוריה:תנינאים בתרבות
נקאדה

[שמאל|ממוזער|250px|[מגל עשוי צור, מצרים, תקופת נקאדה, סוף האלף ה-4 לפנה"ס. תצוגה מוזיאון דגון בחיפה]]
**נָקַדַה** (מערבית: **نقادة**) הוא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה עיר שנקראה בימי מצרים העתיקה **נובט**, ובתקופה ההלניסטית **אומבוס** (Ombos). בקרבת מקום לעיר העתיקה שוכנת כיום עיירה בשם נָקַדַה, שעל שמה קרוי האתר. הן העיירה והן העיר הקדומה שכנו על הגדה המערבית של הנילוס. השם "נבּוּת" מקורו במילה המצרית "נבּוּ" (nbw), שפירושה זהב, ונראה כי העיר הייתה קרובה למכרות הזהב שבמדבר המערבי.

ממצאי נקאדה הם מן התקופה הפרהיסטורית שלפני תקופת הממלכה הקדומה במצרים העתיקה, בין 4400 ל-3000 לפנה"ס. במקום שגשגו תרבויות שונות, שעקבותיהן נמצאו גם בחפירות אחרות במצרים. הכמות הגדולה של השרידים שנותרו בנקאדה אפשרה לארכאולוגים את תארוך התרבויות באופן התקף גם למקומות אחרים וסביבות אחרות.

בשנת 1894 חפר במקום הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי. פיטרי ואנשיו מצאו כ-3,000 קברים מהתקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה. בעת החפירות הבחין פיטרי בקברים מורכבים שכללו מספר שכבות של קברים, כשבכל אחת כלים שונים. פיטרי שם לב שבדרך זו נוצרות שכבות של קבורה שניתן להבדיל ביניהן (השתכבות), וניסה לתארך את השכבות לשלוש תקופות שונות, אותן כינה על פי אתרי חפירה שבהם נמצאו הקברים – תקופת עַמְרֶה (Amratian), תקופת גֵרְזָה (Gerzeh) ותקופת סמאינה (Semainean).

בשנת 1957 חפר במקום ורנר קייזר. הכרונולוגיה של קייזר מתחילה מוקדם יותר משל פיטרי, והיא משמשת בסיס לכרונולוגיה בה משתמשים כיום, השונה מעט משל קייזר:
* תקופת נקאדה I, a-b-c – בין 4,400 ל-3,500 לפנה"ס, מתאפיינת בכלי חרס צבועים בעלי מכסה שחור, בסחר עם נוביה, עם נווי מדבר במדבר המערבי, ומזרח הים התיכון, וזכוכית געשית המיובאת מאתיופיה.
* תקופת נקאדה II, a-b-c – בין 3500 ל-3200 לפנה"ס. תקופה זו מאופיינת בכלי חרס עשויים מחוואר ובעיבוד מתכת. תרבות זו התפשטה במצרים כולה.
* תקופת נקאדה III, a-b-c – בין 3200 ל-3000 לפנה"ס. התקופה מאופיינת בכלים עדינים יותר, צנצנות בצורת גליל ובהופעת הכתב.

בין הממצאים המעניינים שנמצאו בנקאדה היה קבר קדם שושלתי שכלל לוחות משנהב ושרידי אגרטלים וחמר שנשאו את שם פרעה חור אחע ושמה של אשתו, נאיטחוטפ. הקבר היה שייך כפי הנראה למנהלן מתקופת השושלת הראשונה. קברים נוספים באותו אזור שויכו לתקופה מאוחרת יותר, לתקופת הממלכה הקדומה ותקופת הביניים שלאחריה.

גודלם של בתי הקברות שנמצאו באזור מראה כי נקאדה הייתה עיר חשובה בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת, וייתכן שגרמה לכך קרבתה למכרות הזהב במדבר המערבי.

האל המקומי של נקאדה היה סת. במקום נמצא מקדש לסת מתקופת הממלכה החדשה, ובו ממצאים המשויכים למספר פרעונים מן השושלת השמונה-עשרה. במקום נמצאה גם פירמידה קטנה מתקופת השושלת השלישית, המכונה "פירמידת המדרגות של אומבוס".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מצרים: תרבויות ארכאולוגיות
יארופולק השני, נסיך קייב

**יארופולק** ( 1082- 18 בפברואר 1139) ( ברוסית:Ярополк) בנו של ולדימיר השני היה נסיך קייב בשנים 1132 - 1139. הוא היה הנסיך שבתקופתו רוס של קייב התפרקה באופן סופי. בניגוד לאביו והאח מסטיסלאב לא היו לו כישורים פוליטיים או אוטוריטה והוא לא הצליח לשמור על המדינה המאוחדת. הוא היה זהיר מדי בקבלת החלטות. אנשים שהוא חשב שהם יהיו בבסיס הכח שלו בגדו בו. הכח המעשי היחיד שייתכן והיה יכול לעצור את התפרקות המדינה היה האח שלו יורי דולגורוקי, אך הוא לא מצא איתו שפה משותפת.

הוא נולד בשנת 1082 ככל הנראה בצ'רניגוב בתקופה שאביו ולדימיר השני, נסיך קייב היה נסיך בעיר זה. בשנת 1114 הוא התמנה להיות נסיך פריאסלאבל. הוא השתתף במספר מערכות צבאיות נגד הקומנים. כאשר אביו כבר היה מבוגר, יארופולק היה מפקד עליון של הצבא בפועל.

עם פטירת אחיו מסטיסלאב הראשון בשנת 1132 הוא התמנה להיות נסיך קייב. הוא היה כבר בגיל 49, גיל מבוגר מאוד לאותה תקופה. בהיותו מנהיג צבאי גדול בצעירותו, הוא התגלה כפוליטיקאי חלש שלא הצליח לעצור את התפרקות המדינה. ניסיונות שלו למנות לתפקידי מפתח את קרובי משפחה לא צלחו. כתוצאה מכך היו מספר מלחמות פנימיות בין הנסיכים. בשנת 1136 אנשי נובגורוד הכריזו חד-צדדית על עצמאותה המלאה של הנסיכות אך ליארופולק לא היה כוח צבאי נגדם.

בשנת 1138 הוא הצליח לאחד רוב הנסיכים במלחמה נגד נסיך צ'רניגוב ובתמיכת הכוחות ההונגרים לנצח במערכה. זה הייתה הפעם האחרונה בה רוב נסיכי רוסיה התאחדו תחת דגל של נסיך קייב.

הוא נפטר בשנת 1139 ותפקיד הנסיך הועבר לאחיו ויאצ'סלאב.

הוא היה נשוי לילנה ממוצא קומני שהולידה לו בן יחיד - וסילקו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נסיכי קייב
קטגוריה:ילידי 1082
קטגוריה:נפטרים ב-1139
פונקציונליזם (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה, **פונקציונליזם** היא אסכולה המתייחסת אל הנפש וההתנהגות במונחים של הסתגלות פעילה של האדם אל סביבתו.

הגישה נוצרה על ידי ויליאם ג'יימס ותאורטיקנים אמריקאים נוספים, בסוף המאה ה-19, כתגובת-נגד לגישה הסטרוקטורליסטית של אדוארד טיצ'נר ואחרים. הסטרוקטורליסטים עסקו בחקר מבנים נפשיים ומרכיביהם, באמצעות מחקרי מעבדה ואינטרוספקציה, והחלו לבסס את ענף הפסיכולוגיה כמדע. לעומתם, הפונקציונליסטים הושפעו מתורת האבולוציה של דרווין, וטענו כי האדם מתפקד בעולם באופן שנועד לאפשר הסתגלות אופטימלית לסביבתו, ולפיכך אין זה מתאים לדון בנפש כמבנה הניתן לפירוק למרכיבים. הם טענו כי הנפש וההכרה התפתחו במטרה להנחות את כלל התנהגות האדם והסתגלותו לסביבה.

על פי הגישה, אין צורך בניסויים פסיכולוגיים מדעיים במטרה לבנות תאוריות על נפש האדם. למעשה לא ניתן לבדוק רעיונות על אופני הסתגלות האדם לסביבתו במנותק מהסביבה, במסגרת מעבדה, אלא יש לעסוק בחקר התנהגות האדם ואופן הסתגלותו בסביבתו הטבעית. הפונקציונליסטים תרמו להעלאת המודעות לחשיבות חקר ההתנהגות הגלויה של האדם; אך למרות הדמיון לביהביוריסטים בנקודה זו - הביהביוריסטים התנגדו לפונקציונליזם בשל התרחקותם מגישות מחקר וניסוי מדעיות ואובייקטיביות, וטענו כי בשל כך הגישה אינה מבוססת ובעלת יכולת ניבוי מועטה. הביהביוריסטים גם טענו כי התנהגות אינה תוצאה של הנפש וההכרה, אלא של התניה קלאסית ואופרנטית בלבד.

תאורטיקנים נודעים שדגלו בפונקציונליזם הם ג'ון דיואי, ג'ורג' הרברט מיד, ג'יימס אנג'ל, ג'יימס קאטל, אדוארד לי תורנדייק ועוד.

גישה תאורטית שהתפתחה מאוחר יותר בתחום הפסיכולוגיה, ומבוססת בין השאר על הפונקציונליזם הקלאסי, היא פסיכולוגיה אבולוציונית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תאוריות פסיכולוגיות
קטגוריה:היסטוריה של הפסיכולוגיה
לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'

** לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ' ** (באנגלית: **Lilo and Stitch 2: Stitch Has a Glitch**) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי אולפני דיסניטון, זהו המשך לסרט "לילו וסטיץ'". הסרט יצא ישירות לווידאו.

מבחינה עלילתית הוא המשך ישיר לסרט הראשון. לפניו יצא לאור ב־2003 סטיץ': הסרט, שמהווה מעין פיילוט לסדרת הטלוויזיה שהתחילה באותה שנה, אך כרונולוגית הם מתרחשים כולם אחרי לילו וסטיץ' 2.

## תקציר
לילו מתכוננת לתחרות ההולה הגדולה בהוואי, תחרות שאמה זכתה בה כשהייתה בגילה.
סטיץ' סובל מגליצ'ים שגורמים לו להתנהג בצורה רעה, הגליצ'ים נגרמים בגלל שבמהלך יצירתו של סטיץ' המשטרה פרצה למעבדה והפריעה להשלמת התהליך.
למרות רצונו של סטיץ' לעזור ללילו למצוא רעיון ולזכות בתחרות הוא עושה ההפך.

## פסקול

**Lilo & Stitch 2: Island Favorites** הוא הפסקול המלווה את הסרט. הפסקול הוקלט ב-D23 והופץ על ידי חברת וולט דיסני. הסינגל "He Mele No Lilo" מהסרט הקודם נכלל גם בפסקול זה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:לילו וסטיץ'
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:סרטי אנימציה של סטודיו דיסני-טונס
קטגוריה:סרטי אנימציה על ילדים
קטגוריה:סרטי אנימציה על ידידות
רבי אלעאי (תנא)

**רבי אִלְעָאי** (או **רבי אלעאי הזקן**, **רבי אילעא**,  **רבי לעאיי**), היה תנא בן הדור השלישי לתנאים. אביו של התנא המפורסם רבי יהודה בר אלעאי.

## משנתו
הוא מוזכר פעם אחת במשנה, ושש פעמים בתוספתא. מפורסמת אמרתו: "בשלושה דברים אדם ניכר: בכוסו ובכיסו ובכעסו".

## רבותיו ותלמידיו
היה תלמידם של רבי אליעזר בן הורקנוס, רבן גמליאל דיבנה רבי יהושע בן חנניה, רבי אליעזר בן יעקב, רבי אלעזר בן עזריה וכן תלמיד חבר של רבי ישמעאל, בתלמוד מובא כיצד רבי ישמעאל כינה אותו "בני". 

בין תלמידיו נמנים בנו – רבי יהודה ורבי יצחק.

## צאצאיו
מעבר לבנו המפורסם (רבי יהודה), בן אחר הוא רבי יוחנן ברבי אלעאי. מסופר במסכת סוכה, כי רבי אליעזר שבת בחג הסוכות בסוכתו של רבי יוחנן ברבי אלעאי (בנו של תלמידו) בקיסרי.

נכדו הוא רבי יוסי ברבי יהודה. 

## קברו המסורתי
רבי חיים ויטאל (מקובל בולט מהמאה ה-16), טען בשם רבו האר"י, כי רבי אילעאי נקבר בעין זיתים לצד בנו – רבי יהודה: "לצפון הציון הזה הר אחד, ושם בראשו מערה אחת, ואומרים כי שם קבור רבי אלעאי אביו של רבי יהודה הנזכר, וכן הוא האמת. והנה הוא קבור בכוך השני שבצד מזרח, בכוך הסמוך לקרן דרומי מזרחי".

מסורת קברו של בנו (רבי יהודה) בעין זיתים, מתועדת לראשונה בסוף המאה ה-13.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השלישי לתנאים
קטגוריה:משפחת רבי אלעאי
קטגוריה:תלמידי רבי אליעזר
קטגוריה:תלמידי רבן גמליאל דיבנה
חידני

**חידני** היא סדרת אנימציה ישראלית לילדים, מבית ערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור בקיץ 2009.
חידני הוא דמות שפותחה על ידי דן חמיצר, לה גם הקדיש חמיצר סדרת ספרים. חידני נוצר כדמות שמאתגרת ילדים בסוג חדש של חידות שנקראות חידניות.

חידני הוא ילד סקרן כבן 14, אשר מתחיל כל תוכנית בשיתוף הצופים בחוויה שעבר, או סיפור ששמע. תוך כדי הסיפור הוא נזכר בחידה חדשה.
מלווים אותו ה"סקרנוע" – גלשן מעופף, ומשקפת סודית. לאחר שחד את חידתו, על פי בקשת הצופים הוא נותן לצופים שלושה רמזים. לבסוף הוא מגלה את התשובה לחידתו, ומספר עליה מספר עובדות מעניינות. 
לאורך כל התוכנית מדבר חידני בחרוזים.

המדבב היחידי של התוכנית הוא איתי ג'רופי המדבב את דמותו של חידני.

את כל החידות בתוכנית, הגה החידונאי דן חמיצר ותסריטיה הוכנו על ידי נוגה אלגום.

את הסדרה יצרו היילנדר הפקות שיצרו גם דביבוני בונבוני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות הנפשה ישראליות
קטגוריה:סדרות ילדים של ברוש הפקות
קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
ח'ולדה

**ח'ולדה** או **חולדה הערבית** ( בערבית **خلدة**) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-12 קילומטרים דרומית לרמלה וכקילומטר דרומית מזרחית לחוות חולדה, בגובה של כ-150 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה שבמחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט שטחי אדמותיו היו 9,461 דונם ובשנת 1945 מנה 280 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע נחשון ב-6 באפריל 1948 הכפר נכבש, והתרוקן מתושביו. ב-20 באפריל הרסו כוחות ה"הגנה" את בתי הכפר באמצעות דחפורים.

במלחמת העצמאות פעלו הערבים לניתוק ירושלים מהשפלה ומנעו העברת אספקה וכוחות צבאיים לעיר ולמעשה העיר הייתה במצב של מצור. הדרך מהשפלה לירושלים דרך לטרון נחסמה כבר באזור רמלה והדרך היחידה לעיר מהשפלה עברה דרך מזכרת בתיה, קיבוץ חולדה וח'ולדה הערבית שם התחברה הדרך לכביש מג'דל-לטרון (כיום כביש 3) שהייתה הדרך הראשית שהובילה ממישור החוף הדרומי לירושלים. הכפר שימש בסיס לערבים ובגלל קרבתו לדרך המובילה לירושלים נכבש בפעולה הראשונה לפריצת הדרך לירושלים במבצע נחשון. במלחמת העצמאות לאזור חולדה היה תפקיד חשוב מאוד בעיקר במערכה לפריצת הדרך לירושלים. המקום היה הבסיס העיקרי של הכוחות שהגיעו מהשפלה ולחמו על פתיחת הדרך לירושלים במבצע נחשון, קרבות לטרון ומשם נערכו הפעולות לפתיחת דרך בורמה. דרך זו הייתה דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים נסללה במהלך מלחמת העצמאות מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון.

היום נמצאים שרידים של בתי הכפר על גבעה כ-200 מטרים דרומית מזרחית ליישוב משמר דוד שנוסד כקיבוץ בשנת 1949 על אדמות ח'ולדה.

## קישורים חיצוניים

* תמונות וסקירה היסטורית של הכפר באתר 'רשימות', 2/2010.
* מידע ותמונות על ח'ולדה, באתר Palestine Remembered

## הערות שוליים

שמאל|ממוזער|250px|שריד מבנה בכפר, ינואר 2010

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:חולדה (קיבוץ)
היט רב

[שמאל|ממוזער|250px|תכשיר "טייגר באלם" ה[אסיה|אסייתי, שמגיע בצורת משחה]]
**היט רב** (באנגלית: **Heat Rub**) הוא שם כולל למגוון מוצרים המיועדים להקלה על כאבים הנגרמים מתופעות כדאבת השרירים ומתנת, כאבי שרירים וכאבי ראש הנגרמים מלחץ. הם נקראים כך משום שהם מפיקים הרגשה של חום בתוך אזור השריר אליו הם מסופקים, ובכך עובדים כגורם משכך. מוצרים אלה בדרך כלל מגיעים בצורת משחה, אם כי קיימים גם בצורת אגד מדבק ותרסיס.

הרכיבים העיקריים הפעילים במוצרים אלו הם מנתול, אשר מצר את כלי הדם, מת'יל סליסילייט, אשר משכך כאב ומפחית תחושה באזור הפגוע וקמפור, אשר משפר את זרימת הדם. בנוסף, עשויים להכיל רכיבים אקזוטיים כפלפל קאיין.

מת'יל סליסילייט , החומר הפעיל בכמה ממוצרי ההיט רב, רעיל אם משתמשים בו בהגזמה. נוסף על כך, פדים לחימום אינם רצויים בשימוש עם מוצרי ההיט רב מכיוון שהדבר גורם לספיגת יתר של הרכיבים הפעילים במוצר.

מבין המוצרים ניתן למנות את שמן ה"נאמן מואי" (שמן המואי תאי) מתאילנד, "אייסי הוט" ו"מנטולטום" האמריקאים, "טייגר באלם" הסיני, "דיפ היט" האוסטרלי ו"פלקספאואר".

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
קטגוריה:משחות תרופתיות
ג'וש וינק

**ג'וש וינק** (באנגלית: **Josh Wink**) הוא די ג'יי ויוצר מוזיקה אלקטרונית יהודי-אמריקאי. וינק נחשב לאחד החלוצים של הטכנו וטרייבל טראנס בסצנה האמריקאית של שנות ה-90 של המאה העשרים.

סגנון המוזיקה שלו הוא בעיקר טכנו, אסיד האוס ודראם נ' בייס.

## קורות חיים

ג'וש וינק נולד בשם ג'ושוע וינקלמן בשנת 1970. בן למשפחה יהודית מפילדלפיה, פנסילבניה.
כאשר היה ילד, למד לנגן על פסנתר ומאוחר יותר על קלרינט.
האהבה לתקליטנות החלה כבר כאשר היה בן 13, אך רק בשנת 1986, כאשר היה בן 18, הצליח לחדור לסצנת המועדונים.

### קריירה מוזיקלית

בשנת 1994 וינק וחברו הדיג'יי קינג בריט יסדו חברת תקליטים עצמאית, 'אובום רקורדס'. אמנים מפורסמים רבים פרסמו יצירותיהם באמצעות חברה זו, ובהם טרנט רזנור וניין אינץ' ניילס.

הסינגלים הראשונים שלו, "Don't laugh" (תחת השם Winx) ו"I'm Ready" (תחת השם Size 9) הוצאו בשנת 1995. "I'm Ready" הגיע למקום הראשון במצעד להיטי הדאנס של ארצות הברית. הסינגל "Higher State of Consciousness", שהוצא באותה שנה, פרסם את וינק באירופה, וכך לראשונה יצא מגבולות ארצות הברית. בשנת 2007 וינק חידש אותו.
בשנת 1996 הוציא שני אלבומים: "A Higher State Of Wink's Work", שכלל 7 מיצירותיו (כולל "I'm ready") תחת 4 שמות שונים האלבום השני היה "Left Above the Clouds" תחת השם Winx, שכלל גם את "Don't laugh".

בשנת 1998 הוציא את האלבום "Herehear" תחת השם המקורי שלו, ג'וש וינק. בשנת 2003 יצא מיני-אלבום (EP) שלו "20 To 20". בנוסף לאלבומי האולפן המקוריים שלו, וינק הוציא לאור אלבומי מיקס רבים. הסדרה המפורסמת שבהם היא: "Profound Sounds".

בפברואר 2009 הוצא אלבומו הרביעי, "When A Banana Was Just A Banana".

## דיסקוגרפיה
* 1996- "A Higher State Of Wink's Work"
* 1996- "Left Above The Clouds"
* 1998- " Herehear"
* 2009- "Profound Sounds"

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:תקליטנים אמריקאים
קטגוריה:תקליטנים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
פפאפיאן

באלגברה ליניארית, ה**פְּפָאפְיאַן** של מטריצה מסדר זוגי הוא פולינום מסוים באברי המטריצה, שיש לו קשר לדטרמיננטה. הפפאפיאן הופיע לראשונה בעבודות של יוהאן פרידריך פפאף (Pfaff) ב-1815, וקיבל את שמו מידי ארתור קיילי ב-1852. את הפפאפיאן של מטריצה A מסמנים \ \operatorname{Pf}(A). תכונתו החשובה ביותר היא שהדטרמיננטה של מטריצה אנטי-סימטרית שווה לריבוע הפפאפיאן. גם הדטרמיננטה של מטריצה סימטרית ביחס לאינוולוציה סימפלקטית שווה לריבוע הפפאפיאן.

פפאף חקר מערכות של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון, ונתקל בתנאי השקול לכך שהפפאפיאן של מטריצה אנטי-סימטרית מסוימת אינו מתאפס. ב-1827 זיהה קרל גוסטב יעקובי שהתנאי החישובי של פפאף שקול לכך שהדטרמיננטה של אותה מטריצה שונה מאפס. בעקבות זאת הוכיח קיילי ב-1847 שאם A אנטי-סימטרית, אז \ \det(A)=\operatorname{Pf}(A)^2. ביחס לפעולת החפיפה, הפפאפיאן מקיים \ \operatorname{Pf}(BAB^{t}) = \det(B)\cdot \operatorname{Pf}(A).

הפפאפיאן של מטריצה \ (a_{ij}) מסדר \ 2m\times 2m מוגדר לפי הנוסחה \ \operatorname{Pf}(A)=\frac{1}{2^m m!}\sum_{\sigma \in S_{2m}}(\operatorname{sgn} \sigma)a_{\sigma(1),\sigma(2)}a_{\sigma(3),\sigma(4)}\cdots a_{\sigma(2m-1),\sigma(2m)}. אם המטריצה אנטי-סימטרית, מספיק לעבור על התמורות המקיימות \ \sigma(2i-1) לכל i, ו- \ \sigma(1), ללא המקדם המוביל, וכך ההגדרה טובה מעל שדה מכל מאפיין. לדוגמה, 
\ \operatorname{Pf}\left(\begin{array}{cc}0&a\\-a&0\end{array}\right) = a, ו- 
\ \operatorname{Pf}\left(\begin{array}{cccc}0&a&x&t\\-a&0&s&y\\-x&-s&0&c\\-t&-y&-c&0\end{array}\right) = ac+ts-xy. בדומה לזה, הפפאפיאן של 
\ \left(\begin{array}{cccc}a&b&0&\alpha \\ c&d&-\alpha &0 \\ 0&\beta&a&c\\ -\beta&0 &b&d\end{array}\right), שהיא סימטרית ביחס לאינוולוציה הסימפלקטית, הוא \ ad-bc + \alpha \beta. 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אלגברה ליניארית
חטיבת המרום

**חטיבת המרום – פתרונות מבצעיים** (בעבר נקראה: **המרהו"ם – מרכז הטסה והכשרות מיוחדות**) היא חטיבה סדירה בצה"ל הנמצאת תחת פיקוד קצין חי"ר וצנחנים ראשי  (מקחצ"ר) הכוללת יחידות מבצעיות וכן בתי ספר המכשירים למיומנויות ייחודיות את לוחמי חיל הרגלים והיחידות המובחרות בצה"ל. מפקדת החטיבה שוכנת בסמוך לבסיס חיל האוויר תל נוף.

ב־2 בספטמבר 2009 נקרא הבסיס על שם הרמטכ"ל ה־12 של צה"ל, רב-אלוף משה לוי, שהיה בשנים 1966 – 1968 מפקדו של בית הספר לצניחה (שנכלל כיום במרום).

## היסטוריה
בית הספר לצניחה (בה"ד 8) הוקם ב־1949 בחיפה. בשנת 1951–1952 הוחלט להעבירו אל בסיס תל נוף, ולידו הוקמה מפקדת חטיבת הצנחנים.

### בית הספר לצניחה
;מפקדים
* יהודה הררי (אפריל 1949 – ינואר 1954)
* דני מט (1955–?)
* משה לוי (1966–1968)
* טוביה שפירא (1970)
* שרגא טל (טופול)

## מפקדים
;מפקדי מרא"ה
* שלמה טולדו – 1982
* עמיר שלג – 1985
* ויקטור מימון – 1989
* זאב דורון – 1991
* אברהם לזריאן – 1995
* יורם פרסר – 1997
* אבי מוניס – 2000
* חיים דואק – 2004

[ממוזער|מפגן [צניחה שנערך בחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. בחזית התמונה ניתן לראות מדריך צניחה עם תג היחידה הישן]]

## יחידות מרום
במסגרת מרום פועלות שש יחידות:

### תגי היחידה לשעבר

קובץ:Marhom.png|סמל ותג היחידה עד שנת 2015
קובץ:Beit Sefer LeZniha.png|סמל ותג יחידה בית ספר לצניחה לפני שהפך ליחידת מרה"ם
קובץ:Maralogo.png|תג יחידה מרא"ה (מרכז ארגון הטסה) בשנות החמישים


## גלריה

קובץ:Lotar unit July 2024 (8).jpg
קובץ:Lotar unit July 2024 (2).jpg
קובץ:Lotar unit July 2024 (1).jpg
קובץ:Lotar unit July 2024 (4).jpg



קובץ:Oketz Unit solider Iron swords.jpg
קובץ:Oketz fighter.webp
קובץ:Oketz fighters.jpg
קובץ:Oketz fighters.webp



קובץ:BALNAM 444. IX.jpg
קובץ:BALNAM 444. I.jpeg
קובץ:סוף מסלול לוחמים.jpg
קובץ:רכב ביחידה.jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* מרכז הטסה והכשרות מיוחדות, באתר של זרוע היבשה
* 
* 
* 
* רועי כספי, מצמיחים כנפיים, ביטאון ביבשה, גיליון 4, דצמבר 2007, באתר זרוע היבשה
* יהונתן מרוז, קפוץ!, בטאון חיל האוויר, גיליון 196, 2 בינואר 2011
* גילי כהן, צנחנים שלא שירתו לא הורשו ליטול חלק במפגן הצניחה, באתר "שבו"ז חיילים", 12 במאי 2008
* 
* אייל כץ והדס כרמונה, לצנוח לצלוח, מתוך אתר "א-לה כפר" עיתון כפר ורדים והסביבה
*  – סרטון משנת 1957 המתעד אימונים בבית הספר לצניחה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זרוע היבשה
קטגוריה:בסיסי צה"ל במחוז המרכז
קטגוריה:יחידות הצנחנים של צה"ל
אירוס (כלי נגינה)

**אֵירוס** (או **אֵרוס**) הוא כלי נגינה קדום המוזכר במקורות חז"ל.

כלי זה שימש לנגינה בעת שמחה, אך גם בעת הספד וקינה: "רבי יהודה אומר: האירוס טמא מושב מפני שהאלית [המקוננת] יושבת עליו".

לא ברור האם היה זה כלי נשיפה, מיתר או הקשה, מכל מקום צלילו התאפיין בחוזק וצלילות נדירים.

## זיהוי הכלי
אין ודאות לאיזו משפחה ממשפחות כלי הנגינה השתייך האירוס. במסכת כלים (טו, ו) מנו את האירוס יחד עם כלי המיתר:

בתלמוד הבבלי זיהו אותו ככלי הקשה:

זהותו של הכלי בו נוקטת הגמרא כהסבר מהו אירוס, בפני עצמו סתום הוא, אך מן ההמשך מוכח שמדובר בסוג של תוף:
(תרגום: רבה בנו של רב הונא הכין לבנו טנבור. בא אביו - רב הונא - ושברו. אמר לו: [הטנבור] דומה לתוף בעל פה אחד [שהוא האירוס האסור, ולכן] לך והכן לו [לבנך, תוף] על פי "חצבא" או "קפיזא" שהם סוגים של כדים, ולא תוף ממש).
בתלמוד הירושלמי (סוטה פרק ט, הלכה טו) תרגמו את שמו של האירוס ל"רסיסה".
רש"י פירש:

קרוב לוודאי ש"הטנבורא" הוא ה"טמבורין", המכונה גם "תוף מרים".
המאירי זיהה את האירוס ככלי נשיפה המשמיע קול שבין תקיעה לזמזום (חידושי המאירי, סוטה, שם).
בדרכו הפרשנית של הבבלי הלכו רוב פרשני המשנה, כגון הרמב"ם (סוטה, שם) שכתב:

ור' עובדיה מברטנורא שכתב:

## מקור השם (השערה)
אפשר שמקור שמו של כלי זה הוא בדמות המיתולוגית ארוס, שבמיתולוגיה היוונית היה אל האהבה והתשוקה המינית. כלי הנגינה אירוס שצלילו היה מתוק, שימש לנגינה בעת המשתאות שערכו היוונים, משתאות שהתאפיינו בפריצות מינית.
יש הסבורים כי הכלי נקרא כך מפני ששימש בחגיגות אירוסין ונישואין.

## גזירת האירוס
במשנה מסכת סוטה מוזכר שלאחר ה"פולמוס של אספסיינוס", גזרו חכמים איסור "על עטרות חתנים ועל האירוס" – דהיינו, אסרו על עיטור ראשי החתנים בעטרות יקרות ועל הנגינה בארוס (קרוב לוודאי שדווקא בשעת החופה). חכמים שהכירו כי צלילו של כלי נגינה זה נעים ומשמח ביותר, אסרו על הנגינה בו כדי למעט בשמחה בעת צרה.

## קישורים חיצוניים
* טמבור, טמבורין, אנציקלופדיה לכלי נגינה.
* רשות העתיקות, צלמית של אשה מתופפת מהמאות 6-8 לפנה"ס, מקראנט.

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נגינה
אלג'יבה

**אַלגִ'יבָּה** (בכתיב לועזי: **Algieba** מערבית **الجبهة** - אל-גַ'בְּהַה - המצח) או **γ באריה** הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים אריה ואחד הכוכבים הבהירים בשמים. למרות שמו, הכוכב נמצא בבסיס רעמת האריה כפי שמקובל לציירו ויחד עם הכוכבים ζ באריה, μ באריה ו-ε באריה יוצר את הקשת שמכונה המגל.

הכוכב נראה כמקור של מטר הלאונידים שמתרחש כל שנה סביב ה-17 בנובמבר.

## תכונות
אלג'יבה נראה לעין ככוכב צהוב עם בהירות נראית מדרגה 2, אך כבר בטלסקופ חובבים קל לראות שמדובר בכוכב כפול שלכוכב הבהיר מבין השניים - אלג'יבה A, צבע כתום ולעמום יותר - אלג'יבה B, צבע צהוב. המערכת נמצאת במרחק של 126 שנות אור וזוג הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי מאוד כך שהמרחק ביניהם נע בין 15 יחידות אסטרונומיות ל-180 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה אורך כ-620 שנים.

המערכת נעה במהירות של 71 ק"מ לשנייה ביחס למערכת השמש, מהירות גבוהה מאוד בהשוואה לכוכבים אחרים סביב השמש.

במרחק זוויתי של כ-6 דקות קשת ניתן להבחין באמצעות טלסקופ בשני כוכבים עמומים עם דרגת בהירות סביב 10. לא ידוע האם מי מהם קשור כבידתית למערכת, אבל אם כן, הוא מקיף את הזוג הבהיר במרחק של לפחות 14,000 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות מיליון שנים.

### תכונות אלג'יבה A
אלג'יבה A הוא ענק כתום שסיים את שלב היתוך המימן בליבתו שהפכה ברובה להליום. תהליך ההיתוך עבר לשכבות חיצוניות יותר והביא להתנפחות הכוכב לרדיוס של כ-23 פעמים רדיוס השמש ולירידת טמפרטורת פני השטח שלו לכ-4,400 קלווין. הכוכב פולט קרינה בעוצמה של פי 150 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 180 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום.

### תכונות אלג'יבה B
אלג'יבה B הוא ענק צהוב שעובר תהליך התנפחות והתקררות דומה לשל אלג'יבה A. רדיוסו כ-10 פעמים רדיוס השמש וטמפרטורת פני השטח שלו כ-4,900 קלווין. הוא מאיר בעוצמה גדולה פי 50 מעוצמת ההארה של השמש.

## קישורים חיצוניים

* אלג'יבה באתר של ג'ים קלר
* 

קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:ענקים מסוג G
קטגוריה:כוכבים כפולים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים אריה
קטגוריה:כוכבים בהירים
משה כהן (שופט)

**משה כהן** (11 בינואר 1919 – 26 בינואר 1982) היה שופט בית המשפט העליון.

## ביוגרפיה
כהן נולד ביואנינה שביוון וזמן קצר לאחר לידתו עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בירושלים, בה סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טרה סנטה" (1935) עם הצטיינות במתמטיקה.

### קריירה משפטית
בשנת 1941, סיים את לימודיו בבית הספר המנדטורי למשפטים.
משנת 1935 ועד 1943 עבד כמזכיר בית המשפט המחוזי בעיר ועסק ברישום ובתרגום שותפויות. לאחר מכן התמחה במשך שנה במשרד עורכי הדין של חיים כהן.

לאחר הסמכתו כעורך דין עבד במשרדו של חיים כהן (1944–1946) ובמשרד פרטי בבעלותו (1946–1950). בשנת 1950 מונה כשופט בית משפט השלום וכיהן בו עד 1958. בשנים 1953–1954 שימש גם שופט במינוי זמני לבית המשפט המחוזי. בשנים 1958–1960 שימש שופט שלום ראשי בירושלים, ובשנים 1960 - 1970 כיהן במינוי קבע בבית המשפט המחוזי. לאחר מכן פרש מכס השיפוט ושב לעיסוק בעריכת דין.
בשנת 1976 מונה בשנית לבית המשפט המחוזי בירושלים ובינואר 1981 מונה לבית המשפט העליון במשבצת הכיסא המזרחי.

ב-26 בינואר 1982 נפטר כהן בבית החולים ביקור חולים. כהן נטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

## קישורים חיצוניים
* קורות חייו באתר מוזאון מורשת בתי המשפט

קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בירושלים
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
תוכנית קמ"ע

**תוכנית קמ"ע** (ראשי תיבות: **ק**ליטת **מ**דענים **ע**ולים) היא תוכנית ישראלית לקליטת מדענים עולים. התוכנית פעילה משנת 1998. במסגרתה מועסקים באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר אחרים בארץ כ-500 מדענים, כמעט כולם עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.

מדענים עולים מקבלים סיוע ראשוני בהשמה מקצועית ("תוכנית שפירא") מן המרכז לקליטה במדע במשרד העלייה והקליטה. לאחר שלוש שנים נקלטים המדענים המצטיינים ב"תוכנית גלעדי", שמשך ההעסקה במסגרתה מוגבל לשנתיים. תוכנית קמ"ע מיועדת לעולים שמיצו את אפשרות התעסוקה במסגרת תוכנית גלעדי (ע"ש פרופ' אליעזר גלעדי), והיא נועדה לאפשר העסקת המדען לטווח ארוך, בדרך של העברת תשלומים למוסד המעסיק, על-פי תנאי שכר מקבילים בעיקרם לאלו של חברי הסגל האקדמי הבכיר במוסד. תקציבה השנתי של התוכנית בשנים 2002–2005 עמד על 75–100 מיליון ש"ח לשנה.

באמצע שנת 2009, סמוך להצבעה על התקציב של אותה שנה, הוחלט לצמצם את תקציב התוכנית בשיעור שיחייב פיטורי 200 מדענים. מאז נמצאה דרך להשלים את התקציב לשנים 2009
 ו-2010
, אולם עתידה התקציבי של התוכנית נותר לא ברור.

בשנת 2014 עמד התקציב השנתי על 106.4 מיליון ש"ח ומאז ירד בהדרגה עד שבשנת 2024 עמד על 42 מיליון ש"ח

## מקורות
* משה ברדה, תוכנית קמ"ע, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 18 ביוני 2006
* עקרונות התוכנית באוניברסיטאות שונות: האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עלייה
קטגוריה:ישראל: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:העלייה לישראל מברית המועצות ומברית המועצות לשעבר
מפת קמבריי

שמאל|ממוזער|250px|מפת קמבריי
**מפת קמבריי** היא מפה של העיר ירושלים בתקופה הצלבנית. המפה היא חלק מכתב יד מהמאה ה-12 ובו אסופת מסמכים המתייחסים לבחירת בישוף לעיר קמבריי שבצרפת. מפה זו היא בעלת מאפיינים ייחודיים המבדילים אותה ממפות אחרות של ירושלים מאותה תקופה. האלמוני שצייר את המפה הכיר את ירושלים היטב ועובדה זו משתקפת בתיאור הנאמן של אתרים בתוך העיר ומחוצה לה.

## תיאור כללי

התקופה הצלבנית הביאה שפע של כתבי יד ומפות המתארים את ירושלים. מפות אלו לא נועדו לצורכי ניווט או מחקר, אלא נועדו לתאר את ירושלים כעיר נוצרית, אליה נושא העולם את עיניו. המפות מאופיינות בתיאור סכימתי ולעיתים פרי דמיונו של המחבר, שבמקרים מסוימים לא ראה כלל את ירושלים. האתרים המצוינים בהן קשורים בעיקר למסורת המקראית והנוצרית ובהן משמשים בתערובת של זמנים - ירושלים בתקופת בית שני בה חי ישו וההווה - ירושלים בתקופה הצלבנית.

התאריך המדויק בו צוירה המפה לא ידוע אך ככל הנראה היא שורטטה בסמוך לשנת 1150.

מפת קמבריי יוצאת דופן ממספר בחינות ממפות אחרות המתארות את ירושלים הצלבנית, בעוד רובן המכריע של המפות האמורות מציג את ירושלים בצורת עיגול צורת ירושלים במפה זו הוא מעוין שראשו מצביע לכוון צפון-מערב, בעוד המפות העגולות פונות לכוון מזרח. במפה יש תיאור מפורט של ירושלים וסביבתה והדרכים המובילות אל העיר.

האתרים המיוחדים זוכים לתיאור ציורי מפורט, טיפול דומה מקבלים ביצורי העיר המתוארת כמוקפת חומה משוננת. על החומה הצפונית מופיע צלב במקום בו פרצו הצלבנים אל תוך העיר, אך בניגוד למפות אחרות לא מופיעים אזכורים לאירועים בחייו של ישו כמוזכר בברית החדשה.

מפת קמבריי היא אחת העדויות הראשונות על מיקומו של ארמון המלוכה הצלבני במתחם מגדל דוד.

## ראו גם
* קרטוגרפיה
* ירושלים בתקופה הצלבנית

## לקריאה נוספת
* יהושע פראוור, **תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל**, כרך א, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005
* יהושע פראוור, **הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית**, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת, 1985
* מילכה לוי, "מפות ירושלים בימי הביניים", בתוך: י' פראוור וח' בן שמאי (עורכים) **ספר ירושלים: התקופה הצלבנית והאיובית**, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשנ"א, עמ' 418–507; על מפת קמבריי בעמ' 425–433

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:ארץ ישראל: היסטוריה
קטגוריה:ממלכת ירושלים
קמבריי
הנסיך הגדול

ממוזער|תמונה שלו
**הנסיך הגדול** (ברוסית: **великий князь**) היה תואר של ראש הנסיכות הרוסית והחל מהמאה ה-17 היה תואר של הצאצאים הישירים של הצאר. בדוכסות הגדולה של ליטא זה היה תואר של ראש המדינה, המתורגם בדרך כלל כ**דוכס הגדול** (בלטינית: **magnus dux**, בפולנית: **Wielki książę**, בליטאית: **Didysis kunigaikštis**) עם הקמת האיחוד הפולני-ליטאי לראש האיחוד היה תואר מלך פולין, הנסיך הגדול  או הדוכס הגדול של ליטא.  

תחילה, התואר **הנסיך הגדול** היה שייך רק לנסיך קייב. כל הנסיכויות הרוסיות היו כפופות לנסיך קייב. במהלך המאה ה-12, עם התפרקות רוס של קייב, הוקמו 4 נסיכויות גדולות נוספות: נסיכות ולדימיר, נסיכות גליץ', נסיכות צ'רניגוב ונסיכות ריאזן. כל אחד מהן הייתה עצמאית. כמו כן, היו מספר נסיכויות זוטרות שכפופות לנסיכות הגדולה. הנסיך הגדול היה ממנה נסיכים לנסיכויות הזוטרות.

החל ממחצית המאה ה-13, הנסיכים הגדולים היו כפופים לחאן של אורדת הזהב ואספו מיסים לחאן מהנסיכים האחרים. בתקופה זו נסיכות סמולנסק קבלה סטטוס של נסיכות גדולה. החל מתחילת המאה ה-14 הנסיך ולדימיר הוסיף לתואר שלו "נסיך רוסיה" בשביל לייצג את העליונות של נסיכות ולדימיר.

במחצית המאה ה-14 הוקמו נסיכויות גדולות בסוזדל ובטבר. העיר ולדימיר למרות שנשארה באופן פורמלי להיות מרכז הנסיכות הגדולה הועברה לשליטת נסיכי מוסקבה. עם סיום ריכוז האדמות הרוסיות סביב מוסקבה, רק נסיך מוסקבה היה רשאי לשאת בתואר **הנסיך הגדול** - זאת בנוסף לדוכס הגדול של ליטא.

בשנת 1547 הנסיך הגדול של מוסקבה איוואן הרביעי קיבל על עצמו תואר צאר ובשנת 1721 הצאר פיוטר הראשון החל להיקרא "קיסר רוסיה". יחד עם זאת, התואר הנסיך הגדול נשאר כחלק של השם המלא של ראש המדינה במסגרת רשימה של אדמות שבשליטתו "... צאר קאזאן אסטרחן וסיביר, הנסיך הגדול של סמולנסק וטבר..."

החל משנת 1797 ילדים ונכדים של  קיסר רוסיה היו מקבלים תואר הנסיך הגדול,  לעיתים קרובות מתורגם בשפות זרות כ"**דוכס הגדול**"  (הנסיכה הגדולה או בהתאמה, הדוכסית הגדולה). לפי החוקים, הם היו רשאים לרשת את הקיסר. 

בשנת 1917 היו 17 נסיכים או דוכסים גדולים, 9 מהם נהרגו בשנים 1918–1919 במהלך המהפכה. אחרון הנסיכים או הדוכסים הגדולים - אנדרי ולדימירוביץ', נכדו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, נפטר בפריז בשנת 1956.

קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:משרות פוליטיות
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה