open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ירוסלב האשק

**ירוסלב האשק** (בצ'כית: **Jaroslav Hašek**; 30 באפריל 1883 – 3 בינואר 1923) היה סאטיריקן, סופר ועיתונאי צ'כי, שהתפרסם בעיקר בזכות ספרו "החייל האמיץ שווֵייק", שתורגם לכשישים שפות. הוא גם כתב כ-1,500 סיפורים אחרים והיה עיתונאי ואיש הבוהמה. תקופת חייו הקצרה חפפה את זו של הסופר הצ'כי היהודי הנודע פרנץ קפקא (1883–1924).

## חייו
ממוזער|156 פיקסלים|ירוסלב האשק בצעירותו
האשק נולד בפראג שהייתה אז בירת בוהמיה, באימפריה האוסטרו- הונגרית, לאמו קתרינה ולאביו יוזף שהיה מורה למתמטיקה. המשפחה הייתה מטופלת בשלושה ילדים: בוהוסלב הבכור, ירוסלב הצעיר ממנו בשלוש שנים והאחיינית היתומה מריה. עוניים אילץ אותם לעבור תכופות ממקום למקום בחיפוש אחר פרנסה, דבר שהטביע את חותמו על ירוסלב הצעיר. בגיל 13 מת אביו, ואימו לא הייתה מסוגלת לפרנס את המשפחה לבדה. הוא נשר מבית הספר בגיל 15 אך בסופו של דבר הצליח לסיים את לימודיו ומצא עבודה לתקופה קצרה בבנק. לאחר מכן העדיף עיסוק בכתיבה.

האשק מצא את המצחיק והנלעג בכל דבר - גם בעצמו. הוא בז לסגנונות מקובלים ונורמות של כתיבה, וראה את כתיבתו כעבודה ולא כאמנות. הוא אהב בדיחות ומתיחות גם בחיים ולא רק בכתיבה, מה שהכעיס אנשים רבים סביבו שראו בו עצלן, חסר אחריות, נווד ושתיין.

בשנת 1910 הוא נישא לירמילה מאיירובה, שהייתה גם היא סופרת, שגם ילדה לו את בנו היחיד. בעת שביו ברוסיה, במלחמת העולם הראשונה, הוא נישא לאישה אחרת, לאלכסנדרה לבובה. לאחר המהפכה הבולשביקית הוא הצטרף לצבא האדום והיה לקומיסר, אך חזר לבסוף לפראג עירו. הוא לא הועמד למשפט על ביגמיה רק משום שבצ'כוסלובקיה לא הכירו בתקפות הנישואים האזרחיים שנערכו בברית המועצות.
שמאל|ממוזער|156px|פסל של האשק בפראג, סמוך לפאבים שבהם נהג לכתוב
עוד לפני המלחמה, בשנת 1911, הוא כתב את סיפורו הראשון על שוייק, אך רק לאחר המלחמה זכה גיבורו העליז והתמים (על גבול הטיפשות) לתהילה. באותה תקופה היה כבר האשק חולה וסבל מעודף משקל מסוכן. הוא לא כתב את סיפורי "שווייק" הנוספים, אלא הכתיב אותם ממיטת חוליו בליפניצה, שם מת ב-1923, בטרם מלאו לו 40.

סיפורי שווייק זכו להצלחה רבה לאחר שמקס ברוד (שפרסם בין השאר גם את כתביו של קפקא) הכריז עליהם כעל יצירת מופת, וקבע כי האשק אינו נופל בכתיבתו האירונית מענקים כמו סרוואנטס.

לאחר מותו קובצו סיפורי שווייק הרבים לספר.

## מספריו
* **[[החייל האמיץ שווייק]]**, תרגום מצ'כית: רות בונדי וחיים איזק, הוצאת זמורה ביתן 1980. מכיל "אחרית דבר" ובה מידע רב על חייו של האשק.
* מפקד העיר בוגולמה, תרגום מצ'כית ודברי קישור: רות בונדי, הוצאת גוונים 2002
* **היהירות האנושית: חמישה סיפורים**, תרגום מצ'כית: פאר פרידמן, הוצאת תשע נשמות 2021.

## ראו גם
* שש אחרי המלחמה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים צ'כים
קטגוריה:עיתונאים צ'כים
קטגוריה:סאטיריקנים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוסטרו-הונגרים שנשבו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1883
קטגוריה:ילידי 1883
קטגוריה:נפטרים ב-1923
אסלאמאבאד

**אסלאמאבאד** (באורדו: **اسلام آباد**, תעתיק מדויק: **אסלאם אאבאד**) היא בירת פקיסטן. העיר ממוקמת בצפון-מזרח המדינה, באזור פנג'אב, בקצה , דרומית לגבעות מארגאלה. במטרופולין העיר מתגוררים למעלה משני מיליון תושבים, השלישית בגודלה במדינה. העיר נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 כעיר מתוכננת על מנת להחליף את בירת המדינה באותן השנים, קראצ'י, שלא הייתה במצב מיטבי לשמש כעיר בירה.

## אקלים
בקרבת העיר נמצאים שלושה אגמים מעשי ידי אדם (אגם ראוואל, אגם סמלי, ואגם חאנפור) המשפיעים על אקלים העיר. עונת המונסון היא עונת הקיץ ועיקר הגשמים יורדים בחודשים יולי-אוגוסט. בעונת החורף הטמפרטורות נמוכות, ובדצמבר-פברואר אף יורדות מתחת לאפס מעלות צלזיוס.

## היסטוריה
אזור אסלאמאבאד נחשב לאחד האזורים המיושבים הראשונים ביבשת אסיה, וישנן עדויות ארכאולוגיות על פעילותו של האדם הקדמון מלפני מאות אלפי שנים. נמצאו אף גולגולות אדם משנת האלף ה-5 לפנה"ס.

במהלך ההיסטוריה שליטים ידועים וחשובים כגון אחמד שאה דוראני, טימור לנג, ג'ינגיס חאן ובאבור נהגו לעבור בסביבת העיר בדרכם לכבוש את תת-היבשת ההודית.

הבריטים כבשו את אזור העיר מן הסיקים בשנת 1849.

החל מעצמאותה של פקיסטן ועד שנת 1958, הייתה העיר קראצ'י, שבמחוז סינד בירת המדינה. בשל רצון למנוע ריכוז ההשקעות במדינה באזור אחד, ומתוך רצון לפתח את צפון המדינה הוחלט לבנות בירה חדשה. שיקולים נוספים בבחירתה של בירה חדשה היו שקראצ'י ליד הים, ולכן קל יותר לתקוף אותה מכיוון הים הערבי, וכי יש צורך לבנות בירה אשר תהיה נגישה לכל המדינה.

בשנת 1958, משאיוב ח'אן ביצע הפיכה והפך לנשיא המדינה, הוא נתן לבניית בירה חדשה עדיפות לאומית. נבחר אתר בנייה צפונית לרוואלפינדי, ורוואלפינדי הפכה לבירה הזמנית של המדינה עד לסיום העבודות. העבודות החלו בשנות ה-60 של המאה ה-20. את העיר תכנן אדריכל הערים היווני קונסטנטינוס א. דוקסיאדיס, שתכנן עיר ובה ארבעה רבעים המופרדים על ידי רצועות פארקים רחבים.

הממשלה עברה לעיר בשנות ה-80. באותה עת עמדה אוכלוסיית העיר על 250,000 תושבים. בשנות ה-90 גדלה האוכלוסייה של העיר, ונבנו שכונות חדשות.

מפקדת הצבא הפקיסטני נותרה ברוואלפינדי הסמוכה ולא עברה לאסלאמאבאד.

ב-8 באוקטובר 2005 התרחשה רעידת אדמה בקשמיר, בדרגה 7.6 בסולם ריכטר, ונגרם נזק מסוים לעיר.

## דמוגרפיה

אסלאמאבאד היא העיר העשירית בגודלה בפקיסטן (לפי המפקד האחרון משנת 2023).

השפה הנפוצה ביותר באסלאמאבאד היא אורדו.

האסלאם היא הדת הדומיננטית בעיר, עם כ-95.53% מאמינים. הדת השנייה בגודלה היא הנצרות, עם 4.07% מהאוכלוסייה.

## אתרים בעיר
* מסגד פייסל – נבנה ב-1986 – הוא המסגד העיקרי של אסלאמאבאד, ואחד המסגדים הגדולים בעולם.
* מגדל סעודי-פאק
* אוניברסיטת קאיד-י אעזם
* מונומנט פקיסטן

## תחבורה
את העיר שירת במשך שנים נמל התעופה בנזיר בוטו אשר משמש כיום כחלק מבסיס חיל האוויר הפקיסטני.

בשנת 2018 נפתח נמל התעופה הבינלאומי החדש של איסלמבאד.

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות של אסלאמאבאד
* מידע על פקיסטן
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אסיה: ערי בירה
קטגוריה:פקיסטן: ערים
קטגוריה:פנג'אב (פקיסטן)
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1960
גראולינג

**גראולינג** (מאנגלית: **Growling** - "נהמה", הידוע גם בתור **Death growl** או פשוט **Growl**) במטאל הוא סוג של ביצוע ווקאלי, אשר מהותו השמעת קולות נמוכים, גסים, מגרגרים, ובלתי מלודיים, מעין "נהמות" או "שאגות". הסגנון העיקרי אשר מתאפיין בגראולינג הוא דת' מטאל, אשר הגראולינג הוא המאפיין העיקרי שלו, המבדיל אותו מיתר סגנונות המטאל; והוא עומד בניגוד גמור לשירה המלודית המאפיינת את המטאל המסורתי. עם זאת, הגראולינג משמש לעיתים גם בסגנונות מטאל אחרים.

קולות הגראולינג זכו מדי פעם לביקורת על "כיעורם", וכן על הקושי הרב להבין את הטקסט שחווים רוב המאזינים כאשר אינם צופים במילים בעודם מאזינים למוזיקה.

## הגדרה ומאפיינים
שירה בסגנון הגראולינג היא "בדרך כלל עמוקה מאוד, גרונית ובלתי מובנת". למעשה, הגראולינג בא מהסרעפת, בתוספת של נהמות גרוניות, אחרת היה עלול לגרום לפגיעות במיתרי הקול. זמרים מסוימים שרים במתכוון באופן חסר פשר, ואילו אחרים שרים באופן המאפשר את הבנת המילים עד כמה שניתן. חלק מסולני הגראולינג המוערכים ביותר מסוגלים להפיק קולות בהמיים, אשר בקושי מזוהים כאנושיים.

חשוב להפריד בין הגראולינג והשירה הנוהמת והעמוקה יותר המאפיינת בעיקר את הדת' מטאל, לבין הצווחות הגבוהות והחורקות (לא גראולינג) המאפיינות בעיקר את הבלאק מטאל.
[ממוזער|[ג'ורג' פישר|גורג' "קורפסגריינדר" פישר, סולן להקת הדת' מטאל קניבל קורפס]]

להקות מטאל גותי, ובעיקר דת'-דום גותי, משלבות שירת גראולינג של הסולן עם שירה צלולה של זמרת אופרה, שילוב שנקרא שירת היפה והחיה.

## היסטוריה
### העקבות הראשונים
שירה נוהמת אולי הייתה חלק מהמוזיקה הוויקינגית. במאה ה-10 ביקר בדנמרק הסוחר אברהם בן יעקב והתייחס למוזיקה המקומית כך: "מעולם לא שמעתי שירים מכוערים יותר מאלה של הוויקינגים בסלסוויג [שם לשעבר של הדבי, מרכז מסחר מהתקופה הוויקינגית, במקור העיר הגדולה ביותר במדינות הנורדיות]. צליל הנהמה המגיע מגרונם מזכיר לי כלבים מייללים, רק יותר לא מאולפים".

ב-1966, להקת The Who הוציאה את השיר "Boris the Spider", שהציג נהמות. זה עשוי להיחשב לאחד השימושים הראשונים בגראולינג במוזיקה פופולרית.

את העקבות הראשונים של שימוש בשירה נוהמת ו"מפלצתית" אפשר היה לשמוע עוד בשיר "I Put a Spell on You" מאת סקרימינג ג'יי הוקינס ב-1956. "Tubular Bells, Part Two" של מייק אולדפילד, מ-1973, מכיל קטע מ-11:55 עד 16:30 הכולל שימוש נרחב בשירה גרונית שקרובה מאוד בסגנון לגראולינג המודרני. אולם זה היה אפקט שנוצר על ידי מניפולציה במהירות ההקלטה.

ב-1969 ובתחילת שנות ה-70, השיר "21st Century Schizoid Man" של קינג קרימזון בולט בשירה המעוותת שלו ששר גרג לייק. השירים "Iron Man" של בלאק סבאת' ו-"One of These Days" של פינק פלויד, בין היתר, מכילים שניהם קטעים קצרים של שירה מעוותת ונמוכה (בשני המקרים מניפולציות באולפן) על רקע כבד של ריפים רוקיים.

### מקורות בהבי מטאל
תחילתו של הגראולינג, כפי שהוא מוכר כיום, היא בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם לידת הדת' מטאל. לא ניתן להצביע על אדם מסוים אשר המציא את השיטה, וסביר מאוד להניח כי אנשים רבים פיתחו אותה בהדרגה. הזמרת סבינה קלסן מלהקת האקסטרים מטאל הגרמנית Holy Moses מופיעה עם שירה נוהמת בדמו "Satan's Angel" משנת 1982. סולני להקות הדת' מטאל החלוצות והראשונות נחשבים לרוב לחלוצי הגראולינג: דת', פוזסט, מורביד אנג'ל, דייסייד, נקרופאג'יה ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטאל
קטגוריה:דת' מטאל
קטגוריה:סוגות שיריות
הד באנגינג

[שמאל|ממוזער|250px|הד באנגינג במועדון ב[יוהנסבורג]]
[ממוזער|[פרטו קיווילאסקו, נגן צ'לו מלהקת אפוקליפטיקה, עושה הד באנגינג בהופעה חיה.]]
**הד באנגינג** (אנגלית: **Headbanging**) או **הד באנג**, מעין סוג של ריקוד מקובל בתרבות המטאל, המבוסס על מגוון תנועות כוחניות ואגרסיביות בו לצלילי המוזיקה. האיברים העיקרים שמעורבים בריקוד זה הם הצוואר והראש. איכותו הוויזואלית של הריקוד מגיעה לכדי מיצוי כאשר למבצעו שיער ארוך. התנועות מתבצעות הן על ידי המוזיקאים בהופעות חיות וקליפים והן על ידי קהל השומעים.

## מקורות

תנועות עם הראש לצלילי המוזיקה מופעים במקומות רבים, גם מחוץ לסצנות הרוק והמטאל. אך תנועות אגרסיביות שכוללות הנעה של השיער החלו להיות פופולריות במטאל בשנות ה-70 של המאה ה-20. ככל הנראה הראשונים שהביאו אלמנט זה למטאל הם לד זפלין, בהופעה חיה בארצות הברית ב-1969. מקור נוסף הוא הופעה חיה של בלאק סבאת' בפריז ב-1970. 

בנוסף, ניתן לציין את תנועותיו של איאן גילן, סולן להקת דיפ פרפל, על אף שהוא טוען שתנועותיו לא נחשבים להד באנג. אנגוס יאנג מלהקת AC/DC תרם רבות לפופולריות של הד באנגינג.

למי, סולן להקת מוטורהד טען שהשם Headbang הוא השלכה לשם הלהקה שלהם, Motorheadbanger.

## סוגים נפוצים
[ממוזער|[פלור ינסן, מלהקת נייטוויש מבצעת הד באנג]]
ישנו גיוון בסוג התנועות ובצירופים שלהן היות שמדובר בריקוד חופשי אך ניתן להבחין בתנועות בסיס מסוימות:
* תנועה אנכית - הנעת הראש מלמעלה למטה.
* תנועה מעגלית - הנעת הראש בתנועה מעגלית, תנועה המכונה גם תנועת "טחנת הרוח", כאשר מדובר בתנועה מעגלית קדמית בה הראש ממוקם קדמית לשאר הגוף או תנועת ה-"הליקופטר", כאשר מבוצעת באמצעות הראש התנועה המעגלית הרחבה ביותר שאפשרית מבחינה פיזית.
* תנועה חצי-מעגלית - תנועה מעגלית בסגנון טחנת הרוח שאינה מושלמת, כאשר הראש מונע מצד לצד בצורת קשת תחתית, כאשר הראש ממוקם קדמית לשאר הגוף.
* תנועה מתומנת - הנעת הראש בצורה המזכירה את הספרה 8 (דוגמה טובה מאוד לצורה זו, היא סטיב דיג'ורג'יו, הבאסיסט של הלהקה דת' בקליפ של השיר: "Lack of Comprehension" מאלבומם הרביעי, "Human").
* תנועה אופקית - הנעת הראש מצד לצד בקו הכתפיים.

לרוב ניתן להבחין במבצע הד באנגינג המניע יחד עם הראש והצוואר את שאר הגוף בתנועת קדימה אחורה בהתאם לקצב המוזיקה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מטאל
קטגוריה:מחול
קטגוריה:ראש-צוואר
קופרה

[שמאל|ממוזער|250px|ייבוש קופרה בשמש, [פולינזיה הצרפתית]]
[שמאל|ממוזער|250px|ייבוש קופרה בתנור, [סיישל]]
ממוזער|250px|טחינת קופרה לשמן קוקוס, סיישל
**קוֹפּרָה** (ממלאיאלאם: **കൊപ്ര**) הוא ה"בשר" או הגרעין של פרי הקוקוס. הקופרה משמשת כחומר הגלם לתעשיית שמן הקוקוס, שמיוצר על ידי הרתחה ולחץ. הקופרה כמוצר מסחרי טופחה על ידי סוחרים באוקיינוס השקט ובדרום אסיה בשנות השישים של המאה ה-19.

הכנת הקופרה - הסרת הקליפה, פיצוח האגוז והייבוש - מתבצעת בסמוך למטעים. עם השנים קמו מטעים גדולים אליהם צמודות מערכות יצור משולבות, אולם איסוף הקופרה מתבצע באותו אופן כבעבר - סוחרים שעוברים מאי לאי ומנמל לנמל באוקיינוס השקט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חומרי גלם (מזון)
קטגוריה:קוקוס
אופולו

**אוּפוֹלוּ** (באנגלית: **Upolu**) הוא האי המאוכלס ביותר מבין איי סמואה (כ-75% מתושבי סמואה חיים בו) ושטחו 1,125 קמ"ר. נמל התעופה הבין־לאומי פלאולו נמצא במערב האי ועיר הבירה אפיה נמצאת בצפונו.

במיתולוגיה הפולינזית, ובעיקר בסמואה, אוּפוֹלוּ הייתה האישה הראשונה באי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מיתולוגיה פולינזית
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
וינגייט

**וינגייט**, באנגלית **Wingate**, הוא שם משפחה אנגלי המשמש גם כשמם של מקומות. בהקשר הישראלי מדובר בדרך כלל בידיד הציונות אורד וינגייט ובדברים הקרויים על שמו, בפרט המכללה והמכון לחינוך גופני (אורד וינגייט זוכה להנצחה גם בבריטניה ובמדינות אחרות).

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
מאנו קורנוטה

שמאל|ממוזער|150px
[ממוזער|[פלור ינסן, מלהקת נייטוויש עם סימן מאנו קורנוטה]]
ה**"מָאנוֹ קוֹרְנוּטָה"** (Mano cornuta, יד מקורננת) הידועה גם כ"מחוות קרני השטן" וכ-"רוק און" היא מחווה גופנית המבוצעת באמצעות אִגרוּף כף היד ופתיחת האצבע המורה והזרת בו זמנית. אין להתבלבל בין מחווה זו למחוות "אני אוהב אותך" (בשפת הסימנים האמריקאית) בה ישנה פתיחה של האגודל יחד עם האצבע המורה והזרת.

מחווה זאת היא בעלת מגוון משמעויות כתלות בתרבות ובאזור הגאוגרפי. באחדות מהתרבויות זהו סימן לעלבון מיני המרמז על גבר שהיה קורבן לניאוף, באחרות זהו סימן הנועד להרחיק עין הרע.

הלהקה Coven מוכרת על ידי חובבי הארד רוק והיסטוריונים שונים בתור הלהקה הראשונה שהציגה את המאנו קורנוטה לתרבות הרוק, המטאל והפופ, כפי שניתן לראות באלבום הבכורה שלהם משנת 1969, *[[Witchcraft Destroys Minds & Reaps Souls]]*. בתחום המטאל הושרשה מחווה זו בעיקר על ידי רוני ג'יימס דיו שסבתו האיטלקייה נהגה לעשות בה שימוש להרחקת עין הרע. המחווה אומצה בחום על ידי חובבי מטאל והפכה לתופעה נרחבת בהופעות כמעט כמו הד באנגינג.

השימוש בסימן התרחב אף מעבר לסצנת המטאל אל תחומי מוזיקת רוק אחרים.

מחווה זאת משמשת גם את אוהדי ה"טקסס לונגהורן" (קבוצות הספורט של אוניברסיטת טקסס באוסטין).

## ראו גם
*קורניצ'לו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מחוות גופניות
קטגוריה:מטאל
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
קטגוריה:אצבעות
גואטמלה סיטי

**גואטמלה סיטי** (בספרדית: **Ciudad de Guatemala**, "סיודד דה גואטמלה") היא בירת גואטמלה והעיר הגדולה במדינה. כמו כן, העיר היא בירת מחוז גואטמלה. בעיר מתגוררים כ-2.45 מיליון בני אדם ובמטרופולין שסביבה - כ-4.1 מיליון. שמה המלא של העיר הוא "לה נואבה גואטמאלה דה לה אסונסיון" (La Nueva Guatemala de la Asunción).

## היסטוריה
במקום בו ניצבת כיום העיר גואטמלה סיטי ניצבה עיר המאיה העתיקה קַמִינָאלְחוּיוּ (Kaminaljuyú), שנוסדה בתחילת האלף הראשון לפנה"ס.

בתקופת השלטון הספרדי הייתה גואטמלה סיטי עיר קטנה ובה מנזר בשם **אל קרמן**, שנוסד בשנת 1628. לאחר שרעידת אדמה הרסה את הבירה הקודמת, אנטיגואה גואטמלה, הועברה הבירה לגואטמלה סיטי. ב-1775 אישר מלך ספרד רשמית את המעבר. המעבר הוביל להתפתחות ואוכלוסייתה גדלה במידה ניכרת.

בשנים 1823–1834, עת הייתה גואטמלה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, שימשה גואטמלה סיטי כבירת האיחוד.

## השכלה
בעיר נמצאות חמש אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סן קרלוס - האוניברסיטה השלישית בעתיקותה באמריקה.

## מבנה העיר
העיר מחולקת ל-25 אזורים עירוניים, כשכל אחת נקרא zona (סוֹנָה), והם מסופררים בצורה חלזונית (ספירלית): אזור 1 הוא מרכז העיר וככל שהמספר גדול יותר - הוא חדש יותר ומרוחק יותר מהמרכז.
לכל אזור יש רחובות אנכיים (צפון-דרום) הנקראים Avenida (מסופררים מ-1 בכל אזור) ורחובות אופקיים (מזרח-מערב) הנקראים Calle (מסופררים מ-1 בכל אזור). לעיתים יש רחובות אלכסוניים הנקראים Diagonal.

לרחובות רחבים במיוחד יש שם במקום מספר, למשל Avenida La Reforma שהוא מפריד בין אזור 9 ל-10 או Calle Montúfar שנקרא גם Calle 12 באזור 9.

מרכז העיר הוא Avenida 1 Calle 1 Zona 1.

שיטת הכתובות מעניינת ומקלה על האיתור, למשל, "a "14 Calle 6-65 Zona 9 אומר שזהו בית ב-Calle שמספרו 14, במרחק 65 מטר מה-Avenida הקרוב אליו שמספרו 6 (לכיוון Avenida שמספרו 7) באזור 9.

לעיתים יש רחובות קצרים, ואז אין להן ספרור חדש, למשל 7A (ה-A גדולה !) שהוא בין 7 ל-8.

זו צורת חלוקה וכתובות של כל עיר ועיירה בגואטמלה.

אזור 1 שהוא מרכז העיר, העתיק ביותר, נקרא Centro Civico ומכיל הרבה מבני ציבור ומשרדים ממשלתיים.

שדה התעופה נמצא באזור 13 וקרוב לאזור 9.

## תחבורה
את גואטמלה סיטי משרת נמל התעופה הבינלאומי לה אורורה, שנמצא במרחק של כ-6 קילומטרים מדרום למרכז העיר.

הכביש הפאן-אמריקאי עובר בגואטמלה סיטי.

בעיר יש מערכת אוטובוסים מהירה בשם "טרנסמטרו" הכוללת כיום שני קווים, כשהתכנון הוא שיהיה 10 קווים. בנוסף יש תוכניות להקמה אפשרית של רכבת קלה או רכבת תחתית.

## תרבות
בעיר נמצא מוזיאון פופול ואישל לאומנות בני המאיה.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## גלריה

Guatemala City, National Post Office Building.JPG|בית הדואר המרכזי
Guatemala02.jpg|העיר גואטמלה - מבט כללי
Guatemala03.jpg|העיר גואטמלה
Israel Ciudad de Guatemala.jpg|כיכר ישראל בעיר גואטמלה


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקה המרכזית: ערי בירה
קטגוריה:הערים המאוכלסות ביותר במדינתן
קטגוריה:גואטמלה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1773
דושנבה

**דוּשַׁנְבֶּה** (בטג'יקית וברוסית: **Душанбе**; מפרסית: **دوشنبه** - "יום שני") היא בירת טג'יקיסטן והעיר הגדולה ביותר בה. העיר שוכנת במערב המדינה ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2024, אוכלוסייתה מנתה כ-1.24 מיליון בני אדם.

## היסטוריה
מקור שמה של העיר בעובדה שבמקום היה כפר ובו שוק גדול שפעל בכל יום שני.
בתחילת שנות ה-20 דושנבה הפכה למוקד הקרבות בין הצבא האדום שניסה לקבע את השלטון הסובייטי בכל חלקי האימפריה הרוסית הקורסת לבין מקומיים מתנגדי הסוציאליזם הסובייטי. הצבא האדום ניצח והכפר הפך לבסיס העיקרי שלו באזור. בעקבות זאת הכפר צמח לעיר ובשנת 1929 הפך לבירתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית. שם העיר גם שונה ל'''סטלינאבאד''' על שמו של סטלין, אולם בשנת 1961 הוחזר השם דושנבה.

הסובייטים הפכו את דושנבה למרכז ייצור צמר ומשי וכך גדלה אוכלוסיית העיר על ידי אנשים שבאו מכל רחבי ברית המועצות לעבוד. בשנים 1990–1997 העיר ניזוקה קשה בגלל מלחמת האזרחים של טג'יקיסטן זמן קצר לאחר עצמאות המדינה.

## כלכלה
עיקר כלכלת העיר מתבססת על מכרות הפחם, עופרת והארסן הנכרים בקרבת העיר. העיר משמשת מרכז לגידול כותנה וייצוא מוצרי טקסטיל ומשי.

## השכלה ותרבות
בעיר ממוקמת האקדמיה הטג'יקית למדעים. בשנת 1947 בעיר הוקמה אוניברסיטה. כיום פועלים בעיר מוסדות נוספים להשכלה גבוהה.

בשנת 1975 הוקם ארמון האחדות שכיום משמש אולם הופעות עם מעל ל-1700 מקומות ישיבה.

## תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי דושנבה משרת את העיר. פועלת בה גם מערכת קווי טרוליבוס.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## ראו גם
*יהדות בוכרה
*בוכרית
* בית הכנסת דושנבה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אסיה: ערי בירה
קטגוריה:טג'יקיסטן: ערים
קטגוריה:טג'יקיסטן: חלוקה מנהלית
קטגוריה:ערים על שם סטלין
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-17
כתובת עקרון

[שמאל|ממוזער|250px|כתובת עקרון, נמצאת כיום ב[מוזיאון ישראל]]
**כתובת עקרון** היא כתובת פלשתית שנחשפה בשנת 1996, במהלך חפירות ארכאולוגיות, בתל מקנה. הכתובת סייעה לזיהוי של תל מקנה עם עקרון המקראית. הכתובת פורסמה בשנת 1997 והיא מוצגת כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

זוהי הכתובת הפלשתית הגדולה והשלמה ביותר שנמצאה עד כה.

## תיאור הכתובת והרקע להקמתה
הכתובת היא כתובת הקדשה למקדש העיר. היא חרוטה בחמש שורות על לוח אבן גיר שמידותיו 38×61 ס"מ ומשקלו 105 ק"ג. הכתובת כתובה בווריאנט פלשתי של הכתב הפיניקי שהיה בשימוש בתקופת הברזל, תקופה החופפת לימי בית ראשון, והיא מתוארכת לסוף המאה ה-8 לפנה"ס או למאה ה-7 לפנה"ס.

כתובת ההקדשה מזכירה חמישה ממלכי העיר עקרון: אכיש, פדי, יסיד, עדה ויער. פדי הוא מלך המוכר לנו ממנסרת סנחריב: "ופקידי, אצילי ואנשי עקרון, אשר הדיחו את מלכם, הכבול בשבועה ובקללה לאשור, מסרו אותו בידי חזקיהו היהודאי. והוא שם אותו במעצר כמו אויב..." (עמודה שנייה, שורות 73-78).

הכתובת מעידה על אלה פלשתית לא מוכרת - "פתגיה". פירוש שמה לא ברור. יש שהציעו ששמה מורכב מהרכיב πυθο- (כמו בשם פיתיה) ומשם האלוהות גאיה. הנוסע היווני פאוסניאס (המאה ה-2 לספירה) העיד על קשר בין גאיה לאורקל מדלפי (בו כיהנה פיתיה מפורסמת). אחרים הציעו לקרוא כ"פתניה", שכן ה-ג' בכתובת אינה ברורה, ולזהות את המילה עם תואר מוכר של כמה אלוהויות מינואיות, מיקניות ויווניות קדומות: ποτνια. ביוונית-עתיקה πενταγαĩα (חמש ארצות) מתאים לחמישה ממלכי עקרון, לעיל.

עדויות נוספות לפולחן במקדש נמצאו באזור המחסנים של המנחות. בחפירות נמצאו ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעות חותם עם הכתובת: "לבעל ולפדי". הן ככל הנראה קשורות הכתובות למס ולמנחות שהועלו למקדש, בדומה למס מחצית השקל והמעשרות של בית המקדש בירושלים.

מבין חמשת שמות המלכים הנזכרים בכתובת ארבעה הם שמות שמיים מוכרים: פדי, יסד, אדא ויער. שם אחד הוא שם בעל אופי יווני: אכיש, שם המופיע גם במקרא כשמו של אכיש מלך גת הפלישתית (), ובכך חיזוק לדעה הרווחת שמוצא הפלשתים בכרתים או באזור הים האיגאי.

הכתובת שופכת אור על הימים האחרונים של עקרון הפלשתית בתקופה הקודמת לכיבוש הבבלי. לפי הכרוניקות האשוריות, העיר נכבשה לראשונה בידי סרגון השני בשנת 712 לפנה"ס. בשנת 705 נפלה עקרון בידי חזקיה מלך יהודה כחלק ממסעו נגד פלשת, כפי המתואר בספר מלכים ב': "וַיִּמְרֹד [חזקיה] בְּמֶלֶךְ-אַשּׁוּר וְלֹא עֲבָדוֹ: הוּא-הִכָּה אֶת-פְּלִשְׁתִּים עַד-עַזָּה וְאֶת-גְּבוּלֶיהָ, מִמִּגְדַּל נוֹצְרִים עַד-עִיר מִבְצָר" (). בשנת 701 שוחררה בידי סנחריב כחלק ממסעו בלבנט. דווקא בימים קשים אלו בתולדותיה הוקדש מקדש חדש לאלוהי העיר.

## הכתובת

## ראו גם
* רשימת כתובות כנעניות וארמיות

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 

* 
*Gitin, S., Dothan, T. and Naveh, J., *Ekron identity confirmed*, **Archaeology** 51:1, 1998, pp. 30–31
* 
* Joseph Naveh, **Studies in West-Semitic Epigraphy**, Jerusalem, (2009), pp. 359–374


## קישורים חיצוניים

* Special Report: Ekron Identity Confirmed – פרסום הכתובת לראשונה ודיון בה.
* תמונת הכתובת ממוזיאון ישראל. The Ekron Inscription 

## הערות שוליים

עקרון
עקרון
עקרון
קטגוריה:פלשתים
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ארכאולוגיה
קטגוריה:רבדים
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
פתוגניות

**פָּתוֹגֶנִיוּת** (באנגלית: **Pathogenicity**; על פי החלטות האקדמיה: **מַרְעָנוּת**) היא מכלול המנגנונים והשיטות באמצעותם אורגניזמים, כגון חיידקים ופטריות, וכן מחוללי מחלות אחרים, בהם נגיפים וחלבוני פריון, גורמים לתופעות המחלה ומתמודדים עם מערכות ההגנה של הגוף.

## פתוגנים
[שמאל|ממוזער|300px|חיידקים הם מנפוצי הפתוגנים. בצילום: חיידקי [בצילוס אנתרציס הגורמים למחלת הגחלת (אנתרקס)]]
קיימים חמישה סוגים של **פתוגנים** (בעברית: **מַרְעָנִים**):
* **[[חיידקים]]**: הפתוגנים הידועים ביותר. רוב התרופות הקיימות נועדו ללחימה בחיידקים. המדובר הוא בחיידקים אמיתיים (בקטריה); חיידקים קדומים (ארכאה) אינם גורמים למחלות.
* **[[נגיף|נגיפים]]**.
* **[[פרוטיסטים]]**: אמבות, למשל.
* **[[בעלי חיים]]**: תולעים, למשל.
* **[[פריון (חלבון)|פריונים]]**.

פרוטיסטים ובעלי חיים מעוררים מחלות מכונים לעיתים קרובות **[[טפילות|טפילים]]** (בלועזית: **פרזיטים**). גם הנגיפים ורבים מן החיידקים הם למעשה טפילים, אך בעגה המקצועית בתחום המיקרוביולוגיה הרפואית נהוג להתעלם מכך ולכנות רק פרוטיסטים ובעלי חיים פתוגניים "טפילים".

## גורמי פתוגניות
גורמי הפתוגניות נחלקים לרוב לארבעה סוגים:
***[[רעלן|רעלנים]]**: חומרים הגורמים להרס תאי הגוף או לשיבוש פעולתם. לעיתים תוצרי לוואי של הפתוגן או הפרשה ספציפית לסוג הפונדקאי בו הוא נמצא.
***גורמי היצמדות**: חומרים הנמצאים בדרך-כלל על-פני ממברנת תא הפתוגן, והמאפשרים לו להיצמד לתאים ולרקמות בגוף.
***גורמי פלישה**: חומרים הנמצאים על-פני ממברנת התא, או חומרים שהפתוגן מפריש, והמאפשרים לו לחדור לתאי הגוף; הוא עושה זאת באמצעות קדיחת חורים בממברנת תא הגוף, או תוך ניצול מנגנוני העברה קיימים, כגון תעלות ושערים.
***גורמי התרבות**: חומרים שהפתוגן מפריש והמאפשרים לו להתרבות במקומות מסוימים בגוף - לעיתים במקומות בהם תנאי הסביבה קשים. לדוגמה, חיידקים המסוגלים להתיישב בקיבה, בה הסביבה חומצית מאוד, עושים זאת באמצעות ייצור אנזימים המנטרלים את החומצה.

תרופות רבות, ובמיוחד סוגי אנטיביוטיקה, מתמקדות באחד מארבעת הגורמים הללו ומונעות מהפתוגן מלייצר את החומר הרלוונטי.

## ראו גם
* אי מרענות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיקרוביולוגיה
קטגוריה:רפואה
ברכה אחת מעין שלוש

**ברכה אחת מעין שלוש** (או בקיצור: **ברכת מעין שלוש**) היא ברכה אחרונה קצרה שנאמרת על חלק ממיני המאכלים. 

שמה של הברכה נובע מכך שהיא ברכה אחת שסדורה על פי סדר שלוש הברכות הראשונות של ברכת המזון, אלו העוסקות בהודאה על המזון, בהודאה על ארץ ישראל, ובבקשה לבניין ירושלים.

## התנאים המצריכים ברכה זו
חז"ל תיקנו לברך ברכה אחת מעין שלוש לאחר אכילת אחד משלושת הדברים הבאים:

### מאכל שברכתו מזונות

מאכל שנעשה מאחד מחמשת מיני דגן, למעט לחם. חמשת מיני דגן הם: חיטה, שעורה, שיבולת שועל, שיפון וכוסמין, כולם זנים של חיטה ושעורה, ושני המינים הראשונים הם גם משבעת המינים. ישנם סוגי מאכלים שונים שאינם מוגדרים כלחם ולכן ברכתם מזונות, כמו מעשה קדרה (בצק שמבושל ולא נאפה), פת הבאה בכיסנין, ומאפה שאין לו תואר לחם. דיונים הלכתיים רבים עוסקים בשאלה מתי המאכל אינו נחשב לחם, שלא יתחייבו לברך עליו ברכת 'המוציא לחם מן הארץ'.

### שבעת המינים

לאחר אכילת אחד מחמשת המינים (שבעת המינים מלבד חיטה ושעורה) הנוספים שנזכרו בפסוק המדבר בשבח ארץ ישראל, כולם פירות האילן: תאנים, רימונים, ענבים, זיתים ותמרים. כאשר מינים אלו מקורם מארץ ישראל, תיקנו להזכיר שבח זה של ארץ ישראל בלשון הברכה, במקום 'ועל הפירות' יש לומר 'ועל פירותיה'.

### יין
לאחר שתיית יין הנעשה מגפן, יש לברך ברכה אחת מעין שלוש, שמשום חשיבותו של היין קבעו לו נוסח ברכה בפני עצמו, שלא כשאר משקים שמברכים אחר שתייתם ברכת בורא נפשות.
בפתיחת ברכה זו, אומר "על הגפן ועל פרי הגפן", אבל נחלקו הראשונים אם חותם "על הארץ ועל הפירות" (או על פירותיה - בפירות ארץ ישראל), או שחותם "על הגפן ועל פרי הגפן" (או על פרי גפנה - בפירות ארץ ישראל).  שתי הדעות מובאות בשולחן ערוך.

## קישורים חיצוניים

* נוסחי ברכה אחת מעין שלוש בעדות השונות
* ברכת מעין שלוש – עדות המזרח / אשכנז לקריאה באתר אשובה
* אסופת מאמרים בנושא ברכת המזון וברכה מעין שלוש, באתר ספריית אסיף
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

מעין שלוש
מעין שלוש
ואגאדוגו

**ואגאדוגו** (בצרפתית: **Ouagadougou**) היא בירת בורקינה פאסו והעיר הגדולה במדינה. בשנת 2019 התגוררו בעיר קרוב ל-2.5 מיליון תושבים.

## היסטוריה
מקור העיר הוא במאה ה-15 כששבטי הנינסי התיישבו באזור. השבטים היו בוויכוח מתמיד עד שגיבור יוניוסי בשם וורבי, דמות חשובה בהיסטוריה של בורקינה פאסו, הוביל את שבטו לניצחון. הוא שינה את שם האזור מקוּמבי-טֵנגַה, כפי ששבטי הנינסי קראו לו, לווֹגוֹדוֹגוֹ, שמשמעות השם היא "היכן שאנשים מקבלים כבוד והערכה". השם הנוכחי, ואגאדוּגוּ, הוא ההגייה הצרפתית של השם.

העיר הפכה לבירת אימפריית מוסי ב-1441 והפכה למקום מושבם הקבוע של שליטי האימפריה החל מ-1681. האימפריה נכבשה על ידי צרפת והפכה לחלק מהמושבה הצרפתית וולטה עילית (*Haute Volta*) בשנת 1919, לאחר שהצרפתים כבשו את האזור בשנת 1896. השלטון הצרפתי שינה את שם העיר לוואגאדוגו, והפך אותה לבירת המושבה. ב-1954, המסילה מחוף השנהב הגיעה לעיר. לאחר שהמושבה זכתה בעצמאות מצרפת בשנת 1960, הפכה העיר לבירת המדינה שנקראה אז וולטה עילית (ושינתה שמה לבורקינה פאסו רק בשנת 1984).

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת במרכז בורקינה פאסו ונבנתה סביב ארמונו של המוגהי נבאה- התואר למלך של האימפריה המוסית.

היא מחולקת מבחינה מנהלית ל-5 רבעים המחולקים ל-30 גזרות.

## כלכלה
עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצור מזון וטקסטיל.

## תחבורה
בעיר נמצא נמל התעופה של וואגאדוגו, אשר ממנו יש טיסות למערב אפריקה ולאירופה.

שני קווי רכבת מקשרים את העיר לאביג'אן בחוף השנהב, ולעיר קאיה בצפון בורקינה פאסו.
כביש אחד מחבר את העיר עם ניאמיי, בירת ניז'ר.

## חינוך
בעיר נמצאות שלוש אוניברסיטאות כשהגדולה ביניהן היא אוניברסיטת ואגאדוגו, שנוסדה בשנת 1974.

## מבנים ומוסדות
בעיר ממוקמת הנהלת הבנק המרכזי של מערב אפריקה. המסגד המרכזי של ואגאדוגו הוא אחד הבניינים הגבוהים בעיר. השוק הגדול של ואגאדוגו היה אחד השווקים הגדולים ביותר במערב אפריקה, אך נשרף ב-2003 ומאז נשאר סגור. בעיר ממוקם המוזיאון הלאומי של בורקינה פאסו.
## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* אתר על ואגאדוגו, בארכיון האינטרנט 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בורקינה פאסו: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
כרכום (יישוב)

**כרכום (כַּרְכֹּם)** הוא יישוב קהילתי ברמת כורזים, סמוך לערוץ הירדן ההררי מצפון לכנרת, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון.

היישוב הוקם בשנת 1986 על ידי תושבים ממושבים באזור.

בכניסה ליישוב קיימת נקודת תצפית לעבר הכנרת ובקעת בית ציידא בשם "מצפה שגב", המנציחה את זכרו של אחד מבני היישוב. במקום עוברת דרך הירדן ההררי המובילה עד גשר בנות יעקב, דרך שנפרצה ונסללה על ידי הקרן הקיימת לישראל. בעבר, הייתה גישה מהיישוב אל גשר הדודות, שאיננו עוד.

אוכלוסיית היישוב מונה כ-600 נפשות, כאשר מרבית התושבים חילונים. בכרכום פועלים 2 גני ילדים, מעון יום, מרפאה וטיפת חלב, שירותי דואר, מזכירות, בית כנסת, נגריה, מוסך ומגרשי ספורט. מרבית מן הילדים לומדים בבית הספר היסודי ”רמת כורזים” שבמושב אליפלט ובתיכון ”עמק החולה” שבקיבוץ כפר בלום.

## קישורים חיצוניים

*אתר היישוב כרכום
*כרכום באתר המועצה האזורית מבואות החרמון
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:רמת כורזים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1986
ראגמאפין

**ראגמאפין** (**Raggamuffin**) או **ראגה** (**Ragga**) הוא סגנון של מוזיקת רגאיי שכולל ליווי כלים דיגיטליים ובדומה למוזיקת ראפ שם דגש על הקצב ושירת דאב בחרוזים. 

חלוץ הראגמאפין בישראל הוא "נייג'ל האדמו"ר", שעלה מג'מייקה בשנת 1989 והוציא את האלבום "חומוס מטמטם" בשנת 1993 בהפקתם של יוסי פיין ויאיר ניצני. 

דוגמה לעוד זמר ראגמאפין מצליח הוא רביד פלוטניק. 

## קישורים חיצוניים
* על ההוצאה המחודשת של "חומוס מטמטם" באתר לילה

קטגוריה:רגאיי
פבלובה

**פבלובה** (**Pavlova**) הוא קינוח עשוי מרנג אפוי הנקרא על שם רקדנית הבלט אנה פבלובה.

## מקור הקינוח
שמאל|ממוזער|150px|קינוח פבלובה ביתית עם פלחי קיווי ותות
מקורו של הקינוח אינו ברור. בעוד שבאוסטרליה טוענים כי הקינוח נוצר לראשונה במלון אספלנדה בפרת', אוסטרליה בשנת 1935, קית' מוני, אשר כתב ביוגרפיה על חייה של פבלובה, טוען כי המתכון נוצר על ידי שף במלון בוולינגטון, ניו זילנד בשנת 1926, בעת שפבלובה ביקרה במקום. ספר בישול ניו זילנדי משנת 1933 מחזק את הגרסה הניו זילנדית של המאורעות.

## מהות הקינוח
ייחודו של הקינוח הוא בכך שמוסיפים לקצף הביצים סוכר, וניל, חומץ ומלח, פעולה היוצרת מרנג קשה מבחוץ ורך מבפנים.
נוהגים להגיש את הפבלובה עם פירות טריים כגון תות שדה, אפרסק, פסיפלורה וקיווי וכן עם קצפת.

## ראו גם
* איטון מס
* קראנאכאן

## קישורים חיצוניים

* מאיפה באה הפבלובה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
* The surprising truth about pavlova's origins - מאתר ה-BBC

קטגוריה:המטבח הניו זילנדי
קטגוריה:המטבח האוסטרלי
קטגוריה:קינוחים
קטגוריה:מאכלים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:קינוחי ביצים
ולינגטון (ניו זילנד)

**ולינגטון** (באנגלית: **Wellington**) היא בירת ניו זילנד והעיר השנייה בגודלה במדינה אחרי אוקלנד. נכון ליוני 2024 מתגוררים בעיר כ-209,900 תושבים.

## מיקום וגאוגרפיה
ולינגטון ניצבת בקצהו הדרום-מערבי של האי הצפוני של ניו זילנד לחוף מצר קוק - המעבר המפריד בין האיים הצפוני והדרומי של ניו זילנד (ומשום כך חשופה לרוחות חזקות ומכאן כינויה "עיר הרוחות"). היא עיר הבירה הדרומית בעולם, בקו רוחב 41 דרום. בקצה הדרומי של העיר נמצא חצי האי מירמר (ובו מפרץ שלי השנוי במחלוקת) המחובר לאי באמצעות מצר היבשה רונגוטאי, בו שוכן שדה התעופה הבינלאומי ולינגטון.

כמות המשקעים השנתית הממוצעת בוולינגטון היא 1,270 מילימטרים של גשם.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|250px|ולינגטון
באזור ולינגטון הייתה התיישבות מאורית החל מהמאה ה-10 לספירה. המאורים קראו לאזור **טה אופוקו או טה איקה א מאוי**, היינו "ראשו של דג המאאוי".
ההתיישבות האירופית הראשונה הייתה עם הגעת האוניה "טורי" של חברת ניו זילנד" ב-20 בספטמבר 1839, והאוניה "אורורה" ב-22 בינואר 1840. אוניות אלה הביאו למקום 150 מתיישבים. המתיישבים קראו ליישוב "ולינגטון" על שם ארתור ולסלי - הדוכס הראשון מוולינגטון. במקור, שם העיר במאורית הוא "**טה וונאגנוי - א - טרה**" או "נמל טרה".

### רעידות אדמה
לאחר הקמתה סבלה העיר ממספר רב של רעידות אדמה (בשנים 1848, 1855), בשל העובדה שבמרכז העיר נמצא קו שבר גאולוגי. רעידת האדמה של שנת 1855 הייתה כנראה רעידת האדמה החזקה ביותר שהורגשה בניו זילנד מאז תחילת ההתיישבות האירופית, ועוצמתה המשוערת היא 8.2 בסולם ריכטר. בעקבות רעידת אדמה זו הורמו פני המפרץ, וקו הרציף של נמל העיר מצא את עצמו במרכז שטח יבשתי.

בשל רעידות האדמה התכופות, המתרחשות בממוצע אחת לשנה, ומאז רעידת האדמה הגדולה של 1855, נהגו המתיישבים לבנות את בתי העיר מעץ, וגם היום ממשיכים לבנות את בתי המגורים מעץ (אף שבתי המשרדים כיום נבנים מפלדה ומבטון). בניין הממשל שנבנה לאחר רעידת האדמה הוא בניין המשרדים עשוי העץ הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי.

### בירת ניו זילנד
בשנת 1865 הפכה ולינגטון לבירת ניו זילנד (במקום אוקלנד, שהייתה הבירה החל משנת 1840), אולם הפרלמנט של ניו זילנד התכנס בעיר החל מה-7 ביולי 1862.
הסיבה להעברת הבירה לוולינגטון הייתה הרצון לקרב את הבירה לאי הדרומי, מתוך חשש שהאי הדרומי (בו היו מרבית מרבצי הזהב) יהפוך למושבה עצמאית.

ולינגטון הפכה לעיר בשנת 1886.

## השכלה
[ממוזער|העיר ולינגטון מראש הר ויקטוריה. במרכז התמונה ניתן לראות את מוזיאון [טה פאפה]]
אוניברסיטת ויקטוריה היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בוולינגטון. במקור הייתה אוניברסיטת ויקטוריה חלק מאוניברסיטת ניו זילנד, אולם זו התפצלה בשנת 1961. המכון הטכנולוגי של ולינגטון, שנוסד בשנת 1904 הוא המכון הטכנולוגי הגדול ביותר בניו זילנד.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## ראו גם
*אחזור קרקע בנמל ולינגטון

## קישורים חיצוניים

* מועצת העיר ולינגטון
* בתי קפה, אירועים ומסעדות בוולינגטון
* משרד התיירות של ניו זילנד - ולינגטון
* ההיסטוריה של ולינגטון
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אוקיאניה: ערי בירה
קטגוריה:ניו זילנד: ערים
קטגוריה:ניו זילנד: ערי חוף
קטגוריה:האי הצפוני
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1839
בוורלי הילס

**בוורלי הילס** (באנגלית: **Beverly Hills**) היא עיר במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. מבחינה גאוגרפית בוורלי הילס מובלעת כשכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית היא מהווה עיר. בוורלי הילס מונה כ-34,000 תושבים, בהם כוכבי קולנוע ומפיקים והיא מהווה סמל לעושר. העיר מכונה לפעמים על שם מספר המיקוד שלה; '90210'.
## היסטוריה
בוורלי הילס נוסדה ב־1906, ותוכננה מראש כעיר גנים מטופחת וטובלת בירק. בשנת 1923 דחתה מועצת העיר הצעה להסתפח לתחום שיפוטה של העיר לוס אנג'לס המקיפה אותה מכל עבר, והיא נותרה אוטונומיה עצמאית.

עקב עושרם של רבים מתושביה, והסמיכות הגאוגרפית והאנושית להוליווד, שימשה בוורלי הילס רקע לסרטים ולסדרות טלוויזיה שעסקו בחיי העשירים והמפורסמים. בין הסדרות הידועות, דרמת הנעורים "בוורלי הילס 90210".

השווי החציוני של בית בעיר נאמד ב-2.2 מיליון דולר והיא מדורגת בדירוג סוציו-אקונומי גבוה. העיר ידועה באחוזות הפאר שלאורך רחובותיה המטופחים, ובחנויות היוקרה לאורך רודיאו דרייב, רחוב הקניות המרכזי שלה המכונה גם "משולש הזהב" - מהרחובות היוקרתיים בעולם.

בבוורלי הילס נמצאת הקהילה הגדולה ביותר בארצות הברית של יהודים פרסים, שמונה כ-26 אחוז מכלל תושבי העיר.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:לוס אנג'לס
קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: ערים
קטגוריה:מובלעות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1906
פובליציסטיקה

[שמאל|ממוזער|250px|המאמר "[אני מאשים...!|אני מאשים" מאת אמיל זולא]]
**פּוּבְּליציסטיקה** (הצעת האקדמיה ללשון העברית: **כתיבת דעות**) היא סוגה עיתונאית. ה**פּוּבְּליציסט** מביע את דעותיו האישיות על הנושא ולא מתיימר לסקר אותו מנקודת מבט נייטרלית.

## רקע ומהות
ז'אנר זה חופשי מאוד ומאפשר נימה אישית, צינית או הומוריסטית, בהתאם לרצונו של הכותב. מאמרים פובליציסטיים הם לרוב ארוכים יחסית ומנומקים. בדרך כלל הם עוסקים בפוליטיקה או בנושא אחר שעל סדר היום הציבורי. כיוון שהפובליציסטיקה עוסקת בענייני דיומא, היא מתפרסמת בעיקר בעיתונים היומיים ובשבועונים.

מאמרים פובליציסטיים נכתבים בעיקר על ידי עיתונאים שמקצועם בכך, חברי מערכת העיתון, אך גם על ידי אישים שונים, הכותבים בעיקר בנושאים הקשורים לתחומי התמחותם. בין הפובליציסטים יש העוסקים רק בכך, ויש העושים זאת בנוסף לכתיבת דיווחי חדשות. בין הפובליציסטים, רבים הם בעלי טור קבוע, ויש המפרסמים את מאמריהם באופן פחות סדיר, בעמודי הדעות של העיתון.

## מאמר מערכת
מאמר פובליציסטי מיוחד הוא זה הקרוי "מאמר המערכת", ועוסק בנושא העיקרי שעל סדר היום (כפי שהמערכת או העורך רואים זאת). פעמים רבות כותב העורך הראשי את מאמר המערכת. בעיתון "ידיעות אחרונות", למשל, עסק בכך במשך שנים רבות ד"ר הרצל רוזנבלום, שהיה העורך הראשי. בעיתונים מסוימים, כמו "הארץ", מאמר המערכת אינו חתום.

*
קטגוריה:עיתונות
אנה פבלובה

** אנה פבלובה** (ברוסית: **Анна Павлова**; 12 בפברואר 1881 - 23 בינואר 1931) הייתה בלרינה רוסייה מפורסמת בתחילת המאה ה-20.

## חייה
אנה פבלובה נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה למשפחת איכרים, והייתה ילדה חלשה וחולנית. ככל הנראה הייתה בת לא חוקית של הבנקאי היהודי לזר פוליאקוב. ערב אחד לקחה אותה אמה לראות את בלט "היפהפייה הנרדמת" בתיאטרון מריאינסקי. באותו ערב היא החליטה שהיא רוצה לרקוד את תפקיד הנסיכה ולהופיע באותו תיאטרון.

ב-1891 הכניסה אותה אמה לבית הספר הקיסרי לבלט, שם למדה אצל גדולי מורי הבלט ברוסיה באותה העת, בהם אנריקו צ'יקטי. היא העריצה רקדניות בעלות מראה שונה משלה. פבלובה פיתחה איכויות של יופי והייתה לסמל שהפריד אותה משאר הרקדניות. באפריל באותה שנה הופיעה לראשונה בפני קהל ביצירה מאת מריוס פטיפה. פבלובה סימה לימודיה בגיל 18, בשנת 1899 והצטרפה לבלט הקיסרי, התקדמה במהירות והפכה לסולנית שנייה בשנת 1902 ל-Première Danseuse בשנת 1905, ולרקדנית הראשית (פרימה בלרינה) בשנת 1906.

בן זוגה, מיכאיל פוקין, אחד מגדולי הכוריאוגרפים ורקדני הבלט בעולם, חיבר עבורה מבחר מיצירות הבלט שלו. היצירה המפורסמת ביותר שלו לרקדנית אנה פבלובה היא "מות הברבור", למוזיקה של סן סנס.

בראשית המאה ה-20 הקימה להקת בלט והחלה לסייר עימה ברחבי העולם. כאשר הגיעה עם "מות הברבור" להופעה בוולינגטון שבניו זילנד זכתה להצלחה רבה, והומצא הקינוח פבלובה על שמה. זוהי עוגה על בסיס מרנג עגול מקושט בקצפת ועליו פירות טריים, עוגה קלה ואוורירית, קשיחה וגם שברירית, בדומה לרקדנית.

בעת סיור של להקתה בהאג שבהולנד, הרכבת בה נסעה ירדה מהפסים. פבלובה, שהתעוררה משנתה בשל התאונה (אך לא נפגעה), יצאה מהרכבת אל הגשם השוטף בהיותה לבושה בכותונת לילה. בעקבות אירוע זה חלתה בדלקת ריאות, ונפטרה מסיבוכי המחלה בלונדון. טקס האשכבה נערך בכנסייה רוסית אורתודוקסית. גופתה נשרפה, והאפר הוטמן בקרמטוריום גולדרז גרין בגולדרז גרין שבלונדון. ביום טקס ההשכבה נערכה הופעה כסדרה לזכרה, אך אף רקדנית לא הופיעה במקומה, ואור סימן את המקום בו הייתה אמורה לרקוד.

## קישורים חיצוניים

* אנה פבלובה - מידע באתר הספרייה הלאומית של אוסטרליה
* קורות חיים, באתר הניו יורק טיימס
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:רקדניות בלט
קטגוריה:רקדניות רוסיות
קטגוריה:פרימה בלרינות
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לממלכה המאוחדת
קטגוריה:ילידות 1881
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1881
קטגוריה:נפטרות ב-1931
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1931
צוללנאים

[שמאל|ממוזער|[צוללן פסיפי]]
**צוללנאים** (שם מדעי: Gaviiformes) היא סדרת עופות ימיים הכוללת כיום משפחה יחידה - **צוללניים** (*Gaviidae*) ובה סוג יחיד - **צוללן** (G*avia*) הכולל 5 מינים.

## מאפיינים
הצוללנאים דומים במראם לטבלנאים, אך נבדלים מהם במספר הבדלים: נוצות הפלומה לא רכות. קרום השחייה גדול ושלם והאצבעות מצוידות טפרים. הזנב קיים אבל קצר. 2 ביצים צבעוניות ומוכתמות. פלומת האפרוחים חלקה. שוכני-ים ודוגרים במים מתוקים בלבד. תפוצתם: הולארקטית. בחורף נודדים דרומה. במשפחה סוג יחיד, בו 5 מינים. 2 מינים מזדמנים בישראל.

הגדול בצוללנאים הוא צוללן לבן מקור (*Gavia adamsii*) ששוקל עד 7 ק"ג וקרוב אליו מאוד הוא צוללן צפוני. הקטן ביותר הוא צוללן אדום-גרון (*Gavia stellata*) ששוקל עד 2.7 ק"ג.

## מיון
*סדרה צוללנאים (**gaviiformes**)
***סוג *Gaviella* - נכחד
**משפחה Colymboididae - נכחדה
**משפחה **צוללניים** (*Gaviidae*)
***סוג **צוללן** (G*avia*)
****מין צוללן אדום-גרון (*Gavia stellata*)
****מין צוללן שחור-גרון (G*avia arctica*) 
****מיו צוללן צפוני (*Gavia immer*)
****מין צוללן לבן-מקור (*Gavia adamsii*) 
****מיו צוללן פסיפי (G*avia pacifica*)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1926
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר ווטמור
קוליוסיים

**קּוֹלְיוּסִיִּים** (שם מדעי: Coliidae) היא משפחה של עופות טרופיים ממוצא אפריקני והיא המשפחה היחידה בסדרת ה**קוליוסאים** (Coliiformes). במשפחה ישנם שני סוגים ושישה מינים.

## מאפיינים
לקוליוסאים גודל כשל חוחית, אך זנבם ארוך מאוד, כפליים ויותר מאורך הגוף. הצבעים אינם בולטים, שולט הצבע האפור. המקור קצר, עבה וכפוף. האצבעות ארוכות וכולן מסוגלות לפנות קדימה, אצבע אחת הפנימית, או 2 מהן גם החיצונית - יכולות לפנות גם אחורנית. שוכן סבכים צפופים ביותר, בחבורות מלוכדות של 5-6 פרטים.
בשנתו הוא נצמד אל הענף ברגליו ובחזהו, ולעיתים גם נתלה עליו, וכל בני החבורה מצטנפים למעין פקעת. ניזונים מחלקי צמחים, פירות וזרעים רכים. הקן על עצים, דמוי קונוס ועשוי שורשים
יבשים. הקנים קרובים זה לזה, כי בני החבורה אינם נפרדים והם עומדים בקשר זה עם זה על ידי שריקות.
2-4 ביצים בתטולה. 11-13 ימי דגירה. שני ההורים דוגרים. הסדרה כוללת שישה מינים שתפוצתם במרכז ובדרום אפריקה.

הגדול בבני המשפחה הוא קוליוס ממושקף (*Colius striatus*) ששוקל עד 57 גרם ואורכו 35 ס"מ.

## מיון
*סוג קוליוס (*Colius*)
** קוליוס ממושקף (*Colius striatus*)
** קוליוס לבן-ראש (*Colius leucocephalus*)
** קוליוס אדום-גב (*Colius castanotus*)
** קוליוס לבן-גב (*Colius colius*)
*סוג *Urocolius*
** קוליוס אדום-פנים (*Urocolius indicus*)
** קוליוס כחול עורף (*Urocolius macrourus*)

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם ג'ון סווינסון
קרם ברולה

ממוזער|שמאל|200px|קרם ברולה
שמאל|ממוזער|200px|צילום תקריב של קרם ברולה
**קרם בְּרוּלֶה** (צרפתית: **Crème brûlée**, "קרם שרוף") הוא קינוח מפורסם מהמטבח הצרפתי.

## מהות הקינוח
הברולה מורכב מקרם וניל אפוי, המצופה בסוכרוז או בסוכר חום, אשר הופך לקרמל פריך בזכות חשיפה קצרה לחום גבוה (לרוב באמצעות להביור גז). במתכון הקלאסי נעשה שימוש בקרם אנגלז הנתון בתבניות קטנות, ונאפה על גבי תבנית שבה מים רותחים (אמבט מרים) עד להתייצבות הקרם. את הקרם נהוג להגיש קר, כאשר זיגוג הסוכר העליון חם.

ישנן גרסאות של המאכל בהם משולהב אלכוהול על גבי המאכל בעת הגשתו.

## מקור הקינוח
מקורו של הקינוח בצרפת במאה ה-17. הופיע לראשונה בספר מתכונים של Francois Massialot.

## ראו גם
* קרמה קטלנה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* קרם ברולה שוקולד, מאתר "על השולחן"
* טלי ענבל, קרם ברולה וטרגון, מאתר "על השולחן"
* מה מקורו של קרם ברולה?, באתר אנציקלופדית אאוריקה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המטבח הצרפתי: קינוחים
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:פלמבה
קטגוריה:קינוחי ביצים
ברולה
ננומטר

[ממוזער|צילום [מיקרוסקופ מנהור סורק המראה ננו-צינורית פחמן שרוחבה 1 ננומטר.]]
[ממוזער|330px|אורכים שונים ביחס ל[הספקטרום האלקטרומגנטי. הננומטר הוא טווח הגדלים של אטומים עד מולקולות]]
**ננומטר** היא יחידת מידה של אורך ששווה למיליארדית המטר ומסומנת כ-nm, כלומר, מיליארד ננומטר (1,000,000,000 ננו) שווה למטר אחד.

יחידה זו נפוצה לתיאור גודלם של מבני אטומים (מולקולה וכיוצא בזה).

עם שכלול והתפתחות הכלים המאפשרים מחקר ופיתוח בממדי הננו, אוניברסיטאות שונות פותחות מרכזי מחקר ייעודים לננו (למשל באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב), וכן מגמות לימוד.
## דוגמאות לעצמים בגודלי ננו
* הקוטר של אטום הליום הוא כ-0.62 ננומטר (או 6.2 אנגסטרום כמקובל למדידת גדלים בסדרי גודל של אטומים).
* הפוספוליפיד שמהווה מונומר בממברנת תא אנושי, רוחבו כ-2.5 ננומטר.
* גודל ריבוזום הוא כ-20 ננומטר.
* גודל נגיף ממוצע 30–50 ננומטר, אך יכול לנוע עד לכמה מאות ננומטר.
* אורך הגל של האור הנראה הוא בערך בטווח 400–700 ננומטר.
* לשם השוואה, עובי שערה 17,000–180,000 ננומטר.
* הפוטוליתוגרפיה של שבבי מחשב הגיעה ל-3 ננומטר בתחילת 2023.

## ראו גם
*ננוטכנולוגיה

## קישורים חיצוניים
* כלי להמחשת גדלים - The Scale of the Universe 2

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחידות מידה: אורך
סמל צ'ילה

**[[סמל]] [[צ'ילה]]** אומץ בשנת 1834 ועוצב על ידי האמן האנגלי צ'ארלס ווד טילור.

הסמל מורכב ממגן שמחולק לרוחבו. חלקו העליון כחול (המסמל את האוקיינוס השקט) וחלקו התחתון אדום. באמצע מוטען כוכב לבן. התומכים הם בעלי החיים הלאומיים של המדינה, קונדור האנדים ואייל צ'יליאני, שניהם מוכתרים. מעל המגן, ציצה עשויה שלוש נוצות בצבעיה הלאומיים של צ'ילה, כחול לבן ואדום.

החלקה עשויה זהב ועליה כרזה עם המוטו הלאומי של המדינה "בהגיון או בעוצמה".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* הסמל באתר המדינה

צ'ילה, סמל
קטגוריה:צ'ילה: סמלים לאומיים
צ'ילה
קטגוריה:קונדוראים בתרבות
קטגוריה:איילים בתרבות
משפחת הורוביץ

**משפחת הורוביץ** (או** הורוויץ**) היא משפחת לויים. במהלך השנים יצאו מן המשפחה רבנים, אנשי ציבור ואנשי דת, וכן מדענים, מוזיקאים ופילוסופים בעלי שם עולמי.

## שורשים קדמונים
יש המייחסים את שורשי המשפחה להימן המשורר בן יואל בן שמואל המוזכר בספר דברי הימים (א' פרק ו' פסוק י"ח). מסורת ברורה בהרבה, דור אחר דור, מתועדת במגילות ייחוס עתיקות, ומגיעה עד לבני משפחת הלוי בנבנשתי מנרבון ולוניל אשר בדרום צרפת וגירונה בצפון ספרד במאה ה-11. במאה ה-12 נולד רבי זרחיה הלוי הידוע בספרו ספר המאור, חיבור על דברי הרי"ף. צאצאיו המשיכו לגור באזור דרום צרפת וגירונה, ושמרו על קשר עם חכמי פרובנס וגירונה. עקבות המשפחה מצוינות בערים נרבון, מונפלייה ולוניל בפרובנס וגירונה בצפון ספרד. בשנת 1391 עבר ר' יוסף הלוי מגירונה לאזור בוהמיה, (כיום צ'כיה) עקב טבח גדול ביהודי גירונה בשנה זו.
הבעל שם טוב אמר שמשפחת הורוביץ היא אחת משלוש משפחות נקיות (כלומר מיוחסות) דור אחר דור.

## השם הורוביץ
בספרי המלוכה של פראג נמצא כיתוב, לפיו הורוז'ובסקי הוא שופט היהודים בפראג, ייתכן שהוא היה אביו של ישעיהו ששינה את השם לאיש-הורוויץ.

ר' יוסף הלוי ובנו ר' משה הלוי השתקעו כפי הנראה בעיירה בשם הורוביץ, היום במערב צ'כיה. צאצאם ישעיה הלוי הורוביץ (1450–1514) התעשר, רכש, על פי הסיפור, את העיירה הורוביץ, ועבר לגור בפראג. ישעיה היה הראשון שנשא שם משפחה זה. כיום כל לוי הנושא את שם המשפחה הורוביץ (לצורותיו השונות - הורביץ, גורביץ' ועוד), הוא קרוב לוודאי צאצא של רבי ישעיה. במקרים רבים ניתן לתעד את השתלשלות הדורות מימינו ועד רבי ישעיה דור אחר דור, שכן המשפחה מקפידה על תיעוד גנאלוגי מדוקדק. בתל אביב פועלת "העמותה לחקר משפחות הורוביץ" ששוכנת בבית התנ"ך ועוסקת בגנאלוגיה של משפחה זו, ספריית העמותה מכילה ספרי עזר ואילנות יוחסין על משפחת הורוביץ.

לישעיה הלוי הורוביץ היו שבעה בנים, ושנים מהם נודעו בתולדות ישראל כרבנים ונדבנים - ר' אהרון משולם זלמן הורוביץ ור' שבתי שפטיל הורוביץ. רבים הנושאים את שם המשפחה הורוביץ מוסיפים את התיבה "איש" ראשי תיבות של אהרון, ישעיה, ושבתאי, אבות המשפחה (ראו הערה לעיל - השם המקורי היה הורוז'ובסקי). אהרון משולם זלמן הורוביץ החל בבניית בית הכנסת "פנקס שול" בפראג (הנושא את שם אחיו פנחס אשר השלים את הבניה). בית הכנסת שימש את המתפללים בפראג במשך מאות בשנים. לאחר השואה כתבו הניצולים על קירותיו את שמות שבעים אלף יהודי צ'כוסלובקיה אשר נספו בשואה. כיום משמש בית הכנסת כמוזיאון. (לפי ממצאים בכתבי היד בפראג, המקום היה שייך ליהודי בשם פנחס ובחפירות ארכאולוגיות נמצאו כמה שכבות של בתי כנסת קדומים, אהרן-משולם קיבל את השטח ירושה מחותנו ישראל בן פנחס)

## בני המשפחה
משפחת הורוביץ עלתה לגדולה והייתה בין ראשי הציבור בפראג במשך שנים רבות, כמה מבניה היו נשיאי ועד ד' ארצות, אבות בתי דין ורבני ערים, אך בני המשפחה הצליחו להטביע את חותמם על הדת היהודית ועל ההיסטוריה היהודית והכללית אף מעבר לתחומי העיר.

## אזכורים תרבותיים
* בסיפור שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו מאת ש"י עגנון (בתוך הקובץ "סמוך ונראה") מתואר ר' שלמה הלוי הורוויץ ועגנון מייחס אותו באופן ישיר לשושלת תוך אזכור דמויות ממשיות משושלת זו כגון השל"ה.
*בסיפורו של ש"י עגנון, "סיפור פשוט", מוזכר ברוך מאיר, אביו של הירשל, כבן למשפחת הורביץ, אך הדובר מדגיש כי .

## לקריאה נוספת
* הרב פנחס מילר, **עולמו של אבא**, הוצאת הוד, תשמ"ד
* יעקב לייב שפירא, **משפחות עתיקות בישראל**, משפחת הורוביץ, תשמ"ב

## קישורים חיצוניים
* 
* Horowitz Family Y-DNA Project
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:משפחות יהודיות
שמואל פינלס

**שמואל פּינלס** (או **פינלש**; בזמנו נכתב **פיניליש**; בלועזית: **Samuel Pineles**; 23 ביולי 1843, ברודי, גליציה – 1928, גאלאץ, רומניה) היה נדבן ופעיל ציוני דתי, הרוח החיה בארגון קונגרס פוקשאן ונשיאו ומזכיר הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה, פעיל בכל ישראל חברים ברומניה.

## קורות חיים
שמואל פינלס נולד בעיירה ברודי שבגליציה, לסופר התלמודי והמשכיל הרב מנדל פינלס. בגיל 17 התיישב בגאלאץ, שם סייע בעסקי אביו. פינלס היה יזם ואיש פיננסים ופעילותו תרמה לשגשוג עסקי הנמל בגאלאץ. בהיותו תורם בעין יפה, נחשב פינלס לאחד מעמודי התווך של הפילנתרופיה היהודית ברומניה. הוא הושיט עזרה רבה לפליטי הפוגרומים שהגיעו לרומניה מהאימפריה הרוסית, ובהמשך עזר לפליטים היהודים שנמלטו מהשלטונות הסובייטיים. הוא היה פעיל מרכזי בלשכת "בני ברית" של גאלאץ והמריץ רבים אחרים לתרום.

פינלס התבלט בפעילותו הציונית, יחד עם ד"ר קרפל ליפה ייסד ביאשי את הקבוצה "יישוב ארץ ישראל" ואת חובבי ציון המקומיים. הוא יזם את הקונגרס הציוני בפוקשאן והיה נשיאו. הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה, שבראשו עמד, ארגן את עליית היהודים שהקימו את ראש פינה וזכרון יעקב. לאחר הופעת הציונות המדינית של הרצל, הצטרף פינלס לרעיון בהתלהבות רבה. בקונגרס הציוני העולמי הראשון (בזל 1897) נבחר פינלס כסגן נשיא, לצד מקס נורדאו ואברהם זאלץ. עד מותו בשנת 1928 בגאלאץ השתתף פינלס בכל הקונגרסים הציוניים והיה פעיל בארגונים השונים ובעיתונות היהודית.

פינלס היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית ונמנה עם מייסדי "אוצר התיישבות היהודים". ייסד גם כן את העיתון *Emigrantul* ("המהגר") בגאלאץ (יחד עם אלעזר רוקח).

העיר גבעת שמואל בגוש דן קרויה על שמו של שמואל פינלס וכן פארק שנמצא בצפון העיר. כמו כן, קרויים על שמו רחובות בירושלים, בתל אביב ובזכרון יעקב. בשנת 1965 הועלו עצמותיו לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

## לקריאה נוספת
* משה שרף, **האבוקה הודלקה ברומניה: שמואל פינלס וראשית ה[[ציונות ברומניה]] בצירוף חליפת-מכתבים בין תיאודור הרצל ושמואל פינלס** (ערך והתקין לדפוס: ראובן אשל), ירושלים: הספרייה הציונית; אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן, תשמ"ו 1986.

## קישורים חיצוניים
* תמונתו של פינלס
* 
*  (נקרולוג)
* 
*שמואל פינלס, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברודי: אישים
קטגוריה:נדבנים יהודים רומנים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים רומנים
קטגוריה:חברי בני ברית
קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השני
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי ציבור
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:גאלאץ: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:ילידי 1843
קטגוריה:נפטרים ב-1928