open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מייקל פולאני

**מייקל פולאני** (בהונגרית: **Polányi Mihály**; 11 במרץ 1891, בודפשט – 2 בפברואר 1976, נורת'האמפטון, אנגליה) היה רופא ומדען רב-תחומי יהודי הונגרי. הוא פעל מספר שנים בגרמניה ואחר כך באנגליה מחקריו והגותו היו בתחומי הכימיה הפיזיקלית, הכלכלה והפילוסופיה. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר.

## קורות חיים
פולאני נולד ב-1891 למשפחה יהודית בבודפשט (משפחת פולאני). אביו היה מהנדס ויזם מסילות ברזל. אמו ניהלה סלון ספרותי שהיה ידוע בחוגים האינטלקטואליים של בודפשט. אחיו קרל פולאני היה כלכלן פוליטי ידוע.

פולאני סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בודפשט ב-1913. לאחר מכן החל בלימודי כימיה באוניברסיטה הטכנית של קרלסרוהה. לימודים אלו הופסקו עם גיוסו כרופא צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם שחרורו המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט; תיזת הדוקטורט, שאותה סיים ב-1917, הייתה בכימיה פיזיקלית.

לאחר תקופת הוראה בבודפשט חזר לקרלסרוהה. ב-1920 עבר לברלין, שם קיבל את ניהול המחלקה לכימיה של סיבים במכון המחקר על שם הקיסר וילהלם (Kaiser Wilhelm Institut). ב-1923 עבר למכון למחקר הכימיה הפיזיקלית ואלקטרוכימיה על שם הקיסר וילהלם.

בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, היגר פולאני לאנגליה. הוא הוזמן על ידי אוניברסיטת מנצ'סטר לכהן כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, תפקיד בו כיהן עד 1948. במהלך השנים שינה פולני את תחומי התעניינותו מכימיה לכלכלה ולפילוסופיה, ולכן בשנת 1948 הקימה אוניברסיטת מנצ'סטר, במיוחד למענו, קתדרה למדעי החברה, בה כיהן עד 1958. בשנת 1958 הוא פרסם ספר פילוסופי תוך שיתוף פעולה עם מרג'ורי גרנה.

ב-1921 נישא למגדה קמני, כימאית הונגרייה, לזוג נולדו שני בנים: ג'ורג' (יליד 1922), כלכלן, וג'ון (יליד 1929), חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1986.

## פרסים וכיבודים
* 1944 - חבר בחברה המלכותית של לונדון
* 1958 - חבר כבוד של קולג' מרטון באוקספורד (Honorary Fellow of Merton College-Oxford)
* 1962 - חבר כבוד של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה מאת Mary Joe Nye 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימאים יהודים הונגרים
קטגוריה:כימאים יהודים בריטים
קטגוריה:כימאים פיזיקליים
קטגוריה:כלכלנים יהודים הונגרים
קטגוריה:כלכלנים יהודים בריטים
קטגוריה:מסאים יהודים הונגרים
קטגוריה:מסאים אנגלים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-ליטאי
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-הונגרי
קטגוריה:יהודים מומרים הונגרים
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:משפחת פולאני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1891
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1976
קאראגוז

**קאראגוז** (בטורקית **Karagöz** - "עין שחורה") הוא כינוי לז'אנר של תיאטרון צלליות בטורקיה.

קאראגוז והאג'יוואט (Hacivat) הם שני גיבורים של תיאטרון צלליות הטורקי הפופולרית בתקופה העות'מאנית. שתי הדמויות הם טיפוסים הפוכים זה מזה באופיים. קאראגוז מייצג את הטיפוס העממי והמחוספס, חסר השכלה, אנאלפבית, אבל בעל חכמת רחוב ופקיחות, בעד שהאג'יוואט הוא טיפוס עדין, המייצג את השכבה המשכילה, האינטלקטואלית ודובר בשפה גבוהה בטורקית עות'מאנית.

מחזות בהשתתפות הדמויות נפוצים במיוחד במהלך חודש הרמדאן. לפני תחילת השימוש ברדיו ובקולנוע, היו המחזות בהשתתפותם לאחת מצורות הבידור הפופולריות בטורקיה. כיום דעכה הפופולריות שלהם כבידור המוני, והם מופיעים בעיקר כדמויות בהצגות ילדים.

## היסטוריה
הקאראגוז היה מוכר היטב באזור טורקיה במהלך המאה ה-16, אולם מצבו המפותח בתקופה זו הביא היסטוריונים למסקנה שראשיתו של תיאטרון זה מוקדמת בהרבה. ידוע כי הקאראגוז התפשט מאזור סוריה לצפון אפריקה ולאיי יוון. אמני הקאראגוז היו מבוקשים מאוד בחצר הסולטאן ובמקומות נוספים, ועם התפתחותה של האמנות התארגנו מבצעיו לגילדה מאורגנת. מכיוון שרק מסגרת ההצגה תוכננה בכתב, היה מקום להרבה מאוד שנינות מאולתרת, ומופעי הקאראגוז היו בהכרח סאטיריים.

עם הגעתם של סרטי הקולנוע למזרח התיכון, איבד הקאראגוז את מקומו המרכזי בתרבות, וההופעות הצטמצמו בהדרגה עד שהפכו מוגבלות בעיקר לחודש הרמדאן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טורקיה: תרבות
קטגוריה:תיאטרון
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
קטגוריה:טורקיה: המצאות
פרץ הכהן

רבי **פרץ בן יצחק הכהן** (**רבנו פרץ**, או **הרפ"ך**; ה'ס"ה 1304 - ה'ק"ל, 1370) היה מגדולי חכמי ספרד במאה ה-14, רבם של הר"ן ושל הריב"ש, כתב פירוש על התלמוד וספר דרשות בקבלה.

## תולדות חייו
רבי פרץ נולד בפרובאנס בתחילת המאה ה-14. את תורתו למד מאביו רבי יצחק בן יהודה הכהן.

אביו רבי יצחק היה ניכר בדורו כתלמיד חכם ועניו, ונהג לחתום את איגרותיו "יצחק העלוב בן הרב יהודה הכהן". עדות על גדולתו בתורה מוזכרת בכתבי דוד בן שמואל מאישטילא (מחבר "ספר הבתים" על המשנה תורה לרמב"ם) שקוראהו "קדוש ה' מכובד מורנו רב יצחק הכהן מנוואשקה" .

בבגרותו שימש רבי פרץ כדיין ומורה הלכה בטולידו.

## חיבוריו
רבי פרץ הכהן התחיל לכתוב את פירושיו על התלמוד בגיל 22. פירושיו על התלמוד הידועים לנו היום הם על ארבע מסכתות בלבד (שבת, עירובין, נזיר, וסנהדרין). יש הטוענים שרבי פרץ חיבר פירושים על כל המסכתות, אלא שאלו אבדו. הוא רגיל להביא בפירושיו את דברי אביו כהקדמה, ולאחר מכן לדקדק ביותר בלשון התלמוד כדי להעלות את חידושיו. הרב יצחק אריאלי משער שחידושי הרשב"א על מסכת מנחות הם מרבי פרץ.

### רבי פרץ כמקובל
חיבור נוסף של רבי פרץ הוא ספר **מערכת האלהות** הכולל דרשות קבליות על התורה. לא ברור האם דרש אותן בבית כנסת או בפורום מצומצם יותר, ובכל מקרה אלו דרשות מעמיקות אשר אין להבינן ללא ידיעה קבלית מוקדמת. אחד ממאפייני החיבור הוא הגדרה והשוואה של כל פרט מהחטאים בכלל התורה (לדוגמה חטא עץ הדעת, דור המבול, דור הפלגה, אנשי סדום, קורח ועדתו ועוד), והבנתם כבאים מאותו מקור ספציפי של רע, עם מטרה להגיע אל כוונה שווה - פירוד אלהות מן העולם.
ספרו מצוטט על ידי רבי יוסף קארו.

## תלמידיו וחבריו
המפורסם מבין חבריו הוא רבנו נסים, שהתייחס אליו בידידות וקרבה ואף עזר לו להגיע לברצלונה. יש אומרים שהר"ן התייחס אליו כמעט כתלמיד אל רבו, כעולה מכך שכינהו "מורנו הרב הכהן הגדול". בשנת ה'קי"ז נקראו שניהם על ידי מלך ספרד, ככל הנראה פדרו הרביעי, מלך אראגון, לפסוק דין-תורה בעניין ירושה.

תלמיד ידוע של ר' פרץ הוא הריב"ש (ר' יצחק בר ששת), אשר מרבה בכתביו לשבח ולתאר את גדולת רבו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* טקסט (בלבד) של הספר מערכת האלהות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:ראשוני המקובלים בימי הביניים
קטגוריה:טולדו: רבנים
קטגוריה:ילידי 1304
קטגוריה:נפטרים ב-1370
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-14
נחום בוך

**נחום** (**"נַחצֶ'ה"**) **דוד נורברט בּוּך** (23 בנובמבר 1932 – 7 בנובמבר 2022) היה שחיין ומאמן שחייה ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל. הוא היה לשחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים. אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד, שימש מאמן לאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8.

## ביוגרפיה
נחום בוך התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד. 

בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה בוך במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות.

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה בוך במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. נוסף על כך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.1 דקות, שני מבין השחיינים הישראלים. טורין סיים ראשון מבין השחיינים הישראלים ורביעי כללי בתוצאה של 1:06.0 דקות.

באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים בוך במקום ה-59 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות. 

בתחרות שחייה פנימית של קבוצת ברית מכבים עתיד שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בוך שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.7 דקות, שיפור לשיאו של שלמה תנשמת ממכבי חיפה שעמד על 1:03 דקות והושג 16 שנים קודם לכן בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון.

באוקטובר 1958 יצא בוך ללימודים בבית הספר הגבוה לספורט בקלן שבגרמניה ולמכון הספורט שליד אוניברסיטת ייל שבניו הייבן, ארצות הברית למשך 20 חודשים. לאחר מכן, אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד. הוא שימש כמאמן הלאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בשנת 1969. בין השחיינים הבולטים שאימן, נמנים השחיינים האולימפיים שושנה ריבנר, עמירם טראובר ואמנון קראוס, וכן אלופי ישראל דורית זלץ, חנה מרון, גבריאל נסט, דוד ויסמן, דני קרפן ועוד. 

בשנות פעילותו כשחיין ואף לאחר מכן, בשנות ה-60 עת עסק באימון, היה בוך גם שחקן כדורמים ואף השתתף במדי נבחרת ישראל בכדורמים במכביה החמישית ב-1957.

בנובמבר 1974 עזב בוך את ישראל ועבר למלבורן, אוסטרליה, בה התגורר עד למותו ב-7 בנובמבר 2022.

## קישורים חיצוניים

* 
*  Nachum Buch Maccabi Australia Scholarship 
*  תחרות שחיה לזכר שחייני מכבי שנפלו במלחמת העצמאות, ספטמבר '''1949''', באתר סינמטק ירושלים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחיינים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:מאמני שחייה ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:שחייני גב ישראלים
קטגוריה:אלופי המכביה: שחיינים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לאוסטרליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
מרכז העסקים הראשי של סידני

**מרכז העסקים הראשי של סידני** (תעתיק מדויק: **סידני CBD**, ראשי תיבות של Central Business District; שמות נוספים: **סידני**, **הסיטי**, **ה-CBD**) הוא פרוור המהווה את מרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור משתרע ממפרץ ג'קסון בצפון ועד תחנת הרכבת סנטרל בדרום; במזרח הוא תחום על ידי הגנים הבוטניים של סידני והדומיין, דרך הייד פארק ועד דרלינג הרבור במערב. הוא מרכז העסקים הגדול ביותר וההומה ביותר באוסטרליה.

## גאוגרפיה
סידני CBD כולל את מרבית גורדי השחקים בסידני, ומאופיין בקו רקיע עירוני גבוה יחסית לשאר פרוורי סידני. ב-CBD מספר פארקים וגנים: הייד פארק, גן ויניארד, הדומיין והגנים הבוטניים של סידני. הרחוב הראשי החותך את ה-CBD הוא רחוב ג'ורג', הנמתח מצפון לדרום. הוא מהווה שדרה מרכזית ברשת שתי וערב של רחובות. הרחובות הגדולים המקבילים אליו הם רחוב פיט ממזרח ורחוב יורק וקנט ממערב. רחובות ראשיים חוצים כוללים את רחוב ליברפול, קינג, ויליאם ומרגרט. גבולות הצפוני הוא סירקולר קווי (המפרץ המעגלי), וגבולו הדרומי מעט דרומה מרחוב ליברפול. בפרוור שבע תחנות רכבת: ויניארד, טאון הול, מרטין פלייס, מוזאום, סיינט ג'יימס, סנטרל, סירקולר קי, כמו גם מספר תחנות מונורייל ורכבת קלה. בין הבניינים המפורסמים בפרוור מגדל סידני בגובה 309 מטר, הבניין הגבוה ביותר בעיר. בניינים גבוהים אחרים כוללים את מגדל המושל פיליפ, מרכז MLC ומגדל וורלד ברחוב ליברפול. ה-CBD כולל בנייני משרדים של מרבית הבנקים הגדולים באוסטרליה, כמו גם חברות ביטוח גדולות.

## רשות עירונית
מרכז העסקים הראשי של סידני מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) באופן רשמי, אם כי חלק מהשלטון המקומי בפרוור כפוף ישירות לממשלת ניו סאות' ויילס, כגון רשות פיתוח חוף נמל סידני, שמפעילה מיזמים לשימור ופיתוח נמל סידני וקו החוף של המפרץ בין הרוקס לבין דרלינג הרבור.

## תרבות
מרכז העסקים הראשי של סידני כולל מוסדות תרבות אוסטרלים רבים, כגון המוזיאון האוסטרלי, מוזיאון סידני, הספרייה הלאומית של ניו סאות' ויילס, תיאטרון רויאל, אולם הקונצרטים סיטי רסיטל ועוד. בין הבניינים המפורסמים ניתן למנות את בית האופרה של סידני, המוזיאון לאמנות מודרנית וגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס. מדי ינואר מתקיים סידני פסטיבל, כמה שבועות של אירועי תרבות שמרכזם ב-CBD. מדי יוני מתקיים בפרוור פסטיבל קולנוע, סידני פילם פסטיבל.

## קישורים חיצוניים

* מרכז העסקים הראשי של סידני באתר "Dictionary of Sydney" 
* מרכז העסקים הראשי של סידני באתר "Sydney Suburbs" 

סידני
קטגוריה:פרוורי סידני
שליו אמריקאי מצויץ

שמאל|ממוזער|205px|שליו אמריקאי מצויץ
**שליו אמריקאי מצויץ** (שם מדעי: *Colinus cristatus*; מוכר גם בשם: **בובווייט מצויץ**) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת השלווים האמריקניים, (סוג: *[[שליו#סוג Colinus|Colinus]]*), הנפוץ בצפון אמריקה הדרומית, מדרום פנמה, קולומביה, ונצואלה וברזיל ועד קוסטה ריקה והאיים האנטילים ההולנדיים. כפי שניתן ללמוד משמו, על ראשו של השליו האמריקאי המצויץ, ציצת נוצות.

בית גידולו הטבעי של שליו זה, הוא אזורי סוואנה פתוחים, שולי וקרחות יער ובקרבת מקווי מים. את רוב חייו הוא מבלה על הקרקע, אך כאשר הוא מופרע משלוותו, מתעופף השליו למרחק קצר, במטס מהיר ורעשני.

## תת-מנים
לשליו האמריקאי 14 תת-מינים הנבדלים זה מזה, בצבעיהם ובאורך ציצת הנוצות שלהם. הצבעים נעים בין ערמוני בהיר, לערמוני כהה, חלקם מנוקדים בלבן וחלקם לא.
* **Colinus cristatus mariae**
* **Colinus cristatus panamensis**
* **Colinus cristatus decoratus**
* **Colinus cristatus littoralis**
* **Colinus cristatus cristatus** - נצפה בעיקר בצפון קולומביה
* **Colinus cristatus badius**
* **Colinus cristatus leucotis**
* **Colinus cristatus bogotensis**
* **Colinus cristatus parvicristatus ** - נצפה בעיקר בצפון מזרח קולומביה ומערב ונצואלה
* **Colinus cristatus horvathi**
* **Colinus cristatus continentis**
* **Colinus cristatus barnesi**
* **Colinus cristatus mocquerysi **
* **Colinus cristatus sonnini ** - נצפה בעיקר מצפון ונצואלה עד ברזיל

## קישורים חיצוניים

* Crested Bobwhite, gbwf.org

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שלווים אמריקניים
קטגוריה:ונצואלה: עופות

קטגוריה:קולומביה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
יונתן גרסל

שמאל|ממוזער|200px|יונתן גרסל בהרצאה
**יונתן גרסל** (באנגלית: **Jonathan Gressel**) (נולד ב-30 באוקטובר 1936) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות ומייסד חברת TransAlgae.

## ביוגרפיה
גרסל נולד בארצות הברית ועלה לישראל כנער בשנת 1950. בסיום לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה-כרכור חזר לארצות הברית ולמד תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו ותואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין. לימודיו עסקו במגוון תחומים בחקלאות, ביוכימיה ופיזיולוגיה של הצמח. בשובו לישראל השתלם בבתר-דוקטורט במחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, תחת פרופסור מרדכי אברון, ולאחר מכן במחלקה לגנטיקה של צמחים.

כחבר סגל מכון ויצמן למדע התקדם גרסל לדרגת פרופסור מן המניין. במסגרת עבודתו המחקרית פורסמו על ידו עד 2010 למעלה מ-300 מאמרים ושלושה ספרים, וכן חמישה ספרים נוספים בעריכתו. מחקריו נגעו בתחום ויסות מערכות ביולוגיות והתמקדו בפריחה ובנביגה. גרסל התמקד בחקר הדברה ועסק במודלים התפתחותיים של עמידות, לשם עמידות גידולים חקלאיים וצמצום עמידותם של עשבים. בין מחקריו הוא עסק בקטילת טפילים דוגמת עלקת וסטריגה. לצד תפקידיו האקדמיים הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בעולם ובשנת 2008 היה ממייסדי חברת "TransAlgae", בה שימש מדען ראשי ומחקריו כיום (2010) מתמקדים בה בביות אצות חד-תאיות והתאמתן למי ים המועשרים בדשן ופחמן דו-חמצני לשם הפקת תוצרת מהן. בנושאי התמחותו ייעץ לחברות ביוטכנולוגיה, הבנק העולמי וממשלות בעולם.

גרסל נבחר לראשות האגודה הבינלאומית לעשבים רעים, כיהן כיו"ר האגודה הישראלית למדע העשבים הרעים וחבר כבוד באגודה האמריקאית. כן הוא כיהן כיו"ר "האגודה הישראלית לתרביות רקמה וביולוגיה מולקולרית". בשנת 2010 הוכרז גרסל כזוכה בפרס ישראל לחקר החקלאות על היותו "מומחה בעל שם עולמי בביוטכנולוגיה של צמחים, פורץ דרך בחקר המנגנונים המולקולריים המאפשרים הדברת עשבים בחקלאות ובעל תגליות המיושמות בארץ ובעולם".

## קישורים חיצוניים

* 
* פרס ישראל מוענק לפרופ' יונתן גרסל, אתר מכון ויצמן למדע 
* המחלקה למדעי הצמח והסביבה במכון ויצמן למדע, 13 בינואר 2025

קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביוכימיה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקלאות
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:מדענים ראשיים בתעשייה
תא שלוש אלקטרודות

ממוזער|left|תא שלוש אלקטרודות: (1) אלקטרודה עובדת, (2) אלקטרודה עוזרת, (3) אלקטרודת ייחוס

**תא שלוש אלקטרודות** באלקטרוכימיה הוא מתקן המשמש למדידות חשמליות.
חשיבותו היא במגוון הטכניקות שאפשר ליישם בו, ובאיכות המדידות שניתן לבצע באמצעותו.

התא מורכב משלוש אלקטרודות: אחת היא העובדת ומפעילה מתח חשמלי וזרם חשמלי, אלקטרודת הייחוס משמשת למדידת המתח, והאלקטרודה העוזרת משמשת להזרמה ומדידה של הזרם. סידור זה הוא שיכלול של תא אלקטרוכימי, המאפשר מדידת רבות יותר ומדויקות יותר.

## כללי
שלוש האלקטרודות הן: אלקטרודה עובדת, אלקטרודת ייחוס ואלקטרודה עוזרת. הפרש המתחים בתא נופל בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודת הייחוס, ואילו הזרם החשמלי זורם בין האלקטרודה העובדת לאלקטרודה העוזרת.
תא מסוג זה ניתן היה לייצר רק אחרי המצאת המערכת האלקטרונית מגבר שרת המאפשרת הפרדה בין מדידת זרם למתח. חשיבותה של הפרדה זו רבה שכן מדידה של האחד משפיעה על תוצאות המדידה של האחר. זאת ועוד, הפרדה זאת מאפשרת מגוון טכניקות שבלתי ניתנת ליישום בתא אלקטרוכימי.
שיטות המדידה המסורתיות נוהגות להפעיל מתח על התא ולמדוד את הזרם, (למשל וולטמטריה ציקלית), אם כי קיימת גם שיטות בהם הזרם מופעל על ידי המכשיר והמתח הוא הנמדד, או שיטת בהם מודדים מתח ללא הפעלת זרם.

## מבנה התא
מכיוון שתא זה משמש למדידות חשמליות עליו להיות מבודד. נהוגים תאים מזכוכית ותאים מטפלון.
צורתם עשויה להיות גלילית, יתרון מסוים לצורה הגלילית היא הסימטריה הרבה שלהם, המקלה על חישובים הנוגעים למתרחש בתא. ישנם גם תאים בצורת חרוט קטום, או בצורות הייחודיות לכל ניסוי. 

נהוג למלא את התא בנוזל המכיל מלח ממומס המשמש כאלקטרוליט. נוזל זה סוגר את המעגל החשמלי בין האלקטרודות, כלומר מאפשר לצורונים נושאי מטען לזרום בין אלקטרודה אחת לשנייה ובכך ליצור מתח או זרם. תפקיד שני של המלח המומס הוא מיסוך המתח הנובע מהאלקטרודות:
היונים של המלח המומס מסתדרים בגבולות הנוזל ובכך מאפסים את השדה החשמלי בתוכו, תופעה המשותפת גם למוליכים אחרים בשדה חשמלי.

## ניתוח חשמלי של התא
כדי לחשב את הזרם בתא יש להביא בחשבון את קצב התרחשות תגובות החמצון-חיזור (וכמילת הלחם "חימזור") על פני האלקטרודות:
אם המתח המסופק על ידי האלקטרודות הוא מסדר גודל של פוטנציאל החיזור של הצורון נושא המטען קצב החמצון-חיזור ייקבע על ידי הפרש המתחים, כלומר יציית למשוואת נרנסט.
במקרה בו המתח המסופק על ידי האלקטרודה מספיק כדי ליצור פעילות חימזורית לצורון נושא המטען, קצב החימזור ייקבע על פי הסתברות הצורון להתנגש התנגשות פוריה באלקטרודה, כלומר על פי הקינטיקה של התגובה. 
במקרים בהם המתח המסופק על ידי האלקטרודה רב אף יותר, הגורם המשפיע היחיד הוא קצב הגעת הצורונים נושאי המטען אל האלקטרודה. לתנועת מטענים ייתכנו שלושה גורמים: תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים חשמלי - זרם מיגרציה, תנועה בהשפעת ערבוב - קונבולוציה כימית, ותנועה בהשפעת דיפוזיה. כאמור תנועה בהשפעת הפרש פוטנציאלים אינה מתרחשת בגלל המיסוך.
אם במהלך הניסוי התמיסה מעורבבת, הערבוב הוא הגורם הדומיננטי בקביעת קצב תנועת הצורונים, ולכן הערבוב יקבע גם את המתח והחשמל. בהיעדר ערבוב, הדיפוזיה היא הגורם הדומיננטי שיקבע את והמתח והזרם.

## לקריאה נוספת (באנגלית)
* Bard & Faulkner, **Electrochemical Methods: Fundamentals and Applications, Second Edition**, wiley, January 2001.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:כימיה אנליטית
מיו, מיו שלי

שמאל|ממוזער|180px|עטיפת הספר המקורית
**מיו, מיו שלי** (בשוודית: **Mio, min Mio**) הוא ספר ילדים מסוגת פנטזיה אפית מאת הסופרת אסטריד לינדגרן. הספר יצא לאור בשנת 1954 ותורגם למספר שפות (בהן עברית, ב-1972). בשנת 1956 זכה בפרס גרמני לספרות ילדים (Deutscher Jugendliteraturpreis).

## עלילה
העלילה מספרת את סיפורו של בוֹ וילֶם אולסון (המכונה "בוסי"), יתום שוודי כבן עשר הגדל עם הורים מאמצים מהם אינו זוכה לחום ואהבה. חברו היחיד, בֶּנקה, ואביו, מהווים עבורו דוגמה למשפחה חמה אוהבת ואידיאלית. יום אחד מתברר לבוסי שאינו ילד שוודי כלל אלא נסיך, בן מלך מ"ארץ מרחקים". הוא מגיע אל אותה ארץ ומתקבל באהבה ללא גבול על ידי אביו המלך המגלה לו ששמו למעשה מיו. אביו המלך, המתאפיין באפיוניו של אביו של בנקה, קורא לו "מיו, מיו שלי". החיים באי כרי הדשא שבארץ מרחקים מתוארים כאידיליה מושלמת. מיו מתוודע ליום-יום, נער-חבר (המאופיין במידה רבה כחברו בנקה) ומקבל במתנה סוס לבן, המסוגל גם לעופף, בשם מירמיס.

אט אט נודע למיו שעל הארץ מאיים אביר שחור מ"ארץ חוץ" בשם קטו (שאמירת שמו בלבד מחוללת קמילה בטבע והתקדרות עננים). קטו האביר חוטף ילדים ולכן שרוי עצב תמידי על אנשי הארץ. מיו מתוודע גם לנבואה לפיה הוא זה שאמור לצאת ולהילחם עם קטו.

מיו ויום-יום יוצאים למלחמה בקטו, ולאחר הרפתקאות מצליחים לנצח את האביר ולהחזיר את הילדים להוריהם, ועמם את השקט והאושר לממלכה.

## הספר כפנטזיה אפית נוצרית
הספר ממלא במובהק מאפיינים של פנטזיה אפית. גיבורו הוא ילד יתום, הוא מעלה על נס את ערך החברות. בילדותו נודע לו שהוא למעשה נסיך ובעל תפקיד משמעותי בעולם מקביל, שיועד לו מכוחה של נבואה. הוא עושה שימוש בנשק קסום (חרב המבקעת אבן) ובגלימת רואה ואינו נראה. הוא מאוים על ידי כוח רשע אדיר ויכול לו.

אלמנט מודגש נוסף הוא ההקרבה עד מוות של אחת הילדות החטופות, הזוכה בעקבות הקרבתה לקימה לתחייה, בדומה לישו.

## מאפיינים נוספים
שפתו של הספר, במיוחד בחלקי ההרפתקה היא פיוטית וקסומה. משפטים וביטויים החוזרים על עצמם מקנים ללשון הסיפור קצב, בפרט קריאתו של המלך לבנו "מיו, מיו שלי".

ייחוד נוסף הוא התיאור הארוך והמפורט יחסית של הזמן הטוב והמאושר אותו מבלה מיו עם אביו (המלך) וחבריו בארץ מרחקים, ביחס לפנטזיות אפיות, ההרפתקה המאיימת מתחילה בשלב מאוחר יחסית.

## עיבודים
בגרסה האנגלית נקרא מיו כילד שוודי, קרל אנדרס נילסן ומכונה "אנדי", יום-יום נקרא בגרסה האנגלית פּוּמפּוּ.

בשנת 1987 הופק סרט בשם "מיו בארץ מרחקים" (*Mio in the Land of Faraway*) בקופרודוקציה רוסית-שוודית-נורווגית, עם כריסטיאן בייל כיום-יום (ובנקה) וכריסטופר לי כקטו האביר.

## לקריאה נוספת
* **מיו, מיו שלי**, תרגום: דניאל נחשול, איורים: אילון ויקלנד, מחברות לספרות, 1972.
* **מיו, מיו שלי**, תרגום: דנה כספי, איורים: יוהאן אגרקרנס, הוצאת פעמון, 2022.
## קישורים חיצוניים

* ביקורת על הספר 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי אסטריד לינדגרן
קטגוריה:ספרי פנטזיה אפית
קטגוריה:ספרי 1954
קטגוריה:ספרי הוצאת מחברות לספרות
צבי גילת

**צבי גילת** (נולד ב-4 במרץ 1954) הוא מחנך, עיתונאי וסופר ישראלי.

## ביוגרפיה
גילת נולד וחי בפתח תקווה עד שירותו הצבאי. את שירותו עשה בסיירת שקד, במסגרתה השתתף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו למד חינוך ופילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. 

את דרכו העיתונאית החל בעיתון חדשות בשנת 1984, בו כתב את המדור השבועי "פני השטח", שסקר את היחסים בין ישראלים לפלסטינים בתקופת האינתיפאדה הראשונה. לאחר מכן היה הכתב המדיני של העיתון וסיקר בין השאר את הסכמי השלום בין ישראל לפלסטינים, את המהפכה ברומניה ואת נפילת חומת ברלין. כתב גם בעיתונים ידיעות אחרונות (כתבות בנושאי פוליטיקה וחברה ואת המדורים "נהג מונית" ו"היה שם"), במעריב (כתב וערך את המדור "ישראלים"), במחנה (מסלולי טיולים) ובמקומון "העיר" (מדור ביקורת מסעדות עממיות בשם "עודף ממאה").

בשנת 1988 כתב יחד עם חנוך מרמרי את התסריט לסדרה "כללי המשחק" ששודרה ב.

בשנת 2001 השתתף בתוכנית "חלון ישראלי לטבע" ששודרה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, כחלק מרצועת שידור יומית ישראלית.

ספרו "שביל ישראל, המדריך השלם" בהוצאת מפה - מיפוי והוצאה לאור שיצא לאור לראשונה בשנת 1998, הפך עד מהרה למדריך המקובל ביותר לצועדים לאורכו של השביל. כמו כן הוציא במסגרת הוצאה זו את הספרים "מדריך לקברי צדיקים" ו"דרכים יפות" בשנת 2005. בסוף 2018 יצא לאור ספר סיפוריו הקצרים "תמיד יישאר סדק" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

## חיים אישיים
גילת מתגורר במבשרת ציון ועוסק בעיקר בהנחיית קבוצות-לומדות בבית המדרש הפלורליסטי קולות, בבית מדרש אלול ובמסגרות אחרות.

לגילת ולאשתו ניצה שלושה ילדים.

## ספריו
***מדריך מפה לשביל ישראל**, הוצאת מפה, 1998
***קברי צדיקים: האנשים, המקומות, הסיפורים, האגדות**, הוצאת מפה, 2005
***אלה החיים שהייתי רוצה לחיות**, הוצאת עם עובד, 2003 (אסופת סיפורים מאת סופרים שונים הנקראת על שם הסיפור מאת גילת שהתפרסם בה)
***דרכים יפות**, הוצאת מפה, 2009
***תמיד יישאר סדק**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* צבי גילת, באתר restpro
* פרק ראשון מהספר "תמיד יישאר סדק" באתר "עברית"
* ריאיון עם גילת על ספרו "תמיד יישאר סדק" בתוכנית הרדיו "מה שכרוך"  עם מיה סלע ויובל אביבי, 26 בינואר 2019
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מבקרי מסעדות ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קרן נפתלי

[ממוזער|[עמק החולה מצולם מכיוון קרן נפתלי. במרכז התמונה שמורת החולה וברקע רמת הגולן.]]
**קֶרֶן נַפְתָּלִי** הוא הר בגובה של 510 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נפתלי שבגליל העליון המזרחי, בין בקעת קדש מצפון ובקעת יחמור מדרום. מורדותיו המזרחיים של ההר משתפלים בתלילות בתוך כקילומטר מפסגתו עד לעמק החולה, שגובהו למרגלותיו הוא 80 מטרים מעל פני הים; ומההר נשקף מראה אל העמק ואל רמת הגולן והחרמון מעבר לו.

על פסגתו של ההר התגלו שרידיה של מצודה מהתקופה ההלניסטית, מצודת קרן נפתלי. בחפירות במקום נמצאו גם שרידים התיישבות מצומצמת מתקופת המקרא. ושל מקדש הלניסטים-רומי גדול יותר שהוקדש לאלה אתנה. עוד נמצאו במקום כתובת ביוונית אודות פלוני שתרם לתחזוקתו של המקום, בורות מים, חומות אבנים, מערות קבורה ושרידי רצפת פסיפס. ייתכן שראש ההר שימש כמאחז במערך ההגנה של תל קדש שמצפון־מערב לו.

החשמונאים כבשו את המקום, ומציאת אבנים גדולות במשקל של יותר מ־100 ק"ג, אשר ייתכן ודורדרו במורד ההר לעבר חיילי אויב, רומזת לכך שבמקום ניטש קרב קשה.

במלחמת העצמאות שכנה על ההר עמדה של ההגנה אשר הגנה על היישוב רמות נפתלי, השוכן כקילומטר צפונית־מערבית לפסגת ההר. העמדה נודעה בשמה הערבי "חירבת אל־הראווי".

על מורדותיו הצפוניים של ההר ניטע יער על שם היישוב הנטוש נבי יושע שבו בעיקר עצי אורן, ומורדותיו המערביים והדרומיים נמצאים בתהליך הכרזה כגן לאומי. שביל ישראל חולף על פסגתו של ההר.

דרך עפר משולטת, טובה לרכב גבוה ולטרקטורונים, יוצאת מכביש 886 ומגיעה לתצפית קרן נפתלי שם הותקן מצפור על שם רמי ברטל. מהמצפור מראה מרהיב (בימים בהירים ובשעות אחה"צ) על עמק החולה ובו מאגר עינן, שמורת החולה ואגמון חולה.

## קישורים חיצוניים

* 
* המקום באתר iNature
* טיול באזור (אתר צופית)
* 

קטגוריה:הגליל העליון: הרים
קטגוריה:הרי נפתלי
קטגוריה:שביל ישראל
במעלה מדרגות היכל המשפט

200px|ממוזער|במעלה מדרגות היכל המשפט
**במעלה מדרגות היכל המשפט** (בצרפתית: **Grand escalier du Palais de justice**) היא ליתוגרפיה משנת 1848 של הצייר הצרפתי אונורה דומייה. היצירה היא חלק מסדרת ציורים ביקורתיים של דומייה בשם "Les Gens de Justice" (מילולית: "אנשי המשפט") נגד מערכת המשפט הצרפתית בזמנו.

## נושא היצירה
היצירה שמצוירת כקריקטורה עוסקת בבית המשפט. ביצירה מתואר שופט מנופח ומלא חשיבות עצמית היורד במדרגות היכל המשפט. הוא אוחז ערמת ניירות המעידה על עבודתו הרבה.
עורך דין או שופט נוסף עולה במדרגות ומפנה מבטו לאחור. מטרת היצירה לשים ללעג את מערכת המשפט העמוסה בבירוקרטיה ועורכי דין ושופטים המנופחים מחשיבות עצמית.

## ניתוח היצירה
### קומפוזיציה
הקומפוזיציה מרכזית, היא מתמקדת בדמות השופט היורד במדרגות וניצב במרכז היצירה. הוא תופס כשליש מהציור.
מימינו השופט השני שנוכחותו ומשקלו דומים למשקל הקהל הרב שמצידו השמאלי ברחבה שבראש המדרגות, מה שיוצר קומפוזיציה די מאוזנת.
המרכיבים המרכזיים ביצירה הם אנכיים: הדמויות, הקירות והמסדרונות בחלק האחורי בתמונה. המודגשים על ידי צורתה המלבנית של מסגרת היצירה. לעומתם ישנם קווים אופקיים רבים: המדרגות. אך אין להם משקל רב ביחס לקווים האנכיים. נקודת המגוז נמצאת מימין לשופט ואליה מוביל מעקה המדרגות – הוא הקו האלכסוני היחיד ביצירה.

### אור וצל ותאורה
היצירה מוארת באור טבעי, המגיע מצד שמאל למעלה. האור נופל על פני הדמות כך שצידן הימני מוצל וצידה השמאלי מואר. האור והצל יוצרים קונטרסטיות על פניו המדגישה את פניו המעוגלות וסנטרו המורם. האור והצל יוצרים נפחיות בתוך הדמות ומדגישים את עודף הבד בגלימות בית המשפט המרשימות.
פניה של הדמות השנייה מוארים לחלוטין וכמוהן גם הקיר מאחור, לא נראה כי יש מקור אור כלשהו בצידו האחר של המסדרון לכן הוא הולך ומחשיך.

קטגוריה:קריקטורה
עקומת נייקוויסט

שמאל|ממוזער|250px|עקומת נייקוויסט של הפונקציה: <math>G(s)=\frac{1}{s^2+s+1}</math>
בתורת הבקרה, **עקומת נייקוויסט** היא שיטה להערכת היציבות של מערכות משוב, הנקראת על שמו של הארי נייקוויסט.

עקומת נייקוויסט מציגה את תגובת התדר של המערכת בחוג פתוח (כלומר ללא המשוב) בקואורדינטות קוטביות במישור המרוכב: המרחק מראשית הצירים הוא גודל ההגבר, והזווית שיוצר הווקטור המחבר בין נקודה על העקומה לראשית הצירים עם הכיוון החיובי של ציר ה-x הוא הפרש המופע. שרטוט הנקודות השונות המתאימות להגברים ולהפרשי מופע עבור תדרים שונים יוצר עקומה. התקדמות לאורך העקומה מאינסוף עד לראשית הצירים מתאימה לעלייה בתדרים מאפס לאינסוף. בניגוד לעקומת בודה, המציגה את תגובת התדר בשתי עקומות – אחת לגודל ההגבר כתלות בתדר והאחרת להפרש המופע כתלות בתדר – עקומת נייקוויסט מציגה את שניהם בעקומה יחידה.

## קריטריון היציבות של נייקוויסט
את העקומה ממשיכים באופן סימטרי לשיקוף מראשית הצירים חזרה לאינסוף. את מספר הפעמים שמקיפה העקומה, עם כיוון התקדמותה, את הנקודה 1- מסמנים N. **קריטריון היציבות של נייקוויסט**, המבוסס על עקרון הארגומנט באנליזה מרוכבת, קובע כי:

:N = z - p

כאשר:
* z – מספר הקטבים הבלתי יציבים בחצי הימני של המישור המרוכב בחוג סגור (כלומר, של המערכת עם המשוב)
* p – מספר הקטבים בחצי הימני של המישור המרוכב בחוג פתוח (ללא המשוב)

אם המערכת בחוג פתוח יציבה, ועקומת נייקוויסט לא מקיפה את הנקודה 1- כלל (כמו באיור), או מקיפה את הנקודה מספר שווה של פעמים עם כיוון השעון ונגד כיוון השעון, אז המערכת יציבה גם בחוג סגור.

אם המערכת בחוג פתוח איננה יציבה, ועקומת נייקוויסט מקיפה את הנקודה 1- נגד כיוון השעון פעם אחת לכל קוטב בחצי הימני של המישור המרוכב של המערכת בחוג פתוח, אז המערכת יציבה בחוג סגור.

במקרה שבו קיימים קטבים על הציר המדומה, עקומת נייקוויסט תעבור דרך הנקודה 1- ולא ניתן להשתמש בקריטריון זה על מנת לקבוע את יציבות המערכת בחוג סגור. במקרה כזה נדרש פתרון מורכב יותר באנליזה מרוכבת.

## ראו גם
* עקומת ניקולס
* קריטריון ראוט-הורוביץ
* עכבה חשמלית

## לקריאה נוספת
* מרסל סידי, **קורס בקרה א**', מכון טכנולוגי חולון, 2000

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מערכות בקרה
קטגוריה:תורת הבקרה
זוג קופר

בפיזיקה של חומר מעובה, **זוג קופר**, או **זוג BCS**, הוא זוג אלקטרונים (או פרמיונים אחרים) הקשורים יחדיו בטמפרטורה נמוכה. המצב תואר לראשונה בשנת 1956 על ידי הפיזיקאי האמריקאי לאון קופר. קופר הראה כי משיכה קטנה בין אלקטרונים במתכת יכולה לגרום למצבים של שני אלקטרונים להיקשר זה לזה. במוליכות-על קונבנציונלית, המשיכה נגרמת כתוצאה מאינטראקציית אלקטרון-פונון. מצב של זוג קופר הוא הגורם למוליכות על, כפי שמתואר על ידי תאוריית BCS שפותחה על ידי ג'ון ברדין, לאון קופר וג'ון שרייפר, שזכו עליה בפרס נובל בשנת 1972.

למרות שזיווג קופר הוא אפקט קוונטי, ניתן להסביר את התופעה באמצעים קלאסיים מופשטים. אלקטרון במתכת לרוב מתנהג כחלקיק חופשי. שאר האלקטרונים דוחים את האלקטרון על ידי מטענם השלילי, והיונים החיוביים מושכים אותו ויוצרים את הסריג הקשיח במתכת. משיכה זו מעוותת את הסריג היוני על ידי קירוב האלקטרונים ליונים, ומגדילה את צפיפות המטען החיובי של הסריג בקרבת האלקטרון. המטען החיובי יכול כעת למשוך אלקטרונים נוספים. משיכה זו יכולה להתגבר על הדחייה מהאלקטרונים הקרבים ולגרום להם להפוך לזוג.

אנרגיית הצימוד היא חלשה, מסדר גודל של {10}^{-3} eV, והאנרגיה התרמודינמית יכולה להפריד בקלות בין הזוגות. על כן, רק בטמפרטורות נמוכות נצפה שמספר משמעותי של אלקטרונים יימצאו בזוגות קופר. 

האלקטרונים בזוגות לא בהכרח קרובים, היות שהאינטראקציה היא לטווח ארוך, ועל כן הם יכולים להיות במרחק של מאות ננומטרים זה מזה. מרחק זה גדול לרוב מהמרחק הבין-אלקטרוני, ולכן זוגות קופר רבים תופסים את אותו המרחב. זוג קופר הוא בוזון אפקטיבי המורכב משני אלקטרונים בעלי ספין חצי, ועל כן הספין שלו יכול להיות 0 או 1. משמעות הדבר היא שפונקציית הגל שלו היא סימטרית תחת חילוף חלקיקים, ועקרון האיסור של פאולי לא חל עליו. 

תאוריית BCS שמישה גם למערכות של פרמיונים אחרים, כמו הליום-3. אכן, זוגות קופר גורמים לנוזליות-על של הליום-3 בטמפרטורות נמוכות. ניתן גם להרכיב זוגות קופר משני בוזונים. כאן הזיווג נוצר באמצעות שזירה בסריג אופטי. 

## קשר ל[[מוליכות-על]]
הנטייה של זוגות קופר במערכת היא 'להתעבות' למצב היסוד הקוונטי שאחראי לתכונות הייחודיות של מוליכות-על. 

קופר התייחס במקור רק למקרה של זוג מבודד במתכת. מאוחר יותר, כאשר הוא התייחס למצב יותר מציאותי של ריבוי זוגות אלקטרונים, כפי שהובהר בתאוריית BCS, הוא מצא שהזיווג פותח פער בספקטרום רציף של רמות אנרגיה מותרות של האלקטרונים, כך שכל עירור של המערכת חייב להיות בעל כמות מינימלית כלשהי של אנרגיה. פער העירור הזה מוביל למוליכות-על, שכן עירור קטן (כגון פיזור של אלקטרונים) הוא אסור.

הרברט פרוליך הציע לראשונה כי האלקטרונים מתנהגים כזוגות המצומדים על ידי תנודות בסריג המתכת. ניתן להסיק זאת באמצעות אפקט האיזוטופ הנפצה במוליכי-על. 

התאוריה של קופר היא כללית למדי ובלתי תלויה באינטראקציה הספציפית בין האלקטרון לפונון. תאורטיקנים מהתחום של חומר מעובה הציעו מנגנון זיווג המבוסס על קשר אחר בין אלקטרון לאקסיטון או בין אלקטרון לפלזמון, אך טרם נצפתה אינטראקציית זיווג שכזו במתכת. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
הר דבורה

**הר דבורה** (בערבית: **جبل سرطبة**; **ג'בל סָרְטָבָּה**) הוא הר בישראל בגובה של 437 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נצרת שבגליל התחתון, על גבולו של עמק יזרעאל שמדרום לו. הוא שוכן בין הר כסולות ממערב, הר יונה מצפון והר תבור שנמצא 4.5 ק"מ דרומית-מזרחית לו. על מורדותיו המזרחיים של ההר שוכן הכפר דבורייה, ממערב לו העיר נוף הגליל ובעמק שמצפון לו הכפר עין מאהל. שמו של ההר מנציח את דבורה הנביאה שניצחה במלחמה בעמק שלמרגלותיו את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור.

ההר עשוי אבן גיר ודולומיט, ואדמתו היא אדמת טרה רוסה. הוא מיוער בחורש ים תיכוני, במיוחד בעצי אלון. המקום הוכרז כשמורת יער עוד בתקופת המנדט הבריטי ב-1926, וכונה "יער סרטבה". על הפסגה הכשירה קק"ל חניון ובמקום ניצב סלע המנציח את יובל 25 השנים לחתונתה של מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ שנחוג בשנת 1972. מההר תצפית טובה אל עמק יזרעאל ואל הר תבור, ושביל ישראל חולף על פסגתו.

## קישורים חיצוניים

* מסלול על ההר באתר מנהלת הטיולים של משרד החינוך והתרבות
* סיור החולף בהר באתר קק"ל
*מסלול שביל ישראל העובר בפסגת ההר.

250px|ממוזער|ימין|האנדרטה ליער המלכותי בראש ההר

קטגוריה:שביל ישראל
דבורה
כרוב הבר

**כרוב הבר** (שם מדעי: *Brassica oleracea*) הוא מין בסוג כרוב ממנו בויתו ירקות שונים, בהם כרוב הגינה, כרובית, קולורבי וברוקולי.

כרוב הבר הוא צמח רב שנתי הגדל פרא באזורי חוף בצפון ספרד, מערב צרפת ודרום בריטניה. לכרוב הבר עלים חלקים אפורים והוא מוציא פרחים רק לאחר כמה שנים בהן הוא צובר חומרי תזונה.

מכרוב הבר בויתו שבע קבוצות של זנים:
# קבוצת איטליקה (Italica) ובה ברוקולי
# קבוצת אלבוגלברה (Alboglabra) ובה ברוקולי סיני
# קבוצת אצפלה (Acephala) ובה כרוב עלים (ידוע גם בשם ״קייל״)
# קבוצת בוטריטיס (Botrytis) ובה כרובית
# קבוצת גונגילודס (Gongylodes) ובה כרוב הקלח (קולרבי)
# קבוצת גמיפרה (Gemmifera) ובה כרוב ניצנים
# קבוצת קפיטאטה (Capitata) ובה כרוב הגינה

המגוון הגדול של צמחים שביותו מצמח אב יחיד, משמשמים לשם הדגמה של כוחה של ברירה מלאכותית ליצור מגוון ביולוגי, וכן כרקע לנושא מורכב יותר של לימודי אבולוציה המתקיימת עקב ברירה טבעית.


Brassica_oleracea_wild.jpg|כרוב הבר
Kalarepa_(Poznan).jpg|קולורבי
Cauliflower_2_bd-c.jpg|כרובית
Brussels_sprouts_(4103982312)_(2).jpg|כרוב ניצנים
Gailan.jpg|ברוקולי סיני
Cabbage_-_Indian_Botanic_Garden_-_Howrah_2012-01-29_1733.JPG|כרוב אדום
Broccoli2.jpg|ברוקולי
Boerenkool.jpg|כרוב העלים (קייל)


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
וולטר לג

**וולטר לג** (באנגלית: **Walter Legge**; 1 ביוני 1906 - 22 במרץ 1979) היה מפיק מוזיקה קלאסית בריטי רב השפעה. הוא ניהל במשך שנים רבות את המחלקה הקלאסית של חברת התקליטים EMI ואת תזמורת פילהרמוניה.

## תולדות חייו
לג נולד בשפרד'ס בוש, לונדון, אביו היה חייט. לג הצטיין בשפות ולמד צרפתית ולטינית אך בגיל 16 עזב את בית הספר, לא הייתה לו כל השכלה פורמלית נוספת. הוא למד קריאת תוים בעצמו וכדי להכיר את המוזיקה של ואגנר לימד את עצמו גרמנית.

ב-1927 הצטרף לחברת HMV ככותב הערות אלבום לתקליטיה. כמו כן כתב למגזין החברה "The Voice" ("הקול") וביקורת תקליטים למנצ'סטר גארדיאן. לאחר ש-HMV התמזגה לתוך EMI פיתח לג את שיטת התקליטים למנויים. מנויים נרשמו מראש לרכישת סדרה של תקליטים קלאסיים, שיצאו במהלך השנה ונשלחו למנויים ששילמו עבורם מראש. הדבר נתן ל-EMI גב כלכלי להפקת סדרות ארוכות-טווח כגון הקלטת כל שיריו של  הוגו וולף, הקלטת מכלול הסונטות לפסנתר מאת בטהובן בביצועו של ארתור שנאבל והקלטה מלאה של חליל הקסם מאת מוצארט בניצוח של סר תומאס ביצ'ם, שנערכה בברלין ב-1937. ביצ'ם הזמין את לג להיות מנהל אמנותי שותף בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. 

במהלך מלחמת העולם השנייה ניהל לג את המחלקה הקלאסית של ENSA (התאחדות שירות לאומי לבידור), גוף שנועד לספק בידור לכוחות הצבא הבריטיים.

מיד לאחר המלחמה נסע מטעם EMI לווינה הכבושה והחל להקליט אמנים אוסטרים וגרמנים מן השורה הראשונה ששהו בעיר כמובטלים, בהם הרברט פון קאראיין, וילהלם פורטוונגלר, אירמגרד זיפריד, אליזבת שוורצקופף (לה נישא בשנת 1953) ואחרים. כך העשיר את הקטלוג של EMI במיטב האמנים האוסטרים והגרמניים. כמו כן היה מן הראשונים להבחין בכשרונה של מריה קאלאס והחתים אותה ל-EMI. 

עם חזרתו מווינה, בשלהי 1945, הקים את תזמורת פילהרמוניה, כתזמורת ההקלטות של EMI, ניהל אותה אמנותית, קבע את הרפרטואר שלה והשיג לה מנצחים מעולים, שעבדו לרוב תמורת שכר זעום, כתומאס ביצ'ם, ארטורו טוסקניני, וילהלם פורטוונגלר ובמיוחד הרברט פון קאראיין ואחריו אוטו קלמפרר. 
 
לג יצר רפרטואר עצום שכלל, בצד יצירות מיינסטרים, גם יצירות שכוחות של גאורג פרידריך הנדל בצד מוזיקה קלאסית מודרנית וזכה לחופש פעולה מלא מטעם הנהלת EMI. אולם בראשית שנות השישים החלו מכירות המוזיקה הקלאסית לרדת, חופש הפעולה של לג צומצם וב-1964 התפטר מ-EMI, לאחר  35 שנות עבודה בחברה.

ב-1967 סבל מהתקף לב ממנו לא התאושש לגמרי. הוא היה למנהלה האישי של אשתו, אליזבת שוורצקופף, שהקליטה עתה לחברת "דקה", יריבתה של EMI. ב-1979 נפטר לג בריביירה הצרפתית.

## לקריאה נוספת

* Legge, Walter; postscript by Schwarzkopf, Elisabeth; ed. **Sanders, Alan Walter Legge: Words and Music Routledge** (1998) 
* Schwarzkopf, Elisabeth, **On and Off the Record: A Memoir of Walter Legge**, Faber and Faber Ltd (Dec 31 1982) ; Scribner (March 1982) ; (paperback) ; University of British Columbia Press (Jan 1 2002) 
* Culshaw, John, **Ring Resounding**, Secker & Warburg, 1968 


## קישורים חיצוניים

* שלוש תוכניות רדיו  BBC3 
* "האמת על וולטר לג" תוכנית רדיו  BBC4 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1979
ירון הרמן

**ירון הרמן** (נולד ב-21 ביולי 1981) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי המתגורר בפריז.

## חייו
הרמן נולד בתל אביב. הוא שיחק כדורסל בתיכון והיה רכז ראשון בנבחרת הקדטים של ישראל. בעקבות פציעה נאלץ להפסיק לשחק בגיל 16 והפנה את מרצו ללימודי פסנתר. הוא למד אצל המורה עופר ברייר. בגיל 19 טס לבוסטון, שם תכנן ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה או בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד. אולם בסוף החליט לחזור לישראל. הטיסה לישראל עצרה בפריז, והוא יצא לנגן במועדון ג'אז בליל העצירה, שם פגש נגנים שהציעו לו להישאר בעיר. מאז הוא גר בפריז ומקליט שם את אלבומיו. בגיל 21 יצא אלבומו הראשון, Takes 2 to Know 1, בשיתוף עם סילביאן גויו.

בשנת 2002 הוא זכה בתחרות Trophées du Sunside בתחנת "רדיו צרפת". בשנת 2008 זכה בפרס "המנצחים בג'אז" (VICTOIRES DU JAZZ) בצרפת. הרמן הופיע מספר פעמים בישראל, והוא מציג עיבודים של שירים ישראלים ותיקים בסגנון ג'אז.

בשנת 2014 הוא הוציא אלבום משותף עם אדם בלדיך.

בשנת 2018 הקליט דואט בהופעה חיה עם צ'יק קוריאה, שיצא באלבום Chick Corea Plays בשנת 2020.

## דיסקוגרפיה
* **וריאציות**, ירון הרמן, 2006, Laborie Records
* **סוויטה אלגית**, הרכב ניוטופיה (משתתף כנגן), 2006, Zig-Zag Territoires
* **זמן לכל דבר**,טריו ירון הרמן, 2007, Laborie Records
* **מוזה**, טריו ירון הרמן, 2009, Laborie Records

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:נגני ג'אז: פסנתרנים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לצרפת
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
גבריאיל גולובקין

**גבריאיל איבנוביץ' גולובקין** (ברוסית: **Гавриил Иванович Головкин**; 1660 - 20 בינואר 1734) היה מדינאי רוסי בולט בתקופת פיוטר הגדול ואחריו.

## חייו
גולובקין היה קרוב משפחה של אמו של פיוטר הגדול והחל לשרת בקרבתו כבר בשנת 1677. בתקופת מאבקי הכוח מול הנסיכה סופיה היה נאמן מאוד ומאז הם התקרבו עוד יותר.

החל משנת 1706 עמד גולובקין בראש המשרד לענייני חוץ ובשנת 1709 התמנה לתפקיד קנצלר. גולובקין השתתף בכל ענייני החוץ בתקופת פיוטר הגדול למרות שלא ידע אף שפה זרה. בתקופת יקטרינה הראשונה היה חבר בהמועצה הסודית העליונה. הקיסרית נתנה לו את הצוואה שלה לפיה יורש העצר יהיה פיוטר השני וגולובקין יהיה אחד האפוטרופוסים. עם פטירת פיוטר השני הוא שרף את המסמך כי בהתאם למסמך יורשי העצר הבאים היו צריכים להיות צאצאיו של פיוטר הגדול, אך גולובקין תמך באנה, קיסרית רוסיה. בהיותו בסכסוך מתמשך עם משפחת נסיכי דולגורוקי סיכל את מאמציהם להגביל את שליטת הקיסר במדינה. בין היתר, בעקבות פעילותו המועצה הסודית העליונה פוזרה ונציגי משפחת דולגורוי נענשו על פעילותם.

בתקופת אנה כקיסרית רוסיה היה חבר הקבינט. בשנת 1710 קיבל תואר רוזן.

גולובקין היה בעל יכולת תמרון גבוהה בחצר והצליח להסתדר עם ארבעה קיסרים.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:שרי החוץ של האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: דיפלומטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:קנצלרי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1660
קטגוריה:נפטרים ב-1734
יאסוג'י קיוסה

**יאסוג'י קיוסה** ביפנית: **清瀬保二**; 13 בינואר 1900 – 14 בספטמבר 1981) היה מלחין יפני. הוא למד הלחנה באופן פרטי אצל קוסאקו יאמאדה וקוסוקה קומאצו וב-1930 השתתף באופן פעיל בארגון ה-Shinkō Sakkyokuka Renmei, (שהתפתח בהמשך למדור היפני של הארגון הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו - ISCM)

בשנת 1948 קיבל קיוסה למשך תקופה קצרה את הירויושי סוזוקי ואת טורו טאקמיצו כתלמידי הלחנה.

במוזיקה שלו משלב קיוסה מדי פעם סולמות פנטטוניים ויסודות אחרים של שיר העם היפני; הנודע בתלמידיו, טאקמיצו, הוסיף ופיתח מגמה זו במספר רב של יצירותיו.

## יצירות עיקריות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים יפנים
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1981
מונטנה (בולגריה)

**מונטנה** (בבולגרית: **Монтана**) היא עיר בצפון-מערב בולגריה, בירת מחוז מונטנה, השוכנת כ-45 קילומטרים דרומית לנהר הדנובה, 40 קילומטרים מצפון מערב לעיר וראצה ו-30 קילומטרים מזרחית מגבול סרביה.

## היסטוריה
ב-26 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ונכלל בשטחי פרובינציית מואסיה. ב-160 הקימו הרומים במקום מצודה ומרכז מסחרי תחת השם **קסטרה אד מונטנזיום** ועם חלוקת האימפריה, נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית המזרחית. החל מהמאה ה-5, החלו להתיישב באזור שבטים סלאבים ובימי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה, נודע היישוב בשם **קוטלוביצה**. האזור נכבש בשלהי המאה ה-14, על ידי צבא האימפריה העות'מאנית, תחת שלטונו של הסולטאן באיזיט הראשון, והעיר הוחרבה וננטשה. לקראת סוף המאה ה-15 התירו שוב העות'מאנים להתיישב במקום והיישוב נודע בשם **קוּטְלוׁפְצָ'ה**, שהוא נגזרת של השם הסלאבי.

ב-1890, לאחר הקמת נסיכות בולגריה שונה שמה של העיר ל**פרדיננד**, לכבודו של הנסיך פרדיננד הראשון ולאחר מלחמת העולם השנייה, עם עליית הקומוניסטים לשלטון, שונה שמה שוב ל**מיכאילובגראד**, לזכרו של אחד ממנהיגי המרד הקומוניסטי הכושל של 1923. עם תום המשטר הקומוניסטי בבולגריה, הוחזר שמה של העיר לנגזרת של שמה העתיק והיא נקראה **מונטנה**. במונטנה נולדו, הכדורגלן סטיליאן פטרוב, ושיאנית העולם לשעבר בקפיצה לגובה יורדאנה בלגואבה.

## דמוגרפיה וכלכלה
נכון לשנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 47,130 נפש במגמת הגירה שלילית. 92.6% מהאוכלוסייה הם ממוצא בולגרי ו 6.4% הם צוענים. 94% מהאוכלוסייה הם נוצרים אורתודוקסים. 50% מהתוצר המקומי הגולמי מגיעים ממסחר ושירותים, כאשר קיימים בנוסף, מספר מפעלים לייצור מוצרי חשמל ועיבוד מזון. בשטחים החקלאיים שמסביב לעיר ונמצאים בשטח הרשות המקומית, קיימות מספר חוות לגידול בקר למזון. אחוזי האבטלה במונטנה גבוהים לעומת הממוצע בכלל בולגריה וקיימת בשל כך, הגירה שלילית מהעיר ובכלל זה הגירת עבודה למדינות מערב אירופה. העיר מצויה על צומת בה מצטלבים שני עורקי תחבורה ראשיים, הכבישים המהירים בין וראצה לוידין ובין סופיה ללום. בסמיכות לעיר עובר גם עורק התחבורה נתיב מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מזרח אירופה ליוון.

## גאוגרפיה ואקלים
העיר ממוקמת לגדות נהר אוגוסטה, שהוא אחד מיובליו של נהר הדנובה. בעיר שורר אקלים ממוזג יבשתי, כאשר הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 2oc ובחודש יולי, 25oc.

## הקהילה היהודית

תיעוד ראשוני ליהודים בעיר, מצוי מתקופת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877), בהקשר רדיפות אנטישמיות אשר היו נחלתן של קהילות רבות בבולגריה לאחר תום השלטון העות'מאני. סביר להניח כי פליטים יהודים הגיעו למונטנה מווידין. השלטון הבולגרי החדש תחת אלכסנדר בטנברג, נקט באמצעים כדי למנוע את המשך רדיפות היהודים. יהודי העיר היו סוחרים ובעלי מלאכה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מנתה הקהילה בעיר כ-200 נפשות, רובם עלו למדינת ישראל בין השנים 1947 – 1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובמונטנה נמנו 32 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.

## ערים תאומות
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .
* .

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז מונטנה
מונטנה
אצטדיון לואיסון

**אצטדיון לואיסון** (באנגלית: **Lewisohn Stadium** או **CCNY Stadium**) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי.

האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי.

האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים.

## קישורים חיצוניים

* "Lewisohn Stadium, Center for Culture, to Be Razed, הניו יורק טיימס, 5 באפריל 1973

קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:מנהטן: מבנים
לואיסון
לואיסון
לואי, דופן צרפת (1729–1765)

**לואי, [[דופן (תואר אצולה)|דוֹפֶן]] ([[יורש העצר]]) [[צרפת]]** (4 בספטמבר 1729 - 20 בדצמבר 1765), בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ואביהם של לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי מלכי צרפת.

## ביוגרפיה
לואי נולד בארמון ורסאי כבנם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ושל אשתו מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. אחיו פיליפ שנולד בשנת 1730 מת כשהוא בן שלוש שנים בלבד. כבן זכר יחיד של מלך צרפת, לואי נחשב ליורש העצר (דופן) של הממלכה. הוא התעניין מאוד בתורת הלחימה, אך התאכזב קשות כאשר אביו לא אבה לשתפו במערכה במלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1744, כאשר המלך נדבק במחלה אנושה בהיותו בחזית באזור העיר מץ, לואי, דופן צרפת הפר את פקודת אביו ויצא לשם כדי לשבת ליד מיטתו. בעקבות ביקור זה שעלול היה להסתיים במותם של המלך ושל יורש העצר, לואי החמישה עשר, שהחלים ממחלתו, התרחק מחברת בנו.

בשנת 1745 נישא לואי למריה תרסה רפאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, היא מתה כעבור שנה, שלושה ימים בלבד אחרי שילדה לו בת. בשנת 1747 הוא נישא למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ושל מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנה נולדו לו 8 ילדים.

לואי היה קתולי אדוק ותמך במסדר הישועים. בעיני אמו ואחיותיו הוא נחשב לנסיך נוצרי, בניגוד להתנהגותו המינית חסרת המעצורים של אביו. היות שאביו לא שיתף אותו בניהול ענייני המדינה, לואי, דופן צרפת טיפח קבוצה של קתולים אדוקים שתעזור לו לשלוט כאשר הכתר יעבור לידיו. אולם, הוא מת בארמון פונטנבלו כתוצאה ממחלת השחפת כשהוא בן שלושים ושש שנה, בעוד אביו בשלטון.

## משפחתו
מנישואיו למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, נולדו ללואי 13 ילדים, מתוכם 8 נשארו בחיים:
* בן מת (1748)
* בן מת (1749)
* מארי זפירין, נסיכת צרפת (1750–1755)
* לואי, דוכס בורגונדיה (1751–1761)
* בת מתה (1752)
* קסווייר, דוכס אקיטן (1753–1754)
* לואי השישה עשר, מלך צרפת (1754–1793)
* לואי השמונה עשר, מלך צרפת (1755–1824)
* בן מת (1756)
* שארל העשירי, מלך צרפת (1757–1836)
* מארי קלוטילד, נסיכת צרפת (1759–1802), התחתנה עם קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה
* בן מת (1762)
* אליזבת, נסיכת צרפת (1764–1794)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך
קטגוריה:צרפתים שנפטרו משחפת
קטגוריה:ילידי 1729
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1765
מסבאח

**מסבאח** (בתרגום לעברית: מגדלור) הוא לוויין איראני שנבנה עבור איראן באיטליה על ידי חברת קארלו גוואצי. הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק. בגלל תקלה חשמלית בעת שילובו של הלוויין בטיל השיגור, הוא ניזוק, ולא שוגר. הלוויין הוחזר לאיטליה ועל פי דובר רשמי של ממשלת איטליה לא הוחזר לאיראן.

הלוויין הוא לוויין תקשורת נמוך מסלול, מסוג "אחסן והעבר", קרי הלוויין קולט שידורים מהקרקע, מאחסן אותם בזכרונו ומשדר אותם בהמשך המסלול על פי תוכנית שנקבעה מראש. לוויין מסוג זה יכול לאסוף נתונים מתשתיות שונות על פני השטח, כמו צנרת נפט וגז.

## מסבאח 2
ב-3 בפברואר 2010 הוצג באיראן לוויין הזהה למסבאח בצורתו, המכונה **מסבאח 2**. גורמים איראניים רשמיים טענו כי הלוויין מסבאח 2 ישוגר לחלל מאיראן באמצעות משגר הלוויינים האיראני סימורג במהלך שנת 2011. נכון לחודש מאי 2016, הלוויין לא שוגר.

## קישורים חיצוניים

*מצגת של יצרן הלוויין המתארת את המיזם

קטגוריה:לווייני תקשורת
קטגוריה:לוויינים איראניים
קטגוריה:איראן: טלקומוניקציה
20 מיליון מיל אל כדור הארץ

שמאל|ממוזער|250px|כרזה נוספת של הסרט 
**20 מיליון מיל אל כדור הארץ** (באנגלית: **20 Million Miles to Earth**) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני משנת 1957. הסרט בוים על ידי נתן ה. ג'ורן וכיכבו בו ויליאם הופר, ג'ואן טיילור ופרנק פוגליה.

## עלילת הסרט
דייגים באיטליה מבחינים בחללית המתרסקת לתוך הים. הדייגים ממהרים לחפש ניצולים, ונכנסים לחללית דרך חור שנפער בה. הם מוצאים רק שני אנשים שנשארו בחיים וממהרים להוציא אותם מתוך החללית ולברוח ממנה לפני שהיא טובעת. אנשים אשר היו שותפים לפרויקט הטיסה של החללית (שהייתה לכוכב הלכת נוגה) מוצאים את הדייגים אשר חילצו את ניצולי ההתרסקות ושואלים אותם שאלות בנושא. 

בינתיים, ילד שמטייל על חוף הים מוצא גליל מתכת עם גוש חומר דמוי ג'לי בתוכו. הילד מוציא את גוש החומר מתוך הגליל ולוקח אותו אל וטרינר מקומי. הילד משכנע את הווטרינר לקנות את גוש החומר. במקביל, שני הניצולים מהתרסקות החללית מתעוררים במרפאה קטנה ואחד מהם חולה במחלה קשה ומת. הניצול השני ממהר למצוא את גליל המתכת. 

הרופאה שהייתה במרפאה שבה התעוררו ניצולי ההתרסקות חוזרת לביתה, שהוא גם ביתו של הווטרינר. בכניסתה לבית, מגלה הרופאה שמתוך הג'לי שקנה הווטרינר יצא יצור משונה. הרופאה מראה לווטרינר את היצור, וזה מתלהב ומחליט לקחת אותו לגן הזואולוגי. כשהרופאה והווטרינר מתכוננים לנסוע אל הגן הזואולוגי, הם מגלים לתדהמתם שהיצור הכפיל את גודלו. 

משלחת נוספת של אנשים שהיו חברים בפרויקט הטיסה לנוגה מאתרת את הילד שמצא את גליל המתכת וזה מספר להם על הווטרינר לו מכר תוכנו של הגליל. המשלחת מאתרת את הווטרינר, ממש בזמן להגיע אל היצור שגדל בהרבה מגודלו המקורי וברח. חברי המשלחת רודפים אחרי היצור לתוך חווה, וכמעט תופסים אותו, אבל הוא מצליח לתקוף את בעל החווה ולברוח. 

המשלחת חוזרת לבסיסה והוגה תוכנית חדשה ללכידת היצור. משלחת חדשה מצליחה לאתר את היצור ולהפיל עליו רשת חשמלית, וזו גורמת לו להלם ולאיבוד הכרתו. ניצול ההתרסקות יוצא עם כתבים לראות את היצור, שנמצא באותו זמן במעבדה וגדל לממדי ענק. היצור מצליח להתעורר מהתרדמת ולברוח מהמעבדה. היצור זורע הרס רב, והצבא יוצא בעקבותיו. אחרי מרדף ארוך בעקבות היצור, הוא מטפס על הקולוסיאום. הצבא יורה לעברו ומפיל אותו יחד עם אבנים כבדות מהקולוסיאום, המוחצות אותו למוות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מפלצות
קטגוריה:סרטי חוצנים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1957