open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Google AdSense

**Google AdSense** (קריא בעברית: **גּוּגֶל אֵדְסֶנְס**) היא רשת פרסום בבעלות חברת גוגל המאפשרת לבעלי אתרי אינטרנט למכור שטחי פרסום ומאפשרת בנוסף למכור שטחי פרסום בסרטונים ואפליקציות.

הרשת משלמת כ-10 מיליארד דולר בשנה (נכון לשנת 2012) לחברים ברשת. רשת הפרסום של גוגל תומכת במודעות בצורה של טקסט, תמונות או וידאו. האלגוריתם של גוגל יודע להתאים מודעה רלוונטית לעמוד ולאתר בו היא מפורסמת ומכאן השם AdSense.

## היסטוריה
השירות הושק במרץ 2003 ופומבית ביוני 2003.
באפריל 2003 רכשה גוגל את חברת אפלייד סמנטיקס (לשעבר אוינגו) תמורת 102 מיליון דולר. אוינגו הוקמה בשנת 1998 על ידי גלעד אלבז ואדם ויצמן ופיתחה אלגוריתם חיפוש על בסיס המשמעות של המילים. האלגוריתם עשה שימוש ב-WorldNet, פרויקט שהחל באוניברסיטת פרינסטון ב-1980. לאחר רכישת אפלייד סמנטיקס, כ-40 מעובדיה עברו לגוגל והמשיכו בפיתוח האלגוריתם ובפיתוח ה-AdSense.

ברבעון השלישי של 2012, הכנסות Google AdSense היו 3.13 מיליארד דולר. שהן כ-27% מהכנסות גוגל ברבעון הנ"ל.

## בחירת הפרסומת
בחירת סוג הפרסומת שתוצג לגולש מסוים נעשית על ידי אלגוריתמים. מטרת האלגוריתמים היא למקסם את הרווח משטח הפרסום על ידי בחירת מודעה שהופעתה עשויה להכניס לרשת הפרסום ולבעל האתר את הסכום הגבוה ביותר בסיכוי הגבוה ביותר.

בחישוב הסיכוי של המודעה להכניס כסף לרשת הפרסום נלקחים בחשבון:
* נושא האתר והעמוד בו תופיע המודעה.
* תוכן – טקסט במודעה, סוג המודעה.
* זמן – שעה ביום, יום בשבוע.
* מידע על מחשב של הגולש באתר כמו מיקום גאוגרפי, סוג המחשב, שפה.
* מידע על מאפייני הגולש כמו גיל, מין (אם ידוע).
* היסטורית גלישה של הגולש – ביקור באתר המפרסם או חיפושים קודמים שהוא עשה בגוגל.
* היסטוריה של המודעה – יחס הקלקות למספר הפעמים שהמודעה הופיעה.

בעל אתר, המוכר שטחי פרסום דרך רשת הפרסום יכול לחסום מפרסמים מסוימים מלפרסם אצלו באתר.

## הרווחים מהתוכנית
גוגל מתחלקת עם בעלי שטח הפרסום בתמורה שהיא מקבלת מהמפרסם. החלוקה היא ע"פ סוג שטח הפרסום.
במקרה של אתרי תוכן – 68% מהמחיר אותו משלם המפרסם מועבר לבעל האתר.

שלבי התהליך הם כדלקמן:1. אחד מחברי רשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס"- מעלה סרטון פרסומי לאתר יוטיוב.2. מעלה הסרטון משלם לגוגל, עבור הזכות לפרסם באתר יוטיוב.3. לאחר זמן מה, מפיקה הפרסומת רווחים.4. סך כל הרווחים שהופקו מהפרסומת- מתחלקים בין גוגל ובין המשתמש מעלה הסרטון, החבר, כאמור, ברשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס".

## הגבלות ואיסורים
השימוש ב-AdSense מותנה בעמידה במספר כללים. בעלי האתרים אינם רשאים:
*להקליק על הפרסומות אשר מצויות באתר שלהם, בשום דרך
*לבקש ממשתמשים או מכל גורם אחר להקליק על הפרסומות שלהם
*לשים את הפרסומות בדפי תוכן שאסורים על ידי Google, כגון דפים עם תכנים למבוגרים בלבד, תכנים אלימים ועוד
*לפרסם את הפרסומות בדפים אשר מכילים תוכן המוגן בזכויות יוצרים
*להוסיף קוד אשר משנה את המבנה או התפקוד של הפרסומות אשר הוכנסו באתרם
*להכניס את הפרסומות בתור חלונות קופצים, אי-מיילים, או תוכנות

## ראו גם
* Google AdWords
* הונאת קליקים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גוגל
קטגוריה:פרסום באינטרנט
קטגוריה:אלפאבית (חברה)
בית וזן

**בית וַזַן** (בערבית: **بيت وزن**) היא עיירה פלסטינית בשומרון, השייכת לנפת שכם. בגובה ממוצע של כ- 520 מטר מעל פני הים. בית וזן ממוקמת בפאתי שכם, כ- 4 קילומטרים מערבית למרכז העיר, ליד השכונות רפידיה וגֻ'נֵייד, על הכביש הראשי שמוליך לקלקיליה. על אף שמדובר ביישוב נפרד, כיום יש רצף בניה  בין היישובים.

## מקור השם
יש כמה סברות למקור השם:

# היישוב נמצא במקום שבו היה היישוב הקדום בית זין. לפי המסורת השומרונית גרו ביישוב הקדום שבע משפחות שומרוניות שנאלצו להתאסלם ומכאן שמו של היישוב (זין פירושו שבע).  
# בשנת 1881 נקרא הכפר בשם: "בית אוּדֶן"  (Beit Udhen), או: בית אוּזֶן "Beit Uzen", 
# לפי מועצת הכפר, "וָזֶן" הייתה אשתו של ראש שבט שגר כאן בעבר.
# יש תושבים שסבורים כי השם הנוכחי הוא שיבוש של המלה אווזים בערבית (وزين אוּזִין) 

## היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על עקבות של התיישבות צלבנית בבית וואזן במאה ה-12. 

במפקד של האימפריה העות'מאנית בשנת 1517, ובמפקד של 1596 הופיע הכפר תחת השם Bayt Awzan, במחוז משנה של סנג'אק שכם. התושבים, כולם מוסלמים, שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, בנוסף להכנסות מזדמנות, בסך של 13,000 אקצ'ה.

במאה ה-17 הגיעו לאזור, אנשים משבט בני ע'אזי מעבר הירדן. מתוך המגיעים, בני משפחת קאסם התמקמו בכפר וכן בדיר איסתיא, ככפרים המרכזיים שלהם ושלטו בנפת ג'מאעין של סנג'אק שכם . במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. בבית וזן, בנתה משפחת קאסם, בשנת 1820 ארמון מבוצר. (ראה להלן - אתרים). ראש המשפחה השיח' קאסם אל-אחמד (قاسم الأحمد), היה המפקד המוביל של מרד האיכרים בשנת 1834 וכאשר אברהים פאשה כבש את האזור הוא תלה את קאסם ואת שני בניו. 

## אוכלוסייה

בשנת 1882נקרא הכפר בית אודן (אודן או אוזן) ותואר כ"כפר קטן למדי מבית איבא, השוכן על המדרון שמעליו. הייתה לו באר בצד המזרחי, ומעיין בצלע הגבעה ממערב." 

שתי המשפחות הגדולות ביותר בבית וואזאן כיום הן משפחות אבו אשה ועבד אל-חק .
## אדמות, חקלאות ומים
בסקר קרקעות משנת 1945, היה שטח הכפר 3,711 דונם אדמה. מתוכם 730 דונם היו מטעים ואדמות עם השקיה, 1,864 שימשו לדגנים ועל 22 דונם - שטח בנוי.  

לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 81% מאדמות הכפר כשטח A, ו 19% הנותרים סווגו כשטח B.

מעל מעיין המים שבכפר נבנה מכל וממנו מסתעפת רשת המים לבתי התושבים (1995). מי כמה מעיינות בשולי הכפר משמשים לחקלאות (שופעים רק בחורף)

## אתרים
**ארמון משפחת קאסם**: נבנה בשנת 1820. ב 1927 ניזוק קשה, מרעידת אדמה ונותר נטוש, שנים רבות. הארמון שופץ, בסיוע הממשלה השוודית  והוחכר לאוניברסיטת א-נג'אח משכם. במקום נמצא מרכז הפיתוח העירוני והאזורי באוניברסיטה.

## מוסדות
בשנת 1997 הוקמה מועצה מקומית לניהול מאוחד של הכפרים: בית וזן, בית איבא וזואתא.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפת שכם
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:יישובים שומרוניים לשעבר
בית סוהר גבעון

**בית סוהר גבעון** הוא בית סוהר במחוז מרכז של שירות בתי הסוהר. הוא שוכן ברמלה סמוך למתחם איילון. בית הסוהר הוקם במאי 2004, כלואים בו בעיקר אסירים פליליים השפוטים לעד 5 שנים, אסירים פליליים שנותרו להם 5 שנות מאסר או פחות ושוהים בלתי חוקיים. דירוגו הביטחוני הוא הנמוך ביותר. פועלות בו מסגרות חינוכיות, הכשרות מקצועיות וחוגים שונים. האסירים מועסקים בעבודות משק ובינוי בתוך בית הסוהר ומחוצה לו (ביחידות מחוז מרכז). בית הסוהר גבעון מכיל כ-350 אסירים ומשרתים בו כ-140 אנשי סגל בהם אנשי מנהלה, ביטחון וטיפול.

באוקטובר 2015 נפתח בבית הסוהר אגף לקטינים לאסירים ביטחוניים, והוא מאכלס כ-60 בני נוער פלסטינים. בסוף שנת 2018 נפתחה התוכנית השיקומית "בית מעבר" על מנת להכין את האסירים לחיים שאחרי המאסר.

שם בית הסוהר לקוח מפרק י' של ספר יהושע: "שֶׁמֶשׁ בְּגִבְעוֹן דּוֹם וְיָרֵחַ בְּעֵמֶק אַיָּלוֹן", וזאת בשל קרבתו לבית סוהר איילון.

## קישורים חיצוניים
* בית הסוהר גבעון באתר שירות בתי הסוהר

## הערות שוליים

גבעון
קטגוריה:רמלה: מבנים
אהרן פיינשטיין

**אהרן דב פיינשטיין** (1832–1905) מחלוצי ההתיישבות בארץ ישראל לפני העלייה הראשונה, ממייסדי ראש פינה.

## תולדות חייו

נולד בשנת 1832 בדווינסק (כיום דאוגבפילס שבלטביה). אביו, שלמה לפידות, היה שוחט ובודק בחצרו של רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסדה של חסידות חב"ד. היה תלמיד ישיבה ונחשב עילוי ומיועד לרבנות. בשנת 1844 נחטף על ידי חיילי צבא הצאר, במסגרת גזרת הקנטוניסטים. בשנים הראשונות לאחר החטיפה עבד בעבודה חקלאית ולאחר מכן גויס לצבא.

## מלחמת קרים
בשנת 1853 פרצה מלחמת קרים ופיינשטיין נשלח לחזית סבסטופול. במהלך הקרבות הוא נפגע מרסיס פגז, נלקח בשבי הצרפתי וטופל בבית חולים צרפתי. לאחר החלמתו הועבר למחנה שבויים צרפתי, שם שהה עד תום המלחמה. במחנה השבויים הוכשר לחייטות והועסק בתפירת מדים ובגדי אסירים.

## העלייה לארץ ישראל
עם תום המלחמה העדיף פיינשטיין להישאר בצרפת, ולא לחזור לרוסיה (שם היה מחויב להמשך שירות צבאי עד שנת 1863). במקום זה החליט לעלות לארץ ישראל ולממש את מצוות חב"ד ליישוב ארץ ישראל כהכנה לבוא המשיח. ב-1856 עלה על ספינה במרסיי, שיעדה היה נמל יפו. סערה בים מול חופי לבנון הטביעה את הספינה ופיינשטיין היה הניצול היחיד. הוא השתלב בקהילה היהודית בטריפולי (לבנון), הקים משפחה ועסק בעבודת חייטות. עדות לכך נמצאת בספרו של הנוסע לודוויג אוגוסט פרנקל "ירושלימה!" שביקר בעיר ב-1856 והוא מדווח על "חייל רוסי שהוא חייט" שעבר לאחרונה להתגורר בעיר. הידע של פיינשטיין בתפירת חליפות אירופאיות הוכח כיתרון גדול, העסקים שגשגו ובשנת 1868 הוא עבר לביירות, והרחיב את עסקיו לכדי מפעל תפירה שהעסיק עשרות עובדים. בין השאר חתם על חוזה עם ממשלת טורקיה לאספקת מדים לצבא הטורקי.

בשנת 1880, בגיל 48, החליט להשאיר את העסקים המשגשגים מאחור ולהמשיך לארץ ישראל. באפריל 1880 הגיע עם רעייתו שרה חלפון-פיינשטיין, שמונת ילדיו וכל רכושו בשיירת גמלים ופרדות לעכו.

## הקמת ראש פינה
בחודשים הראשונים בארץ ישראל עסק פיינשטיין בחיפוש מקום להתיישב בו. בזמן בו הגיע פיינשטיין לארץ ישראל נכשלו שני ניסיונות ההתיישבות הראשונים של העלייה הראשונה - גיא אוני שליד צפת ופתח תקווה. פיינשטיין ביקש להיפגש עם לורנס אוליפנט הבריטי, תומך התיישבות היהודים בפלשתינה, וזה יעץ לו לרכוש אדמות בשפרעם, שבו הייתה אז קהילה יהודית קטנה. פיינשטיין אכן רכש בית ואדמה בשפרעם והחל בעבודת האדמה אך הקשר עם היהודים בני המשפחות העתיקות ביישוב לא צלח.

ב-1882 הוקמה המושבה ראש פינה על אדמות גיא אוני ופיינשטיין הצטרף לקבוצת העולים מרומניה שיישבו את המקום. הוא רכש שני פדאנים אדמה (כ-100 דונם) מהשייח' של כפר ג'אעוני, בנה את ביתו ביישוב ולאחר מכן העביר את כל משפחתו למקום.

## החיים בראש פינה

## ראו גם
* רבקה גרבובסקי
* ראש פינה – זכרונות רבקה גרבובסקי

## לקריאה נוספת
*
*אהרן אבן-חן: **שלושה ימים בסיוון-סיפורה של איכרה ממשמר הירדן**: הוצאת שמגר, 1987.
***ראש פינה בת מאה**, בהוצאת המועצה המקומית ראש פינה, 1983.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים קנטוניסטים
קטגוריה:מייסדי ראש פינה
קטגוריה:אישים שנחטפו
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אישים הקבורים בראש פינה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1832
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1905
יחזקאל יעקבסון

הרב **יחזקאל יעקבסון** (נולד ב-23 במאי 1955 בירושלים) הוא רב דתי לאומי. עמד בראש ישיבת ההסדר שעלבים, ומרצה במכללת שעלבים לנשים בירושלים.

## ביוגרפיה
נולד בשכונת בית וגן בירושלים. אחי סבו הוא המחנך וחוקר המקרא יששכר יעקבסון. בצעירותו למד בישיבת "קול תורה" בירושלים, והיה מתלמידי הרב שלמה זלמן אוירבך, לאחר מכן עבר לישיבת ההסדר שעלבים ושירת בצה"ל במסגרת ה"הסדר" כמפקד טנק בחיל השריון. לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון בחינוך.

שיעורי העיון שהוא מעביר נכתבים בסגנון "מן המקורות אל ההלכה למעשה", והוא מרבה לצטט מדברי הרמב"ם.

בשנת תשס"ג (2003) מונה לראש ישיבה של ישיבת ההסדר שעלבים, וכיהן בתפקיד זה עד פרישתו לקראת שנת הלימודים תשע"ז (2016), אז הודיע כי יקדיש את עיקר זמנו לכתיבה תורנית.

## משפחתו
נשוי ואב ל-11 ילדים. בניו הם הרב אליסף יעקבסון, ר"מ בישיבת מצפה יריחו, הרב יהודה יעקבסון, ר"מ בישיבת אבינועם באביתר והרב אליהו יעקבסון ר"מ בישיבה התיכונית בגבעת שמואל.

גיסו הוא הרב הלל פלסר איש חינוך ישראלי, מייסד תלמוד תורה מורשה – ראשון תלמודי התורה הציוניים. בן דודו הוא הרב יחיאל יעקבסון – מחנך חרדי, העוסק בהדרכה חינוכית.

## חיבוריו
* אהבתי תורתך – שיחות לפרשת השבוע
* אשיחה – שיחות על פרשות השבוע מבית מדרשה של ישיבת ההסדר שעלבים, במשותף עם הרב אריה הנדלר
* 

## קישורים חיצוניים
* שיעורי הרב יעקבסון באתר ישיבת שעלבים
* 

קטגוריה:ראשי ישיבת ההסדר שעלבים
קטגוריה:רבני ישיבת שעלבים
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:משפחת יעקבסון
קטגוריה:רבנים שקראו לסרב לפקודת פינוי שטחים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ההסדר שעלבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
הקרן לבריאות וסביבה

**הקרן לבריאות וסביבה** היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום המחקר הבין-תחומי, בעיקר בתחומים המשיקים בין איכות הסביבה לבריאות האדם.

הקרן נוסדה בשנת 2007, ויו"ר הוועד המנהל שלה הוא פרופסור אילן חת. הקרן סיימה את פעילותה בסוף שנת 2021.

## פעילות
מטרות הקרן הן להרחיב ולהעמיק את המחקר וההכשרה המדעית בתחום של סביבה ובריאות, להעמיק את מומחיותם של אנשי ממשל וקובעי מדיניות בתחום וכן להעלות את המודעות ולהפיץ מידע מדעי חדשני ומעודכן בקרב הקהל הרחב. כדי להשיג את מטרותיה, הקרן תומכת במחקרים שנועדו להבין כיצד ניתן להפחית את הזיהום הסביבתי וכן תומכת במחקרים העוסקים בקשר בין בריאות וסביבה ובייחוד בין זיהום סביבתי ובריאות, מתוך מטרה לשפר את איכות בריאות האוכלוסייה בישראל. הקרן מעניקה מלגות לחוקרים, פוסט-דוקטורנטים, דוקטורנטים ומאסטרנטים חוקרים העוסקים בתחומי המטרה שלה ומארגנת קורסים, כנסים וימי עיון.

במסגרת פעילותה לקידום הבנת הקשר בין בריאות וסביבה בישראל, הקרן העניקה מענקים לאוניברסיטה העברית ולטכניון לפתיחת מרכזי מצוינות בתחומים של חקלאות, בריאות וסביבה ותחום של חשיפה סביבתית ובריאות.

הקרן עורכת מדי שנה כנס המכנס תחת קורת גג אחת את כל בעלי העניין בתחום של בריאות וסביבה ומוקדש לדיון בסוגיות הבוערות במחקר הבינלאומי הרלוונטיות במיוחד לאתגרים הישראלים. הקרן מוציאה לאור מדי שנה עלון בנושאי בריאות וסביבה, ובו מגוון מאמרים הבוחנים סוגיות רלוונטיות בתחום עיסוקה.

הקרן מפתחת מרכז ידע המציג את המחלות העיקריות המושפעות מהסביבה המזוהמת (כגון אסתמה, פרקינסון, וסרטן השד) ואת הגורמים הסביבתיים העיקריים המשפיעים על הבריאות (חשיפה לאוזון, חלקיקים עדינים וחומרי הדברה).

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* הקרן לבריאות וסביבה, באתר האינטרנט של "יד הנדיב"

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני בריאות ורפואה
קטגוריה:ישראל: ארגונים להגנת הסביבה
ניקולאי קאסאטקין

שמאל|ממוזער|250px|משפחת פועלים" מעשה ידי קאסאטקטין, 1890-1900
**ניקולאי אלכסייביץ' קאסאטקין** (ברוסית: **Никола&#769;й Алексе&#769;евич Каса&#769;ткин**;  25 בדצמבר – 17 בדצמבר 1930) היה צייר ריאליסטי רוסי.

## קורות חיים
קאסאטקין נולד במוסקבה. הוא למד ציור בין השנים 1873–1883 בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה תחת וסילי פרוב.

בשנת 1891 הצטרף לקבוצת "הנודדים", אשר התמקדה בציור של פשוטי העם ברוסיה למטרות סוציאליות ופוליטיות.

בין השנים 1894–1917 לימד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה.

בשנת 1922 הצטרף לאיגוד האמנים של רוסיה המהפכנית.

קאסאטקין התמקד בציוריו בתיאור חייהם של העובדים והכורים באזור דונבאס. בעקבות מהפכת 1905 ציורים אלה נועדו לשקף את חיי העובדים במטרה להביא לשינוי חברתי במעמדם. בכך היה קאסאטקין מראשוני סגנון הריאליזם הסוציאליסטי באמנות הסובייטית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1859
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1930
תאי הילה

[שמאל|ממוזער|250px|תאי HeLa שנצבעו ב[צביעת הכסט הצובעת את גרעין התא שלהם בכחול]]
**תאי הילה** (HeLa) הם שורת תאים של תאים נצחיים בשימוש נרחב במחקר רפואי. השורה נגזרה מתאי סרטן צוואר הרחם של הנרייטה לאקס, שמתה מסרטן בשנת 1951.

## גילוי התאים
התאים התגלו לראשונה במהלך אבחון סרטן צוואר הרחם במטופלת בשם הנרייטה לאקס. התאים נלקחו ממנה מבלי לידע או לקבל רשות על ידי ג'ורג' א. גי. על פי פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק רקמות שמוצאות מגופו של אדם על ידי ניתוח, ביופסיה, אבחנה או כחלק מתרפיה אינם רכושו של הנבדק; אין צורך לבקש רשות כדי להשתמש בהם ואין לנבדק בעלות על מוצר שפותח מהם.

בתחילה, פרסמו החוקרים ששורת התאים באה מאישה בשם הלן ליין או הלן לרסון, כדי לשמור על סודיות של המקור האמיתי, אבל כמה שנים אחרי פטירתה פורסם שמה האמיתי בכלי התקשורת. המשפחה לא קיבלה תמורה מרווחי השימוש בתאים.

## תאים נצחיים
תאי הילה מכונים **תאים נצחיים** כי הם יכולים להמשיך להתחלק אין סוף פעמים במעבדה אם מחזיקים אותם בסביבה מתאימה (חמצן, מזון, וכו'). התאים מתחלקים בקצב מוגבר מאוד, אפילו בהשוואה לתאים סרטניים אחרים.
תאים אחרים לא מצליחים להמשיך להתחלק לעד, כי בכל דור הטלומרים מתקצרים, מה שמוביל להזדקנות ובסוף למות התא. בתאי הילה נמצא אנזים בשם טלומראז. האנזים פעיל בזמן רבייה תאית ומגן על התא מפני התקצרות זאת.

## שימוש
תאי הילה נמצאים בשימוש במגוון רחב של מחקרים רפואיים: בעזרת תאי הילה פותח חיסון לנגיף הפוליו הגורם לשיתוק ילדים (ד"ר יונה סאלק), כמו גם טיפולים לסרטן ואיידס. כמו כן הם אפשרו לחקור את הזדקנות התאים ושיבוט תאים. תאי הילה שימשו אף במחקר על תאים בחלל ותחת מתקפה גרעינית.
מעריכים שכמות תאי ההילה שהוצמחו בתרביות תאים גדולה בהרבה ממספר כל התאים שהיו בגופה של גברת לאקס.

## זיהום שורות תאים אחרות עם תאי הילה
בגלל השימוש הנרחב בתאי הילה במעבדות רבות וחוסנם של התאים, זוהמו תאים ורקמות רבים במעבדות על ידי תאי הילה שהועברו באבק או בכלים מזוהמים. זיהום זה גרם להפסדים כספיים גדולים. גם כיום ממשיכים המדענים להיאבק בזיהום דגימות על ידי תאי הילה. הוכח ששיעור משמעותי משורות תאים אחרות "מזוהמים" עם תאי הילה – ההערכות נעות בין 10% ל-20%.

## בעיות אתיות
המחקר בתאי הילה הוביל להתעוררות של בעיות אתיות. החל מהעובדה שהתאים נלקחו ללא הסכמתה של הנרייטה (אף על פי שהדבר היה חוקי באותה עת) ושמשפחתה של הנרייטה לא קיבלה כל גמול בעוד התאים נמכרים באופן מסחרי. בנוסף הדבר עורר את השאלה האם רקמות שהוצאו מאדם הם רכושו ושייכים לו או לחוקרים והאם על החוקרים ליידע את מטופליהם על המחקר שייעשה בתאים ועל הפוטנציאל המסחרי בהם.

## ראו גם
* מחזור התא
* שורות תאים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הידעת? הנרייטה לקס היא האישה הראשונה שתאיה זכו לחיות לנצח, באתר מדע גדול, בקטנה, 27 בספטמבר 2017
* יעל גרופר, חיי הנצח של התאים הגנובים, באתר "מכון דוידסון לחינוך מדעי", 27 באפריל 2017
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תא
קטגוריה:אתיקה רפואית
קטגוריה:אורגניזם מודל
נזיד בשר אירי

נזיד בשר אירי או **אייריש סטו** (גאלית "Ballymaloe" או "Gaelach Stobhach", אנגלית: **Irish Stew**) הוא אחד מן המאכלים הפופולרים באירלנד ובארצות הברית. 

הנזיד מורכב בדרך כלל מבשר כבש או טלה, תפוחי אדמה, בצל, פטרוזיליה וכן תוספות אחרות, העוברים תהליך בישול ארוך של כמה שעות בסיר ברזל כבד. יש המוסיפים ירקות שורש נוספים כלפת או גזר, וכן שעורה. 

בעת ההגירה הגדולה של האירים לארצות הברית בעיקר בזמן הרעב הגדול התבשיל התפתח יחד עם תוספות מקומיות, וכן עם סוגי בשר אחרים כתחליף לבשר הכבש. המתכון התפתח לעיתים קרובות והתוספת הייחודית הייתה בירה גינס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:נזיד
קטגוריה:מאכלים לאומיים
הצהרת אדינבורו

**הצהרת אדינבורו** (באנגלית: **The Edinburgh Declaration**) היא הצהרה של ראשי מדינות חבר העמים הבריטי הדנה בתנאי הקבלה לחבר העמים הבריטי. ההצהרה ניתנה בתום הפגישה ה-15 של ראשי מדינות חבר העמים, ב-27 באוקטובר 1997 שנערכה באדינבורו בירת סקוטלנד שבממלכה המאוחדת.

ההצהרה התבססה על דוח שהוכן עבור הפגישה, ובו סוכמו תנאי החברות של המדינות החברות בארגון שהתפתחו במהלך המאה ה-20 מאז שנחקק חוק וסטמינסטר בשנת 1931. הדוח יצר קודיפיקציה של חוקת הארגון, שהתבססה עד אז על נהגים שונים, והצהרות שונות. 

במסגרת הדוח נקבע כי קבלת מוזמביק לחבר העמים בשנת 1995 הייתה אירוע יוצא דופן (בעיקר בשל מאבק חבר העמים הבריטי בשלטון האפרטהייד שהיה אז בדרום אפריקה). 

על פי תנאי החברות שנקבעו בהצהרה, מדינות הרוצות להתקבל לחבר העמים הבריטי: 
* חייבות לקבל ולהתנהג בהתאם לעקרונות הצהרת הארארה.
* להיות מדינות ריבוניות ועצמאיות;
* להכיר במונרך ממלכות חבר העמים כראש חבר העמים;
* לקבל את השפה האנגלית כשפת התקשורת בין מדינות החבר;
* לקבל את הסכמת רוב האזרחים במדינה המבקשת להתקבל לחבר, לעצם קבלה זו.

בשנת 2005, בעצת המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי דון מקינון החליטו ראשי מדינות חבר העמים בפגישה שנערכה בוולטה שבמלטה לדון מחדש בעקרונות הצהרת אדינבורו.

ועדה שהוקמה לצורך בחינת העקרונות דיווחה את ממצאיה בפגישת ראשי מדינות חבר העמים שנערכה בקמפלה שבאוגנדה בשנת 2007. במסגרת הדוח אושרו מחדש עקרונות הצהרת סינגפור והצהרת הארארה וכן הקריטריונים של הצהרת אדינבורו, אולם נדרשו תנאים נוספים לחברות בחבר העמים כגון: 
* ציות המדינה המועמדת לעקרונות הדמוקרטיה, לקיום בחירות חופשיות ושוויוניות, והתנהלות כדמוקרטיה ייצוגית.
* ניהול המדינה תוך עקרונות ניהול תקין ושקיפות שלטונית. 

קטגוריה:חבר העמים הבריטי
קטגוריה:אדינבורו
קטגוריה:1997 בממלכה המאוחדת
קטגוריה:1997 בפוליטיקה
עלפון מים רדודים

שמאל|ממוזער|250px|תמונה מבוימת המציגה אישה הלוקה בעלפון מים רדודים
**עלפון מים רדודים** הוא תופעה מסוכנת ביותר הנגרמת בשל נשימת יתר לפני צלילה חופשית. הנשימה המוגברת משבשת את איזון החמצן והפחמן הדו-חמצני בגוף, ומונעת ממנו לחוש בצורך לשאוף אוויר לפני ירידה מסכנת חיים ברמת החמצן.

כדי למנוע את התופעה דרוש תדרוך מתאים לצלילה חופשית, שיזהיר מפני נשימות עמוקות לפני הצלילה, ומומלץ לצלול עם בן זוג שיוכל להגיש עזרה ראשונה במצב חירום.

## מנגנון פיוזיולוגי
מחזור הדם מוביל חמצן לתאי הגוף והמוח. החמצן מנוצל בתאי הגוף בנשימה תאית וכתוצאה מכך נפלט פחמן דו-חמצני. למרות שאין במוח האדם איבר היכול לחוש בחוסר חמצן, ישנו איבר היכול לחוש בעודף פחמן דו-חמצני. העודף בפחמן דו-חמצני מסמן למוח שנעשה שימוש מלא לכאורה באספקת החמצן שנכנסה לגוף, וכעת יש צורך באספקת חמצן חדשה. מצב זה מתבטא בפועל בהפעלת רפלקס הנשימה.
  
נשימות עמוקות לפני הצלילה מורידות את כמות הפחמן הדו-חמצני בגוף באופן דרסטי. על אף העלייה היחסית בזמן שריפת החמצן, רמת הפחמן הדו-חמצני נשארת נמוכה ולא משמעותית מספיק כאשר החמצן נגמר. במצב כזה, המוח אינו קולט שחסר חמצן ואינו מפעיל את רפלקס הנשימה. כלומר, בפועל, הצולל לא חש בצורך לעלות מעל פני המים כדי לנשום.

במקרה שבו הלחץ החלקי של החמצן נמוך מ-0.1 אטמוספירות, המוח חש בחוסר חמצון ו"מכבה" את פעילות הגוף (התעלפות) מלבד האיברים החיוניים לחמצון המוח. התעלפות במהלך צלילה היא הרת אסון, מאחר שהצולל חשוף לטביעה.
שמאל|ממוזער|250px|משמאל לימין: נשימה תקינה, צלילה, נשימה תקינה. כאשר '''רמת הפחמן הדו-חמצני''' (קו כחול) עולה ומגיעה לקו הרוחבי הכחול – מורגש צורך דחוף לשאוף אוויר. כאשר '''רמת החמצן''' (קו אדום) יורדת ומגיעה לקו הרוחבי האדום – נגרם עילפון. בצלילה תקינה, תחושת הצורך לנשום מופיעה הרבה לפני שרמת החמצן מתקרבת לקו האדום.
שמאל|ממוזער|250px|משמאל לימין: נשימת יתר, צלילה. הנשימות העמוקות גורמות לצניחה ברמת הפחמן הדו-חמצני. '''רמת החמצן''' יורדת וגורמת לעילפון (קו רוחבי אדום) לפני ש'''רמת הפחמן הדו-חמצני''' עולה ומעוררת תחושת צורך דחוף לנשום (קו רוחבי כחול).

## קישורים חיצוניים
* 
* אסף בנדל, שאלות ותשובות בנושא עלפון מים רדודים, באתר צלול, 27 בדצמבר 2022
* 

קטגוריה:תוצאות גורמים חיצוניים
קטגוריה:תסמינים וסימנים הקשורים להכרה, תפיסה, מצבים רגשיים והתנהגות
קטגוריה:רפואת צלילה
גבעון (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
סמיר שוקרי

**סמיר שוקרי** (בערבית: **سمير شكري**, תעתיק מדויק: **סמיר שֻכְּרִי**; נולד ב-16 באפריל 1955) הוא זמר, כנר ונגן עוד ערבי-ישראלי.

## ביוגרפיה
שוקרי נולד בעכו למשפחה ערבית-מוסלמית. הוא ספג את זיקתו למוזיקה מאביו, המורה והכנר סודקי שוקרי. תחת הדרכתו, למד שוקרי לנגן על כינור, עוד וגיטרה, וכבר בגיל צעיר החל להופיע לצדו בשירה. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1973, עבר לארצות הברית כדי ללמוד תואר ראשון במוזיקה בקווינס קולג' שבניו יורק, ובמקביל פיתח את הקריירה שלו בהופעות במועדונים מקומיים. במהלך שהותו שם הכיר את קרול סלומון, יהודייה אמריקאית, והשניים נישאו בשנת 1980 והביאו לעולם שני ילדים. לאחר שש שנות נישואים התפרק הקשר, ובשנת 1987 שב שוקרי לישראל.

עם חזרתו לארץ הגיעה פריצתו הגדולה לתודעה הציבורית. בשנת 1989 הוציא את אלבומו השני "רונה", ששיר הנושא שלו ("רונה") הפך ללהיט, ולסימן ההיכר המובהק ביותר שלו. באותה שנה זכה להצלחה נוספת כשביצע בפסטיגל את השיר "ממשה ועד מוחמד", שכתבו יורם טהרלב ונורית הירש, והגיע למקום השני בתחרות. במישור האישי, בשנת 1990 נישא בשנית לג'אמילה, עורכת דין, ובסוף אותה שנה נולד בנם נדיר.

במהלך שנות התשעים המשיך שוקרי להוציא אלבומים מגוונים ששילבו השפעות תרבותיות שונות. בשנת 1993 הוציא דרך חברת "קוליפון" את האלבום "חגיגה", שכלל לחנים מארצות ערב לצד ביצוע לשיר "א יידישע מאמע". שנה לאחר מכן, הוציא את האלבום "לילי צלצלי לי", בו שיתף פעולה עם יוצרים בולטים כמו אהוד מנור ויוני רועה, וחידש את "שיר לשלום" בדואט עם מירי אלוני. בשנת 1996 התמודד בקדם-אירוויזיון עם השיר "תנו יד" שהגיע למקום השלישי, והשתתף בסרט "ציפורים בניוטרל"  ושר שם "על מי את עובדת". את העשור סיכם באלבום "פנטזיה", שהורכב מגרסאות עבריות של שייקה פייקוב לשירים לועזיים. ככנר השתתף ב-1998 בהקלטת האלבום "ברוכים הבאים לישראל" של להקת "אתניX".

בשנת 2002 החליט שוקרי חזר לארצות הברית עם משפחתו, ומאז הוא מתגורר שם. למרות המרחק הפיזי, הוא שמר על קשר עם התעשייה המוזיקלית בישראל, בין היתר כאשר חזר להשתתף בקדם-אירוויזיון 2005 בדואט "באהבה גדולה" עם אפרת כהן. בשנים האחרונות רשם הישג מקצועי משמעותי בזירה הבינלאומית, כאשר החל משנת 2018 לקח חלק בצוות השחקנים של המחזמר המצליח "ביקור התזמורת" בברודוויי, לצדו של ששון גבאי.

## משפחתו
שוקרי הוא דודו של הזמר בסאם בירומי.

## אלבומיו
* אתמול, היום ומחר (1988)
*רונה (1989)
*זכרונות (1991)
*רונה (1992) (חידוש על דיסק לתקליט משנת 1989)
*חגיגה (1993)
*לילי צלצלי לי (1994)
*יום הולדת (1995)
* גיטנה יא גלבי (1999)
*פנטזיה (2000)
*יסמינה (2001)
*להיטי הזהב (2003) - אוסף
*שרים נעמי שמר (2004, עם ישראל דיין)
*רק בשבילך (2005)
*המיטב (2006) - אוסף
*אם רק נאהב (2006)
*המיטב (2008) - אוסף

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
*  

קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:זמרים ערבים ישראלים
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
החצי האפל (סדרת טלוויזיה)

**החצי האפל** (באנגלית: **The Dead Zone**, בתרגום מילולי: "**האזור המת**") היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית-קנדית ששודרה במשך 6 עונות ברשת הכבלים האמריקאית USA בשנים 2002–2007. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3.
הסדרה מבוססת על ספר באותו שם (באנגלית, **The Dead Zone**) מאת סטיבן קינג, שבנוסף לסדרה, היווה בסיס לסרט קולנוע בשנות ה-80, גם הוא באותו שם.

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת באדם מבריק בשם ג'וני סמית', מורה כריזמטי ואהוד, המתארס לאהובתו שרה ברקנל. יום אחד הוא נפגע קשה בתאונת דרכים קטלנית ושוקע בתרדמת עמוקה למשך שש שנים. לאחר שהוא מתעורר הוא מגלה שדברים רבים השתנו מסביבו: אמו מתה, ארוסתו נישאה לשריף המקומי וולט בנרמן. הוא מגלה גם שהתאונה והתרדמת העניקו לו כוח על טבעי: יכולת לראות את העבר והעתיד של אנשים באמצעות מגע. סמית' מנצל את יכולותיו כדי לעזור לאנשים ולמנוע אסונות שעלולים להתרחש בעתיד.

## דמויות
***ג'וני סמית**' (אנתוני מייקל הול) - הדמות הראשית
***שרה ברקנל** (ניקול דה בור) - אשתו של וולט וארוסתו לשעבר של ג'וני
***ג'וני "ג'יי ג'יי" בנרמן** (קונור פריס) - בנם הביולוגי של שרה וג'וני
***ברוס לואיס** (ג'ון ל. אדמס) - פיזיותרפיסט וחבר טוב של ג'וני
***וולט בנרמן** (כריס ברונו) - שריף, התחתן עם שרה ואימץ את ג'יי ג'יי
***יוג'ין פורדי** (דייוויד אוגדן סטיירז) - כומר, חבר ותיק של משפחת סמית'
***גרג סטילסון** (ג'ון פטריק פלנרי) - פוליטיקאי מושחת, האנטגוניסט הראשי

## קישורים חיצוניים
* 

* רז גרינברג, מותו של אזור, באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות
קטגוריה:סדרות מדע בדיוני אמריקאיות
קטגוריה:סדרות מדע בדיוני קנדיות
קטגוריה:סדרות פנטזיה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות פנטזיה קנדיות

קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:USA Network
קטגוריה:סדרות דרמה המשכיות
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:ליונסגייט: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:אולפני CBS: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2002
דרך דיפנבייקר

[שמאל|ממוזער|250px|[חורבת עלקת בסמך לדרך דיפנבייקר]]
**דרך דיפנבייקר** (או דיפנבקר, כפי שמופיע על מספר שלטים בשטח) היא דרך עפר בין שער הגיא לנווה אילן, על הרכס המקביל לתוואי כביש ירושלים-תל אביב, בשטח פארק רבין.

הדרך נפרצה על ידי הקרן הקיימת לישראל בתחילת 1974, בתרומת יהדות קנדה, כחלק מפיתוח פארק קנדה, והיא נקראה של שמו של ראש ממשלת קנדה לשעבר, ג'ון דיפנבייקר, ידיד ישראל, אשר השתתף בטקס פריצת הדרך ב⁨-21 באפריל 1974⁩.
## גאוגרפיה
הדרך עוברת על "רכס המשלטים" ומקשרת בין משלטי מלחמת העצמאות שהגנו על קטע הכביש בתש"ח. בחלקה היא עוברת על תוואי דרך רומית ומלווה את ערוץ נחל אילן. בצד הדרך רוכזו מספר אבני מיל מן הדרך הרומית שעלתה מאמאוס לירושלים.

בצידי הדרך פזורים שלטי הסבר אודות משלטי הדרך, תנועת השיירות לירושלים ושלדי משוריינים מתקופת מלחמת העצמאות. כמו כן ניתן לערוך ממנה תצפית מערבה, לכיוון השפלה, צפונה לכיוון נטף והרי בנימין, מזרחה, אל הקסטל ושמורת המסרק ודרומה אל שואבה, שער הגיא ורכס שיירות.

סמוך לנווה אילן, במקום התחברות הדרך אל כביש ירושלים-תל אביב מצויה אנדרטת פורצי הדרך לירושלים, מעל בסיס בטון המעוטר בכתובת "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט" מזדקרים שישה מוטות כסופים המעוצבים בדמות אצבעות המצביעות לכיוון ירושלים ומסמלים את הפריצה אל העיר במלחמת העצמאות.

עוד לצד הדרך גן יפני לזכר האב אוצוקו, מייסד אגודת בית שלום היפנית ויער נטוע על שם זבולון המר.

## קישורים חיצוניים
* דרך דיפנבקר  באתר "ארץ אהבתי"
*בדרך דיפנבייקר בפארק יצחק רבין

## הערות שוליים

קטגוריה:הרי ירושלים
קטגוריה:דרכים בארץ ישראל
קטגוריה:כביש 1: אתרים
פורסטר

**פורסטר ** (Forester) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו יערן.

קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
תסמונת גולדנהר

ממוזער | ימין | נקבה עם התסמונת 
**תסמונת גולדֶנְהַר** (באנגלית: **Goldenhar Syndrome** או **Oculo-Auriculo-Vertebral [OAV] syndrome**) היא פגם מולד נדיר, המאופיינת על ידי טווח הפגיעה המבנית באזור הפנים – לרוב בצד אחד עם מומים באפרכסת ובאוזן הפנימית, בעיניים, באף, בחך הרך, בשפה ובלסת התחתונה – וכן גידולי עור קטנים לאורך הלחיים בין האפרכסת לקצה הפה. התסמונת מקושרת גם למומים במבנה החוליות ולליקויים במבנה הלב.

## שם התסמונת
התסמונת תועדה לראשונה בשנת 1952 על ידי מוריס גולדנהר.

## הגורמים למחלה
הגורמים למחלה אינם ידועים, וברוב המקרים היא נחשבת לרב-סיבתית; לאחרונה היו עדויות לדפוסים משפחתיים. יש ראיות אנקדוטיות הדורשות-ביסוס הקושרות חשיפה מסוימת לרעלנים (כגון דיוקסין) במשך תקופת ההיריון ולפניה.

## דרכי הטיפול
הטיפול הוא בדרך כלל כירורגי, על מנת לסייע לילד בהתפתחות ולתיקון המומים בפנים או בחוט השדרה, בהם השתלות עצם בלסת, תיקון החך/השפה, תיקון פגמים לבביים, ניתוחים בחוט השדרה, ניתוחים אסתטיים להורדת גידולי עור, ועזרי שמיעה המותקנים באוזן אחת או בשתי האוזניים.
חלק מבעלי התסמונת יסתייעו, לכשיגדלו, בעזרי שמיעה או במשקפיים.

## קישורים חיצוניים

*מירב לוי דיאמנט, "רוצה להיות ילד רגיל". מגזין "ערב ערב באילת", גיליון 2259 (19/10/2006)
*תיקוני עיוותי פנים - מרכז שניידר לרפואת ילדים
*מחלות קרנית בילדים - ד"ר אריה מרקוביץ
*בלוג איתן – תסמונת גולדנהאר


*FACES: The National Craiofacial Association - Assisting children and adults with facial differences due to birth defects, trauma, or cancer
*Goldenhar UK Support Group
*Changing Faces - A UK based charity working with facial disfigurement


## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מומים מולדים ומחלות כרומוזומליות
גולדנהר
קטגוריה:מומים מולדים בעיניים, באוזניים, בפנים ובצוואר
קטגוריה:מחלות נדירות
קרב בניאס

**קרב בניאס** (פניאס) נערך בין שתי הממלכות ההלניסטיות, הממלכה הסלאוקית ומצרים התלמיית, באזור נחל חרמון (בניאס) בשנת 200 לפנה"ס. הסלאוקים ניצחו בקרב והשיגו את השלטון על קוילה-סוריה.

## רקע
הרקע המיידי לקרב היה פלישתו החוזרת של אנטיוכוס השלישי לקוילה-סוריה בניסיון לכבוש אותה ולממש את חלומו של מייסד השושלת, סלאוקוס הראשון לזכות בשליטה באזור. לטענתם של הסלאוקים, הובטחה להם הארץ עוד בעת מלחמת הדיאדוכים ואילו בית תלמי נסוג מן ההבטחה הישנה. המלחמות הראשונות הסתיימו בהפסד סלאוקי ואילו במלחמה הקודמת, הרביעית במספר, הפסיד אנטיוכוס בכבודו ובעצמו לצבא תלמיי בקרב רפיח. עתה, כשנפטר השליט התלמי, תלמי הרביעי, ומצרים שקעה במערבולת של בעיות פנימיות, תקפו הסלאוקים פעם נוספת.

## הקרב
במסע המלחמה שהתחיל בשנת 202 לפנה"ס כבשו הסלאוקים את קוילה סוריה וארץ ישראל, למעט עזה. אנטיוכוס שב למעונות חורף בסוריה, ואילו המצביא התלמי, סקופס, ניצל את היעדרותו וכבש בחורף 201–200 את ארץ ישראל מידי בית סלאוקוס. אנטיוכוס תקף בקיץ וכך נפגשו הצבאות בקרב באזור בניאס.

בראש הצבא הסלאוקי עמד המלך, אנטיוכוס השלישי, ושני בניו הצעירים. מצביא התלמיים היה סטרטגוס סקופאס (יוונית: Σκόπας) מאטוליה. לא ידוע רבות על הקרב, אך ידוע ששימוש בקטפרקטים היה גורם מכריע בניצחון הסלאוקים. הקטפרקטים הסלאוקים הבריחו את הפרשים המצריים על ידי תקיפה מן הצד, ולאחר מכן הם תקפו את הגוף העיקרי של הצבא המצרי מאחור וניצחוהו.

ניצחון הסלאוקים הביא את הקץ על שלטון של כמאה שנה של בית תלמי בקוילה-סוריה ובארץ ישראל.

## ראו גם
* התקופה ההלניסטית בארץ ישראל
* הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית

## קישורים חיצוניים
המקור המלא העתיק היחיד ששרד הוא ספרו ה-16 של פוליביוס, שמסתמך על מקור זנון.
* "ההיסטוריות" מאת פוליביוס, ספר 16, פרק 18 
* בר-כוכבא, בצלאל, "גרסתו של זינון על קרב פניאון (פוליביוס, טז, 18-19)", **מחקרים בתולדות עם-ישראל וארץ-ישראל** ג (תשלה), עמ' 43–57

* Bezalel Bar-Kochva, **The Seleucid Army**, Cambridge University Press, 1976


קטגוריה:מלחמות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: התקופה ההלניסטית
קטגוריה:הממלכה הסלאוקית
קטגוריה:מצרים התלמיית
בניאס
שטוק 84'

**שטוק 84**' (**STOCK '84**) הוא ברנדי המיוצר מיין לבן צעיר, העובר תהליך זיקוק, בהתאם לידע איטלקי. הברנדי עובר יישון של 4–6 שנים, בחביות עץ אלון אטומות, ומדורג בשל כך כ-VSOP.

## היסטוריה
בשנת 1884 ייסדו ליונלו שטוק (יהודי איטלקי) ושותפו קרלו קמיס, את המזקקה הראשונה, לזיקוק יינות איטלקיים מקומיים, והפיכתם לברנדי משובח. בשנת 1906 פרש קמיס מהחברה והיא נשארה בבעלותו של שטוק. המזקקה הוקמה בטריאסטה שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הברנדי אותו ייצרה המזקקה נמכר היטב עד לימי מלחמת העולם הראשונה, בהם נוצרו בעיות בשינוע סחורות. כדי להקל על קשיי הסחר בין מדינות אירופה, רכשה חברת "שטוק את קמיס", מזקקה נוספת בצ'כיה, בעיר בוז'קוב (*Božkov*), שם ביקבקו אלכוהול שנשלח מטריאסטה, ושווק עקב כך ביתר קלות. השנים הבאות לא היו קלות עבור חברת שטוק, ראשית עקב המשבר הכלכלי בשנת 1929, וכן עקב פריצת מלחמת העולם השנייה והלאמת המפעל שהיה רכוש יהודי, על ידי הנאצים.

### התפתחות הברנדי

עם הקמת המזקקה בשנת 1884, החלו לייצר את הברנדי הראשון שנקרא "מדיצינל". לאחר מכן החלו לייצר גראפה מסוגים שונים, הראשון בהם נקרא "אמפה" (*Ampea*). לאורך כל הדרך ובמקביל לפיתוח מוצרים אלכוהוליים שונים, פיתחו בחברה את נושא הברנדי, ובשנת 1935 התפרסם הברנדי "פיין שמפיין". ברנדי זה קיבל את שמו הסופי "שטוק-84" בשנת 1955, והפך למוצר הדגל של החברה.

### חברת שטוק
שמאל|ממוזער|220px|מפעל החברה בטריאסטה
המפעל המרכזי של שטוק-איטליה, ממוקם בטריאסטה, ומחסני היישון, קרובים לוונציה. לחברה מפעלים במדינות נוספות בעולם כגון: אוסטריה, ארצות הברית ומזרח אירופה. עיקר פעולתה של חברת שטוק מתרכזת בפיתוח ובשיווק מוצרי אלכוהול: ברנדי, גראפה, סקוטש ויסקי, יין קינוח, מוצרי קוקטייל, ליקרים ויינות נתזים. החברה מייצרת למעלה מ-32,000,000 בקבוקים לשנה, בלמעלה מ-100 ארצות.

### הברנדי בישראל

בתחילת דרכו בישראל, יוצר הברנדי על ידי היקב שהוקם על ידי ליונלו שטוק בנחלת גנים ברמת גן. מאוחר יותר, עבר היקב לנתניה והיה לחברת ו. ו.ס. ט. בע"מ. בשנת 1990 נרכש הייקב על ידי משפחת לרנר ומשפחת בוקסר מנס ציונה ושמו שונה ליקבי ברקן. כיום, ברנדי שטוק 84 מיוצר בזיכיון מיוחד על ידי יקבי ברקן. קשר נוסף לישראל הוא העובדה שליונלו שטוק, מייסד החברה באיטליה, רכש עוד בשנת 1924 שטחי אדמה בצפון הארץ ליד רמת ישי, והקים את חוות שטוק. כיום ממוקמת בשטחים אלו חוות המחקר נווה יער של מינהל המחקר החקלאי.

## קישורים חיצוניים
*אתר הבית של משקאות שטוק
* שטוק-84 ג'ינגל, משנות ה-70, נוסטלגיה און ליין
* 

קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:ברנדי
קטגוריה:חברת שטוק
ניקולאי יארושנקו

שמאל|ממוזער|250px|דיוקן
**ניקולאי אלכסנדרוביץ' יארושנקו** (ברוסית: **Николай Александрович Ярошенко**; 13 בדצמבר (על פי הלוח היוליאני: 1 בדצמבר) 1846 – 7 ביולי (על פי הלוח היוליאני: 26 ביוני) 1898) היה צייר רוסי (אוקראיני).

## קורות חיים
יארושנקו נולד בעיר פולטבה (אז הייתה העיר חלק מהאימפריה הרוסית, כיום היא באוקראינה), והיה בנו של קצין בצבא הקיסרי הרוסי. יארושנקו צעד בנעלי אביו, והחל בקריירה צבאית, אולם במקביל למד אמנות בבית הספר של איוואן קראמסקוי, ובהמשך באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג.

בשנת 1876 היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים" אשר יצאה נגד המוסכמות של האקדמיה, וכונה "המצפון של הנודדים" בשל עמידתו על עקרונות התנועה אשר היה ממנסחיה.

בשנת 1892 פרש יארושנקו מהצבא הרוסי בדרגת מייג'ור גנרל. 

בשנות חייו האחרונות התגורר בקיסלווודסק, בה נפטר ונקבר בשנת 1898.

יארושנקו התמקד בציור דיוקנאות, וציורים תקופתיים, בהתאם לעקרונות הנודדים אשר באו לעשות ביצירות שימוש סוציאלי וחברתי. ביצירותיו מתאר יארושנקו בסגנון ריאליסטי עינויים, מאבק חברתי, ואת מצבם הכלכלי והחברתי הקשה של פשוטי העם ברוסיה. 


Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 002.jpg|האסיר, 1878.
Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 003.jpg|הסטודנט, 1881.
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 004.jpg|בארצות חמות יותר, 1890.
Vladimir Solovyov 1892 by Nikolay Yarochenko.jpg|דיוקנו של הפילוסוף ולדימיר סולוביב, 1892


## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 
* 

קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1846
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1898
תאופילוס אבנהעזר דונגס

**תאופילוס אבנהעזר דונגס** (**Theophilus Ebenhaezer Dönges**; ) היה נשיאה הנבחר השני של הרפובליקה של דרום אפריקה, אך נפטר לפני שהחלה כהונתו.

## חייו
דונגס נולד בקלרקסדורפ לאיש כמורה. בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת סטלנבוש ולאחר מכן התמחה בלשכת שופט בית המשפט העליון של מדינת אורנג' החופשית, ואף השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת לונדון בשנת 1925. בשנים 1923–1924 ערך ביטאונים של המפלגה הלאומית.

במשך שנים היה חבר בכיר במפלגה הלאומית אשר שלטה בדרום אפריקה בין 1948 ל-1994. בין 1948 ל-1961 כיהן כשר הפנים ונחשב לאחד מאדריכלי האפרטהייד. בין היתר הכניס את הסיווג הגזעי למרשם האוכלוסין. כן הוביל הגבלות על ההגירה היהודית לדרום אפריקה. בין 1961 ל-1967 כיהן כשר האוצר. לאחר ההתנקשות בראש הממשלה הנדריק פרוורד כיהן כראש ממשלה בפועל עד בחירתו של ג'ון פורסטר לתפקיד. דונגס נחשב מתון יחסית לפרוורד ונדחק הצידה על ידי הגורמים הלאומניים במפלגה.

עם פרישתו של הנשיא הראשון של הרפובליקה, צ'ארלס רוברטס סווארט, נבחר דונגס להחליפו, אולם בטרם הספיק להיכנס לתפקיד לקה בשבץ מוחי ונכנס לתרדמת ממנה לא התעורר עד יום מותו. סגנו ז'וזואה נודה כיהן כנשיא בפועל ונבחר לנשיא באופן רשמי ב-6 בדצמבר 1967.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי דרום אפריקה
קטגוריה:אנשי מנגנון האפרטהייד
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:הרפובליקה הדרום-אפריקאית: אישים
קטגוריה:נבחרי ציבור שמתו לפני שהושבעו לתפקיד
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:נפטרים ב-1968
לחם סודה

שמאל|ממוזער|200px|לחם סודה אירי (farl)
**לחם סודה** הוא לחם כפרי שלצורך התפחתו משתמשים בסודה לשתייה.

באירלנד, לחם הסודה מלווה את הארוחה העיקרית, כתוספת או כמזון בפני עצמו, כששכבה עבה של חמאה או ריבה מרוחה על הפרוסות. צבעיו של הלחם הם חום ולבן, והוא נאפה לעיתים בצורה ועיצוב של עוגה (farl). כשהלחם מוכן נוהגים להקיש עליו ואם הכיכר משמיעה צליל חלול, הדבר אומר כי היא מוכנה.

החל משנות החמישים של המאה התשע עשרה העדיפו האירים את אבקת האפייה שמכילה סודה כחומר התפחה. זאת על פני השמרים שהיו נדירים בארצם. לחם שמרים רגיל המופק במאפייה היה זמין רק בערים הגדולות של אירלנד, ולא בכפרים. במהלך האפייה השתמשו גם בחומר חומצי כיוגורט, המצוי בשפע בארץ זו, בשל גידול משק החלב.

לחם סודה נאפה בעבר בסיר או על משטח ברזל שהונח על גחלים. אלו הן שתי שיטות ההכנה של לחם סודה, בצפונה ובדרומה של אירלנד, לעיתים עד היום.

כיכר לחם הסודה מכבדת את שולחן החג והשמחות האירי ובהם לובש הלחם המסורתי פנים אחרות. לבצק שלו מוסיפים ביצים, חמאה, סוכר, פירות יבשים ותבלינים שונים. בארצות הברית ובצפון אמריקה, לחם סודה הוא לחם עוגתי עם פירות.

## קישורים חיצוניים

* Society for the Preservation of Irish Soda Bread

קטגוריה:המטבח האירי
סודה
קטגוריה:מאכלי חג המולד
ולדימיר מקובסקי

[שמאל|ממוזער|250px|דיוקן הקיסרית [מריה פיודרובנה מעשה ידי מקובסקי, גטצ'ינה, 1885.]]
**ולדימיר יגורוביץ' מקובסקי** (ברוסית: **Владимир Егорович Маковский**;  7 בפברואר (לפי הלוח היוליאני: 26 בינואר) 1846 – 21 בפברואר 1920) היה צייר ואספן אמנות יהודי-רוסי.

## ביוגרפיה
ולדימיר מקובסקי, בנו של אספן האמנות המפורסם יגור מקובסקי, נולד במוסקבה למשפחה יהודית. שני אחיו, ניקולאי מקובסקי וקונסטנטין מקובסקי, ואחותו, אלכסנדרה מקובסקיה, נודעו בכישורם כציירים.

מקובסקי למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה וסיים את לימודיו בשנת 1869. שנה לאחר תום לימודיו מקובסקי היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים", אשר נודעה בתערוכות שהציג בערי רוסיה.

עבודותיו של מקובסקי נודעו בהומור המופיע בהם - הומור המחפה על ציניות וביקורת חברתית. תמונותיו "מוכר מיץ האשכוליות" (1879), "משמרים פירות" (1876), ו"המברך" (1878) הן תמונות משעשעות וקומיות. לעומתן, "האסיר" (1878) ו"הנדבן" (1874) הן יצירות ציניות מהן משתקפת ביקורת רבה על החברה הרוסית של תקופתו. בתמונותיו מבקר מקובסקי את היחס השקרי של האריסטוקרטיה לעניים - לכאורה יחס של סימפתיה אבל בפועל לא נעשה דבר על ידי האריסטוקרטיה לטובת פשוטי העם הנרדפים על ידי משטרת הצאר.

בשנת 1878 התקבל מקובסקי לאקדמיה הקיסרית בסנקט פטרבורג.

בשנות ה-80 של המאה ה-19, עת בה פרח סגנון הציור "הדמוקרטי - סוציאלי" באמנות הרוסית, יצר מקובסקי את יצירותיו הידועות ביותר: "בחדר החיצוני של בית המשפט" (1880), "האסיר המשוחרר" (1882), "נפילת הבנק" (1881) ו"בשדרה" (1888).

בשנת 1882 מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות של מוסקבה, בעקבות מותו של וסילי פרוב. לוקיאן פופוב, איוואן קזקוב, יוהאן ולטר-קוראו וסרגיי וינוגרדוב היו בין תלמידיו.

בשנת 1894 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר המכין של האקדמיה לאמנות.

לאחר מהפכת 1905 צייר מקובסקי את היצירה "9 בינואר 1905, באי ואסילייב" המתאר את המשטרה הרוסית יורה בחפים מפשע. ציור נוסף מתקופה זו הוא "קורבנות בשדה חודין" המתאר מאות שנהרגו בעת הכתרת הצאר ניקולאי השני בשנת 1896.

בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 היה מקובסקי ממובלי סגנון הציור הריאליסטי- סוציאליסטי שהיה נפוץ בברית המועצות לאחר המהפכה.

מקובסקי נפטר בשנת 1920 בפטרוגראד.


Wladimir Jegorowitsch Makowskij 001.jpg|הפילנתרופים, 1874
Wladimir Jegorowitsch Makowskij 002.jpg|נפילת הבנק, 1880
MakovskiyVE YarmVPoltaveDP.jpg|שוק בפולטבה
Vladimir Egorovich Makovsky - Young Lady Looking into a Mirror, 1916.jpg|עלמה מביטה במראה, 1916


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1846
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1920
אבס קון ארוז

**אבס קון ארוז** (מלאדינו: שעועית עם אורז) הוא מאכל יהודי ספרדי שמקורו בירושלים.

המאכל פשוט וקל להכנה, הכולל אורז לבן ושעועית יבשה המבושלת ברוטב עגבניות. זהו מאכל שמרכיביו זולים אך מזינים, ולכן היה פופולרי בתקופות מחסור. בעבר נהגו להגיש אותו בצהרי ערב שבת כמנה עיקרית. המאכל יכול לשמש כתוספת למנה עיקרית. בני עדות אחרות בירושלים למדו מן הספרדים והכינו את המאכל. כיום רווח המאכל גם במסעדות ירושלמיות המתמחות באוכל ביתי והוא נקרא בשפה העממית: **"אורז שעועית"**.

להבדיל מהמתכון המקורי שהיה פרווה, יש היום כאלו המעשירים את טעם המאכל על ידי הוספת בשר בקר.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:מאכלי שעועית
קטגוריה:מאכלי אורז
האצטדיון הלאומי של ברזיליה

**האצטדיון הלאומי של ברזיליה מאנה גארינצ'ה** (בפורטוגזית: **Estádio Nacional de Brasília Mané Garrincha**) ולשעבר **אצטדיון מאנה גארינצ'ה** (בפורטוגזית: **Estádio Mané Garrincha**) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בברזיליה, ברזיל. לאצטדיון קיבולת של 69,432 מקומות. האצטדיון נבנה ב-1974 וקרוי על שם הכדורגלן הברזילאי המפורסם גארינצ'ה.

ב-18 במאי 2013 נפתח האצטדיון מחדש לאחר שיפוצים בעלות של $900,000,000 שנעשו לקראת משחקי גביע העולם בכדורגל 2014 ובכך הפך לאצטדיון היקר בעולם לאחר אצטדיון ומבלי האנגלי.

## היסטוריה
האצטדיון נחנך ב-1974 עם תום בנייתו וכאשר גארינצ'ה, שעל שמו קרוי האצטדיון, היה כבן ארבעים. משחק הבכורה באצטדיון התקיים ב-10 במרץ 1974 כשקורינתיאנס התמודדו מול סלווב, והסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס.

ב-2 במרץ 1996 התקיים באצטדיון מופע של הלהקה הברזילאית המצליחה "Mamonas Assassinas", המופע היה המופע האחרון של הלהקה לאחר שכל חברי הלהקה נהרגו בתאונת מטוס. בשנת 2014 לקח האצטדיון חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014.

### הופעות מוזיקה
הזמרת האמריקאית ביונסה הופיעה באצטדיון ב-17 בספטמבר 2013 כחלק מסיבוב ההופעות העולמי שלה.

להקות הרוק אירוסמית' ווייטסנייק הופיעו במופע משותף באצטדיון ב-23 באוקטובר 2013.

## משחקים בינלאומיים
ב-15 ביוני 2013 התקיים המשחק הבינלאומי הראשון באצטדיון מאז פתיחתו מחדש כחלק ממשחקי גביע הקונפדרציות לשנת 2013.  שיחקה ניצחה את  בתוצאה 3 - 0 לעיני 67,423 אוהדים.

### [[גביע העולם בכדורגל 2014]]
ב-2010 נהרס האצטדיון ונבנה מחדש על מנת להגיע לקיבולת של 72,788 מושבים ולמלא את דרישות פיפ"א.
ממוזער|תחילת עבודות הבנייה מחדש של האצטדיון, אמצע 2010
ממוזער|מבט מהאוויר על האצטדיון המחודש

### [[אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)|אולימפיאדת ריו 2016]]
האצטדיון אירח מספר משחקים בטורנירי הכדורגל של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר האצטדיון 
* האצטדיון באתר הרשמי של מונדיאל 2014
* 

## הערות שוליים

900px|ממוזער|מרכז|צילום פנורמי של פנים האצטדיון

לאומי של ברזיליה מאנה גארינצ'ה
קטגוריה:ברזיליה: מבנים
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2014
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
רוזוול פלאוור

**רוזוול פטיבון פלאוור** (באנגלית: **Roswell Pettibone Flower**; 7 באוגוסט 1835 - 12 במאי 1899) היה מושל ניו יורק וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
פלאוור נולד בתרזה שבמדינת ניו יורק, השישי בין תשעת ילדיהם של נתן מונרו ומרי אן פלאוור. בתפקידו הציבורי הראשון החל בשנת 1853, עם מינויו לסגן מנהל משרד הדואר בעיר ווטרטאון. שש שנים לאחר מכן פנה לעסקים פרטיים והצטרף כשותף לחנות תכשיטים, אותה רכש שנתיים לאחר מכן והחזיק בה עד 1869. ב-1869 נענה לבקשת גיסו, נשיא חברת New York Central Railroad הנרי קיפ, ועבר לעיר ניו יורק לניהול אחוזתו המשפחתית של קיפ בעת מחלתו.

בעיר ניו יורק נודע רוזוול כמנהל כספים מנוסה וזמן קצר לאחר מכן פתח את בית ההשקעות "R.P. Flower & Co.". בשנת 1881 מונה למלא את מקומו של לוי מורטון כנציג ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות מינוי מורטון לשגריר ארצות הברית בצרפת. בתפקיד זה שימש עד קיום הבחירות ב-1883, וכעבור שש שנים (1889) התמודד בזכות עצמו ונבחר לתפקיד. פלאוור התמודד בהצלחה גם ב-1891, אך זמן קצר לאחר מכן נבחר גם למשרת מושל ניו יורק והתפטר מבית הנבחרים.

כמושל ניו יורק כיהן כהונה יחידה בת שלוש שנים, בין 1892 ל-1894.

בין השנים 1897–1899 עמד בראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת קורנל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1899
אגדות מעולם המסתורין

**אגדות מעולם המסתורין** (באנגלית: **Tales from the Crypt**) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית המבוססת על סדרת קומיקס משנות ה-50 מאת ויליאם מ. גיינס, אשר שודרה ברשת הכבלים HBO בין השנים 1989–1996. 

הסדרה דומה בסגנונה לסדרה "אזור הדמדומים", על אף שהעלילה נוטה יותר לכיוון אימה מאשר פנטזיה. בסדרה מוצג המנחה בכל פרק, שחקנים ידועים מופיעים בה בתור אורחים במספר פרקים ותמיד ישנם אלמנטים מפתיעים בסיום. המנחה של הסדרה הוא The Crypt Keeper, זומבי ערמומי וגס, שקם לתחייה ומספר את סיפוריו בתוך מרתף עינויים שנמצא באחוזה ישנה ורדופה. הוא דובב על ידי ג'וני קאזייר. לאחר שהסדרה צברה הצלחה ופופולריות הוא הוציא שני סרטי קולנוע באורך מלא ("Bordello of Blood", "Demon Knight") וסדרה מצוירת (1994–1997).

באותה תקופה נחשבה לאחת הסדרות הראשונות שמכילה ניבולי פה, עירום מלא ואלימות קשה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על קומיקס
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות בכיכובן של בובות
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:HBO: סדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שהולחנו על ידי דני אלפמן
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1989
דרמה ג'וקוזו

**דרמה ג'וקוזו** (באיטלקית: **Dramma giocoso**, מילולית "דרמה מבדחת", ברבים "דרמי ג'וקוזי") הוא שמה של סוגה אופראית, שהייתה מקובלת באמצע המאה ה-18. המונח הוא צמצום של "דרמה ג'וקוזה פר מוזיקה" ומתייחס, ביסודו של דבר, אל הטקסט ולא אל האופרה בכללותה.

הסוגה התפתחה במסורת האופרה הנאפוליטנית, בעיקר באמצעות יצירתו של המחזאי קרלו גולדוני בוונציה. אופיינית לדרמי ג'וקוזי הטכניקה של סצנת הגרנד בופו כשיא דרמטי בסיום מערכה. הטקסטים של קרלו גולדוני מורכבים תמיד משתי מערכות ארוכות עם סיומים ממושכים, ואחריהן מערכה שלישית קצרה.

מוזיקה לטקסטים של גולדוני כתבו בלדאסארה גאלופי, ניקולו פיצ'יני ויוזף היידן, אבל היצירות היחידות בסוגה זו שעודן מוצגות כיום מדי פעם הן האופרות של מוצרט ולורנצו דה פונטה, דון ג'ובאני מ-1787 וכך עושות כולן מ-1790. עם זאת, מוצרט הגדיר יצירות אלה בקטלוג שלו כאופרה בופה.

## ראו גם
*דרמה פר מוזיקה
*אופרה סריה

## לקריאה נוספת

* John Stone, "Mozart's Opinions and Outlook: Opera" in "The Mozart Compendium" ed. HC Robbins Landon, Thames and Hudson, London 1990.
* Eberhard Thiel, *Sachwörterbuch der Musik*. Stuttgart: Kröner, 1984.


קטגוריה:סוגות אופרה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
טופאן

ה**טופאן** (בפרסית: **طوفان**; בעברית: **מבול**) הוא טיל נגד-טנקים מונחה ארוך-טווח איראני, הזהה לטיל הטאו מתוצרת ארצות הברית; למעשה זהו העתק של הטאו, בעזרת הנדסה לאחור.
הטיל בעל טווח של עד 3,750 מטר. ראש הנפץ שלו מכיל 3.6 ק"ג חומר נפץ, המאפשרים כושר חדירה של כ-550 מ"מ פלדה.

איראן הייתה בין המדינות הראשונות שייבאה טילי טאו, כבר בשנת 1971. הטילים הראשונים יוצרו באיראן בעת משטר השאה על ידי חברת יוז איירקראפט (כיום רייתיאון) ובשלב מאוחר יותר, על ידי מפעל באיראן על סמך רישיון אמריקני. היו אלה טילים בסיסיים מדגם BGM-71A, והגרסה האיראנית כונתה "טופאן". המהפכה של 1979 קטעה את כל התוכניות לשיתוף פעולה. כיום, יצרנית הטיל היא התעשייה האווירית האיראנית, והוא מיוצר בה מאז שנת 2000.

## הופעה בזירה הישראלית
ארגון חזבאללה הפעיל טילי "טופאן" בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה. טילי הנ"ט הללו הועברו לארגון על ידי איראן וסוריה.

## גרסאות
הטיל מיוצר בגרסאות "טופאן 1" "טופאן 2", "טופאן 2B" "טופאן 5".

## מקור השם
"טופאן" היא המילה הערבית למילה העברית "מבול" או שיטפון. מילה זו קשורה למילה הארמית למבול: "טופנא" (כך מתרגם תרגום אונקלוס מילה זו בכל מקום בו היא מוזכרת בתורה, למשל ב). ככל הנראה המילה קשורה אטימולוגית למפלצת המיתולוגית "טיפון", העסוקה בהרס וחורבן של העולם, ששמה התגלגל גם לשמן של סופות טרופיות הרסניות, הטייפונים. קרוב לוודאי ששם זה הושאל לטיל האיראני כדי לרמז על יכולת ההרס שלו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טילים נגד טנקים
קטגוריה:טילים איראניים
קטגוריה:יחסי איראן – ארצות הברית
קטגוריה:חזבאללה: אמצעי לחימה