רכיבה על אופניים בקופנהגן

ממוזער|300x300 פיקסלים|שעת העומס בקופנהגן, שבה 62% מהאוכלוסייה מתניידים לעבודה או למקומות לימוד באופניים מדי יום
**[[רכיבה על אופניים]] ב[[קופנהגן]]** היא כמו רוב הרכיבה על אופניים בדנמרק אמצעי תחבורה חשוב ומאפיין דומיננטי של הנוף עירוני, שלעיתים קרובות מושך את תשומת ליבם של מבקרים. העיר מציעה מגוון תנאים נוחים לרכיבה על אופניים, כגון קרבה עירונית צפופה, מרחקים קצרים ושטח מישורי יחד עם מערכת נרחבת ומעוצבת היטב של שבילי אופניים נפרדים. בשל תכונות אלה זכתה העיר בהוקרה כי היא אחת הערים הידידותיות ביותר לאופניים בעולם. בכל יום, הדנים רוכבים כ-1.2 מיליון קילומטרים (0.75 מיליון מייל) בקופנהגן. 62% מכלל התושבים מתניידים לעבודה, בית ספר או אוניברסיטה באמצעות אופניים; למעשה, כמעט אותו מספר של אנשים מתניידים באופניים ברחבי מרופולין קופנהגן כפי שעושים בכל ארצות הברית. הרכיבה על אופניים נתפסת לרוב כבריאה יותר, ידידותית יותר לסביבה, זולה יותר ולעיתים קרובות מהירה יותר מאשר שימוש במכונית.

## היסטוריה
השימוש באופניים גבר בקופנהגן בתחילת המאה העשרים. שביל האופניים הראשון בעיר הוקם באספלנדן בשנת 1892, דוגמה מוקדמת נוספת היא השבילים שהוקמו סביב האגמים בשנת 1910, כאשר שבילי הרכיבה הקיימים לטובת רכיבת סוסים הוסבו לשבילי אופניים מבודדים כדי להתמודד עם הגידול המשמעותי ברכיבה באותה תקופה. בשנת 1890 היו בעיר 2,500 אופניים, ורק 17 שנים לאחר מכן המספר עלה ל-80,000. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הפופולריות של הרכיבה על אופניים גדלה עוד יותר. כענף ספורט לצפייה, מרוצי שישה ימים הפכו פופולריים בשנות ה-30. המרוץ הראשון נערך בשנת 1934 בפורום קופנהגן המקורי. המרוץ הגיע לשיא הפופולריות שלו היה בשנות ה-60. במהלך מלחמת העולם השנייה, הדלק הוקצב בקפדנות, מה שהפך את הרכיבה על אופניים לאמצעי התחבורה הדומיננטי בקופנהגן. גם בשנות ה-40 פותחו שבילי רכיבה לפנאי העוברים דרך אזורים ירוקים בשולי העיר.

החל משנות ה-50, חלה ירידה ברכיבה לשימוש יומיומי בקופנהגן, עקב עלייה בעושר ובזמינות כלי רכב ממונעים. אף על פי ששום שביל אופניים לא הוסר בפועל באותה תקופה, תכנוני כבישים חדשים לא כללו תשתית לאופניים, ורבים משבילי האופניים קוצצו בצמתים כדי להוסיף נתיבי פנייה ותשתיות אחרות לרכב במקום. במקביל חלה עלייה חדה בתנועת המכוניות ברחובות קיימים ללא תשתית לאופניים, דבר שהפחית את תחושת הביטחון של הרוכבים ברחובות אלו. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, חלקם של האופניים בפילוח אמצעי תחבורה ירד לשפל של 10%.

בתקופת משבר האנרגיה, אשר פגע בדנמרק יותר מרוב המדינות המפותחות, ועם התפתחות התנועה הסביבתית בשנות ה-70, הייתה תחייה בשימוש באופניים. הממשלה נאלצה להנהיג ימי ראשון ללא מכוניות כדי לשמר את עתודות הנפט. תושבי הערים ראו בכך את היום הטוב ביותר בשבוע, ואיגוד רוכבי האופניים הדני, שהיה במצב קשה במשך שנים, חווה עלייה מהירה ומשמעותית במספר החברים במהלך שנות ה-70 וה-80. כאשר מספר החברים גדל והצטרפו חברים חדשים וצעירים בסיסי שורשים, האיגוד ארגן הפגנות המוניות בקופנהגן ובערים מרכזיות נוספות, בדרישה לשיפור התשתיות והבטיחות לרוכבי האופניים בעיר. פעולה נוספת מהבסיס, שתרמה להצבת תשתית אופניים על סדר היום הפוליטי, הייתה מבצע "צלבים לבנים", שבו צוירו צלבים לבנים על הכבישים במקומות בהם נהרגו רוכבי אופניים בתאונות דרכים. אירועים אלו התרחשו במקביל ליוזמות שונות של תכנון עירוני ברמה הלאומית, אשר העניקו לתושבים אפשרות להשפיע ישירות על חוקי התכנון והאזור בתושביהם, וכתוצאה מכך עלתה הדרישה לשבילי אופניים מופרדים.

למרות ששבילי האופניים הנפרדים הראשונים נבנו הרבה קודם לכן, הם לא הפכו לסטנדרט עד תחילת שנות ה-80. כמו בערים רבות אחרות, מתכנני הערים הציעו אסטרטגיה של "רחובות אחוריים" – שבילי אופניים ברחובות מגורים שקטים, כדי להימנע מהפרעה לתנועת המכוניות בכבישים הראשיים – אך ההיענות הייתה נמוכה ורוב הרוכבים סירבו לסטות מהנתיבים הישירים. ההפגנות נמשכו וב-4 ביוני 1983 העניק איגוד רוכבי האופניים הדני, בהפגנת אופניים גדולה, את "פרס הרוכב" ל־Jens Kramer Mikkelsen בדמות מדרכה באורך . מיקלסן היה ראש מחלקת התחבורה ולימים ראש העיר. המדרכה הונחה על שביל האופניים ברחוב Amagerbrogade בפינת Hollænderdybet. המתנה הייתה סמל לרצון איגוד האופניים בהקמת תשתיות אופניים מופרדות בנתיבים ישירים, שהיו במקרה בצמוד לכבישים ראשיים, במטרה להפוך את הנסיעה באופניים לתחרותית מבחינת זמן ומאמץ. פוליטיקאים, למרות שלא היו נלהבים במיוחד, החלו בהדרגה לבנות שבילי אופניים בצירים ראשיים והתחילו לפתח את האסטרטגיות המתואמות הראשונות לקידום הרכיבה בעיר.

מאז 1995, כאשר העיר החלה במערכת המעקב שלה, חלה עלייה מתמדת ברכיבה על אופניים, שהגיעה ל-41% עד 2004 ול-50% ב־2010 בקרב תושבים הגרים בתחום העיר קופנהגן. ב-18 הרשויות המקומיות שמרכיבות את אזור המטרופולין של קופנהגן (Hovedstadsområdet) – שטח של כ- ואוכלוסייה של 1.2 מיליון – 21% מכלל הנסיעות בוצעו באופניים בשנת 2011. באותה תקופה, משנות ה-80 ועד היום, רשת שבילי האופניים והשבילים בעיר קופנהגן כמעט הוכפלה באורכה והגיעה לאורך של  בשנת 2010.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קופנהגן
קטגוריה:דנמרק: תחבורה
קטגוריה:רכיבה על אופניים