ויטוריו אלפיירי

הרוזן  **ויטוריו אמֶדֶאו אלפיירי די קורטמיליה** (באיטלקית: **Vittorio Amadeo Alfieri**  16 בינואר 1749 - 8 באוקטובר 1803 ) היה משורר, מחזאי ופילוסוף איטלקי הוא הושפע רבות מההתרבות הקלאסית ומההרוח הרומנטית. אלפיירי נחשב לאבי הטרגדיה בתיאטרון האיטלקי.
לאלפיירי הייתה קריירה ספרותית קצרה אך פוריה; אופיו המיוסר עיצב את חייו מחד לדרך הרפתקנית, ומאידך הפך אותו למבשר החרדות רומנטיות.
כמו רוב בני פיימונטה באותה תקופה, שפת  אמו של אלפיירי הייתה הניב הפיימונטי. בהיותו ממוצא אצילי, הוא דיבר צרפתית שוטפת ולמד איטלקית, דהיינו את הניב הטוסקני קלאסית. {{הערה|Lodovico Maconi 2017 } שפתו הושפעה תחילה משתי השפות האחרות שידע ועשה מאמצים להשתחרר  מהפיימונטית והצרפתית ולהתעמק בקריאת הקלאסיקה איטלקית ולערוך מסעות ספרותיים רבים לפירנצה כדי לשכלל את שליטתו באיטלקית.  אחרי נעוריו חסרי המנוחה וחיים נודדים, הוא הקדיש את עצמו במרץ גם לקריאה ולימוד של הספרות הרומית והיוונית, ובייחוד של פלוטרך, וכן של כתבי דנטה , פטררקה, מקיאוולי ושל הוגי הנאורות כמו וולטר ומונטסקייה. ממחברים אלה, הוא פיתח חזון רציונליסטי וקלאסיציסטי אישי, תוך התנגדות נחרצת לרודנות  ותמיכה בחופש אידיאלי, אליו שילב רוח רומנטית.
במהלך שהותו בפריז בשנת 1789 הוא התלהב מהמהפכה הצרפתית, אך עד מהרה, כאשר המהפכה הידרדרה לאחר 1792, גישתו החיובית הפכה לסלידה עזה מצרפת. הוא חזר לאיטליה, שם המשיך לבטא את התנגדותו למשטרו של נפוליאון, ושם נפטר בפירנצה בשנת 1803. הוא נקבר לצד איטלקים גדולים אחרים בבזיליקת סנטה קרוצ'ה. כבר בשנותיו האחרונות הפך אלפיירי לסמל עבור האינטלקטואלים של הריסורג'ימנטו, החל מאוגו פוסקולו. 

## ביוגרפיה
### ילדות וצעירות
ויטוריו אמדאו אלפיירי נולד ב-1749 באסטי, המחוז אסטי שבחבל פיימונטה, חלק ממלכת סרדיניה, למשפחת אצולה ותיקה. 
אביו אנטוניו אמדאו אלפיירי, רוזן קורטמיליה אֶ קאזה ביאנקה (1749-1695)
אמו הייתה אישה מסבויה בשם מריאן מוניק מאיאר דה טורנון (1792-1721), שהתאלמנה ב-1744 מבעלה הראשון, המרקיז אלסנדרו קקראנו קריוולי.
אביו נפטר מדלקת ריאות ב-5 בדצמבר 1749, בשנה הראשונה לחייו של ויטוריו .(על פי האוטוביוגרפיה של אלפירי, אביו נדבק במחלה נדבקה תוך כדי "מאמץ מתמשך" של הליכה יומיומית מהעיר לכפר קטן, בשם רוביליאסקו, כשלושה קילומטרים מאסטי, ", שם הונח ויטוריו הקטן אצל מינקת) . בשנת 1750 אמו נישאה בפעם השלישית לאביר קרלו ג'אצ'ינטו אלפיירי רוזן מליאנו (1797-1718), קרוב משפחה של בעלה המנוח. 
מבעלה השלישי נולדו לאם  ששה ילדים נוספים:אנה מריה ג'וזפינה ברברה, ג'וזפינה פרנצ'סקה, פייטרו לודוביקו אנטוניו, ג'וזפה פרנצ'סקו אגוסטינו, מריה פרנצ'סקה (1762-1821, נשואה ללואיג'י ביראגו מבורגארו ופרנצ'סקו מריה ג'ובאני. מבין שנים עשר אחיו ואחיותיו של אלפיירי, כולם נפטרו צעירים מאוד   למעט אחותו ג'וליה (אליה תמיד יהיה קשור רגשית) ושתי אחיותיו למחצה אנג'לה מריה אלאונורה קאצ'רנו קריבלי ומריה פרנצ'סקה אלפיירי די מליאנו. 
 
אלפיירי חי עד גיל תשע וחצי באסטי בבית אביו, אחר כך בבניין שהשתייך לאביו החורג, באזור פיאצה אומברטו קני של ימינו , ושאינו קיים עוד.  הופקד בידי מורה פרטי, דון איוואלדי, ללא כל חברים. תשע שנותיו הראשונות כונו על ידי אלפיירי עצמו כ"תשע שנות  חיי צמח" ,  נטולות השלכות של ממש, אך מלאות באירועים ורגשות משמעותיים, שחשפו אופי ורצון חזקים.

אחותו ג'וליה, לעומת זאת, נשלחה ללמוד במנזר סנט'אנסטסיו באסטי. הפרידה ממנה הייתה עבורו, הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו, כאב גדול, אותו כאב שתמיד ירגיש "כאשר הוא נפרד מאישה אהובה" או "כאשר הוא נפרד מחבר אמיתי" 

הוא תיאר את עצמו באוטוביוגפריה כילד רגיש מאוד, לעיתים פעלתן, בודד, שאינו סובל כללים, מתואר כנוטה לנוירוזה ומרה שחורה, מצב שיימשך לאורך כל חייו, ושלעתים קרובות גרם להפרעות פסיכוסומטיות. הוא סבל מבעיות קיבה תכופות לאורך כל חייו.

בשנת 1758, לבקשת אפוטרופוסו, דודו פלגרינו אלפיירי, מושל קוניו ובשנת 1762 משנה למלך סרדיניה, הוא נרשם לאקדמיה המלכותית של טורינו.  בתחילה הוא התארח אצל הדוד פלגרינו עצמו; אך הוא היה היפרקאטיבי מדי  ולכן נשלח במהרה ב-1 באוגוסט, במקום באוקטובר, למענות האקדמיה, שנוהל על ידי מורים כנסייתיים; דבר זה גרם לו להרגיש נטוש בין זרים, במקום בו "לא ניתנו כללים מוסריים ולא שיעורי חיים", משום ש"המחנכים עצמם הכירו את העולם לא בתיאוריה ולא בפועל". 

אלפיירי השלים באקדמיה לימודי דקדוק, רטוריקה, פילוסופיה ומשפטים  הוא בא במגע עם תלמידים זרים רבים, סיפוריהם וחוויותיהם עוררו בו תשוקה לטיולים.  הוא הגדיר את השנים הללו, שהופקדו בידי דודו ואנדראה, המשרת הגס והמושחת, כ"שמונה שנים של חוסר השכלה]; "חמור, בין חמורים ומתחת לחמור" בהן הרגיש "בכלוב" ועם מורים בלתי ראויים.

"תירגמו את הביוגרפיות של קורנליוס נפוס , אך איש מאיתנו, ואולי אפילו לא המורה, לא ידע מי האנשים בהם דובר,היכן נמצאות ארצותיהם, באילו זמנים, ו תחת אילו ממשלים הם חיו, וגם אילו שלטונות היו קיימים בכלל. כל הרעיונות היו מוגבלים, שקריים או מבולבלים; ללא מטרה וללא כל תמריץ במה שנלמד. בקיצור, הם היו בטלנים מבישים; איש לא השגיח אותם, ואלה שכן עשו זאת לא הבינו דבר. וכך נבגדו בני הנוער באופן בלתי הפיך"

בשנת 1762, הודות לדודו בנדטו אלפיירי, הוא צפה לראשונה בהצגה  בתיאטרון קריניאנו בטורינו. 

אחרי מות דודו בשנת 1766 הוא עזב את האקדמיה מבלי להשלים את לימודיו שהיו מובילים אותו להסמכה כעורך דין והעדיף להתגייס לצבא. שירת כportinsegna " (כלומר, "נושא דגל" מסורת משפחתית שממנה, על פי האגדה, נגזר שם המשפחה  "אלפיירי" - מ"אלפיירה" מילה שמקורה כנראה במילה הערבית אלפארס - "פרש") ברגימנט המחוזי של אסטי. הוא נשאר בצבא עד 1774 ושוחרר בדרגת לוטננט. במהלך תקופה זו, הוא גם גילה עוד אחד מתחביביו, אהבתו לסוסים, שליוותה אותו תמיד.
 
הוא בילה שנים רבות בנדודים כמעט בכל רחבי אירופה (איטליה, צרפת, הולנד, אוסטריה, ספרד, פורטוגל, אנגליה, שוודיה, פינלנד ורוסיה), בחיפוש אחר הרפתקאות; אך בגיל 25 הוא עבר תפנית פתאומית באורח חייו. התאהב באישה שהצטיינה הן בשנינותה והן במעמדה, ה"רוזנת אולבני" , אשתו של הגבר האחרון במשפחת סטיוארט. בהקשר זה, אהבתו דחפה אותו לכתוב מכתבים ושירה, תחום שהיה בז לו עד אז. הוא התאמן בכתיבת טרגדיות  ויצר שיטת חיבור חדשה לחלוטין עבור איטליה של אותה תקופה, כשהחליף את הסגנון הרכרוכי וחסר המרץ שבו השתמשו קודמיו בדיאלוג צפוף, בסגנון גברי ותמציתי, תוך הסרת דמויות מיותרות של אוהבים או בני סוד.

בפחות משבע שנים (1775 – 1782) חיבר אלפיירי ארבע עשרה טרגדיות, שכמה מהן היו יצירות מופת. במקביל, הוא כתב יצירות פרוזה שהציבו אותו לצד מקיאוולי, "*מסה על עריצות*", ו-"*הנסיך והספרות*", שבהן הציג את עצמו כרפובליקני נלהב. באותה תקופה, הוא חיבר גם את הפואמה "*אטרוריה ננקמת*".

ה*רוזנת אלבני*, שהתאלמנה בשנת 1788, נקשרה אליו בנישואים סודיים. בהמשך נסע אלפיירי לצרפת, מתוך רצון לפרסם עוד מיצירותיו ואף להתיישב בארץ זו, שהייתה בעיניו "*מולדת החירות*". אולם הוא נבהל מהזוועות של 10 באוגוסט 1792, הוא מיהר לברוח ופרש לפירנצה. הממשל המהפכני שהוקם בפריז התייחסה אליו כאל מהגר, גזל ממנו את רוב הנכסים שצבר והפקיד בקרנות צרפתיות. נסיבות אלה  עוררו בו שנאה בלתי מתפשרת לצרפת ולמהפכה, שנאה שלא חדל להפיץ בכל כתביו.

בשנותיו האחרונות, למד אלפיירי יוונית, במטרה ללמוד, במקור, את הטרגדיות הגדולות ששימשו לו כמודלים. הוא תרגם וחיקה כמה מהטרגדיות היפות ביותר של אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס.

הוא נפטר בגיל 54 בשנת 1803, בפירנצה, יתכן מאי ספיקת לב, כשהותש מהעבודה, והותיר אחריו מספר רב של יצירות שלא הפסיקו להתפרסם, ביניהן בולטת אוטוביוגרפיה מפורסמת במיוחד, הנחשבת לעתים קרובות ליצירתו הגדולה ביותר: "*Vita*".

בספרות האיטלקית, ויטוריו אלפיירי הוא המשורר הטרגי הגדול ביותר, אויבם הבלתי נלאה של העריצים, של העבדות ושל הקונבנציונליזם. הטרגדיות שלו *שאול*, *פיליפו*, *וירג'יניה*, *מירה*, *ברוטו סקונדו* שימשו אותו הזדמנויות למאבק למען החירות וביטוי לאהבת המולדת.

## מורשת
אחרי דנטה נחשב *ויטוריו אלפיירי* ליוצר שתרם להחייאת הרוח הלאומית האיטלקית.

## חייו הפרטיים
לאלפיירי היו אח ואחות. האח, ג'ופזה מריה שנולד אחרי מות אביהם נפטר בינקותו בגיל שנה. האחות, ג'וליה (1826-1747) נקראה אחרי נישואיה קנאליס די קומיאנה. לאמו של אלפיירי היו ארבעה ילדים מנישואיה הראשונים , ביניהם אנג'לה מריה אלאונורה (1821-1741)   נשואה לג'וספה ברנרדו קבורטו די בלוודרה , והמרקיז ויטוריו אנטוניו קקראנו קריוולי שמת בצעירותו ב-1758 ועל אודותיו סיפר בספרו האוטוביוגרפי. 

### פילוסופיה
***Del principe e delle lettere** מסה *על הנסיך והספרות* 1786,
***Della tirranide** מסה *על העריצות* , 1789.

### שירים
***L'Etruria vendicata** *אטוריה ננקמת*  1788 - 1789.

### מחזות
*Filippo
*Polinice, 1783
*1783 - Antigona  (אנטיגונה),   1783
*Agamemnone (אגממנון)
*Virginia (וירג'יניה)
*Oreste  (אורסטס)
*1789- La congiura de'Pazzi   קנוניית בני פאצי  , 1789
*Don Garcia (דון גרסיה)
*Rosemunda (רוזמונדה)
*Maria Stuarda  1789 (מריה סטוארט)
*Timoleon (טימולאון)
*Octavia (אוקטביה)
*Merope (מרופה)
*Saul, 1782 (שאול)
*Agis (אגיס)
*Sofonisbe (סופוניסבה)
*Mirra, 1789 (מירה)
*Bruto primo (ברוטוס הראשו)
*Bruto secondo (ברוטוס השני)
*Cleopatra (קלאופטרה)
*Dom Garel. (דום גארל)

## הערות שוליים

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים
 
*[Lodovico Maconi ''Enciclopedia dell'italiano'', Treccani 2017](https://www.treccani.it/enciclopedia/vittorio-alfieri_(Enciclopedia-dell'Italiano)/) (אנציקלופדיית השפה האיטלקית)
*[אנציקלופדיה טרקאני](https://www.treccani.it/enciclopedia/vittorio-alfieri_(Enciclopedia-dell'Italiano)/)

קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:מחזאים איטלקים
קטגוריה:מסאים
קטגוריה:סאטיריקנים איטלקים
קטגוריה:אצולה איטלקית
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה איטלקים
קטגוריה:מבקרי ספרות איטלקים
קטגוריה:מתרגמים איטלקים
קטגוריה:מתרגמים מלטינית
קטגוריה:איטלקים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1749
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1803