open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הדואר האוסטרי

ממוזער|בית הדואר האוסטרי בירושלים בתקופת פעולתו, על-פי ההערכה צולם בין השנים 1898–1917
150px|ממוזער|שמאל|200 פיקסלים|שלט מקורי של בית הדואר, מוסתר חלקית על ידי ארון בתוך המבנה
150px|ממוזער|שמאל|בול שהונפק ב"יום הבול" ב-1966 לכבוד הדואר האוסטרי בישראל
**בית הדואר האוסטרי** (בלשון בני התקופה: "הפוסטה האוסטרית") היה אחד ממספר בתי דואר בינלאומיים שפעלו בירושלים בתקופה העות'מאנית, וסיפק לתושבי העיר את שירות הדואר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הבניין ממוקם בין הרובע הארמני לרובע הנוצרי, בכיכר עומר אבן אל ח'טאב הסמוכה לשער יפו למול מצודת העיר בעיר העתיקה ירושלים. שירות הדואר האוסטרי היה שירות הדואר הראשון של מעצמה זרה בארץ ישראל ונודע ביעילותו.

## היסטוריה
שירות הדואר האוסטרי היה שירות הדואר הראשון של מעצמה זרה שקיבל רישיון הפעלה בעקבות הטנזימאט (הרפורמה בשלטון האימפריה העות'מאנית). עד להקמתו היה הדואר העות'מאני שירות הדואר היחיד להעברת מכתבים לירושלים, בנוסף ליוזמות פרטיות. שירותים אלה נחשבו לא יעילים, ודברי הדואר הגיעו ליעדם לאחר זמן רב, ולעיתים רבות אבדו. כלכלת ירושלים בכלל וכלכלת היישוב היהודי בפרט הייתה תלויה בשירותי הדואר עם אירופה ובאמצעותו הועברו גם כספי החלוקה שקיימו את היישוב היהודי, ומכאן חשיבותו הרבה לציבור זה.

שרותי הדואר האוסטרי החלו לפעול בירושלים ב-1846 כשירות בלדרות וחלוקת מכתבים שהופעל על ידי ר' מאיר שיינבויים מכולל הו"ד שחילק בירושלים את דברי הדואר שהובאו לארץ ישראל דרך ביירות. שירות זה פעל עד 1856 וחודש ב-1859 כשירות דואר רשמי, לאחר ביקור פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והשלמת סלילת דרך העגלות מיפו לירושלים שאיפשרה הובלת דברי הדואר בספינות סוכנות הספנות האוסטרית של חברת "לויד" מטריאסטה לנמל יפו, משם הועברו לירושלים בדיליז'נסים. החל משנת 1864 נעשה שימוש בבולי דואר אוסטריים, נושאי דמותו של פרנץ יוזף ומשנת 1886 נעשה שימוש בבולים אלה כאשר הערך צוין במטבע העות'מאני. האניות מטריאסטה הגיעו לחופי הארץ פעם בשבוע-שבועיים וזמן הגעת הדואר מיפו לירושלים היה בין 12 שעות (בראשית התקופה) ל-7 שעות (עם שיפור הדרכים). מרכבות הדואר החליפו סוסים בשער הגיא וכך השיגו יתרון גם מול הדואר הרשמי (שהופעל בשיתוף בריטניה), שהובל החל מ-1891 ברכבת.

סניף בית הדואר נתן שירותי דואר שכללו מסירת דברי דואר, משלוח מכתבים רגילים, מכתבים רשומים וחבילות, וכן העברות כספים. בתחילה היה בית הדואר סגור ביום א', אך משרבו לקוחותיו היהודים, עקב אמינותו, מונה פקיד יהודי שיטפל בדברי דואר ביום א', כדי למנוע עיכוב של יומיים (שבת וראשון) במסירת הדואר.

המבנה ברחבת שער יפו, מול המצודה, הוקם בשנת 1870 על ידי הקבלן ואיש העסקים הארמני יאקופ מורדיאן, שלימים מונה כסגן הקונסול האוסטרי ושינה את שמו ליעקב פאסקאל. בית הדואר פעל בקומה הראשונה, ומורדיאן ומשפחתו התגוררו בקומה השנייה.

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הורה השלטון העות'מאני על סגירת בתי הדואר הזרים ב-30 בספטמבר 1914. בתקופת המנדט הבריטי הפכו משרדי הדואר האוסטרי לסניף של הבנק האיטלקי "בנקו די רומא".

## לקריאה נוספת
* נתן שור, **תולדות ירושלים**, כרך ג', עמ' 4–703.
* גד פרומקין, **[[דרך שופט בירושלים]]**, תל אביב: הוצאת דביר, תשט"ו-1955, עמ' 112–113.

## קישורים חיצוניים

* 
* על הדואר האוסטרי בארץ ישראל, באתר רשות הדואר
* Austrian Post, באתר מוזיאון אלכסנדר לתולדות הדואר והבולאות 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:דואר
קטגוריה:ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני
קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:שער יפו
אוסטרי
קטגוריה:ירושלים: מבנים אוסטרו-הונגריים
אנתוני צ'ארלס האריס

**אנתוני צ'ארלס האריס** (באנגלית: **Anthony Charles Harris**; 1790 – 23 בנובמבר 1869) היה סוחר עתיקות ואספן אנגלי ידוע של פפירוסים מצריים עתיקים.

## קורות חייו
האריס היה סוחר וספק רשמי של הצבא הבריטי. הוא ואחיו היו בעליהם של חברת האריס ושות'. חברתו עסקה גם במתן מידע ראשוני למטיילים שהגיעו בספינות לאלכסנדריה. בארבעים שנות חייו האחרונות, מקום מושבו היה באלכסנדריה במצרים. הוא עשה מסעות רבים על הנילוס למצרים העליונה, שם רכש כתבי פפירוסים וחפצי עתיקות. האגיפטולוג הגרמני הינריך קארל ברוגש (Heinrich Karl Brugsch) אמר עליו שהיה חובב בעל הבנה גדולה בכתב חרטומים.

בשנת 1851 פרסם את חיבורו "Hieroglyphical standards representing places in Egypt suppodes to nomes and toparchies"

במהלך חייו הוא יצר אוסף גדול של פפירוסים אותם השאיר בירושה לבתו סלימה. בעקבות בעיות כלכליות הציעה הבת בשנת 1871 חלק מהאוסף למכירה תמורת 10,000 ליש"ט. האוסף נרכש בשנת 1872 על ידי האגיפטולוג הבריטי סמואל בירץ' (Samuel Birch) עבור המוזיאון הבריטי. 

האריס ובתו סלימה קבורים בבית הקברות הפרוטסטנטי הבריטי שנמצא ליד שער הרוזטה ההרוס באלכסנדריה.

## מאוספו
האוסף שלו כלל בין היתר את הפפירוסים הידועים הבאים:
*פפירוס האריס א הידוע גם בשמו "פפירוס האריס הגדול". מהפפירוסים הארוכים ביותר מהעת העתיקה שנמצאו. הפפירוס מספר על תקופת מלכותו של המלך המצרי רעמסס השלישי. נרכש על ידי האריס בשנת 1855
* פפירוס האריס ב
* פפירוס האריס 500 הכולל שני סיפורים התקופה מצרית העתיקה: כיבוש יפו על ידי צחותי, סיפורו של הנסיך שגורלו נחרץ ופואמות.
* פפירוס האריס 501 נקרא גם הפפירוס האריס הקסום. הפפירוס מתקופת שלטונו של רעמסס השלישי שהוא אוסף של מזמורים ולחשים שתפקידם להגן על עדרי בקר כנגד תניני הנילוס.

## קישורים חיצוניים
* ספר של האריס Hieroglyphical standards representing places in Egypt suppodes to nomes and toparchies בהוצאת 'ג'ורג' ברקלי, לונדון, 1851
* מידע על אנתוני צ'ארלס האריס, ותמונת קברו 
* פפירוס האריס 500 במוזיאון הבריטי מספרו 10060.
* פפירוס האריס 501 באתר המוזיאון הבריטי

קטגוריה:אנשי עסקים בריטים
קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:סוחרי עתיקות
קטגוריה:אספנים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1790
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1869
אסימי (אוניית מעפילים)

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מסלול ההפלגה של "אסימי"
**אסימי** הייתה אוניית מעפילים שארגנה ההגנה.

## היסטוריה
האונייה הפליגה מנמל קונסטנצה שברומניה ב-11 בפברואר 1939. על סיפונה היו 470 מעפילים, רובם מפולין ומיעוטם מרומניה.

כשהגיעה "אסימי" אל חופי ארץ ישראל עגנה מול קיבוץ מצפה הים, והחלה בהורדת המעפילים. בלילה הראשון הורדו 90 מהמעפילים ולקראת הבוקר התרחקה הספינה מהחוף. 
בלילה הבא הורדו 140 מעפילים נוספים עד שהתגלתה האונייה על ידי ספינת סיור בריטית. 
החיילים הבריטים השתלטו ב-11 באפריל על "אסימי", והובילו אותה לנמל חיפה כשעל סיפונה 268 מעפילים. רב החובל, גרגוריוס בגולטיס, נעצר, הועמד למשפט ונדון ל-9 חודשי מאסר וקנס 100 לא"י. על האונייה הועלו 176 מעפילים שנתפסו באונייה קאטינה לצורך גירושם  ללב ים. הכוונה לגרש את האנייה נתקלה בקשיים בגלל מאסרו של רב החובל והעובדה שלסגנו לא היה רישיון להשטת האונייה. כמו כן, לא היו לספינה מספיק סירות הצלה.

במחאה על הגירוש הצפוי ארגנה מועצת פועלי חיפה בשיתוף ההגנה שביתה כללית והפגנה רבת משתתפים בחיפה. אולם צעדי המחאה לא הועילו. העולים באונייה אף הציעו להתגייס לצבא הבריטי, אך נענו בשלילה.

ב-29 באפריל גורשה האונייה מארץ ישראל כשעל סיפונה 240 מעפילים (ללא מעפילי קאטינה), לאחר שנמסר להם מזון לשבעה ימים. 

שישה ימים לאחר מכן הצליחה להוריד 12 מעפילים בחוף תל אביב שם החליטו המארגנים על שיטת הורדה אחרת, ופנו לכיוון איי יוון על מנת להצטייד בסירת מנוע. 

התוכנית הייתה להוריד את המעפילים לחוף ממרחק באמצעות סירת המנוע, כאשר "אסימי" לא נכנסת למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל המנדטורית. 

ב-1 ביוני הפליגה "אסימי" מיוון כשהיא גוררת אחריה את סירת המנוע "דמטריוס".

כשהתקרבה לארץ ישראל התארגנו המעפילים להורדה מול חוף שפיים. אך אז התגלתה "אסימי" על ידי מטוס סיור בריטי. על כן, הפליגה לחוף נהריה. קציני צבא בריטיים, ששחו להנאתם בחוף, גילו את האונייה המורידה מעפילים, הזעיקו את המשטרה והמעפילים נעצרו. 

המעפילים שוחררו לאחר שבוע כשמספרם נוכה ממכסת אשרות הכניסה הרשמיות של יהודים לארץ ישראל לאותה שנה.

## קישורים חיצוניים
*"אסימי", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
*6 פעמים ניסתה ספינת "אסימי" להוריד מעפילים ברחבי הארץ - ראיון עם יעקב (ינק) בן יהודה בעיתון "הבקר", 15 בספטמבר 1964 (עמוד 5)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1939
קטגוריה:ציונות בפולין
קטגוריה:ציונות ברומניה
ירושלים קינגס

**ירושלים קינגס** היא קבוצת פוטבול ישראלית, אשר משחקת בליגת ה-IFL.

משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים באצטדיון קראפט בירושלים.
הקבוצה לובשת מדים בצבעים סגול וצהוב.

## היסטוריה
בעונת 2008-2009 בעונתה הראשונה בליגה סיימה הקבוצה במקום הרביעי במאזן 1-7 עלתה לחצי גמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2009-2010 סיימה הקבוצה במאזן 6-4 העפילה לחצי גמר והפסידה ליריבה אריות ירושלים.
בעונת 2010-2011 סיימה הקבוצה במאזן 1-9 במקום האחרון ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2011-2012 סיימה הקבוצה במאזן 4-6 עלתה לווילד קארד שם הפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2012-2013 סיימה הקבוצה במאזן 5-5 ניצחה את רמת השרון בווילד קארד והפסידה בחצי גמר לתל אביב סייברס.
בעונת 2013-2014 סיימה הקבוצה במאזן 4-5 סיימה במקום השביעי ולא עלתה לפלייאוף.
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 0-9 סיימה במקום האחרון ולא עלתה לפלייאוף.

## התפרקות הקבוצה
לאחר עונה איומה נטולת ניצחונות התפרקה הקבוצה וכל שחקניה עברו למורדי יהודה ומייסד הקבוצה עבר לשחק באריות ירושלים.

## טבלת עונות

קטגוריה:קבוצות פוטבול בישראל
קטגוריה:ירושלים: מועדוני ספורט
אריה ניר הוצאה לאור

**אריה ניר הוצאה לאור** נוסדה בשנת 1995.

אריה ניר (1942–2009), מייסד ההוצאה, החל את דרכו בענף הספרים בשנת 1967 והיה עורך ספרותי ומוציא לאור. במהלך שנות השמונים ושנות התשעים כיהן ניר כמו"ל וכעורך הראשי של ספריית מעריב. ניר ערך את ספריהם של אפרים קישון, יהושע בר יוסף, יורם קניוק, מנחם תלמי, חנוך ברטוב, שפרה הורן ורבים נוספים.

אריה ניר הוצאה לאור מפרסמת כשלושים ספרים בשנה. קטלוג ההוצאה כולל כשלוש-מאות ספרים. ההוצאה מוציאה לאור ספרות יפה (תרגום ומקור), ספרי מתח, ספרי עיון והדרכה במגוון רחב של תחומים, ספרי מדע פופולרי וספרי ילדים. ה"סדרה המוערת" של ההוצאה כוללת תרגומים מוערים של ספרי קלאסיקה כדוגמת "שלושה בסירה אחת", "טום סויר", "האקלברי פין", "הקוסם מארץ עוץ", "כלבם של בני בסקרוויל", "פיטר פן" ו"הרוח בערבי הנחל".

בין סופרי ההוצאה נמנים: תומאס פרידמן, מריו ליביו, סקוט טורו, ג'וזף שטיגליץ, דניס ליהיין, מיצ'יו קאקו, סטיבן פרספילד, קיט דה ואל, כריס קולפר, רפי יעקובי, שרה אנג'ל, דני קרמן, אליעזר ויצטום, ניצה אייל, טלי גבע, חוה עציוני-הלוי.

לאחר מותו של אריה ניר בשנת 2009 עברה ההוצאה לבעלות ילדיו: אבישג וינון ניר, בניהול אבישג ניר. לימים רכשה הוצאת מודן חלק מהבעלות בהוצאת אריה ניר, והוצאת מודן מפיצה ומוכרת את ספרי הוצאת אריה ניר.

## קישורים חיצוניים
*ספרי אריה ניר הוצאה לאור, באתר של הוצאת מודן

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1995
קטגוריה:הוצאות בת של מודן הוצאה לאור
אמו אי המלך

**אמו אי המלך** או **אמו שחור** (שם מדעי: *Dromaius novaehollandiae ater*), הוא תת־מין נכחד של אמו שהיה נפוץ באי המלך שבין אוסטרליה לטסמניה. מוכר למדע באמצעות רישומים של עופות חיים מהמאה ה־19, כמו גם עצמות ופרטים שנשמרו במוזיאונים. זהו האמו הקטן ביותר המוכר לחוקרים.

## טקסונומיה
אמו אי המלך תואר לראשונה בינואר 1802 בסקרי חיפוש של אי המלך, כחלק ממסעו של ניקולא בודין, שתיאר "יער מלא" באמו ובעלי חיים אחרים. זמן קצר לאחר מכן האמו נכחד, והאמו שעל האי לא זוהה כמין שונה מזה שעל היבשת באותו הזמן.

לואי ז'אן פייר ויאיו זיהה את אמו מלך האי כשונה מהאמו הרגיל על פי מאובנים בשנת 1817.

היה בלבול רב בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו מלך האי, ובפרט ביחס לאמו אי הקנגורו, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה המשלחת. יומני המסעות לא הבהירו היכן נאספו הפרטים ועל השוני ביניהם. דבר זה הוביל ששני המינים נחשבו כמין יחיד שמקורו באי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר של תת מאובנים ומחקרים נוספים על אמו אי המלך ואי הקנגורו, בעיקר על ידי שיין פרקר בשנת 1984, אישרו את מוצאם הגאוגרפי הנפרד והשוני המורפולוגי המובחן.

בהתבסס על מורפולוגיה מקובל להניח שישנם מינים שונים של אמואיים, אבל מחקר גנטי הראה שהם למעשה תת־מינים של האמו מהיבשת האוסטרלית, וסווג כתת־מין שלו. סיבת השינוי בגודל תת־המין נובעת מתופעת ננסות איים.

## תיאור
[200px|ממוזער|שמאל|ציור של אמו אי המלך ב[ז'רדן דה פלאנט. אז חשבו כי הזכר והנקבה שייכים לאותו המין, אך למעשה הם היו מאמו אי הקנגורו ואמו אי המלך.]]
אמו אי המלך היה קטן בהרבה משאר האמואיים, ושקל רק מחצית ממשקל העוף ביבשת. גובהו היה כ-140 ס"מ ומשקלו 23 ק"ג. דווח על נוצות כהות יותר, אך מחקר גנטי לא הראה נטייה למלניזם. אמו אי המלך הצעירים היו בעלי נוצות אפורות, ואילו האפרוחים היו מפוספסים כמו שאר האמואיים. הם אכלו פירות יער, עשבים ואצות, ועל פי דיווחים אהבו את האזור המוצל של לגונות ואת קו החוף. הבדלים מורפולוגיים שנחשבו בעבר כייחודים לתת־המין, כגון עיצוב פתח עצם השוקה, וכן קווי המתאר של הגולגולת, שהיא יותר בצורת כיפה באמו מלך האי, כיום ברור כי הם נמצאים אף באמו היבשתי, בקרב הפרטים הצעירים.

## הכחדה
בדצמבר 1802 פרנסואה פרו, חוקר טבע צרפתי שהיה חלק מהמשלחת של בודין, בקר באי והיה האדם האחרון שתיאר את אמו אי המלך. הידע המועט שבידינו כיום הוא מראיונות שערך פרו עם מלחים שביקרו באי.

שניים או שלושה פרטים הובאו לצרפת בשנת 1804 והוחזקו בשבי בז'רדן דה פלאנט. האחרון מת בשנת 1822. אחד העופות האחרונים נשמר עד היום במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, וזה העור היחיד ששרד מהעוף.

זמן קצר לאחר שעוף זה התגלה, התיישבו באי מלחים אנגלים בגלל קבוצות גדולות של פיל ים שבחופיו. בעת מותו של העוף השבוי האחרון, המין כבר נכחד מאי המלך, בגלל ציד וכנראה גם בגלל שריפות יזומות שהוצתו על ידי המלחים. במהלך הראיונות עם מלחים שהתגוררו באי, התבררו פרטים נוספים על הכחדת האמו. פרו מתאר כיצד כלבים היו מאומנים לצוד את העוף, שהיה מאכל קבוע. אחד המלחים טען שהרג לא פחות מ־300 עופות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1906
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וולטר בולדוין ספנסר
קטגוריה:אמואיים
קטגוריה:בעלי חיים שנכחדו מאז 1500
אמו טסמני

**אמו טסמני** (שם מדעי: *Dromaius novaehollandiae diemenensiss*) הוא תת-מין נכחד של אמו. המין היה נפוץ בטסמניה שבה הפך מבודד במהלך סוף הפלייסטוקן. בניגוד למיני האמו האחרים, אמו אי המלך ואמו אי הקנגורו, האוכלוסייה בטסמניה הייתה גדולה, כלומר, לא היו תופעות בולטות של גודל אוכלוסייה קטן כמו בשני המינים הבודדים האחרים. לפיכך, האמו הטסמני לא השתנה במידה רבה כדי להחשב כמין נפרד מהאמו היבשתי. אפילו מעמדו כתת־מין נתון בוויכוח מדעי, כיוון שסממניו הייחודיים כתת־מין נפרד ניתן למוצאם (אם כי לעיתים נדירות) אף באמו היבשתית.

ישנן טענות כי המין היה קטן במידה מסוימת מהמין המרכזי, אך ראיות (כולל מאובנים ושרידים אחרים) מראות, כי גודלם היה זהה.

כל המידע שבידינו כיום הוא רק ממאובנים ותת־מאובנים ששרדו מתת־המין.

## הכחדה
הכחדת תת־המין, כמו תת־מינים ומינים אחרים של האמו נגרמה על ידי בני אדם – בגין ציד בלתי מבוקר והריסת בית הגידול הטבעי של האמו הטסמני – על ידי הצתת החלקות הטבעיות במטרה להסב אותן לחקלאות.

תאריך ההכחדה איננו ידוע. עדויות אחרונות על המין הגיעו בשנת 1838, כך שהערכה היא שהמין נכחד בסביבות שנת 1850. היו עדויות על פרט שנלכד בשנת 1865 ומת בשנת 1873, אך לא נמצא להן אימות מספק. פרט נוסף שהיה בפרנקפורט, שויך בטעות לתת המין, אך זו הייתה טעות בזיהוי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמואיים
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:בעלי חיים שנכחדו מאז 1500
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
אפנון פאזה

ממוזער|שמאל|200px|אפנון פאזה. האות (אדום) משנה את הפאזה של הגל הנושא (ירוק) ולכן את תדירותו (למטה)
**אפנון פאזה** או אפנון מופע (ראשי תיבות **PM**, מאנגלית: **Phase Modulation**) היא שיטה לשידור והעברת אותות חשמליים בתדרים נמוכים (כגון: קול אנושי) על ידי שימוש בגל נושא בעל תדר גבוה, בשינוי הפאזה שלו בזמן.

**אפנון פאזה** דומה לאפנון תדר בכך שהאות המשודר משנה את התדר הרגעי של הגל הנושא, כי שינוי רגעי של פאזה של גל משנה את תדירותו (ראה איור). בניתוח מתמטי ניתן להראות כי ב**אפנון פאזה** תדירות הגל המתקבל היא נגזרת של האות המשודר, ואילו באפנון תדר התדירות היא המידע בעצמו.

בניגוד לאפנון תדר, אפנון הפאזה לא נפוץ בשל החומרה המורכבת שהוא דורש לקליטה ושידור האותות, כמו גם בעיות נוספות של רעש שיכולות להיווצר בגלל המחזוריות של הפאזה ב-360 מעלות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפנון
העדפת מוסכמות על פני הגדרות

בפיתוח תוכנה, **העדפת מוסכמות על פני הגדרות** (באנגלית: **convention over configuration**; ידוע גם כ-**coding by convention** - **תכנות לפי מוסכמות**) היא פרדיגמת עיצוב תוכנה השואפת להפחית את מספר ההחלטות שמפתחי תוכנה צריכים לקבל, וזאת במטרה להשיג פשטות, אבל מבלי בהכרח לאבד גמישות.

למעשה, משמעות הביטוי היא שהמפתח צריך לפרט רק את ההיבטים הלא שגרתיים של היישום. לדוגמה, אם יש במערכת מחלקה בשם "Sale" (מכירה), אז כברירת מחדל, הטבלה המתאימה לה בבסיס הנתונים תיקרא "sales" (מכירות). רק אם מישהו יחליט לחרוג ממוסכמה זו, ולדוגמה יקרא לטבלה "products_sold" (מוצרים שנמכרו), אז יהיה עליו לכתוב קוד שעוסק במתן השמות.

כאשר המוסכמה הממומשת תואמת את ההתנהגות הרצויה, היא יכולה לפעול כצפוי מבלי הצורך לכתוב קובצי תצורה. רק כאשר ההתנהגות הרצויה חורגת מהמוסכמה הממומשת, תידרשנה פעולות הגדרה מפורשות.

## מוטיבציה
קיימות תשתיות תוכנה הדורשות קובצי תצורה רבים, שכל אחד מהם כולל הגדרות רבות. קבצים אלה כוללים מידע ייחודי לכל פרויקט, כדוגמת כתובות URL ומיפויים בין מחלקות לטבלאות של בסיסי נתונים. בדרך כלל מספר גדול של קובצי תצורה עם הרבה פרמטרים מעיד על כך שעיצוב היישום מורכב יתר על המידה.

לדוגמה, בגרסאות הראשונות של כלי ה-ORM הנפוץ לג'אווה, Hibernate, המיפוי בין מחלקות והשדות שלהן לבסיס נתונים בוצע באמצעות תיאור יחסים אלה בקובצי XML. את מרבית המידע הזה ניתן היה לחשוף על ידי מיפוי של מחלקות לטבלאות ושל שדות (משתני מחלקה) לעמודות בטבלה המתאימה - על סמך שמות המחלקות והמשתנים. גרסאות מאוחרות יותר של Hibernate הפסיקו את השימוש בקובצי XML, ובמקום זאת יישמו את המוסכמות הללו בדיוק. ניתן לציין סטיות ממוסכמות אלה באמצעות שימוש ב-Java annotations.

## שימוש
תשתיות תוכנה מודרניות רבות משתמשות בגישת ה-convention over configuration, ביניהן מערכות כדוגמת: ASP.NET MVC ,Maven ,Grails ,JSF ,EJB ,Ruby on Rails ,Spring, ורבות אחרות.

עם זאת, הרעיון עצמו הוא ותיק יותר והוא קשור לרעיון ברירת המחדל. כמו כן, ניתן לזהות את הרעיון מאוחר יותר, בבסיסן של ספריות Java. לדוגמה, המפרט של JavaBeans מסתמך במידה רבה על רעיון ה-convention over configuration. זהו תרגום של ציטוט מתוך המפרט של JavaBeans, גרסה 1.01:

קטגוריה:תכנות
מארק קאמולטי

**מארק קאמולטי** (בצרפתית: **Marc Camoletti**; 16 בנובמבר 1923 ז'נבה – 18 ביולי 2003 דוביל) היה מחזאי צרפתי ממוצא שווייצרי-איטלקי, שנודע במיוחד כמחבר קומדיות בז'אנר "תיאטרון של בולוואר". הקומדיה הידועה ביותר שלו הייתה "בואינג בואינג".

## ביוגרפיה
מארק קאמולטי, בעל אזרחות צרפתית, נולד בז'נבה בשנת 1923 כבן למשפחה של אדריכלים שווייצרים בעלי שורשים איטלקיים.
מקור אבותיו מצד האב בעיר נובארה באיטליה והם השתקעו בשווייץ במאה ה-17. סבו מצד האב, שנקרא גם הוא מאק קאמלוטי, תכנן את המוזיאון לאמנות ואת האולם "ויקטוריה הול" בז'נבה. המחזאי גדל בפריז. בהתחלה עסק בציור, אך לבסוף התמסר לכתיבה יצירתית ולתיאטרון. בשנת 1955 עיבד וביים את המחזה "איזבלה והפליקן" בתיאטרון "אדווארד השביעי".

הקריירה שלו כמחזאי פרצה בגיל 35 ב-1958, עם שלושה מחזות שהוצגו בפריז בו זמנית וזכו להצלחה. הידוע שביניהם היה *La bonne Anne* (המטפלת אנה) שהוצג בתיאטרון דה קפוסין על ידי להקה של אשתו, המעצבת ז'רמן קאמלוטי. הקומדיה הועלתה 1300 פעמים ותורגמה לשפות רבות. מחזה אחר, *Pyjama pour Six* (בעברית:ארוחה בהפתעה) ששוחק בלונדון בעיבודו של רובין הודון תחת הכותרת "*Don't dress for dinner* רץ למשך שבע שנים בווסט אנד- קודם בתיאטרון אפולו ואחר כך ב"דאצ'ס תיאטר". אבל הצלחתו המסעירה ביותר, בארצו, באנגליה ובעולם, הייתה הקומדיה "בואינג בואינג". היא הוצגה לראשונה ב-10 בדצמבר 1960 ואחר כך החל משנת 1962 בתיאטראות "אפולו" ו"דאצ'ס" בלונדון. בפריז הועלתה למשך 19 שנה ברציפות.
הפארסה הזאת התפרסמה בעולם גם הודות לסרט שהופק לפיה על ידי בברלי קרוס, בכיכובם של ג'רי לואיס וטוני קרטיס. עשרה ממחזותיו עובדו לקולנוע ולטלוויזיה, כולל *Sexe et jalousie*.

החל משנת 1972 יחד עם אשתו עבר לנהל את "תיאטרון מישל" בפריז. שם אהב קאמולטי להפיק ולביים את מחזותיו בעצמו. על במת "מישל" הועלו יצירות כמו "Duos sur canapé, , Bon anniversaire, On dinera au lit ,Le Bluffeur ובשנת 1987 *Pyjama sur six*, וריאציה על הנושא של "בואינג-בואינג".

מבין 14 הסרטים שהופקו לפי הקומדיות שלו רק "*Duos sur canapé*" (נכתב ב-1972 והוסרט ב-1979) בוים על ידו.

מארק קאמולטי נפטר בדוביל שבנורמנדי ב-2003. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה ב-1994) בבית הקברות של מונמארטר.
בנו, ז'אן-כריסטוף קאמלוטי, וכלתו, אריאן, ניהלו את תיאטרון מישל בשנים 2003–2008.

## פרסים ואותות כבוד
*חבר בחברה הלאומית לאמנויות יפות
*לגיון הכבוד בדרגת אביר

## יצירתו
### עיבודים
* 1955 - (איזבל והפליקן) בתיאטרון אדווארד השביעי *Isabelle et le pélican*, בבימויו
* 1990,- *Bisous, bisous* מאת דרק בנגפלד, בבימויו

### מחזות מקוריים

## מחזות
מארק קאמולטי כתב כ-40 מחזות שתורגמו ל-18 שפות והוצגו ב-55 מדינות.
*Don't dress for dinner) Pyjamas Pour Six) (ארוחה בהפתעה)

## בעברית
*Boeing Boeing - *בואינג-בואינג* - נוסח עברי של דורי פרנס - הוצגה בתיאטרון הקאמרי ב-2007 בבימוי לזלי לוטון
*Pyjamas Pour Six - *ארוחה בהפתעה* - נוסח עברי של מירב יצחקי - הועלה בבית צבי ב-2010 בבימוי גיל אמיתי
*Sexe et jalousie - *דינג-דונג* - - נוסח עברי של יונתן אסתרקין - הועלה בבית צבי בשנת 2012

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר ברודוויי וורלד, 30 במרץ 2012

קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1923
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2003
צמצם תאורה

**צמצם תאורה** הא הרכיב האופטי במערכת הקובע את כמות האור במערכת. הדמייתו במרחב העצם היא אישון הכניסה, והדמייתו במרחב הדמות היא אישון היציאה. מלבד צמצם התאורה, במערכת קיים גם צמצם שדה שהוא הרכיב הקובע את שדה המערכת.

## מציאת צמצם התאורה

כדי למצוא את צמצם התאורה במערכת אופטית, אנו נדרשים להבחין בין 2 סוגי מערכות: מערכות לעצם קרוב ומערכות לעצם רחוק.
עבור מערכות עצם רחוק אנו מניחים שקרני האור מגיעות במקביל, ואילו עבור מערכות עצם קרוב קרני האור אינן מקבילות אלא בעלות זווית כלשהי.
השלב הראשון במציאת צמצם התאורה הוא להדמות את כל הרכיבים של המערכת למרחב העצם (בדרך כלל הדמיה שמאלה).
לאחר מכן, עבור מערכות עצם רחוק אנו ניקח את הרכיב במרחב העצם בעל הקוטר הקטן ביותר (כיון שהקרניים מקבילות - הרכיב הקטן ביותר הוא זה שיגביל אותנו). ועבור מערכת עצם קרוב - נשלח קרניים מהעצם אל קצות הרכיבים במרחב העצם - ואנו נבחר את הרכיב בעל הזווית הקטנה ביותר.
הרכיב שבחרנו בשלב זה הוא אישון הכניסה. במידה והוא רכיב ממשי - אזי הוא גם יהיה צמצם התאורה. במידה והוא הדמיה צמצם התאורה יהיה הרכיב שאותו הדמנו כדי לקבל את אישון הכניסה.
לאחר שמצאנו את צמצם התאורה, אנו נרצה למצוא את אישון היציאה - כלומר הרכיב במרחב הדמות שאחראי על כמות האור שתצא מהמערכת. כדי למצוא אותו אנו צריכים להדמות את צמצם התאורה למרחב הדמות (בדרך כלל ימינה) וההדמיה תהיה אישון היציאה, במידה ולא ניתן להדמות את צמצם התאורה, כיון שהוא הרכיב האחרון במערכת - צמצם התאורה יהיה גם אישון היציאה.

 
קטגוריה:ציוד צילום
קטגוריה:אמצעים אומנותיים בצילום
קטגוריה:מכשירים אופטיים
צמצם שדה

**צמצם השדה** הוא הרכיב במערכת אופטית הקובע את שדה הראיה של המערכת. הדמייתו של צמצם השדה במרחב העצם הוא חלון הכניסה, והדמייתו במרחב הדמות הוא חלון היציאה.

## מציאת צמצם השדה
כדי למצוא את צמצם השדה במערכת אופטית, אנו צריכים לדעת מיהו אישון הכניסה, נשלח ממרכז אישון הכניסה (נק' החיתוך של אישון הכניסה עם הציר האופטי) קרניים אל שאר רכיבי המערכת במרחב העצם - הרכיב שיוצר את הזווית הקטנה ביותר הוא יהיה חלון הכניסה. הרכיב שידמה אותו יהיה צמצם השדה (במידה והוא הרכיב עצמו - הוא יהיה גם חלון הכניסה וגם צמצם השדה), ההדמיה של צמצם השדה למרחב הדמות (בדרך כלל ימינה) תהיה חלון היציאה.

 

קטגוריה:ציוד צילום
קטגוריה:אמצעים אומנותיים בצילום
קטגוריה:מכשירים אופטיים
A Whiter Shade of Pale

**"A Whiter Shade of Pale"** (תרגום מילולי: גוון בהיר יותר של חיוורון, בישראל התפרסם השיר בשם: "בהיר יותר מחיוורון") הוא שיר הבכורה של להקת הרוק הבריטית פרוקול הארום, אשר פורסם במקור ב-12 במאי 1967. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-8 ביוני 1967, ונשאר במקום הראשון במשך שישה שבועות. כמו כן השיר הגיע למיקום החמישי במצעד הבילבורד האמריקני. הסינגל שייך לקבוצה מצומצמת של כ-30 סינגלים שמכרו לאורך השנים מעל ל-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.

השיר דורג במקום ה-57 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.

## הפקה
הטקסט המקורי של השיר הכיל ארבעה בתים, ולמרות זאת רק שני הבתים הראשונים נכללו בהקלטה המקורית של השיר. הלהקה נהגה לבצע את הבית השלישי של השיר בהופעות החיות, ואת הבית הרביעי ביצעה רק לעיתים נדירות. מנגינת הליווי של השיר, אשר נוגנה על אורגן האמונד, נכתבה בהשראת שתי יצירות של יוהאן סבסטיאן באך – "אריה על מיתר סול", ו"קנטטה מס' 140: התעוררנה!, קורא הקול" (Wachet auf, ruft uns die Stimme). השיר גם הושפע במידה מסוימת משירו של פרסי סלדג' "When a Man Loves a Woman".

נגן האורגן לשעבר של הלהקה, מתיו פישר, שביצע את נגינת האורגן בשיר, הגיש בשנת 2005 תביעה בבית המשפט העליון הבריטי נגד גארי ברוקר (הזמר של הלהקה) והמו"ל שלו, בטענה כי הוא היה שותף בכתיבת השיר וכי הוא זכאי לתמלוגים. פישר זכה במשפט ב-20 בדצמבר 2006, אך זכה ב-40% מהתמלוגים, במקום 50% כפי שהוא דרש, וכמו כן נקבע כי הוא יקבל תמלוגים רק על התקופה שלפני 2005. בעקבות כך, גארי ברוקר והמו"ל שלו ערערו על הקביעה וב-4 באפריל 2008 בית המשפט הבריטי לערעורים ביטל קביעה זו בשל העיכוב בהגשת תביעתו של פישר (38 שנים). בעקבות כך, פישר ערער בהמשך על קביעה זו בבית הלורדים ולבסוף ב-30 ביולי 2009 בית הלורדים פסק לטובתו של פישר.

## גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ג'ימי קאסטור, אנני לנוקס, ג'ו קוקר, מייקל בולטון, רינגו סטאר, בוני טיילר, האחים אברלי, שרה ברייטמן ופרסי סלדג'.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השיר באתר songfacts.com 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:בלדות רוק
קטגוריה:שירי רוק פסיכדלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיטליה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בספרד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אריסטה רקורדס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בצרפת
Oh, Pretty Woman

**Oh, Pretty Woman** (תרגום חופשי: הו, אישה יפה) הוא שיר מאת רוי אורביסון שפורסם במקור באוגוסט 1964 וזכה להצלחה עולמית. השיר נשאר שלושה שבועות ברצף במקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני, זאת בעת שלהיטי להקת הביטלס שלטו בעשרת המקומות הראשונים.

השיר דורג במקום ה-222 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. כמו כן השיר נכלל ברשימת 500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול.

## היסטוריה
השיר נכתב על ידי אורביסון וביל דס, בהשראת אשתו הראשונה של אורביסון, קלודט פראדי (Claudette Frady). אורביסון ודס היו בביתו של אורביסון בעת כתיבת השיר, וניסו למצוא השראה על ידי כתיבת כל מה שעלה במוחם. לאחר שקלודט ציינה בפניהם כי בכוונתה ללכת לעיר לקניות, אורביסון שאל אותה בתגובה אם היא זקוקה לכסף, ודס ציין בתגובה לכך "אישה יפה לא צריכה כסף". בעקבות כך אורביסון החל לשיר "Pretty woman walking down the street". לטענתם של דס ואורביסון עד שקלודט חזרה מהחנות, אורביסון ודס הספיקו לכתוב את כל השיר.

שלושה נגני גיטרה השתתפו בהקלטת השיר המקורי – בילי סנפורד, ג'רי קנדי וויין מוס.

הסינגל, מכר בעשרת הימים הראשונים לאחר צאתו לחנויות, יותר עותקים מכל סינגל עד אותו היום, ומאוחר יותר אף שבר את שיא המכירות של שבעה מיליון תקליטים.

### רשימות כל הזמנים

## גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ג'וני ריברס, אל גרין, קוני פרנסיס, ואן היילן, גרין דיי, ווסטלייף, בון ג'ובי, וברוס ספרינגסטין.

## אזכורים בתרבות
השיר היה שיר הנושא העיקרי בפסקול הסרט "אישה יפה" משנת 1990 בכיכובם של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס. על אף שבתחילה השם של הסרט היה אמור להיות שונה, יוצרי הסרט החליטו בסופו של דבר לרכוש את הזכויות לשימוש בשם השיר כשם של הסרט.

כמו כן, השיר נכלל לאורך השנים גם בסרטים שונים, בהם "טיפשים בלי הפסקה", "חלומות צעירים" (Weird Science) ובסדרת הטלוויזיה "פיוצ'רמה".

## קישורים חיצוניים

* עמוד השיר באתר songfacts.com 
## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על יופי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של גבר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר רקורדס
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (רומניה)

[שמאל|ממוזער|150px|[אדריאן נסטאסה, המועמד של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות רומניה בבחירות 2004]]
[שמאל|ממוזער|170px|[ויקטור פונטה, נשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וראש ממשלת רומניה]]
**המפלגה הסוציאל-דמוקרטית** (ברומנית: **Partidul Social Democrat** ובראשי תיבות: **PSD**) ברומניה המודרנית נוסדה ב-16 ביוני 2001, כאשר התאחדו מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
## פעילות
בבחירות של שנת 2004 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התמודדה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית הרומנית וקיבלו יחד 37,16% מהקולות לסנאט ו-36,64% מהקולות לבית הנבחרים והיו בכך לסיעה הגדולה ביותר. למרות תוצאות אלה, מועמד המפלגה לנשיאות רומניה, אדריאן נסטאסה, לא נבחר והמפלגה איבדה את מוקד הכוח העיקרי. לאחר הבחירות התפרקה השותפות בין המפלגות, כשהמפלגה ההומניסטית בחרה להצטרף לקואליציה, בעוד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה באופוזיציה.

בבחירות של 2008 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית השתתפה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית, שבינתיים שינתה את שמה למפלגה הקונסרבטיבית. הרשימה המשותפת לקחה חלק לאחר הבחירות בהרכבת הממשלה החדשה, אך באוקטובר 2009 פרשה ממנה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאופוזיציה.

ב-2012, בעקבות הדחת הממשלה על ידי הפרלמנט, הנשיא, טראיאן בססקו, הטיל את הרכבת הממשלה החדשה על נציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ויקטור פונטה.

הפעם האחרונה, נכון לדצמבר 2021, ראש הממשלה האחרון מטעם המפלגה היא ויוריקה דנצ'ילה, שממשלתה הופלה בנובמבר 2019, ושאר ראשי הממשלה שהחליפוה הם מהמפלגה הלאומית ליברלית.

## קישורים חיצוניים
 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומניה: מפלגות
פייסל אל-פאיז

**פייסל אל-פאיז** (בערבית: **فيصل الفايز**; נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פוליטיקאי ירדני המכהן כנשיא הסנאט הירדני. כיהן כראש ממשלת ירדן.

## חייו
אל-פאיז נולד ב־20 בדצמבר 1952 בעמאן לעאכף אל־פאיז, שיח' אל־משיאח' (שיח' השיחים) של שבט בני שאכר  הבדואי. למד במכללת דה לה סאל בעמאן ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת קרדיף, שם הוא קיבל תואר במדעי המדינה ב-1978. הוא קיבל את התואר השני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון בשנת 1981.

אל-פאיז שימש כקונסול הירדני בבריסל, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים בארמון המלוכה הירדני. לאחר מינויו של עבדאללה השני למלך ירדן ב־1999 מונה לראש הטקס המלכותי, וב־2003 מונה לשר החצר.

אל-פאיז מונה באוקטובר 2003 לראש ממשלת ירדן, בעקבות התפטרותו של עלי אבו א-ראע'ב. אל-פאיז התפטר מהתפקיד בעצמו באפריל 2005, לאחר שנמתחה עליו ביקורת על כך שלא היה מספיק רפורמיסטי. לאחר התפטרותו מונה בידי עבדאללה לראש הלשכה המלכותית, ומספר חודשים לאחר מכן מינהו עבדאללה לחבר הסנאט.

אל-פאיז נבחר ב־2010 לחבר בבית הנבחרים של ירדן, ושימש כיושב ראש הבית מנובמבר 2010 עדאוקטובר 2011.

באוקטובר 2015 מונה ליושב ראש הסנאט הירדני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארדיף
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1952
ציגאן

**ציגאן** (**Tzigane**) היא יצירה רפסודית ווירטואוזית לכינור מאת מוריס ראוול. היצירה בוצעה לראשונה באוקטובר 1924. פירוש השם הוא "צועני", אך הכוונה היא לא למוזיקה של הצוענים באירופה, אלא לסוג של מוזיקה עממית הונגרית עם השפעות צועניות, שהייתה פופולרית בקרב מלחינים קלאסיים, אשר שילבו אותה ביצירותיהם כדי להוסיף להן יסוד אקזוטי. 

## היסטוריה
הכנרת היהודייה-הונגרייה יֶלי ד'אוֹרָאני (Jelly d'Arányi), אחייניתו של יוזף יואכים, הזמינה אצל ראוול את היצירה, והיא מוקדשת לה. ראוול חיבר שתי גרסאות ליצירה: האחת בליווי תזמורתי והשנייה בליווי פסנתר המצויד בהתקן "לוּתֵיאָל" (luthéal). לותיאל היה התקן חדש (הפטנט עליו יצא בשנת 1919) שנועד להרכבה על פסנתר כנף רגיל, ואפשר ליצור כמה אפקטים צליליים באמצעות הפעלה של מנופים. באמצעות שילוב של כמה מנופים אפשר היה ליצור אפקט שהזכיר את צליל הצימבלום (כלי עממי שבו מנגנים באמצעות פטישונים על מיתרים המתוחים על תיבת תהודה, ושהיה נפוץ במוזיקה עממית הונגרית) וזה היה האפקט שמשך את ליבו של ראוול יותר מכול; מאוחר יותר השתמש בלותיאל גם באופרה שלו הנער והקסמים. 

הופעת הבכורה, בביצועה של אוראני ובליווי אנרי ז'יל-מרשה בלותיאל, התקיימה ב-15 באוקטובר 1924 באולם גאבוֹ בפריז; הופעת הבכורה של הגרסה המתוזמרת הייתה באמסטרדם, בביצוע הכנר סמואל דושקין עם תזמורת הקונצרטחבאו בניצוח פייר מונטה. חודש לאחר מכן ביצעה אוראני עצמה את היצירה בפריז עם תזמורת קולון בניצוח גבריאל פיירנה. ב-1925 כבר בוצעה היצירה לראשונה בליווי פסנתר רגיל, ללא לותיאל. הלותיאל לא צבר פופולריות וירד במהרה מהבמה, וכיום מנוגנת היצירה כמעט תמיד בליווי פסנתר, אם כי בשנים האחרונות שבו ונתגלו לותיאלים ישנים וכיום ניתן לשמוע ביצועים עם הצבעים הייחודיים שהכלי מפיק. 

## היצירה
"ציגאן" נפתחת בקדנצה ארוכה לכינור ללא ליווי, שאמורה להישמע כנגינה מאולתרת. הקדנצה מתחילה בצלילים ארוכים ואיטיים, אך האינטנסיביות שלה הולכת וגוברת והיא נעשית וירטואוזית יותר ויותר, עם צלילים מהירים וגבוהים ועם שלל "אפקטים מיוחדים" של נגינה בכינור: פיציקטו ביד ימין וביד שמאל, צלילים כפולים, אקורדים, טרמולו, נגינה בצלילים עיליים ("פלאז'ולט") וכן הלאה. בסוף הקדנצה מצטרף לכינור הפסנתר (או הנבל, בגרסה התזמורתית) בארפז' ארוך, שמביא את הקדנצה לידי סיום. אז מתחיל החלק המהיר יותר של היצירה, שהוא בעצם מחרוזת של ריקודים בסגנון צועני. 
אף על פי שראוול מזוהה על פי רוב עם הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה, היצירה הזו איננה דוגמה מובהקת לכתיבה אימפרסיוניסטית. ההרמוניות שלה טונאליות למדי, במיוחד בחלק המהיר, עם שימוש זהיר בהרמוניה מודאלית, ואלמנטים שנחשבו כמזוהים עם הסגנון הצועני, במיוחד הטרצה המוגדלת. 
כיום נהנית "ציגאן" מפופולריות רבה, והיא אחד מקטעי ההדרן הנפוצים.
## קישורים חיצוניים

* לותיאל באתר המוזיאון לכלי נגינה בבריסל, עם אפשרות להאזין לקטע קצר מתוך "ציגאן"
* [תווים](http://imslp.org/wiki/Tzigane_(Ravel,_Maurice)) של היצירה באתר IMSLP
* היצירה בביצוע עם לותיאל מקורי
* [היצירה בביצועו של [דוד אויסטרך]]

קטגוריה:יצירות מאת ראוול
קטגוריה:יצירות לכינור
יקיר באר שבע

אות **יקיר באר שבע** הוא עיטור הוקרה המוענק מדי שנה על ידי ראש עיריית באר שבע, לנבחרים מבין ותיקי באר שבע, שעסקו בפעילות ציבורית למען העיר ותושביה במהלך חייהם, כאות תודה והוקרה על תרומתם לפיתוח העיר והאדרת המוניטין שלה. האות מוענק אחת לשנה, ל-7 אנשים שנבחרים מקרב ההמלצות והמועמדויות שהוצגו.

## תהליך הענקת העיטור
כל תושב או ארגון רשאי להציג המלצה למועמדות. מועמדים זכאים הם אנשים מעל לגיל 60, תושב ותיק בעיר שתרם לה הרבה מעבר לתחום חובתו, או מי שאינו תושב אך תרם לפיתוחה ולמוניטין שלה, וכן מי שהגיע להישגים מיוחדים בתחום פעילותו ונודע כתושב באר שבע.

תהליך הבחירה, על פי התקנון המקורי של הענקת העיטור: תחילה נערך מיון של המועמדים ובחירת 12 מהם העומדים בקריטריונים, על ידי ועדת איתור (הכוללת חמישה חברים בראשות שופט בדימוס או דמות ציבורית אחרת); בהמשך נבחרו שבעת המועמדים על ידי "ועדת עיטור יקיר באר שבע", שכללה 20 חברים: ראש העיר, ארבעה חברי מועצת העיר, ו-15 אישי ציבור תושבי באר שבע שלפחות שניים מהם הם יקירי באר שבע; הוועדה הגישה את רשימת המועמדים הסופית לאישור מועצת העיר. בנוסף, מוענק משנת 2009 מדי שנה, גם עיטור "מפעל חיים"; המועמד או הארגון מוצע ל"וועדת איתור יקיר באר שבע" על ידי ועדה הכוללת את ראש העיר, שני חברי הוועדה ושני נציגי ציבור.

ב-2015 (לאחר 3 שנים בהן לא הוענק העיטור), שונה התקנון. לפי התקנון כיום, בחברי הוועדה נכלל רק חבר מועצה אחד - ראש העיר, והעיטור מוענק מדי שנתיים, על ידי חברי ועדת איתור שממונה מחדש על ידי מועצת העיר מדי שנתיים, בראשות שופט בדימוס; הוועדה בוחרת עד 7 יקירי העיר, וכן מועמד או ארגון לעיטור מפעל חיים.

העיטורים מוענקים מדי שנה בטקס שמתקיים ב"יום באר שבע", שנקבע בתאריך שחרור העיר במלחמת העצמאות - 21 באוקטובר, או בסמוך לו, אלא אם נקבע ונומק אחרת.

עיטור יקיר באר שבע הוענק לראשונה בשנת 1975 לפרופ' אליהו להמן. בפעם השנייה הוענק העיטור בשנת 1978 ל-14 אנשים. הפעם השלישית נערכה בשנת 1988 שבה חולקו 19 עיטורים.

נכון ל־2024 הוענקו 218 עיטורים ו-4 עיטורים על מפעל חיים.

בשנת 2013 יזמו מספר יקירי העיר: גואל דרורי, שושנה אגאג'ני, אביבה שגב, ודליה אהוד, את הקמת "פורום יקירי העיר באר שבע", שמטרתו קירוב ומפגשים תכופים בין יקירי העיר. את תפקיד יושב ראש הפורום ממלא מאז הקמתו, יקיר העיר לשנת 2012 גואל דרורי. נכון ליולי 2024, חברים בפורום 75 חברים ו-143 חברים שנפטרו.

### יקירי העיר באר שבע

## ראו גם
* יקיר ירושלים
* יקיר חיפה
* יקיר העיר תל אביב-יפו

## קישורים חיצוניים

* יקיר העיר, באתר עיריית באר שבע
* נוהל הענקת עיטור "יקיר באר שבע", באתר עיריית באר שבע

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:באר שבע
באר שבע
עלי אבו א-ראע'ב

**עלי אבו א-ראע'ב** (בערבית: **علي أبو الراغب**; 1946 – 4 בינואר 2026) היה מהנדס אזרחי ופוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן ה-33 מ-19 ביוני 2000 עד 25 באוקטובר 2003. הוא התפטר והוחלף בפייסל אל-פאיז.

## ביוגרפיה
עלי אבו א-ראע'ב נולד בעמאן בשנת 1946. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1967 באוניברסיטת טנסי בארצות הברית. הוא היה המנהל הניהולי של החברה הלאומית להנדסה ולקבלנות בשנים 1971–1991. מאוחר יותר שימש שר התעשייה והמסחר. הוא גם היה שר משאבי האנרגיה והמינרלים בין השנים 1991–1993 ונבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1993.

אבו א-ראע'ב התמנה לראש ממשלת ירדן ב-19 ביוני 2000, לאחר שהחליף את עבד א-ראוף א-רוואבדה. בממשלתו הראשונה הוא כיהן גם כשר ההגנה. אבו א-ראע'ב הרכיב ממשלה שנייה ב-14 בינואר 2002 וממשלה שלישית ב-21 ביולי 2003. בסך הכל הוא כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך שלוש שנים, בסופן התפטר מהתפקיד לאחר שהואשם בשחיתות ובקשרים מפוקפקים עם אנשי עסקים עיראקיים ומקורביו של סדאם חוסיין. הוא הוחלף ב-25 באוקטובר 2003 על ידי פייסל אל-פאיז.

נפטר ב-4 בינואר 2026.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי ההגנה של ירדן
קטגוריה:שרי אנרגיה
קטגוריה:שרי תעשייה ומסחר
קטגוריה:מהנדסים אזרחיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טנסי
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:ירדנים ממוצא פלסטיני
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ירדנים שנפטרו ב-2026
עבד אל-כרים אל-כבאריתי

**עבד אל-כרים אל-כבאריתי** (ערבית: **عبد الكريم الكباريتي**; נולד ב-15 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן בשנים 1996–1997.

אל-כבאריתי נולד בעמאן בירת ירדן ב-15 בדצמבר 1949 למשפחה חשובה שמוצאה מעקבה. הוא למד גאולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ולאחר מכן קיבל תואר שני בעסקים ופיננסים בהצטיינות באוניברסיטת סנט אדוארד שבטקסס בשנת 1973.

אל-כבאריתי נבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1989 כנציג מחוז מעאן, וכיהן כשר העבודה והתיירות בממשלתו של מודר בדראן. לאחר מכן, בשנת 1995, הוא מונה על ידי המלך חוסיין לשר החוץ. הוא נודע ביחסו הקרוב עם ישראל וסוריה, ולעומת זאת הפגין יחסים צוננים כלפי עיראק של סדאם חוסיין. אל-כבאריתי מונה בידי חוסיין לראש ממשלת ירדן ב-4 בפברואר 1996 כשהוא מחליף את קודמו זיד בן שאכר. במקביל לכהונתו כראש ממשלה נשאר גם שר החוץ. בתפקיד ראש הממשלה נשא כשנה, והוא הוחלף ב-19 במרץ 1997 בידי עבד א-סלאם אל-מג'אלי.

כיום משמש אל-כבאריתי כחבר דירקטוריון בבנק כווית-ירדן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי התיירות של ירדן
קטגוריה:שרי ההגנה של ירדן
קטגוריה:שרי החוץ של ירדן
קטגוריה:אנשי עסקים ירדנים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנט אדוארדס
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בריטיות
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1949
נאמנות כפולה (אתיקה)

**נאמנות כפולה** היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.

בתחום האתיקה מדובר על מצב בו אדם חב חובת נאמנות לשני גופים, אשר פעולה למען האחד עלולה לבוא בסתירה לחובת נאמנותו למען האחר:
*רופא חייב לאזן בין חובת נאמנותו למטופל אל מול חובת הנאמנות למוסד, או למערכת, בה הוא פועל. בישראל, על פי כללי האתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל: , אולם העסקתו במסגרת של קופת החולים, או כל מערכת רפואית אחרת המטילה מגבלות על היצע הטיפול הרפואי על פי סל הבריאות, עלולה להביאו לידי מצב של נאמנות כפולה. הדילמה המוסרית נובעת מהשאלה האם הנאמנות של הרופא היא למעסיקו ולחוקי המדינה או למחויבותו המוסרית למטופל. דוגמה קיצונית לדילמה זו הוא רופא שהתבקש על ידי ממשלה להעריך את כושרו של אסיר לעמוד בעינויים.
*חסיון מקורות - במקרה בו הוא מגלה עבירה על החוק, האם נאמנותו של עיתונאי היא למקור המידע שלו או לחוקי המדינה.
*אצל רואה חשבון, עורך דין, סוכן ביטוח, עובד סוציאלי, מטפל זוגי או פסיכולוג (ופסיכיאטר) קיימת דילמה בין הנאמנות ללקוח/מטופל או הקשר האישי שטיפח איתו, לבין הנאמנות לחוק המדינה ולמערכת בה הוא מועסק. יכולים להיות גם מצבים בהם לבעל המקצוע יש חוץ מהקשר המקצועי עם הלקוח קשר או תפקיד מקצועי נוסף הקשור בצורה ישירה או עקיפה ללקוח. העלול לערב בקשר המקצועי עם הלקוח שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח (למשל כאשר יש לבעל המקצוע עניין אישי בעסקה שמבצע הלקוח). מקרה נוסף הוא כשיש לבעל המקצוע מחויבות כלפי לקוח אחר שעלולה לגרום שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח. בחלק מהמקצועות נכתב קוד אתי שיסדיר מקרים כאלו.

מקרה שונה של נאמנות כפולה אתית נמצא אצל ילדים להורים גרושים, שכל אחד מהם מנסה לגייס את הילד למאבק נגד ההורה השני תוך "כריתת ברית" עם הילד כנגד ההורה השני. ילדים כאלו עלולים לחוש גם נאמנות כפולה כלפי בן הזוג החדש של הורה אחד מול ההורה הטבעי השני.

## ראו גם
* ביואתיקה
* המתת חסד
* ניסויים בבעלי חיים
* סחר באיברים

## הערות שוליים

קטגוריה:מושגים באתיקה
נאמנות כפולה (פוליטיקה)

**נאמנות כפולה**  היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.

בפוליטיקה נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שקיים פוטנציאל עימות של האחד עם השני. לדוגמה, נאמנות כפולה לשתי מדינות נמצא אצל מהגרים שנשארו להם רגשות חזקים של נאמנות לארץ המוצא שלהם. נאמנות כפולה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במקרה של קונפליקט בין שתי המדינות.

דוגמאות לטענות על נאמנות כפולה:
*הקתולים כפופים לאפיפיור בענייני דת. לעיתים נאמנות זו נתפסת כנאמנות כפולה על ידי מתנגדי הכס הקדוש, טענה זו הופנתה גם כלפי ג'ון קנדי במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית. בתקופת הרפורמציה באנגליה, אישים כמו תומאס מור, מרי, מלכת הסקוטים ואדמונד קמפיון, נשפטו והוצאו להורג בגלל הנאמנות הכפולה לכאורה שלהם לאפיפיורות והבגידה בכתר שגרמה נאמנות כפולה זו.
*במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרו אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני כולל כאלו שנולדו בארצות הברית והוכנסו למחנות מעצר.
*המיעוט הגרמני-רוסי באוקראינה ורוסיה הלבנה והמיעוט הגרמני-בלטי הוכיחו נאמנות כפולה והחליפו נאמנות בתקופת הכיבוש הנאצי לטובת שיתוף פעולה עם הנאצים.
*יהודים הואשמו פעמים רבות במהלך ההיסטוריה בנאמנות כפולה, למשל במאה ה-1 על ידי הרומאים, על ידי הצרפתים במהלך משפט דרייפוס, בעידן סטלין בברית המועצות, ובתקופת מלחמת המפרץ בארצות הברית הוטחו האשמות נגד יהודים שעודדו את הפלישה לעיראק בטענה שהם עושים זאת מתוך נאמנות לישראל ולא מנאמנות לארצות הברית.
*ממשלת איראן מאשימה את המיעוט הבהאי שיש לו נאמנות למעצמות זרות.
*במדינות המוצא של מתנדבי המח"ל במלחמת העצמאות הועלו נגדם טענות על נאמנות כפולה.

## ראו גם
* אזרחות כפולה
* בגידה
* משרתם של שני אדונים
* אמריקאים ממוקפים

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:הגירה
קטגוריה:מדע המדינה
מרסלו טורקואטו דה אלבאר

**מרסלו טורקואטו דה אַלְבֶאַר** (בספרדית: **Marcelo Torcuato de Alvear**; 4 באוקטובר 1868 – 23 במרץ 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה מטעם מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי מ-12 באוקטובר 1922 עד 12 באוקטובר 1928.

## ביוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:עורכי דין ארגנטינאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:ארגנטינה: אישים בספורט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1942
סמיר זיד א-ריפאעי

**סמיר זיד א-ריפאעי** (ערבית: **سمير زيد الرفاعي**; נולד ב-1 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן מ-14 בדצמבר 2009 עד ל-9 בפברואר 2011.

## ביוגרפיה
סמיר ריפאעי הוא בנו של ראש ממשלת ירדן לשעבר זיד א-ריפאעי ונכדו של סמיר א-ריפאעי, אף הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.

א-ריפאעי הוא בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס (1988). תואר שני בפילוסופיה וביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קיימברידג', בריטניה (1989). הקריירה הפוליטית שלו כללה את היותו מזכ"ל בית הדין המלכותי ההאשמי, ראש מחלקת העיתונאים ומשרד התקשורת של המלך עבדאללה השני, שר בית המשפט המלכותי ההאשמי בין השנים 2002-2003, ויועצו של המלך עבדאללה השני בשנת 2005.

א-ריפאעי מונה לראש ממשלת ירדן בדצמבר 2009. ביולי 2010 לקח חלק בפגישה ודיון בין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ומלך ירדן עבדאללה השני, במטרה לקדם את תהליך השלום עם הפלסטינים.

בפברואר 2011, בעקבות ההפגנות שפרצו במדינה כחלק מן האביב הערבי, הוחלף על ידי המלך עבדאללה השני בתפקיד ראש הממשלה במערוף אל-בח'ית. זאת לאחר שבעקבות ההפגנות במצרים בינואר 2011 החלו ההפגנות גם בירדן. בבירה עמאן התאספו אלפי בני אדם להפגנות הזדהות עם המפגינים במצרים, וקראו לסלק את מובארק מהשלטון. במקביל, נשמעו גם קריאות נגד ממשלת ירדן והעומד בראשה, שהואשם בעליית מחירי המזון והדלק ובהאטת הרפורמות הפוליטיות במדינה. בנוסף, החליט המלך עבדאללה השני להקציב 125 מיליון דולר כדי להגדיל את הסובסידיות על הדלק והודיע על העלאת השכר במגזר הציבורי.

בשנים 2013–2015 כיהן כיו"ר ועדת יחסי החוץ של הסנאט הירדני. בשנת 2015 מונה לסגן נשיא הסנאט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי ההגנה של ירדן
קטגוריה:ילדי מנהיגי מדינות
קטגוריה:בוגרי טריניטי קולג' (קיימברידג')
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ירדנים ממוצא פלסטיני
קטגוריה:האביב הערבי: אישים
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1966
טאהר אל-מסרי

**טאהר אל-מסרי** (בערבית: **طاهر المصري**; נולד ב-5 במרץ 1942) הוא דיפלומט ופוליטיקאי ירדני שכיהן ראש ממשלת ירדן בשנת 1991.

## ביוגרפיה
טאהר אל-מסרי נולד בשנת 1942 בשכם למשפחה פלסטינית מהאליטה הפוליטית והכלכלית של העיר, דודו חכמת אל-מסרי היה יושב ראש הפרלמנט הירדני ושני קרובי משפחתו היו ראשי עיריית שכם שמונו בזמן שלטון ישראל, מעזוז אל-מסרי וזעפר אל-מסרי.

בתחילת הקריירה שלו עבד בשירות החוץ הירדני ובין היתר היה שגריר ירדן בספרד, בצרפת, באונסק"ו, בבלגיה ובבריטניה. שימש כשר החוץ של ירדן במחצית השנייה של שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90. כשנחתם בפברואר 1985 הסכם שיתוף פעולה בין אש"ף לבין ממלכת ירדן, אל-מסרי יצא לברית המועצות על מנת להסביר את המדיניות הירדנית בסוגיה הפלסטינית. באוקטובר 1987 נכח אל-מסרי בפגישה של המלך חוסיין עם המזכיר האמריקני ג'ורג' שולץ, שהציע כינוס מעצמות להכרעה בסוגיה הפלסטינית. חוסיין סירב להצעתו של שולץ. בפרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987 חוסיין החליט על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, החלטה לה התנגד אל-מסרי. את ההכרזה על הניתוק ביצע חוסיין ללא להודיע מראש לשר החוץ שלו, שכעס מאוד על כך. אל-מסרי גם התנגד לפלישה לעיראק בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה.

ב-19 ביוני 1991 מונה אל-מסרי לראש ממשלת ירדן בידי המלך חוסיין, במקומו של מודר בדראן שהתנגד לפתיחת משא-ומתן חשאי עם ישראל. אל-מסרי, לעומת זאת, נתפס כליברל, ולכן מינה אותו חוסיין לתפקיד. אולם, בעקבות הבחירות שנערכו בירדן בנובמבר 1989 (הראשונות מאז ועידת רבאט ב-1974), עלה כוחם של האחים המוסלמים ושל ארגונים אסלאמיים אחרים בפרלמנט, שהתנגדו בכל תוקף להסכם מדיני עם ישראל. בהצבעת אי-אמון שנערכה בפרלמנט, הצביעו 50 מתוך 80 הצירים להפלת הממשלה. אל-מסרי מצא שידיו כבולות והתפטר לאחר כחצי שנה בתפקיד, ב-21 בנובמבר 1991, למרות הפצרותיו של המלך חוסיין. הוא הוחלף בידי קרוב-משפחתו של המלך זיד בן שאכר.

בהמשך כיהן אל-מסרי כיושב ראש הבית התחתון בפרלמנט הירדני. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן באוקטובר 1994 אל-מסרי התנגד לנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, בטענה שהעם הירדני לא יקבל יחסים חמים עם מדינה שהייתה עוינת במשך שנים רבות. הוא גם התנגד לסעיף בהסכם השלום שהכיר בריבונות ירדנית במקומות הקדושים בירושלים, כי לטענתו מקומות אלו כבושים ולכן ממילא לישראל אין שום ריבונות עליהם. כשהובא הסכם השלום לאישור בפרלמנט הירדני, אל-מסרי בחר להימנע.

אל-מסרי שירת במועצה ליחסי חוץ בשנת 2002 והוא נציב הליגה לחברה אזרחית. בשנים 2010–2012 היה יושב ראש הסנאט הירדני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:סגני ראשי ממשלות
קטגוריה:דיפלומטים ירדנים
קטגוריה:שרי ההגנה של ירדן
קטגוריה:שרי החוץ של ירדן
קטגוריה:שרי האוצר של ירדן
קטגוריה:שגרירים בבלגיה
קטגוריה:שגרירים בספרד
קטגוריה:שגרירי ירדן בצרפת
קטגוריה:שגרירי ירדן בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים באונסק"ו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת א-נג'אח
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת צפון טקסס
קטגוריה:אישים ממוצא מצרי
קטגוריה:ירדנים ממוצא פלסטיני
קטגוריה:ילידי 1942
יוסף בן עלים

**יוסף בן עלים**, או בגרסה התלמודית **בן אילם**, היה כהן ששירת בבית המקדש השני בסוף המאה הראשונה לפנה"ס וזכה לשמש במשך יום אחד בלבד ככהן גדול.

בזמן כהונתו של מתתיהו בן תאופילוס (הראשון), ביום הכיפורים, מנע מעצמו מתתיהו לשרת ככהן, בהיותו טמא כבעל קרי, ומסיבה זאת מינה ליום אחד את קרובו, הכהן יוסף בן עלים:

פסילתו זו של מתתיהו מלשמש בכהונה, היא כנראה הסיבה לחוק, לפיו 7 ימים לפני יום הכיפורים  וגם משתדלים שלא ירדם בליל הכיפורים.

התלמוד מוסיף על כך, כי בן אילם רמז למלך (הורדוס, על פי יוסף בן מתתיהו) שברצונו לקבל את משרת הכהונה הגדולה באופן קבוע וננזף על ידיו בתגובה:

## לקריאה נוספת
* דניאל שוורץ, על יוסף בן אילם ומותו של הורדוס, בתוך: **יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד** (עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן), הוצאת יד יצחק בן-צבי (1993), עמ' 65–74.
* דפנה ברץ, "יוסף בן אילם", בתוך: טל אילן וורד נעם, **בין יוספוס לחז"ל**, יד בן צבי, תשע"ז; כרך א: האגדות האבודות של ימי הבית שני, עמ' 417–424.

## הערות שוליים

קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני