So Close to What

***So Close to What*** הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הקנדית טייט מקריי. האלבום יצא לאור ב-21 בפברואר 2025, בהוצאת חברת התקליטים RCA רקורדס.

## רקע ותהליך יצירה
בדצמבר 2023 מקריי הוציאה את אלבומה השני, *[[Think Later]]*, שכלל שינוי סגנון למוזיקת דאנס-פופ בטוחה וסקסית יותר. הסינגל המוביל מהאלבום, "Greedy", הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, והאלבום עצמו נכנס לעשירייה הפותחת. באביב 2024 היא יצאה לסיבוב הופעות עולמי רחב, שבו הציגה את כישורי הריקוד שלה. במהלך סיבוב ההופעות היא המשיכה לכתוב שירים, מה שהוביל ליצירת האלבום *So Close To What*.

הופעתה הראשונה באצטדיון מדיסון סקוור גארדן התקיימה באוגוסט 2024, שם ביצעה לראשונה את השיר "It's OK I'm OK".

מקריי חשפה שהאלטר-אגו שלה, "טטיאנה", דמות שהיא אימצה בסיבוב ההופעות הקודם שלה, כתבה חלק ניכר מהשירים, כולל "Sports Car". באירוע האזנה שנערך בלוס אנג'לס על ידי ספוטיפיי, מקריי הסבירה ששם האלבום משקף את תחושותיה בגיל 21 - בין בגרות לתפיסת העצמי במדיה.

מקריי נאלצה להתמודד עם הדלפת שירים מתוך האלבום בתחילת שנת 2025. היא סיפרה שהייתה "הרוסה" כאשר גילתה שהפרויקט כולו עלה לרשת לפני מועד ההשקה המתוכנן וציינה שהגרסאות שהודלפו לא היו סופיות, חלק מהמילים וההפקה עדיין לא היו מוגמרים, דבר שהקשה עליה במיוחד. האירוע נחשף במהלך מסיבת האזנה של האלבום שנערכה ב-18 בפברואר 2025 בלוס אנג'לס, בשיתוף עם ספוטיפיי. בעקבות ההדלפה, מקריי החליטה לכתוב שירים חדשים כדי להחזיר לעצמה תחושת שליטה, בהם "Like I Do" ו-"Bloodonmyhands".

## קידום
הסינגל המוביל מהאלבום, "It's OK I'm OK", יצא לאור ב-12 בספטמבר 2024.

ב-24 בינואר 2025, מקריי הוציאה את הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Sports Car" הכולל גם קליפ שהושק יחד עם הסינגל. השיר נכתב והופק על ידי ראיין טדר, גרנט בוטין וג'וליה מייקלס. הקליפ בוים על ידי ברדיה זיינלי ועוצב על ידי ברט אלן נלסון. במהלך הצילומים מקריי התנסתה לראשונה בחבישת פאות, מה שהיא תיארה כמהלך מפחיד אך מרגש.

ב-20 בפברואר, ערב לפני יציאת האלבום, מקריי ביצעה שירים מהאלבום בשידור חי בטיקטוק לראשונה.

ביום צאת האלבום הוציאה וידאו קליפ לשיר "Revolving Door" המשתמש בטכניקות של האצת מהירות והרצה לאחור כדי להמחיש את תחושת חוסר הוודאות והמעגליות.

ב-1 במרץ 2025 מקריי הופיעה בפעם השנייה בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" וביצעה שני שירים מתוך האלבום - "Sports Car" ו-"Dear God". בהופעה הראשונה, של השיר "Sports Car", מקריי הופיעה על במה עם כיסאות מתכת ומוקפת ברקדנים גברים בחליפות שצילמו אותה במהלך הביצוע. בהופעה השנייה, של השיר "Dear God", היא חזרה לבמה דומה בעיצוב מינימליסטי, והגישה ביצוע רגשי ואיטי יותר. מקריי הופיעה לראשונה על הבמה המרכזית בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2025 שנערך ב-7 בספטמבר בזירת UBS באלמונט, ניו יורק. היא פתחה את הופעתה בגרסה מינימליסטית ואורקסטרלית לשיר "Revolving Door", בלבוש ביקיני לבן מעוטר בתכשיטים נוצצים. במהלך ההופעה הופיעו לצידה רקדנים גבריים חשופי חזה, שיצרו אפקט דרמטי כאשר "קפאו" ואז חזרו לחיים עם התפתחות ההופעה. בהמשך ההופעה עברה מקריי לשיר "Sports Car", כשהיא משלבת ריקודים אנרגטיים, פופינג וטוורקינג.

### סיבוב הופעות
לקידום האלבום, מקריי תצא לסיבוב הופעות Miss Possessive Tour, שאמור להתפרש על פני 50 מופעים ברחבי צפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה, עם מופעי החימום ביני וזארה לארסון. סיבוב ההופעות צפוי להתחיל במרץ 2025 עם הופעה ראשונה במרכז פפסי שבמקסיקו סיטי וזארה לארסון תפתח את ההופעות באמריקה הצפונית והדרומית, בעוד ביני תצטרף להופעות באירופה ובבריטניה.

## הרכב
האלבום כולל 15 שירים. באלבום מקריי עבדה עם מפיקים כמו ראיין טדר, גרנט בוטין, אמיל הייני ולוסטבוי. בנוסף, היא שיתפה פעולה במיוחד עם איימי אלן וג'וליה מייקלס, אותן היא מתארת ככותבות שירים יוצאות דופן.

ישנם שני אמנים אורחים באלבום: פלו מילי, שמשתתפת בשיר "Bloodonmyhands", ובן זוגה של מקריי, דה קיד לארוי, בדואט "I Know Love". מקריי סיפרה שביצוע השיר עם בן זוגה היה תהליך משעשע ומעט מלחיץ, מכיוון שלא היו רגילים לשיר ברצינות אחד מול השנייה.

נושא האלבום מתמקד בתחושות בלבול סביב התבגרות והתחושות הקיומיות של גיל 21.

מקריי תיארה את האלבום כנסיוני יותר מבחינה מוזיקלית ולירית, עם תעוזה שלא נראתה ביצירותיה הקודמות. הרצועות הן בסגנון פופ עכשווי, עם השפעות משנות ה-2000 עם השפעות R&B וסינתיסייזרים. מקריי הסבירה שהיא מתכננת את השירים כיום בצורה הוליסטית, תוך דמיון של ההופעה על הבמה והקהל ששר איתה.

### השירים
השיר "Miss Possessive", שגם נתן את שמו לסיבוב ההופעות של מקריי המלווה את האלבום, פותח את האלבום עם מקצב קצבי חזק. שיר זה היה הראשון שהתווסף לרשימת שירי האלבום. NME ציינו כי השיר מזכיר את הסגנון של סיארה והפוסיקט דולז. השיר "" משלב אווירה חושנית עם מסר פשוט, מציג נגיעות אלטרנטיביות לצד דאנס-פופ, ומזכיר את סגנונו של קלווין האריס. השיר "Revolving Door" משלב הפקה בסגנון דאנסהול ומתאפיין בקצב גבוה יותר מכל שיר אחר שביצעה בעבר. הוא עוסק בתחושת התקיעות במערכת יחסים לא מוגדרת שאין בה התקדמות, אך קשה לצאת ממנה. הוא מתואר כבלדת רייב בסגנון השירים הניסיוניים מאלבומה של בריטני ספירס *[[In the Zone|In The Zone]]* משנת 2003.

הרצועה "Dear God" מתארת את הרצון לשכוח מערכת יחסים כואבת, בדומה לנושא בקליפ של אריאנה גרנדה "We Can’t Be Friends". השיר "Purple Lace Bra", נכתב עם איימי אלן ומתאר את המציאות המורכבת של להיות אישה.

מקריי שיתפה שהשיר "Sports Car" נועד ללכוד את האדרנלין של אהבה, סקס והתרגשות, והשוותה את התחושות לנהיגה במכונית ספורט. בשיר יש התייחסות מוזיקלית ליינג יאנג טווינס, עם פזמון בלחישה. השיר זכה להשוואות לשיר "Buttons" של הפוסיקט דולז, בזכות המקצב הסקסי והאנרגטי. השיר "Signs" נולד מתוך שיחה קצרה עם איימי אלן על הקושי של גברים להבין רגשות ללא הסבר מפורט. הוא מתאפיין בהפקה מלוטשת, אך חלק מהמילים בו נתפסות כלא מתוחכמות. הדואט "I Know Love" עם בן זוגה דה קיד לארוי מתאפיין באווירת רומנטיקה מודרנית עם מקצב היי-האט טרפי. מקריי סיפרה שהיא חיפשה אמן שישתתף בשיר, ולארוי הציע לשיר בית. לאחר שהקליטו את הקטע, הם החליטו לשפר את השיר עוד יותר.

השיר "Like I Do" עוסק בקנאה נשית, משלב הפקת R&B ומציג את הצד התחרותי של הדמות "טטיאנה". השיר "No I'm Not In Love" מציג גישה שובבה, כאשר מקריי מכחישה רגשות ברורים, תוך שמירה על הומור עצמי.

השיר "Means I Care" משלב הפקה בסגנון דאנסהול המזכיר את ריהאנה בתחילת דרכה. לקראת סוף האלבום, האנרגיה מעט יורדת עם שירים כמו "Green Light" ו-"Nostalgia", שבו מקריי מציגה את יכולות השירה שלה לצד גיטרה אקוסטית. השיר "Greenlight" מתאר את המורכבות הרגשית של התגברות על מערכת יחסים כואבת. הבלדה אקוסטית "Nostalgia" עוסקת בקושי להיות נוכחת ברגע, מתוך פחד להיפגע ומביטה לאחור על החיים והמשפחה.

## ביקורות

סוכנות הידיעות *[[Associated Press]]* ציינה את השירים הבולטים באלבום כ-"Sports Car", "Purple Lace Bra", ו-"It's OK I'm OK", המשלבים מקצב קליט ופזמון מושך. המבקרים משווים את סגנונה לבריטני ספירס, אך מציינים שהיא עדיין לא הגיעה למעמד של "נסיכת הפופ", אם כי היא מתקרבת לכך.

בביקורת שהתרסמה ב-NME, נכתב כי האלבום מזכיר את סגנונן של אמניות משנות ה-2000 כמו ריהאנה, בריטני ספירס והפוסיקט דולז וכי בסך הכל, האלבום מציג אוסף יציב של שירי פופ קליטים, המדגישים את הביטחון העצמי והסגנון הסקסי של מקריי, לצד צדדים רגשיים ושירים עם נושאים מגוונים.

האלבום נכלל ברשימה "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2025 עד כה" של מגזין בילבורד.

### רשימות סוף שנה

## הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 וזהו האלבום הראשון של מקריי שמגיע למקום הראשון במצעד. האלבום צבר 177,000 יחידות אלבום שקולות בשבוע הראשון בארצות הברית, נכון לשבוע שהסתיים ב-27 בפברואר 2025, מתוכן 105,000 הגיעו מהזרמות (שווה ערך ל-137.3 מיליון הזרמות רשמיות לפי דרישה) ומכירות האלבום עמדו על 71,000 עותקים. זהו שבוע הבכורה הגדול ביותר לאלבום אולפן של אישה מאז ספטמבר 2024, כשסברינה קרפנטר הוציאה את האלבום *[[Short n' Sweet]]*.

## הפצה
האלבום יצא במספר גרסאות: גרסה דיגיטלית סטנדרטית עם 11 שירים, גרסה פיזית (CD, קלטת, תקליט) עם 13 שירים וגרסאות דיגיטליות עם 15, 16 ו-18 שירים (הגרסה עם 18 שירים נמכרה בלעדית בחנות הרשמית של מקריי).

## פרסים ומועמדויות

## רשימת רצועות

;הערות
* המהדורה הפיזיות של האלבום כוללות רשימת רצועות שונה של 13 רצועות. "Bloodonmyhands", "I Know Love", "Like I Do" ו-"Means I Care" מושמטים. "Signs" ו-"Revolving Door" רשומים כרצועות חמש ושבע, בהתאמה, כאשר רצועות בונוס "Better Than I Was" ו-"Call My Bluff" מופיעות כרצועות אחת עשרה ו-12, בהתאמה. שאר השירים נשארים בסדר המקורי שלהם.
## מיקומי שיא

### מצעדי סוף שנה

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי טייט מקריי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האירי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס