open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
וודהאם קולג'

**וודהאם קולג**' (באנגלית: **Wadham College**) הוא ממכללות אוניברסיטת אוקספורד שב. הוא נמצא במרכזה של אוקספורד. הקולג' נוסד ב-1610 על ידי דורות'י וודהאם, אלמנה ממוצא מכובד בדבון ובסומרסט, שהוציאה לפועל את רצונו של בעלה המנוח ניקולס וודהאם. האדריכל כריסטופר רן, מבוגרי הקולג', נהג לקיים פגישות קבועות בוודהאם קולג' עם אנשי מדע מובילים בתקופתו כרוברט בויל ורוברט הוק, במסגרת "המועדון הפילוסופי של אוקספורד". גרעין זה של מדענים ייסד לבסוף את החברה המלכותית.

על בוגריו המפורסמים של הקולג' נמנים האדריכל כריסטופר רן, הפיזיקאי רוברט בויל, המתמטיקאי רוג'ר פנרוז, המדינאי המלזי עבדול חלים, ראש ממשלת ניו זילנד ויליאם פוקס, אבי הצי הבריטי רוברט בלייק, הפוליטיקאי מייקל פוט ההיסטוריון אלן בולוק והשחקניות רוזמונד פייק ופליסיטי ג'ונס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:מכללות אוניברסיטת אוקספורד
מיסטו

**מיסטו** (בפורטוגזית: **Mixto Esporte Clube**) הוא מועדון כדורגל מברזיל. המועדון נוסד בשנת 1934 בעיר קויאבה. הקבוצה שיחקה בעבר מספר פעמים בדרג הבכיר של אליפות ברזיל בכדורגל.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1934 בעיר קויאבה על ידי קבוצת גברים ונשים. שם המועדון – "מיסטו" – מסמל פתיחות לשני המינים ולכל הגזעים.

בשנת 1943 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות מדינת מאטו גרוסו. בסך הכול זכתה באליפות זו 24 פעמים, בפעם האחרונה בשנת 2008.

בשנת 1976 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג הבכיר של האליפות הארצית. בסך הכול הופיעה במעמד זה שמונה פעמים, כאשר הופעתה האחרונה הייתה בשנת 1985, עונה בה סיימה במקום ה-14.

בליגת המשנה הברזילאית שיחקה "מיסטו" שש עונות: לראשונה בשנת 1971 ולפעם האחרונה ב-1989. הישגה הבולט ביותר היה המקום השישי בשנת 1982.

מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 מתנדנדת הקבוצה בין הליגה השלישית לליגה הרביעית. נכון לעונת 2025 היא משחקת בליגה הרביעית.

בהגביע הברזילאי השתתפה הקבוצה תשע פעמים, והישגה המרשים ביותר היה העפלה לשמינית הגמר בשנת 1989.

אצטדיונה הביתי של הקבוצה, "אצטדיון אוריקו גספר דוטרו", נבנה בשנת 1952 ומכיל כ-9,000 מקומות ישיבה. במקרים מיוחדים משחקת הקבוצה בארנה פנטנל.

הדרבי המקומי של "מיסטו", הנקרא "Clássico Vovô", נערך נגד דום בוסקו. עד היום התקיימו 65 משחקים, מהם ניצחה "מיסטו" 34 והפסידה 14.
## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מאטו גרוסו
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1934
גרמיו ברזיל

**גרמיו בראזיל** (בפורטוגזית: **Grêmio Esportivo Brasil**) הוא מועדון כדורגל מברזיל. המועדון נוסד בשנת 1911 בפלוטאס שבמדינת ריו גראנדה דו סול. הקבוצה שיחקה בעבר מספר פעמים בדרג הבכיר של אליפות ברזיל בכדורגל.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1911 בעקבות ויכוח פנימי במועדון ספורט קיים בעיר פלוטאס. הוא נוסד ביום העצמאות של ברזיל, ומכאן התווסף לשמו השם "ברזיל".

בשנת 1919 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה והיחידה באליפות מדינת ריו גראנדה דו סול.

בשנת 1978 שיחקה הקבוצה לראשונה בדרג הבכיר של אליפות ברזיל. הישגה הבולט ביותר היה בעונת 1985, כאשר הקבוצה הגיעה לשלב חצי הגמר והודחה על ידי באנגו. בסך הכול השתתפה הקבוצה בדרג הבכיר ארבע פעמים.

בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה 9 עונות, החל מ-1980 ועד הופעתה האחרונה ב-2021. הישגה הטוב ביותר היה המקום השמיני בשנת 2017.

מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 מתנדנדת הקבוצה בין הליגה השלישית לליגה הרביעית. נכון לעונת 2025 היא משתתפת במשחקי הליגה הרביעית.

בהגביע הברזילאי השתתפה 'גרמיו ברזיל" שבע פעמים, והישגה הגבוה ביותר היה הגעה לשלב השלישי במספר מהדורות.

בשנת 2009 היה אוטובוס הקבוצה מעורב בתאונת דרכים קשה, ובה נהרגו מספר שחקנים ומאמן השוערים, ו-20 שחקנים נוספים נפצעו.

אצטדיונה הביתי של הקבוצה, "אצטדיון בניטו פרייטס", נבנה בשנת 1943 ומכיל כ־18,000 מקומות ישיבה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ריו גראנדה דו סול
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1911
עבד אל-פתאח א-סעדי

**עבד אל-פתאח א-סעדי** (בערבית: عبد الفتاح السعدي; ? – 13 באפריל 1929) היה פוליטיקאי ערבי־פלסטיני ששימש כחבר באספה הכללית של האימפריה העות'מאנית וכראש עיריית עכו (1920–1927).

## ביוגרפיה
עבד אל-פתאח השתייך למשפחת סעדי, אחת המשפחות החשובות בעכו. המשפחה באה ממוצא שריפי ומתייחסת לשייח' הסופי סעד א-דין אל-ג'באוי, שמת ב־1305. עבד אל־פתאח ירש מאביו שטחי קרקע נרחבים, השביח אותם והגדיל את הכנסותיו. בין השאר היו בבעלותו בוסתנים ופרדסים בקרבת העיר וכן אדמות בכפר א-זיב (באזור אכזיב).

בשנים 1901–1904 שימש עבד אל־פתאח כיושב ראש מועצת המנהלים של הבנק החקלאי בעכו. בשנים 1904–1908 היה חבר בבית המשפט מדרג ראשון (מחכמת בדאית). עבד אל-פתאח היה חבר פעיל בוועד האחדות והקדמה באזור עכו, ונבחר לנציג מחוז עכו באספה הכללית של האימפריה העות'מאנית, בו כיהן עד 1917.

עם תחילת הכיבוש הבריטי באזור לקח חלק בפעילות הלאומית, ובשנת 1919 ייצג את עירו בקונגרס הלאומי הסורי, יחד עם שייח' אבראהים אל־עכי. בדצמבר 1920 השתתף בקונגרס הפלסטיני השלישי, שנערך בחיפה, ונבחר לחבר בוועד הפועל שנוסד באותו קונגרס. הוא
השתתף גם בקונגרס הפלסטיני השביעי ונבחר שוב לוועד הפועל.

בשנת 1920 מונה עבד אל־פתאח לראש עיריית עכו, והוא זכה בבחירות הראשונות בשנת 1927. במהלך כהונתו הביא לסלילת הדרך מתחנת הרכבת עכו לשער העיר, דרך המובילה לדרך חיפה–בירות, הביא לתאורת הרחובות והקים את גן העיר. בינואר 1923 הוענק לו אות קצין כבוד מטעם מסדר האימפריה הבריטית.

כמו רוב מנהיגי עכו זוהה עם האופוזיציה הפלסטינית, ויחסיו עם החוסיינים ועם המופתי אמין אל-חוסייני היו מתוחים. מתוקף חברותו בגוף הבוחר של המועצה המוסלמית העליונה מתח ביקורת קשה על חאג'ֵ אמין ועל שליטתו המוחלטת במינויים ובניהול, והאשים אותו בעברה על תקנון המועצה המוסלמית העליונה, האוסרת על חבריה להחזיק במשרה בשכר, מלבד הוראה.

עבד אל־פתאח נפטר ב־13 באפריל 1929 משפעת.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית עכו
קטגוריה:ראשי עיריות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:חברי האספה המחוקקת של האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:נפטרים ב-1929
תאופיק עבדאללה

**תאופיק חקי אל־עבדאללה** (?–18 באוקטובר 1934) היה פוליטיקאי ערבי־פלסטיני שכיהן כראש עיריית עכו (1929–1934).

## ביוגרפיה
אל־עבדאללה נבחר למועצת עיריית עכו בבחירות באפריל 1927, אך התפטר ביולי אותה שנה.

עבדאללה השתתף בוועידה השביעית של הקונגרס הערבי-פלסטיני, שהתקיימה ביוני 1928 בירושלים, ובה נבחר כחבר הוועד הפועל הערבי (כאיש האופוזיציה, נמנה עם סיעת הנשאשיבים) וכסגנו של נשיא הוועד, מוסא כאזם אל-חוסייני, לצד יעקוב פראג'. הוועד הפועל החדש בחר לאחר כינונו בלשכה לניהול ענייניו, ועבדאללה נבחר גם לחבר הלשכה.

ב־13 באפריל 1929 נפטר ראש עיריית עכו עבד אל-פתאח א-סעדי. ב־26 ביוני 1929 נתקיימו בחירות לשני מושבים בעירייה: מושבו של עבד אל־פתאח א־סעדי ומושבו של זאכי פיידון שהתפטר. בבחירות נבחר עבדאללה לצד ראשיד פידה למועצה, ולאחר מכן מונה לראש העירייה. המינוי אושר על ידי ממלא מקום המזכיר הראשי של ממשלת המנדט ב־22 ביולי.

מאז סתיו 1929 כמעט ולא לקח חלק בפעולות הוועד הפועל הערבי והשתתף בישיבה אחת בלבד שלו, שנערכה ב-21 בינואר 1930, ובה נבחרה המשלחת הפלסטינית ללונדון. עבדאללה התנגד בישיבה לשיגור המשלחת ובעיקר נגד הכללת עובדי ציבור בה (ראע'ב נשאשיבי, ראש עיריית ירושלים, ואמין אל-חוסייני, נשיא המועצה המוסלמית העליונה).

בינואר 1930 הקים יחד עם שייח' אסעד שוקיירי מעכו את המפלגה הליברלית, שקראה לפעולה למען עצמאות מלאה לפלסטין, וכצעד ראשון בדרך לעצמאות, קראה לכינון ממשלה מקומית, שתהיה אחראית בפני פרלמנט בעל סמכות מלאה.

במרוצת 1930 הסביר עבדאללה את אי-הופעתו לישיבות הוועד הפועל הערבי, בין היתר, ביחס שלילי השורר בוועד כלפי מחוזו. ג'מאל אל-חוסייני הציע לפטר אותו מתפקיד סגן נשיא הוועד, על שלא נכח בישיבותיו והיה עסוק בארגון מפלגה המתנגדת למשלחת הפלסטינית ללונדון ולוועד הפועל הערבי עצמו. על פי הצעתו של עזת דרוזה, החליט הרוב בוועד הפועל, שכל חבר במשרד הוועד הפועל שייעדר מישיבותיו ללא הסבר מספק במשך ארבע ישיבות רצופות, יפוטר. עבדאללה הופיע לישיבה הבאה, שהתכנסה ב-28 בדצמבר 1930, אך מאז הפסיק להשתתף בישיבות.
בנובמבר 1933 התפטר מחברותו בוועד הפועל הערבי.

בבחירות למועצת עכו ב־9 באוקטובר 1934 נבחר עבדאללה מחדש לעירייה.

תאופיק אל־עבדאללה נפטר ב־18 באוקטובר 1934, לפני שמונה מחדש לראשות העירייה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית עכו
קטגוריה:ראשי עיריות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:נפטרים ב-1934
חוסה חרי

**חוסה אנריקה חרי אורה** (בספרדית: **José Enrique Jerí Oré**; נולד ב-13 בנובמבר 1986) הוא עורך דין ופוליטיקאי פרואני שכיהן כנשיא פרו מאוקטובר 2025 עד פברואר 2026. הוא חבר במפלגת "אנחנו פרו" , ושימש כחבר הקונגרס של פרו החל משנת 2021. ב-26 ביולי 2025 מונה ליו"ר הקונגרס של פרו, ושימש בתפקיד זה עד למינויו לנשיא בעקבות הדחתה של נשיאת פרו דינה בולוארטה.

## ביוגרפיה
חרי נולד בלימה שבפרו. הוא למד משפטים באוניברסיטאות אינקה גרסילאסו דה לה וגה ופדריקו ויאריאל.

הוא נבחר לקונגרס של פרו בבחירות הכלליות בפרו בשנת 2021. ב-26 ביולי 2025 מונה ליו"ר הקונגרס של פרו, והפך לראשון בסדר הירושה לתפקיד נשיא פרו. ב-10 באוקטובר 2025 מונה לנשיא פרו, בשל הדחתה של הנשיאה דינה בולוארטה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי פרלמנטים
קטגוריה:פוליטיקאים פרואנים
קטגוריה:נשיאי פרו
קטגוריה:עורכי דין
קטגוריה:פרואנים שנולדו ב-1986
רצח מריק גבריאלוב

**רצח מריק גבריאלוב** היה פיגוע לאומני בו נרצח מריק גבריאלוב. גופתו נמצאה ברמאללה ועליה סימני ירי והתעללות. הפיגוע אירע ב-28 באוקטובר 2000 בתחילת האינתיפאדה השנייה.

## הפיגוע
ב-28 באוקטובר 2000 צעיר בן 25 בשם מריק גבריאלוב יצא מביתו בבני עי"ש ונעלם. לאחר זמן קצר נמצאה גופתו בתוך תא מטען של רכב שרוף ברמאללה. לפי דיווחי המשטרה, על גופתו נמצאו 15-20 פצעי ירי וכן סימני אלימות קשים.

החקירה העלתה כי גבריאלוב נסע באותו יום לפגישה עם שני פלסטינים בביתוניא הסמוכה לרמאללה, במסגרת ניסיון למכירת רכב. גורמי ביטחון העריכו כי במהלך הפגישה הוא נחטף ונורה למוות, והרכב שבו נמצא גופתו הוצת כדי לטשטש עקבות. סמוך לאחר הרצח פורסם ללא בסיס שרקע הרצח היה פלילי.

בדצמבר 2006 הותר לפרסום כי כוחות הביטחון עצרו את מוחמד צעידי מרמאללה, שהודה בביצוע הרצח יחד עם שותפו עצאם פרוך. על פי הודאתו, הם חטפו את גבריאלוב, ירו בו ולאחר מכן שרפו את הרכב כנקמה על מות אחיו. צעידי הודה גם במעורבות בפעולות טרור נוספות. היה פעיל הזרוע הצבאית של הפתח ממחנה הפליטים אל עמארי ליד רמאללה.

ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי צעידי ופרוך צפויים להשתחרר כחלק מהסכם חמאס-ישראל. ב-13 באוקטובר שוחררו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2000
קטגוריה:ישראל: פיגועי ירי
קטגוריה:רמאללה
קטגוריה:האינתיפאדה השנייה
הבית המופקר

**הבית המופקר** (באנגלית: **The Dissolute Household**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן ההולנדי יאן סטיין, שנוצר בסביבות השנים 1663–1664. היצירה מתארת סצנה ביתית רוויית הומור, ביקורת מוסרית וסמלים אלגוריים. הציור מוצג באוסף הקבע של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, בגלריה 542.
## תיאור היצירה
בציור זה נוהג סטייין להפוך את עצמו למושא הבדיחה, כשהוא מציב את דיוקנו במרכז סצנה של כאוס ביתי. דמותו שוזרת את אצבעותיה באלו של המשרתת, בזמן שהיא מוזגת יין לאשתו של האמן, היושבת לשולחן. סביבם שוררים בלגן והוללות: כוס שבורה, חתול וילדים משתוללים מוסיפים לתחושת אי־הסדר. מעל ראשי בני הבית תלויים סמלים המרמזים על גורל מר, ובהם סל עם קביים וקופסת קבצן, פעמונים ששימשו אזהרה מפני צרעת או מגפה, וקלף נסיך העלים – סמל לחוסר מזל. הציור מציג את הבית כמיקרוקוסמוס של חטא, פריצות וחוסר שליטה, כשהומור עצמי וביקורת מוסרית שזורים זה בזה.

## פרשנות
היצירה נחשבת אחת הדוגמאות המובהקות לנטייתו של סטייין לשלב הומור עם מוסר השכל. על פי הניתוח האיקונוגרפי, הסצנה מתארת בית שבו חטאי האדם – תאווה, זלילה, עצלות וחוסר מתינות - נגלים דרך הדמויות והחפצים. דמותו של האמן במרכז הציור מגלמת את נקודת המבט הסאטירית שלו, כשהיא מפלרטטת עם המשרתת בעת שאשתו שיכורה ואינה מודעת למתרחש. כך מעלה סטייין לדיון את חטא התאווה ואת כישלון המשפחה לשמור על מוסריותה.

בפינה השמאלית של הציור נראית אישה זקנה ישנה לאחר סעודה, והיא מייצגת את חטא העצלות. סמלים נוספים של חטא ופורענות נראים ברקע - מיתר לאוטה קרוע, בקבוק שבור ומזון פזור על הרצפה, המרמזים על חטא הזלילה. החתול האוכל את שיירי המזון והקבצן הנשקף מן החלון מוסיפים לתחושת ההידרדרות. היצירה כוללת התייחסות עקיפה לשבעת החטאים החמורים מן המסורת הנוצרית, והיא מהווה אלגוריה לחברה ההולנדית של המאה ה־17, שבה חוסר שליטה, עצלות ותאווה נתפסו כגורמים המערערים את יסודות הבית והחברה.

[250px|ממוזער|שמאל|[המשפחה העליזה]]
## השוואות ליצירות אחרות
נושא ההוללות הביתית והביקורת המוסרית מופיע ביצירות נוספות של יאן סטייין, שבהן תיאר משפחות, מסבאות ובתי עניים כסמלים להידרדרות הערכים ולחוסר שליטה. כמו ב**ה**בית המופקר, גם בציורים כגון המשפחה העליזה ו-The Inconsistent Household ניכרת אותה גישה סאטירית המשלבת הומור עם מוסר השכל.

בדומה ליצירה זו, גם בציורים האחרים משתמש סטייין בחפצים יומיומיים ובדמויות מגוחכות כסמלים לחטאי האדם – בקבוקים שבורים, כלי נגינה פגומים, חתולים משחקים ומזון פזור. האלמנטים הללו מהווים דימויים חוזרים הממחישים את שבעת החטאים החמורים ואת תפיסתו כי הבית, סמל לסדר החברתי, עלול להפוך למוקד של תוהו בשל חולשות אנושיות.

## הערות שוליים

קטגוריה:יאן סטיין: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:חתולים באמנות
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
צ'סטר לונג

**צ'סטר אייזיאה לונג** (באנגלית: **Chester Isaiah Long**; 12 באוקטובר 1860 – 1 ביולי 1934) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מטעם מדינת קנזס.

## ביוגרפיה
לונג נולד ב-12 באוקטובר 1860 בעיירה גרינווד טאונשיפ שבפנסילבניה, ובשנת 1865 עבר עם הוריו למחוז דייביס שבמיזורי, ומשם בשנת 1879 לעיר פאולה שבקנזס. הוא למד בבתי הספר המקומיים, ובשנת 1880 השלים את לימודיו בבית הספר להכשרת מורים בפאולה. לאחר מכן שימש כמה שנים כמורה, למד משפטים, ובשנת 1885 הוסמך לעריכת דין. באותה שנה החל לעסוק במקצועו בעיר מדיסין לודג', קנזס.

בשנים 1889–1893 כיהן כחבר הסנאט של מדינת קנזס. בשנת 1892 התמודד ללא הצלחה על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית (לקונגרס ה-53). בשנת 1895 נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרס ה-54 וכיהן בו עד מרץ 1897. לאחר הפסד בבחירות של 1896, נבחר שוב לקונגרסים ה-56, ה-57 וה-58, וכיהן בהם ממרץ 1899 עד להתפטרותו במרץ 1903, בטרם תחילת כהונת הקונגרס ה-58, כדי להתמנות לסנאטור.

הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו מ־4 במרץ 1903 עד 3 במרץ 1909. בבחירות של 1908 לא הצליח לזכות במועמדות מחדש.

במהלך כהונתו בסנאט שימש כיו"ר הוועדה לאוניברסיטת ארצות הברית (בקונגרסים ה-58 וה-59) וכחבר בוועדה למפקד האוכלוסין (בקונגרסים ה-59 וה-60).

בשנת 1911 עבר לוויצ'יטה, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. בין השנים 1921–1923 עמד בראש הוועדה לעדכון של חוקי מדינת קנזס. בשנת 1925 עבר לוושינגטון די. סי., שם המשיך בעבודתו המשפטית, ובשנים 1925–1926 כיהן כנשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית.

צ'סטר לונג נפטר בוושינגטון ב-1 ביולי 1934, ונקבר בבית העלמין "אולד מישן" בעיר ויצ'יטה, קנזס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1860
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1934
רצח אריה אגרניוני

**רצח אריה (ארנלדו) אגרניוני** התרחש בלילה שבין 7–8 במאי 2001, כאשר מחבלים פלסטינים חדרו לחוות בנימין שבקרבת היישוב איתמר בשומרון, וירו למוות באריה אגראניוני, תושב האזור ששמר באותה עת באתר בנייה. הרצח התרחש במהלך גל הפיגועים של האינתיפאדה השנייה.

## הרצח
בליל 7-8 במאי 2001 חדרו שני מחבלים פלסטינים לשטח חוות בנימין שברכס הגדעונים, סמוך ליישוב איתמר. במקום שהה אריה אגראניוני (48), תושב מעלה ישראל ואב לשלושה, ששימש כשומר באתר בנייה. מחבלים ירו בו מטווח קצר, פגעו בו בכ־9 יריות, נטלו את נשקו ונמלטו מהמקום. על פי חלק מהדיווחים נמצאו בגופו גם סימני דקירות. כוחות צה"ל ומשטרת ישראל שהוזעקו למקום פתחו בסריקות נרחבות, אך הרוצחים הצליחו להימלט לכיוון שכם.

גדודי חסן אל קאדי בפת"ח לקחו אחריות על הפיגוע. כך גם ארגון בשם חזבאללה פלסטין.

אגרניוני לווה בהלוויה המונית ונקבר בבית עלמין יצהר. על שמו נקראה החווה גבעת ארנון, עד שינוי שמה להר ינון.

בתכנון הפיגוע השתתף כמאל אבו וער תת-אלוף וחבר במשמר הנשיאותי של יאסר ערפאת, מבצע הפיגוע בפועל היה מוחמד ידכ.

ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי המחבל צפוי להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס-ישראל. וב-13 באוקטובר שוחרר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיגועים באינתיפאדה השנייה
קטגוריה:2001 בישראל
קטגוריה:יהודה ושומרון: פיגועי ירי
קטגוריה:איתמר: פיגועים
שמשון נלכד בידי הפלשתים

**שמשון נלכד בידי הפלשתים** (באנגלית: **Samson Captured by the Philistines**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן האיטלקי גוארצ'ינו, שנוצר בשנת 1619. היצירה נחשבת לאחת מנקודות המפנה החשובות ביצירתו של האמן ומשקפת את סגנון הבארוק האופייני לו. הציור נמצא באוסף המחלקה לציור אירופי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, ונרכש כתרומתם של מר וצ’ארלס רייטסמן בשנת 1984.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע שבו שמשון, לאחר שדלילה גזזה את מחלפות ראשו, נלכד בידי הפלשתים. דמותו של שמשון ממלאת את מרכז הקומפוזיציה, וגבו השרירי מתואר בפירוט רב כשהוא מתפתל במאבק עז להשתחרר מכבליו. סביבו מתגודדים אויביו, ותחושת תנועה מתוחה שורה על הסצנה כולה. הקומפוזיציה צפופה ומורכבת, והאור ממוקד בגוף הגיבור, המדגיש את רגע המאבק שבין כוח לתבוסה.

הציור מבוצע בשמן על בד ומידותיו 191.1 על 236.9 סנטימטרים. השימוש בתאורה חזקה ובזוויות גופניות קיצוניות ממחיש את הדרמה הפנימית ואת ההיבט התיאטרלי של הסצנה, המהווים מאפיינים מובהקים של הסגנון הבארוק.

## נושא ומשמעות
היצירה מתבססת על סיפורו של שמשון מספר שופטים. שמשון היה נזיר ישראלי שנמנע משתיית יין ומגילוח שערו, ומכוחו האדיר ביצע מעשי גבורה, בהם הריגת אריה בידיו והבסת צבא פלשתי באמצעות לחי חמור. כוחו נבע משערו הארוך, אך אהובתו דלילה בגדה בו וגזזה את שערו בזמן שישן. כתוצאה מכך איבד את כוחו, נתפס בידי הפלשתים ועיניו נעקרו.

גוארצ’ינו מתאר את הרגע הדרמטי שבו דלילה נמלטת מזירת המאבק, בעוד שמשון נאבק בחיילים שצרו עליו. הצופה רואה את גבו הרחב של שמשון מתוח במאמץ, כשהוא נלחם נגד גורלו הידוע מראש. המתח בין כוח פיזי לגורל בלתי נמנע מודגש באמצעות התאורה הדרמטית, הצבעוניות העמוקה ותנוחת הדמות הראשית, המשקפות את הסגנון הבארוקי של האמן ואת נטייתו להמחיש את השיא הרגשי של הסצנה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גוארצ'ינו: ציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:שמשון בציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
ויליאם פפר

**ויליאם אלפרד פפר** (באנגלית: **William Alfred Peffer**; 10 בספטמבר 1831 – 6 באוקטובר 1912) היה עורך דין אמריקאי, קצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית, מחוקק במדינת קנזס, וחבר הסנאט של ארצות הברית. פפר היה חבר המפלגה הפופוליסטית הראשון מבין שישה שנבחרו לסנאט — שניים מהם מקנזס. הוא היה מוכר בציבור בשל זקנו הארוך והבולט. שמו הועלה גם כמועמד אפשרי לנשיאות מטעם מפלגה שלישית בבחירות של 1896.

## ביוגרפיה
פפר נולד ב-10 בספטמבר 1831 במחוז קמברלנד שבפנסילבניה. הוא למד בבתי הספר הציבוריים, ובגיל 15 כבר החל ללמד בעצמו.
בשנת 1850 הצטרף ל"בהלת הזהב" ונסע לסן פרנסיסקו, קליפורניה. לאחר מכן עבר ב־1853 לעיירה פן טאונשיפ שבמחוז סנט ג'וזף באינדיאנה; ב־1859 עבר למיזורי; וב־1862 לאילינוי.

במהלך מלחמת האזרחים התגייס לצבא האיחוד כחייל פשוט, ובהמשך קודם לדרגת לוטננט משנה. במהלך שירותו שימש כקצין אספקה גדודי, כשליש פיקודי, וכן שירת כשופט־חוקר בוועדות צבאיות ובמטות מחוזיים.

לאחר סיום המלחמה למד פפר משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1865, והחל לעסוק בעריכת דין בקלארקסוויל שבטנסי. בשנת 1870 עבר לפרדוניה שבקנזס, המשיך לעסוק בעריכת דין, ורכש את העיתון Fredonia Journal, שאותו ערך והוציא לאור.

פפר נבחר לסנאט של מדינת קנזס וכיהן בו בין השנים 1874–1876. בהמשך עבר לעיר קופייוויל, שם ערך את העיתון Coffeyville Journal בשנת 1875, במקביל לעיסוקו בעריכת דין. בשנת 1880 שימש כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית, שתמכה במועמד ג'יימס גרפילד. בשנת 1881 התמנה לעורך העיתון Kansas Farmer, שיצא לאור בטופיקה.

בשנת 1891 נבחר פפר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית על ידי בית המחוקקים של קנזס, וכיהן בתפקיד עד 3 במרץ 1897. מסע הבחירות שלו קיבל חיזוק משמעותי בזכות פעילותה של האקטיביסטית מרי אליזבת ליס, שהייתה ממובילות התנועה הפופוליסטית. במהלך כהונתו בסנאט עמד בראש הוועדה לבדיקת סניפי שירות המדינה (במהלך הקונגרסים ה־53 וה־54).

בשנת 1896 ניסה להתמודד לכהונה נוספת אך הפסיד — למרבה האירוניה — למועמד פופוליסט אחר, ויליאם האריס. כתוצאה מכך היה פפר הסנאטור הפופוליסטי היחיד שהוחלף על ידי חבר מפלגתו.

לאחר מכן ניסה להתמודד לתפקיד מושל קנזס בבחירות 1898, אך גם שם נכשל. בשנים הבאות הקדיש את זמנו לכתיבה ולעיסוקים ספרותיים.

פפר נפטר ב-6 באוקטובר 1912 בעיר גרנולה שבקנזס, ונקבר בבית העלמין של טופיקה, תחת מצבה צבאית רשמית שניתנה לו על ידי ממשלת ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפופוליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1831
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1912
ויליאם האריס (פוליטיקאי מקנזס)

**ויליאם אלכסנדר האריס** (באנגלית: **William Alexander Harris**; 29 באוקטובר 1841 – 20 בדצמבר 1909) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מטעם מדינת קנזס.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
האריס נולד ב-29 באוקטובר 1841 בלוריי שבווירג'יניה, והיה בנו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ויליאם אלכסנדר האריס (1805–1864). בזמן שאביו כיהן בקונגרס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ולאחר מכן למד והשלים את לימודיו בקולומביאן קולג' (שלימים נקרא אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון) בוושינגטון די. סי., בשנת 1859. שנה לאחר מכן, ב-16 בינואר 1860, הצטרף למכון הצבאי של וירג'יניה (VMI) כתלמיד שנה שנייה. לפי הרישומים הרשמיים, הוא נרשם ממחוז פייג', אף שבפועל הגיע ממחוז פייק שבמיזורי. הוא למד לצד דמויות שעתידות היו להתפרסם, כמו רוג'ר פרסטון צ'ו, שהיה מאוחר יותר מפקד סוללת הסוסים של סטיוארט. האריס הצטיין בלימודיו, וסיים את לימודיו מוקדם – בדצמבר 1861 – במקום השביעי מתוך 35 תלמידים.

### שנות מלחמת האזרחים
לאחר תקופה קצרה כמדריך אימונים ביחידת ארטילריה ממחוז פייג', הוצב האריס לשירות תחת קולונל ויליאם פנדלטון, ובנובמבר 1861 עבר לשמש כשליש במטהו של הגנרל קדמוס וילקוקס. בינואר 1862 קודם לדרגת קפטן, אך ביולי של אותה שנה פרש ממטה וילקוקס והוצב כלוטננט ומהנדס חימוש בפועל בדיוויזיה של הגנרל דניאל הארווי היל. באביב 1863 קודם שוב לדרגת קפטן זמנית ומונה לקצין החימוש הראשי של דיוויזיית הגנרל רוברט רודס.
לאחר תבוסת צבא הקונפדרציה בקרב גטיסברג, ערק האריס מהצבא מתוך תחושת ייאוש. עם זאת, מקורות מסוימים מציינים כי ייתכן שסיבת עזיבתו הייתה סירוב הצבא לאשר את בקשתו לעבור ליחידת הפרשים של מייג'ור הארי ו. גילמור.

### תחילת דרכו בקנזס
בשנת 1865 עבר האריס עם אשתו החדשה, ילידת מחוז פייג', מרי ליינברגר, למדינת קנזס. זמן קצר לאחר מכן הועסק כמהנדס אזרחי בבניית מסילת הרכבת יוניון פסיפיק, תפקיד שבו החזיק עד 1868. באותה שנה עבר ללורנס, קנזס, שם מונה לסוכן של חברות הרכבת למכירת אדמות שהיו שייכות לשמורת הדלאוור ולאזורים סמוכים. בשנת 1884 עבר להתגורר בלינווד שבמחוז לוונורת', שם עסק בחקלאות ובגידול מקנה.

### קריירה פוליטית
בהמשך דרכו הלך האריס בעקבות אביו ופנה לפוליטיקה. הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית לקונגרס ה־53, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1893 עד 3 במרץ 1895, אך הפסיד בבחירות מחדש ב־1894. לאחר מכן כיהן בסנאט של מדינת קנזס בשנים 1895–1896, ונבחר לסנאט של ארצות הברית, שבו כיהן בין 4 במרץ 1897 ל־3 במרץ 1903. בשנת 1906 התמודד ללא הצלחה על משרת מושל קנזס. האריס נחשב לאדם היחיד מבין יוצאי צבא הקונפדרציה שאי פעם נבחר לתפקיד פוליטי בכיר במדינת קנזס.

### שנותיו האחרונות ופעילותו החקלאית
לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים שב האריס לעסוק בחקלאות, וזכה להערכה רבה בקרב חוגי החקלאים בשל גידול בקר מגזע השורטהורן. בהמשך שימש כסגן נשיא חברת הרכבת "דנוור, לרמי ונורת'ווסטרן".

האריס נפטר ב-20 בדצמבר 1909 בבית אחותו בשיקגו, לשם הגיע במסגרת עבודתו עם "האיגוד הלאומי לבעלי חיים". הוא נטמן בבית העלמין אוק היל בלורנס, קנזס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפופוליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1909
מוזיקת פלאג

**מוזיקת פלאג** (באנגלית: **Plugg music**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת טראפ, שהתפתח במהלך אמצע שנות ה-2010 בסאונדקלאוד, ונמצא בשימוש בקרב אמני סאות'רן היפ-הופ  מלודיים.

בניגוד למוזיקת הטראפ המיינסטרימית, המוגדרת על ידי הפקה בומבסטית ותופי היי-האט מרשרשים, מוזיקת פלאג נחשבת כז'אנר חלומי, נינוח, אטמוספירי, חללי, אווירי ומינימליסטי. כמו כן, הז'אנר מתואר כבעל אווירה שופעת וג'אזית המשלב כלי נגינה הרמוניים עם תכנות תופים דליל, מקוטע ורגוע עם מעט היי-האט, ובייסלניים עבים ועמוקים של Roland TR-808 . בנוסף לכך, במקום שימוש מרובה בהיי-האט, כמו במוזיקת הטראפ המיינסטרימית, ביצירות פלאג יש שימוש בדילוג ביטים, מצילות ותופי סנר. יתר על כן, מבחינה ווקאלית, מוזיקת פלאג נעה בין מקצבים אינסטרומנטליים ללא שירה, לבין שירים עם ראפ או שירה מלודית ורכה.

על פי מריו סנדרסן מ-*No Bells*, הז'אנר מיועד לשמיעה של אדם אחד בלבד "בכדי לחוות בדרך שהוא נועד להיות: טראנס של יום שלם".

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-2010 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
נשק טקסי

[ממוזער|חרבות ההכתרה של [הממלכה המאוחדת, משמאל לימין: Sword of Offering עטורת אבני החן, חרב המדינה וחרב הרחמים קורטנה.]]
[ממוזער|[סיף פרשים טקסי של חיל הנחתים של ארצות הברית.]]
[ממוזער|[תותח הצאר הוא תותח ענק שנועד לתצוגה בלבד ולעשיית רושם, ולא יכול לשמש לירי אמיתי.]]
**נשק טִקְסִי** הוא כלי נשק או שריון שנועד ליופי, טקסים ותצוגה ולא ללחימה אמיתית. לכן הדגש בו הוא בעיקר על יופי ונראות ופחות על מעשיוּת ויעילות. כלי נשק טקסיים מעוטרים לרוב במתכות יקרות (כמו זהב), אבני חן (בעיקר כאלו של מלכים) ותחריטים אמנותיים מורכבים. עיטורים שכאלו יכולים להיפגע ולהישחק בקרב ולכן כלי נשק כאלו לא משמשים ללחימה בפועל, אף על פי שבעבר חלק מהם היו כשירים גם לשימוש קרבי בעת הצורך. חרבות, פגיונות, האלברדים ואלות הם הנפוצים בתחום זה אך גם נשק חם משמש כנשק טקסי. נשק טקסי נמצא בשימוש לאורך כל ההיסטוריה, כולל בימינו.

נשק טקסי ניתן למצוא במגוון רב של מסגרות ושימושים:
* נשק של המלוכה – לרוב חרב. זוהי חרב ארוכה יקרה שעוברת בירושה ממלך למלך ולרוב גם משמשת להכתרה.
* "חרב המדינה" – סמל לאומי שמקורו (באירופה בעיקר) הוא לרוב בחרב המלוכה.
* "שריון מצעדים" – שריון לוחות מעוטר ומקושט (למשל: בתחריטי זהב) המשמש למצעדי ראווה ומצעדים צבאיים.
* אות הוקרה – כלי נשק מעוטר, לרוב עם כתובית הוקרה, שמהווה מתנה ופרס הוקרה על תרומה של מקבל הנשק לנותנו (לרוב, המלוכה או המדינה).
* נשק טקסי למשמר כבוד:
** חרב טקסית – משמשת לטקסים צבאיים ומשמרות כבוד. בחיל הים בחיל הנחתים של ארצות הברית יש עד היום שימוש בסיף פרשים כחרב טקסית.
** רובה טקסי – משמשת לטקסים צבאיים ומשמרות כבוד, כולל ירי מטח כבוד. רובה זה הוא לרוב בעל מעצה "ישן" מעץ וכולל גם כידון רובה. בארצות הברית נעשה שימוש ברובה M-14 למטרה זו, ואילו בישראל נעשה שימוש ברובי M16 מכודנים ובמשמר הכנסת ברובי גליל מכודנים.
** נשק מוט טקסי – משמרות כבוד באירופה חמושות לעיתים בנשק מוט דוגמת ההאלברד ואף שתאורטית הוא מסוגל לשמש ללחימה, עיקר השימוש בו הוא לתצוגה ורושם, כמו בוותיקן על ידי המשמר השווייצרי.
* תותח טקסי הוא תותח מעוטר, בדרך כלל באתר היסטורי, כגון טירה או מבצר, המשמש לתצוגה ולמטחי כבוד.
* כלי נשק לטקסי פולחן דתיים.

## גלריה

קובץ:6thMarquessOfLondonderry.jpg|חרב המדינה של הממלכה המאוחדת מוחזקת על ידי המרקיז השישי של לונדונדרי בהכתרת אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ב-1902.
File:Tabar Indo-Persian Axe.jpg|גרזן קרב טקסי הודי-פרסי מסוג "טאבאר"
File:PACOM change-of-command ceremony, 091019-N-0696M-310.jpg|משמר כבוד של חיל הים של ארצות הברית חמוש בסיף פרשים טקסי
File:Sabre of honour-IMG 4722-white.jpg|סיף פרשים לאות כבוד של צבא צרפת


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמצעי לחימה
קטגוריה:חפצים טקסיים
ג'ון אינגולס

**ג'ון ג'יימס אינגולס** (באנגלית: **John James Ingalls**; 29 בדצמבר 1833 – 16 באוגוסט 1900) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס. אינגולס נודע גם כאדם שהציע את המוטו של קנזס ועיצב את הסמל הרשמי שלה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
אינגולס נולד בעיירה מידלטון שבמסצ'וסטס, ב־29 בדצמבר 1833, לאליאס ט. אינגולס ואלייזה ס. אינגולס. מצד אביו היה צאצא של אדמונד אינגולס, אחד ממייסדי העיר לין במסצ'וסטס. בת דודתו של אליאס הייתה מהיטבל אינגולס – סבתו של נשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד.

אינגלס למד במכללת ויליאמס והשלים את לימודיו בשנת 1855. כבר אז נודע בכושר הביטוי והסאטירה שלו – נאום הסיום שלו, שנשא את הכותרת "חיי המומיה", היה פרודיה עוקצנית על חיי הסטודנטים בקולג'.

לאחר לימודיו למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1857, וב־1860 עבר להתגורר בטריטוריית קנזס, בעיר אטצ'יסון. הוא הצטרף למחנה המתנגד לעבדות ופעל להפיכת קנזס למדינה חופשית. בשנת 1859 היה חבר בוועידת החוקה של וייאנדוט, ובה הוא טבע את סיסמת המדינה של קנזס:
Ad Astra per Aspera — "אל הכוכבים, מבעד לקשיים".

### קריירה ציבורית
עם קבלתה של קנזס לאיחוד בשנת 1861, מונה אינגולס למזכיר הסנאט המדינתי הראשון, ובשנת 1862 נבחר כחבר הסנאט של קנזס. במהלך מלחמת האזרחים שירת כקצין משפטי במיליציה של קנזס.

בהמשך שימש כעורך העיתון Freedom’s Champion ("אלוף החירות") במשך שלוש שנים, וצבר מוניטין ארצי בזכות סדרת מאמרים שכתב למגזינים.

בשנת 1873 נבחר לסנאט של ארצות הברית, במקומו של סמואל פומרוי, וכיהן בתפקיד במשך 18 שנה.
אינגולס נודע כתומך נאמן של העובדים והחקלאים, ונלחם במונופולים. הוא תמך בחקיקה חשובה כגון חוק הסחר הבין־מדינתי וחוק שירות המדינה, שנועדו לקדם שקיפות וטוהר מידות בממשל.

בשנת 1886 התנגד למינויו של ג'יימס קמפבל מת'יוז לתפקיד רשם המקרקעין של וושינגטון הבירה. אינגולס טען כי עשה זאת בשל היעדר תושבות של מת'יוז בעיר, אך עיתונאים באותה תקופה טענו כי הסיבה האמיתית הייתה גזעית – מאחר שמת'יוז היה אפרו־אמריקני.

בשנת 1887 נבחר אינגולס לכהן כנשיא הזמני של הסנאט.

### שנותיו האחרונות ומותו
אינגולס נפטר מברונכיטיס במלון מונטזומה שבלאס וגאס שבטריטוריית ניו מקסיקו, ב־16 באוגוסט 1900, ונקבר בבית העלמין מאונט ורנון שבעיר אטצ'יסון, קנזס.

### הנצחה
בשנת 1905 תרמה מדינת קנזס פסל שיש בדמותו של אינגוולס לאוסף פסלי האישים הלאומי שבקפיטול של ארצות הברית.
לאחר מאמצים שהחלו בשנת 2011, הוחלף הפסל בשנת 2022 בפסל של החלוצה האווירית אמיליה ארהארט, אף היא ילידת קנזס.

## חיים אישיים
בשנת 1865 נישא אינגולס לאנה לואיז צ'יסברו, ולזוג נולדו אחד עשר ילדים, ביניהם שפלד אינגולס , שגם הוא נעשה לדמות ציבורית בקנזס. בעת מותו של אינגולס נותרו שישה מילדיו בחיים.

בנוסף, אינגולס היה בן דוד מדרגה שנייה של צ'ארלס אינגלס — אביה של לורה אינגלס ויילדר, מחברת סדרת הספרים "בית קטן בערבה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי ויליאמס קולג'
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1833
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1900
הספה

**הספה** (באנגלית: *The Sofa*) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי טולוז לוטרק, המתוארך לשנים 1894–1896. היצירה נחשבת לאחת מעבודותיו הבולטות של האמן מתקופת ציוריו בבתי הזונות של פריז, ומשקפת את סגנונו הפוסט־אימפרסיוניסטי המאוחר. הציור שייך לאוסף הקבוע של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

## תיאור היצירה
הציור מציג שתי נשים השרועות על ספה ירוקה בתוך חדר סגור. האישה הקרובה לצופה לבושה כתונת ורודה בהירה, גופה רפוי והיא שוכבת על גבה במנוחה, רגליה יחפות וגרביה כהות. מאחוריה שוכבת בתנוחת שכיבה אלכסונית אישה נוספת, אדומת שיער, הלבושה חולצה כחולה דהויה וחצאית כהה, ידה השמאלית תומכת בראשה ומרמזת על שיחה אינטימית או על הרהור. גופן של שתי הנשים מתואר בגוונים חיוורים הנוטים לצהוב, והאור המלאכותי מעניק לסצנה תחושת שקט וקלסטרופוביה. הצבע הירוק, המכסה את הרקע והרהיט, נמרח במכחול רופף ומדולל בטרפנטין, ויוצר מרקם המזכיר פסטל. הקומפוזיציה סגורה, כמעט נטולת צללים, והדמויות נראות טבעיות ובלתי מודעות לנוכחות הצופה.

## נושא ומשמעות
היצירה היא חלק מסדרת ציורים שיצר טולוז לוטרק בין השנים 1892 ל־1896, המתעדת את חיי הנשים בבתי הזונות של פריז. בתחילה נהג האמן לרשום סקיצות במקום, אך בשל תאורה חלשה העביר את העבודה לסטודיו שלו, שם הציב את הדוגמניות על ספתו הירוקה. הוא העריך את הטבעיות של הנשים, "הנמתחות על הספה ללא כל יומרה", ותיאר אותן מתוך אמפתיה ואנושיות. הציור מציג את הזוג הנשי באינטימיות שקטה, כשלפי התיאור המוזיאלי מדובר בזוג לסבי, דבר שהעניק ליצירה ממד חברתי נועז לתקופתה. טולוז־לוטרק התמקד בקשר שבין הדמויות ולא באירוטיות, ושילב ראייה תיעודית עם רגישות פסיכולוגית נדירה.

## השוואות
הציור נושא זיקה סגנונית ותמטית למונוטיפים של אדגר דגה, שתיארו סצנות מבתי זונות בגישה ישירה ומציאותית. בדומה להם, גם טולוז לוטרק הציג את הנשים במרחב אינטימי, ללא אידיאליזציה של הגוף וללא העמדת פנים. לצד זאת ניכרת ביצירה השפעה של ההדפסים האירוטיים היפניים, המשתקפת בחיתוך הקומפוזיציה, בקווים הזורמים ובאיפוק הצבעוני. היצירה הועמדה גם בהשוואה לציור ארוחת צהריים על הדשא מאת אדואר מאנה, בשל עיסוקן של שתי היצירות בחשיפת הגוף הנשי וביחסי הצופה והנצפה. עם זאת, בעוד שאצל מאנה העירום מוצג באופן מבוים ומודע למבט החיצוני, הנשים ביצירתו של טולוז לוטרק מתוארות ברגע של טבעיות ושלווה, אדישות למבט הצופה. נראה כי הן לכודות בגרסה שקטה ומצומצמת של „הארוחה על הדשא“ – לא באור היום ובחיק הטבע, אלא על ספה ירוקה, המחליפה את העשב ומדגישה את הסגירות המלאכותית של החלל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
מוסטפא שובייר

**מוסטפא אחמד עבד אל-עזיז מוחמד שובייר** (בערבית: **مصطفي أحمد عبد العزيز محمد شوبير**, בתעתיק מדויק: **מצטפא אחמד עבד אלעזיז מחמד שוביר**; נולד ב-17 במרץ 2000 בגיזה שבמצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-אהלי קהיר ובנבחרת מצרים.

## קריירת מועדונים
שובייר גדל במחלקת הנוער של אל-אהלי קהיר, ובשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המצרית.

## קריירה בין-לאומית
ב-19 בנובמבר 2024 ערך שובייר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בוטסואנה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.

## חיים אישיים
שובייר הוא בנו של שוער נבחרת מצרים בעבר אחמד שובייר.

## תארים
;אל-אהלי קהיר
* אליפות מצרים (3): 2019/2020, 2022/2023, 2023/2024
* הגביע המצרי (3): 2019/2020, 2021/2022, 2022/2023
* הסופר קאפ המצרי (2): 2023, 2024
* ליגת האלופות האפריקאית (3): 2020/2021, 2022/2023, 2023/2024

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מצרים
קטגוריה:שוערי כדורגל מצרים
קטגוריה:כדורגלני אל-אהלי (קהיר)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מצרים
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2025
קטגוריה:ילידי 2000
ג'וי סאנדיי

**ג'וי סאנדיי** (באנגלית: **Joy Sunday**; נולדה ב-25 בספטמבר 1996) היא שחקנית ניגרית-אמריקאית.

## ראשית חייה
סאנדיי נולדה בסטטן איילנד, ניו יורק, להורים ניגרים. אמה עבדה כעוזרת לאחות ואביה היה עובד סוציאלי.

סאנדיי היא בוגרת בית הספר התיכון פיורלו ה. לה גוארדיה בניו יורק, שם למדה תיאטרון. סאנדיי מציינת שתקופתה בלה גוארדיה הרתיעה אותה מלשחק, מכיוון ש"קונסרבטוריונים לא תמיד נחמדים לשחקנים שחורים וחומים [או] לשחקנים גרועים". היא בחרה לעסוק בקולנוע במקום זאת ונרשמה לאוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למדה בבית הספר לאמנויות קולנוע של USC וקיבלה תואר בלימודים ביקורתיים.

מחוץ לאקדמיה, סאנדיי עבדה כיוצרת סרטים במכון הסרטים טרייבקה, ועבדה על מספר סרטים קצרים.

## קריירה
סאנדיי ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בפרק של "מקגייוור" בשנת 2018. היא הצטרפה לאיגוד שחקני המסך בשנת 2020 עם הופעתה בסרט "שיער רע". באותה שנה סאנדיי הופיעה בסרט "בית חרא" בתפקיד סופיה. בשנת 2021 היא הופיעה בפרק אחד בסדרה של נטפליקס "אנשים לבנים יקרים". סאנדיי המשיכה להופיע בתפקידים משניים בסרטים "מבחן הבטא" ו"דוג טריפ".

תפקידה הפריצה של סאנדיי הגיע בשנת 2022 בסדרה של נטפליקס "ונסדיי", בהפקתו של טים ברטון. היא מגלמת את הסירנה ביאנקה ברקלי, יריבתה של הדמות הראשית, ונסדיי אדמס ( ג'נה אורטגה). הסדרה זכתה לביקורות נלהבות והפכה לסדרה הנצפית ביותר בשפה האנגלית בנטפליקס.

בשנת 2024, סאנדיי הפכה לשגרירה עולמית של בית הקוסמטיקה לנקום. בשנת 2025, היא הצטרפה לסדרה, "DTF St. Louis".

## חיים אישיים
סאנדיי אמרה שהשחקניות הניגרות ג'נביב נאג'י ונקם אווה כהשראה שלה בתעשיית הקולנוע.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סטטן איילנד: אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא ניגרי
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1996
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1996
ויליאם האריס (פוליטיקאי מווירג'יניה)

**ויליאם אלכסנדר האריס** (באנגלית: **William Alexander Harris**; 24 באוגוסט 1805 – 28 במרץ 1864) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת וירג'יניה, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו ומשפחתו
האריס נולד ב-24 באוגוסט 1805 סמוך לעיירה וורנטון שבווירג'יניה. הוא השלים לימודים אקדמיים שכללו גם לימודי משפטים. האריס נישא ונולדו לו ילדים.

בנו הבכור, ויליאם אלכסנדר האריס הבן, התחנך בוושינגטון די. סי. ובמכון הצבאי של וירג'יניה (VMI). הוא התנדב לשירות בצבא הקונפדרציה, ושירת בעיקר בתפקידי מטה במהלך מלחמת האזרחים, ולאחר סיומה עבר לקנזס, שם הפך לפקיד בכיר ברכבת והמשיך בדרכו הפוליטית של אביו – נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית, ובהמשך כיהן גם בסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס.

בנו השני, מוריי האריס (1848–1923), עבר לטקסס לאחר המלחמה, ואילו בתו ליליה האריס רובינסון (1857–1914) נישאה לעורך דין ממיזורי, שהפך לאחר מכן לשופט ולעורך דין בתחום הרכבות.

### קריירה
האריס הוסמך לעריכת דין בשנות ה-20 של המאה ה-19 והחל לעסוק במקצוע בעיר לוריי שבווירג'יניה. הוא נחשב לאחד מ־15 האנשים הראשונים שחקרו לעומק את מערת לוריי בשנת 1825. באותה שנה פרסם בעיתון Shenandoah Herald מאמר שכתב בעצמו, שנחשב לתיאור הראשון של האתר – אשר לימים הפך לאטרקציה תיירותית מפורסמת.

בשנים 1830–1831 נבחר כנציג לבית הנבחרים של וירג'יניה, ושם היה אחראי על הצעת החוק להקמת מחוז פייג'. עם הקמת המחוז, מונה האריס ב־23 במאי 1831 לכהן כפקיד הראשון של בית המשפט המחוזי, וכן שימש כתובע המחוזי המקומי וכאחד מהנציבים שעסקו בבניית מבני הממשל במחוז.

בספטמבר 1837 נטל חלק במיזם ציבורי נוסף, שעסק בגיוס תרומות לפתיחת דרך מזרחה דרך רכס בלו רידג' במעבר מיילאם. בשנת 1840 שימש האריס כאלקטור לנשיאות מטעם רשימת ואן ביורן–ג'ונסון.

לאחר מכן התפטר מתפקידו כפקיד בית המשפט, לאחר שנבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס ה־27, שם כיהן מ-4 במרץ 1841 עד 3 במרץ 1843. הוא החליף את חבר הקונגרס , שמונה לשופט בבית המשפט לערעורים של וירג'יניה (לימים בית המשפט העליון של וירג'יניה).

לפני פרישתו מהחיים הציבוריים, החזיק האריס במספר תפקידים נוספים: עורך העיתונים The Spectator ו־The Constitution בוושינגטון די. סי., ושליח דיפלומטי בדרגת ממונה על העניינים בארגנטינה בין השנים 1846–1851.

לאחר מכן עבר למחוז פייק במיזורי, ובהמשך חזר לוושינגטון, שם שימש עורך עיתון Washington Union ומדפיס רשמי של הסנאט של ארצות הברית בשנים 1857–1859.

### מותו
ויליאם אלכסנדר האריס נפטר במחוז פייק, מיזורי, ב־28 במרץ 1864, ונקבר בבית העלמין Riverview Cemetery שבעיר לואיזיאנה, מיזורי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1805
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1864
כמיל חניש

**כמיל סעיד חסן חניש** (בערבית: **كميل سعيد حسن أبو حنيش**; נולד ב-16 בספטמבר 1975) הוא מחבל וסופר פלסטיני. פיקד על "גדודי אבו עלי מוסטפא", הזרוע הצבאית של החזית העממית לשחרור פלסטין. חניש אחראי לכמה פיגועי טרור שבהם נרצחו מספר בני אדם, ועל כך נגזרו עליו תשעה מאסרי עולם.  ב-13 באוקטובר 2025 שוחרר במסגרת הסכם חמאס-ישראל.

## ביוגרפיה
חניש נולד בכפר בית דג'ן שבנפת שכם. בתחילת שנות ה־2000 פעל בשורות החזית העממית לשחרור פלסטין, ולפי גורמי ביטחון ישראליים, שימש כאחד ממפקדי הזרוע הצבאית של הארגון בצפון השומרון.

ב-27 במאי 2003 נעצר אבו חניש בידי כוחות צה"ל. בהמשך הוגש נגדו כתב אישום צבאי בגין מעורבות בתכנון ובפיקוח על שורת פיגועים שבוצעו בשנים 2001–2002, ביניהם: הפיגוע במלון אשל השומרון, הפיגוע באיתמר (2002), הפיגוע בנתניה (מרץ 2001), בעקבות כך במאי 2005 גזר בית המשפט הצבאי בסאלם שבשומרון תשעה מאסרי עולם על חניש.

בהרשעה צוין כי היה אחראי על הפעלת תאי טרור באזור שכם והעברת הנחיות למבצעי פיגועים.

ב-2003 צה"ל הרס את ביתו.

בשנת 2009 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי אבו חניש ישלם, יחד עם נאשמים נוספים, פיצוי בסך 60 מיליון ש"ח למשפחת שבו, שקרוביה נרצחו בפיגוע באיתמר בשנת 2002. פסק הדין ניתן במסגרת תביעת נזיקין אזרחית שהגישה המשפחה נגד מבצעי הפיגוע והגורמים שסייעו להם.

## בכלא
אבו חניש ריצה את עונשו בכלא בישראל, שבמהלכו למד וקיבל תואר שני. בכלא כתב מספר ספרים (בתרגום חופשי):
* **الكبسولة** – "הקפסולה"
* **وجع بلا قرار** – "כאב ללא החלטה"
* **بشائر** – "בשורות"
* **خبر عاجل** – "ידיעה דחופה" / "חדשות בהולות
* **وقفات مع الشعر الفلسطيني** - ספר העוסק בספרות פלסטינית וערבית.

באוקטובר 2024 זכה בפרס פלסטין ללימודים חברתיים ומדעי הרוח על פועלו הספרותי בכלא מטעם משרד התרבות של הרשות הפלסטינית.

ב-10 באוקטובר 2025החליטה ממשלת ישראל השלושים ושבע לשחרר את חניש ממאסר במסגרת הסכם חמאס–ישראל במלחמת חרבות ברזל, והוא שוחרר ב-13 באוקטובר.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:פעילי החזית העממית לשחרור פלסטין
קטגוריה:משוחררי עסקאות החטופים במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1975
ז'וינווילי (כדורגל)

**ז'וינווילי** (בפורטוגזית: **Joinville Esporte Clube**) הוא מועדון כדורגל מברזיל. המועדון נוסד בשנת 1976 בעיר ז'וינווילי שבמדינת סנטה קטרינה. הקבוצה שיחקה בעבר בדרג הבכיר של אליפות ברזיל בכדורגל.

בנוסף לכדורגל, פועלת במועדון גם קבוצת קטרגל שזכתה באליפות ברזיל בשנת 2017.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1976 בעיר ז'וינווילי בעקבות איחודן של שתי קבוצות ותיקות בעיר – "אמריקה" ו"קשיאס".

כבר בשנת היווסדו זכה המועדון באליפות מדינת סנטה קטרינה. בסך הכול זכתה "ז'וינווילי" באליפות המדינה 12 פעמים (הזכייה האחרונה בשנת 2001), ובנוסף סיימה שמונה פעמים כסגנית.

בשנת 1978 השתתפה הקבוצה לראשונה בליגה הבכירה של ברזיל. הישגה הגבוה ביותר היה מקום שמיני בעונת 1985. בסך הכול שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה שמונה עונות, והופעתה האחרונה בה הייתה בשנת 2015.

בליגת המשנה הברזילאית שיחקה "ז'וינווילי" 21 עונות – לראשונה בשנת 1982 ולבסוף בשנת 2016. הישגה הבולט בליגה זו הוא זכייה באליפות בשנת 2014.

בתחילת המאה ה-21 הידרדר המועדון לדרגים הנמוכים, ובשנת 2010 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית. נכון לעונת 2025 היא ממשיכה לשחק בליגה זו.

בהגביע הברזילאי השתתפה "ז'וינווילי" 11 פעמים. הישגה הטוב ביותר היה הגעה לשלב הרביעי בשנת 2017.

ב-2015 העפילה הקבוצה לגביע סודאמריקנה וסיימה את דרכה בשלב השני.

## אצטדיון
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא "ארנה ז'וינווילי" (Arena Joinville), שנבנה בשנת 2004. האצטדיון נמצא בבעלות העירייה, משולב עם מרכז קניות, ומותאם לכ־22,000 צופים.
## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סנטה קטרינה
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1976
ג'רי סימפסון

**ג'רמיה סימפסון** (באנגלית: **Jeremiah Simpson**; 31 במרץ 1842 – 23 באוקטובר 1905), שכונה "ג'רי חסר הגרביים" (Sockless Jerry), היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת קנזס. הוא השתייך לזרם הפופוליסטי הישן ונבחר שלוש פעמים לבית הנבחרים של ארצות הברית. סימפסון תמך בתפיסת ג'ורג'יזם קודם לכן היה פעיל במפלגת השטרות.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
סימפסון נולד ב-31 במרץ 1842 באי הנסיך אדוארד שבקנדה, ובגיל שש עבר עם משפחתו למחוז אונאידה שבמדינת ניו יורק. אף שלא הצטיין בלימודים, נודע כאדם אינטליגנטי מאוד וכקורא נלהב.

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת ברגימנט הרגלים המתנדבים של אילינוי, אך שוחרר משירות מסיבות רפואיות.

לאחר המלחמה עבר לאינדיאנה, שם עבד כספן באחת מספינות הקיטור שהפליגו באגמים הגדולים. במשך הזמן קודם לתפקיד קפטן, נישא והקים משפחה. בהמשך החליט לעבור לחיים יציבים יותר, רכש חווה במחוז ג'קסון שבקנזס, והפך לחקלאי.

### כניסה לפוליטיקה
בשנת 1870 נישא. בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19 נקלע למצב קשה — גם בשל משבר כלכלי שפגע בחקלאות וגם בעקבות מות ילדו בתאונת מסור. בעקבות זאת עבר דרומה, למחוז ברבר שבקנזס, שם קנה חווה חדשה ועדר בקר.

בחורף הקשה של 1883–1884 מת כל עדרו, והוא נאלץ לעבוד כשוטר העיר (מרשל) בעיירה מדיסין לודג'. בתקופה זו החל לגלות עניין בפוליטיקה, מתוך תסכול ממצבו הכלכלי. הוא הצטרף למפלגת העבודה המאוחדת (Union Labor Party) — שלוחה מקומית של מפלגת השטרות לשעבר — והתמודד בשמה לבחירות לבית המחוקקים של קנזס בשנים 1886 ו־1888, אך הובס על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית ט. א. מקניל.

בשנת 1889, כאשר מחיר התירס — גידול היסוד של קנזס — צנח בחדות עד כדי כך שאיכרים שרפו תירס לחימום, התאחדו שרידי ברית החקלאים (Farmers’ Alliance) להקמת המפלגה הפופוליסטית. סימפסון הצטרף אליה ונבחר בקלות למועמד המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית.

### הקריירה הפוליטית
יריבו בבחירות היה הקולונל ג'יימס ריד הלוול, עורך דין עשיר של חברת רכבות שכונה "הנסיך האל" (Prince Hal). סימפסון, שהתמודד על מצע פופוליסטי שכלל קריאה להלאמת הרכבות, הנהגת מס הכנסה מדורג, ביטול הבנקים הלאומיים והענקת זכות בחירה כללית, תקף את הלוול כבן מעמד עשיר ומפונק ש"נעל גרביים ממשי".
הלוול השיב שעדיף "לנעול גרביים ממשי מאשר בכלל לא", והכינוי "ג'רי חסר הגרביים" דבק בסימפסון — אך הפך לסמל עממי שסייע לו לנצח בפער של 8,000 קולות.
בבית הנבחרים היה סימפסון דובר נמרץ של הרעיונות הפופוליסטיים, ונודע ברחבי המדינה כדמות מובילה במפלגה. בשנת 1892 נבחר שוב, בפער של 2,000 קולות בלבד. בבחירות 1894 איבד את מושבו לרפובליקני צ'סטר לונג, אך הצליח להחזירו בבחירות 1896 — רק כדי להפסיד שוב לאותו לונג ב־1898.

### בערוב ימיו ומותו
לאחר תום הקריירה הפוליטית שלו החליט לזנוח את החקלאות, עבר לטריטוריית ניו מקסיקו ועסק בנדל"ן. כעבור מספר שנים לקה במפרצת מוחית קשה. בהבינו שימיו ספורים, חזר ברכבת לקנזס, ונפטר בבית חולים בוויצ'יטה ב־23 באוקטובר 1905. הוא נקבר בבית העלמין מייפל גרוב (Maple Grove Cemetery) בוויצ'יטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1842
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1905
רצח עדן אטיאס

**רצח עדן אטיאס** התרחש ב-13 בנובמבר 2013 בעת נסיעה באוטובוס בתחנה המרכזית בעפולה, בו נדקר עדן אטיאס למוות על ידי נער פלסטיני בן 16.

## הפיגוע
עדן אטיאס, בן 19 מנצרת עילית, התגייס לצה"ל בערך שבועיים בלבד לפני הפיגוע. בבוקר 13 בנובמבר 2013 עלה אטיאס על קו אוטובוס מנצרת עילית לתל אביב (קו 823), ונרדם במהלך הנסיעה. כשהאוטובוס הגיע לתחנה המרכזית בעפולה, המחבל הפלסטיני - חסין גואדרה (בן 16, תושב ג'נין) שהסתנן לישראל שלא כחוק - דקר את אטיאס מספר פעמים, אנשי כוחות הביטחון שהיו במקום השתלטו על הדוקר. אטיאס פונה לבית החולים העמק בעפולה, אך במהלך הניתוח נפטר מפצעיו. הלוויה נערכה בנצרת עילית, בה נכחו אלפי אזרחים, אנשי צבא ובני משפחה.

המניע המרכזי שהוצג על-ידי המחבל היה נקמה על כך שקרובי משפחתו כלואים בישראל. הניו יורק טיימס פרסם לאחר הרצח כתבה בה הוצבה תמונת אמו של המחבל במקום תמונת הנרצח, לאחר ביקורת רבה המערכת התנצלה.

בדצמבר 2013 הוגש כתב אישום חמור נגד חוסיין רוואדרה בבית הדין הצבאי בסאלם, בגין רצח בכוונה תחילה. במסגרת כתב האישום נטען כי הנאשם הבחין בשלוש מטרות אפשריות (שוטר, חיילת, אטיאס), ובחר בדקירה של אטיאס לאחר שחשב שהתגובה תהיה פחותה. ב-14 ביולי 2014 נידון המחבל למאסר עולם בתוספת של שלוש שנים נוספות. בית המשפט ציין כי הרצח בוצע ממניעים אידאולוגיים - "רצח יהודים על רקע היותם יהודים".

במהלך שחרור המחבלים ב-2013 כמחוות שלום לפלסטינים הפגינה המשפחה נגד שחרור רוצח בנם. ב-10 באוקטובר 2025 פורסם כי המחבל צפוי להשתחרר מהמאסר כחלק מהסכם חמאס–ישראל. ב-13 באוקטובר שוחרר.

## קישורים חיצוניים
* רצח עדן אטיאס - תגית באתר ערוץ 7
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פיגועי דקירה
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2013
קטגוריה:רצח חיילי צה"ל
קטגוריה:עפולה: פיגועים
האנטולוגי

**האנטולוגי** (באנגלית: **Hauntology**) הוא ז'אנר מוזיקלי ומאפיין מוזיקלי שמוגדר באופן רופף, שהתפתח בשנות ה-2000 בעיקר בקרב מוזיקאי מוזיקה אלקטרונית בריטיים.

יצירות מז'אנר זה בדרך כלל מעוררים זיכרון קולקטיבי ואסתטיקה של העבר, באמצעות דגימות מיצירות אודיו ישנות, בין היתר מוזיקה בריטית משנות ה-1930 עד לשנות ה-1960, מוזיקת הפקה , פסקולי סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, מוזיקה פסיכדלית ומוזיקה מסרטי מידע לציבור .

מבקר המוזיקה הבריטי סיימון ריינולדס  הגדיר את הז'אנר ב-2008 כ-"זרם מוזיקלי 'מדומה' שאינו מהווה ז'אנר, סצנה או אפילו רשת. [...] יותר טעם או אווירה מאשר סגנון עם גבולות". עם זאת, ב-2017 הוא הגדיר את הז'אנר כ-"ז'אנר בריטי שברובו מוזיקה אלקטרונית מוזרה המקובעת על רעיונות של זיכרון מתפורר ועתיד אבוד". האקדמאי אדם הרפר טען בפוסט של בלוג כי הז'אנר הוא "לא ז'אנר של אמנות או מוזיקה, אלא אפקט אסתטי ודרך לקרוא ולהעריך אמנות".

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
פאריזער היינט

**פאריזער היינט** (בעברית: פריז היום) היה יומון בלתי תלוי, בעל אוריינטציה ציונית שיצא לאור ביידיש בפריז, בין השנים 1926 - 1940.

בשנים שבין שתי מלחמות העולם התפתחה בצרפת עיתונות יידיש שבאה לענות לצורכי המהגרים הרבים שהגיעו אליה, במיוחד מרומניה ומפולין.

הגיליון הראשון של פאריזער היינט יצא לאור ב-24 בינואר 1926. העיתון יצא לאור בקביעות עד לנפילת פריז בשנת 1940.

מייסדי העיתון היו שמואל יעקב יצקאן ונח פינקלשטיין, שהוציאו לאור כבר קודם לכן, בשנת 1906, בוורשה את העיתון "הײַנט" (היום). בשנים הראשונות הם שמשו גם כעורכיו. העורך הראשי של העיתון בין השנים 1928 – 1940 היה אהרון אלפרין, סופר ועיתונאי יליד לודג' שבפולין. לאחר הפלישה הנאצית לפריז וסגירת העיתון הצליח למלט את עצמו מפריז הכבושה ולהגיע לניו יורק שם המשיך ליצור כעיתונאי וכסופר.

העיתון פאריזער היינט הוקם במידה מסוימת כשלוחה של העיתון היינט בוורשה ובשל כך קיבל מידע רב מרשת הכתבים של העיתון היינט ורבות מהיצירות הספרותיות שהתפרסמו בעיתון היינט פורסמו גם בפאריזער היינט.

בהיותו עיתון בלתי תלוי, מומנו עלויות הפקתו מתוך מכירתו, מפרסום מודעות ומתרומות שהתקבלו מדי פעם מגורמים שונים. העיתון נמכר במסגרת מינוי, או כגיליונות בודדים בחנויות שפעלו בשכונות המהגרים.

בעיתון פורסמו שלושה סוגי חומרים: פוליטיקה בינלאומית בדגש על נושאים בעלי עניין יהודי, דוגמת הפוגרומים שהתרחשו במזרח אירופה, ניתוח המצב הפוליטי והכלכלי בברית המועצות ופעילות הממשלה הקומוניסטית, מידע שימושי על המתרחש בצרפת ועל פעילות המוסדות השונים ויצירות ספרותיות שנכתבו על ידי סופרי יידיש במזרח אירופה.

על מנת לייצר קשר בין הקוראים לעיתון, הוקמו שלושה מדורים מיוחדים: המדור המשפטי, בו ניתן ייעוץ בענייני מיסים ומעמד המהגרים, מדור לנשים, שענה לשאלות של קוראות ומדור ושמו "פינת חיי המשפחה בפריז", בו התקיים רב שיח בין הקוראים עצמם, בכל נושא שבחרו בו, ללא התערבות העורכים. מדור זה, שהופיע בקביעות החל משנת 1931, הפך במרוצת הזמן למדור שידוכים שעזר רבות למהגרים הצעירים להקים משפחה בארצם החדשה.

אחד הנושאים הפנים צרפתיים שהגדיל את תפוצת העיתון בצורה משמעותית היה סיקור משפטו של שלום שוורצבארד, אנרכיסט ומשורר יהודי יליד בסרביה, שהתנקש בפריז בסימון פטליורה, מנהיג הרפובליקה העממית של אוקראינה האחראי על סדרה של פוגרומים רחבי-היקף שהתחוללו נגד היהודים בשטח אוקראינה השנים 1917 - 1920. לעומת זאת, ובניגוד לעיתונים אונזער שטימע ונייע פרעסע בעלי אורייינטציה קומוניסטית, ייחס העיתון מעט חשיבות ליהודים שהתנדבו לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד וליהודים שהצטרפו לתנועות ההתנגדות שהתחילו להופיע בצרפת.
## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:עיתונאים יהודים
קטגוריה:עיתונות יהודית
קטגוריה:יהדות פריז