open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פטרה יורגולסקו-יור

ממוזער|שמאל|250px|פטרה יורגולסקו-יור: נוף תעשייתי
**פטרה יורגולסקו-יור** (ברומנית: **Petre Iorgulescu-Yor**; 24 בינואר 1890, רמניקו סראט – 29 באפריל 1939, בוקרשט), צייר רומני. יור היה צייר רומנטי, אשר עסק בהתמדה בחידוש אמצעי הביטוי שלו והצטיין בציורי נוף. נראה היה שהוא "מאוהב" בנופי דוברוג'ה, בפרט בפן האוריינטלי שלהם.

## קורות חיים

פטרה יורגולסקו-יור נולד בעיירה רמניקו סראט למשפחה מבוססת. היה אחד משלושת ילדיו של קונסטנטיון יורגולסקו, בעל אחוזות ופוליטיקאי, שכיהן כסגן ראש העיר, פרפקט, חבר בבית הנבחרים ובסנאט הרומני. לאם הצייר, ויקטוריה, היו שורשים יווניים.
יורגולסקו-יור למד בבית ספר יסודי ברמניקו סראט, אחר כל בפנסיון שווייץ-טיירן בבוקרשט. בשנים 1902–1909 למד בתיכון "מאתיי בסראב" בבוקרשט. בשנת 1914 סיים פטרה יורגולסקו לימודי משפטים ביאשי. בהתחלה עשה קריירה משפטית ופוליטית. כיהן כמשפטן בעיר
גאלאץ ובשנת 1917 היה חבר בפרלמנט הרומני. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוא עבר לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן. בשנת 1920 הוא השתתף בתערוכה בפריז וזכה לביקורת חיובית.

בשנת 1927 הוא חזר לרומניה וצייר כפרים באזור סירט. בשנת 1929 פטרה יורגולסקו-יור זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של ברצלונה. בשנים 1933–1934 פטרה יורגולסקו-יור עבד בגלריה עירונית בבוקרשט.

הוא לקה בדיכאון ושם קץ לחיו בשנת 1939. לפי צוואתו גופתו נשרפה.

## קישורים חיצוניים

*ביוגרפיה באתר של הוריה דומיטרו אופריה
Horia Dumitru Oprea - Istorii regăsite - *Biografia lui Petre Iorgulescu-Yor din presa vremii și documentele personale*
29.11.2012

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1939
בועז עופרי

**בועז עופרי** (נולד ב-27 בדצמבר 1960) הוא זמר, שחקן וצלם ישראלי.
## קריירה
שיחק בסרט "שתי אצבעות מצידון" מ-1986, אותו ביים אלי כהן, בתפקיד אפי קשר הפלוגה, חייל אשר מתאהב בנערה לבנונית. במהלך הסרט מגלים שהיא ממשפחה המסתירה נשק בביתם, ומשפחה העוסקת בטרור נגד צה"ל.

התפרסם בכך ששר את שיר הנושא של הסרט "שתי אצבעות מצידון" מילים: אלי מדורסקי (אלי כהן - במאי הסרט), לחן: בני נגרי. למרות הצלחת השיר לא הקליט שירים נוספים, ולכן הוא זמר של שיר מוקלט אחד וידוע בתור זמר של להיט אחד. עופרי שר את השיר, בסרט, משום שבועז שרעבי, שלוהק כזמר, חשש מלהגיע לאתר הצילומים, בלבנון.

בעת צילומי "שתי אצבעות מצידון" היה עופרי צלם בערוץ 2 הניסיוני שרק החל לפעול באותה עת. נכון ל-2006, עבד עופרי כצלם בחדשות ערוץ 10, וגם ניהל חברת הפקות קטנה בבעלותו באנגליה.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
הוד

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
רמת אביב גימל

**רמת אביב גימל** היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת אופרת סבון, ששודרה בערוץ 2 בשנים 1995–2000, וזכתה להצלחה רבה.
סדרת הדרמה נוצרה על ידי יואל זילברג והתסריטאי גל פרידמן שיצר את התסריט של הסדרה עבור הזכיינית "טלעד". הסדרה נקראה על שמה של שכונת מגורים בצפון תל אביב בעלת שם זהה. שכונת רמת אביב ג' הפכה בסוף שנות התשעים של המאה העשרים לסמל של נהנתנות ורמת חיים גבוהה, בעיקר בגלל סדרת הטלוויזיה הפופולרית.

צולמו שש עונות, אורך חיים גבוה יחסית במונחים של עולם הטלוויזיה בישראל. את הסדרה ערך יואב זומר. צילומי הסדרה הופסקו לאחר ירידה בשיעור הרייטינג בעקבות העברתה לשעת שידור שאיננה פריים טיים. שידורים חוזרים של פרקי הסדרה שודרו בעבר בערוץ 2, בערוץ הוט בידור ישראלי, ומשודרים כעת בערוץ 24.

עלות הפקת כל פרק באותן השנים נחשבה ליקרה ביותר בטלוויזיה בישראל ולערוץ 2 בפרט. הסדרה כונתה "אופרת הסבון הישראלית הראשונה", כי תכניה היו דומים לאופרות הסבון שהופקו בארצות הברית וחלקן שודרו בישראל החל מראשית שנות התשעים. אף על פי כן, רמת אביב ג' הייתה אופרת הסבון השנייה שנעשתה בישראל, הראשונה הייתה "זהב של שוטים" בכיכובו של נתי רביץ.

את שיר הנושא לסדרה, "איתך", כתב חיים קינן, הלחין דובי זלצר ושרה הזמרת ליאורה. זלצר הלחין גם את נעימת הנושא של הסדרה.

ב-1996 יוצרו ושווקו על ידי חברת "עלית" 135 קלפים עם תמונות של כוכבי הסדרה.

## עלילה
הסדרה סובבת את מרכז חייהם של הדמויות בשכונת הפאר "רמת אביב ג", דמויות המפתח בסדרה: שרון לינוביץ, נערה יפה ומפונקת, גולמה על ידי יעל בר זוהר, שהייתה אז אלמונית ובעקבות תפקידה הפכה לאחת הנשים הבולטות בעולם הבידור הישראלי. אמה של שרון, עידית לינוביץ, ה"ביץ'" הישראלית הראשונה, גולמה על ידי גילת אנקורי. בעלה של עידית ואביה החורג של שרון הוא מייק לינוביץ' המגולם על ידי שלמה סדן. ביתו של מייק מנישואין קודמים טלי ובעלה בני עורך הדין עובדים בחברה. משפחת לינוביץ' היא בעליה של חברת האופנה "אופל", עידית יחד עם אחיה גיא (ברוך דרור) המנהל הבכיר, מנהלים את החברה של אביהם יואל ריבק (גדעון שמר). סביב הדמויות בחברה מתפתחת מלודרמה של אהבות, שקרים, בגידות וסודות.

## דמויות
[שמאל|ממוזער|250px|[ליאור מילר|דין ושרון]]
[שמאל|ממוזער|250px|[גילת אנקורי|עידית וגיא]]
[שמאל|ממוזער|240px|מגדל מגורים ב[רמת אביב ג']]

## ראו גם
* תנוחי

## קישורים חיצוניים

* פרקים מלאים לצפייה באתר וואלה! 
* 
* סקירה של אופרות סבון, מאת תיקי בלס
* 
* 
* 
* חוגגים 30 שנה ל"רמת אביב גימל" בפודקאסט "היו זמנים בישראל" עם התסריטאי גל פרידמן וגילת אנקורי, 25 במאי 2025

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1995
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:אופרות סבון
קטגוריה:טלנובלות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו בטלוויזיה
מאלגה

שמאל|ממוזער|250px|חוף מאלגה
**מָ֫אלָגָה** (בספרדית: **Málaga**, הגייה: ) היא עיר נמל בחבל אנדלוסיה בדרום ספרד, השוכנת על שפך הנהרות גוואדאלורסה וגוואדאלמדינה לים התיכון. העיר מהווה את מרכזו של אזור המטרופולין החמישי בגודלו בספרד, שאוכלוסייתו מונה 967,250 נפשות, נכון ל-2018. אוכלוסיית העיר עצמה מונה 578,460 נפשות, נכון ל-2020.

## מקור השם
מקור שם העיר הוא במילה הפיניקית **𐤌𐤋𐤇𐤕** (מלחת), אולם עם התרככות המבטא נחלשה הת' והגיית הח' עברה להגיית כ', ולכן במטבעות מאוחרים מימי קיסרי רומא מופיע שם העיר כ־**𐤌𐤋𐤊𐤀** (מלכא). אצל סטראבון מופיעה העיר כ־Μάλακα, ובימי האימפריה הרומית נקראה Malaca.

## היסטוריה
### העת העתיקה
מאלגה נוסדה על ידי הפיניקים כנקודת מסחר תחת השם **מלחת** בסביבות המאה ה-12 לפנה"ס. ייתכן כי מקור השם בהמלחת דגים בנמל. עם עליית קרנה של קרתחדשת והפיכתה למעצמה ימית, הפכה העיר לבת חסותה. בשנת 205 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית. הרומים העניקו לעיר מעמד של "בעלת ברית" והיא שמרה על שלטון עצמי ועל צביונה התרבותי הפיניקי. במהלך מאות השנים תחת שלטון רומא ספגה העיר את תרבותה של הראשונה ובימי אוגוסטוס קיבלו תושביה מעמד של בעלי זכויות לאטיניות. העיר הפכה למוניקיפיום, ושמה שונה ל**פלאוויום מלקה**.

### ימי הביניים
במהלך המאה ה-5 לספירה נכבשה העיר על ידי הויזיגותים. בשנת 711 נכבשה העיר על ידי המוסלמים. העיר פרחה תחת שלטון המוסלמים והפכה למרכז סחר חשוב. העיר נכבשה מחדש בשלביה האחרונים של הרקונקיסטה, בשנת 1481, על ידי הכוחות הנוצריים בהנהגתם של איזבלה הראשונה מלכת קסטיליה ופרננדו השני מלך אראגון.

לאחר כיבוש העיר בשנת 1481, הקהילה היהודית במלאגה נלקחה בשבי והוחזקה במחנה אסירים בקרמונה. כחצי מהפדיון שולם מתוך נכסי השבויים עצמם, ואילו החלק הנותר נאסף בעזרת שליחים, בליווי יהודים שידעו ספרדית ושימשו כמתורגמנים. רב החצר אברהם שניור ויהודי אחר, מאיר מלמד, שימשו ערבים לתשלום הפדיון, שהושלם רק בתחילת יוני 1489. לאחר מכן הוציאה המלכה איזבלה מסמך מיוחד, הקרוי *הורו*, אשר אפשר למי שרצה להתיישב במקום אחר בממלכת קסטיליה או להגר לצפון אפריקה.

### העת החדשה
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית נכבשה העיר על ידי הכוחות ה"לאומנים" ב-8 בפברואר 1937, תוך הפצצות אוויריות כבדות.

העיר מהווה אתר תיירות חשוב בספרד, מרכז חקלאי ותעשייתי גדול, ועיר נמל עיקרית לייצוא תוצרת חקלאית.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי נמל
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1834
קטגוריה:ים אלבוראן: ערי נמל
דזונג

שמאל|ממוזער|250px|תצלום הדזונג בעיר טרונגסה בבהוטן
שמאל|ממוזער|250px|תצלום פנים הדזונג בטרונגסה
שמאל|ממוזער|250px|פונקה דזונג ונהר מו צ'הו
**דזונג** הוא סוג של מבצר ומנזר בעל עיצוב ארכיטקטוני ייחודי. ניתן למצוא את מבצרי הדזונג באזורי הממלכות הבודהיסטיות בהרי ההימלאיה, במיוחד בהוטן וטיבט.

## מאפייני הדזונג
מבצרי הדזונג הם בעלי חומות חיצוניות גבוהות אשר סובבות מתחם ובו חצרות, מקדשים, משרדים ומגורי נזירים. מאפיינים בולטים בדזונג כוללים:

* חומות לבנים ואבנים גבוהות המשתפלות כלפי פנים. החומות צבועות בלבן ובעלות מספר מועט בלבד של חלונות, אם בכלל, בתחתיתן.
* הקפת החומה ברצועה אדומה לקראת ראשה (מדי פעם הרצועה מנוקדת בעיגולי זהב גדולים).
* גגות משתפלים בסגנון סיני על גבי המקדשים בפנימיים.
* דלתות כניסה מאסיביות עשויות מעץ וברזל.
* החצרות והמקדשים הפנימיים נצבעים בצבעים בהירים במוטיבים בודהיסטים.

מקרה נדיר של ארכיטקטורת דזונג מחוץ להימלאיה ניתן למצוא באוניברסיטת אל פאסו במדינת טקסס אשר בארצות הברית.

## תפקיד הדזונג
מבצרי הדזונג משמשים כמרכזי דת, צבא, מנהלה וחברה עבור המחוז בו הם שוכנים. הם משמשים לרוב כאתרים המרכזיים לפסטיבלים בודהיסטים.

החדרים בתוך הדזונג מוקצים, בדרך כלל, כמחצית לתפקודים מנהלתיים (כמו עבור ראש המבצר, הפנלופ) וכמחצית לתפקודים דתיים (בעיקר חדרים לנזירים בודהיסטים). חלוקה זו בין המנהלה והדת מייצגת את האידיאל לשילוב בין ענייני המדינה וענייני הדת (כפי שנהוג בממלכת בהוטן, למשל).

## אתרי הדזונג
ארכיטקטורת הדזונג הבהוטנית הגיע לשיאה במהלך המאה ה-16, תחת הנהגתו של הלאמה הגדול שאבדראנג נג'אוואנג נאמגייאל. שאבדראנג הסתמך על חזיונות וסימנים דתיים כדי למקם כל דזונג שהקים בממלכת בהוטן. לפי אסטרטגיות צבאיות מודרניות ומקובלות, מיקומם של המבצרים הוא חכם ונבון בכל הנוגע לתפקודם כמבצר מגן. הדזונג בוואנגדי פודרנג, לדוגמה, ממוקם על נקודה גבוהה המשקיפה על דלתאת שני נהרות גדולים. כך המבצר יכול לחסום פולשים מהדרום אשר עלולים לנסות להשתמש בנהרות כדי לעקוף את השטח הקשה למעבר בהרי ההימאליה המרכזיים.

המבצרים נבנו לרוב על גבעות או נקודות גבוהות אחרות. אם דזונג בנוי בתחתית עמק, בצמוד להר, אז לרוב דזונג קטן יותר ימוקם הישר מעליו, זאת כדי למנוע התקפה ממעלה ההר. דזונג פונאקה הוא יוצא דופן ובנוי על שטח מישורי יחסית. במקום הפרשי הגובה הדזונג מנצל את דלתאת הנהרות מו צ'הו ופו צ'הו. המים מקיפים את הדזונג משלושה צדדים ובכך מותירים לתוקפים נתיב התקפה אחד בלבד. הדבר חשף את הדזונג לבעיות אחרות, כגון הצפת העמק בשנת 1994, שגרמה נזק רב למבצר והרגה 23 אנשים.

## בניית הדזונג
באופן מסורתי הדזונגים נבנים מבלי להשתמש בתוכניות ארכיטקטוניות. במקום זאת הבנייה מתקדמת תחת פיקוחו של לאמה בכיר אשר כביכול קובע את ממדי המבצר לפי השראה רוחנית.

בעבר מבצרי הדונז היו נבנים על ידי עובדי קורווה כמס עבור אדמותיהם. תחת מס זה כל משפחה סיפקה מספר מסוים מבני משפחתה, בהתאם לצו הפיאודל, ואלו עבדו במשך מספר חודשים בבניית הדזונג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בהוטן: מבצרים
קטגוריה:מבני דת
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ביצורים
סמדר (מושב)

**סמדר** היה מושב עובדים ועולים שנוסד בשנת 1956 על ידי איכרי המושבה הסמוכה בית-גן עולי תוניס, בבקעת יבנאל מצפון למושבה יבנאל שבגליל התחתון.

המועצה המקומית, שהוקמה בשנת 1950, הורכבה מארבעה יישובים הצמודים זה לזה: יבנאל, בית גן, שהיו במקור מושבות, ומשמר השלושה, שהיה במקור מושב. וסמדר, המרוחק יותר, שהיה גם הוא מושב.

לימים צורף המושב למועצה המקומית יבנאל, בדומה למושבה בית-גן ומושב משמר השלושה שצורפו למועצה המקומית יבנאל כבר בשנת 1953.

מרבית השנים אופי ההתיישבות היה חילוני עד מסורתי. בשנת 1986 הגיעה למקום קבוצה די גדולה של חסידי ברסלב בהשראת ביקורו של ר' נחמן מברסלב בשנת 1798, ואלו מהווים כיום 40% מהאוכלוסייה המקומית.

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים ישראליים לשעבר
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
קטגוריה:מושבים
יגאל קמינצקי

[שמאל|250px|הרב יגאל קמינצקי, יולי [2015|ממוזער]]

הרב **יגאל קמינצקי** (נולד ב' בשבט ה'תש"י, 20 בינואר 1950) הוא רב ישראלי חרדי לאומי, חבר ההנהגה הרבנית של ארגון חותם, וראש מרכז תורה ומדינה. שימש כרבו של גוש קטיף עד פינויו במסגרת תוכנית ההתנתקות, ומשמש כראש הישיבה הגבוהה בניצן, והיה חבר בוועד רבני יש"ע.

## חייו
הרב יגאל קמינצקי גדל בירושלים, למד בבית הספר חורב ובישיבה התיכונית נתיב מאיר. לאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה, בישיבת מרכז הרב ובכולל האידרא ברמת הגולן. שירת בנח"ל במסגרת גרעין עזרא. בצעירותו נשלח הרב קמינצקי על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק לשמש כרב בגוש קטיף, בתחילה – החל מאלול ה'תש"ם (1980) – שלוש שנים בגני טל, ולאחר מכן מעל עשרים שנה כרב היישוב נווה דקלים ורבו של חבל עזה בכללותו.

בזמן כהונתו היה מיוזמי הקמת מכון התורה והארץ, ובשנים הראשונות עמד בראשו. במסגרת המכון, עסק הרב קמינצקי ביצירת דרכים לגידול חקלאי לפי ההלכה, במסגרת עסקית, בלי לפגוע בהלכות שנת השמיטה ואחרות, וכן בקידום היוזמה לגידול חסה ללא תולעים, כשהוא משמש כנותן הכשרות במקרים מסוימים. כמו כן, הרב קמינצקי היה מיוזמי הקמת כולל מג"ל, שבהמשך השנים התפתח לישיבת תורת החיים. בשנותיה הראשונות של ישיבת תורת החיים, שימש הרב קמינצקי כר"מ בישיבה.

בזמן תוכנית ההתנתקות, הרב קמינצקי ביטא קו התנגדות פאסיבי, שדגל באי-אלימות כלפי מתכנני הפינוי ומבצעיו, אך תמך בסירוב פקודה בעקבות פסיקתו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, עליה התבטא: "הרב שפירא הוא המרא דאתרא והפוסק בכל הנושאים הללו, הוא אמר את דברו בצורה הברורה ביותר, ומי אנחנו ליד פסיקתו". מנהיגותו באותה תקופה נשאה אופי רציונלי, בהתייחסות לתוכנית ההתנתקות ככזו שעשויה לצאת לפועל, בניגוד לפרשנויות שהוענקו לדברי רבנים ואישי ציבור שונים כטענות שתוכנית ההתנתקות לא תתבצע.

לאחר יישום תוכנית ההתנתקות, בשנת 2006, עבר הרב קמינצקי לגור בקרווילה בניצן. הוא משמש כחבר מרכז מפלגת תקומה, מרבה לפעול בזירה הציבורית, ומשמש כאחד ממנהיגי קהילת מפוני גוש קטיף ודובריה, לאחר שהות של כ-4 שנים באתר הקרווילות בניצן, עבר הרב קמינצקי ליישוב הקבע החדש בניצן. הוא נשוי ואב לתשעה ילדים.

בספטמבר 2010, הקים הרב קמינצקי יחד עם הרב אלישע וישליצקי והרב הלל רוטקוף את הישיבה הגבוהה כיסופים שבניצן ב'. ביולי 2015, הרב הלל רוטקוף עזב את הישיבה כדי להקים ישיבה חדשה ביישוב בני נצרים, והרב קמינצקי נשאר לכהן כראש הישיבה בניצן.

כיום עומד הרב קמינצקי בראש 'מרכז תורה ומדינה' ביישוב ניצן ב'.

אחד מבניו הוא הרב אסף קמינצקי, ר"מ בישיבת מעלה אליהו בתל אביב ומחבר הספרים "בינת השבת", "בינת טהרה", "בינת ברכה", ו"בינת הלכה". חתניו הם: הרב מאיר בראלי, רב היישוב עשהאל, הרב גלעד מינץ, ר"מ בישיבת ההסדר בירוחם, הרב נתנאל טחאובר ר״מ בישיבה הגבוהה בהרצליה והרב יובל מיטלמן רב בית הכנסת "ישורון'' בגדרה.

## קישורים חיצוניים

* מאמרי הרב יגאל קמינצקי בספריית אסיף
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* כל הכתבות על הרב קמינצקי, באתר ערוץ 7

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:תלמידי הרצי"ה קוק
קטגוריה:תלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא
קטגוריה:גוש קטיף: רבנים
קטגוריה:רבני מועצות אזוריות
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:ראשי ישיבות ציוניות
קטגוריה:רבני מכון התורה והארץ
קטגוריה:ניצן: אישים
קטגוריה:גני טל (גוש קטיף): אישים
קטגוריה:נוה דקלים: אישים
קטגוריה:ראשי מכוני מחקר תורניים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
עינוי סיני

[ממוזער|שמאל|עינוי סיני בכלא [סינג סינג]]
**עינוי סיני** הוא כינוי לשיטות עינוי.

לדוגמה באמצעות מים. בשיטה זו מטפטפים מים אט אט על מצחו של אדם.

### היסטוריה
שיטה זו של עינוי מיוחסת ל, עורך דין איטלקי בן המאה החמש עשרה. ההשראה של מרסלייס לשיטה זו הגיעה לאחר שהבחין בחור שנפער באבן כאשר נזלו עליה טיפות מים בזו אחר זו. לאחר מכן הוא החליט ליישם את השיטה על גוף האדם.

לכאורה, העינוי בטפטוף מים הוא האיטיות שבה מתגבשת ונופלת טיפת מים. הקורבן יכול לחזות בקירוב מתי תיפול הטיפה הבאה, ותחושה של מתיחות מתחילה להצטבר. כאשר הטיפה לבסוף נופלת, מגיעה תחושת הלם והקלה, אלא שתחושת המתיחות חוזרת לקראת הטיפה הבאה. מכיוון ששיטה זו אינה מחייבת מעורבות פעילה של המענה, ניתן לענות אדם בצורה זו למשך זמן רב.

אין ראיות לפיהן שימש עינוי זה את הסינים דווקא. ייתכן שהמונח הפופולרי **עינוי סיני** נבע מפעלול "תא עינוי המים הסיני" של הארי הודיני, יחד עם סיפורי פו מאנצ'ו של סקס רומר שהיו פופולריים בשנות ה־30 של המאה ה־19.

### ביקורת
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "מכסחי המיתוסים" התייחסה למיתוס העינוי הסיני. הם הוכיחו כי כאשר הקורבן כבול, העינוי הסיני הוא אכן עינוי, אולם העינוי נגרם בעיקר כתוצאה מהיות הקורבן כבול. הגבלת התנועה יעילה גם ללא אי-נוחות בטפטוף איטי של מים. השפעת המים לבדם, ללא כבילה, כמעט ואינה משמעותית. התוכנית ביצעה ניסוי של טפטוף מים בשני משתתפים, האחד כבול והשני לא כבול. המשתתף הכבול דיווח על רמות גבוהות של לחץ וחרדה, בעוד המשתתף האחר דיווח על רמה קלה של חוסר נוחות.

### עינוי סיני באמצעות נוצה
עינוי סיני באמצעות נוצה מתבצע כאשר המעונה כבול בכל גופו והמענה מדגדג אותו בכפות רגליו החשופות.

עינוי זה גורם סבל רב עקב חוסר היכולת להגיב ולנוע.

### שימוש בסלנג
הביטוי **"עינוי סיני"** משמש כיום בהשאלה לתיאור כל סוג של סיטואציה מטרידה או מציקה שיש אי-ודאות גדולה לגבי סיומה, לדוגמה: "במסגרת לימודיי למבחן, נאלצתי לשנן בעל־פה רשימה גדולה של נוסחאות - וזה היה עינוי סיני".

## הערות שוליים

קטגוריה:עינויים
קטגוריה:מים
שידוך (תורת הגרפים)

בתורת הגרפים, **שידוך** או **זיווג** עבור גרף הוא אוסף של קשתות מאותו הגרף, כך שאין שתי קשתות באוסף שנוגעות בצומת משותף. מקור השם "שידוך" הוא בכך שבחירת הקשתות "משדכת" זוגות של צמתים זה לזה באופן מונוגמי: לכל צומת המשתתף בשידוך יש בן זוג אחד ויחיד. הגודל של השידוך מוגדר להיות מספר הקשתות שבו.

לשידוכים חשיבות רבה בתורת הגרפים, והם מתקשרים באופן טבעי לבעיות רבות (למשל לבעיית הנישואים היציבים). ישנם מספר סוגים מיוחדים של שידוכים:
* **שידוך מקסימלי** הוא שידוך שלא ניתן להגדיל אותו על ידי הוספת קשתות נוספות. שידוך מקסימום הוא שידוך מקסימלי, אך ההפך אינו בהכרח נכון. דוגמאות לשידוך מקסימלי (הקשתות בקבוצת הזיווג מסומנות באדום):
: דוגמאות לשידוך מקסימלי
***שידוך מקסימום** שידוך מקסימום הוא שידוך מקסימלי בעל מספר הקשתות הרב ביותר מבין כלל השידוכים בגרף. הוא אוסף של קשתות M בגרף, כך שלכל שידוך M' אחר בגרף מתקיים \left\vert M \right\vert \geq \left\vert M' \right\vert.
: דוגמאות לשידוך מקסימום
:ניתן לראות, שבמקרה c השידוך המקסימלי הוא גם שידוך מקסימום, אך במקרים a ו-b השידוכים שהוצגו בפסקה הקודמת קטנים בגודלם משידוכי המקסימום בגרף שלהם, על אף שהם מקסימליים, ועל כן אינם שידוכי מקסימום.
:שידוך מקסימלי ניתן למציאה על ידי אלגוריתם חמדן פשוט. שידוך מקסימום הוא גם שידוך מקסימלי, לכן ניתן למצוא שידוך גדול ביותר בזמן פולינומי. עם זאת, אין אלגוריתם פולינומי ידוע עבור מציאת שידוך מינימלי, כלומר שידוך מקסימלי שמכיל את המספר הקטן ביותר של קשתות.
* **שידוך מושלם** הוא שידוך שבו משתתפים כל הצמתים בגרף. כלומר, הוא חלוקה של צמתי הגרף לזוגות, כך שכל זוג צמתים מקושר על ידי קשת. לעיתים מגדירים שידוך מושלם גם בגרף עם מספר אי-זוגי של צמתים; במקרה זה מתירים לצומת אחד להישאר ללא בן זוג (כלומר, לא להיות מכוסה על ידי אף קשת בשידוך). משפט החתונה נותן תנאי הכרחי ומספיק לכך שיהיה שידוך מושלם בגרף דו-צדדי. עבור גרפים כלליים, משפט טט (Tutte) מגדיר הכללה לקיום שידוך מושלם. ניתן לראות, שבמקרה b השידוך מקסימום הוא גם שידוך מושלם.
* **שידוך כמעט מושלם** הוא שידוך שבו אין שידוך בדיוק לקודקוד אחד. גרף יכול להכיל שידוך כמעט מושלם רק כאשר לגרף יש מספר אי זוגי של קודקודים, ושידוך כמעט מושלם הוא גם שידוך מקסימום. באיור לעיל, חלק c מציג שידוך כמעט מושלם. 

בעיית מציאת מספר השידוכים המושלמים בגרף דו-צדדי היא שלמה ל-, בעוד שבעיית ההכרעה המקבילה לה - השאלה האם בגרף דו-צדדי קיים שידוך מושלם - ניתנת לפתרון יעיל, כלומר ידוע שהיא שייכת ל-P.

מספר השידוכים בגרף שלם של K_{n+1} עבור n אי זוגי ניתן לביטוי באמצעות עצרת כפולה: לכל קודקוד יש n אפשרויות שידוך, ולאחר שבוחרים שידוך לקודקוד אחד עם אחר נותר לבחור שידוך ליתר הקודקודים מלבד שני אלו ששודכו. לדוגמה בגרף שלם של ארבעה קודקודים, א', ב', ג' וד' יש שלושה שידוכים מושלמים: א+ב וג+ד, א+ג וב+ד, וא+ד וב+ג.

## ראו גם
* שידוך רב-ערכי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת הגרפים
אוזן המן

ממוזער|שמאל|270px|אוזני המן
ממוזער|שמאל|270px|אוזני המן

**אוזן המן** הוא מאפה, העשוי לרוב מבצק מתוק הממולא במלית פרג, תמרים,  שוקולד או במלית אחרת. הוא חלק מהמטבח היהודי ונאכל עקב המנהג להכינו בחג הפורים ולצרף אותו למשלוחי המנות לרגל החג, על שמו של המן הרשע.

מקורו של המאפה במרכז אירופה, כמנהג עדות שונות, להכין מאכלים שונים המסמלים איברים שונים של המן.

## שמות המאפה
הבצק מעוצב בצורת כיסנים, ומכאן שמו ביידיש **המן טאַש** ("כיס המן", נהגה: homen tash). בגרמנית משמעות השם **מוֹן-טאשֶה** (Mohntasche) היא "כיס פרג", ומשערים שזה היה שמו המקורי גם ביידיש, שפתם של היהודים האשכנזים (מאָן טאַש, על-פי הכתיב ביידיש).

באנגלית וברוב השפות האחרות, מאפים אלה נקראים Hamantashen (המנטאשן). לעיתים משתמשים במילה Hamantash (המנטאש) ביחיד, אך צורת הרבים שימושית יותר.

בעברית ניתן למאפה השם **אוזן המן** (בריבוי: **אוזני המן**), ככל הנראה בגלל הדמיון של השם ביידיש **המן טאַש**, וכיוון שצורתו עשויה להזכיר את מבנה האוזן.

כדי להקל על הדוברים את הסיבוכיות בהוספת תווית יידוע תקנית לשם המאכל (*אוזן ההמן* ולא ה*אוזן המן*) או בהטייתו ובספירתו התקנית (*אוזן המן אחת* ולא  *אחד*), הציע הבלשן יצחק אבינרי את התחדיש **אָזְנְמָן** ב-1962. לפי עדותו, החידוש הילך בחוגים פדגוגיים בישראל וזכה לאהדתו של הסופר לוין קיפניס.

## מרכיביו והכנתו
הבצק המשמש להכנתם של אוזני המן הוא לרוב בצק פריך, אך קיימים גם אוזני המן מבצק עשיר יותר הנקרא בצק פּרֶסבורגֶר, שהוא שילוב של בצק פריך ובצק שמרים. צורת המאפה היא משולש בעל שלוש קרנות, ואותו מקבלים מקריצת עיגולים (חלקים או משוננים) מן הבצק, מזילוף המלית במרכז ומצביטה בעזרת שלוש אצבעות אל עבר המרכז תוך הידוק הקצוות. את הכיסנים מקובל למלא בפרג, אם כי כיום נפוצים גם אוזני המן ממולאים בשוקולד, בריבה, בתמרים, אגוזים וחלבה. בעבר היו גם אוזני המן שמולאו בשומשום.

## מאכלים אחרים המסמלים את איברי המן
עדות שונות הכינו מאכלים שונים המסמלים איברים שונים של המן, לחלק מהמאכלים גרסאות שונות ושמות שונים לפי עדה.

*"שיני המן" - (דנטס די המן), שיניו המצהיבות והדביקות של המן הרשע.
*"פולריקוס" - עיני / ביצי המן או רגלי ונעלי המן.
* פשפשי המן - ממתק שומשום.
* שערות המן.

## ראו גם
* פולמוס לביבה – אוזן המן
* בובת המן

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*מדוע אוכלים אוזני המן? בכך מנציחים את זכרו של צורר היהודים - באתר Chabad.org
* 
* 
* 
* 
* 
* 

*Eliezer Brodt, The Origins of Hamentashen in Jewish Literature: A Historical-Culinary Survey Revisited


## הערות שוליים

קטגוריה:מאכלי פורים
קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:מאפים ישראליים
קטגוריה:המטבח היהודי: קינוחים
קטגוריה:מאכלים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מאפים ממולאים
רב פורים

270px|ממוזער|תלמידי ישיבה חוגגים את פורים, ירושלים, 1997
**רב פורים** הוא מנהג פרודי הרווח בישיבות, בישיבות תיכוניות, באולפנות ('רבנית פורים'), ולעיתים גם בבתי ספר תיכוניים דתיים, ולפיו תלמידי הישיבה ממנים בתקופת חג הפורים רב מקרב התלמידים, שמחליף כביכול לתקופת החג את ראש הישיבה או ראש האולפנה. המנהג רווח גם בחסידויות ובהן ממונה רב פורים או "**[[אדמו"ר]] פורים**" לימי החג. בישיבות ליטאיות הוא מכונה (בעקבות היידיש) **פורים רב**.

מטרת המנהג לממש את עקרון "ונהפוך הוא" המתבטא במגילת אסתר. הנוהג כולל מינוי של תלמיד, שאינו מכהן כרב, אשר פעילותו צריכה להוביל לאווירה מבודחת. כיום נהוג במוסדות תורניים שונים, ובעיקר בישיבות תיכוניות, שרב הפורים משמש כראש ישיבה בשבת זכור.

## בחירת רב פורים
התקיימו ומתקיימים שינויים במהותו של רב פורים. לעיתים המינוי ניתן לתלמיד מוכשר ועילוי, אשר רמתו תאפשר הרצאת חידושי תורה הומוריסטיים ומבדחים. כך לדוגמה מונה הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרב פורים בישיבת וולוז'ין והשיר שחיבר לקראת המאורע זכה לתשבחות מצד רבו הנצי"ב מוולוז'ין. בחירת הרב מתמקדת לרוב ביכולת הכריזמטיות וההומור שלו. כך למשל, הרב ישראל מאיר לאו נבחר כרב פורים בישיבת פוניבז' בבני ברק (נכדו, דוד קירשטיין [אח של..] נבחר אף הוא לרב פורים בישיבת חברון.

והרב אברהם רביץ בישיבת חברון.

במוסדות מסוימים נהוג לצד בחירת רב פורים לפרסם מעין "תקנון פורים" המכיל חוקים הומוריסטיים שונים הנוגעים ללימודים באותו מוסד בתקופת פורים וסביבתו.

טקס חשיפת זהותו של רב או רבנית פורים לתלמידי המוסד מכונה "**הכתרה**". בישיבות תיכוניות ובאולפנות הטקס כולל על-פי רוב הצגה המועלת על ידי תלמידי כיתות י"ב ובסופו מוצג ה"רב" או ה"רבנית".

## מקורו
בספר שרי המאה מזכיר הרב מימון את רבי יונתן אייבשיץ כרב פורים, כבר בצעירותו. יש הטוענים כי המנהג התחיל בישיבת וולוז'ין, על ידי ר' חיים מוולוז'ין; אולם קיימות הקבלות בבחירות ראש הקהל במקומות שונים באירופה.

קיימת השערה שהמנהג הגיע לישיבות ליטא ממקומות בהם היו ממנים רב חלופי לפורים למקרה בו יהיה באותו היום צורך דחוף לפסוק הלכה והרב לא יוכל לעשות זאת כי הוא קיים את מצוות היום והשתכר "עד דלא ידע".

## התנגדות
המנהג לא היה ידוע אצל היהודים בארצות המוסלמים, כפי שניכר בדברי החיד"א משנת 1778; וישנה גם התנגדות פוסקים מאסכולה זו למנהג זה. כך הרב עובדיה יוסף מביע התנגדות למנהג של השמעת ביקורת ולגלוג על יד רב פורים, ומציין אגדה הטוענת שהרב שמעון סופר מת כתוצאה מזלזול ועלבונות של רב פורים. בשנת תשע"א יצא גם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן בהתנגדות נחרצת למנהג.

## ראו גם
* פורים שפיל
* פרודיות לפורים

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הומור יהודי
קטגוריה:שמחת פורים
פרשת תצוה

200px|ממוזער|בגדי כהן גדול
פרשת **תְּצַוֶּה ** היא פרשת השבוע השמינית בספר שמות. על פי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. 

הפרשה ממשיכה את הפרשה הקודמת, פרשת תרומה, בהכנות לקראת הקמת המשכן. הפרשה מלמדת על הכנת בגדי הכהונה,על שבעת ימי המילואים, על העלאת נרות המנורה במשכן ועל מזבח הקטורת.

את פרשת תצוה קוראים בין התאריכים ח' באדר-ט"ו באדר (בשנה מעוברת באדר א').

## שם הפרשה והיעדר אזכורו של משה
הפרשה פותחת בפנייה למשה "ואתה תצוה את בני ישראל" מבלי לציין את שמו. על פי הפשט, הפרשה מהווה למעשה המשך ישיר של הציווי על הקמת המשכן וכליו המופיע בפרשת תרומה, ציווי שנפתח בפניה אל משה:" וידבר ה' אל משה לאמור".  

זו הפרשה היחידה בחומשים שמות-ויקרא-במדבר שלא מוזכר בה שמו של משה. הזוהר, וכן הרא"ש ובנו בעל הטורים מקשרים זאת לבקשתו של משה מה' לאחר חטא העגל המופיעה בפרשה הבאה, פרשת כי תשא: . על פי הסבר זה, אף על פי שה' סלח לעם ישראל על חטא העגל, "קללת חכם אפילו על תנאי היא באה", וה' מחה את שמו של משה מפרשה אחת.

## תוכן הפרשה
בפתיחת הפרשה מובא ציווי למשה לקחת שמן זית לצורך הדלקת המנורה בכל יום ויום.

לאחר הפתיחה מופיע הציווי על הכנת בגדי הכהונה של אהרן ובניו הכהנים. בגדי הכהן הגדול הם החושן, האפוד, הציץ, מעיל, כתונת, מצנפת, אבנט ומכנסיים. לכהנים הפשוטים (הדיוטות) היו רק ארבעה בגדים: כתונת, אבנט, מגבעת ומכנסיים.

לאחר מכן, עוסקת הפרשה בציווי על קרבנות המילואים, שיוקרבו לשם קידוש הכהנים והכשרתם לעבודת המשכן. 

לאחר קרבנות מופיע הציוויי על הקרבת קרבן התמיד, שמיועד להיות מוקרב על מזבח העולה שתוכניתו הובאה בסוף פרשת תרומה. 

בסיום הפרשה מופיע הציווי על הכנת מזבח הזהב המיועד להקטרת קטורת הסמים. בפסוקים האחרונים של הפרשה אף מרומז על יום הכיפורים שיכלול טקס כפרה על מזבח הזהב ויתבצע אחת לשנה.

## תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת תצוה יכולה לחול בעשרה תאריכים שונים:
*שנת השא - ח' באדר
*שנת הכז - ט' באדר
*שנת גכה ושנת בשה - י"א באדר
*שנת בחג ושנת זשג - י"ג באדר
*שנת זחא - ט"ו באדר
*שנת השג - ח' באדר א'
*שנת החא - י' באדר א'
*שנת גכז ושנת בשז - י"א באדר א'
*שנת בחה ושנת זשה - י"ג באדר א'
*שנת זחג - ט"ו באדר א'

## מפטיר והפטרה
* בשנים מעוברות ובשנים פשוטות מסוג זחא שלא בערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, מפטירים בספר יחזקאל, בנבואה של יחזקאל על הקמת בית המקדש העתידי, ב.  ובנוסח רומניא הפטירו בשבת כזו  עד .
* בשאר השנים הפשוטות (כ-58.8% מכלל השנים), קוראים את פרשת תצווה בשבת שלפני לפורים, ולפיכך קוראים בה גם את הפרשייה השנייה מ"ארבע פרשיות" - פרשת זכור, ומפטירים בהפטרה המיוחדת של פרשת זכור.
* בשנים מסוג זחא קוראים את פרשת תצווה בשבת של שושן פורים. בערים מוקפות חומה קוראים למפטיר את קריאת התורה של פורים (מלחמת עמלק) ומפטירים בהפטרת שבת פורים, הזהה להפטרת שבת זכור. בשאר המקומות מפטירים בהפטרה הרגילה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
תצווה
ז'אן-בטיסט קאמי קורו

ממוזער|שמאל|ז'אן-בטיסט קאמי קורו
**ז'אן-בטיסט קאמי קוֹרוֹ** (בצרפתית: **Jean-Baptiste Camille Corot**; 26 ביולי 1796 – 22 בפברואר 1875) היה צייר צרפתי.

## ביוגרפיה

קורו נולד בפריז למשפחת סוחרים ממוצא שווייצרי. אביו היה סוחר בדים ולאמו הייתה חנות בגדים אופנתית בפריז. אחרי שסיים את חוק לימודיו בעיר רואן שבנורמנדיה הפך לשוליה של סוחר בדים בפריז, אך שנא את המסחר ושאף להיות צייר. ב-1822 השלימו הוריו עם רצונו להיות צייר (ומאז תמכו בו מבחינה כספית במשך שנים רבות). באביב של אותה שנה החל קורו ללמוד בסטודיו של הצייר אשיל אטנה מישלון, שחזר מרומא אחרי שקיבל שם את הפרס הגדול לציורי נוף היסטורי (1817). מישלון לימד את קורו לצייר ברוח העקרונות הנאו-קלאסיים (השאיפה לשוב אל האמנות הקלאסית של יוון ורומא), ועודד אותו לצייר בחיק הטבע. אך מישלון נפטר כעבור חודשים מספר, וקורו המשיך את לימודיו אצל ז'אן ויקטור ברטאן, שהיה מורהו של מישלון והמשיך ללמד את קורו לצייר ציורי נוף היסטוריים ברוח האסכולה הנאו-קלאסית. ברטאן שלח את קורו לצייר ביער פונטנבלו בקרבת פריז. קורו היה אחד הציירים הראשונים ששהו בכפר ברביזון, בפאתי יער פונטנבלו (שעל שמו נקראת אסכולת הציור של ברביזון). הקשר בין הרעיונות הקלאסיים לבין מראות הטבע הפך לגורם עיקרי בקריירה של קורו.

קורו ביקר באיטליה שלוש פעמים (1825–1828, 1834 ו-1843). נופה הכפרי של איטליה השפיע על ציוריו במשך כל הקריירה שלו. הוא סייר הרבה ברחבי צרפת כדי להתחקות אחרי הנוף בהשפעת האור המשתנה. ב-1846 העניקה לו ממשלת צרפת את אות לגיון הכבוד הצרפתי. באמצע המאה ה-19 הגיע קורו לשיא הקריירה וזכה לכבוד רב. הוא חקר בעצמו את השפעת האור בציורי נוף. בנוסף על ציורי נוף עסק קורו גם בציורי דיוקנאות. ציוריו זכו לביקוש רב והוא התעשר, והקדיש חלק מכספו למטרות צדקה. קורו המשיך לצייר כל ימי חייו. הוא צייר מאות תמונות שרבות מהן מוצגות כיום במוזיאון הלובר בפריז ובמוזיאונים אחרים ברחבי אירופה ואמריקה. הוא נחשב לאבי הציור האימפרסיוניסטי. הצייר קאמי פיסארו אמר: "כולנו למדנו מקורו". קורו נפטר בפריז ב-1875 ונקבר בבית העלמין פר לשז.

ציורו הידוע של קורו, "הקתדרלה של שארטר", הוזכר על ידי מרסל פרוסט בחלק הראשון של "בעקבות הזמן האבוד", "קומברה".  
* **הגשר בנאנט** (1827)
* **הקתדרלה של שארטר** (1830)
* **מראה של גנואה** (1834)
* **ריקוד הנימפות** (1850)
* **נוף באַורֵי** (1867)
* **המגדל של דואיי** (1871)

## יצירות נבחרות

Jean-Baptiste-Camille Corot 048.jpg|
קובץ:Repose A31768.jpg|המנוחה
Camille Corot - Woman with a Pearl.jpg|
קובץ:Jean-Baptiste Camille Corot - Le Bain de Diane (La Fontaine).jpg|דיאנה מתרחצת
קובץ:Camille Corot - Diana and Actaeon - 1836.jpg|דיאנה ואקטיון
קובץ:The Burning of Sodom (formerly "The Destruction of Sodom") MET DT2014.jpg|שריפת סדום


## קישורים חיצוניים

* מוזיאון הכט 
* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1796
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1875
מספר קונגרואנטי

במתמטיקה, **מספר קונגרואנטי** הוא מספר טבעי שהוא שטח של משולש ישר-זווית שאורכי שלוש צלעותיו הם מספרים רציונליים. לדוגמה, 6 הוא מספר קונגרואנטי שכן הוא שטח המשולש שצלעותיו הוא 3,4,5, וגם 5 הוא מספר קונגרואנטי שכן הוא שטח המשולש ישר הזווית שאורך צלעותיו  \tfrac{20}{3} , \tfrac{3}{2} , \tfrac{41}{6} . לעומת זאת כל המספרים הטבעיים הקטנים מ-5 אינם קונגרואנטים.

רשימת המספרים הקונגרואנטים הראשונים:
5, 6, 7, 13, 14, 15, 20, 21, 22, 23, 24, 28, 29, 30, 31, 34, 37, 38, 39, 41, 45, 46, 47, …

בניסוח אלגברי, מספר טבעי \ n הוא קונגרואנטי אם ורק אם קיים פתרון במספרים רציונליים למערכת המשוואות הבאה:
*\mathbf{x,y,z,n}\in\mathbb{N}
*\ x^2+y^2=z^2
*\ n=\frac{xy}{2}

## בעיית המספר הקונגרואנטי
השאלה אם מספר רציונלי נתון הוא מספר קונגרואנטי נקראת "**בעיית המספר הקונגרואנטי**". נכון לימינו (2021) בעיה זו לא הובאה לפתרון מוצלח ונחשבת בעיה פתוחה בתורת המספרים. התיאוריה של טאנל (Tunnell's theorem) מספקת קריטריון פשוט לקביעת אם מספר קונגרואנטי, אולם התוצאה שלו מסתמכת על השערת ברץ' וסווינרטון-דייר, אשר טרם הוכחה אף היא.

משפט המשולש הישר של פרמה, על שמו של פייר דה פרמה, קובע כי מספר ריבועי (מספר שהוא ריבוע של מספר שלם אחר) אינו יכול להיות מספר קונגרואנטי, וכן מספר שהוא כפולה של מספר רבוע לא יכול אף הוא להיות קונגרואנטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תורת המספרים
קטגוריה:בעיות פתוחות בתורת המספרים
סייפן

**סַיְפָן** (נקרא גם **גְּלַדְיוֹלָה** או **[[שושן (סוג)|שושן]] החרב**) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת האירוסיים.

## מקור השם

השם גלדיולה מגיע מהמילה הלטינית לחרב, gladius וזאת על שום דמיונם של העלים לסייף. לכן הסוג נקרא גם סייפן או שושן החרב בעברית, מלשון סיף. בשם גלאדיולה קרוב גם למילה גלאדיאטור שגם הם היו משתמשים בחרב.

## מינים
הסוג גלדיולוס מונה בערך 260 מינים, מתוכם 250 מקומיים לאפריקה שמדרום לסהרה, בעיקר דרום אפריקה. מקורם של בערך 10 מינים באסיה ובאירופה. ישנם 160 מינים של גלדיולוס שהם בלעדיים לדרום אפריקה ו-76 - לאפריקה הטרופית. בין המינים משתנה גודל הקוצים מקטן לקוצי פרחים ענקיים ומרשימים.

## צמיחה גדילה וצורה
צמחים רב-שנתיים הללו צומחים באקלים מתון. הם צומחים מפקעות עגולות וסימטריות ש"ארוזות" במספר שכבות של כיסוי חום וסיבי. הגבעול שלהם בדרך-כלל אינו מעונף, ומפיק בין עלה אחד לתשעה. העלים הם צרים, צבעוניים, וזוויתיים בצורת חרב, שנתונים בנרתיק. העלה הנמוך ביותר מקוצר ומתקפל אל תוך הגבעול. להב העלה יכול להיות חלק או מעוצב בצורת זיג-זג.

## רבייה
קוצי הפרח השבריריים הם גדולים וחד צדדיים עם פרחים דו-מיניים יחידים, כל אחד מוקף בשני עלעלים ירוקים ועוריים. עלי הגביע ועלי הכותרת כמעט זהים במראם, ומכונים עלי פרח. הם מאוחדים בבסיסם למבנה בצורת גליל. עלי הפרח העליונים הם גדולים יותר, ומגנים על שלושת איברי הרבייה הזכריים של הפרח. שלושת עלי הפרח התחתונים הם צרים יותר. איבר הרבייה הנקבי של הפרח הוא בצורת תעלה, ואברי המין הזכריים מחוברים לבסיסו בעיצוב של שני חוטים ענפיים דמויי כף, שכל אחד מהם מתרחב לעבר הקודקוד.

השחלה היא בעלת 3 לשכות עם קפסולות מלבניות או עגולות, שמכילות זרעים רבים חומים, מכונפים, זוויתיים וריחניים.

צבעם של הפרחים משתנה מוורוד-אדמדם או סגול בהיר עם לבן או לבן וקרם או כתום ואדום.

המינים הדרום אפריקאים הורבו במקור על ידי דבורים ארוכות לשון, אבל מספר שינויים שנוצרו במערכת הרבייה, אפשרו האבקה על ידי צופיות, עשים, זבובים ארוכי לשון ואחרים.

## התערבות אנושית
הסייפנים הורבו בצורה נרחבת, וקיים מגוון רחב של צבעי פרחים מהונדסים גנטית. קבוצות הרבייה הראשיות נוצרו על ידי שילוב והצלבה בין ארבעה או חמישה מינים מתת הזנים: גרנדיפלורים, פרימולינים וננוסים.

הסייפנים נחשבים צמחי נוי טובים מאוד, למרות נטיית הגבעולים הגבוהים לנטות ולהתכופף לעיתים קרובות, עם כיוון הרוח.

## בישראל
בארץ ישראל צומחים בר שני מינים של סייפן: סייפן התבואה (*Gladiolus italicus*) וסייפן סגול, שניהם ערכי טבע מוגנים.

גידול סייפנים ברביבים בשנת 1947, היה אחד הגורמים החשובים בהחלטה של ועידת אונסקו"פ, לכלול את רוב הנגב בשטח המדינה היהודית.

## אזכורים בתרבות
* בספר שר הטבעות נופלת פמלייתו של איסילדור למארב ב**שדות הסייפנים**, ואיסילדור מאבד את הטבעת האחת בנסותו להמלט.
* דמות הבמה דיים עדנה אוורג', אימצה את הסייפן כסמל המסחרי שלה, ופרחים אלה מופיעים לעיתים קרובות בתמונותיה ובהופעותיה על הבמה.
* בשירם של הבילויים "משהו כמו תה" מוזכר הפרח.
* בשיר "יונתן" של יונה וולך מוזכר ענף גלדיולה: "הם כורתים את ראשי בענף/ גלדיולה ואוספים את ראשי/ בשני ענפי גלדיולה ואורזים/ את ראשי בניר מרשרש".
* בספר "יונה ונער" של מאיר שלו מוזכרות גלדיולות: "נער על אופניים הופיע, מתנשף ומיוזע, אץ במעלה המדרגות וזר גלדיולות בידיו" (ע' 53).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:צמחי גן
וילה פארק

**וילה פארק** (באנגלית: **Villa Park**) הוא אצטדיון כדורגל באזור אסטון בברמינגהאם, אנגליה המשמש כמגרשה הביתי של קבוצת אסטון וילה. האצטדיון כולל 4 יציעים בתכולה כוללת של 42,788 צופים.

## היסטוריה
בשנת פתיחתו 1897, בה זכתה אסטון וילה באליפות הליגה וגביע ההתאחדות, נקרא האצטדיון "מגרש אסטון התחתון". המגרש היה מוקף במקור במסלול רכיבה מבטון ברוחב 8 מטר ומסלול ריצה מעפר. מספר תחרויות רכיבה וריצה נערכו במקום לפני מלחמת העולם הראשונה. מסלול הריצה בוטל בשנת 1922 כאשר החלה הבנייה של יציע טריניטי רואד, שנהרס רק בשנת 2001 והוחלף ביציע מודרני וגדול יותר.

שיא הצופים למשחק עומד על 76,558 צופים ונרשם ב-2 במרץ 1952 במשחק במסגרת גביע ההתאחדות מול דרבי קאונטי.

וילה פארק אירח שלושה משחקים במסגרת הגביע העולמי בשנת 1966 וארבעה משחקים במסגרת יורו 1996. כמו כן, אירח האצטדיון את משחק הגמר של גביע המחזיקות בעונת 1998/1999 בו גברה לאציו על ריאל מיורקה בתוצאה 1–2.

ב 5 ביולי 2025 נערך באצטדיון המופע Back To The Beginning, מופע הפרידה של להקת בלאק סאבת' ושל סולנה אוזי אוסבורן, שנפטר 17 ימים לאחר המופע. המופע נמשך 10 שעות וכלל הופעות של 14 אמנים, לעיני 45,000 צופים.

## קישורים חיצוניים

* 
* מפת ישיבה של וילה פארק
* וילה פארק ב- Stadium Guide

## הערות שוליים

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל באנגליה
קטגוריה:ברמינגהאם: ספורט
קטגוריה:אסטון וילה
לורנצו גיברטי

[200px|ממוזער|גיברטי בהדפס מאת [ג'ובאני בטיסטה צ'קי]]
**לורנצו גיברטי** (באיטלקית: **Lorenzo Ghiberti**; 1378 – 1 בדצמבר 1455) היה פסל, צייר וצורף איטלקי בן תקופת הרנסאנס.

גיברטי יצר את התחריטים בדלתות הארד בבפטיסטריום של פירנצה, בו מטבילים את הילדים בטקס הדתי הנוצרי. כעבור 100 שנה אמר מיכלאנג'לו, מגדולי האמנים של תקופת הרנסאנס: "שערים אלו ראויים לשמש שעריו של גן העדן".
הדלתות נחשבו ליצירה המעולה בסוגה מאז יצרו היוונים הקדמונים את יצירות האמנות הגדולות שלהם.
גיברטי התחרה עם ברונלסקי על העבודה בבפטיסטריום וניצח אותו; יש אומרים ששיחד את השופטים.

21 שנה שקד גיברטי על הדלת הראשונה. היא מורכבת מ-28 לוחות, המתארים מאורעות ודמויות מתולדות הנצרות. הדלת עוררה התפעלות כה רבה, עד שגיברטי הוזמן ליצור גם את הדלת השנייה, עליה עבד 27 שנים. דלת זו מכילה 10 לוחות, שנושאיהם לקוחים מן התנ"ך.

גיברטי יצר גם פסלים שונים של קדושים ושמשות צבעוניות מצוירות של חלונות.

לגיברטי מספר יצירות בשיתוף עם דונטלו.

ביוגרפיה של גיברטי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".

## גלריה


Paradies tuer florenz.jpg|דלתות גן העדן בבפטיסטריום של פירנצה
North doors of the Baptistry (Florence).jpg|דלתות צפוניות בבפטיסטריום של פירנצה


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:פסלים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:פירנצה: אישים
*

קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:ילידי 1378
קטגוריה:נפטרים ב-1455
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-15
צביקה יעקבי

**צביקה יעקבי** (16 בנובמבר 1952 – 10 בנובמבר 2012) היה משורר עברי ומתרגם שירה.

נולד וגדל בקיבוץ נען. הוא סיים את בית הספר התיכון בקיבוץ ויצא להשלמת לימודי הספרות העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. למד גם יהדות, ספרות עברית של ימי הביניים ותאוריה של התרגום.

יעקבי פרסם מספר ספרי שירה, שייחודם בלשונם, בהסתכלות מעמיקה על החיים ובעיצוב פרטני ומדוקדק של המראות. ספר שיריו "**חירבת כליל**", עוטר בחיתוכי עץ של האמן הירושלמי משה הופמן, שנפטר בדמי ימיו.

יעקבי תרגם מאנגלית את שיריו של המשורר האמריקאי החשוב תיאודור רות'קה, **ילד על גג חממה**, וכן פרסם בכתבי עת ספרותיים תרגומים משיריו של המשורר-הכומר הוולשי ר.ס. תומאס.

נפטר בגיל 60 ב-10 בנובמבר 2012 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ נען.

## ספרי שירה
***חירבת כליל**, חיתוכי עץ - משה הופמן, 1985.
***איך - לא**, שירים, 1988.
***פיליגרן**, שירים, 1997.

## תרגום
צביקה יעקבי תרגם שירים יחידים של משוררים אחדים מאנגלית לעברית. ביניהם: אי. אי. קאמינגס, סילביה פלאת, תיאודור רות'קה, מאריאן מור, קרן אלקלעי הישראלית, ואחרים. תרגומיו נדפסו בכתבי עת ספרותיים כגון שבו, אפריון, מאזנים, עיתון 77 ונוספים.

***ילד על גג חממה** מאת תיאודור רות'קה, 1995.

## אחרי מות
**'יורת האש**' ספר שירים מן העיזבון של צבי יעקבי (צביקה, כפי שקראו לו חבריו בקיבוץ נען), יצא בהוצאה מקומית על ידי קיבוץ נען בעריכת ורדה גינוסר, בדצמבר 2013, במלאת שנה לפטירתו. בספר מופיעים 135 שירים שהם מבחר משיריו שלא פורסמו מהשנים 2009 - 2013 . הספר הוא אוסף מתוך מחברות ששרדו אצל צביקה באשפוזיו הארוכים בבתי חולים לחולי נפש. עם זאת שירים רבים אבדו במעברים בין המחלקות השונות בהן אושפז. עדות לכך מצויה רק אצל חבריו ששמעו את קריאת שיריו מפיו ולא מצאו להם תעוד במחברותיו. 'יורת האש' היא מצבה מרשימה למשורר שמעטים מכירים. את המבחר אצרו ורדה גינוסר ויורם שוער.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נען: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בנען
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
מפלגת הקדמה הגרמנית

**מפלגת הקדמה הגרמנית** (בגרמנית: Deutsche Fortschrittspartei - DFP) הייתה המפלגה המודרנית הראשונה בגרמניה שהייתה מבוססת-מצע. היא יוסדה על ידי חברים שונים בבית הנבחרים הפרוסי ב-1861, כאופוזיציה לקנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק. המפלגה התקיימה בין השנים 1861–1884. 

מפלגת הקדמה הייתה המפלגה המודרנית הראשונה בגרמניה שהחזיקה מצע מסודר. מצע זה סבב, בין השאר, סביב הדרישה לאיחוד גרמניה תחת הגמוניה פרוסית, חיזוק שיטת הדמוקרטיה הפרלמנטרית, עיקרון שלטון החוק והגדלת סמכויותיהם של הממשלים המקומיים. 

אנשי המפלגה ובראשם פרנץ הרמן שולצה דליטש, פנו לציבור הפועלים בקריאה לאמץ את עקרון ה'עזרה עצמית' כפתרון למצוקם. בפתרון ליברלי זה הם עודדו את הפועלים לחסוך משכרם, לרכוש השכלה ולהתקדם מבחינה מקצועית ופוליטית. שולצה-דליטש קרא לפועלים להשתלב במאבק הלאומי כשותפים זוטרים ולחזק את סמכות הפרלמנט אל מול הממסד הצבאי והבירוקרטי הפרוסים
[ממוזער|שמאל|מייסד מפלגת הקדמה הגרמנית, [פרנץ הרמן שולצה דליטש]]

המפלגה נוסדה ב-6 ביוני 1861 על ידי הצירים הליברלים בבית הנבחרים הפרוסי. ציריה היוו את הקבוצה הגדולה ביותר בבית הנבחרים הפרוסי התחתון בין השנים 1861–1865. בשנת 1866, בעקבות מלחמת שבעת השבועות, התפצלה המפלגה. חברי המפלגה שתמכו במדיניות החוץ של אוטו פון ביסמרק פרשו ממפלגת העם ויצרו את מפלגת הליבראלים הלאומיים. פיצול נוסף התרחש בשנת 1868, כאשר צירים מדרום גרמניה פרשו ויצרו את מפלגת העם הגרמני.

המפלגה הגיעה לסוף דרכה ב-5 במרץ 1884.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרוסיה
קדמה
קטגוריה:מפלגות ליברליות
מוריס אשקלון

שמאל|ממוזער|200px|מוריס אשקלון 1939
[שמאל|ממוזער|200px|תבליט "עובד האדמה, העמל והמלומד" מעל הכניסה הראשית לביתן הארץ-ישראלי ב[התערוכה העולמית של ניו יורק (1939)|תערוכה העולמית של ניו יורק (1939)]]
[שמאל|ממוזער|200px|[חנוכייה שתכנן אשקלון, סביבות 1948]]

**מוריס אשקלון** (קליין) (1913 – אוגוסט 2003) היה פסל ומעצב תעשייתי ישראלי.

## ביוגרפיה
מוריס אשקלון נולד כמשה קליין במזרח הונגריה. מגיל צעיר, היה נחוש לממש את שאיפותיו האומנותיות, אולם, על מנת לעשות כן, נדרש לנטוש את שורשיו החסידיים אורתודוקסים וזאת מאחר שביטוי אומנותי לא היה מקובל בעיירה המזרח־הונגרית שבה גדל. כאשר מלאו לו 15 שנה, מוריס עזב את משפחתו ובית הולדתו לטובת לימודי אמנות באקדמיה לאומנויות היפות Beaux Arts בבריסל.

בשנת 1934, לאחר שהשלים את לימודי האמנות הפורמליים בבריסל ולאחר מכן במילאנו, עלה לארץ ישראל, שם פגש באשתו לעתיד, ציפורה קרטוז'נסקי, ילידת פולין (ציפורה, אשר נפטרה בשנת 1982, הפכה לפסלת בזכות עצמה בשנים מאוחרות לחייה, יצרה תבליטי נחושת אשר מדמים את חיי העיירה של ילדותה).

בשנת 1939 עיצב וייצר תבליט נחושת עצום בגובה 14 רגל של שלוש דמויות, "עובד האדמה, העמל והמלומד" אשר עיטרו את החזית של ביתן ארץ ישראל בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939). מוריס הוזמן ליצור עבור הביתן ההיסטורי החשוב אשר הציג לעולם את הרעיון של מדינה יהודית מודרנית. עבודה זו היא כיום חלק מאוסף של מוזיאון ספרטוס בשיקגו.

בשנות ה־30 המאוחרות, ייסד אשקלון חברה ישראלית לייצור עיצובים אמנותיים, פל-בל, אשר יצרה מנורות מנחושת ופליז ומוצרי יודאיקה נוספים וכן אמנות עיצובית חילונית ופריטים שימושיים אשר יוצאו בכמויות גדולות לכל רחבי העולם. עיצוביו המוכרים והידועים של מוריס, חלק בסגנון אר דקו, אחרים מסורתיים יותר, הציגו את השימוש הכימי המכוון בהשריה בפטינה לעבודות ישראליות בברזל, אשר מהוות כיום חותמת איכות לתעשיית חפצי הנוי הישראלית. במהלך מלחמת העצמאות, מוריס עיצב תחמושת עבור צה"ל, ולבקשת הממשלה הסב את מפעלו על מנת לייצר תחמושת במסגרת המאמץ המלחמתי.

בשנת 1956 היגר אשקלון לארצות הברית, והתגורר בניו יורק ובלוס אנג'לס. הוא רכש מוניטין כחרש כסף מומחה, תוך יצירת כתרי תורה מרהיבים לבתי כנסת ומוצרי יודאיקה טקסיים נוספים אשר למד אודותם בצעירותו. במשך זמן מה, הוא לימד פיסול בפקולטה לאמנות יפה באוניברסיטה ליהדות בלוס אנג'לס.

בשנות ה־70 המאוחרות, בית המלאכה של אשקלון, ששמו "סטודיו אשקלון", הועבר לאזור פילדלפיה. הוא הפך לסטודיו אמנות רב פנים אשר מוקדש לעיצוב ויצירה של אתר אמנות לפולחן ומקומות ציבוריים. הסטודיו משמש למטרה דומה גם כיום, תחת ניהולו של בנו - דוד אשקלון.

בפברואר 2003, חגג אשקלון את יום הולדתו ה־90 כתושב קווארנוואקה, מקסיקו, מקום שבו התגורר עם בנו הבכור, אדיר אשקלון (אדיר היה צייר סוריאליסטי ופסל אשר שיתף פעולה עם המורליסט המקסיקני דוד אלפרו סיקיירז). באוגוסט 2003, נפטר אשקלון מסיבוכים של מחלת פרקינסון, ממנה סבל בשנותיו האחרונות.

היצירות אשר הוזמנו ממוריס אשקלון כוללות יצירות אמנות קבועות במקומות פולחן ומקומות ציבוריים בכל רחבי ארצות הברית, מקסיקו וישראל. עבודותיו הוצגו ומהוות חלק מהאוספים של מוסדות לרבות מוזיאון היהדות (ניו יורק), המוזיאון האמריקאי להיסטוריה יהודית בפילדלפיה, מוזיאון ספרטוס בשיקגו, האוניברסיטה ליהדות בלוס אנג'לס.

## קישורים חיצוניים

* אודות מוריס אשקלון, באתר פל-בל

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:מעצבים תעשייתיים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
אינדיאני עץ האורן

**אינדיאני עץ האורן** (באנגלית: **Pinewood Indians**) הם חלק ממתקן המצוי בפארק השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה. 
שבט האינדיאנים מורכב בפועל מרובוטים מסוג אודיו אנימטרוניקס שהם חלק מהאטרקציה נהרות אמריקה שבפארק.
בשבט האינדיאנים ניתן לצפות רק במסע באחת מהספינות המפליגה בנהר - ספינת הנהר מארק טוויין, הספינה קולומביה והקייקים של דייוי קורקט.

המתקן כולל את כפר האינדיאנים המצוי בפינה הצפון מערבית של הפארק - אינדיאנים שטים בסירותיהם, מבשלים חזיר בר על האש, יושבים ליד המדורה ומספרים סיפורים. כמו כן המבקרים בפארק פוגשים את ראש השבט - שנקרא "אוטו פארטס" (Auto Parts).
רק את דבריו של השאמאן ניתן לשמוע מסירות המבקרים.

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסנילנד
פלסטיק בועות

שמאל|ממוזער|200px|פלסטיק בועות
[שמאל|ממוזער|200px|[ילדות|ילד משחק בפלסטיק בועות]]
**פלסטיק בועות** (הידוע בשמותיו העממיים **פצפצים** ו**פקפקים**) הוא יריעה פלסטית גמישה ושקופה, המשמשת לעטיפת חפצים שבירים. על היריעה נמצאות כריות אוויר קטנות במרווחים שווים, שמטרתן לרפד את החפצים. פלסטיק בועות יהיה לרוב עשוי מפולימר מסוג פוליאתילן.

את פלסטיק הבועות המציאו בטעות ב-1957 המהנדס האמריקאי אלפרד פילדינג והממציא השוודי מארק צ'בנס, כשניסו ליצור טפט פלסטי קל לניקוי עם גב מנייר. ב-1960 הקימו השניים את החברה "Sealed Air Corporation", ששיווקה את המוצר תחת השם **Bubble Wrap**, שהפך לשם הרווח שלו באנגלית.

הבועות שמספקות את הריפוד לחפצים העדינים קיימות במספר גדלים, בין כ-6 מילימטרים לכ-2.5 סנטימטרים, לפי גודל החפצים ורמת הריפוד הנחוצה. בנוסף, ניתן לבחור את סוג הפלסטיק המתאים ביותר מבין מספר סוגים. למשלוח חלקים אלקטרוניים רגישים, למשל, משתמשים בחומר שלא מייצר חשמל סטטי, העלול להזיק להם.

שימוש נוסף לפלסטיק הבועות הוא למטרות שעשוע או הפגת מתח. אנשים רבים נהנים לפוצץ את בועות הפלסטיק ולשמוע את קולות הפיצוץ. בעקבות מנהג זה הוקם גם אתר אינטרנט בו ניתן להעביר את מצביע העכבר מעל "פלסטיק בועות וירטואלי", ולראות ולשמוע את הבועות מתפוצצות.

## קישורים חיצוניים

*אתר משחק פלסטיק הבועות המקורי
* דורון פישלר, מי המציא את הפצפצים?, בפודקאסט "התשובה", 8 ביולי 2019

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אריזה
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:חומרי אריזה
קטגוריה:פלסטיק
מתומן

**מתומן** (אנגלית: **Octagon**) הוא מצולע בעל שמונה צלעות. סכום זוויותיו הפנימיות הוא 1080°. במתומן יש 20 אלכסונים.

## שימושים

תמרור עצור הוא התמרור היחיד שצורתו מתומן משוכלל, וצורה זו נבחרה כדי להבליט אותו.

ישנם מבנים מפורסמים, שבסיסם הוא מתומן. מסגד כיפת הסלע בעל בסיס מתומן. המבנה נבנה בסגנון אופייני לכנסיית באותה תקופה. כנסיית בית פטרוס שבכפר נחום מתומנת, כמו גם הקתיסמה - כנסייה הרוסה בין ירושלים לבית לחם. המגדל וארבעת חדרי התצוגה של מוזיאון רוקפלר בירושלים הם מתומנים. קתדרלת בורגוס הגותית בספרד מפורסמת בין השאר בזכות מגדל המצלב שלה וקפלת קונדסטייבל, שניהם מבנים מתומנים שבולטים מהם שמונה צריחים מחודדים. המגדלור שבנה הורדוס בקיסריה היה בעל בסיס מתומן. לחלק קטן ממצודות הטגארט, שנבנו בארץ כדי לדכא את המרד הערבי הגדול, אותו חלק, שנבנה ליד גדר הצפון, היה בראשון מגדל מתומן. מגדל זה היווה השראה לאיור סמל משמר הגבול.


קובץ:Israel road sign 302.svg|תמרור עצור הוא מתומן משוכלל.
קובץ:Korea Pizza hut.jpg|אריזת פיצה, בצורת מתומן (לא משוכלל).
קובץ:Rockefeller2.jpg|מגדל מתומן; חזית מוזיאון רוקפלר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
קובץ:Flickr - Government Press Office (GPO) - Bird's-Eye View of the Temple Mount.jpg|מסגד כיפת הסלע במראה אווירי חצי-צידי. בסיס המסגד הוא מתומן משוכלל.
קובץ:Majdalkurum.jpg|מצודת טגארט ביישוב מג'ד אל-כרום, המשמשת כיום כמסעדה. בראשה מגדל שמירה מתומן.


## מתומן משוכלל
מתומן משוכלל הוא מתומן שכל צלעותיו שוות וכל זוויותיו הפנימיות שוות. מתומן משוכלל מיוצג בסימול שלאפלי {8}.
הזווית הפנימית בכל קודקוד של מתומן משוכלל היא 135°.

השטח של מתומן משוכלל שאורך הצלע שלו הוא a נתון בנוסחה

:A = 2 \cot \frac{\pi}{8} a^2 = 2(1+\sqrt{2})a^2 \simeq 4.828427 a^2

כאשר משתמשים ב-r (רדיוס המעגל החסום) השטח הוא

:A = 4 \sin \frac{\pi}{4} R^2 = 2\sqrt{2}R^2 \simeq 2.828427 R^2

כאשר משתמשים ב-R (רדיוס המעגל החוסם) השטח הוא
:A = 8 \tan \frac{\pi}{8} r^2 = 8(\sqrt{2}-1)r^2 \simeq 3.3137085 r^2

שני המקדמים האחרונים מגבילים את ערכו של הקבוע המתמטי פאי.

שמאל|ממוזער|250px|שטח המתומן (בכחול) שווה לשטח הריבועפחות שטחי המשולשים (בירוק)

נוסחה נוספת למציאת השטח היא

:\ A=S^2-a^2

כאשר \ S הוא הגובה של המתומן, או האלכסון השני באורכו, ו-\ a הוא האורך של אחת הצלעות. ניתן להוכיח זאת אם לוקחים מתומן, מציירים סביב הצד החיצוני שלו ריבוע, כאשר ארבע מתוך שמונה הצלעות של המתומן נוגעות בכל אחת מצלעות הריבוע, ואז לוקחים את המשולשים ישרי הזווית שנותרו בצדדים ומניחים אותם כאשר הזווית הישרה מצביעה פנימה, ויוצרים ריבוע. הצלעות של ריבוע זה הן באותו אורך של צלעות המתומן. לכן שטח המתומן שווה לשטח הריבוע הגדול (שחוסם את המתומן) פחות שטח הריבוע הקטן (שמורכב מהמשולשים), כלומר \ A=S^2-a^2.

### בנייה
בנייה בסרגל ובמחוגה של מתומן משוכלל מודגמת להלן:
350px

## אטימולוגיה עברית
המתומן אינו נקרא "משומן" כדי להבדילו מהמילה המתארת חפץ המרוח בשמן. האות ש' והאות ת' הן אותיות מתחלפות בשפות שמיות, כמו ערבית וארמית (לדוגמה תמניא בארמית, שמונה; תמן, שם;).

החלפה זו נוצרה בשלב מאוחר יחסית בעברית החדשה וניתן למצוא מקורות ישנים כמו בבניין מוזיאון רוקפלר, שחלקים ממנו מכונים בתבליט הקיר בשמות כמו "המשומן הדרומי", "המשומן הצפוני" וכדומה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצולעים
קטגוריה:8 (מספר)
Grim Grinning Ghosts

**רוחות אפלות מצחקקות** (באנגלית: **Grim Grinning Ghosts**) הוא שיר הנושא של מתקן הטירה המכושפת וטירת הרוחות בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. השיר הולחן על ידי באדי בייקר ומילות השיר נכתבו על ידי אקס אנטנסיו.

באטרקציה, מבקרים יוצאים לסיור באחוזה רדופה שבה מדריך רפאים בלתי נראה אומר שיש באחוזה 999 רוחות שמחות, אך תמיד יש מקום לאלף. גרסאות שונות של השיר נשמעות לאורך הסיור, כולל בסצנת בית הקברות הסופית שבה משתתפות כמעט 20 רוחות רובוטיות (audio-animatronics) המציגות סיטואציות משעשעות בעולם הבא.

## גרסאות שונות

במתקנים המצויים בדיסנילנד שבקליפורניה, בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה ובדיסנילנד שבטוקיו מופיעה גרסה זהה של השיר, כאשר בחלק חלק במתקן מופיעה גרסה שונה של השיר מנוגנת על ידי כלי נגינה שונים.

באחוזת רוח הרפאים בדיסנילנד שבפריז ישנה גרסה נפרדת של השיר התואמת את עלילת המתקן המבוססת על סיפורי מערבונים.

הקטע הידוע ביותר הוא חלק השיר המושר על ידי פסלי הרוחות בבית הקברות:


When the crypt doors creak 
And the tombstones quake, 
Spooks come out for a swinging wake. 
Happy haunts materialize, 
And begin to vocalize. 
Grim grinning ghosts come out to socialize.


תרגום:

כאשר דלת חדר הקבורה חורקת
ורועדות המצבות
רוחות מתעוררות ויוצאות לשיר
רוחות שמחות נהפכות גשמיות
ומתחילות להשמיע את שירתן
רוחות אפלות מצחקקות יוצאות ליהנות בחברה


## דירוגים ברשימות

## הסרט הטירה המכושפת
כאשר חברת סרטי וולט דיסני הפיקה את הסרט "הטירה המכושפת", מלחין הסרט, מאר מאנסינה התבסס על המנגינה בהלחנת פסקול הסרט.

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של השיר מאתר "דום באגיז" - "מרכבות האבדון"

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:דיסנילנד פריז
קטגוריה:שירי ליל כל הקדושים
קטגוריה:שירים על רוחות רפאים
קטגוריה:שירים על תחבורה
קטגוריה:שירי דיסני
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וולט דיסני רקורדס