open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מדונה של החוחית

**מדונה של החוחית** (באיטלקית: **Madonna del Cardellino**) הוא ציור שמן על עץ מאת רפאל, צייר מתקופת הרנסאנס האיטלקי, משנת 1505–1506 לערך. בשנת 2008 הושלמה פעולת שיקום שנמשכה עשר שנים, שלאחריה הוחזר הציור למקומו בגלריית אופיצי שבפירנצה. במהלך תקופת השיקום, הוצג בגלריה עותק עתיק של הציור במקום המקור.

## הצייר
רפאל נחשב ל"אמן" של תקופת הרנסאנס הגבוה, תואר שהוא חולק עם מיכלאנג'לו ולאונרדו דה וינצ'י. הוא נולד בשנת 1483 ונפטר בשנת 1520, בגיל 37 בלבד. חרף חייו הקצרים, הייתה לו השפעה משמעותית והוא יצר כמות עצומה של יצירות במגוון תחומים, כולל אדריכלות, תחריט, ציור ורישום.

במחצית הראשונה של הקריירה שלו פעל רפאל בצפון איטליה והושפע מהסגנון הפלורנטיני, ולכן תקופה זו מכונה "התקופה הפלורנטינית" שלו. בשנת 1508 עבר לרומא, שם המשיך לעבוד וקיבל הזמנות רבות מהוותיקן, כולל ציורים בארמון האפיפיורי. אחת מיצירותיו הידועות ביותר היא אסכולת אתונה.

בשל יחסיו עם הכנסייה, הוא ומיכלאנג'לו היו יריבים מרים והתחרו זה בזה על אותן הזמנות אמנותיות.

במהלך התקופה הפלורנטינית שלו, צייר רפאל את מדונה של החוחית לצד כמה ציורי מדונה מפורסמים נוספים, כמו המדונה של המרעה ו-לה בל ז'רדינייר. שלושת הציורים הללו חולקים מאפיינים דומים: דמות המדונה לבושה באדום וכחול, שלוש הדמויות המרכזיות זהות, ישנה קומפוזיציה פירמידלית, רקע טבעי, וכן חיבור לסמלים נוצריים כגון ספרים, צלבים או במקרה זה – החוחית.

## הציור
כמו ברבים מציורי המדונה של תקופתו הפלורנטינית, רפאל סידר את שלוש הדמויות – מרים, ישו ויוחנן המטביל הצעיר – בתבנית גאומטרית. אף על פי שעמדות הדמויות נראות טבעיות, יחדיו הן יוצרות משולש כמעט סימטרי.

הציור ניתן כמתנת נישואים על ידי רפאל לחברו לורנצו נאזי. ב-17 בנובמבר 1548, קרס ביתו של נאזי במפולת אדמה, והציור נשבר ל-17 חלקים. הוא נלקח מיד לשיקום וחובר מחדש, אך סימני החיבורים נותרו גלויים.

בשנת 2002, ג'ורג' בונסנטי מהארגון "אבני חן יקרות" הטיל על פטריציה ריטאנו לשקם את הציור. במשך שש שנים, הצוות שלה עבד על הסרת לכלוך שהצטבר ותיקון הנזקים. לאחר שיקום זה, היצירה חזרה לתצוגה בגלריית אופיצי בשנת 2008.

בציור, החוחית מסמלת את צליבת ישו, על פי האגדה שבה החוחית ניסתה להסיר קוץ מכתרו של ישו ונטפה עליה טיפת דמו.

## קישורים חיצוניים

עמוד היצירה באתר artonline.it 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפאל: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:המדונה והילד
קטגוריה:חוחית בציורים
זנקנית

**זַנְקָנִית** (שם מדעי: *Urothemis*) היא סוג של שפירית במשפחת הטיסניתיים. אלו שפיריות בגודל בינוני המצויות מאפריקה, ברחבי אסיה ועד אינדונזיה ואוסטרליה.

בישראל הייתה נציגה אחת מהסוג, זנקנית טלואה; אך היא לא נצפתה כבר עשרות שנים וכנראה שנכחדה.

## מינים בסוג
הסוג כולל את המינים הבאים:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפיריות
בית הכנסת הקהילתי (אספהאן)

**בית הכנסת הקהילתי באספהאן** (בפרסית: **کنیسه جماعتی**) הוא בית כנסת מהתקופה הקאג'ארית, הממוקם בעיר אספהאן, בשכונת ג'ובארה, ברחוב כמאל. 
בית הכנסת הוכר כאתר מורשת לאומית מטעם הארגון למורשת תרבותית באיראן; הוא נכנס לרשימת אתרח המורשת בתאריך 10 במאי 2007 ומספרו ברשימה 19038.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

הקהילתי
נסקנית ערפילית

**נַסְקָנִית עַרְפִלִּית** (שם מדעי: *Selysiothemis nigra*) היא מין יחיד בסוגו של שפירית במשפחת הטיסניתיים. תפוצתה משתרעת ממרכז אסיה עד המזרח התיכון; באירופה היא מוגבלת בעיקר לאזורי החוף של הים התיכון והים השחור.

בישראל עד לא מזמן היו עדויות לאוכלוסייה קטנה בלבד בצפון הארץ, אך בשנים האחרונות היא נצפית גם בשאר רחבי הארץ, ואפילו באזור אילת. בשל אופיה המשוטט, באזורים מסוימים היא נצפית תדיר באופן מחזורי, ואילו באחרים היא מזדמנת.

## תיאור
זוהי שפירית קטנה יחסית באורך כולל של 30–38 מ"מ,בטן באורך 21–26 מ"מ, ומוטת כנפיים של 24–27 מ"מ. אצל זכרים בוגרים החזה שחור והבטן לבנבנה; ישנן גם שערות לבנות. הנקבות, לעומת זאת, חומות-זהובות, לבנבנות יותר בחלקן התחתון. הרגליים שחורות ולבנות-צהבהבות בירכיים (coxa) ובקוּלִיות (femur). הכנפיים שקופות ללא כתמי צבע בבסיסן, ובעלות פטרוסטיגמות לבנות. עורקי הכנף לבנים.

בעוד שהשפה התחתונה (לביום) לבנבנה אצל זכרים בוגרים, לבנה צהבהבה אצל זכרים ונקבות צעירים, השפה העליונה (לברום) כתום עמום. הפנים והמצח הסמוכים (frons) הם בצבע זית-אפרפר, מתכהה לקראת האמצע אצל זכרים בוגרים ולבן ירקרק אצל נקבות וזכרים שצבעם עדיין לא התפתח במלואו. בנוסף, לאחרונים יש קו בסיס מצח מוגדר בחדות. הקודקוד גם בצבע זית כהה.

## אקולוגיה
הנסקנית הערפילית היא מין נודד, דבר המאפשר לה התפשטות ואכלוס של מקומות חדשים, גם באורח זמני. היא מעופפת מפברואר ועד נובמבר.

### תפוצה
זהו מין אסייתי, תחום תפוצתה של הנסקנית משתרע ממערב טורקיה מזרחה עד סין. נדירה יחסית, ומקיימת אוכלוסיות קטנות. נצפית באופן תדיר בקפריסין ובאזורי החוף של טורקיה וסוריה, נעדרת מאזורים הרריים.

## גלריה

קובץ:Black Pennant, Lombardia, IT imported from iNaturalist photo 142330266.png|זכר, איטליה
קובץ:Black Pennant (14566774605).jpg|זכר מתבגר שעוד לא קיבל את הצבע המלא של הבוגרים
קובץ:Selysiothemis nigra.jpg|נקבה, ספרד
קובץ:Selysiothemis nigra (Teufelchen).JPG|נקבה, איטליה
קובץ:Selysiothemis nigra 1.jpg|תקריב של זכר, סרביה


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפיריות
קטגוריה:פרוקי רגליים יחידים בסוגם
טבע דומם של פירות עם סנאי וחוחית

**טבע דומם עם פירות, סנאי וחוחית** (בהולנדית: **Vruchtenstilleven met distelvink en eekhoorn**) הוא ציור טבע דומם מתקופת הבארוק, שצויר על ידי הצייר ההולנדי-גרמני אברהם מיניון (1640–1679). הציור מציג קומפוזיציה עשירה של פירות, חיות ועצמים סמליים, והוא נחשב לאחת מהיצירות המרשימות של מיניון, המשקפת את סגנונו הייחודי בתקופת תור הזהב ההולנדי.

## רקע והיסטוריה
הציור נחשב לדוגמה מובהקת לסגנון הבארוק ההולנדי ומדגים את יכולתו של מיניון לשלב בין דיוק ריאליסטי למשמעויות סמליות עמוקות. ידוע כי היצירה הוזמנה בשנת 1684 על ידי וילם השלישי, נסיך אורנז', והייתה חלק מאוספי אמנות חשובים לאורך השנים. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן, גרמניה.

## תיאור היצירה
הציור מציג שפע של פירות המסודרים בתוך גומחה מקושתת, היוצרת תחושת עומק ומדגישה את האלמנטים השונים. בין הפירות ניתן למצוא ענבים אדומים ולבנים, דלעת, אפרסקים, עגבניות ופירות נוספים, אשר יחד יוצרים מראה המזכיר תצוגת פירות חגיגית. מיניון משתמש בתאורה דרמטית ומשחקי אור וצל, תוך שילוב צבעים עשירים של אדום, צהוב, ירוק וחום. האלמנטים הללו מעניקים ליצירה מראה חי ודינמי ומדגישים את הטקסטורות השונות של הפירות.

## משמעות סמלית
מעבר לאסתטיקה המרשימה, היצירה כוללת סמלים נוצריים ורמזים למוטיבים של חיים וחלוף הזמן. הפירות הרקובים המופיעים בציור מסמלים את רעיון ה**ואניטאס** – תפיסה המדגישה את ארעיות החיים. בנוסף, הופעתו של שעון בציור מרמזת על הזמן החולף ועל סופיות הקיום האנושי.

שני בעלי החיים בציור, הסנאי והחוחית, מהווים ניגודים סמליים. הסנאי נראה כמשוחרר מכבליו ואוכל אגוז, דבר הנתפס כייצוג של היצר הרע והחטא, בהתאם לפרשנויות מימי הביניים. האגוז עצמו נתפס כסמל נוצרי למותו של ישו – הקליפה מסמלת את עץ הצלב והגרעין את טבעו המחייה של המשיח. לעומת זאת, החוחית היא סמל ישועי, במיוחד בהקשר לסבלו של ישו במהלך הצליבה. מיקומה של הציפור בחלקו העליון של הציור מדגיש את הקשר לעולם הגאולה. החוחית נראית כשהיא שותה מכלי קטן, אשר ככל הנראה מכיל יין – סמל לדם המשיח ולטקס האוכריסטיה.

## אברהם מיניון וסגנונו האמנותי
אברהם מיניון נולד בגרמניה, אך פעל בעיקר בהולנד, שם השתייך לאסכולת הציירים ההולנדים של המאה ה-17 שהתמחו בטבע דומם. ביצירותיו ניתן לזהות שימוש בטכניקות של ניגודי אור וצל, קומפוזיציות מורכבות ועושר צבעוני, אשר הפכו אותו לאחד מהאמנים הבולטים בתחום זה. היצירה מהווה דוגמה מובהקת לסגנונו הייחודי ולכישרונו הטכני והסמלי.

## הערות שוליים

קטגוריה:טבע דומם
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:חוחית בציורים
קטגוריה:ציורי פירות
עילי בוטנר והילדים החדשים

"**עילי בוטנר והילדים החדשים**" הוא אלבום הבכורה של ההרכב עילי בוטנר והילדים החדשים, שיצא לאור ב-10 במרץ 2025. ההרכב נוצר לאחר פירוק ההרכב הקודם, "ילדי החוץ", עמו הופיע בוטנר במשך 15 שנים.

## רקע
לאחר פירוק ההרכב "עילי בוטנר וילדי החוץ" באוגוסט 2024, שהתקיים לאחר כ-15 שנות פעילות מוצלחת, בוטנר הקים הרכב חדש בשם "עילי בוטנר והילדים החדשים". ההרכב החדש כולל זמרים וזמרות צעירים, חלקם יוצאי תוכניות ריאליטי מוזיקליות, שנבחרו בתהליך אודישנים ממושך. ההרכב החדש כולל את יהלום דוד, נווה מאמו, לינוי כהן, נבו קנר, לורן דרויס ורון וקנין.

האלבום נכתב במהלך החודשים שלאחר פירוק ההרכב הקודם. בוטנר שאב השראה מחוויותיו האישיות ומסיפוריהם של חברי ההרכב החדשים, מה שהוביל ליצירת שירים המשלבים בין סגנונות מוזיקליים שונים ומביאים לידי ביטוי את הקולות הייחודיים של כל אחד מחברי ההרכב.

## קידום וסינגלים
עם השקת האלבום, יצא קליפ לשיר "קוסטה ריקה". בנוסף, יצא ההרכב לסיבוב הופעות בישראל, שיכלול את הלהיטים של בוטנר לצד שירי האלבום. מופעי הבכורה התקיימו באמפי שוני ב-4 וב-5 באפריל 2025, ומשם ימשיכו לבמות הפתוחות ולהיכלים ברחבי הארץ.

השיר "עד הסוף" מתוך האלבום הגיע למקום ה־20 במצעד הישראלי של מדיה פורסט.

## סגנון מוזיקלי
האלבום מציג שילוב של ז'אנרים מוזיקליים מגוונים, המשלבים בין פופ, רוק ומוזיקה ישראלית עכשווית.

## רשימת רצועות

## משתתפים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

### ביאורים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2025
קטגוריה:אלבומי עילי בוטנר
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
חבל כץ

**חבל כץ** (בלועזית: **Jevel Katz**; 10 במאי 1902 – 8 במרץ 1940) היה טרובדור יהודי-ארגנטינאי, אשר התפרסם בזכות שיריו ששילבו ייידיש וספרדית. הוא כתב למעלה מ-500 שירים. הוא נודע לאחר מותו כ"גרדל היהודי", על שם אליל הטנגו קרלוס גרדל.

## ביוגרפיה
חבל כץ נולד בווילנה במאי 1902. הוא החל לשיר את הפארודיות הראשונות שלו באיגוד העובדים הגרפי בווילנה. בגיל 27 החליט ללכת בעקבות אח שלו שכבר גר בבואנוס איירס.

כץ הגיע לבואנוס איירס ב-20 במאי 1930, ובתתוך זמן קצר הצליח להפוך לפופולרי בעזרת סיבוב הופעות רחב בארגנטינה. הוא הופיע עם תערובת של מונולוגים, צמדים, פארודיות, שירים נוסטלגיים וסאטירות, בליווי משלו בגיטרה, מנדולינה, מפוחית, ואקורדיון.

כץ הגדיר את עצמו כזמר קברט. הוא היה מופיע בטוקסידו כשהיה לבוש בגאוצ'ו או במראה של אישה. כץ שר ביידיש, מעורב עם ספרדית. המשורר והמבקר היהודי-ארגנטינאי אליהו טוקר טען כי תערובת השפה הזו כקסטינית. הוא הופיע בתחנות רדיו בבואנוס איירס ובמונטווידאו, במושבות היהודיות של מוזסוויל ובסווילבסו, וגם בטוקומאן, באורוגוואי ובצ'ילה.

כץ הפך לבדרן ידוע בבמת תיאטרון היידיש. אחת הסיבות לכך היא מפני מפני שהופיע בסגנון ההופעה הרב-תכליתי שלו ונושאים של נוסטלגיה, סבל ומאבק שמשכו במיתרי הלב של הקהל שלו, בשילוב עם הקלה קומית. אחד משיריו, "אַ ראַנטשעראַ", הוא פרודיה על מצוקותיו של רווק שהגיע לאחרונה לארגנטינה ומבקש לבסס את עצמו בארץ חדשה. פניות לפטריוטיות המקומית, בשירים על מואיז ויל, באסווילבאסו ובואנוס איירס הרגיעו אותם לגבי ההחלטה לעקור את עצמם ולהתיישב לאורך גדות הריו דה לה פלטה. שירי "שטעטל ארגנטינאי" אלה משתמשים גם בשיטת לשון בלחי, כמו ב-באסווילבאסו "שטעטעלע דו מאינס" (העיירה הקטנה שלי) מכונה "כתריאליבקה של אנטרה ריוס", התייחסות לעיירה הבדיונית של שלום עליכם. באופן דומה, "מוזסוויל" המכונה "מאין קליין שטעטעלע... מאין שין היימעלע" (העיירה הקטנה שלי, ביתי המקסים) הוא כ"יידיש מדין... א שטילט רחוק ארגנטינאי" (מדינה יהודית, גאוות ארגנטינה).

הצלחתו של כץ התרחבה מעבר לבואנוס איירס לערים אחרות ולמושבות החקלאיות היהודיות בארגנטינה ובמדינות הגובלות. הפרסונה הקומית שלו באה לידי ביטוי במוניטין שלו כ"דער פריילכסטר יד בארגנטינה" היהודי המאושר ביותר בארגנטינה. תהילתו הגיעה אפילו לקהילת היידיש בצפון אמריקה.

בעשר שנות הקריירה הקצרה שלו, חבל כץ, שנקרא גם ח'בלה או קצלה, כתב או הלחין יותר מחמש מאות יצירות מוזיקליות בסגנונות המגוונים ביותר. הוא פרסם חוברת שירים אחת, "ארגנטינר גליקן", הכוללת טנגו ביידיש, ראנצ'רים, רומבאס ופוקסטרוט. בין יצירותיו הידועות ניתן למנות: "זלאטה", "טוקומאן", "בסווילבסו " ו"מואיזס ויל".

כץ נפטר בגיל צעיר בן 37 בבואנוס איירס, ב-8 במרץ 1940, עקב סיבוך של ניתוח שקדים שעבר לאחר שקיבל הצעת עבודה בארצות הברית. לפי העיתון די פרזה, אחד משני העיתונים היומיים בשפת היידיש של ארגנטינה, כעשרים אלף איש חלקו כבוד לפני ההלוויה, וכארבעים אלף איש השתתפו בהלווייתו. הוא נקבר ב-Cementerio Israelita de Liniers.

## ספרים
* חבל כץ, "**ארגנטינר גליקן**", 1933 בוענאס איירעס: דרוק ברודער קויפמאן

## סרטים
ב-2005 הוציא הקולנוען הארגנטינאי אלחנדרו וג'נקוס את הסרט התיעודי "Jevel Katz y sus paisanos", המתאר את חייו של הקומיקאי בארגנטינה.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1940
קטגוריה:טרובדורים
קטגוריה:יהודים ארגנטינאים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1902
ילדי גרהם

**ילדי גרהם** (באנגלית: **The Graham Children**) הוא ציור שמן שהושלם על ידי הצייר האנגלי ויליאם הוגרת' בשנת 1742. הציור מציג דיוקן קבוצתי של ארבעת ילדיו של דניאל גרהם, ששימש כרוקח של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. בזמן סיום הציור, ילדו הצעיר של גרהם כבר נפטר.

## היסטוריה
הציור היה בבעלותו של ריצ'רד רוברט גרהם, המתואר בצד ימין של היצירה, לפחות עד מותו בשנת 1816. לאחר מכן עבר הציור בין מספר בעלים, עד שנרכש על ידי לורד דווין והועבר לגלריה הלאומית בלונדון בשנת 1934.

## תיאור היצירה
ממוזער|250px|קוים מתפתלים (''Line of beauty'') בציור "ילדי גרהם"

"ילדי גרהם" הוא דיוקן משפחתי , כלומר פורטרט קבוצתי לא פורמלי של משפחה או חברים, לרוב כשהם עוסקים בפעילות כלשהי. גודלו של הציור גדול יחסית לסוגה זו.

משמאל לימין, הדמויות בציור הן תומאס, שנולד בשנת 1740 ומוצג בבגדי תינוק כנהוג באותה תקופה, אנרייטה, אנה מריה, וריצ'רד רוברט גרהם.

תמותת תינוקות הייתה גבוהה במאה ה-18, ותומאס נפטר לפני שהציור הושלם. הוגרת' ככל הנראה התבסס על רישום מוקדם כדי לכלול את דמותו של תומאס ביצירה. בשל הסימבוליזם בציור, ייתכן כי היצירה נועדה לשמש כמזכרת לילד שנפטר.

## נושאים
ממוזער|ימין|250px|'''רישום הכנה של תומאס גרהם''', ויליאם הוגרת', 1742, הגלריה הלאומית בלונדון

הציור עוסק בנושאים של מעבר הזמן ושבריריות הילדות. הדמויות בציור מצויות בשלבים שונים של תנועה – בעוד הבנים מתוארים בתנועה, הבנות סטטיות. בכך, הציור לוכד בו זמנית רגע חולף ופורטרט יציב.

מוטיבים סמליים שונים מתייחסים לקצרות חיי האדם: השעון בפינה השמאלית כולל דמות מכונפת עם מגל ושעון חול, המסמלת את הזמן החולף. החתול המאוים על הכלוב מרמז על שבריריות החיים, ואילו קערת הפירות על הרצפה כוללת דובדבנים, המסמלים בפולקלור הנוצרי את גן העדן ואת הגאולה.

## השפעות מקדימות
ממוזער|חמשת ילדיו הבכורים של צ'ארלס הראשון, אנתוני ואן דייק, 1637. שמן על בד, האוסף המלכותי, לונדון.
הציור "ילדי גרהם" מזמין השוואה ליצירתו של אנתוני ואן דייק, "חמשת ילדיו הבכורים של צ'ארלס הראשון" (1637). שני הציורים כוללים בעלי חיים לצורך אפקט קומי ומדגישים את האופי הייחודי של כל ילד. עם זאת, בעוד שואן דייק הוזמן על ידי המלך צ'ארלס הראשון לצייר את משפחת המלוכה, ציוריו של הוגרת עסקו בעיקר במעמד הבורגנות העולה, והוא מעולם לא הצליח להפוך לצייר החצר. בניגוד לילדיו של צ'ארלס הראשון, בציור "ילדי גרהם" אין כל מאפיין אריסטוקרטי, למרות עושרם של המצולמים. הרמיזה לציורו של ואן דייק עשויה להיות ניסיון מודע של הוגרת להחמיא ללקוח מהמעמד הבינוני.

## קישורים חיצוניים

עמוד הציור באתר הגלריה הלאומית בלונדון
ביקורת על יצירות ילדים במאה ה-18
פרשנות לציור

## הערטת שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:חתולים באמנות
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:חוחית בציורים
קטגוריה:ילדים בציור
שלמה אדולפו פיצ'וטו

[ממוזער|הרב [אליהו בקשי דורון יחד עם הרב שמואל טל ושלמה אדולפו פיצ'וטו בחנוכת בית המדרש של תורת החיים ביד בנימין]]
**שלמה אדולפו פיצ'וטו** (בלועזית: **Adolfo Picciotto**; נפטר ב-8 במרץ 2025) היה איש עסקים יהודי-ברזילאי ממוצא סורי. נודע בעיקר בזכות פעילותו להקמת בתי כנסת בישראל לזכר בנו, באמצעות קרן "**זכור לאברהם**".

## קורות חיים
[שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת זכור לאברהם, [קריית מנחם, ירושלים]]
שלמה נולד בברזיל למשפחה עשירה שעסקה בתחום הנדל"ן, בבגרותו הרחיב את עסקיו למדינות נוספות בעולם.

בשנת 1987 נחטף בנו, אברהם פיצ'וטו, שהיה בן 21, על ידי כנופיית פושעים בברזיל. החוטפים דרשו כופר כספי, והמשפחה שילמה את הסכום שנדרש. למרות זאת, אברהם נרצח. לאחר מותו החליט פיצ'וטו להנציח את זכר בנו באמצעות הקמת בתי כנסת בישראל. פיצ'וטו ייסד את קרן "זכור לאברהם", עליה היה ממונה רבו, הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון. תחילה החליט להקים 21 בתי כנסת בישראל, כמספר שנות חייו של בנו. בתי הכנסת נבנו במקומות שונים ברחבי הארץ. לאחר השלמת היעד הראשוני של בניית 21 בתי כנסת, הוא המשיך לתמוך בהקמת עשרות בתי כנסת נוספים באמצעות הקרן.

שלמה אדולפו פיצ'וטו נפטר בגיל 93 בסאו פאולו, ברזיל. הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

## הערות שוליים

קטגוריה:נדבנים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים ברזילאים
קטגוריה:מהגרים לברזיל
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2025
אנדרו גרהם-דיקסון

**אנדרו מייקל גרהם-דיקסון** (נולד ב-26 בדצמבר 1960) הוא היסטוריון אמנות, מבקר אמנות, סופר ושדרן בריטי. הוא משמש כמבקר האמנות הראשי בעיתונים "The Independent" ו-"The Telegraph" ומגיש סדרות דוקומנטריות על אמנות עבור ה-BBC. כמו כן, השתתף בחמש עונות של הסדרה "Italy Unpacked", שבה חקר את התרבות והמטבח האיטלקי לצד השף ג'ורג'יו לוקטלי. הוא כתב מספר ספרים העוסקים באמנות ובאמנים, בהם ביוגרפיה של הצייר קאראווג'ו, שהייתה מועמדת לפרס סמואל ג'ונסון לספרות עיונית.

## ראשית חייו והשכלה
גרהם-דיקסון נולד בלונדון, בנם של עורך הדין אנתוני פיליפ גרהם-דיקסון (1929–2012) והעיתונאית מרגרט סוזן "סו" וילאר (1931–2010). הוא למד בבית הספר וסטמינסטר ולאחר מכן המשיך ללימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. בהמשך למד לתואר נוסף במכון קורטולד לאמנות בלונדון.

## קריירה
גרהם-דיקסון החל את דרכו ככותב ב-"The Sunday Correspondent", ולאחר מכן שימש כמבקר האמנות הראשי של "The Independent" עד 1998, אז עבר לתפקיד דומה ב"סאנדיי טלגרף". הוא זכה שלוש פעמים ברציפות בפרס "עיתונאי האמנות של השנה" (1987–1989).

במהלך הקריירה שלו הפיק והגיש סדרות דוקומנטריות רבות עבור ה-BBC, ביניהן "ההיסטוריה של האמנות הבריטית" (1996), "רנסאנס" (1999), "קרוואג'ו" (2002), " Drawing" (2005), "סודות האמנות of Spain" (2008), ,אמנות של רוסיה" (2009), "האמנות של אמריקה" (2011) ו-"האמנות של סין"" (2014). בשנת 2018 הוביל את הסדרה "כח ותשוקה, הסיפור ל האוסף המלכותי הבריטי", שסקרה את האוסף המלכותי.

בנוסף, כתב מספר ספרים על אמנות, בהם "מיכאלאנג'לו והקפלה הסיסטינית" (2007)" ו-Caravaggio: A Life Sacred and Profane" (2010)".

## מחלוקת בקיימברידג'
בנובמבר 2021 נאסר על גרהם-דיקסון לשוב ולהרצות באיחוד קיימברידג' לאחר שהשמיע במסגרת דיון קטע מתוך נאום של אדולף היטלר, במטרה להדגים את השקפת עולמו האמנותית של היטלר. בעקבות הסערה שהתעוררה, התנצל גרהם-דיקסון על דבריו. מספר דמויות ציבוריות, בהן הסופר לואי דה ברנייר והשחקן ג'ון קליז, יצאו להגנתו, והאיסור על הופעותיו באיחוד בוטל.

## חיים אישיים
גרהם-דיקסון נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא מתגורר במזרח סאסקס.

## פרסומים נבחרים
***A History of British Art** (1995)
***Michelangelo and the Sistine Chapel** (2007)
***Caravaggio: A Life Sacred and Profane** (2010)

## סדרות טלוויזיה נבחרות
*A History of British Art* (1996)
*Caravaggio* (2002)
*Art of Spain* (2008)
*Art of China* (2014)
*Italy Unpacked* (2013–2018)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:מבקרי אמנות
קטגוריה:חוקרי תולדות האמנות
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1960
איילות ביער I

**איילות ביער I** (בגרמנית: **Rehe im Walde I**) הוא ציור משנת 1914 מאת הצייר הגרמני פרנץ מארק.

## תיאור היצירה
הציור "איילות ביער I" מהווה שיא בעיסוקו של מארק בנושא האיילות. בעלי החיים משתלבים בתוך מערך כוחות של קווים וכתמי צבע שקופים. מבנה היצירה מתבסס על דפוס של אלכסונים מקבילים היורדים מקצות הימני והשמאלי של הבד ונפגשים במרכזו. דפוס משני מתקיים בהתנגשות בין משטחי צבע מלבניים בצד שמאל לבין צורות מעגליות בצד ימין. אף על פי שאין בציור הר טיפוסי בצבע כחול, מופיעה צורה משולשת קטנה יותר, המקיפה שתי איילות ומעניקה תחושת התרוממות, יחד עם עץ כחול בקצה השמאלי של הקומפוזיציה. הצבע הכחול מנוגד לאדום הבולט במרכז היצירה, לכתומים שבחלקה העליון והתחתון, ולכתמי שחור רכים בפינה הימנית העליונה.

## ניתוח היצירה
המבנה הכולל של הקומפוזיציה, המחבר את החיות עם הנוף, מפחית את תחושת ההאדרה של בעלי החיים, שהייתה נוכחת ביצירותיו המוקדמות של מארק משנת 1911. רעיונותיו של מארק ביצירה זו הושפעו מתאוריית האנרגיה של וילהלם אוסטוולד, לפיה החומר הוא אשליה, ורק קווי האנרגיה חושפים את המראה האמיתי של העולם. גישה זו באה לידי ביטוי בציור באמצעות אווירה אנרגטית של אקראיות וכאוס. הסביבה הלא מוגדרת מעבירה את תחושתו של מארק כלפי העולם ומבטאת את שאיפתו לייצג את הבריאה – מגמה הניכרת גם ביצירותיהם של וסילי קנדינסקי ופול קלה.

## רקע והשפעות
פרנץ מארק, מהבולטים באמני קבוצת הפרש הכחול, עסק רבות בציור בעלי חיים מתוך גישה סמלית ורוחנית. צבעים חזקים וצורות דינמיות ביצירותיו שיקפו את אמונותיו על טוהר, טבע ואנרגיה. בתקופה בה נוצר הציור, סגנונו של מארק נטה יותר ויותר להפשטה, בהשפעת האקספרסיוניזם הגרמני והקוביזם.

## ראו גם
* איילות ביער II

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים בתרבות
קטגוריה:פרנץ מארק: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
כלב שוכב בשלג

**כלב שוכב בשלג** (בגרמנית: **Liegender Hund im Schnee**) הוא ציור מאת האמן הגרמני פרנץ מארק. הציור מתאר את כלבו האישי של מארק, "רוסי", כלב רועים לבן מעורב, השרוע בשלג. היצירה מסמנת שינוי סגנוני בעבודתו של מארק, מהתמקדות בדיוק מציאותי לניסויים בצבע ובצורה. מארק בחן כיצד גוני הלבן בפרוות הכלב משתנים ביחס לשלג שמסביב וכיצד הצבעים משפיעים זה על זה. צורת הכלב ביצירה מושפעת מהעיצוב הזוויתי של הקוביסטים, שאותם הכיר מארק מתערוכות.  

## תיאור היצירה
בציור מופיע כלבו האישי של מארק, "רוסי", כלב רועים לבן מעורב. מארק בחר להציג את הכלב שרוע על הקרקע, תנוחה המדגישה את טוהרו ושלוותו. ביצירה זו ניכר מעבר סגנוני מציורים מציאותיים לניסיונות עם צבע וצורה. האמן התעניין במיוחד באופן שבו גוני הלבן בפרוות הכלב מושפעים מהשלג הלבן שסביבו וכיצד הצבעים משפיעים זה על זה. צורתו הסגנונית של הכלב שואבת השראה מהעיצוב הזוויתי של הקוביסטים, אותם הכיר מארק מתערוכות שראה.  

## היסטוריית הרכישה
הציור היה לחלק מאוסף מוזיאון שטאדל  פעמיים. לראשונה, נרכש מאשתו של מארק בשנת 1919 והוצג באגף המודרני של המוזיאון עד שנת 1937. אז, במסגרת מדיניות הנאצים נגד "אמנות מנוונת", הוצא הציור מהאוסף יחד עם 76 יצירות נוספות. בשנת 1961 ניתנה למוזיאון הזדמנות לרכוש מחדש את היצירה, שהייתה אז באוסף פרטי בארצות הברית. מחיר הרכישה, 175,000 מארק, היה כמעט פי שלושה מהמחיר הגבוה ביותר ששילם מוזיאון שטאדל עד אז עבור יצירת אמנות מודרניסטית. לאחר שיקול דעת קצר, ובשל חשיבות הציור לאוסף, החליט אגודת המוזיאון לרכוש אותו מחדש.  

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:כלבים באמנות
קטגוריה:פרנץ מארק: ציורים
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:שלג באמנות
ישיבת דברי מרדכי

**ישיבת דברי מרדכי** היא ישיבה קטנה חרדית-ליטאית מרכזית בבני ברק. בישיבה לומדים כ-260 בחורים ובראשה עומדים הרב יוסף מן והרב שמריהו יוסף ברמן.
## תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה בחודש אלול שנת ה'תשס"ג על ידי הרב יעקב יוסף מן, ראש כולל בית הלל, על שם אביו הרב מרדכי מן, בהכוונתם של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן והרב מיכל יהודה ליפקוביץ.

הישיבה ממוקמת במתחם ישיבת בית הלל ברחוב דמשק אליעזר בבני ברק.

## אופי הישיבה
תלמידי הישיבה משתייכים בדרך כלל לחלק השמרני שבמגזר הליטאי-חרדי, ומושם בה דגש על משמעת, סדר והתמדה. לימוד העיון בשעות הבוקר מהיר יותר מן המקובל בדרך כלל בישיבות הליטאיות, זאת על פי דרכו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ. לימוד הבקיאות, לעומת זאת, איטי מן המקובל בדרך כלל בישיבות, ומושם דגש על חזרות על החומר וידיעת הנלמד.

הישיבה מקיימת לימוד בכל שבתות הזמן ולא נהוגות שבתות חופשיות, שבתות גיבוש או טיולים, זאת בהוראתם של מכווני הישיבה הרב שטיינמן והרב ליפקוביץ.

בישיבה מתקיימים שיעורים בספר משנה ברורה במועדים שונים במחזור של 3 שנים, כדי שהבחורים יסיימו את רוב חלקי הספר בשנותיהם בישיבה. בחלק מימות השבוע, לאחר סדרי הישיבה, מתקיימים שיעורי רשות בספרי האחרונים, כמו ספר קצות החושן וספר שב שמעתתא.

בחורי הישיבה ממשיכים לאחר שנות הלימודים בה לישיבות גדולות, בעיקר לישיבות פוניבז', תפרח, תורה בתפארתה, בית מדרש עליון וארחות תורה.

## צוות הישיבה
#### ראשי הישיבה
*הרב יעקב יוסף מן
*הרב שמריהו יוסף ברמן (גיסו של הרב מן, שניהם חתני הרב משה קופשיץ, שהיה רב וראש ישיבה בירושלים)
#### משגיח
*הרב אברהם שחור
#### ר"מים שיעור א
*עיון: הרב משה מאיר קלויזנר; הרב אברהם יצחק ציקינובסקי; הרב נחום קופשיץ
*בקיאות: המשגיח הרב אברהם שחור
#### ר"מים שיעור ב
*עיון: הרב אהרן מאיר קולין (חתן הרב ברוך ויסבקר); הרב אברהם ישעיהו יעקובוביץ (גיס ראשי הישיבה, חתן הרב משה קופשיץ); הרב בן-ציון ברמן (בן ראש הישיבה הרב יוסף ברמן)
*בקיאות: ראש הישיבה הרב יוסף מן; הרב יוסף צבי ברזל; הרב ארי נפתלי מינצר

#### ר"מים שיעור ג
*עיון: הרב משה מן (בן הרב דוד יצחק מן ואחיין ראש הישיבה); הרב אשר מאיר; הרב ישראל מרדכי פישביין
*בקיאות: הרב שמואל אייזמן; הרב אברהם יעקב כהן; הרב שלמה אלשטיין

בעבר כיהנו בישיבה כר"מים הרב אליעזר יהודה מן (אח ראש הישיבה), נפטר בשנת ה'תשע"ו, והרב אהרן רוט, נפטר בשנת ה'תשפ"א.

## קישורים חיצוניים
* עמוד הישיבה באינדקס מוסדות התורה שבאתר עולם התורה

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: ישיבות
קטגוריה:ישיבות קטנות ליטאיות
בית הכנסת בקוסטרומה

**בית הכנסת בקוסטרומה** הוא בית כנסת פעיל, עשוי עץ, המצוי בעיר קוסטרומה, בכתובת סמטת סננוי, בית 16А.

בית הכנסת נבנה בשנת 1907. הרב הראשון של בית הכנסת היה צבי הירש שווידרמן. בשנת 1927 נשלח הרבי השישי מליובאוויטש, יוסף יצחק שניאורסון, לגלות בקוסטרומה, ושחרורו ב-12 בתמוז מצוין על ידי החסידים כ"יום חג הגאולה". בשנת 1929 פרסמו עיתונים מקומיים בקוסטרומה פניות של יהודים, חברי ארגון אוזט, בבקשה לסגור את בית הכנסת כמקום מפגש של אנשי נא"פ ולהפוך את הבניין לאכסניה לפועלים. בשנת 1930 נסגר בית הכנסת, והמבנה הוחרם על ידי הרשויות. עם זאת, ישנן עדויות כי חיי קהילה המשיכו להתקיים, וגוועו בהדרגה בשנות ה-60.

עידן הפרסטרויקה, כמו גם הגעת שלוחי חב"ד לעיר, תרמו להחייאת הקהילה וחיי היהדות. ב-16 במאי 1994 התקיים כנס היסוד של הקהילה היהודית בקוסטרומה. לאחר מכן, בשנת 1994, ניסו היהודים להעביר לידיהם את בית הכנסת. כבר באותה שנה החזירו הרשויות כמה חדרים בקומה השנייה מבניין בית הכנסת. במהלך השנה שלאחר מכן הועברו יתר החדרים בקומה השנייה לשימוש הקהילה. בשנת 1998 הועבר בית הכנסת כולו לרשות הקהילה.

לאחר מכן שוקם בית הכנסת, בין השאר בכספים שהוקצו על ידי פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה (FEOR), ובית הכנסת הוחזר למראהו המקורי בסיוע הרשויות. מאז שנת 2002, הרב הקבוע הוא ניסן מנדל רופו, יליד מוסקבה. בבית הכנסת יש גן ילדים, מקווה ובית ספר ערב.

## קישורים חיצוניים

*אתר FEOR
## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: בתי כנסת
אפרת שוקרון

**אפרת שוקרון** (נולדה ב-15 בנובמבר 1985) היא מנחה, מרצה, יוצרת תוכן ואשת תקשורת ישראלית-חרדית. החל מפברואר 2025 מגישה את התוכנית השבועית התדר של אפרת ברדיו כאן מורשת.

## ביוגרפיה
אפרת שוקרון נולדה ב-15 בנובמבר 1985 וגדלה בישראל. היא בתו של הרב חיים אמסלם שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.

שוקרון למדה בבית הספר היסודי בית יעקב בהר נוף ואחר כך בסמינר נוות ישראל בירושלים. היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, יחסים בינלאומיים ותקשורת מטעם האוניברסיטה הפתוחה.

בנוסף, שוקרון היא בוגרת לימודי פרסום ושיווק למגזר החרדי מטעם ACC תרצה גרנות ולימודי תקשורת חזותית במכללת IMAGE.

היא נשואה ואם לארבעה ומתגוררת בירושלים.

## קריירה תקשורתית
בשנת 2019 החלה שוקרון את דרכה התקשורתית כפאנליסטית בתוכנית "משכן לילה" בערוץ הכנסת, בהנחייתו של ד"ר הני זובידה. במסגרת הופעותיה העלתה לדיון סוגיות פנים-חרדיות והציפה את היעדר מקומן של נשים חרדיות במוקדי קבלת החלטות.

בתחילת 2022 השתלבה בתוכנית האקטואליה 'בא בדב' עם דב אייכלר ברדיו כאן מורשת, והגישה את התוכנית לצידו במשך שלוש שנים.

בפברואר 2025 החלה להגיש במסגרת התוכנית תדר משלה את הרצועה "התדר של אפרת" העוסקת בסוגיות אקטואליות בחברה הדתית-חרדית ברדיו כאן מורשת.

בנוסף, שוקרון מופיעה כפרשנית בערוצי טלוויזיה ורדיו שונים, בהם ערוץ הכנסת, ערוץ 13, כאן 11, גל"צ, רשת ב' ורדיו חיפה.

## הכרה ציבורית
בשנת 2024 נבחרה שוקרון לרשימת 100 המשפיעים של כלכליסט בקטגוריית "משפיעניות חרדיות", לצד דמויות מובילות בתקשורת החרדית. הבחירה נומקה בהשפעתה הגוברת על השיח הציבורי בנושאים חברתיים, בהשתתפותה בתקשורת הכללית והחרדית, ובפעילותה ברשתות החברתיות.

## פעילות חברתית
שוקרון עבדה במשך כשבע שנים בעמותת עם שלם העוסקת בגיור, ובמסגרת תפקידה ליוותה מתגיירים בתהליך. כיום היא מלווה מתגיירות באופן פרטי, בעיקר בשפה האנגלית, ומסייעת להן בלמידה ובהתמודדות עם שלבי התהליך.

היא פועלת לקידום זכויות נשים בחברה החרדית, חברה בארגון נבחרות ומנחה את תוכנית המנהיגות השנתית של הארגון, 'הנבחרת', המכשירה ומעודדת נשים חרדיות ליזום ולקדם נושאים חברתיים.

שוקרון לקחה חלק בקמפיינים שונים, ביניהם "כולנו מאמינים", קמפיין פלאיירים פנים-חרדי שתמך בחשיפת פרשת חיים ולדר ובשמירה על הנושא בראש השיח הציבורי. כמו כן, היא הייתה נואמת מרכזית בהפגנה נגד השר מאיר פרוש בנוגע לפרשת הרב אליעזר ברלנד, שם קראה לסייע לנפגעות במקום לפוגע. באפריל 2023 התארחה בתוכנית 'נפיץ' עם תם אהרן בכאן 11, שם דנה בנושא הדרת נשים מהמרחב הציבורי.

שוקרון השתתפה במספר תוכניות לפיתוח מנהיגות והשפעה ציבורית. היא בוגרת תוכנית 120 לעתודה פוליטית של מכון שחרית, במסגרתה השתתפה גם במשלחת למרוקו.בנוסף, היא השתתפה בתוכנית 51 — בית הספר לפוליטיקה המיועדת לעידוד נשים לעשייה ומעורבות בזירות השפעה, בתוכנית חרדים לפוליטיקה מטעם קרן תקווה, ובמיזם והגותא (2021) לחשיבה ופעילות של פעילים חברתיים חרדים.

היא חברה בתא החרדי של תנועת תור הזהב לקידום מורשת יהדות ספרד, וחברה בארגון הציבור הממלכתי חרדי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* אפרת שוקרון על המר"ן עובדיה יוסף: "הוא היה רוצה לראות את הציבור לא מחכה לתלושי מזון. מפרנס את עצמו", סרטון בערוץ כנסת, באתר יוטיוב, 03-07-2023

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות תקשורת ישראליות
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי
קטגוריה:עיתונאיות חרדיות ישראליות
קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו חרדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1985
ג'יאמפאולו ריצ'י

**ג'יאמפאולו ריצ'י** (נולד ב-27 בספטמבר 1991) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הפורוורד באולימפיה מילאנו מהליגה האיטלקית והיורוליג. ריצ'י גם מייצג את נבחרת איטליה בתחרויות בינלאומיות.

## קריירה מקצוענית
ריצ'י החל לשחק בקבוצת צ'יאטי, ועבר ב-2009 לסטלה אזורה ולאחר מכן לפיאנצ'נצה עד 2015. בעונת 2014/2015 הוא השיג ממוצעים של 11.2 נקודות ו-5.5 ריבאונדים ב-26 משחקים. ב-2016 הוא עבר לורונה, קלע 6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע וזכה בפרס השחקן המוערך ביותר. לאחר מכן שיחק ב-2016/2017 38 משחקים עם דרטונה באסקט ותרם לכך שקבוצתו סיימה את העונה הסדירה במקום השני בליגה. ריצ'י זכה בגביע האיטלקי ב-2019 עם ונולי קרמונה.

### וירטוס בולוניה (2019–2021)
לקראת עונת 2019/20 חתם בווירטוס בולוניה. בספטמבר 2020 מונה לקפטן הקבוצה של המועדון.

לאחר שהדיחה 3–0 את אוניברסו טרוויזו ברבע הגמר ואת ברינדיזי בחצי הגמר, ב-11 ביוני 2021 השלימה וירטוס 4–0 על יריבתה ההיסטורית אולימפיה מילאנו בגמר הלאומי, וזכתה בתואר הלאומי ה-16 והראשון לאחר עשרים שנה.

### אולימפיה מילאנו (2021–הווה)
ב-6 ביולי 2021, ריצ'י חתם על חוזה לשנתיים עם אולימפיה מילאנו. ב-7 ביולי 2023, ריצ'י חידש את חוזהו עד 2025.

## קריירה בינלאומית
ריצ'י משחק בנבחרת איטליה מ-2018, והיה חבר בסגלה לאולימפאדת טוקיו, יורובאסקט 2022 וגביע העולם 2023.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלני וירטוס בולוניה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1991
בוקר טוב עולם (שיר)

"**בוקר טוב עולם**" הוא שיר שהוקלט על ידי להקת אבטיפוס. הוא יצא לאור בינואר 1995, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של הלהקה מה החזאי מבין (1995). את השיר כתב והלחין שרון הולצמן בהפקה של יהודה עדר, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.

השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג'.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי שרון הולצמן והופק על ידי יהודה עדר. "בוקר טוב עולם" דורג במקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג' ב 19-3-1995. ונשאר שם במשך שבועיים.

## וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "בוקר טוב עולם" פורסם בערוץ היוטיוב של מוזיקה ישראלית ב-15 באוגוסט 2008.

## מיקומי שיא

## היסטוריית יציאות לאור

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי שרון הולצמן
קטגוריה:שירים על בוקר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
עוברים להודו

**עוברים להודו** (באנגלית: **Outsourced**) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC מ-23 בספטמבר 2010 עד 12 במאי 2011. הסדרה מבוססת על סרט בעל אותו השם משנת 2006 בבימויו של ג'ון ג'פקואט.

הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד בשל רייטינג נמוך.

## עלילה
עלילת הסדרה מתמקדת במנהל האמריקאי הצעיר והשאפתן טוד דמפסי (מגולם על ידי בן רפפורט) אשר נשלח להודו להיות המנהל של מרכז טלפוני חדש של חברה אמריקאית שהעבירה את המרכז הטלפוני שלה להודו על מנת לחסוך בעלויות. בהטדט טוד מתקשה במיוחד להסתגל להבדלים התרבותיים בעודו נדרש להכשיר את כל העובדים ההודים.

## צוות השחקנים הראשי
* בן רפפורט בתפקיד **טוד דמפסי**, מנהל אמריקאי צעיר שנשלח לנהל מרכז טלפוני חדש בהודו אשר שייך לחברה אמריקאית.
* ריזוואן מאנג'י בתפקיד **רג'יב גידואני**, עוזר המנהל השאפתן שחולם להחליף את טוד.
* רבקה האזלווד בתפקיד **אשה**, עובדת מבריקה ועצמאית שהופכת למושא האהבה של טוד.
* סשה דאואן בתפקיד **מאנמיט**, עובד פלרטטן אשר מוקסם מהתרבות האמריקאית.
* אנישה נגרג'אן בתפקיד **מדהורי**, עובדת ביישנית.
* פרבש צ'ינה בתפקיד **גופטה**, עובד מגושם מבחינה חברתית אך בעל כוונות טובות.
* דידריך באדר בתפקיד **צ'רלי דייוויס**, הבוס האמריקאי של טוד אשר לא מאמין באינטגרציה תרבותית.
* פיפה בלאק בתפקיד **טוניה**, אישה אוסטרלית אשר עובדת גם בהודו. היא מתאהבת בהמשך בטוד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוניברסל טלוויזיה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2010
קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
אלון אברהם (ציור)

**אלון אברהם** הוא ציור מאת הצייר האמריקאי הנרי אוסאווה טאנר, אשר חי ופעל בצרפת. הציור הושלם בשנת 1905 לערך. בעוד שטאנר ידוע בעיקר בזכות שני ציוריו המתארים משפחות אפרו-אמריקאיות, "שיעור הבנג'ו" ו"העניים המודים", מרבית יצירותיו עוסקות בנושאים תנ"כיים. על פי המסורת, "אלון אברהם" היה המקום בו חנה אברהם, הקים מזבח לאלוהים, אשר הבטיח לו ולצאצאיו את ארץ כנען, ושם נגלו אליו מלאכים.

ייתכן כי טאנר ביקר בעץ המפורסם במהלך מסעו למזרח התיכון. בעת ביקורו, היה העץ במצב של שקיעה, עם גזע נתמך ומעט עלים. עם זאת, טאנר אסף לפחות גלויה אחת של העץ, ציור מאת יוהאן פרידריך פרלברג, וצייר אותו מזיכרון, שנים לאחר ביקורו בשנים 1897–1899. הציור הוא אחד מרבים שצייר טאנר המתארים נופים בתאורה לילית.

## משמעות עמוקה
במהלך חייו הושפע טאנר מסגנונות ציור שונים, ויצר יצירות בעלות מאפיינים של ריאליזם, סימבוליזם, אימפרסיוניזם ואוריינטליזם. לעיתים שילב ביניהם; לדוגמה, "שיעור הבנג'ו" הוא ציור ריאליסטי עם שימוש מרומז באור אימפרסיוניסטי. גם "העניים המודים" מכיל אלמנטים אימפרסיוניסטיים בתוך הקשר של ז'אנר ריאליסטי אמריקאי.

במקרה של "אלון אברהם", הציור מאופיין כסגנון אימפרסיוניסטי, תוך התמקדות בצבע, צורה ואור תוך ויתור על פירוט. הציור מציג עץ תחת שמיים מוארים בירח ושתי דמויות ההולכות לאורו, אך הפרטים אינם ברורים. התחושה מועברת באמצעות הצבעים והצורות הכלליות.

בנוסף, "אלון אברהם" הוא ציור סמלי, המבטא רעיונות באמצעות אימפרסיוניזם. העיתונאית סטפני ברומר תיארה את הציור כמשדר "שלווה רוחנית מיסטית, עם אור ירח חיוור וסמליות האלון, המזכיר את שהותו של אברהם בארץ כנען."

## בעלות ותצוגה
### 1905
הציור הוצג תחת השם "אלון אברהם ליד חברון" בתערוכה של מכון האמנות של שיקגו בשנת 1905.

### 1909
בשנת 1909, הציור היה חלק מתערוכה שכללה 33 מיצירותיו הדתיות של טאנר בגלריות האמנות האמריקאיות בניו יורק. הציור היה בבעלות אספן האמנות אתרטון קרטיס.

## ראו גם
* מסע אברהם לארץ כנען

## הערות שוליים

קטגוריה:הירח באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:עצים בתנ"ך
קטגוריה:אברהם בציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:עצים בציורים
ג'יימס ואולס

**ג'יימס וַאוּלְס** (באנגלית: **James Vowles**; נולד ב-20 ביוני 1979) הוא מהנדס בריטי המשמש כמנהל קבוצת ויליאמס המתחרה באליפות הפורמולה 1. ואולס שימש כמנהל אסטרטגיית המרוצים של קבוצת בראון בעת הזכייה באליפות בעונת 2009. לפני המעבר לקבוצת ויליאמס היה מנהל אסטרטגיית המרוצים של קבוצת מרצדס והיה שותף לזכייה בשמונה תוארי אליפות היצרנים.

## השכלה
ואולס למד בבית הספר הבין-לאומי של ז'נבה וסיים את תוכנית הבגרות הבינלאומית בשנת 1997. בשנת 2000 סיים תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת מזרח אנגליה. במהלך הלימודים פנה למספר קבוצות פורמולה 1 והציע להיעזר בידע המתמטי שלו. כל הבקשות נדחו בטענה שידע מתמטי אינו נדרש. חלק מהקבוצות רמזו לו שאם ברצונו להצטרף לתחום עדיף לו להתמקד בתואר בהנדסה.

בשנת 2001 סיים תואר שני בהנדסת ספורט מוטורי באוניברסיטת קרנפילד. במהלך הלימודים יצר פרויקט שכה בפרס פרודרייב למצוינות. הפרויקט זכה לתשומת לב מצד מספר קבוצות וואולס קיבל מספר הצעות עבודה.

## קריירה
ואולס התחיל את הקריירה בקבוצת בריטיש אמריקן רייסינג (BAR) והמשיך לעבוד בה גם כששינתה את שמה לקבוצת הונדה, קבוצת בראון ולבסוף מרצדס AMG.

בשנת 2009 היה מנהל האסטרטגיה של נהגי קבוצת בראון ג'נסון באטן ורובנס באריקלו. למרות התקציב הנמוך הקבוצה ניצחה בשמונה מרוצים וזכתה באליפות הנהגים והיצרנים בעונת הבכורה של הקבוצה באליפות.

בשנת 2010 רכשה מרצדס את הקבוצה. בשנת 2019 מונה למנהל האסטרטגיה הראשי של מרצדס והיה אחראי על אסטרטטגיית המרוצים, ניתוח הביצועים ומחלקת הסימולטורים. יחד עם הקבוצה היה שותף בזכייה בשמונה תוארי אליפות יצרנים ברציפות ושבעה תוארי אליפות הנהגים.

בינואר 2023 עזב את קבוצת מרצדס לאחר שמונה לתפקיד מנהל קבוצת ויליאמס במקומו של יוסט קפיטו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מזרח אנגליה
קטגוריה:מהנדסים בריטים
קטגוריה:פורמולה 1: מנהלי קבוצות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1979
תינוקות במים

**תינוקות במים** (באנגלית: **Water Babies**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ ב-11 במאי 1935 על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט בוים על ידי וילפרד ג'קסון והוא כולל תינוקות עירומים שמשחקים בתוך ומחוץ למים. התינוקות כולם זהים לחלוטין מלבד צבע השיער שלהם. מאוחר יותר הופצה גרסה ערוכה של הסרט.

שלוש שנים לאחר צאתו של הסרט ב-1938 יצא סרט המשך קצר, בשם "תינוקות הים".

## עלילה
הסרט מתחיל עם כמה חבצלות מים שנפתחות וחושפות תינוקות מים שישנים בכל אחת מהן. התינוקות מתעוררים מייד ומזנקים למים, למעט תינוק אחד סרבן וג'ינג'י. בעוד התינוקות משחקים מוטבע התינוק הג'ינג'י שוב ושוב על ידי שניים אחרים. לבסוף הוא עולה מלמטה ראשון ושני התינוקות האחרים מכים אותו בחזרה מתחת למים. לקול תרועת חצוצרה רוכבים התינוקות כולם על ברבורים, דגים או סירות עלים אל החוף, שם הם מתנדנדים על גפנים ומשחקים עם בעלי חיים. לבסוף נוסעים התינוקות חזרה לחבצלות שלהם והולכים לישון.

## מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - הקלאסיקות המוזיקליות המצוירות ההיסטוריות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סימפוניות טיפשיות
רחמים יוסף חיים אופלטקה

**רחמים יוסף חיים אוֹפְּלַטְקָה** (נולד במאה ה-19 בירושלים, נפטר בשנת תרס"ז, 1907) היה מורה ומחנך בירושלים. ניהל את התלמוד תורה "דורש ציון" לאחר מות אביו יצחק פראג אופלטקה, שייסד וניהל את המוסד עד מותו. 
בעקבות מסעו מירושלים לקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון הקדומה, הוא כתב את ספרו "מסעי הירח באה"ק תובב"א" שנדפס בשנת תרל"ו, 1876.

## ביוגרפיה
אופטלקה נולד לאביו יצחק פראג אופלטקה, שעלה מפראג לירושלים  ולאמו וידא-חנה, בתו של רבי ברוך עייאש שאירח אותו בביתו. אביו סיגל לעצמו את מנהגי הספרדים ובכלל זה את שפת הלאדינו, נוסח התפילה ואת הלבוש המקובל בעדה הספרדית.
האב ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד ושימש בא-כוחו של משה מונטיפיורי ובשנת תרכ"ו 1866 ייסד את התלמוד תורה "דורש ציון" וניהל אותו עד מותו.
## אהבת ארץ ישראל
רחמים יוסף חיים אופלטקה שימש כרב ומלמד בישיבה שייסד אביו. בניגוד לאביו, שמעולם לא יצא מירושלים, רחמים יוסף חיים אהב את הארץ, התעניין בה ואף פרסם כמה מאמרים על אודותיה.
### המסע למירון
בשנת 1876 הוא יצא עם אמו למסע על גבי חמורים מירושלים למירון, כדי להשתתף בהילולה לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי.
המסלול, מידע, התרשמויות ותובנות:
* כפר בירי (אל בירה): אותו הוא מזהה עם בארות הקדומה.
* עוּרתה (עוורתא): שבה יש קברים של קדושים יהודים.
* כפר בלאטה (בלאטה): ובה קבר יוסף ובניו.
* שכם: עיר יפה ובה רק כתריסר משפחות של יהודים עניים. כלי הכסף של בית הכנסת נלקחו על ידי גוי (הוא פונה לנדיבות ליבם של יהודים בתפוצות כדי לפדות אותם). בנוסף הוא מתייחס לשומרונים ומציין מבנה גדול ("אל-חאדרה") שעל פי המסורת השומרונית, שם התפלל יעקב אבינו. 
* ג'נין.
* זרעין (יזרעאל).
* כפר חיטין.
* טבריה: בה גרים כאלף יהודים, רובם "מערביים" (יוצאי צפון אפריקה) ויחסים טובים בינם לבין האשכנזים. הוא מציין את קברי הקדושים בעיר ואת בית המרחץ הטבעי (חמי טבריה) שבדרום העיר.
* צפת: בה גרים כארבעת אלפים יהודים, רובם אשכנזים וכאלף וחמש מאות "מערביים" ובראשם הרב שמואל עבו.
* מירון: שם השתתף עם אמו בהילולה הגדולה לזכר רבי שמעון בר יוחאי ובנו אלעזר.
* עכו: שם התרשם מהעיר ומאנשיה וכן מ"בית האסורים הגדול הנקרא 'לומאן'" (בית כלא בטורקית).
* חיפה: בה יושבים יהודים, רובם "מערביים". הוא התרשם מאד מ"קולוניות הפראיסין" (הטמפלרים הגרמנים מפרוסיה).
* מחיפה הפליג ליפו ולאחר שהות בה עבר בבית הספר החקלאי מקווה ישראל, שהיה אז בן שש שנים ומשם דרך החאן בבאב אל ואד, חזרה לירושלים.
### ספר מסעי הירח
בעקבות המסע, הידע שרכש ואת התרשמויותיו הוא כתב את ספרו "מסעי הירח באה"ק תובב"א" . פירוש השם:
* ירח: ראשי התיבות של שמותיו הפרטיים, יוסף, רחמים, חיים. 
* באה"ק: ראשי תיבות של "בארץ הקודש".
* תובב"א: ראשי תיבות של "תיבנה ותכונן, במהרה בימינו, אמן".

## מותו
רחמים יוסף חיים אופלטקה נפטר בשנת תרס"ז, 1907 והוא קבור בהר הזיתים. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים יהודים
נפנפנית

**נַפְנְפָנִית** (שם מדעי: *Rhyothemis*) היא סוג של שפירית במשפחת הטיסנתיים. תפוצת הנפנפניות משתרעת על אפריקה, אסיה, אוסטרליה ואזור האוקיינוס השקט. סגנון התעופה של המינים בסוג מתאפיין בנפנפוני כנפיים תכופים, מה שהוביל לשם העממי העברי "נפנפנית", ובדומה לכך גם באנגלית היא קרויה "Flutterer".

בישראל הייתה נציגה אחת של הסוג, נפנפנית ססגונית; אך היא נכחדה עם ייבוש החולה.

## מינים בסוג
הסוג כולל את המינים הבאים:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1867
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הרמן אוגוסט האגן
קטגוריה:שפיריות
עבד אל-חמיד סראג'

**עבד אל-חמיד סראג**' (בערבית: **عبد الحميد السراج**; ספטמבר 1925 – 23 בספטמבר 2013) קצין ופוליטיקאי סורי.

## ביוגרפיה
סראג' נולד בחמה למשפחה כורדית אמידה. הוא למד באקדמיה הצבאית בחומס והיה מהקצינים הראשונים בצבא סוריה. בשנת 1949 הוא הובא למודיעין הצבאי על ידי הכורדי חוסני א-זעים, בתקופת כהונתו כנשיא סוריה. בשנים 1952-1953 הוא השתלם באקול ד'אטה מז'ור ולאחר מכן היה עוזר נספח הצבא הסורי בצרפת. במרץ 1955 הוא נתמנה למפקד חיל המודיעין הסורי. הוא עמד בראש קבוצה של קצינים בעלי נטייה שמאלנית בעלת השפעה רבה בצבא הסורי ובסוריה בכלל. סראג' נחשב לידיד של נאצר ותומך בידידות עם ברית המועצות. בנובמבר 1956 דווח על מאבק בין סראג' לאסעד שתילה על השליטה בסוריה, ובסוף נובמבר 1956 נטען שבסוריה שולטת טריומווט שכלל את סראג', שר־החוץ צלאח אל־דין ביטאר, וחאלד בקדאש, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסורית. בעיתונות התקופה נטען מדצמבר 1956 שסראג' היה השליט בפועל של סוריה וכי נשיא סוריה, שוכרי אל-קוותלי, מילא את הוראותיו. בינואר 1957 הועמדו לדין 47 קצינים תומכי עיראק, שהייתה אז פרו מערבית, ובעיתונות נטען שהיה מדובר במהלך של סראג' לסילוק יריביו. במרץ 1957 ניסו הנשיא והרמטכ"ל להדיח את סראג' מתפקידו, אך הניסיון נכשל. אירוע זה הראה מצד אחד את כוחו הרב של סראג', אך מצד שני מעיד שכוחו אינו בלתי מוגבל.

בספטמבר 1957 יצא סראג' לקהיר עם הרמטכ"ל הסורי, עפיף ביזרי, לשיחות על שיתוף פעולה בין המדינות, על פיהם הגיעו יחידות צבא מצרי לסוריה. כאשר סוכנים סעודיים הציעו לו להתנקש בחיי נאצר הוא לקח מהם תשלום ולאחר שאסף מספיק ראיות פרסם את דבר ההצעה באופן שהביך את סעוד, מלך ערב הסעודית וגרם לו להתפטר. בעקבות הקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת התמנה סראג' לשר הפנים של החבל הסורי, הממונה על המשטרה החשאית והיה ליד ימינו של נאצר בסוריה. בעקבות הארגון מחדש של הרפובליקה הערבית המאוחדת התמנה סראג' לסגן נשיא לענייני פנים. אך בעקבות סכסוך שהיה לו עם עבד אל חכים עאמר הוא דרש מנאצר לבחור בינו ובין עאמר. נאצר בחר בעאמר וסראג' הורחק ממוקדי הכוח בסוריה. הרחקתו זו הביאה למרד נגד נאצר בסוריה והתנתקות סוריה מקע"ם. המורדים עצרו את סראג' בכלא מאזה והודיעו על כוונתם להעמידו לדין. במאי 1962, בסיוע אחד הסוהרים, ברח מבית החולים של הכלא על פי תוכנית של המודיעין הכללי המצרי. הוא הגיע למצרים ונתקבל לשיחה אצל נאצר ב-13 במאי 1962. משפטו, על כן, נערך בסוריה שלא בפניו.

בשנת 1967 נתמנה סראג' למנהל הביטוח הלאומי במצרים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית בחומס
קטגוריה:ילידי 1925
קטגוריה:נפטרים ב-2013
גלשונית

**גִּלְשׁוֹנִית** (שם מדעי: *Pantala*) היא סוג של שפירית במשפחת הטיסניתיים. שני המינים בסוג הם שפיריות בגודל בינוני עד גדול, בצבעי צהוב-כתום עמום, שתפוצתם כמעט כלל עולמית.

בישראל מצוי המין גלשונית נוודת.

## מינים
שני המינים בסוג הם:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1861
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הרמן אוגוסט האגן
קטגוריה:שפיריות
הקוף (פרנץ מארק)

**הציור "הקוף"** (בגרמנית: **Das Äffchen**) הוא ציור משנת 1912 מאת הצייר הגרמני פרנץ מארק. הציור משקף את המעבר הסגנוני של מארק מהנטורליזם אל אקספרסיוניזם מופשט, תוך שימוש בצבעים בוהקים וצורות דינמיות. היצירה מתארת קוף אפור הכורע על ענף אלכסוני, מוקף בצמחייה צבעונית המשווה לציור אווירה של יער טרופי קסום. הציור זכה להתייחסות רבה מצד מבקרי אמנות, ונחשב לאחת הדוגמאות הבולטות לחיפושו של מארק אחר עומק רגשי והרמוניה בטבע.

## התפתחות סגנונו של מארק

הציור ממחיש שוב את השינויים הבולטים שעברה אמנותו של פרנץ מארק, מהנטורליזם המתון של מחקרי הסוסים והאיילים שצייר בשנת 1910 בלנגגריס ועד לסגנון האקספרימנטלי של יער קסום טרופי עם היצור האקזוטי הקטן משנת 1912, במהירות יוצאת דופן. גם בציורים המאוחרים יותר עבד מארק כמעט תמיד מול הטבע, הוא הציב את עצמו "מול ה'מוטיב' שלי", כפי שכתב לאוגוסט מאקה, אך יצר את יצירותיו מתוך כוח הדמיון בלבד.

## תיאור היצירה

הקוף האפור כורע עם ראשו המופנה לאחור וזנבו הארוך המעוקל על ענף אלכסוני במרכז הציור. מאחורי גופו העדין נצבעות צורות צמחיות משוננות וזוהרות בצבעים עזים של הג'ונגל, חמות ונוצצות כמו חלקי קליידוסקופ המשתנים במהירות.

גם כאן, בעל החיים וסביבתו יוצרים יחידה אחת, אך בניגוד ל"מנדריל" העוצמתי שנוצר שנה לאחר מכן (הגלריה המדינתית לאמנות מודרנית, מינכן) וקרוב יותר ל"פריז הקופים" משנת 1911 (הקונסטהאלה של המבורג), החיה מודגשת בבירור. ראשו המעוגל והעדין והבעת פניו, שמשדרת זהירות דרוכה, מעוטרים בתווים כמעט אנושיים. הפרחים הזוהרים הבוקעים מהירוק הכהה מהווים מחווה ליצירותיו של פול גוגן, שניתן למצוא גם ביצירות אחרות של מארק, כגון פרסקו גן העדן שיצר יחד עם מאקה בשנת 1912 (המוזיאון הלאומי של וסטפאליה, מינסטר), והם מעניקים ליצירה מראה זר ומלכותי.

## ביקורות והשפעה

אדולף בהנה, אחד המבקרים הבודדים שבשנת 1913 לקראת תערוכת היחיד של מארק בגלריה הברלינאית "דר שטורם" תמך בו ללא סייג, כתב על ציורי החיות של מארק: "ובכל זאת, ציוריו של מארק נטועים עמוק ובלתי נפרדים מן הטבע, ואף עליי להודות כי איני מכיר צייר אחר כיום שגורם לנו להרגיש את הטבע בצורה כה עמוקה ומרגשת. בעומק וברגש – זו הנקודה! הנראות החיצונית, הצורה החיצונית, הדיוק החיצוני של הטבע – הם אינם חשובים לו כלל! אך הניחוש העמוק, החיים הפנימיים, דופק הלב של הטבע – אלו הם הכול עבורו! כאן יוצר פרנץ מארק נפלאות של רגש וגדולה בעיצוב!"

## פרשנות והקשרים

עם זאת, אסור שהתבטאויות מסוג זה, הקרובות מאוד לשפתו של מארק עצמו, יטשטשו את העובדה שבציוריו דווקא האדם הוא זה שמעלה את החיה אליו, מעניק לה תווים אנתרופומורפיים ורגש פנימי, שמקורם בצורך עמוק להרמוניה ובבריחה מהחומרנות של העולם המודרני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרנץ מארק: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:לנבכהאוס: ציורים
דויטשלנדסברג (מחוז)

**דויטשלנדסברג** (בגרמנית: **Deutschlandsberg**) הוא מחוז בדרום מדינת שטיריה שבאוסטריה.

במחוז 15 ערים ועיירות:

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:שטיריה: מחוזות
כיתת תקשורת

**כיתת תקשורת** היא מסגרת חינוכית מיועדת לתלמידים המאובחנים על הרצף האוטיסטי, המתקיימת בתוך בתי ספר רגילים או במסגרת חינוך מיוחד. בכיתות אלו מספר התלמידים מוגבל ומכיל בין 5 ל-11 תלמידים. הצוות החינוכי כולל מורה לחינוך מיוחד וסייעת, ובמהלך הלימודים התלמידים מקבלים טיפולים פרא-רפואיים בהיקף של כ-2.9 שעות בשבוע, על פי מימון משרד החינוך. כל תלמיד מקבל בתחילת השנה תוכנית לימודים אישית (תל"א), שמפרטת את המטרות, היעדים וההנחות הנדרשות להתקדמותו הלימודית.

## ארגון שנת הלימודים
שנת הלימודים מתחילה ב-1 בספטמבר ומסתיימת ב-15 באוגוסט. בחטיבות הביניים והתיכונים, שנת הלימודים עשויה להסתיים ב-5 או ב-15 באוגוסט, עם הפסקה לימודית בין 21 ל-30 ביוני.

## ימי הוראה מורחבים ותקופות חופשה
בכיתות התקשורת ובבתי ספר לחינוך מיוחד, הלימודים מתקיימים בימים א'-ה' עד השעה 16:45, ובימי שישי עד השעה 12:45. הלימודים מתקיימים גם במהלך חופשות החגים (כגון פסח וסוכות) ובחופשת הקיץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:חינוך מיוחד
קטגוריה:אוטיזם
קטגוריה:קצרמר חינוך
תיאופיל תורה

**תיאופיל תורֶה** (בצרפתית: **Étienne-Joseph-Théophile Thoré**; 23 ביוני 1807 – 30 באפריל 1869) היה היסטוריון אמנות, מבקר אמנות ואספן אמנות צרפתי. הוא נודע בעיקר בשל גילויו מחדש של הצייר ההולנדי יאן ורמיר, שהיה נשכח במשך תקופה ארוכה. תורֶה פרסם מחקרים על אמנות הולנדית מהמאה ה-17, תוך שהוא משבח את הנטורליזם של אסכולה זו ומבקר את השפעת האמנות האיטלקית על הבארוק הצרפתי. הוא גם היה מתומכיהם של אמני הריאליזם והאימפרסיוניזם, בהם גוסטב קורבה, ז'אן-פרנסואה מילה, קלוד מונה ופייר-אוגוסט רנואר. בנוסף, פעל ככותב בעיתונים צרפתיים והיה פעיל פוליטית, מה שהוביל לגלותו מחוץ לצרפת בשנים 1848–1859.

## ביוגרפיה
תיאופיל תורֶה החל את דרכו כמבקר אמנות בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19. בשנות ה-40 של המאה ה-19 עסקו ביקורותיו גם בהיבטים אסתטיים וגם בהיבטים פוליטיים. הוא מתח ביקורת על אמנים שמרנים כמו ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פול דלארוש והוראס ורנה, בעוד שהעריך את יצירותיהם של אז'ן דלקרואה, תיאודור רוסו ואמנים נוספים מהאסכולה של ברביזון.

בשנת 1842 ייסד יחד עם פול לקרואה (1806–1884) את ה-Alliance des Arts במטרה לקדם ולמכור אמנות. הוא עבד ככותב בעיתון "Le Constitutionnel" בין השנים 1844–1848. תורֶה היה תומך ברעיונותיו של אנרי דה סן-סימון ובשל מעורבותו הפוליטית במהלך מהפכת פברואר 1848 נאלץ לצאת לגלות. תחילה התגורר בלונדון, לאחר מכן בבריסל ובשווייץ, ורק בשנת 1859 הורשה לחזור לצרפת.

## תרומתו לתולדות האמנות
משנת 1855 השתמש תורֶה בשם העט וילם בורגר (Willem Bürger) והחל למקד את מחקריו באמנות הצפון-אירופית. במהלך מחקריו עיין בארכיונים רבים והיה אחראי לגילוי מחדש של יאן ורמיר, שאז היה אמן נשכח יחסית. בנוסף, תרם להעמקת הידע על ציירים הולנדים נוספים מהמאה ה-17, כגון פרנס האלס.

תורֶה פרסם קטלוגים של מוזיאונים וכתב על אמנות אנגלית וספרדית. הוא מתח ביקורת על אמנות הבארוק הצרפתית וטען כי היא מושפעת יתר על המידה מהאמנות האיטלקית, ולכן אינה מבטאת את הזהות הלאומית הצרפתית. מנגד, שיבח את הנטורליזם של האמנות ההולנדית מהמאה ה-17 ותמך באמנים ריאליסטיים כגון גוסטב קורבה, ז'אן-פרנסואה מילה וכן באימפרסיוניסטים כמו קלוד מונה ואוגוסט רנואר. הוא היה בין הראשונים שהכירו בחשיבות יצירתו של אדואר מאנה בסלון פריז של 1868.

## אוסף האמנות שלו
בשנות ה-60 של המאה ה-19 רכש תורֶה כמה מיצירותיו של ורמיר, בהן *[[נגנית הצ'מבלו העומדת]]*, *[[אישה צעירה עם מחרוזת פנינים]]* ו*[[נגנית הצ'מבלו היושבת]]*. בשנת 1863, לאחר מותו של ניקולאוס הדטוולקר, רכש ציור של טבחית ישנה, שהיה מיוחס בטעות לורמיר.

בשנת 1892, לאחר מותו, נמכר אוסף האמנות שלו, כולל הציורים שיוחסו לורמיר, בבית המכירות הפומביות Hôtel Drouot, ונרכש על ידי מוזיאונים ואוספים חשובים ברחבי העולם.

## כתביו

* Frans Hals. In: Gazette des Beaux-Arts, Bd. 24 1868, S. 219–232, 431–448.
* Jan Vermeer van Delft. Julius Zeitler, Leipzig, 1906.
* W. Bürger's Kunstkritik. Band 1, Klickhard & Biemann, 1908.
* W. Bürger's Kunstkritik. Band 2, Klickhard & Biemann, 1909.
* W. Bürger's Kunstkritik. Band 3, Klickhard & Biemann, 1911.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:אספני אמנות צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1807
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1869