open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גביע דייוויס 1969

**[[גביע דייוויס]] 1969** הייתה התחרות ה-58 במניין מאז ייסוד התחרות.

מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בקליבלנד, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 51 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.

המשחק על התואר נערך ב-19–21 בספטמבר 1969 בקליבלנד, ארצות הברית. המשחק נערך בין נבחרת רומניה לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 0:5. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-21 בסך הכל.

## משחקי פלייאוף
### בית אמריקה
הבית כלל 9 קבוצות כולל אוסטרליה ששובצה בתת-הבית הצפוני.

#### תת-הבית הצפוני

#### תת-הבית הדרומי

#### ראשות הבית
המשחק על ראשות הבית נערך בחודש יוני בסאו פאולו, ברזיל. נבחרת ברזיל ניצחה את נבחרת מקסיקו עם התוצאה 4:1.

### בית אירופה
הבית כלל 34 קבוצות כולל קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה, מצרים, רודזיה, איראן וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.

#### תת הבית א'

#### תת הבית ב'

### בית המזרח
הבית כלל 8 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.

בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך מרץ 1969.

תת-הבית השני כלל 5 קבוצות.

המשחק בין מנצחות תת-הבתים התקיים בפונה, הודו, ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 5:0.

### משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך יולי–אוגוסט 1969.

### משחק על התואר

הערה: המשחק החמישי הופסק עקב פרישתו של יון ציריאק.

## ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1969 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת פורטוגל. כמו בשנת 1966, נבחרת ישראל הצליחה לגבור על היריבה. אלעזר דודמן ניצח במשחקי יחידים והיה שותף לניצחון במשחקי זוגות.

לאחר הניצחון על פורטוגל הנבחרת התייצבה למשחק נגד רומניה. הרומנים ניצחו עם התוצאה 5:0.

## קישורים חיצוניים

* נתונים על התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
1969
רולנד האנטפורד

**רולנד האנטפורד** (באנגלית: Roland Huntford; 4 בספטמבר 1927 - 23 בינואר 2026) היה סופר, בעיקר של ביוגרפיות של חוקרי קוטב. שימש ככתב של "האובזרבר" לענייני סקנדינביה וכן לנושאי ספורט חורף. בשנים 1986–1987 כיהן כפרופסור חבר בקתדרה ע"ש אליסטייר הורן בקולג' סנט אנטוני, אוקספורד.

## קריירת כתיבה
האנטפורד כתב ביוגרפיות של רוברט פלקון סקוט, ארנסט שקלטון וזוכה פרס נובל לשלום פריטיוף ננסן. בספרו השנוי במחלוקת, "המקום האחרון עלי אדמות" (שיצא במקור בשם "סקוט ואמונדסן") הציג האנטפורד לציבור את שני האישים האלה, שתפסו מקום של כבוד בחקר הקוטב הדרומי, במירוץ להגיע ראשונים אל הקוטב.

האנטפורד העלה את נקודת ההשקפה, לפיה הצלחתו של רואלד אמונדסן בכיבוש הקוטב הדרומי נעזרה בתכנון מעולה לאין ערוך, בעוד שטעויותיו של סקוט (וראשונה להן ההסתמכות על גרירת מזחלות בכוח אדם במקום על ידי כלבים) הביאו בסופו של דבר למותם של סקוט וחבריו.

מליצי היושר לפעולותיו של סקוט, ובראש ובראשונה ראנולף פינז, טענו שהאנטפורד, שהיה חסר התנסות ישירה במסע קוטבי ובגרירת מזחלות, איננו מוסמך להסיק את המסקנות שהגיע אליהן על מגרעותיו הטכניות של סקוט. בביוגרפיה שלו "קפטן סקוט", פינז סותר כמה מקביעותיו של האנטפורד לגבי מגרעותיו של סקוט.
"חודש מרץ הקר ביותר" (2001) מאת סוזן סולומון מכחיש רבות ממסקנותיו של האנטפורד על מנהיגותו של סקוט ועל כישוריו באמצעות ניתוח נתונים מדעיים, בייחוד מטאורולוגיים. בשנת 2012, גילתה קארן מיי מחדש את ההוראה הכתובה של סקוט, להשתמש בצוותי הכלבים כדי לסייע לו בדרכו לבסיס (הוראה שלא הוצאה לפועל), וכך הזימה את טענתו של האנטפורד מ-1979, שהוראה זו ניתנה רק בעל פה. מיי הטילה חלק גדול יותר מן האשמה על אנשי סקוט במחנה הבסיס.

ספריו של האנטפורד שאינם פולמוסיים כוללים את "ים העלטה", "אמרות הנרי איבסן" ו"שני קרשים והתלהבות: ההיסטוריה הדרמטית של גלישת סקי". ספרו הפולמוסי, "הטוטליטרים החדשים", הוא ביקורת על הסוציאליזם בשוודיה, הכתוב מנקודת ראות של התרבות הפוליטית המערבית. התזה העיקרית שלו הייתה, שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית, כמו ה"טוטליטרים החדשים" בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, לא נקטה באמצעי האלימות והפלת המורא של הטוטליטרים הישנים אלא בשידול ערמומי ותמרון עדין, כדי להשיג את מטרותיה.

נפטר ב-23 בינואר 2026. התגורר בקיימברידג'.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2026
רוהר (נהר)

**רוהר** (גרמנית: **Ruhr**) הוא נהר במערב גרמניה, וזורם כולו בתחומי מדינת נורדריין-וסטפאליה. יובלו הימני של נהר הריין.

מוצאו של הנהר סמוך לעיירה וינטרברג באזור זאוארלאנד ההררי, בגובה של 674 מטרים מעל פני הים. שפך הנהר לתוך הריין לעומת זאת נמצא בגובה של 17 מטרים בלבד.

ספיקתו של הנהר דומה לזו של הנהר אמס בצפון גרמניה או לתמזה באנגליה.

הרוהר נחשב לגבולו הדרומי של חבל הרוהר וזורם דרך ערים רבות, ביניהן האגן, דורטמונד, בוכום, אסן, מילהיים על הרוהר ודואיסבורג. בנוסף, לאורך הנהר מספר אגמים המשמשים כמקומות נופש.

הנהר הוא מקור מי השתייה של האזור כולו, ואיכות מימיו גבוהה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: נהרות
קטגוריה:יובלי הריין
בית טאלי

שמאל|ממוזער|250px|סמל בית טאלי
**בית טאלי** הוא אחד מבתי משפחות האצולה בסדרת הפנטזיה שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. קייטלין סטארק, אשתו של אדארד סטארק ואחת הדמויות המרכזיות בסדרה היא בת למשפחת טאלי.

## היסטוריה
בית טאלי שלט אלפי שנים בארצות הנהר שבו משכנם של מספר בתים, ביניהם: בית פריי, בית מאליסטר, בית בלאקווד, ובית בראקן. בית טאלי קיבל את השליטה בארצות הנהר בעקבות הדחתו של המלך "הארן השחור" מבית הואר ששלט בהארנהול. 

בתקופת שלטונו של המלך המשוגע, ראש בית טאלי היה הלורד הוסטר טאלי. ללורד הוסטר היו שלושה ילדים: אדמור, קייטלין וליסה. אשתו מיניסה טאלי מבית וואנט נפטרה בעת לידתה של קייטלין.
לורד הוסטר תמך ברוברט באראתיאון ובנד סטארק כאשר מרדו במלך המשוגע. בתו קייטלין הייתה נשואה לנד, בעוד בתו ליסה נישאה  לג'ון מבית ארין. 

במהלך מלחמת חמשת המלכים לורד הוסטר נוטה למות, ואדמור הוא ראש הבית בפועל. בית טאלי תומך במלך הצפון רוב סטארק.  רוב סטארק נאלץ  לשדך את אדמור לרוסלין פריי, כפיצוי על ששיקר לאביה, הלורד וולדר פריי ששולט בטירת התאומים. במהלך החתונה (שמקבלת לאחר מכן את הכינוי החתונה האדומה) הורג פריי את רוב סטארק, ואדמור טאלי  מושלך לצינוק. בית פריי מקבל את נהרן וקייטלין נרצחת בברוטליות על ידי בנו של וולדר פריי, הלורד החדש של ארצות הנהר. 

ליסה טאלי אלמנתו של ג'ון ארין שולטת בקן הנשרים. היא נשאת לפיטר בייליש, ימים אחדים אחר נישואיהם משליך אותה בייליש מבעד לדלת-הירח אל מותה.

## מיקום
טאלי הוא אחד מהבתים הגדולים של שבע הממלכות, והוא הבית העיקרי בארצות הנהר (Riverlands). מקום מושבם המרכזי הוא בטירת **נהרן** (Riverrun). 

## סמל
סמל הבית מציג טרוטה כסופה מזנקת מעל פסים כחולים ואדומים מעוקלים

## סיסמה
סיסמת הבית היא "משפחה, חובה, כבוד".

## קישורים חיצוניים
* 

טאלי
מעריב אונליין

**מעריב אונליין** הוא אתר חדשות ישראלי, המופעל על ידי הג'רוזלם פוסט שבשליטת אלי עזור. באתר מתפרסמים סיקורי חדשות, לצד כתבות מערכת וטורי דעה של עיתונאים בישראל, בהם: בן כספית, קלמן ליבסקינד, אלון בן דוד וחיים אתגר.

## היסטוריה

בשנת 2014, לאחר המשבר שפקד את העיתון "מעריב", פעל האתר תחת המותג "דה-פוסט" מבית ה"ג'רוזלם פוסט". לאחר איחודם של שבועון האקטואליה "מעריב סופהשבוע" והעיתון "מעריב" שינה האתר את שמו והחל לפרסם את תכניו תחת המותג : מעריב / מעריב אונליין / מעריב on-line / מעריב online.

האתר פועל בשם המתחם **www.maariv.co.il** - בשל הכרעת השופט דוד מינץ, בבית המשפט המחוזי בירושלים ביוני 2014. זאת לאחר דרישתו של העיתון "ישראל היום" להפעיל את אתר nrg, תחת שם זה.

## תוכני האתר
* 
* 
* 
* 
* רכילות (מפנה לאתר הבת של מעריב "TMI")
* 
* 
* 
* 

## TMI
האתר מפעיל את אתר חדשות הרכילות והסלבס "'''TMI'''" המכיל בתוכו פינות שונות כגון OMG, WTF, Bling, Style, The Lounge, כשאחת הכתבות הבולטות והוותיקות של המדור היא מיקי לוין.

באוגוסט 2017 פורסם באייס כי האתר לוקה בחוסר רגישות עקב פרסום לפיו הדוגמנית שלומית מלכה היא הנפצעת בתאונת הקורקינט, לפני קבלת אישור רשמי ממשפחתה, לצד המשפט "היא פונתה לאיכילוב שם תפגוש את השחקנית לוסי דובינצ'יק". אם כי, בהמשך הסיר האתר את שמה.

## שיתופי פעולה

לצד החומר המקורי שכותבים ומפיקים עובדי האתר, מעריב אונליין משתף פעולה עם האתרים האחרים בקבוצת ג'רוזלם פוסט ומשלב בתכניו גם את תוכני אתר וואלה ותוכני הספורט של אתר ספורט1 ותכני הרדיו של התחנות 103FM ו־99FM.

## קישורים חיצוניים
* 

* TMI – מעריב

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי חדשות ישראליים
קטגוריה:מעריב
הקונגרס ה-114 של ארצות הברית

**הקונגרס ה-114 של ארצות הברית**, התכנס בוושינגטון ב-6 בינואר 2015 וסיים את כהונתו עם כינוס הקונגרס ה-115 ב-3 בינואר 2017. הסיעה הרפובליקנית החזיקה ברוב בסנאט (אותו נטלה מידי המפלגה הדמוקרטית בעקבות הבחירות ב-2014) וברוב בבית הנבחרים.

## הרכב הקונגרס ה-114
הקונגרס כלל 541 חברים:
*435 חברים בבית הנבחרים, שנבחרו בבחירות לקונגרס ב-2014. חלוקת המושבים בבית הנבחרים למדינות ארצות הברית נעשתה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010.
*100 סנאטורים, ש-33 מהם נבחרו בבחירות לקונגרס ב-2014. 34 סנאטורים שנבחרו בבחירות ב-2010 ו-33 שנבחרו בבחירות ב-2012 מוסיפים לכהן בסנאט.
*שישה חברים ללא זכות הצבעה המייצגים את האזורים המבודדים ואת מחוז קולומביה.

## הסנאט
בסנאט נכללו 54 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 44 חברים מהמפלגה הדמוקרטית ושני חברים עצמאים (החוברים עם הדמוקרטים).
*נשיא הסנאט: ג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית, דמוקרט)
*הנשיא הזמני של הסנאט: אורין האץ' (רפובליקני)
*נשיא זמני אמריטוס: פטריק לייהי (דמוקרט)
*מנהיג הרוב: מיץ' מקונל (רפובליקני)
*מנהיג המיעוט: הארי ריד (דמוקרט)

## בית הנבחרים
בבית הנבחרים נכללו 247 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 188 חברים מהמפלגה הדמוקרטית.
*יושב ראש בית הנבחרים: פול ראיין (רפובליקני) החליף באוקטובר 2015 את ג'ון ביינר
*מנהיג הרוב: קווין מקארתי (רפובליקני)
*מנהיגת המיעוט: ננסי פלוסי (דמוקרטית)

## חלוקת המושבים בקונגרס

## אירועים מרכזיים בתקופת כהונת הקונגרס
* 6 בינואר 2015 - פתיחת המושב הראשון של הקונגרס ובחירת יושב ראש בית הנבחרים.
* 20 בינואר 2015 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לכבוד נאום מצב האומה השנתי.
* 3 במרץ 2015 - נאום ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפני מליאת הקונגרס. הוא הוזמן לנאום על ידי יושב ראש בית הנבחרים ביינר ללא התייעצות עם הנשיא ברק אובמה.
* 25 במרץ 2015 - נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי נואם בפני מושב משותף של הקונגרס.
* 29 באפריל 2015 - ראש ממשלת יפן שינזו אבה נואם בפני מושב משותף של הקונגרס, הנאום הראשון של מנהיג יפני.
* 22 במאי 2015 - נתקבל **חוק בחינת ההסכם הגרעיני עם אירן** שהוגש על ידי הסנאטורים בוב קורקר ובן קרדין.
* 17 בספטמבר 2015 - תם פרק הזמן על פי חוק קורקר-קרדין, בו הייתה לקונגרס הזכות לבחון את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, וההסכם נכנס לתוקפו.
* 24 בספטמבר 2015 - האפיפיור פרנציסקוס ערך נאום היסטורי בפני מליאה משותפת של שני בתי הקונגרס. בנאום נכחו גם שופטי בית המשפט העליון וחברי הקבינט הנשיאותי. היה זה הנאום הראשון בקונגרס בו נאם אפיפיור.
* 25 בספטמבר 2015-  ג'ון ביינר הודיע כי יתפטר מתפקיד יו"ר בית הנבחרים בסוף אוקטובר. קווין מקארתי, המועמד שנראה כיורשו המובטח הודיע שלא יתמודד.
* 29 באוקטובר 2015 - פול ראיין נבחר לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים ברוב של 236 קולות (54.3%)
* 12 בינואר 2016 - נאום מצב האומה 2016. נאום מצב האומה האחרון של הנשיא ברק אובמה.
* 8 ביוני 2016 - ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי נואם בפני מושב משותף של הקונגרס.

## ראו גם
*הקונגרס ה-113 של ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
114
קונגרס
קטגוריה:2016 בארצות הברית
קטגוריה:2015 בפוליטיקה
קטגוריה:2016 בפוליטיקה
מיכאל גור

[250px|ממוזער|שמאל|סצנה מן המחזה "[הצל (מחזה)|הצל" בתיאטרון הקאמרי, נובמבר 1949. מיכאל גור שני משמאל]]
250px|ממוזער|שמאל|מיכאל עם אשתו, מרים, בתו, אביבה ובעלה, יצחק שילה
[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון על ביתם של מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור ברח' ביל"ו 5 בתל אביב]]
**מיכאל אליהו גוֹר** (13 בספטמבר 1898 – 21 באפריל 1969) היה שחקן תיאטרון ישראלי, ממייסדי "התיאטרון הארץ ישראלי" (התא"י) ושחקן התיאטרון "הקאמרי".

## קורות חייו
נולד בי' בתשרי תרנ"ט למנחם ורחל לבית כהן ברוקישקיס שבליטא, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
בילדותו למד בחדר מתוקן והמשיך לימודיו בגימנסיה בריגה שבלטביה.
סבו עלה ארצה ב-1906, התיישב בחברון ונפטר שם ב-1910.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיע כפליט ב-1915 לסמולנסק וסיים בגימנסיה שם את לימודיו. במהלך לימודיו הצטרף לחבורת תלמידים שעסקה בפעילות ציונית, בין השאר הפיקו עיתון ציוני מחתרתי.
בשנת 1918 החל לימודיו באוניברסיטת מוסקבה ועבר משם לאוניברסיטת חרקוב.
הצטרף בחרקוב לתיאטרון היידי "אונזער ווינקל" שהוקם אז וכן שיתף פעולה עם צבי פרידלנד ופאני לוביץ' בעריכת נשפים עבריים. בנוסף, הקים עם אברהם לוינסון את אגודת "הזמיר" לאמנות ותרבות עברית.
בשנת 1919 עזב את "אונזער ווינקל" ואת חרקוב ושב לריגה.

גור עלה לארץ ישראל בשנת 1921, בגיל 24, והתיישב בתל אביב.
בשנים 1922-1923 הופיע ב"תיאטרון העברי" עם מרים ברנשטיין-כהן, ארי קוטאי, מאיר תאומי ויוסף אוקסנברג.
בשנת 1922 הקים בגימנסיה הרצליה חוג דרמטי.
ב-1924 הצטרף לתיאטרון הארץ ישראלי והופיע בין היתר במחזות "הדיבוק", "קשה להיות יהודי" ו"אין מזל" מאת שלום עליכם, "רוחות", "אל נקמות" לשלום אש ו"יזרעאל" של הנרי ברנשטיין.
בשנת 1925 יצא עם מספר שחקנים לשנת השתלמות מקצועית בברלין. שם העלו את המחזה "בלשאצר".
גור הוזמן על ידי רשת החינוך העברית תרבות לקובנה ב-1926 כדי לייסד שם תיאטרון עברי. בהיותו בקובנה נישא בשנת 1929 למרים ברנשטיין-כהן.

בשנת 1935 שבו בני הזוג לארץ ישראל והקימו את תיאטרון "קומדיה ארצישראלית". הם העלו את המחזות "הילד הזר" מאת שקורקון, "המכשפה" מאת גולדפדן וכן מחזה ארצישראלי ראשון "חנה גיטל מחפשת עבודה" מאת יצחק שדה. את המחזה ביים אלף ארי וולף, שביים קודם לכן בתיאטרון אהל.
ייסד עם יוסף גולנד ומיה ארבטובה בשנת 1939 את להקת הרביו - "אף על פי" וביים חלק מהצגותיה. בשנת 1944 הצטרף לתיאטרון לי לה לו.
בשנת 1949 הצטרף לתיאטרון הקאמרי והופיע בו עד לפטירתו.
במהלך הקריירה שלו הופיע גם במחזות ז'אן ד'ארק, הטירה, הקמצן, וויצק, מהומה רבה על לא דבר, הצל, אדם לכל עת, אופנהיימר, רומיאו ויוליה, האדרת, הנרי הרביעי, חלק שני, המבול, תעלולי נאסר א-דין, האיש שבא לסעוד, פונדק בדרך, אני והסרג'נט, אין ברירה להובסון, הקיצו ורננו, לאחר הנפילה, המטאור, נוכלים ואוהבים, רומנוב וג'ולייט, גיבור היום, גנרל קישוט, שועלים קטנים.
גור השתתף ב-1953 בסרט דני ועליזה וב-1963 בקומדיה רק בלירה.

מיכאל גור נפטר מהתקף לב בג' באייר תשכ"ט, בגיל 70 ונטמן בבית העלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו מרים ברנשטיין-כהן ובת משותפת, שחקנית הקאמרי אביבה גור.

עיריית תל אביב הנציחה את זכרם בשלט בחזית הבניין בו התגוררו בני הזוג ברחוב ביל"ו 5.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חרקוב
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:משפחת ברנשטיין-כהן
קטגוריה:שחקני התיאטרון הקאמרי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
סטוקטון (קליפורניה)

**סטוקטון** (באנגלית: **Stockton**) היא עיר ובירת מחוז סן חואקין שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. סטוקטון נמצאת בצפון-מרכז המדינה, על שפת נהר הסן חואקין. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2014, אוכלוסיית העיר מונה 300,899 תושבים.

סטוקטון נוסדה על ידי קרלוס מריה וובר בשנת 1849, כאשר קליפורניה הייתה עדיין חלק ממקסיקו, לאחר שרכש שטח אדמה לצורך כך. העיר נקראת על שם רוברט סטוקטון (1795–1866), קצין מעוטר במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובהמשך סנאטור אמריקאי. כאשר נוסדה, הייתה הקהילה הראשונה בקליפורניה ששמה לא התבסס על מקור ספרדי או אינדיאני.

נמל הים של סטוקטון, נבנה במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה, ומשמש כשער לצפון מרכז המדינה. הנמל סיפק גישה נוחה למסחר ולתחבורה למכרות הזהב הדרומיים. אוניברסיטת הפסיפיק (UOP) , שנוסדה בשנת 1851, היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בקליפורניה, וממוקמת בעיר סטוקטון מאז 1923. בשנת 2012 הגישה העיר סטוקטון את הבקשה לפשיטת הרגל העירונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, לאחר כניסה לחובות עתק שלא יכלה לכסות. היו לכך מספר גורמים, ביניהם ניהול פיננסי כושל של העיר בשנות התשעים, הטבות נדיבות לעובדי העיר המאוגדים, והמשבר הכלכלי של שנת 2008. לאחר 3 שנים של שיקום כלכלי מרשים, סטוקטון יצאה בהצלחה מפשיטת רגל בפברואר 2015.

## היסטוריה

## ערים תאומות
לסטוקטון 7 ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל פנימיות
קטגוריה:קליפורניה: מושבי מחוזות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1850
קטגוריה:ערי נמל על נהר
דלית אורבך

**דלית אורבך** (נולדה ב-26 במאי 1966) היא קופירייטרית וסופרת ישראלית - פרסמה 7 ספרי פרוזה בהוצאות לאור: ידיעות ספרים, כתר, זמורה.

## ביוגרפיה

אורבך נולדה ברמת גן. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

אורבך עבדה מעל 25 שנים במשרדי פרסום המובילים בישראל, משרד פרסום. עבדה עשר שנים במשרד הפרסום מקאן תל אביב, שלוש שנים במשרד הפרסום באומן-בר-ריבנאי., ארבע שנים במשרד הפרסום גיתם וארבע שנים במשרד הפרסום אריאלי, ומאז עובדת כפרילאנסרית עצמאית.

היא אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.

## ספריה
* קונפטי (זמורה ביתן, 2002)
* קיפודים (ידיעות ספרים, 2005)
* וזה הסוף (ידיעות ספרים, 2007)
* בדידותו של קורא המחשבות (ידיעות ספרים, 2010)
* יותר מדי נינה (ידיעות ספרים, 2011)
* חתיכת סיפור (ידיעות ספרים, 2014)
* נפש מסכות (כתר, 2019)

## קישורים חיצוניים

*האתר של דלית אורבך
*הבלוג של דלית אורבך, באתר "סלונה"

* 
* 
* 
* 
* אישי נשי - ריאיון עם הסופרת דלית אורבך, באתר YouTube
* 
* רותי זוארץ, הסופרת והקופירייטרית דלית אורבך בכמה עצות לפרסומאים לקראת הבחירות , "מעריב", 15 בדצמבר 2014
* דלית אורבך, קופירייטרית מוערכת בענף משיקה רומן חדש בשם חתיכת סיפור, באתר "מזבלה", 27 בנובמבר 2014
* 
* 
* 
* מרכז הספר והספריות - https://www.icl.org.il/activity/mifgashim/ספרות-ותרבות/דלית-אורבך-2

**מכּתביה**:
* בדידותו של קורא המחשבות, באתר "טקסט"
* 

**על ספריה**:
* 
* 
* 
* קיפודים, באתר עברית
* בדידותו של קורא המחשבות, באתר טקסט
* 
* קונפטי/ אתר סימניה / תקציר הספר / https://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=39091
* קונפטי/ ביקורת / אתר [BOOKME / https://www.bookme.co.il/מוצרים/קונפטי--דלית-אורבך-3–13360]
* 

**פרסום וקריאייטיב:**
* מי גאון של אמא - מטרנה
* הכי בבית בעולם - אל על
* הגבינה עם הבית - תנובה
* נפלה עליך עז - יילו
* עברתי דירה - נישארתי בבית - 'משען'
* תשעה מיליון זה לא כסף
* לא איטונג - לא קונה
* איזה יופי את ניראית - קרליין
* לא סחבק - אהוד ברק - בחירות
* מילים יכולות להרוג - [סימוס בנהיגה] - משרד התחבורה

## הערות שוליים

הספרים שכתבה דלית אורבך / אתר סימניה / https://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=1656

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פרסומאיות ישראליות
קטגוריה:בוגרות בית הספר אהל שם
קטגוריה:בוגרי בית הספר אהל שם
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:רמת גן: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
קובריג

[שמאל|ממוזער|250px|סימיט טורקי עם [שומשום ליד סימיט עם זרעי פרג]]
**קובריג** (ברומנית: **Covrig**) או **סימיט** (בטורקית: **Simit**) הוא לחם פריך, דומה לבייגלה בצורתו, אך עובר הכנה שונה במקצת (הבצק של הבייגלה מורתח קצרות לפני האפייה - הבצק של הקובריג לא).

ברומניה קיימת תרבות שלמה סביב הקובריג לסוגיו השונים (**קוֹבְריג** ביחיד, **קובריג'י** ברבים). בכל רחוב מסחרי יש חנויות לממכר קובריגים הקרויות בשם "סימיג'ריה" (simigerie), שם הנגזר מה"סימיט" הטורקי או "קובריגריה" (covrigărie), שם הנגזר מה"קובריג" הבולגרי, הן בצורת שלובית (בייגלה) והן בצורת טבעת עבה, הן פשוטים, בתוספת זרעוני שומשום או פרג והן במילויים שונים, כגון זיתים, שוקולד ועוד. ליד כל חנות כזאת, המצוידת בחלון ממכר קטן ובשלט המציין את סוגי הקובריגים השונים ומחיריהם, מתעכבים קונים רבים וממשיכים בדרכם תוך אכילת הקובריג הטרי מתוך שקית הנייר, ולעיתים אף נושאים עמם מחרוזת של קובריגים בצורות ובגדלים שונים. עם זאת, מסורת הבייגל טוסט המקובל בישראל איננה מוכרת שם כלל.

הרומנים חוגגים ב-26 באפריל את יום הקובריג. ב-2014, ברומניה היו רשומות כארבעת אלפים סימיג'ריות, 480 מתוכן בבוקרשט. במטבח הטורקי מקובל להגיש סימיט בצירוף כוס תה, ריבת פירות או גבינה.

## היסטוריה
אין ודאות לגבי מקור הקובריגים, אך מרבית ההיסטוריונים מסכימים, שהם הומצאו על ידי נזירים גרמנים. על פי "היסטוריית המדע והטכנולוגיה" מאת Bryan Bunch ו-Alexander Hellemans הקובריג הומצא בשנת 610 על ידי נזיר איטלקי, כדי לתגמל בו ילדים שלמדו את התפילות וכונה Pretiola. ייתכן שאיור מהמאה ה-12, מאלזס, בשם Hortus deliciarum מציג לראשונה קובריג.

## קישורים חיצוניים

* Covrigul – semnificatii si traditii 
* Covrigul. O istorie împletită (VIDEO) 

## הערות שוליים

קטגוריה:חטיפים
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:סוגי לחם
סימיט

**סימיט** (בטורקית: **Simit**; באנגלית: **Turkish Bagel**) הוא לחם בצורת טבעת העשוי מקמח חיטה ונפוץ במטבח הטורקי.

לסימיט צורת טורוס, הוא ידוע כלחם פריך ולכן לעיתים מכונה גברק (Gevrek).

ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות עם תוספת פרג, זרעי פשתן, גרעיני חמנייה, חיטה מלאה או מחמצת.

נהוג לצרוך את הסימיט כארוחת בוקר בצירוף כוס תה, ריבה, גבינה או איירן.
ממוזער|307x307 פיקסלים|דוכן סימיט בטורקיה

## היסטוריה
הסימיט מוזכר לא מעט בתרבות האימפריה העות'מאנית והאזכור הראשון שלו הוא בשנת 1593 לאחר שמשקלו ומחירו נרשמו לראשונה בבית המשפט של אוסקודר, איסטנבול.

על פי הנוסע העות'מאני המפורסם, אווליה צ'לבי, בשנות השלושים של המאה ה-17 היו באיסטנבול כ-70 מאפיות דומות שהכינו סימיט.

בציורי שמן מהמאה ה-19 של הצייר הטורקי ג'יאן ברנדיסי (Jean Brindesi), ניתן לראות דוכני סימיט ברחובות.

פירוש השם סימיט נגזר מהמילה הערבית סמיד (سميد) שפירושה סולת.

## ראו גם
* בייגלה
* דונאט
* בייגל ירושלמי
* קובריג

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:המטבח הטורקי
כף רוברטס

**כף רוברטס** (באנגלית: **Cape Roberts**) הוא לשון יבשה בצדה הדרומי של הכניסה אל מפרץ הגרניט על חוף ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.

## היסטוריה
הכף התגלה על ידי קבוצת הקוטב הדרומי המגנטי בראשות דייוויד, ממשלחת נמרוד, 1909-1907 ונקרא על שם ויליאם קליפורד רוברטס, עוזר זואולוג וטבח המשלחת.

## קישורים חיצוניים

* שמות גאוגרפיים באנטארקטיקה

## הערות שוליים

רוברטס
קרחון קטליץ

**קרחון קטליץ** (באנגלית: **Koettlitz Glacier**) הוא קרחון גדול באנטארקטיקה, הנמצא ממערב למאונט מורנינג ומאונט דיסקברי וזורם מסביבות מאונט קוקס לכיוון צפון-מזרח בין חצי האי בראון והיבשת גופא אל תוך מדף הקרח של מצר מקמרדו.

את הקרחון גילתה משלחת דיסקברי (1901-1904) הבריטית, שקראה לו על שם הרופא וחוקר הקטבים הבריטי רג'ינלד קטליץ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטליץ
גביע דייוויס 1970

**[[גביע דייוויס]] 1970** הייתה התחרות ה-59 במניין מאז ייסוד התחרות.

מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בקליבלנד, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 53 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.

המשחק על התואר נערך ב-29–31 באוגוסט 1970 בקליבלנד, ארצות הברית. המשחק נערך בין נבחרת גרמניה המערבית לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 0:5. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם ה-22 בסך הכל.

## משחקי פלייאוף
### בית אמריקה
הבית כלל 11 קבוצות כולל ניו זילנד ששובצה בתת-הבית הצפוני.

תת הבית הדרומי כלל 7 קבוצות.

#### ראשות הבית
המשחק על ראשות הבית נערך בחודש יולי בסאו פאולו, ברזיל. נבחרת ברזיל ניצחה את נבחרת קנדה עם התוצאה 2:3.

### בית אירופה
הבית כלל 31 קבוצות כולל דרום אפריקה, מצרים, רודזיה, איראן וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.

#### תת הבית א'

#### תת הבית ב'

### בית המזרח
הבית כלל 11 נבחרות, כולל אוסטרליה, שחולקו ל-2 תת-בתים.

בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך אפריל 1970.

תת-הבית השני כלל 7 קבוצות.

#### ראשות הבית
המשחק בין מנצחות תת-הבתים התקיים בבנגלורו, הודו, ונבחרת אוסטרליה הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 3:1. בכך נבחרת הודו זכתה בראשות הבית בפעם השישית ברציפות.

### משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך אוגוסט 1970.

### משחק על התואר

## ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1970 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה א' ושובצה למשחק נגד נבחרת רודזיה. המשחק לא התקיים ורודזיה קיבלה ניצחון טכני.

## קישורים חיצוניים
* נתונים על התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
1970
רג'ינלד קטליץ

**רג'ינלד קטליץ** (באנגלית: **Reginald Koettlitz**; 23 בדצמבר 1860–1916) היה רופא וחוקר קטבים בריטי. הוא השתתף במשלחת ג'קסון-הרמסוורת' אל ארץ פרנץ יוזף (מ-1894) ובמשלחת דיסקברי לאנטארקטיקה.

## חייו
רג'ינלד קטליץ נולד באוסטנדה לכומר לותרני הולנדי ולאשתו האנגליה. המשפחה התיישבה בקנט, בריטניה זמן קצר לאחר מכן. קטליץ למד בקולג' בדובר ואחר השתלם ברפואה בבית החולים ע"ש גאי בלונדון. לאחר הסמכתו החל לעבוד כרופא במחוז דרהם.

## חקר קטבים
ב-1894 התנדב קטליץ להצטרף למשלחת ג'קסון-המרסוורת' אל ארץ פרנץ יוזף בקוטב הצפוני כרופא וגאולוג. בשובו לדובר הביא עמו קטליץ דב קוטב, ששמור עדיין במוזיאון דובר. ב-1901 התנדב למשלחת דיסקברי של רוברט פלקון סקוט לאנטארקטיקה, גם הפעם כרופא. בתפקידו זה דרש ממנו סקוט לקבוע, אם ארנסט שקלטון כשיר להוביל מסע מזחלות במצבו הבריאותי, לאחר שאובחן על ידי עוזרו של קטליץ במשלחת, אדוארד אדריאן וילסון, כחולה בצפדינה. שקלטון ביקש בפירוש להישאר במשלחת ולצאת למסע וקטליץ ניסה לטשטש את האבחנה שמסר לסקוט כדי להפחית מחומרתה, אבל סקוט דרש ממנו לחדד את האבחנה, וקטליץ נענה לבקשתו, אם גם במורת רוח. וילסון היה בהמשך רופא משלחת טרה נובה של סקוט, שהסתיימה במותו עם שאר חברי קבוצת הקוטב.

במסע שהוביל בחציית מצר מקמרדו גילה קטליץ שני תוואי שטח קרחוניים, שנקראו לאחר זמן על שמו, קרחון קטליץ ומקפא קטליץ. על תפקידו במשלחת דיסקברי העניקה לו החברה הגאוגרפית המלכותית מדליה.

בהמשך חייו, עסק קטליץ ברפואה בדרום אפריקה. הוא מת מדיזנטריה בינואר 1916 יחד עם אשתו.

## מורשתו
האי קטליץ - אי נמוך בתעלת בריטנסקי בארכיפלג של ארץ פרנץ יוזף נקרא על שמו וכך גם קרחון קטליץ ומקפא קטליץ, שניהם באנטארקטיקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מדליית הקוטב
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:רופאים בריטים
קטגוריה:נפטרים מדיזנטריה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1916
פומרולה

שמאל|ממוזער|250px|עשן פומרולות דרך קרחון פורפיקד (Fourpeaked Glacier) המכסה את הר הגעש פורפיקד באלסקה
[שמאל|ממוזער|250px|פומרולה באי [וולקנו]]
[שמאל|ממוזער|250px|פומרולה מלוע משני של הר הגעש [קילוואה בהוואי]]
**פומרולה** (מלטינית **fumus**, עשן) הוא פתח בקרום כדור הארץ, לעיתים קרובות בקרבה להר געש, הפולט קיטור וגזים געשיים כדוגמת פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית, מימן כלורי ומימן גופרתי. הקיטור נוצר כאשר מים בטמפרטורה מעל נקודת הרתיחה הופכים לקיטור, והלחץ יורד כאשר הם נפלטים מעל פני השטח.

פומרולות נוצרות לאורך סדקים קטנים או גדולים, במקבצים חסרי צורה או בשדות, ועל פני משטחים של קילוחי לבה ומשקעים עבים של זרמים פירוקלסטיים. "שדה פומרולות" הוא אזור של מעיינות חמים ונביעות של גזים כאשר מאגמה או סלע יסוד לוהט בעומק רדוד משחררים גזים או פועלים על מי תהום. אפשר לתאר פומרולה כמעיין חם שכל מימיו מתאדים לפני שהמים מגיעים לפני הקרקע.

את הפומרולות מסווגים לפי הטמפרטורה שלהן והרכב הגזים הנפלטים מהן. הטמפרטורות של הגזים יכולות לנוע בין C°200 ל-C°800. תהליכי חמצון וחיידקים אוהבי חום (תרמופילים) גורמים לגוונים הססגוניים סביב הפומרולות. פומרולה הפולטת בעיקר גזים גופריתיים מכונה **[[סולפט]]רה** (מאיטלקית: "solfatara"; *solfo* – "גופרית"), ופומרולה הפולטת פחמן דו-חמצני מכונה "מופט" (mofette). פומרולות מסוג זה השוכנות בתוך שקע מסוכנות במיוחד מכיוון שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא נוטה להצטבר בשקע. באפריל 2006 נהרגו שלושה עובדים מצוות פטרול הסקי של אתר הסקי ממות מאונטיין סקי (Mammoth Mountain Ski Area) בקליפורניה מפומרולה מסוג זה. הם נחנקו מריכוז גבוה של פחמן דו-חמצני שהצטבר בבקיע.

פומרולות פועלות במשך עשרות או מאות שנים כאשר הן שוכנות מעל מקור חום קבוע, או שהן נעלמות בתוך שבועות או חודשים כאשר הן נוצרות מעל משקעים געשיים טריים המתקררים במהירות. עמק עשרת אלפי תימרות העשן (Valley of Ten Thousand Smokes, כיום חלק מהפארק הלאומי קטמיי) נוצר במהלך ההתפרצות הגעשית של הר הגעש נובארופטה (Novarupta) באלסקה ב-1912. בתחילה היו אלפי פומרולות באפר הגעשי מההתפרצות, אבל במרוצת הזמן כבו מרביתן.

בשל שינויים בפעילותן מאפשרות פומרולות לחזות פעילות געשית כאשר הטמפרטורה שלהן עולה וכאשר הרכב הגזים הנפלטים מהן משתנה בצורה דרסטית. משום כך, כאשר הטמפרטורות של הפומרלות באי הגעשי וולקנו, שהיה שקט במשך 100 שנים, טיפסו מ-C°300 ל-C°700 בין 1986 ל-1993 הועלתה רמת הכוננות מחשש מהתפרצות, והיא הורדה רק כשהטמפרטורות ירדו בחזרה.

על פי ההערכה יש בתוך תחומי הפארק הלאומי ילוסטון כ-4,000 פומרולות. אתר נוסף עשיר בפומרולות הוא "עמק השממון" בפארק הלאומי מורן טרואה פיטון באי דומיניקה.

לחלק מהפומרולות יש ערך כלכלי בהיותן מצבור לגופרית. מקומות בהם כורים מרבצי גופרית שמקורם בפומרולות הם במתחם הגעשי איג'ן בג'אווה ובאי וייט בניו זילנד.

## קישורים חיצוניים

* USGS Photo Glossary: Fumarole
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:וולקנולוגיה
קטגוריה:קיטור
אביעזר (שבט מנשה)

**אֲבִיעֶזֶר** הייתה משפחה משבט מנשה אשר על בניה נמנה השופט גדעון בן יואש. משפחה זו על פי ספר שופטים התיישבה בעפרה. בספר במדבר השם מופיע בצורה אִיעֶזֶר כחלק מבני גלעד, אזור התיישבות המשפחה. ועל כך גם רש"י בפירושו לפסוק .

על פי הכתוב ב, היה אביעזר בנה של הַמֹּלֶכֶת . לפי רשימה זו היה אביעזר מצאצאי צלפחד, וזהו הענף המשפחתי הפחות מרכזי ממשפחות המנשה. 
ממצאי חרסי שומרון ניתן להסיק כי משפחה זו התיישבה באזור אלמתין, דרומית מערבית לעיר שכם.

לדעת אריה בורנשטיין, אביעזר הנזכרת בחרסי שומרון, היא עיר מרכזית בשם זה ואינה שמה של נחלה משפחתית. לשיטתו בחרסים אשר נמצאו, נזכרים שמות מקומות ולא שמות משפחות, אשר התיישבו באזור.

משפחת אביעזר נזכרת גם ברשימות היחס של שבט מנשה בספר יהושע:  משפחות אלו לא התנחלו בעבר הירדן המזרחי.

## המלחמה נגד מדיין

בספר שופטים פרק ו' מסופר כי המדיינים פשטו על הארץ. על פי המסופר, גדעון נקרא אל הדגל ומעשה ההצלה שלו החל כאשר הוא הורס את מזבח הבעל שבעפרה. גדעון גורם לכך שמשפחתו תעמוד מול המדיינים כאשר אלו שודדים את היבול.
לאחר מכן מצטרפות משפחות נוספות משבט מנשה וכן חלקים משבטי אשר, זבולון ונפתלי, אשר לדעת משה כוכבי אפשרי, שגם הם נפגעו על ידי המדיינים.

בדבריו למלכי מדיין השבויים מזכיר גדעון את אחיו:

 (שופטים ח, י"ח-י"ט).

היו שפירשו את דבריו בכך שבשלב הראשון של המלחמה ארעה תבוסה ישראלית: בעוד גדעון הוביל את בני שבטו מדרום לעמק יזרעאל, אחיו הובילו את שבטי הצפון (אשר זבולון ונפתלי) וחנו בתבור, אולם הובסו ונהרגו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספר שופטים
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:אישים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בספר דברי הימים
קטגוריה:אישים בספר שופטים
קולאק (מאפה)

ממוזער|275px|שמאל|קולאק עגול קלוע
ממוזער|275px|שמאל|קולאק עגול מסורתי מקושט באגוזים ובשקדים טחונים
**קולאק** (ברומנית **Colac**) הוא מאפה רומני מסורתי, בדרך כלל כיכר לחם לבן קטן בעל צורה עגולה ועשוי מגלילי בצק קלועים יחד. הקולאק משמש בעיקר כמתנה בחגים ובהלוויות וגם תמורה לקבוצות המזמרות בקולינדות.

מקור המילה "קולאק" הוא במילה העברית חלה וגם המשמעות המקורית של קורבן נשמרת בכך שהקולאק ניתן במתנה. צורת הריבוי של "קולאק", "קולאצ'י" (ברומנית: Colaci), מקורה בהשפעה מהמילה היוונית κόλλαξ והמילה הסלבונית kolač, שבעצמה נגזרת מהמילה kolo, שמשמעותה היא גלגל ובהרחבה כל דבר עגול.

## מנהגים וסוגי קולאקים
קולאקים פשוטים וקובריגים מחלקים ככיבוד בהלוויות. קולאק גדול נותנים לכומר ולגבאי. הקולאק הגדול הוא בעל צורה עגולה ומוקף בשני גלילי בצק קלועים ובמרכז שתי לחמניות עגולות ושני צלבים מוצבים בצורה סימטרית. מקובל לחלק בלוויות 17 קולאקים, אחד עבור האל, השני עבור אימו, עשרה עבור המת וחמישה בצורת הספרה 8 מוצלבת.

בקולינדות מקבלים הזמרים הנודדים, לצד יתר המתנות, קולאקים ובסוף המופע מנהיג הזמרים מברך את המארחים על הקולאק עם נאום מסורתי.

## קישורים חיצוניים

* Colacul – darul sacru al colindătorilor 
* DEXOnline 

קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:מנהגי אבלות והנצחה
יאן קומסקי

**יאן ברש-קוֹמְסקי** (בפולנית: **Jan Baraś-Komski**; 3 בפברואר 1915 – 20 ביולי 2002) היה צייר פולני-אמריקאי.

## ביוגרפיה
קומסקי למד ציור, אנטומיה ותולדות האמנות באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב שבפולין.

במהלך מלחמת העולם השנייה פעל בתנועת ההתנגדות. ב-1940 נמלט מפולין בכוונה להצטרף לצבא של שיקורסקי שהלך והתגבש בצרפת, אך נעצר בגבול צ'כוסלובקיה. הוא נכלא בנובי סונץ' ובטרנוב לפני שנשלח לאושוויץ, במשלוח האסירים הראשון למחנה. הוא קיבל את מספר האסיר תחת השם יון ברש, בשל הניירות המזויפים שנשא כאשר נעצר.

ב-29 בדצמבר 1942 נמלט מאושוויץ עם שלושה אסירים נוספים. לאחר 16 ימים נתפס על רכבת לכיוון ורשה. קומסקי השתמש בשם בדוי בעת המשלוח לאושוויץ, לכן ניצל מהוצאה להורג מידית בעוון בריחה מאושוויץ, ובמקום זאת נשלח לכלא מונטלופיך ומשם חזרה לאושוויץ 2. בשנותיה האחרונות של המלחמה הועבר קומסקי לבוכנוואלד, לאחר מכן לגרוס-רוזן ולבסוף לדכאו, משם שוחרר בעת שחרור המחנה ב-29 באפריל 1945 על ידי צבא ארצות הברית.

לאחר המלחמה חי במחנות עקורים בבוואריה ומינכן, שם נשא לאישה ניצולת אושוויץ. בשנת 1949 היגרו בני הזוג לארצות הברית, שם עבד קומסקי כגרפיקאי ב"וושינגטון פוסט". במהלך השנים יצר רישומים וציורים של חיים במחנה ריכוז.

## קישורים חיצוניים
* אתר אודות סיפורו ואמנותו של קומסקי 
* Bart Barnes, Artist Jan Komski Dies; Survived 5 Death Camps

קטגוריה:ציירים פולנים
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:מתנגדים לנאצים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:בוגרי האקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
ידיים של שלום

[ממוזער|משתתפי תוכנית הקיץ של "ידיים של שלום" יוצרים את [סמל השלום]] 
**ידיים של שלום**, (באנגלית: Hands of Peace) היא עמותה אמריקאית בין-דתית, שמטרתה לייצר שותפות ולפתח מנהיגות בקרב נוער ישראלי, פלסטיני ואמריקאי. העמותה הוקמה בשנת 2002, על ידי שלוש נשים מאזור שיקגו (נוצרייה, מוסלמית ויהודיה).

העמותה נוסדה על מנת לאפשר לנוער ישראלי ופלסטיני להכיר את ה"צד השני" לעומק, וללמוד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועל החברה הסובבת אותם. העמותה מנסה להאיר נקודות ראות שונות על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וליצור דיון על פתרונות אפשריים, תוך רכישת כישורי הקשבה, מנהיגות ושיתוף פעולה. בני הנוער נפגשים במשלחת הקיץ של הארגון בארצות הברית, ולאחר מכן לוקחים חלק בפעילויות ההמשך של הארגון בארץ.

בכל שנה נבחרים כ-45 בני ובנות נוער ישראלים ופלסטינים למשלחת של העמותה לארצות הברית. משפחות מקומיות משיקגו וסן דייגו מארחות את משתתפי התוכנית בבתיהן בהתנדבות. במהלך השהות בארצות הברית בני הנוער מקיימים ביניהם דיונים בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שמטרתם להעלות וללבן מחלוקות. בנוסף, הנוער לוקח חלק בפעילויות שמטרתן לפתח כישורי מנהיגות וכן פעילויות גיבוש וזמן חברתי. מתנדבת ידועה בעמותה שהתפרסמה בשל חטיפתה היא נעמה לוי. 

## תוכניות המשך

לאחר החזרה ממשלחת הקיץ בארצות הברית הופכים משתתפי התוכנית לחלק מקהילת הבוגרים של העמותה. במסגרת זו שבים ונפגשים הבוגרים הישראלים והפלסטינים אלו עם אלו, ולוקחים יחד חלק בסיורים, הרצאות וסמינרים ברחבי הארץ. המשתתפים ממשיכים לקחת חלק בדיאלוגים עם בוגרים ותיקים וחדשים של התוכנית. בין היתר תוכנית הבוגרים נועדה לסייע לבוגרי התוכנית לקדם יוזמות חברתיות בקהילות שלהם.

בני נוער שחזרו מהמשלחת הראשונה יכולים לחזור למשלחות נוספות כחניכים בוגרים בתוכנית מנהיגות ממוקדת. בה בעת, הם מסייעים למשתתפי השנה הראשונה בתהליך שהם עוברים.
## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ישראל: ארגונים פוליטיים
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:עמותות
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
דוד מלמד (שחיין)

**דוד "דדה" מלמד** (נולד בשנת 1939) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל במשחה ל-100 מטר גב.

## ביוגרפיה
דוד מלמד נולד וגדל בקיבוץ רמת יוחנן. הוא התאמן בקבוצת השחייה הפועל גוש זבולון, בהדרכתו של יוסף טלקי. השחיין האולימפי אברהם מלמד הוא אחיו הצעיר.

### 1954
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1954, זכה מלמד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות, אחרי עוזי רוזן מהפועל העמקים (1:16.7 דקות) וצבי סגל מהפועל חיפה (1:19.1 דקות).

### 1955
#### שיאן ישראל
בתחרות שנערכה בכפר המכבי בתחילת אוקטובר 1955 קבע מלמד במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:13.0 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.7 דקות, אחרי עוזי רוזן (1:13.8 דקות) ולפני צבי סגל (1:18.7 דקות).

### 1956
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1956, זכה מלמד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.9 דקות, אחרי עוזי רוזן (1:12.0 דקות) ויואב צרי מהפועל אפיקים (1:14.5 דקות).

### 1958
#### אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1958, זכה מלמד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.0 דקות.

### 1960
בתחרות שנערכה בנהריה ביולי 1960 קבע מלמד במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 30.5 שניות, שיפור לשיאו שעמד על 30.9 שניות. באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.5 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון (1:09.2 דקות) ולפני חברו לקבוצה דניאל פרוכטר (1:15.2 דקות).

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בשחיית גב
קטגוריה:רמת יוחנן: אישים
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
ארבעת בני הורוס

ממוזער|ארבעת בני הורוס|שמאל|167x167px
ארבעת בני הורוס – **חפי**, **דאומותף**, **קבחסנוף** ו**אמסתי**, הם קבוצה של ארבעה אלים מן הדת המצרית, הקשורים לתהליך המוות, הקבורה והעולם הבא. אחת מהופעותיהם המוכרות ביותר היא על מכסי ארבעת הכדים הקנופים, המשמשים בתהליך חניטת המומיה.
## ארבעת הבנים
ממוזער|250x250px
ארבעת הבנים היו במקור מדריכים שתפקידם היה לעזור למלך המנוח על ידי הזנתו, אפשור התקדמותו וזריחתו לאחר המוות עם השמש:

"חפי, דאומותף, קבחסנוף ואמסתי יגרשו רעב זה אשר בבטני וצמא זה שעל שפתי." (כתבי הפירמידות #338).
"הו חפי, דאומותף, קבחסנוף, הביאו לי סירה זו אשר בנה ח'נום, המצוייה בנתיב המים של ציפור הח'תם." (כתבי הפירמידות #522).

"ארבעת אלים אלה, חבריו של המלך, המטפלים במלך זה, ששמם אימסת, חפי, דואמותאף, קבחסנואף, ילדיו של הורוס מארץ קמת [מצרים], הם קושרים את סולם החבלים עבור מלך זה, הם מייצבים את סולם העץ עבור מלך זה, הם גורמים למלך לעלות אל ח'פרר כאשר הוא מתהווה בצד המזרחי של השמים." (כתבי הפירמידות #2078-2079).

בני הורוס קושרו לארבעת כיווני המרחב, ותמונותיהם או שמותיהם צוירו על ארבעת הצדדים של ארון הקבורה המצרי.

אזכורים לבניו של הורוס מצויים החל למן הממלכה הקדומה עד לתקופה היוונית-רומית.

## חפי
ימין|ממוזער|100x100px

חפי מופיע איקונוגרפית עם ראש של קוף בבון.

האיבר הפנימי עליו הוא מגן הן הריאות.

הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא הצפון.

## אמסתי
ימין|ממוזער|100x100px

אימסת מופיע איקונוגרפית עם ראש אנושי.

האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא הכבד.

הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא הדרום.

## דאומותף
ימין|ממוזער|100x100px

דואמותאף מופיע איקונוגרפית עם ראש של תן.

האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא הקיבה.

הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא המזרח.

## קבחסנוף

ימין|ממוזער|100x100px
קבחסנואף מופיע איקונוגרפית עם ראש של בז.

האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא המעיים.

הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא המערב.

## ראו גם
* אלוהויות במצרים העתיקה
* העין של רע
* טיטאנים
* שנה אפלטונית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מצרים העתיקה
אברהם בנד

**אברהם (ארנולד) בנד** (באנגלית: **Arnold J. Band**; 20 באוקטובר 1929 – 7 ביולי 2024) היה חוקר ספרות ויהדות יהודי אמריקאי, פרופסור לספרות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

## קורות חיים
אברהם בנד נולד ב-1929 בשכונת דורצ'סטר  של בוסטון, בן להורים שהיגרו ממזרח אירופה. למד ספרות יוונית וספרות השוואתית באוניברסיטת הרווארד, ב-1954 קיבל תואר שני וב-1959 קיבל תואר דוקטור. למד גם באוניברסיטה העברית בירושלים (1949-50) ובאוניברסיטת פריז. עם סיום לימודיו הוזמן ללמד ספרות עברית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). בשנת 1969 הקים שם את המחלקה לספרות השוואתית, ועמד בראשה שנים רבות. בשנים 1994–1996 עמד בראש המרכז ללימודי יהדות באוניברסיטה.

פרסם מאמרים רבים, בעברית ובאנגלית, העוסקים בספרות עברית, אחדים מהם קובצו בספר **שאלות נכבדות** (הוצאת דביר, 2007). ספר נודע שלו הוא **Nostalgia and Nightmare** (בהוצאת University of California Press, 1968), העוסק ביצירתו של ש"י עגנון. כן פרסם תרגום מוער של סיפורי רבי נחמן מברסלב (**Nahman of Bratslav: The Tales**, Paulist Press, 1978). ספר נוסף שלו הוא **Studies in Modern Jewish Literature** (בהוצאת The Jewish Publication Society, 2004). חוקר גם את יצירתו של פרנץ קפקא.

זכה באותות הוקרה אחדים, ובהם מלגת גוגנהיים.

נפטר ב-7 ביולי 2024 בסילבר ספרינג , מרילנד.

## קישורים חיצוניים
* Arnold Band, באתר של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
* Arnold Band, מתוך Encyclopaedia Judaica

* 
*  - ריאיון עם אברהם בנד
* דן מירון, "האודיסיאה העגנונית של באנד", **[[מאזנים (כתב עת)|מאזנים]]** כז ג/ד, אוגוסט-ספטמבר 1968. 
* 
* 

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:חוקרי ספרות יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
לוז'קי

**לוז'קי** (בלארוסית: **Лужкі**) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס.

## היסטוריה
האזכור הראשון של היישוב מתייחס ל-1519. עם חלוקת פולין ב-1793 עברה העיירה לידי האימפריה הרוסית, תחילה כחלק מגוברניית מינסק ומ-1842 בתוך גוברניית וילנה.

בעקבות הסכם ריגה לוז'קי עברה לידי הרפובליקה הפולנית השנייה. החל מ-1939 בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.

## הקהילה היהודית בעיר
בין שתי מלחמות העולם חיו בלוז'קי כ-450 יהודים – כשליש מאוכלוסייתה, מרביתם עסקו במסחר זעיר ובמלאכה. באמצע 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. בהמשך הוקם בעיירה גטו שבו רוכזו יהודי לוז'קי והסביבה. הגטו חוסל באמצע 1942, באקציה זו נרצחו, על פי מקורות אחדים 528 בני אדם, ואילו על פי מקורות אחרים 916 בני אדם.

## התפתחות אוכלוסייה לאורך השנים

ImageSize = width:400 height:200
PlotArea = left:50 right:20 top:25 bottom:30
TimeAxis = orientation:vertical
AlignBars = late
Colors =
 id:linegrey2 value:gray(0.9)
 id:linegrey value:gray(0.7)
 id:cobar value:rgb(0.2,0.7,0.8)
 id:cobar2 value:rgb(0.6,0.9,0.6)
DateFormat = yyyy
Period = from:0 till:2000
ScaleMajor = unit:year increment:250 start:0 gridcolor:linegrey
ScaleMinor = unit:year increment:500 start:0 gridcolor:linegrey2
PlotData =
 color:cobar width:19 align:left
 bar:1861 from:0 till:639
 bar:1886 from:0 till:924
 bar:1905 from:0 till:1357
 bar:1921 from:0 till:1362
 bar:1996 from:0 till:969
 bar:2003 from:0 till:870
PlotData=
 textcolor:black fontsize:S
 bar:1861 at: 639 text: 639 shift:(-11,5)
 bar:1886 at: 924 text: 924 shift:(-11,5)
 bar:1905 at: 1357 text: 1.357 shift:(-11,5)
 bar:1921 at: 1362 text: 1.362 shift:(-11,5)
 bar:1996 at: 969 text: 969 shift:(-14,5)
 bar:2003 at: 870 text: 870 shift:(-14,5)


## תושבים מפורסמים
*אליעזר בן-יהודה - נולד בעיירה.
*סנה פסקין - מנהלת ספריית שער ציון בית אריאלה.

## גלריה

קובץ:Помнік Эліэзэру Бэн Егудзе ў Лужках.jpg|אנדרטת אליעזר בן-יהודה
קובץ:Краявіды Лужкоў 06.jpg|חורבות בית הכנסת
קובץ:Old Water-mill in Łužki (22.05.2007).jpg|טחנת מים


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
ג'וניור מלאנדה

**ג'וניור מלאנדה** (28 באוגוסט 1994 – 10 בינואר 2015) היה כדורגלן בלגי, אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצת וולפסבורג ונהרג בתאונת דרכים ב-10 בינואר 2015.

## קריירה
מלאנדה החל את הקריירה בקבוצת הנערים של אנדרלכט, ב-1 ביולי 2007 עבר לקבוצת הנערים של ליל, לפני שעבר לשחק בקבוצת זולטה ורכם שם שיחק 65 משחקים, כבש שמונה שערים ומסר חמישה בישולים.

ב-31 ביולי 2013 חתם בקבוצת וולפסבורג הגרמנית, תמורת 4 מיליון יורו שעברו אל זולטה ורכם אליה הושאל חזרה לאחר שחתם בוולפסבורג.

מלאנדה הופיע לראשונה בוולפסבורג במשחק קבוצתו מול מיינץ 05 כאשר נכנס כמחליף וקבוצתו ניצחה בתוצאה 0-3.
הוא כבש לראשונה במשחק קבוצתו מול ורדר ברמן בניצחון 1-3.

## מותו
ב-10 בינואר 2015 בשעה 15:35 שעון גרמניה מלאנדה נסע עם חבריו במכונית פולקסווגן בדרך להאנובר. ליד פורטה ווסטפאליקה אשר במדינת נורדריין-וסטפאליה, המכונית איבדה שליטה, התהפכה והתנגשה בעץ. לדברי המשטרה, מלאנדה, אשר ישב במושב האחורי, היה ללא חגורת בטיחות, מעוצמת הפגיעה נזרק מהמושב האחורי ומותו נקבע במקום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:קשרי כדורגל בלגים
קטגוריה:בריסל: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אנדרלכט
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלנים שמתו במהלך הקריירה
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בגרמניה
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1994
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-2015
רוברט מוזס

**רוברט מוזס** (באנגלית: **Robert Moses**; 18 בדצמבר 1888 – 29 ביולי 1981) היה מתכנן עירוני יהודי־אמריקאי, שנחשב 'מתכנן־על' שהשפיע על התפתחות העיר ניו יורק ופרבריה באמצע המאה ה־20.

## קורות חיים
מוזס נולד למשפחה יהודית ממוצא גרמני בניו הייבן שבקונטיקט. אביו, עמנואל מוזס, היה בעל חנות כולבו ואיש נדל"ן. כשהיה מוזס בן תשע עברה המשפחה למנהטן. הוא למד באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת אוקספורד וקיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קולומביה.
מוזס נכנס לשירות הציבורי בימי כהונתו של אל סמית' כמושל מדינת ניו יורק.

מוזס היה חבר ויו"ר בכמה רשויות ציבוריות שעסקו בתכנון ובפיתוח בעיר ניו יורק.
חזונו התכנוני היה מבוסס ברובו על השימוש ברכב פרטי. בהתאמה הוא יצר רשת אוטוסטרדות המחברות את העיר ניו יורק למרחבים הסובבים, ובכך עזר להתפתחות הפרברים המודרניים ברחבי המדינה.

בשנת 1938 הוא התחיל תכנון של מקלט חיות הבר של מפרץ ג'מייקה.

המיזמים הגדולים שבראשם עמד היו זרז לפיתוח האזור לאחר השפל הגדול בארצות הברית. לזכותו ניתן לזקוף פרויקטים שהשפיעו על העיר ניו יורק, ובהם הקמת גשרים המחברים את האי מנהטן לשכונות השכנות, הקמת הירידים העולמיים בשנים 1939 ו־1964, והקמת מטה האומות המאוחדות.
מטרתו בבניית האוטוסטרדות הייתה למנוע כניסה של אוטובוסים לחוף ג'ונס ובכך למנוע מאפרו־אמריקאים וממיעוטים אחרים להגיע לחוף, שאותו ייעד מוזס ללבנים ולעשירים בלבד.

לאחר שנים שבהן שלט מוזס בעולם התכנון בניו יורק, הוא החל לרדת מגדולתו כאשר פעל לקידום תוכנית להקמת אוטוסטרדה במרכז מנהטן. תושבים רבים אשר התוכנית להקמת האוטוסטרדה הייתה פוגעת במרקם שכונתם הקימו אופוזיציה כנגד התוכנית. בראש הקבוצה המתנגדת עמדה העירונאית ג'יין ג'ייקובס. הפרדה לפי גזע כבר הייתה אסורה בזמנים אלו, מה שהוביל להצלחתם של המתנגדים ולירידת קרנו של מוזס ויצר אנטגוניזם רב נגד עבודתו.

## תפקידים ומשרות
המשרדים והתארים המקצועיים הרבים נתנו לו כוח רב־תחומי לא רגיל לעצב את הפיתוח האורבני באזורי מטרופולין ניו יורק. מידע זה נלקח מפרויקט שימור הארכיון של מדינת ניו יורק:
* ועדת הפארקים של מדינת לונג איילנד (נשיא, 1924–1963)
* מועצת הפארקים של מדינת ניו יורק (יושב ראש, 1924–1963)
* ממשלת מדינת ניו יורק (מזכיר המדינה, 1927–1928)
* הנהלת הפארקים של מדינת בת'פייג' (נשיא, 1933–1963)
* ועדת החירום לעבודות ציבוריות (יושב ראש, 1933–1934)
* הנהלת כביש החוף המהיר ג'ונס (נשיא, 1933–1963)
* משרד הפארקים של העיר ניו יורק (נציב, 1934–1960)
* הנהלת מנהרת וגשר טריבו (יושב ראש, 1934–1981)
* מחלקת התכנון של עיריית ניו יורק (מנהל, 1946–1960)
* מנהלת האנרגיה של מדינת ניו יורק (יושב ראש, 1954–1962)
* יריד העולם של ניו יורק (נשיא, 1960–1966)
* משרד מושל מדינת ניו יורק (יועץ מיוחד, 1974–1975)

## לקריאה נוספת
Caro, Robert A., *The Power Broker: Robert Moses and the fall of New York*, New York: Knopf, 1974. hardcover: , Vintage paperback: 

## קישורים חיצוניים

* איתי הורוביץ, העיר ניו יורק בין ג'יין ג'ייקובס לרוברט מוזס, מחשבות של אדריכל
* 

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:ניו הייבן: אישים
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
טביעת המעבורת דוניה פאז

**טביעת המעבורת דוניה פאז** (MV Doña Paz) היה האסון הימי הקטלני ביותר בימי שלום בהיסטוריה. באירוע שהתרחש ב-20 בדצמבר 1987 טבעה מעבורת נוסעים הרשומה בפיליפינים, לאחר שהתנגשה במכלית נפט בשם "MT וקטור". מספר הנספים המשוער באסון זה עומד על 4,386, ורק 24 מנוסעי המעבורת ושניים מנוסעי המכלית שרדו.

ה"דוניה פאז" הפליגה מהאי לייטה לבירת הפיליפינים מנילה, כשעל סיפונה לפחות 2,000 נוסעים שלא הופיעו ברשומות ההפלגה. מאות נוסעים ישבו על רצפת שלושת סיפוני המעבורת, כאשר אירעה ההתנגשות ובעקבותיה פיצוץ מכלית הנפט. בקשה לסיוע מצד כוחות של ארצות הברית בפיליפינים הוגשה רק שמונה שעות לאחר ההתנגשות.

בתחילה פורסם שהיו כ-1500 הרוגים ובהמשך עלתה ההערכה לאלפיים. החברה שהפעילה את המעבורת דיווחה על 1630 נעדרים לאחר שנמשו 141 גופות. עם עבור הזמן התברר שמספר הנספים גבוה בהרבה.

למרות טענות בדבר אי סדרים בהפלגת המעבורת, והעדר הקפדה על נוהלי הבטיחות, הוטלה עיקר האשמה בתאונה על מפעילי מכלית הנפט שלא הייתה כשירה לשיט ופעלה ללא רישיון.

סרט בשם "טיטאניק האסייתית" (*Asia's Titanic*), המספר את סיפורה של המעבורת דוניה פאז, שודר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ב-25 באוגוסט 2009.

## ראו גם
* אסטוניה (מעבורת)
* טביעת האוניה קיאנגיה
* הפיגוע במעבורת סופרפרי 14

## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

דוניה פאז
דוניה פאז
קטגוריה:הפיליפינים: היסטוריה
קטגוריה:אסיה: אסונות תחבורה
קטגוריה:הפיליפינים: תחבורה
קטגוריה:אסונות ב-1987
דיאס אירה

[250px|ממוזער|שמאל|[יום הדין האחרון (מיכלאנג'לו)|יום הדין האחרון, מאת מיכלאנג'לו.]]
**Dies iræ** (לעיתים **Dies ire**; לטינית: "יוֹם עֶבְרָה"; במשלב נמוך יותר, "יום של זעם") הוא מזמור כנסייתי שחובר כנראה במאה ה-13 ומיוחס על-פי רוב לנזיר הפרנציסקני תומא מצ'לאנו. ישנן טענות המקדימות אותו אפילו למאה השביעית. המזמור עוסק ביום הדין בנצרות, והוא החל להופיע בתפילות למן המאה ה-14. המזמור הוכנס רשמית אל סידור התפילות של הכנסייה הקתולית ב-1585, והוקרא בעיקר במיסת האשכבה (רקוויאם) וביום כל הנשמות. ב-1970 הוסר המזמור עקב החלטות ועידת הוותיקן השנייה להוציא קטעים בעלי טון קודר ומחמיר. "יום עברה" נותר בספרי התפילה של חוגים קתוליים מסורתיים המתנגדים להחלטות הוועידה, כגון אגודת הקדוש פיוס העשירי.

המזמור כולל חמישים ושבע שורות בתשעה-עשר בתים; שני האחרונים מחולקים לפעמים לשלושה. שבעה-עשר הבתים הפותחים כוללים שלוש שורות מתחרזות בנות שמונה הברות כל אחת, במשקל טרוכאי. השורה הפותחת היא ציטוט מ:  (Dies iræ, dies illa). בסופו של המזמור משתנה החריזה לשני בתים בני שתי שורות חרוזות. קטע זה הוא הלקרימוסה, שזכה להדגשה רבה על ידי מלחינים שהלחינו את הדיאס אירה.

בהיותו כלול ברקוויאם, זכה המזמור ללחנים ועיבודים רבים מאוד והיה השראה ליצירות רבות: בין היתר, הולחנה המיסה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט, ג'וזפה ורדי ואנטונין דבוז'אק. פרנץ ליסט ביסס את נגינת "ריקוד המוות" שלו על זו של Dies iræ. המזמור הופיע בדרכים דומות בעבודתם של מלחינים רבים, והוא מוזכר רבות ביצירות תרבות שונות.

## מילות המזמור

## לקריאה נוספת
* Robert Chase, **Dies Irae: A Guide to Requiem Music**, Scarecrow Press, 2003 

## קישורים חיצוניים

* 

*Dies irae באנציקלופדיה הקתולית
* תרגום מקצועי לעברית של הרקוויאם, מאת בתיה באיאר

קטגוריה:מיסה
קטגוריה:מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:ליטורגיה נוצרית
קטגוריה:שירי המאה ה-13
קטגוריה:רקוויאם