open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מנחם צבי ברלין

הרב **מנחם צבי ברלין** (נולד בב' באב ה'תרצ"ח, יולי 1938) הוא ראש ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים לחיה פועה (בת הרב יעקב זייבלד) ולרב אלכסנדר זיסקינד ברלין. למד בישיבת תפארת צבי ואחריה בישיבת חברון כנסת ישראל. נישא לאורה (נפטרה בדצמבר 2017), בתו של הרב יואל קלופט מחיפה לאחר נישואיהם גרו בני הזוג בחיפה. בין גיסיו: הרב חיים קלופט ראש ישיבת "קהילות יעקב" והרב שמואל אביגדור פייבלזון, ראש ישיבת "נחלת נפתלי" בצפת.

בשנות ה-70 עמד בראשות ישיבת "זיו התורה" בחיפה ולצדו כיהן כמשגיח, הרב דוד אברהמי מחבר "בנין עולם".

כיהן מספר שנים כר"מ בישיבת גאון יעקב בבני ברק, ובראשית שנות ה-90 ייסד את ישיבת רבנו חיים עוזר, בראשה הוא עומד. בנו, הרב יחיאל ברלין משמש כר"מ בישיבה.

הרב ברלין מתגורר בשכונת רמת אלחנן בבני ברק.

שיעוריו נדפסים בפרסומים פנימיים של הישיבה. חידושי תורה שלו בעניינים שונים נדפסים מעת לעת בכתבי עת תורניים ובספרי זיכרון.

בכנס לכבוד בחורי ישיבה עריקים שהשתחררו מהכלא הצבאי שנערך בינואר 2026 בהשתתפות בכירי הרבנים מהזרם הליטאי, אמר הרב ברלין על צה"ל ועל המובילים לגיוס חרדים: "אין לנו עסק איתם, הם השונאים שלנו. הם לא טובים מהיטלר יימח שמו. הם רוצים לעקור אותנו מהעולם".

## קישורים חיצוניים
* 
*  רשימת כל שיעוריו לצפייה באתר "בינינו"
* התגית "הרב מנחם צבי ברלין", באתר "כיכר השבת"
*  שיעורים של הרב מנחם צבי ברלין באתר "קול הלשון"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת צבי
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
אמנות הסלע במחוז חאיל

ממוזער|250px|ציורי סלע המתארים גמלים בג'בל אל-מנג'ור
**אמנות הסלע במחוז חאיל** (ערבית **الفنون الصخرية في منطقة حائل**, תעתיק מדויק: **ולפנון אלצח'ריה פי מנטקת אלחאא'ל**) הוא שמם של שני אתרים ארכאולוגיים של אמנות סלע במחוז חאיל שבערב הסעודית, שהוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2015. הכרזה זו כוללת שני מרכיבים הממוקמים בנוף המדברי:
*"ג'בל אום סינמאן", שנמצא בעיר העתיקה ג'ובה;
*"ג'בל אל-מנג'ור" ו"רהט" שנמצאים בשווימיס.
על גבי הסלעים נמצאו ציורים רבים של דמויות אדם ובעלי חיים שצוירו או נחרתו במשך אלפי שנים. הציורים הקדומים ביותר נעשו בידי ציידים בני התקופה הנאוליתית, שהתגוררו לפני כ-10,000 שנים ליד אגם קדום (שהתייבש מאז). מאוחר יותר נוספו לציורים גם כתובות.

## תולדות האתר
שינויים אקלימיים ותקופות יובש משכו בני אדם לנווה המדבר של ג'ובה כבר בפליסטוקן, כפי שמעידים כלי אבן שנמצאו בג'בל אום סינמאן ובשווימיס. בתקופה זו היו באזור נחלים ואגמים, תופעה שנמשכה בחלקה גם בהולוקן; וב התיכונה היה האזור נושב.

ציורי הסלע הראשונים באזור מתוארכים למעט פחות מ-10,000 שנים לפני זמננו, ואלה מלמדים על התרבות הנאוליתית שהתקיימה בסביבה זו. תיאורי בעלי החיים מלמדים כי באותה עת שררו תנאים אופטימליים באזור. בעל החיים הדומיננטי בתקופה זו היה היעל, וציורים מאוחרים יותר הם של בקר וסוסים מבויתים. עם הזמן נוספו לצד הציורים גם כתובות. ציורים אלה מעניקים תיאור רציף של ההתמודדות האנושית עם התדרדרות התנאים ותופעת המדבור שהתרחשה באזור, ולאחר שאגם ג'ובה התייבש, היה צורך לחפור בארות מים. האוכלוסייה שנותרה באזור, נאלצה להתאים את עצמה לתנאים החדשים, ודבר זה בא לידי ביטוי באמנות הסלע של התקופה הנאוליתית, התקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה. המצאת הכתב התמודי לפני כ-3,000 שנים מתועדת באלפי כתובות שנמצאו באזור ג'ובה ובכמות צנועה בהרבה בשווימיס. מכך נלמד כי ג'ובה הייתה מרכז חשוב לשיירות הגמלים בדרך לירדן וסוריה, בעוד שבשווימיס הייתה פעילות אנושית בהיקף קטן יותר. ב הושלם תהליך המדבור בחצי האי ערב, והגמל הפך לבעל החיים השולט באמנות הסלע. עם הגעת האסלאם לפני כ-1,400 שנה, החליף הכתב הכופי את הכתב התמודי ותיאורים של בעלי חיים ובעיקר בני אדם פחתו מאוד.

במאה ה-19 וב ביקרו מספר היסטוריונים ונוסעים בנווה המדבר של ג'ובה, אך אלה לא כללו בכתביהם תיאור של אמנות הסלע. רק ב-1986 החל מחקר ארכאולוגי מדעי בג'ובה, בהזמנת המחלקה לעתיקות ולמוזיאונים של ערב הסעודית, ושנה לאחר מכן פורסם דוח ראשוני. בנוסף האתרים גודרו כדי לשמור על הממצאים. המחקר באתרי שווימיס החל רק בשנת 2001.

## קישורים חיצוניים

*Rock Art in the Hail Region of Saudi Arabia באתר אונסק"ו.
* תמונות ומידע על אתרי אמנות הסלע

## הערות שוליים

קטגוריה:חאיל
קטגוריה:ערב הסעודית: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:חצי האי ערב: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אמנות סלע
בנימין פאלער

הרב **בנימין פַּאלֶער** (באנגלית: **Binyomin Paler**; ~ה'תרס"ח, 1908 - ה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000) היה ראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי, מתלמידי רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק. ראש ישיבת "מקור חיים" בניו יורק.

## ביוגרפיה
נולד בבריסק לדבורה ולרב יצחק פאלער, למדן מקומי שלמד בבתי מדרש בעיר. ומצאצאי רבי משה פאלייר מקוברין, כבחור הוכר כבעל זיכרון טוב, והתפרסם בשל התמדתו. הוא למד בתחילה בישיבת תורת חסד בבריסק אצל רבי משה סוקולובסקי מחבר הספר "אמרי משה". אחר כך החל ללמוד אצל רב העיר, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לווילנה משם נמלט עם רבים מתלמידי ישיבת מיר ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה.
הוא הצטרף לתלמידי ישיבת מיר ולמד לצדם. בהמשך הצליח כמו אחרים להגר לארצות הברית והצטרף לקבוצת בני הישיבות שבראשה עמדו רבי אריה ליב מאלין ואחרים שיסדו את ישיבת בית התלמוד.

לאחר שנה בארצות הברית, נישא לבתו של הרב שמואל ארנפלד ממטרסדורף, בין גיסיו: הרב עקיבא ארנפלד , נשיא קריית מטרסדורף בירושלים; הרב אליהו שמחה שוסטל; והרב ישראל מאיר קגן ראש ישיבת "תורת חיים" בדנוור. מיד לאחר נישואיו החל להעביר שיעורים בתלמוד בישיבת "חתן סופר" שבנשיאותה עמד חמיו.

בשנת ה'תשכ"ה, 1965, יסד את ישיבתו בניו יורק, הוא קרא לישיבתו "מקור חיים" על שם רבי חיים הלוי סולובייצ'יק, לפי הצעתו של הרב משה פיינשטיין. שם זה בא להדגיש את שיטת הלימוד בישיבה שהייתה בשיטת בריסק מיסודו של רבי חיים מבריסק.

הוא נפטר לאחר עשרות שנות הרבצת תורה, בה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000.

בניו, הרבנים: יצחק, שמחה בונים וזכריה פאלער המשיכו את דרכו ופתחו סניפים נוספים לישיבתו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:תלמידי רבי יצחק זאב סולובייצ'יק
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חסד-בריסק
קטגוריה:יהודים שהוצלו בשואה על ידי חסידי אומות עולם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
קושירו

**קושירו** (ביפנית: **釧路市**) היא העיר הרביעית בגודלה בחבל הוקאידו שבצפון יפן. קושירו שוכנת על גדות נהר קושירו, והיא העיר המאוכלסת ביותר בחלקו המזרחי של האי הוקאידו.

## היסטוריה
העיר הוקמה ע"פ צו קיסרי ביולי 1899, במטרה להוות נמל פתוח למסחר עם ארצות הברית ובריטניה. חשיבותה של קושירו כעיר נמל, נבעה מכך שמי האוקיינוס השקט בחופי העיר אינם קופאים בחורף, כך יכול היה נמל העיר להתמודד מול ערי נמל אחרות באזור כפטרופבלובסק-קמצ'טסקי הרוסית, ואף הקודאטה שלעיתים קופאים המים בחופיה בשל רמת מליחותו הנמוכה של ים יפן. מסיבה זו, נחשבה קושירו כיעד בעל ערך בעיני הצארים הרוסים במלחמות רוסיה-יפן. העיר הפכה לעיר נמל חשובה בשנות העשרים של המאה ה-19, עם צמיחת ענף הדיג המסחרי, וזכתה למעמד של עיר בשנת 1922.

באוקטובר 2005 מוזגו לקושירו העיירות הסמוכות אקאן ואונבצו. בשנת 2011 התגוררו בעיר 183,757 תושבים בצפיפות אוכלוסין שעמדה על כ-140 איש לקמ"ר.

מנמל התעופה המקומי יוצאות טיסות לטוקיו, אוסקה וסאפורו. קו הרכבת "סופר אוזורה" מקשר בין קושירו לערים המרכזיות במערב הוקאידו.

## ערים תאומות
לקושירו חמש ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* Port of Kushiro באתר world port source 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:יפן: ערי נמל
קטגוריה:הוקאידו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2005
אמריקן אקספרס סנטוריון

ממוזער
**סנטוריון** (באנגלית: Centurion) הוא כרטיס אשראי של חברת אמריקן אקספרס שהוצג לשוק האמריקאי לראשונה בשנת 1999. כרטיס הסנטוריון, הנקרא לעיתים גם "הכרטיס השחור", מוצע ללקוחות נבחרים בעלי הון רב. הכרטיס מונפק במספר מדינות ברחבי העולם, אך, בשונה מרוב כרטיסי האשראי האחרים, לא ניתן לבקש כרטיס זה, אלא הכרטיס ניתן לאחר הזמנה אישית מאת אמריקן אקספרס. קיימים שני סוגי כרטיסי סנטוריון, פרטי ועסקי. בישראל מונפק הכרטיס על ידי ישראכרט (דרך חברה בת בשם פרימיום אקספרס) החל משנת 2006.

## מאפייני הכרטיס
כרטיס הסנטוריון דומה בעיצובו לשאר כרטיסי האשראי של אמריקן אקספרס (הירוק, הזהב והפלטינה), וצבעו שחור. ברוב השווקים בהם מונפק כרטיס הסנטוריון, לדוגמה בארצות הברית, כרטיס הסנטוריון עשוי טיטניום.

מחיר הכרטיס גבוה ביותר ביחס לכרטיסי האשראי הנפוצים, ומשתנה ממדינה למדינה. בשווקים מסוימים (כדוגמת סינגפור) המחיר השנתי של הכרטיס עולה על 5,000 דולרים. לעיתים נדרש תשלום ראשוני (חד-פעמי) נוסף, שמגיע במדינות מסוימות (כדוגמת ארצות הברית) ל-7,500 דולרים.
בישראל מחירו של הכרטיס כ-2,000 דולרים בשנה, והוא אינו כולל תשלום ראשוני כלשהו (נכון לשנת 2022).

בעלי כרטיס הסנטוריון נהנים ממסגרת אשראי מוגדלת, היכולה להגיע למאות אלפי ואף למיליוני דולרים. למשל, מיליארדר סיני רכש בנובמבר 2015 ציור ב-170 מיליון דולר, ושילם תמורתו באמצעות כרטיס אמריקן אקספרס סנטוריון. בכך צבר כ-2 מיליארד נקודות בתוכנית הנוסע המתמיד.

ההטבות שמקנה הכרטיס למחזיקיו משתנות ממדינה למדינה. בישראל, מחזיקי הכרטיס נהנים משירותיהם של מוקדי נסיעות ומוקד סגנון חיים קונסיירז' ייעודי, אליהם ניתן להפנות בקשות שונות, החל מסידורי נסיעה, כגון הזמנת כרטיסי טיסה, וכלה בהשגת כרטיסים להופעות או אירועי ספורט שונים ברגע האחרון. בישראל לא קיימת בכרטיס הגבלת משיכת מזומן יומית. בדומה לכרטיסי אמריקן אקספרס האחרים (בישראל - פרט לכרטיס אמריקן אקספרס BLUE), בעלי כרטיס הסנטוריון צוברים נקודות Membership Rewards כחלק מתוכנית צבירת הנקודות של אמריקן אקספרס. יחס צבירת והמרת הנקודות הוא בתנאים מועדפים.

מחזיקי הכרטיס רשאים להיכנס לכ-700 טרקליני אח"מ בשדות התעופה ללא תשלום נוסף, וללא קשר למחלקת הטיסה בה הם טסים. מחזיקי הכרטיס נהנים מהטבות במסעדות ובתי מלון, ובהן שדרוג חדרים, כניסה לטרקליני העסקים בבתי מלון, קבלת קינוחים ללא תוספת מחיר וכו'. מחזיקי הכרטיס מוזמנים מדי פעם לפרמיירות, חופשות, ואירועים שונים, בדרך כלל ללא תשלום, או בתשלום נמוך במיוחד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כרטיסי אשראי
ג'דה ההיסטורית

**ג'דה ההיסטורית** (מוכרת יותר כ**אל באלאד**, בערבית: **البلد**) היא אזור היסטורי של ג'דה, העיר השנייה בגודלה בערב הסעודית.

המשמעות של אל-באלאד היא "העיר". אל-באלאד היא המרכז ההיסטורי של העיר ג'דה.
## היסטוריה
אל-באלאד נוסדה במאה ה-7 ושימשה לאורך ההיסטוריה כמרכז ג'דה. החומות שהקיפו את אל-באלאד הוסרו בשנות ה-40 של המאה ה-20.

בשנות ה-70 וה-80, כאשר ג'דה החלה להתעשר כתוצאה משגשוג תעשיית הנפט, עברו רבים מתושביה צפונה, הרחק מאל-באלאד, וזו נותרה כתזכורת לתקופות פחות משגשגות. באל-באלאד היה מחסור בחניות לרכבים גדולים, והחנויות באזור לא מכרו בגדים יקרים של מעצבי אופנה. מהגרים עניים עברו לאזור במקום האוכלוסייה הסעודית. עיריית ג'דה החלה במאמצים לשימור היסטורי בשנות ה-70. בשנת 1991 העירייה ייסדה את אגודת השימור ההיסטורי של ג'דה במטרה לשמר את האדריכלות והתרבות של אל-באלאד. ב-2002 נאספו 4 מיליון דולרים לאגודת השימור.

בשנת 2009 הייתה אל-באלאד מועמדת על ידי הוועדה הסעודית לתיירות ועתיקות, לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו; היא אושרה בשנת 2014.

רבים מתושבה ג'דה עברו מאל-באלאד בשנות ה-2000. במקביל, רחובותיה עדיין עמוסים במבקרים במהלך חודש הרמדאן. בערך בתקופה זו, הוקמה החברה העירונית לפיתוח ג'דה במטרה לשחזר את אל-באלאד.

## גלריה

Jeddah (6573534877).jpg
DL1W7080.jpg
F41A7208.jpg
DL1W7062.jpg
DL1W5839.jpg
Naseef House.jpg|בית נסיף, ג'דה
DL1W7065.jpg
البلد جدة.jpg
DSC00029-jed-gate.JPG
Jeddah (6573580713).jpg
Dschidda Altstadt.jpg
Ruins in Al Balad.JPG|הריסות באל-באלאד, ג'דה
Traditional house in Al Balad.JPG|בית מסורתי באל-באלאד, ג'דה


## קישורים חיצוניים
* 

*ג'דה היסטורית - הרשות הכללית לתיירות ומורשת לאומית 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'דה
למידת PAC

בלמידה חישובית, **למידת PAC** או **Probably approximately correct learning** (בתרגום חופשי: "למידת קרוב לוודאי בערך נכון") הוא מודל לניתוח מתמטי של בעיות מתחום הלמידה החישובית. המודל הוצג ב־1984  על ידי מדען המחשב הבריטי לסלי וליאנט.

במודל זה הלומד מקבל דוגמאות וצריך לבחור פונקציה מכלילה ("היפותזה") מתוך מחלקה מוגדרת של פונקציות אפשריות. המטרה היא שבהסתברות גבוהה ("קרוב לוודאי"), הפונקציה הנבחרת תהיה בעלת שגיאת הכללה ("בערך נכון") נמוכה. הלומד נדרש להיות מסוגל ללמוד פונקציה בהינתן בחירה של יחס קירוב נדרש, מידת וודאות או התפלגות של דוגמאות.

המודל הורחב בהמשך כדי לטפל גם ברעש, או דוגמאות המסווגות בצורה שגויה.

מודל PAC משלב רעיונות הבאים מתורת הסיבוכיות, ובפרט הלומד נדרש למצוא פונקציה יעילה (למשל מבחינת זמן ריצה או סיבוכיות מקום החסומים פולינומית ביחס לגודל המדגם), כשהלומד עצמו נדרש לממש למידה יעילה (מספר הדוגמאות חסום פולינומית בהתאם למשימת הלמידה, ובהתאם לחסמים של יחס הקירוב וליחס הוודאות הנדרשים).

## הגדרה וטרמינולוגיה
נניח כי X הוא מרחב הדוגמאות (instance space), או קידוד של כל הדוגמאות, וכל דוגמה היא בעלת אורך מוגדר. לדוגמה בבעיית זיהוי תווים X=\{0,1\}^n. רעיון (concept) הוא תת-קבוצה c \subset X, למשל כל התבניות של צורות קידוד האפשריות של ביטים המקודדים את התמונה של האות "P" ב-X=\{0,1\}^n. מחלקת רעיונות (concept class) היא קבוצה של רעיונות C מעל  X.

EX(c,D) היא פונקציה המייצרת דוגמה,x, מתוך התפלגות D ונותנת לה את הסיווג הנכון c(x), כלומר 1 אם x \in c ו־0 אחרת.

נניח שיש אלגוריתם A שיש לו גישה ל־EX(c,D) והוא מקבל כקלט פרמטרים \epsilon ו־\delta שהם, בהסתברות של לפחות 1-\delta, A פולט היפותזה h \in C שיש בה טעות השווה או הפחותה מ־\epsilon עם דוגמאות מ־X הבאות מהתפלגות D.  אם יש אלגוריתם כזה לכל רעיון c \in C, לכל התפלגות D מעל X, ולכל 0 ו־0 אז C הוא בר למידה לפי מודל PAC או "PAC learnable".  ניתן גם להגיד כי A הוא "אלגוריתם לומד PAC" עבור C.

האלגוריתם רץ בזמן t אם הוא מייצר לכל היותר t דוגמאות ודורש לכל היותר t צעדים. מחלקת רעיונות היא "למידת PAC יעילה" (**efficiently PAC learnable**) אם היא למידת PAC באמצעות אלגוריתם שרץ בזמן פולינומי ב־1/\epsilon, 1/\delta ואורך קידוד הדוגמה.

## הערות שוליים

קטגוריה:למידת מכונה
מהמט

השם **מהמט** (בטורקית: **Mehmet** או **Mehmed**) הוא הצורה הטורקית של השם הערבי **מוחמד**, על שמו של מייסד דת האסלאם, מוחמד בן עבדאללה בן עבד אל-מוטלב. השם נפוץ מאוד בקרב הטורקים מאז שקיבלו על עצמם את האסלאם. בטורקית עות'מאנית השם נכתב כמו בערבית, محمد (בערבית מנוקדת: مُحَمَّد; בתעתיק עברי מדויק: מחמד).

קטגוריה:שמות פרטיים טורקיים לגברים
קטגוריה:פירושונים
קטגוריה:פירושון אישים
סר פטריק ספנס

**סר פטריק ספנס** (אנגלית: **Sir Patrick Spens**) היא בלדה עממית סקוטית, שפורסמה לראשונה בשנת 1765.

## עלילה
לסיפור הבלדה מספר גרסאות, שכולן בנויות סביב אותן התרחשויות בסיסיות.

מלך סקוטלנד קורא לאמיץ שבחובלים להוציא את ספינתו אל הים. השם "סר פטריק ספנס" מוזכר לראשונה על ידי אחד מיושבי ימינו של המלך, ונשלח מכתב אל סר פטריק הדורש ממנו לצאת אל הים. זהו אמצע החורף, ועוזריו של סר פטריק מזהירים אותו כי מסוכן לצאת לים בסערה שכזו. אך החובל הנועז נשאר נאמן למצוות המלך, ובידיעה שהוא ואנשיו הולכים למות, הוא מחליט לצאת אל הים. ספינתו של סר פטריק טובעת, אנשיה אתה. הסצנה הבאה המתוארת בבלדה, היא מחזה כובעיהם הצפים של אנשיו של סר פטריק, והגבירות על היבשה המחכות לחובלים שישובו - לחינם.

## תרגום לעברית
הבית הראשון מתרגומו של נתן אלתרמן:

## מאפיינים
הבלדה מתאפיינת במאפיינים רבים הנפוצים בבלדות עממיות אחרות, כגון:

* פערי מידע: לא ידוע האינטרס של עוזר המלך להפיל את העונש על סר פטריק ספנס.
* סוף טראגי: סר פטריק ואנשיו טובעים בים.
* רמזים מטרימים: המלך יושב בקריית דמפרלין שותה את יינו האדום **כדם** חל שימוש במילה דם  כדי לבשר כי הסוף יהיה טרגי.

## ראו גם
*אדוארד אדוארד
*שלושה בני עורב

## קישורים חיצוניים

ממוזער|ימין|חלון ויטראז מאת Charles Cameron Baillie.|388x388px
* 
** 
* מסמך הטקסט המקורי שפורסם בשנת 1765 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלדות
עקרבישאים

ממוזער|Damon diadema
ממוזער|עקרביש במערה בפנמה
**עקרבישאים** (שם מדעי: Amblypygi) היא סדרה של בעלי חיים ממחלקת העכבישנים הדומה לעכבישים אך בעלי רגל-מחוש פדיפלפי ורגלי מחוש ארוכות. ידועים בעולם כ-100 מינים לערך. בישראל חי המין Indosiella ioannitica ממשפחת Harontidae. העקרבישאים הם בעלי חיים נסתרים החבויים בסדקים ופעילים בעיקר בלילה.

עקרבישים אינם בעלי חיים ארסיים והם לוכדים את טרפם באמצעות רגלי בחנין (פדיפלפי) שהם מעין "צבתות".

בסדרת העקרבישאים זוהו חמש משפחות:
* Paracharontidae
* עקרבישיים (Charinidae)
* Charontidae
* Phrynichidae
* Phrynidae
אין לבלבל עם עכשובאים (עקרבוטים) השייכים לסדרה אחרת במחלקת העכבישנים.

## תיאור
העקרבישים דומים לעכבישים. יש להם ארבעה זוגות רגליים והראשונות הן רגלי מחוש (מין שרוכים ארוכים דקיקים) רגישות ביותר. את טרפם הם תופסים באמצעות "ידיים", הבנויות משני פרקים, וכל "יד" (רגלבחנין) מצוידת לכל אורכה בחודים קטנים וזיפים שנועדו לתפיסת הטרף. יש להם ראש-חזה (צפאלוטוראקס) בצורת חצי עיגול, שבחזיתו ישנן שתי עיניים ובכל צד יש עוד שלוש עיניים קטנות (כמו אצל העקרבים). הבטן אליפטית ומחולקת לשבעה פרקים. העקרבישים נושמים דרך שני זוגות של ריאות בעלות שכבות (ריאות ספר) שממוקמות בתוך בטנם.

צבע העקרבישים בישראל נע בין חום כהה לצהבהב. רוב המינים נעים בין חום לאפור ואדום, אך יש גם מינים שצבעם ירוק. גוף העקרביש הוא דק מאוד ומאפשר לו לחיות בסדקים, תנועתו איטית והוא מסוגל לנוע גם לצדדים.

## תפוצה
העקרבישים חיים באזורים טרופיים וסוב טרופיים, הם שוכנים תחת אבנים וסדקים, במערות לחות ואפילו בבתים. רוב העקרבישים שוכנים בקרבת מקור מים. הם חיות ליליות ואין כמעט סיכוי לפגוש אותם ביום.

## חיזור ורבייה
הזדווגות העקרבישים דומה לזו של עכבישים ועקרבים: כאשר זכר ונקבה נפגשים הם בוחנים זה את זה עם רגלי המחוש, ולאחר מכן הזכר מסתובב ומפריש נרתיק זרע (ספרמטופור) שנצמד לאדמה.

לאחר מכן הזכר מסתובב, פוער בעזרת הקליצרות שלו פתח בנרתיק הזרע ואז מוביל את הנקבה עם רגלי המחוש אל הנרתיק והיא מכניסה את הזרע לגופה.

העקרבישות מטילות את ביציהן לכיס צמוד לגחונן. לאחר כחודשיים-שלושה בוקעים כ-20–40 צאצאים, ועולים על גב האם. בשלב זה הם עדיין לא מסוגלים לאכול, ורק לאחר ההתנשלות הם עוזבים את האם ומתפזרים ומתחילים באורח חיים עצמאי.

עקרבישות יכולות להטיל פעמיים בשנה ולעיתים נדירות אפילו שלוש.

## התנשלות
כמו העקרבים והעכבישים, העקרבישים נולדים עם שכבת עור לבנבנה עבה. תוך כשבוע-שבועיים העקרבישים הצעירים מתנשלים. עקרביש מתנשל בבין שש לשמונה פעמים בשנה עד לבגרותו ופעם-פעמיים בשנה בבגרותו.

בזמן ההתנשלות נזהר העקרביש מאוד בהוצאת רגלי המחוש כי הן מתנתקות בקלות. מוכרת אצלם תופעת ניתוק הרגליים (אוטוטומיה) והתחדשותן (רגנרציה).

עקרבישים חיים שנים אחדות בשבי אך מינים מסוימים יכולים לחיות למעלה משבע שנים (לדוגמה הטנזני הענק).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1883
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טמרלן טורל
קטגוריה:עכבישניים
DF-ZF

**DF-ZF** (לשעבר **WU-14**) הוא ראש קרב סיני שגא-קולי גולש המסוגל לשאת ראשי נפץ גרעיניים.

## ניסויים
ידוע על שש טיסות ניסוי של ה-DF-ZF, מתוכן שלוש ב-2014, שתיים ב-2015 ואחת ב-2016. לפחות חלק מטיסות הניסוי יצאו ממרכז שיגור הלוויינים טאיואן, מרכז השיגור העיקרי של סין עבור טילים בליסטיים. משרד ההגנה הסיני אישר את הניסוי בינואר 2014, וטען ש"ניהול ניסויים מדעיים בתוך שטחנו תקין", ושהניסויים "אינם ממוקדים באף מדינה או מטרה מסוימת". גורמים רשמיים בממשל האמריקאי תיארו את הניסוי באוגוסט 2014 ככושל.

עם זאת, מעריכים שרוב הניסויים הצליחו.

## עיצוב ויכולות
ה-DF-ZF נע במהירות של 5 עד 10 מאך (6-12 אלף קמ"ש / 1.6-3.2 אלף מטר בשנייה), וטווחו עומד על 2,000-3,000 ק"מ.

לפי מגזין ג'יינס ומקורות נוספים, ה-DF-ZF מסוגל לשאת ראש נפץ גרעיני, בנוסף ליכולתו להשיג פגיעה מדויקת עם חימוש קונבנציונלי. שימושיו הפוטנציאליים, אם כן, מגוונים למדי. שימוש אפשרי אחד שהועלה הוא היותו הדור הבא של הטילים הבליסטיים נגד ספינות, שיוכלו לחדור את מערכות ההגנה של נושאות המטוסים האמריקאיות.

ה-DF-ZF הוא נשק אסטרטגי. כלי טיס שנעים במהירות שגא-קולית כמעט אינם ניתנים ליירוט על ידי מערכות הגנת טילים. לפי מספר מקורות, חולשה אחת של התוכנית הסינית לפיתוחו של ה-DF-ZF היא היעדר מחשבי על בעלי כוח חישוב מספק, דבר שעשוי להיות מכשול שיעכב את השלמת תכנונו (ותחילת ייצורו באופן נרחב). למרות דיווחים מסוג זה, התוכנית ממשיכה להתקדם עם 6-7 שיגורים עד כה, ומוערך שרובם – כלומר לפחות 4 – הוכתרו בהצלחה.

ה-DF-ZF יועד להיות רגיש פחות למערכות יירוט טילים בליסטיים. טיל בליסטי רגיל חוזר לאטמוספירה במסלול צפוי מראש – ומהירותו הגבוהה היא שעושה אותו קשה מאוד ליירוט. עם זאת, בשנות ה-80 מספר מדינות פיתחו טילי יירוט שנועדו להשמיד טילים בליסטיים.

לעומת זאת, טילים בליסטיים שנעים במהירות היפר-קולית יכולים למשוך את עצמם חזרה למעלה לאחר כניסה לאטמוספירה, ולהתקרב למטרתם ב'גלישה' חלקה יחסית, מה שמפחית את פרק הזמן בו ניתן לזהות וליירט אותם. 'גלישה' זו מאפשרת תמרון רב יותר ומרחיבה את הטווח.

ה-DF-ZF, כמו כלֵי טיס מסוגו, נשאר בסטרטוספירה בזמן ה'גלישה', למרות שהדבר מייצר יותר גרר מאשר אילו היה יורד מהחלל במסלול בליסטי רגיל. הגרר הזה יוצר חיסרון חשוב שלו – הוא פחות גבוה ופחות מהיר בקרבת המטרה, ולכן פגיע יותר לטילי יירוט בטווח קצר, כמו ה-53T6 הרוסי והספרינט האמריקאי. אמצעי נגד נוספים עשויים לכלול, בין היתר, טכנולוגיית לייזר.

## ייעודו
ה-DF-ZF יכול להתאים לשיגור מספר טילים בליסטיים סינים, כמו ה-DF-21 וDF-17 בינוני הטווח וה-DF-31 הבין-יבשתי. למרות זאת, אנליסטים מעריכים שהשימוש הראשון ב-DF-ZF יהיה בתור טיל נגד ספינות ולמטרות טקטיות נוספות של פגיעה במטרות נעות בטווח קצר-בינוני.

יעדים ארוכי טווח עשויים לכלול הרתעת יכולת הטילים של ארצות הברית, על ידי איום בהפצצה אסטרטגית שלה או של מדינות נוספות. מכיוון שטילי יירוט מתקשים מול טילים שמזוהים באיחור, מתמרנים במהלך שיוט ונעים במהירות גבוהה מ-5 מאך, ארצות הברית עשויה, כצעד נגדי לפיתוח ה-DF-ZF, להקדיש חשיבות ומאמצים רבים יותר לפיתוח נשק אנרגיה מוכוונת.

## ראו גם

* תקיפה גלובלית מיידית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טילים בליסטיים סיניים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של סין
קטגוריה:כלי טיס שגא-קוליים
פאולו סרג'יו

**פאולו סרג'יו סילבסטרה דו נסימנטו** (בפורטוגזית: **Paulo Sérgio Silvestre do Nascimento**, נולד ב-2 ביוני 1969 בסאו פאולו שבברזיל), ידוע בעיקר כ**פאולו סרג'יו**, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ, בעיקר בבאייר לברקוזן, ברומא  ובבאיירן מינכן.

לפאולו סרג'יו זכייה עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1994, ועם באיירן מינכן בליגת האלופות בשנת 2001.

## קריירת מועדונים
### קורינתיאנס ובאייר לברקוזן
פאולו סרג'יו גדל בקורינתיאנס, ממועדוני הכדורגל הבכירים מעיר הולדתו סאו פאולו, עלה לבוגרים בשנת 1988 והיווה שחקן מפתח בקבוצה. בשנת 1993 הוחתם על ידי באייר לברקוזן על חוזה לארבע שנים. היו בבונדסליגה חלוצים שהבקיעו במספרים גבוהים יותר מפאולו סרג'יו, אך נתוניו הפיזיים היוו שיקול מכריע בזימונו לסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 1994. בארבע עונותיו בלברקוזן, צבר פאולו סרג'יו 121 הופעות והבקיע 47 שערים.

### רומא
בקיץ 1997 חתם פאולו סרג'יו ברומא, שם היה חלק ממשולש התקפי יעיל במיוחד, שכלל גם את פרנצ'סקו טוטי ואת מרקו דלווקיו. הגעתו של וינצ'נצו מונטלה לקבוצה בשנת 1999, הייתה האות לשחרורו של פאולו סרג'יו מהמועדון לאחר שנתיים, כשבאמתחתו 64 הופעות ו-24 שערים.

### באיירן מינכן
בקיץ 1999, שררה בבאיירן מינכן אווירת נכאים עקב ההפסד הכואב בגמר ליגת האלופות 1999 למנצ'סטר יונייטד. נדרשה הפקת לקחים שכללה הבאת חיזוק, ופאולו סרג'יו חתם במועדון לשלוש שנים. בעונתו השנייה בקבוצה זכה פאולו סרג'יו בליגת האלופות, לאחר ניצחון על ולנסיה במשחק הגמר, אף על פי שהחטיא את הפנדל הראשון בבעיטות ההכרעה, לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 1-1. לזכייה זו הוסיף פאולו סרג'יו זכייה בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס, שני תוארי אליפות בבונדסליגה, גביע מקומי אחד ושתי זכיות בסופר קאפ. בתום עונת 2002, שוחרר פאולו סרג'יו מהקבוצה לאחר שלוש עונות, בהן הופיע 77 פעמים וכבש 21 שערים.

### אל ואחדה ובאהיה
פאולו סרג'יו עבר עם שחרורו מבאיירן מינכן לקבוצת אל ואחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, ואחר כך עבר לבאהיה הברזילאית, שם סיים את הקריירה בשנת 2003.

## קריירה בינלאומית
פאולו סרג'יו צבר 13 הופעות במדי נבחרת ברזיל, וכבש שני שערים, בין השנים 1991–1994. פאולו סרג'יו היה חלק מהסגל של נבחרת ברזיל שזכתה במונדיאל 1994.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:סאו פאולו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני אל-וחדה
קטגוריה:כדורגלני באהיה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1969
מנזר וקרשט

שמאל|ממוזער|280px|מערך המבנים של מנזר ובית סוהר וקרשט ב-1987, לפני הריסתם
**מנזר וֶקֶרֶשט** (ברומנית: **Mănăstirea Văcărești**), הידוע גם כ"בית סוהר וקרשט", היה מערך מבנים בסגנון ברנקובאני, בבוקרשט, רומניה.
## היסטוריה
המנזר והמבנים הנלווים נבנו בשנים 1716–1736 על ידי השליט של נסיכות ולאכיה באותן שנים, ניקולאה מברוקורדט. מברוקורדט ייעד את המקום להיות משכן תפילה ומעון נסיכותי. הבנייה נפסקה באמצע בגלל חטיפתו של מברוקורדט וחודשה כעבור שנים, כאשר שב מברוקורדט לכס השלטון. במגפת הדבר של 1730 מת גם מברוקורדט ונקבר באתר של כנסיית המנזר.

מברוקורדט, שהיה חובב תרבות, הקים במקום בית ספר בשפה היוונית, בית דפוס וספרייה, שבימיו הייתה מהגדולות והעשירות באירופה, שכללה יצירות של 237 מחברים. קונסטנטין מברוקורדט, בנו ויורשו של ניקולאה, הוסיף ב-1936 קפלה בעלת מבנה ארכיטקטוני מפואר בצלע המזרחית.

ב-1848, לאחר דיכוי המהפכה בבוקרשט, נכלאו במנזר וקרשט חלק ממשתתפי המהפכה ולשם כליאתם נעשו התאמות במבנים. ב-1864, לאחר מרידות האיכרים, נכלאו במנזר המשתתפים במרידות. במהלך השנים נכלאו בכלא וקרשט אישים רבים, חלקם מפורסמים, דוגמת: ליביו רבראנו, טודור ארגזי, יואן סלאביץ' וקורנליו זליה קודריאנו ושותפיו למזימות הרצח.

במהלך הזמן המבנים נזנחו ומצבם התדרדר וב-1985 התקבלה החלטה לפרק אותם ולפנות את השטח לבניית מבנים חדשים. קמה התנגדות לפירוק, בעיקר בגלל הערך ההיסטורי והאמנותי, אך החלטה נשארה בעינה וב-1986 התחיל הפירוק. לאחר המהפכה הרומנית ב-1989 נפסק פינוי השטח וכל התוכניות נעצרו.

## קישורים חיצוניים

* Manastirea Vacaresti 

קטגוריה:בוקרשט: מבני דת
קטגוריה:רומניה: מנזרים
קטגוריה:רומניה: בתי סוהר
קטגוריה:בתי סוהר שנסגרו
קטגוריה:בוקרשט: היסטוריה
אחזור קרקע בנמל ולינגטון

200px|ממוזער|שמאל|אנימציה של תהליך ייבוש האדמה בנמל ולינגטון
200px|ממוזער|שמאל|אחת הלוחיות שהוצבו לשם סימון תוואי קו החוף המקורי של ולינגטון
**אחזור קרקע בנמל ולינגטון**, בירת ניו זילנד, הייתה פעולה הנדסית שנעשתה בהדרגה מאמצע המאה ה-19 ועד 1970. היא שינתה כליל את קו החוף של העיר והוסיפה לה שטח של למעלה מ-1.55 קילומטר רבוע.

## ייבוש הקרקע
ההתיישבות האירופית בוולינגטון החלה בשנת 1839. חלוקת משבצות קרקע למתיישבים ביישוב החדש על ידי חברת ניו זילנד, שהייתה מופקדת על ההתיישבות באיים, נעשתה באופן שגזל את רוב עתודות השטח שנועדו לשם הקמת מבני ציבור בעיר. כתוצאה מכך נוצר בעיר מראשיתה מחסור בקרקעות פנויות.

הפעולות הראשונות של ייבוש קרקע בנמל העיר נעשו על ידי אזרחים פרטיים. ב-1852 הוכנה התוכנית השיטתית הראשונה לייבוש קרקע על ידי הממשל המקומי. כעבור שלוש שנים (1855) פקדה את ניו זילנד רעידת אדמה עזה בעוצמה של 8.2 דרגות בסולם ריכטר. היא הביאה להתרוממות הקרקע בחלק מקו החוף של העיר (עד ל-1.5 מטרים בחלק מהמקומות) וליצירת שטחי ביצות, באופן שהפך את חלק מהרציפים בנמל לבלתי ראויים לשימוש. גם התפתחות זו תרמה לקידום תהליך ייבוש הקרקע בעיר, שבמסגרתו יובשו שטחי הביצה שנוצרו.

בשנת 1870 הוקמה מועצת עיריית ולינגטון, ועד תום השנה הושלם ייבוש שטח של 280 דונם על ידי שפיכתה למים של אדמה שנלקחה מגבעות בעורף העיר. ב-1880 הוקמה מועצת הניהול של נמל ולינגטון ומלאכת ייבוש האדמה חולקה בינה לבין עיריית ולינגטון וממשל איי ניו זילנד. בעקבות תהליך ייבוש האדמה מאז ועד תום המאה ה-19 השתנה קו החוף של הנמל לחלוטין ביחס לתוואי המקורי שלו עם ייסוד העיר. לא נותרו בו חלקות בבעלות פרטית והוא עבר כולו לניהולה של ועדת הנמל.

בשנים 1900–1930 יובשו בנמל שטחי אדמה נוספים לשם הקמת רציפים נוספים ויצירת תשתית להנחת פסי רכבת בנמל. השלב הסופי של הייבוש נעשה בשנות השישים והשבעים על מנת לאפשר להתאים את מתקני הנמל לטיפול באוניות מכולות, שינוי שהצריך שטח נוסף לבנייה.

בשנת 1976 קבעה הקרן לאתרים היסטוריים של ניו זילנד במדרכות בוולינגטון 14 לוחיות, אשר סימנו את מיקומו של קו החוף ההיסטורי המקורי של העיר.

## קישורים חיצוניים
*מדריך לשביל המורשת בקו החוף הישן של ולינגטון , באתר עיריית ולינגטון

קטגוריה:ייבוש קרקע
קטגוריה:ולינגטון (ניו זילנד)
וירטמברג-באדן

**וירטמברג-באדן** (בגרמנית: **Württemberg-Baden**) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש האמריקני לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה שטוטגרט. וירטמברג-באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחר שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.

## היסטוריה
וירטמברג-באדן הורכבה מחלקה הצפוני של המדינה החופשית וירטמברג ומחלקה הצפוני של רפובליקת באדן. חלקה הדרומי של וירטמברג הפך למדינת וירטמברג-הוהנצולרן תחת הכיבוש הצרפתי, כמו כן חלקה הדרומי של רפובליקת באדן הפך למדינת דרום באדן, שהייתה אף היא תחת הכיבוש הצרפתי. החלוקה בין החלק הצפוני לדרומי הוגדרה באמצעות נתיב (Autobahnen) שחיבר בין קרלסרוהה למינכן באזור האמריקני.

ב-24 בנובמבר 1946 נבחר הפרלמנט הראשון של וירטמברג-באדן, וב-18 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לגרמניה המערבית. ב-23 במאי 1949 עם הקמת גרמניה המערבית, הצטרפה וירטמברג-באדן לרפובליקה הפדרלית. 

ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בווירטמברג-באדן, וירטמברג-הוהנצולרן ודרום באדן בנוגע למיזוג שלוש המדינות. משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג, שמהווה כיום אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.

## ראו גם
*וירטמברג

קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
קטגוריה:גרמניה המערבית
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1945
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1952
רפובליקת באדן

**רפובליקת באדן** הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פוצלה המדינה לווירטמברג-באדן ודרום באדן.

## היסטוריה
ב-22 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך השני, הדוכס הגדול מבאדן מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הממלכה, הפכה המדינה לרפובליקה. המדינה התקיימה במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית.

לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, חולקה באדן לדרום באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי, ווירטמברג-באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש האמריקני. בשנת 1952 התאחדו דרום באדן ווירטמברג-באדן עם וירטמברג-הוהנצולרן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.

## קישורים חיצוניים

* מידע על רפובליקת באדן 

באדן, רפובליקה
באדן
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1945
דקסל פארמה

**דקסל פארמה** (באנגלית: **Dexcel Pharma**) היא חברת תרופות ישראלית המתמחה בפיתוח, ייצור, ושיווק של תרופות בארץ ובעולם. שוקי היעד המרכזיים הם ארצות הברית, אנגליה, גרמניה, וישראל. מכירותיה מהוות 25% מסך התרופות הנמכרות בישראל. 

לחברה אתרי ייצור באור עקיבא וביקנעם וכן אתר פיתוח בירושלים. כמו כן, חברות שיווק והפצה בארצות הברית, גרמניה, אוסטריה, אנגליה, וסינגפור.

החברה פועלת בשני תחומים עיקריים: תרופות מרשם, ותרופות ללא מרשם (OTC). המותג המוכרים לציבור בישראל כוללים את משפחת מוצרי דקסמול, אומפרדקס, ליטורבה, ועוד.

החברה מעסיקה מעל ל-1,200 עובדים, ומוכרת מעל 150 מיליון אריזות בשנה בכל העולם.

## היסטוריה
דקסל פארמה הוקמה בשנת 1968 על ידי דן אורן, במבנה קטן בטירת הכרמל בו עבדו בתחילה 9 עובדים. ב-1980 החלה לייצא תרופות. ב-1989 החברה השיקה את מותג הדקסמול הראשון. ב-1993 עברה לקמפוס חדש באור עקיבא וב 2010 הרחיבה משמעותית את כושר הייצור על ידי חניכת אתר הייצור ביקנעם. ב-2014 הקימה מרכז מחקר ופיתוח נוסף בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית פרמצבטיקה בישראל
דרום באדן

**דרום באדן** (בגרמנית: **SüdBaden**) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש הצרפתי לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה פרייבורג. דרום באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחד שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.

## היסטוריה
דרום באדן הורכבה מחלקה הדרומי של רפובליקת באדן. חלקה הצפוני של רפובליקת באדן צורף למדינת וירטמברג-באדן, שהייתה תחת הכיבוש האמריקני. החלוקה בין החלק הצפוני לדרומי הוגדרה באמצעות נתיב (Autobahnen) שחיבר בין קרלסרוהה למינכן באזור האמריקני.

ב-19 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לדרום באדן, שקבעה שהמדינה היא היורשת של באדן, ואף אימצה את הדגל והסמל שלה, וב-24 ביולי 1947 נבחר הפרלמנט הראשון של דרום באדן. ב-23 במאי 1949 עם הקמת גרמניה המערבית, הצטרפה וירטמברג-באדן לרפובליקה הפדרלית.

ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בדרום באדן, וירטמברג-באדן ווירטמברג-הוהנצולרן בנוגע למיזוג שלוש המדינות. משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג. כיום המדינה מהווה אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.

## ראו גם
*באדן (מדינה)
## קישורים חיצוניים
* חוקת באדן

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה המערבית
באדן
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1945
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1952
ג'ינה בלמן

**ג'ינה בלמן** (באנגלית: **Gina Bellman**; נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית יהודייה-בריטית ילידת-ניו זילנד. כיכבה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "העוקץ" בתפקיד סופי דברו.

## ביוגרפיה
בלמן נולדה באוקלנד שבניו זילנד להורים יהודים ממוצא רוסי ופולני שהיגרו בשנות החמישים של המאה העשרים מאנגליה לניו זילנד. כשג'ינה הייתה בת 11 חזרה המשפחה לבריטניה. היא למדה בבית הספר היהודי "JFS" בלונדון.

ההופעות הראשונות שלה בטלוויזיה היו ב-1982 בפרק בסדרה "Into the Labyrinth" וב-1984 בשני פרקים בסדרה "גרנג' היל". היא זכתה להכרה רחבה כשהשתתפה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Blackeyes" של דניס פוטר. עוד היא מוכרת בזכות הופעתה בסיטקום "זיווגים" בתפקיד ג'יין. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "להעיר את המתים", בסדרה "ג'ונתן קריק" ובסדרה "Little Napoleons". היא הופיעה בפרק אחד בסדרה הקומית "על אנשים וסוסים" וכן בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון".

בלמן הופיעה גם בסרטי קולנוע אחדים בהם "המלך דוד" (1985) בכיכובם של ריצ'רד גיר ואדוארד וודוורד, "Secret Friends" (מ-1991), בקומדיה הבריטית "לאון והחזיר הכשר" (מ-1992) ובסרט "שובו של המחסל" (1996) לצדו של דולף לונדגרן.

היא כיכבה לצדו של ג'יימס נסביט בסדרת הדרמה של BBC One "ג'קיל", עיבוד מודרני שכתב סטיבן מופאט לספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".

ב-2008 החלה להופיע בסדרת הדרמה "העוקץ" של ערוץ TNT בכיכובו של טימותי האטון. על תפקיד זה הייתה בלמן מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך הפסידה את הפרס לשחקנית הניו זילנדית לוסי לולס.

בשנת 2013 קראה בלמן שירה ל-"The Love Book App", הפרויקט האינטראקטיבי של אלי ביירן אסירי . לקראת סוף 2013 שיחקה בתפקיד "האישה האיטלקייה" בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "From Morning to Midnight" מאת גאורג קייזר.

ב-2015 גילמה בלמן את דמותה של ויוויאן לי בבכורה האירופאית של המחזה "Orson's Shadow" מאת אוסטין פנדלטון, שהוצגה בסאות'ארק פלייהאוס בלונדון.

### חיים אישיים
בלמן יצאה עם השחקן סם רוקוול ועם מפיק הסרטים הדוקומנטריים ניק ברומפילד. ביולי 2005 התחתנה עם לוקו בריאבה, בנישואים שארכו שנה אחת וב-2007 הם התגרשו. ב-2009 ילדה בלמן את בתה, רומי. היא התחתנה עם אבי בתה, זאאב סת'נה ב-2013.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## תפקידים בתיאטרון

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות בריטיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1966
קטגוריה:ניו זילנדים שנולדו ב-1966
Li-Fi

[ממוזער|ה[סמליל של Li-Fi]]
[טקסט=שתי יחידות Li-Fi מחוברות למחשב נייד.|ממוזער|שתי יחידות Li-Fi מחוברות ל[מחשב נייד. על מסך המחשב מוצגות מהירויות ההעלאה וההורדה.]]
**Li-Fi** (קיצור של **Li**ght **Fi**delity, בתרגום חופשי: "דיוק אור") היא טכנולוגיית תקשורת אלחוטית שמשתמשת בקרני אור כדי להעביר נתונים בין מכשירים. המושג Li-Fi הוטבע על ידי פרופסור הראלד האס מאוניברסיטת אדינבורו במהלך שיחת TEDGlobal שלו ב־2011.

Li-Fi היא תת-מערכת של תקשורת אופטית אלחוטית (OWC, ראשי תיבות של: **O**ptical **W**ireless **C**ommunications) ויכולה להוות מערכת משלימה לתקשורת רדיו (כמו Wi-Fi, או תקשורת סלולרית) או מחליפה של מערכות הפצת מידע (Data Broadcasting).

מבחינת שימוש, הטכנולוגיה דומה ל־Wi-Fi. ההבדל העיקרי ביניהן הוא ש־Wi-Fi משתמשת בגלי מיקרו כדי להעביר את המידע בעוד ש־Li-Fi משתמשת באור נראה כדי להעביר את המידע. Li-Fi מסוגלת תאורטית להעביר מידע במהירויות של עד 100 גיגהביט בשנייה.

ביולי 2023 אגודת ה־IEEE העניקה לטכנולוגיית ה־Li-Fi תקן רשמי – "802.11bb", שהצטרף למשפחת התקנים IEEE 802.11 לתקשורת אלחוטית ברשתות מקומיות.

## ראו גם

* Wi-Fi
* תקשורת אופטית

## קישורים חיצוניים

* הרצאה מפי פרופסור הראלד האס
* לגלישה, הדליקו את האור: מדענים פיתחו שבב מזערי המספק רשת Wi-Fi באמצעות נורה, באתר TgSpot, אוקטובר 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:תקשורת מחשבים
ניר אורבך

**ניר אורבך** (נולד ב־6 באפריל 1970, א' בניסן ה'תש"ל) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם ימינה. בנוסף, כיהן גם כיושב ראש ועדת הכנסת וכמנכ"ל מפלגת הבית היהודי בעבר. משמש כיום כראש הרשות לזהות יהודית במשרד ראש הממשלה, תחת סגן השר אבי מעוז. עורך דין בהכשרתו.

## ביוגרפיה
אורבך נולד בחיפה וגדל בקריית שמואל. הוא בוגר ישיבת פרחי אהרון וישיבת כרם ביבנה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי. למד משפטים באוניברסיטת בר־אילן.

אורבך ניהל את מדרשת תל אביב, ייסד את פורום המדרשות התורניות לבנות ועמד בראשו, והיה ממייסדי פורום הממלכתיים–דתיים, וסמנכ"ל מפעלות הציונות הדתית.

אורבך החל לייעץ לשר אפי איתם כשהיה שר השיכון וכן לח"כ ניסן סלומינסקי (שניהם מהמפד"ל). היה מנכ"ל מפלגת אח"י בראשות אפי איתם, שהתאחדה עם מפלגת הליכוד ב־2008.

לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) שימש כראש המטה של נפתלי בנט ומונה למזכ"ל מפלגת הבית היהודי, ובהמשך, לאחר איחוד התפקידים, גם למנכ"ל.

לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015) נבחר למקום העשירי ברשימת הבית היהודי, מקום ששוריין לנציג מרכז המפלגה, כשהוא גובר על 4 מועמדים אחרים, בהם סגנית ראש עיריית ירושלים חגית משה. לאחר שריון נציגי האיחוד הלאומי – תקומה, הוצב במקום ה־12 ברשימה הסופית. הרשימה זכתה ב־8 מקומות ואורבך לא נבחר לכנסת.

### כחבר הכנסת
לאחר פרישת הרב רפי פרץ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021), התמודד אורבך על ראשות המפלגה אך הפסיד לחגית משה. בהמשך התפטר מתפקידו כמנכ"ל הבית היהודי.

אורבך שובץ במקום ה־6 ברשימת ימינה לכנסת, בראשותו של נפתלי בנט. לאחר הבחירות נכנס אורבך לכנסת העשרים וארבע ושימש בה כיושב ראש ועדת הכנסת. מול ביתו של אורבך בפתח תקווה התקיימו הפגנות נגד תמיכתו בממשלת ישראל ה-36.

ב-13 ביוני 2022 הודיע על הפסקת תמיכתו בממשלה ועל פרישתו מן הקואליציה עד להצבעה בכנסת בעד חידוש תקנות שעת החירום ליהודה ושומרון. בעקבות זאת מספר חברי הקואליציה ירד ל-59 בלבד והרוב שלה אבד, ושבוע לאחר מכן בנט ולפיד הודיעו על פיזור הכנסת ה-24.

ב-15 בספטמבר הודיע אורבך רשמית כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים.

ב-13 ביולי 2023 החליט
סגן שר במשרד ראש הממשלה אבי מעוז למנות את אורבך לראש הרשות לזהות יהודית במשרד ראש הממשלה.

## חיים אישיים
אורבך נשוי למירב, להם ארבעה ילדים והם מתגוררים בשכונת הדר גנים שבפתח תקווה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת פרחי אהרון
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:פעילי הבית היהודי
קטגוריה:פעילי המפד"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הימין החדש
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי ציבור
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים וארבע
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ימינה
קטגוריה:פתח תקווה: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי חינוך
קטגוריה:חברי הכנסת: משפטנים
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש

ממוזער|250px|מבנה מוזיאון קהרמאנמרש
250px|ממוזער|שמאל|פסל אריה עם כתובת בכתב הירוגליפי מהתקופה הנאו חיתית
**המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש **(בטורקית: **Kahramanmaraş Arkeoloji Muzesi**) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר קהרמאנמרש, השייכת למחוז הים התיכון במזרח טורקיה. במוזיאון מוצגים ממצאים מחפירות ארכאולוגיות באזור, כמו האתר הפרהיסטורי דומוזטפה וכן אוסף עשיר של ממצאים מהתקופה הנאו חיתית.

## היסטוריה
המוזיאון הוקם ב-1947 ביוזמתו של הקולונל ה' נורי יורדקול (H. Nuri Yurdakul) במבנה מהמאה ה-16 שנקרא Taş Madras. בתחילתו שימש המוזיאון כמקום הנצחה למלחמת העצמאות של טורקיה. התצוגה כללה בעיקר תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק וחבריו. ב-1957 הורחב המוזיאון ונוספו לו פריטים ארכאולוגים ואתנוגרפיים. בשנת 1962 עבר המוזיאון למבנה בתוך מצודה השוכנת במרכז העיר קהרמאנמרש. ב-29 בנובמבר 1975, עבר המוזיאון למבנה בו הוא שוכן עד היום ברובע Yenişehir.

## תצוגה
המוזיאון מחולק לארבעה אגפים: אגף ארכאולוגיה, אגף האבן, אגף אתנוגרפיה וגן המוזיאון. אוסף המוזיאון כולל כ-25,000 פריטים. כ-65% הם מטבעות, כ-25% פריטים ארכאולוגים שונים והשאר, פריטים אתנוגרפיים.
* **אגף הארכאולוגיה** - באגף זה התצוגות מוקדשות לממצאים מאתרים ארכאולוגים במחוז וממצאים נוספים. התצוגה כוללת שני שלדי ממותות. ממצאים מהחפירות הארכאולוגיות באתר דומוזטפה, שבו נמצא יישוב גדול מתקופת חלף, מהאלף השישי לפנה"ס. ממצאים פרהיסטוריים ממערת דונגל (Döngel Cave), ממצאים מברונזה ואבן השייכים לתקופה הנאו חיתית, כלי חרס וקרמיקה מתקופת הברזל, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. קשת מברונזה השייכת לאוררטו, כלי זכוכית פיניקים. בנוסף מוצגים תכשיטים ומטבעות זהב מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
* **אגף האבן** - באגף זה מוצגות אסטלות שונות מהתקופה הנאו חיתית, ואסטלות ופסלים מהתקופה הרומית.
* **אגף האתנוגרפיה** - באגף זה מוצגים פריטים מהמאה ה-18 והמאה ה-19. בגדים, סנדלי עור, כפכפים, אביזרי נשים וגברים, שטיחים, גילופי עץ ופריטים אישיים של גיבורי מלחמת העצמאות הטורקית. באגף מוצגים גם מטבעות איסלאמיים, ומטבעות מהתקופה העות'מאנית.
* **גן המוזיאון** - בגן המוזיאון מוצגים סרקופגים, מזבחות, אלמנטים אדריכליים שונים השייכים לתקופה הרומית, כמו עמודים וכותרות, פסלי אריות השייכים לתקופה החתית, ראש פסל של שור עם כתובת הירוגליפית השייכת לתקופה החיתית, וריחיים מתקופות שונות.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

* 
* Kahramanmaraş Museum באתר משרד התרבות והתיירות הטורקי

קהרמאנמרש
קבוצת פוסון

**קבוצת פֿוֹסוּן** (בסינית: **复星国际有限公司**, באנגלית: **Fosun International Ltd**, נסחרת בבורסה לניירות ערך בהונג קונג: ***FOSUY***) היא תאגיד השקעות סיני שנוסד ב-1992 בשנגחאי, בה נמצאים משרדיה הראשיים. קבוצת פוסון הפכה לתאגיד והנפיקה בבורסת בהונג קונג ב-2007 חברת אם מאגדת בשם "Fosun International" עם הסימול 0656:HK.

משנת 2010 השקיעה הקבוצה מיליארדי דולרים ברכישות של חברות עם הצהרת כוונות של רכישות בתחומי הבריאות, נדל"ן, תיירות, אופנה ובנקאות בעיקר באירופה וארצות הברית. בנובמבר 2015 הוערך שווי החברה (בלומברג) בכ 15.9 מיליארד דולר.

הקבוצה הוקמה כחברת טכנולוגיה על ידי 4 יזמים, אז בוגרי אוניברסיטה בני 22, ובראשם יושב ראש הקבוצה (משנת 1994) גואו גואנגצ'אנג עם הון התחלתי של 6,000 דולר.

## רכישות
### רכישות בסין

### רכישות מחוץ לסין
* **2013**
** רכישת מגדל One Chase Manhattan Plaza בניו יורק תמורת 725 מיליון דולר
** אפריל - רכישת 95.6% ממניות אלמה לייזרס הישראלית תמורת 240 מיליון דולר

* **2014**
** מרץ, רכישת 19.18% ממניות הבנק הגרמני BHF-Bank
** רכישת 100% ממניות Hani Securities, חברת ניהול הון הונג קונגית
** רכישת 19.18% ממניות קבוצת Kleinwort Benson הבלגית

* **2015**
** רכישת חברת הביטוח האמריקאית Meadowbrook, תמורת 433 מיליון דולר
** רכישת חברת הביטוח האמריקאית Ironshore Inc תמורת 1.84 מיליארד דולר
** רכישת קלאב מד תמורת 939 מיליון יורו (לאחר מאבק שליטה של שנתיים)
** רכישת 16% ממניות מעבדות ים המלח, המוכרת בשם המותג AHAVA (לפי שווי שוק של 300 מיליון שקל)
** נדל"ן - רכישת ארמון בכיכר פיאצה קורדוסיו  שבמילאנו, תמורת 381 מיליון דולר
** ב-2015 עמדה פוסון לרכוש את החזקותיה של קבוצת דלק בהפניקס (52.3%) תמורת כ-1.8 מיליארד שקל, אך בפברואר 2016 בוטלה העסקה.

* **2016**
**רכישת קבוצת הכדורגל האנגלית וולבס.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:סין: כלכלה
קטגוריה:חברות סיניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בהונג-קונג
פקפנט

ממוזער|תרסיס פקפנט במינון של 100 מיקרוגרם בכל ריסוס. ניתן להבחין במונה מימין, המסמן את מספר השימושים בתכשיר. בכל תכשיר 8 ריסוסים.
**פקפנט** (®PecFent, שם גנרי FPNS – Fentanyl Pectin Nasal Spray) היא תרופה לשיכוך כאבים מהיר, המכילה את החומר פנטניל (Fentanyl) בתרסיס לאף. פקפנט מותווה בישראל ובעולם לטיפול בכאבים מתפרצים, בחולים אונקולוגיים המטופלים בתרופות ממשפחת האופיואידים.

**היצרן:** ארכימדס פארמה (Archimedes Pharma), בריטניה.

**המשווק בישראל:** מדיסון פארמה.

**קבוצה תרפויטית:** משכך כאבים חזק השייך לקבוצת משככי כאבים האופיואידים.
## למי מתאימה התרופה פקפנט?
פקפנט מיועד לטיפול בחולי סרטן בוגרים הסובלים מכאב מתפרץ.
כאב מתפרץ הוא כאב אשר מופיע באופן פתאומי, אפילו כאשר המטופל נמצא תחת טיפול רגיל בתרופות אופיואידיות לשיכוך כאבים קבועים כגון מורפין, פנטניל, אוקסיקודון או הידרומורפון. פקפנט יינתן רק לחולי סרטן בוגרים שכבר נוטלים תרופות אופיואידיות אחרות על בסיס יומי לשיכוך כאבים קבועים.
ההתוויה המאושרת במשרד הבריאות בישראל, תואמת את ההתוויה המאושרת על ידי ה-FDA בארצות הברית.

## זמינות בישראל
התרופה כלולה בסל הבריאות וזמינה בישראל בקופות החולים כללית, מכבי, מאוחדת, לאומית, ללא עלות לחולים אונקולוגיים.

## מנגנון הפעולה – טכנולוגיית מתן פנטניל בתרסיס לאף
פקפנט הוא תרסיס המיועד לספיגה ברירית האף. כאשר מתיזים פקפנט לתוך האף, משתחררות טיפות זעירות היוצרות מיידית שכבה דקה של ג'ל. החומר הפעיל פנטניל נספג במהירות דרך רירית האף למחזור הדם, ומשם אל אתר המטרה במוח, וכך מקל במהירות על הכאב המתפרץ.

מחקרים מבוקרים מוכיחים כי פקפנט מסייע לשיכוך כאב משמעותי תוך 5 דקות, בהשוואה לפלצבו ולתרופה MIR (morphine immediate release). משך השפעת התרופה הוכח עד שעה אחת.
## אופן השימוש
פקפנט זמין בשני מינונים: פקפנט 100 מק"ג (מיקרוגרם) ופקפנט 400 מק"ג (מיקרוגרם). יש לוודא שנעשה שימוש במינון שנרשם על ידי הרופא. מנה לטיפול בכאב מתפרץ יכולה להינתן על ידי לחיצה אחת או שתי לחיצות (לחיצה אחת לכל נחיר) לפי הוראת רופא, ותכיל אחת מארבע עוצמות מינון: 100 מק"ג, 200 מק"ג, 400 מק"ג או 800 מק"ג.
להסבר על פתיחת אריזת המגן, הכנת בקבוק לשימוש ראשון ואופן נטילת התרופה, יש לעיין בעלון לצרכן.

## מידע חיוני ותופעות לוואי
תופעות לוואי המופיעות לעיתים קרובות הן: בלבול, שינוי בחוש הטעם, סחרחורת, בחילות והקאות, ישנוניות, כאבי ראש, דימום מהאף, הרגשת אי נוחות בתוך האף, נזלת, עצירות, גרד בעור. למידע מלא על תופעות הלוואי, יש לעין בעלון לצרכן.

אם אחת מתופעות הלוואי מחמירה, או כאשר אתה סובל מתופעת לוואי שלא הוזכרה בעלון, עליך להתייעץ עם הרופא.
למידע נוסף, אזהרות והתוויות נגד, יש לעיין בעלון לצרכן כפי שאושר על ידי משרד הבריאות.

## קישורים חיצוניים
* אתר התרופה הבינלאומי
* אתר האגודה למלחמה בסרטן – טיפול בכאב ממקור סרטני
* עלון לצרכן – משרד הבריאות בישראל
* משרד הבריאות – אגף הרוקחות – מאגר התרופות
* נדב דוידוביץ', ינאי קרנצלר ואורן מירון, השימוש המוגבר במשככי כאבים נרקוטיים בישראל: תחילתה של מגפה? באתר מרכז טאוב, מרץ 2023
* 

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
The Stone Quarry

**The Stone Quarry** (מאנגלית: **מחצבת האבן**; בעבר: **Cruel and Unusual Films, Inc.**, מאנגלית: "סרטים אכזריים ובלתי רגילים") היא חברת הפקות סרטי קולנוע אמריקאית שייסדו הבמאי זאק סניידר, רעייתו המפיקה דבורה סניידר והמפיק-השותף וסלי קולר. משרדי החברה נמצאים בפסדינה, קליפורניה. החברה גם נוטלת חלק בשיווק סרטים של חברות הפקה אחרות.

## היסטוריה
האולפנים הוקמו בשנת 2004 ומהווים חלק מחטיבת ההפקות של אולפני האחים וורנר, לאחר הסכם שנחתם עם החברה.

בינואר 2019 החברה שינתה את שמה משמה הראשון (**Cruel and Unusual Films, Inc.**) לשמה הנוכחי (**The Stone Quarry**) ופורסם שסניידר יחזור לביים סרטים לאחר שחתם על חוזה עם נטפליקס שמתחיל בבימוי סרט הזומבים "צבא המתים".

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות בידור
פרס בוכמן

**פרס בוכמן**, "פרס הזיכרון" של הקרן ע"ש יעקב בוכמן לזכר אשתו ובתו שנספו בשואה, הוענק על ידי יד ושם מדי שנה ליוצרים בתחומי הספרות, המחקר האקדמי והאמנות, שיצירתם עוסקת בתחום השואה. הקרן ממנה מוענק הפרס נוסדה בשנת 1988 בפריז, במסגרת "הקרן לזכר השואה" שמושבה בצרפת. הפרס הוענק עד אמצע שנות ה-2000.

## מזוכי הפרס

* זוכים נוספים בפרס: רות בונדי.

## קישורים חיצוניים
* על פרס בוכמן באתר יד ושם (ע' 16)

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חקר השואה
בוכמן
בוכמן
רוזנות ליפה-אלפרדיסן

**רוזנות ליפה-אלפרדיסן** (בגרמנית: **Landgrafschaft Lippe-Alverdissen**) הייתה מדינה היסטורית באזור מרכז גרמניה של היום, אשר השתייכה לבית ליפה.

## היסטוריה
בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן. בשנת 1640 ירש פיליפ חלק מרוזנות שאומבורג, ובכך יצר את רוזנות שאומבורג-ליפה.

לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן.

לאחר מותו של וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה בשנת 1777 ללא ילדים, ירש אותו פיליפ ארנסט השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות.

## שליטי ליפה-אלפרדיסן
### הקמה ראשונה
* פיליפ (1613-1640)

### הקמה שנייה
* פיליפ ארנסט הראשון (1681-1723)
* פרידריך ארנסט (1723-1749)
* פיליפ ארנסט השני (1749-1777)

ליפה
ליפה
מיה נילסן

**מיה אוסטרגרד נילסן** (בדנית: **Mie Østergaard Nielsen**; נולדה ב-25 בספטמבר 1996) היא שחיינית דנית, היא אלופת אירופה (ברלין 2014), סגנית אלופת עולם לבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012) ובעלת מדליית ארד מאליפות עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר גב. היא שיאנית אירופה הנוכחית (2015) במשחה ל-100 מטר גב (בריכת 25 מטר).

מיה נילסן היא בתו של בני נילסן, סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988) ובעל מדליית ארד (מדריד 1986) במשחה ל-200 מטר פרפר.

## שיאים אישיים
### בריכה אולימפית
* 50 מטר גב: 27.63 שניות (2015), **שיא דנמרק**
* 100 מטר גב: 58.84 שניות (2015), **שיא דנמרק**

### בריכת 25 מטר
* 200 מטר חופשי: 1:55.07 דקות (2013), **שיא דנמרק**
* 50 מטר גב: 26.39 שניות (2014), **שיא דנמרק**
* 100 מטר גב: 55.99 שניות (2013) **שיא אירופה**

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחייניות גב
קטגוריה:אלופות אירופה בשחייה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית דניות: שחייה
קטגוריה:ילידות 1996
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1996
גואו גואנגצ'אנג

**גואו גואנגצ'אנג** (בסינית מפושטת: 郭广昌; ) הוא מיליארדר סיני, מקים ויושב ראש קבוצת פוסון. בנובמבר 2015 דורג במקום ה-11 בעשירי סין, והונו הוערך בכ-6.3 מיליארד דולר. בראשית דצמבר 2015 דווח כי הוא נעלם.

## ביוגרפיה
גואו גואנגצ'אנג נולד בדונגיאנג שבג'ג'יאנג, סין. בשנת 1989 סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת פודן, בה השלים לאחר מכן גם תואר שני במנהל עסקים.

הוא ייסד, יחד עם שלושה חברים את קבוצת פוסון עם הון התחלתי של 6,000 דולר. בשנת 1994 התמנה ליושב הראש של הקבוצה, שהפכה להיות אחד העסקים הלא-ממשלתיים הגדולים בסין.

בנובמבר 2015 התפרסם כי אחד משותפיו להקמת פוסון, פאן ווי, עזב את הקבוצה מסיבות בריאותיות ומכר את חלקו, בכך גדלה אחזקתו של גואנגצ'אנג בקבוצה ל-64.5%.

בדצמבר 2015 פורסם כי הוא נעצר. מנכ"ל קבוצת פוסון הודיע כי החברה מתמודדת עם המצב, וכי גואו מסייע לחקירה של הרשויות. המסחר במניות החברה הופסק זמנית בעקבות זאת. לאחר מספר ימים שוחרר גואו ממעצר, ובינואר 2016 נפגש עם המפקחת על הביטוח דורית סלינגר לצורך השלמת רכישת "הפניקס חברה לביטוח" בידי קבוצת פוסון.

גואו נשוי ולו שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 

* גואו גואנגצ'אנג, באתר הרשמי של קבוצת פוסון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יזמים
קטגוריה:מיליארדרים סינים
קטגוריה:אנשי עסקים סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1967