open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'דיידה-מכר

**ג'דיידה-מַכּר** (בערבית: **جديدة-مكر**) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל.
היישוב שוכן ב, מזרחית לעכו ומערבית לכביש 70. שני הכפרים **ג'דיידה** ו**אל-מכר** אוחדו למועצה אחת בשנת 1990. הרוב המכריע של תושבי ג'דיידה-מכר הם ערבים-מוסלמים, לצד מיעוט קטן של ערבים-נוצרים.

## היסטוריה
### ג'דיידה (جديدة)
ג'דיידה הוקם במאה ה-16 על ידי ערבים מסוריה. משמעות שמו של היישוב בעברית הוא "חדשה". במאה ה-19 נחכרו אדמות היישוב על ידי חיים פרחי שהיה היועץ של מושל עכו.

בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של הכפר.

### אל-מַכּר (المكر)
מַכּר (או: אל-מַכּר) הוקם גם הוא במאה ה-16 על ידי תושבים מלבנון אך במקום ישבו תושבים כבר מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הערבית. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר, על פי הערכה, בין 160–300 נפשות, כמחציתם דרוזים וכמחציתם מוסלמים. במפקד 1922 נמנו בכפר 281 נפש.

יש המעריכים כי במקום שכן היישוב "מכרה" שממנו בא חפר המכרי שהיה מגיבוריו של דוד המלך.

בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של אל-מכר.

## אוכלוסייה

כל תושבי הכפר ערבים, ב-2022 הדמוגרפיה בכפר הייתה:
*מוסלמים 91.3%
*נוצרים 8.7%
עדכון 2023:

* מוסלמים: 93.3%
* נוצרים: 6.6%

בשנת 2014 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את הקמת העיר טנטור, עיר ערבית חדשה, בצמוד ומדרום לעיר. בשנת 2021 פורסם כי כדי למנוע מהומות פוליטיות, הוחלט להרחיב לממדי עיר את היישוב ג'דיידה-מכר בבניית 8,000 יחידות דיור, ולבטל את הקמת העיר החדשה טנטור.

## ראשי המועצה
* 11 בנובמבר 2008–2018: מוחמד שאמי
* משנת 2018: סוהיל מלחם

## קישורים חיצוניים

שמאל|ממוזער|250px|מבנה ציבור חדש ביישוב, 2009
אתר המועצה המקומית ג'דיידה-מכר
* 
*מיכאל יעקובסון: 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1990
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
*
דיר אל-אסד

[250px|ממוזער|שמאל|דייר אל אסד ברקע הרכבת הנוסעת ב[מסילת עכו - כרמיאל במחסום של כביש 85 עם כביש 784]]
**דֵיר אֶל-אַסַד** (בערבית: **دير الأسد** - בתרגום לעברית: **מנזר האריה**) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל. דיר אל-אסד יושבת בבקעת בית כרם (בקעת שגור) בלב הגליל, בקרבת העיר כרמיאל, בצמוד ומעל בענה לכיוון צפון, ומטפסת במעלה המדרון התלול שמצפון לבקעה, אל תחילת הגליל העליון. שטח השיפוט של המועצה משתרע על פני 4,759 דונם. הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1975.

כלל תושבי דיר אל-אסד הם ערבים-מוסלמים.

## היסטוריה
בתקופת הצלבנים היה במקום יישוב נוצרי בשם לָה בֶּנָה, וסמוך אליו מנזר על שם סנט ג'ורג'. בתקופה העות'מאנית גורשו הנוצרים מהכפר על ידי הסולטאן סולימאן הראשון, וצאצאיהם הקימו מאוחר יותר את בענה הסמוכה. את שטח הכפר ואדמות המנזר מסר הסולטאן לידי שייח' אל-אסד א-צפה מצפת, שייסד את היישוב הנוכחי. במפקד האוכלוסין של 1922 היו בכפר 749 תושבים, כולם מוסלמים.

בשנת 1961 הופקעו חלק מאדמות הכפר (בעיקר אלו שלא היו ראויות לעיבוד חקלאי) לצורך הקמת העיר כרמיאל.

בשנת 2003 אוחדו היישובים בענה, דיר אל-אסד ומג'ד אל-כרום תחת מועצה מקומית משותפת בשם שגור. בשנת 2005 הוכרז היישוב כעיר. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, החל מ-1 בדצמבר 2008, ומשיב את המצב לקדמותו. לפי חוק זה, נערכו בחירות חדשות למועצות המקומיות הנפרדות ב-18 באוגוסט 2009. עד אז, נוהלה העירייה המאוחדת בידי ועדה קרואה.

## אוכלוסייה

## ראו גם
* אשכול יישובי בית הכרם

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:שגור
דיר חנא

**דֵיר חַנָּא** (בערבית: **دير حنا, פירוש השם: המנזר של יוחנן**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון, בבקעת סכנין, בצפון הגליל התחתון המרכזי (לב הגליל), והיא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1975.

יש מספר סברות לגבי מקור השם: על שם קדוש נוצרי שעל שמו היה קרוי מנזר במקום, על שם מפקד צבא צלבני שכבש את המקום, או גלגול שמו של היישובים היהודיים כפר חנון או כפר יוחנא מתקופת המשנה והתלמוד. בכפר יוחנא התיישבה משמרת הכהנים יכין ובכפר חנן פעלו מספר תנאים ואמוראים. על פי זאב וילנאי פירוש השם הוא מנזר חנה, על שם חנה הקדושה, סבתו של ישו.

במרכז היישוב ישנו מבצר ברמת השתמרות בינונית, אשר נבנה במאה השמונה עשרה על ידי שליטי הגליל אז, משפחת זידאן - משפחתו של דאהר אל עומר. סעד אל עומר, אחיו של טאהר אל עומר בנה ביישוב את ארמונו ואת המסגד הצמוד ב 1732. טאהר שלח את בנו עותמן להתנקש באחיו סעד ובתמורה הבטיח לו את שפרעם. הבן עותמן חנק את דודו סעד אך ט'אהר אל עומר הפיץ שמועה שסעד מת מהכשת נחש ועותמן לא קיבל את שפרעם. עלי ועותמן בני ט'אהר לכדו את דיר חנא ומשם שלחו מסר לאביהם שיעמוד בהבטחתו. ט'אהר עלה על דיר חנא עם כל צבאו אבל תוך כדי המצור הסתבר שפחה דמשק עולה על הגליל. התייר קונסטאנטן פרנסואה וולני (Volney) מספר שט'אהר קרא לבניו וביקש מהם הפסקת אש וארוחת ערב משפחתית. בארוחה הוחלט לחבור ולהילחם נגד הפחה ואחר כך לשוב ולהתקוטט וכך הסתיים המרד. במשך תקופת שלטון המשפחה ישבו בארמון כמה מבניו של ט'אהר, אחמד, עותמן ועלי. את הארמון והחומות שהקיפו את הכפר הרס אויב המשפחה אחמד אל ג'אזר מושל עכו. עלי אל עומר ברח ללבנון ומשם לגולן ולבסוף נרצח על ידי חיילי פחה דמשק. 

בחצר הארמון מונחים כיום חלקי בית בד מודרני לתצוגה. שרידי חומות הארמון והמסגד עדיין בנויים אבנים צהובות ולבנות כפי שהיה במקור.כנסיית הכפר בנויה אף היא על שרידי הארמון.

## אוכלוסייה
לפי מפקד אוכלוסין של 1931, היו בכפר 117 בתים נושבים ו-563 תושבים: 227 מוסלמים ו-136 נוצרים. לפי מפקד אוכלוסין של 1961 היו בכפר 1,665 תושבים.

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
דבורייה

[250px|ממוזער|שמאל|דבורייה כפי שהיא נראית מתצפית הר תבור ב[דרך נוף יער בית קשת. בחלק התחתון של התמונה נחל דבורייה]]
**דבורייה** (בערבית: **دبورية** / **دبوریه**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, השוכנת בשולי עמק יזרעאל ולמרגלות הר תבור. כפר דבורייה הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1961. על-פי הלמ"ס, נכון לסוף שנת 2022, כלל תושבי דבורייה היו ערבים-מוסלמים.

דבורייה בנויה על צלע הר תבור, בחיבור בינו לבין מישור בקעת כסולות הצמוד אליו. צורת הבנייה בו היא בעיקר כפרית, אך נוכחת בו גם בניית בתי מגורים ומבנים בעלי קומה אחת - עד ארבע קומות. ראש המועצה הנוכחי של דבורייה הוא ריפעת עזאיזה.

## היסטוריה
הכפר נבנה באזור בו שכנה העיר המקראית דָּבְרַת, הנזכרת מספר פעמים בתנ"ך, אשר התקיימה כיישוב יהודי גם בתקופת בית שני, וככל הנראה משמר את שמה. יש המניחים כי מקור השם דבורייה מהמילה הכנענית "דבר" שפירושה מקום לרעיית הצאן, ואכן סביבת הכפר עשירה במקומות מרעה. במהלך חפירת יסודות לבית בשנות ה-60, נמצאו שברי חרסים עתיקים. החרסים תוארכו לתקופת הברזל, תקופת התלמוד והתקופה המוסלמית הקדומה.

המקום נזכר בכתבי אוסביוס (תחילת המאה ה-4).

במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 נפשות, כולם מוסלמים, בבתים רעועים מופרדים בסמטאות צרות ובמערות. במפקד האוכלוסין של שנת 1922 נמנו בכפר 602 נפשות. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 747 נפשות, ב-170 בתים מיושבים, כולם מוסלמים למעט 15 גברים וארבע נשים שככל הנראה התגוררו במנזר על הר תבור שתושביו נמנו עם תושבי דבורייה. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמד מספר תושבי הכפר בכ-1,290 נפש ושטחו נרשם כ-18,185 דונם, מתוכם 4,241 דונם של אדמה ציבורית ו-571 דונם אדמה בבעלות יהודית.

ב-18 ביולי 1948, במבצע דקל, שנערך במסגרת קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות, נכבשה דבורייה על ידי כוחות צה"ל. בנוסף, ביישוב נהרסו 3 בתים שתושביהם נחשדו ברצח נערות יהודיות בתחילת המלחמה.

היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1961.

בין השנים 2013-2024 ראש המועצה היה זוהיר יוספיה, ב-2024 זכה בבחירות המועמד ריפעת עזאיזה.

## אוכלוסייה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* דבוריה באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
** 
** 
* רבקה שפק-ליסק, הכפר הערבי דבוריה היה בעבר יישוב יהודי באתר אימגו
* 

## הערות שוליים

[ימין|ממוזער|250px|דבורייה במבט מ[הר תבור]]

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:הר תבור
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
דבורייה (דברת)
טורעאן

[250px|ממוזער|[נשיא מדינת ישראל|נשיא המדינה ראובן ריבלין מעניק את "אות הנשיא לחינוך לשותפות" לשנת תשע"ז 2016/17 לראש המועצה המקומית טורעאן עימאד דחלה, נובמבר 2017]]
**טורעאן** (בערבית: **طرعان**, תעתיק מדויק: **טרעאן**. נכתב לעיתים גם: **תֻּרְעָן**, **תורען**, **טורען**) היא מועצה מקומית ערבית בגליל התחתון במחוז הצפון בישראל. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1959. טורעאן שוכנת בסמוך לכביש 77 המוביל מנצרת לטבריה, בסמוך למחלף גולני. נכון ל-2021, רובם המכריע של תושבי תֻּרְעָן הם ערבים-מוסלמים (89%), לצד מיעוט של ערבים-נוצרים (11%).

## היסטוריה
יש סברה שהשם נוצר כהלחם של שתי מילים בארמית: **טור** [הר] ו **עאן** [צאן] על שום האזור ההררי שמצפון והעמק הפורה שמדרום.

טורעאן שוכנת על מקומו של יישוב קדום מהתקופה הרומית-ביזנטית בשם **תירען**. תעודה צלבנית מהמאה ה-13 מספרת על יישוב בשם טורעאן.

העמק מול הכפר נקרא כיום בקעת תרען, אך בעבר השם בערבית היה מָרְג' א-סוּנְבּוּל - עמק השבולת. על פי המסורת הנוצרית, זה היה המקום המתואר בספרים הבשורה על פי לוקס וכן הבשורה על פי מתיה "וַיְהִי בָּיוֹם הַשַּׁבָּת הַשֵּׁנִית לִסְפִירַת הָעֹמֶר עָבַר בֵּין הַשָׂדוֹת וַיִּקְטְפוּ תַלְמִידָיו מְלִילֹת וַיְפָרְכוּ אֹתָן בִּידֵיהֶם וַיֹּאכֵלוּ. וַאֲנָשִׁים מִן־הַפְּרוּשִׁים אָמְרוּ אֲלֵיהֶם לָמָה אַתֶּם עֹשִׂים אֵת אֲשֶׁר לֹא יֵעָשֶׂה בַּשַּׁבָּת...". ובדורות קדומים היו עולי הרגל אוספים בו שיבלים.

ביולי 1187 עבר חלק מהצבא הצלבני שנע מציפורי לטבריה דרך עין תירען, ובהמשך הדרך פגשו את צבאו של צלאח א-דין בקרב קרני חיטין.

במפקד האוכלוסין העות'מאני מ-1596 נמנו בכפר 48 בתי-אב, כולם מוסלמים. הכפר מופיע (במיקום שגוי) במפה של הקרטוגרף הצרפתי פייר ז'אקוטן משנת 1799. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1870, והעריך שגרו בו 350 מוסלמים ו-200 "יוונים".

במלחמת העצמאות נכבש הכפר על-ידי היישוב היהודי ב-18 ביולי 1948, במהלך החלק השני של מבצע דקל של צה"ל. באותה עת ברחו חלק מתושביו ופליטים מכפרים סמוכים התיישבו בבתים שהתרוקנו.

## אוכלוסייה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, היו בטורעאן 961 תושבים, מתוכם 693 מוסלמים ו-268 נוצרים. כן נספרו 188 בתים נושבים. במפקד האוכלוסין של שנת 1973, היו ביישוב 4,080 תושבים. רוב הנוצרים היו מהעדה היוונית-קתולית, ומיעוטם מהעדה היוונית-אורתודוקסית. בשנים 2001–2010 שיווק מינהל מקרקעי ישראל מגרשים למחוסרי דיור תושבי הכפר בהגרלה ובמכרזים, כדי להתמודד עם המחסור בדיור בכפר.

## ראשי מועצה

ראש המועצה הנוכחי הוא מאזן עדוי (אבו מחמוד).

;ראשי המועצה לשעבר
* מאזן עדוי
* עימאד דחלה
* מחמוד עדוי
* יונס נסאר
* ד'אהר דחלה
* נאג'י נסאר
* יעקב זוהר

## גלריית תמונות

תמונה לרוחב - כפר טורעאן.jpg|מבט כללי מדרום על הכפר
Abu Baker Sadic Mosque in Tur'an (9).JPG|מסגד אבו בכר א-סאדיק, נבנה בשנת 2003
Tur'an (3).JPG|רחוב ביישוב
turaan02.JPG|כיפת המסגד המרכזי
turaan01.JPG|בניין המועצה המקומית


## ראו גם
* עין תורעאן

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 
* מיכאל יעקובסון, המסגד המרכזי בטורעאן, בבלוג "חלון אחורי", 19 בנובמבר 2016
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:הגליל התחתון: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
חורפיש

**חוּרפֵיש** (בערבית: **حرفيش**, נהגה **חֻרְפֵישׁ**) היא מועצה מקומית ערבית-דרוזית במחוז הצפון בישראל, השוכנת בהרי הגליל העליון בצפון הר מירון. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1967. זהו הכפר הדרוזי הצפוני ביותר בגליל. הכפר נמצא צפונית לבית ג'אן, מזרחית למעלות-תרשיחא, בצפון-מערב שמורת הר מירון, למרגלות הר אדיר, בקרבת הר זבול, ודרומית לגבול לבנון. כ-97% מתושבי חורפיש הם דרוזים, לצד כ-3% ערבים-נוצרים ומוסלמים.

## מקור השם
מקור השם "חוּרפֵיש" הוא בשבט אל-חרפוש שהיו מתגוררים באזור במאה ה-5 לספירה. השם גם מקושר לצמח גדילן מצוי (חרפיש אל ג'מאל) או ברקן סוּרי (חורפיש אל חמיר) ששמו בערבית **ח'ורפיש**.

## אקלים וגאוגרפיה
חורפיש הוא אחד היישובים הקרים בגליל בשל הגובה והיותו במרום הגליל מסביב להר מירון.

מזג האוויר בחורף קר מאוד וגשום, ולעיתים יורד שלג. בקיץ שורר מזג אוויר נוח עם אחוזי לחות נמוכים יחסית. ממוצע הטמפרטורה בקיץ נע בסביבות ה-26 מעלות בממוצע בשעות היום עד ל-15 מעלות בשעות הלילה ובחורף נע בממוצע 8 מעלות ביום עד 3 מעלות בלילה, ובימים עם גלי קור צונחות הטמפרטורות אל מתחת לאפס.

היישוב שוכן בגובה שבין 650–814 מטר, הגובה הממוצע 670 מטר מעל לפני הים. הכפר נהנה מאוויר הרים קריר ונקי האופייני לאקלים הררי גבוה, ונחשב לאחד היישובים הגבוהים מבין יישובי הדרוזים יחד עם בית ג'אן. מהיישוב ניתן לצפות אל הכרמל, החרמון, לבנון והים התיכון.

## אתרים
*בקרבת היישוב נמצא קבר נבי סבלאן המקודש לבני הדת הדרוזית.
*ביישוב הוקם חדר הנצחה לאלוף־משנה נביה מרעי, תושב היישוב שנפל ברצועת עזה בעימותים שהיו חלק ממהומות מנהרת הכותל.
*מוזיאון על שם אמיר גאנם: המוזיאון בנוי משני חדרים אשר עוסקים בהיסטורית העדה הדרוזית. במוזיאון מוצגות תמונות כלי עבודה ועוד המתקשרים לנושאים שונים כמו חיי היומיום של הדרוזים, עיסוקיהם, התרבות, החקלאות ועוד.
*בית רוקמות התחרה – מבנה מראשית המאה ה-20, המשמש כיום למיזם ייחודי של נשים מהכפר למלאכת יד דרוזית מסורתית ועתיקה.

## היסטוריה
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בחרפיש בשנת 1870, וכתב כי מתגוררים במקום 300 דרוזים וכ-50 נוצרים מהזרם היווני אוניאטי. הוא ציין כי מצא מקום בית תפילה נוצרי קטן המוקדש לגאורגיוס הקדוש, בורות מים חצובים בסלע, ברכה משושה, וגידולי זית, גפנים, תאנים וטבק. על-פי אלו, כתב כי הכפר הוא שריד של יישוב גדול יותר, שהיה ידוע בתקופה הצלבנית בשם חורפייס (Horfeis).

לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945, מנתה האוכלוסייה בכפר 830 תושבים.

בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם תושבי יישובים ערביים בגליל, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.

ב-5 ביוני 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פגעו בחורפיש שני כטב"מי נפץ של חזבאללה, פצעו 12 איש והרגו חייל.

## אוכלוסייה
תושביו של הכפר הם דרוזים ברובם, אך יש בו גם מספר קטן של תושבים נוצרים קתולים ומספר מועט של מוסלמים.
*דרוזים 96.1%
*נוצרים 3.3%
*מוסלמים 0.3%
*אחרים 0.3%

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 
* 
* תמונות מאתרי הכפר ובכללם נבי סבלאן באתר 'רשימות', נובמבר 2009
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

[ימין|ממוזער|250px|פסלו של [סולטאן באשא אל-אטרש האוחז בידו בדגל הדרוזים, בכניסה לחורפיש]]
[מרכז|ממוזער|250px|קבר [נבי סבלאן, מרכז לפולחני דת ותפילה]]

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים בישראל
קטגוריה:הגליל העליון: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
יפיע

**יָפִיעַ** (בערבית: **يافة الناصرة**, **יאפת א-נאצרה** – קרי, "יפו של נצרת", או בקיצור: **يفّيَع** – **יפיע**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון שבישראל. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1960. כיום יפיע היא חלק מהאזור העירוני של נצרת. נכון לסוף שנת 2022, רובו המכריע עם כ-82.7% מקרב תושבי יפיע הם ערבים-מוסלמים, לצד מיעוט של כ-17.3% ערבים-נוצרים.

## היסטוריה

על-פי ממצא החרסים שנמצאו בתל הקדום של הכפר נראה כי היה מיושב בתקופת הברונזה התיכונה, בתקופת הברזל ומהתקופה ההלניסטית ואילך. יישוב עתיק בשם דומה מוזכר במכתבי אל-עמארנה. יפיע מוזכרת גם בספר יהושע. על-פי יוסף בן מתתיהו הייתה יאפא הגדולה בכפרי הגליל. המקום אמנם חרב במהלך המרד הגדול ותושביו נהרגו, אם כי מאוחר יותר הוקם עליו מחדש היישוב היהודי ביפיע. שרידים יהודיים ואף בית כנסת עתיק מהתקופה הרומית – נתגלו במהלך חפירה ארכאולוגית שנערכה בכפר. לפי אמונה נוצרית מימי הביניים, יפיע מזוהה כמקום לידתם של השליחים של ישו, יעקב בן זבדי ויוחנן בן זבדי, ולכן הוקמו לכבודם בעיר ארבע כנסיות, במהלך השנים.

## אוכלוסייה
מאז התקופה הביזנטית דחקה העיר נצרת השכנה את רגלי יפיע, והיא הייתה כפר קטן. על-פי מפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1931) נמנו בכפר 833 תושבים, כולל בני החמולה הבדואית אלע'זאלין, שהתגוררו בסביבתו.

במלחמת העצמאות, במסגרת במבצע דקל ביולי 1948, נכבש הכפר על-ידי כוחות הצבא הישראלי. לאחר המלחמה התיישבו ביפיע תושבים רבים מהכפרים הערביים הסמוכים של מעלול ושל אל-מוג'ידל – שנחרבו במהלך המלחמה. על פי מפקד האוכלוסין של מדינת ישראל שנת 1972 היו בכפר 4,932 תושבים, אם כי עם רוב ערבי נוצרי; אך נכון ל-2022, כ-17.3% בלבד מתוך תושבי יפיע הנוכחים הם ערבים-נוצרים. שיעור הנוצרים בכפר כמו במרבית היישובים הערביים בישראל נמצא בירידה מתמדת בשל הגירה ושיעור ילודה נמוך, שיעור הנוצרים ירד ב-2023 ל-15.4% בלבד. הסיבות העיקריות להגירתם היא שנאת הנוצרים בקרב המוסלמים בכפר והפשיעה הגואה.


Yafia1.JPG|כנסיית יוחנן בן זבדי ע"ש השליח של ישו והקדוש הקתולי בצמוד לבית הספר הנוצרי הפטריארכלי הלטיני, 2008
YAFIA13.jpg|קריית החינוך וברקע בתי מגורים ביפיע, 2013


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
כאוכב אבו אל-היג'א

**כאוכב אבו אל-היג'א** (בערבית: **كوكب أبو الهيجاء**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, 3 קילומטרים צפונית-מערבית לכפר מנדא. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1984.

בכאוכב אל-היג'א יש גן פסלים, הכולל פסל המסמל את אחוות שלוש הדתות, בו על שלושה עמודים נמצאים סמלי היהדות (מגן דוד), הנצרות (צלב) והאסלאם (סהר).

השם הרשמי של הפסל הוא "פסל שלושת הדקלים" והפסלת היא אורנה לוצקי.

## היסטוריה
כאוכב אבו אל-היג'א נוסד לאחר קרב חיטין או לאחר מסע הצלב ה-3 על ידי חיילים מצבאו של צלאח א-דין. הכפר נקרא על שם היישוב הקדום כוכב (כאואכב), בצירוף שמו של אחד מגיבורי צבאו של צלאח א-דין, המצביא הכורדי חוסן אלבוכרי, שכינויו היה אל-היג'א. הוא התמנה על ידי צלאח א-דין למושל המרחב בין עכו לשפרעם ונהרג בקרבות במסגרת מסע הצלב ה-3 (1189-1192). אבו אל-היג'א נקבר בשולי הכפר. תושביו של הכפר נמנו עם חמולת אל-היג'א, כלומר היו ממוצא כורדי.

השם אבו אל-היג'א על שמו של השייח' אבו אל היג'א שהיה מלוחמיו של צלאח א-דין וקבור במקום. היג'א בערבית זו התקפת פתע. הוא היה עורך פשיטות פתע ביחידות קטנות על צבא הצלבנים. קברו נחשב כמקום קדוש ובית תפילה. מסביב לקבר יש בית קברות של תושבי הכפר.

עם הקמת המועצה האזורית משגב בשנת 1982, סופח אליה היישוב, אך לאחר זמן קצר הוצא מהמועצה האזורית והוקמה בו מועצה מקומית.

במשך כעשור, עד שנת 2024, ראש המועצה היה זאהר סאלח. ב-2024 זכה בבחירות המועמד נדאל חאג' מוחמד.

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט של המועצה המקומית כאוכב אבו אל היג'א
* 
* כאוכב אבו אל היג'א


קובץ:KaukabalHidzje031 (13).jpg|המסגד החדש בכפר
קובץ:KaukabalHidzje031 (5).jpg|מראה כללי
קובץ:PikiWiki Israel 15132 three religions brotherhood sculpture in kaukab ab.JPG|פסל אחוות שלוש הדתות בכאוכב אבו אל-היג'א
קובץ:PikiWiki Israel 15136 Tomb of Abu al - Hija.JPG|קבר שייח' אבו אל-היג'א


## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
כסייפה

**כסייפה** (ידועה גם כ**כוסייפה**, בערבית: **كسيفة**, תעתיק מדויק: **כסיפה**) היא מועצה מקומית בבקעת ערד בישראל, כ-10 ק"מ ממערב לערד. הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. כלל תושביה הם בדואים.

## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1982 עבור הבדואים שחיו באזור היישוב. הוא הוקם במסגרת בניית בסיס חיל האוויר נבטים, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים והעברת הבסיסים מסיני. הכינוי "כסייפה" לאזור הכפר הנוכחי מופיע כבר במסמכים של הממשל הצבאי על ערביי ישראל משנות ה-50 וה-60.

היישוב הוקם כחלק מהתוכנית להקמת שבעה יישובים ליישוב הבדואים באזור הנגב והם: רהט, חורה, ערערה בנגב, כסייפה, תל שבע, שגב שלום ולקייה.

בשנת 1988 צורף היישוב למועצה אזורית משוש, שהייתה המועצה האזורית הבדואית הראשונה. המועצה פורקה בשנת 1996 וכסייפה הפכה למועצה מקומית. החל משנת 2018 מכהן כראש המועצה עבד אל עזיז נסאסרה, שנבחר לאחר הדחתו של ראש המועצה הוותיק סאלם אבו רביעה.

## אוכלוסייה

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

ImageSize = width:500 height:220
PlotArea = left:70 right:40 top:20 bottom:20
TimeAxis = orientation:vertical
AlignBars = justify
Colors = 
 id:gray1 value:gray(0.9)
DateFormat = yyyy
Period = from:0 till:22000
ScaleMajor = unit:year increment:2000 start:0 gridcolor:gray1
PlotData =
 bar:1995 color:gray1 width:1
 from:0 till:4300 width:15 text:4300 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2005 color:gray1 width:1
 from:0 till:9900 width:15 text:9900 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2006 color:gray1 width:1
 from:0 till:10300 width:15 text:10300 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2010 color:gray1 width:1
 from:0 till:17406 width:15 text:17406 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2015 color:gray1 width:1
 from:0 till:19100 width:15 text:19100 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2019 color:gray1 width:1
 from:0 till:21866 width:15 text:21866 textcolor:red fontsize:8px


## תעסוקה וחינוך
רמת האבטלה במגזר הבדואי ככלל גבוהה מאוד אך לכסייפה יש מספר אופציות תעסוקתיות - תושביה יכולים להתפרנס מעבודה במפעלים ועסקים שונים ובאזורי תעשייה אשר נמצאים בנאות חובב, חורה, דימונה וערד. מעבר לכך ישנן אפשרויות תעסוקה במפעלי ים המלח, בתחום השירות בערד ובעין בוקק. תחנת הרכבת כסייפה צפויה להיפתח ביישוב, ותפתח אפשרויות תעסוקה בבאר שבע ובמרכז.

### השכלה ותנאים ביישוב
ישנם מספר בתי-ספר ביישוב, סניפים של קופות חולים ומתנ"סים.

### השתייכות מפלגתית
כסייפה הוא היישוב הערבי מוסלמי עם המספר הרב ביותר של חברי הליכוד, ויש בו מאות חברי מפלגה. בבחירות לראשות הליכוד ב-2012 בכסייפה השתתפו כ-220 מתפקדים. המפלגות היהודיות העבודה, קדימה והליכוד בעבר זכו לתמיכה ביישוב, אך זו הצטמצמה לאורך השנים. בבחירות לכנסת ה-19 שהתקיימו ב-22 בינואר 2013, זכתה מפלגת בל"ד בראשות ג'מאל זחאלקה לתמיכה ניכרת ביישוב. בבחירות 2021 מפלגת רע"מ זכתה לכ-66% מהקולות ביישוב, לעומת כ-22% עבור הרשימה המשותפת.


Flickr - Government Press Office (GPO) - A Bedouin Celebration.jpg|חאפלה בדואית, בתוך אוהל, ביישוב הבדואי "כסייפה", בשנת 1985
Welcome To Kuseifa.JPG|הכניסה לכסייפה
Al Noor Mosque, Kseifa.JPG|מסגד אל נור


## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה
* 
*
* מינהל מקרקעי ישראל. בדואים, רקע
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1982
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הדרום
קטגוריה:בקעת ערד
כפר ברא

[250px|thumb|[מסגד בכפר ברא, 2010]]
**כַּפְר בַּרַא** (בערבית: **كفر برا**) היא מועצה מקומית ערבית-מוסלמית במחוז המרכז בישראל, ושוכן בסמוך לגבולה הצפוני של כפר קאסם. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1963.

## היסטוריה
הכפר הוקם בתחילת המאה ה-20 על שרידיו של יישוב הישן מהמאה ה-16 בידי בני קראוות בני חסאן שבשומרון. בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ירדן לישראל ב-1949 הועבר הכפר לשליטת ישראל. ב-1965 התגוררו בכפר 420 תושבים ב-75 בתי אב.

בשנים 2008–2024 כיהן מחמוד עאסי כראש המועצה המקומית. בשנת 2024 החליף אותו עמאד עאסי.

## אוכלוסייה

## קישורים חיצוניים

*אתר האינטרנט הרשמי של מועצה מקומית כפר ברא
* 
* 	
*

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז המרכז
קטגוריה:המשולש
קטגוריה:השרון: מועצות מקומיות ואזוריות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-20
כסרא-סמיע

**כִּסְרַא-סֻמֵיעְ** (בערבית: **كسرى-سميع**) היא מועצה מקומית ערבית דרוזית במחוז הצפון בישראל. כ-95.6% מתושבי כסרא-סומיע (נכון לסוף 2022) הם דרוזים, כ-3.3% הם ערבים-נוצרים וכ-1.1% הם ערבים-מוסלמים.

כסרא וסמיע נוסדו תחילה ככפרים מבודדים במרחק של כ-10 ק"מ מהעיר עכו שב, מערבית לכפר פקיעין, על כביש 854. הר פלך הוא הנקודה הגבוהה ביותר בכפר.

ראש המועצה הנוכחי הוא יאסר ג'דבאן.

## היסטוריה

מספר חוקרים זיהו את הכפר סמיע עם כפר סִימׇעִי או כפראסימה (καππαρασιμά), שהיה בתחומה של העיר פטולמאיס (עכו). כפר זה מופיע בכתביו של הנזיר הנוצרי יוהנס מוסכוס מהמאה ה-7. עוד היו שזיהו את סמיע עם סומֶאיי או סָסַאִי הנזכרים בתלמוד בבלי, אם כי חוקרים אחרים זיהו את המקום התלמודי עם ח'רבת סעסע.

הכפרים כסרא (כת'רא) וסמיע מופיעים ברישום הקרקעות העותמאני (דפתר) בשנת 1596/7. על פי המפקד, בכסרא היו 66 תושבים ב-11 בתי אב, ובסמיע היו 254 תושבים ב-42 בתי אב. שני הכפרים התפרנסו בעיקר מגידול דבורים, עיזים ומבתי בד. 

בגלל המיסוי הכבד שהונהג בימי השלטון העות'מאני, כשליש מאדמות כסרא היה רשום על שמות של אנשים עם קשרים שלטוניים שדאגו לתשלום המס. מכיוון שהאזור הררי, חלקים נכבדים מהקרקעות סביב הכפר עובדו רק לעיתים או שימשו למרעה.

במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכסרא 250 תושבים, כולם דרוזים. בכפר סמיע נמנו 4 מוסלמים, 24 נוצרים ו-143 דרוזים.

במהלך מלחמת העצמאות היו הכפרים באזור שבשליטת צבא ההצלה, אולם נטייתם הייתה שלא לשתף פעולה עם צבא ההצלה בהתאם למדיניות הדרוזית שהותוותה מג'וליס, שהיה תחת השפעה ישראלית.

הכפרים עלו לתודעה הציבורית בינואר 1964 כאשר מגפת חצבת תקפה מאות ילדים בכסרא והביאה למותם של מספר תינוקות בכסרא וביאנוח, אשר בגלל מזג האוויר והעדר כבישי גישה לא הצליחו להגיע אליהם צוותים רפואיים. בעקבות זאת שלח משרד הבריאות ציוד חירום ורופאים והוחל בסלילת כביש גישה בסיוע חיילי יחידת המיעוטים. הכביש הסלול נקרא בידי התושבים "כביש החצבת", ובמקביל אליו הותקנו עמודי טלפון שחיברו את הכפר לראשונה לרשת הטלפון. בשנת 1971 נסתיימה סלילת כבישים פנימיים בתוך הכפרים, והחל תכנון של חיבור הכפרים לרשת החשמל הארצית. 

במשך שנים רבות התנהלו הכפרים ללא רשות מוניציפלית. משרד הפנים סירב להקים בכפרים מועצות מקומיות בגלל מיעוט התושבים. הצעה לכלול את הכפרים במועצה אזורית מעלה הגליל נדחתה על ידי התושבים כי לא רצו להיות מיעוט במועצה יהודית. בשנת 1968 הוקמה מועצה אזורית מרכז הגליל והכפרים כסרא וסמיע צורפו אליה. בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, וכסרא וסמיע היו יחד למועצה מקומית. 

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה מדינת ישראל ברישום הקרקעות וחלק נכבד מהקרקעות שאנשי כסרא טענו לבעלות עליהן נרשם כאדמות מדינה. בשנת 1975 יצאו תושבי הכפר בהמוניהם למנוע עיבוד האדמות על ידי יהודים. לטענת הדרוזים, מתוך 11,200 דונם של הכפר, 5,005 הוגדרו אדמות טרשים, 4,260 דונם הוגדרו אדמות נפקדים, ו-1,209 הוגדרו אדמות מדינה, כך שלתושבים נותרו רק 365 דונם. פניות התושבים הביאו להתערבות של ראש הממשלה יצחק רבין, ובעקבות זאת נרשמו כל האדמות המעובדות כאדמות הכפר, והבעלות על שאר האדמות נקבעה למשא ומתן עתידי.

## אוכלוסייה

## תיירות
המועצה המקומית כסרא סמיע מקיימת מדי שנה "פסטיבל ענף הזית" בחודש נובמבר.

## ראו גם
* פארק הסלעים של כסרא

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים בישראל
קטגוריה:הגליל העליון: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
כעביה-טבאש-חג'אג'רה

**כעביה-טבאש-חג'אג'רה** (בערבית: **كعبية، طباش،حجاجرة**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. 

ביישוב פועלים קופת חולים, מגרש כדורגל, מתנ"ס ושני מסגדים.

## אוכלוסייה
במועצה המקומית כעביה מתגוררת אוכלוסייה ערבית בדואית הכוללת בתוכה שלושה שבטים עיקריים: כעביה, טבאש וחג'אג'רה. 

במקום מספר שבטים הכוללים כמה וכמה משפחות: 
* שבט אלמאז, שבט סלאמנה, שבט אבו סויד, שבט טואהרה, שבט רשאידה, שבט עוזבי, שבט חויראת, שבט מטלק, שבט ברוק, שבט דאר עביד.
* שבט חג'אג'רה – כולם משפחה אחת.
* שבט טבאש בכפר טבאש – מורכב בעיקר ממשפחת טבאש וממשפחת סויטאת. בנוסף גרות בכפר כחמש משפחות יהודיות.

## חינוך
בכעביה שלושה בתי ספר: יסודי, חטיבת ביניים ותיכון בהנהלת רשת עמל.

קיבוץ הרדוף השכן יזם הקמת מגמת תיאטרון בבית הספר התיכוני שהיה בניהולו של ויפקי סלאמנה, המנהל הראשון של התיכון.. היוזם יעקב ארנן יחד עם חבריו פאיז סואעד מהכפר סוואעד חמירה השכן, והכמרית אילסה, מקימי "שער לאדם", ממשיכים לקדם את נושא השלום באזור זה ועם השכנים.

## ראשי המועצה
* רובי נגאר (ראש מועצה ממונה מטעם משרד הפנים)
* זידאן כעביה (נימר)
* יאסר טבאש
* זידאן כעביה (כהונה שנייה)
* ראפע חג'אג'רה
* יאסר טבאש (כהונה שנייה)

## ראו גם
* עין יבקע

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הבית ספרי של יסודי כעביה, בהנהלת אבו סויד ראג'ח

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:הגליל התחתון: יישובים
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
קטגוריה:שביל ישראל
כפר מנדא

ממוזער|שמאל|250px|כיכר בכפר מנדא, ברקע בתי היישוב
**כפר מנדא** (בערבית: **كفر مندا**) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל, בשוליה המערביים של בקעת בית נטופה, למרגלות הר עצמון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964.

## היסטוריה
במקום התקיים יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים בשם כפר מנדי, המוזכר במקורות מהתקופה הרומית והביזנטית. משנת 640, בעת הכיבוש הערבי, תושבי הכפר הם מוסלמים. לפי הגאוגרף האסלאמי הידוע יאקות אל-חמאווי שחי בתחילת המאה ה-13, המקומיים סיפרו שכפר מנדא הוא מדין, וכי בו מצויים קבר ציפורה, בת יתרו כהן מדין ואשת משה, וגם הבאר המוזכר כמקום המפגש של ציפורה ומשה. כמו כן, סופר שנפתלי ואשר קבורים שם.

בתקופת התלמוד פעלו בכפר מנדא, בין השאר, האמוראים רבי יששכר דכפר מנדי, שקברו זוהה בכפר, ורבי יוסי מדאה. לפי מסורות מהמאה ה-16, קבורים במקום גם התנאים רבן שמעון בן גמליאל הזקן ועקביא בן מהללאל. יהודים נוהגים לבקר בקברים אלו עד היום, אך התושבים סבורים שהקבר המזוהה עם יששכר דכפר מנדי שייך למצביא צלאח א-דין.

ב-18 ביולי 1948, במבצע דקל, שנערך במסגרת קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות, נכבשה כפר מנדא על ידי כוחות צה"ל.

בשנת 1970 נסללו 7 הקילומטרים הדרומיים של כביש 784 שחיברו את הכפר עם כביש 79.

בנובמבר 2020 הגישה פרקליטות המדינה כתבי אישום בשל פרשת שוחד בבחירות למועצה ב-2018.

חברת הנסיעות והתיירות נצרת מפעילה את התחבורה הציבורית ביישוב. קו התחבורה הפנימי (קו 8) פועל שבעה ימים בשבוע ואף ביום הכיפורים.

## כיום
ביישוב אחד עשר בתי ספר: שישה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכוניים ובית ספר של חינוך מיוחד. כמו כן, ישנם ביישוב בית הקשיש, מתנ"ס, משטרה קהילתית, סניף בנק וחמישה מסגדים. אחרי אירועי אוקטובר 2000 הכפר התפתח כלכלית והפך למרכז מסחרי לכפרים הקרובים והמושבים הסמוכים. 

על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה לשנת 2024, כפר מנדא נמצא במקום השלישי בישראל מבחינת מספר התלונות על מפגעי פסולת, שהוגשו למוקד המשרד להגנת הסביבה. הדבר נובע בעיקר בשל שריפות פסולת בלתי מורשות בגליל התחתון. 

## אוכלוסייה

תושבי היישוב מורכבים מכ-30 חמולות כמו זידאן - עיסאוי - טאהא - עאלם - עבד אלחלים - חוש - חושאן - שנאוי- מוראד -עבד אלחמיד -עזאם - קדח ועוד.

שיעור הריבוי הטבעי בכפר גבוה. בשנת 1948 גרו בו 1,250 תושבים, ואילו בשנת 2013 חיו בו כ-18,000 תושבים, שכולם מוסלמים.

מעטים מתושבי היישוב הם בעלי השכלה אקדמית ורובם עובדים במערכת החינוך, כמו למשל סופר ומחנך סוהיל עיסאוי.

## קברי צדיקים בכפר

* רבן גמליאל (זיהוי מתקופת הגאונים)
* עקביא בן מהללאל (זיהוי מהמאה ה-13)
* רבן שמעון בן גמליאל (זיהוי מסוף המאה ה-13)
* שמעון בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
* לוי בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
* יששכר דכפר מנדי (זיהוי מהמאה ה-16)
* רבי יהושע (זיהוי מהמאה ה-17)
* עשרה גאונים (זיהוי מהמאה ה-18)

## קישורים חיצוניים

* 
* כפר מנדא באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
* 

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|250px|כיכר בכפר מנדא

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
לקייה

250px|ממוזער|שמאל|הדגמת אריגה בפרויקט אריגת הנגב בלקייה
**לַקִיָּה** (בערבית: **اللقية**) היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. כלל תושביה הם בדואים-מוסלמים.

## היסטוריה
לקייה הוקמה למען הבדואים שחיו באזור צפון הנגב, כחלק ממערך של שבעה יישובים שכוללים בנוסף ללקייה את רהט, כסייפה, חורה, תל שבע, שגב שלום וערערה בנגב.

היישוב הוקם בשנת 1990 אף על פי שתוכנן לקום כבר ב-1974 לבדואים שהתגוררו אז באזור תל ערד.
בני השבטים החלו להתאגד במקום כבר בשנת 1985. בין השבטים המרכיבים את היישוב נמנים שבט אלסאנע (שהוא השבט הגדול ביותר בלקייה), אלאסד, אלבדור, אבו סעד, אבו עאיש ושבט אבו מחארב. כיום ישנם ביישוב כ-14,400 תושבים ועוד כ-4,500 תושבים בפזורה בקרבת היישוב. בתחילה השתייך היישוב למועצה אזורית בני שמעון. משנת 1991 השתייך (יחד עם חורה) למועצה אזורית שוקת, ובשנת 1996 הוכרז כמועצה מקומית. בשנת 1999 נערכו הבחירות הראשונות למועצה המקומית בהן זכה השייח אבראהים אבו מחארב, החל מאפריל 2024 ראש המועצה הוא שריף אלאסד.

בשנת 2019 העלה דו"ח מבקר המדינה כי הרשות המקומית בלקייה לא דואגת לתחזוקה מינימלית של התשתיות ואינה פועלת למניעת ונדליזם. בנוסף הרשות המקומית אינה פועלת כראוי לגביית תשלומי ארנונה ומים. מלבד זאת, הרשות המקומית משלמת 'פרוטקשן' גבוה מכספי הציבור. בשנת 2022 עלו חשדות נגד אחמד אלאסד, ראש המועצה דאז, בעבירות פוליגמיה ואלימות כלפי אשתו.

### ראשי המועצה
* 2000-2004 - איברהים אבו מחארב
* 2004-2008 - אחמד אלאסד
* 2008-2013 - ח'אלד אלסאנע
* 2012-2018 - סאלם אבו עאיש
* 2018-2024 - אחמד אלאסד קדנציה נוספת
* 2024 - שריף אלאסד ראש המועצה הנוכחי

## אוכלוסייה

רמת האבטלה גבוהה במגזר הבדואי באופן כללי, אם כי לקייה בולטת באחוז אבטלה גבוה אף ביחס לממוצע במגזר, כ-19% אחוז. אפשרויות התעסוקה כוללות מפעלים ועסקים שונים באזורי תעשייה אשר נמצאים בחורה, רהט ובבאר שבע.

בלקייה קיימת קבוצת כדורגל "הפועל בני לקייה" אשר משחקת בליגה א' נוער. בעבר התקיימה קבוצת בוגרים אשר שיחקה בליגות הנמוכות.

## נציגים בולטים בקהילה
* **[[אסמעיל אבו סעד]]** – פרופסור במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
* **[[אמל אלסאנע אלחג'וג']]** – מנהלת אג'יק - מכון הנגב, המרכז הערבי-יהודי לשוויון, העצמה ושיתוף, היא פעילה למען הזכויות האישה במגזר הבדואי מגיל 17.
* **פרופ' [[ג'יהאד אל-סאנע]]** – נחשב בין החלוצים בהייטק במגזר הערבי בכלל והבדואי בפרט, מרצה באוני' בן-גוריון בנגב וממקימי בית הספר למצוינות "עהד".
* **[[ג'מעה אזברגה]]** – חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת בל"ד והרשימה המשותפת.
* **דר' סלימאן אבו בדר** – מרצה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי, עבד בעבר בצוות הכלכלי של מדינות צפון אפריקה במשרדי הבנק העולמי.
* פרופ' סלמאן אלבדור – לשעבר פרופסור במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי, כיום משמש כראש המחלקה לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת הווארד בוורגינינה.

WikiAir IL-12-01 413.JPG|מבט מן האוויר, 2012
Bedouin bookmark.jpg|סימניה - עבודת רקמה בפרויקט "רקמת המדבר" בלקייה


## ראו גם
*ארמון החוריה

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 
* 
* 
* 
* רקמת המדבר

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:בקעת חטיל
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הדרום
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1990
מזרעה

**מַזְרַעָה** (בערבית: **المَزْرَعَة**, בתרגום חופשי: "החווה") הוא כפר ליד נהריה ומועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. בכפר ישנם שלושה בתי ספר, בי"ס יסודי ובי"ס חטיבת ביניים. כ-98.3% מתושבי הכפר מוסלמים, 1.5% נוצרים ו-0.1% יהודים ו-0.1% בהאים.

## היסטוריה
לאחר שהשיג שליטה בעכו, השתלט דאהר אל-עומר על מזרעה יחד עם הכפרים האחרים על החוף מצפון לעכו, הכריז על אדמותיהן כאדמות של השלטון (ג'יפתליק) ופיתח את הכפרים. לאחר הקמת אמת עכו נספחה מזרעה לאמה. האמה העוברת בתחומי מזרעה נקראת "**אמת סולימאן פאשה**". את הכפר חוצה נחל בית העמק, הנקרא בערבית "**ואדי מג'נונה**".

במזרעה שוכן הבית אשר שימש כבית קיץ את בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית, עת התגורר בו בשכירות בין השנים 1877–1879, לפני שעבר לאחוזתו באל-באהג'ה.

במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 תושבים ובסקר 1922 נמנו 218 נפשות. בימי המנדט הבריטי התגוררו בכפר כ-30 משפחות שהתפרנסו בדוחק מחקלאות ועבודה במחנות הצבא הבריטי. באוגוסט 1938 הוטל על הכפר, יחד עם הכפרים האחרים באזור, קנס קולקטיבי בעקבות התנקשות ביהודי באזור.

לאחר מלחמת העצמאות נותר כפר מזרעה ריק ברובו, והועברו אליו ערבים מכפרים אחרים במסגרת המדיניות לריכוז בני המיעוטים במספר כפרים. בין השאר הועברו אליו ערבים מבצה וערביי אום אל פרג', שהראשונים שבהם פונו למזרעה בפברואר 1949 והשאר הוכרזו כנפקדים ופונו מבן עמי למזרעה ב-14 בספטמבר 1953. כן פונו למזרעה תושבים מע'אבסייה בינואר 1950. התושבים התגוררו במקום בצריפונים ופחונים בציפייה לשוב לכפריהם המקוריים. בשנת 1959 עודדה המדינה את התושבים בעזרת הלוואות לבנות בתי אבן, ובנובמבר 1960 התקיים טקס של חנוכת הבתים.

הכפר מזרעה השתייך למועצה אזורית געתון, אחד משני כפרי מיעוטים במועצה, יחד עם שיח' דנון. בשנת 1955 אספו תושבי הכפר 728 לירות תרומה לקרן המגן. באוקטובר 1959 נחנך בכפר בית ספר. בשנת 1964 פעלה המועצה להקים בכפר מסגד. בשנת 1969 הוכנה תוכנית מתאר לכפר. בינואר 1972 נחנך כביש גישה לכפר. 

בסוף 2016 אושרה תוכנית לבניית 728 יחידות דיור בתמהיל מגוון על אדמות מדינה במזרעה.

## אוכלוסייה
בכפר יש רוב מוסלמי ומתגורר בו מיעוט נוצרי.

## גלריית תמונות

קובץ:Mosque of Mazra'a.jpg|המסגד בכפר מזרעה
File:Mazra'a5.jpg|אחת מקשתות אמת המים העוברת בכפר מזרעה. בעבר זו הייתה הכניסה הראשית לכפר
קובץ:The Aquaduct in Mazra'a.jpg|ממוזער|אמת המים בין כברי לעכו החוצה את מזרעה
קובץ:Mazra'a's castle.jpg|המבצר בכפר מזרעה. על פי רשות העתיקות זהו מבצר צלבני
קובץ:MazraihHouseRoses.jpg| בית הקיץ אשר שימש את בהאא אללה
קובץ:Mazra'a 2016.jpg|רחוב במזרעה


## ראו גם
* המרכז הבהאי העולמי

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המועצה המקומית מזרעה
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:אתרי עלייה לרגל (בהאים)
קטגוריה:הבהאים בישראל
מסעדה (יישוב)

**מַסְעַדֶה** (בערבית: **مسعدة**) היא מועצה מקומית ברמת הגולן שבמחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1982. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.

שם זה מגיע מן השורש הערבי **س ع د** (ס-ע-ד), במשמעות משותפת לעברית, בהוראת "סיוע", וגם "שמחה".

סמוך ממזרח ליישוב שוכנת שמורת הטבע "בריכת רם", הנקראת בפי המקומיים "בְּחֵ֫ירֶת מַסְעַדֶה". במרכזה אגם מים מתוקים טבעי, ממנו משקים גידולים באזור. אגן הבריכה ממוקם במוצא בקעת יעפורי, הקרויה על-שם קברו של נבי יעפורי, אחד מארבעת הקברים הקדושים לעדה הדרוזית. יער אודם שבשמורת יער אודם שוכן מדרום ליישוב.

מאז ההכרזה על מסעדה כמועצה מקומית נוהלה המועצה על ידי גוף ממונה שלא נבחר לתפקיד. לקראת הבחירות המקומיות של 2018 החליט שר הפנים לערוך לראשונה בחירות מקומיות ב-4 המועצות הדרוזיות בגולן על אף החשש מהחרמת הבחירות על ידי התושבים ששמרו ברובם על נאמנות לסוריה. לקראת הבחירות נרשמו במסעדה שלושה מתמודדים לראשות המועצה ו-4 רשימות למליאת המועצה שאמורה הייתה למנות 9 מושבים בעת היבחרה, אך סמוך לקיום הבחירות פרשו כל המועמדים והרשימות, הבחירות בוטלו, ובהתאם לחוק צפויה להתמנות במועצה ועדה ממונה.

בבחירות ב-2024
נערכו לראשונה בחירות למועצה. סלמאן בטחיש התמודד לראשות המועצה מול פהד ספדי, אנגאם אבו סעדה, זאהי בטחיש בסאם בטחיש וחמוד שקיר, סלמאן גבר על כל המועמדים לאחר שקיבל 45.09% מהקולות.

## היסטוריה
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר במסעדה ("אלמסעדה") בשנת 1870 וכתב כי זהו כפר קטן, "שיושבים בו דרוזים בבתים הבנויים בנייה גסה מאוד מאבני בזלת".

## גלריה

## קישורים חיצוניים

*
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים ברמת הגולן
קטגוריה:שביל הגולן
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
מנחמיה

**מְנַחֶמְיָה** הוא כפר יהודי בעמק הירדן. הוא ממוקם בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. היישוב נוסד ב-1901, והיה היישוב העברי הראשון בעמק הירדן. הוא הוקם כמושבה, בין השנים 1951–2005 היה מוכר כמועצה מקומית, וכיום מנוהל  בידי המועצה האזורית עמק המעיינות.

## ייסוד המושבה
ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות **מלחמיה**, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה, והמושבה העברית הראשונה שהוקמה בעמק הירדן 

בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה ל**מנחמיה** על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל.

בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה".

במנחמיה הוקם בית מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור מפעל נשר חיפה שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים.

## התנהלות כמועצה מקומית
היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם.

בראש המועצה עמד בני שליטא בין השנים 1956–1992. שליטא נבחר בפעם האחרונה בשנת 1989 אך כיהן כראש מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. מסיבה זו הורה שר הפנים בשנת 1992 על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד אהרון מונדרי. בשנת 1997 פיזר שר הפנים את המועצה בשנית, והפעם הוא מינה ועדה קרואה לניהול היישוב. גם לאחר מכן ידעו הבחירות במועצה עימותים חריפים שהגיע לתביעת לשון הרע בבית המשפט.

מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות.

## גידולים חקלאיים
במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים.

## ראו גם
* בית הרופא במנחמיה

## לקריאה נוספת
* עבר הדני, **מנחמיה בת שישים** [תרס"ב-תשכ"ב/ 1902- 1962], הוצאת יובל, תשכ"ג/ 1963.
* יואב רגב, **מנחמיה - מלחמיה**: מושבה בעמק הירדן, נתניה : אחיאסף, 2006.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מנחמיה באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מושבות
קטגוריה:יישובים שהוקמו בעלייה הראשונה
קטגוריה:מאורעות תר"פ
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות לשעבר
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1901
קטגוריה:מנחמיה
קטגוריה:הנצחת בריטים בישראל
קטגוריה:עמק הירדן
מעלה עירון

250px|ממוזער|שמאל|קיר תומך מעוטר בציורים בכפר מוסמוס
ממוזער|שמאל|250px|צומת הכניסה למושיירפה
**מַעֲלֵה עִירוֹן** (בערבית: **طلعة عارة, טַלְעַת עַארַה**) היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל.
מעלה עירון נוצרה כרשות מקומית משותפת עבור הכפרים מוּסמוּס, זלַפה, מוּשֵׁיירִפה, סאלם ובַיַאדַה, הנמצאים בנחל עירון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. למועצה החדשה היה שטח שיפוט של 3,048.5 דונם, ועם השנים שטחה הורחב כמעט פי שניים.

## היסטוריה
בשנת 1992 הוקמה המועצה האזורית נחל עירון שכללה גם את היישובים ברטעה, עין א-סהלה ומועאויה. התושבים הביעו התנגדותם למהלך ההקמה ובעקבותיו הוקמה ועדת חקירה בראשותו של יוסף גינת. לאחר שהתושבים הופיעו בפני הוועדה, המליצה זו לשר הפנים לפצל את המועצה האזורית לשתי מועצות מקומיות. בשנת 1996 הוקמו 2 רשויות:
* מועצה מקומית מעלה עירון
* מועצה מקומית בסמ"ה שבה נכללו היישובים ברטעה, עין א-סהלה ומועאויה.
משרדי המועצה מקומית מעלה עירון שכנו עד סוף שנת 2003 בעפולה. משנת 2004 עברו לכפר זלפה.

בסוף 2006 הפסיק מנכ"ל משרד הפנים את כהונתו של ראש המועצה ופיזר את מועצת הרשות עקב אי-אישור תקציב המועצה לשנת 2006 במועדו, כמתחייב מפקודת המועצות המקומיות. בעקבות זאת, באפריל 2007 מינה משרד הפנים ועדה קרואה. מאפריל 2007 ועד ספטמבר 2009 כיהן מיכאל אילוז בתפקיד יו"ר הוועדה הקרואה מאוקטובר 2009 ועד אוקטובר 2013 פרנקו גונן. ב-2015 פרסם משרד מבקר המדינה ביקורת על תפקוד הוועדה הקרואה במעלה עירון. הביקורת העלתה מחדלים חמורים בתהליכי קבלת ההחלטות ובהתקשרויות עם נותני שירותים. כמו כן, ממצאי הביקורת לימדו על התנהלותה הבזבזנית של הוועדה ועל הטבות כספיות שהוענקו לעומדים בראשה.

באוקטובר 2013 התקיימו בחירות לראשות המועצה ולחבריה. בסיבוב הבחירות השני לראשות המועצה נבחר מוסטפא אגבאריה. בבחירות 2018 נבחר מחמוד ג'בארין לראש המועצה. בבחירות 2024 נבחר מוחמד אגבאריה לראש המועצה.

## אוכלוסייה

## ראשי המועצה
* 1997–2001: מיכאל כהן בראש מועצה ממונה
* 2002–2006: מוחמד פאוזי גבארין בראש מועצה נבחרת
* 2007–2009: מיכאל אילוז בראש ועדה קרואה
* 2009–2013: פרנקו גונן בראש ועדה קרואה
* 2013–2018: מוסטפא אגבאריה כראש מועצה נבחרת
* 2018–2024: מחמוד ג'בארין
* 2024–הווה: מוחמד אגבאריה

## ספורט
בתחום המועצה פועלות שלוש קבוצות כדורגל: "בני מוסמוס", "בני מושיירפה ביאדה" ו"הפועל בני זלפה". ניסיון להקים קבוצה אחת מאוחדת של המועצה המקומית לא הצליח.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:המשולש
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז חיפה
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
קטגוריה:רמות מנשה: יישובים
משהד (מועצה מקומית)

**משהד** (בערבית: **مشهد**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1960.

## היסטוריה
העיר משהד הוקמה על חורבות העיר המקראית גת חפר, אשר על פי המוזכר בספר מלכים ב, י"ד, הייתה עירו של יונה הנביא. קבר יונה הנביא מצוי כיום במתחם מסגד א-נבּי יונַס. 

הכפר נזכר במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 בשם "משהד יוניס", ונכלל בנפת טבריה, סנג'ק צפת. בכפר נמנו 31 משקי בית ו-6 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו מס קבוע של 20% על תוצרת חקלאית, הכוללת חיטה ושעורה, עצי פרי, גינות ירק, מטעים וכן על עיזים ו/או כוורות; סך הכל 865 אקצ'ה. כל ההכנסות הלכו לווקף.

השם "משהד" נזכר גם בחיבור "שבילי דירושלים" המיוחס ליצחק חילו (המאה ה-14), אולם לפי מספר חוקרים מדובר בזיוף מהמאה ה-18.

זאב וילנאי כתב ב"מדריך הגליל", משנת 1954, כי קברו של הנביא יונה באתר ידוע מהמאה ה-4. בימי הביניים היו יהודים רבים מבקרים בו ומשתטחים על קברו. הנוסע רבי פתחיה מרגנסבורג בקר במקום בשנת 1180 וכתב על שומר הקבר: .

## מקור השם
קיימות מספר דעות לגבי מקור שמו של היישוב משהד:
# משהד מלשון שהיד (עברית=קדוש) ובו קברו את הלוחמים (השהידים) שנפלו בקרב קרני חיטין בין כוחות הצבא של סלאח א-דין לבין הצלבנים בשנת 1187.
# משהד מילה בערבית שפרושה סצנה או תצפית, ומנקודה זו צפה סלאח א-דין בקרב קרני חטין.
# הכפר נקרא "משהד", מהמילה "שהיד" – שמובנה קדוש – על שם קברו הקדוש של יונה. בקרבתו חורבה בשם חירבת א-זרע – מקומה של גת-חפר המקראית. במאה ה-16, הכפר נזכר בשם "משהד יוניס" במפקד האוכלוסין העות'מאני.

## אוכלוסייה

## קישורים חיצוניים

* אתר המועצה המקומית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:שביל ישראל
נחף

**נַחְף** (בערבית: **نحف**) היא מועצה מקומית בצפון ישראל, בבקעת בית כרם (בקעת שגור) סמוך ומצפון לכרמיאל בלב הגליל. במקום הייתה התיישבות בלתי רציפה החל מתקופת הברונזה. הכפר הנוכחי הוקם במאה ה-15 והוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1968. בשנת 1961 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת העיר כרמיאל.

## שם הכפר
מקור השם אינו חד-משמעי:
* "נחיף" בערבית, משמעותו: "רזה", "קטן"
* "לחף",  משמעותו: מדרון ההר. במשך הזמן נשתנה השם.
## היסטוריה
במהלך המרד הערבי הגדול יצאו מהכפר פעולות חבלה רבות ועל הכפר הוטלו מספר פעמים קנסות. בנובמבר 1937 הוטל על הכפר לממן הצבת ארבעה שוטרים, בגלל ניתוק קווי טלפון. בדצמבר 1937 נכנס כוח של הצבא הבריטי לכפר ותפס בו מספר בתים. באפריל 1938 פוצץ הצבא מספר בתים בכפר. בספטמבר ובאוקטובר 1938 הוטלו קנסות על הכפר בגלל פגיעה בתחבורה בכביש עכו–צפת. 

באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לנחף. בשנת 1962 התגוררו בנחף כ-1,800 תושבים והכפר התפתח במידה רבה. בכפר היה בית ספר יסודי עד כיתה ח' ומועדון נשים שבו למדו הנשים עברית ומלאכות שונות. לצד בקתות הטיט הישנות נבנו אז בתים חדשים מאבן. בניית מכון מים לכפר התעכבה בגלל שבעלי הקרקע סירבו למכור אותה לצורך הקמת בית השאיבה. 
באוגוסט 1968 הוקמה מועצה מקומית לכפר, בעת שמספר תושביו היה כ-3,000.

בין השנים 2018–2024 היה עבד אל-באסט קיס ראש המועצה המקומית. בשנת 2024 זכה בבחירות מוחמד זורי, ששימש לפני-כן כסגן ראש המועצה.

## ראו גם
* אשכול יישובי בית הכרם

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ספריית כפר נחף

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
*
סאג'ור

**סאג'ור** (בערבית: **ساجور**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, צפונית-מערבית לכפר ראמה. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1992. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.

היישוב קרוי שם עיר קדומה בשם "שזור" אשר ככל הנראה התקיימה באזור בתקופת המשנה, ובה חי התנא רבי שמעון שזורי, שהקבר המיוחס לו מצוי בתחומי היישוב. על שם העיר הקדומה, הוקם בסמוך לסאג'ור המושב שזור.

## היסטוריה
באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לסאג'ור.

## גאוגרפיה
במקום נמצאים מספר קברי צדיקים נוספים, ביניהם קברים המיוחסים לרבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול ולרבי שמעון בן אלעזר. לקבר של רבי ישמעאל מיוחסים סיפורי ניסים מתושבי המקום, שאף משתתפים בהילולה שלו, הנחגגת בכ"ה סיוון בכל שנה. בשנת 2012, ראש המועצה השתתף בחגיגות.


RABH טדי232.JPG|מצבת רבי ישמעאל כה"ג
רבי ישמעאל כהן גדול.JPG|קבר הרב ישמעאל
PikiWiki Israel 5762 Rabbi Shimon Shazuri.JPG|קבר רבי שמעון שזורי
משמר אזרחי סאגור.JPG|בית המשמר האזרחי בסאג'ור
Sajur extension, September 2023.jpg|הרחבה של סאג'ור, ספטמבר 2023


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* דו"ח על ממצאים ארכאולוגיים בסאג'ור 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
עילוט

**עילוט** (בערבית: **عيلوط**) היא מועצה מקומית מוסלמית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1991.
עילוט שוכנת במרכז הגליל התחתון, כ-4 קילומטרים צפונית-מערבית לנצרת.

ביישוב נמצאו חרסים, המעידים על התיישבות באתר החל מתקופת הברונזה הקדומה.
ישנם המזהים את המקום עם היישוב המקראי אילון והיישוב עיתלו (מקום מושבה של משמרת שְׂעֹרִים) מתקופת המשנה והתלמוד.

בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת נצרת.
בסקר הכפרים של הרשויות המנדטוריות מ-1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,130 תושבים.

לאחר מלחמת העצמאות התיישבו בכפר חלק מתושבי הכפר הערבי ספוריה, שגורשו מכפרם.

במרכז היישוב שוכן מסגד א-נבי עילוט, שבו, על-פי המסורת, מצוי קברו של לוט, אחיינו של אברהם.

בשנת 1992 הוקם ביישוב אצטדיון עילוט המשמש גם קבוצות כדורגל מיישובים סמוכים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
*
עין מאהל

**עֵין מַ֫אהֶל** (בערבית: **عين ماهل**) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל.  היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964. 

בשנת 1997 הועבר למקום תיכון טכנולוגי של רשת נעמת.

## היסטוריה
בראשית המאה ה-19 תואר עין מאהל ככפר רועים יותר מאשר פלאחים. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 נפשות, כולם מוסלמים. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1922 התגוררו בכפר 516 נפשות. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 109 בתים מיושבים ב-628 נפשות, כולם מוסלמים, למעט נוצרי אחד. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר כ-1,040 ושטחו נרשם כ-13,390 דונם, מתוכם 5,122 דונם של אדמה ציבורית.

ב-18 ביולי 1948, במבצע דקל, שנערך במסגרת קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות, נכבשה עין מאהל על ידי כוחות צה"ל.

## היחס למדינת ישראל
ב-2023 נחשף כי אתר הרשות המקומית מכריז כי המועצה נמצאת ב"פלסטין". בנוסף מייחסת המועצה למדינת ישראל כוונה של הפיכת הכפר ל"גטו" הנובעת ממדיניות גזענית ומציינת את שמותיהם של לוחמים ערבים שנלחמו בכוחות צה"ל בקרב אל סביה במלחמת השחרור וחברי כנופיות שנפלו במרד הערבי הגדול ב-1936. אתר המועצה מכנה את הקמת מדינת ישראל בשם "הנכבה" ואת העיר נוף הגליל "התנחלות קולניאליסטית".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*  חנוכת כביש בעין מאהל, '''1959''', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

## הערות שוליים

[ימין|ממוזער|500px|עין מאהל, כפי שנראה מ[הר תבור]]

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:עין מאהל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1838