open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ים שרידן

**ג'ים שרידן** (באנגלית: **Jim Sheridan**; נולד ב-6 בפברואר 1949) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אירי. מבין סרטיו הבולטים ביותר ניתן למנות את "כף רגלי השמאלית" (1989) ו"בשם האב" (1993).

## ראשית חייו
שרידן נולד וגדל בדבלין, אירלנד, ובין השנים 1969–1972 למד אנגלית והיסטוריה ביוניברסיטי קולג' דבלין. בשנים הבאות עסק בכתיבת מחזות בדבלין, יחד עם אחיו פיטר.

בשנת 1981 היגר לקנדה, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר בשכונת הלס קיצ'ן שבניו יורק, ארצות הברית. עד סוף שנות ה-80 היה המנהל האמנותי של המרכז לאמנות אירית באוניברסיטת ניו יורק.

## יצירה קולנועית
בשנת 1989 חזר לאירלנד, וביים את סרט הבכורה שלו – "כף רגלי השמאלית" – המבוסס על האוטוביוגרפיה של הצייר האירי כריסטי בראון. הסרט זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית מפתיעה; על אף התקציב הצנוע, אשר עמד על כ-730,000 דולר, גרף הסרט כ-14.7 מיליון דולר בסך הכול. בטקס פרסי אוסקר ה-62 זכו כוכבי הסרט דניאל דיי-לואיס וברנדה פריקר בפרסי השחקן הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה, בעוד שרידן עצמו היה מועמד לפרסי הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, והמפיק (נואל פירסון) היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.

בשנת 1990 ביים את ריצ'רד האריס וג'ון הרט בסרט "השדה". שנתיים לאחר מכן כתב את התסריט לסרטו של מייק ניואל "אל המערב הקסום".

בשנת 1993 יצא סרטו השלישי "בשם האב", גם הוא בכיכובו של דניאל דיי-לואיס. הסרט, אשר עוסק בפיצוץ פאב גילפורד, היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר – בהם פרסי הסרט, הבמאי והתסריט המעובד הטובים ביותר, אליהם היה מועמד שרידן. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין זכה הסרט בפרס דוב הזהב, המוענק לסרט הטוב ביותר בפסטיבל.

בשנת 1996 כתב והפיק את הסרט "בזכות האם", בכיכובה של הלן מירן. בשנה העוקבת ביים את דיי-לואיס בפעם השלישית, בסרט האירי "המתאגרף". בשנת 1999 הפיק את סרטה של אנג'ליקה יוסטון "אגנס בראון".

בשנת 2002 יצא סרטו הסמי-אוטוביוגרפי "באמריקה", אותו כתב יחד עם שתי בנותיו נעמי וקירסטן. הסרט מספר על קשייה של משפחת מהגרים אירים בניו יורק, ומבוסס חלקית על ניסיונו של שרידן עצמו בשנות ה-80. בטקס פרסי אוסקר ה-76 קיבלו שרידן ובנותיו מועמדות לפרס התסריט המקורי הטוב ביותר, ושני השחקנים הראשיים סמנתה מורטון ודג'ימון הונסו היו מועמדים לפרסי השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה.

בשנת 2005 ביים את הראפר קרטיס ג'קסון ("50 סנט") בסרט "תתעשר או תמות בדרך", המבוסס חלקית על חייו האישיים של ג'קסון שהפך מסוחר סמים לזמר מצליח. היה זה סרטו הראשון של שרידן אשר לא צולם כלל באירלנד. בשנת 2009 ביים את הסרט "אחים", בו משחקים ג'ייק ג'ילנהול, טובי מגווייר ונטלי פורטמן. בשנת 2011 ביים את המותחן "בית החלומות", ובשנת 2016 יצא סרטו "הכתובים הסודיים".

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דבלין: אישים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אירים
קטגוריה:במאי קולנוע אירים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1949
מישל הידלגו

שמאל|ממוזער|200px|הידלגו בשנת 2009
**מישל הידלגו** (בצרפתית: **Michel Hidalgo**; 22 במרץ 1933 – 26 במרץ 2020) היה כדורגלן ומאמן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר. היה המאמן של נבחרת צרפת בין השנים 1976–1984.

## ביוגרפיה
הידלגו נולד ב-22 במרץ 1933 ב-Leffrinckoucke, נורמנדי, שבצרפת. הוא נקרא על שמו של הכומר המקסיקני מיגל הידלגו וקוסטילה. כשהיה נער שיחק בקבוצה נורמנדי US, וזכה עימה באליפות המחוזית נורמנדי לנערים. הידלגו התחיל את הקריירה שלו בקבוצה לה האבר שם שיחק במשך כשתי עונות, לפני שעבר לסטאד ריימס. עם ריימס זכה בליגה הצרפתית ובגביע האלופות הצרפתי, והגיע עמה לגמר גביע אירופה לאלופות הראשון אי פעם. במשחק הגמר נגד ריאל מדריד כבש הידלגו שער, אך ריימס הפסידה בסיום 4–3. בשנת 1957 עבר הידלגו לשחק במונקו עמה זכה פעמיים בליגה ובגביע, ופעם אחת בגביע האלופות הצרפתי.

לאחר שפרש מקריירת משחק, פנה הידלגו לקריירת אימון. בשנת 1976 מונה למאמן בנבחרת צרפת. הידלגו הוביל את הנבחרת לחצי גמר מונדיאל 1982, בו הודחה לאחר שהפסידה לגרמניה בפנדלים, וזכה עימה ביורו 1984, לאחר ניצחון בגמר על ספרד. לאחר ניצחונו בגמר היורו, הוא העביר את המושכות להנרי מישל שנהיה למאמן, והוא קיבל את תפקיד המנהל הטכני של הנבחרת תפקיד אותו מילא עד שנת 1986.

הידלגו נפטר ב-26 במרץ 2020, במרסיי.

## תארים
### כשחקן
;ריימס
* אליפות צרפת: 1954/55
* גביע האלופות הצרפתי: 1955
;מונקו
* אליפות צרפת (2): 1960/61, 1962/63
* הגביע הצרפתי (2): 1959/60, 1962/63
* גביע האלופות הצרפתי: 1961

### כמאמן
;נבחרת צרפת
* יורו: 1984
;אישיים
* המאמן הצרפתי של השנה: 1982
* מאמן השנה של אירופה: 1984
* מאמן השנה של מגזין world soccer לשנת 1984

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:מאמני נבחרת צרפת בכדורגל
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלני לה האבר
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני סטאד ריימס
קטגוריה:מאמני מונדיאל 1978
קטגוריה:מאמני מונדיאל 1982
קטגוריה:מאמני יורו 1984
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2020
הדיוויזיה ה-87 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-87** (בגרמנית: **87. Infanterie-Division**) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד בוגיסלב פון שטודניץ. במהלך המערכה בפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק ממפקדת הכוחות בהרי אייפל במסגרת הארמייה החמישית, ובמהלך הקרב על בלגיה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה במהלך **מבצע מקרה אדום** כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה השישית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית, ואף נטלה חלק בקרב ביאליסטוק-מינסק, ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 ארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובמרץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, עימה לחמה בקרבות בלטביה, ובנובמבר אותה שנה היא הועברה תחת פיקוד הארמייה ה-18, עימה לחמה בכיס קורלנד עד סוף המלחמה.

## מפקדים
* בוגיסלב פון שטודניץ (26 באוגוסט 1939 – 17 בפברואר 1942)
* ולטר לוכט (17 בפברואר 1942 – 1 במרץ 1942)
* בוגיסלב פון שטודניץ (1 במרץ 1942 – 22 באוגוסט 1942)
* ורנר ריכטר (22 באוגוסט 1942 – 1 בפברואר 1943)
* ולטר הרטמן (1 בפברואר 1943 – 22 בנובמבר 1943)
* מאוריץ פרייהר פון שטראכוויץ (22 בנובמבר 1943 – אוגוסט 1944)
* גרהרד פיירבנד (אוגוסט 1944 – ספטמבר 1944)
* הלמוט ולטר (ספטמבר 1944 – 16 בינואר 1945)
* מאוריץ פרייהר פון שטראכוויץ (16 בינואר 1945 – 8 במאי 1945)

## קישורים חיצוניים

* הדיוויזיה ה-87 באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

87
קבוצת תדהר

250px|ממוזער|שמאל|הסמליל של קבוצת תדהר עד שנת 2022
**קבוצת תדהר בע"מ**, המוכרת בשם המקוצר "**תדהר**", היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייזום, הקמה, ושיווק פרויקטים למגורים, מסחר ותעשייה בישראל ומחוצה לה, ומחזיקה נכסים מניבים בישראל ומחוצה לה.

## היסטוריה
תדהר נוסדה בשנת 1993 על ידי המהנדס אריה בכר ושותפו גיל גבע. במקור היה שייך השם "תדהר" לחברת ביצוע קטנה שנקלעה לקשיים ואותה רכשו בכר וגבע ב-29 בנובמבר 1993. בשנת 2005 השניים מכרו חלק מהחזקותיהם בחברה לאיש העסקים האמריקאי מארק וייסמן והוא הצטרף כשותף שלישי בחברה.
לאחר הקמתה זכתה במכרז לבניית יחידות דיור בפרויקט גני אביב שבלוד, ובמסגרתו היא בנתה כ-1,606 יחידות דיור.
בשנת 2000 הופכת לחברת הבנייה הראשונה בישראל המוסמכת לתקן האיכות ISO9001,
בשנת 2005 הקימה את "אופירה", תאגיד להעסקת עובדים זרים בענף הבנייה.

הקבוצה מחזיקה במחצית הבעלות על מלון "ריץ קרלטון" בהרצליה. הזכויות שאפשרו את הקמת הפרויקט נרכשו על ידי תדהר ואיש העסקים עדי שטראוס ב-2006. במלון 115 חדרים ו–82 דירות נופש והוא נחנך ב–2013. ב-2009 רכשה החברה קרקע ביבנה, עליה הקימה 1,000 יחידות דיור אשר שווקו במבצע משותף עם ארגון חבר. אנשי הקבע וכוחות הביטחון זכו בהנחות ברכישת דירות בפרויקט. שיתוף פעולה נוסף עם "חבר" נעשה בשיווק פרויקט פסגות אפק בראש העין. הפרויקט הוקם בשותפות עם קבוצת CPM. בימים אלו (2023) מתבצעות העבודות להקמת מגדל ברחוב רוטשילד בתל אביב - בקומות התחתונות יוקם בית מלון של רשת six senses ובקומות העליונות יוקמו 72 יחידות דיור. ב-2014 נכנסה החברה לתחום הפינוי בינוי - החברה הרסה שלושה בניינים בשכונת מורשה ברמת השרון ובהמשך הקימה שני מגדלים ובהם 192 דירות. ב-2016 רכשה תדהר קרקע בהרצליה ועליה הקימה בתוך שלוש שנים, בשותפות עם החברות ישראל קנדה ואקרו נדל"ן את הקמפוס של מיקרוסופט ישראל ושל מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח. בניית הקמפוס הושלמה ב-2019. נכסים מניבים נוספים של החברה כוללים קומפלקס הייטק פארק ברעננה, פארק העסקים Cu ברמת החייל, מגדל רוגובין תדהר במתחם הבורסה ברמת גן ועוד. לחברה פעילות גם בחו"ל - בין היתר, ב–2003 הקימה תדהר, בשותפות עם אפריקה ישראל, קומפלקס של תשעה בנייני משרדים בהיקף של 80 אלף מ"ר בבלגרד, סרביה. הפרויקט מאכלס בנקים וחברות תוכנה, כמו גם את משרדי ענקית הקניונים הישראלית ביג מרכזי קניות, שלה כמה קניונים בעיר. ביולי 2019 רכשה אפריקה ישראל את חלקה של תדהר בפרויקט ב–66 מיליון יורו.

לפי מעקב עמותת קו לעובד, באתרי הבנייה של קבוצת תדהר נהרגו מאז 2018 ועד 9 בפברואר 2022 ארבעה בני אדם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

תדהר
קטגוריה:רעננה: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1993
מדף הקרח אבוט

**מדף הקרח אבוט** (באנגלית: **Abbot Ice Shelf**) הוא מדף קרח גדול, הגובל בחוף אייטס בין כף וייט לבין נקודת פפרוגנר שבאנטארקטיקה.

אורכו של מדף הקרח 400 קילומטרים ורוחבו 60 קילומטרים.

בקצה הצפוני של המחצית המערבית של מדף הקרח מצוי האי ת'רסטון. מספר איים גדולים נוספים מוקפים במלואם או בחלקם על ידי מדף הקרח: שרמן, קרפנטר, דסטין, ג'ונסון, מקנמרה, פרוול ודנדטלר.

שטחו של מדף הקרח 35,028 קמ"ר.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי מדף הקרח
מדף הקרח התגלה (נצפה מן האוויר) בטיסות שנערכו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בפברואר 1940.

חלקו המערבי של מדף הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.

מדף הקרח כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966.

### מקור השם
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

מדף הקרח נקרא על שמו של אדמירל הצי ג'יימס לוייד אבוט, הבן (James Lloyd Abbot, Jr), מפקד היחידה הימית של חיל התמיכה של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה בין פברואר 1967 ליוני 1969.

## קישורים חיצוניים
* מדף הקרח אבוט, באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מדף הקרח אבוט, באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

## הערות שוליים

אבוט
קטגוריה:ארצות הברית באנטארקטיקה
קרחון המפטון

**קרחון המפטון** (באנגלית: **Hampton Glacier**) הוא קרחון בחלק הצפון-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

הקרחון ממוקם בין הר האן והר ניקולאס.

הקרחון זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח, לאורך המדרונות המערביים של רכס דאגלס, ונשפך אל מפרץ שוקאלסקי.

אורכו של הקרחון 46 קילומטרים, ורוחבו 9 קילומטרים.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון צולם מהאוויר בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.

הקרחון מופה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.

### מקור השם

הקרחון נקרא על שמו של וילפרד אי. המפטון (Wilfred E. Hampton), שהיה נווט המטוס של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר צילמה מהאוויר (וגילתה) את הקרחון.

## לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency  1992, **[https://books.google.co.il/books?id=tZffAAAAMAAJ&pg=PA153&lpg=PA153&dq=%22Hampton+Glacier%22&source=bl&ots=OLHHbQg4Ru&sig=ACfU3U3RVwRTbEAzv3NYBIfCUDvm72u3Ng&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjjr43p3f7mAhUGa1AKHffFBD44ChDoATAAegQICBAB#v=onepage&q=%22Hampton%20Glacier%22&f=false Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica]**, P 153

## קישורים חיצוניים
* קרחון המפטון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* קרחון המפטון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* קרחון המפטון באתר נאס"א
* תצלום לוויין של אזור קרחון המפטון

## הערות שוליים

המפטון
פרויקט אמאד

**פרויקט אמאד** (בפרסית: **پروژه آماد**) הוא המיזם האיראני לייצור נשק גרעיני שהחל בשנת 1992 ובשנת 2003 השתנה, לטענת ישראל, לפרויקט ספאנד (S.P.N.D).  

## מטרת הפרויקט
מטרת הפרויקט לייצר חמש פצצות גרעיניות במשקל 10 קילוטון כל אחת ולהרכיב אותן על טילי שיהאב 3.

## יוזמי הפרויקט
הצמרת האיראנית המליצה להתחיל בפרויקט שאושר על ידי שר ההגנה, עלי שמח'אני, המועצה לטכנולוגיות מתקדמות, המועצה העליונה לביטחון לאומי, ונשיא איראן, חסן רוחאני. המלאכה הוטלה על המהנדס מוחסן פח'רי-זאדה ומהנדסים משניים שבהם דוקטור עבאסי-דוואני ראש הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת אימאם חוסיין שבטהראן ועמיתו מג'יד שהריארי מאוניברסיטת שהיד בהשתי, שנהרג (לפי פרסומים זרים) על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בהצמדת פצצה לרכב שבו ישבו שהריארי ודוואני, אך דוואני ניצל.

## מהלך הפרויקט
פרויקט אמאד עלה לשולחן הצמרת האיראנית כבר ב-1979 לאחר המהפכה האיראנית, אך המנהיג העליון, רוחאללה ח'ומייני, התנגד כיון שחשב שהרעיון אינו עולה בקנה אחד עם האסלאם. לאחר מותו החליטה איראן להתחיל בפיתוח של פרויקט אמאד ובייצור נשק גרעיני במסווה של מטרות אזרחיות. בשנת 1992 החליטה איראן להתחיל בפרויקט אמאד. בשנת 2003, לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק, חשפו מיליציות אופוזיציה את התוכנית. איראן הודיעה שהיא מפסיקה את תוכנית אמאד לנשק גרעיני צבאי ובמקומה הגיעה פרויקט ספאנד שאיראן הודיעה שהוא רק לצורך מחקר אבל מחשיפת הארכיון הגרעיני האיראני עולה כי פרויקט ספאנד מתחלק לשניים: החלק הראשון הוא למחקר ורפואה וכולי והשני ממשיך את פרויקט אמאד כמתכונתו. פרויקט ספאנד פועל עד היום.

## חשיפת הפרויקט

ב-30 באפריל 2018, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו חשף את פרויקט אמאד כדי לטעון שאיראן ממשיכה לקדם תוכנית לפיתוח נשק גרעיני. בהתבסס על 100,000 מסמכים שהוברחו על ידי המוסד מאיראן, הוא טען כי "המשימה של פרויקט אמאד הייתה לתכנן, לייצר ולבדוק חמישה ראשי נפץ, כל אחד עם עוצמה של עשרה קילוטון TNT לשילוב בטיל". שר החוץ של איראן מוחמד ג'וואד זריף צייץ שהראיות הן "חזרה על טענות ישנות" שכבר טופלו על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.

## המשא ומתן לעצירת הפרויקט
2015: איראן ומעצמות העולם חותמות על הסכם לעצירת הפרויקט הגרעיני

2017: המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים פורץ לארכיון הגרעין האיראני וגונב חצי טון חומר מודיעיני וחושף כי על אף ההסכם איראן המשיכה בפרויקט הגרעין. מיד לאחר חשיפת מידע זה, ארצות הברית פרשה מההסכם.

2020: איראן פורשת כמעט מכל סעיפי ההסכם לאחר חיסולו של מפקד כוח קודס קאסם סולימאני בידי ארצות הברית.

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית הגרעין של איראן
לאדה איז'בסק

**לאדה איז'בסק** היא חברה בת של יצרנית הרכבים AvtoVAZ שבסיסה בעיר איז'בסק, שברוסיה. זו הייתה בעבר חברה בת של איזמאש תחת המותג **IzhAvto** וייצרה גם אופנועים וגם מכוניות. החברה קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 2017 והיא מייצרת עבור אווטוואז את דגמי הלאדה השונים.

## היסטוריה
ממוזער| מטה IzhAvto
החברה החלה בייצור כלי רכב בשנת 1958, עם יצירת אב-טיפוס ארבע-גלגלי לשימוש כפרי, רכב האוגוניוק NAMI 048, שהשתמש בשלדת GAZ ו-, רכב זה לא יצא לייצור המוני.

מפעל הרכב איז'בסק הוקם בשנת 1965 עם יצרנית הרכב הצרפתית רנו כקבלן הראשי. החברה החלה ב-12 בדצמבר 1966 עם הרכבת עותקים של רכבי מוסקביץ' ודגמי 408. בסוף השנה הושלמו ייצורם של 300 יחידות, כאשר המספר הגיע ל-4,000 בדצמבר 1967. בדצמבר 1967 החליף Moskvitch 412 את ה-408 בפס הייצור, אליו הצטרף דגם 434 ב-1968 ולאחר מכן על ידי דגםAZLK -2138 ודגמי 2140, ו-Izh-2126 אודה שדמה לרכבי הMoskvitch AZLK-2141 Aleko, שהיה בעל עיצוב שונה של הנעה אחורית.

העיצוב החל לסטות ממקורות רכבי ה-AZLK החל משנת 1970, כאשר החברה שמרה על שני פנסים עגולים במקום לאמץ את המלבניות של מוסקוביץ'. בשנת 1971 עוצב מחדש ה-412IE שנבנה במפעלים באיז'בסק. לרכבי 412 שבנו באיז'בסק היה מוניטין של היותם באיכות טובה יותר מרכבי המוסקביץ'. בשנת 1973 החל ייצור דגם "Izh 2125".

ממוזער| IzhAvto בשנת 2010
בשנות התשעים הייצור ירד בגלל היעדר מימון ושיטות ניהול לא תקינות, ועד שנת 1999 ייצר המפעל פחות מ-10,000 כלי רכב בשנה. החברה הפכה לחברת בת עצמאית של יצרנית הנשק Izhmash בשנת 1996, כאשר הוקמה כחברה נפרדת בשם DAO "Izhmash-Avto". בסופו של דבר נרכש המפעל על ידי קבוצת SOK בשנת 2000. עד שנת 2003 ייצר המפעל 94,200 מכוניות כולל הז'יגולי ורכבי איז' אודה. מכונית הסדאן קיה ספקטרה הופקה עבור יצרנית הרכב הקוריאנית במסגרת הסכם שותפות משנת 2005. בשנת 2009, IzhAvto הגישה בקשה לפשיטת רגל.

מאז רכישתה על ידי AvtoVAZ בשנת 2010, ייצר המפעל דגמי ניסאן ולאדה, כולל לאדה גרנטה, ניסאן סנטרה וניסן טיידה. המפעל הוא גם אחד מאתרי הייצור של לאדה וסטה, שהושקה בשנת 2015. ההחלטה על ייצור הווסטה באיז'יבסק התקבלה על ידי מנכ"ל AvtoVAZ לשעבר, בו אנדרסון, בשל איכות התפישה הגבוהה יותר במפעל בהשוואה למפעל הראשי של הקבוצה בטוליאטי. המפעל בנה את המכונית ה-5 מיליון בדצמבר 2017.

## ייצור אופנועים
האופנוע הראשון של החברה היה IZh 1 משנת 1928, שתוכנן על ידי המהנדס הסובייטי פיוטר ולדימירוביץ' מוכארוב (1888 – 1934). בשנות השבעים והשמונים אופנועים אלה נמכרו בבריטניה תחת המותגים קוזאק ונבאל. החברה הייתה יצרנית האופנועים הסובייטים הגדולה ביותר.

ייצור אופנועי Izh הסתיים בשנת 2008.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני אופנועים
קטגוריה:אווטוואז
קטגוריה:לאדה
קטגוריה:איז'בסק
ז'יגולי (רכב)

**ז'יגולי** היה מותג של מכוניות, שיוצרו ברוסיה ובברית המועצות, על ידי AvtoVAZ בשנים 1970–2012 ובמשך מספר שנים במקומות אחרים בחו"ל. גרסאות הייצוא היו ממותגות בשם **[[לאדה]]**.

המכונית יוצרה גם באוקראינה ובמצרים, בה המכונית האחרונה מדגם זה נוצרה בשנת 2013.

המותג נקרא על שם הרי ז'יגולי על יד נהר וולגה, כדי להתאים לשם המפעל ('VAZ' הוא ראשי התיבות של "וולז'סקי אבטומובילני זאבוד" או "מפעל הרכב וולגה").

היו 7 דגמים של מותג זה: VAZ-2101, VAZ-2102, VAZ-2103, VAZ-2104, VAZ-2105, VAZ-2106, VAZ-2107, עם שינויים המסומנים על ידי ספרה נוספת. הדגם החדש ביותר מסדרה זו היה VAZ-2105 (1979-2010).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:מותגי רכב
קטגוריה:אווטוואז
לאדה ניבה

**לאדה 4×4**, שנקראה בעבר **לאדה ניבה**, היא רכב שטח, שפותח על ידי היצרן הרוסי (הסובייטי לשעבר) AvtoVAZ במיוחד לשוק הכפרי, אף על פי שמוכרים דגמים המיועדים לשימוש עירוני. זה היה רכב הייצור ההמוני הראשון בכביש והוא קודם לרכבי שטח קרוסאובר נוכחיים והיווה השראה לסוזוקי ויטארה.

בשנת 2018 אווטוואז חשפה גרסה מחודשת של הרכב שנקרא בפשטות "לאדה ארבע על ארבע".
## שם
לאדה 4×4 נקראה בעבר "לאדה ניבה". שינוי השם התרחש לאחר שהמותג "ניבה" הועבר לג'נרל מוטורס, אם כי AvtoVAZ שומרת על הזכויות על השם הקירילי המקביל, "Нива". הוא שווק גם כ**"לאדה ספורט"** באיסלנד, **לאדה טייגה** באוסטריה, **בוגנור דיווה** באורוגוואי, ו**לאדה קוזאק** בבריטניה. מאז 2014 הוא נמכר כ**לאדה 4×4** ברוסיה, שם שמתחיל גם להחליף את "ניבה" בשוקי הייצוא.

זה היה גם דגם ה-VAZ הראשון, שבנוסף לשם הייצוא הקלאסי של המותג ולהחלפת המנוע, הוצג גם שם יצוא של הדגם עצמו (Niva); בדגמים הקודמים (הז'יגולי) היו רק שם הייצוא של המותג, לאדה. כמו כן, הניבה הייתה דגם ה-VAZ היחיד שהשתמש באותו שם דגם הן לשוק המקומי והן לשוק הייצוא (VAZ-2121 Niva עבור המקומי, ו-Lada Niva 1600 לייצוא); לשאר הדגמים היו שמות ייצוא שונים מהשמות המשמשים בשוק המקומי (לדוגמה, ה-VAZ-2109 ספוטניק היה לאדה סמארה 1500 לייצוא, וה-VAZ-2105 ז'יגולי, סומן כ-Lada Riva 1300 מחוץ לברית המועצות).

## שברולט ניבה
ימין|ממוזער|שברולט ניבה
GM-AvtoVAZ, מיזם משותף בין AvtoVAZ לג'נרל מוטורס, מייצר את **[[שברולט ניבה]]** (שכונה בעבר VAZ-2123 ניבה בשוק המקומי). הוא כולל גוף מעודכן ומנוע בנזין 1.7 ליטר עם הזרקת דלק. אף על פי שהגוף והפנים הם חדשים, הוא עדיין מבוסס על מנוע VAZ-2121 הישן, התמסורת ורוב החלקים מכניים. יכולת השטח שלו היא מופתית בהשוואה לרכבי שטח רבים מסוגו, שתוכננו לשטח טונדרה קשה.
### ניבה קונספט
ממוזער|שברולט ניבה קונספט
באוגוסט 2014 בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה, חברת GM-AvtoVAZ הציגה את הדור הבא של ניבה. למכונית היה מנוע בעל הנעה ארבע גלגלית. תחילת הייצור היה צפוי להתחיל בשנת 2016, אך ל-GM לא היה עניין בדגם והוא מעולם לא הגיע לכדי ייצור סדרתי.

## לאדה 4x4 ויז'ן קונספט
ממוזער|לאדה 4x4 ויז'ן קונספט, Lada 4x4 Vision Concept
באוגוסט 2018 הציג AvtoVAZ את הרעיון של מכונית ניבה חדשה לחלוטין, ששמה היה "Lada 4x4 Vision Concept". תחילת הייצור הצפוי מתוכנן לשנת 2022.

## בעלים בולטים
הקונה הבולט של רכב הניבה במאי 2009 היה ראש הממשלה, ולדימיר פוטין. שהחזיק ברשותו רכב אופל ובחר להחליפו בדגם ניבה, כדי לתמוך ביצרני רכב מקומיים למרות המשבר הכלכלי שפקד את המדינה, בתקופת המשבר הכלכלי העולמי (2008).

שחקן הכדורגל הסרבי אלכסנדר קולארוב קיבל רישיון ללאדה 4×4 ניבה, כפרס על כך שכבש שער במשחק נבחרתו נגד קוסטה ריקה, במהלך מונדיאל 2018 ברוסיה.

הרכבים משמשים את משטרת הפדרציה הרוסית, בעיקר באזורי ספר.
## קישורים חיצוניים
* 

ממוזער|מיניבוס שקיבל תעודת סוג בשנת 2023.
* הדף הרשמי של לאדה ניבה באתר Lada.ru
* יבואנית לאדה בבריטניה ואירלנד
* אתר שברולט ניבה
* מדריכים טכניים של לאדה ניבה

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברוסיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בקזחסטן
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באוקראינה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במצרים
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ביוון
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באורוגוואי
קטגוריה:כלי רכב המורכבים באקוודור
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בירדן
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1977
קטגוריה:רכבי שטח קטנים
קטגוריה:רכבי שטח ופנאי גדולים
ניבה
מדף הקרח ג'ורג' השישי

**מדף הקרח ג'ורג' השישי** (באנגלית: **George VI Ice Shelf**) הוא מדף קרח נרחב, המכסה את מפרץ ג'ורג' השישי, המפריד בין האי אלכסנדר וארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.

מדף הקרח משתרע בין פתח רון (בקצה הדרומי של המפרץ), לבין האי ניזניק (הממוקם 56 קילומטרים דרומית לכניסה הצפונית של המפרץ, בין כף בראון וכף ג'רמי).

## היסטוריה
### מקור השם

שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

מדף הקרח, כמו גם מפרץ ג'ורג' השישי, נקראים על שמו של המלך ג'ורג' השישי.

## לקריאה נוספת

• J.Loynes, J.R.Potter, J.G.Paren, **[https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/0198014984900116 Current, temperature, and salinity beneath George VI Ice Shelf, Antarctica]**, Deep Sea Research Part A. Oceanographic Research Papers Volume 31, Issue 9, September 1984, Pages 1037-1055 

• Jenkins, A., and S. Jacobs (2008), **[https://agupubs.onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1029/2007JC004449 Circulation and melting beneath George VI Ice Shelf, Antarctica]**, JOURNAL OF GEOPHYSICAL RESEARCH, VOL. 113, C04013, doi:10.1029/2007JC004449, 2008 

• M.H. Talbot, **[https://www.igsoc.org/annals/11/igs_annals_vol11_year1988_pg161-164.pdf OCEANIC ENVIRONMENT OF GEORGE VI ICE SHELF, ANTARCTIC PENINSULA]**, Annals of Glaciology 11 1988

• **[https://www.dur.ac.uk/geography/research/research_projects/?mode=project&id=49 Millennial-Scale History of the George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula]**

• Bentley, M.J.; Hodgson, D.A. ; Sugden, D.E.; Roberts, S.J.; Smith, J.A.; Leng, M.J. ; Bryant, C. 2005, **[http://nora.nerc.ac.uk/id/eprint/1631/ Early Holocene retreat of the George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula]**,  Geology, 33 (3). 173-176. https://doi.org/10.1130/G21203.1

## קישורים חיצוניים

* מדף הקרח ג'ורג' השישי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מדף הקרח ג'ורג' השישי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

## הערות שוליים

ג'ורג' השישי
ג'ורג' השישי
ג'ורג' השישי
לאדה סמרה

ממוזער|רכב VAZ 2108 סמארה (3 דלתות), מכסה המנוע הקצר יותר והפגוש בגרסאות ישנות יותר.
ממוזער|דגם לאדה טרזן (VAZ 210934).
ממוזער|אחורי לאדה 2115
ה-**VAZ-2108**, המכונה **[[לאדה]] סמרה** בחלק גדול של מערב אירופה (שהוגדר רשמית כ"**לאדה ספוטניק"** ברוסיה), היה סדרת מכוניות משפחתיות קטנות שיוצרו על ידי יצרנית הרכב הסובייטית / רוסית AvtoVAZ תחת המותג לאדה, בשנים 1984–2013. שם הדגם סמרה שימש במקור רק לדגמי ייצוא, בברית המועצות אותו דגם נקרא ספוטניק ("מטייל עמית", "לוויין") עד 1991, אז נכנסה גרסת הסדאן של הסמרה לייצור, תוך שימוש בשם הייצוא. זה היה הרכב הראשון בעל הנעה קדמית למכונית בייצור סדרתי שנבנה בברית המועצות לאחר דגם LuAZ-969V. הסמרה שונתה והופצה מחדש במהלך שנות הייצור לפני שהייצור הופסק סופית בדצמבר 2013.
## ראו גם
* לאדה 110
## לקריאה נוספת
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* רכבי לאדה. ביקורות, תמונות, מידע 
* לאדה סמארה I, II פורום, עזרה, מידע 
* נתונים ותמונות בקטלוג AutoInf 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברוסיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באורוגוואי
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בפינלנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באוקראינה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בקזחסטן
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1984
קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:מכוניות משפחתיות
סמרה
מפעל מאלישב

**מפעל מאלישב** (באוקראינית: **Завод імені В.А. Малишева**), לשעבר **מפעל הקטרים של חרקוב**, הוא יצרן של ציוד כבד בבעלות המדינה בחרקוב, אוקראינה. המפעל נקרא על שם הפוליטיקאי הסובייטי ויאצ'סלב מאלישב  והוא חלק מתאגיד אוקראובורונפרום (UkrOboronProm) המהווה לחוד החנית בתעשיות הביטחוניות של אוקראינה.

המפעל מייצר מנועי דיזל, מכונות חקלאיות, מכונות כריית פחם, זיקוק סוכר וציוד לחוות רוח, אך ידוע בעיקר בייצור הטנקים הסובייטים, כולל סדרת הטנקים המהירים של BT, ה-T-34 המפורסם של מלחמת העולם השנייה וטנקי המלחמה הקרה T-64 ו-T-80, ויורשם האוקראיני המודרני, ה-T-84. המפעל קשור קשר הדוק עם לשכת העיצוב מורוזוב (KMDB), שמעצבת כלי רכב קרביים משוריינים צבאיים ולשכת העיצוב למנועים של חרקוב (KEDB), המעצבת  מנועים. במהלך שנת 1958 בנה המפעל את "ח'רקובצנקה", רכב שטח שהגיע לקוטב הדרומי בשנה שלאחר מכן.

בשיאו במהלך התקופה הסובייטית, העסיק המפעל 60,000 מתושבי 1.5 מיליון חרקוב. בתחילת 2015 עבדו במפעל 5,000 איש.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1895 כמפעל הקטרים של חרקוב (באוקראינית: Харківський паровозобудівний завод, ХПЗ). בשנת 1923 החלו בייצור טרקטורים מדגם קומונאר. בשנת 1928 המפעל שינה את שמו ל"קומינטרן" והוקמה לשכה לעיצוב טנקים.

בשנת 1936 המפעל הפך ל"מפעל מספר 183" ובשנת 1941 פונה המפעל לניז'ני טאגיל שבהרי אורל ומוזג יחד עם מפעל הטנקים של אורל, שקיבל את מספר 183. בשנת 1945 הוקם המפעל מחדש, הפעם בחרקוב ונקרא בשם מפעל הדיזל של חרקוב מספר 75.

בשנת 1957 שינה את שמו ל"מפעל מאלישב" (Завод імені В.А. Малишева). מאז התפרקות ברית המועצות זהו יצרן טנקי המערכה של אוקראינה ואחת מחברות התעשייה הביטחונית האוקראינית החשובות ביותר.
## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
קטגוריה:חרקיב
קטגוריה:חברות אוקראיניות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
אוקראובורונפרום

[ממוזער|371x371 פיקסלים|[מזכ"ל נאט"ו יינס סטולטנברג נפגש עם ראש "אוקרובורונפורם" רומן רומנוב, יולי 2017.]]
**אוקראובורונפרום** (באוקראינית: Укроборонпром) הוא שמו של קונצרן הכולל ארגונים רבים וחברות במגזרים שונים בתעשייה הביטחונית באוקראינה. הקונצרן כולל ארגונים הפועלים בפיתוח, ייצור, מכירה, תיקון, מודרניזציה ונטרול כלי נשק, ציוד צבאי ותחמושת מיוחדים ומשתף פעולה עם מדינות זרות.

לארגון תפקידים של תכנון אסטרטגי, אינטראקציה עם רשויות ציבוריות ותיאום עם חטיבות הייצור. גישה זו מאפשרת להנהלת הארגון להתמקד בהחלטות אסטרטגיות ובתוכניות ארוכות טווח של ענף הביטחון.

על פי דיווחים מרובים רמת השחיתות נותרה גבוהה מאוד גם בהשוואה לחלקים אחרים במגזר הביטחון האוקראיני. השחיתות המערכתית הגיעה לרמה כה גבוהה שהיא מערערת את מערכת היחסים של אוקראינה עם תומכיה החשובים ביותר.

התאגיד הוקם בשנת 2010 ומתחילה איגד יצרניות תעופה ורק"מים. בהמשך כלל גם יצרניות של מערכות הגנה אווירית, תקשורת רדיו, ציוד ימי צבאי ומספנות.

## חברות בת

## קישורים חיצוניים
*  
* אתר נוסף

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: צבא וביטחון
Un jour, un enfant

**Un jour, un enfant** (בעברית: **יום, ילד**) הוא אחד מארבעת השירים הזוכים בתחרות האירוויזיון של שנת 1969. הזמרת פרידה בוקארה שרה את השיר בצרפתית כנציגת צרפת. שלושת הזוכים האחרים היו "Vivo cantando" בביצוע סלומה נציגת ספרד, "Boom Bang-a-Bang" של לולו מהממלכה המאוחדת, והשיר נציג הולנד "De troubadour" בביצוע לני קור.

השיר היה ה-14 בסדר השירים בערב התחרות, אחרי סיב מאלמקוויסט מגרמניה עם השיר "Primaballerina", ולפני השיר "Desfolhada portuguesa" בביצוע סימונה דה אוליביירה נציגת פורטוגל. עם תום ההצבעה קיבל השיר 18 נקודות, ודורג במקום הראשון מתוך 16.

השיר הוא בלדה קלאסית, המתאר את פלאי העולם כפי שנראים בעיניו של ילד. בוקארה הקליטה את השיר בחמש שפות, צרפתית, אנגלית (בשם "Through the Eyes of a Child"), גרמנית ("Es schlägt ein Herz für dich"), ספרדית ("Un día, un niño"), ואיטלקית ("Canzone di un amore perduto").

## גרסאות כיסוי
* ב-1970 הקליטה אנייטה פלטסקוג, מלהקת אבבא, גרסת כיסוי של השיר בשוודית בשם "Sov gott, min lilla vän" עבור אלבום הסולו שלה "Som jag är".
* גרסה אינסטרומנטלית של השיר בביצוע פול מורייה ותזמורתו שימשה כנעימת הנושא של סדרת הדרמה "Lovingly Yours, Helen" ששודרה בטלוויזיה הפיליפינית ב-1981.

## קישורים חיצוניים

* Official Eurovision Song Contest site, history by year, 1969
* Detailed info & lyrics, The Diggiloo Thrush, "Un jour, un enfant".

קטגוריה:שירי 1969
קטגוריה:שירים שזכו באירוויזיון
קטגוריה:שירים בצרפתית
קטגוריה:שירי אירוויזיון 1969
קטגוריה:שירי צרפת באירוויזיון
קסנוסמילוס

[ממוזער|שלד של קסנוסמילוס לצד שלד [גליפטודון.]]
**קסנוסמילוס** (שם מדעי: *Xenosmilus*; מילולית: "אזמל מוזר") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים, שחי באמריקה הצפונית בתחילת הפליסטוקן שמלפני 1.8–0.3 מיליון שנה. הסוג כלל מין אחד - *Xenosmilus hodsonae*, אשר היווה את אחד מגדולי החתולים בתקופתו.

סוג זה ידוע משני פרטים מאובנים שהתגלו ב-1983 (או ב-1981) בגיינסוויל, פלורידה. תחילה הוא נחשב לסוג של סמילודון, אך ב-1994 הוחלט שמדובר בסוג נפרד, אשר תואר לראשונה בשנת 2000.
## מאפיינים
חתול נכחד זה הגיע לאורך 1.7-1.8 מטר ולמשקל 230 עד 400 קילוגרם, דומה מאוד לסמילודון. הוא נחשב לסוג פרימיטיבי יותר מהסמילודון, כיוון שהניבים שלו בלטו מפיו, אך היו קטנים בהרבה מהניבים של הסמילודון. אף על פי כן היה בעל מבנה גוף שרירי ורגליים קצרות יחסית, אשר התאימו לקבוצתו של הסמילודון ולא של מינים מוקדמים ובעלי רגליים קצרות יותר כמו הדינופליס וההומותריום. כיום משייכים אותו לשבט הטקסונומי Homotherini.

הקסנוסמילוס התגלה לצד מאובנים רבים של עצמות פקאריים, וככל הנראה הוא היה הצייד העיקרי שלהם באזור חיותו. הוא השתמש בניביו הגדולות כדי לדקור את הטרף, אך בשיניים החותכות כדי לשסע אותו, דבר נדיר אצל השנחרבים שהיו בעלי יכולת נשיכה חלשה אך מדויקת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שנחרבים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:טורפים שחיו בפלייסטוקן
קבוצת גא"ז

[ממוזער|[גא"ז (יצרנית רכב)|מפעל הרכבים של גורקי.]]
ממוזער| מפעל האוטובוסים של ליקינסקי.
[ממוזער| GAZelle NEXT, יוצא מ[גא"ז (יצרנית רכב)|מפעל הרכבים של גורקי.]]
[ממוזער| GAZelle NEXT ב[גרסת אמבולנס.]]
[ממוזער| [אורל (יצרנית רכב)|משאיות אוראל.]]
**קבוצת גא"ז** או **GAZ Group** היא קונצרן רכב רוסי, שבסיסו בניז'ני נובגורוד. הוא כולל 18 מתקני ייצור בשמונה אזורים ברוסיה וכן ארגוני מכירות ושירותים. קבוצת גא"ז היא היצרנית המובילה של כלי רכב מסחריים ברוסיה. קבוצת גא"ז מייצרת כלי רכב קלים מסחריים ובינוניים (GAZ), משאיות כבדות (UralAZ), אוטובוסים (PAZ, KAvZ, LiAZ), מכוניות, שלדת גלגלים (YAMZ ו-UMZ) וחלקי רכב. נתחי השוק של החברה: כ-50% מפלח כלי הרכב המסחרי הקל, 58% מכלל המשאיות הבינוניות, 42% מפלח המשאיות הכבדות וכ-65% מכלל האוטובוסים. קבוצת גא"ז היא חברת אחזקות, המאוחדת סביב יצרנית הרכב גא"ז, המאגדת מספר ענפי מכונות תעשייתיות, שהן בעיקר חברות-בת של גא"ז. קבוצת גא"ז הוקמה ב-28 בספטמבר 2006 והיא בבעלות מלאה של יצרנית הרכב גא"ז.

## היסטוריה
קבוצת גא"ז הוקמה בשנת 2005 כתוצאה מארגון מחדש של נכסי הייצור של רוספרומאבטו, שהייתה קיימת משנת 2001. באוגוסט 2006 הוקמה יוזמה נפרדת של חברת לתעשייה צבאית שנועדה להפריד מיצרנית הרכב את כל החברות שכסקו בייצור כלי רכב צבאיים ולהתמקד בשוק האזרחי.

בקיץ 2006 רכשה חברת "GAZ Group" את יצרנית המשאיות הקלות LDV Holdings (בירמינגהם) בבריטניה תמורת 40,670,000 דולר. באביב 2009 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, LDV Holdings הכריזה על פשיטת רגל ובתחילת מאי 2009 הסכימה חברת גא"ז למכור את חברת יצרנית הרכב המלזית ווסטסטאר.

בשנת 2008, קבוצת גא"ז הסכימה לרכוש 50% מחברת VM Motori האיטלקית. סגירת העסקה התאפשרה לאחר אישור רשות ההגבלים העסקיים באיטליה. קבוצת GAZ התקשרה גם בהסכם עם ג'נרל מוטורס ששלטה ב-50% מ-VM Motori על בסיס בעלות משותפת על החברה האיטלקית. באמצע שנת 2009 בוטלה העסקה בעקבות המשבר הכלכלי.

## בעלים והנהלה
קבוצת גא"ז היא חברת מניות משותפת מנוהלת על ידי הדירקטוריון שיושב הראש שלו, מר וולף, הוא הגורם הביצועי היחיד בקבוצת הניהול של גא"ז.

בעלי המניות הם:
* חברת "מכונות רוסיות" - 61.05% מהמניות;
* בעלי מניות מיעוט - 38.79%;
* ממשלת הפדרציה הרוסית - 0.16%.

## הרכב
### חטיבות
קבוצת גא"ז מחולקת לחמש חטיבות שהמבנה של כל אחת מהן הוא מפעלי ייצור וארגוני מכירות.
* חלקי רכב
** מפעל התבניות
** מפעל קאנאצקי לייצור לשלדות אוטובוסים.
* כלי רכב מסחריים
** מפעל הרכב גורקי (גא"ז) - החברה העיקרית, המהווה יותר ממחצית מהמחזור של כל קבוצת גא"ז. בשנת 2015 ייצרה 68,857 כלי רכב.
** מפעל המשאיות סרנסק
** מפעל המנועים אוליאנובסק
** מנועי ניז'ני נובגורוד
* חטיבת הכוח
** מפעל המנועים ירוסלבל
** מפעל ציוד דלק ירוסלבל
** מפעל ציוד דיזל ירוסלבל
* חטיבת האוטובוסים
** מפעל האוטובוסים של פבלובו - בשנת 2015 ייצר 5,872 אוטובוסים.
** KAvZ - ייצור בשנת 2015: 318 כלי רכב.
** מפעל האוטובוסים של ליקינסקי - ייצור בשנת 2015: 890 כלי רכב.
** מפעל האוטובוסים בגוליצין
* חטיבת המשאיות
** מפעל הרכב אוראל - ייצור בשנת 2015: 7,471 כלי רכב.

### חברות

## ראו גם

* יצרני כלי רכב

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוצר הבינלאומי GAZ
* אתר תאגיד GAZ Group

## הערות שוליים

*
קבוצת קובקה–נקסטהאש

**קבוצת קובקה–נקסטהאש** (באנגלית: **Team Qhubeka–NextHash**)
הייתה קבוצת אופני כביש מקצוענית דרום אפריקאית מסבב ה-UCI World Tour.

## פעילות
הקבוצה ידועה גם בזכות הפעילות החברתית שלה ברחבי אפריקה, היא עובדת עם חברת הצדקה Qhubeka  שנמצאת גם בדרום אפריקה ומשנת 2011 עד 2019, היה "Qhubeka" בשמה של הקבוצה.

## היסטוריה
הקבוצה החלה את דרכה ב-2008 כקבוצת קונטיננטל, היא כללה רק רוכבים מאפריקה ורוב הניצחונות הראשונים שלה בשנים הראשונות הגיעו משם. 

שמאל|ממוזער|סגל הקבוצה למרוץ ארבעת הימים של דנקרק, 2013
ב-2013 עלתה הקבוצה לדרג הפרו קונטיננטל ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מאפריקה בדרג הזה  הקבוצה השיגה באותה השנה את אחד הניצחונות הגדולים בהיסטוריה שלה, לאחר שג'רלד צ'יולק , רוכב הקבוצה, ניצח במונומנט מילאנו - סן רמו.  
ב-2014 זכתה בכרטיס לוואלטה אספנייה והשתתפה במרוץ, בגרנד טור הראשון של הקבוצה.

### ההופעה ההיסטורית בטור דה פראנס
ב-22 בספטמבר 2015 הודיעה חברת ASO (המארגנת של מרוץ הטור דה פראנס) על 22 הקבוצות שייתחרו בטור של השנה, וביניהן נמצאה גם קבוצת MTN–Qhubeka. הקבוצה שברה שיא והפכה לקבוצה האפריקאית הראשונה בטור, ולא זו בלבד אלא שבקטע שהתקיים בתאריך של יום מנדלה (קטע 14) ניצח רוכב הקבוצה הבריטי, סטיב קמינגס  את הקטע, סגל הקבוצה כלל גם שני רוכבים שחורים, מרהווי קודוס ודניאל טקלהיימנוט  מאריתריאה, עם ההופעה הזו, שניהם הפכו לשני הרוכבים השחורים הראשונים מאפריקה שמשתתפים בטור דה פראנס. באותו הטור הקבוצה עשתה היסטוריה נוספת, כאשר טקלהיימנוט הוביל את קטגוריית ההרים ולבש את חולצת ה"פולקה דוט" למשך ארבעה קטעים ובכך הפך לרוכב האפריקאי הראשון שעושה זאת. 

הקבוצה השיגה ניצחון נוסף בגרנד טור באותה השנה, כאשר כריסטיאן סבאראגלי  האיטלקי ניצח בספרינט סיום את הקטע ה-10 של הוואלטה אספנייה.

### עידן דיימנשן דאטה
ב-2016 הודיעה חברת טכנולוגיית המידע הדרום אפריקאית דיימנשן דאטה  שתהפוך לספונסר הקבוצה החדש לאחר עזיבתה של MTN. בעונה הזו עשתה הקבוצה עוד קפיצת מדרגה, כשעלתה לדרג ה-UCI World Tour, הדרג הבכיר בעולם. היא גם החתימה את מארק קוונדיש, שנחשב באותם ימים למאיץ הטוב בעולם. בנוסף לכך, הקבוצה החתימה גם את "הליד אאוט" שלו, מארק רנשו . קוונדיש ניצח בטור דה פראנס של 2016 לא פחות מחמישה קטעים והפך את הקבוצה לאחת מהדומיננטיות באותו הטור.

[שמאל|ממוזער|רוכב הקבוצה, [מארק קוונדיש, בטור דה פראנס 2017]]

ב-2017 השיגה הקבוצה את הניצחון הראשון שלה בג'ירו ד'איטליה, כשעומאר פראיילה  ניצח את הקטע ה-11. 

חברת דיימנשן דאטה נרכשה על ידי חברת NTT ב-2020 ושם הקבוצה שונה ל-NTT Pro Cycling (ראשי תיבות של: "Nippon Telegraph and Telephone").

### קובקה–אסוס (2021-)
NTT החליטו לא להמשיך לשמש כספונסרים של הקבוצה בתום עונת 2020 ועתיד הקבוצה היה בסכנה ממשית לקראת סגירתה, אך בסופו של דבר מצאה הקבוצה פתרון ביחד עם חברת אסוס, השם החדש מעונת 2021 יהיה "קבוצת קובקה–אסוס", כשהקבוצה החזירה את ארגון הצדקה "קובקה" לשמה הראשי. הקבוצה תשמור על רישיון הוורלד טור שלה ותהיה עם תקציב קטן של 8 מיליון יורו, אך איבדה לא פחות מ-14 רוכבים לקבוצות השונות ואת המנהל המקצועי שלה ביארנה ריס, כשההחתמות הבולטות שעשתה הן פאביו ארו, סרחיו הנאו, וסיימון קלארק.

לפני תחילת טור דה פראנס 2021, חתמה הקבוצה עם קבוצת נקסטהאש לחמש שנים.

## סגל הקבוצה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות אופניים
קטגוריה:דרום אפריקה: ספורט
הר האן

**הר האן** (באנגלית: **Mount Hahn**) הוא הר הממוקם לחוף מפרץ שוקאלסקי, בצפון מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

גובהו של ההר 1,100 מטרים מעל פני הים.

ההר ממוקם בין קרחון וולטר וקרחון המפטון.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.

הקרחון מופה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

ההר נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר ג'רלד ל. האן (Gerald L. Hahn) מצי ארצות הברית, טייס מטוס לוקהיד LC-130 במהלך מבצע קפיצה לגובה בשנים 1975 ו-1976.

## קישורים חיצוניים
* הר האן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר האן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

## הערות שוליים

האן
קטגוריה:ארצות הברית באנטארקטיקה
מספנת מיקולאייב

ממוזער|מספנת מיקולאייב.
**מספנת מיקולאייב** (באוקראינית: **Миколаївський суднобудівний завод**) היא מספנה מרכזית בבעלות המדינה באמצעות תאגיד אוקראובורונפרום וממוקמת במיקולאייב שבאוקראינה. המספנה מכונה בדרך כלל **המספנה הצפונית של מיקולאייב**. עד 2017 היה ידוע כ**מספנה על שם הקומונארדים של באקו 61**.

## היסטוריה
בשנת 1788, האזור היה חלק מהאימפריה הרוסית כאשר **האדמירליות ניקולאייב** על גדות הנהר אינגול הייתה במרחק כ-89 קילומטרים מהים השחור. בשנה שלאחר מכן הושקה הפריגטה הראשונה עם 44 תותחים, *ניקולאי הקדוש* שמה. בשנים 1827–1829 נסגרה אדמירליות חרסון השכנה והתמזגה עם זו שבניקולייב (מיקולאייב).

בשנת 1851 הורה המדינאי האדמירל מיכאיל לזארב לשפץ את המספנה. בשנת 1910 הממשלה החליטה להפסיק לבנות ספינות קרב ולסגור את המספנה, אך היא נפתחה מחדש בשנה שלאחר מכן כ**תאגיד בניית הספינות הרוסית** בבעלות **צרפתית** (ונקרא בשם Russud,).

בשנים 1911–1914 נבנו בגדה השמאלית של נהר אינגול שני דרגשי בנייה עם מסלולי החלקה, בית מלאכה להרכבה וריתוך, מספר מבנים ורציף הולם והיא שירתה את הצי הרוסי הקיסרי.

בתחילת העידן הסובייטי, שונה שם המספנה ל"חצר אנדרה מרטי (צפון)". בשנת 1931 נקראה בשם המספנה על שם 61 קומונארדים. מכאן ואילך המספנה ייצרה סירות טורפדו, משחתות, סיירות קלות, צוללות; ספינות אספקה ימיות, כולל ספינות הצלה למטרות שונות המצוידות במערכות הפעלה במים עמוקים והייתה לאחת המספנות הגדולות במדינה.

המספנה נקראה מספנה מספר 200 (על שם 61 קומונארדים) ב-30 בדצמבר 1936, ושמה שונה למספנה מספר 445 כשנפתחה מחדש לאחר תום מלחמת העולם השנייה ושימשה לייצור כלי שיט עבור הצי הסובייטי.

מאז התפרקות ברית המועצות משמשת את הצי האוקראיני בשיפוץ אוניות וייצור ספינות קרב.

## ספינות
### סיירות
* סיירות קרב מסדרת קרונשטדט : 1 (יחד עם מספנת האדמירליות)
* סיירת קארה: 7
* סיירת סלאבה: 4

### משחתות
* משחתת סקורי: 18

### צוללות
* צוללת כיתת שצ'וקה

### אוניות מערכה
* הקיסר אלכסנדר השלישי
* אימפרטריצה מריה
* הקיסר ניקולאי הראשון
* אימפרטריצה יקטרינה הגדולה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
קטגוריה:חברות אוקראיניות
קטגוריה:מספנות
קטגוריה:מיקולאייב
וולגה סייבר

שמאל|ממוזער| וולגה סייבר בשטח מפעל LiAZ.
ממוזער|מראה אחורי.
**וולגה סייבר** (ברוסית: **Волга Сайбер**) היא מכונית סדאן בעלת ארבע דלתות, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הרוסית GAZ. הרכב הוצג בסלון הרכב הבינלאומי במוסקבה בשנת 2007 ושווק בשנים 2008–2010.

הרכב יוצר תחת רישיון מקרייזלר והשתמש בפלטפורמה מהדור השני של רכבי קרייזלר סברינג / דודג' סטראטוס. הסייבר הוצג עם תחילת המשבר הכלכלי העולמי של 2008, ואף על פי שתוכנן לייצור שנתי של 40,000 כלי רכב, המכירות לא עמדו בציפיות ו-9,000 יחידות יוצרו עד להפסקת הייצור לאחר שנת 2010.

## קישורים חיצוניים

* קהילת בעלי וולגה סייבר 
* גלריית תמונות של ה-GAZ Siber

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברוסיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים במקסיקו
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-2008
קטגוריה:כלי רכב גא"ז
קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:מכוניות סדאן
תאגיד הרכב האוקראיני

**תאגיד הרכב האוקראיני** (באוקראינית: **Українська Автомобільна Корпорація**; בראשי תיבות: **УкрАВТО** וידוע כ-**UkrAVTO**) היא יצרנית רכב אוקראינית, הנחשבת ליצרן הרכב הגדול באוקראינה.

## היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1969 כ"מחלקת התחזוקה לרכבים ומנועים" - כחלק מארגון מחדש של ייצור מכוניות, חלקי חילוף, מכירות ותחזוקה באוקראינה הסובייטית.

לאחר קבלת העצמאות האוקראינית, התאגיד, שהיה בבעלות ממשלתית הופרט, באופן מלא בשנת 1995.

בשנת 2002, היא השתלטה על יצרנית הרכב האוקראינית AvtoZAZ, לאחר פשיטת הרגל של דייהו מוטורס. חטיבת ה-ZAZ הממוזגת שהתקבלה היא חברת הבת הגדולה ביותר של UkrAVTO.

בשנת 2005, היא השתלטה על חברת הבת הפולנית של דייהו, פבריקה סמוחודוב אוסובוביץ' (FSO) שסיפקה לה חלקי רכב.

UkrAVTO מחזיקה בבעלות על הרשת הגדולה ביותר של ייצור והרכבת מתקנים, תחנות שירות וסוכנויות רכב באוקראינה. כיום היא מייצרת מכוניות לג'נרל מוטורס (במיוחד דגמים שתוכננו במקור כדייהו) ומרכיבה מכוניות לדאצ'יה. Ukravto ייצרה בעבר מכוניות מדגמי סלאבוטה וטאבריה נובה - קווי ייצור שהיא קיבלה בירושה מהעידן הסובייטי.

כמו כן, היא משמשת כמפיצה אוקראינית וכארגון שירות מורשה עבור מספר יצרני מכוניות, חלקי רכב ואביזרים זרים, כולל דיימלר קרייזלר, ג'נרל מוטורס, טויוטה, ניסאן, דאצ'יה, דונגפנג מוטורס הסינית וטאטא מוטורס ההודית.

מאז 1983, Ukravto מנוהלת על ידי טריאל וסאדזה, שכעת הוא גם בעל השליטה בתאגיד, כמו גם של החברה כולה.

## קישורים חיצוניים
*  

קטגוריה:יצרני רכב אוקראיניים
גא"זאל

**גא"זאל** (ברוסית: **ГАЗе́ль**, באנגלית: **GAZelle**) היא סדרת כלי רכב מסחריים קלים: טנדרים, טנדרים ומיניבוסים תוצרת יצרן הרכב הרוסי GAZ. 
הדגם יוצר בשנים 1994-2010 במפעל בניז'ני נובגורוד.

בזמן התפרקות ברית המועצות וההתפתחות מהירה בהמשך של כלכלת השוק התברר עד מהרה כי תעשיית הרכב הרוסית לא ייצרה כלל דגמי מסחרית דומים לפורד טרנזיט או פולקסווגן סוג 2.
בתגובה להזדמנות השוק הזו, GAZ פיתחה במהירות טנדר משלה בשם גא"זאל, אשר יחד עם גרסתו הקלה יותר סובול מהווה כיום את מרבית שוק רכבי הוואן והמשאיות הרוסיות ובעל עמדות חזקות בשוק הרכבים של חבר המדינות. הרכב מדורג כאחד המוצרים הפופולריים והמוצלחים ביותר של GAZ. בשנת 1999 החלה חברת GAZ בייצור גרסאות 4x4 של גא"זאל.

עד 2005 נבנה הרכב המיליון של דגם זה. מלבד חבר המדינות ומרכז ומזרח אירופה, הרכב מיוצא לשווקים באסיה ובאפריקה, כולל מרוקו והפיליפינים.

בשנים 2010 – 2011 עברה משפחת הגא"זאל שדרוג רציני. הדגם המשודרג שונה לגא"זאל ביזנס. השינויים השפיעו על 20 יחידות ומערכות רכב עיקריות, כולל היגוי, בלמים, תיבת הילוכים, מערכת קירור, תיבת הילוכים ופנים.

בשנת 2013 חברת GAZ החלה בייצור סדרתי של הרכב המסחרי הקל גא"זאל נקסט מהדור החדש הכולל משאיות, ואן, מיניבוס וגרסאות אחרות בגדלים שונים.

## גלריה

קובץ:Integrated Safety and Security Exhibition 2013 (502-4).jpg|גרסת אמבולנס
קובץ:GAZel 2705 school bus.jpg|אוטובוס בית ספר של GAZelle 2705
קובץ:Gaz-Gazel-Taxi-322133-1.jpg|מיניבוס המשמש כמונית מדגם GAZ-322133
קובץ:Скорая помощь ГАЗ.JPG|אמבולנס בחרקוב
קובץ:Ambulance in Tomsk.jpg|אמבולנס בטומסק
קובץ:GAZ GAZelle in Prague, 2012.JPG|GAZelle בפראג
קובץ:Interpolitex 2013 (535-22).jpg|גא"ז סובול, הקצר יותר, בשירות המשטרה
קובץ:GAZelleBusiness.JPG|דגם GAZelle-Business
קובץ:Газель пожарная машина-сзади.jpg|ניידת כיבוי אש בסראטוב
קובץ:Interpolitex 2011 (404-39).jpg|רכב Sobol GAZ-27527
קובץ:Interpolitex 2011 (404-40).jpg|רכב-ואן מבוסס סובול
קובץ:Gazel Farmer dumper GAZ-330232.JPG|משאית זבל מדגם GAZ-330232


## קישורים חיצוניים

* הדף הרשמי 
* האתר הרשמי של המפעל בטורקיה
* מועדון בעלי מכוניות הגא"זאל 
## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברוסיה
קטגוריה:כלי רכב גא"ז
קטגוריה:מיניבוסים
קטגוריה:טנדרים
קטגוריה:מכוניות מסחריות
ג'ים בוצ'ר

**ג'ים בוצ'ר** (נולד ב-26 באוקטובר 1971; באנגלית: **Jim Butcher**) הוא סופר פנטזיה אמריקאי. בוצ'ר זכה לפרסום והכרה עם פרסום "חזית סערה" בשנת 2000, ספרו הראשון בסדרה המצליחה בת 16 הספרים עד כה "תיקי דרזדן", העוקבת אחר הארי דרזדן, קוסם-בלש בשיקגו בת ימינו הנלחם עם יצורים לא טבעיים כגון ערפדים, אנשי זאב, קוסמים ועוד. בוצ'ר כתב בנוסף את סדרת "קודקס אלירה (2004-2009) וסדרת צריחי האפר (2015 ואילך).

## קריירה
בוצ'ר נולד באינדפנדנס, שבמיזורי, ב-1971. הוא הצעיר מבין שלושה ילדים, יש לו שתי אחיות גדולות. בזמן שהיה חולה כילד, אחיותיו של בוצ'ר הכירו לו את "שר הטבעות" ואת סדרת ספרי "הרפתקאותיו של האן סולו" כדי להעביר את הזמן, וכך הניעו את ההתעניינות שלו בפנטזיה ומדע בדיוני. בגיל 19 הוא השלים את הספר הראשון שלו אולם לא היה מרוצה מהתוצאה, ובהמשך כתב שני ספרים נוספים - גם הם לא לשביעות רצונו - אולם הניסיון של כתיבת שלושה ספרים, סייע לו לחזור ולשכתב את הראשון, וכך ליצור את דמותו של הארי דרזדן. אחרי מספר ניסיונות כושלים לכתוב ולפרסם את יצירותיו בתחום הפנטזיה, בוצ'ר כתב בגיל 25, את הגרסה הראשונה של "חזית סערה", בתור תרגיל בקורס לכתיבה יוצרת שהשתתף בו ב-1996. "חזית הסערה", עתיד היה להיות הספר הראשון בסדרה מתוכננת של 20 ספרים, העוקבים אחר דמותו של הארי דרזדן, קוסם-בלש שפועל בשיקגו בת ימינו.
במשך שנתיים בוצ'ר העביר את הטיוטה של "חזית הסערה" בין מוציאים לאור שונים ללא הצלחה ובמקביל המשיך לכתוב עוד שני ספרים בסדרה "ירח של שוטים" ו"רוח רעה". עד שהחליט להשתתף בכנסים ספרותיים כדי לנסות ליצור קשרים אישיים עם נציגים וסוכנים. לבסוף הצליח בוצ'ר באחד מכנסים אלו להיפגש פנים-אל-פנים עם ריסיה מיינהארט, סוכנת ספרות שגילתה את לורל המילטון ואחרים, אשר הסכימה לייצג אותו וכך התחילה את הקריירה שלו כסופר. מאז, בוצ'ר סיים את ההתקשרות שלו עם מיינהרט, והסוכנת הנוכחית שלו היא ג'ניפר ג'קסון. בוצ'ר כתב שלוש סדרות מתמשכות. תיקי דרזדן, בה הוא כתב 16 ספרים, ומתכנן לסיים אותה ב-20. קודקס אלירה, לה 6 ספרים סך הכל, ואת "צריחי האפר", אשר מתוכננת להיות טרילוגיה, בה פורסם רק ספר אחד - "כננת האווירונאוט" ב-2015. בנוסף הוא כותב סיפורים קצרים אשר הופיעו באנתולוגיות שונות, חלקם מתרחשים ביקום של "תיקי דרזדן".

## חיים אישיים
בוצ'ר התחתן עם הסופרת שאנון ק. בוצ'ר ולזוג נולד ילד בשם ג'יימס ג'וניור. ב-2013 בוצ'ר ושאנון התגרשו, ושנתיים מאוחר יותר בוצ'ר הציע נישואין לחברתו, קיטי קרל
. מאוחר יותר ב-2018, בוצ'ר וקרל התחתנו רשמית ועברו לגור באזור הרי הרוקי, קולרדו

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
גא"זאל נקסט

ממוזער| אב טיפוס מדגם GAZ-А21R32
ממוזער| אמבולנס GAZ-А21R22
ממוזער| גא"זאל נקסט משרת קו עירוני.
**גא"זאל נקסט** (באנגלית: **GAZelle NEXT**) הוא גרסה משופרת של רכב ה-GAZelle המקורי המהווה משפחת כלי רכב של טנדרים ומשאיות בינוניות המיוצרות על ידי ענקית הרכב הרוסית GAZ. הוא מיוצר לצד GAZelle המקורי הידוע כיום בשם GAZelle Business.

הדגם הזמין הראשון מצויד במנוע טורבו דיזל בן ארבעה צילינדרים מבית Cummings, בעל 129 כוחות סוס במהירות של 3600 סיבובים לדקה, עם צריכת דלק עירונית: 10,5 ליטר / 100 ק"מ. המנוע עומד בתקני הפליטה של Euro 4 ו-Euro 5. ב-10 באפריל 2013 החל ייצור סדרתי של GAZelle Next.

ב-24 במרץ אותה שנה, החל ייצור גרסת האוטובוסים, Gazelle NEXT Cityline. במאי 2014 קיבלה GAZ אישור סוג רכב יחיד באירופה, מה שאפשר לה למכור את הרכב גם למדינות האיחוד האירופי.

בספטמבר 2015, כללה תערוכת Comtrans במוסקבה גרסת ואן ומיניבוס של גא"זאל נקסט. מכירות הרכב התחילו באפריל 2016 והמיניבוס בנובמבר 2016.

## ראו גם
* GAZelle - המשאיות, הטנדרים והאוטובוסים הבינוניים המקוריים שנוצרו על ידי יצרנית הרכב הרוסית GAZ.

## קישורים חיצוניים

* הדף רשמי 
* מאפיינים באתר הרשמי של GAZ

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב גא"ז
קטגוריה:מיניבוסים
קטגוריה:טנדרים
קטגוריה:מכוניות מסחריות
שגרירות ארצות הברית בליסבון

[ממוזער|240px|שמאל|השגריר האמריקאי "Robert Sherman" ורעייתו הגב. "Kim Sawyer" בטקס לציון 239 שנה ל[יום העצמאות (ארצות הברית)|יום העצמאות  של ארצות הברית (צולם ב-3 ביולי 2015 בשגרירות ארצות הברית בליסבון)]]
[ממוזער|240px|שמאל|מבנה נציגות ארצות הברית בליסבון בתחילת [המאה ה-20]]
**שגרירות ארצות הברית בליסבון** (באנגלית: **Embassy of the United States, Lisbon**) היא שגרירות ארצות הברית בפורטוגל, בעיר הבירה ליסבון.

השגרירות ממוקמת בכתובת: Av. das Forças Armadas.

## היסטוריה
ב־21 בפברואר 1791 הקים הנשיא ג'ורג' וושינגטון יחסים דיפלומטיים רשמיים, וקולונל דייוויד האמפריס מונה למזכיר המדינה האמריקאי הראשון.

פורטוגל הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו בארצות הברית לאחר המהפכה האמריקאית. הקונסוליה האמריקאית הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות נמצאת בעיר פונטה דלגדה באי "סאו מיגל" (São Miguel) באיים האזוריים. התרומה לקשרים החזקים בין ארצות הברית לפורטוגל היא נוכחותן של קהילות פורטוגזית-אמריקאיות ניכרות ברחבי ארצות הברית.

ארצות הברית מקיימת שגרירות בפורטוגל מאז שנת 1944. לפני אותה תקופה תמכה מחלקת המדינה בחקיקה בפורטוגל, בפיקוח של שליח ולא על ידי שגריר.

ארצות הברית ופורטוגל משתפות פעולה באו"ם, בארגונים אזוריים שונים ובאופן דו צדדי למען שלום, שגשוג וביטחון. פורטוגל חברה באיחוד האירופי. פורטוגל הפכה לחברה בנאט"ו בשנת 1949. פורטוגל חברה פעילה בברית, ובשנת 2016 כוחותיה נפרסו לפעולות נאט"ו שונות.

### מבנה השגרירות
מבנה השגרירות עוצב על ידי משרד האדריכלים מסיאטל "באסטי נורטון מטלר אדריכלים", בפיקוחו של האדריכל "Bassetti Norton Metler" וממוקמת על אתר בראש הגבעה בשכונת "Sete Rios", הצופה צפונה לעבר הגן הזואולוגי ובית החולים דה סנטה מריה ("Hospital de Santa Maria" ).

האדריכל האמריקאי "באסטי נורטון מטלר" יצר תכנון של כמה ביתנים צמודים בגבהים משתנים, כאשר כל אחד מהם מתיישב על ידי גגות מורכבים עם רעפים אדומים. חלקו החיצוני של הבניין נושק לרשת הבטון המזוין התומכת בו, עם רווחים בין התומכים אשר ממולאים בכיכרות טיח לבן.

## התקפות טרור על השגרירות
ב-24 בנובמבר 1984 הותקפה השגרירות על ידי ארבעה רימוני יד, מה שהזיק למכוניות אך לא גרם לפציעות. ההתקפה בוצע על ידי טרוריסטים מרקסיסטים השייכים ל"קבוצת הכוחות העממיים 25 באפריל" (PF-25) , התוקפים קראו לשגרירות "איום אימפריאליסטי אמריקני על עצמאות פורטוגזית".

חודש שלאחר מכן נורו ארבעה פגזי מרגמה על ידי הקבוצה לעבר המתחם, ושוב רק גרמו נזק למכוניות.

ב־19 בפברואר 1986 התפוצצה פצצה במכוניתו של דיפלומט במחסום מתחם השגרירות. הפצצה התגלתה על ידי השומרים הפורטוגלים. הדיפלומט הצליח לברוח מרכבו שניות לפני התפוצצות הפצצה אשר השמידה את הרכב. התקפה זו יוחסה גם לארגון "PF-25".

## ראו גם
* יחסי ארצות הברית–פורטוגל

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:ליסבון: מבנים
ליסבון
אדינותריום

**אדינותריום** (שם מדעי: *Adinotherium*; משמעות השם: "לא דינותריום") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הטוקסודוניים, שחי באמריקה הדרומית במשך המיוקן שלפני 17.5–6.8 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורת איטוסאינגו  ותצורת סנטה קרוז בארגנטינה ובתצורת ריו פריאס  ותצורת צ'וצאל בצ'ילה. הם הוגדרו ב-1887 בידי הפלאונטולוג הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו  ובו נכללו מספר מינים.

יונק זה דמה במראהו לטוקסודון דמוי הקרנף, אך היה קטן בהרבה. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ולמשקל של 120 קילוגרם בממוצע. הגולגולת שלו הייתה רחבה עם שיניים טוחנות גדולות ובקצה העליון של הגולגולת הייתה קרן קטנה, שאולי שימשה להתנגחויות קטנות בין הזכרים על נקבות. המבנה שלו היה נמוך מאוד, דומה מעט לחזיר או פקארי והכתף הייתה באותו הגובה של הקרסול ושל קצה האגן. הוא היה אוכל צמחים רכים כמו עלים, פקעות ושורשים או צמחי מים אך הוא נאלץ להתפתח לחיים בערבות המיוקן.

## מינים
* *Adinotherium corriguenense*
* *Adinotherium ferum*
* *Adinotherium haplodontoides*
* *Adinotherium karaikense*
* *Adinotherium nitidum*
* *Adinotherium ovinum*
* *Adinotherium robustum*
* *Adinotherium splendidum*

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1887
קטגוריה:טוקסודוניים
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הדרומית
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באמריקה הדרומית
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פלורנטינו אמחינו
קטגוריה:ארגנטינה: מאובנים