זרע התאנה הקדושה

**זרע התאנה הקדושה** (בפרסית: ***دانه‌ی انجیر معابد***) הוא סרט מותחן פוליטי משנת 2024 בבימויו של מוחמד רוסולוף, שגם הפיק וכתב את התסריט. מככבים בו סוהילה גולסטאני, מיסאג זארה, מהסה רוסטאמי וסתרה מאלקי. עלילת הסרט עוקבת אחר שופט חוקר איראני והמתחים הגוברים בינו לבין בנות משפחתו, על רקע מחאות הנשים באיראן ב-2022.

הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-24 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77, שם זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים. בצרפת עלה הסרט לאקרנים ב-18 בספטמבר 2024, ובגרמניה ב-26 בדצמבר 2024. הוא הוקרן כסרט הפתיחה של פסטיבל חיפה ב-2 בינואר 2025.

לקראת הקרנת הסרט בפסטיבל קאן נידון הבמאי רוסולוף לשמונה שנות מאסר על ידי השלטונות האיראניים שדרשו ממנו לבטל את ההקרנה בפסטיבל. הוא הצליח להימלט מאיראן לגרמניה ולהשתתף בהקרנת הסרט.

הסרט הועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, ונבחר כנציגה של גרמניה לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-97.

## עלילה
אימאן, עורך דין איראני, ממונה לשופט חוקר בבית המשפט של המהפכה האסלאמית. הוא מגלה במהרה כי לא קיבל את התפקיד עקב כשרונותיו אלא מתוך ציפייה שייאשר גזרי דין מוות בקלות ומבלי לבחון את הראיות. המחאות באיראן מתגברות ואימאן נדרש שוב ושוב לאשר פסק דין מוות שאינו יכול לבחון. הדילמה המוסרית מערערת אותו, והוא מתאר את התלבטויותיו וצערו לאשתו, נג'מה.

כחלק מצעדי הזהירות הננקטים מחשש לנקמה עממית הוא נדרש להישאר בעילום שם, ולהיזהר מלעשות מעשים מנוגדים לשלטון או כאלו שעשויים לשמש כאמצעי ללחוץ עליו. מסיבה זו הוא מצווה על בנותיו, רזבן וסאנה, להימנע מפעילות ברשתות החברתיות.

רזבן וסאנה עוקבות בטלפונים הסלולריים שלהן אחר המחאות הגואות באיראן עקב מותה של מהסא אמיני ותומכות במוחים. נג'מה, מעוניינת לשמור על הצלחתו וכבודו של בעלה, מפצירה בבנות להתרחק מהמחאות ומחברות מהפכניות. סדאף, חברה קרובה של רזבן, משתתפת בהפגנה נגד חובת לבישת החג'אב ונורית בפניה. נג'מה נעתרת להפצרות בנותיה ומגישה לה עזרה ראשונה. סדאף נעצרת זמן קצר לאחר מכן, ונג'מה מסכימה בלב כבד לנסות ולפעול לטובתה לבקשת בנותיה. את כל פעילותן למענה של סדאף הן מסתירות מאימאן.

אימאן נאלץ להמשיך ולאשר גזרי דין מוות מדי יום והדבר טורד את מנוחתו. אקדח שקיבל מטעם העבודה נעלם באופן מסתורי, מה שעלול לגרום לו לאבד את עבודתו ואף להיכנס לכלא. תחושת הפרנויה שלו גוברת והוא משוכנע כי אחת מבנות משפחתו היא שלקחה את האקדח. הוא מאלץ אותן להיפגש עם עמיתו החוקר אלירזה, שחוקר אותן בצורה משפילה. אימאן מסביר לבנות משפחתו הנסערות כי איבד בהן אמון, וממשיך להאשים אותן בעקשנות.

פרטיו של אימאן ומשפחתו נחשפים ברשתות החברתיות, אנשים מזהים אותו כשהוא מסתובב ברחוב והוא חש איום על חייו. הוא לוקח את משפחתו אל בית ילדותו בהרים מתוך כוונה להסתתר בו בתקופה הקרובה. בטרם העזיבה הוא מקבל מעמית אקדח נוסף לצורכי ביטחון, שכן האקדח האבוד טרם נמצא.

במהלך הנסיעה זוג שנוסע במכונית סמוכה מזהה את אימאן ומתחיל לעקוב אחריו. אימאן סוטה מהדרך, מוביל אותם למקום נטוש ומתעמת איתם מחוץ למכונית. במהלך העימות סאנה מגלה לרזבן ונג'מה כי היא זו שגנבה את האקדח וגם לקחה אותו איתה. בינתיים מחוץ למכונית אימאן מצליח לאיים על הזוג באמצעות האקדח החדש שלו.

כאשר הם מגיעים אל הבית אימאן חוזר שוב על האשמתו, ומתעקש כי אחת מבנות המשפחה לקחה את האקדח האבוד. הוא חוקר אותן אל מול מצלמה ומנסה לסחוט מהן הודאה. תחילה האם משקרת ומודה שהיא לקחה את האקדח והשליכה אותו לתעלת מים. אחר כך רזבן מתוודה בלקיחת האקדח כדי להגן על אימה ואחותה, אך כאשר אביה מתעקש שתביא אותו אליו היא לא מוצאת את האקדח במקום בו חשבה שסאנה הניחה אותו.

אימאן כולא את רזבן ונג'מה, בעוד סאנה מסתתרת עם האקדח ולומדת באמצעות סרטוני יוטיוב כיצד לתפעל אותו. בסופו של דבר היא מצליחה ללכוד את אימאן ולשחרר את אימה ואחותה. הן מנסות להימלט, אך אימאן מצליח להשתחרר ורודף אחריהן. כשהוא מצליח לתפוס את נג'מה, סאנה ורזבן מגיעות למקום וסאנה מאיימת עליו עם האקדח. אימאן נע לעברה והיא יורה בבהלה באדמה שתחתיו. האדמה קורסת במפתיע, ואימאן נופל אל הבור שנפער.

במהלך הסרט משולבים סרטונים שצולמו בטלפונים ניידים מתוך המהומות שהתחוללו באיראן. הסרט מסתיים ברצף צילומים המתארים נשים מפגינות ברחובות טהרן.

## שחקנים
*מיסאג זארה - אימאן
*מאהסה רוסטאמי - רזבן
*סוהילה גולסטאני - נג'מה
*סטארה מאלכי - סאנה
*ניושה אחשי - סדאף

## מקור השם
משמעות שמו של הסרט מתייחסת לפיקוס קדוש (*Ficus religiosa*), עץ שמפזר את זרעיו על עצים אחרים דרך הלשלשת של הציפורים, חונק אותם, ומצמיח אחד חדש במקומם. זוהי התייחסות מטאפורית למשטר התאוקרטי באיראן והצורה שבה התפתח. הוא נקרא גם ״העץ החונק״ درخت خفه‌کننده. במקור גדל ליד מקדשי בודהה ולכן המשמעות המילולית היא עץ התאנה של המקדשים. העץ כמו המשטר הוא טפיל שניזון על חשבון מישהו אחר וחונק את העם; ובגלל שאין הפרדה בין הדת למדינה והשלטון הוא של חכם ההלכה ״ולאית פקיה״, של המנהיג העליון, אזי פרי הבאושים שלו הוא כביכול קדוש.

המשפחה השסועה בין דמות האב לנשות המשפחה (האם ובנותיה) מייצגת את המתח הפטריארכלי מול המטריארכלי בחברה האיראנית. כמו כן המשפחה מסמלת את הפער בחברה האיראנית, בין המסורתי למודרני, הדתי לחילוני, השמרני לליברלי. הקונפליקט והאמוק ששני הצדדים נכנסו אליו האב והבת הצעירה הסתיים בטרגדיה שבסופו הצעירה יורה למוות באביה. בסוף הסרט מראים ערימת חול שמתוכו מבצבצת ידו של האב עם הטבעת האסלאמית והאקדח. התמונה מראה את המרטיריות וההקרבה של השהיד בתרבות השיעית ועצם העובדה שהאב מת משמע שבסופו של דבר סופה של הרפובליקה האסלאמית ממשמש ובא.

## רקע
לבמאי מוחמד רוסולוף היו במהלך הקריירה התנגשויות רבות עם שלטונות החוק באיראן על רקע הסרטים שיצר. ב-2010 נעצר על הסט, הואשם בצילומים ללא אישור ונידון לשש שנות מאסר. בהמשך הופחת עונשו לשנת מאסר אחת. בשנים שלאחר מכן נמנע ממנו להשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם בהם הוצגו סרטיו, ודרכונו אף נשלל לתקופה מסוימת.

ב-2017, כשחזר מהקרנת סרטו "*A Man of Integrity"* בפסטיבל הקולנוע בטליורייד נעצר בנמל התעופה של טהרן, דרכונו הוחרם והוא חויב להגיע לדיון בבית המשפט. בנוסף, נאסר עליו להמשיך וליצור סרטים. ב-23 ביוני 2019 גזר עליו בית המשפט של המהפכה האסלאמית שנת מאסר ואיסור יציאה מהמדינה למשך שנתיים, ואסר עליו השתתפות פוליטית וחברתית בגין "תעמולה נגד המדינה".

ב-2020 זומן רסולוף לרצות את שנת המאסר שנגזרה עליו. עורך דינו של רסולוף הודיע כי לא יסגיר את עצמו אלא יערער על גזר הדין, מתוך תקווה שעונש המאסר יידחה עקב מגפת הקורונה שכבר גרמה לשחרורם של אסירים רבים באיראן.

ביולי 2022 נעצר רסולוף שוב בעקבות פרסום הצהרה המגנה את האלימות שהפגינה הממשלה כנגד מפגינים. בפברואר 2023 שוחרר מהכלא עקב מצבו הבריאותי. במאי באותה השנה סיפר רסולוף כי הוזמן לקחת חלק בפסטיבל קאן 2023 ולשמש כאחד כאחד מחברי הגוף הבוחר, אך נאלץ לדחות ההזמנה עקב איסור היציאה מהארץ שהוטל עליו. פרסום זה הוביל לקמפיין שקרא לאפשר לבמאי לצאת מארצו.

לקראת פסטיבל קאן 2024 נודע כי סרט של רסולוף בשם "זרע התאנה הקדושה" יוקרן בפטיבל. הפרסום גרם לכך שאחדים ממפיקי הסרט זומנו על ידי הרשויות האיראניות לחקירה, נאסר על חלק מהשחקנים לעזוב את הארץ, והם סיפרו כי נדרשו לבקש מהבמאי להסיר את סרטו מהפסטיבל. ב-8 במאי 2024 הודיע עורך דינו של רסולוף כי הבמאי נידון לשמונה שנות מאסר, הלקאות, קנס והחרמת רכושו. הטיעון הרשמי לגזר הדין התבסס על הצהרותיו בנוגע ליצירת סרטים, פעולות שלדעת בית המשפט היו דוגמה לקנוניה מתוך כוונה לבצע פשע כנגד ביטחון המדינה.

צילומי הסרט היו בעיצומם כאשר התקבל גזר הדין, רסולוף הגיש ערעור והמשיך לעבוד על הסרט. הוא הספיק להשלים את הצילומים כאשר הערעור נדחה, והוא הבין שעליו לעזוב את הארץ כדי לא להיעצר. הוא הבריח את הגבול בעזרת אנשים שפגש בעבר בבתי הכלא באיראן והגיע לעיירה עם קונסוליה גרמנית. כיוון שדרכונו הוחרם על ידי השלטונות האיראנים הוא הזדהה באמצעות טביעת אצבע, קיבל מסמך זמני והועבר לגרמניה, בה התגורר בעבר. תהליך הבריחה לקח 28 ימים. הוא תיאר אותה כ-"מסע מתיש, ארוך, מסובך ומייסר". מלבד רסולוף גם השחקניות מאהסה רוסטאמי וסטארה מאלכי שמגלמות את בנותיו של אימאן הצליחו לצאת מאיראן.

רסולוף הספיק להשתתף בפתיחת פסיטבל קאן ולצעוד על השטיח האדום, שם החזיק בתמונתם של השחקנים מיסאג זארה וסוהילה גולסטאני שלא הצליחו לעזוב את איראן, ומתמודדים עם האשמות בהפצת שחיתות, זנות, וקנוניה נגד הביטחון הלאומי. "זרע התאנה הקדושה" זכה לתשואות הארוכות ביותר מבין הסרטים שהשתתפו בפסיטבל, ובסיומו זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים.

## הפקה
רסולוף הגה את הסרט לאחר שריצה תקופת מאסר ב-2022, תקופה שחפפה להתקוממויות עממיות באיראן בעקבות מותה במעצר המשטרה של מהסא אמיני. בין השאר ביסס רסולוף את התסריט וסיפורו של אימאן על מפגש מקרי בכלא עם פקיד בכיר שהתוודה כי הוא "מבוהל ונבוך עמוקות" מעבודתו.

"היו לי מספר רעיונות הקשורים לפסיכולוגיה של אנשים כמו אימאן, אנשים שעובדים עבור המשטר באיראן - אלה שחקרו אותי, אלה שמדכאים אמנים באמצעות צנזורה", סיפר רסולוף. "תהיתי: מי הם? איך הם חושבים? איך הפסיכולוגיה שלהם עובדת? למה אני לא יכול לחשוב כמוהם?"

צילומי הסרט ארכו 70 יום שהתפרסו על פני שלושה חודשים מסוף דצמבר 2023 ועד מרץ 2024, כיוון שלא התאפשר לצלם ברציפות. העבודה נעשתה בחשאי, מיקומים נשלחו לעיתים קרובות לשחקנים ולצוות קטן רק כמה שעות לפני הצילומים. לפעמים הצוות היה מגיע ונאלץ להתפזר במהרה כיוון שהמפיקים הבחינו באנשים חשודים בקרבת מקום וחששו כי הם נציגי הרשויות. סצנות רחוב צולמו בזהירות יתירה, ובדרך כלל כללו רק סצנות שבהן הנשים היו לבושות חיג'אב. כדי לעקוף את הצורך בצילומי המחאות בהן נשים היו ללא חיג'אב השתמש רסולוף בסרטונים אמיתיים מהמחאות. רסולוף עצמו השתדל להתרחק מסט הצילומים, וניהל אותו באמצעות שני עוזרים שאחד מהם עבד עם הצוות הטכני והשני עם השחקנים והמעצבים.

עריכת הסרט נעשתה על ידי אנדרו בירד, עורך גרמני. הוצאת הסרטונים לעריכה הייתה מורכבת, והצילומים נשלחו למספר חשבונות שונים מתוך מטרה לעקוף את הצנזורים וסוכני המודיעין הממשלתיים. בירד לא מבין פרסית, וכאשר רסולוף לא היה זמין הוא השתמש בטיוטה ראשונית שהייתה ברשותו כדי לנחש מה קורה בסצנות שערך.

במהלך הצילומים נודע לרסולוף על עונש המאסר שנגזר עליו. הוא המשיך בצילומים והסתמך על כך שתהליך הערעור יהיה ארוך, בפרט שבמהלכו חלה חופשה בת שבועיים עקב הנורוז, ראש השנה האיראני. לאחר החג אישר בית המשפט לערעורים את גזר הדין, ורסולוף נאלץ להחליט בתוך חלון זמן של שעתיים אם להישאר באיראן או להימלט. הוא השאיר את המכשירים האלקטרוניים שלו בבית ונמלט למקום בטוח, ממנו עבר אחר כך את הגבול ברגל. הוא המשיך לעבוד על הסרט גם תוך כדי הנסיעה אל מעבר הגבול.

רסולוף העביר שבועיים בדרכים בטרם הגיע לגרמניה, במהלכם המשיך לשלוח לבירד הוראות עריכה. אחד מאנשי הצוות שעבדו על הסרט הצליח לטוס להמבורג ולמסור את הכונן הקשיח למקום בו נערך הפוסט-פרודקשן בגרמניה.

חברות ההפקה המעורבות ביצירת הסרט היו Run Way Pictures בגרמניה ו-Parallel45 בצרפת. מלבד רסולוף השתתפו בהפקה אמין סדראי, מאני טילגנר, רוזיטה הנדיג'ניאן וז'אן כריסטוף סימון. סוכנות הסרטים Films Boutique שבסיסה בברלין ניהלה את זכויות המכירה של הסרט ברחבי העולם.

## הפצה
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-24 במאי 2024 בפסטיבל קאן. עוד קודם ההקרנה רכשה נאון  את זכויות ההפצה לסרט בצפון אמריקה והודיעה על כוונתה להוציא אותו בהמשך השנה. לאחר ההקרנה רכשה Lionsgate UK  את זכויות ההפצה בבריטניה ובאירלנד, Gaga Corporation את זכות ההפצה ביפן, ואילו ניו סינמה את זכות ההפצה בישראל.

הקרנת הבכורה של הסרט בצפון אמריקה הייתה ב-30 באוגוסט 2024 בפסטיבל הקולנוע ה-51 של טלורייד, וב-5 בספטמבר בפסטיבל הסרטים בטורונטו.

בישראל הוקרן הסרט בבכורה ב-2 בינואר 2025, כסרט הפתיחה של פסטיבל חיפה.

בבתי הקולנוע עלה הסרט לראשונה ב-18 בספטמבר 2024 בצרפת. בארצות הברית יצא הסרטים לאקרנים בהפצה מוגבלת ב-27 בנובמבר 2024.

## ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 94 אחוזי טריות המבוססים על 89 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.2/10. הקונצנזוס באתר הגדיר את הסרט: "כתב אישום צורב נגד שלטון מדכא, בין אם הוא של אומה או בתוך הבית. זרע התאנה הקדושה מתפקד הן כדרמה משכנעת והן כאמירה פוליטית רבת עוצמה".

באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 85 המבוסס על 25 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.

באתר IndieWire הוכתר הסרט כ-"יצירת המופת המטרידה ביותר של רסולוף". באתר ביקורות הקולנוע רוג'ר איברט הוגדר הסרט "עוצמתי, זועם, מופתי", ובאתר The A.V. Club: "דרמה בוערת כמו מותחן פוליטי וצורבת כמו סרט תיעודי".

המבקרים הדגישו במיוחד את הביקורת הפוליטית שהסרט מביע על המצב באיראן, ועמדו על ההקבלה שהסרט מציב בין מצבה של המדינה למצבם המשפחתי של גיבורי הסרט. ביקורת בוראייטי סיכמה: "המצב שרסולוף מתאר כמעט ואינו מוגבל לאיראן. יש הדים לגרמניה הנאצית ולסין של ימינו באופן שבו אזרחים ממוצעים נכנעים, בעוד הלחצים להלשין על השכנים מזכירים את המדיניות הסובייטית שלפני הפרסטרויקה. הגאונות של רסולוף באה בהתמקדות באיך הדינמיקה הזו מתרחשת בתוך משפחה, מה שהופך אותה לאישית". בביקורת בהוליווד ריפורטר נכתב: "כשרסולוף מצלם קטעים וסיפורים אמיתיים אנחנו מבינים שמה שעובר על המשפחה הוא הרחבה של מה שאיתו התמודדה המדינה כולה". הלוס אנג'לס טיימס ציין: "על ידי הפיכת הפוליטי לאישי, רסולוף מזהיר אותנו שהדיכוי מתחיל בבית".

### מחלוקת סביב המועמדות לאוסקר
באוגוסט 2024 נבחר "זרע התאנה הקדושה" להיות נציגה של גרמניה כמתמודד על פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-97. תהליך הבחירה היה באמצעות ועדה בלתי תלויה של תשעה חברים, והסרט נבחר מתוך רשימה של שלושה עשר סרטים, שכללה גם את זוכה פרס הקולנוע הגרמני "*Dying".* חבר השופטים הסביר בהצהרת הבחירה: "זוהי יצירה יוצאת דופן של אחד הבמאים הגדולים של הקולנוע העולמי, שמצא הגנה בגרמניה מפני שרירותיות המדינה באיראן. אנו שמחים מאוד לדעת שרסולוף בטוח בארצנו, ואנחנו מאוד מרוצים שהוא ייצג את גרמניה באוסקר".

מבקרים מסוימים מתחו ביקורת על ההחלטה לשלוח כנציגה של גרמניה סרט שאינו קשור כלל למדינה. העיתונאי ומבקר הקולנוע הנס גיאורג רודק התלונן: "הסרט מתרחש באיראן, צולם כולו באיראן, כל השחקנים איראנים, התסריטאי והמלחין, הצלם והבמאי גם הם איראנים. אף מילה בגרמנית לא נאמרת בסרט, רק פרסית". הוא ציין כי פרצה בחוקי האוסקר מאפשרת לשלוח סרט כנציגה של המדינה כאשר היא שותפה במימון שלו בלי קשר לשפה אותה הוא דובר, וכי הגוף הבוחר הגרמני מחליט בהתאם לסיכויי הסרט להצליח באוסקר, מבלי לתת את הדעת על השאלה האם הסרט מייצג את המדינה. "מדי שנה כמעט מאה מדינות שולחות את הסרטים הטובים ביותר שלהן לאוסקר. הטובים שלהן, לא כאלו שנטלו באמצעות ניכוס תרבותי".

הבמאי ומבקר הקולנוע הגרמני רודיגר זוכסלנד הגדיר את ההחלטה: "סטירת לחי גדולה לכל היוצרים והמפיקים הגרמנים".

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 2024
קטגוריה:סרטים גרמניים