open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
E4

**E4** הוא ערוץ טלוויזיה בריטי אשר הוקם כערוץ בתשלום של הערוץ הבריטי ערוץ 4 בינואר 2001. האות "E" מסמלת את המילה Entertainment והערוץ מיועד לבני 15–35. הערוץ מבוסס על סדרות אמריקאיות אך גם על הפקות מקוריות.

השידור המוצלח ביותר היה ב-11 באוקטובר כאשר שידור פרק של סדרת קרועים נצפה על ידי כ-3.7 מיליון צופים.

הסדרות סקינס ועברייני על שהופקו על ידי הערוץ זכו בפרס באפט"א הבריטי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה בריטיים
דייוויד ב. נורמן

**דייוויד ברוס נורמן** (באנגלית: **David Bruce Norman**) הוא פלאונטולוג בריטי ומחבר ספרי מדע פופולרי על דינוזאורים. נכון ל-2017 הוא מכהן כאוצר פלאונטולוגיה במוזיאון סדג'וויק באוניברסיטת קיימברידג'. בנוסף, הוא עמית בכרייסט קולג' שם הוא מלמד גאולוגיה בתוארי מדעי הטבע. הוא חבר האגודה הפלאונטולוגית. הוא חקר את האיגואנודון. על שמו נקרא המין *Equijubus normani* בידי חוקרים סינים. ב-2016 היה שותף לכתיבת מאמר מדעי המתאר מאובן רקמת מוח של דינוזאור שנתגלה באנגליה. ב-2017 היה שותף לכתיבת מאמר מדעי שקרא תיגר על החלוקה הקלאסית של הדינוזאורים לשתי סדרות: בעלי אגן דמוי לטאה ובעלי אגן דמוי עוף. במאמר הוחייה הענף אורניתוסקלידה שכעת הורכב מבעלי אגן דמוי עוף והתרופודה, בעוד שסדרת בעלי אגן דמוי לטאה כוללת כעת רק את ההררזאוריים ודמויי זאורופודים.

## ספריו

בעברית פורסם ספרו "דינוזאורים" (במקור !) על ידי הוצאת מודן ב-1991.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פלאונטולוגים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
המכון האיראני לחקר החלל

**המכון למחקר החלל** באיראן נוסד באוקטובר 2007 על פי החלטת המועצה להשכלה גבוהה באיראן, ופועל תחת הנחיה ופיקוח של משרד המדע, המחקר והטכנולוגיה של איראן. המכון עוסק בפיתוח מיזמי חלל שונים ובהם לוויינים לצרכים השונים של איראן.

## מטרות המכון
מטרות המכון כפי שנוסחו על ידי משרד המדע, המחקר והטכנולוגיה האיראני הן:
* ביצוע מחקרים לתמיכה במשימות חלל של איראן ופיתוח טכנולוגיות שיהפכו את המכון למוביל מסוגו באיראן
*פיתוח תשתית ידע וטכנולוגיה לקידום תחום החלל באיראן
*מינוף הידע של המכון לתחום המסחר והכלכלה

## מיזמים עיקריים
שלושה מיזמים עיקריים בתחום הלוויינות:
*פיתוח וייצור הלוויין **מסבאח 2**
*פיתוח וייצור הלוויין **פארס 2**  - לוויין איראני מתקדם המיוצב בשלושה צירים
*פיתוח וייצור לוויין התקשורת **זורח**

## קישורים חיצוניים
 בארכיון האינטרנט

קטגוריה:תוכנית החלל האיראנית
איראן
בקאוף

**בקאוף, או בקאופה** (בצרפתית : **baeckeoff** או **baeckeoffa** ולפעמים **baekhoffe**) הוא תבשיל מהמטבח האלזסי.  למרות שבעולם מוכר השוקרוט גארני כמאכל הלאומי של אלזס, הרי שבאלזס עצמה זהו התבשיל הנפוץ ביותר.

בניב האלזסי, משמעותו של בקאוף הוא "תנורו של האופה". המאכל מורכב מתערובת של תפוחי אדמה חתוכים, פלחי בצלים, בשר בקר ובשר חזיר שמושרים במרינדה של יין לבן אלזסי וגרגרי ערער למשך הלילה ומתבשלים באיטיות בקסרול מקרמיקה המכוסה במכסה. מרבים להשתמש בהכנת המנה בכרישה, קורנית, פטרוזיליה, שום, גזר ואזובית לצורך טעם וצבע. הבקאוף מוגש בדרך-כלל עם סלט ירוק.

לפי הסיפור המקובל, באופן מסורתי, נהגו הנשים להכין את התבשיל בשבת בערב ולהשאיר אותו אצל האופה שיבשלו בתנור ביום ראשון כשהן השתתפו בטקס הארוך בכנסייה הלותרנית שאפיינו בעבר תרבות זו. האופה נהג לחתום את התבשיל בפיסת בצק, לשים אותו בכלי גדול וכבד מקסרול ולאטום אותו במכסה, כך שהוא ישמור על לחותו בתוך הכלי. בדרכן בחזרה מהכנסייה, אספו הנשים את הקסרול ורכשו כיכר לחם. הדבר אפשר לארוחה האלזסית את המכובדות של השמירה על הכללים הלותרנים הנוקשים של השבת הנוצרית. חלק מהטקס היה שבירת הקרום שנוצר מהבצק.

גרסה שונה של הסיפור מספרת שמקורו של התבשיל בנשות צרפת שנהגו לעשות כביסה ביום שני, מה שלא הותיר להן זמן לבשל. הן נהגו להשאיר את הסירים אצל האופה בבוקרו של יום שני ולכבס את הבגדים. כשהילדים שבו מבית הספר הן אספו את הסיר מהאופה לביתן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:אלזס
צ'ארלס מורטרם שטרנברג

**צ'ארלס מורטרם שטרנברג** (באנגלית: **Charles Mortram Sternberg**, 1885–1981) היה פלאונטולוג וצייד מאובנים אמריקאי-קנדי יהודי, בנו של צייד המאובנים הנודע צ'ארלס הזליוס שטרנברג. בין המאובנים שאסף ותיאר נמנים פכיריינוזאורוס, ברכילופוזאורוס, פארקוזאור ואדמונטוניה. נכתב עליו ש"אין מחקר שמפורסם על דינוזאורים קנדים שאין בו ציטוט מדעי של אחד ממאמריו של שטרנברג".

## קורות חיים

צ'ארלס מורטרם שטרנברג נולד בלורנס, קנזס, למשפחת שטרנברג - משפחה ידועה ומפורסמת של ציידי מאובנים. שטרנברג עצמו מעולם לא רכש השכלה אקדמית באופן מסודר אלא הסתפק בסיום בית ספר תיכון. ב-1912 שטרנברג עבר עם אביו ושני אחיו, לוי שטרנברג וג'ורג' פ. שטרנברג לאוטווה, אונטריו בקנדה. הארבעה החלו לעבוד באלברטה ואספו דינוזאורים עבור "הסקר הגאולוגי של קנדה". עבודה זו התחרתה במשלחת של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק שאספה שלדים מאובנים רבים ושלחה אותם מקנדה לארצות הברית.

אחרי שלורנס למבה מת ב-1919, תפס שטרנברג את מקומו כמנהל היוזמה הפלאונטולוגית של "הסקר הגאולוגי של קנדה". מאמרו הראשון פורסם ב-1921 והשלים את מחקרו של למבה על הדינוזאור המשוריין פאנופלוזאור. מאוחר יותר נטל שטרנברג את האחריות על תיאורם המדעי של מאובני בעלי החוליות שמצא במסגרת הסקר הגאולוגי. הוא פרסם 47 מאמרים על מאובני בעלי חוליות, רובם על דינוזאורים, שרבים מהם מבוססים על תגליותיו המדהימות. ב-1948 הוא קודם לדרגת ביולוג-עוזר (Assistant Biologist) במוזיאון הלאומי של קנדה, שהייתה המקבילה לאוצר. ב-1949 הוא התקבל כעמית לחברה המלכותית של קנדה. Although he retired in 1950, his publications continued until 1970. מאוחר יותר עזר שטרנברג בהקמת הפארק הפרובינציאלי דינוזאור באלברטה. על תרומתו הרבה לפלאונטולוגיה הוא קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלגרי ואוניברסיטת קרלטון באוטווה.

שטרנברג היה חבר באגודת הבונים החופשיים וב-Civil Service Lodge No. 148 באוטווה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:פלאונטולוגים אמריקאים
קטגוריה:קנדים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:פלאונטולוגים יהודים
קטגוריה:טקסונומים מתארי שמות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
שוקרוט גארני

**שוקרוט גארני** (בצרפתית: **Choucroute garnie**, ״כרוב כבוש מקושט״) הוא מאכל המזוהה עם חבל אלזס שבצרפת.

המתכון להכנתו של שוקרוט גארני כולל כרוב כבוש, עם נקניקיות וחלקי בשר לבן אחרים שעברו עיבוד מוקדם - בישול, המלחה ועישון. נהוג להכין את המתכון בתוספת תפוחי אדמה. סופר האוכל ג'פרי שטיינגרטן כתב, שכל מתכון מסורתי כולל גם פלפל שחור, ציפורן, שום, גרגרי ערער, בצלים, ותפוחי אדמה; רובם כוללים עלי דפנה ויין. הרכיבים השונים מבושלים בסיר למשך מספר שעות על גבי מצע הכרוב הכבוש.

## גרסאות עיקריות
באלזס נוהגים לבשל את השוקרוט ביין לבן, ובגרמניה בבירה ושומן חזיר או אווז. מחוץ לאלזס יש החורגים מהיותו מאכל עניים ומבשלים אותו בשמפניה (שוקרוט רויאל) ומוסיפים לו חלקים יוקרתיים (כמו פואה גרא ובשר ציד). גרסת המטבח ההונגרי כוללת כרוב ממולא בתוספת מרכיבים אחרים. ניתן להוסיף לשוקרוט חתיכות כרוב שאינו כבוש על-מנת להפיק גרסה מעט פחות חומצית.

## היסטוריה
השוקרוט התפתח כמאכל איכרים, שבמשך החורף הייתה תזונתם מבוססת על מזון משומר, ומקור שמו מהמילה "שוקרוטייר" - כבישת כרוב. למרות שבמקורו השוקרוט הוא מתכון גרמני, הביא הסיפוח הצרפתי של אזור אלזס ולוריין בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648 את התבשיל לצרפת ומאז הוא הפך לפופולרי ברחבי המדינה.

הקהילה היהודית באלזס פיתחה גרסה כשרה למתכון, בו חלקי בשר אווז מחליפים את בשר החזיר. על בסיס גרסה זו נפוצה מנה בשם "שוקרוט יהודי".

השוקרוט נפוץ כיום ברחבי צרפת כמשומר או בצורה שמוכנה לחימום במיקרוגל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:המטבח האלזסי
קטגוריה:מאכלי בשר חזיר
קטגוריה:מאכלי כרוב
בלפיוס מונס-אנו

**אוניון בלפיוס מונס-אנו** (בצרפתית: **Union Belfius Mons-Hainaut**) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר מונס, המתמודדת בליגת העל הבלגית.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1959 בעיירה קריניון תחת השם "אוניון סנט ג'וזף קריניון". בשנת 1998 הועברה הקבוצה לעיר מונס ושמה השתנה ל"אוניון מונס-אנו".

בעונת 2005/06 הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת טלאנט אוסטנד 3-1, אך התנחמה בזכייה בגביע הבלגי לאחר ניצחון בגמר מול ספירו שרלרואה. בעונת 2008/09 הגיעה שוב לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת ספירו שרלרואה 3-0. בעונת 2010/11 זכתה שוב בגביע, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת טלאנט אוסטנד 66-68.

בעונת 2005/06 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוקאפ (פיב"א) והפסידה לחימקי מוסקבה. בעונת 2007/08 הגיעה עד לגמר היורוקאפ של פיב"א אירופה והפסידה לקבוצת בארונס ריגה מלטביה 63-62.

בשנים 2009-2012 אימן את הקבוצה מאמן נבחרת ישראל אריק שיבק.

הקבוצה מארחת בהיכל **מונס ארנה**, המכיל 4,000 מקומות ישיבה.

### שחקני עבר בולטים
*  לארי טרי
*  רון לואיס
*  דיון דאוול
*  עומאר קוק
*  פפי תורג'מן

## תארים והישגים
***[[ליגת העל הבלגית בכדורסל|הליגה הבלגית]]**:
**מקום שני: 2006, 2009, 2013
***[[גביע בלגיה בכדורסל|הגביע הבלגי]]**:
**זכייה (2): 2006, 2011
**גמר: 2008
**חצי גמר: 2013
***[[יורוצ'לנג'|יורוקאפ (פיב"א)]]**:
**גמר: 2008

## קישורים חיצוניים

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל בלגיות
דינוזאורים (ספר, 1991)

**דינוזאורים** (אנגלית: !Dinosaur) הוא ספר מדע פופולרי מאת ד"ר דייוויד ב. נורמן העוסק בדינוזאורים. הספר יצא ב-1991 ותורגם לעברית ב-1993 על ידי עדי גינצבורג-הירש. הספר מיועד לקהל הרחב המתעניין בדינוזאורים אך רמתו גבוהה יחסית. הספר כולל תמונות רבות, בהם תרשימים, איורים, ציורים, ציורים בגרפיקה ממוחשבת ותצלומים.

## מבנה הספר
הספר כולל מבוא, דיון על מאובנים והתקופה הפרה-היסטורית בה חיו הדינוזאורים - המזוזואיקון, מיון הדינוזאורים, מידע על פלאונטולוגיה וגילוי דינוזאורים, היסטוריה של גילוי הדינוזאורים, אנטומיה ופלאוביולוגיה של הדינוזאורים, כיצד הם חיו, מה הם אכלו וכיצד, מוצא העופות, קיצם של הדינוזאורים (הכחדת קרטיקון-שלישון) ונקודת מבט אישית של הכותב ובה התמקדות על האיגואנודון אותו חקר ועוד נקודות בנוגע לחייהם ומותם של הדינוזאורים. בנוסף הספר מכיל אינדקס וביבליוגרפיה לקריאה נוספת.

## קישורים חיצוניים
*דינוזאורים! באתר abebooks 

קטגוריה:ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספרי דינוזאורים
קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
ג'יבס וווסטר

**ג'יבס וְווּסטר** (באנגלית: **Jeeves and Wooster**) היא סדרת טלוויזיה קומית בריטית.
הסדרה היא עיבוד טלוויזיוני של קליב אקסטון לספריו האהובים של פלהאם גרנוויל וודהאוס "סיפורי ג'יבס", בכיכובם של סטיבן פריי ויו לורי.

הסדרה הופקה ביו השנים 1990–1993 עבור רשת השידור הבריטית גרנדה, וכוללת ארבע עונות עם 23 פרקים סך הכל.

## עלילה
הסדרה עוסקת בעלילותיהם של ג'נטלמן אנגלי עשיר ולא פיקח במיוחד, ברטרם (ברטי) ווּסטר (יו לורי), ומשרתו האישי המוכשר ג'יבס (סטיבן פריי).
ברטי ווסטר שהוא רווק חביב, מהודר, ובטלן, מסתבך בעלילות רומנטיות ואחרות ונקלע למצבים בלתי אפשריים, מהם הוא נחלץ בעזרתו של משרתו הנאמן ג'יבס.
במהלך הסדרה מנסה ברטי לחמוק מניסיונות השידוך של דודותיו אגתה ודליה, ולפתור את בעיותיהם הרומנטיות והכספיות של חבריו. אולם הפתרון לתסבוכת מצוי בכישרון, הידע והחכמה של ג'יבס.

העלילה מתרחשת בשנות השלושים של המאה העשרים באנגליה ובארצות הברית, ומציגה בהומור את חיי המעמד הגבוה באנגליה, ופער הדורות בין האריסטוקרטיה הוותיקה לדור הצעיר שלה. עלילות שלושת פרקים הראשונים בעונות השלישית והרביעית מתרחשות בארצות הברית.

בסדרה מככבים לורי ופריי, ששתפו פעולה עוד לפני בחירתם לתפקיד בסדרה כצמד שחקנים, והופיעו בתוכנית "קטעים עם פריי ולורי". מלבדם, לרבות מהדמויות מתחלפים השחקנים בין עונות הסדרה, כמו למשל הדודות אגתה ודליה.

לברטי בסדרה כישרון שירה ונגינה בפסנתר, שלא כמו במקור הספרותי, כך שבתפקיד זה באו לידי ביטוי כשרונותיו של לורי כזמר וכפסנתרן, בפרודיה על שירי התקופה.

הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 1993.

נעימת הפתיחה בסגנון ג'אז-סווינג חוברה במיוחד לתוכנית על ידי אני דודליי ונקראת "ג'יבס וְווּסטר". הנעימה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור מוזיקה מקורית לשנת 1993.

הסדרה שודרה בישראל במסגרת ערוץ 2 הניסיוני בראשית שנות התשעים.

## קישורים חיצוניים

* Jeeves and Wooster Theme  - נעימת הפתיחה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:קומדיות מצבים בריטיות
קטגוריה:ITV: תוכניות וסדרות
דניס ריצ'י

[ממוזער|שמאל|דניס ריצ'י (מימין) עם [קן תומפסון (משמאל)]]
**דניס מקאליסטר ריצ'י** (באנגלית: **Dennis MacAlistair Ritchie **; 9 בספטמבר 1941 – 12 באוקטובר 2011) היה חוקר מדעי המחשב אמריקאי הידוע בתרומתו והשפעתו על שפות התכנות ALTRAN ,B ,BCPL ,C ועל מערכת ההפעלה UNIX.

## חייו
ריצ'י נולד בברונקסוויל, ניו יורק וסיים תואר באוניברסיטת הרווארד בפיזיקה ובמתמטיקה שימושית. בשנת 1967 התחיל לעבוד במרכז מחקר מדעי המחשב של מעבדות בל. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 פיתח ריצ'י את שפת C על בסיס שפת B (שהיא עצמה פיתוח משפת BCPL). יחד עם קן תומפסון, הוא השתמש בשפת C כדי לפתח את ליבת מערכת ההפעלה UNIX. למערכת ההפעלה נודעו השפעות עצומות על עולם מערכות ההפעלה, בין היתר כבסיס למערכת ההפעלה המודרנית לינוקס ובהטמעת השימוש במערכת הקבצים ההיררכית.

בספרו "The C Programming Language", שנכתב יחד עם בריאן קרניגהאן, פרסם תוכנית הדגמה המדפיסה את המחרוזת "hello, world" למסך, ובכך מיסד מסורת שימוש בתוכנית Hello world כדי להדגים תחביר של שפת תכנות מסוימת.

בשנת 1983 קיבל ריצ'י את פרס טיורינג ואת פרס ACM למערכת תוכנה יחד עם קן תומפסון על מימוש מערכת ההפעלה UNIX.

ב-12 באוקטובר 2011 נפטר בביתו בניו ג'רזי בגיל 70.

## לקריאה נוספת

* Gerard O’Regan, **Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers**, Springer, 2013, pp. 219–222.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מתכנתים אמריקאים
קטגוריה:יוניקס
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג
קטגוריה:זוכי מדליית ריצ'רד המינג
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:מפתחי שפות תכנות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:זוכי פרס יפן
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות
קטגוריה:זוכי פרס ACM למערכת תוכנה
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי של הממציאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
ז'אן-קלוד ג'ונס

**ז'אן קלוד ג'ונס** (בצרפתית: **Jean Claude Jones** ידוע גם כ-**JC**; נולד בספקס, תוניסיה ב-1950) הוא נגן גיטרה בס, קונטרבס וגיטרה ומוזיקאי יוצר בתחומי הג'אז החופשי והאוונגארד.

## ביוגרפיה
ג'ונס נולד בתוניסיה ועבר לצרפת בגיל צעיר. הוא ניגן מוזיקה עממית וג'אז בהרכבים שונים ובגיל 17 כבר היה לנגן גיטרה מקצועי. בשנת 1978 עבר לארצות הברית ורכש השכלה פורמלית במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. לאחר שסיים את לימודיו בבוסטון עבר ללוס אנג'לס ולמד עוד שנתיים גיטרה בס. בשנת 1983 עלה לישראל והשתקע בירושלים. בין השנים 1996 ל-2000 כיהן כראש מחלקת הג'אז של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

סגנונו הוא אלתור ג'אז חופשי תוך שימוש יצירתי בכלי הנגינה ובכלים אלקטרוניים, מחשב ואפקטים קוליים. הוא אימץ לעצמו את הקונטרבס החשמלי ככלי מרכזי ובנוסף לפריטה ונגינה בקשת הוא גם מתופך עליו, מכה בו, פורט עליו עם הקשת ומפיק מן הכלי צלילים מגוונים. הוא חבר לסלבה גנלין, להרולד רובין, לסטיב הורנשטיין ואחרים ביצירת סגנון ג'אז אוונגרדי חופשי.

בשנת 2003 הקים את הלייבל "קדימה", ששם לו למטרה לעודד יוצרים ישראלים בתחום המוזיקה המאולתרת. בלייבל הוא מקליט את תקליטיו ומוציא יצירות של אמני אוונגארד צעירים וותיקים ושיתופי פעולה רב תחומיים. התקליט הראשון שהקליט בלייבל היה"Jean Claude with Friends", כלל דואטים נגני ג'אז חופשי ועם אמני "פרפורמנס ווקאלי", שימוש בקול באופן אקספרסיווי ותיאטראלי. האלבום הושק בהופעה בה ניגן עם עשרה מאמני אלתור המובלים בישראל.

ג'ונס מבצע שיתופי פעולה רבים עם אמנים מדיסציפלינות שונות כמשוררים (כמו ישראל אלירז), ורקדנים בהפקות שונות. בין השאר שיתף פעולה עם אמנית הקול ויקטוריה חנה, עם המלחינה מאיה דוניץ עם אמנית המחול ענת שמגר, עם הרקדן ארקדי זיידס, עם האמן הרב-תחומי ג'וזף שפרינצק, ועם אמנית כלי ההקשה מאירה אשר. כמו כן כן ניגן עם סטן גץ, רד רודני, דייב ליבמן, ג'ון זורן, אלברט בגר, יובל מסנר ואחרים. בין המופעים שארגן בולט המופע Deep Tones For Peace (צלילים נמוכים למען השלום"), אירוע במסגרתו ניגנו על במה אחת באפריל 2009 שבעה מהקונטרבסיסטים הטובים בארץ ובו-זמנית יחד עם שמונה קונטרבסיסטים מובילים מן העולם שניגנו בניו יורק. המופע הועלה מספר פעמים בלבונטין 7 בתל אביב, ובמועדוני "הצוללת הצהובה" ו"המעבדה" בירושלים.

בשנת 1988 אובחנה אצלו מחלת טרשת נפוצה, מאבקו במחלה הונצח בסרט התעודי "אלתור חופשי" של הבמאי דורון ג'רסי, שהוצג בדוקאביב 2011 ובערוץ 8.

## דיסקוגרפיה חלקית

* **Jean Claude with Friends**, Kadima, 2004
* **Languages** with Gen Lev on Saxophone, Kadima, 2005
* **Harold Rubin & J.C. Jones**, Kadima, 2005
* **Hosting Myself**, Kadima, 2006
* **With Friends Duos 2**
* **ReComp**, Kadima, 2008


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הלייבל "קדימה" 
* ביוגרפיה באתר "ברבור", במסגרת מופע להשקת הדיסק "הדלת" 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:נגני ג'אז: בסיסטים
קטגוריה:מוזיקאים ירושלמים
קטגוריה:בוגרי מכללת ברקלי למוזיקה
קטגוריה:סגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:מוזיקאים תוניסאים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים ילידי תוניסיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קרלוס גאיארדו

**קרלוס גאיארדו** (בספרדית: **Carlos Gallardo**; ) הוא שחקן, מפיק ולעיתים גם תסריטאי ובמאי קולנוע, ממוצא מקסיקני. נוהג לשתף פעולה עם חברו, הבמאי רוברט רודריגז.

## ביוגרפיה

גאיארדו נולד באקוניה שבצפון מקסיקו לאב מקסיקני ולאם ממוצא אירי. הוא זכה לחשיפה בסרט "אל מריאצ'י" משנת 1992, שבו גילם את התפקיד הראשי, והיה גם שותף עיקרי להפקתו ולכתיבת תסריטו. הסרט זכה להצלחה ביקורתית וידוע בשל תקציב הפקתו הנמוך, 7,000 דולר בלבד. הסרט זכה בפרס חביב הקהל לסרט דרמטי בפסטיבל סאנדנס ב-1993, וגאיארדו זכה, יחד עם רודריגז, בפרס אינדפנדנט ספיריט לשנת 1994 לסרט הבכורה הטוב ביותר.

לאחר "אל מריאצ'י", היה גאיארדו מפיק שותף בסרטי ההמשך בטרילוגיית מקסיקו (שהסרט הראשון בה הוא "אל מריאצ'י"), "דספרדו" ו"היו זמנים במקסיקו", שאותם ביים רודריגז. בשני הסרטים כיכב אנטוניו בנדרס בתפקיד המריאצ'י, במקום גאיארדו, אם כי בסרט "דספרדו" הופיע גאיארדו בהופעת קמע (הופעת אורח), שבה גילם את חברו של המריאצ'י, קמפה.

גאיארדו הפיק והשתתף בכתיבת התסריט של הסרט העצמאי "בנדידו" (*Bandido*), סרט מתח-פעולה משנת 2004. כמו כן, הפיק את סדרת הטלוויזיה הקולומביאנית משנת 2004, *Me amaras bajo la lluvia*.

כמו כן, השתתף בסרט *Curandero* משנת 2005, בהפקתו של רוברט רודריגז ובבימוי אחיו, אדוארדו רודריגז, בו שיחק גאיארדו בתפקיד הראשי.

ב-2007 שיחק בסרט "פלאנט טרור" בבימויו של רוברט רודריגז, בו גילם את דמות השוטר קרלוס. הייתה זו הופעתו הראשונה בסרט שביים רודריגז, מאז "דספרדו".

## קישורים חיצוניים

* אתר על אודות גאיארדו
* ריאיון עם קרלוס גאיארדו משנת 2004, באתר IGN

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה מקסיקנים
קטגוריה:במאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1966
חבורה (רפואה)

**חבּורה** (באנגלית: **Bruise**, **Contusion**) היא מונח רפואי הבא לתאר סוג של המטומה קלה יחסית ברקמת תאי הגוף אשר בה כלי דם נימיים ולעיתים אף ורידונים (venules) ניזוקים כתוצאה מטראומה גופנית, הגורמת לדם לפרוץ לאזור הבין-רקמתי. חבורות עשויות להיות כרוכות בנזק לנימים עוריים, תת-עוריים, ברקמת השריר, או העצם. ניתן לסווג חבורות בהתאם לקוטרן: אקימוסיס (בלטינית: Ecchymosis) (בקוטר 1–3 ס"מ), ארגמנת (פורפורה) (purpura) (3 מ"מ – 1 ס"מ), או פטכיה (petechia) (3 מ"מ>), אף שמונחים אלה עשויים להיות בשימוש גם לתיאור דימום פנימי שלא נגרם במנגנון של טראומה גופנית.

חבּורה, כסוג של המטומה, היא תמיד דימום פנימי בין-רקמתי הנגרם בדרך כלל בחבלה קהה הגורמת נזק על ידי מעיכה וכוח תאוטה. טראומה גופנית אשר די בה לגרום לחבורות גופניות יכולה להתרחש בנסיבות מגוונות, כולל תאונות, נפילות, נשיכות קלות וניתוחים. מחלות מסוימות הגורמות להפרעות בקרישת הדם יכולות, או מחלות בכלי הדם, יכולות לגרום להיווצרות חבורות אף במקרי טראומה זעירה אשר לא תותיר חבּורה באדם בריא. אם הטראומה חזקה דיה כדי לגרום חתך בעור כך שדם נוזל אל מחוץ לגוף, הפגיעה לא תוגדר עוד כחבּורה אלא כדימום, אף שאותה טראומה עשויה לגרום לחבורות באזורים אחרים בגוף.

חבּורות גורמות לעיתים קרובות לכאב, אולם חבּורות קטנות, בפני עצמן, אינן מסוכנות בדרך כלל. לעיתים חבּורות עשויות להיות קשות ולגרום לצורות אחרות של המטומה, עד כדי סכנת חיים, כך למשל חבּורות הנילוות לפציעות קשות, כולל שברים ודימום פנימי קשה. חומרת החבּורה תלויה בגורמים רבים, בהם בריאותן של הרקמות שנפגעו וסוגן.

## טיפול
הטיפול בחבּורות קלות, שאינן בראש, הוא מזערי ועשוי לכלול מנוחה, קירור אתר החבּורה בקרח, חבישה והרמת האיבר הפגוע. אם הנפגע סובל כאב, ייתכן שימוש במשככי כאבים, ומאוחר יותר בעת תהליך ההחלמה, תרגילי מתיחה קלים. קירור אתר החבּורה בקרח והרמת האיבר הפגוע מוקדם ככל האפשר לאחר הפגיעה עשוי להפחית במידה רבה ולעיתים אף למנוע נפיחות על ידי הגבלת זרימת הדם לאזור הפגוע ומניעת דימום פנימי. מנוחה ומניעת פגיעה חוזרת הכרחיים להחלמה מהירה. מריחת משחה המכילה מוקפוליסכריד (mucopolysaccharide polysulfuric acid) עשויה לזרז את תהליך ההחלמה.
שינויי הצבע שחלים בחבּורה בזמן ההחלמה נובעים מהשינויים ביוכימיים שקורים בה. בתחילה, תאי מקרופאג יסתננו לרקמה הפגועה ויבלעו את תאי הדם האדומים שנמצאים בה. תהליך זה מלווה באנזימים שהופכים את ההמוגלובין לבילירובין ומעניק לחבּורה צבע כחול-ירקרק. לאחר כמה ימים, הבילירובין יהפוך להמוסידרין, ושוב הצבע ישתנה לגוון חום זהבהב.

## ראו גם
* קונטוזיה ריאתית

## קישורים חיצוניים
* טיפול בחבּורה 
* 

קטגוריה:פציעות
קטגוריה:דימום
יוסי בוגן

**יוסי בוגן** (נולד ב-10 בספטמבר 1962), טניסאי שולחן בעבר, 8 פעמים אלוף ישראל ליחידים, יותר מכל שחקן טניס שולחן ישראלי אחר. השתתף ב-6 אליפויות עולם (נובי סאד 1981, טוקיו 1983, גטבורג 1985, דורטמונד 1989, צ'יבה שביפן 1991 וגטבורג 1993) כשחקן בנבחרת ישראל.

## ביוגרפיה
בוגן החל לשחק בטניס שולחן כבר בגיל 11 בקבוצת הפועל רמת גן בליגה הארצית לבוגרים. בגיל 15 שיחק בליגה הלאומית לבוגרים כשחקן מן המניין. בשנת 1977 בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בה שיחק עד גיל 32. בגיל 17 זכה לראשונה עם הפועל רמת גן באליפות ישראל לקבוצות בבוגרים.

בשנת 1982 זכה בוגן בתואר אלוף ישראל לבוגרים בפעם הראשונה.

באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1985 ניצח בוגן במסגרת הקבוצתית ב-15 משחקים לעומת 8 הפסדים, הייתה זו אליפות העולם הטובה ביותר שלו. הוא ניצח את ז`אן מישל סאייב שהיה אז אלוף אירופה לנוער.

בשנת 1993 פרש מנבחרת ישראל בטניס שולחן.

הוא עוסק באימון קבוצת נשים בהוד השרון.

## תארים והישגים
* בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן 8 פעמים (1982, 1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1993, 1994).
* בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן לנוער 3 פעמים.
* בסך הכל זכה בוגן 13 פעמים באליפות ישראל לקבוצות, 13 פעמים בגביע המדינה, מתוכן 7 פעמים ברציפות זכיות בדאבל, עם קבוצתו הפועל רמת גן.

## קישורים חיצוניים
* יוסי בוגן באתר איגוד טניס שולחן בישראל
* דף השחקן של יוסי בוגן

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בטניס שולחן
קטגוריה:אלופי המכביה: טניס שולחן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה

שמאל|ממוזער|סמל הוועדה בעבר
ממוזער
**ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה** (ברוסית: **Центральная избирательная комиссия Российской Федерации**) היא גוף ממלכתי רוסי, שהוקם בהתאם לחוק הבחירות ואחראי לארגון הבחירות לרשויות המקומיות והגופים הפדרליים (כמו הפרלמנט והנשיא). מאז 1995 הוועדה כוללת 15 חברים שחמישה מהם ממונים על ידי נשיא רוסיה, 5 על ידי מועצת הפדרציה ו-5 נוספים מטעם הדומה הממלכתית.

ועדת הבחירות המרכזית כגוף ציבורי אינה שייכת לאף אחת משלוש הרשויות במדינה (הרשות השופטת, הרשות המבצעת, והרשות המחוקקת). לוועדת הבחירות המרכזית יש שירות פיקוח וביקורת ומנגנון מייעץ. כאשר ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה מנהלת את מרכז המידע הפדרלי (Федеральный центр информатизации) שמספק פיתוח והפעלה של מערכת האוטומציה הממלכתית "בחירות" (ГАС «Выборы»), שאחראית לתפעול כל מערכות התקשורת השונות של עמדות הבחירה ברוסיה, שכיום עוברות הליך להפיכתן לממוחשבות (ונחנך אתר הבחירות הפדרלי https://vybory.gov.ru/  המאפשר הצבעה ממוחשבת מרחוק בכפוף לרישום בפורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית). הוועדה מפקחת גם על הליך הפריימריז במפלגות הפוליטיות ברוסיה.

הוועדה מקבלת החלטות באמצעות הצבעת הרוב, היא מארגנת ומנהלת את משאלי העם, הבחירות הפדרליות (הבחירות לנשיאות והבחירות לדומה) והיא משתתפת בארגון הבחירות, רישום מועמדים וקביעת תוצאות הבחירות. חברי הוועדה הנוכחיים נבחרו במרץ 2016.

מטה הוועדה ממוקם בסמטת צ'רקסי 9, במוסקבה.

## יושבי ראש הוועדה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: בחירות
קטגוריה:גופי פיקוח על בחירות
קטגוריה:גופים רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
מירון אגר

**מירון אֶגֶר** הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, סולן להקת סוסיתא ומנחה ערבי שירה בציבור.

אגר נולד וגדל במושב חצבה בערבה. הכשרה מוזיקלית פורמלית רכש בבית הספר "רימון" ברמת השרון. בשנת 2002 הקים עם חבריו ללימודים את להקת סוסיתא והיה לסולנה. אגר כתב שירים ללהקה וניגן בחליליות ובמפוחית פה באלבומה הראשון (והיחיד עד כה).

הלחין עם איה כורם את השיר "פגישה" לאלבום הבכורה שלה שיצא בשנת 2006.

נוסף על פעילותו כמוזיקאי אגר מנחה ומוביל ערבי שירה בציבור, בהם מועדון ה"בוביזמר" עם ארבל פישלר – מועדון שירה בציבור לצעירים הנפגש אחת לחודש ומונה מאות חברים. אגר מנחה, שר ומנגן בכלי נגינה שונים: גיטרה, קלידים, חליל, סקסופון, מפוחית וכלי הקשה.

## דיסקוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|עטיפת האלבום "נטוע"
בשנת 2009 הוציא מירון אגר את אלבום הבכורה שלו "נטוע". אגר כתב והלחין 11 מתוך 12 שירי האלבום, מתוכם חידש את "שיר שלווה" שהוקלט במקור לאלבום של סוסיתא. כמו כן, כתב גרסה עברית בשם "קם ונעלם" לשיר Todo Cambia (מילולית: הכול משתנה) שכתב והלחין חוליו נומאוזר ומוכר בביצועה של מרסדס סוסה. אגר שר וניגן בגיטרה בכל שירי האלבום ובחלקם ניגן גם במפוחית, בפסנתר ובטמבורין.

רשימת השירים באלבום:
# המילה מולדת
# שיר שלווה
# רשום על הדף
# שיר לעיר ירושלים
# עוד אתמול
# כבר מחר
# חטא האם (דואט עם נטע נחמיאס)
# אבן המידבר
# סיפורי פסים
# שיירה
# אבאמא
# קם ונעלם

## קישורים חיצוניים

* שירה בציבור, האתר הרשמי של מירון אגר
* בוביזמר

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:שירה בציבור בישראל
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:חצבה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
אוניברסיטה קלוז'-נאפוקה (מועדון כדורסל)

ממוזער|ההיכל הביתי '''הוריה דמיאן'''
**מוביטלקו קלוז'-נאפוקה** (ברומנית **CS Mobitelco Cluj-Napoca**) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר קלוז'-נאפוקה המתמודדת בליגה הרומנית וביורוקאפ.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1947 והשתתפה לראשונה בליגה הראשונה בשנת 1966. השנים החזקות של הקבוצה היו בשנות ה-90 כשזכתה ב-3 אליפויות רצופות וגביע אחד. בעונת 2010/11 זכתה באליפות הרביעית כשניצחה בגמר הפלייאוף את קבוצת אססופט פלוישט 2-4.

הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1994. בין היתר השתתפה ב: גביע ספורטה, יורוקאפ צ'לנג' והיורוצ'לנג'.

בעונת 2006/07 הגיעה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג' והפסידה לאפולון לימסול בסיכום שני מפגשים.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל הרומנית בכדורסל|הליגה הרומנית]]**:
**אליפות (9): 1992, 1993, 1996, 2011, 2017, 2021, 2022, 2023, 2024
**מקום שני: 1959, 1962, 1991, 1994, 2006, 2008, 2010
***[[הגביע הרומני בכדורסל|הגביע הרומני]]**:
**זכייה (7): 1995, 2016, 2017, 2018, 2020, 2023, 2024
**גמר: 2006

## שחקני עבר בקבוצה
* גאורגה מורשאן
* ליאון הנרי
* הוריה דמיאן
* מירצ'ה קריסטסקו
* מרצ'ל צנטר
* זאק הנקינס

## קישורים חיצוניים

* 

דף הקבוצה באתר Eurobasket.com

קטגוריה:קבוצות כדורסל רומניות
קטגוריה:קלוז'-נאפוקה: ספורט
איש הרמזור

שמאל|ממוזער|250px|Ampelmännchen
**איש הרמזור** (בגרמנית: **Ampelmännchen**) הוא דמות שהייתה נפוצה על רמזורים להולכי רגל בגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה הוא הפך לסמל נפוץ גם במערב ולאחד הסמלים החיוביים שזוהו עם המדינה הקומוניסטית לשעבר.

הדמות עוצבה על ידי מרקוס הֶקהאוזן (Heckhausen) לאחר שחקר את מקרי המוות בתאונות דרכים שהתרחשו בגרמניה המזרחית בין השנים 1955–1960 והגיע למסקנה שפעמים רבות התאונה נגרמה מכיוון שהולך הרגל לא היה מסוגל לראות את הרמזור כהלכה, במיוחד במזג אוויר חורפי. כפתרון הוא עיצב את ה-Ampelmännchen, שדמותו רחבה ובולטת יותר מאשר זו שהייתה נמצאת על הרמזורים עד אז.

הרמזורים הראשונים עם דמות ה-Ampelmännchen הותקנו באונטר דן לינדן שבברלין ב-1969 ובמשך השנים הפכו לעיצוב הסטנדרטי של רמזורים להולכי רגל בגרמניה המזרחית. לאחר האיחוד העיצוב הוחלף בעיצוב המערבי הסטנדרטי שהיה מקובל במערב, אולם בשנות התשעים, בעקבות לחץ של תושבי גרמניה המזרחית לשעבר, העיצוב הוחזר לשימוש ואף זכה להופיע על רמזורים בשטחי גרמניה המערבית לשעבר.

כמו כן, ה-Ampelmännchen הפך לחלק מגל מוצרי האוסטלגיה.

## קישורים חיצוניים


* Helen Pidd, Hats off to Ampelmännchen, 50 today, The Guardian

קטגוריה:גרמניה המזרחית: תרבות
קטגוריה:גרמניה: תחבורה
קטגוריה:סמלים
סקווירה

**סקווירה** (באוקראינית: **Сквира**, ברוסית: **Сквира**, ביידיש: **סקווער**) היא עיירה באוקראינה הנמצאת בסמוך לקייב הבירה.

## תולדות העיר
התייחסות כתובה ראשונה לעיירה, ניתן למצוא בשנת 1390, אך ישנם ארכאולוגים הסבורים כי העיר עתיקה יותר. לאחר האיחוד הפולני-ליטאי משנת 1569 השתייכה סקווירה לפולין. בשנת 1591 העניק מלך פולין זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין לנסיך קייב זכות להחזיק בסקווירה ובסביבתה ולבנות לו ארמון בה.

בשנת 1648 כאשר מרדו האוקראינים בפיקודו של בוגדן חמלניצקי בשלטון הפולני השתלט על העיירה לזמן קצר גדוד מאנשיהם. במסמכים משנת 1736 נזכרת סקווירה ככפר שנמסר בחכירה לחוכרים יהודים. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1765 נמנו בה 124 בתי אב, מהם 51 יהודיים. בשנת 1775 גרו בעיירה 116 יהודים, בשנת 1784 גרו בה 204 יהודים. בשנת 1797 התגוררו בסקווירה 2,000 תושבים. התושבים עסקו באותה עת בעיקר במסחר. לקראת סוף המאה ה-19 כבר מנתה העיירה 18,000 תושבים, שזהו גם מספר תושבי העיירה בעשור הראשון של המאה ה-21.

## יהודי סקווירה
בראשית המאה ה-19 פעל בעיר רבי נפתלי צבי, נכדו של רבי צבי בן הבעל שם טוב. בהמשך נוסדה מצאצאיו שושלת חסידית הנקראת חסידות סקווירא, המשתייכת לשושלת טשרנוביל. השושלת ממשיכה להתקיים בניו יורק, בה הקימה שכונה הנקראת ניו סקוויר (סקווירה החדשה).

בשנת 1856 נולד למשפחה חסידית בסקווירה אשר צבי גינצברג שלימים נקרא בשם העט "אחד העם", והיה לאחד מראשי הוגיה של הציונות, ומייסד הזרם והוגה הרעיונות של הציונות הרוחנית, ומהחשובים במנסחי הזהות היהודית החילונית-לאומית. בגיל 12 העתיק אביו את מגורי המשפחה לאודסה.

## תמורות בעיירה

במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוקמה הרפובליקה העממית של אוקראינה, קצרת הימים. בתקופה זו, בשנים 1917 – 1920, נערכו 6 פוגרומים ביהודים, בעיקר על ידי אנשיו של סימון פטליורה. בין המעשים נגד היהודים נמנו בין השאר מעשי אונס, שריפת בתים ושוד רכוש או השמדתו. בפרעות אלו נרצחו בסקווירה 191 יהודים. לאחר הפרעות פקדה את סקווירה מגפה בה מצאו את מותם יהודים רבים נוספים ויהודי העיר נמלטו לערים אחרות כקייב, אודסה ובילה צרקווה.

בראשית שנות העשרים, לאחר השתלטות ברית המועצות על אוקראינה (למעט חלקה המערבי ולמעט בוקובינה), נמצאה סקווירה תחת שלטון סובייטי שדיכא את חופש הפרט ואסר על פעילות דתית, פוליטית ועסקית. בתקופה זו היו היהודים שליש מתושבי העיירה. בשנת 1939 גרו בסקווירה 2,243 יהודים.

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה נכבשה סקווירה בספטמבר 1941. ב-20 בספטמבר 1941 נורו למוות על ידי האיינזצגרופן, לתוך בורות הריגה 850 מיהודי העיר. לאחר ימים אחדים נורו למות 140 יהודים נוספים. בשנת 1960 היו בעיירה כ-500 יהודים.

## קישורים חיצוניים

* 
* סקווירה במפה באתר mapru
* תמונות מהעיירה באתר tutbuv.com
* 
* 

קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:מחוז קייב: ערים
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
סולטאני

[ממוזער|250px|סולטאני, הוטבע ב-[1481]]
**סולטאני** (בטורקית: **Sultani**) היה מטבע זהב עות'מאני במשקל 3.45 גרם, אשר הוטבע לראשונה בתקופת הסולטאן מהמט השני במאה ה-15. הוטבע גם במִטבעות במצרים, טריפולי ואלג'יריה.
לסולטאני היו שמות רבים; הוא נקרא **אַלְטוּן** (כלומר זהב, או זהוב), וגם **אשרפי** או **שריפי**, **פלוֹרִי** או **פלוֹרִין**, ו-**שַאהִי**.
במקורות העבריים נקרא המטבע: **אדום זהב**, ובראשי תיבות: א"ז, ו-**פֶּרַח**.

## ראו גם
* מטבעות עות'מאניים
* מטבעות ארץ ישראל

## לקריאה נוספת
* אריה קינדלר, **מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל**, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר תולדות עם ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מטבעות
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
קטגוריה:מטבעות זהב
יהוד מדינתא (מטבע)

[שמאל|ממוזער|250px|טיפוסי מטבעות שונים של [יהוד מדינתא; העליון מייצג אל יושב על גלגל מכונף, כנראה יהוה]]

ממוזער|מטבע של יהוד מדינתא, משמאל: דיוקן של יחזקיהו, שליט יהוד מדינתא, מימין: ינשוף עם כיתוב עברי עתיק "יחזקיהו הפחה"
**יהוד מדינתא** (במקור המקראי: **יהֻד מְדִינְתָּא**), הוא כינויה של קבוצת מטבעות כסף זעירים מטיפוסים שונים, במשקל 0.15 עד 0.75 גרם, שהוטבעו על ידי יהוד מדינתא, רשות הממשל העצמי היהודי בארץ ישראל בחבל יהודה. השימוש במטבעות יהד החל ב בזמן התקופה הפרסית בארץ ישראל. שימוש כללי במטבעות בארץ ישראל, החל כבר בסוף המאה ה-6 לפנה"ס, בדגש על שימוש במטבעות יווניים ופינקיים. 

## הכיתוב על המטבעות
על המטבעות מופיעה המילה 20px20px20px ("יהד") באלפבית עברי עתיק. בחלק מהמטבעות מופיעה אות ד של האלפבית הארמי לצד אותיות י', ה' של האלפבית העברי העתיק 20px20px20px . מכאן מסיקים שהמטבעות הוטבעו בתקופה של מעבר בין תצורה אחת לשנייה. בחלק מהמטבעות אף מופיעה המילה יהד בכתיב מלא: "יהוד".

השם "יהד" מציינת את פחוות יהוד מדינתא. בתחילת התקופה ההלניסטית מופיעות כבר מטבעות עם הכיתוב "יהדה", המקבילה העברית של "יהד" הארמית. 

דימויי המטבע הם עיט או בז בצד ימין, ודימוי שושן צחור מצד שמאל. במטבע יהוד מדינתא אחר הוטבעו ינשוף ודיוקן של שליט. שני הפריטים, הזואולוגי והבוטני, נלקחו מהנוף הארצישראלי, אף שנודעו כסמלים (במיוחד דימוי הציפור) בתרבות אזור הסהר הפורה ואגן הים התיכון, כמו גם על גבי מטבעות, כמו הדרכמה היוונית. במטבע אחר נראה אל ישוב על גלגל מכונף, ודיוקן בצד השני.

## במדינת ישראל
בתרבות הישראלית של המאה ה-20, יוצג המטבע הקדום במטבע השקל שהנפיקה מדינת ישראל; השקל מצטט את הדימוי של שושן צחור, כפי שהוטבע במטבע יהוד מדינתא.


תמונה:Lil candidum 01EB Griechenland Tembeschlucht 31 05 00.jpg|שושן צחור 
תמונה:Nis 1 sheqel.png|שקל חדש אחד, בימין העתק השושן הצחור והכיתוב ”יהד” (𐤉𐤄𐤃) מהמטבע הקדום

## ראו גם
* מטבעות ארץ ישראל
* שקל 

## לקריאה נוספת
* מרדכי נרקיס, **מטבעות ארץ ישראל**, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ו-תרצ"ט-1938.
* אריה קינדלר, **מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל**, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971. 
* לאו קדמן, אריה קינדלר, **המטבע בארץ-ישראל : ובעמים ימי קדם ועד ימינו**, תל אביב, הוצאת דביר ולדעת, 1963. 
* יעקב משורר, **אוצר מטבעות היהודים**, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997.
* יעקב משורר, **הצד השלישי של המטבע**, (עורכת: חנה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006.
* 

## קישורים חיצוניים

* מטבעות יהוד מדינתא, באתר צל
* מטבע יהוד מדינתא, באתר מט"ח
* אוריאל רפפורט, שלומית ירון, מכורש עד אלכסנדר: תולדות ישראל בשלטון פרס, עמ' 134, באתר גוגל ספרים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות עתיקים
קטגוריה:התקופה הפרסית בארץ ישראל
איגואנה מצויצת

**איגואנה מצויצת** או **איגואנת גלאפגוס יבשתית** (שם מדעי: *Conolophus subcristatus*) היא מין זוחל המשתייך למשפחת האיגואניים ואנדמי לאיי גלאפגוס שבמימי האוקיינוס השקט כאלף קילומטר ממערב לאקוודור. איגואנות מצויצות מצויות באיים שונים בארכיפלג ובהם פרננדינה, איזבלה, סנטה קרוס, צפון סימור ודרום פלאסה.

## מאפיינים
האיגואנה המצויצת מתאפיינת במורפולוגיה שונה באיים השונים שבהן היא מתקיימת.

האיגואנה המצויצת צמחונית ועיקר תזונתה על חלקיו השונים של הקקטוס האופייני לאיי גלאפגוס. יחד עם זאת ידועים מקרים של תזונה מזדמנת מן החי כגון על ידי טרף חרקים. מעריכים כי תוחלת החיים של האיגואנה המצויצת היא 50–60 שנה.

האיגואנה המצויצת מגיעה לבגרות מינית באיים השונים בין גיל 8 לגיל 15 שנה. עם התעברותה נודדת הנקבה לאזור חולי על מנת לקנן. היא מטילה 2–25 ביצים, הבוקעות כעבור 3–4 חודשים. באי דרום פלאסה מתרבה האיגואנה המצויצת גם עם קרובת משפחתה הנקראת איגואנה ימית. צאצאי הכלאיים הם עקרים.

מעריכים כי באיי גלאפגוס חיות בין 5,000 ל-10,000 איגואנות מצויצות והן נמצאות בסכנת הכחדה.

## גלריה

Conolophus subcristatus.jpg
Galápagos land iguana (4201794181).jpg
An excursion to Isla Plaza Sur - Land Iguana (16472740427).jpg
Large marine iguana, 2009.jpg
Land Iguana, Galapagos Islands (3391638985).jpg
Galapagos land iguana 02.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:איגואנות
קטגוריה:איי גלאפגוס: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים מדבריים באמריקה הדרומית
קטגוריה:איי גלאפגוס: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים אוכלי-צמחים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
אמיתי מנדלסון

**אמיתי מנדלסון** (נולד ב-20 בדצמבר 1969) הוא אוצֵר אמנות. החל מסוף שנת 2006 משמש כאוצר לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל בירושלים.

## ביוגרפיה
מנדלסון נולד וגדל בירושלים. הוא בנו של ההיסטוריון עזרא מנדלסון. הוא למד בבית הספר הניסויי ירושלים. הוא סיים תואר ראשון ושני בתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים ולימודי מוזיאולוגיה באוניברסיטת חיפה שם עבד בגלריה האוניברסיטאית וכן כעוזר לאוצרת במוזיאון חיפה לאמנות. את עבודת הדוקטורט שלו בנושא: "דמותו של ישו באמנות הישראלית" כתב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1995 החל את עבודתו במוזיאון ישראל כעוזר לאוצר לאמנות ישראלית יגאל צלמונה. ב-2006 מונה לאוצר המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל. בשנת 2010 אצר את תצוגת קבע של אמנות ישראלית במוזיאון יחד עם יגאל צלמונה. ב-2015 אצר את תצוגת הקבע הנוכחית במוזיאון.

מנדלסון מתגורר בירושלים עם משפחתו.

## תערוכות שאצר

## מאמרים
*"על עיוורון, אור וצל, על שלוש עבודות בתערוכת "אורים'", בתוך: **אורים: האור בספרות בהגות ובאמנות**, עורכים: אמילי בילסקי, אמיתי מנדלסון, אביגדור שנאן, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2005
*"תחיית היפה: אמנים ישראלים עכשוויים עוסקים ביופי", **פרוטוקולים**, היחידה להיסטוריה ותיאוריה, בצלאל, גיליון מס' 3, חורף 2006
*"מהאמן כיחיד לאמן כמייצג הקולקטיב: יצירתו המוקדמת של ראובן רובין", בתוך: **יחיד ויחד, בהגות, במדע ובאמנות**, עורכים: אמילי בילסקי, תמנע זליגמן ואביגדור שנאן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2007
*"מפגשים בתצוגת הקבע של האמנות הישראלית", **פלטפורמה, כתב עת מכוון לחינוך מוזיאלי**, אגף הנוער, מוזיאון ישראל, גיליון 1, אוקטובר, 2012

*"Agony and Resurrection : the figure of Jesus in the work of Reuven Rubin", in: Ed. Richard I. Cohen, Jonathan Frankel, Stephani Hoffman, **Insiders and Outsiders, Dilemas of East European Jewry**, the Littman Library of Jewish Civilization, 2010.
*"Israeli Art (entry)", in: The Cambridge Dictionary of Judaism and Jewish Culture, Ed: Judith R. Baskin, Cambridge University Press, 2011
*"Jesus of the Sabra Thorns: The Figure of Jesus in Israeli Art", in: Ed. Neta Stahl, **Jesus Among the Jews: Representation and Thought**, Routledge Jewish studies Series. New York: Routledge, 2012
*“Raida Adon: Strangeness, a Conversation between Raida Adon and Dr. Amitai Mendelsohn, Israel Museum’s Senior Curator for Israeli Art” in: Arts, International, online journal, MDPI, 2020


## קישורים חיצוניים

* אמיתי מנדלסון, [בּצֵל – אֵל: שיחה בין אמיתי מנדלסון ו[פיטר יעקב מלץ]], 10 בפברואר 2011, באתר ערב רב
* יונתן אמיר, קאנון בשלושה קולות, 25 במאי 2010, באתר ערב רב
* אמיתי מנדלסון, "דימויי ישו באמנות הישראלית" חלק א, 20 בנובמבר 2014, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:סגל מוזיאון ישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הניסויי ירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
הנשקייה המלכותית (הממלכה המאוחדת)

[ממוזער|250px|[שריון לוחות|שריונו של ויליאם סומרסט במצודת לונדון]]
[ממוזער|250px|תצוגת Man At Arms במוזיאון ב[לידס]]
**הנשקייה המלכותית** (באנגלית: Royal Armouries) היא המוזיאון הלאומי של הממלכה המאוחדת לכלי נשק ושריון, ונשקייה שפעלה באנגליה החל מימי הביניים. המוזיאונים של הנשקייה המלכותית הם המוזיאון העתיק ביותר בממלכה המאוחדת ואחד העתיקים בעולם. הנשקייה המלכותית בעלת אחד האוספים הגדולים ביותר של כלי נשק ושריון בעולם, ומהווה חלק מהאוסף הלאומי של הממלכה המאוחדת הכולל את אוסף כלי נשק ושריון, אוסף הארטילריה הלאומי ואוסף כלי הירייה הלאומי. היא גם מופקדת כשומרת ההיסטוריה של מצודת לונדון. שנים היה המוזיאון ממוקם ב"מגדל הלבן" שבמצודת לונדון אך בשנים האחרונות פוצל ורובו הועבר למקומות אחרים. שלושת המוזיאונים המציגים כיום את אוסף הנשקייה המלכותית הם:

מספר פריטים מוצגים גם בלואיוויל, קנטקי, בארצות הברית בשיתוף פעולה עם מוזיאון ההיסטוריה הבינלאומי פרזייר.

## היסטוריה

הנשקייה המלכותית היא אחד המכונים העתיקים של מצודת לונדון ותפקידה המקורי היה ייצור שריון עבור מלכי אנגליה. ב-1535 ביקר איש רם מעלה זר בנשקייה ושילם על מנת לצפות באוסף השריונות שלה. כבר בזמנו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, הנשקייה הקימה תצוגה קבועה; "הנשקייה הספרדית" שכללה גם מכשירי עינויים ואת "שושלת המלכים" - שורה של פסלי עץ המייצגים את מלכי אנגליה. תצוגה זו הפכה למוזיאון הראשון בבריטניה.
מ-1414, מצודת לונדון הפכה לביתו של מאסטר-גנרל החימוש (Master-General of the Ordnance) ולאחר מכן מנהלת החימוש (Board of Ordnance) שהיו אחראים על הספקת נשק הן לצבא בריטניה והן לצי המלכותי. הסדנה שבמצודת לונדון נטלה חלק בפיתוח, ייצור ואחסון של מגוון רחב של כלי נשק עד שמנהלת החימוש בוטלה ב-1855. עם זאת, האוסף ההיסטורי נשאר. ניתן היה להציג רק חלק קטן מהאוסף במבנים שבתוך מצודת לונדון, וב-1995 הועבר רוב אוסף הארטילריה לפורט נלסון בהמפשייר וב-1996 הועברו רוב כלי הנשק הקלים והשריונות ל"מוזיאון הנשקייה המלכותית" החדש שנפתח בלידס. מה שנותר במצודת לונדון הם פריטים הקשורים ישירות למצודה ולהיסטוריה שלה.

חוק המורשת הלאומית 1983 קבע שהנשקייה המלכותית היא גוף ציבורי לא-מחלקתי, שממומן בידי המחלקה לתרבות, מדיה וספורט.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

* תמונות הנשקייה המלכותית הרשמיות בפליקר
* קבוצות המוקדשות לנשקייה המלכותית בפליקר ובהן תמונות:
** http://www.flickr.com/groups/royalarmouries/ 
** http://www.flickr.com/groups/leeds-royal-armouries/
** http://www.flickr.com/groups/1263480@N22/

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:לונדון: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אוספי מוזיאונים
The Country

"**The Country**" הוא מיצב שנוצר והוצג בשנת 2002 על ידי הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו. שמו של המייצב מהווה תרגום מילולי לשמו של עיתון "הארץ", שדפיו בשנתיים שלפני התערוכה היוו חומר גלם עיקרי במיצב. המיצב נחשב לאחת מיצירות האמנות הפופולריות ביותר בתולדות האמנות הישראלית וזכה לכמות שיא של מבקרים בתערוכה לתקופה. על פי הערכות ביקרו בתערוכה כ־15 אלף איש.

התערוכה "The Country" נפתחה ב-5 בספטמבר 2002 בגלריה אלון שגב ששכנה במרתף בית יהונתן, ברחוב שאול המלך 23 שבמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב-יפו. בתערוכה חילקה לנדאו את הגלריה לשני חלקים עיקריים. חלל הכניסה לגלריה הפך ל"חדר הכביסה" ובו הציבה לנדאו עצי רימון, התלויים במהופך מן התקרה והעשויים מעיסת נייר עיתון. על העצים הופיעו פרות רימון העשויים אף הם מנייר, הנושאים שרידים של כתבות דפי העיתון שמהם נוצרו. בריאיון לקראת פתיחת המיצב תיארה לנדאו את הקשר השימוש בנייר העיתון כחומר ואת המשמעויות המטאפוריות העולות ממנו: "מעניין אותי הקשר בין מקומות ויחסי הגומלין בין שתי הסביבות השונות בתכלית, הקוטביות. הסופר עוקב אחר חלוף הימים וייצור וקטיפת הפירות, והמחברת המונחת למרגלותיו מתעדת את כותרות העיתונים של אותו יום. ניתן לקחת פרי מהערימה, לבדוק מה התאריך עליו ולבדוק במחברת מה בדיוק אירע באותו יום" על הקיר יצרה לנדאו מתקן דמוי מאזניים, העשוי בקבוקי פלסטיק חתוכים, המחוברים בצינורות השקיה ומכילים נוזל דמוי דם והפועל על פי חוק כלים שלובים.

דרך דלת מתכת עבר הצופה אל חלל החלל הנוסף, אשר אותו הפכה לנדאו לגג של בניין תל אביבי, שנוצר על ידי ציפוי הקירות בתצלומי ענק של העיר וביצירת שכבה המדמה גג מכוסה בסיד וזפת על רצפת הגלריה. על הגג הציבה לנדאו שלוש דמויות אדם בגודל טבעי, פשוטות עור וחשופות שרירים, העשויות אף הן מנייר עיתון וצבועות בצבע אדום-חום. באחד מן המאמרים אודות התערוכה כונו הדמויות בשמות "הקוטפת", "הסוחב" ו"סופר הפירות".

פרשנויות שונות השוו את המיצב של לנדאו לציורו של ראובן רובין "פירות ראשונים" (1923). קישור זה נובע הן מכוונתה המקורית של לנדאו לכנות את מיצבה בשם דומה והן בניגוד האוטופי שבין שתי היצירות. בעוד ציורו של רובין מבטא כמיהה אל עתיד הרמוני, הרי שמיצבה של לנדאו מדמה מצב של אסון אפוקליפטי.

פיליפ ליידר כינה את המיצב במאמר בכתב העת "ארץ אחרת" כ-"הגרניקה של ישראל".

בעדותו בפני בית המשפט הצבאי במשפט הסרבנים (ישראל, 2003), שפורסמה אחר כך בספר ״משפטי הסרבנים״ בהוצאת בבל, העיד הסרבן שמרי צמרת שהמיצב השפיע עליו בהחלטתו לסרב לקחת חלק בכיבוש. השופטים גזרו עליו ועל ארבעת חבריו הסרבנים שנת מאסר.

סמדר שפי הגדירה את המיצב כאלגוריה למצב בו "תושבי כדור הארץ משלמים מס של שכול וכאב למולך כלשהו, מס שהופך אזור כפרי פורח לשממה". יגאל צלמונה תיאר את הדמויות כמבטאות "סינתזה של מידע ובשר, בלי עור שיחצוץ בין המציאות ש'בחוץ' ל'פנים'". במאמר "סיגלית לנדאו: איגרא רמה", תיאר גדעון עפרת את היצירה במונחים של התפקחות מאוטופיות מודרניות: 

בעקבות התערוכה יצא, בהוצאת הספרים Spartizan ו-D.K.GraubArt, ספר המתעד את התערוכה.
## גלריה

Sigalit Landau the country 5.jpg
Sigalit Landau the country 6.jpg

## קישורים חיצוניים

*The Country, באתר של סיגלית לנדאו
*גדעון עפרת, "סיגלית לנדאו: איגרא רמה" באתר "המחסן של גדעון עפרת"
*
*
*
*
## הערות שוליים

קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:סיגלית לנדאו
קטגוריה:תערוכות אמנות בישראל
קטגוריה:2002 בישראל
אייפוד נאנו

**אייפוד נאנו** (באנגלית: **iPod Nano**) הוא נגן מדיה דיגיטלי שנוצר ועוצב על ידי אפל.
הדור הראשון של המכשיר בסוף שנת 2005 היה המחליף של האייפוד מיני. האייפוד נאנו מבוסס על זיכרון פלאש ויצאו עד כה 7 דורות שונים למכשיר. הדור הנוכחי בעל יכולת "מולטי- טאץ'" וצורתו מלבן.

## רקע
האייפוד נאנו הוצג לראשונה בספטמבר 2005. האייפוד נאנו משלב את האפשרויות של האייפוד קלאסיק ושל האיפוד מיני. הוא יועד להחליף את האייפוד מיני, שייצורו הופסק באותו היום. החלפתו של המיני הפתיעה את העיתונות ואתרי המעריצים של אפל באינטרנט לגמרי, על אף שהיו לפני כן שמועות על אייפוד חדש מבוסס על זיכרון פלאש. אולם, על הפסקתו של המיני לא הייתה שום התראה מוקדמת. העבודה על הנאנו החלה רק תשעה חודשים לפני שהושק. הנאנו כולל גרסה מוקטנת של המסך הצבעוני וגלגל הכפתורים של הקלאסיק. למסך יש אותה הרזולוציה של הקלאסיק. הסוללה ושאר החלקים הפנימיים הוקטנו, כמו המיני. לאחר מכן הוכרזו דורות עם תמיכה במולטי טאץ', סוללה משופרת ומסך 2.5 אינץ'

## דורות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אייפוד
קטגוריה:אייטונס
קטגוריה:נגני מולטימדיה ניידים
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2005
ולרונה

**ולרונה** (בצרפתית: **Valrhona**) היא יצרנית שוקולד צרפתית שמפעלה המרכזי ממוקם בעיר הקטנה טן-ל'ארמיטאז' בארמיטאז', אזור גידול יין הסמוך לליון. החברה נוסדה ב-1922 בידי אלבריק גירונה, שף מגדנאי צרפתי בשם מעמק הרון ולה חמש חברות בת ושישים מפיצים ברחבי תבל. בבעלות החברה גם École du Grand Chocolat, בית ספר לשפים מקצועיים שמתמקד במאכלים ודברי מאפה המבוססים על שוקולד.

ולרונה מתמקדת בעיקר בשיווק שוקולד יוקרה בעל רמה גבוהה למקצוענים וכן לצריכה פרטית. למרות שהיא נחשבת לאחד מיצרני השוקולד המשובחים בעולם, מחיריה של ולרונה דומים לאלו של גודיבה ונייהאוס. קו המוצרים כולל ממתקי שוקולד, קוביות שוקולד ושוקולד לפי כמות בקוביות או בגלולות. ולרונה מייצרת שוקולד לפי שנת בציר, מפולים שנקטפים בשנה מסוימת ממטע מסוים, המובחרים ביותר גדלים בדרום אמריקה, אוקיאניה והקריביים. כיום שלושת המותגים של שוקולד בציר הם Ampamakia, Gran Couva, ו-Palmira - עובדים ביחד עם מטעים במדגסקר, טרינידד וונצואלה, בהתאמה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות שוקולד
בי ג'יי נובאק

שמאל|220px|ממוזער| בי ג'יי נובאק, 2009
** בנג'מין ג'וזף מאנלי "בי ג'יי" נובאק** (אנגלית:** Benjamin Joseph Manaly “B. J.” Novak**; נולד ב-31 ביולי 1979) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו בסדרה הקומית "המשרד".

## ביוגרפיה
נובאק נולד למשפחה יהודית בעיר ניוטון שבמסצ'וסטס, בנם של לינדה ושל סופר הצללים ויליאם נובאק, שהקימו ביחד שירות שידוכים יהודי בעיר.
לנובאק שני אחים צעירים יותר, לב וג'סי שעוסק בהפקת מוזיקה אלקטרונית.
למד ב"תיכון דרום ניוטון" ביחד עם חברו לסדרה "המשרד" ג'ון קרסינסקי, ולאחר מכן התקבל לאוניברסיטת הרווארד.
באוניברסיטה למד ספרות אנגלית וספרדית, כתב והשתתף במחזות שייקספיריים.

## קריירת משחק
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עבר ללוס אנג'לס והחל לעבוד במועדונים כסטנדאפיסט.
התגלה לראשונה בזמן הופעה על ידי התסריטאי גרג דניאלס, שלקח אותו בשנת 2005 לסדרה הקומית המצליחה "המשרד". עד היום משחק נובאק ומפורסם בעולם בעיקר בזכות הסדרה ותפקיד העובד הזמני בחברת ההפצה, ראיין הווארד.
זכה להערכה רבה גם על כתיבתו לסדרה, השתתף כתסריטאי ב-14 פרקים.
ב-2009 הופיע בסרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו - "ממזרים חסרי כבוד, שם גילם דמות משנה בשם סמל יוטיביץ'. ב-2011 השתתף בסרט האנימציה והלייב אקשן המצליח "הדרדסים", בו דיבב את דרדס אופה.

בשנת 2017 השתתף בדרמה הביוגרפית "המייסד", לצד מייקל קיטון, לורה דרן וג'ון קרול לינץ'.

במרץ 2020 החל לעבוד על סרטו הראשון כבמאי "*Vengeance*", ובחודש מרץ 2021 הם החלו את הצילומים.

בשנת 2021 יצר, הפיק ואף כתב את סדרת האנתולוגיה "*The Premise*" לשירות הסטרימיג FX on Hulu.

## פילמוגרפיה
### קולנוע
* כל הטיסות בוטלו (2006)
* שמור עלי (2007)
* הדייט שתקע אותי (2007)
* ממזרים חסרי כבוד (2009)
* הדרדסים (2011)
* הדיקטטור (2012)
* להציל את מיסטר בנקס (2013)
* ספיידרמן המופלא 2 (2014)
* המייסד (2017)
* תוכנית נקמה (אנ') (2022) - גם במאי ותסריטאי
* השטן לובשת פראדה 2 (2026)

### טלוויזיה

* המשרד (2005–2013)
* *The Premise* (2021)
* שיעורים בכימיה (2023)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1979
מסעותי עם ורה

**מסעותי עם ורה** הוא ספר מאת אדית זק שיצא לאור בתחילת 2011 בהוצאת מטר.
הספר מספר את סיפור ילדותה, נערותה, בגרותה של ורה, בת למשפחת מהגרים שאיבדו את משפחותיהם הקודמות במחנות ריכוז ובנו משפחה חדשה, פרק ב' של חייהם שבמסגרתו נולדה ורה.

## עלילת הספר
הספר נפתח במשאלת לב של ורה. היא רוצה להיות מישהי אחרת. היא רוצה אמא צעירה וחייכנית שמתאפרת ולובשת בגדים יפים והיא רוצה להיות ישראלית, צברית, חבר'המנית, אישה שעובדת מחוץ לבית ובערב היא חוזרת ועוד יש לה זמן וכוח לצאת ולשיר שירים עם החברים.
היא מקשיבה לסיפורים של אמה ואחותה ששרדה מפרק א' של האם. הן מספרות לה על חיים בארץ אחרת, בעולם אחר שחלקו על פלנטה אחרת. אבל בסיפורים יש "חורים" ואת החורים האלה ורה מנסה למלא. היא חוקרת את אמה ואת אחותה, שואלת שכנים, מתבוננת בחיים של אחרים ומקשיבה לסיפורים שמספרים אנשים שבאים לבקר אותם בבית ובכל יום היא מוסיפה עוד חלק לפאזל שהיא בונה.

## מבנה הספר
הספר בנוי משני נרטיבים המדלגים בין עבר והווה שמתערבבים זה בזה. העבר מסופר כ"סיפורים לפני השינה" ודרכם אנחנו מגלים שלאמא ולאבא היו פעם חיים אחרים, שלאמא של ורה היו פעם שלוש ילדות ולאבא הייתה רק אישה, שסבתא שלה הייתה בעלת בית מרזח וכל המשפחה נידתה אותה. שפעם הייתה משפחה גדולה ושמחה ועכשיו יש משפחה קטנה ועצובה. כדי לברוח מהעצב ורה משחקת במשחק "כאילו", היא ממציאה לעצמה עולם משלה, שם יש נשים יפות ומטופחות שמדיפות ריח של בושם יקר והן מעשנות סיגריה עם פומית והן מושכות את כל המבטים של כל הגברים בסביבה.
כשהיא מתבגרת ורה זונחת את משחקי ה"כאילו" ומתפנה להיות נערה טיפוסית בחברת הישראלית של שנות השישים. היא מתאהבת, היא הולכת לתנועה ואחר כך לחברה סלונית, היא רוקדת והיא שרה והיא מתאמצת להיות כמו כולם. אבל אנחנו מגלים שהיא אף פעם לא נערה ישראלית טיפוסית כמו שהיא חושבת שנערה צריכה להיות.
מלבד הסיפורים הרבים שמופיעים כתמונות-תמונות, הספר מציג תיאורים של מגוון אנשים שוורה פוגשת בבית ומחוצה לו ושל מערכות יחסים רב-גווניות בין הדמויות השונות.
השאלה המרחפת באוויר לכל אורך הספר היא השאלה שוורה דנה בה באופן עקיף כל יום, האם יש לה זכות להתקיים בלי לשמר בתוכה בכל רגע את הטראומה שהיא לא חוותה ישירות?

**שיגעון השואה וחייהם של המהגרים**

חייהם של מהגרים שהגיעו מאירופה אחרי השואה עוברים כחוט השני בתוך הספר ומחוללים שינויים בחיי הדמויות. אניקה ומרטין נוקטים בשיטת ההדחקה וה"שיכחה", הם מתקיימים בהווה ויורדים לארצות הברית כדי לחפש חיים חדשים וזהות חדשה. האם שרי לעומתם לא מפסיקה לספר על מה שהיה פעם, איך החיים נראו "לפני שהכל התחיל" ואיך הם היו והווים "אחרי שהכל נגמר." האב וילי חי בין הסיפורים של האם והקיום במסגרת משפחתית לוחצת ולחוצה בין הניסיונות החוזרים ונשנים שלו לחיות חיים בוהמיינים של יצירה וחופש אישי, אבל הוא איננו מצליח להשתחרר באמת.
הנושא שחוזר פעמים רבות הוא היחסים בין משפחות המהגרים שהגיעו מאירופה ובין המשפחות הישראליות שנולדו כאן או הגיעו לכאן בגיל צעיר והם "צברים" לכל דבר. אלה האחרונים מגלים בורות, חשיבה סטריאוטיפית וחוסר סובלנות מופגן ביחס ל"אחר."

## ביקורות
* 
* 
* באתר של הוצאת מטר
* מוסף "שבת" – המוסף לספרות של 'מקור ראשון' - ביקורת מאת ורדה פוקס

קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרי 2011
קטגוריה:ספרי הוצאת מטר