open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סרנדה

שמאל|ממוזער|250px|סרנדה, ציור מאת ג'ודית לייסטר
**סרנדה** או **רַמְשִׁית** בעברית (באנגלית: **Serenade**, באיטלקית: **Serenata**) היא יצירה או הופעה מוזיקלית לכבודו של אדם. 

יש שלוש קטגוריות של סרנדה בהיסטוריה של המוזיקה:

* סרנדה היא יצירה מוזיקלית המושמעת לכבוד אדם אהוב, חבר/ה, או אדם מוערך אחר, לרוב בערב ומתחת לחלון ביתם. משמעות זו למילה, שנמצאת בשימוש עד היום, מקורה בתקופת ימי הביניים או הרנסאנס. היצירה המוזיקלית שבוצעה לא נצמדה לסגנון מסוים, חוץ מהעובדה שאדם יחיד ביצע אותה, מלווה בכלי נגינה נישא כלשהו, כמו גיטרה או אקורדיון. יצירות בסגנון זה נוצרו גם בתקופות מאוחרות יותר, אך לרוב בהקשר שמתייחס ספציפית לתקופות מוקדמות יותר, כמו אריות באופרה. אחת הדוגמאות המפורסמות לכך היא האופרה "דון ג'ובאני" של מוצרט, בה שר הגיבור סרנדה מתחת לחלונה של דונה אלווירה.

* סרנדה באיטלקית משמעה "שיר ערב", ובתקופת הבארוק משמעותה הייתה יצירה מסוג קנטטה שמבוצעת מחוץ למבנה, תחת כיפת השמיים, ולעת ערב או לילה, בליווי קולות וכלי נגינה שונים. מלחינים נודעים שחיברו יצירות מסוג זה היו אלסנדרו סטראדלה, אלסנדרו סקרלטי, יוהאן יוזף פוקס, יוהאן מאתזון ואנטוניו קלדרה. בדרך כלל היו אלו יצירות בקנה מידה רחב, בבימוי מינימלי, בתווך שבין קנטטה לבין אופרה. יש המבחינים בין קנטטה לסרנדה בכך שסרנדה מושמעת מחוץ למבנה, ולפיכך ניתן להשתמש במהלכה בכלי נגינה בעלי עוצמות גבוהות שנשמעים רועשים מדי במהלך קנטטה (המושמעת במבנה סגור), כלים כמו חצוצרה, קרן יער ותופים.

* סרנדה במשמעותה החשובה ביותר בהיסטוריה של המוזיקה, היא יצירה מוזיקלית לאנסמבל כלי נגינה נרחב בתנועות מוזיקליות רבות, המתייחסת לסגנון הדיברטימנטו, שהולחנה בעיקר במהלך התקופה הקלאסית והרומנטית (אם כי קיימות מספר דוגמאות שלה גם במאה ה-20. יצירה זו היא קלילה ומבדרת יותר יחסית ליצירות המאופיינות במגוון סגנונות מוזיקליים לאנסמבל נרחב, כמו הסימפוניה. בדרך כלל המלודיות חשובה בה יותר מאשר התפתחות של תימות או עוצמה דרמטית. רוב היצירות האלה מקורן באיטליה, גרמניה, אוסטריה ובוהמיה.

## המילה בעברית
רַמְשִׁית מקורה בארמית, רְמַשׁ במשמעות של ערב. אונקלוס מפרש את הפסוק בבראשית א',ה' "ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד" – וַהֲוָה רְמַשׁ וַהֲוָה צְפַר יוֹם חַד.“

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אופרה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
כרוב (סוג)

**כרוב** (שם מדעי: *Brassica*) הוא סוג צמחים בעלי פרחים במשפחת המצליבים. סוג הכרוב נחשב לחשוב שבסוגים של המצליבים, והוא כולל 37 מינים אשר רבים מהם מגודלים חקלאית למטרות מאכל ומספוא. הוא כולל בין השאר את כרוב הגינה, כרובית וכרובים מוכרים אחרים, לפתות ואף מינים הנחשבים כחרדל בר. מיני הסוג גדלים ברחבי אירופה, המזרח התיכון ואזורים ממוזגים באסיה.

## שמן
גרעינים של ירקות מסוג הכרוב הם המקור השלישי בחשיבותו לשמן צמחי אחרי סויה וכותנה. היצרניות הגדולות של זרעי כרוב עבור שמן הן הודו, סין וקנדה. התפוקה הגבוהה ביותר של זרעי כרוב מושגת בצרפת, גרמניה ובריטניה ומגיעה ל-300 ק"ג לדונם, יותר מפי שניים מהתפוקה בקנדה ובאוסטרליה.

## מינים בולטים
*כרוב הבר (B. oleracea)
**כרובית
**ברוקולי
**כרוב הקלח (קולרבי)
**כרוב ניצנים
*לפת (B. rapa)
**באק צ'וי (B. rapa subsp. chinensis)
**כרוב סיני (B. rapa subsp. glabra)
*לפתית (B. napus)
*כרוב שחור (B. nigra)
*כרוב החוף (B. tournefortii)
*כרוב כרתי (B. cretica)

## בישראל
בישראל גדלים בר ארבעה מינים של כרוב: לפתית, כרוב החוף, כרוב כרתי וכרוב שחור.

לצורכי חקלאות מגודלים בארץ מינים ותת-מינים רבים של כרוב הגינה ולפת, כגון כרוב אדום, כרוב ניצנים, כרוב סיני ועוד. גידול הכרוב הוא התשיעי בגודלו מבין הגידולים החקלאיים בארץ.

קישורים חיצוניים:

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מצליבים
קיושי ימאשיטה

**קיושי ימאשיטה** (באנגלית: **Kiyoshi Yamashita**, ביפנית: **山下清**, 10 במרץ 1922 – 12 ביולי 1971) היה אמן יפני, גאון אוטיסט שהתפרסם בשל ציוריו המרשימים והספר שכתב על נדודיו ביפן.

## ביוגרפיה

ימאשיטה נולד באסקוסה (Asakusa) שבטוקיו. בגיל 3 חלה בהפרעה חמורה במערכת העיכול והיה על סף מוות. עקב הפגיעה סבל מלקות דיבור קלה ושונות נוירולוגית. אביו מת בילדותו, והוא נשלח לבית-ספר פרטי לחינוך מיוחד. ימאשיטה עסק שם בציור צ'יגירי-אה (Chigiri-e), יצירת תמונות מפיסות נייר צבעוני. הפסיכולוג פרופ' ריוזבורו שיקיבה (Ryuuzaburou Shikiba) גילה עניין בכישרונו וערך ב-1939 באוסקה תערוכה שבה הוצגו תמונותיו הרבות, בעקבותיה התפרסם ימאשיטה.

ימאשיטה החל בגיל 18 לשוטט ולנדוד בכל רחבי יפן, תקופה שנמשכה עד 1954. הוא כתב על האירועים והחוויות שעבר בספרו "יומן נדידה", שיצא לאור בשנת 1956. על בסיס הספר הופקה דרמה טלוויזיונית בשם "ספר נדידתו של Hadaka-no-Taisho"" ("גנרל עירום", כינוי שדבק בימאשיטה עקב נוהגו לנוד בלבוש מצומצם), ובו שיחק גנוסוקה אשייה (Gannosuke Ashiya) בתפקיד ימאשיטה הנודד.

ימאשיטה ניחן בזיכרון צילומי יוצא דופן והיה מצייר מראות ונופים בפירוט, מתוך זכרונו בלבד. לאחר מלחמת העולם השנייה נערכה תערוכה ליצירותיו של "גוך של יפן", כפי שכונה, בה ביקרו כחמישה מיליון איש.

ב-1971 נפטר בגיל 49 בעקבות דימום תוך-גולגולתי.

## יצירתו

יצירותיו המגוונות והדרמטיות של ימאשיטה, עוסקות בנושאים שונים, החל מציורי נופים שונים ועד לציורים המשלבים דמויות אנושיות ומיתיות. את רוב יצירותיו צייר ימאשיטה בביתו שבטוקיו או במוסד בו שכן, כשהוא משתמש בזכרונו הצילומי לשחזור הנופים והדמויות שפגש במסעותיו. יצירותיו עשירות בצבעוניותם ומשלבות אלמנטים מן התרבות היפנית המסורתית והמודרנית. רוב יצירותיו הידועות צוירו בשיטת Chigiri-e. יצירותיו היו אהודות בקרב הבורגנים היפנים, וידוע על לא מעט זיופים שלהן, כולל כמה שהוצגו בטעות בתערוכות. ימאשיטה לא השתייך לקבוצה אמנותית כלשהי, ולכן קשה למומחי אמנות אקדמיים רבים להבחין בין תמונה אמיתית שלו למזויפת.

## ראו גם
*גאון אוטיסט
*תרבות אוטיסטית
*קהילה אוטיסטית
*וינסנט ואן גוך

## קישורים חיצוניים

* SHOUSENKYO MUSEUM OF ART
* GALLERY KOYAMA

קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:נכים יפנים
קטגוריה:אוטיסטים
קטגוריה:אמנות גולמית
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1922
קטגוריה:נפטרים ב-1971
יודנבריסטראט

**יודנבריסטראט** (בהולנדית: **Jodenbreestraat** - "הרחוב היהודי הרחב") הוא רחוב במרכז אמסטרדם שבהולנד. הרחוב מקשר בין רחוב אנתוניוס הקדוש (Sint Antoniesluis sluice) לכיכר ויסרפליין (Mr. Visserplein).

## היסטוריה
הרחוב זכה לפרסום בין היתר בשל העובדה שהצייר רמברנדט ואן ריין התגורר ברחוב בין השנים 1631–1635 בביתו של סוחר האמנות הנדריק ואן אוילנבורך, ובהמשך בין השנים 1639–1656 במבנה אשר רכש ברחוב, ואשר משמש כיום כמוזיאון לזכרו. 

שם הרחוב, שהיה חלק מרחוב אנתוניוס הקדוש (Sint Antoniesbreestraat), שונה במהלך המאה ה-17 עת התיישבו ברחוב מהגרים יהודים מפורטוגל וספרד. הרחוב שימש כשוק עבור הסוחרים היהודיים אשר הקימו בו דוכנים למכור את מרכולתם. בשלטי המאה ה-19 הסדירו שלטונות העיר את המסחר ברחוב והעבירו את הסוחרים ודוכניהם לכיכר ווטרלו הסמוכה.

מרבית תושבי ה"רחוב היהודים" נרצחו בשואה על ידי גרמניה הנאצית בעת שזו כבשה את הולנד. לאחר מלחמת העולם השנייה נותרו מרבית בתי הרחוב נטושים, ובהדרגה התדרדר מצבם. בשנות ה-60 החליטה עיריית אמסטרדם להרוס את מרבית הבתים, ולנצל הזדמנות זו לבנות קו רכבת תחתית מתחת לרחוב. הבתים בצידו הצפוני של הרחוב נהרסו, ונחפרה מנהרה עבור הרכבת התחתית של אמסטרדם. בשנת 1971 נבנה לכל אורך בצידו הצפוני של הרחוב מבנה מגורים גדל מידות בשם בורחמייסטר טלחנהאויז (Burgemeester Tellegenhuis), הנחשב לאחד המכוערים במבני אמסטרדם. מבנה זה נהרס בשנת 1994 ובמקמו נבנה בית ספר לתיאטרון ומבנה עבור משרדי העירייה.

למול מוזיאון בית רמברנדט ניצבת אנדרטה לזכרו של המשורר יעקב ישראל דה האן ועליו חקוקות מילים של אחד משיריו.

בקצהו הצפוני נמצא בית הכנסת הפורטוגזי, ובקצהו הדרומי של הרחוב נמצאת כנסיית משה ואהרון.

## ראו גם

* מוזיאון בית רמברנדט
* ווטרלופליין

## קישורים חיצוניים

* תיאור האנדרטה לזכרו של דה האן

קטגוריה:אמסטרדם: רחובות
קטגוריה:יהדות הולנד
נבונציר

**נבונציר** (באכדית: **Nabû-nāṣir**; ביוונית: **Ναβονασαρος**) היה מלך בבל בין השנים 747–734 לפנה"ס.

בתקופת עלייתו לשלטון היו הן בבל והן אשור שקועות במהומות. לאחר עלייתו של נבונציר לשלטון, בשנת 745 לפנה"ס, עלה תגלת פלאסר השלישי על צפון ומזרח ממלכת בבל, אך לא הזיק לממלכה נזק רב. בימיו של נבונציר הייתה עלייה יוצאת דופן בפעילות הכלכלית בבבל, שהגיע לשיא של כ־500 שנה. נבונציר היה המלך הראשון שניתן להגיד בוודאות שניהל רשימות היסטוריות ויומנים אסטרונומיים מסודרים. על סמך היומנים הללו חישב האסטרונום תלמי את מסלולי הירח, ומסיבה זו החל תלמי לחשב אסטרונומיה מתחילת שלטונו של נבונציר. בתקופה ההלניסטית אף הניחו שנבונציר השמיד את התיעודים האסטרונומיים של המלכים שקדמו לו, כדי שמלכותו תצוין כראשונה בחקירות אסטרונומיות. תלמי מנה את השנים בעבודתו "אלמגסט" החל משנת שלטונו הראשונה של נבונציר , שאותה מנה לפי היום הראשון בחודש הראשון של הלוח המצרי; תאריך זה מקביל ל־26 בפברואר שנת 747 לפנה"ס (לפי הלוח היוליאני).

לאחר מותו ירש אותו בנו נבו־נדין־זרי.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי בבל
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-8 לפנה"ס
כיכר אוקספורד

ממוזער|כיכר אוקספורד, מעבר חצייה אלכסוני לאחר השיפוץ ב-2009
**כיכר אוקספורד** (באנגלית: **Oxford Circus**) היא כיכר בלונדון. היא נבנתה במפגש הרחובות ריג'נט ואוקספורד, בסיטי של וסטמינסטר.

הכיכר מהווה צומת תחבורה חשוב במרכז לונדון: מעל פני האדמה עוברים קווי אוטובוסים רבים, ומתחת לכיכר נמצאת תחנת אוקספורד, אחת מתחנות הרכבת התחתית של לונדון.

מסביב לכיכר נמצאות חנויות מותגים רבות.

ב-2009 שיפצה העירייה את הכיכר בעלות של 5 מיליון פאונד, והוקמו בה מעברי חצייה לכל כיווני ההליכה של הולכי הרגל, כך שכיום ניתן לחצות אותה לא רק בצורה ישרה בין מדרכות סמוכות אלא גם באלכסון.

מרכז|600px|ממוזער|מראה פנורמי של כיכר אוקספורד לפני השיפוץ, 2006

## קישורים חיצוניים

* Oxford Circus 'X-crossing' opens, באתר BBC
* כיכר השבת הקדימה את אוקספורד, באתר כיכר השבת

אוקספורד
שי לין

**שי לין** (נולד ב-1947 במשמר העמק) הוא אפידמיולוג, שכיהן בעבר כדיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות וכראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה וראש היחידה לאפידמיולוגיה קלינית במרכז רפואי רמב"ם, נכדם של אבא וחנה חושי.

## קורות חיים
לין נולד בישראל, בנם של רות ואמנון לין. בוגר בית הספר הריאלי. ב-1976 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית ובאותה שנה עמד בבחינות הרישוי של ארצות הברית (ECFMG). הוא מוסמך בבריאות הציבור (MPH) ודוקטור בבריאות הציבור (DrPH) מאוניברסיטת הרווארד, שבבוסטון (1981).

במהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף בחיל הרפואה. היה חבר בוועדה המדעית של חיל הרפואה.

היה סגן מנהל המרכז הרפואי רמב"ם. במהלך התקופה בה עבד בבית החולים היה האחראי על תחום המידע הרפואי בפקולטה לרפואה ובבית החולים עצמו.

מכהן כפרופסור באוניברסיטת חיפה, והיה פרופסור חבר בטכניון. היה הממונה על התקשוב בפקולטה לרפואה בטכניון, מרצה למקצועות הקשורים ליישומי המחשב ברפואה והיה אחד מחברי ועדת המחשב האקדמית של הטכניון.

לין כתב חוות דעת רפואית עליה מתבססים התובעים במשפט הדייגים של הקישון נגד בתי הזיקוק ומפעלים אחרים במפרץ חיפה.

בין מחקריו:
*סקר לבדיקת מאפייני תאונות עבודה אצל עובדים בביה"ח רמב"ם
*מחקר שנערך באוניברסיטת חיפה, גילה קשר ישיר בין עבירות בריונות על הכביש - דוגמת חניה כפולה וכניסה לצומת חסום - לבין תאונות דרכים
*מחקר על שכיחות מחלת הסרטן בקרב ניצולי שואה

החל מ-2008 שותף לין במחקר המתקיים באוניברסיטת חיפה הבודק את הקשר בין חשיפה לרעב בזמן מלחמת העולם השנייה לתחלואה מאוחרת בסרטן שד בקרב נשים ניצולות שואה, במחקר הערכת החשיפה הכרונית של האוכלוסייה לזיהום אוויר במרחב התת-עירוני ובחינת קשרים אפשריים לתחלואה במפרץ חיפה.

מתגורר בקריית טבעון. נשוי לפרופ' רות לין (לבית מימון) שהייתה דיקן הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. הם הורים לבת ולשני בנים. אחותו היא עו"ד ארנה לין.

## קישורים חיצוניים
*רשימת הפרסומים ב- PubMed
*דף המרצה מאוניברסיטת חיפה , כולל רשימת פרסומים ורשימת תפקידים שמילא
*היחידה לאפידמיולוגיה קלינית
*שי לין בדפי בעלי תפקידים ברמב"ם
* כרם שובל, שי לין, מאיר ברזיס ושמואל רייס, הערכת ההשפעה של תוכנית התערבות של רפואה נסמכת הוכחות (EBM) על העמדות, הידע וההתנהגות הקלינית (שימוש בתרופות והפניות לבדיקות מעבדה) של רופאי משפחה בישראל: ניסוי קליני מבוקר, המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות, פברואר 2007.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מדעי הרווחה והבריאות
קטגוריה:סגל הטכניון: רפואה
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:אפידמיולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
קטגוריה:משפחת חושי-לין
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
יולנדה הארמר

**יולנדה הארמר** (1913 – 16 בפברואר 1957) הייתה עיתונאית יהודיה-מצרית שריגלה במצרים עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ועבור מדינת ישראל בשנים 1945–1951, וזכתה לכינוי "מאטה הארי הישראלית".

## קורות חיים
נולדה בשם יולנדה גבאי באלכסנדריה, לאם שהייתה במקור מטורקיה.

התגוררה ולמדה בסנט ז'רמן-אן-לה (St. Germain-en-Laye) בצרפת ושבה עם תום לימודיה בגיל 17 למצרים כדי להתחתן עם איש העסקים ונציג של חברת נפט, ז'אק דה בוטון, אך התגרשה ממנו כאשר בנם היחיד, ז'ילבר, היה בן שלוש או ארבע. ז'ילבר גדל עם סבו וסבתו, הוריה של יולנדה.

להארמר היו קשרים טובים עם הצמרת המצרית במסגרת עבודתה כעיתונאית בפלסטיין פוסט. בזכות הרצאה של אנצו סרני בקהיר בתחילת שנות ה-40 החלה לגלות עניין בציונות. היא גויסה בקהיר בשנת 1945 בידי אליהו ששון, ראש האגף הערבי של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, וקיבלה את הכינויים "ניקול" ו"פאלקור". היא יצרה קשרים גם עם המזכ"ל הראשון של הליגה הערבית עבד א-רחמן עזאם, עם מדינאים ערבים שביקרו בקהיר וכן עם בכירים בריטיים במצרים וכך השיגה מידע רב ערך. הצלחתה הגדולה ביותר הייתה השגת תוכניות הפעולה של צבא ההצלה לקראת מלחמת העצמאות.

בינואר 1948 הגיעה בטיסה ללוד ומסרה מסמכים סודיים על פלישה מתוכננת של הצבא הסורי והצבא והמצרי לארץ ישראל. את התוכניות תפרה מזכירתה, אורה שוויצר, מתחת לכותפות המעיל של הארמר. בעקבות הקמת מדינת ישראל במאי 1948 ביצעו שלטונות מצרים גל מעצרים בקרב פעילים ציוניים, ובינם הארמר, אולם היא שוחררה כעבור זמן לא רב בשל מחלת הסרטן שבה לקתה.

בספטמבר 1948 עזבה עם בנה לפריז, שם הייתה חברה במשלחת ישראל לאו"ם.
היא גם נפגשה עם ששון ועם ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, משה שרתוק, והכינה דו"ח שמסקנתו הייתה כי מצרים היא המדינה הערבית היחידה המעוניינת בהסדר עם ישראל.
עקב מחלתה הייתה מאושפזת כחמישה חודשים.

בסוף 1949 חזרה למצרים, והתגוררה שם עד לעלייתה לישראל עם בנה היחיד בשנת 1951 והתגוררה בדירה קטנה בירושלים.
היא עברתה את שמה להַרְמוֹר, והצטרפה לסגל משרד החוץ.

הארמר הייתה נשואה פעמיים. הבן ז'ילבר (1935–2000), היה כלכלן ואספן אומנות. כהוקרה על תרומתה למדינה העניק בן-גוריון לבנה, ז'ילבר, מלגת לימודים צנועה באוניברסיטה העברית. בהמשך היגר לשווייץ ולבריטניה, עבד בבנק רוטשילד והתעשר.
נכדה הוא הסופר אלן דה בוטון ונכדתה היא מיל (Miel) דה בוטון, זמרת, מלחינה, אספנית אמנות ונדבנית.

הארמר נפטרה מסרטן בירושלים ב-1957. נטמנה בהר המנוחות.
פרטים רבים עליה התגלו ביומנים ותמונות שמצאו נכדיה לאחר פטירתו של ז'ילבר בשנת 2000.

## הנצחת זכרה
[שמאל|ממוזער|250px|שלט הזיכרון בכיכר יולנדה הארמר בשכונת [קטמון בירושלים]]
* בשנת 2010 ביים דן וולמן סרט תיעודי בשם "יולנד: גיבורה אלמונית" (Yolande: An Unsung Heroine) המנציח את פועלה של הארמר. הסרט הופק בידי נכדתה, מיל דה בוטון.
* על שמה כיכר בשכונת קטמון בירושלים.

## לקריאה נוספת
* מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, "לוחמות המוסד" (עמ' 29–39), ידיעות ספרים, 2020. 

## קישורים חיצוניים
* Yolande Harmor: Israel’s glamorous spy from Alex 
* Jew of the Week: Yolande Harmor 

## הערות שוליים

הארמר
הארמר
קטגוריה:פעילים ציונים במצרים
קטגוריה:מרגלות
קטגוריה:עיתונאיות יהודיות
קטגוריה:ישראליות ילידות מצרים
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:יהודיות מצריות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
סנטרליה

**סנטרליה** (באנגלית: **Centralia**) היא עיירת רפאים במחוז קולומביה, מדינת פנסילבניה, בצפון-מזרח ארצות הברית. העיירה קיבלה את שמה בשנת 1865 אף על פי שבפועל החלה להתפתח כ-20 שנה לפני כן סביב פונדק שהוקם באתר מכרות פחם.

## השריפה התת-קרקעית
בשנת 1962, ביום הזיכרון הלאומי, לאחר ששריפה יזומה של זבל לא כבתה לאחר ימים רבים, התברר שמצבור ענק של פחם טבעי הוצת. הפחם לא חדל מלבעור ולחמם את האדמה. לאחר תלונות התושבים על כאבי ראש והתעלפויות, התברר שבעירת הפחם מתחת לאדמה משחררת כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני, שהוא גז רעיל, שקוף וחסר ריח. הגז הצטבר במיוחד במקומות סגורים ולא מאווררים, ומקור הכמות הגדולה שלו הוא בבעירה עם כמות דלה מדי של חמצן, מאחר שהפחם נמצא מתחת לאדמה.

מאמצים גדולים שהושקעו בכיבוי הבעירה, כולל חפירת תעלות עמוקות, לא צלחו, והפחם המשיך לבעור במשך עשרות שנים. האדמה החלה להתבקע, כולל כבישים, ולפלוט עשן. בשנת 1981 ילד כבן 12 ניצל בקושי מנפילה לתוך בולען לוהט, שהוא אחד התוצרים של שריפת פחם תת-קרקעית (הפחם הופך לאפר ואינו יכול לתמוך בסלע שמעליו). לאחר מקרה זה, השריפה עלתה לכותרות וקומץ מהתושבים החל לתמוך במכירת השטח ובמעבר. בהצבעה שנערכה בעירייה בשנת 1983, 200 תושבים הביעו את רצונם להישאר בעוד ש-345 תושבים ביקשו למכור את השטח וכך הוחלטה מכירת הקרקע ומעבר כולל של התושבים.

במשך אחת עשרה השנים שלאחר מכן ניסו הרשויות המקומיות לפנות את העיירה ולפצות את המפונים. בשנת 1992 מדינת פנסילבניה הודיעה שהיא מחרימה את העיירה, הורסת את הבתים וחוסמת את הגישה למקום. מתוך 3000 התושבים שהתגוררו בעיירה, רק כ-11 תושבים עקשים נותרו במקום, ובשנת 2021 כבר התרוקנה העיירה מתושביה לחלוטין.

מצב העיירה הוא שהאדמה חרוכה ומתבקעת, עם חורים המעלים עשן, הכבישים סדוקים, העצים מתים או גוססים. בעומק כ-3 מטרים טמפרטורת הקרקע שנמדדה עולה על 85 מעלות צלזיוס.

אין הערכה מתי הפחם יפסיק לבעור. ידוע על מרבצי פחם דומים הבוערים מאות ואף אלפי שנים. להערכת המומחים נדרשים לפחות כחצי מיליארד דולר בחפירות תעלות בנות מאות קילומטרים ובעומק עשרות מטרים כדי להתמודד עם הבעירה.

## ראו גם
* דרווזה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ימין|ממוזער|250px|כביש סדוק ועשן העולה ממנו

קטגוריה:ערי רפאים בארצות הברית
קטגוריה:פנסילבניה: יישובים
קטגוריה:מחצבים
קטגוריה:אסונות מעשה ידי אדם בארצות הברית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1841
שינחואה

שמאל|ממוזער|250px|אחד מסמליה של סוכנות הידיעות לאורך השנים

**שינחואה** (בסינית מפושטת: **新华通讯社**, פין-יין: **Xīnhuá tōngxùnshè**, תעתיק מדויק:  **שִׂינְחְווָה טונְגְשׂוּ'נְשֶׁה**, תרגום מילולי: סוכנות הידיעות של סין החדשה) היא סוכנות הידיעות הגדולה בעולם, בבעלות חלקית של ממשלת הרפובליקה העממית של סין.

מטה הסוכנות ממוקם בעיר בייג'ינג ולה כ-220 משרדים אזוריים ברחבי העולם. כ-30,000 איש עובדים כשכירים של הסוכנות – מלבד פרילנסרים רבים העובדים בשבילה – מספר ההופך אותה לסוכנות הידיעות הגדולה בעולם. היא בעלת הפריסה הרחבה ביותר בעולם מבין כל כלי התקשורת: משרדי ועיתונאי שינחואה ממוקמים בכל מדינה בעולם. נוסף על היותה סוכנות ידיעות, משמשת שינחואה כמו"ל, ומוציאה לאור עיתונים וכתבי-עת במעל עשר שפות, ביניהן אנגלית, ספרדית, רוסית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, ערבית, יפנית, הינדית ועוד. אתר האינטרנט של שינחואה מדורג במקום ה-20 בעולם בפופולריות שלו בדירוג אלקסה, מקום אחד אחרי האתר של נטפליקס, והרבה לפני כל כלי תקשורת אחר בעולם. דפי הפייסבוק של שינחואה באנגלית מגיעים ביחד למעל 160 מיליון עוקבים, מה שהופך אותה להכי פופולרית בפייסבוק, מלבד הדף הרשמי של פייסבוק עצמה. בטוויטר עוקבים אחרי שינחואה באנגלית כ-13 מיליון איש ברחבי העולם.

## היסטוריה
שינחואה נוסדה בנובמבר 1931. היא נקראה בתחילה "סוכנות הידיעות של סין האדומה" (紅色中華通訊社; Hóngsè Zhōnghuá Tōngxùnshè), ובשנת 1937 ניתן לה שמה הנוכחי. היא החלה להפיץ מידע באנגלית על סין בשנת 1944.

## שינחואה כיום
סוכנות הידיעות שינחואה מפיצה ידיעות ותמונות הקשורות באירועים שונים המתרחשים בסין לגופי תקשורת ברחבי העולם, במספר שפות ובהן אנגלית, ספרדית, רוסית, צרפתית וערבית. בניגוד ליומון העם, עיתון רשמי של המפלגה הקומוניסטית של סין, מופיעים מאמרי מערכת ודעות באופן נדיר בדיווחי שינחואה. כסוכנות ידיעות בעלת נוכחות גלובלית, מעבירה שינחואה ידיעות מהמתרחש בעולם לתושבי סין. היא מפעילה אתרי אינטרנט במגוון שפות.

## ראו גם
* CCTV

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר שינחואה 

קטגוריה:סוכנויות ידיעות
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: תקשורת
ישראל פיינברג

250px|ממוזער|שמאל|פניה וישראל פיינברג

**ישראל** ("**לוליק**") **פיינברג** (1865–1911) היה מחלוצי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון, חדרה ואחוזת בית, היא תל אביב.

## ביוגרפיה
נולד בסימפרופול, בירת פלך טאורידה (חצי האי קרים) שבדרום האימפריה הרוסית למשה ולובה, שמוצאם מליטא, בשנת 1865. בילדותו עברה המשפחה לסבסטופול. בשנת 1882, בגיל 17, עלה לארץ ישראל עם שניים מאחיו – יוסף ובוריס) – כמה חודשים לפני עליית הביל"ויים, המסמלת את ראשית העלייה הראשונה. היה ממיסדי המושבה ראשון לציון. בראשון לציון הכיר את פאני בלקינד, חברת ביל"ו (אחיה ישראל היה מייסד ביל"ו, ובן אחיה השני, שמשון, היה איש ניל"י נעמן בלקינד. אחותה אולגה נישאה ליהושע חנקין, ועל שמה גבעת אולגה), ונישא לה ב-1884. על תקופת מגוריו בראשון לציון נכתב:

בני הזוג עזבו את המושבה יחד עם משפחות בלקינד וחנקין, עקב סכסוך עם פקיד הברון יהושע אוסוביצקי, ועברו לגדרה, שגם אותה עזבו כיוון שישראל נקם את דמו של השומר רוזמן שנרצח על ידי ערביי הכפר קאטרה הסמוך. באתר "מצבות מדברות" מסופר על עזיבת משפחת פיינברג את גדרה בעקבות רצח ישראל רוזמן (מוגילביץ):

ב-1887 נולדה בתם שושנה, שנישאה לימים למהנדס נחום וילבוש, ממייסדי בית החרושת "שמן". ב-1889 נולד בגדרה בנם, אבשלום וב-1894 נולדה בתם השלישית, צילה, שנישאה לזאב שוהם.

ב-1891 נרכשו אדמות חדרה על ידי גיסו של ישראל, יהושע חנקין, וישראל, שהעביר את מגורי משפחתו ליפו, הפך לאחד מראשוני השומרים ומייבשי הביצות באזור. ישראל חלה בקדחת, ועל כן עבר לגור עם משפחתו ביפו. ב-1898 עברה המשפחה לבית פיינברג בחדרה, אך חזרה עד מהרה ליפו לאחר שכל בני המשפחה חלו בקדחת.

ישראל חבר לאגודת אחוזת בית, השתתף בהגרלת קרקעות תל אביב העתידית והגריל את הבית בפינת רחוב הרצל ויהודה הלוי. בנוסף, היה מבין מקימי הגימנסיה העברית "הרצליה". בתו הצעירה, צילה (לימים אמה של חברת הכנסת תמר אשל), הייתה בוגרת המחזור הראשון של הגימנסיה (יחד עם דב הוז, אליהו גולומב ומשה שרתוק (שרת)).

אולם ישראל לא ראה עצמו כאיש עירוני, ועד מהרה חזר לחדרה, שם כיהן כראש ועד המושבה בין השנים 1904 ל- 1909, תוך שהוא מחלק את זמנו בין חדרה ויפו. הוא נפטר בחדרה והוא בן 46 בלבד.

על שמו של פיינברג נקרא רחוב בגדרה.

## עץ משפחה

## ראו גם
* מייסדי תל אביב

## קישורים חיצוניים

* ישראל פיינברג באתר מייסדי תל אביב
* 
* 
* ישראל פיינברג באלבום המשפחות - עדת ראשון לציון
* פאני בלקינד באלבום המשפחות - עדת ראשון לציון
 

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:משפחת פיינברג-בלקינד
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:מוכתרי מושבת חדרה
קטגוריה:גדרה: אישים
קטגוריה:חדרה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בחדרה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1865
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1911
יוזף יוסטוס סקליגר

שמאל|ממוזער|250px|יוזף סקליגר
**יוזף יוסטוס סקליגר** (בצרפתית: **Joseph Justus Scaliger**; 5 באוגוסט 1540 – 21 בינואר 1609) היה מלומד ומנהיג דתי צרפתי ממוצא איטלקי, אפיגרף ומגדולי הפילולוגים בכל הזמנים. נודע כמי שהרחיב את תחום ההיסטוריה הקלאסית כך שתכלול גם את תולדות היהודים, הפרסים, הבבלים והמצרים, בנוסף ליוונים ולרומאים. כתב היד השלם היחיד של התלמוד הירושלמי שמצוי בידינו, המכונה כתב יד ליידן, הגיע מעזבונו וקרוי על שמו.

## חייו
סקליגר נולד באז'ן שבדרום-מערב צרפת, ילדו העשירי ובנו השלישי של הרופא והמלומד האיטלקי ג'וליו צ'זארה סקליג'רו ומינקות חונך על ברכי הלשון והספרות הלטינית. בגיל 12 נשלח עם שני אחים צעירים ללמוד בקולז' דה גִיֶין בבורדו, אך שב הביתה בגלל מגפת דבר בשנת 1555 והיה לעמית ולבלר של אביו. בגיל 18 נתייתם מאביו, ונסע ללמוד בסורבון. הוא החל ללמוד יוונית מאדריאנוס טורנבוס, אך מהר מאוד החליט שיהיה יותר יעיל ללמוד לבד, ובמהירות עצומה למד את השפה על בוריה והקיף את הספרות היוונית הקלאסית. לאחר ארבע שנים בסורבון יצא למסע באיטליה ואחר כך באנגליה וסקוטלנד, כמלווהו של בן האצולה לואי דה שסטנייה.
ממוזער|''Mesolabium'', 1594

בשנת 1570 הוזמן על ידי ז'אק קִוז'א (Jacques Cujas) ללמוד פילוסופיה של המשפט בוואלנס שמדרום לליון. סקליגר שהה בוולנס שלוש שנים וזכה לא רק ללמוד מקִוז'א אלא גם להשתמש בספרייתו הגדולה. בעקבות טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ברח לז'נבה, שם נתמנה לפרופסור. הוא הרצה שם על "אורגנון", מכלול כתבי הלוגיקה של אריסטו, ועל "דה פיניבוס" ("על תכליות הטוב והרע") של קיקרו, אולם לא נהנה ממתן הרצאות ולכן שב לצרפת בשנת 1574. במשך 20 השנים הבאות שהה בצרפת כאורחו של לואי דה שסטנייה, ובהן הניח את היסודות לפילולוגיה המודרנית. בשנת 1583 המציא שיטה לספירת ימים רציפה, כדי להתגבר על הקושי בחישוב תאריכים שנוצר מהלוח הגרגוריאני. השיטה נקראת 'יום יוליאני'. בשנת 1593 נענה להפצרות מצד חבר הנאמנים של אוניברסיטת ליידן שבהולנד לשהות באוניברסיטה, לאחר שהובטח לו שלא יצטרך ללמד ויוכל לחקור כאוות נפשו.

סקליגר למד עברית וערבית וקרא את המקרא בעברית, כמקובל באותה תקופה. אך בניגוד למקובל הוא ביקש ללמוד גם את הספרות התלמודית, שבה ראה המשך ישיר למקרא. סקליגר פגש בליידן משומד בשם פיליפ פרדיננד, שלימדוֹ תלמוד ומקורות יהודיים אחרים, ובתמורה סידר סקליגר לפרדיננד משרת עוזר הוראה.

## לקריאה נוספת
* יוסף גייגר, **תלמוד והיסטוריה עתיקה - מקצוע אחד או שניים?**, **[[היסטוריה (כתב עת)|היסטוריה]]** 11, אדר א' תשס"ג, עמ' 10–12.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי דת צרפתים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים צרפתים
קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:אפיגרפים
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:תלמוד ירושלמי
קטגוריה:פילולוגים
קטגוריה:הומניסטים צרפתים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:כמרים פרוטסטנטים צרפתים
קטגוריה:אנשי דת קלוויניסטים ורפורמים
קטגוריה:ילידי 1540
קטגוריה:נפטרים ב-1609
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:הבראיסטים
חריע

ממוזער|''Carthamus tinctorius''
ממוזער
**קוּרְטָם הצַבָּעים** (שם מדעי: *Carthamus tinctorius*), הידוע בכינויו **חֲרִיעַ**, הוא מין של קורטם. הצמחים פורחים בגוני צהוב, כתום ואדום.

## מאפיינים

בדומה למורכבים רבים, פרח קורטם הצבעים הוא קרקפת. הצמח פורח בקיץ, לרוב בסביבות יולי, בתלות בתנאי סביבה משתנים. כל גבעול עשוי להסתיים בקרקפת אחת עד חמש, וכל תפרחת מכילה מספר זרעים מצומצם (בין חמישה-עשר לעשרים).

הצמח מיטיב להתמודד עם תנאי יובש וחום תודות לשורשיו העמוקים, אך חשוף מאוד לפגיעות קור בגלל גבעוליו הארוכים והדקים.

## שימושים

קורטם הצבעים הוא המין היחיד של קורטם שתורבת, למטרות תעשייה שונות. כיום הוא מגודל בקנה מידה זעיר יחסית של 600,000 טון ברחבי העולם. המגדלות המובילות הן הודו, ארצות הברית ומקסיקו.

**שמן חריע** ‒ אחד משימושיו החקלאיים הבולטים, ששרדו עד המאה ה-21, הוא גידולו להפקת שמן מזרעיו. שמן החריע צלול ונטול ריח, עשיר בחומצות שומן בלתי רוויות, ויטמין E ויוד, ודל בחומצות שומן רוויות. השמן דומה בתכונותיו לשמן חמניות אך איכותי יותר, ומשמש כשמן טיגון, שמן לסלטים וכמרכיב בסיס להכנת מרגרינה. לשמן חריע יש נקודת עשן גבוהה יותר משמעותית משאר השמנים, ולכן הוא מתאים לטיגון שכן הוא שומר על שלמותו בטמפרטורות גבוהות. הוא גם מציע יתרונות בריאותיים מסוימים, כגון תכונות אנטי דלקתיות פוטנציאליות.

באופן שולי יחסית, פרחיו של החריע משמשים להכנת התבלין עוספור, תחליף זול ובעל טעם וגוון הדומה לזעפרן. זרעי החריע משמשים כמזון לציפורים, היות שחיות יער אחרות כגון סנאים אינם מחבבים את טעמו. שמן החריע משמש כתחליף לשמן פשתן בייצורם של צבעי שמן מסוימים, בעיקר גוונים שנדרשים לא להצהיב כגון לבן.

בעבר השתמשו במין המתורבת לייצור צבענים אדומים וצהובים, מבוססים על הצבען הטבעי של הקורטם, קרטמין. השימוש בצבען זה היה נוח וזול עד לפיתוחם של צבעי אנילין (סוג פשוט של אמין ארומטי) בשנות השישים, ומכאן שמו המדעי. משם זה נגזר שמו בעברית. מאז פיתוח התחליפים, ייצור צבען זה הופסק. מיצוי קורטם משמש כצבע מאכל.

## היסטוריה
החריע היה גידול מסחרי כבר בתקופת מצרים העתיקה. שרידי בדים שהתגלו בחפירות הראו כי בדים נצבעו בחריע כבר בשושלת ה-12, וזרים מפרחיו התגלו בקבר תות אנך אמון.

ג'ון צ'דוויק, בלשן חוקר, מצא שבטבלאות כתב ליניארי ב' צוינה המילה היוונית לחריע פעמים רבות, דבר המעיד על חשיבותו בתרבות יוון העתיקה. טבלאות אלו רשמו שני אזכורים שונים: חריע לבן נרשם כמוצר הנמדד באורכו, ואילו חריע אדום רק כמוצר הנשקל, עובדה המלמדת על תפקידיו השונים של הצמח בחיי היוונים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:מורכבים
תאודור הרצקה

**תאודור הרצקה** (בגרמנית: **Theodor Hertzka**, בהונגרית: **Hertzka Tivadar**; 13 ביולי 1845, בודפשט – 22 באוקטובר 1924, ויסבאדן) היה כלכלן ועיתונאי אוסטרו-הונגרי, יהודי.

## חייו
הרצקה נולד למשפחה יהודית מסורתית. למד באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת בודפשט. בשנת 1872 מונה לעורך הכלכלי של העיתון הווינאי ה"נויה פרייה פרסה", שאותו ערך עד שנת 1879. בשנה זו ייסד את העיתון "וינר אלגמיינה צייטונג" , שאותו ערך עד 1886. לאחר מכן ערך עוד מספר עיתונים.

התאוריות הכלכליות שפרסם הרצקה הקנו לו שם כתאורטיקן כלכלי. בעבודתו ככלכלן תמך הרצקה באימוץ סטנדרט הזהב. תמך בהוזלת התחבורה הציבורית, בייחוד הרכבות. בשנת 1874 ייסד, יחד עם כמה מאלה שהיו שותפים לדעותיו, את החברה האוסטרית לכלכלה, והשתתף בעבודתה.

בשנת 1890 יצא לאור בלייפציג הרומן האוטופי "פריילנד: חזון עתיד סוציאלי" (בגרמנית: *Freiland, ein soziales Zukunftsbild*). בספרו מתאר הרצקה מדינה אוטופית שתקום באפריקה, ואשר תתבסס על קואופרטיבים יצרניים שהחברוּת בהם וולונטרית, ורווחת אזרחיה תנבע גם ממכונות (רובוטים) ופיתוחים טכנולוגיים אחרים.

הספר הפך לרב-מכר ותורגם לכל השפות האירופיות החשובות. הרצקה סחף אחריו תומכים רבים, והצליח לארגן אספה של תומכי הרעיון ממדינות שונות. באספה זו הוחלט לנסות לרכוש קרקעות באפריקה הבריטית שישמשו להקמת החברה האוטופית. כאשר הגיעה המשלחת ליעדה התברר כי בשל המתחים שבין הקיסרות האוסטרית לבין הבריטים, לא היו האנגלים מוכנים למכור אדמות לארגון שמרכזו בווינה.

הרצקה היה מיודד עם יוהנס ברהמס.

לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב הרצקה בוויסבאדן, ושם נפטר ב-1924 בגיל 80.

## כתביו
כתבים נוספים פרי עטו של הרצקה:

* *Die Mängel des österreichischen Aktiengesetzentwurfs,* Vienna, 1875;
* *Das Wesen des Geldes,* Leipzig, 1887 (בו הוא ממליץ על אימוץ סטנדרט הזהב באוסטריה);
* *Die Gesetze der Handelspolitik,* ib. 1880;
* *Das Personenporto: Ein Vorschlag zur Durchführung eines billigen Einheitstarifs im Personenverkehr der Eisenbahnen,* Vienna, 1885;
* *Die Gesetze der sozialen Entwickelung,* Leipzig, 1886;
* *Freiland - ein soziales Zukunftsbild* Leipzig, 1890;
* *Wechselkurs und Agio,* Vienna, 1894;


## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אוטופיסטים
קטגוריה:כלכלנים אוסטרים
קטגוריה:כלכלנים יהודים הונגרים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1845
קטגוריה:נפטרים ב-1924
פרויקט וסט פורד

**פרויקט וסט פורד** (West Ford Project) המכונה גם **חגורת וסט פורד** או **פרויקט המחטים** הוא מיזם חלל שאפתני מתחילת שנות השישים (1961-1963), שבוצע עבור צבא ארצות הברית על ידי מעבדת לינקולן של אוניברסיטת MIT, כחלק מניסיון למצוא אמצעי תקשורת אלחוטית ארוך טווח שיהיה בלתי אפשרי לחסימה אלקטרונית או חבלה בקווי תקשורת.

מטרת המיזם הייתה בדיקת אפשרות ליצור סביב כדור הארץ, בגובה של כ-3500 עד 3800 ק"מ, חגורה ממחטי נחושת קטנטנות, המהוות כל אחת אנטנת דיפול זעירה באורך 1.78 ס"מ, בקוטר של כ-2 מאיות המילימטר ובמשקל של כ-40 מיקרוגרם.

החגורה אפשרה תשדורת רדיו גלובלית, ממרכז שידור שמוקם בווסטפורד, מסצ'וסטס, וקמפ פארקס, קליפורניה.
ממדי המחט תוכננו כדי להחזיר גלי רדיו בתדר 8 גיגה-הרץ. גלי הרדיו יחזרו אל כדור הארץ וכך תתאפשר תקשורת בגלי רדיו מסביב לעולם ללא הפרעה. 

לאחר ניסיון כושל ראשון ב-1961 מטיל שנשאר עד היום במסלול סביב כדור הארץ, בוצע ניסיון שני ב-9 במאי 1963, מטיל מסוג **מידס 6** (MIssile Defense Alarm System) שנשא מטען בן 19 ק"ג בסך הכל שהכיל 480 מיליון מחטים. המחטים אכן פוזרו במסלול הרצוי, והאמריקנים הצליחו לבצע כמה תשדורות רדיו ארוכות טווח מוצלחות בין מסצ'וסטס וקליפורניה. רוחב הפס של התשדורת היה 20 Kbps ואיכות הקול המשודר תוארה כ"ניתנת להבנה" (intelligible). אך לאחר כחודש המחטים המשיכו להתפזר ותשדורת נוספת בוצעה בקצב של 400 bps (ביט לשנייה) בלבד. למרות זאת, הניסוי נחשב כמוצלח.

שמאל|ממוזער|250px|מחטים ששימשו בפרויקט, והשוואת הגודל שלהן לעומת בול

## נטישת הפרויקט
בעקבות שתי סיבות מרכזיות, הוחלט לנטוש את הפרויקט:

#באותה תקופה החלה הפריחה בעולם לווייני התקשורת. לוויין תקשורת הוא אקטיבי באופיו - הוא יכול להגביר את עוצמת גלי הרדיו או לשנות את תדרם, ולהחזיר תשדורת איכותית. חגורת וסט פורד, לעומת זאת, היא פאסיבית. 
#מדענים ברחבי כדור הארץ, ובעיקר בבריטניה ורוסיה, פרסמו מחאות כנגד זיהום החלל הקרוב במאות מיליוני עצמים מהם לא ניתן יהיה להפטר בקלות. בעקבות המחאה העולמית, הנושא עלה לדיון בעצרת האומות המאוחדות ב-1963, ושגריר ארצות הברית, עדלי סטיבנסון נאלץ להגן על הפרויקט. סטיבנסון הסביר כי חקר את הנושא לעומק, והוא משוכנע שלחץ קרני השמש יחזיר תוך כשלוש שנים את כל המחטים בחזרה לאטמוספירה ובכך יגרום לשריפתן. הופעתו נחשבה כמוצלחת ומרגיעה. בפועל, גם בשנת 2008, גושים גדולים של מחטים עדיין סבבו את כדור הארץ והיוו סכנה חמורה ללוויינים וחלליות.

## קישורים חיצוניים

* רן לוי, על זבל מסוכן בחלל, אתר עושים היסטוריה
* www.damninteresting.com, http://www.damninteresting.com/?p=516
* Spacecraft Blog https://web.archive.org/web/20070312200131/http://www.aoe.vt.edu/~cdhall/Space/archives/000289.html

קטגוריה:קשר רדיו
קטגוריה:האדם בחלל
שרטון

[ממוזער|שרטון ב[ברזיל]]
**שרטון** הוא שטח בקרקעית ים, אגם או נהר, הבולט מעבר לפני המים שסביבו.

שרטון נוצר על ידי זרמי מים המניעים וסוחפים חול ואדמה המצטברים ונערמים עד שנוצר שטח יבשתי חדש, הבולט מעל לקרקעית, ולעיתים אף מעל לפני המים.

לעיתים שרטון משנה את צורתו ולעיתים עשוי גם להיעלם כפי שנוצר.

## הסכנה שבשרטון
לרוב שרטון נמצא מתחת לפני המים ואינו נראה לעין ובנוסף הוא אינו מופיע במפות ימיות ובכך הוא עלול להיות מסוכן. שרטון גבוה מהווה מכשול לכלי שיט שהשוקע שלו גדול. לא אחת קורה שכלי שיט עולים על שרטון בתוואי ימי פתוח. לעיתים יחלצו את עצמם ולעיתים יידרש סיוע של כלי שיט נוסף. שרטונים המתגלים בנתיבי שיט מדווחים, ואזהרה יוצאת לחברות ספנות ושיט.

שרטון יכול להוות סכנה גם לדגים או יונקים ימיים גדולים, למשל לווייתנים, שיכולים להיקלע לשרטון ולמצוא את מותם.

## ראו גם
* טומבולו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:איים לפי סוג
קטגוריה:חול
נורית (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
דאמראק

[ממוזער|250px|דאמארק, מבט מ[כיכר דאם לכיוון תחנת הרכבת. מימין ניתן לראות את כלבו דה ביינקורף]]
[ממוזער|250px|מפת אמסטרדם משנת [1544 לערך - מבט לכיוון דרום. הדאמראק היא התעלה במרכז המפה.]]
**דאמראק** (בהולנדית: **Damrak**) היא דרך ראשית במרכז אמסטרדם שבהולנד, ההולכת מצפון לדרום ומקשרת בין תחנת הרכבת המרכזית לבין כיכר דאם. 

הדרך נבנתה במקום בו עברה תעלה שקישרה בין הסכר שנבנה על נהר האמסטל לבין שפך הנהר - ומכאן שמו של הרחוב - הרחוב שבהמשך ה"דאם" - ה"סכר". 

מתחת לרחוב עוברים קווים של הרכבת התחתית של אמסטרדם.

במבנה בֶּרס ואן בֶּרלאחֶה (Beurs van Berlage - בורסת ברלאחה) שברחוב פעלה בראשית המאה ה-20 הבורסה של אמסטרדם, אשר בשל מיקומה זכתה לכינוי "דאמראק", על שמו של הרחוב. כינוי זה נשמר גם כיום, אף שהבורסה עברה למבנה אחר.

## קישורים חיצוניים

* תצלום פנורמי

קטגוריה:אמסטרדם: רחובות
מוזיאון אלארד פירסון

שמאל|ממוזער|250px|
**מוזיאון אלארד פירסון** (בהולנדית: **Allard Pierson Museum**) הוא המוזיאון לארכאולוגיה של אוניברסיטת אמסטרדם. המוזיאון ממוקם ברחוב אודה טורפמארקט (Oude Turfmarkt) באמסטרדם שבהולנד ומציג יצירות אמנות וכלים שימושיים ממצרים העתיקה, המזרח הקדום, יוון העתיקה ורומא העתיקה.

## היסטוריה
המוזיאון נקרא על שמו של פרופסור אלארד פירסון, שהיה המרצה הראשון לארכאולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם, ואשר בין השנים 1877–1895 אסף עותקי גבס של פסלים ואלמנטים אדריכליים מהמזרח התיכון, יוון ואיטליה.

יאן סיקס אשר לימד אף הוא ארכאולוגיה באוניברסיטה לאחר פירסון, צבר אוסף ניכר של ספרות ומוצגים ארכאולוגיים. עם מותו בשנת 1926, רכשה האוניברסיטה את האוסף. בשנת 1932 הקים יאן לודווייק, בנו של פירסון, את קרן אלארד פירסון, שמטרתה רכישת מוצגים למטרות מחקר עבור האוניברסיטה. עם השנים גדל האוסף, וב-12 בנובמבר 1934 נפתח רשמית מוזיאון אלארד פירסון בסאפיאטיסטראט.

לימים גדל האוסף ולא היה די מקום להציגו, לכן הוחלט להשתמש בבניין בנק הולנד שהתפנה באודה טורפמארקט (Oude Turfmarkt) בשנת 1976. המוזיאון החדש נחנך ב-6 באוקטובר באותה שנה בנוכחות הנסיכה ביאטריקס.

## אוספי המוזיאון

אוספי המוזיאון כוללים מוצגים ממצרים העתיקה, המזרח הקדום, יוון העתיקה ורומא העתיקה. כמו כן מוצגים במוזיאון דגמים של מקדשים ומבנים קדומים, ובאגף המצרי מוצגים מומיות, סרקופגים וסרטים המראים את תהליך יצירת המומיות.

## קישורים חיצוניים

* 

* אגודת ידידי המוזיאון

אלארד פירסון
אלארד פירסון
קטגוריה:אוניברסיטת אמסטרדם
דוד רויטמן

**דוד רויטמן** (1 בנובמבר 1884 – 4 באפריל 1943, כ"ח באדר ב' ה'תש"ג) היה חזן ומלחין רוסי-אמריקני. בתחילת דרכו עבד כחזן בכפרים ובערים ברוסיה, כגון וילנה ואודסה. ב-1921 היגר לארצות הברית ולבסוף הצטרף לקהילת שערי צדק.

## קורות חיים
נולד בדרזינקה שבפודוליה. כבר בילדותו נמשך למוזיקה ולטעמי המקרא למורת רוחו של אביו, בגיל 12 כך העיד על עצמו, הוא וילדי עיירתו היו עורכים כל ערב שבת 'תפילה' בבית הכנסת כשדוד הילד משמש 'חזן'.

דוד רויטמן שר במקהלתו של המנצח והמלחין זיידל רובנר. ביצירותיו מורגשת מאוד השפעתו של רובנר.

בגיל 18 התקבל רויטמן לחזן בעיר יליזבטגרד (כיום קירובוגרד). שנתיים לאחר מכן עבר במקומות בקווקז, בפטרוזבודסק ובבאחמוט. שנה אחרי כן עבר בווילנה והתפלל שם בשבת. אז מונה לחזן הראשי של וילנה שם כיהן ארבע שנים. מווילנה עבר בשנת 1912 לסנקט פטרבורג, שם היה המרכז היהודי הגדול ברוסיה. בתקופה זו עסק רויטמן בכתיבת יצירות לחברות התקליטים, והיה שבע רצון גשמית ורוחנית. בשנת 1917 כאשר פרצה המהפכה הבולשביקית ברוסיה חרבה הקהילה בסט. פטרבורג. משם עבר לאודסה שם הקים בשנת 1919 בית ספר למוזיקה יהודית.

הקונסול האמריקני בבודפשט התרשם מאמנותו של רויטמן והעניק לו ויזה לכל המשפחה. בשנת 1920, הגיע רויטמן עם משפחתו לארצות הברית. כיהן בתחילה שנתיים בביהכנ"ס "אוהב שלום" בברוקלין מלווה במקהלה בניצוחו של ליאו לוב. לאחר מכן קיבל את תפקיד בבית הכנסת "שערי צדק", שם שימש כשמונה עשרה שנה (עם הפסקה של שנתיים באמצע). במהלך השנים הופיע בקונצרטים ברחבי ארצות הברית, אירופה ודרום אמריקה.

רויטמן היה בעל קול טנור לירי, שהיה בעל מנעד רחב. הוא יצר רוב את החומר שלו בעצמו, ולא נשען על אחרים (גם הוא הקליט את יצירתו של יצחק שלוסברג, 'רצה'). הוא היה ארכיטקט מוזיקלי, אשר כל יצירה שלו הייתה בנין שנבנה בכישרון רב. בשנת 1923 הוא הופיע בחגיגה בניו יורק שנערכה לכבוד חיים נחמן ביאליק.

בשעת 1925 הקליט רויטמן את הקטע 'ונתנה תוקף', המנצח ליאו ליוב כתב ביקורת נלהבת על הקטע, בציינו שיש בקטע זה שלשה דברים 'לב לב ושוב לב'.

רויטמן הלחין קטעי חזנות גם על קטעים שאינם מושרים בדרך כלל, והדוגמה המיוחדת לכך היא היצירה 'שוכני בתי חומר' הנאמרת בשעת יציאת נשמתו של אדם. (מקור התפילה הוא בספר מעבר יבוק, אך מילות השיר נכתבו על ידי רבי שלמה אבן גבירול).

קיימות שמועות בדבר משפט שהתנהל בארצות הברית בשנות העשרים בדבר זכויות יוצרים על יצירות חזנות. החזן רויטמן טען כי החזן המפורסם יוסף רוזנבלט "גנב" ממנו 2 יצירות, האחת "אשמנו מכל עם" והשנייה "רחל מבכה על בניה". על פי האגדה, בית המשפט הכריע לטובת רויטמן. אך האמת היא, שהתביעה לא הגיעה לבית משפט, משום שיוסל'ה פרסם התנצלות בעיתונות, והשנים אף הפכו לידידים קרובים.

בשנת 1943 בגיל 59, נפטר החזן דוד רויטמן בניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 
***דוד רויטמן**, בתוך: 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים לארצות הברית
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
מוזיאון התנ"ך (אמסטרדם)

ממוזער|שמאל|250px|
**מוזיאון התנ"ך** (בהולנדית: **Bijbels Museum**) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד.

## היסטוריה ואוספים
מוזיאון התנ"ך נוסד בשנת 1975 והוא ממקום בשני בתי תעלה הידועים בשם "בתי קרומהַאוּט" (Cromhout) על גדת תעלת הרנחראכט שנבנו בשנת 1662 על ידי האדריכל פיליפס וינגבונס (Philips Vingboons) עבור הסוחר העשיר יאקוב קרומהאוט (Jacob Cromhout). המוזיאון מציג אוסף של ספרי תנ"ך, ובהם ספר התנ"ך הראשון שהודפס בהולנד (המכונה "תנ"ך דלפט" - *Delftse Bijbel*) משנת 1477 וכן מהדורה ראשונה של התנ"ך הרשמי הראשון של הולנד משנת 1637. כמו כן מוצגים העתקי פקסמליה ספר ישעיהו מתוך המגילות הגנוזות שהתגלו בקומראן.

עוד מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שמקורם במצרים העתיקה. מוצגים אלה, שנאספו על ידי ליינדרט סְחַאוּטֶן (Leendert Schouten) במהלך המאה ה-19 כוללים מנורות שמן, לוחות חימר, כלים ומטבעות.

במוזיאון מוצגים דגמים של מקדש שלמה, מקדש הורדוס וכן דגם של המשכן שנבנה על ידי סחאוטן בין השנים 1842–1865 (ביחס גדלים של 1:7 מגודל המבנה המתואר בספר שמות) ושל ארון הברית.

במבנה ההיסטורי בו ממוקם המוזיאון שומר המטבח המקורי של המבנה שמקורו במאה ה-17 והוא אחד המטבחים היחידים בהולנד שהשתמרו בצורה טובה מתקופה זו. בחדר המגורים של המבנה שומרה תקרת החדר המצוירת, שצוירה על ידי יאקוב דה ויט (Jacob de Wit) בשנת 1718.

בגן המוזיאון מגודלים צמחים המוזכרים בתנ"ך וכן נמצא בגן מוזיאון ריחות, המאפשר למבקרים לחוות ריחות שונים של צמחי תנ"ך ושל קטורת.

## קישורים חיצוניים

* 

תנ"ך
אמסטרדם
מוזיאון התנ"ך
וולפגנג מרגנסבורג

**וולפגנג מרגנסבורג** (בגרמנית: **Wolfgang von Regensburg**; 924 – 31 באוקטובר 994) היה קדוש נוצרי. הוא היה הבישוף של רגנסבורג בבוואריה החל מחג המולד של 972 ועד למותו.
## חייו
וולפגנג נודל בשוואביה, כנראה בפולינגן. בגיל שבע לימד אותו בביתו איש דת כמורה פרטי, ולאחר מכן למד בבית הספר שבמנזר רייכנאו. שם הוא הכיר את היינריך פון בבנסברג (הארכיבישוף הראשון של טריר), עמו עבר לעיר וירצבורג להמשך לימודיו. מאוחר יותר הפך למנהל בית ספר של הקתדרלה בטריר. הוא הטיף לרפורמות ברוח בנדיקטוס מנורסיה ולביטול הקניין הפרטי.

לאחר מותו של היינריך פון בבנסברג, ציווה עליו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפעול בעיר קלן, אך וולפגנג סירב להפוך לבישוף העיר והעדיף לפרוש (ב-965) למנזר איינזידלן של הבנדיקטינים בשווייץ. ב-968, בגיל 43, מונה לכהן הדת של המנזר.

בשנת 994 נפטר בפופינג שבאוסטריה עילית של ימינו. ב-1052 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יחד עם אולריך מאוגסבורג וקונראד מקונסטנץ הוא נחשב לאחד משלושת הקדושים הגרמניים החשובים במאה העשירית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי דת גרמנים קתולים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:רגנסבורג: אישים
קטגוריה:ילידי 924
קטגוריה:נפטרים ב-994
ברנדנבורג (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
טוני פולסטר

**אנטון ("טוני") פולסטר** (בגרמנית: **Anton "Toni" Polster**; נולד ב-10 במרץ 1964 בווינה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

## קריירת מועדונים
פולסטר שיחק בקבוצת הנוער של אוסטריה וינה, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים באוגוסט 1982, בגיל 18. הוא כבש את שערו הראשון בליגת העל האוסטרית שלושה שבועות אחר כך במדי קבוצתו, עימה זכה 3 תוארי אליפות רצופים וגביע אחד באוסטריה, לפני שעבר לשחק מחוץ למדינתו בקבוצת מרכז הטבלה של הסרייה א' באיטליה טורינו. אחרי ששיחק עונה אחת באיטליה, הוא עבר לשחק במהלך חמש העונות הבאות במועדונים הספרדים סביליה, CD לוגרונייס וראיו ואיקאנו, אשר גם בקבוצות הללו סיים את העונות במרכז הטבלה של הליגה. בשנת 1990, הוא סיים במקום השני בטבלת כובשי השערים של הלה ליגה.

בשנת 1993, הוא עבר לשחק בבונדסליגה הגרמנית בה בילה חמש שנים בקבוצת פ.צ. קלן, עימה סיים את ארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה במרכז טבלת הליגה ובעונה האחרונה שלו עימה ירד ליגה. בעקבות ירידת הליגה של קלן, פולסטר עבר לשחק בשורות בורוסיה מנשנגלדבך לעונה אחת, אבל לצערו גם במדי קבוצתו החדשה בגרמניה חווה ירידת ליגה, ששוב גרמה לו בסיום העונה לעבור קבוצה. הוא חזר לשחק באוסטריה, בה שיחק את עונתו האחרונה בקבוצת אוסטריה זלצבורג.

לאוהדיו הרבים באוסטריה יש הרבה כינויים לשמו של פולסטר, כאשר רובם מציינים את יכולת כיבוש הצמדים המרשימה שלו, לאחר שבלא מעט משחקים שלו כבש פולסטר צמד שערים. במהלך הקריירה שלו באוסטריה, זכה פולסטר 3 פעמים בתואר מלך השערים של הליגה האוסטרית (1985, 1986, 1987) פולסטר נבחר לנבחרת המאה של אוסטריה בשנת 2001.

## קריירה בינלאומית
בשנת 1983, פולסטר זומן לנבחרת אוסטריה עד גיל 20, לשחק בשורותיה במסגרת אליפות העולם לנבחרות נוער באותה השנה.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אוסטריה כבר בנובמבר 1982 נגד נבחרת טורקיה, ובאותו משחק אף כבש את שערו הראשון בנבחרת. פולסטר היה חלק מסגל הנבחרת האוסטרית במהלך טורנירי מונדיאל 1990 ומונדיאל 1998. הוא שיחק במדי הנבחרת הלאומית 95 משחקים, בהם כבש שיא כיבושים אוסטרי בסך 44 שערים. הוא שבר את השיא הקודם של הנס קרנקל שעמד על סך 34 שערים, אחרי שהבקיע את שערו ה-35 בנבחרת בשנת 1996, במשחק נגד לטביה.

פולסטר ערך את הופעתו הרשמית האחרונה בנבחרת (בה קבע שיא הופעות אוסטרי חדש, עם 94 משחקים) ביולי 1998, במסגרת מונדיאל 1998, נגד איטליה. אחרי שנתיים, הוחלט לערוך לכבודו משחק פרידה נוסף, בספטמבר 2000, נגד איראן, בו הוחלף בדקה ה-21 של המשחק על ידי כריסטיאן מאיירלב. שיא ההופעות הבינלאומי שלו (95) נשבר על ידי אנדריאס הרצוג במאי 2002.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אוסטרים
קטגוריה:כדורגלני אוסטריה וינה
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני CD לוגרונייס
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואייקאנו
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה מנשנגלדבך
קטגוריה:כדורגלני רד בול זלצבורג
קטגוריה:וינה: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל אוסטרים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוסטריה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1964
חאנות קרים

**חאנות קרים** (בטטרית של קרים: **قريم يورتى**, בספרות הרבנית: **קֵדָר**) הייתה מדינה טטרית שהתקיימה בחצי האי קרים ובשטחים סמוכים לו במאות ה-15 עד ה-18.

## עלייתה
החאנות הוקמה כאשר שבטים קיפצ'קיים מאורדת הזהב בחרו לחדול מאורח חייהם הנוודי בערבות קומניה ולאמץ את חצי האי קרים, שהיה מחוז של האורדה כבר מ-1239, בתור מולדת. הבדלנים בחרו את חאג'י גיראי, מצאצאי ג'ינגיס חאן ואחד המועמדים לכתר האורדה, למנהיג. חאג'י ניהל "מלחמת עצמאות", שהוכתרה בהצלחה בשנת 1441, והומלך לח'אן ב-1449.

מותו של חאג'י הצית מאבק ירושה בן עשור, עד להתערבותם של כוחות העות'מאנים בפיקודו של גדיק מהמט פאשה , פלשו אל חצי האי בשנת 1475, הכניעו את נסיכות תאודורו  ומושבות ג'נובה (צ'מבאלו, סולדאיה  וקאפה), ומינו את מנגלי גיראי , בנו של חאג'י, לח'אן. בעקבות כך הפכו הח'אנים של קרים לבני חסות של האימפריה העות'מאנית, אולם הותר להם חופש מסוים בניהול ענייניהם, כשהעות'מאנים מתייחסים אליהם יותר כבני ברית מאשר נתינים.

בשנת 1502 הביס מנגלי את הח'אן האחרון של אורדת הזהב, ובכך חיסל את שאיפותיה של האחרונה לשלטון בקרים. במהלך המאה ה-16 הפכה ח'אנות קרים ליורשתה של אורדת הזהב, השתלטה על הממלכות הטטאריות שבין הים הכספי לוולגה (חאנות קאזאן וחאנות אסטרחן), והופכת לישות הטטארית החזקה ביותר, תוך שהיא מנהלת מסעות מלחמה מוצלחים נגד הממלכה הרוסית במוסקבה. הח'אנות המשיכה להוות כוח אזורי משמעותי עד תחילת המאה ה-18.

## שקיעתה
[ממוזער|250px|הח'אן מנגלי גיראי  (באמצע) עם בנו יורש העצר [מהמט גיראי הראשון  (משמאל) בביקור אצל הסולטאן העות'מאני באיזיט השני; מיניאטורה טורקית מהמאה ה-17]]

שקיעתה של חאנות קרים הייתה תוצאה של החלשות האימפריה העות'מאנית ושינוי במאזן הכוחות במזרח אירופה לטובת יריבותיה. הצבאות הקרימאים לא הצליחו להשיג שלל במערכות שניהלו בשיתוף עם העות'מאנים, והרוסים הפכו לכוח חזק מדי מכדי שיאפשר לקרימאים מסעות ביזה בתחומם, בנוסף הסכם קרלוביץ בשנת 1699, אסר פשיטות שכאלו. השחיקה הפוליטית-כלכלית הובילה לקונפליקטים ומאבקי שליטה בין השבטים השונים שהרכיבו את החאנות.

במחצית הראשונה של המאה ה-17 הופיעו מהמזרח שבטים קלמיקיים וניהלו מלחמה עם הקרימאים המוחלשים, תוך שהם כורתים ברית עם הרוסים. לקראת סוף המאה ה-17 כוחות אוקראינים ורוסים ניהלו קמפיינים ממושכים בדרום אוקראינה ובקרים, שפגעו עוד בח'אנות. היה זה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), תחת פיקודו של הרוזן כריסטופור מיניך, שהכוחות הרוסים הצליחו לבסוף לפרוץ לחצי האי ולזרוע הרס רב בדרכם.

מצב הלוחמה נמשך גם במהלך מלוכתה של יקטרינה הגדולה. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הסתיימה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה שהפך את קרים לעצמאית מהעות'מאנים ולמעשה תחת השפעה הולכת וגוברת של האימפריה הרוסית. החאן האחרון של קרים, שאהין גיראי , הודח על ידי יקטרינה ב-1783, תוך שהיא מספחת, דה פקטו, את חצי האי קרים, ומחסלת את הח'אנות.

## קישורים חיצוניים

* ארמון החאנים של קרים בבהצ'הסריי

קטגוריה:קרים: היסטוריה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קרים, חאנות
קטגוריה:מדינות טורקיות לשעבר
קרים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: היסטוריה לפי אזור
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מדינות וסאליות ומדינות חסות
קטגוריה:מדינות מוסלמיות לשעבר באירופה
אולימפיאדת השחמט 1968

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-18** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בלוגאנו, שבשווייץ, בין 17 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1968.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות

## נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* משה צ'רניאק 4+,2=,7-
* יוסף פורת 2+,8=,3-
* יאיר קריידמן 9+,4=,1- - מדליית כסף
* שמעון כגן 9+,3=,1- - מדליית זהב
* צדוק דומניץ 4+,6=2-
* מלכיאל פרץ 5+,4=,2-

הנבחרת סיימה במקום 18.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
* מוקדמות
** נגד איטליה 1:3 - ניצחון
** נגד פורטוגל 1:3 - ניצחון
** נגד הפיליפינים 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד ברית המועצות 4:0 - הפסד
** נגד אנגליה 2:2 - תיקו
** נגד קפריסין 0:4 - ניצחון
** נגד מקסיקו 0:4 - ניצחון
* גמר ב'
** נגד סקוטלנד 1:3 - ניצחון
** נגד ברזיל 2:2 - תיקו
** נגד איסלנד 2:2 - תיקו
** נגד הולנד 2:2 - תיקו
** נגד פינלנד 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד מונגוליה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד אוסטריה 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד שוודיה 2:2 - תיקו
** נגד בלגיה 2:2 - תיקו
** נגד קובה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד שווייץ 2:2 - תיקו
** נגד ספרד 2:2 - תיקו

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:1968 בספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט בשווייץ
קטגוריה:לוגאנו: ספורט
בקצב אחיד בתנועות של הגוף

**"בקצב אחיד בתנועות של הגוף"** הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר עברי לידר (לא כולל את אלבום ההופעה), שיצא לחנויות ב-5 בספטמבר 2008. האלבום הוקלט עם להקת הליווי מהופעותיו של לידר ומשלב מוזיקה אלקטרונית עם כלים חיים. קדמו ליציאת האלבום הסינגלים "רק תבקש" (אשר הוצע חינם באתרו של לידר) ו"מתעורר". האלבום זכה להצלחה מסחרית ועד דצמבר 2008 נמכר בלמעלה מ־15,000 עותקים.

## רשימת השירים באלבום

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי עברי לידר
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קטגוריה:אלבומים בעברית
AOM

**AOM** נתיבי אוויר צרפתיים (**Air Outre-Mer** לשעבר) הייתה חברת תעופה השנייה בגודלה בצרפת בין השנים 1990–2003.
## היסטוריה
AOM נוסדה בשנת 1988 בשם Air Outre Mer והתחילה להסיע נוסעים בשנת 1990 עם מטוסי מקדונל דאגלס DC-10 ודורנייר דו 228. באוקטובר 1991 התמזגה החברה Air Outre Mer עם החברה Minerve, חברה צרפתית שבסיסה היה בשדה התעופה "אורלי" שבפריז שהחלה לפעול בשנת 1975.

שתי החברות החלו לפעול תחת השם AOM French Airlines על אף שלחלק המנהלתי קראו "AOM-Minerve S.A." "מינרב" הייתה חברת התעופה הראשונה שהתחרה ישירות עם חברת "אייר אינטר" בטיסות המקומיות בצרפת כשהחלה את הטיסות מפריז (אורלי)- לניס במאי 1990.

במשך עשור "AOM" היוותה תחרות קשה מאוד ל"אייר פראנס" גם בנתיבים המקומיים וגם בנתיבים הבינלאומיים. בשל ניהולים כושלים בצי המטוסים ובהנהלה, חברת התעופה צברה במהירות חובות עצומים והפסיקה לפעול בשנת 2001, לבסוף החברה הכריזה על הליך פירוק  לאחר מספר חודשים של שביתה וגררה אחריה מספר חברות תעופה שקרסו עימה במשך השנים שלאחר מכן (Aeris,Air Littoral ו-Eualair) כתוצאה מזה נשארו חברות "אייר פראנס" ו-"קורסאיירפליי" כשתי חברות התעופה הגדולות בצרפת.

## צי המטוסים

* 15 מקדונל דאגלס DC-10-30
* 12 מקדונל דאגלס MD-83
* 2 איירבוס A340-200
* 2 איירבוס A340-300
* 2 בואינג 737-500

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות תעופה צרפתיות שנסגרו
בל צ'אלנג'

**בל צ'אלנג**' הוא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך בעיר קוויבק סיטי שבקנדה מאז שנת 1993. הטורניר משוחק באולמות על משטחים קשים.

בין הזוכות המפורסמות בעבר: ג'ניפר קפריאטי, מריה שראפובה ולינדזי דבנפורט.

## אלופות עבר
### יחידות

### זוגות

## קישורים חיצוניים
* 
*אתר הטורניר 
*

קטגוריה:טורנירים בסבב ה-WTA
קטגוריה:קוויבק סיטי
קטגוריה:קוויבק: ספורט
קטגוריה:תחרויות טניס בקנדה