בירה בישראל

[ממוזער|שמאל|250px|בירות ישראליות [בירה מכבי|מכבי וגולדסטאר המיוצרות על ידי חברת טמפו תעשיות בירה. הבירות מיועדות לייצוא ועליהן תווית באנגלית]]ה**[[בירה]] בישראל** מיוצרת בעיקר על ידי שתי מבשלות גדולות: "טמפו משקאות" ו"מבשלות בירה ישראל". החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 הוקמו גם מבשלות בוטיק רבות ברחבי ישראל. פסטיבלי בירה מתקיימים מדי שנה בישראל, אחד הגדולים שבהם הוא פסטיבל "הופי" הבינלאומי בתל אביב-יפו המארח מבשלות ישראליות וכן מבשלות בינלאומיות רבות.

## היסטוריה
### בעת העתיקה
העדויות הקדומות ביותר לבישול בירה בארץ ישראל התגלו במערת רקפת שבכרמל, בתקופת התרבות הנאטופית, מלפני כ-13 אלף שנה. עדות ארכאולוגית למבשלת בירה בארץ ישראל נמצאה בתל עין הבשור, ליד מושב עין הבשור, בצפון-מערב הנגב בתקופת השושלת הראשונה המצרית (3100–2890 לפנה"ס). האתר מאופיין במבני לבנים מיובשות בשמש ובכלי חרס המאפיינים מבשלות מצריות כמו קערות קמח. ניתן לומר שהמבשלה של עין בשור היא תופעה מצרית שקושרה לשלטון המצרי בארץ ישראל בתקופת השושלות הראשונות של הממלכה הקדומה ולא תופעה מקומית עתיקת יומין. עדויות ארכאולוגיות נוספות לייצור בירה בארץ ישראל מגיעה מהמילניום ה-3 לפנה"ס, מערד וממתחם חסן ערפה בתל אביב. בדצמבר 2019 הצליחו חוקרים לייצר בירה משמרים שנמצאו בכלים בני 2,500 שנים שנמצאו בפך בירה מחפירות תל צפית.

### בתקופת המנדט הבריטי
בשנת 1926 הוקמה בעכו מבשלת הבירה התעשייתית הראשונה בארץ ישראל, שנקראה Max Brau. היזמים והבעלים היו האחים אהרון-צבי (הרמן) ומרדכי (מוט'ל) רוזנברג, שעלו לארץ מפולין שנתיים קודם לכן. מיקום המבשלה נבחר בשל הקרבה למעיינות כברי, שנודעו באיכות המים שלהם. הבירה שיוצרה במבשלה הייתה מסוג פילזנר. המבשלה נסגרה אחרי שלוש שנות פעילות.

בשנת 1934 החל יבואן המשקאות יצחק דיסקין לשווק את בירה "אמסטל" ההולנדית בארץ ישראל, והוא המשיך לייבא אותה במשך שנים רבות, גם לאחר הקמת מדינת ישראל. באותה שנה גם ייסד ג'יימס רוטשילד, בשותפות עם חברת פיק"א וחברה בנקאית צרפתית בראשותו של גסטון דרייפוס, את מבשלת "תעשיית בירה א"י בע"מ" (Palestine Brewery Ltd). המבשלה הוקמה בראשון לציון בסמוך ליקב שגם הוא היה בשליטת משפחת רוטשילד. שיווק הבירה מהמפעל החל בינואר 1936. המבשלה ייצרה תחילה בירה בסגנון פילזנר בשם "בירה נשר", ומאחר ששתיית בירה לא הייתה פופולרית ביישוב היהודי, הוחלט לייצר גם משקה מאלט, בירה שחורה לא-אלכוהולית, בשם "נשר מאלט", שייוצר במפעל נוסף שהוקם בתל אביב. מנהל המבשלה והברומייסטר הראשון שלה היה פרץ הירשברוך, שנענה לפניית גסטון דרייפוס להקים ולנהל אותה ועלה לארץ ישראל. הירשברוך היה מהנדס מכונות וכימיה יליד פולין, עם ניסיון של כ-30 שנה בייצור בירה בגרמניה. 

השוק העיקרי של המבשלה היה חיילי הצבא הבריטי בארץ ישראל, הירשברוך אף נסע ב-1939 לאנגליה במטרה לרכוש ציוד לייצור בירה בסגנון הבריטי מסוג "אייל" ו"סטאוט". בעקבות העלייה מגרמניה ופרוץ מלחמת העולם השנייה גבר הביקוש לבירה. מספר החיילים ששהו בארץ ישראל גדל והמפעל ייצא את תוצרתו לחיילי הצבא הבריטי בהודו ובמזרח הרחוק. בשנת 1940 נרכש מפעל הבירה "כביר" שהיה בהקמה בבת ים במטרה לעמוד בביקוש. באותה שנה ייצר המפעל כבר חמישה מותגים: "נשר", "גולדסטאר", "סרביס ברנד בראון", "נשר מאלט" ו"משקמר". בשנות המלחמה היה "גולדסטאר" למותג הפופולרי ביותר של החברה. ב-1946 מספר העובדים של המבשלה הגיעה לכ-200.

### במדינת ישראל
אחרי סיום ההמנדט הבריטי ירד הביקוש לבירה, בשנים שלאחר הקמת המדינה עמדה הצריכה לנפש על כ-10 ליטר בשנה, לעומת כ-100 ליטר בארצות אירופה. למרות זאת קבוצת משקיעים בראשות איש העסקים לואיס הרצברג מניו יורק החליטה להקים את "מבשלת שיכר לאומית" בנתניה. הרצברג החזיק בבעלותו כבר שתי מבשלות בירה בניו יורק וניו ג'רזי, והיה שותף במבשלה נוספת ביוהנסבורג, דרום אפריקה. טקס הנחת אבן הפינה למבשלה נערך ב-28 באוקטובר 1951, בנוכחות שר המסחר והתעשייה דב יוסף, ראש העירייה עובד בן עמי, נציג שגריר ארצות הברית ולואיס הרצברג. הטקס נערך מיד לאחר טקס חנוכת אזור התעשייה החדש לש נתניה (לימים קריית ספיר). הייצור במפעל החל באמצע 1953 עם המותג "אביר".

עם תחילת הייצור "מבשלת שיכר לאומית" והמתחרה "תעשיית בירה ארץ ישראלית", הגיעו להסכם על הקמת קרטל, כולל חלוקת השוק ביניהן והקמת חברת שיווק משותפת. החברות זכו גם להגנה מפני ייבוא בירה, שעליה היה היטל סחר. בשנת 1965 מוזגו "מבשלת שיכר לאומית" ו"תעשיית בירה א"י" החברה הממוזגת הפכה למונופול בתחום ייצור הבירה בישראל.

בשנת 1967 רכש איש העסקים ויליאם רובינסון את השליטה בקבוצת מפעלי הבירה, לאחר שהחזיק כבר בשליטה ב"תעשיית בירה א"י", וב-1973 רכש את מלוא הבעלות. בשנת 1975 התאבד ויליאם רובינסון, לאחר שעסקיו כשלו, ומשפחתו העמידה את החברה למכירה. על רכישת "מבשלת שיכר לאומית" התחרו משה בורנשטיין, מנכ"ל ובעלים של "טמפו", ומוריי גולדמן, איש עסקים יהודי-קנדי, ולאחר מאבק זכה גולדמן ורכש את החברה.

במחיצת השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 החל שיווק נרחב יותר של מותגי בירה מיובאים, בעיקר בפחיות, ביניהם "טובורג", "גינס" ו"אמסטל". בתגובה ייצרה "מבשלת שיכר לאומית" מותג בשם "בירה OK" ששווק בפחיות. אחר כך הושק מותג בשם "2:2" בירת דלת קלוריות ומותג משקה "שנדי" (שילוב של בירה "מכבי" עם משקה ליים). אך מותגים אלו כשלו וייצורם נפסק.

בשנת 1984 החלה "מבשלת שיכר לאומית" לייצר לראשונה בישראל מותג בירה בין-לאומי - בירה "באדוויזר", בזיכיון מטעם חברת אנהאוזר-בוש. מנכ"ל החברה הסביר שאחת הסיבות העיקריות לייצור "באדוויזר" בישראל היה החשש שבעקבות הסכם הסחר החופשי שנחתם עם ארצות הברית באותה עת, בירה בכמות גדולה הייתה מיובאת ממנה מאחר שהמכס על יבוא הוסר, אך ייצור מקומי של המותג האמריקאי המוביל יקטין את כדאיות הייבוא. "באדוויזר" הצליחה לתפוס נתח שוק של כ-6% משוק הבירה בישראל, אך לאחר זמן קצר ייצורה הופסק, עקב סכסוך עם יצרן הבירה הצ'כית "בודוויזר", שתבע את הפסקת הייצור שלה בישראל, לאחר שנרשמה כבעלים של כינוי המקור "באדוויזר" עשר שנים לפני שהחל ייצור הבירה בישראל. באותה שנה קיבלה חברת "עלית" את זיכיון הייבוא של בירה "אמסטל". חברת "עלית" החלה לייבא את המותג בכמויות גדולות בפחיות, והחלו תלונות שהייבוא בוצע במחירי היצף ופוגעה בתעשייה המקומית. "עלית" תכננה גם לייבא בירה "אמסטל" ו"היינקן" בחביות, אך איבדה את זיכיון הייבוא ל"טמפו". 

בשנת 1985 העמיד מוריי גולדמן למכירה את "מבשלת שיכר לאומית", מאחר שסבלה מעודף כושר ייצור ופעלה בהפסד, אך עקב משקעי העבר לא הסכים למכור אותה ל"טמפו". החברה נמכרה למשפחת בנדהיים מארצות הברית, ששימשה כ"איש קש", ולאחר זמן קצר מכרה את המפעל ל"טמפו", בראשותו של משה בורנשטיין. לאחר הרכישה בידי "טמפו", נכסי "מבשלת שיכר לאומית" עברו לידי חברת "טמפו תעשיות בירה", שבאותה תקופה הקימה מבשלת בירה בחולון לייצור בזיכיון של מותג הבירה הדני "טובורג". אולם לאחר זמן קצר סגרה את המבשלה בחולון, והמבשלה של "מבשלת שיכר לאומית" במגדל העמק, וריכזה את כל ייצור הבירה (ובהמשך גם של כל המשקאות הקלים שלה) במתחם בנתניה. החברה שלטה בכ-90% משוק הבירה בישראל (שאר הצריכה הייתה מייבוא), ועד לתחילת הפעילות של "מבשלות בירה ישראל" בשנת 1995, המבשלה בנתניה הייתה מבשלת הבירה היחידה בישראל באותן השנים.

ב היצע הבירה בשוק הישראלי גדל באופן משמעותי, עם עשרות מותגים נוספים מייבוא ומבשלות בוטיק חדשות שהוקמו.

ב הצטרפה לשוק הבירה בישראל חברת "הכרם - משקאות חריפים", שב-2014 רכשה את השליטה במבשלת "בירה מלכה; ושנה אחר כך גם את יבואנית הבירות חברת "נורמן פרימיום", שהחזיקה במבשלת "בירה נגב", שפעילותה שולבה עם "בירה מלכה" באתר אחד במגדל תפן. בשנת 2019 קיבלה חברת "הכרם", מקבוצת "אנהאוזר-בוש אינבוו", גם זיכיון לשיווק בירה "באדווייזר" בישראל.

ביוני 2023 חברת "יקבי כרמל" קיבלה זיכיון לשיווק המותגים: "הוגרדן", "לף" ו"סטלה ארטואה" של קבוצת "אנהאוזר-בוש אינבוו". בנוסף היא משמשת כמשווקת של מבשלת "בירה אלכסנדר" הישראלית.

## מבשלות
[250px|ממוזער|שמאל|בקבוקי גולדסטאר על פס היצור במפעל [טמפו משקאות|טמפו]]
200px|ממוזער|שמאל|בקבוקי בירה טייבה
### מבשלות תעשייתיות
מאז שנות ה-50, תעשיית הבירה הישראלית נשלטת על ידי לא יותר משתי חברות מדי תקופה. החל משנות ה-90, עם הקמתה של חברת "מבשלות בירה ישראל", היא וחברת "טמפו משקאות" שולטות בשוק הבירה בישראל. בנוסף, פועלות בישראל כ-25 מבשלות בוטיק ומבשלת "בירה טייבה", שהוקמה על ידי פלסטינים נוצרים בשנת 1994, בכפר הנוצרי אל-טייבה הסמוך לרמאללה.

טמפו מייצרת את המותגים "גולדסטאר" ו"מכבי", ואילו מבשלות בירה ישראל מייצרת את "קרלסברג" ו"טובורג" הדנים. מבשלות בירה ישראל נכנסה לשוק בשנת 1992, כשותפות בין קבוצת "קרלסברג" לזכיינית "קוקה-קולה בישראל ("החברה המרכזית לייצור משקאות קלים"). ב-1996 החלה החברה לשווק את "בירה גינס". 

טמפו, הממוקמת בנתניה, היא מבשלת הבירה הגדולה ביותר בישראל. ב-1999 היו לבירות "גולדסטאר", "מכבי" ו"היינקן" של "טמפו" נתח שוק של יותר מ-70% משוק הבירה בישראל. אולם עשרים שנה אחר כך ירד נתח השוק של "טמפו" לכ-45% ו"מבשלות בירה ישראל" מחזיקה נתח שוק של כ-30%, שאר השוק מוחזק בידי מבשלות בוטיק ומותגים מיובאים.

**מבשלות בירה תעשייתיות בישראל**

### מבשלות בוטיק
מבשלות בוטיק בישראל החלו להופיע ולהתפתח באמצע העשור הראשון של שנות ה-2000, לאחר שנים ארוכות שבהן הייתה רק פעילות של מבשלות מסחריות גדולות. פתיחת מבשלות הבוטיק בישראל באה בעקבות פריחת בישול הבירה הביתית, כפי שהחל להתבטא בישראל בתחילת שנות ה-2000: העיתונאי שגיא קופר, יחד עם איש הבירה גדי דבירי, ייסדו בשנת 2002 את 'מועדון הבירה הישראלי', שאיחד באופן לא רשמי את רוב מבשלי הבירה הביתית בישראל דאז. השניים גם קיימו מספר תחרויות בירה ביתית שבתחילה השתתפו בהן מספר מועט של מבשלים, אבל כבר במהדורתה השלישית לקחו בה חלק כמה עשרות מתמודדים; חלק גדול מהם, כמו אורי שגיא ממבשלת אלכסנדר, דייוויד כהן ממבשלת הדאנסינג כאמל, האחים שפירא מ'בירה שפירא', אסף לביא שייסד את מבשלת מלכה, ומבשלים שייסדו מבשלות נוספות, כולם נטלו בה חלק והפכו מאוחר יותר לבעלי מבשלות בוטיק משלהם. חשיבותם של מבשלי הבירה הביתית ושל מבשלות הבוטיק הלכה ועלתה גם בישראל, כיון שהם פיתחו שיח סביב הבירה. בשלב מסוים אף נטלה חברת טמפו חסות על תחרות הבירה הביתית של קופר ודבירי ומועדון הבירה הישראלי, תחת השם 'סמואל אדמס לונג שוט', כשם התחרות בארצות הברית. מאוחר יותר אף ייסד שגיא קופר תחרות בירה ביתית בשם 'אתגר הסטאוט', יחד עם מבשלת קרלסברג באשקלון.

מבשלת דנסינג קאמל, שנפתחה בתל אביב ב-2006, הייתה המבשלה הראשונה שנפתחה בישראל והיא מייצרת ארבעה סוגי בירה באופן קבוע ורציף. מאוחר יותר באותה שנה נפתחה מבשלת הגולן ברמת הגולן. "ג'מס מפעל הבירה" - המבשלה הכשרה הראשונה בישראל, נפתחה ברחוב המגשימים בפתח תקווה ב-2009. בירה ג'מס מייצרת מספר רב של בירות, ומלבד המפעל בפתח תקווה היא מחזיקה בסניפים נוספים ברחבי ישראל אך יותר מאוחר הפסיקה לבשל בעצמה והסתמכה על מבשלות אחרות אשר מבשלות את המתכונים עבורם. כיום מיוצרים בישראל סה"כ כ-100 סוגי בירה.

מותגי מבשלות הבוטיק ומיקומן בארץ (נכון לאוקטובר 2018) הם:

## ראו גם
* בירה
* אוצר בירה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

ישראל
*