כתובת דיוטימוס

**כתובת דיוֹטִימוֹס** היא כתובת יוונית על בסיס שיש שנמצאה בצידון, ומקדישה פסל לדיוטימוס, שופט צידוני שניצח במרוץ מרכבות במשחקים הנמאיים. הכתובת מתוארכת לסוף המאה ה־3 לפנה"ס. לכתובת נודעת חשיבות בחקר תהליך ההלניזציה בפיניקיה.

הכתובת נמצאה בשנת 1862 בגן בקרבת צידון במסגרת ה־Mission de Phénicie בהובלת ארנסט רנן, ומחקר משמעותי ראשון שלה נעשה בידי אליהו ביקרמן. היא מורכבת משלושה חלקים: הקדשה רשמית קצרה, חתימת הפַּסָּל (המאפשרת, בזכות חתימות נוספות של אותו פַּסָּל, לתארך את הכתובת), והחלק הארוך ביותר – אפיגרמה המהללת את דיוטימוס. האפיגרמה כוללת תיאור של ניצחונו במרוץ, מציינת שדיוטימוס הוא הראשון להביא לצידון מיוון את הניצחון במשחקים, ומזכירה מספר דמויות מהמיתולוגיה היוונית הקשורות בפיניקים. מאפיינים אחדים של הכתובת – ההשתתפות במשחקים יווניים, השמות ביוונית, הכתיבה בשפה ובסגנון יווניים, ואזכור הדמויות המיתולוגיות לצורך הדגשת השייכות לעולם ההלני – מצביעים על השפעה חזקה של התרבות ההלניסטית על צידון; בעוד אחרים – התואר השלטוני הכנעני "שופט", ואזכור דמויות מיתולוגיות המדגישות את הקדמוּת והעליונות של פיניקיה על יוון – מציגים תמונה מורכבת יותר של שמירה על מוסדות וזהות פיניקים מקומיים לצד הפתיחוּת לתרבות היוונית.
## תוכן הכתובת
הכתובת על בסיס הפסל מחולקת לשלושה חלקים: האפיגרמה, ושתי כתובות פרוזאיות – ההקדשה הרשמית של הפסל לדיוטימוס, וחתימת הפַּסָּל.

### הכתובות הפרוזאיות
ההקדשה הרשמית:

משמעותה: .

חתימת הפַּסָּל:

משמעותה: . הפַּסָּל טימוכריס מהעיר  שבכרתים, ידוע מעשר כתובות הנושאות את חתימתו, ומהן (כמו גם מתקופת פעילותו של בנו פיתוקריטוס) ניתן ללמוד שהיה פעיל בין 240–200 לפנה"ס. תקופת פעילות זו מתארכת את כתובת דיוטימוס לסביבות השליש האחרון של המאה ה־3 לפנה"ס. מדובר בשלהי התקופה התלמיית או בשנים הראשונות של התקופה הסלאוקית בצידון, שהחלה בשנת 199 לפנה"ס.

### האפיגרמה
תוכן האפיגרמה (השלמות בסוגריים מרובעים, ואותיות קשות לקריאה בכתב נטוי):

תרגומה:
[בעמק] הארגולי, כאשר [את הסוסים המהירים]

הזניקו ממקומותיהם אל המרוץ כל הרו[כבים]

לך, הו דיוטימוס, [באה] התהילה היפה של [הניצחון] הפורוני,

ובאת תחת העטר[ות] הזכורות לנצח.

שהרי ראשון מבין האזרחים, מהלאס את [תה]ילת ניצחון הפרשים

הבאת לביתם של ה האצילים.

 גם תבאי בת קדמוס העיר הקדושה

בראותה את התפארת בניצחונות עיר־האם.

לאביך דיוניסי[וס] התגשמה [תפילת הת]חרות

כאשר הלאס כרזה ב[קול] בחדות:

"לא רק באניות את מעול[ה, צידון המעושרה],

אלא גם [במרכבות] הרתומות המנצח[ות]."

### השלמות, פירוש וסגנון
[ממוזער|שרידי , שבקרבתו נערכו [המשחקים הנמאיים לכבוד זאוס]]
לקטעים בכתובת שנפגמו ולא שרדו (ומופיעים בסוגריים מרובעים) יש מספר אפשרויות להשלמה. בשורה 2, ההשלמה "ἀνίοχοι" היא על פי אברט; קירכהוף השלים "ἀντίπαλοι". בשורה 3, ההשלמה "ἵκετο νίκας" היא על פי אברט; קירכהוף שחזר "ὤπασε λαός", ומרקלבאך הציע שחזור נוסף, "ἤραο νίκης". בשורה 11 הציע מורטי להשלים ἔξοχα (מתבלטת) במקום ὄλβια (מעושרה).

"Φορωνίδος" מתייחס ל, מלך ארגוס הקדמון, שלפי הלאניקוס איש לסבוס היה אביו של אגנור – אגנור מוכר על ידי כותבים שונים עם הורים ובנים שונים, ובכתובת זו מופיע כמלך צידון ואבי קדמוס. הכוונה ב־Ἀγηνοριδᾶν היא לצידונים. התיאור של תבאי כ"קדמונידית" (בת קדמוס) נובע מהמסורת שלפיה קדמוס ייסד את תבאי, ועל כן נחשבת צידון למטרופוליס (עיר האם) של תבאי. הארגיווים מופקדים על ניהול המשחקים בנמאה הסמוכה, ולכן ארגוס מופיעה בזיקה למשחקים הנמאים בכתובת דיוטימוס, וכן באפיגרמה שנמצאה ברודוס.

שתי השורות האחרונות דומות לדברים שכתב ארקסילאוס על פרגמון לרגל השתתפותה במרוץ סוסים: "פרגמון לא מפורסמת רק בזכות כלי נשקה, אלא גם בזכות סוסיה ב האלוהית"; מבנה דומה נמצא, במקוטע, בכתובת שנמצאה בקוס, ומהללת משורר בשם דלפיס.

מבחינה סגנונית האפיגרמה כתובה בהשראת השירים האגוניסטיים של פינדארוס, אך מכילה גם מאפיינים סגנוניים החורגים מעט מהסגנון השגור בכתובות בעלות נושא דומה במאות שקדמו לה, ומקבילה, הן במבנה והן בביטויים שונים המופיעים בה, לשתי כתובות לכבוד מנצחים באגונים שנמצאו ברודוס, ולשתיים נוספות מפריאנה, כולן מתקופה דומה לתקופת כתובת דיוטימוס.

## ההלניזם בפיניקיה לאור כתובת דיוטימוס
לכתובת תרומה משמעותית להבנת תהליך ההלניזציה בפיניקיה.

### ביטויי ההשפעה היוונית על פיניקיה
[ממוזער|[אמפורה מאטיקה ועליה איור מרכבה, שניתנה כפרס במשחקים הפאן-אתנאיים, סביבות 340 לפנה"ס|327x327 פיקסלים]]
האגונים האתלטיים היו מאפיין מרכזי של התרבות ההלנית, ומילאו תפקיד מרכזי ביחסים החברתיים. קיום משחקים אלה במזרח הקרוב היה מאפיין מרכזי של ההלניזציה, יחד עם הגימנסיון והתיאטרון. בצור, למשל, שבה ההתנגדות לצבא המוקדוני הייתה חזקה ביותר, קיים אלכסנדר הגדול מיד עם ניצחונו משחקים אתלטיים לכבוד הרקלס כדי לנכס לעצמו את פולחן מלקרת (אלוהי העיר צור שהיה מזוהה עם הרקלס היווני).
[ממוזער|180x180 פיקסלים|מטבע אגוניסטי מצידון תחת [אלגבלוס, המציג שולחן ועליו שני כתרים למנצחים עם ענף תמר בכל אחד מהם, ומתחתיו אמפורה וחמש אבנים]]
הפיניקים, שהיו רגילים לפעול בהקשר ים־תיכוני רחב, הבינו במהרה את היוקרה שבניצחון במשחק יווני (בעיקר פאן־הלני), ולכן השתתפו לא רק במשחקים שנערכו בפיניקיה (בעיקר בצור ובצידון) אלא גם ביוון עצמה. קיימות עדויות מוקדמות יותר להשתתפות פיניקים במשחקים יווניים (הגם שדיוטימוס הוא הפיניקי הראשון המתועד במשחקים פאן־הלניים) – כבר בשנת 270 לפנה"ס מתועד בדלוס ניצחון של צעיר אחד מצידון וצעיר אחר מגבל בתחרות אתלטיקה, וניצחונות פיניקיים אחרים מהמאה ה־3 לפנה"ס מתועדים גם באתונה, קוס וקורינתוס. מאוחר יותר, במאה ה־2 לפנה"ס, מתועדים צידונים (וכן פיניקים מצור ומלאודיקיאה בכנען) כמתאבקים, אצנים ועוד במשחקים ביוון. כל אלה מרמזים על פיתוח ההתעמלות בפיניקיה עצמה, ואכן בספר מקבים ב' מסופר על משחקים שנערכו בצור החל משנת 172 לפנה"ס. ההשתתפות בתחרויות אפשרה לאליטות הפיניקיות להשתלב בתרבות היוונית מבלי לאבד את זהותן – דיוטימוס, שהיה בוודאי איש עשיר וככל הנראה גם צאצא למלוכה הצידונית, היה מודע למנהגים היווניים, נשא שם יווני, השתתף במרוץ המרכבות הנמאי היוקרתי לכבוד זאוס וכוּבד בכתובת יוונית ופסל מכרתים, אך לא איבד את זיקתו לצידון עירו.

מיומנות מרכבות קרב הייתה משמעותית בקרב הפיניקים (הן בפיניקיה והן בקרתחדשת) גם במאה ה־4 לפנה"ס, וייתכן שמיומנות זאת התבטאה בניצחונו של דיוטימוס במרוץ מרכבות. מיומנות המרכבה גם לא דרשה גימנסיון או עירום (שהיחס אליו במזרח הקרוב כלל לעיתים בוז), אלא בעיקר אורווה ומסלול מרוצים, וייתכן שגם מאפיינים אלה השפיעו על היכולת של דיוטימוס הפיניקי לנצח בתחרות היוונית.

האזכור הרב של המסורות המיתולוגיות (ארגוס ופורונאוס, צידון ואגנור, תבאי וקדמוס) איננו רגיל באפיגרמות למנצחים יוונים בתחרויות ספורטיביות, שנהגו להלל את המנצח ואת עירו מבלי לשלב מסורות מיתולוגיות – הוא מתרחש בכתובת זאת בשל מוצאו הפיניקי של המנצח. המשחקים הפאן־הלניים היו פתוחים, למעשה, רק להלנים (יוונים), וערים שאינן יווניות התקבלו למשחקים לאחר שהוכיחו מוצא הלני.  זכה להתנגדות להשתתפותו במשחקים האולימפיים מצד מתחרים יוונים, והשתתף רק לאחר שהוכיח את מוצאו הארגיווי. לאחר כיבושי אלכסנדר הגדול, נחשפו היוונים לעולם מגוון יותר, והדיכוטומיה בין הלנים לברברים היטשטשה מעט. השתתפות עיר שאיננה יוונית במשחקים התרחשה גם במקרה של רומא במאה ה־3 לפנה"ס, שלאחר שצבאה נלחם נגד האילירים, אויבי היוונים, גמלו להם הקורינתים בהזמנה להשתתף במשחקים האיסתמיים; פתיחת המשחקים בפני הרומאים התאפשרה בזכות התייחסות אליהם כאל הלנים, ככל הנראה בשל מוצאם מאוליסס או מהטרויאנים. גם פיליפוס השני ממוקדון ו מלך סלמיס הדגישו את מוצאם מגיבורים הלנים קדומים כדי להשתתף במשחקים. כל אלה מצביעים על יחס דומה כלפי הצידונים – כצאצאי אגנור (המיוחס לפי הלאניקוס איש לסבוס ל מלך ארגוס, שאליו מתייחס המונח "Φορωνίδος" בכתובת), הם נחשבו לְהלנים.

הציוויליזציה ההלניסטית היוונית הייתה פתוחה לכולם, אך בתנאי שהמצטרפים מקבלים על עצמם את תרבות יוון ומציגים את עצמם כיוונים. במצרים התלמיית, למשל, פיניקים או פרסים לא היו נחותים מאתונאי או קורינתי, וכולם תוארו במידה שווה כ"הלנים" במסמכי הלגידים. כחלק מקבלה זאת של התרבות היה על הצידונים לקבל גם את הלשון היוונית, ואכן, למרות שהפיניקית דוברה באזור זמן רב לאחר ימי דיוטימוס, הכתובת המנציחה את ניצחונו נכתבה ביוונית. גם ההתעמלות הייתה מאפיין של התרבות היוונית שקיבלו העמים המתיוונים – מוסד הגימנסיון היה מוקד ההתאספות של יוונים במושבותיהם מעבר לים, ואף ב מתוארת בניית הגימנסיון בירושלים כשיא ההתייוונות.

הגם שהשפעה יוונית על פיניקיה קודמת לכיבושי אלכסנדר בתחומי אמנות, כתובת זאת מציגה השפעה במידה גבוהה משהייתה קודם לכן: בעוד שכתובות רשמיות במאות קודמות נכתבו בפיניקית, כתובת זאת לא רק שנכתבה ביוונית אלא גם כתובה בסגנון יווני אופייני ועוסקת בנושאים השייכים במובהק לעולם היווני. האפיגרמה היוונית כתובה בצורה אלגנטית ומתוחכמת, ככל הנראה על־ידי משורר מקומי מתיוון. אין זה מפליא למצוא מחבר אפיגרמות יווניות בצידון במאה ה־3 לפנה"ס. חוקי ספרות יוונית מוכרים מהערים הפיניקיות – דוגמה בולטת לכך היא מלאגרוס מגדרה, שבילה את רוב שנות פעילותו בצור.

### מורכבות ההלניזציה בפיניקיה
מעבר למאפיינים בכתובת דיוטימוס המצביעים על הלניזציה המתבטאת בהשפעה יוונית כבדה, כתובת דיוטימוס מציגה את מורכבות תהליך ההלניזציה. שמו של דיוטימוס בן דיוניסיוס מלווה בהקדשה הרשמית בתואר הכבוד δικαστὴν, שמשמעו הסטנדרטי ביוון הוא "שופט (בבית משפט)" או "חבר בחבר מושבעים" – תואר לא חשוב במיוחד ולא קשור להישג הספורטיבי, ולכן לא מקובל לאזכור בדגם היווני הרגיל של כתובות הקדשה למנצחים במשחקים. אלא שהמנצח במקרה זה איננו יווני, הוא פיניקי, ובהקשר זה התואר δικαστὴν הוא תרגום מילולי של התואר הפיניקי שופט – תואר נפוץ בתרבויות כנעניות, שמשמעותו מעין "מושל" (השופטים המקראיים, למשל, לא רק עשו משפט אלא הנהיגו את העם). יוסף בן מתתיהו, בתיאורו את תולדות השלטון בצור, מזכיר שבתקופה שבה לא שלטו בצור מלכים, שלטו עליה δικασταὶ – שופטים. במאה ה־3 לפנה"ס, שופטים התמנו בערים הפיניקיות לאחר ביטול המלוכה העירונית על ידי הדיאדוכים. היו שהרחיקו לכת וראו בתואר השופט חזרה לשורשים הטרום־יווניים ואף טרום־פרסיים של הפיניקים כתגובה נגד הכובש היווני, בעוד אחרים הרחיקו לכיוון ההפוך ופרשו "δικαστὴν" לפי התואר הפיניקי השלטוני "רב" או לפי מוסדות שלטוניים בבליים ומצריים, אך הכול מסכימים שלא מדובר בתואר במשמעותו הרגילה ביוון אלא תואר שלטוני מקומי חשוב. התואר השלטוני הופך את השתתפותו של דיוטימוס במרוץ המרכבות למובן יותר – עוד מימי פינדארוס הייתה יכולת הרכיבה חלק מהתפקיד השלטוני בתרבות יוון. בשנת 184 לפנה"ס, לדוגמה, צידוני אחר זכה במרוץ לצד המלכים מסיניסה ותלמי החמישי.[ממוזער|180x180px|מטבע צורי מימי [טרבוניאנוס גאלוס, המציג את קדמוס (ולרגליו חלזון הארגמן) מעניק גליל פפירוס לשלושה יוונים, סמל להבאת האלפבית ליוון]]למרות הייחוש היווני שמעניק האזכור של הדמויות המיתולוגיות, המסר שמועבר עם אזכורם של אגנור וקדמוס מורכב יותר מניסיון להתייחש לאבות קדומים הלניים. אגנור היה אביהם של פויניקס (האב האפונימי של הפיניקים), אירופה, קדמוס וקיליקס, וקדמוס היה ידוע כמייסד, או ה במונחים יווניים, של תבאי, וכמי שהביא האלפבית ליוון. אגדות הקשורות בקדמוס קיבלו מעמד חשוב בפיניקיה תחת השלטונות ההלניסטיים והופיעו על מטבעות, ומעמדן מוצא את ביטויו גם בכתובת דיוטימוס. באמצעות מסורות אלה, דיוטימוס מדגיש את התרומה הפיניקית המכרעת לתרבות היוונית, ומבטא תחושת שייכות היברידית מבלי להתנגד להלניזם – מוצאו היווני של אגנור מייחש את הפיניקים להלנים, ואגנור, באמצעות בניו, הביא את התרבות ליוון והפרה אותה. יתרה מכך, האפיגרמה מראה שבאמצעות האגונים, הפיניקים יכולים להתעלות על אדוניהם הפוליטיים היוונים אפילו ביוון עצמה, והדגשת השורשים האגנורידיים והקדמאיים הזכירה בעדינות לאדונים היוונים שהם חבים את האלפבית היווני (המכונה "פויניקיאה גרמטה"), עצם היסוד של תרבותם, לפיניקים. זה הוא מסר מורכב, ואינו מתאים ל"הלניזציה" כתהליך חד צדדי של השלטת התרבות היוונית על המקומיים.

אם כן, כתובת דיוטימוס מציגה את המורכבות שבהלניזציה של פיניקיה – אימוץ נרחב של מנהגים תרבותיים יווניים מצד אחד, ושימור מוסדות רשמיים פיניקיים מהצד השני. בדומה, גם בשיא ההתייוונות ביהודה תחת אנטיוכוס הרביעי לא הוחלפו הכהן הגדול ומועצת הזקנים במוסדות יוונים. אימוץ מוסדות יווניים בערי פיניקיה התרחש זמן רב מאוחר יותר, במאה ה־1 לפנה"ס. קליטת היסוד ההלני לתרבות לא מפרקת את החיים המקומיים המסורתיים.

## גילוי ומחקר
בחפירת גן בקרבת צידון במסגרת המשלחת הארכאולוגית "Mission de Phénicie", בסביבות 15 בפברואר 1862, גילה ארנסט רנן גוש שיש באורך 152 ס"מ, רוחב 51 ס"מ וגובה 54 ס"מ, שהיה חלק מבסיס פסל, ועליו ארבע כתובות: שלוש מהן מופיעות על צד אחד, והן שלוש הכתובות המקדישות פסל לדיוטימוס (ההקדשה הרשמית, חתימת הפַּסָּל והאפיגרמה), וכתובת רביעית שנוספה מאוחר יותר. הכתובת הרביעית נחקקה בתקופה הרומית, לאחר שבסיס השיש הונח על צדו והוקדש לדמות אחרת; שורתה הראשונה של הכתובת נמחקה במכוון, והשורות ששרדו הן:

לפי חלק מהחוקרים, החפץ המקורי אבד, בעוד לפי אחרים הוא הופקד ונמצא ב; על כל פנים, שלושה עותקים שנעשו לו מאפשרים לשחזר את הכתובת. חקירה נרחבת של כתובת דיוטימוס פורסמה ב־1939 על־ידי אליהו ביקרמן; נכון לאותה שנה, מדובר בכתובת היוונית הקדומה ביותר שנמצאה בפיניקיה.

## לקריאה נוספת

* , p. 371–374
* 
* 
* 
* 
* 
* Maurice Sartre, *[https://www.cairn.info/histoires-grecques--9782020372091.htm Histoires grecques]*, chapitre 25: Une épigramme de Sidon ou L’hellénisme en Syrie aux IIIe-IIe siècles av. J.-C., Le Seuil, 2006, pp. 263–271
* 
* 


## קישורים חיצוניים

*  (המקור היווני לפי מורטי, התרגום לפי בונט)


## הערות שוליים

קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
דיוטימוס
קטגוריה:פיניקים
קטגוריה:צידון
קטגוריה:לבנון: ארכאולוגיה
קטגוריה:מרוצי סוסים