open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מאיר אנשל רוטשילד

ממוזער|מצבת קברו של מאיר אנשל רוטשילד בפרנקפורט
**משה מאיר אנשל רוטשילד** (23 בפברואר 1744, פרנקפורט – י"ד בתשרי ה'תקע"ג, 19 בספטמבר 1812) היה איש עסקים גרמני-יהודי ואבי משפחת הבנקאים היהודית, משפחת רוטשילד, שהפכה עם הזמן לאחד מגופי הבנקאות והעסקים המובילים באירופה.

השם "רוטשילד" הפך להיות סמל של עושר מופלג, בשל נכסיה הרבים של המשפחה הענפה, שהגיעה לשיא פריחתה במאה ה-19.

## קורות חיים
רוטשילד נולד ברובע היהודי של פרנקפורט, למשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו, אנשל משה רוטשילד , היה צאצא למשפחת האן (Hahn) שישבה בעיר כבר משנת 1530. אביו נפטר כאשר מאיר אנשל היה בן 11, אימו, שונְכֶה לֶכְניך (Schönche Lechnich), נפטרה כאשר היה בן 12. הבית בו התגוררו נבנה על ידי יצחק אלחנן בכרך בשנת 1567, ועוטר בסמל ה"מגן האדום". בעקבות הסמל החל בכרך להשתמש בשם רוטשילד ("מגן אדום"), והסמל הפך לסמלה של המשפחה, וגם לסמלו של בית עסק שהוקם ב-1634, בו סחרו במוצרים קטנים וכן החליפו מטבעות.

ב-29 באוגוסט 1770 נשא רוטשילד לאישה את גיטל שנאפר (1753–1849).

רוטשילד למד בישיבה בעיר פיורדא. כאשר מת אביו הוא נשלח ללמוד את מקצוע הבנקאות בבית השולחני אופנהיימר בהנובר. בשנת 1760 חזר לעירו, החל לעסוק בחלפנות ויסד בית שולחני משלו. בעקבות המוניטין שרכש רוטשילד, בחר בו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר של הסן, לסוכן על ההלוואות שהלווה למלכי אירופה.

בשנת 1795 התרחב העסק הבנקאי של רוטשילד בעקבות המהפכה הצרפתית, כאשר קיבל לידו את התפקיד לקבל את התשלומים מבריטניה תמורת שכירת החיילים הגרמנים. במרוצת הזמן החל הבנק לתת הלוואות בינלאומיות.

רוטשילד זכה למוניטין כאשר בשנת 1806 ברח וילהלם הראשון לדנמרק מפני הצבא הצרפתי; הוא הפקיד אצלו כסף וחפצים בשווי של 600 אלף ליש"ט. המטמון הוחבא בחביות יין במרתפו, והצרפתים לא מצאו דבר. אחרי המלחמה הושב המטמון במלואו למפקיד.

הונה של המשפחה הוערך בכ-400 מיליון ליש"ט, קרוב ל-27 מיליארד ליש"ט בערכי 2019. בניו הקימו עסקים בבירות אירופה. לפני מותו ציווה רוטשילד על בניו שישתתפו כולם במסחר ויתחלקו ברווחים באופן שווה.

רוטשילד קבור בבית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט. היישוב מאיר שפיה קרוי על שמו.

## צאצאיו
# שונכה ז׳נט רוטשילד (Schönche Jeannette) (1771–1859)
# אנשל מאיר רוטשילד (1773–1855)
# סלומון מאיר רוטשילד (1774–1855)
# נתן מאיר רוטשילד (1777–1836)
# איזבלה רוטשילד (1781–1861)
# באבט רוטשילד (1784–1869)
# קלמן (קארל) מאיר רוטשילד (1788–1855)
# ג'ולי רוטשילד (1790–1815)
# הנרייטה רוטשילד (1791–1866)
# ג'יימס מאיר רוטשילד (1792–1868)

## אילן יוחסין

## לקריאה נוספת
* עמוס איילון, המייסד - אבי שושלת רוטשילד ותקופתו, (מאנגלית:עמי שמיר), עם עובד, ספריית אופקים, 1998.
* שרה אהרוני, **אהבתה של גברת רוטשילד**, ידיעות ספרים, 1915.
* אהרן חרמוני, **הרוטשילדים**, תל אביב תרצ"ו.
* Amos Elon, **Founder: Meyer Amschel Rothschild and his time**, Harper Collins, London 1996.

## קישורים חיצוניים

* 
* מאיר אנשל רוטשילד, באתר The Rothschild Archive 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מאיר אנשל
קטגוריה:יזמים יהודים גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט
קטגוריה:בוגרי ישיבת פיורדא
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1744
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1812
קטגוריה:פרנקפורט: אישים
שאה

**שאה** (בפרסית: **شاه**) הוא תוארם של מלכי פרס (כיום איראן) והאימפריה הפרסית האחמנית הקדומה. מקור התואר הוא במילה הפרסית הקדומה "**𐏋** xšāyaθiya" שמשמעה "מלך".

השאה האחרון, מוחמד רזא פהלווי, קרא לעצמו "שאהנשאה" (בפרסית: **شاهنشاه**), שפירושו "מלך המלכים" בעת הכתרתו. המלוכה שאליה השתייך, שושלת פהלווי, הייתה האחרונה באיראן. הטוען לכתר פהלווי בשנת 2026 הוא רזא כורש עלי פהלווי, אשר פועל נגד משטר הרפובליקה האסלאמית מהגלות.

בנוסף, כינו עצמם בתואר פאדישאה שליטים מוסלמיים בהודו, סולטאני האימפריה העות'מאנית, והסלג'וקים ושליטי אימפריות אחרות במרחב האיראני והטורקי.

מקור השם של משחק הכס שחמט הוא מפרסית (הלחם בסיסים של "שח" + "מט"), שפירושו "מארב למלך" או "מלך מובס". אטימולוגיה עממית מייחסת לשמו של המשחק את הפירוש "מלך מת", אך זו אינה המשמעות האמיתית.

## היסטוריה
### האימפריה האחמנית
השימוש הקדום ביותר בתואר דומה הוא של מלכי האימפריה הפרסית האחמנית.

### תום תקופת השאה

שליטים בעלי תואר שאה שלטו בפרס תקופה ממושכת.

מוסד השאה התערער בהדרגה במהלך המאה ה־20, בה החלו באיראן תהליכי מודרניזציה, והתעורר קונפליקט בין תנועות חברתיות מודרניות לבין הממסד השמרני. משברים כלכליים וחברתיים לאורך המאה עוררו תנועות התנגדות מול השאה, כאשר גם כינונה של חוקה בשנת 1906 לא סייעה להרגיע את הרוחות לאורך זמן. לאחר תקופת שפע באמצע המאה ה־20, הגיעה תקופת שפל כלכלי, וההתנגדות הציבורית כלפי השלטון דווקא בתקופה של שיפור כלכלי לכאורה, זאת מכיוון שהשגשוג הגיע רק לחלקים קטנים של האוכלוסייה והגביר את התחושה של הניכור והמרד, שנענו מצד השאה בדיכוי. התדרדרות כלכלית נוספת בשנות ה־70 הגבירה את ההתנגדות לשלטון לשפל חדש.

בשנת 1979 התאחדו להפלת ממשל השאה מוחמד רזא פהלווי קבוצות שונות, שכל אחת הייתה בעלת אג'נדה שונה. באותה שנה היו באיראן גם קבוצות בעלות אג'נדה פמיניסטית וליברלית שחברו לאנשי ח'ומייני התאוקרטים מתוך הנחה ש"יותר גרוע מהשאה לא יכול להיות". שיתוף פעולה זה יצר את המהפכה האסלאמית באיראן שהפילה את השלטון וחתמה את הגולל על מוסד השאה האיראני.

לאחר תקופת השאה באיראן, הפכה איראן לתאוקרטיה, ותואר המנהיג במדינה השתנה למנהיג העליון של איראן.

רזא כורש עלי פהלווי הוא בנו של מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה האיראני האחרון, ונכדו של רזא שאה פהלווי, מייסד שושלת פהלווי. ב-1979, בעקבות המהפכה האיראנית, יצא רזא לגלות בארצות הברית יחד עם הוריו כשהוא בן 19. ב-31 באוקטובר 1980, יומיים לאחר מות אביו ממחלת הסרטן, הומלך רזא בגיל 20 בקהיר. הוא עשה שימוש בהשפעתו הפוליטית לצורך תמיכה במשטר דמוקרטי וביקר קשות את מצב זכויות האדם באיראן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:תארים עות'מאניים
קטגוריה:מילים וביטויים בפרסית
תריסרון משוכלל

שמאל|ממוזער|240px|תריסרון משוכלל. להגדלה לחצו על התמונה.
ממוזער|מודל תלת־ממדי של תריסרון משוכלל
**תְּרֵיסָרוֹן משוכלל** (**דּוֹדֵקָהֶדְרוֹן רגולרי**) הוא פאון משוכלל בעל תריסר פאות, אשר כל אחת מהן היא מחומש משוכלל, כלומר, מחומש שכל צלעותיו שוות זו לזו וכל זוויותיו שוות זו לזו. לעיתים קרובות נקרא סתם **תריסרון**.

לתריסרון המשוכלל 20 קודקודים, 30 מקצועות ו-12 פאות. זהו אחד מחמשת הגופים האפלטוניים.

שטח הפנים \ A והנפח \ V של תריסרון משוכלל שצלעו באורך \ a הם \ A=3\sqrt{25+10\sqrt5}a^2 ו-\ V=\frac{15+7\sqrt{5}}{4}a^3=(2+\frac{7\phi}{2})a^3, בהתאמה.

הפאון הדואלי לתריסרון המשוכלל, כלומר, הפאון שמתקבל אם מחברים את המרכז של כל פאה אל מרכזי הפאות הסמוכות לה, הוא העשרימון המשוכלל.

חבורת האוטומורפיזמים של התריסרון המשוכלל איזומורפית לחבורת התמורות הזוגיות \ A_5, החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, הקרויה גם "חבורת האיקוסהדרון". זוהי החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, והיא אחת מחבורות המשולש הסופיות, עם ההצגה \ \langle x,y,z | x^2 = y^3 = z^5 = xyz = 1\rangle. 

בתפישה היוונית הקדומה התריסרון המשוכלל סימל את האתר או את כיפת השמיים. רמז לסימבוליזם זה ניתן למצוא בספר מגע מאת קארל סייגן בו צורת החללית הנבנית בהנחיית התשדורות החוצניות היא תריסרון משוכלל. 
## גלריה

קובץ:Dodecahedron flat.svg|משטח גזור, שקפולו מאפשר בניית תריסרון
קובץ:Dodecahedron Lampshade Beersheba IMG 4716.JPG|אהיל בצורת תריסרון
קובץ:Ho-Mg-ZnQuasicrystal.jpg|קוואזי-גביש הולמיום–מגנזיום–אבץ. צורתו הטבעית היא תריסרון
קובץ:Ramot polin.jpg|צורה טיפוסית של בניין ברמות פולין - החזית רצופה בחלקי תריסרונים
קובץ:Megaminx6.jpg|קובייה הונגרית בצורת תריסרון


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פאונים
קטגוריה:צורות גאומטריות סימטריות
קטגוריה:12 (מספר)
אתלרד הראשון, מלך וסקס

**אתלרד הראשון** (באנגלית עתיקה: **Æthelred of Wessex**; 845 – 23 באפריל 871) היה מלך קנט ווסקס משנת 865 ועד מותו.

## ביוגרפיה
### לפני מלכותו
אתלרד היה בנו הרביעי של אתלוולף, מלך וסקס, מאשתו הראשונה אוסבורגה.

### מלכותו והמלחמה בוויקינגים
אתלרד עלה לשלטון לאחר שאחיו, המלך אתלברט, מת ללא צאצאים. בשנתו הראשונה של אתלרד כמלך, הגיע הצבא הוויקינגי הגדול לחופי אנגליה, ובתוך חמש שנים השתלטו על שתי ממלכות חשובות: נורת'מבריה ומזרח אנגליה. ב-868 פנה לאתלרד גיסו, בורגרד, מלך מרסיה, וביקש את עזרתו כנגד הפלישה. אתלרד ואחיו אלפרד (שהפך לימים למלך אלפרד הגדול) יצאו בראש צבאם לנוטינגהאם, אך קרב מכריע לא התחולל במקום, ובורגרד שילם לוויקינגים כדי שיעזבו. ב-874 הביסו הוויקינגים את בורגרד ואילצו אותו לצאת לגלות.

ב-870 פנו הוויקינגים לעבר ממלכת וסקס, ובקרב רדינג, ב-4 בינואר 871, ספג אתלרד מפלה מוחצת מידיהם. בקרב אשדון, שנערך שבוע ימים לאחר מכן, הייתה דווקא ידו של אתלרד על העליונה, אך הוא הובס שוב בקרב בסינג ולאחר מכן בקרב מרטון. ב-23 באפריל (או ב-15 באפריל) מת אתלרד, ככל הנראה כתוצאה מפציעה שספג במהלך הקרב.

### מותו
לאחר מותו נקבר אתלרד בכנסיית וימבורן שבדורסט. אחיו הצעיר אלפרד, שנודע לימים בשם אלפרד הגדול, ירש אחריו את הכתר ואת נטל המלחמה בוויקינגים, מכיוון שבניו של אתלרד היו צעירים מדי. אתלרד זכה למעמד של קדוש מקומי לאחר מותו, על אף שלא עבר קאנוניזציה בידי הכנסייה.

### צאצאיו
אתלרד היה נשוי לוולפרידה, ממנה נולדו לו שני בנים, אתלוולד ואתלהלם. אתלוולד מרד בדודנו אדוארד הזקן עם עלייתו לשלטון, ונאבק עמו על הכתר, אך נהרג באחד הקרבות. אתלהלם, לעומת זאת, הכיר בשלטונו של דודנו, וכיהן בתקופת שלטונו כשליט מחוז וילטשייר. משערים כי המלך הרולד גודווינסון נמנה עם צאצאיו.

## הנצחה
הר אתלרד ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלרד מלך וסקס; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 837
קטגוריה:נפטרים ב-871
אדוארד הזקן

**אדוארד הזקן** (**Edward the Elder**, 874 עד 877 – 17 ביולי 924) היה מלך וסקס שבאנגליה מ-899 ועד מותו.

## מלכותו
אדוארד היה בנו של המלך אלפרד הגדול, וירש אותו לאחר מותו ב-899. דודנו אתלוולד , שהיה בנו של המלך אתלרד הראשון, אחיו הגדול של המלך אלפרד, טען כי זכותו לכתר גדולה משל אדוארד, ופרצה ביניהם מלחמת ירושה. לאחר קרב הולם , בו אתלוולד נהרג, נותר אדוארד שליט ללא עוררין.

הוא עלה על אביו בהישגיו הצבאיים, והביס לבסוף ב-910, בקרב טטנהול , את הדנים ששלטו בנורת'מבריה ובמזרח אנגליה. פעמים רבות נעזר אדוארד באחותו אתלפלדה, "גבירת המרסיאנים", וירש את ממלכת מרסיה לאחר מותה.

## מותו
אדוארד נפטר ב-17 ביולי 924, ונקבר בקתדרלת וינצ'סטר.

## מורשת
לפי ויליאם ממלמסברי, אדוארד היה "נחות בהרבה מאביו בטיפוח החוק", אך "מפואר יותר בכוח שלטונו". כרוניקנים אחרים מימי הביניים הביעו דעות דומות, והוא נתפס בדרך כלל כנחות בלמידת ספרים, אך עדיף בהצלחה צבאית. ג'ון מווסטר תיאר אותו כ"המלך הבלתי מנוצח ביותר אדוארד הזקן". עם זאת, גם כמנהיג במלחמה הוא היה רק אחד מתוך רצף של מלכים מצליחים; הישגיו עמדו בצל של אחרים מכיוון שלא היה לו ניצחון מפורסם כמו של אלפרד באדינגטון ואת'לסטאן בברוונבורה, וויליאם ממלמסברי סייג את שבחו לאדוארד באומרו ש"הפרס הראשי של הניצחון, לפי שיפוטי, מגיע לאביו". כותבי זמנו גם כתבו על אדוארד כאחד שבצל אחותו המוערצת, אתלפלדה.

## צאצאיו
בחייו נישא אדוארד שלוש פעמים.
מאשתו הראשונה, אכגווין, נולדו:
* אתלסטאן, מלך אנגליה.
* בת, שנישאה לזיגטריג, מלך דבלין ויורק.
מאשתו השנייה, אלפלאיד, נולדו:
* אלפווארד.
* איאדגית, שנישאה לאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
* אדגיפו, שנישאה לשארל התם, מלך צרפת.
* איאדהילד, שנישאה לאיג הגדול, דוכס הפרנקים.
* אדיווה, שנישאה לבולסלאב השני, מלך בוהמיה.
* בן ושתי בנות נוספים.
מאשתו השלישית, אדגיבה, נולדו:
* אדמונד הראשון, מלך אנגליה.
* אדרד, מלך אנגליה.
* אדבורגה מווינצ'סטר.
* אדגיבה

## כינויו
אדוארד "הזקן" ידוע גם כאדוארד הראשון, מלך וסקס, אך השם הראשון הוא הנפוץ ונמצא בדרך כלל בשימוש. הסיבה לכך היא שהספירה של המלכים ששמם אדוארד בשושלת הנורמנית שוויליאם הכובש ייסד בשנת 1066 מתחילה מחדש. לפיכך, מלכי וסקס ששמם "אדוארד" לא נספרים יחד עם אלה של השושלת הנורמנית. לכן, לא נהוג לכנותם על פי סדר כהונתם, ונהוג להצמיד להם את הכינויים שבהם השתמשו כדי לתארם – אדוארד הזקן, אדוארד המרטיר, אדוארד המודה, ואדוארד הגולה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:ילידי 871
קטגוריה:נפטרים ב-924
6

## אירועים
* קופוניוס מונה לנציב הראשון של השלטון הרומי בפרובינציית יהודה
* יהודה בן חזקיה התחיל מרד נגד מפקד אוכלוסין

## נולדו

* יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים של ישו (נפטר ב-100)

## נפטרו

* קלאופטרה סלנה השנייה, מלכה מצרית מבית תלמי ששלטה בקירנאיקה ובלוב (תאריך משוער; נולדה ב-40 לפנה"ס)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:6 (מספר)
אדוויג, מלך אנגליה

**אדוויג**, מוכר גם כ**אדווי** או בכינוי **"הנאה"**, (**Eadwig**, 941 או 940 – 1 באוקטובר 959) היה מלך אנגליה משנת 955 ועד מותו ארבע שנים מאוחר יותר.

היה בנו הבכור של המלך אדמונד הראשון, ירש את כתר המלוכה מדודו אדרד. תקופת שלטונו הקצרה, התאפיינה בקונפליקטים מתמשכים עם בני משפחתו, אנשי האצולה, ובמיוחד עם הכנסייה בהנהגתו של דאנסטן והארכיבישוף אודו.
אדוויג ידוע בנדיבותו הבלתי מצויה, בהענקת אדמות. תופעה שלא הייתה מצויה כלל בקרב שליטי אירופה עד המאה ה-12.
ימין|ממוזער|169x169 פיקסלים|מטבע של אדוויג
אדוויג מת והוא בן 19, בנסיבות לא ידועות. את כסאו ירש אחיו אדגר, שאיחד את הממלכה מחדש.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת וינצ'סטר
קטגוריה:נפטרים ב-959
אדרד, מלך אנגליה

**אדרד "החלש ברגליים"** (אנגלית: **Eadred**; 923 – 23 בנובמבר 955) מלך אנגליה משנת 946 ועד מותו, את המלוכה ירש מאחיו הגדול אדמונד הראשון.
אדרד היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השלישית אדגיבה, אחיו של המלך אדמונד הראשון, ששלט באנגליה לפניו, ואחיו-למחצה של המלך אתלסטאן, ששלט עוד קודם לכן. בדומה לאחיו הגדולים, נחל אף הוא ניצחון צבאי על הוויקינגים. אדרד היה אדם נוצרי דתי, סבל מבריאות רופפת, והתקשה אף לאכול את מזונו. הוא נפטר ב-23 בנובמבר 955 בפרום שבסאמרסט, ונקבר בוינצ'סטר. את מקומו ירש אחיינו אדוויג, בנו של אדמונד הראשון.

## הנצחה
הר אדרד ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה; וזאת בדומה לאתרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת וינצ'סטר
קטגוריה:ילידי 923
קטגוריה:נפטרים ב-955
אדוארד

אדוארד (באנגלית: Edward) הוא שם פרטי או פטרונים ממקור אנגלי, לעיתים גרמני (Eduard) או צרפתי (Édouard). מקורו העתיק של השם, באנגלית עתיקה (Ēadweard).

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אדוארד
אדגר, מלך אנגליה

**אדגר "השלו"** (**Edgar the Peaceful**; 943 או 944 – 8 ביולי 975) היה מלך אנגליה משנת 959 ועד מותו. היה בנו הצעיר של המלך אדמונד הראשון.

## הכתרתו
ממוזער|שמאל|270px|אדגר השליו יושב בסירה עם שמונת המלכים בשיט על נהר די
ממוזער|שמאל|150px|מטבעות מתקופת אדגר הראשון
כינויו "השליו" אינו מתאר בהכרח את אופיו או את מעשיו של אדגר כדי להשיג את השלטון. בשנת 958 הוא כבש את ממלכת נורת'מבריה וממלכת מרסיה מידי אחיו הגדול אדוויג. בעקבות הכיבוש אספת אצילים הכריזה עליו כמלך האזורים שמצפון לתמזה.

## תקופת שלטונו
תקופת שלטונו מאופיינת כתקופת שלום ואחדות בממלכת אנגליה. הוא פעל לצמצם את המתיחויות בין החצרות השונות כך שבתום כהונתו לא חזרה אנגליה לנסיכויות שהתקיימו בתקופת אדרד דודו.

### מעורבות בכנסייה
עם מותו של אדוויג, החזיר אדגר את האב דאנסטן מגלותו ומינה אותו לבישוף של ווסטר. דאנסטן, היה לדמות משמעותית בהחלת ויישום תקנון בנדיקטוס על המנזרים ברחבי אנגליה בתקופת מלכותו של אדגר. אדגר המשיך וקידם את דאנסטן לבישוף של לונדון ולבסוף לתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.

## טקס ההכתרה בבאת'
טקס ההכתרה הרשמי של אדגר נערך בשנת 973. הוא הומלך יחד עם אשתו, אלפת'ירת'. הייתה זו הפעם הראשונה שאשת המלך מוכתרת עמו. הטקס נערך כדי להציג את הצלחותיו הדיפלומטיות של אדגר ולאשר את שלטונו. הטקס, שנערך על ידי דנסטן ותועד בפואמה בדברי הימים האנגלו-סקסונים, מהווה את הבסיס לטקס ההכתרה הנוכחי של משפחת המלוכה בבריטניה.

משמעותו הסמלית של הטקס הייתה עצומה. שאר מלכי בריטניה הגיעו לצ'סטר אחרי הטקס והצהירו על נאמנותם לאדגר. שישה ממלכי בריטניה וביניהם מלך סקוטלנד ומלך סטראת'קלייד נשבעו אמונים למלך והבטיחו לשרת כחייליו בים וביבשה.
כתבים מאוחרים יותר מזכירים שמונה מלכים, ומרחיבים את כנף שליטתו של אדגר עד לנהר די בוויילס.

## מותו
אדגר השליו מת ב-8 ביולי 975 בוינצ'סטר ונקבר במנזר גלסטונברי. אדגר השאיר אחריו שני בנים - אדוארד ואתלרד ובת - אדית. אדוארד בנו הבכור ירש את הכתר. אדית הייתה לנזירה בווילטון יחד עם אמה, וולפרית'.

מאז מותו של אדגר ועד לכיבוש הנורמני של אנגליה, לא הייתה הכתרה של מלך שלא עורערה. מותו של אדגר סימן את תחילת שקיעתה של אנגליה האנגלו-סקסית.

## לקריאה נוספת
*Scragg, Donald (ed.). *Edgar, King of the English, 959–975: New Interpretations*. Publications of the Manchester Centre for Anglo-Saxon Studies. Manchester: Boydell Press, 2008. . Contents (external link)
*Williams, Ann. "Edgar (943/4–975)." *[http://www.oxforddnb.com/view/article/8463 Oxford Dictionary of National Biography]*. Oxford University Press, 2004
*Keynes, Simon. "England, *c*. 900–1016." In *The New Cambridge Medieval History III. c.900–c.1024*, ed. Timothy Reuter. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. 456-84

## קישורים חיצוניים

* Medieval Sourcebook: Anglo-Saxon Dooms: laws of King Edgar, a fragment
* 
* Oxford Dictionary of National Biography entry
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 943
קטגוריה:נפטרים ב-975
זעתר

**זַעֲתַר** (בערבית: **زَعْتَر**) הוא הצמח אזוב מצוי המהווה את המרכיב העיקרי בתערובת תבלינים שגם היא נקראת בעברית זעתר (אך בערבית שמה שונה: **دُقَّة**). מוצאו של הצמח ושל תערובת התבלינים במזרח התיכון.

## אטימולוגיה
שתי הצורות: (זעתר וצ'עתר) נזכרו בכתבי הראשונים, אך בזיהוי האזוב כתב הרמב"ם זעתר, ורבנו עובדיה מברטנורא כתב צ'עתר. כנראה לא הבדילו בין הקורנית לבין האזוב המצוי.

## במטבחי המזרח התיכון וצפון אפריקה
התערובת פופולרית בסוריה, בלבנון, בישראל, בירדן, וכן במסגרת המטבח הערבי ובמטבחים שונים בארצות צפון אפריקה.
בתימן ובין חלק מיוצאי תימן בישראל, משתמשים בצמח הקורנית ליצירת תבלין פופולרי (בתוספת סחוג ומלח) בין היתר לתיבול תבשיל הזום, הנקרא בפיהם צ'עתר (בהגיה ישראלית: סעתר/זעתר).

## שימושים
[ממוזער|[פיתה עם זעתר]]
### כתבלין
בזעתר משתמשים לתיבול חומוס, לבנה, סלט ירקות ולזרייה על פיתה, יחד עם שמן זית וכן להכנה של פיתה דרוזית עם זעתר המכונה "כלת זעתר" מכיוון שהיא מלופפת כמו שמלת כלה (בערבית: عَرُوس زَعْتَر) או למאכל עם פיסת לחם בעיקר פיתה או בייגלה טבולה בשמן זית. בנוסף, עלי זעתר טריים בעונה (חודשי דצמבר-פברואר) משמשים להכנת פטאייר זעתר, שהם בצקים דקים בצורת חצי עיגול או מעטפה מקופלת וממולאים עלי זעתר טריים ללא הענפים, בצל, שמן זית ומלח ואפויים בטאבון, על סאג', בתנור או במחבת רחבה.

### ברפואה העממית
בלבנון נפוצה אמונה לפיה התבלין מפתח ומשפר את החשיבה ומחזק את הגוף. מסיבה זו נהוג לתת לילדים זעתר לפני צאתם לבית הספר.

ברפואה העממית זעתר מסייע בטיפול בדלקות גרון, הצטננויות, נפיחות במעיים וכאבי בטן. הרמב"ם החשיב את הזעתר כבעל סגולות ריפוי רבות: חיטוי וחיסון הגוף, הקלה על כאבי ראש, חיזוק הזיכרון וכוח הגברא.

## מרכיבים
עיקרה של התערובת מורכב בדרך כלל מאזוב מצוי (Origanum syriacum), המכונה לעיתים בשם "זעתר". בנוסף מצויים בזעתר אוג הבורסקאים ("סומאק") (והוא מקורו של הטעם החמצמץ שמורגש בזעתר) וזרעי שומשום קלויים. יש המוסיפים פירות אלה ארצישראלית ("בוטום") בריכוז נמוך יותר, קורנית מקורקפת (Thymus capitatus), בת קורנית פשוטה (Thymus vulgaris), צתרנית משובלת (Thymbra spicata) או צתרה ורודה (Satureja thymbra). לעיתים מוסיפים לתערובת גם קצח, מלח, וזרעי שומר.
יש חנויות תבלינים שמציעות למכירה זעתר טהור טחון, עלי אזוב מצוי מיובשים בלבד או תערובת התבלינים הבסיסית המורכבת מאזוב מצוי, סומאק ושומשום קלוי או ענפי זעתר עם עלים טריים בעונה (דצמבר-פברואר).

### גלריית תמונות

קובץ:IMG 6010.JPG|אזוב מצוי
קובץ:Zaatar.JPG|אזוב מצוי
קובץ:Thymus vulgaris.jpg|בת קורנית פשוטה
קובץ:Thymbra spicata 1.jpg|צתרנית משובלת
קובץ:Thymus capitatus.jpg|קורנית מקורקפת
קובץ:Sumak.jpg|סומאק
קובץ:Nigella Sativa Seed.jpg|קצח
קובץ:Zatar.jpg|תבלין זעתר בתפזורת


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תערובת תבלינים
קטגוריה:המטבח הערבי: תערובות תבלינים
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
אבגולמונו

**אַבְגוֹלֵמוֹנוֹ** (ביוונית: **αυγολέμονο** או **αβγολέμονο**) הוא רוטב ומרק מהמטבח היווני, העשוי מציר בשרי המועשר באורז ובמיץ לימון, המעניק למרק טעם חמוץ. המרק בדרך כלל מוסמך באמצעות חלמון ביצה. נהוג לקשט מרק זה בפטרוזיליה.

מרק זה נפוץ מאוד ביוון, ובאזורים בהם מתגוררים יוצאי יוון בצפון אמריקה. כמו כן מרק זה, הדומה לאגריסטדה, נפוץ בישראל בקרב יוצאי יוון וטורקיה.

## כרוטב
כרוטב, האבגולמונו משמש כתוספת למאכלים בסגנון דולמה, ולירקות כמו ארטישוק ולבשר צלוי.

בכמה מטבחים מזרח תיכוניים, משמש האבגולמונו כרוטב לעוף או לדג. ובקרב יהדות איטליה הוא משמש כרוטב לפסטה או בשר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מרקים
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:המטבח היווני
קטגוריה:המטבח היווני: רטבים
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:המטבח הקפריסאי
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:מאכלי לימון
אתלרד השני, מלך אנגליה

**אתלרד השני**, המכונה "עצת בּוֹשֶת" (בלטינית: **Ethelredus II**, באנגלית עתיקה: **Æðelred**, באנגלית מודרנית: **Æthelred the Unready**; 966 לערך – 23 באפריל 1016) היה מלך אנגליה בשנים 979–1013 ומשנת 1014 ועד מותו.

בין שתי תקופות שלטונו מלך באנגליה סוון, מלך דנמרק. אתלרד היה בנו של אדגר, מלך אנגליה, מאשתו השנייה אלפרידה, ועלה לשלטון לאחר שאחיו-למחצה, אדוארד המרטיר, נרצח בידי אנשי אמו של אתלרד, שחפצה להושיב את בנה על כס המלכות. לאחר מספר עשורים של שקט ושלום נאלץ אתלרד להילחם בפולשים הוויקינגים, ששבו להטריד את אנגליה. בשנת 991 הוא נלחם נגד אולאף טריגווסון, מלך נורווגיה, שהביא עמו את הצבא הפולש הגדול ביותר שפלש לאנגליה במאה השנים שקדמו לו. אתלרד אמנם הפסיד מול צבאו של אולאף, אך הצליח להגיע עמו להסכם שנטה לטובתו, משום שאולאף נאלץ לשוב ולהגן על נורווגיה. גם לאחר פלישה זו התרחשו פלישות ויקינגיות נוספות לאנגליה, אשר חלק נכבד מהן הדף אתלרד לא בכוח הזרוע כי אם בתשלומי כסף, שנקראו "דנגלד". ייתכן שחולשתו זו כנגד הפולשים הוויקינגים היא אשר הקנתה לו את תדמיתו הרעה בספרי ההיסטוריה, המציירים אותו כאדם חלש אשר מוטט את אנגליה.
ימין|ממוזער|164x164 פיקסלים|אתלרד השני
בשנת 1013 פלש לאנגליה סוון מלך דנמרק. אתלרד נמלט יחד עם שני בניו לנורמנדיה, מולדתה של אשתו אֶמָּה, וחזר רק עם מותו של סווין, בשנת 1014, אז שב למלוך ושלט באנגליה שנתיים נוספות, עד למותו בשנת 1016. יורשו על הכס היה בנו, אדמונד השני, אשר מלך מספר חודשים והובס בקרב מול קנוט הגדול מלך דנמרק, בנו של סוון.

אתלרד מתואר לרוב כאיש חלש אשר דרדר את ממלכת אנגליה לשפל חסר תקדים ולדעיכה נמרצת עד למהלומת המחץ שהנחיתו עליהם הדנים בשנים מאוחרות יותר. הוא נחשב כרועצה של אנגליה, אך תיאור זה אינו מדויק. הוא ערך רפורמות שיפור נרחבות במערכת המנהלית האנגלית והכניס את מוסד השריפות (Sheriff); כמו כן, על פי כמות המתכות היקרות במטבעות מתקופתו ניתן לראות כי תקופת שלטונו הייתה תקופה של פריחה כלכלית.
משמעות כינויו- *Unræd,* איננה "בלתי נכון" כפי שהועבר לאנגלית מודרנית כ-Unready, כי אם "(זה המקבל) עצה רעה". זהו אולי משחק מילים מכוון על שמו אתלרד, שמשמעותו "בעל תושייה" (כלומר, המקבל עצה טובה). הכינוי נולד מאוחר יותר ותועד לראשונה במאה ה-13, מאתיים שנה לאחר מותו.

## בתרבות
השירה הסקאלדית הסקאנדינבית שנכתבה על מנת להלל גיבורים ויקינגיים, מציגה את אלתרד באור חיובי. בתחילת האלף השני לספירה ביקר בחצרו המשורר האיסלנדי  והקריא שיר הלל שתיאר אותו כשליט הזוכה לשבח והלל מכולם. אם כי סאגות איסלנדיות אינן נחשבות למקור אמין לאירועים היסטוריים.

המלך אתלרד השני מוזכר בספרו של קן פולט, "הערב והבוקר", וכן בסדרה "ויקינגים: ולהאלה" המשודרת בשירות ההזרמה נטפליקס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 968
קטגוריה:נפטרים ב-1016
חמיצה

**חֲמִיצָה**, המוכרת גם כ**בּוֹרְשְׁ** (ביידיש **בּאָרשט**, בפולנית **Barszcz** נהגה: בָּארשץ', ברוסית **בורש** - **борщ** , בהונגרית: **Borscs**), היא מרק חמוץ בצבע אדום שמקורו בסלק, המאפיין מטבחים מסורתיים של מזרח אירופה.

קיימים סוגים רבים מאוד של חמיצה. במטבח הרוסי לבדו יש כ-40 סוגים שונים של המרק. לרוב מבשלים אותו עם בשר חזיר או עוף. את הגרסה הצמחונית שלו נהוג לעיתים להגיש קר בתוספת ביצה מבושלת וחתוכה, בצל ירוק ומלפפון חמוץ. עוד כולל המרק בדרך כלל כרוב, גזר, שמיר, עגבניות, שעועית, תפוחי אדמה, פטריות ומלפפון. נהוג להגישו עם מעט שמנת חמוצה.

## הבדלים בין מטבחים
המרק מוגש הן חם והן קר; ברוסיה נהוג להגישו קר בקיץ.

בארצות בלטיות, בעיקר בליטא, נהוג להגיש את החמיצה בנפרד ואליה מצורפת בנוסף צלחת עם שמנת חמוצה ועוד אחת עם ירקות.

כמו כן, המרק יכול להיות מוגש עם מרכיביו השונים בתוכו (כבורשט אוקראיני) או לחלופין כמרק "צח" שמרכיביו הוצאו ממנו לאחר חליטתם (כבורשט פולני).

## האטימולוגיה של השם וההיסטוריה
על פי המילון האטימולוגי של השפות הסלאביות שם המרק מגיע משמו של הצמח, הנקרא במקור בורשוויק (שם מדעי: Heracleum sphondylium), בעל עלים המשמשים למאכל.

מקורו של המרק לא ידוע, ככל הנראה הוא הופיע ברוס של קייב. ניתן לומר בוודאות שהחמיצה הייתה ידועה באזור כבר בסביבות המאה ה-14–15. בהמשך עם תחילת שימוש בתפוח אדמה ועגבניות בתחומי האימפריה הרוסית שהפכו להיות חלק בלתי נפרד של המתכון.

הבורשט הגיע לישראל עם העליות הראשונות ממזרח אירופה


קובץ:BORSHCH.JPG|חמיצת סלק אוקראינית
קובץ:Borscht.jpg|חמיצת סלק צמחונית
קובץ:Borshch 03.png|בשנת 2005 דואר אוקראינה הוציא בלוק, המורכב משני בולים עם התמונה של קבוצת המרכיבים לבורשט המסורתי האוקראיני.
קובץ:מרק סלק וסלט ירקות.jpg|מרק סלק מוגש במסעדה יהודית לא כשרה בקז'ימייז' בקרקוב


## ביהדות
בהלכה היהודית נוצר דיון תרבותי-הלכתי לגבי חשיבותה של החמיצה. קיימים טקסים רבים ביהדות המצריכים שתיית יין, כדוגמת קידוש, הבדלה וברכת המזון. מכיוון שלרבים מיהודי אשכנז לא היה יין כשר זמין, נהגו רבים מהם להשתמש בשיכר כתחליף ליין, פתרון שניתן לו מקום כבר בתלמוד הבבלי. אומנם, לגבי החמיצה קבעו פוסקי ההלכה כי לא ניתן להתייחס אליה כאל שיכר, וקבעו שהיא 'כמו מים' מבחינת חשיבותה.

## קישורים חיצוניים

* קורין רסלין, מתכון לחמיצת סלק בורשט אוקראיני/רוסי
* מתכון לבורשט צמחוני מאתר yummyfoodies
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרקים
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הפולני
קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:המטבח הסובייטי
קטגוריה:המטבח הרוסי
קטגוריה:המטבח האוקראיני
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:מאכלי כרוב
וישנואיזם

**וִישְׁנוּאיזְם** היא תפיסה יוגית מונותאיסטית המבוססת על הוודות ההינדיות. בבסיס התפיסה הווישנָוִית עומד האל האחד (וישנו) או התגלות שלו. שאר ה"אלים" (דוים) נתפסים כמשרתיו של אלוהים (בהגואן) בדומה למלאכים בתפיסה המערבית.

ארבעת הזרמים המרכזיים של הווישנואיזם הם: שרי וישנוה, מאדהוה וישנוה (ברהמא וישנוה), רודרה וישנוה ונימברקה וישנוה.

בדומה לכל התפיסות ההינדיות-ודיות, התפיסות הווישנואיות רואות בעולם החומרי, המאופיין בלידה ומוות חוזרים ונשנים (סמסארה), עולם המעודד אגוצנטריות וסבל, מאלו הן שואפות להרפא באמצעות תרגול רוחני מדיטטיבי.

בבסיס הווישנואיזם עומדת תפיסת הבהקטי, ההתקשרות עם אלוהים דרך שירות ודבקות. הווישנואיזם דוחה את תפיסת האדוויטה ודאנטה על פיה המציאות האבסולוטית היא אחדותית והאל, האמת המוחלטת, הוא דבר מופשט ואימפרסונאלי (ברהמן). התפיסה הווישנואית רואה את מהות הקיום כדואליסטית, את ההבחנה בין אלוהים והעצמי כדבר נצחי, ואת היחסים בין העצמי לאלוהים כתכלית.

בקביעות אלו מתבססים הווישנואים על פרשנות ישירה של הוודות. להבדיל מאסכולות כגון האדוויטה והסמריטי המפרשות את הוודות לעיתים בצורה אלגורית ועקיפה, הווישנואים מדגישים בראש ובראשונה את משמעותו הישירה של הטקסט (מוקהיה וריטי) ורק לאחר מכן את המשמעות העקיפה שלו (גאונה וריטי).

## רקע היסטורי
קבלת האל כישות פרסונאלית מקורה בוודות עצמן. אולם מאז עליית הבודהיזם, התפיסה הווישנואית הייתה במיעוט בהודו. כינונו מחדש של מעמד הוודות על ידי שנקרה היווה בסופו של דבר מצע לעלייתם מחדש של עקרונות ודיים רבים. 
בתקופת ימי הביניים בהודו עלתה התופעה שבה מורה רב השפעה כלשהו הנודד ממקדש למקדש כששיירה של חסידים בעקבותיו מזמר שירי תהילה לאל ומפיץ את הגותו. זוהי תנועת הבהקטי שסימנה את עלייתו מחדש של הווישנואיזם. הוגי דעות שכאלו נהגו גם לנהל פולמוסים, כמקובל בהגות ההודית. כך הפך הווישנואיזם בהדרגה לדומיננטי בהודו. בין הבולטים בזרם זה היה רמנוג'ה אשר הזרם הווישנואי המשויך אליו קרוי לרוב שרי וישנוה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:דתות
קטגוריה:הודו: דת ופילוסופיה
קטגוריה:הינדואיזם
בננה ספליט

**בננה ספליט** (באנגלית: **Banana split** - "בננה חצויה") הוא קינוח עשוי גלידה המוגשת על בננה.

קינוח זה מוגש בדרך כלל בכלי מוארך המכונה "סירה" ומורכב מבננה החצויה לאורכה, בין החצאים מונחים כדורי גלידה בטעמים שוקולד, וניל ותות שדה. נהוג להוסיף רוטב אננס על גלידת הווניל, רוטב שוקולד על גלידת השוקולד, ורוטב תות על גלידת התות, וכן לקשט בבוטנים קצוצים, קצפת ועליה דובדבנים מסוכרים.

טעמי הגלידה עשויים להשתנות בהתאם למסורת מקומית: כך למשל בדרום אמריקה לעיתים מחליפים את גלידת הווניל בגלידה בטעם ריבת חלב, ובאוסטרליה מחליפים את כל שלושת הטעמים בזיגוג קרמל ואבקת סוכר.

הבננה ספליט הומצא בשנת 1904 על ידי דייוויד אוונס סטריקלר (David Evans Strickler), רוקח מפנסילבניה. את הגלידה הוא מכר באופן קבוע בבית המרקחת שלו, שבתחילת המאה ה-20 מכר מגוון דברי מתיקה בנוסף לתרופות. גרסאות דומות של הקינוח הומצאו במקומות שונים בארצות הברית, אך אגודת קמעונאי הגלידה הלאומית בארצות הברית (National Ice Cream Retailers Association) קבעה רשמית כי המקור המוקדם ביותר הוא של סטריקלר. הקינוח הפך לפופולרי ביותר לאחר שאומץ על ידי רשת וולגרינס בשיקגו.

במשך שנים ארוכות שודרה בהולנד תוכנית מתיחות ופספוסים בשם "בננה ספליט" שהוגשה על ידי ראלף ענבר.

## קישורים חיצוניים

* מתכון להכנת בננה ספליט, מלווה בתמונות 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:גלידות
ספליט
קטגוריה:מגדנאות
שושנת הרוחות

שמאל|250px|שושנת הרוחות|ממוזער
 
**שושנת הרוחות** היא תרשים רוחות השמים: צפון, דרום, מזרח ומערב. השרטוט מורה גם את כיווני הביניים צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב, וצפון-מערב.  

לעיתים יש שושנות רוחות המראות כיוונים משניים נוספים, הנותנים מידע אודות זווית בקפיצות של 22.5 מעלות או 11.25 מעלות. למעשה צורתו של המצפן האנלוגי היא בצורת שושנת הרוחות.

שושנת הרוחות היא כלי גרפי המשמש מטאורולוגים כדי להציג באופן תמציתי את מהירות וכיוון הרוח במיקום מסוים. מבחינה היסטורית, שושנת הרוחות קודמת לשושנת המצפן, שכן לא היה הבדל בין הכיוון הקרדינלי לרוח שנשבה מכיוון זה. באמצעות רשת של מערכת קואורדינטות קוטבית, תדירות הרוחות על פני תקופה מסומנת לפי כיוון הרוח, עם פסי צבע המציגים טווחי מהירות הרוח. כיוון החישור הארוך ביותר מציג את כיוון הרוח בתדירות הגבוהה ביותר.

## היסטוריה
שושנת הרוחות בעלת 16 הכיוונים, היא פרי המצאתו של טימוסתנס מרודוס, ספן ומלומד שחי במאה השלישית לפנה"ס. תלמי השני, מלך מצרים מינה אותו לנתב ראשי בצי האוניות שלו, מכיוון שתלמי אהב מאוד טכנולוגיה ומדע, ובימיהם התקדמה מצרים בתחומים רבים בצעדי ענק, וביניהם הניווט. 

טימוסתנס חיבר ספר של הוראות שיט לטובת הצי המצרי. בנוסף לכך היו בספר הנחיות לניווט, שהתבססו על שושנת הרוחות בעלת 16 כיוונים. בעקבות ספר זה יצאו במשך השנים עוד ועוד ספרי שיט, שנהיו חיוניים לספנים וליורדי הים.

## שושנת הרוחות בימי הביניים
לפני פיתוח שושנת המצפן, שושנת הרוחות נכללה במפות על מנת ליידע את הקורא באילו כיוונים נשבו 8 הרוחות העיקריות (ולפעמים 8 חצאי רוחות ו-16 רבעי רוחות) בתצוגת התוכנית. לא נעשה הבדל בין כיוונים קרדינליים לבין הרוחות שנשבו מאותם כיוונים. הצפון הוצג באמצעות פלר דה ליס, בעוד המזרח הוצג כצלב נוצרי כדי לציין את כיוון ירושלים מאירופה.

## השימוש
שושנת הרוחות המודרנית, המוצגת בפורמט מעגלי, מציגה את תדירות הרוחות הנושבות מכיוונים מסוימים לאורך תקופה מוגדרת. אורך כל "חישור" מסביב למעגל קשור לתדירות שבה הרוח נושבת מכיוון מסוים ליחידת זמן. כל מעגל קונצנטרי מייצג תדר שונה, הנובע מאפס במרכז לתדרים גדלים במעגלים החיצוניים. תצוגת שושנת הרוחות עשויה להכיל מידע נוסף, בכך שכל חישור מחולק לרצועות המקודדות בצבע ומציגות את טווחי מהירות הרוח. בשושנת הרוחות יש בדרך כלל ב-16 כיוונים קרדינליים, כגון צפון (N), NNE, NE וכו', למרות שהם עשויים להיות מחולקים ל-32 כיוונים. מבחינת מדידת זווית במעלות, צפון מתאים ל-0°/360°, מזרח ל-90°, דרום ל-180° ומערב ל-270°.

אחד הצעדים המקדימים שננקטים בבניית מסלולי המראה בשדה התעופה הוא היעזרות בשושנת הרוחות, מכיוון שלמטוסים יכולה להיות מהירות קרקע נמוכה יותר גם בנחיתה וגם בהמראה כשהם פונים נגד הרוח.

## שושנת הרוחות בתנ"ך

בתנ"ך השמות "קדם", "קדים", "קדמה" ומזרח מכוונים למזרח, המונח "ימה" מכוון למערב, המונחים צפון ושמאל מכוונים לצפון והשמות "נגבה", "ימין" ו"דרום" מכוונים לדרום.

מנקודת מבטו של אדם הניצב ופניו **קדימה** אל כיוון זריחת השמש במזרח.

ובגבו הים התיכון, הנקרא לעיתים גם הים האחרון, ייתכן מלשון אחורי.

בנקודת מבט זו, בה הפנים למזרח והגב למערב, התקבעו גם הכיוונים בהתאמה ימין (=תימן) ודרום ושמאל וצפון

## קישורים חיצוניים

* כיוונים, ארבע רוחות השמיים, שושנת הרוחות, באתר לרגו

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניווט
קטגוריה:גאוגרפיה
חדייב

[שמאל|ממוזער|250px|בית המקדש ועיר דוד, מראה מבריכת השילוח - בחזית עיר דוד ארמונות מלכי חדייב. ארמונות מלכי חדייב ב[דגם ירושלים בסוף ימי בית שני]]
[שמאל|ממוזער|250px|מבט על הארמונות מדרום - מזרחה ל[בריכת השילוח]]
[שמאל|ממוזער|250px|איור של פתח [קברי המלכים במאה ה-19 המיוחסים למלכי בית חדייב]]

**חַדְיָב** (סורית: **ܚܕܝܐܒ**, תעתיק מדויק: **חדיאב**; נקראת גם "אדיאבן" ובתלמוד "הדייב" ו"חדייף") הייתה ממלכה עתיקה באשור, בצפון הסהר הפורה, שהתקיימה בין השנים 15 ל-116. בירת המדינה הייתה העיר ארבלה.

אוכלוסיית הממלכה הייתה מגוונת ומעורבת. לדברי פליניוס הזקן, ארבעה שבטים חיו בשטחי חדייב: אורונטים (), אלאנים, אזונים (Azones) וקיליקים (Cilicians). מכתביו של יוסף בן מתתיהו עולה כי בממלכה חיה קהילה יהודית מבוססת.

על פי המסופר במסכת יבמות, הגיעו עשרת השבטים גם לממלכת חדייב, ובהשפעת הקהילה היהודית הגדולה שחיה בתחומי הממלכה התגיירו חלק ממלכי המדינה במאה הראשונה לספירה. הלני המלכה ובנה המלך מונבז (מכונה בתלמוד: "מונבז המלך") תרמו לבית המקדש השני, והקימו ארמונות בירושלים, באזור העופל (בחלק הצפוני של עיר דוד).

במשנה מסופר שמונבז עשה ידיות מזהב לכל כלי יום הכיפורים; והלני המלכה עשתה נברשת זהב בפתחו של בית המקדש, וכן טבלת זהב שעליה הייתה כתובה פרשת סוטה. גם יוסף בן מתתיהו מזכיר את החדייבים מספר פעמים בכתביו ומספר על משלחת צבאית שהגיעה בזמן המרד הגדול כדי לסייע ליהודים המורדים.

בשנת 116 הקיסר הרומאי טראיאנוס כבש וסיפח את הממלכה לאימפריה הרומית, אולם יורשו, אדריאנוס, ויתר על כל כיבושיו במזרח.

קברותיהם המפוארים של בני המלוכה של חדייב, שנחצבו לעומק כשמונה מטרים בסלע, נחפרו בשנת 1863 על ידי הארכאולוג הצרפתי פליסיאן דה סוסי בפאתי שכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים.

ייתכן שבעקבות התגיירותם של בני מעמד המלוכה (הלני המלכה ובניה: מונבז וזוטוס) התגיירו רבים מתושבי הממלכה. אולם במאה השנייה לספירה בחרו תושבי חדייב להמיר את דתם לנצרות.

על פי תרגום יונתן מזוהה עם עיר מקראית בשם **עֶדֶן**  (תרגום: חרון ונציבין והַדְיֵב (חַדְיֵב)). לעומת זאת בספר ירמיהו מופיעה חדייב בתרגום יונתן כממלכת אשכנז המקראית. (ירמיהו פרק נ"א פסוק כ"ז "אררט מני ואשכנז" ובתרגום יונתן "קרדו הרמיני וחדיב").

## בספרות חז"ל
חז"ל מזהים את חדייב בהקשר לנבואות שונות, ביניהן נבואה על העיר חבור בספר מלכים, ובפירוש לנבואת החיות בדניאל, שם חז"ל מסבירים שאחת משלוש החתיכות שבפי הדוב היא חדייב, ושפרס ורומא עתידות להילחם על השליטה בה.
כמו כן, בתלמוד מוזכר העקרב שבחדייב בין חמש חיות מסוכנות שמותר להרוג בשבת.

## קישורים חיצוניים
* 
* דותן גורן, מאבק בין קודש לחול – שאלת הבעלות על קברי המלכים בירושלים - אתר e-mago
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:המזרח התיכון: היסטוריה
אירוס הארגמן

**אִירוּס הָאַרְגָּמָן** או **אִירִיס הָאַרְגָּמָן** (שם מדעי: *Iris atropurpurea*) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.

## מאפיינים
אירוס הארגמן הוא צמח אנדמי לישראל, שהיה נפוץ בחולות וכורכר מישור החוף, מאשדוד ועד בנימינה. הפיתוח של מישור החוף פגע ברוב האוכלוסיות שלו, וכיום נשארו אירוסי ארגמן בעיקר בשמורת נחל פולג, בנתניה, בשמורת טבע חוף גדור שבחופי חדרה, בשמורת שפך נחל שורק וגבעת חומרה שבפלמחים, בגבעת האירוסים בראשון לציון, בגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה ובעמק גלילות.

מקור שמו של אירוס הארגמן הוא בצבע פרחיו, שנע מארגמן עד כמעט שחור (צבע הפרחים משתנה בהתאם לתאורה ולזווית קרני השמש). לפרחים זקן בצבע צהוב בבסיס השפית. אירוס הארגמן פורח בפברואר, והוא הראשון שפורח מבין אירוסי ההיכל. הצמח שייך לקבוצה של אירוסי היכל כהים, שכמעט שאי אפשר להבדיל ביניהם מורפולוגית, והוא דומה מאוד לאירוס שחום ולאירוס ירוחם. המעבר בין המינים רצוף וייתכן שאפשר לאחד את כל המינים הללו.
אירוס הארגמן נבדל מהם בעיקר בבית-גידולו הייחודי במישור החוף, ובעונת הפריחה המוקדמת. 
הוא גדל בקבוצות הכוללות לעיתים עשרות פרחים, הנוצרות כתוצאה מהתרבות הצמח על ידי שלוחות של קני שורש (רבייה וגטטיבית). העלים סרגליים, צרים וזקופים.

האירוס פורח בין החודשים פברואר-מרץ.

ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס הארגמן הוא פרח מוגן.

## גלריה

קובץ:IrisHaargaman02.jpg|אירוס הארגמן ביער קדימה
קובץ:PikiWiki Israel 3892 iris artropurpurea.jpg|אירוסים בשמורה ליד בית חנן
קובץ:אירוס הארגמן.jpg|אירוס הארגמן
קובץ:20200303 125333 tse.jpg|פריחת אירוסים בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 130848 tre.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 130858 try.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 125306 glp.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 125709 glp.jpg|שדות של אירוסים בנתניה סמוך לגשר השמורות
File:PikiWiki Israel 1090 The princess showing her glory הנסיכה בתפארתה.jpg|שמורת האירוסים נתניה
קובץ:Iris-atropurpurea-Wiki-1-Zachi-Evenor.jpg
קובץ:"אירוס זהוב".jpg|אירוס זהוב, מוטציה של אירוס הארגמן בשמורת קדימה
קובץ:20200303 131038 trt.jpg|אירוס בצבע כתמתם בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:בתמונה- "אירוס העידן".jpg|אירוס העידן, מוטציה של אירוס הארגמן
קובץ:"אירוס העידן".jpg|אירוס העידן
File:Iris atropurpurea in khomra hill, Israel.jpg|אירוס הארגמן בגבעת חומרה


## לקריאה נוספת
* מיכה לבנה, **לקסיקון [[החי והצומח של ארץ ישראל]]**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

## קישורים חיצוניים

* אירוס הארגמן, באתר המשרד להגנת הסביבה
* אירוס הארגמן, אגדות ומידע באתר "טיולים בארץ מגדיר צמחים"
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: אירוסיים
קטגוריה:אירוסי ההיכל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:פרחים בצבע ארגמן בארץ ישראל
ואן אייק

קטגוריה:שמות משפחה

קטגוריה:ציירים פלמים
קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
זימרגל ארץ-ישראלי

**זימרגל ארץ-ישראלי** או **זימרגל מצוי** (שם מדעי: *Chirocephalus neumanni*), הוא מין של סרטן ממשפחת הזימרגליים. צבעו של הזימרגל הארץ ישראלי לבן ולפעמים כחלחל-אדמדם.

הזימרגל הארץ-ישראלי שט על גבו, ולעין נראות תמיד תנועות רגליו המרובות. גופו מוארך ומסתיים בזנב בעל שני חודים שעירים. הרגליים המתנועעות מוצפות תמיד מים הרוויות חמצן לנשימה, ודרך אגב הן משיטות לחלל הפה, אצות זעירות המשמשות לו כמזון. 

באביב נושאת הנקבה בקצה בטנה שקיקי ביצים שקופים שצבעם כחלחל-אדמדם. מהביצים המוטלות יוצא יצור זעיר-לרווה (nauplius), שאינו דומה לסרטן כלל, ואחרי מספר גלגולים נוספים ונשלים מתפתח זימרגל בוגר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זימרגליים
קטגוריה:ארץ ישראל: סרטנאים
דריווש השני

[ממוזער|250px|שמאל|[אפריז הקשתים, מארמונו של דריווש, שהיה ממוקם בשושן הבירה. האפריז מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז.]]
**דָרְיָוֶשׁ השני** (בפרסית עתיקה: **𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁**), או **דריווש אוכוס** או **נותוס** (ביוונית: νοθος, "הממזר"), היה שליט האימפריה הפרסית במשך 19 שנים, החל מינואר-פברואר 423 לפנה"ס עד ל-404-405 לפנה"ס. בנו הלא חוקי של ארתחששתא הראשון מאם בבלית.

## חייו
על פי ההיסטוריון היווני קטסיאס, דריווש השני היה בנה של פילגש המלך ושמה קוסמרתידן, אך זיהוי זה אינו נתמך על ידי מקורות אחרים מלבד קטסיאס, שאמינות חלק מכתביו מוטלת בספק.

נותוס עלה לשלטון לאחר שנלחם באחיו למחצה והרגו. הוא מתואר כשליט חלש, שבימיו רבו הסכסוכים הפנימיים והמרידות של טוענים לכתר. הישגו הגדול היה בשיפור היחסים עם העולם היווני. התערבות האחשדרפנים שלו באסיה הקטנה, טיספרנס ופרנבזוס, במהלך המלחמה הפלופונסית ותמיכתם בספרטה הובילו להכרה מצד היוונים בזכותו של דריווש לשלוט בכל השטחים באסיה הקטנה, שהיו בעבר תחת שליטת פרס.

בסוף ימיו החלה מלחמת אחים בין יורשיו, כורש הצעיר וארתחששתא השני.

## אזכוריו במקרא
דריווש השני מוזכר בספר נחמיה, והוא למעשה המלך הזר האחרון ששמו נזכר במקרא.

קיימת סברה כי דריווש הנזכר בספר עזרא הוא דריווש השני, אם כי על פי הדעה הרווחת הוא מזוהה כדריווש הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-27
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קריסטל (משקה)

שמאל|250px
[250px|ממוזער|שלט [פרסומת למשקה קריסטל על חנות מכולת בקריית שמונה, 1970]]
**קריסטל** היא סדרת משקאות המיוצרת על ידי חברת יפאורה-תבורי מאז 1958.

סדרת קריסטל הושקה באפריל 1958 על ידי חברת "תבורי" עם שלושה טעמים: מי סודה, משקה לימון ומשקה אורנג' (בטעם תפוז). הוא שווק כמשקה בריא המיוצר ממים רכים שמהם הוסרו חומרים מזיקים ובלא תוספת צבע מאכל וחומרים מלאכותיים. בשנת 1959 הושק סיסמת הפרסום של קריסטל, "הפסקה עשה-קריסטל שתה".

בתחילת הדרך נמכרו המשקאות בבקבוקי זכוכית, וקו המוצרים כלל משקאות קלים ומוגזים. במרוצת השנים עברו המשקאות לבקבוקי פלסטיק. התוויות עברו שינויים עיצוביים רבים, אבל הלוגו של קריסטל נותר בכולם ללא שינוי משמעותי.

בסדרה שני סוגי משקאות:
* **משקאות קלים**: בטעמים אשכוליות, מנגו, ענבים, פטל, תפוזים ואשכוליות דיאט.
* **משקאות מוגזים**: בטעמים אקזוטי, תפוח, אשכוליות, דיאט אשכוליות, תות, למון־ליים, ענבים, מנטה, תפוז וקולה.

לקראת יום העצמאות ה-75 למדינת ישראל הושקה גרסת רטרו של קריסטל גזוז תפוזים בבקבוקי זכוכית.

## שיווק ופרסום
בשנת 1982 השתתפו חברי שלישיית הגשש החיוור במסע פרסום למותג תחת הסלוגן "החום בוטל, שותים קריסטל".

## קישורים חיצוניים
* [קריסטל - תמונות רבות ואודיו של ה[זמריר|ג'ינגל] "החום בוטל, שותים קריסטל"], באתר נוסטלגיה אונליין

## הערות שוליים

קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:משקאות קלים
קטגוריה:ישראל: מותגי משקאות
פלאשט

**פלאשט** (מצרפתית: **Flechette**, כלומר "חץ קטן") הוא כדור טנק נ"א (נגד אדם) שהפגז שלו מכיל חימוש רסס בדמות אלפי חיצי מתכת קטנים. הפלאשט פותח לשימוש טנקי הפטון בזמן מלחמת וייטנאם, נגד כוחות הגרילה.
שמאל|ממוזער|250px|חיצי פלאשט של חיל האוויר השווייצרי

## אופן פעולה
פגז הפלאשט מכיל בתוכו כחמשת אלפים חיצי פלדה שאורכם כ-3.75 סנטימטרים. אנשי הצוות בטנק מכוונים את זמן הפיצוץ של הפגז באמצעות מערכת ידנית על ראש הפגז, כך שהפיצוץ יתרחש כ-30 מטר לפני המטרות. בצה"ל נעשה שימוש גם במערכת אוטומטית, המזינה את המידע אל המנגנון ישירות ממערכת בקרת האש של הטנק. מנגנון ההשהיה מופעל מרגע ירי הפגז. בשלב הסופי של מעוף הפגז, מופצת אבקה צהובה שמסמנת לצוות הטנק את מיקום הפגיעה ושבריר שנייה לאחר מכן הפגז מתפוצץ ומפזר את אלפי החיצים. אפשרות נוספת לשימוש היא "פעולה מיידית" המשמשת לטווחים קרובים. כוונון מנגנון ההשהיה למצב זה גורם לכך שפיזור החיצים יתרחש ברגע יציאת הפגז מקנה תותח הטנק.

## הפלאשט בצה"ל
הפלאשט הגיע לצה"ל במלחמת יום הכיפורים, כשאלפי פגזים נשלחו על ידי האמריקאים במסגרת הרכבת האווירית שהופעלה על ידם בזמן המלחמה.

צה"ל השתמש בפגזים במהלך מלחמת לבנון הראשונה וגם בשהות בלבנון שאחרי המלחמה. הטנקים ירו פגזי פלאשט אל עבר חוליות מחבלים שזוהו בשטחים פתוחים, בטכניקת ירי ששילבה גם פגזים מעיכים (נפיצים).

במהלך האינתיפאדה השנייה היה הפגז בשימוש ברצועת עזה, אך לא ביהודה והשומרון.
בעקבות ביקורת ציבורית, החליט צה"ל על הפסקת השימוש בפגזי הפלאשט, ומעבר לפגזי הרקפת מתוצרת תע"ש.

כשהפלאשט הגיע לישראל הוא עבר שינויים קלים כדי להתאימו לתנאים הישראליים. בתוך הפלאשט יש 4 קומות שבתוכן מפוזרים 7,000 חיצים.
הפלאשט מסודר בצורה כזו שכאשר הוא משוגר מן הלוע, הוא מסוחרר ואף מתפרק באוויר בסחרור כך שהחיצים מסודרים במין V בזמן המעוף כאשר החלק החד יותר מופנה כלפי האנשים שאליהם כוון הירי.

## הביקורת על השימוש בפלאשט
ארגוני זכויות אדם מתנגדים לשימוש בפלאשט, מכיוון שלטענתם הוא גורם נזק וסבל שאינו הכרחי. עם זאת השימוש בפלאשט אינו אסור על פי האמנה הבין-לאומית להגבלת השימוש באמצעי לחימה קונבנציונליים, שעליה חתמה ישראל ב-1995.

ב-27 באפריל 2003 עתר ארגון רופאים לזכויות אדם לבג"ץ נגד שר הביטחון, בדרישה לקבוע כי השימוש בפגז אינו חוקי. העתירה נדחתה בהרכב של שלושה שופטים (מישאל חשין, אליהו מצא ואסתר חיות). בפסיקתם קבעו השופטים כי "השימוש בתחמושת זו אינו אסור על-פי דיני המלחמה, ולכן בקשת העותרים אינה יכולה להתקבל".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשק נגד אדם
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:טקטיקה ודרכי פעולה באינתיפאדה השנייה
קטגוריה:חיצים
בריזיגלה

**בריזיגלה** (באיטלקית: **Brisighella**) היא עיירה בנפת רוונה שבמחוז אמיליה-רומאניה. העיר שוכנת 45 ק"מ דרומית-מזרחית לבולוניה ו-40 ק"מ דרומית-מערבית לרוונה. בסוף שנת 2004 מנתה העיירה 7,740 תושבים.

## תולדות המקום
מקורה של העיירה הוא כפר קטן מימי הביניים הנמצא בעמק "למונה" (Valle del Lamone), במרחק הליכה משלושה צוקים מרשימים: "מנפרדיאנה" (Manfrediana) - מהמאה ה-14, "ונציאנה" (Veneziana) - מהמאה ה-16 ומגדל השעון (ראה בתמונה) מהמאה ה-19, הבנוי על מצודה קטנה משנת 1290 ועל מנזר מונטיצ'ינו במאה ה-18.

## מעיינות מרפא
בעיר ובמחוז יש ריכוז של מעיינות מרפא. הריפוי במעיינות האלה מקורו כבר במאה ה-19. המעיינות עשירים במים שבהם מומסים מלחי גפרית ומלחי נתרן-ברומיד ויוד. הטיפול הוא מיוחד לסובלים מבעיות במערכת הנשימה. יש הטוענים כי למעיינות יש תכונות ריפוי גם למחלות נשים, כאבים וקשיי נשימה לילדים. המעיינות פתוחים לציבור מחודש אפריל עד נובמבר כל שנה. מסוף יוני עד אמצע יולי מתקיים בעיר פסטיבל בסגנון ימי הביניים.

## מפקדת הבריגדה היהודית
במלחמת העולם השנייה שכנה בבריזיגלה מפקדתו של מפקד החי"ל (הבריגדה היהודית), הבריגדיר לוי בנימין, ומכאן נשלחו הוראות הפעולה לגדודי הבריגדה ולפלוגותיה בגזרת הקרב. בבריזיגלה התקיים טקס הנפת הדגל, דהיינו טקס בו מניפים את דגל ישראל, מגן דוד. להנפת הדגל הייתה משמעות לאומית יהודית, למול שלטונות הצבא הבריטי, שהבריגדה היהודית הייתה חלק ממנו. טקס הנפת הדגל נערך על ידי לוי בנימין ועל ידי משה שרת, שנשא בו נאום להנצחת השואה ולהנצחת קרבותיהם של חיילי הבריגדה היהודית.

## ראו גם
* הגדוד העברי השני
* המערכה על נהר סניו
* טרוויזיו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
קטגוריה:הבריגדה היהודית
טרוויזו

**טְרֶוויזוֹ** () היא עיר במחוז ונטו בצפון איטליה המשמשת בירת נפת טרוויזו. בת 82,854 תושבים נכון למרשם אוכלוסין מנובמבר 2010.

העיר ידועה כביתה של חברת האופנה בנטון, על שם לוצ'אנו בנטון, וידועה גם בקבוצת הכדורסל בנטון טרוויזו הנתמכת על ידי חברת בנטון. העיר ידועה גם כאזור התפוקה המקורי של יין פרוסקו וקינוח הטירמיסו.

בעיר ממוקם מטה של חברת "דלונגי".
## עלילת הדם בטרוויזו
בשנת 1480 התרחשה בטרוויזו עלילת דם, בעקבותיה הועלו על המוקד חמישה יהודים באשמת רצח ילד נוצרי לצורכי פולחן. עלילה זו הייתה המשך לעלילת הדם בטרנטו ב-1475, שבה הואשמו יהודי העיר ברצח הילד סימונה בן השנתיים ובאכילתו בפסח. שלושה עשר מיהודי טרנטו הועלו על המוקד באשמת שווא זו. בשל העובדה שעלילת טרנטו נדפסה בידי ההגמון הינדרבך והופצה בהרחבה בתקופה שבה נודע הדפוס לראשונה, נודעה לה השפעה רבה.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ונטו: ערים
סיקורסקי

[250px|ממוזער|שמאל|[סמליל קודם של החברה]]
שמאל|ממוזער|250px|מסוק מתוצרת סיקורסקי
**סיקורסקי** (באנגלית: **Sikorsky Aircraft Corporation**) היא יצרנית מטוסים ומסוקים מהמובילות בעולם.

## היסטוריה
חברת סיקורסקי נוסדה ב-1925 על ידי המהנדס איגור סיקורסקי. ב-1929 מוזגו החברות בואינג, Chance Vought, המילטון סטנדרד, פראט & וויטני וסיקורסקי והוקם תאגיד יונייטד איירקראפט ותחבורה. ב-1934 התאגיד פורק לשלוש חברות עצמאיות: בואינג, יונייטד איירקראפט (במסגרתה פעלה סיקורסקי) ויונייטד איירליינס. החברה הייתה הראשונה לייצר בייצור המוני מסוק יציב בעל רוטור ראשי אחד, בשנת 1942. לחברה מספר מסוקים מפורסמים, כדוגמת CH-53 סי סטאליון (הקרוי בצה"ל יסעור) וUH-60 בלק הוק (הקרוי בצה"ל ינשוף) שנמצאים בשימוש נרחב ברחבי העולם, לרבות בישראל. ב-1975 שינתה יונייטד איירקראפט את שמה ליונייטד טכנולוג'יס, וזו מכרה את סיקורסקי לתאגיד לוקהיד מרטין בנובמבר 2015.

## דגמים
### מטוסים
*סיקורסקי S-29-A
*סיקורסקי S-30. מעולם לא נבנה
*סיקורסקי S-31
*סיקורסקי S-32
*סיקורסקי S-33
*סיקורסקי S-34
*סיקורסקי S-35
*סיקורסקי S-36
*סיקורסקי S-37
*סיקורסקי S-38
*סיקורסקי S-39
*סיקורסקי S-40
*סיקורסקי S-41
*סיקורסקי S-42
*סיקורסקי S-43
*סיקורסקי VS-44
*סיקורסקי S-45. מעולם לא נבנה

### מסוקים
*VS-300
*סיקורסקי S-47 - ידוע גם כ-R4
*סיקורסקי S-48 - ידוע גם כ-R5/H5
*סיקורסקי S-49 - ידוע גם כ-R6
*סיקורסקי S-51 - גרסה אזרחית של ה-H5
*סיקורסקי S-52 - ידוע גם כ-H18/HO5S
*סיקורסקי S-53 - ידוע גם כ-XHJS-1
* סיקורסקי S-55 - ידוע גם כ-H-19
*סיקורסקי S-56 - ידוע גם כ-H37A
* סיקורסקי S-58 - ידוע גם כ-H34
*סיקורסקי S-59. - ידוע גם כ-XH39
*סיקורסקי S-60
*סיקורסקי S-61 - ידוע גם כ-SH-3 סי קינג.
*סיקורסקי S-62
*סיקורסקי S-64
* סיקורסקי S-65 - ידוע גם כ-CH-53 סי סטאליון. בין היתר משמש את חיל האוויר הישראלי בשמו העברי יסעור.
*סיקורסקי S-67.
* סיקורסקי S-76.

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר חברות
קטגוריה:קצרמר ארצות הברית
קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:יצרני מסוקים
קטגוריה:יצרני מטוסים אמריקאיים
ששבצר

**שֵׁשְׁבַּצַּר** הוא דמות מקראית, המופיע בספר עזרא, ומתואר כנשיא (פחה) שבט יהודה. על פי הכתוב העלה ששבצר את כלי בית המקדש הראשון, מבבל לירושלים למטרת בניית בית המקדש השני, ואף התעסק בבניתו. קיימות מספר דעות לגבי זהות האיש.

## התיאור המקראי
בסוף תקופת גלות בבל, ובתחילת תקופת שיבת ציון, נתן כורש מלך פרס את הצהרת כורש ליהודים הגולים, לעלות לארץ ישראל, ולהתחיל לבנות את בית המקדש השני. בהמשך הוציא מתרדת הגזבר בהוראת כורש את כלי המקדש שנשבו מירושלים על ידי נבוכדנצר, הוא ספר אותם, ומסר אותם לששבצר הנשיא ליהודה.

במקרא מוקדש פירוט מיוחד למספר וסוג הכלים. הטבלה הבאה מכילה את נתונים אלו.

לאחר העלאת הכלים לא נזכר יותר ששבצר כדמות פעילה, אך מאוזכר בהמשך ספר עזרא פעמיים נוספות, במכתב השטנה כנגד בנין בית המקדש, שכתב תתני הפחה של עבר הפרת. במכתב מצוין כי ששבצר אף היה מבוני בית המקדש, ולא רק מעלה כליו.

## זיהוי האיש
מעבר להיתכנות היות ששבצר דמות בפני עצמה, יש פרשנים שקשרו את זהות האיש עם אנשים אחרים, ובהם דניאל, זְרֻבָּבֶל, ושנאצר.
***[[דניאל]]** - על פי חז"ל ששבצר הוא דניאל, והשם ששבצר אף מכיל רמז לחיי דניאל, בהם עברו עליו שש צרות. רש"י אף מוסיף על פי הנכתב באיגרת השטנה של תתני, ששמו של ששבצר היה גם "פחה".
***[[זרבבל]]** - יש פרשנים הטוענים שששבצר הוא זרבבל, ואומרים שמשמעות השם ששבצר בכשדית, או פרסית שוה למשמעות השם זרבבל.
***[[שנאצר]] בן יהויכין** - חוקרים מודרניים קושרים בין ששבצר, לשנאצר הנזכר בספר דברי הימים.

## קישורים חיצוניים
* 
*ששבצר = זרבבל  אביתר כהן באתר התנ"ך
*הערך ששבצר באנציקלופדיית המקרא גשר

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר עזרא
קטגוריה:עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:שיבת ציון
קטגוריה:יהודי המאה השישית לפנה"ס
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-6 לפנה"ס
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
מצר מסינה

שמאל|ממוזער|250px
**מצר מסינה** (באיטלקית: **Stretto di Messina**) הוא מצר ים שנמצא בין הקצה המזרחי של סיציליה לבין הקצה המערבי של קלבריה באיטליה. רוחבו של המצר הוא 3,100 מטר במקום הצר ביותר, וליד העיר מסינה רוחבו 5,100 מטר. מערבולת טבעית שנוצרת במצר היא המקור לאגדת המיתולוגיה היוונית אודות סקילה וכריבדיס. 

ב-1957 הוקם קו מתח חשמלי שחיבר בין שתי גדותיו של המצר, אך מאוחר יותר הוחלף בקו תת-ימי. עמודי קו המתח עדיין ניצבים במקומם.

את המצר חוצות מעבורות ורחפות, והרעיון להקים גשר שיקשר את שתי גדותיו הועלה כבר על ידי הרומאים. בתחילת שנות האלפיים החל תכנונו של גשר מעל למצר אך הפרויקט הוקפא בשנת 2006 על ידי ממשלת איטליה.

## קישורים חיצוניים

*  

מסינה
קטגוריה:מסינה