הבחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון (1976)

**בחירות ל[[רשות מקומית|רשויות המקומיות]] ה[[ערבים|ערביות]] ב[[יהודה ושומרון]]** התקיימו ב-12 באפריל 1976. הבחירות התקיימו תחת פיקוחו של הממשל הצבאי הישראלי בשטחים ובכפוף לחוק הבחירות המקומיות הירדני שחוקק בשנת 1955. הבחירות היוו את אחד ההליכים הדמוקרטיים הראשונים שהתקיימו ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים. כ-63,000 מצביעים השתתפו בבחירות והם היוו כ-72.3% מכלל בעלי זכות הבחירה. בבחירות זכו נציגי הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) במרבית הקולות.

## הרקע לבחירות
לאחר קיום הבחירות בשנת 1972, רעיון קיום הבחירות הנוספות נהגה על ידי שמעון פרס, שהיה שר הביטחון באותה התקופה. פרס קיווה כי תקום בעקבותיהן הנהגה מקומית פלסטינית מתונה ביהודה ושומרון שתקבל את רעיון האוטונומיה וחלוקת הסמכויות השלטוניות בין ישראל לפלסטינים שהגה, במקום רעיון המדינה העצמאית. הוא הרחיב את זכות הבחירה מעבר לנדרש על פי החוק הירדני המקורי, והתיר זכות בחירה לכל מי שמעל לגיל 21, גם למי שאינו בעל רכוש, וגם לנשים, אך הייתה הפרדה בקלפיות. הירדנים הביעו התנגדות לשינוי בחוק וציינו את אמנת ז'נבה הרביעית, בה נקבע כי כוח כיבוש יתחזק את הסטטוס קוו המקורי בשטחים שכבש, מנגד, הארגון לשחרור פלסטין תמך בשינויים. אש"ף חשש כי בבחירות אכן תיבחרנה הנהגה מקומית מתונה ולגיטימית, שתהיה עלולה לערער בעתיד על שלטונו ותתנגד יחד למדיניותו ואולי אף תנהל משא ומתן רציני כלשהו מול ישראל. לכן, בשבועות האחרונים שטרם הבחירות, החל אש"ף להתערב בהן לעומקן, לאיים על חיי מועמדים שלא היה ברור אם יישמעו להוראותיו ודרש מהם הודאה מסוימת בנושא. ירדן לא הייתה תומכת גדולה בקיום הבחירות, מאחר שראשי הערים המכהנים השתייכו למחנה הפרו-ירדני ביהודה ושומרון, ואש"ף החל לנהל כנגדם מאבק קשה, מה שגרם למנהיגות המסורתית להידחק לשוליים. חלק מההמנהגה המקומית לרבות איוב מוסאלם שהיה בעבר ראש עיריית בית לחם תמכו בקיום הבחירות.

על מנת לבחון את היתכנות ובטיחות קיום הבחירות, קיימה ישראל בסוף שנת 1975 בחירות למועצות הכפריות ביהודה ושומרון. הבחירות עברו בשקט וכמעט ללא הפרעות.

בינואר 1976 הוציא הממשל הצבאי צו שקבע כי הבחירות יערכו ב־12 באפריל 1976, והמועצות הנבחרות יכנסו לכהונה 14 יום לאחר מכן.

הרשמת מועמדים לבחירות נקבעה מ־29 ל־31 במרץ, ולאחר מכן הוארכה ל־1 באפריל.

## הבחירות
כ-63,000 מצביעים השתתפו בבחירות והם היוו כ-72.3% מכלל בעלי זכות הבחירה. בסכך הכל התמודדו 491 מועמדים על 205 המומשבים שהועמדו לבחירה.

הבחירות לא התקיימו בעיירה דיר דיבוואן שבנפת רמאללה ואל-בירה. בבחירות ניצחו המתמודדים הקיצוניים יותר, והודחו ראשי ערים וחברי מועצה ותיקים מתפקידם - 40% מהנבחרים החדשים למועצות ו-33% מראשי הערים החדשים היו מזוהים עם אש"ף. אחוז ראשי הערים שמתחת לגיל 50 עלה מ-40% ל-67%. כמו כן, אחוז ראשי הערים עובדי הצווארון הלבן עלה מ-20% ל-40%. 14 מתוך 24 ראשי הערים הנבחרים היו חדשים בתפקידם.

בסילוואד ובני זייד אל-ע'רביה לא התקיימו בחירות עקב התמודדותה של רשימה אחת בלבד.

## אחרית דבר
עליית כוחו של אש"ף בשטחים כתוצאה ממערכת בחירות זו נחשבה לאחד מכישלונותיה הגדולים של ישראל בשטחי יהודה ושומרון. היה מובן לכל שאש"ף ניצל את הפתיחות הישראלית בנושא המוניציפלי על מנת לקדם את מטרותיו. כלקח, לא נערכו בחירות ללשכות המסחר הערביות ביהודה ושומרון כפי שתוכנן. התקווה שיכהנו בשטחים ראשי ערים "נוחים" לישראל נגוזה והחלו להישמע האשמות כלפי שר הביטחון, שמעון פרס והיועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה, אלוף-משנה דוד פרחי, מקדמי הבחירות בישראל. הדאגות התממשו כשראשי הערים הנבחרים החדשים החלו לקיים בתחומי השיפוט שלהם משטר פוליטי לכל דבר - התנגדות למימוש סיפוח השטחים או לשליטה ישראלית כלשהי באזור ואף סירוב לקבל מישראל כספים. מוחמד מילחים, ראש עיריית חלחול ופאהד קוואסמה, ראש עיריית חברון, גורשו על ידי ישראל בשנת 1980 ללבנון בשל היותם חברים בוועד הפועל של אש"ף, יחד עם הקאדי של חברון, השייח' רג'ב אל-תמימי. בשנת 1982, הודחו מתפקידם על ידי ישראל שמונה ראשי ערים אחרים.

## הערות שוליים

קטגוריה:1976 בישראל
קטגוריה:פוליטיקה פלסטינית
קטגוריה:בחירות 1976
קטגוריה:בחירות לרשויות מקומיות ברשות הפלסטינית