open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ולדימיר בכטרב

**ולדימיר בכטרב** (ברוסית: **Владимир Михайлович Бехтерев **; 20 בינואר (הלוח היוליאני, 1 בפברואר לפי הלוח הגרגוריאני) 1857 – 24 בדצמבר 1927, מוסקבה) היה פסיכיאטר, פסיכולוג ופיזיולוג רוסי. במהלך עבודתו פיתח תאוריות פסיכולוגיות וחקר מחלות ובמיוחד דלקת חוליות מקשחת.

## ביוגרפיה
ולדימיר בכטרב נולד בכפר בקרבת ויאטקה למשפחה של פקיד ממשלתי. הוא למד בגימנזיה בעיר ויאטקה ולאחר סיומה המשיך לאקדמיה לרפואה בסנקט פטרבורג. במהלך המלחמה עם האימפריה העות'מאנית בכטרב התנדב לצבא והעביר כמה חודשים בחזית הלחימה תוך מתן עזרה רפואית לפצועים. לאחר סיום הלימודים הוא הקדיש את עצמו לחקר מחלות עצבים. בשנת 1879 בכטרב התקבל לאיגוד הפסיכיאטרים של סנקט פטרבורג. בשנת 1884 בכטרב נסע לאירופה במטרה להשתלם אצל וילהלם וונדט וז'אן-מרטן שארקו ופסיכיאטרים נוספים.

בשנת 1881 בכטרב סיים את עבודת הדוקטורט ובשנת 1885 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קאזאן. במקביל הוא ניהל קליניקה פסיכיאטרית בבית חולים המקומי. בתקופה זו הוא ביצע מחקר על דלקת חוליות מקשחת. בשנת 1893 ולדימיר בכטרב חזר לסנקט פטרבורג והחל בניהול קתדרה באקדמיה רפואית בה למד.

בכטרב פעל רבות לקידום פסיכיאטריה ברוסיה. הוא היה עורך של ירחונים מקצועיים ופרסם מספר ספרים על פעילות המוח האנושי. במקביל לאיוואן פבלוב הוא חקר את התניה קלאסית. בנובמבר 1900 בכטרב נבחר ליושב ראש האיגוד הרוסי לפסיכולוגיה. בכטרב היה בין עורכיו של "Traite international de psychologie pathologique" שכלל מספר כרכים ופורסם בפריז על ידי צוות בינלאומי בשנים 1908-1910.

בשנת 1908 בכטרב הקים מכון לחקר פסיכולוגיה ונוירולוגיה.

לאחר מהפכת אוקטובר בכטרב ביקש מהשלטונות להעביר לארמון השיש את המכון שהקים. במאי 1918 הוא פנה לשלטונות עם הצעה להקים מכון לחקר המוח. המכון הוקם ובכטרב ניהל אותו עד לשנת 1927. בכטרב היה מבקר את עבודות של זיגמונד פרויד אך פעל שבמכון שהקים יהיו מחקרים בתחום פסיכואנליזה.

בשנת 1927 ולדימיר בכטרב התחתן בפעם השנייה עם קרובת משפחה של גנריך יגודה. הוא נפטר באופן פתאומי ב-24 בדצמבר 1927. מספר ימים לפני פטירתו בכטרב בדק את מצבו הבריאותי של יוסיף סטלין ולפי מספר גרסאות פטירתו הפתאומית קשורה לממצאים שהוא גילה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פסיכיאטרים רוסים
קטגוריה:פסיכולוגים רוסים
קטגוריה:פיזיולוגים רוסים
קטגוריה:רופאים צבאיים רוסים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1850
קטגוריה:נפטרים ב-1927
אבדי איפקצ'י ארנה

**אַבְּדִי אִיפֶּקְצִ'י אָרֵנָה** (בטורקית: **Abdi İpekçi Arena**) היה אולם ספורט רב-תכליתי בעיר איסטנבול שבטורקיה. באולם, שנפתח בשנת 1986, הייתה קיבולת של 12,270 מושבים במשחקי כדורסל, והוא היה בזמנו האולם השלישי בגודלו בעיר ובמדינה כולה, אחרי היכל סינאן ארדם (16,000 מושבים במשחקי כדורסל) ואולקר ספורט ארנה (13,800). האולם נסגר בתום עונת המשחקים 2016/17 ונהרס בתחילת שנת 2018.

אבדי איפקצ'י ארנה נקרא על שם אבדי איפקצ'י , עיתונאי טורקי ידוע ועורך ראשי של היומון "מילייט", שנרצח בשנת 1979 על ידי מהמט אלי אג'ה, שניסה להתנקש מאוחר יותר, בלא הצלחה, בחייו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.

האולם כונה לא אחת בעיתונות הישראלית "היכל התרבוש".

## שימושים עיקריים
האולם היה אולם הבית של הקבוצות אנאדולו אפס וגלאטסראיי, שמשחקות בליגת העל הטורקית וביורוליג וביורוקאפ בהתאמה, וגם קבוצת גלאטסראיי נשים, המשחקת בליגת העל הטורקית וכן ביורוקאפ (אם כי לא באופן רציף). בשנת 2009 זכתה קבוצת הנשים של גלאטסראיי באליפות היורוקאפ.

האולם היה אולמה הביתי של פנרבחצ'ה אולקר בין השנים 1992–2010, עד שעברה להיכל סינאן ארדם. בשיקטש, שאולמה הביתי הוא אקאטלר ארנה, בעל קיבולת של 3,200 מושבים, אירחה בעונת 2012/13 את משחקי היורוליג הביתיים שלה באבדי איפקצ'י ארנה.

## אירועים באולם
המתקן שימש לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים: כדורסל, כדורעף, היאבקות וכיוצא באלה, וכן כאולם קונצרטים. הוא אירח, בין השאר, את הספייס גירלז באוקטובר 1997, את אליפות אירופה בכדורסל 2001 (השלבים המכריעים), את אירוויזיון 2004, את אליפות אירופה בכדורעף 2009 (ביחד עם איזמיר) ואת ה"פיינל אייט" של ליגת היורוליג לנשים ב-2012.


Abdi İpekçi.jpg|אבדי איפקצ'י ארנה
GalatasarayMP-TarsusBelediyesiBK-19-11-2011-03.jpg|אבדי איפקצ'י ארנה – משחק בין גלאטסראיי לבין טרסוס בליגת הנשים הטורקית (2011)
Abdi İpekçi Arena İç.jpg|אבדי איפקצ'י ארנה


## קישורים חיצוניים

* טורקיה 2010 באתר פיב"א – הארנות של איסטנבול 
* ארנת הכדורסל אבדי איפקצ'י באיסטנבול, באתר איסטנבול הגדולה 
* קומפלקס הספורט אבדי איפקצ'י (תמונות), באתר foursquare.com 
* אבדי איפקצ'י ארנה, באתר stambul4you.ru 

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט באיסטנבול
קטגוריה:אולמות כדורסל בטורקיה
ישוע בן גלגולא

[250px|ממוזער|שמאל|מכתב פפירוס מורבעת 43 שבו מוזכר ישוע בן גלגולא בזמן [מרד בר כוכבא]]
**ישוע בן גַלגוּלָא** (או **ישע בן גלגלה** או **ישוע בן גלגולה**) היה אחד ממנהיגי מרד בר כוכבא. ייתכן שהיה מפקד הרודיון בזמן המרד, ואולי היה אף סגנו של מפקד המרד, שמעון בן כוסבה.

המידע המועט אודות ישוע בן גלגולא עולה מאגרות ומתעודת נישואין שהגיעו ממערות מורבעאת שבמדבר יהודה (כל האיגרות נמצאות במוזיאון ישראל שבירושלים).

ישוע היה כנראה אחיה של סלומי בת ואנוס גלגולא (שמופיעה בתעודה מורבעאת 115), ומוצאו מן הכפר בית בצי שבפלך הרודיון.
מתעודת הנישואין של אחותו (תעודה 115), שנכתבה יוונית בשנת 124 בטופארכיה של הרודיון, ידוע דרך היגוי שמו: גַלגוּלָא, Γαλγουλά, במלרע.

באחת האיגרות נקרא ישוע בן גלגולא "ריש המחניה" ("ראש המחנה") - כינוי המעיד על תפקידו החשוב, אולם מקום מחנהו המדויק אינו ידוע לנו.
ישוע בן גלגולא מתבקש על ידי מנהיג המרד לבצע בקשות אדמיניסטרטיביות שונות כמו לשלוח חיטה ללוחמים, להכין להם מקום לינה, ולחזק את הביצורים במקום מושבו.
מנחם מור גורס כי ישוע בן גלגולא היה אחראי על הגזרה הצפונית במערכה וכמו שאר המנהיגים האדמיניסטרטיביים היה אחראי על ביצוע החלטות המינהל האזרחי.

בסופו של מרד בר כוכבא, נמלטו ישוע בן גלגולא ומשפחתו למערות ואדי מורבעאת, שמקור ערוציו בסביבת הרודיון. למערות אלה נמלטו גם הלל בן גריס, הפרנס של הרודיון, ומשפחתו.

## מכתב פפירוס מורבעת 42

איגרת זו, נכתבה על ידי הפרנסים של הכפר בית משכו לישוע בן גלגולא, אשר נשא את התואר "ראש המחנה" וייתכן שהיה מפקדה של הרודיון. השנים העידו כי פרתו של יעקב בן יהודה, תושב הכפר בית משכו, שנלקחה על ידי יהוסף בן ארצטון, שייכת ליעקב בן יהודה שקנה אותה בכספו. הפרנסים ציינו כי אלמלא הרומאים, שהיו קרובים למקום שבו הם נמצאו, הם היו באים בעצמם לפני ישוע בן גלגולא ומבהירים את פרשת הפרה.

## מכתב פפירוס מורבעת 43
תעודה זו לא נמצא בחפירה ארכאולוגית מסודרת, אלא נקנתה בינואר 1952, על ידי הרדינג ודה ווֹ, מידי סוחר עתיקות, שטען כי מקורהּ במערות מורבעת.

באיגרת זו, שנשלחה ממנהיג המרד, שמעון בן כוסבה ("בר כוכבא"), הוא פונה לישוע בנוגע לאנשי הגליל שנמצאים תחת פיקודו של ישוע. באיגרת זו פוקד בר כוכבא על בן גלגולא שלא לאפשר לאיש מאנשי הגליל שנשבו על ידו להימלט, מאחר שהללו סירבו להשתתף במרד, ואף מאיים לאסור אותו ואת אנשיו אם ימלט אפילו אחד מהשבויים. על פי פרשנות חלופית, מורה בר כוכבא לשמור היטב על היהודים יושבי הגליל ולא לפגוע בהם.

המגילה כתובה עברית, וזה פירושה: משמעון בן כוסבה לישע בן גלגלה ולאנשי הכרך, שלום, מעיד אני עלי את השמים (שאם) ייפס[ד] מן הגלילאים שאצלכם כל אדם - שאני נותן את הכבלים ברגלכם כמו שעשית[י] לבן עפלול.

## מכתב פפירוס מורבעת 44
איגרת זו עוסקת באספקת תבואה ומלמדת שלוחמיו של בר כוכבא שמרו שבת, שכן בן כוסבא ביקש מישוע לארח בשבת את האנשים שיבואו לאסוף את החיטה.

המגילה כתובה עברית, וזה פירושה: משמעון לישוע בן גלגולה, שלום, שתשלח ותביא חמישה כורים חטים שיש לביתי אצלך בדעת (=הסכמה?) ותתקין להן מקום פנוי שיהיה בו אצלך את השבת הזו אם יחפצו לבוא. והתחזק וחזק את המקום. היה שלום. ופקדתי את מי שיתן לך את החטים שלאחר השבת יטלו אותן.

## ראו גם
* הסגן של בר כוכבא
* בבתא

## לקריאה נוספת
* עדה ירדני, **אוסף תעודות ארמיות, עבריות, ונבטיות, ממדבר יהודה, וחומר קרוב**, ירושלים, תש"ס, עמ' 155–160

## הערות שוליים

קטגוריה:מרד בר כוכבא: אישים
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-2
אלפרד שמידט

**אלפרד שמידט** (בגרמנית: **Alfred Schmidt**; 19 במאי 1931 – 28 באוגוסט 2012) היה פילוסוף וסוציולוג גרמני.

## ביוגרפיה
שמידט למד היסטוריה, אנגלית ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ובהמשך פילוסופיה וסוציולוגיה. הוא היה תלמידם של תיאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "תפיסת הטבע בתורתו של מרקס"  (*Der Begriff der Natur in der Lehre von Marx*).

שמידט היה פרופסור לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת פרנקפורט משנת 1972 והפך לפרופסור אמריטוס בשנת 1999. נושאי המחקר העיקריים של שמידט היו התיאוריה הביקורתית של אסכולת פרנקפורט, פילוסופיה של הדת והפילוסופיה של ארתור שופנהאואר.

שמידט היה חבר בארגון הסופרים הבינלאומי וחבר כבוד באגודת שופנהאואר .

## ביבליוגרפיה חלקית


* *Der Begriff der Natur in der Lehre von Karl Marx*. Frankfurt am Main: Europäische Verlagsanstalt, 1962. (English translation: *[[The Concept of Nature in Marx]]*. Translated by Ben Fowkes. London: NLB, 1971, .)
* *Geschichte und Struktur. Fragen einer marxistischen Historik*. München: Hanser, 1971, . (English translation: *History and structure. An essay on Hegelian-Marxist and structuralist theories of history*. Translated by Jeffrey Herf. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 1981, .)
* Herbert Marcuse and Alfred Schmidt: *Existenzialistische Marx-Interpretation*. Frankfurt am Main: Europäische Verlagsanstalt, 1973, .
* *Emanzipatorische Sinnlichkeit. Ludwig Feuerbachs anthropologischer Materialismus*. München: Hanser, 1973, . (Spanish translation: *Feuerbach, o, La sensualidad emancipada*. Translated by Julio Carabaña. Madrid: Taurus, 1975, .)
* *Zur Idee der Kritischen Theorie. Elemente der Philosophie Max Horkheimers*. München: Hanser, 1974, .
* *Die Kritische Theorie als Geschichtsphilosophie*. München: Hanser, 1976, .
* *Drei Studien über Materialismus. Schopenhauer. Horkheimer. Glücksproblem*. München: Hanser, 1977, .
* *Kritische Theorie, Humanismus, Aufklärung. Philosophische Arbeiten*. Stuttgart: Reclam, 1981, .
* *Goethes herrlich leuchtende Natur. Philosophische Studie zur deutschen Spätaufklärung*. München: Hanser, 1984, .
* *Die Wahrheit im Gewande der Lüge. Schopenhauers Religionsphilosophie*. München; Zürich: Piper, 1986, .
* *Entstehungsgeschichte der humanitären Freimaurerei. Deistische Wurzeln und Aspekte*. Ed. by Klaus-Jürgen Grün and Thomas Forwe. Leipzig: Salier-Verlag, 2014,  (posthumous).


## ראו גם
* אסכולת פרנקפורט
* מקס הורקהיימר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
קטגוריה:אסכולת פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1931
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2012
טורקסיב

**טורקסיב**- (ברוסית: **Турксиб**) מסילת רכבת באורך של כ-1442 ק"מ שמקשרת את אסיה המרכזית (טורקסטן) עם סיביר. היא נבנתה במסגרת תוכנית החומש הראשונה בשנים 1926–1932.
שמאל|ממוזער|250px|תוואי המסילה
הרעיון לבנות מסילת רכבת שתקשור את אסיה המרכזית הרוסית עם ערי סיביר נבדק כבר בשנת 1886. המטרה הייתה ליצור ציר תחבורתי להעברה של כותנה לערי סיביר ודגנים משדות סיביר לאסיה המרכזית. בשנת 1906 הפרויקט תוקצב והחלו עבודות הכנה לבניית המסילה. חלק קטן מהמסילה נבנה בתקופת האימפריה הרוסית והתחיל לפעול לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. לקראת שנת 1919 נבנו כבר 140 ק"מ מסילה שפורקו מסיבה לא ברורה לאחר תבוסת אלכסנדר קולצ'ק.

## בניית המסילה
בניית טורקסיב היה בין אתרי הבנייה המפורסמים של תוכנית החומש הראשונה. החלטה על הפרויקט התקבלה ב-3 בדצמבר 1926. הכנות לבנייה החלו באפריל 1927. ב-15 בספטמבר 1927 החלה בנייה בצד הדרומי, שהתחבר למסילה הטרנס-כספית וב-19 בנובמבר בצד הצפוני. לקראת מאי 1929 נבנו 911 ק"מ מסילה. במסגרת הקמת הפרויקט הוקמו מספר גשרים כולל גשר ארוך מעל נהר אירטיש. ב-21 באפריל 1930 הבנאים מ-2 הצדדים נפגשו. לקראת 1 במאי 1930 במקום אורגנה מסיבה גדולה בהשתתפו עיתונאים ידועים וראשי המדינה.

## ניצול המסילה
בשנים הראשונות של ניצול המסילה היקף הסחורות המועברות היה מוכפל כל חמש שנים. אך עד מהרה יכולת המסילה כבר לא ענתה על דרישות המשק. לאחר מלחמת העולם השנייה היקף הסחורות המועברות במסילה ירד, אך המסילה הייתה חשובה. בשנת 1960 נבנה חלק נוסף שקישר את המסילה עם גבול ברית המועצות-סין. אומנם לאור התקררות ביחסים בין המדינות חלק זה של המסילה לא היה מועמס באופן סדיר והיה נתיב חשוב להעברות כוחות במידה ויתרחש משבר צבאי בין המדינות. בשנות ה-80 החל חישמול של המסילה שלא הסתיים עד היום.
עם התפרקות ברית המועצות המסילה הפכה להיות מסילה שמקשרת בין רוסיה לבין קזחסטן ומדינות נוספות באסיה המרכזית. המסילה מהווה ציר תחבורתי חשוב במזרח קזחסטן וחוצה אותו מגבולה הצפוני ועד לגבול הדרומי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר על מסילת רכבת טורקסיב

קטגוריה:ברית המועצות: רכבות
קטגוריה:קזחסטן: תחבורה
קטגוריה:מסילות רכבת בין-לאומיות
קטגוריה:אסיה: מסילות רכבת
קפה סוספזו

**קפה סוֹספֶּזוֹ** (איטלקית: **caffè sospeso**, בתרגום חופשי: "קפה בהשהיה" או "קפה בהמתנה") הוא מנהג מסורתי בעיר נאפולי שבדרום איטליה. כסימן למזלו הטוב, מזמין הלקוח לצד כוס הקפה שלו קפה בהשהיה; הוא מקבל רק כוס קפה אחת, וכשאדם פחות בר-מזל (פעמים רבות נזקק או חסר בית) מגיע לבית הקפה, הוא יכול לבקש קפה בהמתנה, ואם יש - לקבל על חשבון הנדבן.

## ראו גם
* כלכלת מתנה
* תעביר את זה הלאה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:איטליה: תרבות
קטגוריה:קפה
וינסנט ריימן

**וינסנט ריימֶן** (**Vincent Rijmen**; נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא קריפטוגרף ופרופסור מן המניין באוניברסיטת לובן. ריימן הוא אחד המתכננים (יחד עם יואן דאמן) של צופן הבלוקים ריינדל, אשר נבחר על ידי ה-National Institute of Standards and Technology (NIST) כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית. בין תרומותיו של ריימן לענף הקריפטוגרפיה ניתן למנות את פונקציית הגיבוב הקריפטוגרפית WHIRLPOOL ואת צופני הבלוקים אנוביס (Anubis), KHAZAD, Square, NOEKEON ו-SHARK.

## קריירה אקדמית
ריימן נולד בעיר לוון שבבלגיה. בשנת 1993 השלים תואר שני בהנדסת חשמל, ובין השנים 1994–1997 המשיך ללימודי תואר דוקטור בקבוצת המחקר COSIC באוניברסיטת לובן. בשנת 1997 הגיש את הדיסרטציה שלו, בנושא "בנייה וניתוח של צופני בלוקים איטרטיביים", שהוכנה בהנחיית יוֹס וַנדֶוָולֶה (Vandewalle) ורנה גוברטס (Govaerts). עם סיום לימודיו נותר כחוקר ב-COSIC ועבד על מספר פרויקטים, בהם צופן הבלוקים ריינדל, שנבחר בהמשך כתקן ההצפנה הרשמי של ממשלת ארצות הברית.

בשנת 2001 התמנה לקריפטוגרף הראשי של חברת קריפטומטיק, חברה בינלאומית העוסקת בפיתוח אמצעים קריפטוגרפיים. במקביל היה פרופסור אורח במכון הטכנולוגי של גראץ בין השנים 2001–2003, ובשנת 2004 התמנה כפרופסור מן המניין, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2012. החל בשנת 2007 מכהן כפרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת לובן.

## קישורים חיצוניים

* עמוד הבית של וינסנט ריימן באתר אוניברסיטת לובן

## הערות שוליים

קטגוריה:קריפטוגרפים
קטגוריה:מדענים בלגים
קטגוריה:פלמים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1970
שמעון רוזובסקי

הרב **שמעון רוזובסקי** (תרל"ד, 1874 - ה' בתשרי תש"ב, 1941) היה רבה האחרון של איישישוק, פעיל ציוני וראש "ועד הפליטים" בעירו. נספה בשואה.

## ביוגרפיה
נולד בעיירה קאפולי, פלך מינסק שברוסיה הלבנה. למד בישיבת וולוז'ין ולאחר מכן בישיבת סלובודקה. לאחר נישואיו שימש כרבה של קאפולי, עיר מולדתו. בשנת 1919, עם כיבוש העיירה על ידי הבולשביקים, ברח מהמקום, מאחר שהיה ידוע כציוני נלהב.

לאחר פטירת רבה של איישישוק, הרב יוסף זונדל הוטנר, התמנה בנו הרב נפתלי מנחם הוטנר, אך בשנת 1922, בעקבות סכסוך עם ראש הקהל בעיירה, העמיד ראש הקהל מועמד נגדי - את הרב רוזובסקי. במשך זמן ניטש מאבק קשה בין תומכי שני הצדדים, כשרבנים מהעיירות הסמוכות באים לסייע לאחד מהצדדים. בסופו של דבר נקבעה פשרה לפיה ישמש הרב הוטנר כדיין וכמורה הוראה של הקהילה, והרב רוזובסקי ישמש כרב הרשמי בקהילה.

היה עסקן בתנועת המזרחי והשתתף בוועדות וכינוסים רבים מטעם התנועה. היה פעיל למען "הקרנות הלאומיות".

עמד בראש "ועד הפליטים" וסייע רבות לאלפי פליטים שעברו דרך עירו בראשית המלחמה והצילם מסכנת מוות מהמשטרה הקומוניסטית ומשטרת העזר הליטאית.

הרב רוזובסקי שימש ברבנות איישישוק עשרים שנה, עד מותו בשואה, יחד עם אלפי עירו, בה' בתשרי תש"ב.

## מאמריו
מאמרים רבים פרי עטו פורסמו בעיתונות הציונית-דתית בפולין ובארץ ישראל. כמו כן פרסם מאמרים בחוברת "אונזער פאנד" שהוצאה על ידי "ועדת הקרן הקיימת" באיישישוק. הכין לדפוס ספר תורני בשם "שבט שמעון" אולם כתב היד אבד.

## קישורים חיצוניים
* 'רוזובסקי, ר' שמעון ב"ר אברהם', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 94 (, תמונה 1292).
*  עמ' 155 - 'דברים לזכרו של הרב שמעון רוזובסקי'
* חיים של עושר וכבוד, הרב שמעון רוזובסקי הי"ד, באתר תורתך לא שכחתי

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:איישישוק: רבנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:נפטרים ב-1941
נחל הערבה

ממוזער|מאגר עידן
**נַחַל הָעֲרָבָה** הוא נחל אכזב הזורם בחלקה הצפוני של הערבה, מדרום לצפון. תחילת הקטע המכונה נחל הערבה בגב הערבה, ובעבר הוא היה נשפך לאגן הדרומי של ים המלח, כ-100 ק"מ צפונית לשם. יובליו העליונים מגיעים דרומה עד הרי אילת. בעקבות התיבשות האגן הדרומי ובניית ברכות להפקת אשלג הועבר הנחל בתוואי מלאכותי שעובר בין הברכות המפעל הישראלי לברכות המפעל הירדני. עקב ירידת מפלס ים המלח התארך הנחל וחתר קניון במצר לינץ המכונה "הנהר הסודי" והוא נשפך אל האגן הצפוני. בין יובליו הבולטים: נחל פארן, נחל ברק, נחל צופר ונחל נקרות. חלקו הצפוני של הנחל, מאזור מושב חצבה וצפונה, הוא קניון שנוצר בסלעי חוואר הלשון, ועומקו מגיע לעשרות מטרים.

לאורך הנחל הוקמו מספר מאגרי מים, המתמלאים במי שיטפונות. המאגרים הגדולים הם מאגרי חצבה, עידן ועין תמרים.

נחל הערבה מהווה ברובו את תוואי הגבול בין ישראל לירדן. לאורך הגבול אין גדר, ואולם בחלק מהמקומות הוטמנו מוקשים, והסחף בנחל גרם לכך שאף אזורים אחרים בסביבתו חשודים במיקוש. בסוף 2012 החלה הרשות לפינוי מוקשים בפינוי מוקשים מחלקו הצפוני של הנחל.

## ראו גם
* דרך השלום (ערבה)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

הערבה
הערבה
קטגוריה:הערבה
הערבה
משחקי בניית ערים

ממוזער|280px|שמאל|משחק בניית עיר במערכת ההפעלה לינוקס
**משחקי בניית ערים** הם ז'אנר פופולרי של משחקי אסטרטגיה ממוחשבים, המאפשרים לשחקנים ליצור ולנהל ערים וירטואליות. במשחקי בניית ערים השחקן לוקח על עצמו את התפקיד של מתכנן ערים והוא צריך לפתח ולפקח על הצמיחה והשגשוג של עיר אותה הוא בונה בעצמו. משחקים מז'אנר זה מציגים את העיר ממבט מלמעלה. הז'אנר זכה לפופולריות רחבה בזכות השילוב שלו בין תכנון אסטרטגי, ניהול משאבים ויצירתיות. חלק ממשימותיו הן לבחור מיקום נוח לבניית העיר, וכן לדאוג לניהולה התקין (כמו למשל חלוקת משכורות). העיר מתפתחת בהתאם לרמת הביצוע של השחקן.

## משחקיות
במשחקי בניית ערים מתחילים את המשחק בדרך כלל עם חלקת אדמה קטנה יחסית ומשאבים מוגבלים כאשר המטרה העיקרית היא לפתח עיר משגשגת על ידי יצירת מבנים שונים באופן אסטרטגי, ניהול משאבים ומתן מענה לצרכים ולדרישות של האוכלוסייה הווירטואלית.

לעיתים רבות המשתמש צריך גם לבנות ולשדרג תשתיות כגון כבישים, תחנות כוח, אספקת מים ומערכות תחבורה. בנוסף, במשחקים מסוימים בז'אנר צריך גם להתמודד גם עם אתגרים כמו זיהום, פשע ואסונות טבע.

## משחקים בולטים בז'אנר
* סדרת משחקי סים סיטי (1989–הווה) - הסדרה החלוצית שהניחה את הבסיס לז'אנר משחקי בניית הערים. מפתח הסדרה הוא ויל רייט ואת המשחק מפיצה חברת Maxis (כיום, חברת בת של EA). במשחקי הסדרה השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר, פיתוח אזורי מגורים ותעשייה, בניית תשתיות כמו מתקני חשמל ומים וגביית מיסים המשמשים לצורך המשך פיתוח העיר.
*  (2015) - משחק שפותח על ידי חברת Colossal Order. במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר על ידי בניית תשתיות ואזורים, שליטה במיסוי, בנייה ותחזוקה של שירותים ותחבורה ציבורית תוך שמירה וניטור התקציבים, רמת הזיהום, בריאות הציבור ותעסוקתם.
* סדרת משחקי Anno (1998–הווה) - סדרת משחקים שנוצרה במקור על ידי חברת אשר מקס דיזיין ומפותחת כיום על ידי Ubisoft. במשחקים השחקן צריך להקים מושבות באיים קטנים, לחקור את האזור בו הם נמצאים, ולעסוק בדיפלומטיה ומסחר עם ציוויליזציות וסוחרים אחרים תוך ניהול המשאבים ועיסוק בלחימה הן ביבשה והן בים. רוב המשחקים בסדרה מתרחשים בתקופת הרנסאנס.
* Cities XL (2018) - משחק עם מנוע תלת־ממד מתקדם אשר מאפשר לשחקנים לשחק ביחד על פני כוכב עצום וליצור בו ערים מרובות במקביל.
* פרוסטפאנק (2018) - משחק שפותח על ידי חברת . במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר בהיסטוריה חלופית של סוף המאה ה-19.
*Designer city (2015) - משחק מובייל המאפשר לשחקנים לשחק ביחידות על פניי שטח גדול וליצור ערים גדולות, עם מבנים וגורדי שחקים הקיימים במציאות. למשחק יצאו שתי גרסאות בשם "אימפייר סיטי" ומשחק המשך שנקרא "Designer city 2".

## ראו גם
* ערכים על משחקי בניית עיר
* סימולציות ניהול ובנייה

## הערות שוליים

*
בניית ערים
Girl on Fire

***Girl on Fire*** (בעברית: "**נערה לוהטת**") הוא אלבום אולפן החמישי של הזמרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA.

האלבום דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 159,000 עותקים בשבוע הראשון, אלבום חמישי של אלישה קיז שבמקום הראשון בארצות הברית. האלבום קודם בעזרת שני סינגלים, כולל שיר הנושא של האלבום "Girl on Fire", שדורג במקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אלישה קיז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בייביפייס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ף באסקר
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סוויז ביטס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי רודני ג'רקינס
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
הפיות

450px|ממוזער|שמאל|
**"הפיות"** (בגרמנית: **Die Feen**) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הגרמני ריכרד וגנר שכתב גם את הליברית.

עלילת האופרה מבוססת על מחזה מאת האיטלקי קרלו גוצי בשם "אשת הנחש" (La Donna Serpente). הלחן מושפע מיצירתו של קרל מריה פון ובר ומלחינים נוספים בני התקופה אך ניכרים בו סממנים של הקומפוזיציה המאפיינת את יצירתו המאוחרת יותר של וגנר.

הפיות היא האופרה הראשונה שהשלים וגנר אך היא לא הושמעה עד לאחר מותו, ומעולם לא נחשבה לחלק אינטגלי ממכלול יצירתו של המלחין.

## היסטוריה
וגנר כתב את הפיות בשנת 1833 כשהוא בן 20. הוא אפיין את עבודתו כ"אופרה רומנטית גדולה". כתיבת האופרה החלה שנה לאחר שהפסיק לפתח אופרה אחרת (החתונה - Die Hochzeit), בעיקר עקב קשיי התאמה בין הלחן לליברית בשפה הגרמנית (שגרם לו לקבל את ההחלטה לכתוב גם את הליברית בעצמו), אך גם עקב חשש השלטונות בגרמניה ובאוסטריה כי ביצוע אופרה בשפה הגרמנית עלול להצית תגובות לאומניות ומהפכניות.

אף על פי שהתבסס בכתיבת העלילה על מחזהו של גוצי, הרי שאת שתי הדמויות הראשיות ביסס על דמויות שפיתח עבור האופרה הקודמת - "החתונה" ושילב אותן בפנטזיה מקורית משלו.

וגנר העניק את כתב היד המקורי של האופרה ללודוויג השני, מלך בוואריה. בהמשך התגלגל כתב היד גם לידיו של אדולף היטלר, מעריץ מושבע של המלחין, והוא אבד בשלהי מלחמת העולם השנייה עם שריפת האופרה הגרמנית.

האופרה הושמעה לראשונה ב-29 ביוני 1888. היא מעולם לא הוקלטה לצורכי שידור בטלוויזיה או להפצה בווידאו.

## עלילה
ארינדל מלך תרמונד מאבד את דרכו ביער במהלך מסע ציד. איילה מוליכה אותו לבית ממלכתן של הפיות. ארנדל מתאהב וחי באושר במשך שמונה שנים עם הפיה אדה שהיא בת אנוש ופיה בת אלמוות למחצה. ארנדל נדרש שלא לחקור אודות מקורותיה וחייה של אדה. לאחר זמן, וככל בן אנוש, נכנע ארנדל לפיתוי ושואל את אדה אודות הוריה. הוא מגורש ממלכת הפיות אך אדה מצטרפת אליו. ארינדל מאבד את האמון באשתו אדה והיא הופכת לאבן למשך 100 שנים. למרות זאת הוא אינו מוותר ומצליח לשחרר אותה באמצעות מוזיקה, קסמים והקרבה עצמית. ארינדל מוותר על ממלכתו הארצית והם שבים יחד לממלכת הפיות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פיות
פיות
אנגלית בסיסית

**אנגלית בסיסית** (באנגלית: **Basic English**) הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן. אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד.

כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו.

ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית.

שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים שהשפה האנגלית היא שפת האם שלהם. עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם.

## קישורים חיצוניים

* הרשימה המלאה של 850 המילים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנגלית
קטגוריה:נגישות
אוגדן (פירושונים)

**אוגדן** הוא

קטגוריה:פירושונים
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
אה"מ ארבוס (1826)

250px|ממוזער|שמאל|"ארבוס" ו"טרור" בניו זילנד, אוגוסט 1841. ציור שמן על קנבס מאת ג'ון וילסון קרמייקל, 1847 לערך
אוניית הוד־מלכותו "**אֶרֶבּוּס"** (באנגלית: ***HMS ***Erebus) הייתה ספינת הרעשה מדגם "הֶקְלֶה" של הצי המלכותי הבריטי. היא תוכננה על ידי סר הנרי פיק, ונבנתה במספנת הצי בפמברוק דוק שבוויילס ב-1826. האונייה נקראה על שמו של "אֶרֶבּוּס" ("הַמַחְשָׁךְ") מן המיתולוגיה היוונית, בנם של כאוס וניקס.

האונייה, בת 372 טונות, חומשה בשתי מרגמות - אחת בקוטר 13 אינץ' (330 מ"מ) והשנייה בקוטר 10 אינץ' (254 מ"מ). בשל המבנה החסון של אוניות מסוגה, השתמשו בהן לעיתים להובלת משלחות חקר אל אוקיינוס הקרח הצפוני והדרומי. "ארבוס" ו"טרור" הובילו את המשלחת של ג'יימס קלארק רוס לאנטארקטיקה בשנים 1839–1843. ב-1845 יצאו השתיים למסע נוסף, הפעם לארקטיקה, כאוניות המשלחת של ג'ון פרנקלין. היה זה מסען האחרון. "ארבוס" ו"טרור" נלכדו בים הקרח, וב-1848 ננטשו ואבדו. חברי המשלחת מתו כולם ברעב ובקור.

שרידי האונייה נמצאו בשנת 2014 על ידי "משלחת מפרץ ויקטוריה" (Victoria Strait Expedition) הקנדית.

## מקורות

* Bourne, J. (1852). *A Treatise on the Screw Propeller: with various suggestions of improvement.* London, Longman. Digitized copy in: Books.Google.
* Davison, Janet (27 September 2015). "Franklin expedition: New photos of HMS Erebus artifacts, but still no sign of HMS Terror". *CBC News*. Archived from the original on 26 November 2015. Retrieved 19 December 2015.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספינות מחקר גאוגרפי
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות
ארבוס (1826), אה"מ
מפעלי פלדה מגניטוגורסק

**מפעלי פלדה מגניטוגורסק** (ברוסית: **Магнитогорский металлургический комбинат**) היא חברה רוסית לייצור יצקת, פלדה ומוצריה. המפעל הוקם במהלך תחילת שנות ה-30 ביחד עם עיר מגניטוגורסק במסגרת תוכנית החומש הראשונה. שמות הקודמים היו "מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם סטלין" ו"מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם לנין".

## היסטוריה
קיום מרבצי ברזל באזור ההר "מגניטקה" היה ידוע עוד מהמאה ה-18 אך הם לא נוצלו. הסיבות לכך היו העדר יערות באזור וחוסר תשתית תחבורתית. תכנון המפעל החל במאי 1925 וכבר במרץ 1929 החלה בניית המפעל הענק ועיר חדשה לידו. לקראת מחצית 1929 הסתיימה בניית מסילת רכבת לאזור. בהקמה השתתפו מומחים רבים מחוץ לגבולות ברית המועצות והורכב ציוד שנרכש בארצות הברית וגרמניה. בסך הכול בהקמת המפעל השתתפו מעל ל-800 מומחים זרים.

ב-31 בינואר הופעל כבשן ראשון ותוך כשנה עבדו 4 כבשנים ו-4 תנורים לייצור פלדה. באוגוסט 1934 החל ייצור מוצרי פלדה. עד לתחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התמחה בייצור פלדה לצרכים אזרחיים. עם תחילת המלחמה המפעל אורגן מחדש תוך ניצול ציוד שהובא ממפעל פלדה מאוקראינה והחל ייצור המוני של פלדה לשריון.

המפעל המשיך להתפתח גם בהמשך. לקראת מחצית שנות ה-70 הוא היה מייצר 15 מיליון טון פלדה ו-12 מיליון טון מוצרי פלדה בשנה.

עם התפרקות ברית המועצות המפעל הופרט אך ייצור פלדה ירד ל-5.8 מיליון טון בשנת 1996. בתקופה זו רוב מוצריו נשלח למדינות שונות ולא לשוק הרוסי. עם הזמן המפעל השתקם ובשנת 2008 ייצור פלדה חזר לרמה של 12 מיליון טון.

המפעל משתרע עתה על שטח של כ-100 אלף דונמים ומועסקים בו כ-55 אלף עובדים (מהם כמחצית בחברות נותנות שירותים למפעל האם). ההר "מגניטקה" שהייתה הבסיס העיקרי של מרבצי ברזל כבר לא קיים (במקור הוא היה בגובה של כ-600 מ') ויש צורך להביא ברזל ממרבצים אחרים בעיקר ממרבצים הנמצאים בדרום מחוז צ'ליאבינסק. בבעלות המפעל נמצאים מרבצי ברזל גדולים באזור בלגורוד. לאור המשבר הכלכלי פיתוח המרבצים טרם החל.

מעל ל-80% ממניות המפעל נמצאים בבעלות של ויקטור רשניקוב שהיה מנכ"ל המפעל במשך שנים רבות.

בשנת 2007 החברה רכשה לעצמה שליטה בחברה לכריית פחם שבבעלותה מכרות פחם במחוז קמרובו. החברה פועלת בהקמת מפעל לייצור פלדה בטורקיה ומפעל לייצור מוצרי פלדה בסנקט פטרבורג.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך במוסקבה
קטגוריה:חברות רוסיות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון
קטגוריה:מגניטוגורסק
רישום כלי טיס

250px|ממוזער|שמאל|מטוס מדגם ואנס RV-7 הרשום בבריטניה
[שמאל|ממוזער|250px|[כדור פורח הרשום באוסטריה]]
[שמאל|ממוזער|250px|מפת העולם ועליה קידומות המדינות בחברות ב-[ICAO]]
**רישום כלי טיס** או **מספר זנב** הוא שילוב של אותיות ומספרים ייחודיים המוטבעים על כל כלי טיס אזרחי, בדומה ללוחית רישוי בכלי רכב, ומשמש לצורכי זיהוי רשמי. על פי אמנת התעופה האזרחית הבינלאומית, כל כלי הטיס חייבים להיות רשומים ברשות תעופה לאומית, וחייבים לשאת עליהם את ההוכחה לרישום זה באמצעות מסמך משפטי הנקרא תעודת רישום. רוב המדינות דורשות שתהיה במטוס לוחית חסינת אש ועליה רישום המטוס, לצורכי זיהוי במקרה של התרסקות.

הרישום מורכב מקידומת של המדינה בה רשום כלי הטיס (לדוגמה, בישראל: **4X**) ולאחריה מספר אותיות או מספרים הייחודיים לכלי הטיס. על פי רוב מופיע הרישום על המרכב האחורי קרוב לזנב, ולעיתים על הזנב עצמו.

למרות שכל רישום הוא ייחודי, לעיתים מתאפשר שימוש חוזר ברישום, כאשר כלי הטיס נמכר או נגרט.

כלי טיס צבאיים לא מחויבים ברישום ברשויות התעופה באותו האופן כמו כלי טיס אזרחיים ולכן לרוב לא מסומנים ברישומים אלו. עם זאת, חילות אוויר נוטים לסמן את כלי הטיס שלהם במספרים ומכאן נובע המושג **מספר זנב**. בחילות אוויר שונים ישנם שיטות מספור שונות ומגוונות הנובעות משיטת ארגון היחידות המפעילות את כלי הטיס, או שיטות הרישום הפנימיות של הצבא ונעות לרוב בין שתי ספרות לארבע ספרות.

## סטנדרטים בינלאומיים
השימוש הראשון ברישום מטוסים היה מבוסס על אות קריאה ברשת רדיו, רישומים אלו הוקצו בוועידה בינלאומית שהתקיימה בלונדון באפריל 1913. למרות שההקצאות הראשוניות לא היו מיוחדות למטוסים אלא לכל משתמש ברדיו, בוועידה שהתקיימה בפריז בשנת 1919, הוקצו רישומים במיוחד לכלי טיס מבוססים על אותות הקריאה שנקבעו ב-1913.

בשנת 1927 החליטה ועידת איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי שהתקיימה בוושינגטון להקצות תדרים שונים לתחנות נייחות, לרדיו ימי, לרדיו במטוסים, לחובבי רדיו ולשידורים ניסיוניים, הקצאות אלו הן הבסיס לרישום הקיים כיום.

סעיף 20 של אמנת שיקגו לתעופה אזרחית שנחתמה ב-1944, מחייב את המדינות החתומות על האמנה, לרשום כל כלי טיס מעל למשקל מסוים ברשות התעופה הלאומית של אותה המדינה. הרישום שמקבל כלי הטיס, חייב להיות מוצג במקום בולט בגוף כלי הטיס.

נספח 7 של האמנה, מתאר את ההגדרות, מיקום, וגודל הרישום. הרישום מורכב בקידומת שהוקצתה למדינה על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי וסיומת הרישום המורכבת מ-1 - 5 אותיות או מספרים שהוקצו לכלי הטיס.

## שימוש ספציפי למדינה
על פי רוב, ברישום על כלי טיס הקידומת והסיומת מופרדים על ידי מקף (לדוגמה, 4X-ABC). בתוכנית טיסה מושמט המקף (לדוגמה, 4XABC). במדינות המשתמשות בסיומת של ספרות כארצות הברית (N), קוריאה הדרומית (HL), ויפן (JA), הקידומת והסיומת מחוברים בלי מקף. דאונים הרשומים באוסטרליה משמיטים את הקידומת, כיוון שאינם מסוגלים לטוס במרחב האווירי של מדינה אחרת.

## רשימת המדינות וקידומות הרישום

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תעופה
קטגוריה:אמצעי זיהוי
קטגוריה:ניהול תחבורה
קטגוריה:דיני תחבורה
פולינה גלמן

**פולינה ולדימירובנה גלמן** (ברוסית: **Полина Владимировна Гельман**)  (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות".

## ביוגרפיה
נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן. זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל. גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה.

לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום. באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" (בגרמנית: Nacht Hexen) בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב. בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס.

החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית. על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות". בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו-2 עיטורי הכוכב האדום.

לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה. למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא. באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן. בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים.

עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה.

נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* - כתבה על פולינה גלמן באתר "היחידה"
* 
* 

קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:נווטים
קטגוריה:אנשי חיל האוויר הסובייטי
קטגוריה:חיילות רוסיות וסובייטיות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:ילידות 1919
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1919
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2005
משפט שאחטי

**משפט שאחטי** (ברוסית: **Ша́хтинское дело**) היה משפט ב-1928 בברית המועצות נגד קבוצה גדולה של מהנדסים ומומחים בתחום מכרות פחם שעבדו במכרות בסביבת העיר שאחטי (ברוסיה המודרנית, בקרבת הגבול עם אוקראינה). השם הרשמי של המשפט היה "פרשת פעילות כלכלית אנטי מהפכנית באזור דונבס". על ספסל הנאשמים ישבו 53 אנשים, על 11 מהם נגזר גזר דין מוות.
thumb|הבאת הנאשמים לבית המשפט, במשפט שאחטי, 1928

## רקע
הפרשה החלה ביוזמת נציג ג.פ.או בצפון קווקז יפים יבדוקימוב. יבדוקימוב הכין דו"ח לפיו תקלות שהיו במכרות פחם באזור הם תוצאה של פעילות ארגון אנטי-סובייטי שכולל מומחים טכניים בתחומים שונים. בעקבות הדו"ח הוקם צוות חקירה מיוחד בהרכב של 12 חוקרים. מטרת הצוות היה להביא את הנאשמים להודות ולתת לכל הפרשה גוון אנטי-שלטוני. במהלך החקירות נעצרו כמה מאות אנשים. חלק קטן של הנעצרים שוחרר ללא השלכות, 82 אנשים הואשמו על ידי מוסדות ג.פ.או ו-53 הועברו למוסקבה למשפט פומבי. עוד לפני המשפט פורסמו מאמרי מערכת בעיתונות המרכזית (פראבדה ואיזבסטיה) וראשי המדינה התבטאו בנושא הפרשה. יוסיף סטלין וחברי פוליטביורו השגיחו על הטיפול בפרשה ונתנו "אור ירוק" לכלול בה גם אזרחים זרים.

## המשפט
המשפט התקיים במוסקבה, החל ב-18 במאי 1928 ונמשך עד לסוף יוני. ישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. מטעם התביעה השתתפו 6 משפטנים ועל הגנת הנאשמים הופקד צוות של 15 עורכי דין. בין הנאשמים היו 3 אזרחי גרמניה. 23 נאשמים כפרו בכל אשמה ו-10 הכירו באשמה באופן חלקי.

התביעה טענה שארגון בו הנאשמים היו חברים פעל כדלקמן:
* הוא כלל לא רק עובדי תעשיית הפחם באזור דונצק אך גם חדר להנהלת משרד למכרות פחם במוסקבה.
* הוא היה קשור לארגונים דומים בענפי תעשייה אחרים
* הוא היה קשור לארגונים מחוץ לגבולות ברית המועצות
* הוא תכנן לעזור באופן פעיל לאויבי המדינה במהלך המלחמה הקרובה
* הארגון פעל על חשבון בעלים הקודמים של המכרות ופעל לשמירת מרבצים יקרים לעתיד

בהתאם להחלטות השופטים 11 נאשמים קיבלו עונש מוות, 5 מהם הוצאו להורג ב-9 ביולי 1928. ל-6 נותרים העונש הומתק ל-10 שנות מעצר. ארבעה נאשמים שוחררו (מהם 2 גרמנים) ארבעה נוספים קיבלו עונש על תנאי (מהם גרמני אחד). יתר הנאשמים נשפטו לתקופות מעצר עד ל-10 שנים.

עורך דין אלפונס וורמס (ממוצא גרמני) שהיה עורך הדין של אזרחי גרמניה לאחר המשפט איבד את הרישיון, פוטר מעבודה ובשנת 1939 הוצא להורג.

לחוקרי ג.פ.או שעבדו על הכנת התיקים הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל.

## השלכות
המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי.

בשנת 2000, כתשע שנים לאחר התפרקות ברית המועצות, בדק בית המשפט העליון של רוסיה את מסמכי המשפט והגיע למסקנה שכל ההוכחות מבוימות. כל נאשמי המשפט זוכו מכל אשמה.

## קישורים חיצוניים

* [תיאור הכנות למשפט (ב[רוסית])]
* תיאור מפורט של הנושא (ברוסית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:1928 בברית המועצות
קטגוריה:משפטי ראווה בברית המועצות
חיים אלתר פנט

הרב **חיים אלתר פנט** (ג' בטבת תרע"ג, 13 בדצמבר 1912 – י"ב בניסן תשמ"ד, 14 באפריל 1984) היה רבה של באניה שבטרנסילבניה, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס בתל אביב.

## תולדותיו
נולד בקרלסבורג, בנו של הרב אברהם שמואל פנט, שכיהן כרבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". למד בישיבתו של הרב שלמה צבי שטראסר בדברצן. נישא לבתו של הרב משה אהרן קרויס, רבה של באניה שבטרנסילבניה. לאחר נישואיו כיהן כרב בבאניה לצד חותנו. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבאניה והתמנה כרב העיר.

נישא בשנית לרבקה, בתו של האדמו"ר הרב מאיר שלום רוטנברג, משושלת חסידות קוסון. לאחר המלחמה שהה בצרפת, שם נולד בנו צבי אלימלך.

בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל ושימש כרבה של רמת אביב ושייך מוניס הסמוכה. נפטר בשנת 1984, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

## משפחתו
*בנו הרב צבי אלימלך הוא האדמו"ר מקוסון בבני ברק.
*בנו הרב מנשה שמחה הוא חתנו של הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
*בתו בלומא מלכה נשואה לרב מנחם דוד הגר, האדמו"ר משאץ-ויז'ניץ (בנו הבכור של הרב משה הגר).

## ספריו
* **אשישות חיים** - על הרמב"ם
* **תפוחי חיים** - על מסכת אבות
* **תפוחי חיים** - על הגדה של פסח
* **תפוחי חיים** - על טעמי המקרא

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבני שכונות
קטגוריה:רמת אביב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
חיים בצלאל פנט

הרב **חיים בצלאל פנט** (כ"ג בסיון ה'תקס"ג, 13 ביוני 1803 – י"ט בניסן ה'תרל"ד, 6 באפריל 1874) היה רבה של טשנד ומחוז טרנסילבניה במשך ארבעים שנה.

## חייו
נולד בביליץ שבשלזיה, בנם הבכור של הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל", וחיה רחל, בת הרב משה הניג מלינסק שבגליציה. אחיו הצעיר היה הרב מנחם מנדל פנט, האדמו"ר הראשון של שושלת חסידות דעש.

בגיל 12 החל ללמוד אצל החתם סופר, שלימים דיבר בשבחו. בברכתו של רבי משה טייטלבוים, ה"ישמח משה", התקבל בעודו בחור לכהן כרבה של בלקן. נישא לשרה אסתר, בתו של הגביר לייבוש ניילנדר. הוא עזב את רבנות בלקן, ובמשך עשר שנים היה סמוך על שולחן חותנו באלפר הסמוכה לסטאנוב. בשנת ה'תקצ"ד (1834) התמנה כרבה של טושנאד והמחוז, וכיהן ברבנות ארבעים שנה.

נפטר בשנת 1874. לאחר מותו הוציאו צאצאיו את כתביו לאור. בנו הוא הרב אשר שמואל פנט, שכיהן כרב בהידלומוש (ה'תקצ"ה - י' בשבט ה'תרס"ט).

## ספריו
* **דרך יבחר** – שו"ת וחידושים על הש"ס
* **אוצר חיים** – על פרשיות התורה
* **אוצר החיים** – על ספר תהילים
* **דברות אש** – דרושים
* **ים הנבחר** – על מסכת גיטין
* **ים הרחב** – על מסכת חולין

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:תלמידי החתם סופר
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:רומנים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:נפטרים ב-1874
ג'ק גליסון

**ג'ק גליסון** (באנגלית: **Jack Gleeson**; נולד ב-20 במאי 1992) הוא שחקן אירי, אשר ידוע בעיקר תודות לתפקיד בתור ג'ופרי באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. 

## ביוגרפיה
גליסון נולד בעיר קורק שבאירלנד. וגדל בשכונת רנלה בעיר הבירה דבלין. יש לו שתי אחיות גדולות, רייצ'ל ואמה, שגם הן מעורבות בתיאטרון האירי. הוא השתתף איתם בשיעורי דרמה כשהיה צעיר, וגם הופיע בתיאטרון נוער.

בין השנים 2010 ל-2015, למד גליסון בטריניטי קולג', דבלין, שם הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה.

## קריירה
הוא החל לשחק בגיל שבע בסדנת התיאטרון העצמאית. את תפקידיו הראשונים עשה בקולנוע, כמו בסרט "באטמן מתחיל" (2005) או "זריחה של קשתות" (2009) שם היו לו תפקידים משניים. בשנת 2010 קיבל תפקיד מוביל בסרטה של אלישיה דאפי, "כל הילדים הטובים". בביקורות לסרט זה, גליסון תואר כ"תגלית הגדולה של הסרט".

החל משנת 2011 גילם גליסון בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO "משחקי הכס" את דמותו של ג'ופרי באראתיאון. גליסון היה אחד מראשוני השחקנים שלוהקו לסדרה והמשיך בתפקידו זה גם בעונה השנייה והשלישית ותחילת העונה הרביעית. הוא ציין כי הוא שואב השראה לדמותו מהשחקן חואקין פיניקס, בתפקידו כקומודוס בסרט "גלדיאטור".

ב-2013, גליסון למד באוניברסיטת דבלין, כששנה קודם לכן אף קיבל מלגה מהמכללה להמשך לימודיו. גליסון אמר כי הוא מעדיף קריירה אקדמאית על פני קריירת משחק מקצועית, לאחר שיסיים את תפקידו בסדרת "משחקי הכס".

מיד לאחר שידורו של הפרק השני בעונה הרביעית של הסדרה, "The Lion and the Rose" באפריל 2014, אימת גליסון את הידיעה אודות פרישתו הזמנית מקריירת המשחק.

ואולם ב-2020 חזר ולוהק לקומדיה "Out of Her Mind" של רשת BBC Two.

בשנת 2023 הוא התחיל לשחק בסדרה "החמישייה הסודית".

בשנת 2025 שיחק את רובין גודפלו/פק בעונה השנייה בסדרה The Sandman של נטפליקס

## חיים אישיים
גליסון מתגורר בדבלין, אירלנד; הוא גר בעבר בלונדון, אנגליה.

במאי 2018, גליסון תמך בפומבי בקמפיין לביטול התיקון השמיני של אירלנד. 

באוגוסט 2022 התחתן גליסון עם רוזין אומהוני. החתונה התקיימה במחוז קרי באירלנד.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:שחקנים ילדים אירים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות באירלנד
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1992
עין גדי (שיר)

"**עין גדי**" הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1959 על ידי איתן פרץ והולחן בידי דב (דובי) אהרוני (בשם העט ש. דיבון). השיר מתאר את קיבוץ עין גדי ואת ים המלח.
שמאל|ממוזער|250px|"והלב יהרהר ויחמוד". תמונת נוף מים המלח

## היסטוריה
היישוב עין גדי, בו נכתב השיר, נוסד בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל צבאית, והפך לקיבוץ בשנת 1956. היה זה אז היישוב היהודי היחיד באזור ים המלח ומדבר יהודה – מנותק ומבודד (עד מלחמת ששת הימים, והגישה אליו רק מאזור ערד) – הוא היווה פינה ירוקה בלב המדבר.

בעשור הראשון לקיומו של הקיבוץ הגיעו קבוצות צעירים לתמוך בו. השיר נכתב על ידי איתן פרץ בן ה-16.5, שהגיע עם בני כיתתו למשך שבועיים לקיבוץ עין גדי כדי לסייע בקטיפת ירקות. לדבריו, ההיכרות הראשונה שלו עם יופיו של המקום "הוציאה אותו מדעתו". כאשר ישב בחיק הטבע, ליד המעיין, כתב את מילות השיר על פיסת נייר שהייתה ברשותו, מתוך התפעמות והתרגשות.
השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב (דובי) אהרוני (1942–2015), שבחר בשם העט "ש. דיבון". הלחן של בתי השיר (אך לא של הפזמון החוזר) מתאפיין בשימוש בסולם פנטטוני (בן חמישה צלילים באוקטבה), המאפיין בין היתר לחנים עממיים שמקורם ממזרח אסיה (בזמר העברי ידוע בסולם זה ללחנה של רבקה גווילי לשיר "פזמון ליקינתון"). השיר הושמע לראשונה במסיבת הסיום של קבוצת הנערים בקיבוץ.

מילות השיר כתובות בהשראה תנכית, בה השימוש בלשון עתיד משמשת לתיאור מצב קבוע, למשל: "ים המוות הכחול בלאט **ינוע**".

אביו של דובי, המלחין הירושלמי נפתלי אהרוני, שנודע גם כנגן קונטרבס בתזמורת רשות השידור, שמע את השיר ולקח אותו לרדיו. הוא הוקלט לראשונה על ידי טובה בן-צבי ושמואל בר-זכאי. השיר נחשב לנכס צאן ברזל בזמר העברי ובוצע מאז על ידי יותר מ-70 זמרים שונים, ביניהם אריק איינשטיין (באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'"), יהורם גאון, יהודית רביץ, יגאל בשן (באלבומיו "קפה אצל ברטה" ו"פגישה לאין קץ"), גרי אקשטיין, מרגלית צנעני, להקת הכל עובר חביבי, הגבעטרון, שלישיית קצה השדה וג'יין בורדו (כחלק מהאלבום "אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן").

## קישורים חיצוניים

* מילות השיר באתר שירונט
* השיר בביצועים שונים באתר 'שירה עובדת'
* דני ספקטור, "פעם ביובל - סיפורו של השיר "עין גדי", ידיעות אחרונות, 20 בפברואר 2009. (באתר קיבוץ עין גדי).
* אלי אלון, מת דב אהרוני מלחין השיר "עין גדי" , באתר TheMarker, 27 באוגוסט 2015 (מאורכב בוייבאק מאשין)

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירי יגאל בשן
קטגוריה:שירי יהודית רביץ
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איתן פרץ
קטגוריה:שירים שנכתבו בגיל הנעורים
קטגוריה:עין גדי
קטגוריה:ציונות בתרבות
קטגוריה:שירים על קיבוצים
טובה פרדו

**טובה פַּרדוֹ** (10 במאי 1926 – 28 במרץ 2013) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית, שנודעה בעיקר בזכות הופעותיה במחזות תיאטרון הבימה.

## ביוגרפיה
טובה גרון נולדה ב-1926 בפלובדיב שבבולגריה. אביה היה אנג'לו גרון. היא עלתה לארץ ישראל ב-1933 בגיל 7 ולאחר שירותה הצבאי, ב-1947, הייתה חברה בלהקת תיאטרון "גחלילית" של צעירים יוצאי צבא. היא למדה פיתוח קול, וכן מחול בסטודיו של יהודית אורנשטיין.

בגיל 21 החלה פרדו לשחק במסגרת תיאטרון האהל, שבו שיחקה בהצגות כמו "הנערה והכושי" (לצד עמוס אריכא) והייתה השחקנית הישראלית הראשונה להופיע בתפקיד "בלאנש" בהפקה הראשונה בארץ של "חשמלית ושמה תשוקה" בבימויו של מנחם גולן בתיאטרון האהל'.

ב-1953 עברה לשחק בתיאטרון הבימה עד 1956 שאז נסעה עם בעלה חיים פרדו לשחק בחו"ל. ב-1957 עם שובם הקימו את "התיאטרון הכחול" שפעל כשנה ואחר כך חזרה לשחק ב"אוהל". ב-1967 עברה לשחק בתיאטרון הבימה, בו שיחקה עד שפרשה לגמלאות ב-1991. כן שיחקה פרדו בתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע ישראלים - "מרגו שלי" (1969), "אריאנה" (1971), "נורית" (1972) ו"אחרי החגים" (1994).

עם המחזות החשובים שבהם היא שיחקה נמנים "אכזר מכל המלך" (נסים אלוני), "שש נפשות מחפשות מחבר" (לואיג'י פיראנדלו; ב-1952 בתיאטרון האוהל ושוב ב-1969 ב"הבימה"), "אדיפוס המלך" (סופוקלס), "ריצ'רד השלישי" (שייקספיר), "אויב העם" (איבסן), "ארתורו אוי" (ברכט), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (ברכט, בשיתוף מרגרטה שטפין ורות ברלאו), "הכתובה" (אפרים קישון) ו"הפיזיקאים" (דירנמאט), שהיה המחזה האחרון לפני פרישתה ב-1991.

ב-1988 זכתה פרדו בפרס אשמן על תפקידה במחזה "המלביש" (רונלד הארווד).

בראשית שנות החמישים נישאה לבמאי והשחקן חיים פרדו, שנפטר בשנת 1963.
הקולנוען אראל פרדו (2014-1951) היה בנם של טובה וחיים פרדו.
מ-1964 היא חייתה עם הקריקטוריסט קריאל גרדוש (דוש), עד מותו בשנת 2000. השניים התגוררו בתל אביב.

טובה פרדו נפטרה בשנתה ב-2013, בגיל 87. היא נקברה בבית העלמין ירקון. הותירה אחריה בן, נכדה ושלושה נינים.

## קישורים חיצוניים

* השיר "נלך" בביצוע טובה פרדו באתר זמרשת, מתוך תוכנית להקת "גחלילית". מילים רפאל קלצ'קין, לחן, יששכר מירון.
* טובה פרדו, באתר הבימה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אהל
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
ג'יבוטי במשחקים הפאראלימפיים

**[[ג'יבוטי]]** השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה ג'יבוטי חלק מעולם.

הספורטאי היחיד אותו שלחה המדינה למשחקים, חוסיין עומאר חסן, השתתף בתחרות המרוץ ל-1,500 מטרים (קטגוריה T46) אך סיים את המירוץ במקום האחרון, בפער ניכר מיתר המתחרים.

## ראו גם
* ג'יבוטי במשחקים האולימפיים
* ג'יבוטי במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים
* ג'יבוטי באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ג'יבוטי: ספורט
קומורו במשחקים הפאראלימפיים

**[[קומורו]]** השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה קומורו חלק מעולם.

נציגה הראשון של קומורו שהשתתף משחקי לונדון (2012) התחרה במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S9) אך לא הצליח לסיים את התחרות במקצה המוקדם, ולא העפיל למשחה הגמר.

## ראו גם
* קומורו במשחקים האולימפיים
* קומורו במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים
* קומורו באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:קומורו: ספורט
גשר מגיירי

שמאל|ממוזער|250px|חלקם העליון של עמודי התמיכה של הגשר. בתווך ניתן לראות את כיסוי הזכוכית ומשני צדדיו את עוגני הכבלים
שמאל|ממוזער|250px|הגשר מואר לעת ערב
**גשר מגיירי** (הונגרית **Megyeri híd**) הוא גשר מעל נהר הדנובה, בצפונה של העיר בודפשט, בירת הונגריה, הנושא את כביש הטבעת של העיר (M0). הגשר מחבר בין אויפשט במזרח לבין העיר בודקלאס (Budakalász) במערב, וחוצה את האי סנטאנדרה (Szentendrei-sziget), המחלק את הדנובה לשני ערוצים - הדנובה הגדולה והדנובה של סנטנדרה. הגשר הוא הארוך במדינה ובגשרי הדנובה בכלל.

## היסטוריה
היוזמה להקמת הגשר החלה בשנת 2005 עם פרסום המכרז להקמתו, והוא כונה תחילה "גשר M0 הצפוני". הבנייה החלה בתחילת שנת 2006 והסתיימה במחצית 2008. בסוף חודש אוגוסט 2008 נערך ניסוי בטיחותי ועל הגשר הועמדו משאיות במשקל כולל של יותר מ-2,000 טון. הניסוי הסתיים בהצלחה, והגשר נחנך ונפתח לתנועה ב-30 בספטמבר 2008. 

במקביל פורסם סקר בן שני שלבים לבחירת שם לגשר, ובעקבות פארסה תקשורתית נבחר השם "גשר סטיבן קולבר" על שמו של הקומיקאי האמריקאי סטיבן קולבר. ב-28 בספטמבר 2008 החליטו הרשויות ההונגריות להתעלם מתוצאות הסקר, ובחרו בשם "גשר מגיירי", אף שלא העפיל לשלב השני של הסקר, שכן הגשר סמוך לשתי שכונות ששמן מסתיים בסיומת "-מגייר" (megyer-): בקאשמגייר וקאפוסטשמגייר (Káposztásmegyer).

## מבנה ומפרט
### מקטעי הגשר
הגשר עשוי מחמישה קטעים באורך כולל של 1,861.35 מטרים ורוחבו 35 מטרים:

### עמודי התמיכה
שני עמודי הגשר מעוצבים בצורת האות A, ומתנשאים לגובה של 100 מטרים. בחלקם העליון הם מעגנים את כבלי התמיכה של הגשר, שאורכם נע בין 56 ל-163 מטרים. בכל אחד מהעמודים הותקנו מעלית הנעה במסלול אלכסוני וגרם מדרגות, המעפילים אל חלקו של העמוד שאליו מעוגנים כבלי התמיכה. הדבר מאפשר גישה אל הכבלים לצורכי תחזוקה. חלקם העליון של העמודים כוסה בזכוכית המוארת באמצעות דיודה פולטת אור (LED).

### סיפון הגשר
הגשר נושא כביש מהיר דו-מסלולי, ובכל מסלול שני נתיבים. לצדם נתיבי חירום שניתן יהיה להפכם לנתיבים רגילים בהתאם לצרכים. לאורך הצד הצפוני של הגשר הותקן מסלול נסיעה לאופניים ובצדו הדרומי נסללה מדרכה להולכי רגל.

## קישורים חיצוניים

* אודות הפרויקט
* תמונות הגשר
* דגם תלת-ממדי של הגשר
* תמונות הגשר בפנורמיו

מגיירי
מגיירי