נס השמש

**נס השמש** (בפורטוגזית: **Milagre do Sol**), הידוע גם בשם **נס פאטימה**, הוא סדרת אירועים שלפי דיווחים התרחשו באופן ניסי ב־13 באוקטובר 1917, לעיני קהל גדול – המוערך בדרך כלל בעשרות אלפי אנשים – שהתאסף בפאטימה שבפורטוגל, בעקבות נבואה של שלושה ילדים רועי צאן: לוסיה סנטוש ובן-דודיה פרנסיסקו וז’סינטה מרטו. לפי הנבואה, מריה הבתולה (המכונה גבירתנו מפאטימה) תופיע באותו יום ותבצע נס.

עיתונים פרסמו עדויות של עדי ראייה שטענו כי ראו פעילות חריגה של השמש, כגון הופעתה כ“רוקדת” או נעה בזיגזג בשמיים, מתקרבת לעבר כדור הארץ, או פולטת אור וצבעים מרובים. על פי הדיווחים, האירוע נמשך כעשר דקות.

הבישוף המקומי פתח בחקירה קנונית בנובמבר 1917, במטרה לבחון את עדויות העדים ולהעריך האם ההתגלויות הפרטיות הנטענות של מריה תואמות את התאולוגיה הקתולית. הכומר שניהל את החקירה השתכנע במיוחד מעדויות חופפות של עיתונאים חילונים, פקידי ממשל וספקנים שנכחו במקום ודיווחו אף הם על תופעות שמש חריגות. ב־13 באוקטובר 1930 הכריז הבישוף ז’וזה דה סילבה כי הנס הוא “ראוי לאמונה”, והתיר רשמית את פולחן גבירתנו מפאטימה במסגרת הכנסייה הקתולית.

בכינוס שנערך בפאטימה ב־13 באוקטובר 1951, סיפר שליח האפיפיור, הקרדינל פדריקו טדסקיני, בפני כמיליון משתתפים כי האפיפיור פיוס השנים עשר עצמו היה עד לנס השמש מגני הוותיקן ב־30 וב־31 באוקטובר, ב־1 בנובמבר וב־8 בנובמבר 1950. העניין המוקדם והמתמשך בנס ובנבואות הקשורות אליו השפיע באופן משמעותי על חיי הדת והפולחן של קתולים רבים.

האירוע נותח רבות מנקודות מבט ביקורתיות, סוציולוגיות ומדעיות. לטענת מבקרים, עדויות עדי הראייה כוללות תיאורים בלתי עקביים ולעיתים סותרים. הוצעו הסברים חלופיים, ובהם האפשרות שהעדים הוטעו על ידי חושיהם לאחר בהייה ממושכת בשמש, וראו תופעות חריגות בהתאם לציפיותיהם המוקדמות.

שמאל|ממוזער|דף מתוך ''Ilustração Portuguesa,'' 29 באוקטובר 1917, המראה את האנשים המתבוננים בשמש במהלך התגלות הפאטימה המיוחסת למרים הבתולה

## רקע
באביב 1916 דיווחו שלושה ילדים קתולים, רועי צאן המתגוררים סמוך לפאטימה, כי חוו חזיונות של מלאך. החל ממאי 1917 טענו כי חוו גם התגלויות של מריה הבתולה, שאותה כינו **„גבירת המחרוזת“**. לדברי הילדים, מריה ניבאה כי תפילה תביא לסיומה של מלחמת העולם הראשונה, וכי ב־13 באוקטובר אותה שנה תגלה את זהותה ותבצע נס „כדי שכולם יאמינו“.

העיתונות דיווחה על הנבואות, ורבים החלו להגיע לאזור כעולי רגל. עדויות הילדים עוררו מחלוקת חריפה וספגו ביקורת קשה מצד רשויות חילוניות ודתיות מקומיות כאחד. מנהל אזורי זמני אף החזיק את הילדים במעצר לזמן קצר, מתוך אמונה שהנבואות נושאות אופי פוליטי ומכוונות נגד הרפובליקה הפורטוגלית הראשונה, שהייתה מדינה חילונית מאז הקמתה בשנת 1910.

## האירוע
ב־13 באוקטובר 1917 התאסף קהל גדול בקובה דה איריה והביט לעבר השמש. עדי ראייה רבים דיווחו כי לאחר תקופה של גשם, העננים הכהים נפתחו והשמש נגלתה כדיסק אטום ומסתובב בשמים. היא תוארה כעמומה מהרגיל, כשהיא מקרינה אורות בצבעים שונים על הנוף, על האנשים ועל העננים שסביבה. לפי הדיווחים, השמש נראתה כמתקרבת לעבר כדור הארץ ולאחר מכן חוזרת למקומה בתנועה מזגזגת.

עדים נוספים סיפרו כי בגדיהם, שהיו רטובים קודם לכן, התייבשו „באופן פתאומי ומלא“, וכך גם הקרקע הבוצית שהייתה רוויה בגשם. עם זאת, לא כל הנוכחים דיווחו כי ראו את השמש „רוקדת“: חלקם הבחינו רק באורות הצבעוניים, ואחרים — אלפים לפי מקורות מסוימים — לא ראו כל תופעה חריגה. הערכות לגבי מספר המשתתפים נעות בין כ־50,000 ל־70,000 איש.

## פרשנויות מאמינים
במסגרת הקתוליות נתפס האירוע כהגשמת הבטחה של מריה, אם ישו, לשלושת הילדים הרועים, שלדבריהם הופיעה בפניהם מספר פעמים לפני 13 באוקטובר 1917. על פי עדויות הילדים, מריה — שכונתה בפיהם **„גבירתנו מפאטימה“** — הבטיחה לבצע נס שיאשר בפני הציבור כי דבריהם אמת, ולפיכך גרמה לכך שהקהל יראה את השמש מבצעת תנועות „יוצאות דופן“ בשמים. במשך מאות שנים נתפסה מריה במסורת הקתולית כמחוללת נסים רבת־עוצמה, ותפיסה זו נמשכת גם בעת החדשה. תאולוגים ואנשי מדע העוסקים באפולוגטיקה דנו בגבולות ההסבר המדעי לאירוע והציעו מנגנונים אפשריים שבאמצעותם התערבות אלוהית גרמה לתופעה השמשית.

האב אנדרו פינסנט, מנהל המחקר של המרכז איאן רמזי למדע ודת באוניברסיטת אוקספורד, טוען כי „נקודת מבט מדעית אינה שוללת נסים, והאירוע בפאטימה הוא, לדעת רבים, אמין במיוחד“. לדבריו, דעה קדומה נפוצה נובעת מהבנה חסרה של תחום פעולתם של חוקי הטבע, המתארים כיצד מערכות טבעיות מתנהגות כאשר הן מנותקות מפעולתם של גורמים חופשיים. פינסנט מסכם כי מדובר ב„נס פומבי מן הסוג החריג והאמין ביותר“, ורואה בשנת האירוע נקודת מפגש סמלית עם אבני דרך היסטוריות הקוראות לתשובה רוחנית: הפרוטסטנטיות בשנת 1517, הבונים החופשיים בשנת 1717, והקומוניזם האתאיסטי בשנת 1917.

התאולוג, הפיזיקאי והכומר סטנלי ל. יאקי מסכים עם גישה זו, ומסיק כי באמצעות התערבות אלוהית נוצר שילוב מתואם של תהליכים מטאורולוגיים טבעיים — ובכללם העצמה של „עדשת אוויר“ הכוללת גבישי קרח — אשר התרחשו בדיוק בזמן שנחזה מראש, וזהו, לשיטתו, לבו של הנס.

יאקי תיאר את התופעה כך:

לדבריו, אירעה כנראה היפוך טמפרטורה פתאומי. מסות אוויר קר וחם יכלו להניע עדשת אוויר מסתובבת במסלול אליפטי תחילה לעבר כדור הארץ ולאחר מכן להדפה חזרה כלפי מעלה, בדומה לבומרנג. במקביל, גבישי הקרח שבתוכה שימשו כאמצעי שבירה לקרני השמש. לדבריו, רק עד אחד — עורך דין — ציין כעבור כשלושים שנה כי מסלול הירידה והעלייה היה אליפטי, עם מעגלים קטנים משולבים, תיאור התואם הבנה בדינמיקת זורמים. יאקי טען כי עצם התיאום המדויק של גורמים פיזיקליים כה רבים מהווה נס כשלעצמו, גם מבלי לייחס לאירוע משמעות על־טבעית נוספת. לשיטתו, אילו הייתה זו תופעה מטאורולוגית גרידא, נדירה ככל שתהיה, היא הייתה נצפית גם בזמנים אחרים וללא תלות בנוכחות קהל מאמינים. הוא סיכם כי בבריאת נסים עושה אלוהים לעיתים שימוש במצע טבעי, תוך העצמה ניכרת של מרכיביו ושל יחסי הגומלין ביניהם.

לדברי יאקי, על המאמינים לקבל כי בפאטימה התרחש נס, וכי „מי שמעמיד את תכלית חייו על ישו כעובדה הניסית הגדולה והבלתי־ניתנת להשוואה בהיסטוריה“, ראוי שייתן דעתו גם לעובדות התומכות בקיומם של נסים.

האב ג’ון דה־מרקי סבר כי גם תופעות נלוות, כגון ייבוש מהיר של שלוליות מים שנותרו לאחר גשמים עזים שקדמו לאירוע, היו אמיתיות. לדבריו, מהנדסים שבחנו את המקרה העריכו כי הייתה נדרשת כמות אנרגיה אדירה כדי לייבש שלוליות כאלה בתוך דקות, כפי שדווח בעדויות. דה־מרקי טען כי עצם החיזוי המוקדם של „נס“ בלתי מוגדר, תחילתו וסיומו החדים של האירוע, הרקע הדתי המגוון של העדים, מספר המשתתפים הרב, דיווחים מאנשים שצפו בתופעה ממרחק של עד 18 קילומטרים, והיעדר גורם מדעי ידוע — כל אלה מקשים על הסבר של הזיה המונית או היסטריה המונית. מסקנתו הייתה כי „נוכח ההתייחסות הברורה לאלוהים וההקשר הכללי של הסיפור, יש לייחס לו בלבד את הנס הברור והכביר ביותר בהיסטוריה“.

ליאו מדיגן, אח פסיכיאטרי לשעבר ועיתונאי מקומי שפעל בפאטימה בסוף המאה ה־20, דחה אף הוא את טענות המבקרים בדבר היפנוזה המונית. לדבריו, פליאה, פחד, התרוממות רוח והאופי הרוחני של החוויה מסבירים את אי־העקביות בתיאורי העדים. מדיגן כתב כי מה שאנשים ראו היה „השתקפות אורה של הגברת עצמה, שהוקרן על פני השמש“.

פיליפ דאלר, כומר ומרצה לפילוסופיה באוניברסיטה האפיפיורית של הצלב הקדוש ברומא, בחן תצלומים של הקהל שצולמו על ידי הצלם יהודה רועה מהעיתון *O Século*. בניתוח הצללים קבע דאלר כי ניכרים שני מקורות אור, שאחד מהם הוא „השמש הכסופה“ שתיארו העדים — אך בזווית גובה שאינה תואמת את מיקומה של השמש האמיתית. לדבריו, עדויות של עדים שצפו בתופעה ממרחק מציבות את „השמש הכסופה“ לא בכיוון האזימוט של השמש, ואף לא בכיוון קבוע כלשהו, אלא בעקביות בכיוון פאטימה. מכאן הסיק כי „השמש הכסופה“ הייתה עצם אור ממשי שנצפה מעל פאטימה.

## הסברים ספקניים
תאולוגים, מדענים וספקנים שונים הגיבו לטענות בדבר נס השמש, בטענה שהן עומדות בסתירה לידע המדעי המבוסס על אודות התנהגותה של השמש. כותב המדע בנג’מין רדפורד מציין כי „השמש לא באמת רקדה בשמים. אנו יודעים זאת משום שכל בני האדם מצויים תחת אותה שמש, ואם הכוכב הקרוב אלינו היה מתחיל לפתע בתרגילים שמימיים, מיליארדי אנשים נוספים היו מדווחים על כך“. רדפורד טוען כי גורמים פסיכולוגיים כגון סוגסטיה (השפעת ציפייה) ופאראידוליה יכולים להסביר טוב יותר את האירועים המדווחים. לדבריו, אין טענה שעדי הראייה שיקרו או ביימו את האירוע, אלא שסביר שחוו את מה שתיארו — אולם חוויה זו התרחשה בעיקר בתודעתם. באשר לטענות על ייבוש ניסי של מי גשם, רדפורד מציין כי תנאי מזג האוויר בזמן האירוע אינם ברורים במדויק, וכי צילומים מאותה תקופה אינם מראים שירד גשם בעוצמה או במשך הזמן שתואר בעדויות.

בספרו *The Evidence for Visions of the Virgin Mary* משנת 1983 כתב קווין מקלור, עורך לשעבר של כתב העת של האגודה לחקר תופעות חריגות (ASSAP), כי מטרתו הייתה לבחון אירועי התגלות מריאניים באופן אובייקטיבי דיו, כך שהקורא יוכל לגבש עמדה עצמאית. מקלור ציין כי אירועים אלה נותרו מבלבלים ומסתוריים, וכי תופעת נס השמש ייחודית בהשוואה לאירועים חריגים אחרים, כגון תצפיות בעצמים בלתי מזוהים. עם זאת, לדבריו אין בכך לשלול אפשרות שאירע אירוע יוצא דופן ובלתי מובן. בהתייחסו לעדויות על נס השמש כתב כי תיאורי „ריקוד השמש“ אינם עקביים, וכי אף שאי־ודאות בתפיסה ובזיכרון במהלך אירוע חריג אינה מפתיעה, הסתירות בין העדויות מעוררות ספק באשר לאופיו האובייקטיבי של מה שנצפה. מקלור הוסיף כי לעיתים יוחסה לו בטעות הטענה שמעולם לא נתקל באוסף כה סותר של עדויות, אך הבהיר כי אמירה זו התייחסה דווקא לעדויות על ההתגלויות שדיווחו הילדים, ולא לתיאורי נס השמש עצמו.

לדברי פרופ’ ליסה ג’יי שוובל, חוקרת דת, טענות בדבר הנס מציבות קשיים מהותיים: לא כל הנוכחים ראו תופעה חריגה, וקיימות סתירות ניכרות בין העדים באשר למה שראו. שוובל מציינת גם כי אין בנמצא תצלום אותנטי של התופעה השמשית הנטענת, אף שבמקום נכחו מאות עיתונאים וצלמים. תצלום שמוצג לעיתים כראיה אותנטית הוא למעשה צילום של ליקוי חמה במקום אחר בעולם, שצולם לפני 1917. עוד מציינת שוובל כי קיימות עדויות לכך שהנס היה צפוי מראש על ידי חלק מהנוכחים. העד חואקים גרגוריו טווארש סיפר כי אף שראה אפשרות לאירוע ניסי, הוא הגיע למקום לאחר שיחות מוקדמות עם אנשים שציפו מראש לשינויים בצבעי השמש. גם תושבי הכפר אלבוריטל נערכו לצפייה בנס שמש, ולדברי מריה דו קרמו ציפו שהנס יכלול אף את הופעת כוכבים — אולי בשל טענות מוקדמות שלפיהן בחודשי הקיץ שקדמו לאירוע התעמעם אור השמש והשמים החשיכו עד שנראו כוכבים, טענות שנשללו על ידי עדים רבים אחרים. היא הוסיפה כי בבוקר 13 באוקטובר נהגו תושבי אלבוריטל להשחיר פיסות זכוכית בעשן נרות כדי לצפות בשמש מבלי לפגוע בעיניהם.

הסברים על־טבעיים, כגון אלה של האב פיו סקאטיצי, שטען כי הצופים בפאטימה לא יכלו להיות מוטעים באופן קולקטיבי, או שהאפקט לא נצפה במצפי כוכבים מרוחקים בשל התערבות אלוהית, נדחו על ידי מבקרים. לטענת המבקרים, המשתתפים יכלו בהחלט להיות מוטעים על ידי חושיהם, או לחוות תופעה טבעית מקומית. רדפורד מדגיש כי בהייה ישירה בשמש מסוכנת, וכי כדי להימנע מנזק לראייה, רבים מהנוכחים הביטו בשמים סביב השמש — פעולה שעלולה ליצור אשליה של תנועת השמש עקב עייפות שרירי העין.

חוקרים אחרים, ובהם פרופ’ לפיזיקה אוגוסט מסן, הציעו כי אפקטים אופטיים שמקורם בעין האנושית יכולים להסביר את התופעה. מסן הציג את ניתוחו בכנס הבין־לאומי „מדע, דת ומצפון“ בשנת 2003. אף שלדבריו מי שטענו שחוו נס אכן חוו חוויה כנה, הוא סבר כי אין לקבל את „נסי השמש“ כפשוטם, וכי מדובר בתופעות אופטיות הנגרמות מהתבוננות ממושכת בשמש. מסן טען כי דימויי־לאחר (afterimages) ברשתית הנוצרים לאחר בהייה קצרה בשמש עשויים להסביר את תחושת תנועתה, וכי שינויי הצבע נגרמו ככל הנראה מהלבנת תאי הרשתית הרגישים לאור. זמן קצר לאחר האירוע כתב עורך הדין הקתולי קואלו כי ימים אחדים לאחר מכן ראה את אותן תנועות ושינויי צבע בשמש בתנאים דומים, ותהה אם אכן מדובר היה בתופעה ייחודית או בכזו הניתנת לשחזור.

מסן ציין גם כי „נסי שמש“ דווחו במקומות נוספים שבהם עולי רגל הונחו להביט בשמש, והביא כדוגמה את ההתגלויות בהרולדסבאך שבגרמניה בשנת 1949, שבהן אלפי עדים דיווחו על תופעות דומות לאלו שבפאטימה. הוא הפנה גם למאמרים בכתב העת הבריטי לרפואת עיניים שדנו במקרים מודרניים של תופעות דומות. תאוריה דומה הוצעה גם על ידי פרופ’ שטוקל, מטאורולוג מרגנסבורג.

מבקרים נוספים הציעו כי שילוב של עננים, תנאים אטמוספיריים ואור שמש טבעי יכול היה ליצור את האפקטים החזותיים שתוארו. סטיוארט קמפבל, שכתב ב־1989 בכתב העת *Journal of Meteorology*, שיער כי ענן של אבק סטרטוספרי שינה את מראה השמש, הקל על ההתבוננות בה וגרם לה להיראות צהובה, כחולה וסגולה ואף מסתובבת. הוא חיזק את השערתו בדיווחים על שמש כחולה ואדמדמה שנצפתה בסין בשנת 1983. פול סימונס הציע כי ייתכן שחלק מהאפקטים בפאטימה נגרמו מענן אבק שמקורו במדבר סהרה.

החוקר הספקן ג’ו ניקל כתב כי תופעת „השמש הרוקדת“ בפאטימה נבעה משילוב של גורמים, ובהם אפקטים אופטיים ותופעות מטאורולוגיות, כגון צפייה בשמש דרך עננים דקים שגרמה לה להיראות כדיסק כסוף. אפשרויות נוספות כוללות שינויים בצפיפות העננים שגרמו לשמש להיראות מתבהרת ומכהה לסירוגין, וכן טיפות אבק או לחות באטמוספירה ששברו את אור השמש ויצרו צבעים מגוונים. ניקל הציע גם כי האפקטים נגרמו מעיוות זמני ברשתית בעקבות בהייה ממושכת באור השמש החזק, או מתופעה אטמוספירית נפוצה יחסית המכונה „כלב שמש“ (sundog). בנוסף הדגיש את השפעת הציפייה הפסיכולוגית, וציין כי מאמינים אדוקים מגיעים לעיתים לאתרי התגלות כשהם מצפים מראש לאירוע ניסי — כפי שאירע, לדבריו, במקרים אחרים בארצות הברית בשלהי המאה ה־20.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נסים בנצרות
קטגוריה:פורטוגל: דת
קטגוריה:1917