התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה

**התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה** (בפולנית: **Żydowska Orkiestra Symfoniczna**) הייתה תזמורת שפעלה בגטו ורשה בתקופת הכיבוש הנאצי בין השנים 1940–1942. התזמורת הורכבה ממוזיקאים יהודים מקצועיים שפעלו לפני המלחמה בתזמורת הפילהרמונית של ורשה, באופרה ובאופרטה של העיר וכן בתזמורת הרדיו הפולנית. פעילותה התקיימה בתנאים קשים של רעב, צפיפות ורדיפות, אך נועדה לספק מענה לצרכים התרבותיים והרוחניים של תושבי הגטו ולאפשר למוזיקאים להמשיך בעיסוקם האמנותי. בשיאה מנתה התזמורת כ־80 נגנים והייתה אחד ממוסדות התרבות המרכזיים שפעלו בגטו.

## רקע וחיי התרבות בגטו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה הקהילה היהודית של ורשה הגדולה והמגוונת באירופה. בשנת 1939 חיו בעיר כ־380,000 יהודים, קרוב לשליש מתושבי העיר. לאחר הקמת גטו ורשה בנובמבר 1940 רוכזו בו למעלה מ־400,000 יהודים בתנאים של צפיפות קשה, מחסור במזון ומחלות. למרות המציאות הקשה התפתחה בגטו פעילות תרבותית ענפה, שכללה מופעי מוזיקה, תיאטרון, מקהלות והרכבים קאמריים. לצד גטו טרזיינשטאט נחשב גטו ורשה לאחד המקומות שבהם התקיימה פעילות תרבותית מגוונת במיוחד בתוך הגטאות שהקימו הנאצים.

רחוב לשנו היה אחד המרכזים התרבותיים של הגטו, ובבתי הקפה והמועדונים שבו התקיימו הופעות מוזיקה חיה. בתי קפה ומסעדות רבים הציעו תוכניות בידור שכללו שירה, נגינה והופעות מוזיקליות שונות, והביקוש לאמנים היה גבוה. לצד פעילות זו פעלו בגטו חמישה תיאטראות מקצועיים בשפות יידיש ופולנית שהציגו מחזות דרמטיים לצד מופעי רוויו שכללו שירה, ריקוד וקטעי קומדיה מוזיקלית.

## הקמת התזמורת

התזמורת הסימפונית היהודית נוסדה בגטו ורשה בסוף שנת 1940 ביוזמת מוזיקאים יהודים מקצועיים שפעלו לפני המלחמה בפילהרמונית של ורשה, באופרה ובאופרטה של העיר. לאחר הקמת הגטו מצאו עצמם מוזיקאים רבים ללא מקור פרנסה, וחלקם ניסו להתפרנס באמצעות הופעות רחוב והרכבים מוזיקליים קטנים בחצרות ובכיכרות. על רקע זה התגבשה יוזמה להקים תזמורת סימפונית שתאפשר להם להמשיך לעסוק במוזיקה במסגרת מאורגנת. היוזמה זכתה לתמיכתם של ראש היודנראט של ורשה, אדם צ'רניאקוב, ואשתו פליציה צ'רניאקוב, וכן של הוועדה המרכזית לבידור שפעלה בגטו. הקמת התזמורת נועדה לספק מענה לצרכים הרוחניים של חובבי המוזיקה בגטו, לאפשר למוזיקאים להמשיך בפעילות מקצועית ולשמור על מראית עין של חיים תרבותיים למרות תנאי החיים הקשים. חוקרים רבים ראו בפעילות תרבותית זו אחת מצורות ההתנגדות האזרחית לשלטון הנאצי.

## חברי התזמורת

התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה הורכבה בעיקר ממוזיקאים יהודים מקצועיים שפעלו לפני מלחמת העולם השנייה במוסדות המוזיקה המרכזיים של העיר, ובהם הפילהרמונית של ורשה, האופרה והאופרטה וכן תזמורת הרדיו הפולנית. בשיאה מנתה התזמורת כ־80 נגנים. לצד חברי התזמורת פעלו בגטו גם מוזיקאים פופולריים מן הזירה המוזיקלית הרחבה יותר, בהם הכנר והמלחין ארתור גולד, הפסנתרן והמלחין זיגמונט ביאלוסטוצקי ומוזיקאי הג'אז והמלחין שמעון קטאשק, שכולם נספו בשואה.

בין חברי התזמורת נמנו נגנים רבים שהיו קשורים לפילהרמונית של ורשה עוד מראשית המאה ה־20. בין היתר פעלו בה הצ'לנים יוזף בקמן ואיזידור לבק; הוויולנים ואצלב ברוך, צ'סלב בם וקז'ימייז' שפילמן; הכנרים אדם דובז'ינייץ, הנריק פישמן, ארתור פלאטאו, יעקב שולץ, יוזף ואגהאלטר ואיגנצי מיטלמן; החצוצרן והמנצח אדם פורמנסקי; הכנר והמנצח לודביק הולצמן, ששימש קודם לכן קונצרטמייסטר של הפילהרמונית בשנים 1937–1939; הקונטרבסיסט יוזף לבושינסקי; וכן הצ'לן, המלחין והמנצח מריאן נויטייך והמלחין והפסנתרן ברוניסלב וולפשטל. רבים מן המוזיקאים הללו נספו במהלך השואה.

עם המנצחים המרכזיים של התזמורת נמנו גם הכנר והמנצח שימון פולמן וישראל המרמן. פולמן, שהיה מן הדמויות הבולטות בחיי המוזיקה של יהודי ורשה, הרחיב בשנת 1941 את רפרטואר הקונצרטים של התזמורת מעבר ליצירות הסימפוניות הקלאסיות שבוצעו בתחילת פעילותה. לצד התזמורת הופיעו גם סולנים ידועים, בהם זמרות כגון דיאנה בלומנפלד ומריסיה אייזנשטט, שכונתה לעיתים "הזמיר של הגטו".

## הרפרטואר והופעות

פעילותה של התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה כללה סדרת קונצרטים שנערכו בתנאים קשים של מחסור באמצעים ובתשתיות. האולמות שבהם התקיימו ההופעות סבלו לעיתים מתאורה לקויה, אקוסטיקה ירודה וחימום בלתי מספק, ולעיתים אף היו במבנים מתפוררים. למרות זאת משכו הקונצרטים קהל רב יחסית. חלק מהכנסות הקונצרטים נתרמו למטרות צדקה, וחובבי מוזיקה עניים קיבלו לעיתים כרטיסים ללא תשלום. הופעות התזמורת התקיימו במספר מקומות בגטו, ובהם אולם הספרייה היהודית ברחוב טלומצקה 5, תיאטרון פמינה, אולם Melody Palace, מסעדת "גוספודה" ברחוב אורלה וכן בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק.

הקונצרט הסימפוני הראשון של התזמורת נערך ב־25 בנובמבר 1940 בניצוחו של מריאן נויטייך וכלל יצירות מאת לודוויג ואן בטהובן ואדוורד גריג. בהמשך כללו תוכניות הקונצרטים יצירות מן המסורת הסימפונית הקלאסית וההרומנטית, ובהן יצירות של מוצרט, שוברט ובמיוחד בטהובן, שנמנה עם המלחינים שבוצעו לעיתים קרובות. ביקורות על הקונצרטים פורסמו בעיתון הגטו *Gazeta Żydowska*, שתיעד את הפעילות המוזיקלית באופן קבוע.

הרפרטואר של התזמורת הושפע גם מהגבלות שהטילו השלטונות הנאציים, שהתירו ליהודים לבצע בעיקר יצירות שנחשבו בעיניהם ל"מוזיקה יהודית", כגון יצירות של ג'אקומו מאיירבר, פליקס מנדלסון וגוסטב מאהלר. עם זאת, הגבלות אלו לא נאכפו תמיד בקפדנות, ובקונצרטים נוגנו לעיתים גם יצירות של מלחינים אחרים מן המסורת האירופית. תנאי החיים בגטו השפיעו גם על ביצוע היצירות: מחסור בנגנים ובכלי נגינה, במיוחד בכלי נשיפה, אילץ את המוזיקאים לבצע עיבודים מאולתרים, ולעיתים הוחלפו כלי נגינה מסוימים באחרים, כגון החלפת קרן יער בסקסופון.

לצד פעילותה של התזמורת התקיימו בגטו גם קונצרטים אינסטרומנטליים וקונצרטים ווקאליים שבהם הופיעו זמרים וזמרות פופולריים, ובהם דיאנה בלומנפלד, הלנה מרקוביץ, ליליאנה רומן והסופרן הצעירה מריסיה אייזנשטט, שנודעה בכינוי "הזמיר של הגטו". אחת ההופעות הזכורות של התזמורת התקיימה ב־15 במרץ 1941, ובה הופיעה כסולנית הפסנתרנית הצעירה יוסימה פלדשו בת האחת־עשרה. הופעתה זכתה לשבחים בעיתונות הגטו, שציינה את כישרונה המוזיקלי ואת יכולתה להמשיך לנגן בדיוק גם כאשר המנצח שגה במהלך הביצוע.

## שירים חדשים
לצד פעילותה של התזמורת הסימפונית התפתחה בגטו ורשה גם יצירה של שירים חדשים שנכתבו בתגובה למציאות החיים הקשה. חלק מן השירים נועדו לעודד את תושבי הגטו, אחרים העלו על נס דמויות שנחשבו לגיבורות הקהילה, ויש בהם גם שירים שביקרו את הנהגת הקהילה היהודית. רבים מן השירים ביטאו תחושת אובדן של בית, פרנסה, קהילה ומשפחה, והטון שלהם נע בין עצב, ייאוש וציניות. יצירה מוזיקלית זו התקיימה לצד הקונצרטים של התזמורת והייתה חלק מן החיים התרבותיים העשירים שהתפתחו בגטו למרות תנאי החיים הקשים.
[250px|ממוזער|שמאל|[יוסימה פלדשו]]

## נגינת בטהובן כהתנגדות תרבותית
אחד הביטויים הבולטים למשמעות הסמלית של המוזיקה בגטו ורשה היה ביצוע יצירות מאת לודוויג ואן בטהובן במסגרת קונצרטי התזמורת. על פי עדויות מן התקופה, השלטונות הנאציים ביקשו להגביל את הרפרטואר של מוזיקאים יהודים לביצוע יצירות שנחשבו בעיניהם ל"מוזיקה יהודית", ואילו ביצוע יצירות מסוימות מן המסורת הסימפונית האירופית נתפס כמעשה של חריגה מן ההגבלות. על רקע זה ראו אחדים מן בני התקופה בביצוע יצירותיו של בטהובן ביטוי של התנגדות תרבותית שקטה למציאות הדיכוי. האימונולוג לודוויג הירשפלד, שחי בגטו, כתב כי האיסור על נגינת בטהובן נתפס בעיניו כבלתי מתקבל על הדעת, והמשיל אותו לאיסור על אור השמש. בעבור רבים מתושבי הגטו הפכה המוזיקה, ובמיוחד ביצוע היצירות הקלאסיות, לאמצעי לשימור תחושת האנושיות והתרבות בתוך תנאי החיים הקיצוניים.

## שקיעת הפעילות

פעילותה של התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה התקיימה בעיקר בשנים 1941–1942. בתקופה זו המשיכה התזמורת להופיע לצד מגוון פעילויות מוזיקליות נוספות שנערכו בגטו, ובהן קונצרטים, מופעי שירה והופעות בבתי קפה ובתיאטראות. עם זאת, מציאות החיים בגטו הלכה והחריפה, ותנאי המחיה הקשים והמחסור החמור במזון ובאמצעים השפיעו גם על הפעילות התרבותית.

בקיץ 1942 החלו הגירושים ההמוניים של יהודי גטו ורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה במסגרת מה שכונה לימים "האקציה הגדולה". רבים מחברי התזמורת הסימפונית היהודית נמנו עם רבבות היהודים שנשלחו מן הגטו למחנות ההשמדה ונרצחו שם, ובעקבות זאת פסקה למעשה פעילותה של התזמורת.

גם לאחר קריסת הפעילות המוזיקלית המאורגנת המשיכו תושבי הגטו לראות במוזיקה אמצעי לשמירה על רוח הקהילה ועל תחושת אנושיות בתוך תנאי החיים הקיצוניים. אולם עם החרפת הרדיפות, הגירושים והחורבן ההדרגתי של הגטו, הלכה הפעילות התרבותית ודעכה. באפריל 1943 פרץ מרד גטו ורשה, ולאחר דיכויו והרס הגטו בידי הגרמנים חדלה כליל הפעילות התרבותית שהתנהלה בו.

## הקונצרט האחרון

הקונצרט הסימפוני האחרון של התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה התקיים ב־12 באפריל 1942. בתוכנית הקונצרט נכללו יצירות מאת מוצרט, ניקולו פגניני, קרל מריה פון ובר ופליקס מנדלסון, וכן היצירה מעיין ארתוזה מאת המלחין הפולני קרול שימנובסקי, שבוצעה בידי הכנר הנריק ריינברג. עדויות מן התקופה מציינות כי בקונצרטים בגטו נהגו לעיתים לנגן בהדרנים גם יצירות מן המוזיקה הפולנית, אף שלא נכללו רשמית בתוכניות. הקונצרט סימן את סופה של הפעילות הסימפונית המאורגנת בגטו, זמן קצר לפני החרפת הרדיפות והגירושים ההמוניים של יהודי ורשה בשנת 1942.

## הנצחה

זכרה של התזמורת הסימפונית היהודית בגטו ורשה מונצח כיום במסגרת קונצרטים ואירועי זיכרון המתקיימים לציון מרד גטו ורשה ולזכר האמנים שפעלו בגטו. במוזיאון לתולדות יהודי פולין (POLIN) בוורשה נערכים מעת לעת קונצרטים המוקדשים לתזמורת ולמוזיקאים שפעלו בה, ובהם מבוצעות יצירות מן הרפרטואר שנוגן בגטו, כגון יצירות של מוצרט ושוברט. באחד מן הקונצרטים הוקדש האירוע גם לזכר הפסנתרנית הצעירה יוסימה פלדשו, שהופיעה כסולנית עם התזמורת בגטו בשנת 1941. בקונצרטים אלה משתתפות תזמורות מודרניות, ובהן Sinfonia Varsovia, לצד קריאת קטעים מיומנים ועדויות מן התקופה, והם מדגישים את מקומה של המוזיקה כאחת מצורות ההתנגדות הרוחנית של יהודי הגטו בתקופת השואה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גטו ורשה
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:תזמורות סימפוניות