open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עוגת חמאה

**עוגת חמאה** היא עוגה שאחד ממרכיביה העיקריים הוא חמאה. עוגת חמאה עשויה מהמצרכים הבסיסיים ביותר לעוגה: חמאה, סוכר, ביצים, קמח וחומר מתפיח (כגון אבקת אפייה או סודה לשתייה). 

עוגות אלה נחשבות לעוגות הבסיסיות הקלאסיות  ביותר במטבח האמריקאי. מקורן בעוגת הפאונד האנגלית, שעשויה באופן מסורתי מכמויות שוות של סוכר, חמאה, קמח, וביצים היוצרים עוגה עשירה בטעמה.

## היסטוריה
הכנסת אבקת האפייה וחומרי התפחה אחרים, שהומצאו במהלך המאה ה-19, לעוגות הפאונד הפכו אותן לקלות יותר ואווריריות.  כך באה לעולם עוגה חדשה, עוגת החמאה המודרנית.

## מתכון
עוגות חמאה מיוצרות על ידי הקצפה של חמאה וסוכר, עד שאוויר מוקצף לתוך החמאה. בהמשך מוסיפים ביצים בהדרגה עד לקבלת תחליב, ולאחר מכן מוסיפים מרכיבים יבשים ורטובים. עוגות חמאה שומרות על טעמן העשיר ועל רטיבותן כאשר מאחסנים אותן בטמפרטורת חדר, אך הן נוטות להתקשות, להתייבש ולאבד את טעמן אם הן מאוחסנות במקרר זמן רב. לפיכך עוגות אלה אינן מתאימות למילוי או לציפוי עם חומרים המצריכים קירור כגון קרם גבינה או חביצה.

חמאה
קטגוריה:חמאה
אוטל דרואו

ממוזער|שמאל|200px|אוטל דרואו. 2011
ממוזער|שמאל|200px|אוטל דרואו. 1852
**אוטל דרואו** (בצרפתית: **Hôtel Drouot**; בשמו המלא: hôtel des ventes de Drouot) הוא בית המכירות הפומביות הגדול ביותר בפריז וממוקם ברובע התשיעי של פריז.
## היסטוריה
מבנה האוטל תוכנן על ידי הארכיטקט הצרפתי ז'אן-ז'אק פרנייה (), והוא נפתח לציבור בשנת 1852. בשנים הבאות תפס בית המכירות את מקומו כשוק המוני לאמנות צרפתית, בתקופה בה ייצאה פריז אמנות לרחבי העולם ובפרט לארצות הברית.

בתקופה הראשונה שימש בית המכירות כבזאר המוני לחפצי אמנות, ולפי דיווח אחד נמכרו בו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19,150,000 חפצי אמנות, 45,000 ציורים, 30,000 רישומים, 30,000 כתבי יד, 120,000 הדפסים, ולפחות מיליון ספרים נדירים מדי שנה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר מבנים
קטגוריה:בתי מכירות פומביות
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:פריז: כלכלה
קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז
סימונוב

**סימונוב** (ברוסית: **Си́монов**) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם שמעון
סמיונוב

**סמיונוב** (ברוסית: **Семёнов**) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה רוסיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם שמעון
רטרו-פוטוריזם

**רטרו-פוטוריזם** או **רטרו עתידני** הוא מונח המשלב את הקונספט של רטרו ופוטוריזם. רטרו-פוטוריזם זה האופן בו אנשים בעבר (עד בערך שנות ה-1960) דמיינו את העתיד.

ממוזער|"סיפורים מדהימים", 1928. על העטיפה מופיע סמל העתיד - ילקוט רקטי.

רטרו-פוטוריזם הוא זרם באומנויות יצירה אשר מראה את השפעת הייצוג של העתיד שבוצע בעידן קודם. הוא מתאפיין בתערובת של סגנונות מיושנים "רטרו" עם טכנולוגיה עתידנית.

הסגנון הרטרו-פוטוריסטי בוחן את הנושאים שבין העבר ועתיד ובין ההשפעות המנוכרות והעוצמה של הטכנולוגיה. מתבטא בעיקר ביצירות אמנותיות וטכנולוגיות שונה המממשים את החפצים המדומים של המציאות המקבילה שלו. רטרו-פוטוריזם בא גם לידי ביטוי בעולם של אופנה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, ספרות, קולנוע ומשחקי ווידאו.

## תולדות המונח

על פי המגזין "Retrofuturism", שהיה יוצא לאור בשנים 1988 - 1993, בפעם הראשונה המילה "רטרו-פוטוריזם" נאמרה בשנת 1983 על ידי העורך לויד דאן (Lloyd Dunn).

## מאפייני הסגנון
רטרו-פוטוריזם משלב שתי מגמות חופפות שאפשר לסכם כמו העתיד כפי שניתן לראות מהעבר והעבר כפי שניתן לראות מהעתיד.

המגמה הראשונה, רטרו-פוטוריזם עצמו, היא בהשראה ישירה מהעתיד הדמיוני שהיה קיים בראשם של סופרים, אמנים, ואנשי קולנוע בתקופה הקודמת ל-1960, שניסתה לחזות את העתיד, וגם בתחזיות רציניות של הטכנולוגיה הקיימת (למשל במגזינים כמו מדע והמצאה) או ברומנים וסיפורי מדע בדיוני.

המגמה השנייה היא היפוכה של הראשונה: רטרו עתידני. היא מתחילה עם רטרו אטרקטיביות של סגנונות אמנות ישנים, ביגוד, מנהגים, ולאחר מכן שותלת על זה את הטכנולוגיות המודרניות או העתידניות, יוצרת תערובת של עבר, הווה והאלמנטים של עתיד. סטימפאנק, מונח המתייחס גם לעבר של הטכנולוגיה העתידנית בתקופה הוויקטוריאנית חלופית, וגם ליישום של סגנונות הנאו-ויקטוריאניות בטכנולוגיה המודרנית, הוא גרסה מוצלחת ביותר של המגמה השנייה.

## ראו גם
* נאו-פוטוריזם 
* סטימפאנק
* רטרוטרוניקה 

## קישורים חיצוניים

* http://www.retro-futurismus.de 
* קהילת רטרו-פוטוריזם 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פוטוריזם
קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:נוסטלגיה
קטגוריה:רטרו
תמניון מכוכב

שמאל|ממוזער|250px|תמניון מכוכב
**תמניון מכוכב** הוא הפאון המכוכב של תמניון. הוא מורכב משני ארבעונים הפוכים. בשפה העממית הוא מכונה לעיתים "מגן דוד תלת-ממדי" בשל דמיונו החזותי לצורה דו-ממדית זו.

תמניון מכוכב מורכב משני ארבעונים משוכללים הפוכים, כך שלכל קודקוד של ארבעון אחד יש קודקוד מקביל לו מהארבעון השני, ועוד שלושה קודקודים מהארבעון השני שהמרחק בינו לבין כל אחד מהם שווה. הצורה המתקבלת היא שמונה ארבעונים קטנים יותר, שכל אחד מהם מחובר בצלעותיו לשלושה ארבעונים אחרים.

הוא מורכב מ-24 פאות בצורת משולשים שווי-צלעות, 12 מקצועות ו-8 קודקודים. יש לו עוד 12 מקצועות קטנים יותר המחברים בין הארבעונים ומהווים את התמניון המשוכלל החסום בתוכו, ועוד 6 קודקודים המחברים בין הארבעונים ומהווים את קודקודי התמניון.

תמניון מכוכב הוא הפאון המכוכב הפשוט ביותר (לארבעון ולקובייה אין פאונים מכוכבים מפני שהזווית הדו-מישורית שלהם קטנה מ-90° או שווה אליה), וחיבור של 8 הקודקודים שלו יוצרים קובייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פאונים
האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן

**האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן** (בהולנדית (פלמית): ** Koninklijke Academie voor Schone Kunsten van Antwerpen**) היא אקדמיה לאמנות פלסטית ועיצוב (ובעבר גם ארכיטקטורה) באנטוורפן שבבלגיה. האקדמיה נוסדה בשנת 1663 על ידי דוד טנירס הבן והיא אחת מהאקדמיות העתיקות ביותר לאמנות. האקדמיה מציעה תוכניות לימוד באמנות ועיצוב (אמנות פלסטית, צילום, צורפות, עיצוב תפאורה ותלבושות לתיאטרון, עיצוב גרפי ועיצוב אופנה), רסטורציה והכשרת מורים. כמחצית מתלמידי המוסד מגיעים מרחבי העולם וארבעת בנייניה פזורים במרכז אנטוורפן.

## היסטוריה
האקדמיה הוקמה ברישיון של שליט ארצות השפלה דאז, פליפה הרביעי, מלך ספרד. האקדמיה פתחה את שעריה לבני אומות רבות ושונות והגיעו אליה אמנים צעירים מארבעים אומות, בהן הולנד, גרמניה, פולין, אירלנד, צרפת ועוד. כן משכה מורים וצברה אוסף יצירות אמנות מרשים. בשנת 1886 למד בה משך זמן קצר וינסנט ואן גוך, עד שסולק מן הלימודים. כן למד בה המעצב הנודע אנרי ון דה ולדה, על שמו נקרא לאחר מכן בית הספר העליון לעיצוב.

ב-1885 יסד לאופולד השני, מלך הבלגים באקדמיה את "המוסד הלאומי העליון לאמנות יפה" (Nationaal Hoger Instituut voor Schone Kunsten), לפי הדגם של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז (בצרפתית: École Nationale Supérieure des Beaux-Arts).

בשנת 1946 הופרד בית הספר הגבוה לאדריכלות מן האקדמיה. בשנת 1963 נפתחה מגמת עיצוב אופנה בה למדו שישה ממעצבי האופנה החשובים של שנות השמונים שנודעו כ"שישיית אנטוורפן": דירק ביקמברגס (Dirk Bikkembergs), ולטר ון בירנדונק (Walter van Beirendonck), מרטינה יי (Marina Yee), דריס ון נוטן (Dries van Noten), דירק ון סנס (Dirk Van Saene) ואן דמולמיסטר (Ann Demeulemeester) ורבים אחרים מרחבי העולם שהפכו את המגמה לגדולה ביותר באקדמיה.

ב-1995 הפכה האקדמיה, במסגרת רפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה בבלגיה הפלמית, לחלק מאוניברסיטת אנטוורפן לאמנות (Artesis Hogeschool Antwerpen; נקרא מ-2013 Artesis Plantijn Hogeschool Antwerpen).

בין בוגרי האקדמיה: לורנס אלמה-טדמה, ז'ף לאמבו, מומי שוורץ, וילהלם בוש, פורד מדוקס בראון ורבים אחרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר האקדמיה באתר אוניברסיטת אנטוורפן לאמנות

## הערות שוליים

אקדמיה המלכותית לאמנויות היפות
קטגוריה:בתי ספר לאמנות
קטגוריה:אנטוורפן: מבנים
אלכסנדריה (וירג'יניה)

**אלכסנדריה** (באנגלית: **Alexandria**) היא עיר עצמאית בצפון מדינת וירג'יניה שבארצות הברית, הממוקמת בסמוך לוושינגטון הבירה ולגדתו המערבית של נהר הפוטומק. מספר תושביה, על פי מפקד האוכלוסין של 2013, הוא 151,218 נפשות. העיר, כמו שאר אזור צפון וירג'יניה ומרכז מרילנד, מושפעת מקרבתה לבירת ארצות הברית. בעיר מתגוררים עובדים רבים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, עובדי הממשלה הפדרלית, אנשי צבא ועובדי תעשיות הביטחון.

אלכסנדריה הוקמה ב-1749 והוכרזה כעיר עצמאית בשנת 1870.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:וירג'יניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1749
עוגת מזון השטן

**עוגת מזון השטן** או **עוגת השטן** היא עוגת שכבות לחה, אוורירית ועשירה בשוקולד. העוגה נחשבת למקבילה לעוגת מזון המלאכים. בשל המתכונים וזמינות הרכיבים שהשתנו במהלך המאה העשרים, קשה לקבוע מה מבדיל עוגה זאת מעוגת שוקולד, אם כי לרוב עוגה זאת מכילה יותר שוקולד מעוגת שוקולד רגילה ולכן תהיה כהה יותר. על פי רוב העוגה תוגש עם ציפוי שוקולד.

## היסטוריה

שמאל|ממוזער|250px|עוגת מזון השטן מחולקת לפרוסות

עוגת מזון השטן לרוב תהיה לחה ואוורירית יותר מעוגות שוקולד אחרות, וכן היא תכיל מוצקי קקאו ולא שוקולד לאפייה וכן פולי קפה. היעדר שוקולד מותך והוספת קפה לעוגה הוא לרוב מה שמבדיל את העוגה מעוגת שוקולד, אולם ישנם מתכונים הכוללים את כל הרכיבים והתוצאה היא עוגת שוקולד עשירה אף יותר בטעמה. כמו כן, בהכנת העוגה נעשה שימוש במים חמים ולא בחלב, הבדל משמעותי נוסף בין העוגות.

עוגת מזון השטן נבדלת מעוגות שוקולד אחרות בכך שהיא מכילה יותר סודה לשתייה, מה שמעניק לה גוון שחור מהגוני יותר. בין שאר המרכיבים ניתן למנות חמאה (או תחליף), חלבוני ביצים, קמח (בעוד שכמה עוגות שוקולד כלל לא מכילות קמח) ופחות ביצים לעומת עוגות שוקולד. עוגה זו הומצאה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים, כאשר המתכון המודפס הראשון שלה ראה אור כבר בשנת 1905.

עוגה דומה, עוגת קטיפה אדומה, מזכירה מאוד את עוגת מזון השטן, ובשלב כלשהו במהלך המאה שמות העוגות הוחלפו בספרי המתכונים. רוב עוגות הקטיפה האדומה מכילות כיום צבע מאכל אדום, אך גם בלעדיו, התגובה הכימית של החומץ וחלב החמאה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין במוצקי הקקאו. כאשר משתמשים בו בעוגות, חומץ גורם להאדמה של הקקאו בעת אפייה. גוון טבעי זה הוא ככל הנראה המקור לשם "קטיפה אדומה" וכן "מזון השטן" וכן רשימה ארוכה של שמות דומים עבור עוגות שוקולד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מזון השטן
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
מזון השטן
מומי שוורץ

**מומי שוורץ** (בהולנדית: **Mommie Schwarz**; שם עט של **סמואל לסר שוורץ** (**Samuel Leser Schwarz**) ; 28 ביולי 1876 – 19 בנובמבר 1942) היה צייר ומעצב גרפי יהודי-הולנדי. יצר רבות בצמד עם רעייתו אלזה ברג. שניהם נספו באושוויץ.

## תולדות חייו
שוורץ נולד בעיירה זוטפן (Zutphen) במחוז חלדרלנד, בן למשפחה בת 11 ילדים. בין השנים 1895-1897 למד אמנות באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן. לאחר שסיים את לימודיו נסע לניו יורק למספר שנים. ב-1903 ביקר במדריד וב-1905 עבר לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, שם גם פגש באשתו לעתיד, אלזה ברג (השניים נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לנסוע למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה.

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

## עבודתו וסגנונו
כחבר באסכולת ברגן שילב שוורץ ביצירתו אקספרסיוניזם וקוביזם ובציוריו שלטו צללים כהים. בין נושאיו נוף (בעיקר נופי ים ונמל), טבע דומם ודיוקנאות. בנוסף לציורים עבד שוורץ גם כמעצב גרפי ואייר עטיפות ספרים, כרזות ואיורים למגזים האמנות ההולנדי *Wendingen*.

## קישורים חיצוניים

* רשומה ביד ושם
* מידע על תערוכה מיצירות ברג ושוורץ, המוזיאון ההיסטורי היהודי באמסטרדם (הוצגה במרץ-יוני 2012)

קטגוריה:ציירים יהודים הולנדים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:ציירים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1942
חניבעל מגו

**חניבעל (**המכונה **חניבעל מגו**, להבדיל מחניבעל ברקה) היה מלך קרתגו, משושלת מגו. נכדו של חמלקרת הראשון שנהרג בקרב הימרה. כמלך החזיק בתואר **חניבעל הראשון, מלך קרתגו**. נודע בעיקר בשל מסעות המלחמה שערך בסיציליה.

## רקע משפחתי
מגו הראשון ייסד בקרתגו את שושלת מגו. לא ברור מה היה כוחם של מלכי בית מגו. לרוב נראה כי שלטו בכוח הזרוע, אם כי דיודורוס מרמז על כך ששלטונם התנהל על פי חוקים. הרודוטוס כותב כי חמלקרת הראשון "**נבחר** למלך על הקרתגים בגלל גבורתו".

במהלך מלחמת יוון פרס, יצא מלך קרתגו חמלקרת הראשון למלחמה על ערי היוונים בסיציליה. כוחותיו התנגשו בכוחות סירקוסאי והימרה, בקרב הימרה. הקרב הסתיים בכישלון קרתגו, וחמלקרת עצמו נהרג. המנהיגים הבאים, חנון הספן וחימילקו הראשון, העדיפו לשמור על הקיים ולהתמקד במסעות תגלית ומסחר. הקרתגים והיוונים בסיציליה נשארו במצב של סטטוס קוו במשך 70 שנה. אז עלה חניבעל, שהיה נכדו של חמלקרת לשלטון.

## המסע הראשון לסיציליה
בשנת 416 לפני הספירה פרץ בסיציליה סכסוך בין הערים היווניות סגסטה וסלינוס. אנשי סגסטה פנו אל קרתגו בבקשת עזרה, והסכימו בתמורה להיכנס לתחום ההשפעה הקרתגי. חניבעל יצא בעצמו לסיציליה בראש כוח מלוב והיספניה, שלפי דיווחי ההיסטוריונים העתיקים הגיע מספרו ל-100,000 חיילים, 1,500 אוניות משא, ו-60 אוניות מלחמה, מספרים מוגזמים לכל הדעות, על אף שככל הנראה אכן היו הקרתגים רבים מהיוונים. שכן היוונים לא יכלו למנוע את נחיתתו והתבצרו בעריהם. מומחים מודרניים מעריכים את גודלו של הכוח הקרתגי ב-30,000 עד 40,000 חיילים.

בשנת 409 לפני הספירה יצא חיל המשלוח הקרתגי לסיציליה, וכבש את סלינוס תוך תשעה ימים. לאחר מכן הטיל חניבעל מצור על הימרה המקום שם נפל סבו. כוחות מסירקוסאי תחת פיקודו של דיוקלס מיהרו לסייע לנצורים, אולם אחרי כמה קרבות קשים נמלטו הסירקוסאים, ואתם נמלטו כמחצית מתושבי העיר דרך הים. חניבעל כבש את הימרה וטבח בשארית תושביה, 3,000 במספר. לאחר שהרס את הימרה, חזר חניבעל לאפריקה ופיזר את צבאו.

## המסע השני לסיציליה
בשנת 407 לפני הספירה, בעקבות הטרדותיו של הרמוקרטס, הוחלט בקרתגו על מסע מלחמה נוסף. ראשית כל ייסד חניבעל את העיר תרמאי על חורבות הימרה. בשנת 406 לפני הספירה חזר חניבעל לסיציליה בראש כוח שהעתיקים אמדו אותו בכ-120,000 איש. מספרים מוגזמים ככל הנראה, כיום מעריכים שמדובר ב-60,000 איש. הקרתגים פנו לעיר העשירה אקראגס, שמאז ומתמיד שמרה על נייטרליות. הקרתגים הציעו לאקרגס להישאר נייטרלית, אולם היא סרבה. דיודורוס מעריך בביבליותקה היסטוריקה שאקרגס יכלה לגייס אז בין 10,000 ל-20,000 איש. בנוסף על כך הזעיקו אנשי אקרגס מצביא ספרטני בשם דכסיפוס, כוח מסירקוסאי תחת פיקודו של דפנאיוס, וצבא שכירים מקמפניה.

הקרתגים הטילו מצור על אקראגס. כדי לתת למכונות המצור שלו עמדה טובה יותר, הורה חניבעל להרוס קברים שנמצאו מחוץ לעיר. חייליו חששו שהאלים יענישו אותם על חילול הקברים. ואכן חששותיהם התגשמו ומגפה פרצה במחנה הקרתגי. חניבעל היה בין המתים.

אחיינו חימילקו השני, מיהר לתפוס את הפיקוד. הוא הקריב קרבנות אדם כדי להרגיע את חייליו, והמשיך במצור. חוסר האמון ששרר בין המגינים סייע להם. הספרטנים העליבו את הסירקוסאים שעזבו את המערכה. הקמפנים ערקו לצד קרתגו, ובלית ברירה נמלטו אנשי אקראגס לגלה.

המסע מתועד, ככל הנראה, בכתובת אגרגנת.

## לקריאה נוספת
משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, הוצאת מאגנס, תשס"ב 

## הערות שוליים

קטגוריה:קרתגים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
אגיסהיים

**אגיסהיים** (בצרפתית: **Eguisheim**) הוא כפר במחוז או-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי, בו חיים 1,726 בני אדם.

## גאוגרפיה
אגיסהיים הוא כפר אלזסי טיפוסי אשר ממוקם על דרך היין באלזס  חמישה ק"מ דרום-מערבית מהעיר קולמר. בדומה לכפרים רבים מאלזס מוקף הכפר בגבעות בהן ניטעו כרמים עוד בימי הביניים.

## היסטוריה
בשנת 1865 נמצאו באגיסהיים שרידים ליישוב מהתקופה הפלאוליתית.
הכפר אגיסהיים נוסד במאה ה-12 בסמוך לארמון שהוקם במהלך המאה ה-11.

העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.

## כלכלה
אגיסהיים ידוע ביינות הלבנים המיוצרים בו ובמיוחד יין גווירצטרמינר. סמיכותו של הכפר לדרך היין ויופיו הייחודי מושכים אליו תיירים רבים, רובם צרפתים וגרמנים. אגיסהיים נבחר לכפר האהוב ביותר על הצרפתים בשנת 2013.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מחלקת התיירות 

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|900px|פנורמה של אגיסהיים

קטגוריה:או-רן: קומונות
DRDO

**DRDO** (ראשי תיבות של: **D**efence **R**esearch and **D**evelopment **O**rganisation, תרגום: סוכנות למחקר ופיתוח ההגנה) היא סוכנות של הרפובליקה של הודו האחראית על מחקר ופיתוח טכנולוגיות לשימוש צבאי. המפקדה הראשית שוכנת בניו דלהי, הודו.

הסוכנות הוקמה ב-1958 תוך איחוד בין יחידות קודמות: ה-"Technical Development Establishment" וה-"Directorate of Technical Development and Production" עם ה-"Defence Science Organisation" והוא תחת שליטת משרד ההגנה.

לסוכנות מעל 50 מעבדות מחקר הפועלות במגוון רחב של תחומים כולל אווירונאוטיקה, חימוש, אלקטרוניקה, הנדסת אמצעי לחימה קרקעיים, מדעי החיים, חומרים מרוכבים, טילים, נשק גרעיני, מערכות ימיות ועוד.

DRDO הוא ארגון המחקר הגדול והמגוון בהודו.
בארגון כ-5,000 מדענים מתחומים שונים ועוד כ-25,000 טכנאים, אנשי תמיכה ואחרים.

## ראו גם

* ברהמוס אירוספייס
* DARPA
* הסוכנות לפיתוח ההגנה
* התעשייה האווירית ההודית
* רפאל - מערכות לחימה מתקדמות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הודו: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:DRDO
קטגוריה:תוכנית הגרעין של הודו
פריימן

**פריימן** או **פרימן** הוא שם משפחה, שתרגומו לעברית איש חופשי ואיש חופש.

קטגוריה:שמות משפחה
טיק (עץ)

**טיק** (באנגלית: **Teak**, שם מדעי: *Tectona grandis*; מכונה גם טיק בורמזי) הוא מין של עץ טרופי. הוא עץ נשיר, פרחיו קטנים ולבנים ועליו דקים ולעיתים קרובות שעירים בחלקם התחתון.
העץ קשה, חסין למים ועמיד ולכן משמש בתעשיית העץ לבניית סירות, מבנים, פורניר, גילוף ועוד.
העץ גדל באופן טבעי בדרום ודרום-מזרח אסיה, בעיקר בהודו, אינדונזיה, מלזיה, צפון תאילנד, צפון לאוס ובורמה. הוא תורבת והתאקלם גם באפריקה ובקריביים.
שם העץ הגיע מטמילית בה הוא נקרא טֶקו ּ (தேக்கு) וכן במלזית ובטלוגו. מהן הגיע שמו לפורטוגזית בה הוא נקרא טקה (teca).

## תיאור
גובה העץ במלוא צמיחתו מגיע לכ-40 מטרים וענפיו הם בגווני אפור ואפור-חום. העלים הם בצורה אליפטית ומחודדים בקצותם, אורכם 15–45 ס"מ, רוחבם 8–23 ס"מ והם מחוברים לענף על ידי פטוטרת גדולה שאורכה כשני ס"מ. שולי העלים שלמים.
פרחים לבנים שריחם נעים גדלים לאורך של 25–40 ס"מ במקבץ של אשכולות (מכבד) מיוני עד אוגוסט. הפירות גדלים מספטמבר עד דצמבר, עגולים וקוטרם 1.2-1.8 ס"מ. הפרחים דיכוגמיים כאשר האבקנים מבשילים מעט לפני הצלקות וההאבקה מתחילה שעות ספורות לאחר פתיחת הפרח. ההאבקה היא בדרך כלל ביוטית, בעיקר על ידי דבורים ולעיתים אביוטית.

## טקסונומיה ותפוצה
המין *Tectona grandis* הוא אחד משלושה סוגים בסוג *Tectona*. שני המינים האחרים הם אנדמיים ובעלי תפוצה מצומצמת יחסית: *T. hamiltoniana* במיאנמר ו-*T. philippinensis* בפיליפינים. המין *T. grandis* גדל במגוון אזורי אקלים, מאזורים צחיחים יחסית עם 500 מ"מ משקעים בשנה ועד לאזורים לחים מאוד עם 5,000 מ"מ משקעים בשנה. עם זאת, האזורים בהם הוא גדל הם לרוב עם כ-1500 מ"מ בשנה ושלושה עד חמישה חודשים יבשים.

## גידול
180px|ממוזער|שמאל|פרחי העץ
180px|ממוזער|שמאל|עלים, פירות ופרחים
180px|ממוזער|שמאל|גשר במיאנמר באורך 1.2 ק"מ, הארוך בעולם שעשוי מעצי טיק
השמנים שהעץ מכיל באופן טבעי מעניקים לו תכונות עמידות גבוהות בפני טרמיטים ומזיקים אחרים, כמו גם לנזקי מזג האוויר. העץ המעובד אף לא דורש צביעה בשמן או לכה כדי להישאר עמיד לאורך זמן. בעבר נחשבו עצים ישנים לעמידים יותר מצעירים, אך מחקרים מראים שהם עמידים במידה שווה מבחינת קצב שחיקה, יציבות וציפוי, אלא שהם רגישים יותר לשינוי צבע לאחר חשיפה לשמש ישירה.
רובו המכריע של גידול העץ שנחטב באופן מסחרי מתבצע במטעים בבעלות ממשלתית באינדונזיה בשם "Perum Perhutani" שמנהלת את היערות במדינה. עיקר השימוש התעשייתי באינדונזיה הוא ייצור לצורך ייצוא של רהיטי גן ורהיטים חיצוניים אחרים. בעיר נילמבור שנמצאת בקרלה, הודו, קיימת תעשייה גדולה גם כן של העץ והיא בעלת הגידולים המסחריים הוותיקים ביותר בעולם.
הצריכה המסחרית של העץ מעלה חששות סביבתיים כגון היעלמותם של עצים זקנים. עם זאת, הפופולריות של העץ מובילה לגידול נרחב ובר קיימא במטעים טרופיים. רבים מהגידולים במטעים נעשים באמצעות העברת רקמה של העץ ולא זרעים.
גידול העץ החל באפריקה המשוונית בתקופה הקולוניאלית, בתחילת המאה ה-20. משאבי העץ כמו גם מאגרי הנפט מהווים אחת מנקודות המחלוקת בין דרום סודאן לשכנותיה. גידול מסחרי החל גם במרכז ודרום אמריקה.
המזיק העיקרי של העץ הוא עש ממין *Hyblaea puera* שחי בדרום מזרח אסיה וניזון מטיק וממיני עץ אחרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות באתר "צמחי מערב אפריקה"
* גידול העץ בברזיל 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפתניים
קטגוריה:הודו: עצים
אהבה גנובה

**אהבה גנובה** (באנגלית: **Every Time We Say Goodbye**) הוא סרט דרמה רומנטי, רב-לשוני, בהפקה בין-לאומית, שיצא לאקרנים בשנת 1986. את הסרט ביים משה מזרחי ומככבים בו טום הנקס האמריקני וכריסטינה מרסיליאק הספרדייה. הסרט, שצולם בירושלים, משחזר את חייה של משפחה מרובת ילדים, דוברת לאדינו, בתקופת המנדט הבריטי.

## תקציר העלילה
הנקס מגלם את דמותו של דייוויד, טייס מתנדב אמריקני בצבא הבריטי, בתחילת מלחמת העולם השנייה, בזמן בו ארצות הברית טרם הצטרפה למלחמה. דייוויד מתאהב בצעירה יהודייה ספרדייה (מרסיליאק), אך משפחתה המסורתית, לא מוכנה שהיא תתחתן עם גוי. בן דודה של הצעירה, המגולם על ידי מוני מושונוב, רואה עצמו כחתן המיועד לה. כמו כן, חברתה של הצעירה, המגולמת על ידי ענת עצמון, הופכת למנודה, כי היא עצמה כן התחתנה עם חייל בריטי.

## צוות השחקנים

## הפקה
הפקת הסרט החלה בתחילת שנת 1986. לתפקיד הראשי לוהק השחקן האמריקני טום הנקס, לאחר שבהפקת הסרט השתתפו אולפנים מארצות הברית. הנקס הגיע לישראל בקיץ 1986 לצורך צילום הסרט. לפי העיתון "מעריב" כרבע מתקציב הסרט, בסך 3.7 מיליון דולר, היה התשלום שקיבל הנקס בעבור השתתפותו. הסרט דובר אנגלית ולאדינו.

הקרנת הבכורה נערכה בניו יורק בנובמבר 1986. אף על פי שהסרט זכה לביקורת טובות הוא נכשל מסחרית. על פי האתר Box Office Mojo, הוא נותר הסרט בכיכובו של הנקס שהכניס את הסכום הנמוך ביותר מעולם (278,623 דולר).

בישראל הוצג הסרט תחילה בשם "אהבה צעירה" ואחר כך בשם "אהבה גנובה". במרץ 1987 נערכה הקרנה חגיגית של הסרט בקולנוע "רב חן" בתל אביב, בהשתתפות כל השחקנים הישראלים.

## קישורים חיצוניים

**ביקורות**
* 
* עדנה פיינרו, 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים בלאדינו
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטי משה מזרחי
גולן מימון

**גולן מימון** (נולד ב-27 באוגוסט 1967) הוא תת-אלוף במילואים. בתפקידו האחרון שירת כקצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).
## ביוגרפיה

מימון נולד ב-27 באוגוסט 1967, והתגייס לצה"ל בינואר 1986. שירת כמפקד כיתה ומפקד פלוגה בבה"ד 13 ולאחר מכן כסגן מפקד הבה"ד. בין השנים 2000 עד 2001 פיקד על כלא מגידו, בשנת 2002, עם סיום לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה, קיבל את הפיקוד על כלא שש. בשנת 2004 עבר לפקד על כלא עופר. בין השנים 2006–2007 למד במכללה לביטחון לאומי. בשנת 2007 קיבל את הפיקוד על מחנה הקריה, ובשנת 2010 מונה לתפקיד סגן קמצ"ר. בספטמבר 2013 מונה לקצין המשטרה הצבאית הראשי. בתפקיד זה שירת עד ספטמבר 2016.

לאחר שירותו הצבאי הקים את חברת Gmaimon העוסקת בהזדמנויות עסקיות ואסטרטגיה.

מימון הוא תושב זכרון יעקב.

## קישורים חיצוניים

* 
* טל לב רם, מפקד המשטרה הצבאית לגל"צ: "למדנו מניסיון העבר", 24 בספטמבר 2015, באתר גלי צה"ל

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
Code Complete

**Code Complete** הוא ספר הנדסת תוכנה שנכתב על ידי סטיב מקונל  ופורסם ב-1993 על ידי הוצאת מיקרוסופט .

הספר נכתב בשפה האנגלית והיה לאחד מהספרים המובילים והמפורסמים ביותר בתחום הנדסת התוכנה.

הספר תורגם לעברית על ידי אשר ברק בשנת 2013.

## חלקים בספר
סטיב מקנול מחלק את מלאכת הנדסת התוכנה לחלקים הבאים:
* עיצוב
* תכנון
* קידוד ומציאת באגים
* בדיקות וטסטים
* חיבור וממשוק
* בדיקות לחיבור וממשוק

## ההכרה הבינלאומית
הספר קיבל ביקורות מצוינות וזכה בפרס  בשנת 1993.

## ראו גם
* הנדסת תוכנה
* בדיקות תוכנה

## קישורים חיצוניים

*Code Complete's 2nd edition website
*Steve McConnell's website
*Code Complete Checklists


קטגוריה:הנדסת תוכנה
קטגוריה:ספרי לימוד
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:טכנולוגיות צד-שרת
קטגוריה:עיצוב אתרי אינטרנט
קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
נהוראי מאיר שטרית

**נהוראי מ' שטרית** (נולד בשנת 1943) הוא סופר, משורר, מתרגם, חוקר מקרא וחוקר ספרות ישראלי. מתרגם יצירות ספרותיות מצרפתית לעברית ומערבית לעברית.

## ביוגרפיה
שטרית נולד בעיירה "גוראמה" שבמרוקו, ובילדותו למד חינוך כללי בבית הספר היסודי "אליאנס", וחינוך תורני בישיבת "בר-יוחאי" בעיירתו. משם המשיך לתיכון "אורט" בעיר קזבלנקה.

בגיל 20 לערך, נישא ליקוט בן-חמו בעיר "מידלת" שבמרוקו. בגיל צעיר שימש שטרית כמנהל כל-בו בכפר הצרפתי 'מוע'ייל', ולאחר שנה החל לכהן בתפקיד בכיר בשרות המלכותי-ממלכתי בעיר קְסַר אַ-סוּק (היום אַ-רשדייה), שם נולד בנו, המשורר והסוציולוג סמי שלום שטרית.ממוזער|נהוראי שטרית

שטרית עלה עם אחיו ארצה בסוף שנת 1963, ולמד עברית באולפן 'אקדמאים' באשקלון. בו בזמן למד הנהלת חשבונות בתל אביב, ולאחר שנה החל לעבוד כפקיד וכמנהל חשבונות בעיריית אשדוד. כעבור שש שנים עבר לעבוד בהסתדרות הכללית, תחילה באשדוד שמונה שנים ואחר-כך בתל אביב למעלה מ-20 שנה.

בשנת 1977 עבר לעבוד ולהתגורר בתל אביב, ובשנת 1983, התגרש מאשתו. באותה שנה יצא ספרו הראשון "אימת החלום".

נהוראי יצא לפנסיה מוקדמת מההסתדרות בשנת 1997 ופנה ללימודים רבים ושונים שלא היה יכול לעשות בתקופת עבודתו או בזמן הגירושין: תחילה למד במשך כשנה ספרות חז"ל ותורה שבעל פה בישיבת רמת-גן, ומשם המשיך לאוניברסיטת תל אביב, שם למד במשך חמש שנים רצופות: תואר ראשון B.A. בפילוסופיה כללית ותואר שני M.A. בספרות עברית. כן למד גישור, וקיבל תואר מגשר מוסמך ממינהל בתי- משפט בירושלים ומאז עבד כמגשר בבית-דין לעבודה בתל אביב למשך כשנתיים.

## פרסומים
* **אימת החלום**, 1983, פפירוס שבאוניברסיטת תל- אביב, בעריכת המשורר נתן יונתן. בשנת 1987 יצא ספר זה במהדורה שנייה.
* **השדה מן המדבר**, 1987, פפירוס. בעריכת הספר והמשורר אילן שיינפלד.
* **סערה בדממה**, 1995, עקד, תל- אביב, בעריכת חיה קול-אל.
* **יומן מסע אדום**, 1998, הוצאת נהוראי, בעריכת חיה קול-אל.
* מסע הגאולה של עגנון בסיפורו "מעשה העז", כתב-עת 'ירושלים', 2007, בעריכת בן-ציון יהושע, יונתן גורל ובלפור חקק, ירושלים.
* בתי הספר במרוקו: חממה למחתרות ולעלייה, "כיוונים חדשים", כתב-עת לענייני ציונות..., עורך: אלי אייל, גיליון 15, 1.2007.
* לעשות ספרים הרבה -- חידת קהלת ..."ידע - עם", כרך -4/73, עורך יצחק גנוז, יוני 2013. מאת: נהוראי מ' שטרית.
* האם יצרו יהודי צפון אפריקה ספרות בארצותיהם?, כ"ע 'מאזנים', גיליון 6, תאריך: 12/13, עורך: משה גרנות, מאת נהוראי מ' שטרית
* סופו של מפעל חינוכי אדיר במרוקו, מאת נהוראי מ' שטרית, כ"ע 'מאזנים', גיליון 5–6, עורך: משה בן- שאול.
* משבילי עפר לשבילי זהב, מאת נהוראי מ' שטרית, כ"ע 'מאזנים', גיליון 1, פברואר 2013, בעריכת: ציפי שחרור. מאמר על נתן יונתן
* השירה שבעל-פה, מאת נהוראי מ' שטרית, כ"ע 'מאזנים', בעריכת ציפי שחרור, גיליון 8, מאי 1996. [שירת קודש ממרוקו לא כתובה]
* "הזונה הכשרה" [סיפור], מאת נהוראי מ' שטרית, כתב- עת 'מאזנים', גיליון 7–8, שנה: 2007, בעריכת משה בן- שאול, עמ' 52–56

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חוקרי מקרא
קטגוריה:מגשרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
חיים פריימן

הרב **חיים פריימן** (ט"ו בסיון תרצ"ב, 19 ביוני 1932, פרנקפורט דמיין - ליל כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014, בני ברק) היה רב ישראלי, מחבר מדריכים הלכתיים פופולריים, ומהדיר ספרות חז"ל.

## קורות חיים
נולד ב-19 ביוני 1932 בפרנקפורט דמיין שבגרמניה, בנם של חוה בת הרב אברהם הקשר וישראל מאיר פריימן. אביו היה בן למשפחת רבנים וחוקרים מפורסמת ביהדות גרמניה. בנו של הרב יעקב פריימן, רבה של ברלין ואחיו של אברהם חיים פריימן שהיה חוקר המשפט העברי; ואחיינו של אהרן פריימאן, מגדולי הביבליוגרפים העבריים; אבי-סבו היה הרב ישראל מאיר פריימן מפילנה, חתנו של רבי יעקב אטלינגר, רבה של אלטונה ומחבר "ערוך לנר".

לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חיפשו הוריו דרך לעקור מהמדינה, אך בסופו של דבר נשארו בה עד ערב מלחמת העולם השנייה. פריימן נשלח לאנגליה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט", ולאחר זמן מה הצליחו הוריו אף הם לצאת מגרמניה. לאחר המלחמה היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה במנהטן.

בצעירותו למד בישיבת תורה ודעת, ובמסגרת לימודיו בבית מדרש סמוך לישיבה הכיר את רבו הראשון, הרב ישראל זאב סת"ם מקלם. הוא זכה גם לקרבתו של הרב אהרן קוטלר. את המשך לימודיו עשה בישיבת ראדין בארצות הברית, שהוקמה מחדש על ידי רבי מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), שאף סמך אותו לרבנות למרות גילו הצעיר ולמרות התנגדותם של כמה מבני הישיבה על הצעד החריג בגיל זה. בהקשר לנתינת ה"סמיכה" לפריימן הצעיר צוטט הרב זקס כמי שאמר: "אם לו לא, אזי למי כן?". בישיבה זו למד בחברותא עם צבי קושלבסקי, שלימים עלה אף הוא לישראל ועומד בראש ישיבת "היכל התורה" בירושלים.

בשנת תשי"ב, בהיותו בן 21, עלה לישראל כדי ללמוד בישיבת פוניבז'. גם לאחר נישואיו עם ביתיה מונק בשנת תשי"ט המשיך את לימודיו במסגרת ישיבת פוניבז' והיה מקורבם של ראשי הישיבה. הוא גר בסמיכות לישיבת סלבודקה בבני ברק, ורבים היו באים לביתו לבירור עניינים מוקשים בספרות חז"ל ובספרות הראשונים. בין ידידיו היו הרב אברהם גנחובסקי והרבנים דוב לנדו ואהרן יהושע צוקר (צוקער).

הוא שימש כמרצה להלכה בסמינר הרב וולף בבני ברק במשך חמש עשרה שנים, חיבר "קיצורי הלכה" – מדריכים פופולריים להלכות מצויות כמו לשון הרע, וטיפול בתינוקות בשבת ויום טוב, עם פתרונות הלכתיים לטיפולים שגרתיים שכרוכה בצורתם הרגילה פעילות האסורה בשבת, כמו סחיטת נוזלים. אחר כך שימש כר"מ בישיבת "אור התלמוד" בבני ברק במשך שתים עשרה שנים.

את עיקר מפעלו התורני עשה במהדורתו המתוקנת לתוספתא לסוף סדר נזיקין, לסדר קדשים ולסדר טהרות, ובמהדורת ספרו של הראב"ד "כתוב שם".

נפטר בליל כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 בבני ברק, לאחר מחלה קשה, בגיל 83, ונקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים.

## מספריו
* **הטיפול בתינוק בשבת וביום טוב**, בני ברק, תשל"ד (ואחריה מהדורות רבות)
* **קיצור הלכות לשון הרע ורכילות**, בני ברק: המסורה, תשמ"ג
* **תוספתא: כתב יד וינה: סדר קדשים**, עם השוואה לנוסח דפוס ראשון וניציא רפ"ב וקטעים מהגניזה, בני ברק: מישור, תשס"ט
* **תוספתא: כתב יד וינה: סדר טהרות**, עם פירוש הר"ש מלוקט מתוך פירושו על משניות טהרות (בשני כרכים), בני ברק: מישור, תשע"א

## לקריאה נוספת
* י. שכטר, הגאון רבי חיים פריימן זצוק"ל, הפלס, כ"ט בתשרי ה'תשע"ה, עמ' 4–11.

## קישורים חיצוניים
;מספריו הזמינים לעיון מקוון
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
חיים
קטגוריה:ניצולי השואה: גרמניה
קטגוריה:ילדים בשואה: גרמניה
קטגוריה:ניצולי הקינדר-טרנספורט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
איל אלוק

**איל אלוק** (נולד ב-1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין חימוש ראשי.
## ביוגרפיה
אלוק למד במכללה הטכנולוגית של חיל החימוש, התגייס לצה"ל ב-1976 ושירת כחשמלאי רכב ונגמ"ש. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקת חימוש וכקצין חימוש בגדוד 405 של חיל התותחנים. ב-1981 מונה לקצין החימוש של גדוד 82 בחטיבה 7, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש קצין החימוש של חטיבת אלכסנדרוני. ב-1984 מונה למפקד סדנא ביחידת חימוש מרחבית בפיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין אחזקה של עוצבת הגליל. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה ב-1990 לקצין חימוש חטיבה 500 וב-1991 לקצין חימוש חטיבה 8. ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם במחנה כורדני. ב-1994 מונה לקצין החימוש של עוצבת עמוד האש, ב-1996 לקצין החימוש של עוצבת הגליל וב-1999 לסגן מפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון.

ב-2001 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון, ב-2005 מונה לראש מחלקת אחזקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וביוני 2007 מונה לקצין חימוש ראשי, תפקיד בו כיהן עד 2010. במהלך כהונתו בתפקיד חל שינוי בארגון החיל והוא חזר מזרוע היבשה לכפיפות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה שונתה תפיסת האחזקה המרחבית הקרבית להתבססות על אגדים לוגיסטיים.

אלוק בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשניים. גר בניר צבי.

## קישורים חיצוניים
* תת-אלוף אייל אלוק, באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
* משפחת אלוק, אתר זרוע היבשה

קטגוריה:קציני חימוש ראשיים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:חיילי גדוד 82
קטגוריה:ניר צבי: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
עוגת קטיפה אדומה

שמאל|ממוזער|עוגת קטיפה אדומה עם צבע מאכל אדום
**עוגת קטיפה אדומה** (באנגלית: **Red velvet cake**) היא עוגה בעלת גוון אדום כהה, אדום בהיר או אדום-חום. באופן מסורתי מכינים את העוגה כעוגת שכבות מצופה בקרם גבינה או ברביכה.

הרכיבים הנפוצים של העוגה הם קמח, חובצה, חמאה וקקאו.

## היסטוריה
בספר בישול מאת השף ג'יימס בירד משנת 1972, ניתן למצוא מתכונים לשלוש עוגות קטיפה אדומות, כאשר קיים שוני בכמות שומן האפייה, החמאה והשומן הצמחי ביניהם.

התגובה הכימית של החומץ בחובצה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין הנמצא בקקאו, וכן שומרת שהעוגה תהיה קלה, אוורירית ולחה. גוון טבעי זה שניתן לעוגה הוא ככל הנראה מקור השם "קטיפה אדומה" לעוגה זו או "מזון השטן" וכן שמות דומים אחרים עבור עוגות שוקולד אחרות. צבעה החום-אדמדם של העוגה במקור התקבל מהתגובה הכימית בלבד. כיום מוסיפים לעוגה צבע מאכל אדום כגון תמצית סלק אדום להשגת צבע אדום עז.

כאשר היו הקצבות מזון במלחמת העולם השנייה, אופים נהגו להרתיח בצק במיצי סלק כדי להבליט את צבע העוגות שייצרו. ישנן עוגות קטיפה אדומות בהן נעשה שימוש בסלק, והוא לא רק מעניק לעוגה את גוונה האדום אלא גם שומר על לחותה. חברת "אדמס אקסטרקט", חברה אמריקאית שבסיסה בטקסס, עזרה להפיץ את עוגת הקטיפה האדומה ברחבי ארצות הברית בזמן השפל הגדול. החברה הייתה מבין החברות האמריקאיות הראשונות שמכרו צבע מאכל אדום ותמציות מאכל נוספות בטעמים. העוגה ומתכונה המקורי מוכרים היטב בארצות הברית הודות למלון וולדורף אסטוריה מניו יורק. אולם, העוגה נחשבת לעוגה של מדינות הדרום ולא עוגה כלל-אמריקאית. לרוב, העוגה מצופה ברביכה על בסיס חמאה, שהיא קלה ואוורירית אך דרוש זמן רב להכנתה. ציפוי בקרם גבינה או בקרם חמאה נהיו יותר פופולריים בשנים האחרונות.

בקנדה, העוגה הייתה קינוח מפורסם במסעדות ובחנויות בחנות הכלבו "איטון" בשנות הארבעים והחמישים. סופר שמתכון העוגה הוא מתכון ייחודי של רשת החנויות, עובדי הרשת נשבעו לשמור על סודיות המתכון, וכך אנשים רבים הוטעו לחשוב שהעוגה היא פרי המצאתה של מייסדת הרשת, ליידי איטון.

עוגה זאת הייתה פופולרית במטבחים רבים ברחבי ארצות הברית בשנות ה-30. ובשנים האחרונות, עוגת הקטיפה האדומה על צורותיה השונות צברו שוב פופולריות בארצות הברית ובהרבה מדינות אירופאיות. יש הרואים בסרט Steel Magnolias משנת 1989 את האחראי לאהדת העוגה בעולם, שכן עוגת החתן בסרט היא עוגת קטיפה אדומה המעוצבת כארמדילו. מאפיית "מגנוליה" במנהטן, שמייצרת את העוגה מאז פתיחה בשנת 1996, עזרה אף היא לפופולריות העוגה, בדומה למסעדות אחרות במדינות דרום ארצות הברית. בברוקלין נפתחה מאפייה שמייצרת אך ורק עוגה זו בשנת 2000, מאפיית "קייק מן רייבן".

## ראו גם
* עוגת מזון השטן

## קישורים חיצוניים

* מתכון עוגת קטיפה אדומה באתר 'עוגות'

## הערות שוליים

קטיפה אדומה
קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטיפה אדומה
קטיפה אדומה
אלזה ברג

**אלזה ברג** (בפולנית: **Else Berg**; 19 בפברואר 1877 – 19 בנובמבר 1942) הייתה ציירת ממוצא יהודי, ילידת שלזיה שחיה ופעלה בעיקר בברלין ובהולנד. הרבתה ליצור עם בעלה, מומי שוורץ. השניים נספו באושוויץ.

## תולדות חייה
נולדה בעיר רטיבור שבשלזיה למשפחה חילונית בת 6 ילדים. לאבי המשפחה היה בית חרושת לסיגרים ומצבה הכלכלי היה טוב. כבר בגיל צעיר יצאה ברג לבדה ללימודים בברלין, אך לא למדה שם במוסד רשמי, משום שאקדמיות לאמנות בעיר לא נפתחו לנשים עד 1919. בשנת 1905 הגיע לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, מומי שוורץ, צייר יהודי מהולנד. השניים נפגשו ומאז היו לזוג (הם נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לצאת למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. ב-1924 קיבלה ברג אזרחות הולנדית.

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

## יצירתה וסגנונה
סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".


Else Berg Compositie No 2.jpg|
Else Berg Mallorca.jpg|
ElseBergBoerderijSchoorl1915.JPG|
Else berg - portrait of Mommie Schwarz 1936.jpg|


## קישורים חיצוניים

* מידע על תערוכה מיצירות ברג ושוורץ, המוזיאון ההיסטורי היהודי באמסטרדם (הוצגה במרץ-יוני 2012)

קטגוריה:ציירים יהודים הולנדים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמניות אקספרסיוניסטיות
קטגוריה:ציירות הולנדיות
קטגוריה:ציירים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ילידות 1877
קטגוריה:נפטרות ב-1942
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1942
סמסונג גלקסי נוט אדג'

**Samsung Galaxy Note Edge** הוא טלפון חכם שפותח על ידי החברה סמסונג. המכשיר הוכרז בתערוכת IFA Berlin ב-3 בספטמבר 2014. זהו הטלפון הראשון של סמסונג עם תצוגת מסגרת. למכשיר מסך 5.6 אינץ' ברזולוציית 2560×1600, מעבד Qualcomm סנאפדרגון 805, מצלמה אחורית 16 מגה פיקסל פוקוס אוטומטי והקלטת וידאו 1080p ו-4k, מצלמה קדמית 3.7 מגה פיקסל.

## תכונות
הקצה המעוגל של המסך כולל תכונות חכמות וייחודיות כגון הפעלת יישומים נבחרים בסרגל הפעלה מהיר, תצוגה מקדימה לשיחות נכנסות, הודעות ואימיילים, שליטה על אפליקציות המצלמה והמוזיקה, הצגת עדכוני סטטוס ברשתות חברתיות, דיווחים על מזג אוויר וספורט ועוד. הוא גם כולל את תכונת ה-"Quick Tools" מאת סמסונג הכוללת אפשרויות כגון שימוש כשעון עצר או טיימר, שליטה בנורת הלד והקלטה קולית. חברת סמסונג מצפה לפיתוח הקצה ולשפר את חוויית המכשיר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2014
קטגוריה:פאבלטים
Note Edge
יהודה גלר

**יהודה גלר** (1938 – 28 במרץ 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 410 במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור העוז.

## ביוגרפיה
גלר נולד בקיבוץ גבעת חיים וגדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כלוחם וכמפקד טנק בגדוד 82. סיים בהצטיינות קורס קצינים ב-1959, שירת בגדוד טנקי AMX-13, ב-1960 השתחרר בדרגת סגן ושב לעבודה בקיבוצו. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלס"ר חטיבה 37 בקרבות בשומרון, כיבוש העיר שכם וכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה התגייס מחדש לשירות הקבע, שימש ראש ענף הסיור בבסיס גייסות השריון בג'וליס ובמלחמת ההתשה פיקד על פלס"ר 7. לאחר מכן השתחרר פעם נוספת משירות הקבע.

במלחמת יום הכיפורים הצטרף לחפ"ק של ג'קי אבן, סגן מפקד אוגדה 143. ב-10 באוקטובר, מונה למפקד גדוד 410 בחטיבה 600 לאחר ששני מפקדי הגדוד הקודמים נפצעו. גלר ארגן מחדש את הגדוד שסבל משחיקה גדולה והוביל אותו בהמשך הלחימה. על הגדוד הוטל לגרור את גשר הגלילים עד לגדות תעלת סואץ, על אף שהגדוד וחייליו לא הוכשרו קודם לכן למשימה, הם התאמנו ופיתחו תרגולת באופן עצמאי. גלר הוביל את ניווט הכוחות בין מערכי הצבא המצרי בעוד סגנו, חיים אלקן, עמד בראש כוח טנקי הגרירה. לאחר הצבת הגשר נלחם הגדוד בקרבות במתחם "מיסורי". על פועלו במלחמה עוטר גלר בעיטור העוז.

לאחר המלחמה חזר שוב לשירות הקבע, שימש מפקד גדוד, ומפקד עוצבת עשת. במלחמת לבנון הראשונה שימש סגן מפקד אוגדה 880.

לאחר שחרורו כיהן כמזכיר ומנהל הקהילה בקיבוץ גבעת חיים מאוחד והיה מנהל קהילה חיצוני בקיבוצים חמדיה ונווה איתן.

נפטר ב-28 במרץ 2022.

## קישורים חיצוניים
* 
* טל זגרבה, , במחנה, מאי 2010, מובא באתר הגבורה
* 
* ראיון עם יהודה גלר

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 600
קטגוריה:מפקדי חטיבה 130
קטגוריה:גבעת חיים מאוחד: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת חיים מאוחד
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי פלס"ר 7
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
דאימונד הד

**דאימונד הד** (באנגלית: **Diamond Head**) הוא חרוט געשי, הממוקם בחופו הדרום-מזרחי של האי אואהו שבאיי הוואי בארצות הברית. גילו הוא כ-200 אלף שנים והוא מתנשא לגובה של עד 232 מטרים מעל פני הים.
## היסטוריה
שמו של החרוט בשפת ילידי האיים הוא "לאהי" (Lēʻahi). שמו האנגלי ניתן לו במאה ה-19 על ידי מלחים, שטעו לראות בגבישי קלציט שנמצאו על החוף שלידו יהלומים.

דאימונד הד נוצר במסגרת **הסדרה הוולקנית של הונולולו** - רצף של אירועים וולקניים שיצרו כמה מתוואי הנוף הידועים באואהו, לרבות מכתש קערת הפונץ', מפרץ הנאומה (Hanauma Bay), קוקו הד (Koko Head) והאי מנמה (Mānana).

בשטח החרוט שכן בעבר הבסיס הצבאי פורט רוגר, שהוקם ב-1906 על מנת לחזק את הגנת פרל הארבור, ומוקמו בו מרגמות כבדות. הבסיס נסגר וכיום שוכנים בחרוט בסיס של המשמר הלאומי של הוואי ושל מערכת ההגנה האזרחית שלה וחוות אנטנות של הממשלה הפדרלית. בשנים 1963–2001 שכן במקום גם מרכז פיקוח על תנועה אווירית.

בשנת 1875 במרגלות ההר הוקם גן החיות.

דאימונד הד הוכרז כמונומנט מדינתי. הוא מהווה תוואי נוף בולט ומוכר לתושבי הוואי ולתיירים בוואיקיקי, שכונה של הונולולו. קרבתו לחופי הרחצה ובתי המלון בהונולולו הופכים אותו לאתר טיולים פופולרי, הגם שחלקו סגור לגישה לציבור. שביל הליכה באורך של 1.1 קילומטר מוביל לשפת המכתש, שממנה נשקף נוף ואיקיקי.

החרוט הוא סמל בינלאומי מוכר של איי הוואי ושמו משמש למטרות מסחריות שונות. הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, לרבות הסדרות "מגנום, בלש פרטי" והוואי חמש-אפס.

## קישורים חיצוניים

* דאימונד הד באתר Haw411
* תמונת לוויין של דאימונד הד, באתר גוגל מפות
* 

קטגוריה:אואהו
קטגוריה:הוואי: הרי געש
קטגוריה:הונולולו
דוסון סיטי

**דוסון סיטי** (באנגלית: **Dawson City**) היא עיירה בצפון-מערב קנדה בשטח טריטוריית יוקון.

העיירה שימשה כבירת טריטוריית יוקון בין השנים 1898–1952, אז הועברה לווייטהורס.

## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1896 על ידי ג'וזף לאדווי, איש עסקים ומחפש זהב. בינואר 1897 נקראה ההתיישבות על שמו של ג'ורג' מרסר דוסון, גאולוג שחקר ומיפה את האזור.

בתקופת הבהלה לזהב לאזור קלונדייק הסמוך, הייתה דוסון למרכז עבור מחפשי הזהב. הנהירה לאזור החלה באוגוסט 1896, בתקופה קצרה הפך האזור ממושבת ילידים, לעיר משגשגת בעלת אוכלוסייה של כ-40,000 איש. בשנת 1899 תמה הבהלה לזהב באזור, ואוכלוסיית היישוב צנחה לכ-8,000 בלבד. בשנת 1902, עת הוגדר היישוב כעיר, התגוררו בדוסון כ-5,000 איש בלבד.

בדוסון סיטי שמונה אתרים המוגדרים כאתר היסטורי לאומי, בהם מבנה הכנסייה האנגליקנית סנט פול, שהוקם בשנת 1902.

בשנות מלחמת העולם השנייה בנה חיל ההנדסה האמריקאי את כביש אלסקה המחבר בין דוסון קריק שבקולומביה הבריטית לעיירה דלתא שבאלסקה. בניית הכביש החולף כשלוש מאות קילומטרים דרומית לדוסון, גרמה למיעוט משמעותי באוכלוסיית העיר, ולהעתקת בירת הטריטוריה לווייטהורס שהכביש עובר בה.

בשנות השישים ושבעים חיו בעיר בין 600–900 תושבים, מאז צומחת העיר בקצב יציב.

דוסון סיטי ועיר הרפאים הסמוכה, פורטי מייל, מופיעות באופן בולט בספריו של הסופר האמריקאי ג'ק לונדון.

ב-2023 דוסון סיטי הוכרזה כאחד מחלקיו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "טרונדק-קלונדייק", המאגד מספר אתרים בחבל קלונדייק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוקון: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1896
קטגוריה:קנדה: אתרי מורשת עולמית
סדנה לעצבים (סדרת טלוויזיה)

**סדנה לעצבים** (באנגלית: **Anger Management**) היא סדרה קומית אמריקאית שהועלתה לראשונה על ידי FX ב-28 ביוני 2012. הסדרה מבוססת על סרט בעל שם דומה משנת 2003 בכיכובו של ג'ק ניקולסון, כאשר בסדרה מככב צ'ארלי שין בתפקיד דומה. ב-7 בנובמבר 2014 בוטלה הסדרה על ידי רשת FX.

פרק הבכורה של הסדרה שבר את שיאי הצפייה בפרק בכורה של סיטקום בערוץ כבלים אמריקאי עם 5.74 מיליון צופים.

## הדמויות
* **צ'ארלי גודסון** (צ'ארלי שין): שחקן בייסבול מקצועי לשעבר שלאחר פציעה פרש והפך למנהל סדנה לעצבים.
* **ד"ר קייט ויילס** (סלמה בלייר): שותפה של צ'ארלי למחקר מין, במהלך הסדרה קיימו השניים מערכת יחסים ללא מחויבות.
* **ג'ניפר גודסון** (שוני סמית'): אשתו לשעבר של צ'ארלי.
* **סאם גודסון** (דניאלה בובדילה): בתם של צ'ארלי וג'ניפר.
* **מרטין גודסון** (מרטין שין): אביו של צ'ארלי, איתו יש לצ'ארלי יחסים עכורים עוד מילדותו.
* **לייסי** (נורין דה וולף): מטופלת בסדנת העצבים של צ'ארלי לאחר שירתה בבן זוגה. דמותה מאופיינת בחומרניות ומטרתה למצוא גבר עשיר.
* **פטריק** (מייקל ארדן): מטופל הומו בסדנת העצבים של צ'ארלי. דמותו מאופיינת בדיבור ציני ומתנשא מעל חבריו לקבוצת המטופלים.
* **נולן** (דרק ריצ'רדסון): מטופל בסדנת העצבים של צ'ארלי. דמותו מאופיינת בחוסר אסרטיביות, טיפשות, בעל לב טוב ומנסה להשיג את לייסי לאורך הסדרה.
* **אד** (בארי קורבין): מטופל בסדנת העצבים של צ'ארלי. קשיש כעוס ונרגן.
* **שון הילי** (בריאן אוסטין גרין): מנהל מועדון חשפנות. אדם רדוד רודף שמלות. הוא יצא עם גורדן.
* **ד"ר ג'ורדן דנבי** (לורה בל בנדי): תחרותית ודעתנית.
* **ברט** (ברט באטלר): ברמנית בפאב בו מבלה צ'ארלי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:ליונסגייט: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2012
שמש (שם משפחה)

**שמש** הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
חבורת-על (גאולוגיה)

**חבורת-על** (באנגלית: supergroup) מוגדרת על ידי הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (International Commission on Stratigraphy) כאוסף של שתי חבורות או יותר, או חבורות ותצורות נלוות, שיש להן מאפיינים ליתולוגיים משמעותיים מסוימים משותפים.

על פי הגדרה אחרת, חבורת-על היא אוסף של תצורות או חבורות שעברו יחד מאורע גאולוגי או טקטוני משמעותי במהלך ההיסטוריה של כדור הארץ.

חבורת-על עשויה להיות מורכבת מחבורות שונות באזורים גאוגרפיים נפרדים.

דוגמה לחבורת-על היא חבורת-העל של הגרנד קניון (Grand Canyon Supergroup) הבנויה מתשע תצורות גאולוגיות שהורבדו בלשון ים רדודה שנמשכה מימת סופיריור של ימינו עד הפארק הלאומי גליישר שבמונטנה לגרנד קניון והרי יואינטה שבצפון מזרח יוטה. מלפני 1.2 מיליארד שנים ועד לפני 800 מיליון שנים. במרבית המקומות בגרנד קניון עברה חבורת-העל סחיפה מוחלטת תוך חשיפה של חבורת וישנו מתחתיה. לפני כ-800 מיליון שנים נטתה חבורת-העל של הגרנד קניון בזווית של 15° תוך יצירת גושי העתק באורוגנזה של הגרנד קניון (האירוע הטקטוני שהוזכר בהגדרה השנייה). חלק מהגושים ירדו וחלקם עלו, כאשר תנועת ההעתק יצרה רכסי הרים שכיוונם מדרום לצפון.

## הערות שוליים

קטגוריה:סטרטיגרפיה
הוגו שטינס

**הוגו דיטר שטינֶס** (בגרמנית: **Hugo Dieter Stinnes**;  12 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1924) היה פוליטיקאי, תעשיין, איל הון ועיתונות בתקופת הקיסרות הגרמנית ורפובליקת ויימאר.

## תולדות חייו
שטינס נולד במילהיים שבחבל הרוהר. משפחתו הייתה אמידה והוא נשלח לקובלנץ על מנת ללמוד עסקים, לאחר לימודיו התמקצע ככורה פחם במשך מספר חודשים. ב-1890 ירש את מכרה הפחם של אביו. שטינס החל לרכוש מכרות ולבחון דלקים נוספים להשקעה. עם צבירת הונו, בגיל 23, החל שטינס בהקמת אימפריה כלכלית מבוססת אינטגרציה אנכית שתתבסס על מכרות הפחם, מפעלי עיבוד פלדה, קווי ספנות, שטחי יער עבור עץ ומערכות ייצור והולכה של חשמל.

בשנת 1898 נוסדה חברת החשמל של אזור הריין ווסטפאליה (RWE - Rheinisch-Westfälisches Elektrizitätswerk Aktiengesellschaft) ושטינס היה חבר מועצת המנהלים שלה מהקמתה. שטינס חבר לפריץ טיסן ויחדיו רכשו השניים רוב במניות החברה. שטינס, שהיה כהה-עור יחסית, היה בקיא בעסקי כל החברות בבעלותו, התהלך במגפיים כבדים ובבגדי פועלים וניהל את ענייניו באמצעות פתקים.

במלחמת העולם הראשונה גייס אותו אריך לודנדורף כיועץ מיוחד לניצול משאבי הטבע ומפעלי התעשייה של בלגיה לטובת מכונת המלחמה הגרמנית. במהלך המלחמה המשיך שטינס לרכוש קווי ספנות, בהם קו המבורג-אפריקה וקווי הים הבלטי שבסיסם בפלנסבורג ובכך הבטיח קווים פרטיים ליצוא ויבוא סחורותיו.

לאחר המלחמה היה בין מייסדי מפלגת העם הגרמנית (Deutsche Volkspartei - DVP), מפלגה שדגלה בליברליזם כלכלי ושמרנות מדינית. ב-1920 נבחר כחבר הרייכסטאג. בתפקידו הציבורי שימש כנציג המעסיקים במשא ומתן מול נציגי האיגודים המקצועיים. אף שהיה קפיטליסט מושבע, הצליח להגיע עם נציגי האיגודים להבנות חשובות, שהיוו בסיס לשיתופי פעולה בין מעסיקים ועובדים ברפובליקת ויימר, ובראש ובראשונה הנהגת יום עבודה בן 8 שעות. במקביל, רכש מספר עיתונים על מנת שיהוו שופר פוליטי ויטיפו למען השלטת חוק וסדר (Gesetz und Ordnung), יעילות כלכלית ודחייה מוחלטת של חוזה ורסאי. בין העיתונים שרכש היו ה"דויטשה אלגמיינה צייטונג" (*Deutsche Allgemeine Zeitung*) הברלינאי שנוסד על ידי אוטו פון ביסמרק וה"מינכן-אאוגסבורג צייטונג" (*München-Augsburger Zeitung*), אחד העיתונים העתיקים ביותר בגרמניה (נוסד ב-1609).

בשנת 1923 ניצל שטינס את ההיפר-אינפלציה באופן משולל-רסן. הוא ניצל כספים שהפקידו אנשי עסקים גרמנים בבנק בבעלותו בהולנד, על מנת לרכוש מהם את נכסיהם. בזכות ערוצי יצוא עצמאיים שהחזיק היה בכיסו מטבע חוץ יציב וכך יכל לרכוש בסכומים פעוטים יחסית (שכן הרייכסמארק היה חסר-ערך) עוד ועוד בתי חרושת, ארמונות כפריים, מכרות וקווי ספנות. כך הפך לבעליו של התאגיד התעשייתי הגדול באירופה שכלל למעלה מ-2,000 חברות. ב-17 במרץ 1923 הופיע דיוקנו על שער טיים מגזין שכינה אותו "קיסר גרמניה החדש", כן זכה לכינוי "מלך האינפלציה" (Inflationskönig).

שטינס מת ב-10 באפריל 1924 כתוצאה מסיבוך בניתוח כיס המרה, האימפריה שהקים קרסה עם תום תקופת ההיפר-אינפלציה עקב בעיות מימון ואשראי, פחות משנה לאחר מותו. גרעין האחזקות שלו המשיך להתקיים בתור חברת סטינס בע"מ (*Stinnes AG*), שמוזגה עם חטיבת הלוגיסטיקה של דויטשה באן.

## קישורים חיצוניים

* דוקנו בשער טיים מגזין, 17 במרץ 1923
* ערך באנציקלופדיה בריטניקה, 1922
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: אישים
קטגוריה:תעשיינים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:מיליארדרים אירופאים
קטגוריה:אנשי עסקים גרמנים
קטגוריה:גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1870
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1924
האשה

**האשה: לחייה ולענייניה של אשה בארץ ישראל** היה ירחון וכתב עת ראשון לנשים שיצא לאור בארץ ישראל בשנים 1926–1929.

העורכת הראשונה שלו, חנה טהון (1886–1954), ציינה שהירחון שאף ליצירת טיפוס חדש של האישה הארץ-ישראלית אשר רואה את פעילותה בביתה כחלק מהבניין הלאומי-הציבורי. 

צמיחתו של הירחון מקבילה למתרחש בעולם המערבי באותה תקופה. היא קשורה לתהליך רכישת ההשכלה של נשים, היותן חלק מכוח העבודה היצרני ופוטנציאל צרכני הולך וגדל. הם שיקפו את היחס לאישה כעקרת בית מצד אחד – מדורים של עצות לניהול הבית, ומצד שני הכרה באוטונומיה של נשים שזכותן ללמוד, לרכוש השכלה ולפרנס את עצמן. 
בראשית היישוב העברי בארץ ישראל החלו נשים להיאבק למען שוויון זכויות. במסגרת התאגדותן למען נשים הקימו ארגון ארצי "התאחדות נשים עבריות למען זכויות בארץ ישראל" (1919) ואת עיקר רעיונותיהן ביטאו באמצעות "האשה". 

מרבית הכותבות ב"האשה", בטווח הגילאים הרחב שבין עשרים לשישים שנה, עלו לארץ בעליות השנייה והשלישית, ובייחוד בשנות העשרים של המאה הקודמת. רובן נולדו באירופה - בגרמניה, וברוסיה ובארצות הברית. הן באו מבתים בורגניים. בספרי הזיכרונות שכתבו ובמסמכים אוטוביוגרפיים מעידות לפחות חלקן על מצב כלכלי שפיר במשפחות המוצא ועל בתים פטריארכליים, שבהם הונהגה חלוקת עבודה מסורתית. רוב האבות עסקו במקצועות חופשיים, ורוב האמהות היו עקרות בית. הבנות עודדו לרכוש השכלה. רובן נשלחו ללמוד לתארים גבוהים, לעיתים בערים אחרות מאלה שמהן באו, וכך הרחיבו את אופקיהן. תחומי עיסוקן נשאו אופי ציבורי: נשות חינוך, עובדות סוציאליות, משפטניות, פעילות בארגוני נשים ועוד.

רוב הכותבות בעיתונים לא היו עיתונאיות אלא כתבו מתוך אידאולוגיה. הן הכירו זו את זו והיו ביניהן קשרים טובים עוד לפני הקמת העיתון. "האשה" ביקש לבחון את מעמדן של נשים בתוך המרחב הביתי ולהציגו כמשתלב בבניין האומה. לכן, העיתון עסק בעיקרו בצורך של האישה בת החוגים האזרחיים לפעול במסגרת הלאומית, ומצד שני, לא להזניח את משפחתה הפרטית ואת משק ביתה, שהיוו את הבסיס לאומה. רוב כתיבתן עסקה ביחס לתפקיד האישה כאם הדורות הבאים ומכאן מחויבותה לחינוך ולבריאות הדור הבא.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:מגזיני נשים
קטגוריה:שנות ה-1920
קטגוריה:נשים ביישוב
טהון

**טהון** הוא שם משפחה ממקור גרמני (Thon).

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים