עמנואל (אונייה)

**עמנואל** הייתה אוניית מפרש דו-תרנית ממונעת, שנרכשה בדנמרק בספטמבר 1933 על ידי אריה גרבנוב, כחלק מחזונו להקים חברת ספנות עברית. לאחר הפלגות מסחריות ספורות, מדנמרק להולנד ולבלגיה ומשם לאנגליה, טבעה האונייה, כנראה באוקיינוס האטלנטי, וחמשת אנשי צוותה נעלמו.

## רקע היסטורי

הפיתוח הכלכלי התעורר בארץ ישראל עם תחילת המנדט הבריטי והתגברות העלייה היהודית, שהביאה עמה גם הגירת מחפשי עבודה ערבים רבים מהארצות השכנות. השינוי הדמוגרפי הגביר את הביקוש להובלה ימית של מטען ונוסעים, והיישוב העברי, שהיה חסר-ניסיון בענף כלכלי זה, החל להתארגן לקראתו. הניסיון הראשון נעשה בשלהי 1919 על ידי יזמים ארץ-ישראליים עם רכישת ספינת מפרש שהותקן בה מנוע עזר ונקראה על שם תנועת ההתיישבות העברית "החלוץ". ניסיון זה הגיע לסופו כאשר "החלוץ" נטרפה על סלעי נמל יפו בשנת 1920.

ניסיון מוצלח יותר היה לבעלי מפעל המלט "נשר" מחיפה שרכשו את ה"גוזל" בשנת 1927. כתוצאה ממשבר כלכלי בתחום, נמכרה. בסתיו 1932 הצטרף מנהיג מפא"י דוד בן-גוריון לרעיון וקרא 'לכיבוש הים' "כדרך להרחבת שטח ארצנו, לביצור בסיסנו הכלכלי, לחיזוק בריאותינו הלאומית, לתגבורת עמדתנו הפוליטית, ליציאה למרחב, להשתררות על איתני הטבע". בן-גוריון היה שותף לחזון הימי של ספנות עברית עם צי דיג ומסחר ימי, לחיזוק כלכלי ולקשר עם העולם הרחב, מאז שיחותיו עם מאיר גורביץ בגדוד העברי. יזמים מהיישוב החלו מנסים להקים צי עברי.

בסוף שנת 1932 נרכשה אוניית הקיטור "כרמל" https://web.archive.org/web/20131015163829/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3835 ונרשמה ביפו בחברת "שירות ימי ארץ ישראלי". זו הייתה ספינת משא ונוסעים (12), שנרכשה על ידי רב החובל אליעזר חודורוב ואחרים. הניסיון להפעלתה כשל, בעיקר בגלל ארגון לקוי. בשנת 1933 קמו ביישוב העברי יזמים שהקימו חברות ספנות ורכשו אוניות לצי העברי הנבנה.

## הקמת חברת ספנות ורכישת האונייה
[ממוזער|ימין|250px|"עמנואל" ב[מרשם לוידס, 1934. באדיבות "קרן לוידס רג'יסטר", לונדון.]]
אריה גרבנוב הקים חברת ספנות עברית בשם **[[חופיה]]** בע"מ. יוסף בלומנפלד, סוחר עשיר ובעלים של חברת "אסם חקלאי בע"מ" מחיפה, השקיע 1,403 לא"י (כ-200,000 דולר במונחי 2023). משרד החברה נרשם ברחוב בוגרשוב 79, בשכונת נורדיה בתל אביב, בבית משפחת חיים וסוניה גרבנוב, הוריו של אריה. גרבנוב רכש בנמל אולבורג שבדנמרק אונייה מבעליה הדניים חברת F. Rasmussen תמורת אלף לירות שטרלינג ורשמה על שמו.

### המפרט הטכני של האונייה
"עמנואל" הייתה אוניית מפרשים חד-סיפונית דו-תרנית מטיפוס סקונר, ולה מנוע עזר בעל שני צילינדרים מתוצרת תורניקרופט, בעל הספק של כ-75 כוח סוס. היא נבנתה בזויד-הורן שבהולנד בשנת 1904 והושקה בשם *Johanna Elizabeth*. לא ברור מתי שונה שמה ל*Emanuel*, שם שנשאה לפני שנרכשה על ידי גרבנוב. המספר הסידורי שלה במרשם לוידס (Lloyds Register) מהדורת 1933, היה 82285. תפוסתה ברוטו 140 טון ולה כושר מעמס מטען של כ-200 טון.

מהדורת 1934 של מרשם לוידס הודפסה לפני טביעת האונייה והופצה לאחריה. במהדורה זו היא מופיעה תחת מספר סידורי 59241, בטור "בעלים" מופיע Arieh Grevnov. מתחת למספר הסידורי מוטבעת חותמת-של-אחר-ההדפסה האומרת: *Missing since 1.34* - נעדרת מאז ינואר 1934.

### אונייה ללא נמל בית, דגל
[שמאל|250px|ממוזער|שחזור גרפי של הדגל העברי בעיצובו של אריה גרבנוב, כפי שנראים שני הדגלים בצילומים המקוריים בדנמרק ובאנגליה. במרכז המגן דוד מופיעה האות H לציון שם חברת הספנות הארץ ישראלית [חופיה בע"מ.]]
[250px|ממוזער|דגל צי הסוחר של [פלשתינה-א"י תחת המנדט הבריטי בשנים 48–1927. אונייה הרשומה במרשם האוניות של ארץ ישראל המנדטורית הייתה מחויבת מ-1935 להניפו, אף שתקנה זו הותקנה כבר ב-1927 אך לא נאכפה מאז ועד 1935, עת נרשמה האונייה "הר כרמל" בנמל חיפה. דגל קולוניאלי-בריטי זהה הונף במושבות בריטניה השונות של האימפריה הבריטית בעולם. השוני בין הדגלים היה בשם המושבה בעיגול הלבן. עוצב על בסיס הנס אדום]]
החוק הבינלאומי מחייב כלי שיט מסחרי להיות רשום בנמל כלשהו כביתו. המונח הבינלאומי נקרא "נמל בית" ובמונח נוסף "נמל רישום". כלי השיט חייב להניף דגל מדינה לה שייך נמל הרישום.

"עמנואל" נמחקה מן המרשם הדני כשנמכרה לגרבנוב, וזה טרם רשמה במרשם הארץ-ישראלי בנמל יפו. משום כך, הטור במרשם לוידס משנת 1934 המיועד לפרטי נמל הבית ודגל הלאום ריק, כי טבעה ולא הגיעה ליעדה. המשקיע בלומנפלד כתב אז:
"הקונסול הבריטי נתן לו (לגרבנוב) את הרשות להוביל את הספינה ליפו, אבל לא הרשה לו לשנות את שמה (חפצתי לקראה בשם בתי היחידה) ולהניף עליה דגל בריטי. גם את הדגל הדני הוכרח להוריד, מאחר שהספינה נמכרה, ולפי עצת הפקידים המקומיים הניף דגל ציוני".

גרבנוב החליט שעל אונייה עברית, הנושאת שם עברי ומופעלת בידי עבריים, יתנוסס דגל עברי לפיכך עיצב לספינתו דגל דומה לדגלים ציוניים של אותה תקופה באירופה: שני פסי-רוחב כחול ולבן, מגן דוד שחציו זהב וחציו כחול באמצע. באמצעיתו עוצבה האות H בצבע אדום - אות ראשונה בשם חברת הספנות - Hofia.

"בנות הקהילה היהודית הקטנה באלבורג אשר בדנמרק תפרו את הדגל בידיהן החמודות, לפי הוראותיו המדויקות של גרבנוב." והוא הונף על הספינה באלול תרצ"ג. האירוע תואר בעיתונות הדנית כ"הנפת הדגל היהודי לראשונה אחרי אלפיים שנה", ובבריטניה הבין יהודי אחד בטעות, כאילו בד הדגל עצמו בן אלפיים שנה, מה שהביאו לגנבת הדגל בנמל סאות'המפטון לאחר כשלושה חדשים. הדגל הושב לגרבנוב לאחר חקירה משטרתית, ובתיווך רבה של סאות'המפטון.

בגלויה האחרונה שכתב למשפחתו לפני צאתו למסע האחרון כתב סגן רב החובל, בנימין לוין, ש"עמנואל" היא "הספינה הראשונה היהודית המפליגה תחת דגל תכלת-לבן עם חבר עובדים עברי", אף ששני המלחים היחידים ששירתו בה אז לא היו יהודים.

## מדנמרק להולנד ולבלגיה ומשם לבריטניה
שמאל|ממוזער|200px|גרבנוב וחבריו על עמנואל

### יציאה לדרך
הסידורים הפורמליים הסתיימו והספינה הייתה מוכנה לצאת לדרך בשבוע השלישי של ספטמבר 1933. "עמנואל" טענה 200 טון פולי סויה בנמל אורהוס שבדנמרק, והפליגה לנמל אנטוורפן שבבלגיה, בערב ראש השנה תרצ"ד - 20 בספטמבר 1933. מבדיקת דיווחי שירות המידע של לוידס, ההפלגה הייתה עשרה ימים מאוחר יותר, כלומר בערב יום הכיפורים - 29 בספטמבר 1933 ונראה כי נפלה טעות סופר.

### המסע, תקלות ועיכובי דרך
הדרך מאורהוס לאנטוורפן לוקחת ארבעה ימים. "עמנואל" עשתה דרך זו במשך ארבעים וארבעה ימים, בהם הייתה גם 'עצורה' כשלושים וחמישה ימים בנמל דלפזיל-הולנד עד לתשלום כופר הנצלה.

בעת יציאתה מנמל אורהוס פגעה "עמנואל" ברציף. בתעלת קיל התעלמו מקצין הביקורת ששאל שאלות לגבי הדגל העברי והורידו אותו מהאונייה. המשיכו בתעלה הצרה ובדרכם פגעו באונייה גרמנית והמשיכו, למרות ויכוח שפרץ בינם לרב החובל שדרש פיצוי כספי. בים הצפוני נקלעה "עמנואל" לסערה קשה. נקרעו מפרשיה הבלויים ומנוע העזר הקטן כשל. האונייה נסחפה, ובניסיונות לעצרה איבדה שני עוגנים. הצליחה להיבלם ועגנה עם העוגן הרזרבי בעומק 10 מטרים. הימאים תפרו מפרשים כדי להשיג כוח לתנועה, אך האונייה נסחפה ונתקעה על שרטון חול.

ממוזער|340px|מפת מסע הספינה "עמנואל" שטבעה בשנת 1934
אונייה הולנדית חולפת בשם Hebe חילצה אותם. "עמנואל" נגררה לנמל דלפזיל שבהולנד. בדלפזיל נדרש גרבנוב לשלם כופר הנצלה לרב חובל האונייה לה חב את חיי ספינתו שלו, כמקובל. תשלום זה חל בדרך כלל על חברת הביטוח, אך מטעמי תקציב לא ביטח גרבנוב את "עמנואל". "הקברניט המנציל סירב לוותר על המגיע לו ועצר את "עמנואל" בנמל למשך חמישה שבועות, עד אשר יהודים נדיבים מאמסטרדם שילמו את הנדרש".

בנמל דלפזיל עלה מלצר/מלח יהודי בשם ארנסט יורדן או בשמו העברי יששכר ירדן. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הימאי/מלצר יששכר יורדן הפעיל בית קפה ברחוב נורדאו שבשכונת הדר הכרמל בחיפה, בו אהב לשתף את אורחיו בסיפורי הרפתקאותיו ונס הצלתו מטביעה עם העמנואל בישת-המזל. 20 שנה אחרי העלמות העמנואל, בשנת 1953, ינץ רמגל שהיה אז עורך "הימאי הישראלי - ביטאון האיגוד הארצי לימאים", ריאיין את יורדן וגרסתו לפרשה פורסמה.

אם מחמת הזמן שעבר או מסיבות אחרות, לא תמיד דייק יורדן בדבריו. במשך השנים שחלפו, הוסיף למעשה גם לא מעט נופך וצבע משלו. אי-ההתאמות בין הנרטיב של יורדן למקורות אחרים, הן בעיקר בפרטים של זמן ומרחב ובאינטרפרטציה של האירועים. לדבריו, שלוש סיבות הניעו את השלושה לא להפליג בספינה: מצבה הרעוע, חוסר משדר רדיו וחוסר סירת הצלה. אין חולקין על מצבה הרעוע ועל היעדר משדר רדיו. באותם ימים לא נדרשה ספינה מסדר הגודל של "עמנואל" לרכוש ציוד יקר זה, שלא נכלל בתקציבו של גרבנוב. עניין סירת ההצלה התברר בסופו של דבר כתירוץ שווא, כיוון שזו אכן נרכשה. יורדן מעולם לא ציין עובדה אחרונה זאת, אף על פי שאין ספק שמבחינת לוח הזמנים שלו, היה נוכח בספינה בזמן ניפוק הסירה.

"עמנואל" שוחררה והמשיכה לאנטוורפן שם פרקה את מטענה, העמיסה מטען והפליגה לאנגליה. בנמל אנטוורפן ירדו מהאונייה פאול קריגל (ייתכן ויש שיבוש בפרטים וירד כבר בהולנד) ורנה רנר (שעלה בהולנד) מסיבה שלא תיוודע, להוציא סיפוריו עשרים שנה מאוחר יותר.

### לונדון - הצעה למיניסטריון הצי
ממוזער|שמאל|300px|אריה גרבנוב אוחז בדגל ה"עמנואל" בנמל סאות'המפטון, דצמבר 1933. מימין – בנימין לוין. משמאל – ארנסט-יששכר יורדן. מתחת לדגל – ימאי לא ידוע.

דרך הנרייטה דיאמונד, נשיאת "אגודת יורדי ים זבולון", שנקראה בבריטניה "אם הצי העברי", היו לגרבנוב קשרים טובים עם יהודים אמידים ורמי מעלה בשלטון הבריטי שהיו ידידי וחברי "זבולון אנגליה", שפגש במספר אירועים בפלשתינה א"י שקדמו לביקורו זה, בהם המכביה הראשונה ויריד המזרח בגני התערוכה, שנפתחו ב-28 במרץ 1932 בה ביקרו אורחים מהעולם היהודי. תערוכת התחבורה כללה תצוגה של "אגודת יורדי ים זבולון" בנושא התחבורה הימית. חודשיים אחרי, ב-29 במאי 1932 התקיימו חגיגות יום הים הראשון בבניין בית הספר הימי זבולון, בחוף זבולון ת"א בהם גרבנוב נכח עם חברי זבולון, כמו שנכחו גם הנרייטה דיאמונד וידידיה המרקיז והמרקיזה מרדינג ואורחיהם. גרבנוב תכנן לנצל את היכרותו עם האישים הללו, להגשמת מטרתו להקמת 'צי עברי נספח לצי הבריטי'.

כמעט בכל כתבה בעברית על פרשת "עמנואל", בעיתונות ובספרות, ניתן לקרוא בהרחבה על הביקור בלונדון, אליה הובילה הספינה 100 טונות לבנים מאנטוורפן. פריקת מטען זה הייתה צריכה לארוך יום אחד, אך "עמנואל" שהתה בלונדון חודש ימים. בדומה לאשר אירע בנמלים קודמים, כל הקהילה היהודית המקומית ביקרה בספינה, בנעריה ובזקניה. ..."בכל נמל עוררה הספינה התלהבות עצומה בין היהודים והתעניינות מרובה בציבור. לבחורים נערכו קבלות פנים מפוארות ובעיתונים הופיעו הצילומים בכותרות: "הספינה היהודית הראשונה לאחר אלפיים שנה". גרבנוב נתקבל על ידי לורד מלצ'ט והנרייטה דיאמונד,
שיא הביקור בלונדון היה: "בלונדון פנה אריה גרבנוב בהצעה נועזת למיניסטריון הצי, לאפשר לו לסדר צי עברי נספח ליד הצי הבריטי המסחרי. בתורת ימאי מוסמך קיבל על עצמו להעמיד למטרה זאת מאות צעירים עבריים מאומנים יפה." ממשלת הוד מלכותו לא הגיבה להצעת גרבנוב.

בתקופה המדוברת (1934-1933) היה צי הסוחר הבריטי הגדול שבציי העולם. מצבתו כללה יותר מתשעת אלפים אוניות בעלות כושר מעמס כולל של כעשרים מיליוני טונות, שהיוו 35% של תפוסת הספנות העולמית. שירתו בו עשרות אלפי ימאים שהשמש לא שקעה על דגלם. מאידך, בארץ ישראל המנדטורית היו אז בסך הכל חמש ספינות, כולל "עמנואל", ולכולן יחד כושר מעמס של 1,400 טון. בית הספר הימי של "אגודת יורדי ים זבולון" הצליח בקושי להעמיד 10 תלמידים, וזאת בימי זוהרו אך קשרים אכן נטוו בין אנשי האגודה הימית לבין יהודי אצולת בריטניה ובהם מקורבים לממשלת בריטניה, ואלה יצרו תקווה ונטעו תעוזה. לא נרשם דבר בעיתונות התקופה, ולא פורטו מעולם מעשי גרבנוב בלונדון. זכר לא נותר לביקור, מלבד עובדת עגינת "עמנואל" כ-38 יום בלונדון. לא נכתב על כך דבר, לא נמצאו מסמכים על סיבות התארכות זמן העגינה, וזו נותרה כתעלומה. ב-23 בדצמבר 1933 הגיע גרבנוב ללונדון ונשאר בסביבתה עד 30 בינואר 1934.

### נמל סאות'המפטון, לונדון
[ממוזער|שמאל|300px|צוות ה"עמנואל" ב[סאות'המפטון 07.12.1934: ראשון מימין: בנימין לוין. אמצעי: אריה גרבנוב. שני משמאל: אליהו רוזין. ציון הדמויות בכתב ידו של לוין. התמונה באדיבות העורך, *Southampton Daily Echo*, סאות'המפטון.]]
"עמנואל" עגנה בנמל סאות'המפטון מ-6 בדצמבר 1933 עד 13 בינואר 1934.
מאחר שלא נמצאו רישומים על פריקת מטען או טעינתו בנמל זה, לא ברורה סיבת עגינתה הממושכת בלונדון, להוציא טיפול בעניינים שאינם קשורים במישרין למידע ורישומים הנוגעים לכלי שיט מסחרי ותעבורתו. "עמנואל" עגנה בלונדון במשך כ-38 יום. לא ידוע היכן פרקה מטענה.

הדגל העברי נגנב בבוקר שבת אחת, כאשר כל הצוות היה בבית הכנסת המקומי. תוך זמן קצר התברר שמאחורי הגנבה עמד אחד מעשירי הקהילה היהודית, שתואר כמי שחשב כי מדובר בממצא ארכאולוגי נדיר - דגל בן אלפיים שנה. המשטרה, שתפסה את הגנבים, נהגה בדיסקרטיות מרבית: הדגל הוחזר בעילום שם, באמצעות הרב המקומי ואיש לא הועמד לדין.

הספינה תוארה ב"פלסטיין פוסט": "הספינה הראשונה זה אלפיים שנה שכל צוותה יהודי", אך המלחים היהודים שעבדו עליה מאז רכישתה בדנמרק, הרמן זיילר וג'וני פן קובורדן, עזבו יחד עם ארנסט יורדן שעלה בהולנד. במקומם נשכרו שני ימאים זרים, יווני וצרפתי, שאין בנמצא פרטים עליהם, ו"עמנואל" המשיכה דרומה לנמל פול. הצוות של "עמנואל" מנה חמישה איש ונחשב לצוות בחסר, לפחות במלח: רב חובל אריה גרבנוב, חובל בנימין לוין, מכונאי אליהו רוזין ושני ימאים זרים.

### הנמל האחרון – פול

הפליגו לנמל פול (40 מיל דרומית לסאות'המפטון), אנגליה, כחמש שעות הפלגה. התארגנו להפלגה באוקיינוס ולקבלת מטען. מ-13 עד 30 ינואר 1934 שהתה "עמנואל" בנמל פול . ברשומות מנהלת נמל פול נכתב: 
"..."עמנואל" הגיעה ביום 13 בינואר 1934 ב-09:50 מסאות'המפטון. תפוסתה נטו 90 טון ורב חובלה *גרבנור* [כך במקור]. היא באה ריקה ושילמה אגרת נמל בשיעור לירה שטרלינג אחת וארבעה שילינגים. הפליגה לפיראוס ביום 30 בינואר 1934 בשעה 08:30, לאחר שטענה 185 טונות של חימר. המשגרים היו האחים פייק. סוכן האונייה ג'יי קרטר. הספינה חויבה באגרת מטען בשיעור של לירה שטרלינג אחת, ארבעה שילינגים ושמונה פני." בטופס הרשמי המקורי בו נרשמו הדברים אין הערות או ציון של אירועים חריגים. פרנסתו העיקרית של נמל פול על מרבצי הקאוליניט שבסביבתו. קאוליניט הוא חימר לייצור קרמיקה וחרסינה וזה שנים רבות שהוא מיוצא מפול בצובר באוניות קטנות ובינוניות.

בזמנו נפוצה טענה כאילו גרבנוב חמק מנמל פול לאחר ש"עמנואל" נעצרה בו על ידי השלטונות. מאידך, כתב הבריטי, מושל מחוז הצפון של ממשלת פלשתינה א"י, דברים המנקים את גרבנוב וקובעים, כי היה רב חובל של אונייה כשירה לחלוטין, וכתב את הדברים הבאים: "רשות השיט הבריטית (Board of Trade) מדווחת שהסקונר "עמנואל" הפליגה מפול לפיראוס ב-30 בינואר האחרון עם מטען של כ-140 טון חימר, והיא טעונה ומזוודת כהלכה בכל המובנים. לרשות אין שום מידע נוסף וקיים חשש שהספינה הוכרעה על ידי מזג האוויר וטבעה."

"עמנואל" הטעינה מטען חימר לפיראוס, יוון בדרכה לארץ ישראל. הפליגו מנמל פול במזג אוויר מצוין. בדרך השתנה מזג האוויר והים סער מאוד. העיכובים במסעה הביאו את "עמנואל" לחצות את האזור המסוכן של מפרץ ביסקאיה בעיצומו של חורף.

## היעלמות הספינה
ממוזער|שמאל|250px|מפה סינופטית של האוקיינוס האטלנטי הצפוני, 3 בפברואר 1934. מקום הטביעה המשוער של ה"עמנואל" - במעגל האדום. באדיבות "הספרייה והארכיון המטאורולוגי הלאומי, הממלכה המאוחדת".
לא נודע מה עלה בגורלה של "עמנואל" אך מעולם לא הגיעה ליעדה.

האסון לא הותיר עקבות ולכן, ניתן רק להעלות השערות מלומדות לפתרון שאלות כמו מדוע, מתי והיכן בדיוק נטרפה הספינה.
כלי שיט נטרפים מסיבות שונות - פגעי מזג האוויר, טעויות ניווט, שגיאות ניתוב, חוסר זהירות ואחרות. ככל שספינה קטנה וישנה יותר, או בעלת מנוע חלש יותר, כן גדולה פגיעותה לגחמות מזג האוויר ומכשולי ניווט. מסע ה"עמנואל" נערך בחורף, באזור שמטבעו עתיר-סופות. גרבנוב הצעיר בן ה-22 וסגנו לוין, היו ללא ספק בעלי ביטחון עצמי גבוה עד מופרז, כפי שבא לכלל ביטוי באירועי מסעם מאורהוס-דנמרק לאנטוורפן-בלגיה דרך נמל דיפזל-הולנד סאת'המפטון-אנגליה ועד היעלמותם עם צוותם ואונייתם.

המפות הסינופטיות לשבוע שהתחיל ב-30 בינואר 1934 מראות כי מזג אוויר מצוין קיבל את פני ה"עמנואל" בצאתה לים: רוח גבית קלילה, ים שקט וראות מצוינת. כך שייט הסקונר במורד תעלת למאנש ונכנס ללא פגע למפרץ ביסקאיה הידוע לשמצה. מעקב סימולטני של התקדמות הספינה מחד והתנאים המטאורולוגיים מאידך, מראה כי ביום 3 בפברואר, עם התקרבות הספינה לקצהו הדרומי-מערבי של המפרץ, חלה הרעה חמורה במזג האוויר. הרוח הצפון-מזרחית התעצמה ותוך שעות הפכה לסופה בעצמה של תשע דרגות בסולם בופורט. רוח שכזאת מוגדרת כ"סופה חזקה, 75-85 קמ"ש, גלים גבוהים של 7-10 מטרים, הים מתחיל להתגלגל, פסי קצף צפופים, הרסס עשוי לצמצם את הראות". היא מסוכנת גם לאוניות מנוע בינוניות, שלא לדבר על מפרשיות באיכות ירודה כעמנואל.
על פי אלה, ייתכן כי טבעה בשבת 3 בפברואר 1934, לא הרחק מכף פיניסטר אשר בצפון-מערב ספרד. אזור הידוע כבית-קברות לכלי שיט עוד מתקופת הפיניקים.

### צוות הספינה
מצבת כוח האדם המזערי של ספינה בסדר הגודל של ה"עמנואל" הייתה אז כששה עד שמונה - רב חובל, חובל, מכונאי וכשלושה עד חמישה מלחים.
גרבנוב עמד על כך שצוות הספינה יהיה כולו *עברי*, כלומר יהיה מורכב מיהודים ארץ-ישראליים בלבד. אך נוכח לדעת שמחמת חוסר בכוח אדם מתאים הדבר אינו מעשי. אי לכך נאלץ להסתפק בקצינים עבריים ובמלחים יהודים מהגולה. "עמנואל" יצאה לדרך מנמל אורהוס שבדנמרק כשעל סיפונה צוות בן שבעה איש: אריה גרבנוב (21, תל אביבי) - רב חובל; בנימיו לוין (21, חיפאי) - סגן; אליהו רוזין (25, ירושלמי) - מכונאי; רנה רנר, יהודי יליד גרמניה - מלח; פאול קריגל, יהודי יליד פולין - מלח; הרמן זיילר, יהודי יליד אוסטריה - מלח ; ג'וני פן קובורדן, יהודי יליד הולנד – מלח-טבח. רנר וקריגל ירדו מהספינה בנמל דלפזיל שבהולנד. זיילר, קובורדן ויורדן ירדו בנמל סאוטהמפטון ובמקומם נשכרו שני מלחים זרים - צרפתי ויווני. מאז סאוטהמפטון ועד טביעתה, שטה הספינה בצוות חסר- חמישה במקום שישה. שלושת הקצינים העבריים ושני הימאים הזרים טבעו עם הספינה. על האחרונים לא ידוע דבר - גם שמותיהם לא נודעו.

### אריה גרבנוב

ממוזער|ימין|100px|מרשם התלמידים, אקדמיה ימית אנטוורפן, דף 15 (אחד מתוך שניים), 1931. אריה גרבנוב במסגרת אדומה.
שמאל|ממוזער|300px|אריה גְרֵבנוֹב "במדי קדט"
אריה גרבנוב [Grevnov] נולד באוקראינה ב-1 במאי 1912 לפי מקורות המשפחה (במקומות שונים נרשם 1911 ו-1910, ייתכן כדי לעבור משוכת גיל). בהיותו בן עשר, "לאחר ימי נעורים סוערים ברוסיה בארגון קבוצת נוער ציונית חשאית", עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו. המשפחה התיישבה בשכונת נורדיה בתל אביב וההורים פתחו חנות מכולת קטנה בפינת ביתם. גרבנוב למד ב"גימנסיה העברית הרצליה".

באוקטובר 1929 התקבל גרבנוב - שקודם לכן היה חניך ומדריך ב*[[אגודת יורדי ים זבולון]]* שהיה מראשוני מקימיה - לאקדמיה הימית של אנטוורפן, ללימודי הכנה לשירות ימי לתפקיד 'מתלמד למסעות ארוכים' - Aspirant Officier ter Lange Omvaart. מעמדו האקדמי היה של elève libre - "תלמיד חופשי", כלומר תלמיד שאינו משתתף בשעורים פרונטליים ובפעילות מעשית/ימית של האקדמיה, אלא לומד בעצמו את החומר התאורטי וניגש רק לבחינות. אם עומד בבחינות - זוכה לתעודת גמר של הקורס כאילו היה תלמיד מן המניין - elève régulier בלשון המקום.
חיפוש בארכיון האקדמיה העלה את מרשם התלמידים של שנת 1931. בעמודים 15 ו-16, תחת מספר סידורי 153, נמצא אריה גרבנוב. שורה ארוכה אחת ממצה את הכל: *נולד: קונוטופ [[אוקראינה]], אחד במאי 1910; רשום באקדמיה: מ-7.10.29 ועד 30.7.31; ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת [[דיפלומה]] של: חניך; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: רחוב סטוקמן 6, אנטוורפן.

לא נמצאו ראיות להסמכתו של גרבנוב לקצונה ימית באקדמיה הימית באנטוורפן, לבחינות שעמד בהן או לתעודת גמר לקראת תפקיד של חניך/מתלמד. לא ברור היכן הוסמך, ומה היה ניסיונו הימי עד אמצע שנת 1931. התעלומה ניבטת מצילומים ששלח לבני משפחתו בתל אביב, כשהוא לבוש במדים לבנים. המדים, כך נראה, אינם מדי האקדמיה הימית באנטוורפן.

===בנימין לוין===
[[קובץ:Benjamin Levine 1930.jpg|ממוזער|שמאל|180px|בנימין לוין, דצמבר 1930]]
בנימין שמואל לוין נולד בלובלין (פולין) חמישה חודשים אחרי מות אביו - סוף 1912 לפי מקורות המשפחה, או 01.01.1912 כפי שנרשם באקדמיה הימית באנטוורפן (אולי כדי לעבור משוכת גיל). לפי מקורות משפחתו בן שנה עלה לארץ ישראל עם אמו טובה, אחיו חיים ואחותו רחל (לימים שפר), כפי שציווה אביהם רפאל-דוד לפני פטירתו. התגוררו בתל אביב ובנימין למד בבית הספר לבנים, ב[[הגימנסיה העברית הרצליה|גימנסיה העברית הרצליה]] וב"בית הספר למסחר ספרא". מקטנותו נמשך לים ולקריירה ימית. בתל אביב הכיר את אריה גרבנוב ובהשפעתו יצא ללימודים באקדמיה הימית שבאנטוורפן.

מרשם התלמידים של האקדמיה משנת 1931 מראה שתי תקופות בהן שהה בה לוין: הראשונה (תחת מספר סידורי מס. 321) מ-17.11.30 עד 30.06.31 והשנייה (תחת מספר סידורי מס. 438) מ-13.10.31 עד 30.06.32. השאר כמעט זהה לרישומים של גרבנוב: "ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת דיפלומה של: חניך; מעמד של: elève libre; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: אין." גם לוין, לא הוסמך באקדמיה של אנטוורפן לקצונה ימית. ניסיונו הימי בשיט עד אמצע שנת 1932 לא ידוע.

השאיר אחריו במותו את אמו טובה, אח - ד"ר חיים לוין, מהנדס כימאי מחיפה ואחות, רחל לוין-שפר מיבנאל.

===אליהו רוזין ===
[[קובץ:Eliyahu Rosin 1932.jpg|ממוזער|שמאל|190px|אליהו רוזין בשנת 1930 (בקירוב)]]
אליהו רוזין היה המבוגר בקרב קציני "עמנואל". הוא נולד בירושלים ב-14 בפברואר 1909 ל[[מאיר רוזין|מאיר]] ופייגה-ברכה רוזין. היה אח יחיד לשש אחיותיו - שארבע מהן נולדו לפניו. בגיל תשע התייתם מאביו. עד גמר מלחמת העולם הראשונה למד בתלמוד תורה ב"חצר החורשה", אחר כך עבר ללמוד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ומשם המשיך בבית הספר המקצועי של [[כי"ח]]. מילדותו אהב [[מכונאות]], למד היטב את המקצוע, היה "בעל ידי זהב" והצטיין בעבודתו - שכללה אחזקה ופיקוח על מנועי דיזל גדולים. הוא השתכר יפה ותמך באמו האלמנה ובאחיותיו שטרם נישאו. בשנת 1932 פגש באריה גרבנוב וזה הדביק אותו בחיידק הספנות העברית.

הניסיון הימי שצבר לפני שהצטרף ל"עמנואל" היה שירות של חודשיים כמכונאי, בשלהי 1932, בספינת חופים קטנה בשם *M/S Arrow*, ששייטה בין [[יפו]] ל[[פורט סעיד]]. לא ניתן לזהותה ולדלות פרטים נוספים אודותיה. שלא כגרבנוב ולוין שהיו שותפים להרפתקה, רוזין היה שכיר. במכתבים שכתב לאמו ואחיותיו הוא מציין "שכל שהוא מקבל בינתיים הוא [[דמי כיס]] פעוטים, שמספיקים רק לדמי דואר, תספורת ואוטובוסים. את יתרת שכרו יקבל רק לאחר שתגיע הספינה ליפו". כמעט בכל מכתב הוא מתנצל על שאינו יכול לשלוח כסף לכלכלת הבית. הוא גם הבטיח לאמו שמיד לכשיחזור יעבוד קשה ותוך זמן קצר יפרע את החובות שהיא צוברת. במכתבו האחרון כתב לאחותו הצעירה עליזה, אליה היה קשור במיוחד: "אני שולח לה [לאמא] ברגע זה גם כן מכתב עם לירה אחת שהרווחתי באופן צדדי, לא באנייה".

רוזין השאיר אחריו במותו את אמו, פייגה-ברכה ושש אחיות. לצד קברו של אביו ב[[בית הקברות בהר הזיתים|הר הזיתים]], במקום שהיה שמור לאמו, הוקם [[קנוטף|קבר דמה]] לאליהו.

==ראשוניות==
[[קובץ:Dr Boger Letter.jpg|ממוזער|שמאל|250px|מכתבו של דר' [[חיים בוגר]] לעיריית תל אביב בעניין קריאת רחוב על שמו של [[אריה גרבנוב]]. באדיבות *הארכיון העירוני, תל אביב*.]]
סיפור ה"עמנואל" והנספים בה חוזר על עצמו בעיתונות, בספרות עשרות שנים, ובו מוצג גרבנוב כחלוץ הימאות העברית, זאב-ים מצטיין והקברניט העברי הראשון.

הטענות ש"עמנואל" הייתה האונייה העברית הראשונה ומפקדה היה הקברניט העברי הראשון, נשמעות מאז הפלגתה בשנת 1933. אכן, הם היו מן הראשונים, אך לא הראשונים. הספינה הראשונה בבעלות עברית הייתה "[[החלוץ (אונייה)|החלוץ]]" בשנת 1919 עם פיקוד ערבי מצרי וכנראה בדגל מנדטורי, [[נס אדום]].
אחריה באה "[[גוזל (אונייה)|גוזל]]" ב-1927 עם פיקוד זר בדגל בריטי, אחריה "[[כרמל (אונייה)|כרמל]]" ב-1932 בפיקוד עברי ודגל מנדטורי, נס אדום, אחריה בסוף 1933 הספינות [[דורה וקרולה]] תחת פיקוד גרמני שהוחלף על ידי הקצינים היהודים ששמשו משניים בעת הגעתה לארץ ישראל, לא פיקוד עברי ותחת דגל נאצי. כך כשנתיים עד 1935 עת הוצאו התקנות להנפת דגל מנדטורי, נס אדום על כלי השיט בארץ ישראל.
"עמנואל" הייתה הספינה השישית, יועדה להירשם ב[[נמל יפו]] בארץ ישראל, היא הייתה בפיקוד עברי ודגלה היה דגל עברי ראשון בימים - במופגן.

הקברניט העברי הראשון בארץ ישראל הידוע שנים רבות היה [[זאב הים (רב חובל)|זאב הים]] שפקד על ה"גוזל" בשנת 1928, כשפוטר רב החובל הזר שפיקד עליה. ב־1939 נבחר זאב הים לראש מחלקת השיט של בית הספר הימי בחיפה במקומו של רב-חובל [[רוברט סטיבנסון מילר]] שגויס לצי הבריטי, לאחר שהמאמצים למצוא קצין ים בריטי אחר עלו בתוהו. מר רוג'רס, המנהל הבריטי של נמל חיפה, שגילה אהדה רבה לבית הספר הימי מאז נוסד, העניק לזאב הים תואר "רב-חובל לספנות חופית".

עיקר תרומתם של גרבנוב וצוות "עמנואל" לפיתוח הימאות והספנות העברית היה באתוס. האוניות "[[הר ציון (אונייה)|הר ציון]]", "[[תל אביב (אונייה)|תל אביב]]", "[[הר כרמל (אונייה)|הר כרמל]]" ומאות שבאו בעקבותיהן במשך השנים, עשו זאת למרות הרפתקה כושלת זו.

טביעת "עמנואל" הייתה האסון הימי הראשון בו טבע כלי שיט ארץ-ישראלי על אנשיו. מאז ידעו חיל הים וצי הסוחר של ישראל שלושה אסונות גדולים - [[טביעת הצוללת דקר]], אוניות המשא "[[השלושה (אונייה)|השלושה]]" ו"[[מצדה (אונייה)|מצדה]]". האסון הראשון זעזע את היישוב הקטן שטרם גיבש תודעה לים ולספנות.

==זיכרון והנצחה==
[[קובץ:Emanuel memorial 1944.jpg|ימין|ממוזער|הזמנה לאזכרה מטעם [[אגודת יורדי ים זבולון]], מרץ 1944.]]
שמותיהם של בנימין לוין ואליהו רוזין כמעט ונעלמו מן העיתונות והספרות. במלאת עשר שנים לאסון ערכה [[אגודת יורדי ים זבולון]] בתל אביב ערב זיכרון לשלושת הנספים היהודים, ששמותיהם אוזכרו בהזמנה לאירוע. אליהו רוזין צוין שם בשם משפחתו בלבד. שמו הפרטי נשכח. משפחתו מצידה ניסתה לשמר את שמו בארגון מספר פעילויות של ספורט ימי לזכרו. משפחת לוין תרמה בשנת 1962 מלגת לימודים בבית הספר הימי [[מבואות ים]] ב[[מכמורת]] לזכרו של בנימין ורשמה אותו ואת פועלו ב*ספר הזהב* של [[קרן קיימת לישראל]].

בשנת 1950 פנו ארבעה מיקירי העיר תל אביב - גב' [[הנרייטה דיאמונד]], ד"ר [[חיים בוגר]], המהנדס [[עמנואל טובים]] וד"ר [[מאיר גורביץ]] לוועדת השמות של העירייה בבקשה לקרוא בעיר רחוב על שמו של אריה גרבנוב. ד"ר בוגר, שהיה אז מנהל הגימנסיה הרצליה והכיר את גרבנוב מימים עברו, ניסח את הבקשה ו[[החבל הימי לישראל]] תמך בה. ניתן לקרוא בה, בין היתר:
:"בהפליגו באנייה עמנואל עם חבר מלחים עברים, הניף גרבנוב ברמה את דגלנו הלאומי והרים את קרנו של עם ישראל בין העמים. חלם ופעל למען ייסודו של צי עברי מסחרי והביא את הצעותיו אף בפני מיניסטריון הצי הבריטי, אולם לא זכה לראות בהתגשמות מפעל חייו, כי יד זדונית ניתקה את פתיל חייו ואנייתו לעולם לא הגיעה עוד ל[[חופי ישראל]]. את סוד כל הפרשה הזו בלעו גלי הים. פרשת חייו, גבורתו ופעולתו, למען עמו וארצו, יוצרים דמות נפלאה היכולה לשמש סמל ודוגמה לנוער העברי בכלל ולימאים הצעירים בפרט. רבות נכתב בעיתוני חוץ ובעיתוני הארץ על פעולתו הנועזת, מלאת הרפתקאות והקרבה, אולם משום מה לא זכה להנצחת שמו עד היום. בתור מי שהיה מנהלו, אני מוצא לחובה קדושה להביא לתשומת לבכם שיש להנציח את זכרו על ידי קריאת רחוב על שמו, ויהיה בזה משום ציונו של העם לאחד מטובי בניו אשר מסרו את נפשם לתחייתה של הימאות העברית במדינה המחודשת - ונחמה פורתא להוריו השכולים".

נושא ההנצחה לא עלה על סדר היום בוועדת השמות של העירייה משום ששניים מן הממליצים נפטרו לפני המועד שנקבע לדיון.

==לקריאה נוספת==
* [[זאב הים (רב חובל)]], *'ספינות מספרות - תולדות הספנות הישראלית**, הוצאת אחיאסף, תל אביב 1968, ע' 99 -101.
* צבי הרמן **הכובשים בים נתיבה** ''תולדות הספנות העברית'', הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978, ע'51 -52.
* [[ירמיהו הלפרן]], **תחיית הימאות העברית**, הדר, תל אביב, תשכ"א.
* רב חובל הלל ירקוני,**הים, האנייה ועם ישראל**, ''גרבנוב אריה'' [[פרדס הוצאה לאור]], חיפה, 2009 ע' 75. 
* ב בן יהודה, **סיפורה של הגימנסיה "הרצליה**, הוצאת הגימנסיה "הרצליה, תל אביב, תש"ל.
* רב חובל אברהם אריאל **לוידס לא ראו, לא שמעו - הסיפור של הספינה העברית האבודה "עמנואל" ומפקדה**. הוצאת מנדלי ספרים ברשת, הרצליה, 2021.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131016041342/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3850 עמנואל, המוזיאון הימי הלאומי, בחיפה]
* [https://flagspot.net/flags/il%7Dz1934.html#flag| דגל עמנואל ואחרים] באתר דגלי עולם
* 
* 
* [http://www.misdar-jabo.org/BuildaGate5/general2/data_card.php?U=no&SiteName=misdar&ItemID=770049162&ValuePage=Card5 חלוץ הספנות העברית או מתחזה שגרם לאסון] "האומה" 'במה למחשבה לאומית' כתבה של רב חובל [[אברהם אריאל]], בהוצאת מסדר זאב ז'בוטינסקי גיליון מס 190, מאי 2013.
* **"היכן האניה „עמנואל“?"** "הארץ", 29 במאי 1934, עמ' 6. באוסף [https://www.nli.org.il/he/newspapers/haretz/1934/05/29/01/page/6 עיתונות יהודית היסטורית] של הספרייה הלאומית.
* יוסף בלומנפלד, **"לפרשת הספינה "עמנואל"**. "הארץ", 30 במאי 1935, עמ' 2. באוסף [https://www.nli.org.il/he/newspapers/haretz/1935/05/30/01/page/3 עיתונות יהודית היסטורית] של הספרייה הלאומית.
* ירחמיאל שורץ, **"חייו ותעלומת מותו של זאב־ים יהודי"'''. "דבר", 23 במרץ 1950, עמ' 2. באוסף עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית.

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות שטבעו באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:אוניות משא
קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב