לחיצת יד

ממוזער|220px|לחיצת יד
[ממוזער|220px|המלך האשורי [שלמנאסר השלישי (מימין) לוחץ את ידו של מלך בבל מרדוך-זקיר-שומי הראשון  (משמאל) לאות אמון ואחווה, המאה ה-9 לפנה"ס; מתבליטי בימת הכס שנמצאו בחפירות כלח, אוסף המוזיאון הלאומי של עיראק]]
שמאל|ממוזער|220px|לחיצת יד ימין תוך כדי העברת מסמך ביד שמאל
[220px|שמאל|ממוזער|לחיצת יד בין [חוסיין, מלך ירדן לבין יצחק רבין, ובתווך ביל קלינטון, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, 26 באוקטובר 1994]]
**לחיצת יד** (או **לחיצת ידיים**, בספרות התורנית היהודית היא מכונה "**[[תקיעת כף]]**") היא מחווה גופנית שבה שני אנשים אוחזים אחד בידו של השני. בדרך כלל הלחיצה נעשית ביד ימין, תוך נענוע קצר של הידיים האחוזות. מקובל להשתמש במחווה זו בפגישות, פרידות, איחולי הצלחה, בהבעת הסכמה ובמעמד של חתימת חוזים. מטרת לחיצת היד היא להראות על כבוד וקרבה בין אנשים, וייתכן שמקורה במחווה שבאה להראות שהאדם מושיט את ידו לשלום, ואינו מחזיק בכלי נשק אשר יכול לאיים ולשמש ככלי תקיפה. גברים נוטים ללחוץ ידיים יותר מנשים, אך במפגשים עסקיים הלחיצה מקובלת בשני המינים. אי־לחיצת יד המושטת ללחיצה נחשבת למעשה לא מנומס ועלבון כלפי האדם המושיט את ידו ועשויה להביע הסתייגות ממנו.

## היסטוריה
מחוות לחיצת היד לאות קירבה וברכה מוכרת מימי קדם. תיאורים של לחיצת יד נפוצים בפסלי מצבות ביוון העתיקה, בעולם הרומי, וכפי שמתואר בספר מכבים, גם בעולם היהודי-חילוני של תקופת סוף בית שני:

באיגרת אל הגלטים (פרק ב',9) שבברית החדשה מעיד פאולוס כי בביקורו בירושלים כאשר .

מקורות המנהג המודרני אינם ברורים, אם כי פיליס א. בסטרסון בחיבורו משנת 1978, "פולחנים חברתיים של הבריטים" (Social Rituals of the British traces), מייחס את ראשית השימוש הנוכחי בה לסר וולטר ראלי, בטוענו כי הלה הכניס מנהג זה לחצר הבריטית במהלך שלהי המאה ה-16.

על פי מקורות אחרים, לחיצת היד שונתה לצורתה הנוכחית בעולם המערבי על ידי קוויקרים אנגלים מהמאה ה-17, כאלטרנטיבה שוויונית ופשוטה יותר לצורת הבעת השלום המסובכת שהייתה נהוגה במעמדות הגבוהים באותה תקופה.
תומאס ג'פרסון הפך את הטכניקה לפופולרית בזמן כהונתו כנשיא ארצות הברית, כחלופה יותר דמוקרטית לקידה שהייתה נהוגה. כיום לחיצת היד היא מנהג ידוע ומוכר ברחבי העולם, אף על פי שבתרבויות רבות מנהגים אחרים, כגון קידה או נישוק לחיים, מקובלים יותר.

לחיצת יד שימשה גם כדרך לבדוק אם לאדם חשוד יש נשק. בזמן לחיצת היד, הפגיון שהוחבא בתוך שרוולו של המתנקש היה נופל לארץ. זו יכולה להיות סיבה נוספת לכך שסירוב ללחוץ יד נחשב כחוסר נימוס.

לחיצת היד היא אחת הדרכים הנפוצות ביותר להעברת שפעת.

במחקר שנערך במכון ויצמן כי לחיצת ידיים משרתת העברת מסרים כימיים בין הלוחצים. התברר כי בהמשך ללחיצת יד ישנה נטייה להביא את היד הלוחצת לקרבת האף ולהריח אותה. זו יכולה להיות פונקציה אבולוציונית שמחליפה רחרוח הדדי שפחות מקובל באופן גלוי אצל בני אדם לעומת חיות.

## מנהגים
יש מספר מנהגים הקשורים בלחיצות יד, מהם כלליים ומהם ספציפיים לתרבויות מסוימות:
*בארצות מוסלמיות, וכן בישראלים ממוצא זה, יש מנהג לנשק יד של אדם חשוב בעת לחיצת היד.
*באופן כללי אין זה מנומס לדחות הצעה ללחיצת יד, ומקובל שהאדם בעל המעמד החברתי הגבוה יותר יזום אותה.
*באופן מסורתי (אך כיום לעיתים נדירות), כללי טקס מערביים היו שגברים יעמדו בזמן לחיצת היד, אך נשים אינן צריכות לעשות זאת. כמו כן, גבר לא יציע את ידו לגברת אלא אם כן היא יזמה זאת.
*ישנן תרבויות בהן לוחצים את שתי הידיים, אך ברוב התרבויות לוחצים את יד ימין. הצופים משתמשים באופן ייחודי ביד שמאל. מכיוון שיד ימין היא לרוב היד החזקה, יד שמאל שמשה להחזקת מגן. לחיצת יד שמאל מראה על ביטחון באדם השני, מכיוון שהיא מותירה את הלוחץ ללא הגנה.
*בשוקי בקר, ניתן לראות מוכרי בקר סוטרים זה לזה בשעת משא ומתן. אחד נוקב במחיר וסוטר ללחי של חברו, לסירוגין, עד שהם מגיעים לעמק השווה ולוחצים ידיים כדי לסיים את העסקה.
*אחוות ואגודות משתמשות לעיתים בלחיצת יד סודית כדי לזהות חברים אחרים.
*אצל סוחרי יהלומים נהוג לחתום על עסקה בלחיצת יד ובאמירת המילים "מזל וברכה" בעברית.
*יש הנוהגים ללחוץ את ידו של השני בשתי ידיים, שעוטפות את ידו, לאות של חיבה יתירה.

## סוגי לחיצות יד ומשמעותן
טקס לחיצת יד אינו אחיד ותלוי זמן, מקום ותרבות. כך למשל, באפריקה לחיצת היד אינה מלווה בקשר עין רציף שכן הדבר נתפס כהתרסה, ומאידך, בארצות דוברות גרמנית, קשר עין ולחיצת יד חזקה נחשבים לאחד מכללי הנימוס. עם זאת קיימות כמה מוסכמות הנוגעות לסוגי לחיצות יד הנבדלות במידת הלחץ, האופן שבו האדם לוחץ את היד (או הידיים במקרים מסוימים) שיש בהם כדי לאותת על מידת החיוניות, עצמת הרגש והאובייקטיביות שהצדדים משדרים.

## לחיצת יד בין גברים לנשים בהלכה היהודית
ההלכה היהודית אוסרת מגע של חיבה בין גבר לנשים האסורות עליו, שהן רוב הנשים, כאשר מגע תאוותני איסורו מהתורה. נוסף על כך הוא הדיון ההלכתי בין מפרשי השו"ע האם גם מגע שאינו נעשה כדרך חיבה, אך נעשה בכוונה תחילה, אסור מדברי תורה או מדברי חכמים, רוב האחרונים פסקו שהדבר אסור מהתורה. בשל חוסר המודעות להלכה זו בימינו, פוסקי הדורות האחרונים נחלקו בשאלה האם בלחיצת יד בין גבר לאישה יש איסור מדאורייתא או מדרבנן, גם כאשר אין חשש להרהור של תאווה, וממילא היא אסורה אף כשעיקרה מחווה של כבוד ונימוס. מכל מקום לחיצת יד בין גברים לנשים אינה נהוגה בקרב יהודים אורתודוקסים, ועיקר השאלה מתייחסת למקרה בו עקב חוסר מודעות להלכה היד כבר הושטה ללחיצה, ובדחייתה יש חשש עלבון. באופן פשוט, מרבית הפוסקים מציעים למנוע את המקרה מראש, באמצעות הסברה מנומסת או החזקת הידיים מאחורי הגב ושחייה קלה קדימה לאות כבוד, גם הרב אהרנברג הסתפק לגבי החזרת יד שמא אינה דרך חיבה אך הוא דוחה סברה זו, ומסיק שאי אפשר להקל בזה.

חוסר המודעות בציבור לבעיה הלכתית זו לעיתים מעוררת מהומה ציבורית-תקשורתית בציבוריות הישראלית, שלעיתים אף מנוצלת על ידי גורמים פוליטיים או אנטי-דתיים, אשר מודעים לבעיה ההלכתית, אך מעוניינים לנצל את חוסר המודעות הציבורית לקידום האינטרסים שלהם.

כאשר זכה הרב עובדיה יוסף בפרס ישראל ב-1970, הוא סירב ללחוץ את ידה של ראש הממשלה גולדה מאיר כיוון שהיא אישה. דבר שהוביל לסערה ציבורית ולקריאה מצד גורמים מסוימים לשלול ממנו את הפרס. בהיקף רחב יותר בלט מנהג זה בטקסי חלוקת פרס ישראל שבהם עמד על הבמה, בתוקף תפקידו, ראש עיריית ירושלים, אורי לופוליאנסקי, ונמנע מללחוץ את ידי הנשים הזוכות בפרס, תוך שהוא לוחץ בחום את ידי הגברים.

## ראו גם
* סימן השאקה - תנועת יד שמקורה באיי הוואי, המסמלת אחווה וידידות
* כיף מרפק
* כיף

## קישורים חיצוניים

*לחיצת ידיים עשויה לאפשר לבני-אדם לתקשר באמצעות חוש הריח, באתר מכון ויצמן למדע, 3 במרץ 2015
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוות גופניות
קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:כפות ידיים