open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קריסטנה לוקן

**קריסטנה זומר לוקן** (באנגלית: **Kristanna Sommer Loken**, נולדה ב-8 באוקטובר 1979) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. נודעת בזכות כיכובה בתור הטרמינייטורית T-X בסרט "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות".

## ביוגרפיה
לוקן נולדה בגנט שבמדינת ניו יורק בארצות הברית, לרונדה (לבית פוראט), דוגמנית בעברה, ולמרלין "כריס" לוקן", בעל חוות תפוחים. היא ממוצא גרמני מצד אביה, וממוצא נורווגי מצד אימה. שני הוריה במקור מוויסקונסין. לוקן גדלה עם אחותה, טניה בחוות הפירות של הוריה באפסטייט ניו יורק.

## קריירה
לוקן החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 1994 וכיכבה במספר סרטי קולנוע. היא מפורסמת בעיקר בשל הופעתה כאנדרואיד T-X ("טרמינייטריקס") בסרט הקולנוע שליחות קטלנית 3 משנת 2003. בנוסף, היא הופיעה במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה כ"מורטל קומבט: כיבוש", "ישנן בנות", "ילד פוגש עולם" ו"חסינת כאב", בה שיחקה בתפקיד הראשי.

ב-2017 כיכבה בסרט המתח הרומנטי "Body of Deceit", לצד שרי גבעתי.

## חיים אישיים
לוקן היא ביסקסואלית מוצהרת, וגרמה לסערה ציבורית ראשונה לגבי מיניותה לאחר שנישקה את פינק בטקס פרסי המוזיקה במונטה קרלו.

ב-17 בינואר 2008 הודיעה לוקן כי היא מאורסת לשחקן נואה דנבי בני הזוג החליפו נדרים לנישואין במשק משפחתה ב-10 במאי 2008. בראיון שהתפרסם ב-16 בנובמבר 2009, היא הודיעה שהיא נפרדה מדנבי, והיא במערכת יחסים עם אישה.

במאי 2016, ילדה את בנה הבכור, תור, מבן זוגה ג'ונתן בייטס, מנכ"ל חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס. 

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* קריסטנה לוקן באתר TV.com

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא נורווגי
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא גרמני
קטגוריה:ביסקסואליות אמריקאיות
קטגוריה:שחקנים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מראה השנה של עלית 1994
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1979
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1979
פובליוס סרוויליוס קסקה

**פובליוס סרוויליוס קסקה** (? - 42 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה, מרוצחיו של יוליוס קיסר.

## תולדות חייו
קסקה נולד למשפחה ממוצא פלבאי והיה צאצא של גאיוס סרוויליוס קסקה גאמינוס שכיהן כקונסול של שנת 203 לפנה"ס. קסקה היה בעל בריתו של יוליוס קיסר ונלחם לצידו בזמן מלחמת האזרחים כנגד פומפיוס.

לאחר ניצחונו של קיסר ומינוי לדיקטטור לכל ימי חייו בשנת 44 לפנה"ס נוצרה תסיסה במעמד הסנאטורי ולבסוף קשר נרקם כנגד קיסר בהנהגתם של מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, על אף שקסקה היה חלק מהסיעה הקיסרית הוא הסכים להצטרף לקשר של ברוטוס וקסיוס.

ביום שההתנקשות בקיסר תוכננה לצאת לפועל, אידו של מרס, עצביו של קסקה כמעט ובגדו והוא היה קרוב לגלות את הקשר כנגד חייו של קיסר אולם לבסוף הוא התעשת. במהלך ישיבת הסנאט שבה הקושרים תקפו את קיסר, קסקה היה הראשון שנעץ את פגיונו ברודן.

לאחר רציחתו של קיסר קסקה נכנס לתפקידו כטריבון הפלבס ב-10 בדצמבר 44 לפנה"ס, דבר זה נעשה עם אישורו של אוקטביוס שבאותו הזמן רצה לגייס את תמיכתו של קיקרו בו. אולם יותר מאוחר אולץ קסקה להימלט מרומא כתוצאה מפחדו שיורשיו של קיסר ינקמו בו, והוא הצטרף אל ברוטוס וקסיוס בפרובינקיות המזרחיות, שם הם בנו צבא בניסיון להשתלט חזרה על רומא מידיהם של הטריאומווירט השני, עזיבתו את העיר בזמן כהונתו כטריבון הפלבס הייתה לא חוקית ועמיתו פובליוס טיטיוס הדיח אותו ממשרתו על פי בקשתו של אוקטביוס.

קסקה נלחם בקרב פיליפי שנערך בשנת 42 לפנה"ס ובו התעמתו הכוחות הרפובליקאים וכוחות הטריאומווירט השני, לאחר תבוסתם ומותם של ברוטוס וקסיוס, קסקה המיואש בחר להתאבד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:מתנקשים פוליטיים
קטגוריה:מתאבדים: פוליטיקאים
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
חיים גיל (שדרן)

**חיים גיל** (נולד ב-10 בדצמבר 1979) הוא עיתונאי, מגיש חדשות, קריין פרסומות ושדרן רדיו ישראלי.

משדר מוזיקה ברדיו אקו 99FM ואקטואליה בתחנת הרדיו החרדית רדיו קול ברמה.

## ביוגרפיה

את דרכו המקצועית החל בשנת 2004 ברדיו אמצע הדרך 90FM (כיום: רדיו תשעים), בהגשת תוכניות מוזיקה ואקטואליה מקומית.
בסוף 2006 עבר לשדר מוזיקה בשעות האזנת השיא ברדיו 99Esc (לימים: אקו 99FM). באמצע שנת 2007 נאלץ חיים לעזוב את עבודתו ברדיו, בעקבות שינוי באפיון השידורים בתחנה שכלל את ביטול תוכניות המוזיקה.

בתקופה זו, הוא אף הצטרף לערוץ 10, שם ערך והגיש את מבזקי הבוקר של חדשות 10 ברדיו האזורי, שזכו לחשיפה כלל-ארצית.

מינואר 2008 ובמשך תקופה קצרה, הגיש פינת תרבות יומית בתוכנית "ערב נהדר" ברדיו לב המדינה.

בפברואר 2012, חיים שב לשדר באקו 99FM שנרכשה כ-3 שנים קודם לכן על ידי איש העסקים אלי עזור ועברה מיתוג מחדש שכלל את שינוי שם התחנה ואפיונה. הוא ערך והגיש את תוכנית הלייט נייט "עד חצות" ששילבה מוזיקה עם אקטואליה רכה. משנת 2018 הוא מגיש מוזיקה ועדכוני תנועה ברצועת הדרייב טיים המואזנת שבין 17:00 ל-20:00.

בשנים 2009 ל-2016, קריין את מבזקי חדשות הצהריים ברדיו קול ברמה.
בשנת 2022 שב לתפקיד וכיום, הוא מקריין את מבזקי חדשות הבוקר בתחנה החרדית, אותם הוא גם עורך.

גיל נחשב ל"קריין הקורונה" הראשון בישראל בשפה העברית מטעם משרד הבריאות, בשלושת גלי ההדבקה הראשונים (פברואר 2020-מרץ 2021).

## חיים אישיים

חיים גיל רווק.
מתגורר ברמת גן.
## קישורים חיצוניים

* 
* חיים גיל | סרטון הסברה על מגפת הקורונה

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
זוגיות

[שמאל|ממוזער|250px|"אוהבים", [פאל סיניאי מרשה, 1869]]
**זוגיות** היא מערכת יחסים הדוקה בין שני פרטים המורכבת לרוב מיחסים חמים של אהבה, אינטימיות, קרבה, שותפות, דאגה ונאמנות. מאפיין בולט, אם כי לא הכרחי, של זוגיות הוא קיום יחסי מין בין בני הזוג. זוגיות שמתקיימת ללא משיכה מינית נקראת זוגיות אפלטונית.

## זוגיות באדם
[ממוזער|250px|בני זוג ב[ישראל]]
זוגיות באדם מתקיימת במגוון רחב מאוד של דרכים, והיא כוללת פעמים רבות אמון בין הצדדים, מגורים משותפים, מחויבות והקמת משפחה. בניית קשר זוגי היא תהליך הדרגתי המחייב ויתורים כאלה או אחרים מכל אחד מהצדדים, ששיאו הוא הקמת משפחה, בדרך של נישואים או בדרכים אחרות. קשר זוגי מגיע לסיומו בהחלטה של אחד הצדדים לסיימו, או בהסכמה ביניהם על סיום הקשר. כאשר הזוגיות הפכה לקשר פורמלי באמצעות נישואים, פירוקה דורש אף הוא צעד פורמלי של גירושים.

זוגיות היא סטטוס, ולכן יש לה משמעויות פורמליות גם ללא מיסוד פורמלי. היותם של בני זוג ידועים בציבור – סטטוס המשקף זוגיות הדוקה, נובע מהתנהגותם היומיומית, ללא כל צעד פורמלי או טקס המלווים זאת. התנאים הנדרשים להכרה בזוגיות תלויים בהקשר. בפקודת מס הכנסה, למשל, מוגדר בן זוג: "אדם נשוי החי ומנהל משק בית משותף עם מי שהוא נשוי לו", כלומר נדרשת פורמליות גבוהה (נישואים) וגם התנהגות הולמת (ניהול משק בית משותף).

## שיפור זוגיות

קיימות דרכים אחדות לשפר זוגיות וקשרים בין־אישיים, ובהן פנייה לסקסולוג או יועץ זוגי.

### אינטימיות בזוגיות
יחסים אינטימיים, הוא מושג שלעיתים מבולבל עם יחסים מיניים. אינטימיות היא קרבה רגשית עמוקה, והיא קיימת בין אצל אנשים מאוד קרובים, המחבבים מאוד זה את זה, בין אם היחסים כוללים יחסים מיניים ובין אם לא. יחסים אינטימיים מהווים תפקיד מרכזי בחיי האדם; לבני האדם יש רצון אוניברסלי להיות שייכים ולאהוב, והוא מתממש ביחסים אינטימיים. המאפיינים של יחסים אינטימיים כוללים התנהגות מתמשכת של יחסי גומלין וחשיפה הדדית, התקשרות שחוזרת על עצמה, משיכה רגשית והגשמה. יחסים אינטימיים לא חייבים להיות רק בזוגיות והם קיימים גם באהבת רֵעים.

יש מספר שלבים ליחסים אינטימיים: ההתחלה של שלבי ההתפתחות (משיכה ומפגשים ראשונים), תחזוק המשיכה והקשר (סלחנות), תחזוק הלחץ (קונפליקט שמתפתח או בגידה), וסיום (מודל של פתרון).

## מיסוד זוגיות
[ממוזער|שמאל|250px|[נישואים, דוגמה למיסוד זוגיות]]
ניתן למסד קשרים חברתיים זוגיים בין שני אנשים במגוון דרכים, בין המוכרות שבהן:
*נישואים
*נישואים חד-מיניים
*ידועים בציבור

## זוגיות בבעלי חיים
בבעלי חיים הזוגיות מתבטאת במגוון רחב מאוד של דרכים, החל בזוגיות חד־פעמית לשם הזדווגות בעונת הרבייה, שהיא המודל השכיח בעולם החי וכלה במקרים של נאמנות הדדית ובפיתוח קשרים ארוכי טווח, גם בין בני אותו המין. החיבה הפיזית עשויה להתבטא בין השאר במחוות של אהבה ובהזדווגות, והמחויבות מתבטאת בגידול משותף של הצאצאים, בדאגה ובשמירה משותפת עליהם ואחד על השני.

## ראו גם
* פנויים פנויות
* קשרים בין-אישיים
* מונוגמיה
* פוליגמיה
* פוליאמוריה
* העתקת בחירת בן זוג

## קישורים חיצוניים

* על זוגיות והורות – הורים ברשת, 2014 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:התנהגות
קטגוריה:משפחה
קטגוריה:אהבה
קטגוריה:קשרים בין-אישיים
מחלף בר-אילן

**מחלף בר-אילן** הוא מחלף הנמצא על כביש 4, ומהווה את קצהו המערבי של כביש 471. המחלף נמצא סמוך לאוניברסיטת בר-אילן, ומכאן שמו. הכניסות והיציאות ממחלף זה משותפות גם למחלף אלוף שדה.

המחלף כולו נמצא בשטחה המוניציפלי של רמת גן.

## היסטוריה
המחלף נפתח לתנועה בשנת 1994, במסגרת מחלוף חלקו המרכזי של כביש 4, המכונה "כביש גהה". עד אז היה במקום צומת, שבו שררו באופן קבוע עומסי תנועה רבים. בתחילה חיבר המחלף לכיוון מזרח את כביש 4 עם "דרך בר-אילן", דרך מקומית העוברת בין גבעת שמואל וקריית אונו. ב-10 באוקטובר 2002 אירע פיגוע סמוך למחלף. באוקטובר 2007 התווסף למחלף קישור לכביש 471 עם פתיחת חלקו המערבי של הכביש. לשם כך שופץ המחלף והורחב, על מנת להגדיל את קיבולת כלי התחבורה העוברים בו.

## מבנה המחלף
המחלף מורכב משני גשרים גדולים המאפשרים פניות שמאלה. האחד, מכביש 4 בכיוון דרום לעבר כביש 471 בכיוון מזרח, והשני מכביש 471 בכיוון מערב לעבר כביש 4 בכיוון דרום.

בניגוד למקובל ברוב המחלפים, הנוסעים בכביש 471 לכיוון מערב והרוצים להגיע צפונה צריכים לנסוע בשני הנתיבים השמאליים, בעוד הנוסעים דרומה צריכים לנסוע בשני הנתיבים הימניים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 4: מחלפים
קטגוריה:כביש 471: מחלפים
מחלף בר-אילן
מחלף בר-אילן
מחלף בר-אילן
קטגוריה:גבעת שמואל: תחבורה
בר אילן
וסטמינסטר

**וסטמינסטר** (באנגלית: **Westminster**) הוא שמה של שכונה במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת. שכונה זו נמצאת ברובע וסטמינסטר של העיר. ברובע ממוקם ארמון וסטמינסטר – מקום מושבו של הפרלמנט הבריטי.

## היסטוריה
האזור המכונה "וסטמינסטר" הוא האזור הנמצא סביב מנזר וסטמינסטר - וקרוי על שמה של הקתדרלה שבמרכז המנזר - "הקתדרלה (מינסטר) המערבית (וסט)".

אזור זה משמש מזה כאלף שנים כמושב ממשלת בריטניה. העיר שהתפתחה סביב הקתדרלה נקראת על שמה הסיטי של וסטמינסטר - לימים רובע של לונדון הכולל את אזורי סנט מרילבון ופדינגטון.

וסטמינסטר התפתחה סביב אי שנקרא אי ת'ורני עליו נבנה מנזר וסטמינסטר. האזור הפך למרכז שלטוני בעקבות הנוהג של המלכת מלכי אנגליה במנזר. בשנת 1050 נבנה במקום ארמון וסטמינסטר עבור בית המלוכה, לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה בשנת 1066 הפך הארמון למרכז השלטון באנגליה ובית המגורים העיקרי של בית המלוכה. הארמון אף שימש את הפרלמנט הבריטי ובתי המשפט של אנגליה - וכך התפתחו באזור לונדון שני מרכזים נפרדים - מרכז פוליטי / שלטוני בווסטמינסטר ומרכז כלכלי בסיטי.

שמאל|ממוזער|280px|וסטמינסטר בשנת 1593.

במהלך השנים עבר בית המלוכה להתגורר בארמונות אחרים (אך שב לרובע וסטמינסטר בראשית המאה ה-20 עם הרחבת ארמון בקינגהאם), וכן בתי המשפט עברו לבניין בתי המשפט המלכותיים, אולם ארמון וסטמינסטר נותר מקום מושבה של הרשות המחוקקת הבריטית ומרכז השלטון (משכן הרשות המבצעת) נותר במקום בו עמד ארמון וייטהול הסמוך (כיום רחוב וייטהול).
כיום, מסיבה זו, השם "וסטמינסטר" מסמל את שיטת הממשל ואת גופי השלטון והחקיקה בבריטניה, והשם "וייטהול" מתאר את כלל גופי המנהל הציבורי השונים.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* סר וולטר בזנט, ג'רלדין אדית' מיטון וא. מוריי סמית', '''וסטמינסטר''', 1902 מתוך פרויקט גוטנברג

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:וסטמינסטר
דותן

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
ארנולד מסואסון

**ארנולד מסואסון** (צרפתית: **Arnoult de Soissons**; הולנדית: **Arnold van Soissons**; נולד ב-1040 באודנארדה - מת ב-1087 באודנבורג), המכונה לעיתים גם **ארנולד מאודנארדה** (צרפתית: Arnoult d'Audenarde) או **ארנולף** הוא קדוש בכנסייה הקתולית. 

ארנולד נולד באודנארדה, כיום חלק מבלגיה, והיה חייל לפני שהחליט להפוך לנזיר ולהצטרף למנזר מדרדוס הקדוש בסואסון (כיום בצרפת).

הוא נחשב לקדוש המגן של קוטפי הכשות ושל מבשלי הבירה בבלגיה, וקיימת חברת בירה אמריקנית על שמו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 1040
קטגוריה:נפטרים ב-1087
יואל רוזנהק

300px|ממוזער|רוזנהק עם איכרי הגליל התחתון והעליון במסיבת פרידה ממנו בסיום תפקידו בפיק"א
300px|ממוזער|רוזנהק עם איכרי הגליל התחתון והעליון במסיבת פרידה ממנו בסיום תפקידו בפיק"א
**יואל (ז'ול) רוזנהק** (פריז, 1870 – ניס, 7 במרץ 1940) היה אגרונום ופקיד הברון רוטשילד בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
רוזנהק נולד בפריז, בן לשמואל ופאני לבית רוז וקיבל חינוך יהודי מסורתי. עם תום חוק לימודיו התיכוניים רכש את השכלתו האקדמאית בבית הספר הגבוה לחקלאות באלג'יר. בשנת 1893, מיד עם סיום לימודיו, החל לעבוד בשירותו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד והחל בפיקוח על נטיעת כרמים במושבה זכרון יעקב (1893) ומאוחר יותר במושבה ראשון לציון (1897). לאחר מספר שנים נתמנה למנהל ענייני מושבות הברון בגליל התחתון ממשרדו שבנצרת. עם ביטול פקידות הברון בארץ והעברת ניהול מושבות הברון לחברת יק"א בשנת 1900 המשיך רוזנהק לנהל את עבודות החברה במחוז הצפון ממשרדי החברה שבחיפה. עם חלוף הזמן ובהדרגה החל לאהוד את המתיישבים ואת מפעל תחיית היישוב בארץ ישראל.

ב-1913 נשלח מטעם יק"א להקים התיישבות יהודית בקפריסין, לאור ניסיונו העשיר בניהול המושבות בגליל. 

בזמן מלחמת העולם הראשונה שרת כקצין בצרפת ולאחר המלחמה חזר לעבודתו ביק"א כראש משרד חיפה. עם הקמת פיק"א בשנת 1924 שהחליפה את יק"א המשיך רוזנהק לנהל את מושבות הברון בשומרון ובגליל עד לשנת 1930. לאחר כ-37 שנות שירות בארץ ישראל, בהיותו כבן 60, פרש לגמלאות, חזר לצרפת והיה לפעיל במוסדות הקהילה הספרדית בפריז.

בשנת 1931 ניהל את הביתן הארצישראלי שבתערוכה הקולוניאלית הצרפתית מטעם הברון. בעשור שלאחר מכן ביקר כמה פעמים בארץ ישראל.

עוד בטרם מלחמת העולם הראשונה נשא רוזנהק את רבקה, לבית ארדיטי שמביירות, לאישה. לבני הזוג נולדו חמישה ילדים: רחל (איבון), אדמונד (שנקרא על שם הברון), לוסיאן (שנספה באושוויץ), נלי ופולט.

## לקריאה נוספת
* יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), "רוזנהק, יואל (ז'יל)", לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, עם עובד, 1983, עמ' 458 - 9.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:פקידי הברון רוטשילד
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1940
טושינו

שמאל|ממוזער|250px|רחוב בטושינו
**טושינו** (ברוסית: **Ту́шино**) הוא ראיון היסטורי בצפון-מערב מוסקבה השייך לעיר מאז 1960 ובין 1939 ו-1960 הייתה עיירה עצמאית. נהר הסחודניה זורם לאורך דרום טושינו.

כעת שטח טושינו מחולק לארבעה ראיונים: פוקרובסקויה-סטרשנבו, מיטינו, טושינו הצפונית וטושינו הדרומית.

## היסטוריה
קיימות עדויות לקיומו של היישוב מן המאה ה-14, כאחוזתו של בויאר בשם וסילי איוונוביץ' קבאשנין-טושה ומאוחר יותר של בניו, פיוטר וסמיון. באמצע המאה ה-16, הכפר ומנזר הגואל שלידם נקנו על ידי לאוורת השילוש-סרגייב. אחת מכנסיות האוהל היפות ביותר נבנו במנזר תחת שלטונו של איוואן האיום. טושינו שימשה בתקופה זו כמקום לאירוח אורחים רשמיים של הצאר, לפני קבלתם במוסקבה.

במהלך תקופת הצרות, הפכה טושינו לבסיס כוחו של דמיטרי הכוזב השני, אדם אשר טען כי הוא דמיטרי, בנו של איוואן האיום, והיורש החוקי לכס הצאר. בין 1608 ל-1610 הוקם בה מטה שהוא העתק של חצר המלוכה במוסקבה, כולל פריקאזים (משרדים ממשלתיים) ופטריארך. מכאן ביצע דמיטרי הכוזב השני את המצור על מוסקבה.

במחצית השנייה של המאה ה-18 התחיל תהליך של תיעוש של טושינו, בתחילה עם הופעתן של טחנות רוח ומתפרות. ב-1920 הוקם במקום מפעל לגרביים. ב-1929 הקים האוסואביצ'ים בית ספר לטיסה בטושינו. ליד שדה התעופה הוקמו לאחר מכן מפעל למטוסים ומתקני מחקר בנושאי תעופה ואדם בחלל.

בשדה התעופה בטושינו התרחש בשנת 1991 אחד ממופעי הרוק הגדולים בעולם – מופע פתוח שכונה 'מפלצות הרוק', ואליו הגיעו למעלה ממיליון מאזינים מכל רחבי ברית המועצות, להאזין ללהקות הרוק המובילות במערב באותה התקופה מטאליקה, פנטרה, AC/DC ועוד. מופע היה מסימני ההשתנות וההתפרקות של ברית המועצות.

במקום נמצא גם מתקן האימונים של מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסקבה: חלוקה מנהלית
כנסיית גרונדטוויג

ממוזער|250px|מבט מצפון
ממוזער|250px|הספינה הראשית, מבט מזרחה
**כנסיית גרונדטוויג** (דנית: Grundtvigs Kirke, נהגה: גרונטווי) היא כנסייה ברובע ביספביירג של קופנהגן, דנמרק. היא דוגמה מיוחדת של אדריכלות אקספרסיוניסטית ומשלבת מספר מאפיינים של אדריכלות גותית. בשל מראה יוצא הדופן היא אחת הכנסיות הידועות בעיר.

## היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 הועלתה יוזמה להקמת כנסייה על שם הפילוסוף הדני ניקולאי גרונטוויג. נערך מכרז לתוכניות לבניית הכנסייה, וזכה בו ב-1913 האדריכל פדר קלינט (Peder Klint). עם זאת, את יסודות הכנסייה הוא זכה להניח רק אחרי מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בספטמבר 1921. הבנייה העיקרית נמשכה מ-1921 עד 1926, אך עבודות נוספות על פנים הכנסייה והמבנים נמשכו עד 1940 והושלמו בידי בנו של קלינט, קורה קלינט (Kaare Klint).

כיום פתוחה הכנסייה למבקרים במהלך כל השנה ולא רק בזמן תפילות. העוגב הגדול של מרקוזן משמש בדרך קבע לקונצרטים.

## אדריכלות
תכנונו של פדר קלינט לכנסיית גרונדטוויג הוא סינתזה של סגנונות אדריכליים שונים. במהלך הכנתו לפרויקט למד קלינט כנסיות רבות של כפרים דניים. שיטות הבנייה המסורתיות, החומרים והקישוטים השפיעו על תכנונו. קלינט מיזג בין הצורות הגאומטריות של אדריכלות לבנים אקספרסיוניסטית עם מאפיינים של אדריכלות גותית כגון הדגשת הקו האנכי, תמיכות דואות וצורות מחודדות. דרך ארוכה בת שלושה נתיבים מובילה לכנסייה והמבנים הסמוכים, המונחים סימטרית לה, והיא עוברת דרך בית הקברות של ביספביירג. דרך זו יוצרת ציר צפייה דוצה למה שנעשה באדריכלות הבארוק.

האלמנט הבולט ביותר של המבנה הוא החזית המערבית, זכר לווסטוורק או לעוגב הממוקם בפנים. החזית כוללת מגדל פעמונים בגובה 49 מטרים. קלינט קישט את החזית ואת הספינה הראשית בגרסאות של גמלון מדרגות הנפוצות בכנסיות דניות, אך פירש זאת בדרכו שלו והכפיל את הפסגה. הספינה תוכננה במידות נדיבות: ספינה בת 3 אגפים בגובה שווה (כנסיית אולם) באורך 76 מטר ורוחב 35 מטר, ובגובה 22 מטר. פנים הכנסייה, שלקח השראה מהגותיקה מסוגל להכיל כנסים של עד 1,800 איש. כ-6 מיליון לבנים צהובות, חומר בנייה דני טיפוסי, שימשו לבניית הכנסייה.

מספר מבנים נבנו לצד הכנסייה באותו הזמן כדי להגביר את השפעת ועוצמת המבנה הייחודי, והם כוללים אולם קהילה ובתי דירות.

## ראו גם
* כנסיית הדלגרים ברייקיאוויק, איסלנד, שנבנתה מספר שנים אחרי כנסיית גרונדטוויג
* אדריכלות אקספרסיוניסטית

## קישורים חיצוניים

*  

גרונדטוויג
קטגוריה:דנמרק: מבני דת
קטגוריה:קופנהגן: מבנים
יורש עצר

**יורש עצר** (מכונה לעיתים גם **נסיך הכתר**) במונרכיה הוא הנסיך או הנסיכה המיועדים להיות המלך או המלכה בבוא העת, בין אם בפטירת המלך המכהן ובין אם בפרישתו מסיבות של נבצרות. מבחינים בין יורש מוחלט (), שזכותו למלוכה אינה ניתנת לערעור, לבין יורש מותנה , שזכותו מתקיימת רק בהיעדר יורש בעל קרבה גבוהה יותר, והמעמד ניטל ממנו עם לידתו של זה.

בממלכות אירופאיות מסוימות (שוודיה, בלגיה, נורווגיה, הולנד והממלכה המאוחדת), יורש העצר הוא הבן הבכור או הבת הבכורה של המלך או המלכה.

ב-1979 אירע בשוודיה תקדים: הנסיכה ויקטוריה, בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, הוכתרה עם לידתה בשנת 1977 כיורשת העצר של הממלכה. תואר זה נלקח ממנה עם לידתו של אחיה קרל פיליפ בשנת 1979. לאחר שבעה חודשים נוספים, שונה החוק השוודי, חוק המשכיות המלוכה, כך שקיים שוויון גמור בין נשים לגברים בירושת המלוכה, והתואר חזר אל הנסיכה. שוודיה היא המדינה הראשונה בעולם שיצרה שוויון כזה.

בארצות אחרות (ספרד, דנמרק) נבחר הבן הבכור של המלך או המלכה המכהנים. בספרד, למשל, בה המלוכה עוברת לבן, שימשה בתו הנסיכה של אלפונסו השנים עשר, מרסדס, נסיכת אסטוריאס בת החמש, כמלכה בפועל, משום שלאביה לא היו בנים במותו. אמה, שהייתה בהיריון, ילדה לאחר שישה חודשים בן, שהוכתר מיד עם לידתו כמלך אלפונסו השלושה עשר.

בארצות ערב, למשל, חוקי ההמשכיות שונים, והמלך יכול למנות יורש עצר שאיננו בנו. בסעודיה, למשל, נבחר המלך ח'אלד ליורש עצר עוד בשנת 1965, אף על פי שלא היה בנו של המלך פייצל, אלא אחיו למחצה. ח'אלד עלה לשלטון עם ההתנקשות בחייו של פייצל. הוא נבחר ליורש עצר אף על פי שלא היה האח המבוגר ביותר, ולפיכך לא אמור היה לקבל את הכתר; סירובו של אחיו הבכור מוחמד בן עבד אל-עזיז להיות למלך, הקנה לו את המלוכה. ח'אלד מצדו מינה כיורש עצר את אחיו הצעיר פהד.

בירדן היה הנסיך חסן, אחיו של המלך, יורש העצר במשך עשרות שנים. טרם מותו בשנת 1999 נטל ממנו המלך חוסיין את התואר, ומינה את בנו הנסיך עבדאללה, ליורשו. עבדאללה מצדו מינה את אחיו הנסיך חמזה ליורש העצר, נטל ממנו תואר זה ב-2004 ומינה במקומו בשנת 2009 את בנו הנסיך חוסיין ליורש העצר שלו.

ישנן מדינות בהן יורש העצר מקבל גם תואר אצולה. למשל הנסיך מוויילס (בריטניה) ונסיך אסטוריאס (ספרד).

## רשימת יורשי עצר

## ראו גם
* העדפת הבן הבכור
* סדר הירושה
* עוצר (שליט)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:תוארי אצולה
מתכתיות

**מתכתיות** באסטרונומיה וקוסמולוגיה פיזיקלית היא מדד לכמות היסודות כימיים שמרכיבים גרם שמים הכבדים יותר ממימן והליום. השימוש במונח 'מתכת' שונה מהמקובל בכימיה וביום-יום, מכיוון שבסקלות קוסמולגיות, היקום מורכב ברובו הגדול ממימן והליום בלבד, ולכן חוקרי היקום מגדירים את כל היסודות הכבדים יותר כ'מתכות'. לדוגמה, ערפילית שעשירה בפחמן תוגדר כ"עשירה במתכת" למרות שפחמן לא נחשב למתכת בהקשרים אחרים.

מתכתיות של עצם אסטרונומי יכולה לתת הערכה לגבי גילו. על-פי תאוריית המפץ הגדול, בראשית חייו היקום היה מורכב מכ-90% ממימן, אשר חלקו הומר בתהליך נוקליאוסינתזה הקדמוני, ויצר כמות משמעותית של הליום וכמויות זניחות של ליתיום. הכוכבים הראשונים, אשר מוגדרים כאוכלוסייה III, היו נטולי מתכות לחלוטין. היו אלה כוכבים מסיביים מאוד ובמהלך קיומם יצרו יסודות כבדים (עד ברזל) על ידי היתוך גרעיני. לאחר מכן הם סיימו את חייהם בסופרנובות אשר פיזרו יסודות אלה ברחבי היקום. נכון להיום, לא נמצאו כוכבי אוכלוסייה III; קיומם מנובא על ידי המודלים הנוכחים של היקום הבראשיתי. דור הכוכבים הבא נוצר מהחומרים שפוזרו על ידי הדור הראשון. הכוכבים הנצפים המבוגרים ביותר, אוכלוסייה II, הם עדיין בעלי מתכתיות נמוכה. עם היווצרות דורות נוספים של כוכבים, כמות היסודות הכבדים הלכה וגדלה, מכיוון שהעננים שיצרו כוכבים אלה הכילו את השאריות העשירות במתכות שנוצרו בכוכבי הדורות הקודמים, וכך התהליך חזר על עצמו שוב ושוב. הכוכבים הצעירים, בגילה של השמש, מוגדרים כאוכלוסייה I והם בעלי מתכתיות משמעותית.

## מתכתיות בגלקסיית שביל החלב
ברחבי גלקסיית שביל החלב, המתכתיות גבוהה יותר במרכז הגלקטי ויורדת ככל שמתקדמים כלפי חוץ. עובדה זו מוסברת על ידי צפיפות הכוכבים הגבוהה יותר במרכז הגלקסיה, מה שגורם לכך שיותר יסודות כבדים נוצרים, מוחזרים לתווך הבין-כוכבי ומשתתפים בהיווצרות כוכבים חדשים. באופן דומה, גלקסיות גדולות נוטות להיות בעלות מתכתיות גבוהה יותר מאשר הקטנות. לדוגמה, ענן מגלן הקטן וענן מגלן הגדול הן שתי גלקסיות לא-סדורות בסביבת שביל החלב. שיעור המתכתיות של הענן המגלני הגדול מוערך בכ-40% מזה של שביל החלב, בעוד שהענן המגלני הקטן הוא בעל מתכתיות של 10% בלבד.

קטגוריה:מידות אסטרונומיות
קטגוריה:קוסמולוגיה
קטגוריה:מושגים באסטרונומיה
שם מלכותי

**שם מלכותי** הוא שם רשמי בשימוש מלכים ואפיפיורים בזמן כהונתם, שעשוי להיות שונה מהשם שהוענק להם בלידתם.

## מלכים
עוד בעת העתיקה היה ידוע על שושלות של מלכים שלכולם היה אותו שם.

בין מלכי יהודה מסופר על צדקיהו ויהויקים שמלכו תחת שם שונה משמם, אם כי הדבר נעשה שלא מרצונם החופשי, אלא בהיותם וסלים של ממלכות חזקות יותר.

בתנ"ך מכונים כל מלכי מצרים בשם פרעה.

באימפריה הרומית היה נהוג שקיסר שעולה לשלטון מקבל (לרוב) את התואר "אימפרטור קיסר אוגוסטוס", במלואו או בחלקו, בנוסף לשמו הקודם.

כמו כן, קיסרי סין (ובהשפעתם, גם שליטים נוספים ממזרח אסיה כמו שליטי ג'וסון בקוריאה, או שושלות שונות בממלכת וייטנאם) נהגו לבחור שם קיסרי עם עלייתם לשלטון, שם שנקרא "שם מקודש" (廟號) ולרוב הייתה לו משמעות כלשהי (לדוגמה, משמעות השם הקיסרי "טאי-זו" (太祖) היא "האב הגדול" והוא ניתן לרוב לקיסר המייסד של השושלת). בכך נוצר מצב שבו לעיתים עשרות קיסרים שונים משושלות שונות נשאו את אותו השם הקיסרי.

מאז ימי הביניים נהגו מלכים לבחור לעצמם שם מלכות השונה משמם, כאשר בתקופות מסוימות נהגו המלכים לבחור באותו שם לאורך מספר דורות, כאשר ההבדל היחיד היה במספר הסידורי שלהם.

### בריטניה
בשלושה מקרים בולטים בחרו מלכי הממלכה המאוחדת בשם שאינו שמם הפרטי הראשון; למעשה, העובדה שבני משפחת המלוכה נוהגים לתת מספר שמות פרטיים לצאצאיהם, מעמידה בפני השליט החדש מספר אפשרויות לבחירת שם מלכותי:

המלכה ויקטוריה נולדה בשם אלכסנדרינה ויקטוריה, אך כבר בצעירותה נודעה בשם הנסיכה ויקטוריה. בנה, הנסיך אלברט אדוארד, בחר (כאימו, בשעתה) בשם אדוארד השביעי כאשר עלה לכס המלוכה בשנת 1901. זאת בניגוד לרצונה של אמו, שביקשה שימלוך תחת שם כפול, לזכר אביו, הנסיך אלברט. נראה שגם סיבות אישיות (של הבעת עצמאות) הביאו אותו להחלטה זו.

שלושים וחמש שנה לאחר מכן, עלה הנסיך **אדוארד אלברט כריסטיאן ג'ורג אנדרו פטריק דייוויד** (נכדו של אדוארד השביעי) לכס המלכות. הוא בחר לשלוט בשם אדוארד השמיני, אף על פי שבני משפחתו כינו אותו דווקא בשמו האחרון, דייוויד. לאחר שוויתר על כסאו, החליט אחיו שמלך במקומו, הנסיך **אלברט פרדריק ארתור ג'ורג**', למלוך תחת השם ג'ורג' השישי כדי להראות יציבות והמשכיות, בהמשך לאביו ג'ורג' החמישי.

רוב מלכי בריטניה בחרו למלוך תחת שמם הפרטי הראשון. כאשר עלתה הנסיכה אליזבת לכס המלוכה בשנת 1952, היא נשאלה תחת איזה שם תרצה למלוך. היא ענתה "השם שלי, אלא מה?". שמה המלא, בו הוטבלה, הוא אליזבת אלכסנדרה מרי - על שם שלוש המלכות שקדמו לה.
## אפיפיורים
כאשר נבחר אפיפיור חדש, הוא נשאל על ידי ראש הגוף הבוחר, באיזה שם ירצה להיקרא. האפיפיור הנבחר בוחר בשם בו ייקרא מאותו רגע ואילך. אז יוצאת ההכרזה "הבמוס פאפאם" (לטינית: יש לנו אפיפיור), בו מוכרז שמו הישן והחדש של האפיפיור.
מלכותי
קטגוריה:מלוכה
איטו אבירם

**יצחק (איטו) אבירם** (נולד ב-16 באוקטובר 1950) הוא סופר, עורך ועיתונאי ישראלי.

אבירם מוכר בספריו הרבים לבני נוער וילדים, בעיקר שמונת ספרי הסדרה "יעל ואני", "מצמררים", "אני ליאור, ואתם?" ו"הקיץ האחרון של דן".

## ביוגרפיה
אבירם החל את קריירת הכתיבה בתור כתב נוער ב"מעריב לנוער" שם התפרסמה הסדרה שכתב "יעל ואני". הסדרה ההומוריסטית עסקה ברצינות בסיפורים אמיתיים מחייהם של בני זוג בגיל העשרה, בבעיות, תחושות, חוויות, רגשות ואירועים האופייניים למערכת יחסים כזו.

ברבות השנים מונה אבירם לכתב הראשי של "מעריב לנוער" ולסגנו של העורך אמנון בירב.

בעקבות הפופולריות לה זכו פינותיו של אבירם בעיתוני הנוער, המשיך אבירם בכתיבת סדרות שהפכו לספרים רבי-מכר.

בשנים 1992 עד 1994 יצא אבירם לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. לאחר חזרתו לישראל, מונה לערוך את "ראש1", מבית "ידיעות אחרונות". לדבריו, "התקופה הזו הייתה הרבה פחות מוצלחת ... לא הייתה שם אותה אווירה, ופתאום התחוור לי שהעורך, איך לומר, לא ממש עומד בראש העיתון. הייתה שם מנהלת, בחורה שלמדה שיווק, והיא נתנה את הטון וקיבלה גיבוי מ'ידיעות אחרונות'. הפכתי למין מנהל תוכן, לא יותר, שצריך להתיישר לפי רצונותיה של אשת שיווק".

לאחר "ראש1" ערך אבירם גם את העיתונים "ראש צעיר" ו"טבע הדברים".

בהמשך דרכו, הקים אבירם מחדש ואף ערך את עיתון הילדים "פילון", בשנים האחרונות מרצה אבירם במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות שטראוס" וסל תרבות ארצי ומופיע לבני נוער בתוכנית משותפת עם המשוררת ציפי שחרור. בתוכנית "בואו נתבגר על זה" ובתוכניות נוספות כמו "היכן שנגמרות המילים", אבירם פונה גם למבוגרים באמצעות סיפורים שהוא כותב לעיתון ג'רוזלם פוסט ובאתר אינטרנט בשם "התרשמות" העוסק בנושאי תיירות ונופש, קולינריה, תרבות בידור ופנאי, אשר פונה ברובו למבוגרים.

אבירם מלמד גם מבוגרים וגם בני נוער בסדנאות לכתיבה יוצרת ברחבי המדינה. בין השאר הוא לימד באוניברסיטת תל אביב וכן במכללות. בנוסף הוא מלמד במדרשה העירונית ברעננה, בקתדרה בפרדס חנה, בביתו ביישוב תל מונד, בהוד השרון ועוד. משנת 2016, הוא מלמד כתיבה יוצרת וכתיבת סיפור חיים גם בספריית יד לבנים בחיפה, מרכז הכרמל.

## חיים אישיים
בשנות השבעים התחתן אבירם עם יעל. לזוג נולדו שני ילדים, ולאחר כ-20 שנה הם התגרשו.

הוא נישא בשנית לאסנת ומנישואים אלו נולדו לו ב-2003 תאומים, אדר והשחקנית רומי אבירם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:עיתונאי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב לנוער
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
ויה אוגוסטה

[שמאל|ממוזער|200px|שער הניצחון בברה, צפונית ל[טרגונה, דרכו עברה ויה אוגוסטה]]
שמאל|ממוזער|200px|גשר השטן הגותי על נהר ליוברגט בקטלוניה. הגשר הנוכחי הוא שחזור של גשר גותי מהמאה ה-13 שבעצמו ניצב על שרידיו של גשר רומי לאורך ויה אוגוסטה
**ויה אוגוסטה** (לטינית **Via Augusta**) הייתה דרך רומית שחצתה את חצי האי האיברי מהעיר גאדס (כיום קדיס) בספרד לחופו של האוקיינוס האטלנטי בדרום, ועד להרי הפירנאים בצפון, אותם חצתה סמוך לים התיכון והתחברה לוויה דומיטיה (Via Domitia). אורכה של הדרך, שהייתה ציר התנועה החשוב ביותר בחצי האי בתקופה הרומית היה כ-1,500 ק"מ, והיא נקראה על שמו של הקיסר אוגוסטוס שהורה על חידושה בין השנים 8 לפנה"ס ו-2 לפנה"ס.

בין הערים אותן חיברה הדרך נמנו קרתגו החדשה (כיום קרטחנה), ולנטיה (ולנסיה), טאראקו (טרגונה), ברקינו (ברצלונה) וגרונדה (ז'ירונה). מהדרך התפצלו דרכים משניות שהגיעו להיספליס (סביליה), אמריטה אוגוסטה (מרידה) ולקורדובה.

הכבישים המודרניים N340 ו-A7 בספרד, עוברים לאורך חלק מהתוואי של ויה אוגוסטה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:דרכים ברומא העתיקה
קטגוריה:ספרד הרומית
קטגוריה:חצי האי האיברי
קוסטה דאורדה

שמאל|ממוזער|200px|מחוז טרגונה בקטלוניה (אפור כהה) ובספרד כולה (אפור בהיר)
**קוסטה דאורדה** (בקטלאנית: **Costa Daurada**; בספרדית: **Costa Dorada**; באופן מילולי: "חוף הזהב") הוא שמה של רצועת חוף באורך של 216 ק"מ לאורך הים התיכון, המשתרעת לאורך מחוז טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד, בין העיירות קוניט ואלקנאר. רצועת החוף ידועה כיעד מרכזי לתיירות ונופש בספרד, וקרויה על שם צבע החול בחופים. לאורך הרצועה מצויות ערי נמל וערי קיט רבות, ביניהן טרגונה, סלו, קומרוגה וקלאפל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קטלוניה: גאוגרפיה
קטגוריה:טרגונה
קטגוריה:ספרד: חופים
קוסטנים

שמאל|ממוזער|250px|תחום היישוב של הקוסטנים בקטלוניה כיום
ה**קוסטנים** (בלטינית: **Cosetani**; בקטלאנית: **Cossetans** או **Cessetans**; בספרדית: **Cossetanos** או **Cessetanos**) היו שבט איברי שחי לאורך חופי הים התיכון באזור בו משתרעת כיום נפת טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד. 

עירם החשובה ביותר הייתה קסה (Kesse), לאחר מכן טאראקו הרומית וכיום טרגונה, והיא שכנה על גדות נהר פרנקולי (אותה עת טוקליס - Tulcis). היישוב הוקם בסוף המאה ה-5 לפנה"ס וידוע כי הוטבעו בו מטבעות. קסה נכבשה על ידי הרומאים, יחד עם כל ארצם של הקוסטנים, בשנת 218 לפנה"ס בהנהגתו של גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס. הרומאים תיארו את הקוסטנים כ"ברברים ועבדים עלובים" (d’utensilis bàrbars i d’esclaus miserables).

## קישורים חיצוניים

* מפה מפורטת של חצי האי האיברי בשנת 200 לפנה"ס לערך

קטגוריה:קטלוניה
קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:ספרד: היסטוריה
זאב דומניץ

**זאב דוֹמנִיץ** (27 בדצמבר 1902 – 27 ביוני 1976) היה מחנך, סופר ומשורר לילדים ישראלי.

## ביוגרפיה
זאב דומניץ נולד בחנוכה תרס"ב בעיירה סטארובין שברוסיה הלבנה, רוסיה, למשפחה יהודית מסורתית. למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת סלבודקה, שברחה לדרום רוסיה בעת מלחמת העולם הראשונה. כשהיה בן 15 פרצה המהפכה ברוסיה ובעקבותיה התלקחה מלחמת אזרחים. הוא נקלע לאזורי הקרבות שבהם השתוללו כנופיות אנטישמיות והתחוללו פרעות ביהודים. לאחר ניסיונות קשים הצליח להימלט לווילנה שם המשיך את לימודיו בסמינר למורים של "תרבות", וסיים אותו כמורה מוסמך.

בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים, שם המשיך בלימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטה העברית שבהר הצופים. עם סיום לימודיו נשלח לבולגריה, לעמוד בראש מערכות החינוך והתרבות של תנועות הנוער הציוניות. הוא גם לימד שם בבתי הספר העבריים.

בשנת 1934 שב דומניץ לארץ ישראל, השתקע בתל אביב ושב להוראה. הוא לימד בבתי הספר ברמת גן, בבן שמן ושימש שנים רבות כמורה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב. מראשית עלייתו ארצה פרסם סיפורים מחורזים, שירים לילדים, משלים מעובדים ואגדות, שאותם כינס לימים בספריו. הוא היה פסל חובב ועסק בפיסול עד שנותיו האחרונות. נפטר ב-1976, בגיל 74. הוא נקבר בבית העלמין הדרום. הותיר את אשתו רחל.

## ספריו
* **בשבי אצל [[בדוים]]** (1944) — הרפתקה של בן חלוצים.
* **פלוגת הפרטיזנים** (1951) — בנו של רב מפקד על יחידת פרטיזנים מהוללת, שהפילה את חתתה על הפורעים ה"לבנים" אחרי המהפכה הרוסית
* **טבילת אש** (1956) — סיפורים מחיי שומרים ולוחמים בארץ ובגולה.
* **ארנב השובב** (1962) — סיפורים קצרים לטף.
* **שפיריות** (1965) — שירים וסיפורים מחורזים לטף.
* **חלום התאומים** (1968) — מסע חלומי בחרוזים של צעצועים שירדו לאילת.
* **צעצועי דורון** (1973) — מחרוזת סיפורים.
* **זה קרה לשפנפן** (1975) — הרפתקה מחורזת של שפנפן משועמם, שנמאס לו להיות לבדו.

מחזה על פי יצירתו **גד וענת נסעו לאילת**, הומחז על ידי משה ברקאי, עיבוד ובימוי - יוסף אוקסנברג, תל אביב 1960.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* תמונת דיוקנו של זאב דומניץ כתלמיד בסמינר למורים של "תרבות" בווילנה, בארכיון בית לוחמי הגטאות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
ניסטו אלקלה סאמורה

**ניסטו אלקלה סאמורה** (; 6 ביולי 1877 - 18 בפברואר 1949) נשיא הרפובליקה השנייה של ספרד בין השנים 1931–1936.

## ביוגרפיה
אלקלה סאמורה נולד בפרייחו דה קורדובה בשנת 1877. הוא עבד כעורך דין והיה חבר במפלגה הליברלית בספרד. הוא נבחר לפרלמנט ומונה לכהונת שר הפיתוח בשנת 1917 ושר הביטחון ב-1922. סאמורה גם ייצג את ספרד בחבר הלאומים. בעקבות תמיכתו של המלך אלפונסו ברודנות של מיגל פרימו דה ריברה הפך לרפובליקני והשתתף בברית של סן סבסטיאן. לאחר ההפיכה הצבאית הכושלת באראגון הוא נכלא, אך עם עזיבת אלפונסו את ספרד, שוחרר ועמד בראש הממשלה הרפובליקנית הזמנית שהכריזה על הרפובליקה הספרדית השנייה. לאחר הבחירות ביוני 1931 נבחר לראשות הממשלה, אולם התפטר באוקטובר בעקבות קביעת הפרדת הדת מהמדינה וצעדים אנטי-קלריקליים שהוכללו בחוקה של הרפובליקה. ב-10 בדצמבר 1931 נבחר להיות נשיא הרפובליקה בקולותיהם של 362 מחברי הפרלמנט.

כנשיא, אלקלה סאמורה ניצל את סמכויותיו כדי לפזר את הפרלמנט פעמיים ועוד פעמים רבות לחץ לשינויים בהרכב הקואליציה, על מנת לשמר את הרפובליקה במרכז המפה הפוליטית ולמנוע ממנה לגלוש לידי הימין או השמאל. בסוף שנת 1935 הוא סירב בכל תוקף לאפשר לחיל רובלס להקים ממשלה, למרות שהוא היה היחיד שיכל להשיג רוב פרלמנטרי. צעדיו אלו של אלקלה סאמורה, למרות היותם בהתאם לחוקה, היו אנטי דמוקרטיים והיו שטענו כנגדו שהוא מתערב בהליכים הדמוקרטיים יותר משהמלך התערב לפני הקמת הרפובליקה. ישנם הרואים בצעדיו אלו של אלקלה סאמורה את אחד הגורמים שדרדרו את ספרד למלחמת אזרחים.

מלחמת האזרחים הספרדית החלה בזמן בו אלקלה סאמורה שהה בסקנדינביה. לאחר שנודע לו שמיליציות של הרפובליקנים פרצו לביתו, גנבו מרכושו ואף הוציאו את היומנים שלו מכספת הבנק בו הופקדו, הוא בחר לא לשוב לספרד במהלך המלחמה. לאחר ניצחון הלאומנים במלחמת האזרחים, נפתחה נגד אלקלה סאמורה, ב-21 בספטמבר 1939, חקירה בהתאם לחוק להענשת תומכי הרפובליקה והמסייעים לה.

בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה אלקלה סאמורה בצרפת, אולם היחס של ממשלת וישי הביא אותו בינואר 1942 להגר לארגנטינה. עצמותיו הובאו לספרד ב-1979 והוא נקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה במדריד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת ספרד
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:הרפובליקה הספרדית השנייה
קטגוריה:ילידי 1877

קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1949
קשריר

**קשריר** מתאר מצבור תאים נוקשה או נפיחות קטנה נוקשה, הבולט דרך העור או שנמצא עמוק יותר מהעור. 

קשרירים עשויים להיות נגע בעור או ברקמות אחרות, כגון שריר, גיד או עצם (למשל קשרירים על שם הברדן בדלקת מפרקים ניוונית), ריאות, בלוטת התריס, לשון או מיתרי הקול.

קשרירים הם לרוב שפירים אך יש שהם יפגעו בתפקוד האיברים שעליהם הם נמצאים.

## קישורים חיצוניים


* index: Nodule, Merck manual



קטגוריה:תסמינים וסימנים הקשורים לעור ולרקמה התת-עורית
יוסף יפת

**יוסף יפת** (25 בנובמבר 1922 – 3 בספטמבר 1976) היה לוחם פלמ"ח, איש צבא ומושל העיר עזה.
## ביוגרפיה
יפת נולד בירושלים, כאחד מ-11 ילדיהם של שלמה וצבייה יפת שעלו מתימן בשנת 1916. אבי המשפחה עבד כשומר בבית החולים הדסה והאם עסקה בפעילויות התנדבות למען הקהילה. יפת למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל 15 התגייס לפעולות החי"ש (חילות השדה) של "ההגנה", שנועדו לשמירה על היישובים הקדמיים באזור ירושלים. בשנת 1942 גויס לפלמ"ח, למחלקה הערבית (המחלקה השחורה). בימי המאורעות נהג להסתובב בשוקי העיר ובשכונותיה הערביות, בהיותו דובר ערבית על בוריה ובעל חזות ערבית, שמע וקלט מידע ודאג להעבירו לגורמים המתאימים. בין השאר נודע כאחד ממקימי "חבורת האש". יפת היה ידוע בכינויו "יוסק'ה כל הארץ" על שום שהכיר את כל הארץ, וכל הארץ הכירה אותו.

בשנת 1944 נשא את רינה לבית צביאלי, ילידת שכונת בורוכוב בגבעתיים, שהייתה חברת הקבוצה שהקימה את קיבוץ מנרה. חתונתם נערכה בתל אביב, אך חברי המחלקה הערבית ערכו את המסיבה בקיבוץ אלונים. רינה חזרה למשק ויפת חזר למשימותיו במסגרת המחלקה.

ב-1 בפברואר 1948 השתחרר מהפלמ"ח והתגייס לצה"ל. לאחר הקמת המדינה, חזר למנרה ושימש כנהג האוטובוס האזורי. קו האוטובוס נסע לאורך גבול הצפון ועבר בכל היישובים שלאורכו. עם פרוץ מבצע קדש, ב-1956, חזר והתגייס לצבא, ושירת בעזה בתפקידים שונים. בזכות שליטתו בשפה הערבית, בניביה ומנהגי האוכלוסייה, הפך למקובל ואהוד על הערבים שלא פעם פנו אליו כדי שיפסוק ביניהם.
בשנת 1957, עם הנסיגה מרצועת עזה, עבר לירושלים למשך שנה ולבסוף ב-1958 קבע את ביתו בבאר שבע.

ב-1960 ארגן פרופסור יגאל ידין משלחת ארכאולוגית למדבר יהודה ופנה לפיקוד הדרום שישלחו לו קצין שישמש כמפקד מחנה המשלחת. יפת נשלח לשמש כקצין המחנה, ובעקבות כך נוצרה בין השניים מערכת יחסים חברית עד כי ידין סירב לקבל כל קצין אחר בפעמים הבאות. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, אך שנתיים מאוחר יותר עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שב והתגייס לצבא וחזר לעזה. יפת השתחרר סופית בשנת 1973. במשך תקופה ארוכה שימש כמושל ברצועת עזה.

יוסף יפת נפטר באופן מפתיע, בירושלים בראשית ספטמבר 1976 והוא בן 53 שנה, והוכר כחלל צה"ל, משום שנפגע במהלך שירותו, ופגיעות אלו גרמו בסופו של דבר למותו.


תמונה:YeffetAza.JPG|בעזה
תמונה:YeffetBrothers.jpg|האחים לבית יפת
תמונה:Scan000004.jpg|חפירות במצדה
תמונה:Scan000005.jpg|עם דוד מימון
תמונה:Scan000007.jpg|דוד בן-גוריון במצדה
תמונה:Scan000013.jpg|עם משה דיין
תמונה:Scan000018.jpg|עם יגאל אלון ושמעון פרס
תמונה:Scan000026.jpg|עם אריאל שרון
תמונה:Scan000427.jpg|יוחאי בן נון, יוסף יפת ויגאל אלון
תמונה:YeffetEsh.jpg|חבורת האש
תמונה:YeffetYadin.jpg|עם יגאל ידין


## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:נכי צה"ל שהוכרו לאחר מותם כחללי צה"ל
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
בוני רייט (שחקנית)

**בוני פרנצ'סקה רייט** (באנגלית: **Bonnie Francesca Wright**; נולדה ב-17 בפברואר 1991) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, הידועה בשל תפקידה כג'יני וויזלי בסדרת הסרטים "הארי פוטר".

## ביוגרפיה
רייט נולדה בלונדון, הממלכה המאוחדת לשילה טיג וגרי רייט, מעצבי תכשיטים המנהלים חברה עצמאית בשם רייט & טיג. לבוני יש אח גדול בשם לואיס. היא למדה בבית הספר על שם המלך אלפרד בלונדון.

בתחילת הקריירה שלה רייט לוהקה כג'יני ויזלי עבור סצנה קצרה בסרט הארי פוטר ואבן החכמים (2001), שהתרחשה בתחנת הרכבת קינגס קרוס. תפקידה כג'יני הפך ליותר משמעותי בהארי פוטר וחדר הסודות (2002) שבו הדמות שלה מתחילה את לימודיה בהוגוורטס ומתמודדת עם יומן סודי ביותר שמשתלט על הנשמה וההכרה שלה. תפקידה של רייט בסרט השלישי, הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004), היה קטן מאוד בהשוואה לסרט הקודם, והסתכם בשורה אחת בלבד במסגרת התסריט. אולם, דמותה של ג'יני הפכה ליותר משמעותית ותומכת בסרטים הרביעי והחמישי, הארי פוטר וגביע האש והארי פוטר ומסדר עוף החול. רייט משתתפת גם בסרט השישי הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, היכן שדמותה של ג'יני ממלאת תפקיד ראשי כמושא האהבה העיקרי של הארי בגילומו של דניאל רדקליף. במהלך הצילומים של הסרט הארי פוטר ואוצרות המוות היא החלה ללמוד באוניברסיטה לאמנויות של לונדון במטרה להמשיך בקריירת המשחק שלה, וללמוד קולנוע והפקת טלוויזיה.

רייט כיכבה גם בשני סרטי טלוויזיה: Stranded ב-2002, ו-Agatha Christie: A Life in Pictures, בו גילמה את אגאתה כריסטי הצעירה. בשנת 2007 השתתפה רייט בתפקיד אורח בסדרת האנימציה של דיסני The Replacement, ודיבבה את דמותה של ונסה בפרק הפותח של העונה השנייה.

## חיים אישיים
באפריל 2011 התארסה עם השחקן הבריטי ג'יימי קמפבל באוור, שגילם את דמותו של גלרט גרינדלוולד הצעיר בסרט השביעי בסרטי הארי פוטר. ב-2012 נפרד הזוג.

במהלך עבודתה על הסרטים יצרה קשרי חברות קרובים עם השחקניות קייטי לאונג (צ'ו צ'אנג), אוונה לינץ' (לונה לאבגוד), אפשאן אזאד (פדמה פאטיל) ואמה ווטסון (הרמיוני גריינג'ר).

רייט מקדישה זמן רב למוזיקה ומנגנת על מגוון כלים כגון פסנתר, גיטרה, סקסופון, מפוחית פה וחלילית. כמו כן, רייט מקדישה זמן רב גם לספורט ומשחקת כדורגל, טניס, רכיבה, הוקי קרח וכדומה.

בספטמבר 2023 ילדה רייט את בנה הראשון. 
## אקטיביזם
### פעילות פרו-פלסטינית
בספטמבר 2024 חתמה רייט על עצומה הקוראת לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לעצור את "אספקת הנשק הבלתי חוקית לישראל".
## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

__NOTOC__

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות ילדות אנגליות
קטגוריה:במאיות וידאו קליפים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אנגלים
קטגוריה:אנגליות שנולדו ב-1991
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1991
בולרו (ריקוד)

[שמאל|ממוזער|150px|[רקדן רוקד בולרו עם קסטנייטות]]
**בולרו** (בספרדית: **Bolero**) הוא ריקוד וסגנון מוזיקלי עממי שמקורו בספרד. 

נרקד בזוגות בליווי קסטנייטות. הקצב איטי, והמשקל שלושה רבעים.

הבולרו המפורסם ביותר נכתב על ידי צ'ייקובסקי, כחלק מ"אגם הברבורים". 

הבולרו של ראוול נכתב תחילה כבלט אך כיום הוא מושמע בעיקר כיצירה קונצרטית. ה"בולרו" בנוי סביב נושא יחיד, שמתחיל בכלי בודד חרישי וחוזר שוב ושוב בכלי נגינה שונים, מתגבר והולך, עד שכל התזמורת מנגנת אותו לסיום גרנדיוזי של היצירה.

## ראו גם
*בולרו (סוגה)
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מוזיקה ספרדית
קטגוריה:ריקודים סלוניים
פורמולה 1 עונת 1989

במסגרת **[[פורמולה 1]] של שנת [[1989]]** נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הצרפתי אלן פרוסט ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-הונדה.

בעונה זו, היו פרוסט ואיירטון סנה חברים לקבוצת מקלארן, אולם יריבים מרים האחד לשני.
באמצע העונה, הוביל פרוסט בכעשרים נקודות על סנה, אך משלב זה, סנה החל לצמצם את הפער. כשלושה מרוצים לסיום, היה סנה זקוק לניצחונות בשלושת המרוצים כדי לשמור על סיכוייו. הוא ניצח בראשון מהשלושה, אך המרוץ הלפני אחרון נחקק בזכרונם של אוהדי פורמולה 1 רבים: סנה ופרוסט זינקו מהשורה הראשונה כשסנה היה בראש. פרוסט עקף אותו מיד עם הזינוק ופתח פער קטן. לאחר כשלושים הקפות, הוביל פרוסט בכחמש שניות על סנה. אולם תוך מספר הקפות נוסף, צימצם סנה את הפער ונצמד לפרוסט. בהקפה ה-47, ניסה סנה לעקוף את פרוסט. פרוסט "סגר" את כיוון העקיפה, המכוניות נתקלו זו בזו והחליקו קדימה לכיוון חוץ למסלול (בפניית "שיקיין"). מנועי המכוניות נכבו ופרוסט יצא מהרכב. אולם סנה חיכה לנציגי המרוץ, אלה דחפו אותו, הוא חזר למסלול ובתצוגת נהיגה מרשימה, הצליח סנה לעקוף את אלה שהיו שוב לפניו ולסיים את המרוץ במקום הראשון. אלא שבסיום המרוץ, החליט נשיא ה-הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) (האגודה האחראית בין השאר על מרוצי פורמולה 1) לפסול את סנה כיוון שלא השלים את פניית ה"שיקיין" בזמן ההתנגשות. נהגים רבים טענו לאחר מכן שנסיעה לכיוון הפניה כדי להשלים אותה הייתה מחייבת את סנה לנסיעה נגד כיוון התנועה דבר שהיה מסכן מאוד את כל הנהגים.
המרוץ האחרון היה גשום ביותר ופרוסט פרש לאחר הקפה אחת מסיבות בטיחותיות. סנה הוביל במהלך רוב המרוץ, אך התנגש ב'סמן אחורי' (מכוניות המפגרות ביותר מהקפה שלמה) ונאלץ לנטוש. הוא קיווה לזכות במרוץ ושערעור הקבוצה על פסילתו במרוץ הקודם יתקבל. בכך איבד למעשה סנה כל סיכוי לאליפות ופרוסט הוכתר לאלוף.

בעונה זו, בוצעו מספר שינויים תקנוניים לצורך שיפור הבטיחות וכן נאסר על שימוש במנועים בעלי מגדש טורבו.

בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג.

## מרוצי עונת 1989

## דירוג נהגים סופי

עוד 18 נהגים סיימו ללא נקודות אליפות.

הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון.

## דירוג קבוצות סופי

4 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.

## קישורים חיצוניים

* תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com.
* סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.

קטגוריה:עונות בפורמולה 1
קטגוריה:1989 בספורט
רוברט ד'אגילו

**רוברט ד'אגילו** (בקטלאנית: **Robert d'Aguiló**; בערך 1100 – 1154 או 1157) או **רוברט בורדט** (**Robert Bordet**) היה אביר נורמני ששימש כנסיך טרגונה (príncep de Tarragona; לטינית princeps Tarraconensis) בין 1129 ועד מותו. 

ד'אגילו היגר לקטלוניה בשנות העשרים של המאה ה-13 ושירת אצל אלפונסו הראשון, מלך אראגון. ב-1124 הוא מונה כמושל טודלה אשר נכבשה זמן קצר לפני כן במסגרת הרקונקיסטה, ושימש בתפקיד זה משך שנתיים. ב-14 במרץ 1129 מינה אותו המלך לנסיך טרגונה והוא קיבל עליו את הסמכויות החילוניות בעיר. אירוע זה סימן את חידושו של היישוב בעיר בידי הנורמנים.

בפיקוחו של הארכיבישוף של טרגונה שעבר לברצלונה הקים ד'אגילו את טירתו במגדל הפרטוריום הרומי בעיר, והחל לקומם את הריסות העיר ולהתאימה שוב למגורים. ב-1146 שב הארכיבישוף לעיר, דבר שסימן את תחילת המאבק בינו לבין ד'אגילו. ב-1149 העניק ד'אגילו לעיר מגילת זכויות ומינה את בנו גיים ד'אגילו (Guillem d'Aguiló) למושלה של העיר. שנתיים לאחר המינוי, ב-1151, מסר הארכיבישוף של טרגונה את זכויותיו בעיר למלך, אך ד'אגילו סירב לקבל זאת. בנוסף, רוזן ברצלונה התערב גם הוא בנעשה בעיר, ועד מהרה התדרדר המצב למאבק מזוין שהסתיים לאחר מותו של ד'אגילו בהתנקשות בארכיבישוף על ידי גיים ד'אגילו ובן נוסף של רוברט ובהגליית הנורמנים למיורקה ב-1171.

קטגוריה:טרגונה
קטגוריה:קטלוניה: היסטוריה
פרטוריום

שמאל|ממוזער|250px|דגם הפרטוריום בקלן
ה**פרטוריום** (לטינית **Prætorium** או **Prœtorium** או **Pretorium** - מיוונית "פרטוריון" - מפקדה צבאית) היה מבנה ששימש כמפקדת הלגיון ובו שכן אוהלו או מבנהו של מפקד הכוח הצבאי. הפרטוריום קיבל את שמו מתואר הפראיטור שהוענק למפקד הצבא הרומי, ושכן במחנה הרומי המבוצר. בתקופת הרפובליקה הרומית התגוררו מגיניהם של הקונסולים או של מפקדי הכוח הצבאי בפרטוריום. מאוחר יותר שימש הפרטוריום כמקום מגוריו של מושל הפרובינקיה ולעיתים אף כמקום מגוריו של הקיסר. בתקופת האימפריה הרומית החל המושג מתייחס לכל ארמון או וילה רומית.

מאחר שבפרטוריום עסק הפראיטור בעשיית משפט וצדק, בשפות מסוימות, כמו בצרפתית, מתאר המושג את אולם הדיונים בערכאות משפטיות, ובהשאלה את מבנה בית המשפט כולו. בירושלים מכונה בשם זה מקום מושבו של הנציב הרומי פונטיוס פילטוס בו על פי המסורת הנוצרית נשפט ישוע והורשע ולאחר מכן נשלח לצליבה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
קטגוריה:הצבא הרומי
גן מדווח

[שמאל|ממוזער|250px|חיידקים המבטאים את הגן [GFP וגנים פלאורסנציים אחרים על גבי צלחת פטרי]]
**גן מדווח** הוא רצף גנטי המוחדר ליד או בתוך רצף של גן אותו חוקרים מעוניינים לחקור. לרוב, תפקידו של הגן המדווח הוא להראות בצורה איכותית או כמותית את נוכחות וביטוי הגן הנחקר. גנים מדווחים הנמצאים בשימוש נפוץ הם Emp (עמידות לאנטיביוטיקה) ו-GFP (פלואורסצנציה ירוקה).

כדי להחדיר גן מדווח אל אורגניזם, מחברים החוקרים גן מדווח וגן נחקר בתוך רצף DNA מהונדס גנטית, אשר מוחדר אל התא או האורגניזם. כאשר התאים הנחקרים הם תאים חיידקיים או אוקריוטיים, הדבר נעשה בדרך כלל באמצעות החדרה של DNA מעגלי הנקרא פלסמיד. ישנה חשיבות לשימוש בגן מדווח אשר אינו מתבטא באורגניזם הנחקר באופן טבעי, וזאת מאחר שהתבטאות הגן משמשת כסמן לכך שהחדרתו של הפלסמיד עם הגן הנחקר אל התא הצליחה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנטיקה
בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו

**בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו** הוא בית קברות קטן ובלתי פעיל ששימש את הקהילה הפרוטסטנטית הקטנה ביפו במאה ה-19. בית הקברות נמצא בקצה סמטה המסתעפת מרחוב יפת, בסמוך לבית מספר 19, מאחורי בית הספר הסקוטי טביתא.

אדמת בית הקברות שייכת לכנסייה האנגליקנית בירושלים, והיא נרכשה במרץ 1842, ביוזמתו של הבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר, שהגיע לארץ ישראל זמן קצר לפני כן. הקבורה בבית הקברות החלה באותה שנה, עת נקברו בו שבעה ספנים בריטים אשר נספו בטביעת אונייה בריטית סמוך לעיר.

בבית הקברות שרדו 30 קברים מזוהים וארבעה שרידי קברים, והמקום מוזנח.

## בעלי שם שנקברו במקום
* הבריגדיר גנרל האנגלי אדוארד תומאס מיצ'ל - מיצ'ל היה קצין בכיר בחיל התותחנים המלכותיים שהצטיין בקרבות שונים באירופה. בשנת 1840 הוא נשלח בראש משלחת צבאית בריטית למזרח התיכון, כדי לסייע לטורקיה במלחמתה נגד איברהים פחה המצרי שפלש לארץ ישראל ב-1831 והשתלט עליה. לאחר שנסוג איברהים פחה מעכו למצרים דרך מישור החוף, יצא מיצ'ל עם יחידתו לרדוף אחריו. בהיותם ליד העיירה מג'דל (כיום בתחום העיר אשקלון) ירד גשם ומיצ'ל שכב לישון בבגדים רטובים וחלה. הוא הובא ליפו ושם מת ב-24 בינואר 1841. תחילה נקבר במצודת סידני סמית, לימים בית החולים הצרפתי שבצידו השני של רחוב יפת. בסוף שנות ה–70 של המאה ה–19 הועברה גופתו לבית הקברות. המצבה עשויה לוח שיש רחב ועליו חקוקות שתי שורות בטורקית עות'מאנית לאמור: , וכתובת ארוכה באנגלית, ובה רשום בין היתר: 
* הרופא תומאס הודג'קין שמת ביפו ב-4 באפריל 1866, בעת שליווה את השר משה מונטיפיורי בסיורו השישי בארץ ישראל. הוא היה ידידו ורופאו האישי של מונטיפיורי, וזה הקים על קברו מצבה מגרניט מלוטש בצורת אובליסק. על המצבה חרוט בלטינית המשפט .
* ביאטריס (בטסי) מנגאן - מייסדת בית החולים האנגלי ביפו. נפטרה בשנת 1885
* ג’ין ווקר-ארנוט - מייסדת בית הספר טביתא הסמוך לבית הקברות. נפטרה ב-21 במאי 1911.
* האב ג'ורג קלארק ושני בניו הקטנים, חברי הכת של ג'ורג אדמס (מייסד המושבה האמריקאית ביפו) שנפטרו זמן קצר לאחר הגיעם ליפו מארצות הברית.

AgamisiurDSCN3834.JPG|מצבתה של ג’ין ווקר-ארנוט
Protestatno jaffo7.jpg|מצבותיהם של מיצ'ל והודג'קין
Protestatno jaffo5.jpg|מצבתו המטה ליפול של אדוארד תומאס מיצ'ל
Protestatno jaffo9.jpg|תקריב - מצבתו של הודג'קין


## לקריאה נוספת
* זאב וילנאי: תל אביב -יפו, הוצאת אחיעבר, 1965
* שמואל גילר: קבורה נוצרית כפולה ביפו. 'עתמול' 225.

## קישורים חיצוניים

* 
*״והם עלו על מרכבה״ - פרק על מותו וקבורתו של תומאס הודג׳קין בתוכנית ״מינהר הזמן״ בתאגיד השידור הישראלי ״כאן״

פרוטסטנטי
קטגוריה:יפו
קטגוריה:ארץ ישראל: קברים ובתי קברות נוצריים
קטגוריה:ישראל: נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
פרוקטואוסוס הקדוש

**פרוקטואוסוס הקדוש** (בקטלאנית **Sant Fructuós**; מת בשנת 259) הוא קדוש נוצרי ומרטיר ושימש כבישוף הראשון של טאראקו הרומית, כיום טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד.

פרוקטואוסוס ושניים מכוהניו, אוגוריוס ואולוגיוס, נאסרו ב-16 בינואר 259 בעת רדיפות הנוצרים בתקופת הקיסר ולריאנוס (253-260). הם נחקרו ולאחר שאישרו את אמונתם הנוצרית נדונו למוות. ב-21 בינואר 259 הועלו השלושה על המוקד באמפיתיאטרון בטאראקו. הם נקברו בבית הקברות הנוצרי המוקדם, סמוך לנהר פרנקולי בעיר, אך המיקום המדויק של קבריהם אבד. במקום קמה בזיליקה על שמו של פרוקטואוסוס הקדוש אך זו נהרסה במאה ה-8.

גם באמפיתיאטרון נבנתה במאה ה-6 בזיליקה ויזיגותית שנשאה את שמו והיא ניצבה במקום עד שנהרסה במאה ה-12.

סיפור מותם של פרוקטואוסוס ושני כוהניו (Passio Fructuosi - הפסיון של פרוקטואוסוס) תועד על ידי אלמוני והשתמר, והוא נחשב למסמך הנוצרי המוקדם ביותר בחצי האי האיברי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טרגונה
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:קטלוניה: היסטוריה
קטגוריה:נפטרים ב-259
טקלה הקדושה

**טקלה הקדושה** היא קדושה נוצרייה מהתקופה הנוצרית המוקדמת, והיא הייתה מחסידיו של השליח פאולוס הקדוש במאה ה-1. טקלה הקדושה איננה נזכרת בברית החדשה, והמידע אודותיה מגיע מהספר החיצוני הנוצרי (אפוקריפה) מעשי פאולוס וטקלה, שנכתב, ככל הנראה, במאה ה-2.

לפי מעשי פאולוס וטקלה, הייתה טקלה בתולה אצילה מקוניה, שהאזינה לדרשותיו של פאולוס והצטרפה אליו. משפחתה וארוסה נידו אותה בשל כך, והיא נידונה למוות בשל אמונתה. בדרך נס היא ניצלה משריפה על המוקד על ידי סערה, ויצאה עם פאולוס לפיסידיה. לאחר מותו חיה בקטסיפון והגיעה לגיל מופלג.

טקלה הקדושה זכתה למעמד חשוב בנצרות האוריינטלית, ונחשבה למופת ולדגם לאישה הנוצרייה המאמינה. עוד תוארה כשווה לשליחים וכראשונת השליחים בין הנשים. פולחנה רווח בעיקר בקטסיפון, קוניה ובניקומדיה (כיום איזמיט בצפון-מערב טורקיה). פולחנה התפשט גם למערב אירופה החל במאה ה-4.

טקלה הקדושה היא הקדושה מגנה של העיר טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד, ויום חגה, 23 בספטמבר, ניצב במרכזן של חגיגות סנטה טקלה (Festes de Santa Tecla). לחגיגות אלה מסורת ארוכת שנים ומקורן במאה ה-11. חשיבותן גדלה והן קיבלו את דמותן הנוכחית בעקבות חגיגות ותהלוכות רחוב מלוות בריקודים ובמוזיקה, שנערכו בעיר ב-1321, כששרידי ידה של הקדושה הגיעו לעיר. בעיר ניצבת כנסייה המוקדשת לקדושה.

האסטרואיד 586 Thekla  שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.

## קישורים חיצוניים

* אתר פסטיבל סנטה טקלה בטרגונה

קטגוריה:טרגונה
קטגוריה:קדושים נוצרים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נשים במאה ה-1