חנוכיית התקווה

ממוזער|חנוכיית התקווה מוצבת בכיכר החטופים, מאי 2025. צילום: Lilia Megera
ממוזער|הרב הראשי לישראל, הרב קלמן בר, עם משפחות חטופים בהדלקת נרות בחנוכיית התקווה

ממוזער|חנוכיית התקווה בכיכר החטופים בזמן נאום טראמפ בכנסת, ברקע הקריה
ממוזער|חנוכיית התקווה בחצר בית כנסת בלב מנהטן, דצמבר 2025
ממוזער|ראש העיר היוצא של ניו יורק אריק אדמס בהדלקת נרות חנוכה בחנוכיית התקווה בבניין עיריית ניו יורק יחד עם האמן אלי גרוס
ממוזער|שגריר ישראל באו"ם, מר דני דנון, מדליק את חנוכיית התקווה מול מטה האו"ם בניו יורק, יחד עם אחותו של רן גואילי החטוף האחרון בשבי חמאס, והאמן אלי גרוס
**חנוכיית התקווה** היא מיצב של האמן הישראלי אלי גרוס, שהוצב בדצמבר 2024 בכיכר החטופים והנעדרים בתל אביב לקראת חג החנוכה, על רקע המתקפה האיראנית על ישראל באוקטובר 2024 ומלחמת חרבות ברזל.

המיצב עשוי מחלקי טילים ששוגרו לישראל משלוש חזיתות - איראן, רצועת עזה ולבנון - ושלא גרמו לנפגעים, וכן מחלקי מיירטים של מערכת כיפת ברזל. החנוכייה נבנתה כסמל לעמידות, לתקווה ולאמונה באור מתוך ההרס.

האמן אלי גרוס שירת למעלה מ־400 ימים במילואים במהלך מלחמת חרבות ברזל, וחוויותיו מתקופה זו עיצבו את היסודות הרעיוניים של יצירתו. עבודותיו מתמקדות בשילוב בין חומרים בעלי מטען ביטחוני וחברתי, כמו רסיסי טילים, לבין סמלים יהודיים ולאומיים, ומעלות שאלות על זיכרון, תיקון ותקווה.

גובהה של החנוכייה כ-1.90 מטרים, ומשקלה מוערך בכחצי טון. היא עשויה ממתכות שעברו חימום ועיבוד, ובהן רסיסים ושרידי טילים שעוצבו לכדי מבנה המזכיר חנוכייה מסורתית. סביב זרועות החנוכייה קשרו מבקרים אלפי סרטים צהובים כסמל להזדהות ולתפילה להשבת החטופים. ובהמשך נוספו מאות סרטים לבנים כסמל לשמחה על שובם של החטופים ארצה בחיים.

במהלך חג החנוכה תשפ"ה (2024) נערכו סביב המיצב טקסי הדלקת נרות חנוכה בהשתתפות אנשי ציבור, נציגים ממשפחות חטופים ופצועי הלחימה. החנוכייה הפכה למוקד עלייה לרגל ולסמל של תקווה בעיצומו של אחד הרגעים הקשים בתולדות המדינה.

במהלך השנה שלאחר מכן נותרה החנוכייה בכיכר החטופים, הופיעה באירועים ציבוריים מרכזיים ובהם גם נאום ויטקוף ההיסטורי, ונצפתה בידי מאות אלפי מבקרים ועשרות מיליונים דרך אמצעי התקשורת והרשתות החברתיות.

## סמליות והשפעה
החנוכייה מבטאת את הרעיון של אור מתוך אפלה ואת האפשרות להפוך חומרים שנועדו להרס למסר של חיים, אמונה וחוסן לאומי. היא נחשבת לאחד הסמלים המזוהים ביותר עם כיכר החטופים ועם רוח האחדות שאפיינה את התקופה שלאחר המלחמה.

הערך בוויקיפדיה על חנוכיית התקווה הוצג לצד היצירה עצמה בכיכר כחלק מן התיעוד הציבורי של המיזם האמנותי.

לקראת חנוכה תשפ"ו (2025) נשלחה חנוכיית התקווה לארצות הברית באמצעות דואר דיפלומטי בסיוע משרד החוץ הישראלי ושגרירות ישראל בארצות הברית. החנוכייה, שהגיעה מכיכר החטופים בתל אביב, הודלקה במהלך חג החנוכה בסדרת אירועים בניו יורק, כחלק ממסע שנועד להביא אור ותקווה לקהילות יהודיות בתפוצות.

בין האירועים הבולטים, החנוכייה הודלקה באירוע חנוכה רשמי של עיריית ניו יורק שהתקיים בבניין העירייה, על ידי ראש עיריית ניו יורק היוצא, אריק אדמס, כשהוא חובש כיפה ולצדו רב הקהילה. בנוסף, החנוכייה הודלקה מול מטה האו"ם בניו יורק, בטקס שבו שגריר ישראל לאו"ם, מר דני דנון, הדליק את החנוכייה יחד עם שירה גווילי, אחותו של רן גואילי, החטוף האחרון המוחזק בשבי חמאס. בתפילה להשבתו לישראל בקרוב.

לצד הטקסים הרשמיים, חנוכיית התקווה הודלקה גם בקהילות יהודיות שונות בעיר, בהן הקהילה הסורית בניו יורק, קהילה חסידית בבורו פארק, קהילה בשכונת קראון הייטס, וכן בבית כנסת בלב מנהטן.

## ראו גם
* אמנות יהודית

## קישורים חיצוניים

* ציוץ עם סרטון מהחנוכייה, באתר X, בחשבון N12.
* כתבה המסקרת את החנוכייה, באתר The Jerusalem Post, בכותרת נכתב: Menorah made of missile fragments from Israel's enemies displayed at Tel Aviv's Hostages Square.

## הערות שוליים

2025 06
קטגוריה:מיצגים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:מלחמת חרבות ברזל בתרבות
קטגוריה:חנוכיות מפורסמות
קטגוריה:תל אביב-יפו: תרבות