חיים שלמה אשרוב

**חיים שלמה אשרוב** (1972-1899) היה ממניחי היסוד לחקר יהדות בוכרה והראשון בארץ לאסוף מידע ממקור ראשון על מנהגי העדה באוזבקיסטן. הוא דן בהשפעת הסביבה המוסלמית על אורחות חיים הקהילה, סוגי המנהגים והטקסים וקורות חייהם תחת השלטון המוסלמי ומאוחר יותר תחת השלטון הסובייטי.

בהיותו איש רוח וציוני נלהב, הציל עשרות מיהודי סמרקנד בארגון עלייתם לארץ על אף המגבלות ליציאה מרוסיה והכניסה לארץ ישראל המנדטורית. בחכמה ותושיה לקח על עצמו אחריות גדולה בהנהגת מעפילי גלות בוכרה לארץ. היה נציגה של הקהילה היהודית הבוכרית בארץ אל מול המוסדות ועסק בחינוך בני העדה.

## ביוגרפיה

חיים שלמה אשרוב בנו של ציון אשרוב, מראשי הקהילה היהודית בעיר סמרקנד שבאוזבקיסטן שזכה לתואר הנכבד "חאג'י" (האהוב והמכובד). גדל באווירה יהודית וציונית. רבות למד מרבו בסמרקנד, רבי שלמה חיים לייב שהפיץ תורה בקהילות מרכז אסיה, בהשראתו נקרא אביו של חיים שלמה בשם ציון על שם ירושלים. חיים שלמה קיבל חינוך דתי חב"די וציוני והוא הוסמך לרב, שוחט תוקע וחזן, והיה תלמיד חכם מובהק. בעת המהפכה הבולשביקית לא שינה את שמו ואת מנהגו כאיש דתי, השתמש בבחכמתו ותושייתו כדי להינצל פעמים אחדות מעלילות גזעניות וחוקים מפלים.

חיים שלמה נשא לאשה את מירה-מרים לבית יהודיוף, נכדתם של דוד ואלישע יהודיוף מקוקנד בוני "בית יהודיוף" בשכונת הבוכרים בירושלים. משפחתה של מירה ברחה מקוקנד לאחר השתלטות הבולשביקים על ביתם ונכסיהם. היא הגיעה עם סבה וסבתה, אמה ואחיה לסמרקנד שם התאכסנו בביתו של חג'י ציון אשרוב.

## ההעפלה לארץ-ישראל

לאחר שמרבית בני המשפחה על חיים שלמה ורעייתו עבר עלו לארץ ולהאחר הולדת בתו אסתר הבשילו התנאים לעזוב את סמרקנד ולעלות ארצה. בשנת 1934 כבר לא ניתן היה לעזוב את האזורים שבשליטת רוסיה. חיים שלמה החליט שבכל מקרה הם לא נשארים וארגן את רבים מהיהודים הנותרים בעיר ליציאה בדרך לא דרך תוך "הברחת גבולות" על אף שהייתה קשה ומסוכנת. נחושים לברוח, תחת לחץ ורדיפות עזבו בחשאי את סמרקנד לכיוון פרס. לאחר 14 שעות נסיעה בכבתהגיעו לעיר אשחבד בירת טורמניסטן הסמוכה לגבול פרס. בעיר זו התארגנו למסע רגלי חשאי כדי לחצות את הגבול לפרס בכוונה להגיע לעיר משהד. הם הלכו על טפם כעשרים שעות דרך ההרים, נזהרים מחיילים המשמר הרוסי ונחבאים מהזרקורים מחד ומשודדי דרכים מאידך. המעבר לפרס חייב עקיפה של תחנות גבול ומכס, כאשר לבסוף חצו את הגבול לפרס, שלחו לראש קהילת משהד את רשימת הבאים והמתינו בשטח לקבלת אישורו להיכנס לעיר. משנודע לשלטונות פרס שיהודים חצו את הגבול, דרשו את סילוקם תוך חודש בעוד המשטר הרוסי ממתין להם כדי למצות איתם את הדין. חיים שלמה אשרוב כראש הקבוצה הבין שאם יתממש הגירוש כל הקבוצה תידון לכליה, והיה עליו למצות את תושייתו ולמצוא מוצא. הוא החליט לשלוח מברק לסוכנות היהודית ולוועד צעירי העדה הבוכרית בירושלים כדי לעדכנם על המצב וכדי שישלחו בדחיפות אשרות כניסה לארץ לכמה שיותר מעפילים, אולם עצם משלוח מברק באותה העת היה בעייתי. בעת ההיא מחד מחיר משלוח מברק היה גבוה עד מאד, ומאידך מלך פרס צינזר את כל המברקים היוצאים. חיים שלמה ארגן את הכסף מתרומות יהודי פרס, המברק תורגם לאנגלית והוא היה חייב לנסות לשלוח אותו ללא אישור המלך. תוך חשש אמיתי לחייו ולגורל הפליטים, גייס אשרוב את כל תושייתו מול הפקיד בדואר שדרש את אישור המלך, חיים שלמה נאלץ להתעלות על עצמו והצהיר בפני הפקיד בכתב שאישור המלך יוסדר, ולא הוא אישית מקבל על עצמו כל עונש אשר יושת עליו. בכך סיכן את חייו עבור כלל המעפילים.

לאחר ימים ספורים הגיע אל קונסול אנגליה במשהד אישור לשלושים וחמש אשרות כניסה לפלשתינה עבור עשרים וחמש משפחות פליטים וכן אבטחת הקונסול להגנה על הפליטים. ליתר הפליטים הובטח מחזור שני של אשרות. מחשש שרבים מן העולים יאלצו להישאר מאחור נזקק אשרוב לתושייה רבה כדי להעלות כמה שיותר יהודים עם האשרות שהתקבלו במחזור הראשון. הוא החליט לצוות כמה שיותר אנשים למשפחה ולהתאימם לפי הגיל כדי שיראו משפחה אורגנית, וכך הרבה יותר מעפילים נכללו בעשרים וחמש האשרות למשפחות. כמחצית מספר הפליטים נכללו בתוך ההקצאה הראשונה של הויזות. בתוך שלושה חודשים סודרו עבור היוצאים דרכונים וויזות לשם מעבר לפלשתינה דרך עיראק וסוריה. הנותרים בפרס הגיעו מאוחר יותר דרך הודו, שכן הקונסול העיראקי בטהרן סירב לאפשר עליית יהודים נוספים דרך ארצו. בשנת 1936 הגיע חיים שלמה אשרוב עם משפחתו לארץ והתיישב בפתח תקווה.
## פועלו בארץ

שמאל|ממוזער| בימין חיים שלמה אשרוב, במרכז הוריו חג'י ציון אשרוב ורעייתו ובשמאל אשתו מירה
כחלוץ נעעשה פעיל בחיי ההסתדרות ה"הגנה" ובענייני היישוב. היה פעיל בהקניית ידע לנוער הבוכרי ולעדה הקטנה בפתח תקווה. הוא ארגן בית כנסת לצד חברות בהסתדרות כשעל דגלו חרט תורה ועבודה, ספרא וסייפא. בפועלו העלה את קרנה של העדה הבוכרית בארץ. לאחר זמן עבר מפתח תקווה לתל אביב, שם היה פעיל בענייני ציבור ושימש איש קשר עם ראשי המפלגה וההסתדרות לטובת העדה הבוכרית.

### חקר העדה הבוכרית
במהלך חייו בארץ נדד מבית לבית וממשפחה למשפחה כדי לאסוף חומר כתוב, תיעוד בעל-פה ומסמכים על תולדות היהודים באוזבקיסטן וחייהם עד לעליה לארץ. את כל העדויות ערך לפי נושאים וכתב בכתב ידו את תוכן הספר שנקרא "מסמרקנד עד פתח-תקוה". כתבי היד המקוריים שלו המבוססים על מחקר בן מעל שלושים שנה רוכזו לאחר מותו בידי בנו אליהו (אלושה) לספר שנערך בידי פרופ' מ. זאנד והמהווה היום מקור ידע לא אכזב לכל מחקר על קורות העדה הבוכרית ומנהגיה בגולה, השפעת הסביבה על היהודים וקורות משפחתו. במחקרו פרט סיפורים היסטוריים, תיאור מנהגים יהודיים, מבנים של הקהילה היהודית, חינוך, אישים חשובים בעירו, מנהגי פולקלור, אבל, תזונה, הלבשה ואמונות. הוא מקדיש פרק למשפחתה המפורסמת של רעייתו היא משפחת יהודיוף ומביא נתונים שלא נודעו קודם לכן מכל מקור כתוב. כמו כן הוא מקדיש פרקים לעניין הציוני ולקשר של היהודים עם ארץ הקודש. מחקרו והספר שיצא בעקבותיו שופכים אור על פרקים שלא היו ידועים קודם לכן על קהילת היהודים הבוכריים בכלל ועל יהודי סמרקנד בפרט. מכל הבחינות האלה כל החוקרים המודרניים של תולדות הקהילות הבוכריות מסתמכים על מחקרו הרחב והמפורט ומהווים מקור ראשון לקורות הבוכרים בכלל וקהילת סמרקנד בפרט על בסיס מחקרו הראשוני נכתבו לימים מחקרים מדעיים על יהדות בוכרה, קורותיה ומנהגיה.

## קישורים חיצוניים
* הספר של חיים שלמה אשרוב, באתר "סימניה"
* ספרו של חיים שלמה אשרוב , באתר "קטלוג המידע הישראלי"

## ראו גם
* יהדות בוכרה
* סמרקנד
* ציון אשרוב

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות בוכרה
קטגוריה:פתח תקווה
קטגוריה:ילידי 1899
קטגוריה:נפטרים ב-1972