קורדובה (ספרד)

**קורדובה** (ספרדית: **Córdoba**, IPA: [ko̞ɾðo̞βaˈ]) היא עיר עתיקה בדרום ספרד, ובירת חבל קורדובה שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. אוכלוסייתה של העיר מונה 330,033 נפש, נכון לשנת 2011.

קורדובה שוכנת ברובה על הגדה הימנית של נהר הגואדליקיוויר בדרום חצי האי האיברי. העיר, ששימשה בעבר קולוניה רומית, עברה לשלטון ממלכת הוויזיגותים במאה ה-6 ולאחר מכן נכבשה בידי המוסלמים במאה ה-8. תחת שלטון בית אומיה הייתה קורדובה לבירת אמירות קורדובה ולאחר מכן ח'ליפות קורדובה העצמאית, שממנה שלטו בני אומייה על ספרד כולה. בתקופה זו הפכה העיר למרכז בין-לאומי להשכלה ולמדע, ובמאה ה־10 הייתה לעיר השנייה בגודלה באירופה. בימים אלו פעל בעיר הרופא ופטרון האמנויות היהודי חסדאי אבן שפרוט כיועץ ודיפלומט בשירות הח'ליפה. בתחילת המאה ה-11 נקלעה הח'ליפות למשבר פוליטי עמוק שהוביל להתפרקותה. במאה ה־12 נולד בעיר הרמב"ם, אשר נאלץ להימלט ממנה עם משפחתו בעקבות גזרות הדת שהטילה שושלת המוואחידון הקיצונית שכבשה את העיר. לאחר הכיבוש הנוצרי ב-1236 צורפה קורדובה לכתר קסטיליה.

בעיר מצויים אתרים בולטים של אדריכלות מוּרית, בהם המסגד-קתרדלה של קורדובה, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בסמוך לו שוכנת החודריה (הרובע היהודי ההיסטורי של קורדובה) ובו מוזיאון יהודי ובית הכנסת של קורדובה, שנבנה בשנת 1315. פסטיבל החצרות הפנימיים (פטיו) בחודש מאי, שבו נפתחות לתיירים חצרותיהם המקושטות של תושבי העיר העתיקה, הוכר כאתר מורשת תרבותית בלתי מוחשית של אונסק"ו.

## היסטוריה
יישוב אנושי באזור העיר התחיל בתקופה הפרהיסטורית, לפי שרידים ניאנדרטליים המתוארכים ל-42,000 עד 35,000 לפנה"ס. את העיר ייסדו הפיניקים בשם "קרת-טבת" (קרת טובה), שהתגלגל לשם הלטיני Corduba. העיר המשיכה להתקיים לאחר הכיבוש הרומי, ובמקום ניתן למצוא שרידים לעברה המפואר, דוגמת אמת מים רומית.

קורדובה מוזכרת בתלמוד הבבלי בסביבות שנת 350 לספירה, שם שהה באותה עת הריש גלותא. עצם הימצאות אישיות יהודית כה בכירה בעיר מעידה ככל הנראה על קהילה יהודית חשובה שהייתה שם כבר באותן שנים.

בשנת 711 לספירה נכבשה קורדובה על ידי המוסלמים, המכונים לעיתים מורים. כך החל העידן המוסלמי שארך בקורדובה למעלה מחמש מאות שנה. במהלך תקופה זו הייתה קורדובה לגדולה בערי אירופה, והפכה למרכז אמנות ולימוד אסלאמי, וגם אחד המקומות המקודשים לאסלאם.

בין השנים 750 ל-929 הייתה קורדובה לבירת האמירות הספרדית המוסלמית שנקראה גם אל-אנדלוס ולאחר מכן משהפכה ספרד לח'ליפות, שנקראה גם ח'ליפות קורדובה, הייתה קורדובה לבירתה. את הח'ליפות ייסד עבד א-רחמן השלישי לבית אומיה, שהכריז על עצמו כח׳ליף ובכך ביסס עצמאות פוליטית ודתית מלאה מהשלטון האסלאמי במזרח, שהיה נתון אז לשלטון בית עבאס והפאטימים. צעד זה סימן את פתיחתו של עידן חדש של שגשוג בממלכה. במהלך המאה העשירית תוארה קורדובה כעיר גדולה ועשירה שהיו בה יותר מ-1,000 מסגדים ויותר מ-600 מרחצאות. יש המשערים שבין 935 לשנת 1013 הייתה קורדובה העיר הגדולה בעולם.

תקופת הח'ליפות סימנה עידן של פריחה ושגשוג גם לקהילה היהודית, והעיר משכה אליה מהגרים יהודים מהמזרח התיכון, שהיה פחות יציב באותה עת. בין הדמויות הבולטות שפעלו אז בקורדובה היה חסדאי אבן שפרוט, רופא חשוב, דיפלומט ואיש חצר יהודי ששירת את עבד א-רחמן השלישי ואת יורשו אל-חכאם השני, ונחשב לאחת הדמויות המרכזיות בתור הזהב של יהדות ספרד. בתפקידו כנשיא הקהילה היהודית קידם אבן שפרוט פריחה תרבותית ומדעית בעיר: הוא ייסד ישיבה בראשות רבי משה בן חנוך, הביא חכמים מבבל, ומשך לקורדובה פרשנים, משוררים ובלשנים כדוגמת דונש בן לברט ומנחם בן סרוק.

ביטחון הקהילה היהודית של קורדובה תחת שלטון האסלאם לא היה רציף: בשנת 1013, במהלך מלחמות השלטון שחוותה ח'ליפות קורדובה, גירש מנהיג הברברים סולימאן את רובה של הקהילה היהודית. אברהם אבן דאוד, שכתב במאה ה-12, מתאר כיצד מלחמת האזרחים בקורדובה הביאה רבים מיהודיה לעזוב את העיר ולמצוא מקלט בטולדו ובסרגוסה, שם חיו עד תקופתו. בין הבולטים שעזבו את קורדובה היה שמואל אבן נגרילה (שמואל הנגיד), אשר עבר למלאגה ומשם עלה לגדולה כשר בכיר בחצר גרנדה.

מאוחר יותר, בשנת 1148, הציגו השושלת הברברית הקיצונית אל-מוואחידון לקהילה היהודית שתי אפשרויות: התאסלמות או מוות. חלק מן הקהילה התאסלם, בעוד אחרים ברחו מן העיר, וביניהם גם הרמב"ם.
ממוזער|המרכז ההיסטורי של העיר כפי שנשקף מצידו השני של הגשר הרומי
בשנת 1236 נכבשה קורדובה על ידי הנוצרים במלחמת הרקונקיסטה החמישית שהובלה על ידי פרננדו השלישי מלך קסטיליה ולאון. בעקבות הכיבוש, תושבים מוסלמים רבים עזבו את האזור. שיבת הנוצרים, ואחר כך עם גירוש יהודי ספרד, התרוקנה העיר מיהודים.

## מוקדי עניין ואתרים היסטוריים

### הקתדרלה של קורדובה

קורדובה מפורסמת בזכות המסגד-קתדרלה העתיק במקום, המוכר בספרדית גם בשם *מסקיטה* (Mezquita, שפירושו "מסגד"), ובהקשר היסטורי כ"מסגד הגדול של קורדובה".

בתקופה הוויזיגותית ניצבה באתר כנסייה נוצרית, ככל הנראה על שמו של וינסנט הקדוש. בשנת 786 הקים במקום עבד א-רחמן הראשון לבית אומיה, מייסד אמירות קורדובה, את "מסגד אלג'אמע". המסגד עבר הרחבות רבות בתקופת האמירות, ובייחוד בתקופת ח'ליפות קורדובה. הח'ליפה עבד א-רחמן השלישי, הוסיף מינרט חדש בשנת 958, ובנו, אל-חאכם השני, בנה בשנת 971 את החלק המפואר ביותר של המסגד, כולל מִחראב חדש ומקסורה. בשיאו השתרע המסגד על פני 23,400 מ"ר, מה שהפך אותו לשני בגודלו בעולם באותה תקופה, אחרי מסגד אל-חראם במכה. במאה ה-16 עקף אותו בגודלו המסגד הכחול באיסטנבול. קיר הקיבלה המסמן את כיוון התפילה במסגד לא מכוון למכה, אלא ניצב בזווית של כ-51 מעלות דרומה.
[ממוזער|קשתות ב[הקתדרלה של קורדובה|מסגד-קתדרלה של קורדובה]]
בשנת 1236, לאחר כיבוש העיר בידי פרננדו השלישי מלך קסטיליה, הוקדש המבנה לפולחן נוצרי. עם זאת, הוא לא הוסב רשמית לקתדרלה עד להסמכת הבישוף הראשון, לופה דה פיטרו, בשנת 1238. השינוי האדריכלי המשמעותי הראשון נערך בין השנים 1523–1607, עם הקמת הקפלה הראשית בלב המסגד בצורת צלב, בתכנונם של האדריכלים הרנן רואיס הראשון, הרנן רואיס השני וחואן דה אוצ'ואה.

גופים מוסלמים בספרד פועלים בקביעות כדי לאפשר תפילה מוסלמית באתר, אך הכנסייה הקתולית דחתה את הבקשות. באפריל 2010 אירע במקום עימות אלים, כשקבוצת תיירים מוסלמים ניסתה להתפלל במהלך הביקור בחג הפסחא. לאחר שניים מהם סירבו להפסיק, התפתח עימות שבו נפצעו שני מאבטחים, והמשטרה עצרה את המעורבים. אחר כך התברר שאחד מהם החזיק בסכין.

המסגד, על מאות עמודי השיש שבו והלבנים האדומות-הלבנות, נחשב לאחד ממבני המורשת המורית המרשימים. בשנת 1984 הכריז ארגון אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של קורדובה, ובתוכו על המסגד, כאתר מורשת עולמית.

### הרובע היהודי (חוּדֵרִיָּה)
בסמוך לקתדרלה שוכן הרובע היהודי העתיק, שרחובותיו הצרים והבלתי סדירים שומרים על אופייה של העיר בימי הביניים. ברובע פועלים מוזיאון יהודי בשם "בית ספרד" ובית הכנסת של קורדובה, שמשמש היום כמוזיאון. בית הכנסת של קורדובה, שנמצא ברחוב היהודים 20, נבנה בשנת 1315 בסגנון מודחאר המיוחס ליצחק מוהב. בשל גודלו הקטן ייתכן ששימש כבית כנסת פרטי של אדם אמיד, או כישיבה/בית מדרש. המבנה שימש כבית כנסת עד גירוש היהודים בשנת 1492, ולאחר מכן הוסב לשימושים אחרים. בשנת 1885 הוכר כאתר מורשת תרבותית של ספרד, וב־1985 שוקם ונפתח מחדש כמוזיאון.[ממוזער|213x213 פיקסלים|פסל ה[רמב"ם ברובע היהודי לשעבר של קורדובה]]
## פסטיבל החצרות של קורדובה
פסטיבל החצרות של קורדובה (המכונה גם *Patios Festival of Córdoba* או *Fiesta de los Patios de Córdoba*) הוא תחרות חצרות הנערכת בעיר קורדובה מאז 1921, ונערכת לרוב במהלך השבוע הראשון והשני של חודש מאי. במהלך הפסטיבל מקשטים בעלי הבתים את החצרות הפנימיים שלהם במאות פרחים ועציצים, התלויים על הקירות או מוצבים על הרצפה, ופותחים אותן לציבור ללא תשלום בשעות הביקור. בשנת 1980 הוכר הפסטיבל כ"פיאסטה בעלת עניין תיירותי לאומי של ספרד", ובשנת 2012 נכלל ברשימה הייצוגית של אתרי המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות של אונסק"ו.
[ממוזער|[פטיו מקושט במהלך פסטיבל החצרות|275x275 פיקסלים]]
במוקד הפסטיבל נמצאת החצר (או ליתר דיוק, הפטיו) הקורדובאית, חלל פתוח במרכז הבית, המספק באופן מסורתי תאורה ואוורור לחדרים ומשמש מוקד לחיי המשפחה. חצרות פנימיות אלו הן תולדה של האקלים החם והיבש של קורדובה, שהביא את התושבים לארגן את ביתם סביב חצר פנימית, לרוב עם מזרקה במרכזה ולעיתים גם בור לאיסוף מי גשמים. בתקופה המוסלמית נוספו אלמנטים כמו כניסה מהרחוב דרך פרוזדור מוצל וצמחייה עשירה ליצירת תחושת רעננות. האזורים המזוהים ביותר עם החצרות הם שכונת אלקאסר וייחו, אך הן מצויות גם בשכונת סנטה מרינה, באזור לה מגדלנה וברובע היהודי הסמוך למסגד-קתדרלה.

## ראו גם
* בית הכנסת בקורדובה
* תור הזהב של יהדות ספרד

## קישורים חיצוניים

* 
* קורדובה, באתר למטייל
* תמי בר סלע, הקתדרלה של קורדובה, באתר למטייל, 3 במרץ 2010
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:ספרד הרומית
קטגוריה:אל-אנדלוס
קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית