open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
VSMOW

**VSMOW** (ראשי תיבות של: **Vienna Standard Mean Ocean Water**) הוא תקן של מים מזוקקים שהוגדר ב-1968 על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, ומשמש לצורך מדידת תכונות פיזיקליות וכימיות של מים, ולצורך השוואה בין דגימות מים שונות. תקן VSMOW הוגדר בעקבות כיול מחדש של דגימות מי אוקיינוסים שנאספו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 (תקן SMOW).

ההרכב האיזוטופי של מים בעלי תקן VSMOW מהווה ממוצע עולמי מדגימות מים שנאספו באוקיינוסים השונים בעולם, אולם, למרות שמו, התקן מגדיר מים מזוקקים ולא מי ים, כלומר מי VSMOW אינם מכילים מלחים מומסים. חשיבותו בכך שהוא מגדיר את הכמות היחסית של האיזוטופים השונים של חמצן ושל מימן במים. התקן משמש בעיקר להשוואה בין דגימות מים שונות מבחינת כמות האיזוטופים הנמדדת בהם. דגימות טהורות של מים בתקן VSMOW שימשו להגדרת סולם צלזיוס וסולם קלווין למדידת טמפרטורה.

## הרכב ותכונות
התקן מגדיר את היחס המולרי בדוגמה בין איזוטופים נדירים של חמצן ומימן ובין האיזוטופ הנפוץ של יסודות אלו. ביחידות של אחד למיליון (ppm) התקן מגדיר את היחסים הבאים:

*2H / 1H = 155.76 ±0.1 ppm
*3H / 1H = 1.85 ±0.36 × 10-11 ppm
*18O / 16O = 2005.20 ±0.43 ppm
*17O / 16O = 379.9 ±1.6 ppm


תכונות של מים לפי תקן VSMOW:
* צפיפות מקסימלית של הנוזל: 999.97495 ק"ג למטר מעוקב, ב-C° 3.984
* צפיפות של קרח מותך: 916.8 ק"ג למטר מעוקב
* נקודת התכה: C° 0.000089
* נקודה משולשת: C° 0.01, בלחץ של 611.657 פסקל
* נקודת רתיחה: C° 99.9839, בלחץ של 101.325 קילו-פסקל
* מסה מולרית: 18.015268 גרם למול

## קישורים חיצוניים
*הרכב ותכונות של מים
*מדידות של מים בעלי תקן VSMOW
## הערות שוליים

קטגוריה:מים
קטגוריה:תקנים
מלחמות המוסקט

ממוזער|שמאל|300px|מאורים לפני יציאה לקרב, ניתן לראות את המאורים בסירות ובלבוש אופייני אוחזים ברובים ארופאיים לצד כידונים
**מלחמות המוסקט** (אנגלית: **Musket Wars**) הוא הכינוי שניתן לסדרה של עימותים בין שבטים מאוריים שהתרחשו בתחילת המאה ה-19 בצפון האי הצפוני של ניו זילנד. העימותים נקראים מלחמות המוסקט בשל העובדה שהם הועצמו במידה רבה על ידי רובי המוסקט שהובאו לראשונה לניו זילנד על ידי מתיישבים אירופאיים. במהלך העימותים נהרגו מעל ל-20,000 מאורים.

עימותים בין שבטים מאוריים יריבים היו נפוצים במהלך המאה ה-17 וה-18, אך כיוון שהמאורים היו מצוידים בנשק קר בלבד, ללא יתרון טכנולוגי לצד מסוים, עימותים אלו היו שקולים למדי. עם הגעתם של האירופאים הראשונים לניו זילנד החלו להתפתח קשרי מסחר בין שבטים מאוריים אחדים למתיישבים האירופאים, ועד מהרה החלו הארופאים למכור רובי מוסקט למאורים. רובי המוסקט שינו את מאזן הכוחות בין השבטים השונים, ועד מהרה החלו השבטים המצוידים בנשק חם לטבוח בשבטים האחרים.

הקרב הראשון בין שבטים מאוריים שבו נעשה שימוש בנשק חם התרחש ככל הנראה בשנת 1807, והעימותים התנהלו לסירוגין במשך מספר עשורים, בעיקר על רקע טריטוריאלי. עם חתימת הסכם ואיטנגי, ב-1840 החלו הנציגים הבריטיים בניו זילנד להסדיר את היחסים והגבולות בין השבטים השונים והעימותים דעכו.

## קישורים חיצוניים
* מלחמות המוסקט באתר NZ-history

קטגוריה:ניו זילנד: היסטוריה
קטגוריה:מלחמות ניו זילנד
גבעות מטובו

שמאל|ממוזער|250px|הסכר והמחנה במלמה
**גבעות מָטוֹ֫בּוֹ** (Matobo) או **מָטוֹ֫פּוֹ** (Matopo) הן אזור של גבעות גרניט ועמקים מיוערים, המתחילים כ-35 קילומטרים מדרום לבולאוואיו (Bulawayo), העיר השנייה בגודלה בזימבבואה, בדרום מערב המדינה.

ייחודן של הגבעות הן בתצורתן – הן בולטות באופן חד מהשטח שסביבן, ללא התרוממות הדרגתית של הקרקע, והן מכונות "קופג'ה" (Kopje) בלשון המקומית. הגבעות נוצרו לפני יותר מ-2 מיליארד שנים, כאשר הגרניט נדחקה אל פני הקרקע. בתהליך של בליה נוצרו פני השטח הקיימים כיום, והמורכבים מהגבעות, סלעים ומסבך צמחייה המפוזרת בשטח. מזיליקזי (Mzilikazi), מייסד אומת הנדבלה (Ndebele, ענף של אומת הזולו, שנקראו גם מטבלה), הוא זה שטבע את השם "מטובו", שפירושו "ראשים קרחים".

שטחן של הגבעות הוא 3,100 קמ"ר. 440 קמ"ר מתוך שטח זה הם פארק לאומי, שחלקו הוא שמורת ציד. בכ-100 קמ"ר מתוך שטח זה נמצאים סלעי ענק התלויים על בלימה ונוף מרשים לאורך עמק נהר המפופומה (Mpopoma). יתר השטח הוא ברובו אדמה השייכת לשבטים שונים וחלק קטן מעובד חקלאית.

בושמנים (סאן) חיו באזור הגבעות לפני כאלפיים שנה, והותירו אחריהם מורשת עשירה בדמות מאות ציורי קיר. חפצים ותנורי חימר שיוצרו על ידי הבושמנים נמצאו במערות ונקיקים.

בגבעות מטובו התקיימה בשנת 1896 אינדבה (indaba – מילה בשפת הזולו שפירושה מפגש חשוב) בין מתיישבים לבנים למנהיגי הנְדֶבֶּלֶה, במהלך מלחמת המטבלה השנייה – מרד אומת הנְדֶבֶּלֶה בשלטון הבריטי, שהתחולל בין ה-24 במרץ 1896 עד אוקטובר 1897. המרד הסתיים לאחר שמנהיג המרד, מוקוואטי (Mukwati) נרצח בידי הבריטים במערתו שבגבעות מטובו. ססיל רודס ביקש בצוואתו להיקבר בגבעות מטובו, ואכן נקבר יחד עם מנהיגים לבנים נוספים ועם מתיישבים לבנים שנהרגו בקרב פטרול שנגני ב-1893, בראש הר מאלינדידזימו (Malindidzimu), "הר הרוחות". קבורתם שם היא מקור למחלוקת, שכן ההר נחשב אתר מקודש בעיני שבטי ילידים באזור. גם היום ניתן למצוא חפצים רבים, כלי חרס וקדרות במערות שבאזור, שהם שרידים מהמרד ב-1896. ניתן למצוא גם לוחיות ארד המציינות את מיקומן של התיישבויות לבנות באזור או של אתרי קרבות.

בני שבט שׁוֹנָה (Shona) ושבטים נוספים בדרום אפריקה רואים בגבעות אתר מקודש. טקסים ופולחנים שונים מתקיימים בהן, ועל פי המסורת המקומית, עד לפני כחמישים שנה ניתן היה לשמוע קולות באחת המערות שבגבעות.

גבעות מטובו הן הפארק הלאומי הראשון בזימבבואה. האתר צוין על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2003. בין הסיבות להגדרת האתר כאתר מורשת עולמית צוינו הסיבות הבאות:
* בגבעות מטובו נמצא הריכוז הגדול ביותר של אמנות באבן באפריקה הדרומית. העדויות הארכאולוגיות העשירות וציורי הסלע מספקים תמונה מלאה של חיי חברות המלקטים בתקופת האבן, ועל היווצרותן של החברות החקלאיות שבאו במקומן.
* יחסי הגומלין בין קבוצות התושבים לבין סביבתם הטבעית מוצגים היטב באמנות הסלע וגם במסורות הדתיות העמוקות הקשורות עד היום בסלע, כתגובתם של בני האדם לנוף שסביבם.

## קישורים חיצוניים

* תמונות מהפארק הלאומי גבעות מטובו
* על שימור האתר
* 

קטגוריה:זימבבואה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:זימבבואה: גאוגרפיה
מטובו
טירת מיר

**טירת מיר** (בבלארוסית: **Мі́рскі за́мак**, ברוסית: **Мирский замок**), היא טירה בבלארוס, ליד העיירה מיר בראיון קרליץ במחוז הורדנה. הטירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

## היסטוריה
בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ.

לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית.

## הטירה
אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם. 

חומות הטירה יוצרות מרובע לא משוכלל ובארבע פינותיו ניצבים מגדלי שמירה הנישאים לגובה של חמש קומות ולהם גגות רעפים משופעים. גובה המגדלים נע בין 22 ל-26 מטר. במרכז החזית המערבית, מעל לשער, ניצב מגדל חמישי הנישא לגובה של שש קומות. קומותיהם הנמוכות של כל המגדלים רבועות בעוד שהקומות הגבוהות יותר וגגות הרעפים בנויים בצורת מתומנים. במרכזה של הטירה חצר מרכזית רבועה שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. חזיתות המבנה בנויות מלבנים ומסגרות החלונות והדלתות וכן המרפסות מאבן חול. כל גגות הטירה עשויים מרעפים ומגיעים לגובה של 17 מטר. 

מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר. 

בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע.

## גלריה

Belarus-Mir-Castle-3.jpg|שער הטירה הנושא את תיעוד ההכרזה כאתר מורשת עולמית
Belarus Mir Castle Central Tower.jpg|אחד ממגדלי הטירה
Belarus-Mir-Castle-11.jpg|מראה בחצר המרכזית
Belarus-Mir-Chapel-Burial-Vault of Svyatopolk-Mirsky-1.jpg|קפלת הקבורה


## קישורים חיצוניים

* 
* אודות הטירה
* תמונות ומפות האתר

קטגוריה:בלארוס: אתרי מורשת עולמית
מיר
מצודת בני חמאד

**מצודת בני חמאד** (בערבית: **قلعة بني حماد** - "קלעת בני חמאד"; צרפתית **Kalâa des Béni Hammad**) היא מצודה ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז שנת 1980 באלג'יריה. המצודה שוכנת בגובה של כ-1,000 מטר בהרי מעדיד  ליד העיירה בצ'ארה (בישארה) במחוז מסילה , כ-225 ק"מ דרומית-מזרחית לאלג'יר. 

האתר שימש כבירתה הראשונה של האמירות החמאדית  הברברית והוקף בחומה באורך של 7 ק"מ. המצודה הוקמה בשנת 1007 על ידי חמאד אבן בולוגין , בנו של מי שהקים מחדש את העיר אלג'יר. היישוב שגשג במהלך המאה ה-11 אך ננטש בשנת 1090 כאשר נשקפה לו סכנה מצד ההילאלים. המצודה נהרסה חלקית בשנת 1152 בידי שושלת אל-מוואחידון. 

באתר שוכנים שרידיו של המסגד הגדול ובו 13 מעברים והמינרט הנישא לגובה של 25 מטר. המסגד הוא אחד הגדולים באלג'יריה, והוא מזכיר את המסגד הגדול בקירואן. עוד נמצאים במקום מספר ארמונות שהגדול שבהם הוא "דאר אל-בחר", גנים ומערכת לאגירת מים. האתר זכה להכרת ארגון אונסק"ו שכן
.

## ההיסטוריה היהודית
בתקופה בה התקיימה עיר זו חיו ויצרו בה חכמים רבים, בהם ר' יצחק אלפסי (הרי"ף), רבנו אפרים ור' שלמה אבן פרחון שהיו ילידי המקום.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלג'יריה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אלג'יריה: מבנים
גנרליסימו

[שמאל|ממוזער|180px|חנרליסימו [פרנסיסקו פרנקו]]
**גנרליסימו** (**Generalissimo**; באיטלקית מבוטא **ג'נרליסימו**, בספרדית **חנרליסימו**) היא הדרגה הבכירה ביותר במספר צבאות בעולם.

דרגת הגנרליסימו הוענקה למפקדים בכירים אשר פיקדו על כל הכוחות המזוינים של המדינה או למפקדים של כוחות צבא מאוחדים של כמה מדינות בנות ברית. כמו כן הוענקה דרגה זו גם כתואר כבוד לבני משפחת המלוכה בכמה מדינות אירופה.

דרגת גנרליסימו הוענקה לראשונה בשנת 1569 ליורש העצר הצרפתי אנרי דוכס אנז'ו (לימים המלך אנרי השלישי).

באימפריה הרומית הקדושה, ברוסיה ובברית המועצות נודעה שם הדרגה הזאת בצורתה המקורית הלטינית, **גנרליסימוס**.

בימי מלחמת העולם השנייה, והמלחמה להגנת המולדת, מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין העניק לעצמו את דרגת הגנרליסימוס, לפי מסורת שהושאלה מרוסיה הצארית.

## מפקדים מפורסמים בדרגת גנרליסימו (מנין חלקי)
** [[צרפת]] **
* אנרי דוכס אנז'ו
* אנרי הראשון, דוכס גיז
* לואי השני, נסיך דה קונדה
* מוריס גמלן
** [[אוסטריה]] **
* אלברכט פון ולנשטיין
* הנסיך אויגן מסבויה
** [[מקסיקו]] **
* אנטוניו לופס דה סנטה אנה
** [[רוסיה]] **
* אלכסיי שיין
* אלכסנדר מנשיקוב
* אלכסנדר סובורוב
** [[ברית המועצות]] **
* יוסיף סטלין
** [[ספרד]] **
* דון חואן דה אוסטריה
* פרנסיסקו פרנקו
** [[סין (אזור)|סין]] **
* צ'יאנג קאי שק
** [[שוודיה]] **
* לנארט תורסטנסון

## דרגות מקבילות והמפקדים שהחזיקו בהן
**[[גנרל הצבאות]] ([[ארצות הברית]])**
* ג'ון פרשינג
* ג'ורג' וושינגטון (הוענקה לאחר מותו)
* יוליסס ס. גרנט (הוענקה לאחר מותו)
**[[רייכסמרשל]] ([[גרמניה הנאצית]])**
*הרמן גרינג

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:דרגות גנרל
פרידל קלוסמן

שמאל|ממוזער|300px|לוח הקדשה לפרידל קלוסמן בכניסה למשטח סיבוב הקרונות
**פרידל קלוסמן** (באנגלית: **Friedel Klussmann**; 1896–1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.

## פועלה
ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.

יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".

בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת **הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל**. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:

בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.

ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים.
קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).

עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל.

## קישורים חיצוניים

* עוד על פועלה של פרידל קלוסמן
* לאתר ארגון סן פרנסיסקו היפה

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:פעילות חברתיות אמריקאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1986
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
חצי האי קיאי

שמאל|ממוזער|250px|עולי רגל בודהיסטים בקיאי
**חצי האי קִיאִי** (ביפנית: **紀伊半島**, "קיאי האנטו") הוא אחד מחצאי האיים הגדולים באי הונשו שביפן. חצי האי כולל את מחוז וקאיאמה וחלקים מהמחוזות אוסקה, נארה ומיה. מפרץ אוסקה ומצר קיאי שוכנים ממערב לחצי האי, ומדרום וממזרח לו נמצא האוקיינוס השקט.

על האתרים החשובים בחצי האי נמנים:
* העיר נארה, בירתה לשעבר של יפן.
* הר קויה, בסיס כת השינגון הבודהיסטית.
* ואקאיאמה, מקום מוצאו של ענף קיאי בשוגונות טוקוגאווה.
* איסה, מקום מושבו של מקדש איסה ומרכז לייצור פנינים.
* איגה, המפורסמת באגדות הנינג'ה שלה.
* מחוז יושינו, אזור הררי ומיוער, ביתו של הענף הדרומי של חצר הקיסרות בזמן תקופת שתי החצרות הקיסריות.
* מחוז קומאנו, ביתם של מקדשי קומאנו ומפלי נאצ'י. שם נוסף הוא מחוז מורו.
* נקודת שיאונו, הנקודה הדרומית ביותר בהונשו.

בשנת 2004 הכריז ארגון אונסק"ו על שלושה מהאתרים כאתרי מורשת עולמית:
* יושינו והר אומינה, אזורים הררים בצפון חצי האי.
* מקדשי קומאנו.
* הר קויה, ההר הקדוש במערב חצי האי.
ההכרזה מתייחסת גם להרים המיוערים שסביב שלושת האתרים ולדרכי העולים לרגל המובילות אליהם.

## קישורים חיצוניים

* 

קיאי
קטגוריה:קנסאי
מפגשים מהסוג השלישי

**מפגשים מהסוג השלישי** (באנגלית: **Close Encounters of the Third Kind**) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1977, שנכתב ובוים על ידי סטיבן ספילברג. עלילת הסרט מתמקדת באדם אשר חווה מפגש עם חייזרים ובאובססיה אותה הוא מפתח בעקבות כך לעב"מים.

סרט זה הוא אבן דרך בתולדות הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, לא רק בשל האפקטים המיוחדים בו, אלא בעיקר משום שזהו הסרט הראשון שמתאר מפגש חיובי עם יצורים מעולמות אחרים, בו החייזרים אינם עוינים וניתן לתקשר עימם - שינוי משמעותי מהסרטים ההוליוודיים שקדמו לו, בהם החייזרים הוצגו כמפלצות.

## שם הסרט
שם הסרט מתבסס על אחד מהסיווגים של האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק למפגשים פוטנציאליים עם חוצנים - המונח "מפגשים מהסוג השלישי" מתייחס למצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים.

## תקציר העלילה
קלוד לקומב (פרנסואה טריפו) הוא חוקר עב"מים צרפתי מומחה שמזומן למקסיקו לאחר שטייסת מטוסי קרב אמריקאית אשר נעלמה באופן מסתורי ב-1945 מתגלה במפתיע בלב מדבר סונורה כאשר כל המטוסים שלמים ובמצב מכני ואופרטיבי מושלם; אליו מתלווה המתורגמן שלו, הקרטוגרף דייוויד לופלין (בוב בלבן). במקביל לכך אירועים בלתי מוסברים נוספים קורים ברחבי הגלובוס ודוקטור לקומב סבור כי עומד להתקיים מפגש היסטורי ראשון מסוגו בין יצורים תבוניים מהעולם החיצון לבין המין האנושי.

באותו הזמן, בכפר קטן באינדיאנה, רוי נירי (ריצ'רד דרייפוס) הוא טכנאי כבלים אשר רואה עב"מ וכתוצאה מכך הוא מתחיל לקבל חזיונות חזקים לגבי מקום מסתורי בו אמור להתקיים מפגש בין בני האנוש לחייזרים. רוי מנסה ליצור קשר עם אנשים נוספים אשר ראו את העב"ם וחווים בעקבות כך "חזיונות" דומים. ובעקבות כך רוי פוגש את ג'יליאן (מלינדה דילון), אישה אשר איבדה את בנה לחייזרים.

בשל התנהגותו הביזארית של נירי ובשל העובדה שמשפחתו איננה מאמינה לו, אשתו נוטשת אותו ולוקחת עימה את שלושת ילדיהם. בהמשך נירי רואה במבזק חדשות את המקום אשר נגלה אליו בחזיונות - מגדל השטן בוויומינג. ג'יליאן אשר גם רואה את אותו המבזק מזהה את ההר ובעקבות כך שניהם מחליטים לנסוע למקום.

## ראו גם
* מגדל השטן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי סטיבן ספילברג
קטגוריה:סרטי חוצנים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:זוכי אוסקר: עריכת הקול הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הישגים מיוחדים
קטגוריה:סרטי ריצ'רד דרייפוס
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1977
קטגוריה:סרטים שצולמו בקליפורניה
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת ג'ון ויליאמס
מאיר כהן-אבידב

**מאיר כהן-אבידב** (18 בפברואר 1926 – 4 במרץ 2015) היה איש ציבור ועורך דין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.

## ביוגרפיה
כהן-אבידב נולד בחיפה לוויקטוריה וחיים-שלמה, בשם "**מאיר כהן**". בסיום לימודיו בתיכון סנט לוקס בעיר, למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך לעריכת דין.

בשנת 1943 הצטרף לארגון האצ"ל ופעל במסגרתו עד למעצרו, בשנת 1946. עד קום המדינה היה עצור בידי הבריטים.

בשנת 1945 החל כהן-אבידב לעבוד בעיריית חיפה כעורך דין. בשנים 1961–1966 שימש כמבקר העירייה. במקביל החלה פעילותו הפוליטית כחבר תנועת החרות, בה היה חבר מרכז ההנהלה והמזכירות הארצית ונבחר מטעמה ליו"ר סניף המפלגה בחיפה. בין השנים 1969–1973 כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה. פעילותו נמשכה במסגרת הליכוד.

כהן-אבידב נבחר מטעם הליכוד לכנסת השמינית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות רצופות, במשך כ-14 שנים. במהלך תקופה זו כיהן כסגן יושב ראש הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת הכספים וועדת הכנסת. במקביל לכהונתו בכנסת שימש, בין השנים 1977–1981, יו"ר סיעת הליכוד בהסתדרות. בין השאר כחבר כנסת הוביל את המאבק נגד העלאת המחזה "סינדרום ירושלים" בתיאטרון חיפה, ותערוכה משותפת של ציירים יהודים וערבים בעיר. בנוסף היה מתומכי פעילי המחתרת היהודית וסיפק להם תמיכה כספית במהלך משפטם.

במאי 1984, בעת שניהל דיון כסגן יו"ר הכנסת, עורר סערה שכינה את ארגון "אמהות נגד שתיקה", שפעל למען הנסיגה מלבנון " "פרות הבשן, פרות דיזנגוף" ואמר על פעילי המחתרת היהודית "ליבי ליבי עם העצורים האלה, בחורים לתפארת ישראל. הם בחורים טובים ביותר". באוקטובר אותה שנה שוב עורר סערה, לאחר שגינה שני סטודנטים ישראלים, רון לוי ורויטל סרי, שנרצחו סמוך מנזר כרמיזן ליד הר גילה שהם הלכו כ"צאן לטבח".

בכנסת ה-11 הוצע לתפקיד יו"ר הכנסת, אך הוא הפסיד בהצבעה למועמד המערך, שלמה הלל.

כהן-אבידב הביע תמיכה מספר פעמים ברעיון הטרנספר, ב-1983 אמר במהלך דיון בוועדת החוץ והביטחון שהיה צריך לבצע טרנספר במהלך מלחמת ששת הימים. הוא חזר על הדברים שבוע אחר כך, בריאיון לשבועון "כותרת ראשית", והסביר:.
## משפחתו
היה נשוי לוויקטוריה ואב לארבעה.

כהן-אבידב שכל שני אחים ובן. אחיו, , נהרג במלחמת העצמאות; אח נוסף, ברוך כהן, שהיה איש "המוסד", נרצח בשנת 1973 במדריד ובנו, , נהרג בהתרסקות מטוס בטיסת אימונים של חיל האוויר בשנת 1977. לאחר מותו של בנו, הוסיף לשם משפחתו את השם אבידב.

בנו שמוליק כהן שימש ב-1982 יו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית מטעם הליכוד. בן נוסף שלו הוא איקי כהן - פעיל פוליטי במפלגת הליכוד שביולי 2021 מונה ליועץ פוליטי ליו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי מועצת העיר חיפה
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת העשירית
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת האחת העשרה
קטגוריה:מבקרי פנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
חוף החלל

שמאל|ממוזער|מיקום האזור בפלורידה
**חוף החלל** (באנגלית: **Space Coast**) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי. מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי. 

הערים העיקריות באזור זה הן טייטוסוויל , קוקה , מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי. האזור נמצא באזור ברווארד.

האזור התפתח בעקבות פתיחת נמל החלל קייפ קנוורל ואתרים נלווים. בשנת 2001 בעיר טייסוויל נפתח מוזיאון החלל האמריקאי.

מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה.

## קוד הטלפון של האזור
קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו). אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל.

## הערות שוליים

קטגוריה:פלורידה: אזורים
כרמל (אתר מקראי)

**כַּרְמֶל** הוא אתר מקראי בדרום הר חברון הנמצא בתחום הכפר הפלסטיני אל כרמל. משמעות השם כרמל היא סוג של גרעיני דגן. 

כרמל המקראית הייתה בשטח נחלת שבט יהודה. היא מוזכרת במקרא בסיפור נבל הכרמלי, בעת שדוד ברח מפני שאול אל מדבר הרי חברון.

האונומסטיקון - רשימת השמות - של אוסביוס מקיסריה שנכתב במאה ה-4 מסכם את תולדות המקום כך:

# כרמל () שם התגורר נבל. עד היום יש כפר נקרא בשם כרמלה, הנקרא (בכתוב) כרמל, מהמיל העשירי מחברון למזרח, שם יושב משמר צבא.
# כרמל () במטה יהודה. משם היה נבל. כפר גדול מאוד (נקרא) כרמל בדרומא (שם חבל הארץ), אצל חברון דרומא. שם יושב משמר חיילים.
#...סמוך לה נמצא כרמלה - הנקרא (בכתוב) הכרמל. כך נקרא עד היום כפר של יהודים.

## אזכורים מקראיים
[שמאל|ממוזער|250px|נוף הכפר הערבי "אל כרמיל"  הממוקם בכרמל (אתר מקראי) - צולם מ[מעון (מושב)|מעון]]
בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל כרמל הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע: . בכרמל ישבו בני משפחת כלב בן יפונה. על נבל הכרמלי נאמר כי היה כליבי, כלומר מוצאו ממשפחת כלב ().

כרמל נזכרת גם בסיפור המלחמה של שאול בעמלק: לאחר הניצחון במלחמה עם עמלק, שאול מקים 'יד', מצבת ניצחון, בכרמל: .

כשנמלט דוד משאול המלך הגיע לכרמל. הוא והאנשים אשר עמו שהו עם רועי הצאן של נבל הכרמלי. וכך כתוב בספר שמואל א': 

בסופו של האירוע, דוד שולח את אנשיו לכרמל כדי להביא משם את אלמנת נבל הכרמלי, אביגיל, במטרה לשאת אותה לאישה ().

## זיהוי המקום
כרמל המקראית מזוהה עם "חורבת כרמל", 5 ק"מ, דרומית לעיירה הפלסטינית יטא. לפי ההערכה, היישוב הקדום השתרע על שטח נרחב, אשר במרכזו גיא, עם נביעות זעירות -  עיון אל-כרמיל - ובריכת אגירה גדולה, האוספת מי גשמים, הקיימת עד היום.

קיומו של מקור מים יציב על ספר מדבר יהודה היה גורם חיוני לתפקודה של כרמל, בימי המקרא ואף בתקופות לאחר מכן. בתקופה הרומית, הביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מנהלי וכלכלי חשוב - בנוסף להיותו צומת דרכים חשוב.

## הקשר בין כרמל לבין מעון
הפסוק מספר שמואל מסביר את הקשר בין שני היישובים: "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל" - כלומר במעון - בתי מגורים ובכרמל - מרכז כלכלי. עם הגילוי של בית כנסת קדום במעון, ומבני מגורים אחדים,  במדרון הצפוני של תל מעון, דרומית לכרמל, העלה החוקר דוד עמית את ההשערה כי יהודי כרמל למעשה גרו במעון. מעון הייתה  כעין "שכונה" של כרמל. שהרי עקב היות כרמל בסיס מנהלי וצבאי יש להניח כי היהודים לא ירצו להתגורר בקרבתו. בכרמל נמצאו שרידים של שלוש כנסיות אבל לא שרידים יהודיים מעל פני הקרקע.

נמצאו גם שרידי דרך רחבה, הסלולה בקו ישר, מכרמל למעון, כעין רחוב מקשר בין שני המקומות. מכאן מסקנתו של החוקר כי היישוב היהודי במעון היה חלק מן המערך היישובי של כרמל. אוסביוס אינו מציין קיום יישוב יהודי במעון. כך שההשערה שמעון היא חלק מכרמל רבתי עשויה להתקבל על הדעת. לצד הדרך תועדה ונחקרה מערת קבורה יהודית מהמאה השנייה לספירה. לדעת החוקר ד"ר יובל ברוך תושבי המקום המשיכו לעשות שימוש בגלוסקמות לליקוט עצמות המת והבאתו לקבורה משנית גם לאחר חורבן הבית וכאשר מנהג זה הלך ונעלם.

## ראו גם
* דרומא

## לקריאה נוספת
* דוד עמית - רשות העתיקות, **לשאלת זיהויה של כרמל היהודית**,  מתוך **הכנס השנתי השלישי הספר והמדבר בארץ ישראל - [[תשס"ח]] - 2007**, בעריכת יעקב אשל, מרכז סיור ולימוד סוסיא, תשס"ח.

* 


## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:יהודה
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:כרמל (מושב)
קטגוריה:גוש מעון-כרמל
דוד שטרן

**דוד שטרן** (י"ח באדר ב' ה'תר"ע, 29 במרץ 1910 – י' באדר א' ה'תשס"ג, 13 בפברואר 2003) היה מנכ"ל חברת בנייה ישראלית נשיא התאחדות הקבלנים וחבר הכנסת מטעם הליכוד בב.

## קורות חיים
שטרן נולד בעיירה סובאלק שבצפון-מזרח פולין, (במערב תחום המושב של האימפריה הרוסית). למרדכי, רופא שיניים, ולהדסה-לאה לבית של גרושקין-ליפשיץ, מיילדת. הוא אחיו הצעיר של אברהם שטרן (יאיר), לימים מפקד הלח"י. ביתה של משפחת שטרן היה בית יהודי חילוני.
למד בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. היה פעיל בתנועת בית"ר, ארגן את הכינוס הראשון של התנועה בפולין, שימש כחבר המפקדה בפלך ביאליסטוק ונתמנה לקצין נציבות בית"ר בפולין.
בשנת 1929 יצא ללימודי הנדסה בטכניון בברין שבצ'כוסלובקיה. בשנת 1935 סיים את לימודיו בתואר מהנדס, נישא לחברתו הינדה לבית שפרלינג וביחד עלו בשנת 1935 לארץ־ישראל במסגרת פלוגות הגיוס של בית"ר. לאחר עלייתו לארץ שימש כמפקד פלוגת הגיוס של בית"ר בהרצליה ועבר קורס סגנים של האצ"ל.
לאחר מכן עבר לתל אביב ושימש כמפקד הקן בעיר, ממלא מקום נציב בית"ר וכחבר בהנהלת התנועה הרוויזיוניסטית.
לימים הצטרף, כאחיו, לארגון לח"י.

משנת 1942 ניהל שטרן חברת בנייה שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים הלאומית של תנועת החרות. החברה בנתה בנייני מגורים והייתה מהראשונות שבנו באילת, דימונה ובאר שבע, כמו גם בירושלים שלאחר מלחמת ששת הימים, וכן את היכל הספורט יד אליהו.
ב-5 באוגוסט 1947 נכלא במחנה המעצר בלטרון, יחד עם ראשי ערים אחרים ופעילי התנועה הלאומית, בעוון סיוע למחתרות. מאוחר יותר הועבר לעתלית ושוחרר במרץ 1948.

לאחר קום המדינה היה פעיל ב"מפלגת הלוחמים" של יוצאי הלח"י ובארגון רשימת הלוחמים (ט"ו) לבחירות לכנסת הראשונה.
בסוף שנות השישים יזם את הקמת נשיאות המגזר העסקי בישראל והיה חבר בה.

בשנת 1969 כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב. בשנת 1979 נבחר שטרן לכנסת התשיעית מטעם הליכוד במקום שמואל רכטמן, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
שטרן היה גם חבר הנהלת תנועת החרות ושימש כציר הליכוד לקונגרס הציוני העולמי.

בשנים 1981–1988 כיהן שטרן כנשיא התאחדות הקבלנים. לאחר סיום תפקידו מונה לנשיא כבוד של ההתאחדות. כמו כן היה יו"ר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל.

דוד שטרן נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, בסמוך לקברו של אחיו אברהם. הותיר אחריו בת, אמירה שטרן, ובן, עו"ד אבי שטרן.

## קישורים חיצוניים
שמאל|ממוזער|250px|קברו של דוד שטרן

* קורות חייו, באתר העמותה להנצחת הלח"י
* 
* 
* דוד שטרן, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים

קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:נציבי בית"ר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
דוד
קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1990
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
אוריגמי מודולרי

שמאל|ממוזער|250px|אוריגמי מודולרי
**אוריגמי [[מודולריות|מודולרי]]** הוא כינוי לאמנות בה ניתן ליצור צורות מורכבות מחיבור יחד של יחידות בסיס שכל אחת מהם מורכבת מקיפולי נייר פשוטים. זהו תת-ענף לאוריגמי, אמנות קיפולי הנייר היפנית שבה באמצעות קיפולים בלבד, ללא שימוש במספריים ובדבק, ניתן להפוך פיסת נייר מרובעת לצורות הדומות לפרחים, ציפורים ועוד. באוריגמי מודולרי, נבנות יחידות בסיס בעזרת שיטות של אוריגמי, ומשולבות יחד ליצירת צורות מורכבות. אוריגמי מודולרי מתעסק בעיקר ביצירתם של צורות מתמטיות: פאונים (בעיקר בעלי סימטריות רבות ומורכבות) וריצופים. אוריגמי מודולרי הוא כלי פופולרי להוראת המתמטיקה.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|200px|קוסודמה
העדות הראשונה לבניות שאותן ניתן לייחס היום לאוריגמי מודולרי נמצאת בספרון של היאטו אוקה (Hayato Ohoka) משנת 1734 בשם 'Ranma Zushiki'. הספר כולל מספר מודלים של אוריגמי וביניהם בנייה של קובייה, המתבססת על מספר יחידות בסיס. צורה נוספת מהאוריגמי המסורתי הבנויה מיחידות בסיס היא ה'קוסודמה' - כדור של פרחים. גם בקיפול הנייר הסיני המסורתי ישנם כמה צורות המבוססות על יחידות בסיס כמו נייר הג'וס.

האמנות המודרנית של אוריגמי מודולרי התחילה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בעבודותיו של רוברט נייל (Robert Neale) בארצות הברית, ובעבודותיו של מיטסונובו סונובה (Mitsonobu Sonobe) ביפן. בעקבות עבודות אלו הפך העיסוק באוריגמי מודולרי לפופולרי מאוד ברחבי העולם, וגרם לשטף של יצירות רבות וחדשות.

## יחידות בסיס
שמאל|ממוזער|250px|צורות הבנויות על יחידת סונובה

השלב הראשון בבנייה של צורות באוריגמי מודולרי הוא יצירתן של יחידות בסיס. יחידות בסיס מקופלות בשיטות של אוריגמי מסורתי. היחידות מכילות לרוב 'כיסים' ו'כנפיים', המאפשרים שילוב של היחידות זו בזו על ידי הכנסת הכנפיים של יחידה אחת לתוך הכיסים של יחידה אחרת. חלק מיחידות הבסיס מאפשרות יצירה של מגוון רחב של צורות. להלן דוגמאות למספר יחידות בסיס פופולריות:
* יחידת סונובה - שהומצאה על ידי מיטסונובו סונובה מאפשרת מגוון גדול של צורות סופיות. 6 פיסות של יחידת סונובה מאפשרות יצירה של קובייה, אבל ישנן צורות הנוצרות גם משילובם יחד של 30, 60 ויותר פיסות יחדיו.
* penultimate model של ג'ים פלנק - סדרה של יחידות בסיס שהומצאו על ידי ג'ים פלנק שבהם כל יחידת בסיס משמשת בתור צלע בפאון, וצורת הקיפול של קצה היחידה מאפשר קביעת הזווית בה הצלעות מתחברות.
* יחידת ה PHIZZ - יחידה המאפשרת בנייה של פאונים המורכבים ממחומשים ומשושים.

## יוצרים בולטים
ממוזער
* ניל רוברט
* מיצונובו סונובה
* טומוקו פוסה
* קוניהיקו קאסאהארה
* תום הול
* דוד מיטשל
* ג'ים פלנק

## גלריית תמונות

תמונה:Sonobe icosahedral shape.JPG| מבנה איקוסהדרלי על בסיס יחידת סונובה
תמונה:Small stellated dodecahedron.JPG| פאון קפלריאני
תמונה:Plank Dodoecahedron.JPG|דודקהדרון עשוי מיחידות פלנק
תמונה:Modular dodecahedron.JPG|דודקהקדרון
תמונה:Mod origami 3.JPG|
תמונה:Modular Icosahedron.JPG|איקוסהדרון
תמונה:Curly Unit.JPG|יחידת סבסובים


## קישורים חיצוניים

אתרים עם גלריות והוראות בנייה:
* האתר של מיכל קוסמולסקי
* האתר של Meenakshi Mukerji
* האתר של ג'ים פלנק
* תיאור של בניות של רוברט לנג כולל התהליך שהוביל לגילויים.
הקשר בין אוריגמי למתמטיקה:
* האתר של תומאס הול
* paperfolding

## הערות שוליים

קטגוריה:אוריגמי
חוף האוצר

**חוף האוצר** (באנגלית: **Treasure Coast**) הוא כינויו של אזור החוף של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין המצויים לאורך החוף המזרחי של המדינה - לחוף האוקיינוס האטלנטי. יש הכוללים גם את מחוז אוקיצ'ובי שאינו גובל באוקיינוס, במסגרת אזור זה.

מועצת התכנון האזורית חוף האוצר אחראית על תכנון המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין, וכן פאלם ביץ' אך לא אחראית לתכנון מחוז אוקיצ'ובי.

מקורו של השם בשלהי המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 עת ספינות רבות שהפליגו מהים הקריבי לאימפריה הספרדית התרסקו לחופי פלורידה באזור זה כתוצאה מסופות הוריקן.

## אוכלוסייה
אזור חוף האוצר כולל שני אזורים מטרופוליניים:

באזור מספר ערים עיקריות (אוכלוסייה נכון לשנת 2004 אלא אם נאמר אחרת):
*פורט סנט לוסי (141,000) 
*פורט פירס (37,959) 
*פאלם ביץ' (20,097) (מפקד 2000)
*סבסטיאן (18,671) 
*ורו ביץ' (17,209) 
*סטיוארט (15,728) 
*הוב סאונד (11,376) (מפקד 2000)
*אוקיצ'ובי (5,376) (מפקד 2000)

## קישורים חיצוניים

* מועצת התכנון האזורית של חוף האוצר

## הערות שוליים

קטגוריה:פלורידה: אזורים
מצודת זאכרי טיילור

**האתר ההיסטורי המדינתי מצודת זאכרי טיילור** (באנגלית: **Fort Zachary Taylor State Historic Site**) המכונה בקיצור "מצודת טיילור" (Fort Taylor - "פורט טיילור") הוא אתר מדינתי היסטורי ופארק מדינתי המצוי בקצה הדרומי של האי קי וסט באזור הקיז של מדינת פלורידה שבארצות הברית.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|200px|פורט טיילור, ציור מאת [סת' איסטמן (1808-1875)]]

### 1845-1900
עבודות הקמת המצודה החלו בשנת 1845 כחלק מתוכנית לבניית מצודות צבאיות לאורך החוף הדרום מזרחי של ארצות הברית. בשנת 1850, נקראה המצודה על שם נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור (כמספר חודשים לאחר מותו של הנשיא).
עבודות ההקמה נתקלו בקשיים רבים בהם מגפות קדחת צהובה שפגעה בעובדים, מחסור בחומרי בנייה, ומחסור במים באי (באי קי וסט, כמו ביתר איי הקיז, אין מעיינות מים). בראשית מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1861 השתלטו כוחות האיחוד על הצמודה בפיקודו של קפטן ג'ון בראנון. המצודה הקשתה על כוחות הקונפדרציה להעביר אספקה מחופה הדרומי לחופה המזרחי של הקונפדרציה. עבודות הקמת המצודה נמשכו במהלך המלחמה והיא הושלמה בשנת 1866. במצודה נעשה שימוש רב בזמן המלחמה הספרדית-אמריקאית.

### המאה ה-20
בשנת 1947 העביר צבא ארצות הברית את המצודה, שלא נדרשה לו, לצי ארצות הברית אשר הקים בחלק זה של האי קי וסט בסיסי צוללות. בשנת 1968 נערכה באתר חפירה ארכאולוגית, במסגרתה הוצאו מתוך החומות של המצודה תותחים מתקופת מלחמת האזרחים אשר נקברו בתוך החומות בעת הרחבת המצודה. בשנת 1971 נרשמה המצודה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובשנת 1973 הוכרזה המצודה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.

בעבר שכנה המצודה לחוף הים, בקצה האי, אולם עם השנים הצטבר סחף וחול והמצודה נמצאת במרכז חוף ים וחורשה. שטחו הכולל של האתר ההיסטורי הוא 352,000 מ"ר.

עד שנת 1974 הייתה המצודה חלק מבסיס הצוללות שנקרא על שמה "מתחם זאכרי טיילור". בשל העובדה שנשיא ארצות הברית הארי טרומן התגורר במתחם (בבית הלבן הקטן) שונה שם המתחם ל"מתחם טרומן". בחוף המצודה הוסדר חוף רחצה מיוחד פרטי עבור הנשיא, אולם טרומן העדיף להתרחץ בחופי הרחצה הפומביים של האי.

בשנת 1974, עם סגירת הבסיס, הפך המתחם לשכונה פרטית, אולם מתאפשרת גישה למצודה ולחופיה לכל הציבור בשעות הבוקר.

כיום המצודה מהווה אתר תיירות, ונערכים בה שחזורים של קרבות מלחמת האזרחים. כמו כן, מיד שנה, לקראת האלווין מקושתת המצודה כ"בית רדוף רוחות" בתמה של מלחמת האזרחים.

## גלריה

Fortzacharytaylor.jpg|מצודת זאכרי טיילור
Fort zachary taylor yard 2006.jpg|חצר המצודה
Key West FH000017.jpg
Key West FH000018.jpg
Key West FH000019.jpg
Key West FH000020.jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של המצודה באתר Absolutely Florida

קטגוריה:פלורידה: פארקים מדינתיים
קטגוריה:פלורידה: מבצרים
קטגוריה:קי וסט
יחזקאל זכאי

**יחזקאל זכאי** (24 באפריל 1932 – 31 במרץ 2021) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך וכמנכ"ל משרד החקלאות.

## חייו
זכאי נולד בשנת 1932 בכורדיסטן שבעיראק ועלה לישראל בשנת 1950.

פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה (1952–1953). לאחר מכן שימש זכאי מדריך ביישובי ההר ובשנת 1963 מונה למנהל ארגון מושבי מבואות ירושלים.

בשנים 1974–1977 היה משנה למזכ"ל תנועת המושבים, תפקיד בו החזיק בעת שנבחר למזכיר מחוז המושבים של מפלגת העבודה. בשנת 1977 נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, במהלכן כיהן כחבר ועדת הכספים.

לאחר סיום כהונתו בכנסת, בשנת 1984, מונה למנכ"ל חברת "מקורות".

בין השנים 1989–1992 שימש כמנכ"ל משרד החקלאות.

עמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל.

נפטר ב-31 במרץ 2021, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב אורה שבו התגורר.

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיון יחזקאל זכאי, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מנכ"לי משרד החקלאות
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי כורדיסטן
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:מנכ"לי מקורות
קטגוריה:אורה (מושב): אישים
קטגוריה:עזריה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
עמנואל (פירושונים)

**עמנואל** הוא שם שמקורו עברי, המשמש כשם פרטי (הן לגברים והן לנשים) וכשם משפחה. אטימולוגיית השם היא "האל עימנו" (עימנו האל). מאז המאה ה-16 החל השם להיות נפוץ באנגליה, אך נמצא בשימוש רחב יותר באירופה היבשתית, כגון ספרד, פורטוגל וצרפת.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
רמניקו ולצ'ה

**רמניקו ולצ'ה** (ברומנית: **Râmnicu Vâlcea**), על גדת נהר אולט, היא העיר הגדולה (107,726 תושבים) ביותר במחוז ולצ'ה, שבמערב חבל מונטניה ברומניה. קיומו של יישוב במקום תועד לראשונה בכתובים ב-1388.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
קוטל זרע

**קוטל זרע** הוא אמצעי למניעת היריון אשר פוגע בקרום תא הזרע ובכך משמיד אותו.

קוטל הזרע מצוי בצורה נוזלית, קצף, ג'ל, פיסות בד ספוגות או פתילות. קוטלי הזרע מוחדרים לנרתיק, בדרך כלל לפני קיום יחסי מין, והם נחשבים כאמצעי מניעה בעל יעילות בינונית, שמומלץ להשתמש בו יחד עם אמצעי מניעה נוסף כמו קונדום או דיאפרגמה (שיעור הכישלונות של קוטל הזרע לבדו נע בין 6% ל-21%). קוטלי הזרע הורסים גם את קרומי החיידקים הגורמים למחלות מין כמו חיידקי הקלמידיה, זיבה, צהבת מסוג B, הרפס ואיידס, אולם יעילותם במניעת הידבקות במחלות אלה אינה ברורה.

לאחר החדרת קוטלי הזרע, יעילותם הולכת ופוחתת, ובדרך כלל מומלץ לחזור על פעולת החדרת קוטל הזרע אם לא קוימו יחסי המין בתוך שעה. 

קוטלי הזרע השכיחים:
* קרם דלפן
* נרות גלובן של חברת טבע. 
* ספוגיות פרמטקס - של חברת אגיס.
* ג׳ל טבעי Caya 
* דף מתמוסס למניעת הריון ללא הורמונים VCF

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמצעי מניעה
מאיר תלמי

**מאיר תלמי** (3 באפריל 1909 – 18 בנובמבר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.

## חייו
תלמי נולד בשנת 1909 בוורשה שבפולין. עלה לארץ ישראל בשנת 1932, במסגרת "השומר הצעיר". טרם עלייתו היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין.

שנה לאחר הגעתו לארץ התקבל כחבר קיבוץ משמר העמק, והחל לפעול במסגרת הקיבוץ הארצי. לימים כיהן תלמי כמזכיר התנועה, ונבחר לשמש מזכ"ל מפ"ם.

מטעם מפ"ם נבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת השמינית והתשיעית, במסגרת המערך. שימש חבר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון.

ב-10 באפריל 1977 פרשו תלמי, חייקה גרוסמן, אליעזר רונן, דב זכין, אהרון אפרת ויהודה דרניצקי מהמפלגה והקימו בחזרה את מפ"ם העצמאית, אך יומיים לאחר מכן חזרו למערך.

בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ב-104 ברשימת מרצ.

אשתו, אמה תלמי, כיהנה גם היא, לפניו, כחברת הכנסת. הוא אב לשלושה בנים, הבכור בהם יגאל תלמי בעל עיטור המופת.

## כתביו
* **השאלה הלאומית: והמציאות היהודית בימינו**, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956.
* **משמר העמק בשנות השמונים** (ערך: אריה פלגי), קיבוץ משמר העמק: משמר העמק, תשנ"ג-1993.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במשמר העמק
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:משמר העמק: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
ברנאר מוויין

**ברנאר מוויין** (778 – 22 בינואר 842) היה הבישוף של ויין בצרפת החל מ-810 ועד למותו. הוא נחשב לקדוש. 

לפני שנכנס למנזר, היה ברנאר חייל בצבאו של קרל הגדול. מותם של הוריו גרם לו למשבר, במהלכו הוציא את כל כספו על צדקה: לכנסייה, לעניים ולילדיו. הוא קנה ובנה מנזר באמרונה והפך לאב המנזר. ב-810 הוא הפך לארכיבישוף של ויין.

הוא תמך בלותר הראשון מול אביו, לואי החסיד ובאחדותה של האימפריה הפרנקית. סינוד טיונוויל (שנערך בטיונוויל) החליט לפיכך לסלקו מתפקידו, אך ההחלטה לא בוצעה. 

ב-837, לפני מותו, פרש וחי במנזר באזור מחוז אַן של ימינו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:ילידי 778
קטגוריה:נפטרים ב-842
מנטובה

**מנטובה** (באיטלקית: ; בלטינית: **Mantua**) היא עיר בלומברדיה (באזור עמק הפו באיטליה) ובירת נפת מנטובה. נכון לסוף 2008, התגוררו בעיר כ-48,000 איש. שטחה הוא 64 קמ"ר. בשנת 2008 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, יחד עם סביונטה. בין השנים 1530–1708, בירת דוכסות מנטובה.

מנטובה מוקפת באגמים מלאכותיים משלושה כיוונים. ארבעה אגמים נוצרו על ידי האדריכל והמהנדס אלברטו פיטנטינו (Alberto Pitentino) במאה ה-12 והקיפו את כל העיר לשם הגנתה, אך האגם הרביעי התייבש במהלך המאה ה-18. העיר ידועה בין היתר בזכות הקתדרלה המשנית שלה, כנסיית אנדראה הקדוש, ארמון הדוכס (Palazzo Ducale) וארמון טה. העיר היא גם אחד המרכזים לשווק תוצרת חקלאית בעמק הפו.

ממוזער|שמאל|250px|הדואומו, אפריל 2005
[ממוזער|פסל [ורגיליוס במנטובה]]
במשך שנים העיר הייתה מרכזה של דוכסות בשליטת בית גונזגה. במהלך מלחמת שלושים השנים היא נכבשה ונשדדה על ידי כוחות של האימפריה הרומית הקדושה בפיקודו של יוהאן פון אלדרינגן. לאחר הכיבוש והמגפה העיר לא הצליחה להשתקם שנים רבות.

## יהדות מנטובה

עידן הזהב של היהודיים במנטובה היה במאה ה-16, בתקופת דוכסות בית גונזגה (Gonzaga). מספר היהודים במנטובה הגיע ל-3,000 ומעלה, כ-7% מאוכלוסיית העיר. בתקופה זו יהודים תושבי העיר עבדו אצל משפחת הדוכס בתור רופאים, שחקנים ומוזיקאים. עם זאת עיסוקם המרכזי היה בבנקאות ומתן הלוואת בריבית. הסיבה העיקרית לכך שהורשו לגור בעיר הייתה הקמת מוסדות להלוואה בריבית, תפקיד שהיה אסור לנוצרים.

במאה ה17, הקים הרמ"ע מפאנו ישיבה גדולה, והוא נחשב לאחד מעשיריה. בין תלמידיו הבכירים ניתן למנות את ר' אהרן ברכיה ממודנה, מחבר הספר "מעבר יבוק" ור' יצחק לומברזו מתוניס, מחבר הספר "זרע יצחק". לישיבה זו הגיע ר' ישראל סרוק, מיד ובסמוך לפטירת האר"י ובכך הפכה הישיבה לקו התפר בין קבלת הרמ"ק לתפוצת קבלת האר"י באירופה. הוא נשאר במנטובה לשארית חייו ובה גם נפטר.

בתהליך איחוד איטליה היו בין יהודי העיר אישים מפורסמים שנטלו חלק בהקמת ממלכת איטליה כמו: ג'וזפה פינצי (Giuseppe Finzi) וריברולו מנטובנו (Rivarolo Mantovano). לאחר מלחמת העולם השנייה מספרם של יהודי העיר פחת והיום רק משפחות יהודיות בודדות עדיין מתגוררות בעיר.

ניתן להבחין בשרידי הגטו העתיק באזור הרחובות: ויה גוברנולו, פיאצה ברטצולי, ויה נורסה ופיאצה סרמידה. הבניינים באזור שומרים על ייחודם מהעבר והם לא שונו. בעיר יש היום שני אתרים יהודיים, מלבד בית הקברות, שניהם במרכז הגטו ההיסטורי: בית הכנסת ובית הרב. בית הכנסת הנוכחי הוא מבנה של שלוש קומות אשר משנת 1825 שימש כבית אבות. בית הכנסת הוקם בשנים 1899–1902 והוא בקומה השנייה. "בית הרב" הוא מבנה, שכנראה בו היה גר הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה-17 ובלוחות עם ציורים מהתנ"ך.

בקרבת מנטובה גם בסביונטה הייתה קהילה יהודית. היא נודעה בבית הדפוס שהיה בה שהיה שייך למשפחת פואה. במבנה בית הכנסת נערך שחזור, הכולל מוזיאון להכרת היהדות וישראל.

## ערים תאומות

למנטובה 9 ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מפות עתיקות של מנטובה, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
* 
* 

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|300px|פיאצה דלה ארבה, הארמון הוא פאלצו דלה ראג'יונה
ממוזער|פלאצו דוקלה – ארמון הדוכס במנטובה.

*
קטגוריה:לומברדיה: ערים
מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?

"**מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?**" (בצרפתית: **D'où venons-nous? Que sommes-nous? Où allons-nous?**) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי פול גוגן.

## ההיסטוריה של הציור
את הציור יצר גוגן בשנת 1897 בטהיטי, אליה עקר בשנת 1891 במטרה להתרחק מן החברה האירופית. בשנת 1898 שלח גוגן את הציור לצייר ולאספן הצרפתי  . הציור נמכר מספר פעמים עד שנקנה בשנת 1936 על ידי המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון בעבור 80,000 דולר.

## תיאור
הציור, בעל המבנה הפנורמי, מציג קבוצה של 13 דמויות אנושיות הנמצאות בטבע הפרימיטיבי של טהיטי. הדמויות מצוירות בסגנון אקספרסיבי, אולם הן שומרות על תלת-הממדיות שלהן. גוני העור של הדמויות נע בין צהוב לחום, דבר המגיש את תפיסתן כפרימיטיבית. אף על פי שאין בציור תיאור פרספקטיבי או תיאור נפילת הצל של הדמויות על גבי הקרקע, עדיין מורגשת הכוונה לתיאור מרחב, הנחסם על ידי עצים ותיאור נוף במישור האחורי של הציור. במרכז הציור מופיעה דמות גבר בעלת גוון עור צהוב הלובשת אזור חלציים מבד לבן. היא מתוארת לכל גובהו של הציור ומדגישה את מבנה הקומפוזיציה.

באחד ממכתביו המתאר את הציור, כותב גוגן כי יש להתבונן בציור מן הימין אל השמאל. הוא מתאר את הדמויות השונות כמעלות את השאלות האונטולוגיות בקשר למהות הקיום האנושי. לפי כתיבתו משמש האליל הכחול כייצוג של "המעבר" ואילו האישה הזקנה בקצה השמאלי של הציור נמצאת במצב "קרוב למוות".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:ציור פוסט-אימפרסיוניסטי
קטגוריה:בוסטון: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
הוטל נסיונל

שמאל|ממוזער|250px|הוטל נאסיונל
**הוטל נאסיונל דה קובה** (בספרדית: **Hotel Nacional de Cuba**, מכונה בקיצור "הוטל נאסיונל") הוא בית מלון מפואר ברובע ודאדו שבהוואנה, בסמוך למאלקון.

## היסטוריה
המלון נחנך ב-30 בדצמבר 1930, על גבעה שעליה הוצבה בעבר סוללת תותחים להגנת העיר. באותה העת הייתה התיירות האמריקאית לקובה בשיאה, והמלון נועד לשרת את עשירי ארצות הברית, שנהרו למועדונים ולבתי הקזינו של הוואנה. המלון התחבב על סופרים, שחקנים ואמנים רבים, לצד ראשי המאפיה האמריקאית, שניהלו כמה מבתי הקזינו בעיר.

ב-4 בספטמבר 1933 התבצרו במלון 300 אנשי צבא ממתנגדיו של פולחנסיו בטיסטה, שזמן קצר קודם לכן תפס את השלטון בקובה. לאחר קרב עקוב מדם הצליחו אנשיו של באטיסטה להשתלט על המלון. כמה מהמתבצרים הוצאו להורג לאחר כניעתם.

לאחר המהפכה הקובנית הפסיקו התיירים האמריקאים לפקוד את המדינה, והוא הפך בעיקר למעונם של דיפלומטים זרים. המלון ירד מגדולתו, ובדומה למבנים רבים בהוואנה, סבל מהזנחה. לאחר התמוטטות ברית המועצות סבלה קובה ממשבר כלכלי חריף, וממשלתה החליטה לקדם את התיירות למדינה. במסגרת הצעדים שננקטו, שופץ המלון ב-1992, אך עדיין אין בכך כדי לשחזר את ימי הזוהר שלו.

## המבנה
המלון נבנה בסגנון אקלקטי (לקטני), המשלב אלמנטים של אר דקו ואלמנטים נאו-קלאסיים עם תכנון כללי המזכיר את הבנייה המורית בספרד אשר השפיעה רבות מאוחר יותר גם על הבנייה הקולוניאלית באמריקה הלטינית. אולם המבואה עוצב כאולם של כנסייה מימי הביניים והמלון מוקף בגנים ובהם קלויסטרים שעוצבו בסגנון מורי ומזכירים מעט חצרות של ארמונות מוסלמיים וחצרות מנזר אירופאיות.

במלון 8 קומות, ובהן 362 חדרים, ביניהם 30 סוויטות ועוד 4 סוויטות מיוחדות. חלק מהסוויטות נקראו על שם ידוענים ששהו בהן בעבר, ביניהם פרנק סינטרה, אווה גרדנר וג'וני וייסמילר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הוואנה: מבנים
קטגוריה:קובה: בתי מלון
רמזים

**רמזים** הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית ריטה, אשר יצא ב-14 בינואר 2008, אחרי שלוש שנות עבודה, בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר.

## רקע
האלבום כולל 11 שירים, רובם בהלחנתו של רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר. ריטה עצמה אחראית למילים בשניים משירי באלבום, וכן השתתפו בו עברי לידר, עידן רייכל, עילי בוטנר, יהונתן גפן ואמנים נוספים.

האלבום כולל, בין היתר, את הסינגל "אני גרה מול המים", אותו כתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, שהוקלט לציון שנה למותו של בנאי (בנאי עצמו הקליט גרסה משלו לשיר עם לחן של יונתן בר גיורא שיצאה באלבומו "לאט").
טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחרי שאהב", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם", שכתב והלחין עברי לידר, ו"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים של ריטה.

האלבום מתאפיין בקו מאופק, מעודן ואינטימי יחסית לאלבומיה הקודמים. מרבית הטקסטים בו עוסקים בזוגיות. קדמה לצאתו פרידתה המתוקשרת של ריטה מבעלה רמי קלינשטיין, אך לדבריה האלבום נכתב לפני הפרידה.

האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע תוך שבועיים למעמד אלבום זהב, וכעבור כחודשיים, למעמד אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. נכון לדצמבר 2008 נמכר ביותר מ-50,000 עותקים. והוא נחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים במיוחד.

בעקבות יציאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום "רמזים".

## רשימת השמעה

## אמנים משתתפים
*ריטה - שירה
*עברי לידר - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
*אורי מיילס - אקורדיון
*גלעד שמואלי - תופים
*עילי בוטנר - גיטרות
*ג'נגו - בס
*גליה חי - ויולה
*אייל שחר - קלידים
*יונתן פריג' - גיטרות
*עדי גולדשטיין - קלידים, תכנותים

## סינגלים

## קליפים
*הפעם (בימוי: רומן לינצקי)
*מחכה (בימוי: נירית ירון)

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

*
*
*
*
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ריטה
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
אושן קולור סין

**אושן קולור סין** (באנגלית: **Ocean Colour Scene**) היא להקת רוק בריטית מברמינגהאם.

## חברי הלהקה
* **סטיב קרדוק** - גיטרות, פסנתר, מנדולינה, קשת אלקטרונית, אוטו-הארפ, עוגב, קולות.
* **סימון פאולר** - מפוחית, גיטרה אקוסטית, קולות.
* **אוסקר הריסון** - תופים, פסנתר, קולות.
* **דיימון מינכלה** - גיטרה בס.

דיימון מינכלה פוטר מהלהקה ב-2003 והוחלף על ידי דן סילי בתור נגן בס. לאחר מכם נוסף ללהקה עוד גיטריסט, אנדי בנט.

כמו כן, אמנים רבים ממדינות שונות תרמו ללהקה הן בהקלטות והן בהופעות, מה שהפך את צליל המוזיקה של הלהקה למגוון.

## היסטוריה
הלהקה הוקמה מאיחוד שתי להקות מקומיות שהתפרקו- Fanatics ו־The Boys.

הסינגל הראשון של הלהקה יצא בתחילת שנות ה-90', יחד עם עידן האינדי הבריטי. מיד לאחר יציאת הסינגל, חברת התקליטים בה היו חתומים נקנתה על ידי חברה גדולה יותר, שם הסינגל עורבב כדי להתאים לטרנד המדצ'סטר וזאת בניגוד לרצון הלהקה. כך יצא, שעם האלבום שנועד לכישלון, ועם הריב המתמשך בין הלהקה לחברת התקליטים, הלהקה נותרה בצללים למשך מספר שנים.

עם פרוץ עידן הבריטפופ, המוזיקה של הלהקה חדר למודעות הציבור באנגליה ומחוץ לה. האלבום השני, בו ארבעה להיטי סינגל, הגיע עד המקום השני במצעדים וזכה בשבחי המבקרים. האלבום העוקב לו אף הוריד את אואזיס מראשית טבלת המצעדים.

ב-1998 יצאה הלהקה למסע הופעות מוצלח, ששיאו היה שלושה לילות של הופעות בטירת סטרלינג בסקוטלנד.

הלהקה עדיין ממשיכה לפרסם אלבומים מוצלחים יחסית, אך מזה מספר שנים שאין היא מצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכתה בסוף שנות ה-90', ושל האלבום השלישי בפרט.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* *Ocean Colour Scene*  (1992)
* *Moseley Shoals* (1996)
* *Marchin' Already* (1997)
* *One from the Modern* (1999)
* *Mechanical Wonder* (2001)
* *North Atlantic Drift* (2003)
* *A Hyperactive Workout for the Flying Squad*  (2005)
* *On the Leyline* (2007)
* *Saturday* (2010)

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות בריטפופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
גראנמה

**גראנמה** (**Granma**) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה. היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים.

## תפקידה במהפכה הקובנית
שמאל|ממוזער|275px|מסלולה של הגראנמה מטוקספאן לפלאיה לוס קולוראדס

תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים. הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב. לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו. הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס.

בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס. הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (*los expedicionarios del yate Granma*), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס. המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להילחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה.

## לאחר המהפכה
שמאל|ממוזער|150px|הגראנמה מוצגת במוזיאון המהפכה בהוואנה

זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע.

ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה. מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה. ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המהפכה הקובנית
קטגוריה:צ'ה גווארה
קטגוריה:אוניות נוסעים