Paul's Boutique

***Paul's Boutique*** (מילולית: "**הבוטיק של פול**") הוא אלבום האולפן השני של להקת ההיפ-הופ האמריקאית ביסטי בויז, שיצא בשנת 1989 על ידי קפיטול רקורדס. האלבום הופק על ידי הביסטי בויז והדאסט בראדרז, ועושה שימוש נרחב בסמפלים, שנלקחו ממגוון רחב של ז'אנרים כולל פאנק, סול, רוק וג'אז. האלבום הוקלט במשך שנתיים בדירתו של מאט דייק  ובאולפן "Record Plant" בלוס אנג'לס.

Paul's Boutique לא הצליח מסחרית כמו אלבום הבכורה של הלהקה משנת 1986, "Licensed to Ill", וקודם באופן מינימלי על ידי חברת התקליטים קפיטול. עם זאת, למרות כישלונו המסחרי הראשוני, הוא הוכר כהישג פורץ הדרך של הלהקה, עם סגנונו הלירי והסאונד החדשניים שלו שבזכותם היה לאחד האלבומים האהובים על המבקרים בקהילת ההיפ הופ. לעיתים מתואר האלבום כ"סרג'נט פפר של ההיפ הופ". Paul's Boutique נכנס למספר רשימות של האלבומים הגדולים בכל הזמנים, ונתפס על ידי מבקרים רבים כאלבום מפתח בתור הזהב של ההיפ הופ ויצירה פורצת דרך בהפקה מבוססת סמפולים.

## רקע
לאחר שכונו בלעג להקה של להיט אחד והתנכרו מהמפיק הקודם שלהם, ריק רובין, ומחברת התקליטים דף ג'אם, הביסטי בויז היו בגלות עצמית בלוס אנג'לס בתחילת 1988, ורוב מבקרי המוזיקה כבר הספידו אותם. אלבומה הקודם של הלהקה, Licensed to Ill, לא רק הצליח מסחרית אלא היה גם פופולרי מאוד וזכה לשבחים בקרב מבקרי מוזיקה במיינסטרים ובהיפ הופ כאחד, למרות הקצבים הפשוטים והכבדים והמילים הקומיות והילדותיות. הלהקה רצתה להתמקד ביצירת אלבום עם עומק יצירתי יותר ופחות חומר מסחרי. הלהקה חתמה עם קפיטול רקורדס ו-EMI רקורדס.

## הפקה
האלבום הופק עם הדאסט בראדרז, שהשתמשו בדגימות באופן שעזר לבסס את הסמפלינג הרב-שכבתי כאמנות בפני עצמה. על אף שהדאסט בראדרז תכננו ליצור אלבום להיט, הם סיכמו עם הלהקה על הפקת אלבום ניסיוני ושונה יותר מבחינה סאונד. בסך הכל, 105 שירים נדגמו, כולל 24 סמפולים בודדים ברצועה האחרונה בלבד. הדאסט בראדרז הפיקו את רצועות הליווי במטרה להוציא אלבום אינסטרומנטלי, אך שוכנעו על ידי הביסטי בויז להשתמש בהן כבסיס לאלבום שלהם.

בניגוד לאמונה הרווחת, רוב הדגימות עבור Paul's Boutique אושרו בסופו של דבר, אך בעלויות נמוכות משמעותית בהשוואה לתעריפים של היום. על פי Sound on Sound, רוב הדגימות אושרו "בקלות ובמחיר סביר, משהו ש[...] יהיה 'בלתי נתפס' בתעשיית המוזיקה הסוערת של ימינו". מריו "מריו סי" קלדאטו ג'וניור, טכנאי האלבום, אמר, "הבנו שהוצאנו הרבה כסף באולפן. הוצאנו כרבע מיליון דולר בזכויות וברישיונות עבור דגימות". סוג זה של דגימות היה אפשרי רק לפני פסק הדין התקדימי Grand Upright Music, Ltd נגד Warner Bros. Records Inc , בתביעה של גילברט או'סאליבן נגד ביז מארקי , ששינתה את גישתם של אמני ההיפ הופ לדגימות.

אדם יאוך אמר על האלבום 20 שנה לאחר מכן:לדאסט בראדרז היה הרבה מוזיקה לפני שהגענו לעבוד איתם. כתוצאה מכך, הרבה מהקטעים מגיעים משירים שהם תכננו להוציא למועדונים כקטעים אינסטרומנטליים – "Shake Your Rump", למשל. הם חיברו כמה מקצבים, קווי בס וקווי גיטרה, את כל הלופים האלה ביחד, והם היו די מופתעים כשאמרנו שאנחנו רוצים לחרוז על זה, כי הם חשבו שזה עמוס מדי. הם הציעו לצמצם את זה לקצב בלבד, אבל רצינו את כל הדברים האלה שם. אני חושב שחצי מהקטעים נכתבו כשהגענו לשם, ואת החצי השני כתבנו יחד.כל הרצועות הוקלטו בסלון של מאט דייק בלוס אנג'לס, למעט "Hello Brooklyn" ו-"A Year and a Day" מתוך הסוויטה של "B-Boy Bouillabaisse". הרצועה "A Year and a Day" הוקלטה בבניין הדירות של יאוך בקוריאה טאון, לוס אנג'לס; מיקום זה צוין בהערות האלבום כמאורת אופיום. המיקס להקלטות נעשה מאוחר יותר על ידי הדאסט בראדרז באולפני "Record Plant" בלוס אנג'לס.

האלבום נקרא על שם חנות שהמציאו הלהקה בשם "הבוטיק של פול". על עטיפת האלבום, תלתה הלהקה שלט ועליו הכיתוב "הבוטיק של פול" על חנות בגדים קיימת בשם "לי'ס ספורטסוור" בפינת הרחובות ריבינגטון ולודלו, בלואר איסט סייד של מנהטן.

## עטיפה
עטיפת האלבום המתקפלת מציגה תצלום של רחוב לודלו (כפי שצולם מרחוב ריבינגטון 99). הקרדיט ניתן לנתניאל הורנבלואר, אך התמונה צולמה על ידי ג'רמי שאטן, שהיה הבסיסט המקורי של ביסטי בויז, כשהם פעלו בשם יאנג אבוריג'יניס.
מרכז|מסגרת|התמונה הפנורמית של רחוב לודלו כפי שצולמה על ידי ג'רמי שאטן

## הוצאה לאור
כשיצא לאור לראשונה נכשל Paul's Boutique מסחרית בין היתר בגלל הסאמפלינג והליריקה הניסיונית והדחוסה שלו, בניגוד לאלבום הקודם של הלהקה, Licensed to Ill. הוא היה אכזבה מסחרית, והגיע לשיאו רק במקום ה-24 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ הופ, ובמקום ה-14 במצעד בילבורד 200. האלבום קיבל אות זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה ב-22 בספטמבר של שנת יציאתו; הוא המשיך למכור למעלה מ-2 מיליון עותקים עד ינואר 1999 וקיבל מעמד של פלטינה כפולה. האלבום יצא מחדש כמארז לכבוד יום השנה ה-20 עם רימסטר באודיו של 24 ביט.

## הערכה ביקורתית

הביקורות על Paul's Boutique היו חיוביות באופן אחיד, כאשר ההפקה זכתה לשבחים. דייוויד הנדלמן מרולינג סטון אמר שהשירים "מועשרים על ידי משחק הגומלין המיומן של שלושת הקולות וטורנדו פואטי של דימויים", הכוללים דגימות מוזיקליות "מרחיקות לכת באותה מידה". גרג קוט מהשיקגו טריביון שיבח את ההפקה המיומנת של הדאסט בראדרז ואת החרוזים של הביסטי בויז. דייוויד סטאבס ממלודי מייקר הסכים, שיבח את ההפקה של הדאסט בראדרז וכינה את האלבום "ניצחון פאנקי להפליא". על אף שחש שהביצועים של הלהקה לא תאמו את איכות ההפקה, הוא בכל זאת ראה באלבום חזרה מבורכת עבור הלהקה לאחר הפסקה של שלוש שנים. במגזין Musician, ציין ג'ון יאנג את ההתייחסויות השונות של הלהקה לתרבות הפופ ואת הדגימות הרבות, ושיבח אותם באופן כללי על הוצאת "אלבום קלאסי" נוסף.

רוג'ר מורטון, שכתב עבור NME, שיבח את Paul's Boutique, וקבע שמבחינת "משקל הרעיונות", Licensed to Ill "מתכווץ לכלום בהשוואה". ה-LA Weekly שיבח את התפתחות הלהקה מ"עבריינים צעירים" ב-Licensed to Ill, ל"גורואים פסיכדליים". הוא המשיך ושיבח את ההפקה של הדאסט בראדרז, את שכבות הדגימות, והרגיש שהשיר האחרון, "B-Boy Bouillabaisse", "כנראה ישנה את פני ההיפ הופ לזמן רב". הוא סיכם את הביקורת שלו באומרו: "אלבום זה בוודאי ישים קץ לכל רעיון שהביסטי בויז היו יצירה חד פעמית או של מפיק". מבקר מגזין Q היה פחות חיובי, משום שהרגיש שהלהקה לא הצליחה להתפתח מהופעת הבכורה שלהם, וכינה אותם "עדיין בלתי ניתנים להאזנה ולא מתורבתים". הוא ראה בסך הכל את הדגימות כ"לא תואמות" ואת ביצועי הלהקה כבעייתיים.

## השפעה
מאז שיצא Paul's Boutique מעמדו הביקורתי השתפר משמעותית. מבקר NME פול מודי קבע כי האלבום "עדיין [הוא] פרץ מחשמל של קול" בביקורת משנת 1994, וראה בו "גלגול צעיר יותר" של Ill Communication . רוב צ'פמן, שכתב עבור Mojo, טען כי האלבום "שבר את ספר החוקים" וכינה אותו "אחד מאלבומי הראפ החדשניים ביותר שנעשו אי פעם". בביקורת משנת 2003 עבור רולינג סטון, רוב שפילד כינה אותו "חגיגה של תרבות הג'אנק האמריקאית שעדיין מדהימה את המוחות כיום – אפילו ארבע עשרה שנים של האזנה אובססיבית לא יכולות למצות את כל הבדיחות המוזיקליות והליריות שנדחסות לתוך Paul's Boutique". בביקורת משנת 2009, מארק קמפ מרולינג סטון כינה את האלבום "יצירת מופת של היפ הופ". נייט פטרין מפיצ'פורק תיאר אותו כ"ציון דרך באמנות הדגימה, המצאה מחדש של להקה שנראתה כאילו היא הולכת למבוי סתום גימיקי מוקדם, ואות מבשר לאובססיות של תרבות הפופ ולאבני הבוחן הרפרנציאליות שיגדירו את הזהות הפוסטמודרנית של העשורים הבאים".

### שבחים
רשימת דירוגי האלבום ודירוגים בפרסומים נבחרים וברשימות האלבומים המובילים:
* מדורג במקום ה-5 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-80"  מגזין Slant
* מדורג במקום ה-37 ברשימת "100 האלבומים האמריקאים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין בלנדר 
* מדורג במקום ה-125 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של רולינג סטון
* מדורג במקום ה-12 ברשימת "100 האלבומים הגדולים ביותר, 1985–2005" של מגזין ספין
* מדורג במקום ה-74 ברשימת "100 האלבומים המובילים" של VH1
* מדורג במקום ה-98 ברשימת "100 האלבומים הגדולים ביותר של קוראי מגזין Q"
* מדורג במקום ה-3 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-80" של פיצ'פורק, 2002, ובמקום ה-15 ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-80" משנת 2018
* נבחר כאחד מ"אוסף הרוק החיוני" של מגזין רולינג סטון
* נבחר כאחד מ"100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין *[[טיים (מגזין)|TIME]]*

האלבום נכלל גם בספר "1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שאתה מת".

## רשימת השירים

## מיקומי שיא

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביסטי בויז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי היפ הופ
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס