יצירת אש ביום טוב

איסור **יצירת אש ביום טוב** הוא איסור להפיק אש חדשה ביום טוב. אף על פי שככלל מלאכת מבעיר מותרת ביום טוב, אסור להדליק אש חדשה, ומותר רק להבעיר מתוך אש קיימת. בגדר האיסור וטעמו נחלקו הראשונים.

## מקור הדין
ביום טוב התירה התורה להבעיר כל אש לצורך יום טוב. אף על פי כן, במשנה במסכת ביצה נאמר שאסור ליצור אש חדשה בדרכים שונות:

## טעם האיסור
בתלמוד הבבלי נזכר הטעם: , דהיינו שטעם האיסור הוא משום מוליד ביום טוב.

אולם, מהתלמוד הירושלמי משמע שאיסור הוצאת האש היא משום מכשירי אוכל נפש: . אם כן לדעת ר' חנינה איסור יצירת אש חדשה ביום טוב, אסורה משום 'מכשירי אוכל נפש', אך הירושלמי הביא דעה נוספת לפיה ייתכן שרב חסדא חלוק על ר' חנינה.

### שיטת רש"י – מוליד ובורא יש מאין
בעקבות הטעם הנזכר בתלמוד הבבלי, הסבירו רש"י ועוד ראשונים שאיסור הוצאת האש החדשה ביום טוב הוא איסור דרבנן כחלק מאיסור מוליד. על פי רש"י, באיסור מוליד אסרו חכמים ליצור דברים חדשים גם שלא באמצעות מלאכה, משום שיצירת יש מאין דומה למלאכה. בשל כך, יצירת אש חדשה שלא הייתה קיימת נחשבת כיצירת דבר חדש, האסורה משום מוליד, בשונה מהדלקה מאש קיימת.

### שיטת הרמב"ם – היה יכול להכין מערב יום טוב
לעומתם, הרמב"ם לא התייחס לדברי התלמוד שהוצאת האש אסורה משום מוליד, ונימק את האיסור באופן אחר: ". העולה בפשיטות מדבריו, שטעם האיסור הוא משום שהיה אפשר להמציא את האש מערב יום טוב. יש שהבינו שהרמב"ם אסר מצד שהאש עצמה היא רק 'מכשירי אוכל נפש', שכן אין תועלת ישירה בהפקת האש, אלא היא רק משמשת כאמצעי לבשל בעזרתה. ובמקרה שניתן לבצע אותה לפני יום טוב בלי הפסד וחסרון, אסור לעשותה.

ישנה דעה שהרמב"ם סובר שאיסור הוצאת האש מדאורייתא, ורבים דחו דבריהם.

יצוין שהרשב"א שילב את שיטת רש"י ואת שיטת הרמב"ם. ויש שדייקו ממנו שסובר שרש"י והרמב"ם לא חולקים ואיסור מוליד תלוי בכך שלא היה יכול להוציא מערב יום טוב, אך אם לא יכול היה להוציא מערב יום טוב, גם רש"י וסייעתו מודים שלא גזרו חכמים איסור מוליד בנידון שכזה. יש הסבורים שהרמב"ם גם הוא מסכים לטעם מוליד, אלא שביאר מדוע חכמים ראו לנכון לגזור בזה, וזאת נימק, מכיוון שהיה יכול להוציא את האש מבערב.

דעת רבי יוסף קארו כדעת הרמב"ם, וכן פסקו רוב הפוסקים. אולם בשולחן ערוך לא נימק את טעם האיסור.

### שיטת הראב"ד
בדברי הרמב"ם הנ"ל, לא נזכר מאומה אודות איסור מוליד הנזכר בתלמוד הבבלי, על כך השיג הראב"ד: . היוצא מדברי הראב"ד שטעם האיסור בגמרא הוא משום חסרון הכנה, דהיינו שהאש לא הייתה מוכנה, ועכשיו שמוליד את האש, עובר על איסור נולד.

הרב המגיד יצא להגן על דברי הרמב"ם כאשר הוא מחלק בין איסור מוליד לאיסור נולד. איסור מוליד הוא איסור על האדם להוציא אש חדשה ביום טוב. אך איסור נולד עניינו לאסור את החפץ שנולד. התלמוד הבבלי הטעים את האיסור משום מוליד ולא משום נולד, כדי להבהיר שאין איסור ליהנות מהאש הנולדת אלא שיש איסור עצמי להוליד אש חדשה. ואכן מסיים הרב המגיד, שאם הוציא אש בדיעבד מותר ליהנות ממנו, כי אין איסור נולד האוסר בהנאה.

העולה מדברי הרב המגיד, שגם הרמב"ם מסכים לטעם מוליד, אך הרמב"ם כתב את הטעם מדוע אסרו חכמים להוליד, שהוא משום מכשירי אוכל נפש שהיה אפשר לעשותם קודם יום טוב. ברם יש חולקים וסוברים שמכיוון שהרמב"ם לא הזכיר את טעם מוליד הוא לא סובר כטעם התלמוד הבבלי, אלא הולך בשיטת הירושלמי, שטעם האיסור הוא משום מכשירי אוכל נפש.

ויש שלא הבחינו בין מוליד לנולד ולדעתם הראב"ד סובר כרש"י.

## הנאה מאש שהוציאוה באיסור
לדעת רוב הפוסקים מותר ליהנות מהאש שהוציאו באיסור ביום טוב, משום שהאיסור הוא להוציא את האש בפועל, אך לא נאסרה ההנאה מהאש. ואין לאש החדשה דין של נולד מכיוון שהעצים והאבנים מהם יוצאת האש, היו מוכנים מערב יום טוב. ולדעת חלק מהפוסקים יש איסור ליהנות מהאש שיצאה באיסור בהתאם לשיטתם שבהוצאת אש חדשה כרוך איסור נולד.

## האם מותר להוציא אש כשלא היה יכול להכין מערב יום טוב
יש שדייקו מהרמב"ם שמכיוון שטעם האיסור הוא משום שהיה אפשר לעשותו מערב יום טוב, במקרה שלא היה יכול להכין מערב יום טוב, כגון שהיה במאסר, יכול להוציא אש חדשה ביום טוב לכתחילה. ויש אומרים שאף בכגון זה אסור לו להוציא את האש. מפני שדין יצירת אש כדין יצירת כלי שלם, שגם אם היה אנוס בערב יום טוב אסור לעשותו ביום טוב. ועוד, שגם במכשירי אוכל נפש שלא היה יכול להכין בערב יום טוב אין מורים היתר לרבים. יש המפשרים בין הדעות, שבשעת הדחק כשאינו יכול להביא אש משכניו, אפשר לסמוך על המקילים, בהדלקה בשינוי, שבאופן זה גם המחמירים יכולים להקל.

## גפרורים ביום טוב
ממוזער|200px|גפרורים |טקסט=
החל משלהי המאה התשע עשרה דנו הפוסקים אם מותר להוציא אש מהגפרורים ביום טוב.

### דעת המתירים
בראש עמדת המתירים עמדו השואל ומשיב הרב רפאל אהרן בן שמעון והרב אברהם אנקווה עליהם הסתמכו פוסקים מאוחרים יותר. טענות המתירים מתבססות על שני חלקים:
* על בסיס דעת הרמב"ם לפיה האיסור משום שהיה אפשר להוציא אש מבערב.
* גם לדעת החולקים על הרמב"ם, בגפרורים אין איסור מוליד.

#### טענות על בסיס שיטת הרמב"ם
הרמב"ם שאסר את הוצאת האש משום שהיה אפשר לעשותה מבערב לא חולק על הבבלי. הרמב"ם מסביר מדוע גזרו חכמים גזרו 'מוליד' במקרה של הוצאת האש. וטעם זה כתב הרמב"ם שהוא משום שהיה אפשר לעשותו מבערב, כלומר שהוא טורח ללא צורך להוציא אש ביום טוב. אך אם אין **טרחה** אין לאסור את הוצאת האש. המתירים מבחינים בדוגמאות המצוינות במשנה, ומחלקים ביניהם לגפרורים:
*משך הזמן הכרוך בהוצאת אש מעצים ואבנים (המנויים במשנה) ארוך לאין ערוך מהוצאת האש בגפרור שנדלק בן רגע. ואם כן דווקא בעצים ואבנים ישנה טרחה ולכן אסור להוציא מהם, מה שאין כן בגפרורים.
*הוצאת האש מהחומרים המנויים במשנה נחשבת דומה ל'מכשירי אוכל נפש', משום שאי אפשר ליהנות באופן ישיר מהאש היוצאת מאותם חומרים, שהרי יוצא משם רק ניצוץ, וכדי להאחיז את האש צריך להניח תחת הניצוץ חומר דליק שרק באמצעותו יוכלו ליהנות ממנו להארה וחימום. אך האש היוצאת מהגפרור היא אש ממשית שכבר על ידה ניתן ליהנות להארה, ואם כן הוצאת האש נחשבת אוכל נפש, המותרת גם ביום טוב עצמו לכל השיטות.

#### טענות שאין מוליד בגפרורים
* בעצים והאבנים המנויים במשנה, צריך תחבולה וטרחה גדולה **להכין את המצרכים** בכדי הוציא מהם משום שאי אפשר להוציא אש מכל עץ ואבן, וכן רק על ידי חיכוכים עם חומרים מסוימים ניתן ליצור אש. אולם בגפרורים, הואיל וכל התשתית מוכנה, ובחיכוך קל האש יוצאת, אין זה נחשב כיצירת אש חדשה. וכיוון שעל ידי חיכוך קל יוצא האש, הרי זה נחשב כאילו האש חבויה בגפרור – ומדליק מאש מצויה שמותר להדליק בה ביום טוב.
* החומרים המנויים במשנה הם חומרי גלם, ורק מהם אסרו חכמים להפיק אש חדשה. אולם מוצרים מלאכותיים שכבר הכינו עבורם את תשתית הוצאת האש, נחשב כאילו האש מוכנה בהם, אף על פי שבפועל אין בגפרור אש ממשית.

לכן לדעתם מותר להדליק גפרורים ביום טוב, ובתנאי שלא יכבה את הגפרור בידיים, אלא יניחנו שייכבה מאליו. סברת המתירים התפשטה בעבר בארצות הספרדים ועדות המזרח, ובמקצת ארצות אשכנז מלבד בארץ ישראל ששם התעוררה מחלוקת בדבר ההיתר.

### דעת האוסרים
האוסרים את הגפרורים סוברים שיש איסור מוליד בהדלקת הגפרורים; לשתי הטענות הראשונות של המתירים סוברים הם:
* איסור הולדת אש חדשה, אינה קשורה לטרחה, שהרי ישנם איסורי מוליד גם ללא טרחה כדוגמת מוליד ריח בבגדים האסורה ביום טוב. והרמב"ם מסכים לאיסור מוליד וזהו שכתב: "אין מוציאין את האש", דהיינו שיש איסור להוליד אש, והטעם שאסרו הוא מכיוון שאי אפשר להכין מבערב. אך איסור מוליד עומד מצד עצמו ללא קשר טרחה.
*לא חילקו חכמים בין אש היוצאת מהעצים והאבנים לבין אש היוצאת מגפרורים ושניהם בכלל מכשירי אוכל נפש לדעת הרמב"ם.

**ולשתי הטענות שאין איסור מוליד:**
* בגפרור עצמו ישנו רק חומר בעירה אך לא אש ממשית.

סברת האוסרים פשטה בעבר במרבית ארצות אשכנז.

## ראו גם
*הבערה ביום טוב
*מתוך שהותרה לצורך הותרה שלא לצורך
*מכשירי אוכל נפש

## קישורים חיצוניים
* 

*הוצאת אש מאבנים וחשמל ביום טוב - הרב משה גרינהוט, בירחון האוצר גיליון ס"ב.

*יצירת אש ביום טוב - ישיבת מעלה אדומים.

*העברת אש ביום טוב באתר מכון התורה והארץ

*גפרורים ביום טוב באתר יוטיוב, הרב משה אלחרר.

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכות יום טוב