open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ביצים שבורות

**ביצים שבורות** (באנגלית: **Broken Eggs**) הוא ציור ז'אנר משנת 1756 מאת הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט גרז. היצירה צוירה בשמן על בד, מידותיה 73 × 94 ס”מ, והיא שמורה באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. הציור הוצג בסלון של פריז בשנת 1757 ונכנס לאוסף המוזיאון בשנת 1920 כעיזבון של ויליאם ק. ואנדרבילט.

## תיאור היצירה
הציור „ביצים שבורות” (1756) מתאר סצנה ביתית בחלל פנימי כהה יחסית, כך שהאור והצל בחדר מדגישים את הדרמה האנושית המתרחשת בין הדמויות. במרכז הקומפוזיציה נראית נערה צעירה היושבת בחדר פשוט, כשהבעת פניה מושפלת ועגומה, וסמוך אליה סל וביצים שבורות הפזורים על הרצפה. סביב הדמות המרכזית נבנית סיטואציה טעונה, שבה התנהלות הדמויות והבעותיהן מכוונות את הצופה להבין שמדובר באירוע בעל משמעות מוסרית, ולא רק בתקרית יומיומית.

מאחורי הנערה מוצגות שתי דמויות נוספות המעצימות את תחושת העימות: צעיר בעל הבעה נבוכה ואשמה ואישה מבוגרת המגיבה בכעס, ונראית כמי שנוזפת בצעיר ומצפה שיכיר בנזק שנגרם. הסצנה נתפסת כדרמה משפחתית או ביתית, המוצגת באופן שמאפשר לצופה לפענח את יחסי הכוחות ואת המתח בין הדמויות מיד, באמצעות שפת הגוף והמחוות. לצד עימות זה, ובניגוד אליו, מופיעה בקדמת הציור דמותו של ילד קטן, המנסה בתמימות לתקן ביצה שבורה, פעולה המדגישה את הפער בין “הנזק” לבין הרצון להשיב את המצב לקדמותו.

פרטי הסצנה נקשרים במפורש לתיאור שהציג גרז כאשר הציג את היצירה בסלון של 1757: אם הנוזפת בצעיר על כך שהפיל סל ביצים שהביאה משרתת מן השוק, בעוד ילד מנסה לתקן ביצה שנשברה. תיאור זה ממקם את הביצים השבורות כמרכז העלילה החזותית וכמוקד האשמה וההטפה. בתוך המרחב הפנימי החשוך, מודגשת תחושת הדרמה בכך שהדמויות “לכודות” יחד בתוך החדר, והעימות ביניהן מוצג כמעין סצנה תיאטרלית, שמובילה את הצופה לזהות את האירוע ואת הלקח המוסרי הנלווה לו.

בציור משולבים גם רמזים סמליים שנועדו להרחיב את משמעות האירוע מעבר לתאונה פשוטה. לפי הסברים שנקשרו ליצירה, הביצים השבורות נתפסו כסמל לאובדן בתולים, והילד המצוי בקדמת הציור מזוהה עם קשת וחץ המרמזים לקופידון ולסכנות הכרוכות במשחקי אהבה. כך, לצד ההתרחשות הגלויה של סל שנשפך וביצים שנשברו, מוצע לצופה להבין שהסצנה מכוונת לעימות מוסרי חריף יותר, המגולם בתגובות הדמויות ובחלוקת התפקידים ביניהן: נערה מושפלת, דמות סמכותית כועסת, צעיר נבוך, וילד תמים המנסה “לתקן” את הבלתי ניתן לתיקון.

היצירה מוצגת כציור ז'אנר מוסרי הפונה לקהל רחב באמצעות נושא יומיומי, בניגוד לנושאים המלומדים של ציור היסטורי. בהקשר של תצוגתה בסלון של 1757, נמסר כי מבקר אף קבע שתנוחתה של המשרתת הצעירה, שאובדן בתוליה מסומל באמצעות הביצים השבורות, ראויה לצייר היסטוריה. בהתאם לכך, תיאור הסיטואציה, הבעות הדמויות, והדגשת הפעולה סביב הביצים, פועלים יחד כדי להפוך את הסצנה הביתית לעלילה מוסרית מובנת, שנועדה לעורר תגובה רגשית ולהעביר מסר ברור לצופה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביצים בתרבות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
פרי סמית'

**פרי סמית**' (באנגלית: **Perry Smith**; 12 במאי 1783 – 8 ביוני 1852) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של קונטיקט (1822–1823, 1835–1836) וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט (1837–1843).

## ביוגרפיה
סמית' נולד ב־12 במאי 1783 בעיירה וודברי שבמחוז ליצ'פילד, קונטיקט, בנם של ג'ון ואביגיל (לברט) סמית'. הוא השלים לימודי הכנה, למד משפטים בבית הספר למשפטים של ליצ'פילד בשנת 1807, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בניו מילפורד. הוא נישא לאן קומסטוק, שנפטרה ב־26 בפברואר 1826.

סמית' שימש כחבר בית הנבחרים של קונטיקט מטעם ניו מילפורד בשנים 1822–1823. בהמשך מונה למנהל הדואר של ניו מילפורד וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1829–1837. הוא שב לכהן כחבר בית הנבחרים של המדינה בשנים 1835–1836, וכן שימש כשופט בבית משפט לצוואות בשנים 1833–1835.

כנציג המפלגה הדמוקרטית נבחר סמית' לסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט, וכיהן בו מ־4 במרץ 1837 עד 3 במרץ 1843. במהלך כהונתו היה יושב ראש ועדת החקלאות (הקונגרס ה־25) וחבר בוועדת התביעות המהפכניות (הקונגרס ה־26).

סמית' נפטר בניו מילפורד ב־8 ביוני 1852, ונקבר בבית הקברות New Milford Center Cemetery בניו מילפורד, קונטיקט.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1783
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1852
פרנסיס ג'ילט

**פרנסיס ג'ילט** (באנגלית: **Francis Gillette**; 14 בדצמבר 1807 – 30 בספטמבר 1879) היה פוליטיקאי ממדינת קונטיקט. הוא היה אביהם של השחקן והמחזאי ויליאם ג'ילט ושל הפוליטיקאי והעורך אדוארד ה. ג'ילט.

## ביוגרפיה
ג'ילט נולד ב-14 בדצמבר 1807 באולד וינדזור שבקונטיקט (כיום חלק מהעיר בלומפילד). בילדותו עבר עם הוריו, הכומר אשבל ואשתו אקסה פרנסיס, לאשפילד שבמסצ'וסטס. בשנת 1829 השלים את לימודיו בקולג' ייל והחל ללמוד משפטים, אך עקב הידרדרות במצב בריאותו פנה במקום זאת לעיסוק בחקלאות בבלומפילד.

הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קונטיקט בשנים 1832, 1836 ו־1838. בשנת 1842 ניסה להיבחר לתפקיד מושל קונטיקט, והפסיד לשונסי פיץ' קליבלנד; לאחר מכן התמודד עוד תשע פעמים ללא הצלחה.

ג'ילט שימש כיו"ר מועצת החינוך של קונטיקט בשנים 1849–1865. בשנת 1852 עבר להרטפורד, קונטיקט, ובהמשך פיתח יחד עם גיסו, ג'ון הוקר, את שכונת "נוק פארם".

בשנת 1854 נבחר כסנאטור מטעם מפלגת האדמה החופשית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא מושב שהתפנה, וכיהן עד תום הקדנציה בשנת 1855, מבלי שהתמודד לבחירה מחדש. לאחר מכן פעל כמרצה בנושאי חקלאות ומתינות (התנגדות לשתיית אלכוהול), והיה נאמן של בית הספר הממלכתי להכשרת מורים של קונטיקט, ואף שימש כנשיאו במשך שנים רבות.

הוא סייע בהקמת המפלגה הרפובליקנית בקונטיקט, ובמשך כמה שנים היה שותף שקט בעיתון Evening Press, ששימש כביטאון המפלגה.

עד מותו עסק בנדל"ן בהרטפורד שבקונטיקט. הוא נפטר שם ב־30 בספטמבר 1879 ונקבר בבית העלמין ריברסייד שבפרמינגטון, קונטיקט.

בית פרנסיס ג'ילט בבלומפילד, שבו התגורר בשנות פעילותו המוקדמות נגד העבדות, רשום במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1879
מחנה בזק

**מחנה בֶּזֶק** היה מחנה צבאי של צה"ל בעמק זבאבדה בצפון השומרון, בין הכפרים א-זבאבדה וקבאטיה. בקרבת המחנה נמצאת צומת מחנה בזק, בין כביש 6010 לכביש 588. המחנה שימש כבסיס אימון חטיבתי של חטיבת גולני משנת 1975 עד שנת 2000.

הבסיס שכן במרחק של מספר קילומטרים מח'רבת אִבּזיק, המזוהה עם העיר המקראית בזק, ונקרא על שמה. הוא עצמו שכן בצמוד לח'רבת ענחום. בנוסף, נקרא הבסיס על שם משה (מוסה) קליין.

הטירונים הגיעו לבסיס באוטובוס מאורגן מעפולה, דרך מעבר גלבוע, כביש 60 וכביש 6010.

## היסטוריה
עד למלחמת ששת הימים, היו בבסיס כוחות הצבא המלכותי הירדני. במסגרת כיבוש צפון השומרון במלחמה נכבש הבסיס.

בשנת 1975 עבר בסיס האימון החטיבתי של חטיבת גולני, בו התקיימה טירונות בסיסית, ממחנה שרגא למקום. בנובמבר 2000 עבר בא"ח גולני למחנה פלס. המחזור שהתגייס באותו החודש היה האחרון שעשה טירונות במחנה בזק.

ב-8 בינואר 2001 ירו מחבלים לעבר הבסיס. חיילי צה"ל ששהו במקום ירו לעבר מקורות הירי. לא היו נפגעים.

באוקטובר 2002, בעקבות האינתיפאדה השנייה, נטש צה"ל את הבסיסים בזק וסנור (חטיבת הצנחנים) ופוצץ את מבניהם. הבסיס פונה סופית במסגרת תוכנית ההתנתקות ב־2005.

## מפקדים

## הערות שוליים

בזק
בזק
קטגוריה:השומרון
קטגוריה:חטיבת גולני
גדעון טומלינסון

**גדעון טומלינסון** (באנגלית: **Gideon Tomlinson**; 31 בדצמבר 1780 – 8 באוקטובר 1854) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ומושל קונטיקט ה־25.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
טומלינסון נולד ב-31 בדצמבר 1780 בסטרטפורד שבקונטיקט. הוא השלים לימודי הכנה וסיים את לימודיו במכללת ייל בשנת 1802. לאחר מכן נסע לווירג'יניה לשנה אחת, שם שימש מורה פרטי ולמד משפטים. עם שובו לפיירפילד המשיך בלימודי המשפטים והוסמך לעריכת דין בשנת 1807. באותה שנה נישא לשרה בראדלי. בשנת 1808 קיבל תואר שני מאוניברסיטת ייל. לבני הזוג נולד בן יחיד. אשתו הראשונה נפטרה בשנת 1842, ובשנת 1846 נישא טומלינסון בשנית ללידיה אן וולס רייט, אלמנתו של ויליאם רייט מברידג'פורט, קונטיקט.

### קריירה פוליטית
טומלינסון נכנס לפוליטיקה בשנת 1817, כאשר מונה למזכיר בית הנבחרים של קונטיקט, ונבחר מחדש בשנת 1818, אז כיהן גם כיושב ראש הבית. הוא היה ציר בוועידה החוקתית של המדינה בשנת 1818.

הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־16 ולשלושת הקונגרסים הבאים אחריו, וכיהן בתפקיד מ־4 במרץ 1819 ועד 3 במרץ 1827. במהלך הקונגרס ה־19 שימש יושב ראש ועדת המסחר.

לאחר שזכה במועמדות למשרת המושל בשנת 1827, נבחר טומלינסון למושל קונטיקט השמיני. הוא נבחר מחדש בשנים 1828, 1829 ו־1830. בתקופת כהונתו בוצעה רפורמה במערכת הכליאה, ובשנת 1827 נפתח בית סוהר מתקדם ואנושי יותר. ממשלו תמך בשיפור מערכת החינוך ובהגדלת התמיכה התקציבית בבתי הספר הציבוריים. ב־2 במרץ 1831 התפטר מתפקיד המושל כדי לקבל מינוי לסנאט של ארצות הברית.

טומלינסון כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מ־4 במרץ 1831 ועד 3 במרץ 1837. בסנאט שימש יושב ראש ועדת הפנסיות בקונגרסים ה־23 וה־24. בשנת 1837 עזב את הסנאט והפך לנשיא הראשון של חברת הרכבות החדשה Housatonic Railroad Company.

בהמשך היה חבר חבר הנאמנים של מכללת טריניטי, ולאחר מכן פרש לחיים פרטיים.

### מותו
טומלינסון נפטר בפיירפילד ב־8 באוקטובר 1854, ונטמן בבית העלמין Old Congregational Cemetery בסטרטפורד, קונטיקט. גשר טומלינסון (שנבנה בשנים 1796–1798) בפייר הייבן, חלק מניו הייבן שבקונטיקט, נקרא על שמו. גם חטיבת הביניים Tomlinson Middle School בפיירפילד נקראת לכבודו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי קונטיקט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1780
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1854
כביש 6010

[ממוזער|נוף מהכביש ל[עמק זבאבדה ולצומת מחנה בזק]]
**כביש 6010** (מכונה גם **כביש עוקף ג'נין** וגם **כביש הגישה לגנים וכדים**) הוא כביש ראשי בדרום עמק יזרעאל המחבר בין צומת עוקף ג'נין שעל כביש 60 בצפון עם צומת מחנה בזק בכביש 588 בדרום, כשבמהלכו הוא חוצה את דרום העמק, מקשר את כפרי האזור לרשת התחבורה ועוקף ממזרח את העיר ג'נין. לקראת סופו של הכביש לדרום, הוא עולה על רכס תלפית ויורד ממנו אל עמק זבאבדה.

בעבר, קישר הכביש את היישובים גנים וכדים ואת הבסיס מחנה בזק לישראל הריבונית דרך מעבר ג'למה. אולם, בעקבות האינתיפאדה השנייה החליט ראש ממשלת ישראל אריאל שרון על תוכנית ההתנתקות, בה פונו היישובים והבסיס. הכביש נשאר מוגדר כשטח C, אך מאז הציר לא משמש עוד לתנועת אזרחים ישראלים, אלא לתנועת כוחות צבא הגנה לישראל בעת ביצוע מבצעים צבאיים באזור ג'נין.

הכביש חוצה את נחל הקישון ואת נחל חדרה במספר נקודות.

## היסטוריה
שמונת הקילומטרים המהותיים של הכביש נסללו בשנים 1996–1995 על ידי מ. בנימין, על מנת לאפשר לתחבורה של גנים, כדים ומחנה בזק לעקוף את העיר ג'נין העוינת.

### האינתיפאדה השנייה
עד ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 קישר הציר אל גנים, כדים ומחנה בזק. במהלך האינתיפאדה השנייה בוצעו בציר מספר פיגועים:
* ב-8 באוקטובר 2000 זרקו מחבלים בקבוקי תבערה לעבר כוח צה"ל שנסע בציר. לא היו נפגעים.
* ב-23 באוקטובר 2000 נרשמו עימותים בין כוחות צה"ל לפלסטינים בציר.
* ב-28 באוקטובר 2000 ביצעו מחבלים ירי לעבר כוחות צה"ל על הציר.
* ב-28 בנובמבר 2000 ביצעו מחבלים ירי לעבר הציר.
* ב-4 בדצמבר 2000 התנהלו חילופי אש על הציר בין צבא הגנה לישראל למחבלים.
* ב-4 במרץ 2001 ביצעו מחבלים ירי לעבר כוחות צה"ל על הציר.
* ב-31 במרץ 2001 התנהלו חילופי אש על הציר בין צבא הגנה לישראל למחבלים.
* ב-1 בפברואר 2001 בפיגוע ירי לעבר מכונית ליד צומת עוקף ג'נין נרצח ישראלי.
* ב-24 ביוני 2001 ביצעו מחבלים פיגוע ירי לעבר רכב ישראלי שנסע בציר. לא היו נפגעים, אך הרכב ניזוק.
* ב-28 ביוני 2001 נרצחה בכביש יקטרינה ויינטראוב, וחברתה נפצעה. ארגון המרצחים פת"ח נטל אחריות על הפיגוע.
* ב-15 בינואר 2002 הופעל מטען חבלה כלפי אוטובוס שנסע בציר. נרשם נזק לאוטובוס, ללא נפגעים בגוף.
* ב-29 באוקטובר 2003 ירו מחבלים לעבר רכב ישראלי שנסע לציר, ופצעו קשה וקל את יושביו, בעת שנסעו לביתם בכדים. זכריא זביידי לקח אחריות על הפיגוע ואמר שמדובר בנקמה על חיסול אחד מפעיליו.

בשנת 2005 פונו היישובים והבסיס. הכביש נשאר מוגדר כשטח C, אך לא הייתה בו תנועת אזרחים ישראליים.

### לאחר ההתנתקות
ב-22 בנובמבר 2022 נכנס טירן פרו, תושב היישוב הדרוזי דאלית אל-כרמל, עם חברו, שניהם תלמידי כיתה י"ב, דרך מעבר גלבוע לכפר ברטעה, שחציו מצוי בשטח ישראל וחציו בשטח הפלסטיני, במטרה לערוך קניות. השניים היו מעורבים בתאונת דרכים קשה בציר, ופרו פונה לבית חולים בג'נין. בהמשך, נחטף טירן פרו. גופתו הושבה לישראל לאחר כ-30 שעות.

ב-21 ביוני 2023 חיסל צבא הגנה לישראל באמצעות כלי טיס בלתי מאויש חוליה של מחבלים שנסעה על הציר, לאחר שביצעה בתקופה שקדמה פיגועי ירי לעבר יישובים ישראליים ביהודה ושומרון.

צה"ל משתמש בציר מעת לעת במבצעיו הצבאיים באזור ג'נין. מאחר שהאזור מלא במחבלים, הצבא נוסע בציר זה בכלי רכב צבאיים ומשוריינים בלבד.

ב-11 בדצמבר 2025 אושרה בקבינט המדיני־ביטחוני הקמתם מחדש של היישובים גנים וכדים, שהגישה אליהם הייתה דרך הציר הזה.

## תוואי הכביש

## ראו גם
* כבישי ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:השומרון: תחבורה
קטגוריה:עמק יזרעאל
קהילת קדושים

**קהילת קדושים** הוא סרט טלוויזיה תעודי ישראלי שביים זאב רווח ויצא לאקרנים בשנת 1995.

הסרט הוא סרט קולנוע תיעודי-פיוטי העוסק במורשת יהדות מרוקו, בתרבותה ובשורשיה. הוא משלב יסודות דוקומנטריים ועלילתיים, וכולל אגדות, נופי טבע ופיוטים, המתארים את דמותם ופועלם של רבני מרוקו הקדושים ואת השפעתם על הקהילה היהודית במרוקו.

צילומי הסרט החלו בעקבות מות אמו של זאב רווח. לאחר שסיים את צילומי הסדרה "פאפא", נסע רווח למרוקו לצורך הפקת הסרט "קהילת קדושים". הצילומים נמשכו כ-תשעה חודשים. הסרט לא הופץ להקרנה בבתי קולנוע, אלא יצא ישירות בפורמט של קלטות וידאו. הוא חולק לשני חלקים, אשר נכללו במארז אחד הכולל את חלק א׳ וחלק ב׳.

### משתתפי הסרט

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* קהילת קדושים, באתר פייסבוק
* קהילת קדושים, באתר קהילת צפרו / סְפְרוֹ

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1995
חיים שלי (תוכנית טלוויזיה)

**חיים שלי** היא תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית הבובה ג'סי בהפעלתו של אופיר צויבל. התוכנית שודרה בערוץ 24 בשנת 2011.

## מבנה התוכנית
בכל פרק האמרגן הכושל ג'סי מארח זמר או זמרת ועושה להם מפגש בסגנון התוכנית "חיים שכאלה" באופן קומי.

## הזמרים שהתארחו
* משה פרץ
* דודו אהרון
* זהבה בן
* אלון דה-לוקו
* עופר לוי
* סאבלימינל
* ליאור נרקיס
* סטלוס ואורן חן
* ג'ולייטה
* שימי תבורי
* עידן יניב
* רון שובל
* שלומי סרנגה

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:ערוץ 24: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2011
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
אמרלד (סדרת טלוויזיה, 2025)

**אמרלד** (באנגלית: **Emerald**) היא סדרת טלוויזיה בריטית מונפשת, שנוצרה על ידי הארייט מונקסטר, המשמשת כספין-אוף ל"איזדורה מון". הסדרה שודרה לראשונה ב-27 בספטמבר 2025 בבריטניה, ובישראל בדיבוב עברי ב-14 בדצמבר באותה השנה בערוץ הילדים.

## תקציר העלילה
אמרלד הופכת מבת ים שגרה עם אביה ובת זוגו מעל המסעדה שלהם, לאחותה החורגת של הנסיכה, ולנסיכה בעצמה, כשאמה נישאת למלך הים. חייה החדשים של אמרלד, בהם היא גרה בין שני בתים ומצטרפת למשפחה מעורבת, לא תמיד פשוטים, לכן היא נעזרת בחבריה תיאודור חד הקרן הימי ושלי צבת הים.

## דמויות
### דמויות ראשיות
* **אמרלד** – נסיכת בנות ובני הים, שעובדת במסעדה. היא לפעמים גם מנגנת.
* **דלפינה** – האחות החורגת של אמרלד.
* **תיאודור** – חד קרן ימי.
* **שלי** – צבת ים.
* **קורל** – אמא של אמרלד והאמא החורגת של דלפינה. אחרי שהתחתנה עם המלך אוסתר, הפכה למלכת הים.
* **המלך אוסתר** – אבא של דלפינה והאבא החורג של אמרלד. הוא התחתן עם קורל.

### דמויות משנה
* רודי – דג מלאך שתמיד כועס.

## מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.

בנוסף, השתתפו בדיבוב העברי גם: שירלי לילו.

## שידור

## פרקים
### עונה 1

## הפקה
ב-9 ביולי 2024, הודיעו שהסדרה תשודר לראשונה בשנת 2025 בבריטניה.

ב-28 באוגוסט 2025, חברת המכירות Madgic Distribution הודיעה שהסדרה תופק על ידי Kelebek Media, חברה בריטית עצמאית, עבור Sky Kids.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2020
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
אילזה בראון

**אילזה בראון** (בגרמנית: **Ilse Braun**; 18 ביוני 1909 – 28 ביוני 1979) הייתה אחותן הבכורה של אווה וגרטל בראון. היא נולדה במינכן והייתה, לזמן קצר, גיסתו של אדולף היטלר, לאחר שזה נישא לאחותה אווה.

## ביוגרפיה
בראון עזבה את בית הוריה בשנת 1929 ועבדה כעוזרת למרטין לוי מרקס, רופא אף אוזן גרון ומנתח יהודי. היא קיבלה חדר במשרדו ועזבה את עבודתה רק כאשר הוא התכונן להגר לארצות הברית בשנת 1937, לנוכח רדיפת היהודים בגרמניה הנאצית. רופאים שאינם היו ארים הוצאו מתשלומים במסגרת תוכנית ביטוח הבריאות הלאומית באפריל 1933, וכן עקב אישור חוקי נירנברג; הוא ובראון הסתכנו במעצר באשמת "חילול הגזע". רישיונו של מרקס לעסוק ברפואה בוטל בשנת 1938 והוא גורש מגרמניה באפריל 1939. הדוקטורט שלו בוטל באוקטובר אותה שנה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצהירה בראון שהיא ואחותה אווה ניסו ללא הצלחה להתערב למען מניעת גירושו.

ב-28 במאי 1935 נטלה אווה מנת יתר של כדורי שינה בניסיון להתאבד. אילזה גילתה אותה באותו הלילה, הגישה לה עזרה ראשונה והזעיקה רופא. אילזה הסירה את הדפים הרלוונטיים מיומנה של אווה כדי לשמר את מערכת היחסים שלה עם היטלר; היומן ציין שהיטלר לא הצליח לפנות מספיק זמן עבור אווה. זה היה ניסיון ההתאבדות השני של אווה - באוגוסט 1932 ירתה בעצמה אך לא מתה.

ב-15 במרץ 1937 החלה לעבוד במשרדו של האדריכל אלברט שפר בברלין. שפר מונה זה עתה למפקח הבנייה הכללי של בירת הרייך. בראון הייתה אחת מעובדותיו הראשונות. היא עזבה את משרדו של שפר ונישאה לגבר בשם הוכשטטר באוקטובר של אותה שנה. לאחר שלוש שנות נישואין הם התגרשו. לאחר שסיימה לימודי עיתונאות החלה לעבוד כעורכת בעיתון שמרני מקומי. בשנת 1941 נישאה בשנית לגבר בשם פוקה-מיכלס ועברה לברסלאו, שם הועסקה בעיתון פרוסי.

לבראון לא הייתה מעורבות פוליטית. בניגוד לאחיותיה אווה וגרטל, היא לא הייתה חברה במעגל הפנימי של היטלר ואף לא מבקרת קבועה בברגהוף, אף על פי שנמלטה לשם בסוף המלחמה. היא התגוררה עם אימה בבית המשפחה שבבוואריה עילית לאחר מות אביה בינואר 1964. אילזה נפטרה מסרטן במינכן ביוני 1979 ונקברה שם לצד אחייניתה, אווה פגליין-ברלינגהוף (בתם של אחותה גרטל ובעלה הרמן פגליין). לאילזה לא היו ילדים.

## לקריאה נוספת

* 
* 


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1909
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרות ב-1979
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1979
קטגוריה:נפטרות מסרטן
קטגוריה:נפטרים מסרטן
נוסטלגיה (שיר)

"**נוסטלגיה**" הוא שיר מאת הזמר-יוצר אביב גפן והזמרת שרון ליפשיץ. השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2011, והיה לסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השנים-עשר של גפן "פסיפס", אשר יצא לאור שנה לאחר מכן.

## רקע
לאחר הקלטת אלבומה השלישי והאחרון "קו האושר", פרשה ליפשיץ מתחום המוזיקה והפסיקה להקליט ולהופיע. לבקשתו של גפן, שבה באופן חד-פעמי לפעילות לאחר כמעט שני עשורים, למטרת הקלטת דואט זה. היה זה שירה הראשון שהוציאה לאור מאז הסינגל "בלילה הדובה" בהשתתפות להקת אנרגיה חולנית מ-1993.

לאחר גניזת "רייכל גפן", אלבומו המתכונן עם המוזיקאי עידן רייכל, כלל גפן את הדואט באלבום חדש בשם "פסיפס", לצד מספר שירים שהיו אמורים להכלל ב"רייכל גפן" וביצועים חיים עם להקת התעויוט ואביתר בנאי.

בהקלטת השיר נטלו חלק הפסנתרן שלומי שבן, גיטריסט להקת מוניקה סקס פיטר רוט והמוזיקאי שם טוב לוי.

## מיקומי שיא

## משתתפים

* אביב גפן - זמרה, גיטרה בס, קולות רקע
* שרון ליפשיץ - זמרה
* פיטר רוט - גיטרה
* שלומי שבן - פסנתר
* תומר צדקיהו - תופים
* שם טוב לוי - חליל
* עופר מאירי - סינתיסייזר
* רון קליין - ניצוח
* תזמורת לונדון סשן - כלי מיתר

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אביב גפן
קטגוריה:שירי שרון ליפשיץ
קטגוריה:שירי 2011
קטגוריה:סינגלים מ-2011
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אביב גפן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אביב גפן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אביב גפן
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים על נוסטלגיה
קטגוריה:שירים על פרידה
קטגוריה:שירים על געגוע
בית ספר בן גוריון (רמת גן)

**בית ספר בן-גוריון** הוא בית ספר יסודי שמונה שנתי הנמצא ברחוב משה שרת 27 במרכז העיר רמת גן. בית הספר מגדיר את עצמו כ"בית למנהיגות בשילוב אמנויות הבמה".

## תולדות בית הספר וסביבתו
בית ספר זה הוא אחד מבתי הספר הראשונים שהוקמו על ידי עיריית רמת גן. הוא שוכן זה 70 שנה במבנה היסטורי ובכך משמר ומנציח פרק חשוב בהיסטוריה של העיר.

בית הספר הוקם בשנת 1953, שנת היובל להקמת הסתדרות המורים, תחת השם 'בית ספר שיל"ה' (ראשי התיבות של "שנת יובל להסתדרות המורים"), ברחוב שילה שבמרכז רמת גן, בבניין שכור בן שתי קומות ובו שמונה חדרים מהם שבעה שימשו ככיתות לימוד ובחדר השמיני שהו המורים, המנהל, אחות בית הספר ואב הבית. מנהלו הראשון של בית הספר היה אברהם בן דור. 

בשנת 1955 עבר בית הספר לרחוב משה שרת 27 (אז רחוב הקשת), לבניין שנבנה בין השנים 1929–1934 על ידי האדריכל הישראלי ורנר יוסף ויטקובר עבור בית ההבראה "החלמה", לאחר שהבניין נמכר לעיריית רמת גן. באותה שנה למדו בבית הספר 357 תלמידים ותלמידות ב-11 כיתות.

בית ההבראה פעל במבנה זה משנת 1934 עד שנת 1948 כאשר הוחרם, יחד עם מבנים נוספים שהוקמו בשכנות אליו, לצורכי ארגון ההגנה ולאחר מכן של צה"ל. כאן הכריז דוד בן-גוריון ב-26 במאי 1948 על הקמת "צבא הגנה לישראל" וכאן שכן המטכ"ל הראשון של צה"ל עד שנת 1955.
ממוזער|במבנה בו שוכן כיום בית ספר בן-גוריון הכריז דוד בן-גוריון על הקמת צה"ל
ב-26 ביוני 1980, החליטה ועדת השמות העירונית, להחליף את שם בית הספר מ"שילה" ל"בן-גוריון", לציון תרומתו הרבה של דוד בן-גוריון להקמת צה"ל.

בשנת 2003 הוגדר בית הספר כבית ספר בינוני בו אוכלוסיית תלמידים ברמה חברתית-כלכלית גבוהה. בבית הספר למדו 241 תלמידות ו-261 תלמידים, מתוכם 5.8% עולים חדשים, ב-18 כיתות רגילות ושתי כיתות לחינוך מיוחד. צוות ההוראה כלל 38 מורות ו-3 מורים.

בית הספר מגדיר את עצמו כ"בית למנהיגות בשילוב אמנויות הבמה". במסגרת החוגים לאומנויות הבמה התלמידים רוכשים כישורים ומיומנויות הנדרשים לפיתוח גמישות חברתית ומחשבתית המאפשרות להם לתרגל ולסגל מיומנויות לתקשורת בין אישית מיטבית. בית הספר מקיים תוכניות מצוינות ערכיות בדגש נתינה לקהילה, מחנך לערכים של כבוד הדדי ומטפח מנהיגות חברתית.

ממוזער|בית ההבראה "החלמה" והמטכ"ל הראשון של צה"ל שכנו במבנה בו פועל מאז שנת 1955 בית הספר בן-גוריון
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

בן-גוריון
קטגוריה:בתי ספר יסודיים בישראל
לתת לחיים לרקוד

**לתת לחיים לרקוד** הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עידן עמדי, שיצא לאור ב-6 בינואר 2025 כסינגל מתוך אלבומו השישי, "סופרמן", בהמשך יצא כסינגל השני מהאלבום שהופץ לתחנות הרדיו, תחת חברת התקליטים "הליקון ארומה מיוזיק". השיר נכתב והולחן על ידי עמדי והופק מוזיקלית על ידו בשיתוף עם המפיק מתן דרור. השיר יצא בתקופת שיקומו של עמדי לאחר פציעתו הקשה במלחמת "חרבות ברזל".

## רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עמדי בתקופה בה עבר תהליך שיקום לאחר שנפצע באורח קשה בקרב ברצועת עזה בינואר 2024. השיר מבטא את הבחירה בחיים ובאופטימיות למרות הטראומה, ומשלב סגנון פופ-רוק עם הפקה אלקטרונית.

השיר נולד מתוך תהליך השיקום הממושך שעבר עמדי לאחר שנפצע באורח קשה בקרב במחנה אל-בורייג' שברצועת עזה ב-8 בינואר 2024. עמדי, שסבל מפציעה רב-מערכתית, החל לכתוב את השיר כחלק מהתמודדותו עם הכאב הפיזי והנפשי והניסיון לגשר בין דמותו כלוחם ובין חזרתו לעולם הבמה והמוזיקה.

## ביקורות והצלחה
השיר הגיע להישג במצעדים כאשר נכנס למקום ה**-35** במצעד הישראלי השנתי של גלגלצ לשנת תשפ"ה.

## הופעות
בספטמבר 2025 פתח עמדי את מופע הבכורה שלו בפארק הירקון עם השיר "לתת לחיים לרקוד". המופע, שנערך מול קהל של כ-30,000 איש וכלל הנגשה מיוחדת לפצועי צה"ל ולנפגעי המלחמה, סימל את חזרתו המלאה של עמדי לבמות לאחר הפציעה. השיר שימש גם כשם של הסרט התיעודי "לתת לחיים לרקוד" ששודר בערוץ קשת 12, אשר תיעד את תהליך החלמתו של עמדי מחזית הלחימה ועד החזרה ליצירה.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי עידן עמדי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מתן דרור
קטגוריה:שירי פופ רוק
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון ארומה מיוזיק
ויליאם בנטון

**ויליאם ברנט בנטון** (באנגלית: **William Burnett Benton**; 1 באפריל 1900 – 18 במרץ 1973) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קונטיקט בשנים 1949–1953, וכן המוציא לאור ויושב ראש מועצת המנהלים של אנציקלופדיה בריטניקה בשנים 1943–1973.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בנטון נולד ב-1 באפריל 1900 במיניאפוליס שבמינסוטה. הוא התחנך באקדמיה הצבאית שאטאק בפאריבו, מינסוטה, ולמד בקולג' קרלטון בנורת'פילד עד שנת 1918. באותה שנה התקבל ללימודים באוניברסיטת ייל.

### קריירה ציבורית
בשנת 1921 השלים בנטון את לימודיו והחל לעבוד בסוכנויות פרסום בניו יורק ובשיקגו עד 1929. לאחר מכן היה שותף להקמת משרד הפרסום Benton & Bowles יחד עם  בניו יורק. בשנת 1932 עבר לנורווק שבקונטיקט, ובין השנים 1937–1945 שימש כסגן נשיא במשרה חלקית של אוניברסיטת שיקגו. בשנת 1944 ניהל משא ומתן, שלא צלח, עם וולט דיסני להפקת סדרה שנתית של שישה עד שנים־עשר סרטים חינוכיים.

### קריירה פוליטית
בין 31 באוגוסט 1945 ל־30 בספטמבר 1947 כיהן בנטון כסגן מזכיר המדינה לענייני הסברה ציבורית, תקופה שבה היה פעיל בארגון הקמת ארגון האומות המאוחדות. ב־17 בדצמבר 1949 מונה לסנאט של ארצות הברית על ידי שותפו לשעבר , שכיהן אז כמושל קונטיקט, ולאחר מכן נבחר בבחירות מיוחדות ב־7 בנובמבר 1950 מטעם המפלגה הדמוקרטית, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ריימונד בולדווין. כהונתו נמשכה עד 3 בינואר 1953.

בבחירות של נובמבר 1950 גבר בנטון על מועמד המפלגה הרפובליקנית פרסקוט בוש, אביו של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש וסבו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בהפרש של 1,102 קולות. בשנת 1951 יזם הצעת החלטה להדחת הסנאטור ג'וזף מקארתי מהסנאט, ואף העיד בנושא עדות ארוכה במסגרת הדיונים. בעקבות זאת חקרה ועדת הכללים והניהול של הסנאט את שני הצדדים וביקרה אותם, אך לא הטילה סנקציות על אף אחד מהם.

בנטון הפסיד בבחירות הכלליות של 1952 לכהונה מלאה לסנאטור ויליאם פארטל. ניסיון חזרתו לפוליטיקה נכשל בשנת 1958, כאשר לא הצליח לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט. בהמשך מונה לשגריר ארצות הברית בארגון אונסק"ו בפריז, תפקיד שבו כיהן בשנים 1963–1968.

בין השנים 1957–1972 שימש כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת קונטיקט. מוזיאון ויליאם בנטון לאמנות, שהוקם בקמפוס המרכזי של האוניברסיטה בסטורס, נקרא על שמו בשנת 1972, לאחר שתרם למוזיאון את אוספו האישי מיצירותיו של האמן רג'ינלד מארש.

### אנציקלופדיה בריטניקה ופעילות ציבורית נוספת
משנת 1943 ועד מותו היה בנטון יושב ראש מועצת המנהלים והמוציא לאור של אנציקלופדיה בריטניקה. במקביל שימש כחבר וכציר בוועידות ובוועדות בינלאומיות רבות, וכחבר נאמן במוסדות חינוך שונים. בשנת 1943 יזם יחד עם מורטימר ג'. אדלר ורוברט האצ'ינס את עריכת סדרת "הספרים הגדולים של העולם המערבי", שיצאה לאור בשנת 1952 וכללה 52 כרכים.

בנטון הקים את קרן בנטון, ומוזיאון ויליאם בנטון לאמנות נקרא על שמו.

הוא נפטר בניו יורק ב־18 במרץ 1973, בגיל 72. הותיר אחריו את רעייתו הלן המינגוויי בנטון, שנפטרה בשנת 1974.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מינסוטה
קטגוריה:מיניאפוליס: אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אנציקלופדיה בריטניקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
חופשה באזיקים

**חופשה באזיקים** הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מ-2007, הוא שודר ב־ABC Family וזכה למדרוג גבוה, הוא צולם בקלגרי.

## עלילה
טרודי צ'נדלר היא ציירת מתחילה העובדת כמלצרית במסעדה, עם הלחץ לרצות את הוריה היא מפספסת ראיון עבודה, נזרקת על ידי החבר שלה ניק רגע לפני חג המולד וחווה התמוטטות עצבים, היא לחוצה מהעניין שהיא תבוא הביתה לחופשה ללא חזר, והיא חוטפת את דייוויד מרטין, לקוח רנדומלי במסעדה בה היא עובדת, ומציגה אותו בפני משפחתה כחבר שלה ניק.

משפחתה מבלה את החופשה בבקתת עץ מבודדת, כך שניק לא מצליח לברוח, הוא מחליט לקחת חלק בדבר עד שהמשטרה תגיע, אך לבסוף מתאהב בטרודי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2007
ויליאם אלפרד בקינגהאם

**ויליאם אלפרד בקינגהאם** (באנגלית: **William Alfred Buckingham**; 28 במאי 1804 – 5 בפברואר 1875) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית ולאחר מכן כחבר הסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בקינגהאם נולד ב-28 במאי 1804 בלבנון שבקונטיקט, והיה בנם של סמואל בקינגהאם (1770–1850) וג'ואנה (מאטסון) בקינגהאם (1777–1846). הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיית בייקון בקולצ'סטר, קונטיקט, אך לא רכש השכלה אקדמית. ב־30 בספטמבר 1830 נישא לאלייזה ריפלי, בתם של דווייט ואלייזה (קויט) ריפלי מנוריץ'. לזוג נולדו שני ילדים.

### קריירה
בקינגהאם פנה לקריירה מסחרית, וב־1848 היה שותף להקמת חברת Hayward Rubber Company, שהתפתחה למיזם עסקי מצליח.

הוא כיהן כראש עיריית נוריץ', קונטיקט, בשנים 1849–1850 ושוב בשנים 1856–1857, וכן שימש כגזבר העיר וחבר מועצת העיר.

לאחר שזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד המושל בשנת 1858, נבחר בקינגהאם לתפקיד וכיהן כמושל קונטיקט ה־41. הוא נבחר מחדש שבע פעמים רצופות וכיהן בין 5 במאי 1858 ל־2 במאי 1866. במהלך כהונתו התמודד בהצלחה עם משבר כלכלי שפקד את המדינה ועם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. בקינגהאם דאג לגיוס כוחות צבאיים בהיקף רחב, ואף החל ללוות כספים על שמו האישי לצורך מימון מאמצי המלחמה של המדינה, עוד בטרם אושרו תקציבים רשמיים לכך.

מלחמת האזרחים הייתה הגורם המרכזי לאורך כהונתו הארוכה כמושל. בקינגהאם היה תומך נלהב של הנשיא אברהם לינקולן, והשניים קיימו קשר אישי קרוב. הוא פעל ללא לאות לגיוס חיילים ואספקה, טיפל בהתכתבויות עם חיילים בחזית, וביקר אותם הן בשדה הקרב והן במדינה. הוא נודע בדאגתו לרווחת חיילי קונטיקט, ואף צוטט באומרו כי אין לאפשר לאף חייל מהמדינה לסבול מחוסר כל. במהלך המלחמה שלחה קונטיקט כ־54,882 חיילים. לאחר שהקונגרס אישר גיוס חיילים אפרו-אמריקאים, שכנע בקינגהאם את האספה הכללית של קונטיקט לאשר הקמת רגימנט מדינתי של חיילים שחורים, הראשון שבהם היה הרגימנט ה־29. בשל פעילותו זכה לכינוי "מושל מלחמה".

בשנת 1866 סירב להתמודד מחדש על כהונת המושל. ב־4 במרץ 1869 נבחר לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו עד מותו בשנת 1875. במהלך כהונתו בסנאט עמד בראש ועדות שונות, בהן ועדת הצעות החוק הערוכות, ועדת החקירה והצמצום, וועדת ענייני האינדיאנים.

### מותו והנצחתו
בקינגהאם נפטר בנוריץ' ב־5 בפברואר 1875, ונקבר בבית העלמין ינטיק בעיר.

אוניית צי ארצות הברית USS Governor Buckingham נקראה על שמו. הוא היה תומך ונדבן של אוניברסיטת ייל, שימש כנשיא מועצת הנאמנים של Norwich Free Academy וכנשיא איגוד ההתנזרות של קונטיקט. ביתו בנוריץ' נמצא בבעלות העיר ונכלל במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים. רחוב, בית ספר ופסל בבניין הקפיטול של קונטיקט בהרטפורד מנציחים את שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי קונטיקט
קטגוריה:מושלי מדינות האיחוד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1804
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1875
בית הכנסת בסולנוק

**בית הכנסת בסולנוק** (בהונגרית: **Szolnoki zsinagóga**) הוא בית כנסת לשעבר של הזרם הנאולוגי שממוקם בדרך טמפלום 2, בעיר סולנוק, במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, הונגריה. המבנה נבנה בשנת 1898 ושימש כבית כנסת עד מלחמת העולם השנייה. לאחר ששוקם, הוא משמש מאז 1960 כ**גלריה של סולנוק** (בהונגרית: **Szolnoki Galéria**), גלריה לאמנות.

## אדריכלות
בית הכנסת בסולנוק תוכנן על ידי ליפוט באומהורן ובנייתו הושלמה ב-1898. האתר מוקף בגדר מעוטרת, ובית הכנסת כולל אולם חורף ומשרדים. המבנה האקלקטי בסגנון התחייה הרומנסקית, הנחשב בעיני חלק מהמבקרים כמוגזם, היה בית הכנסת השלישי שתכנן באומהורן והוא נושא את השפעות סיור הלימודים היצירתי שלו באיטליה ואת השפעתו של אודון לכנר.

מעל תוכנית הקומה המרכזית ניצבת כיפה, אשר יחד עם עיטוריה, מהווה צאצא ישיר לסגנון של המוזיאון לאמנויות שימושיות בבודפשט. מנגד, ארבע החזיתות מכילות אלמנטים של אדריכלות גותית איטלקית. מסת החוץ ועושר הפנים היו בהרמוניה. למבנה מידות חיצוניות של 19.83 על 34.11 מטרים וחלל פנימי רבוע של 17.95 על 17.85 מטרים. הכיפה נתמכת על ידי עמודים גליליים והחלל הפנימי מוקף בעזרת נשים. מול הקיר המזרחי, הבימה וארון הקודש המעוצב בצורה מפוארת הופרדו בעבר על ידי גדר מברזל יצוק.

המבנה עבר שיפוץ ושיקום נרחב בשנת 1960, והמוזיאון והגלריה לאמנות מופעלים על ידי מוזיאון יאנוש דמיאניץ' (בהונגרית: Damjanich János Múzeum).

## ראו גם
* יהדות הונגריה
* רשימת בתי כנסת בהונגריה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת
קטגוריה:הונגריה: מוזיאונים
בית הכנסת האורתודוקסי במאקו

**בית הכנסת האורתודוקסי של מאקו** (בהונגרית: **Makói ortodox zsinagóga**) הוא בית כנסת יהודי אורתודוקסי שממוקם במאקו, במחוז צ'ונגראד-צ'נאד, הונגריה. זהו בית הכנסת היחיד שנותר בעיר ובית הכנסת האורתודוקסי השני בגודלו בהונגריה.

## היסטוריה
בית הכנסת, בעל חלל יחיד, נבנה בשנת 1895 בסגנון נאו-רומנטי על ידי הקהילה האורתודוקסית, שהפכה לעצמאית בשנת 1872. הוא משתלב בהרמוניה עם בית המגורים הסמוך, המופיע במפת גיבה משנת 1824 כבית יהודי. תחילה שימש המבנה כבית תפילה, חדר הסקה ודירת מטפל. לאחר שיפוץ בית הכנסת האורתודוקסי, הוא הוסב לאולם תפילה חורפי מכיוון שהיה מחומם.

החזית שלו מדורגת, בעלת מבנה תלת-חלקי, והמבנה עצמו פונה לכיוון צפון-מערב–דרום-מזרח. שורות קשתות, כרכובים ועיטורי שיניים מרובעים משמשים כאלמנטים מחלקים אופקיים. מידותיו החיצוניות הן 9.3 × 20 מטרים. לחזית יש שתי הרחבות: כניסה למקהלה וכניסה לחצר. לפניו יש מבואת כניסה מקורה למחצה. בחצר הפנימית ישנו גן זיכרון עם לוחות זיכרון לזכר הקדושים המעונים.

בפנים, על במת לבנים, ניצבת הבימה המוקפת בסורג מברזל מחושל. ארון הקודש נמצא בקיר המזרחי של בית הכנסת. ציור הקיר המפואר מציג את אריות יהודה האוחזים בכפותיהם את לוחות הברית. על התקרה צוירו כוכבים מוזהבים כסמל לשמיים. פנים המבנה הורחב מאוחר יותר עם מבואה כפולה.

בשנות ה-90 היה המבנה במצב רעוע ומסוכן. בשנת 1999 התקבלה החלטה לשפצו. שנה לאחר מכן, בתמיכת ממשלת הונגריה, הממשל המקומי של העיר מאקו והארגון MAZSIHISZ, וכן מתרומות הקהל, החל השיפוץ בעלות של 80 מיליון פורינט. פרויקט שיפוץ מבנה בית הכנסת נגמר ב-10 במרץ 2002.

## ראו גם
* יהדות הונגריה
* רשימת בתי הכנסת בהונגריה

## קישורים חיצוניים


* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת
אליפות האמריקות בכדורסל נשים 1989

**[[פיב"א אמריקאפ נשים|אליפות האמריקות בכדורסל נשים]] 1989** היא האליפות הראשונה שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.

באליפות השתתפו 8 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באליפות העולם בכדורסל 1990. כמו כן נקבעה נציגה נוספת לאולימפיאדת ברצלונה.

המשחקים נערכו בסאו פאולו, באולם Ginásio do Ibirapuera שמכיל 11,000 מקומות

נבחרת קובה זכתה באליפות.

## מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו נבחרות לפי השמנה של המארגנים:
* צפון אמריקה – , 
* מרכז אמריקה וקריביים – , , 
* דרום אמריקה – , , 

תחילה המשחקים נערכו בשני בתים. בהמשך, שתי נבחרות מכל בית העפילו לבית הגמר בו כול הקבוצות נפגשו מחדש למשחק בודד. בסיום בית הגמר נערכו משחקים על האליפות ועל המקום השלישי.

## שלבי התחרות
### בית א'

## משחקי הגמר

משחק על המקום השלישי

## דירוג סופי

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר todor66

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1989
קטגוריה:תחרויות כדורסל בברזיל
1989
קטגוריה:סאו פאולו: ספורט
קטגוריה:1989 בברזיל
קטגוריה:1989 באמריקה הצפונית
קטגוריה:1989 באמריקה הדרומית
פרוסרפינה

**פרוסרפינה** (בלטינית: **Proserpĭna**) היא הגרסה הרומית של האלה היוונית פרספונה או קורה (יוונית: , נערה). השם עשוי לנבוע מהמילה הלטינית "proserpere" ("לצוץ"), המסמלת את הצמיחה וההופעה של צורות טבעיות, ובמיוחד את גידול החיטה. ואכן, במקור, היא הייתה ללא ספק אלה כפרית. היא מזוהה גם עם האלה **ליברה** (**Libera**).

## תיאור
פרוסרפינה הייתה בתה של קרס (דמטר היווניה). היא נחטפה על ידי פלוטו בעת שקטפה פרחים על שפת אגם פרגוסה באנה ונגררה למרכבתו; שם הפכה לאשתו של פלוטו ולמלכת העולם התחתון. עם זאת, על פי פרוקלוס (אפיטומה אורקולורום, שדווח על ידי מרפיוטוס) וסטראבון (ספר 6), הפרק במיתוס התרחש בהיפוניון (כיום ויבו ולנטיה). לאחר שאמה ביקשה מיופיטר לשחרר אותה, היא הורשתה לחזור אל פני האדמה. פלוטו, שלא רצה לוותר עליה כיבד אותה בגרגירי רימון והיא אכלה אותם, מבלי לדעת כי מי שטעם ממזון השאול, רתוק אליה. לפיכך היה עליה לכבד את חוקי השאול ונגזר עליה לבלות שישה חודשים בשנה עם פלוטו. קרס הביאה קור וכפור בחודשים שבהם בתה נעדרה כסימן צער, ולאחר מכן העירה את הטבע לקראת חזרתה של פרוסרפינה לאדמה.

פולחנה ברומא הוצג לצד זה של דיס פאטר (המוטמע בשאול), בשנת 249 לפנה"ס. אז נחגגו לכבודן משחקי טרנטום, שנקראו כך ממקום בשדה מארס, הטארנטום. כיום, אוניברסיטת קור באנה, עיר שאליה הייתה קשורה לפרוסרפינה, נקראת על שמה, והקוטיצי, פסטיבלים ארוטיים עתיקים שנולדו בתראקיה ולאחר מכן התפשטו לשאר יוון, הוקדשו לפרוסרפינה.

## המיתוס
[ימין|ממוזער|אונס פרוסרפינה, מאת [לוקה ג'ורדאנו|לוקה ג'ורדנו]]
אונס פרוסרפינה הוא אחד המיתוסים המפורסמים ביותר, ולכן תואר ביצירות אמנות שונות וחשובות, כמו קבוצת הפיסול של ברניני.

על פי המשורר המפורסם קלאודיאנוס, פלוטו, מלך העולם התחתון, נחוש לבקר בארץ, הגיח ליד אנה, בהרי אריה במרכז סיציליה, וראה את פרוסרפינה, בת האלה קרס, בין הנערות הרבות העסוקות בקטיף פרחים על חופי אגם פרגוזה. על פי תיאורו של סטראבון, שדווח על ידי פרוקלוס, אירוע החטיפה התרחש על חופי היפניון, בים הטירני, לשם הגיע האל פלוטו מסיציליה וחטף את פרוסרפינה.

קרס, אמה של פרוסרפינה ואלת האולימפוס, הייתה נואשת למשמע הידיעה על היעלמות בתה, וביקשה את עזרתו של יופיטר, מלך כל האלים, למצוא את פרוסרפינה.

ממוזער|דינר רומי משנת 78 לפנה"ס, המתאר את ליברה ובכחוס.
לאחר שנמצאה בשאול ונקראה לשוב לאמה, בפקודת יופיטר, נתן לה פלוטו לאכול גרגרי רימון.

גרגירי הרימון העסיסיים קשרו את פרוסרפינה להאדס לנצח. יופיטר, לעומת זאת, בהתלהבות רבה, העניק לפרוסרפינה שישה חודשים בשנה (אביב וקיץ) עם אמה, ואת ששת החודשים הנותרים עם פלוטו בשאול (סתיו וחורף). המיתוס של פרוסרפינה וקרס מסביר את עונות השנה.

## לקריאה נוספת
* מרקוס טוליוס קיקרו, *[[על טבע האלים|De natura deorum]]* II,66.
* Valerius Maximus *Factorum et dictorum memorabilium libri IX* II 4,5.
* אוגוסטינוס מהיפו, *[[עיר האלוהים]]* IV, 8.
* קלאודיוס קלאודיאנוס, *[[De raptu Proserpinae]]* .
* סטראבון, *[[גאוגרפיקה|גאוגרפיה]]* ספר ו';
* מראפיוטוס, *דברי הימים והעתיקות של קלבריה*, ספר א', פרק 15, עמוד 37.
* Godofredi Hermanni - Opuscola, *De Aeschili Glaucis*, vol. 2, עמודים. 73-74.
* פרנצ'סקו אלונו, *מפעל העולם*, ונציה, 1548.

קטגוריה:מיתולוגיה רומית
קטגוריה:עונות השנה
קטגוריה:אלות אדמה
שלחית זעירה

**שִׁלְחִית זְעִירָה** (שם מדעי: *Agriocnemis sania*) היא מין של שפרירית ממשפחת הרומחיתיים. בישראל אוכלוסייתה הלכה והתמעטה בעקבות הידרדרות בבתי הגידול הטבעיים שלה עד התיעוד האחרון שלה לתקופה ארוכה ב-1986; אך ב-2014 התגלתה מחדש ומאז אף נמצאו אוכלוסיות נוספות שלה ברמת הגולן, עמק החולה, מישור החוף הצפוני, עמק הירדן, ועינות צוקים.

## טקסונומיה
המין תואר לראשונה על ידי נילסן בשנת 1959. עם זאת, במשך מספר עשורים, שרר בלבול טקסונומי משמעותי בנוגע לקשר שלו למין האסייתי *Agriocnemis pygmaea* , וחלק מהמחברים החשיבו אותו כתת-מין שלו תחת השם *A. p. sania*. השלחית הזעירה תוארה סופית כמין נפרד בשנת 1974 על ידי הנרי דומון, והופרדה מ-*A. pygmaea* בשל המורפולוגיה הספציפית של תוספתני הזכר והפרותורקס (Prothorax) של הנקבה. מחקרו של דומון היה משמעותי בכך שהוסק כי תצפיות קודמות של שפריריות בסוג שלחית (''Agriocnemis'') באזור הלבנט התייחסו ל-*A. sania* ולא לקרובתה האסייתית.

## תיאור
השלחית הזעירה כשמה מאופיינת בגודלה הזעיר, כאשר אורך גופה הכולל נע בדרך כלל בין 18–22 מ"מ ואורך הכנף האחורית נע בין 9–11 מ"מ.

♂ **:** החלקים העליוניים בעיקר שחורים, עם חזה ופסי-כתף דקים (antehumeral) בגווני ירוק-תפוח או כחול-ירוק בהיר. פרקי הבטן האחוריים (S8–S10) בדרך כלל כתומים בהירים או אדמדמים-כתומים, ומשמשים כסימן זיהוי מרכזי.

♀ **:** כרבות מבנות משפחתה, מפגינה השלחית הזעירה פולימורפיזם  של הנקבות. נקבות האנדרוכרומיות מחקות את צבעי הזכר, בעוד שלנקבות הטרומורפיות (מופע *rufescent*) צבע כתום בוהק או ורוד-סלמון בצעירותן, והן מתכהות לחום-זיתי עם הגיל.
ממוזער|המין אליו שויכה בעבר אך פוצלה ממנו למין עצמאי בהמשך, ''Agriocnemis pygmaea''; חיצונית שני המינים דומים, אך הם הופרדו בשל צורת התוספתנים
התוספתנים העליונים של הזכר (cerci) ארוכים יותר מההתחתונים (paraprocts) ויש להם שן פנימית ברורה, מאפיין המבדיל אותו מ-*A. pygmaea*.

## אקולוגיה
עונת התעופה של הבוגרים היא ממרץ עד נובמבר.

### תפוצה
המין מצוי בישראל (בעיקר בעמק החולה ובמישור החוף), בירדן, במצרים, בסודן, באתיופיה, בקניה ובלוב.

### בית גידול
השלחית הזעירה מתמחה מאוד בדרישות בית הגידול שלו. הוא מעדיף מים עומדים או מים בעלי זרימה איטית מאוד עם צמחייה צפופה ועבותה במיוחד - במיוחד צמחייה עשבונית. בשל גודלה הזעיר ותעופתה החלשה, היא כמעט ולא עוזבת את מקומות המחסה שלה בצמחייה. מין זה נמצא לעיתים קרובות בבתי גידול זעירים ("microhabitats") בהם שפריריות גדולות יותר אינן יכולות לתמרן בקלות.

## סטטוס
באזור הים התיכון, מין זה נחשב לנדיר ורגיש מאוד לאובדן בתי גידול. בישראל, ייבוש ביצות החולה בשנות ה-50 הוביל לירידה מסיבית באוכלוסייתו. בעוד שהם התגלו מחדש במובלעות ספציפיות וברמת הגולן, הם נותרו מין בעל עדיפות לשימור אזורי ביצות במזרח התיכון הצחיח.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1959
קטגוריה:שפריריות
האמפיתיאטרון הרומי בדורס

**האמפיתיאטרון הרומי בדוּרֶס** (באלבנית: **Amfiteatri i Durrësit**) הוא אמפיתיאטרון רומי השוכן בלב העיר דורס, באלבניה. בנייתו החלה בסוף המאה ה-1 או בתחילת המאה ה-2 לספירה וחדלו להשתמש במאה ה-5. הוא נהרס פעמיים ברעידות אדמה, במאה ה-6 ובמאה ה-10. זהו האמפיתיאטרון הרומי הגדול ביותר שנבנה בחצי האי הבלקן והוא הכיל בין 20,000-15,000 מקומות ישיבה לצופים.

האמפיתיאטרון נכלל ב"רשימה לבחינה" של אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, באלבניה.

## היסטוריה
האמפיתיאטרון נבנה בנייתו החלה בסוף המאה ה-1 או בתחילת המאה ה-2 לספירה, בזמן שלטונו של הקיסר טראיאנוס ושימש למופעים עד המאה ה-5 לספירה. המבנה נהרס פעמיים ברעידות אדמה, במאה ה-6 ובמאה ה-10. על חורבותיו נבנתה קפלה שעוטרה בתחילה בציורי קיר ובמאה ה-6 נוספו פסיפסים. קפלה מימי הביניים נבנתה במאה ה-13, שגם היא מעוטרת בציורי קיר. במאה ה-16, לאחר הכיבוש העות'מאני, כוסה האמפיתיאטרון, כאשר נבנתה חומה בקרבת מקום.

חפירה שיטתית של האתר החלה בשנות ה-60, על ידי הארכאולג האלבני וָאנג'ל טוצ'י (Vangjel Toci) שגם בנה את המוזיאון לשמירת הממצאים ומכונה "אבי הארכאולוגיה של דורס". בשנות ה-80 חודשו החפירות על ידי הארכאולוגית האלבנית לידה מיראי (Lida Miraj) וממצאיה פורסמו ב-1989. . לאחר החפירה, התדרדר מצב האמפיתיאטרון, עקב בנייה מסיבית והתרחבות השכונה הסמוכה. מאמצי שימור להחלו רק בשנות ה-2000, אך הבנייה הסמוכה המשיכה עד שנת 2004, עת אוניברסיטת פארמה החלה בעבודות שיקום להצלת האתר.

## המבנה
ממוזער|265x265 פיקסלים|אחד מגרמי המדרגות של האמפיתיאטרון
האמפיתיאטרון בנוי בצורה אליפטית, כ-132 מטרים אורך וכ-113 מטרים ברוחב.

אורך הזירה הוא כ-61 מטרים ורוחבה כ-42 מטרים. היציעים נבנו על צלע גבעה משופעת, וגובהם כ-20 מטרים וביניהם ישנם גרמי מדרגות.

## סכנת הרס
האמפיתיאטרון מוקף מכל עבר על ידי שכונות העיר דורס ובתים חדשים נבנו גם על הריסותיו. לחצי התושבים מאיימים על שימור האתר לטווח ארוך, אם כי עיריית דורס מתכננת כעת להסיר את הבתים.

בחלק משרידי האמפיתיאטרון נמצאו ליקויים מבניים חמורים, והפסיפסים ועם הזמן, הפרסקאות מתפוררים.

בשנת 2013, נבחר האמפיתיאטרון (יחד עם שלושה עשר אתרים נוספים) על ידי ארגון אאורופה נוסטרה, כאחד מאתרי המורשת התרבותית הנמצאים בסכנת הרס, הגבוהה ביותר באירופה.
קובץ:Albania Durres Panorama 004.jpg|טקסט=Panorama of Durrës Amphitheatre|צילום פנורמי של האמפיתיאטרון בדורס
קובץ:Durres amfi.basilica mosaic 2.JPG|פסיפס נוצרי קדום בקפלה
קובץ:Apse of the early Christian chapel in the Amphitheatre of Durrës.jpg|הקפלה שנבנתה במאה השישית.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמפיתיאטראות רומיים
קטגוריה:אלבניה: היסטוריה
קטגוריה:אלבניה: מבנים
מתנות קטנות (סדרת טלוויזיה)

**מתנות קטנות** היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בכיכובו של רמי קליינשטיין המבוסס על שיר בעל אותו שם.

בעקבות הצלחת הסדרה, הועלה מופע בחנוכה 2022 בבימויו של אודי גוטשלק, ומככבים בו רמי קליינשטיין, טל מוסרי, ענבלי בא-לי, יעל ועמרי, שמוליקיפוד ופיטר הארנב, ובהמשך הועלה מופע נוסף בשם "מתנות קטנות - החנות המכושפת" ואל הכוכבים המקוריים הצטרפו אודי ואביעד וכראמל.

## עלילת הסדרה
רמי קלינשטיין מנהל חנות מתנות קסומה יחד עם עוזריו הנאמנים פרח וסרט ופיליס הפלמינגו. בכל פרק הם מוצאים לאורח מיוחד את המתנה המושלמת בשבילו. ובנוסף ישנו שיר בכל פרק הנכתב על ידי קלינשטיין עצמו.

## דמויות
* רמי (רמי קלינשטיין) - מנהל חנות המתנות הקסומה.
* פרח (נוי הלפרין) - העוזרת הנאמנה של רמי.
* סרט (עדן גולדמן) - העוזר הנאמן של רמי.
* פיליס הפלמינגו (אילן סביר) - פלמינגו אשר עובדת בחנות של רמי.

### שחקנים אורחים
*שירי מימון
*ישראל קטורזה
*הילה סורג'ון פישר - חוחית הפקחית
*לי בירן
*טלי אורן
*ציפי שביט
*רוני דלומי
*יובל שם-טוב - יובל המבולבל
*מירי מסיקה
*אליעד נחום
*משה פרץ
*הראל סקעת
*נעם חורב
*להקת שלוה

## קישורים חיצוניים

*
* כל הפרקים ביוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2022
אוגוסטין לונרגן

**אוגוסטין ג'ון לונרגן** (באנגלית: **Augustine John Lonergan**; 20 במאי 1874 – 18 באוקטובר 1947) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קונטיקט.

## ביוגרפיה
לונרגן נולד ב-20 במאי 1874 בעיירה תומפסון שבקונטיקט. אביו היה יליד אירלנד ואמו קנדית ממוצא אירי. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ברוקוויל ובברידג'פורט, וסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל בשנת 1902. הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1901 ועסק בעריכת דין בהרטפורד, קונטיקט. בין היתר היה חבר בוועדת התכנון העירונית ושימש כעוזר היועץ המשפטי של עיריית הרטפורד בשנים 1910–1912.

לאחר מסע בחירות כושל בשנת 1910, נבחר לונרגן כדמוקרטי לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קונטיקט בשנת 1912, וכיהן מ־4 במרץ 1913 עד 3 במרץ 1915. הוא הפסיד בניסיון להיבחר מחדש בשנת 1914, אך נבחר שוב בשנים 1916 ו־1918 וכיהן פעם נוספת מ־4 במרץ 1917 עד 3 במרץ 1921.

בשנת 1920 התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן פרנק ברנדיגי, אך הפסיד בפער גדול. הוא התמודד שוב בשנת 1928 והפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית פרדריק וולקוט. בשנת 1930 נבחר שוב לבית הנבחרים וכיהן מ־4 במרץ 1931 עד 3 במרץ 1933.

בשנת 1932 נבחר לונרגן לסנאט של ארצות הברית, לאחר שניצח בפער קטן את היירם בינגהאם השלישי, במסגרת גל הניצחונות הדמוקרטי באותה שנה. הוא כיהן כהונה אחת, מ־4 במרץ 1933 עד 3 בינואר 1939. בשנת 1938 הפסיד בניסיון להיבחר מחדש לסנאט למועמד הרפובליקני ג'ון דנהר.

לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים עסק לונרגן בעריכת דין בוושינגטון די. סי. עד מותו ב־18 באוקטובר 1947. הוא נקבר בבית העלמין Mount St. Benedict's שבהרטפורד, קונטיקט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
ג'ון דנהר

**ג'ון אנתוני דנהר** (באנגלית: **John Anthony Danaher**; 9 בינואר 1899 – 22 בספטמבר 1990) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קונטיקט, וכשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.

## ביוגרפיה
### השכלה וקריירה
דנהר נולד ב־9 בינואר 1899 בעיר מרידן שבמחוז ניו הייבן, קונטיקט, ולמד בבתי הספר המקומיים. בשנת 1920 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל. בשנת 1918 שירת כקצין בדרגת לוטננט בצבא ארצות הברית במסגרת חיל ההכשרה הצבאי לסטודנטים וחיל המילואים לקצינים.

בשנת 1922 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במשרד פרטי בהרטפורד, קונטיקט, ובהמשך גם בוושינגטון די. סי., פעילות שנמשכה עד 1953. בשנים 1922–1934 כיהן כעוזר תובע פדרלי במחוז קונטיקט. בין השנים 1933–1935 כיהן כמזכיר המדינה של קונטיקט וכחבר במועצת הכספים והפיקוח של המדינה.

בבחירות לסנאט בשנת 1938 ניצח דנהר בפער קטן את הסנאטור המכהן אוגוסטין לונרגן, ובשנים 1939–1945 כיהן כסנאטור רפובליקני מטעם קונטיקט. בשנת 1944 התמודד לכהונה נוספת אך לא נבחר מחדש. בין השנים 1946–1953 שימש יועץ לוועדת הסנאט הרפובליקנית הלאומית.

### כהונה שיפוטית פדרלית
ב־1 באוקטובר 1953 מינה הנשיא דווייט אייזנהאואר את דנהר במינוי פגרה לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, במקומו של השופט ג'יימס מקפרסון פרוקטור. הוא הושבע לתפקיד ב־20 בנובמבר 1953. בינואר 1954 הוגש מינויו הרשמי, וב־30 במרץ 1954 אושר המינוי על ידי הסנאט. כתב המינוי הוענק לו ב־31 במרץ 1954.

ב־22 בינואר 1969 עבר למעמד של שופט בכיר. לאחר מכן שירת במשרה חלקית גם בבית המשפט הפדרלי לערעורים של המחוז השני. בשנת 1980 עבר למעמד של שופט בכיר בלתי פעיל. כהונתו הסתיימה עם מותו ב־22 בספטמבר 1990 בווסט הרטפורד שבקונטיקט, שם התגורר מאז 1969. הוא נטמן בבית הקברות Sacred Heart בעיר מרידן.

נכדו, ג'ון א. דנהר השלישי, הוא שופט בבית המשפט העליון של קונטיקט ומכהן כיום במחוז ליצ'פילד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:שופטי בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
אליק אייזקס

**אליק אייזקס** (17 ביולי 1921 - 26 בינואר 1967) היה וירולוג סקוטי ממוצא יהודי, שותף לגילוי האינטרפרון.

## ביוגרפיה
סביו וסבתו היהודים מצד אביו של אייזקס הגיעו מליטא, כדי להימלט מהפוגרומים, ואימצו את שם המשפחה אייזקס. אביו של אליק, לואי, נולד בשנת 1890. הוריו עברו לוויגן ולאחר מכן לגלאזגו שם נולד אייזקס.

אייזקס קיבל תואר דוקטור לרפואה שלו מאוניברסיטת גלאזגו בשנת 1954.

בשנת 1957 גילה אייזקס, יחד עם הווירולוג השווייצרי ז'אן לינדנמן, את האינטרפרון - חלבון המופרש מתאים בתגובה לחדירה של וירוסים או גורמים פולשניים אחרים כגון חיידקים, פרזיטים, או בתגובה להפיכת התא לסרטני. אייזקס גם בחר את השם לחלבון על בסיס המילה Interference. הוא כיהן כראש המעבדה לחקר האינטרפרון במכון הלאומי למחקר רפואי בלונדון בשנים 1964–1967.

אייזקס זכה במדליית הזהב של בלהוסטון על מחקרו על נגיף השפעת. הוא נבחר לעמית בחברה המלכותית בשנת 1966. הוא נפטר בשנת 1967, בגיל 45, מדימום מוחי. הוא הותיר אחריו את אשתו, סוזנה אייזקס אלמהירסט, רופאת רופאי ילדים, שלימים הפכה לפסיכיאטרית ילדים. אוסף של רישומי המעבדה שלו מוחזק בספרייה הלאומית לרפואה בביתסדה, מרילנד.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גלאזגו
קטגוריה:מדענים יהודים בריטים
קטגוריה:יהודים סקוטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:נפטרים ב-1967
קטגוריה:ילידי 1921
ג'פרי בוסטיק

**ג'פרי דייווידסון בוסטיק** (באנגלית: **Jeffrey Davidson Bostic**; ) הוא פוליטיקאי ואיש צבא לשעבר מברבדוס, שמאז 30 בנובמבר 2025 מכהן כנשיא ברבדוס השני. בשנים 2013–2022 הוא כיהן כחבר הבית התחתון של הפרלמנט של ברבדוס, והחל מ-2018 ועד סיום כהונתו בפרלמנט, כיהן גם כשר הבריאות של ברבדוס בממשלתה של מיה מוטלי.
## ראשית חייו
ג'פרי בוסטיק נולד בבירת ברבדוס, ברידג'טאון. הוא התחנך בבית הספר סנט מרי. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת איי הודו המערבית, שם הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה. הוא גם מחזיק בתעודה מהקולג' להגנה האינטר-אמריקאי .
## שירות צבאי
בוסטיק שירת בכמה תפקידים בכוח ההגנה של ברבדוס. ב-1989, במהלך שירותו הצבאי, הוא שירת כקצין המלווה של המלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה האחרון בברבדוס. על שירותו זה הוא עוטר באות המסדר הוויקטוריאני המלכותי. הוא גם היה השליש האישי של המושל הכללי של ברבדוס, סר יו וורל ספרינגר. ב-2006 הוא פרש לאחר יותר מ-30 שנות שירות, כשתפקידו האחרון היה מפקד הרגימנט של ברבדוס שהוא זרוע היבשה.
## קריירה פוליטית
ב-2013 נבחר בוסטיק לבית האספה, הבית התחתון של הפרלמנט של ברבדוס. ב-2018 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה, וכתוצאה מכך מונה כשר הבריאות. בינואר 2022, לאחר 4 שנות כהונה כשר הבריאות, הוא התפטר.

באותה שנה הוענק לו אות מסדר החירות של ברבדוס 
### נשיא ברבדוס
ב-16 בספטמבר 2025 הוצגה מועמדתו של בוסטיק כנשיא ברבדוס על ידי ראשת הממשלה מיה מוטלי ועל ידי מנהיג האופוזיציה ראלף תורן.

מאחר שלא היוו התנגדויות לבחירתו בישיבה המשותפת של הפרלמנט, הוכרז בוסטיק כנשיא ב-7 באוקטובר. הוא הושבע לכהונתו ב-30 בנובמבר, יום העצמאות ה-59 של ברבדוס, וירש בתפקיד את סנדרה מייסון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי ברבדוס
קטגוריה:ילידי 1960