open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מרגרט אן קרגיל

**מרגרט אן קרגיל** (באנגלית: **Margaret Anne Cargill**; 24 בספטמבר 1920 – 1 באוגוסט 2006) הייתה פילנתרופית אמריקאית ויורשת לחלק מהונו של תאגיד קרגיל. היא נודעה באורח חייתה הצנוע ובתרומות ענק בסך מיליארדי דולרים שבוצעו ברובם בעילום שם.

## ביוגרפיה
### ראשית חייה
מרגרט אן קרגיל נולדה בלוס אנג'לס, בתו של אוסטן קרגיל ונכדתו של ויליאם וולאס קרגיל, מייסד החברה. היא גדלה במערב התיכון של ארצות הברית ובשנת 1954 סיימה תואר בחינוך לאמנות באוניברסיטת מינסוטה. לאחר לימודיה עברה להתגורר בדרום קליפורניה.

למרות עושרה העצום, קרגיל חייתה חיים פרטיים וצנועים מאוד. היא מעולם לא נישאה, לא היו לה ילדים, והיא נמנעה מחשיפה תקשורתית באופן עקבי. היא הייתה אמנית חובבת שהתעניינה באריגה, צורפות ואמנות פולקלור, ונהגה לטייל ברחבי ארצות הברית במעונוע (RV).

### פילנתרופיה
קרגיל הייתה אחת משמונה יורשים של קונגלומרט הסחר בדגנים "קרגיל". בשנת 2005 דורגה על ידי המגזין פורבס במקום ה-164 ברשימת עשירי ארצות הברית, עם הון מוערך של כ-1.8 מיליארד דולר.

במהלך חייה תרמה למעלה מ-200 מיליון דולר לגופים שונים, בהם הצלב האדום האמריקאי, ארגון שמירת הטבע (The Nature Conservancy), המוזיאון הלאומי של האינדיאנים האמריקאים והמכון השוודי-אמריקאי. כמעט כל תרומותיה נעשו בעילום שם, תחת השם הבדוי "אן ריי" (Anne Ray).

היא הקימה את קרן הצדקה "Anne Ray Charitable Trust" המספקת מלגות ומימון לתוכניות חינוכיות. קרגיל הורתה כי לאחר מותה, ישמש כל הונה למטרות פילנתרופיות. לאחר פטירתה, הועברו נכסיה לקרנות הפילנתרופיה על שמה (Margaret A. Cargill Philanthropies). עם נכסים בשווי העולה על 9.2 מיליארד דולר, הקרן נחשבת לאחת מעשר הקרנות הפילנתרופיות העשירות ביותר בארצות הברית.

### מותה
מרגרט אן קרגיל נפטרה ב-1 באוגוסט 2006 בביתה שבלה הויה, סן דייגו, כתוצאה מסיבוכים של מחלת ריאות חסימתית כרונית.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:נדבניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2006
קציר חיטה בפרובאנס

**קציר חיטה בפרובאנס** הוא ציור מאת וינסנט ואן גוך מיוני 1888.

## רקע
ואן גוך נולד בשנת 1853 בזונדרט שבהולנד וגדל בביתו של כומר כפרי. בראשית דרכו עסק במקצועות שונים, ובהם מסחר באמנות, הוראה ומיסיון, עד שבתחילת שנות השמונים של המאה התשע עשרה החליט להקדיש עצמו לאמנות. בין השנים 1881 ל־1890 יצר קרוב לתשע מאות ציורי שמן, אשר לא זיכו אותו בחייו בהכרה ציבורית רחבה.

בפברואר 1888 עבר לארל לאחר שהות בת שנתיים בפריז. בדרום צרפת חלו תמורות בסגנונו, בהשפעת הדפסים יפניים ויצירות בני דורו, וכן מתוך שאיפתו לבטא בציור את הצבע, הקצב והאווירה של סביבתו החדשה. ציור זה נמנה עם סדרה בת כחצי תריסר ציורי שמן שצייר בקיץ 1888 בנושא הקציר, מנקודות מבט שונות.

## תיאור היצירה

הציור מתאר מראה כפרי באזור ארל שבדרום צרפת ביום קיץ. בקדמת הבד נראות אלומות תבואה ערוכות בשדה, ומעבר להן משתרעים שדות חיטה ותירס עד קו אופק גלי. בנייני חווה מרוחקים ניצבים בשמש הקיץ, ונוכחות אנושית מצומצמת מיוצגת בדמות עובד חקלאי בודד המתואר במשיכות מכחול מעטות.

משיכות המכחול בשמים מתפזרות בתנועה חופשית, וקו האופק מתעקל בחום היום. הצבעוניות מדגישה את אור הקיץ ואת תחושת הזרימה והחיות של הנוף. האלומות שבקדמה נראות כנעות ברוח קלה, והקומפוזיציה כולה יוצרת תחושה של קצב ותנועה.

## פרשנות

הציור מבטא יחס חיובי וחומל לחיי הכפר ולעמל החקלאי. אף שדמות האדם מצומצמת בנוכחותה, מכלול היצירה נתפס כהבעת הערכה לחיי אדם ולעבודה היומיומית. בניגוד לדימוי המאוחר של האמן כמי שיצירתו משקפת בעיקר סבל וטרגדיה, ציור זה משתייך ליצירות המעלות על נס את שמחת החיים ואת עוצמת הטבע.

## תולדות היצירה והצגה

הציור נכלל באוסף מוזיאון ישראל בירושלים כמתנת יד הנדיב מאוסף אלכסנדרין דה רוטשילד, בתו של הברון הראשון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. היצירה הוצגה בין היתר בתערוכה ״מתחת לפני השטח: מעבדה שקופה במוזיאון״ שנערכה במוזיאון ישראל בשנים 2025–2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
אגודת פקחי הטיסה בישראל

**אגודת פקחי הטיסה בישראל** הוא ארגון מקצועי המייצג את פקחי הטיסה האזרחיים בישראל. האגודה הוקמה בשנת 1987 ומאגדת למעלה מ-250 פקחים הפועלים במגדלי הפיקוח ובמרכזי הבקרה האווירית הארציים שמנוהלים על ידי רשות שדות התעופה.

## היסטוריה
בשנת 1956 טרם הקמת אגודת פקחי הטיסה בישראל הציע יעקב ואכטל שלימים יכהן כיו"ר הראשון של אגודת פקחי הטיסה הישראלית על הקמת פדרציה בינלאומית לפקחי טיסה שתשמש כגוף הייצוגי הגלובלי של המקצוע, יוזמה שתרמה להקמת IFATCA, הפדרציה הבינלאומית של אגודות פקחי הטיסה שמאגדת למעלה מ-130 אגודות לאומיות מרחבי העולם של פקחי טיסה.
אגודת פקחי הטיסה הישראלית הוקמה בשנת 1987 ובשנת 1995 הצטרפה באופן רשמי כחברה בארגון-IFATCA.

## מעורבות ציבורית וקידום הבטיחות
לאורך השנים פרסמה האגודה הצהרות ציבוריות ופעלה לקידום בטיחות התעופה בישראל בזירה המשפטית. האגודה נוטלת חלק פעיל בדיוני חקיקה בתחום התעופה בוועדת הכלכלה של הכנסת. בין היתר, נציגיה העידו בדיונים על חוק הטיס (2011) ועל רשות חקירת תאונות התעופה (2023).

## קידום הבטיחות
במהלך השנים האגודה פעלה בזירה הציבורית על מנת להעלות על סדר היום הפרעות בניהול התעבורה במדינת ישראל ואת פועלם של פקחי הטיסה בישראל. לדוגמה:
*בשנת 1999 הזהירה האגודה כי תחנות רדיו פיראטיות יוצרות הפרעות קשות לתקשורת בין מטוסים למגדלי הפיקוח, המסכנות את בטיחות הטיסות. האגודה איימה בצעדי שביתה אם הבעיה לא תיפתר.
*בשנת 2001 זכו ארבעה פקחי טיסה בפרסים בגין מניעת תאונות אוויריות, כהכרה בתרומתם הישירה לבטיחות המרחב האווירי.
*בשנת 2002, עם סגירתו הזמנית של שדה דב לצורך שיפוץ, הביעה האגודה חשש כי השינויים התפעוליים יפגעו בבטיחות הטיסות. באותה שנה דווח גם על מקרה שבו פקח טיסה מנע אסון בנמל התעופה בן-גוריון.
*בשנת 2007 פורסם מסמך פנימי של האגודה, לפיו נמל התעופה בן-גוריון אינו עומד בתקני הבטיחות הנדרשים.
*בשנת 2008 חשף מסמך פנימי של האגודה כי פקחי הטיסה מנעו שבעה מקרים של כמעט-תאונות אוויריות במהלך השנה הקודמת.
*בינואר 2011 הוציאה האגודה אזהרה חמורה לגבי ליקויי בטיחות בשדה התעופה עובדה, בטענה כי תשתית תקשורת משותפת לצבא ולאזרחים יוצרת סיכונים תפעוליים. נציגי האגודה הזהירו כי תאונה קטלנית היא "רק עניין של זמן" אם המצב לא יתוקן, ואיימו בהפסקת טיסות לאילת.

## קשרים בינלאומיים
מאז הצטרפותה של אגודת פקחי הטיסה כחברה בארגון IFATCA בשנת 1995, משתתפים פקחי טיסה הישראלים בכל שנה בכנס הקבוע הבינלאומי של ארגון ICAO שבו מוצגים ניירות עבודה בוועדות השונות (ועדת בטיחות, ועדה טכנית, ועדות חוקי תעופה, ועוד) על ידי נציגים מכל העולם שמעצבים את המדיניות העולמית בפיקוח טיסה..

## ראו גם
* פיקוח טיסה
* רשות שדות התעופה

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ישראל: תעופה
קטגוריה:אגודות מקצועיות בישראל
ויצ'נצה (כדורסל נשים)

**ויצ'נצה** (באיטלקית: **Associazione Sportiva Vicenza**) היא קבוצת כדורסל נשים איטלקית, המשחקת בליגה השנייה באיטליה. בעבר הייתה מהקבוצות הבולטות באיטליה, וזכתה ב־12 אליפויות בליגה הבכירה ובחמש זכיות ביורוליג.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בעיר ויצ'נצה בשנת 1958, ובשנת 1963 העפילה לליגה הבכירה בכדורסל נשים באיטליה. בשנת 1965 זכתה לראשונה באליפות. בסך הכול זכתה הקבוצה ב-12 אליפויות ליגה.

בין השנים 1983–1989 השתתפה הקבוצה בגמר היורוליג שבע פעמים ברציפות, וזכתה בתואר חמש פעמים, מהן ארבע זכיות רצופות. תרזה אדוארדס הייתה בין כוכבי הקבוצה באותה תקופה.

בשנת 1992 זכתה הקבוצה בגביע רונקטי.

לקראת סוף המאה ה-20 שיחקה הקבוצה לסירוגין בליגה הבכירה ובליגת המשנה. בשנת 2007 ירדה לליגה הרביעית בחשיבותה באיטליה. מאז שנת 2009 היא משחקת בליגה השנייה, ומסיימת לרוב במרכז הטבלה.

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר יורובסקט

קטגוריה:קבוצות כדורסל נשים
קטגוריה:איטליה: כדורסל
חדר האוכל (פול סיניאק)

**חדר האוכל** הוא ציור שמן מאת פול סיניאק משנת 1887 בקירוב. היצירה הוצגה באותה שנה בפריז במסגרת תערוכה אלטרנטיבית למסגרת הרשמית של הסלון הפריזאי, המזוהה עם המסורת של סלון הדחויים, וכיום היא שמורה במוזיאון קרולר-מילר באוטרלו שבהולנד.

## תיאור היצירה

בציור נראות שלוש דמויות סביב שולחן אוכל: גבר ואישה יושבים ולצדם משרתת. על אף המראה הבורגני של החלל, מדובר בחדר האוכל של משפחת האמן, והדמויות הן אמו, סבו ועוזרת הבית.

האור חודר מן החלון שבקיר האחורי ומאיר את הדמויות מאחור, יוצר צלליות וניגודי אור וצל חדים המעניקים למבנה הקומפוזיציוני יציבות ברורה. אזורים מסוימים מודגשים בלבנים צהבהבים בהירים. הדמויות נראות נוקשות ושקטות, יושבות בדממה, ללא תקשורת גלויה ביניהן, והסצנה נעדרת אנקדוטה סיפורית.

## הקשר אמנותי

פול סיניאק נולד בפריז בשנת 1863. לאחר ביקור בתערוכה של קלוד מונה החליט לפנות לקריירה אמנותית. בשנת 1884 היה ממייסדי מסגרת תערוכתית שפעלה ללא חבר מושבעים וללא פרסים. חברו ז'ורז' סרה הציג בפניו את עקרונות הדיוויזיוניזם והפוינטיליזם, שיטה המבוססת על הצבת נקודות צבע טהור זו לצד זו כך שהמיזוג מתרחש בעין הצופה.

לאחר מותו של סרה בשנת 1891 נעשה סיניאק לדמות מרכזית בנאו-אימפרסיוניזם והמשיך לקדם את עקרונות הסגנון.

## פרשנות

הדמויות יושבות סביב השולחן בדממה כמעט טקסית. תחושת נוקשות וקיפאון שורה על הסצנה, וייתכן כי באמצעות מבנה זה ביקש סיניאק לרמוז על החומרה והריטואליות של ארוחות במעמד הבורגני. השימוש בטכניקת הדיוויזיוניזם בחלל פנימי מדגיש את המתח בין שיטה מחושבת לבין אווירה מאופקת ואף קפואה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:פול סיניאק: ציורים
מאיה גביירה

**מאיה רייס גביירה** (פורטוגזית: **Maya Reis Gabeira**; נולדה ב-10 באפריל 1987) היא גולשת גלים מקצועית ברזילאית, המתמחה בגלישת גלים גבוהים.

גביירה מחזיקה בשיא גינס לגלישה על הגל הגבוה ביותר שתועד אי פעם על ידי אישה - גל בגובה 22.4 מטרים.

## ביוגרפיה
גביירה נולדה בריו דה ז'ניירו. אביה הוא פרננדו גביירה , פוליטיקאי וממייסדי המפלגה הירוקה של ברזיל. אביה הוא בנם של מהגרים מלבנון, שם משפחתו המקורי הינו ג'בארה (جبارة) ששונה לשם פורטוגזי עם המעבר לברזיל. אמה, יאמה רייס, היא מעצבת אופנה ברזילאית. הוריה התגרשו ב-1999.

## קריירה
גביירה החלה לגלוש בגיל 13 ובגיל 15 החלה להשתתף בתחרויות. בשנת 2004, בגיל 17, בעת ששהתה באוסטרליה, החליטה להפוך לגולשת מקצועית ועברה להוואי כדי להתאמן ברמה בינלאומית.

היא ביססה את מעמדה כאחת מגולשות הגלים הגבוהים המובילות בעולם. היא זכתה באליפויות ובפרסים באתרים מפורסמים בהם מאבריקס (קליפורניה), ווימאה (הוואי), וטודוס סנטוס (מקסיקו).

בשנת 2008, הייתה האישה הראשונה שגלשה על גלים גדולים באלסקה והאישה הראשונה שגלשה על גלי הרפאים ("Ghost Trees") של קליפורניה ועל טאהופו ((Teahupo'o) בטהיטי.

בשנת 2009 קבעה שיא כאשר גלשה על גל בגובה 14 מטרים בדאנג'נס (Dungeons) שבדרום אפריקה, הגל הגבוה ביותר שעליו גלשה אישה עד לאותה העת.

ב-28 באוקטובר 2013, בעת שניסתה לגלוש על גל ענק בפראיה דו נורטה שבנזרה, פורטוגל, איבדה גביירה את הכרתה וכמעט טבעה. היא חולצה על ידי שותפה לגלישה, קרלוס בורל, עברה החייאה על החוף ופונתה לבית חולים. תהליך שיקומה וחזרתה לנזרה תועדו בסרט Return to Nazare ב-2016 ובסרט "מאיה והגל" ב-2024.

בשנת 2025, בגיל 37, הודיעה גביירה על פרישתה מגלישת גלים תחרותית מקצועית.

## שיאי עולם
גביירה שברה את שיא העולם לנשים פעמיים בנזרה, פורטוגל:

* בינואר 2018 גלשה על גל בגובה 20.7 מטרים, הישג שנרשם בספר השיאים של גינס כגל הגדול ביותר עליו גלשה אישה.
* ב-11 בפברואר 2020 גלשה על גל בגובה 22.4 מטרים. הישג זה נרשם בספר השיאים של גינס כגל הגבוה ביותר עליו גלשה אישה אי פעם.

## פרסים והוקרה

* פרס Billabong XXL: זכתה חמש פעמים בקטגוריית "הביצוע הנשי הטוב ביותר" (2007 עד 2010 ו-2012).
* פרס ESPY: הספורטאית הטובה ביותר בספורט אתגרי.
* פרס בחירת הנוער: ספורטאית האקסטרים של השנה (2010).
* אונסק"ו: מונתה בשנת 2022 ל"אלופת אונסקו לאוקיינוסים ולנוער".

## חיים אישיים
גביירה ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן האוסטרלי ג'סי ספנסר (2013-2010). בן זוגה לשעבר ושותפה המקצועי, סבסטיאן סטוידטנר, הוא מחזיק שיא העולם לגברים בגלישה.

בראיונות סיפרה גביירה כי סבלה לאורך שנים מהפרעות חרדה, ואובחנה באופן מקצועי רק בשלב מאוחר בקריירה שלה. כיום היא מחלקת את זמנה בין נזרה (פורטוגל), לוס אנג'לס וריו דה ז'ניירו.

## ספריה

* Maya and the Beast (2022). Children's book. 
* Maya Makes Waves: A Picture Book (2024). Children's book. 
* Beyond the Board: The Untold Story of the World's Most Daring Big Wave Surfer (2025). Memoir. 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גולשי גלים
קטגוריה:גולשות גלים
קטגוריה:ברזיל: ספורט נשים
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: אישים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1987
קטגוריה:ילידות 1987
ליליאנה רונקטי

**ליליאנה רונקטי** (באיטלקית: **Liliana Ronchetti**; 15 בספטמבר 1927 - 4 בפברואר 1974) הייתה כדורסלנית איטלקית ששיחקה בעמדת הקלע. רוקנטי שיחקה באיטליה ובשווייץ וזכתה באליפויות בליגות של מדינות אלו.

בשנת 2007 נכללה בהיכל התהילה של הכדורסל.
## ביוגרפיה
רונקטי נולדה בקומו, איטליה בשנת 1927. בשנת 1947 היא הצטרפה לקבוצה המקומית קומנזה 1872 ושיחקה בה עד לשנת 1955. בתקופה זו היא זכתה באליפות 4 פעמים ו-3 פעמים הייתה מכלה הסלים של הליגה. במשך שתי עונות קבוצתה לא הפסידה אף משחק ליגה. בהמשך היא שיחקה בקבוצות שהתבססו בעיר מילאנו ובשנת 1960 זכתה בתואר נוסף של מלכת הסלים של הליגה. באחד ממשחקי הליגה היא קלעה 51 נקובות, שיא זה לא נשבר עד היום.

בשנת 1966 רונקטי עברה לשווייץ ווזכתה באליפות הליגה 3 פעמים.

רונקטי שיחק בנבחרת איטליה בכדורסל נשים ב-83 משחקים. היא שיחקה באליפות אירופה בכדורסל נשים משנת 1952 ועד לשנת 1962.

רונקטי פרשה מכדורסל בשנת 1973.

רונקטי נפטרה מסרטן בשנת 1974. פיב"א אירופה ראה על שמה את התחרות האירופית השנייה בחשיבותה בכדורסל הנשים, גביע רונקטי.

בשנת 2007 רונקטי נכללה בהיכל התהילה של הכדורסל.

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר פיב"א
* ביוגפריה

קטגוריה:כדורסלניות
קטגוריה:ספורטאיות איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1927
קטגוריה:נפטרות ב-1974
אלי רומאן

**אלי רומאן** (ברומנית: **Elly Roman** 7 במאי 1905 – 19 בנובמבר 1996) היה מלחין ומנצח יהודי רומני. רומאן היה מלחין פורה מאוד וכונה "מלך הטנגו ושירי האהבה".

רומאן נולד בבוקרשט, רומניה, במשפחה יהודית צנועה ונמשך למוזיקה משחר נעוריו. בגיל 17 הקים עם חבריו להקה בשם Tic-Tac, שהציגה את הלחנים שלו של מוזיקה קלה. עוד בטרם מלאו לו 19 זכה לכך שהוצאה מוזיקלית, Ticu Esanu, פרסמה יצירה שלו בשם Gratitude. חרף הצלחתו היה מודע לכך שעליו ללמוד והקדיש את ארבע השנים הבאות ללימודי מוזיקה עם פיליפ לאזאר ואלפונסו קסטלדי וב-1926 נסע לברלין שם למד שנתיים בהאוניברסיטה לאמנויות בברלין.

לאחר שובו לרומניה הקדיש עצמו להלחנה ולניצוח. הוא הקים תזמורת של מוזיקה קלה והופיע איתה בפארק בבוקרשט בתפקיד משולש: מלחין, כותב טקסטים ומנצח. הוא נשכר כמנצח בתיאטרון מריה ונטורה ובתיאטראות נוספים. בתקופת שואת יהודי רומניה היה מנצח ומחבר טקסטים בהתיאטרון היהודי באראשאום.

לאחר 1944 ניצח על התזמורת של תיאטרון "סאבוי". בשנים 1948–1949 היה מנהל התיאטרון "קונסטנטין טנאסה". לאחר זאת התמקד בהלחנה של מוזיקה למקהלות, מוזיקה לקומדיות, אופרטות, קומדיות עממיות, ולעיתים תרם גם טקסטים.

## מיצירותיו

רומאן הלחין יותר מ-3000 יצירות.

## פרסים
* ב-1956 ליום הולדתו החמישיפ קיבל את אות מסדר העבודה דרגה שנייה.
* ב־1962 קיבל את תואר "אמן מצטיין".

## קישורים חיצוניים

* אלי רומן

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים יהודים רומנים
קטגוריה:מלחינים יהודים רומנים
קטגוריה:ילידי 1905
קטגוריה:נפטרים ב-1996
ילדה בין שיחי הוורדים

**ילדה בין שיחי הוורדים** הוא ציור שמן מאת ברט מוריזו משנת 1881. היצירה מתארת את בתה של האמנית, ז'ולי מאנה, שהייתה כבת שלוש או ארבע בעת הציור. מוריזו שבה ותיארה את בתה ביצירות רבות, ושילבה אותה בעולמה האמנותי מתוך זיקה עמוקה בין חיי המשפחה ליצירה.

## תיאור היצירה
הציור מציג ילדה צעירה המשחקת בגן קטן וצפוף. היא לבושה שמלה כחולה ושערה בגוון ערמוני־כתום בהיר. לצדה מונח צעצוע קטן הלוכד את תשומת לבה. משמאלה מתרוממים שיחי ורדים וצמחים הנתמכים במקלות, היוצרים מבנה אנכי חזק המעניק לקומפוזיציה יציבות. הפרחים הגבוהים מאפשרים שילוב של גוני לבן וצהוב בהירים המוסיפים נקודות אור.

ברקע נראית גדר התוחמת את הגן ובשער קטן המגדיר את גבולות המרחב הביתי. מעבר לה ניתן להבחין בגינה נוספת, בגג רעפים ובשמיים כחולים ובהירים. בצד הימני של הקומפוזיציה ניתן לזהות חלק מקיר הבית. אף שהסביבה מתוארת בפירוט, מוקד המבט נותר בדמות הילדה ובפריחה המקיפה אותה.

## פרשנות
פלטת הצבעים עשירה וחיה. גוני הירוק הבוהקים של העלווה מודגשים באמצעות ניגודים לצללים כהים יותר, היוצרים עומק ועוצמה. גוני החום מאזנים את הירוקים ומעניקים יציבות לקומפוזיציה, ואילו נגיעות של כחול, לבן ושערה הכתמתם של הילדה מוסיפים חיות ופרטים עדינים.

משיכות המכחול גלויות וברורות, והן מרכיב מרכזי באפיון היצירה. במיוחד בולטים עיצובי הצמרות והעלווה, שבהם ניכרת תנועת יד חופשית ומהירה. המשיחות יוצרות תחושה של קלילות ודינמיות, אך בה בעת שומרות על מבנה מדויק וברור. השימוש בשמן על בד מאפשר להדגיש את המרקם ואת איכות המשטח הציורי.

מוריזו נהגה לתאר נשים וילדים בחללים ביתיים ובגנים פרטיים, מתוך רצון לשקף את חיי היומיום בצרפת מנקודת מבט נשית. בדומה לה פעלה גם מרי קאסאט, אשר שילבה באימפרסיוניזם תכנים של אימהות וחיי משפחה. בחירתה של מוריזו במרחב הגן כזירת התרחשות אפשרה לה ללכוד רגע אינטימי, טבעי ובלתי־מאולץ.
הציור משלב אינטימיות משפחתית, רגישות צבעונית ותיאור חי של הטבע. באמצעות אור בהיר, קומפוזיציה אנכית של שיחים וחשיפת משיכות המכחול, מצליחה מוריזו להעניק לרגע יומיומי פשוט ממד פיוטי ואנושי כאחד.

הכללת הציור באוסף מוזיאון וולראף-ריכרץ בקלן הופכת אותו לאחת מיצירותיה הבודדות של מוריזו השמורות בגרמניה. אוסף המוזיאון מקיף תקופות מן הרנסאנס ועד האימפרסיוניזם, וכולל גם יצירות של אמנים בני דורה של מוריזו, בהם קלוד מונה וקמי פיסארו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי פרחים
קטגוריה:ברט מוריזו: ציורים
עצי ערמון פורחים

**עצי ערמון פורחים** הוא ציור מאת וינסנט ואן גוך מ־22–23 במאי 1890, המצוי כיום במוזיאון קרולר-מילר באוטרלו שבהולנד.

## רקע

ב־16 במאי 1890 עזב ואן גוך את בית המחסה שבו שהה ונסע לאובר-סור-אואז, סמוך לפריז, מתוך רצון לפתוח פרק חדש ולהקדיש עצמו ללימוד מן הטבע של איכרים ונופים. הוא ראה בסביבה הכפרית הצבעונית הזדמנות להתבונן בעולם בעין רעננה.
היצירה משקפת ניסוי שיטתי בסוגי משיחות מכחול שונים ובבניית פני השטח באמצעות צבע. ההבחנה בין משיחות שטוחות, קווים קצרים וישרים, זיגזגים חופפים וקווים מעוגלים מצביעה על חקירה מודעת של ארגון הצורה והמרחב.

## תיאור היצירה

הציור מתאר עצי ערמון בשיא פריחתם על רקע נוף כפרי. העלווה הירוקה מונחת במשיחות מכחול שטוחות, ואילו מרקם הצמרת מודגש באמצעות קווים קצרים, ישרים וכהים בגוון כחול. בחלק מן התפרחות הלבנות הוסיף האמן קווי מתאר כהים ועבים, המדגישים את מבנה הפרחים ומעניקים להם מסגרת ברורה.
השמים מצוירים במשיחות זיגזג חופפות, רכות מן הקווים החדים שבעצים. השיח שבצד ימין בנוי ממשיכות מעוגלות, ואילו הצל הכחול בקדמת התמונה מונח במשיחות חופשיות ומהירות. חלקו התחתון של הבד נותר בלתי מצויר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:עצים בציורים
מלון אוריינט ירושלים

**מלון אוריינט ירושלים** הוא מלון יוקרה בדרגת חמישה כוכבים, השוכן ברחוב עמק רפאים 3 בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים. המלון נמנה עם קולקציית היוקרה Isrotel Exclusive Collection של רשת ישרוטל, והוא נחשב לאחד ממלונות הדגל של הרשת בעיר.

המלון נפתח בשנת 2017, לאחר תהליך תכנון ובנייה שנמשך מספר שנים וכלל שימור של מבנים היסטוריים מן המאה ה־19. הפרויקט כלל שילוב של שני מבנים טמפלריים מקוריים, שנבנו בתקופת ההתיישבות הגרמנית באזור, בתוך קומפלקס מלונאי מודרני רחב־היקף. עבודות השימור בוצעו תוך התאמה לדרישות רשות העתיקות ועיריית ירושלים.

הקמת המלון הייתה חלק ממגמת פיתוח תיירותי באזור המושבה הגרמנית ועמק רפאים, אשר בשנים האחרונות הפך לאזור מלונאי ומסחרי מרכזי בעיר.

המלון ממוקם בדרום־מערב מרכז ירושלים, בסמוך לרחוב עמק רפאים ולמתחם התחנה הראשונה (מתחם הרכבת ההיסטורי). האזור מאופיין בבנייה היסטורית מן התקופה העות'מאנית והמנדטורית. המלון מצוי במרחק נסיעה קצר מן העיר העתיקה ומאתריה המרכזיים.

במלון כ־240 חדרים וסוויטות בדרגות שונות. במתחם פועלות בריכת שחייה חיצונית על גג המבנה ובריכת שחייה מקורה, וכן מרכז ספא הכולל חדרי טיפולים, סאונות וחדר כושר. במקום פועלות מסעדות ובר, ולצד אלה אולמות כנסים ואירועים המשמשים לאירועים פרטיים ועסקיים.

מתחם המלון משלב מבנה מרכזי חדש עם שני מבנים היסטוריים ששומרו. החזיתות ההיסטוריות שוחזרו תוך שמירה על מאפיינים אדריכליים מקוריים, ובהם קשתות אבן ופרטי בנייה אופייניים להתיישבות הטמפלרית בירושלים. המבנה החדש נבנה בסגנון מודרני תוך שימוש באבן ירושלמית, בהתאם למדיניות הבנייה בעיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: בתי מלון
קטגוריה:המושבה הגרמנית (ירושלים)
קטגוריה:ישרוטל
האקדמיה הימית המלכותית בריטניה

**האקדמיה הימית המלכותית בריטניה** (באנגלית: **Britannia Royal Naval College**), השוכנת במחוז דבון שבאנגליה, היא אקדמיה צבאית המשמשת כמוסד ההכשרה הראשוני לקציני הצי המלכותי הבריטי ונחשבת לאקדמיית הקצונה הימית המרכזית והבכירה בממלכה המאוחדת. המכללה משמשת כבסיס להכשרת קצינים חדשים וממלאת תפקיד מרכזי בעיצוב דור המנהיגות של הצי המלכותי.

המוסד אחראי על מתן הכשרת קצונה ראשונית (Initial Officer Training) וכן על פיתוח מנהיגות מתמשך לאורך שלבי השירות. תוכניות ההכשרה ב־BRNC משלבות רכיבים פיקודיים, ערכיים ומקצועיים, ונועדו להקנות לצוערים כישורי הנהגה, חוסן אישי ויכולת מבצעית. לצד תפקידה הלאומי, תומכת האקדמיה גם במאמצי הדיפלומטיה הביטחונית של בריטניה באמצעות הכשרת קצינים זרים, ובכך תורמת לחיזוק שיתופי פעולה ביטחוניים בינלאומיים. יעדה המוצהר של המכללה הוא טיפוח מנהיגים אמיצים ובעלי רוח לחימה, המסוגלים להוביל ולהכריע במצבי עימות.

שורשי המוסד נעוצים בשנת 1863, אז הוקמו אוניות האימון Britannia ו־Hindostan בחצי האי Mount Boone, בשטח שהיה שייך לאחוזתו של סר וולטר ראלי. בשנת 1902 הניח המלך אדוארד השביעי את אבן הפינה למבנים הקבועים של המכללה, שתוכננו בידי האדריכל סר ג'ורג' אסטון ווב. בשנת 1905 נפתחה המכללה באופן רשמי בשם Britannia Royal Naval College, והצוערים הראשונים נכנסו אליה שלוש שנים לאחר מכן.

במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, פונתה המכללה ונסגרה זמנית עקב הפצצות. בשנת 1946 נפתחה מחדש והרחיבה את מסלולי ההכשרה שלה. במהלך העשורים הבאים המשיך המוסד להתפתח ולהתאים את תוכניותיו לצורכי הצי המשתנים. בשנת 1971 הצטרף הנסיך מוויילס למכללה כקצין בדרגת סגן משנה. בשנת 1974 החל קורס קדם-הסמכה לקציני Special Duties, ובשנת 1976 נפתח קורס ההכשרה לקצינות שירות הנשים של הצי (WRNS). בשנת 1990 שולבה הכשרת הקצינות באופן מלא עם הכשרת הקצינים הגברים, ובשנת 1996 הועבר לדארטמות' קורס קציני Special Duties שפעל קודם לכן בגריניץ'.

לאורך יותר ממאה וחמישים שנות פעילותה הכשירה האקדמיה דורות של קצינים לצי המלכותי, תוך שילוב בין מסורת ארוכת שנים לבין התאמה למציאות מבצעית משתנה, והיא מוסיפה לשמש אבן יסוד במערך ההנהגה והפיקוד של הצי הבריטי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אקדמיות צבאיות
קטגוריה:בתי ספר לקצינים
קטגוריה:בסיסי הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:דבון (מחוז)
זוראב סקאנדלידזה

**זוראב סקאנדלידזה** (בגאורגית: **ზურაბ ალექსანდრეს ძე საკანდელიძე**; 9 באוגוסט 1945 – 25 בינואר 2004) היה כדורסלן סובייטי ממוצא גאורגי, ששיחק בעמדת הקלע. עם נבחרת ברית המועצות בכדורסל זכה באולימפיאדת מינכן 1972, באליפות העולם בכדורסל 1967 וב־4 זכיות ביורובסקט.

בשנת 2023 נכלל בהיכל התהילה של פיב"א.

## ביוגרפיה
סקאנדלידזה נולד בקוטאיסי, גאורגיה הסובייטית (אז חלק מברית המועצות) בשנת 1945. הוא החל להתאמן בכדורסל בילדותו, ובגיל 15 עבר לטביליסי. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל לימודי כימיה והנדסה באוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה.

בשנת 1964 נכלל בנבחרת הנוער של ברית המועצות, עמה זכה באליפות אירופה לנוער. בשנת 1965 זכה עם הנבחרת הבוגרת ביורובסקט 1965.

בשנת 1967 זכה עם הנבחרת באליפות העולם בכדורסל, ונבחר ל"ספורטאי השנה" בגאורגיה.

בשנת 1968 זכה עם קבוצתו במדליית ארד באליפות ברית המועצות בכדורסל, וכן במדליית ארד עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968.

בשנת 1969 זכה ביורובסקט פעם נוספת, וכן במדליית כסף באליפות ברית המועצות ובגביע ברית המועצות בכדורסל.

בשנת 1972 היה שותף לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת מינכן 1972.

בשנת 1973 סיים את הקריירה הספורטיבית והחל לעבוד במקצוע שרכש בהנדסת מזון.

בשנים 1979–1983 שימש מאמן דינמו טביליסי, ולאחר מכן חזר לתעשיית המזון. החל משנת 1995 היה בעל מפעל לתה בטביליסי.

סקאנדלידזה נפטר בשנת 2004.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורסלנים גאורגים
קטגוריה:כדורסלנים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורסל
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:מאמני כדורסל
קטגוריה:ילידי 1945
קטגוריה:נפטרים ב-2004
המכללה המלכותית של חיל האוויר המלכותי בקראנוול

**האקדמיה של חיל האוויר המלכותי קרנוול** (באנגלית: **Royal Air Force College Cranwell**) היא מוסד ההכשרה לקציני חיל האוויר המלכותי של הממלכה המאוחדת. הבסיס ממוקם במחוז לינקולנשייר שבאנגליה, ונחשב לאקדמיה האווירית הראשונה בעולם. מאז הקמתו משמש המוסד כמרכז לבחירה, מיון והכשרת הדור הבא של קציני חיל האוויר.

האקדמיה אחראית להכשרת הקצונה הראשונית של חיל האוויר המלכותי, ומהווה מוקד מרכזי לפיתוח מנהיגות, הכשרה מקצועית ועיצוב תפיסת ההפעלה האווירית של החיל. לצד תפקידה בהכשרת קצינים, פועלים בבסיס גופים ויחידות נוספים של חיל האוויר המלכותי.

## ארגון
בין היחידות והמוסדות השוכנים במקום נמנים:
* מערך הגיוס של חיל האוויר המלכותי (RAF Recruitment)
* חניכי האוויר של חיל האוויר המלכותי (RAF Air Cadets)
* בתי הספר לטיסה מס' 3 ומס' 6 (No. 3 Flying Training School ו־No. 6 Flying Training School)
* בית הספר המרכזי לטיסה (Central Flying School)
* בית הספר ללוחמה אווירית (Air Warfare School)
* אקדמיית המנהיגות על שם טדר (Tedder Leadership Academy)
* אקדמיית רובסון (Robson Academy)
* תזמורת המכללה של חיל האוויר המלכותי (Band of the RAF College).

ריכוזם של מוסדות ההכשרה, הפיקוד והמנהיגות בקרנוול מבסס את מעמדו של הבסיס כאחד המרכזים החשובים ביותר של חיל האוויר המלכותי, וכמוקד עיקרי לעיצוב הנהגת החיל בהווה ובעתיד.

## היסטוריה
האקדמיה של חיל האוויר המלכותי בקרנוול (RAF College Cranwell) נוסדה ב־5 בפברואר 1920 ביוזמתו של סר יו טרנצ'רד, ראש מטה האוויר הראשון של ה־Royal Air Force. הקמת המכללה נועדה לבסס את מעמדו של חיל האוויר המלכותי כזרוע עצמאית ונפרדת בכוחות המזוינים של בריטניה, זמן קצר לאחר ייסודו בשנת 1918.

שורשיה של ההכשרה האווירית במקום קדמו להקמת המכללה: כבר בשנת 1918, עם הקמת חיל האוויר המלכותי, החלה פעילות הדרכה וטיסות אימון בבסיס RAF Cranwell. בשנת 1920 הוקמה בו רשמית המכללה לקציני חיל האוויר.

בשנות ה־30 הושלמה בנייתו של מבנה College Hall Officers' Mess (1933), ובשנת 1934 נפתח College Hall באופן רשמי בידי הנסיך מוויילס דאז, הנסיך אדוארד. המבנים סימלו את התבססותה של האקדמיה כמוסד קבע מרכזי להכשרת קציני חיל האוויר.

במהלך מלחמת העולם השנייה מילא הבסיס תפקיד חשוב בהתפתחויות טכנולוגיות. בשנת 1941 המריא ממנו בחשאיות המטוס הסילוני הראשון של בריטניה, Gloster Whittle E28/39, ציון דרך משמעותי בהתפתחות ההנעה הסילונית.

לאורך השנים הופעלו בקרנוול סוגים רבים של מטוסי אימון, ובהם SE8, Tiger Moth, Gladiator, Bulldog, Tutor, DH Chipmunk, Dominie, Jetstream ו־King Air, אשר שימשו להכשרת דורות של טייסים וקצינים.

בשנות ה־60 אוחדה ההכשרה הטכנית, שנערכה קודם לכן ב־RAF Henlow, עם מערך ההכשרה ב־RAF Cranwell. בשנת 1971 החל הנסיך צ'ארלס את הכשרתו הטיסתית בחיל האוויר המלכותי בבסיס קרנוול, על מטוס Jet Provost.

מאז הקמתה משמשת המכללה מוקד מרכזי להכשרת קציני חיל האוויר המלכותי, ומשקפת את התפתחותו הארגונית והטכנולוגית של ה־RAF לאורך המאה ה־20.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי ספר לקצינים
קטגוריה:מכללת חיל האוויר המלכותי קרנוול
קטגוריה:בסיסי חיל האוויר המלכותי בבריטניה
קטגוריה:לינקולנשייר
בחדר האוכל

**בחדר האוכל** הוא ציור שמן על בד מאת האמנית האימפרסיוניסטית הצרפתייה ברט מוריזו, שנוצר בשנת 1886. היצירה מתארת אישה צעירה במרכז חלל ביתי, בחדר אוכל, ומשקפת את עיסוקה המתמשך של מוריזו בחיי היום יום של נשים בסביבה אינטימית. הציור נמצא באוסף הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.

## תיאור היצירה
הציור מתאר אישה העוסקת בעבודות הבית ומלווה בכלב מחמד. האווירה הכללית חיובית ומוארת. אור חודר מחלקו האחורי של החלל ומציף את הסצנה, ותורם לתחושת רווחה ויציבות. הבית נראה מסודר ומבוסס, והאישה מתוארת כדמות גבוהה, חזקה ובטוחה בעצמה. אף שהיא מצויה בעבודה יומיומית, לבושה מוקפד, והייצוג מדגיש שליטה ונוכחות ולא עייפות או כניעה.

מוריזו העניקה מקום מרכזי לחיי נשים במרחב הביתי בתקופה שבה מרבית האמנים האימפרסיוניסטים היו גברים. הופעתן של נשים אמניות בתנועה אפשרה הצגה אותנטית יותר של חיי אמהות, בית ומשפחה. בעוד אמנים כגון אדגר דגה תיארו נשים במצבי רחצה או התלבשות, מוריזו הדגישה את הקשר בין נשים לילדיהן ואת הממד הרגשי של חיי הבית, כפי שניתן לראות גם ביצירתה העריסה.

הציור משקף תפיסה חיובית של חיי נשים במאה התשע עשרה. בתקופה שבה נשים נתפסו לעיתים ככפופות למבנה חברתי גברי, הציגה מוריזו דימוי אחר של אישה עצמאית, חזקה ובעלת ערך. באמצעות תיאור יומיומי אך מכובד של חיי הבית ביקשה להרחיב את האופן שבו נתפס תפקידן של נשים בחברה הצרפתית.

בכך תרמה מוריזו ממד ייחודי לאימפרסיוניזם, מבט נשי אינטימי ובעל אמירה חברתית ברורה, שהעניק ייצוג מורכב ומכבד יותר לעולמן של נשים.

## הערות שוליים

קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ברט מוריזו: ציורים
העריסה (ברט מוריזו)

**העריסה** הוא ציור שמן על בד מאת ברט מוריזו, שנוצר בשנת 1872 או 1873 ונחשב לאחת מיצירות הז'אנר המרכזיות של האימפרסיוניזם. היצירה הוצגה בתערוכה האימפרסיוניסטית הראשונה בשנת 1874 וכיום היא מוצגת באוסף מוזיאון ד'אורסה בפריז.

## רקע
מוריזו הייתה מן הדמויות הנשיות הבולטות באימפרסיוניזם לצד מרי קאסאט ומרי בראקמון. בעוד אמנים בני זמנה כגון אדגר דגה עסקו בתיאורי נשים בהקשרים אחרים, מוריזו הדגישה את חיי הבית והקשר בין אם לילד. הרגש המאופק ביצירה מזכיר מסורות מוקדמות של תיאורי מולד מן המאה החמש-עשרה וכן עבודות של ז'ורז' דה לה טור, ובכך משלב בין מסורת ארוכה לבין שפה אימפרסיוניסטית מודרנית.

## תיאור היצירה

הציור מתאר את אדמה פונטיון, אחותה של האמנית, היושבת לצד עריסת בתה התינוקת בלאנש. התינוקת ישנה בשלווה, בעוד האם מתבוננת בה במבט מרוכז ורך. צעיף רשת עדין מכסה את העריסה ומפריד בין הצופה לבין הילדה, ובכך מעצים את תחושת האינטימיות והקשר האימהי. זהו ציור האימהות הראשון ביצירתה של מוריזו, נושא שהפך לאחד המרכזיים בעבודתה.

## פרשנות

הקומפוזיציה בנויה סביב מבנה משולשי, עיקרון שהיה נפוץ בציור מאז הרנסאנס. פלג גופה של אדמה יוצר משולש אחד, ואילו צעיף העריסה יוצר משולש נוסף, וכך מודגש הקשר בין האם לילדה. האלכסון הנוצר ממבטה של האם דרך זרועה הכפופה ועד עיניה העצומות של התינוקת מחזק את תחושת ההתקשרות והחיבור. הבעת פניה של אדמה משלבת רוך, עייפות ודריכות, ביטוי מורכב של חוויית האימהות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ברט מוריזו: ציורים
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
אלימות איטית

[ממוזער|[זיהום אוויר|זיהום אטמוספירי הוא סוג של אלימות איטית]]
**אלימות איטית** היא אלימות המתרחשת בהדרגה ובאיטיות ואינה בהכרח גלויה לעין. האלימות האיטית מתאפיינת בהדרגתיות ובדינמיות לאורך זמן, בניגוד לתפיסה של אלימות כללית כאירוע או פעולה שהם מיידיים ומזעזעים בעוצמתם. התוצאות של אלימות איטית כוללות הידרדרות סביבתית, זיהום ארוך טווח ושינויי אקלים. אלימות איטית קשורה קשר הדוק גם למקרים רבים של גזענות סביבתית, שהיא צורה של גזענות בעלת השפעות סביבתיות שליליות שפוגעות באופן לא פרופורציונלי בקהילות מודרות.

המושג "אלימות איטית" החל להתפתח בשנות ה-60 עם הצגת רעיון האלימות המבנית. בשנת 1969, יוהאן גלטונג הגה את המושג אלימות מבנית. בין אלימות מבנית לאלימות איטית קיים קשר הדוק, שכן אי-שוויון מבני יכול להפוך לצורות של אלימות איטית. עם זאת, אלימות איטית נחשבת לשונה מאלימות מבנית, שכן אלימות איטית מתרחשת לאורך תקופה של שנים או דורות רבים.

המונח אלימות איטית נטבע על ידי רוב ניקסון בשנת 2011, כאשר פרסם את ספרו Slow Violence and the Environmentalism of the Poor. ניקסון מגדיר אלימות איטית כ"אלימות המתרחשת בהדרגה ונסתרת מהעין, אלימות של הרס מושהה אשר מתפזרת על פני זמן ומרחב, אלימות של התשה שבדרך כלל אינה נתפסת כאלימות כלל".  רוב ניקסון קובע כי אנשים חסרי משאבים או אנשים החיים בעוני הם הנפגעים העיקריים של אלימות איטית, שכן היא "נבנית על סלע של אי שוויון חברתי". השימוש במונח עבר מאז לכלול יישומים מחוץ לעניינים סביבתיים.

## קישורים חיצוניים
* רותם קליגר, אלימות איטית, בחברת האדם
* ארז צפדיה ואורן יפתחאל, עקירות, מפתח, 2022

## הערות שוליים

קטגוריה:זיהום אוויר
קטגוריה:אלימות
טלמכוס (גלוק)

**טלמכוס, או האי של קירקה** (באיטלקית: **Telemaco, o sia L'isola di Circe**) היא אופרה בשתי מערכות מאת כריסטוף ויליבלד גלוק, עם ליברית מאת מרקו קולטליני, תלמידו של ראניירי דה קלזביג'י.

היצירה נכתבה בחיפזון לחגיגות החתונה בין יורש העצר, בנה של מריה תרזה מאוסטריה, לימים הקיסר יוזף השני, לבין מריה יוזפה מבוואריה, והוצג בבורגתיאטר בווינה ב-30 בינואר 1765.

שלא כמו בליברית, באופרה חסרים הן הבלט - פנטומימת החלומות, שתוכננה למערכה השנייה, והן הבלט-פנטומימה הסופית. יתר על כן, מספר קטעים הם עיבודים למוזיקה קיימת. אין ודאות שהאופרה כללה במקור שתי מערכות בלבד.

בהשוואה ליצירות המופת האיטלקיות של הרפורמה של גלוק (אורפיאו ואורידיצ'ה, 1762; אלצ'סטה, 1767; פאריס והלנה 1770), "טלמכוס" לא זכתה להצלחה כלשהי, ואולי גם מסיבה זו, מעולם לא תוקנה ולא הושלמה על ידי המחבר.

המבצעים העיקריים של הבכורה היו דמויות מובילות בעולם האופרה, פתוחים למגמות חדשות או אפילו קשורים ישירות לשמו של גלוק: גאטאנו גואדני (כבר אורפיאו ב"אורפיאו ואאורידיצ'ה"), ג'וזפה טיבלדי (לימים אדמטו ב"אלצ'סטה"), רוזה טרטגליני ואליזבת טייבר.

## דמויות דרמטיות
אף על פי שלא דבק לחלוטין ברוח הרפורמה של גלוק, קולטליני ניסה פתרונות דרמטורגיים חדשניים, לפחות בהשוואה לקאנון המטאסטזיאני, והקנה לקטעי המקהלה וההרכב, בניגוד לצמד הסצנות הרגיל של רצ'יטטיבי ואריה, תפקיד מאחד ומאגד. העלילה מתפתחת ללא קפדנות, ומותירה מקום גם לעלילות משנה.

## בזמנים מודרניים
היצירה חודשה לראשונה בעת החדשה בקונצרטהאוס בווינה ב-19 במאי 1987.

## דמויות ומבצעים

## לקריאה נוספת

*Jeremy Hayes, *Telemaco*, in Stanley Sadie (a cura di), *The New Grove Dictionary of Opera*, IV, pp. 676–677, New York, Grove (Oxford University Press), 1997. 
* Lucia Moratto, *Fra tradizione e riforma: il Telemaco di Coltellini e Gluck*, saggio riportato sul sito *online* rodoni.ch, pp. 30–39


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אופרות באיטלקית
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:יצירה שנכתבה על הזמן העתיק
קטגוריה:יצירות מאת גלוק
סוייר (עיירה)

**סוֹיֵיר** (בקטלאנית ובספרדית: **Sóller**) היא עיירה ורשות מקומית בחוף הצפון-מערבי של האי מיורקה, והיא חלק מהקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים בספרד. העיירה ידועה בזכות פרדסי התפוזים והלימונים הרבים שבה, וכן בזכות רכבת העץ ההיסטורית המחברת אותה לבירה, פלמה דה מיורקה.

## היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה עוד בתקופה הפרהיסטורית, אך העיירה קיבלה את שמה ואת תצורתה החקלאית בעיקר בתקופת השלטון המוסלמי (מהמאה ה-10 עד למאה ה-13). פירוש השם "סוייר" נגזר מהמילה הערבית שמשמעותה "זהב".

במהלך המאה ה-19, העיירה שגשגה הודות לייצוא נרחב של הדרים, שקדים ויין לצרפת דרך נמל סוייר. קשרי המסחר החזקים הובילו לכך שתושבים רבים היגרו לצרפת, חזרו עם עושר רב, ובנו בתי מידות בסגנון האר נובו המודרניסטי המאפיינים כיום את העיירה. ב-16 באפריל 1912 נחנכה רכבת סוייר, שחיברה את העיירה המבודדת לבירה, פלמה דה מיורקה, והקלה משמעותית על תנועת סחורות ונוסעים.

## גאוגרפיה
סוייר שוכנת בעמק המוקף בהרים גבוהים, שהגבוה שבהם הוא הר פוץ' מז'ור, המתנשא לגובה של 1,445 מטרים. המבנה הטופוגרפי המבודד של העמק שמר על צביונה הייחודי של העיירה לאורך השנים. נמל סוייר ממוקם כ-5 קילומטרים ממרכז העיירה, ומחובר אליה באמצעות רכבת חשמלית היסטורית הפועלת ברציפות מאז 4 באוקטובר 1913.

## תרבות וכלכלה
כלכלת סוייר מתבססת כיום ברובה על תיירות ועל חקלאות, בעיקר גידול ועיבוד הדרים ושמן זית באיכות גבוהה. הכיכר המרכזית של העיירה, פלאסה דה לה קונסטיטוסיון, היא מרכז החיים החברתיים, ומוקפת בבתי קפה ובמבנים היסטוריים, ביניהם כנסיית סנט ברתומאו, שעוצבה על ידי חואן רוביו, מתלמידיו של אנטוני גאודי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיורקה: יישובים
קטגוריה:האיים הבלאריים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:הים הבלארי: ערי נמל
ואלדמוסה

**וַאלְדֶמוֹסָה** (בקטלאנית ובספרדית: **Valldemossa**) היא עיירה ורשות מקומית הממוקמת באי מיורקה, והיא חלק מהקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים בספרד. העיירה ממוקמת ברכס הרי סרה דה טרמונטנה, ומוכרת בעיקר בזכות המנזר הקרטוזיאני בו שהו המלחין פרדריק שופן והסופרת ז'ורז' סאנד בחורף של שנת 1838.

## היסטוריה
מקור שמה של העיירה הוא, ככל הנראה, מתקופת השלטון המוסלמי במיורקה. השם נגזר מן המילים "ואל דה מוסה" (עמק מוסה), על שמו של בעל קרקעות מוסלמי שחי באזור. בשנת 1229 נכבש האי מיורקה על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון, והאזור עבר לשליטה נוצרית.

ב-8 בנובמבר 1838 הגיעו לוואלדמוסה המלחין הפולני פרדריק שופן והסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד, ושכרו תאים במנזר הקרטוזיאני הנטוש שהיה בעיירה. שופן הלחין שם כמה מיצירותיו המוכרות ביותר, בעוד סאנד כתבה מאוחר יותר את ספרה "חורף במיורקה", המתעד את שהותם באי.

## גאוגרפיה
ואלדמוסה שוכנת בגובה של כ-411 מטרים מעל פני הים, בתוך רכס הרי סרה דה טרמונטנה, אשר הוכרז בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. העיירה ממוקמת כ-17 קילומטרים צפונית-מערבית לבירה פלמה דה מיורקה. האזור מאופיין ביערות אלון, אורן, וטרסות חקלאיות המשמשות לגידול עצי זית ושקדים.

## תרבות וכלכלה
כלכלת ואלדמוסה מתבססת כיום ברובה המוחלט על תיירות. אלפי מבקרים פוקדים את המנזר הקרטוזיאני מדי שנה. העיירה ידועה גם בזכות מאפה מקומי מתוק הנקרא "קוקה דה פטאטה" – לחמנייה רכה העשויה מתפוחי אדמה, המוגשת לרוב בחורף לצד שוקו חם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיורקה: יישובים
קטגוריה:האיים הבלאריים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:הים הבלארי: ערי נמל
אלקודיה

**אַלְקוּדְיָה** (בקטלאנית ובספרדית: **Alcúdia**) היא עיירה ורשות מקומית בצפון האי מיורקה, המהווה חלק מהקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים בספרד. היא ידועה בחופיה הארוכים ובמרכזה ההיסטורי המוקף בחומת ימי הביניים.

## היסטוריה
האזור היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית, אך המשמעות ההיסטורית המרכזית שלו החלה בשנת 123 לפני הספירה, כאשר הרומאים כבשו את האי וייסדו בסמוך את העיר פולנטיה. העיר המודרנית קיבלה את שמה מהתקופה המוסלמית, מהמילה הערבית "אל-קודיה" (הגבעה). בשנת 1229 כבש חיימה הראשון, מלך אראגון את מיורקה.

## תיירות וכלכלה
כלכלת העיירה נשענת כיום באופן כמעט בלעדי על תיירות. נמל אלקודיה מהווה את אחד ממוקדי התיירות המרכזיים בצפון מיורקה, בזכות חוף חולי רחב המשתרע על פני כ-14 קילומטרים ומגוון בתי מלון ואתרי נופש הממוקמים לאורכו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיורקה: יישובים
קטגוריה:האיים הבלאריים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:הים הבלארי: ערי נמל
פולנסה

**פּוֹלֶנְסָה** (בקטלאנית: **Pollença**, בספרדית: **Pollensa**) היא עיירה ורשות מקומית בקצה הצפוני של רכס הרי סרה דה טרמונטנה באי מיורקה, השייכת לקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים בספרד.

## היסטוריה
העיירה פולנסה נוסדה בשנת 1229, מיד לאחר הכיבוש הקטלאני של מיורקה. היא הוקמה במרחק של מספר קילומטרים מחוף הים, צעד טקטי שנועד להגן על תושביה מפני פשיטות של שודדי ים שפעלו ברחבי הים התיכון. ב-30 במאי 1550, עמדה העיירה בפני מתקפה גדולה של פיראטים מוסלמים. תושבי העיירה, בראשות ז'ואן מאס, הדפו את התוקפים בקרב שזכה לכינוי "קרב המורים והנוצרים". אירוע היסטורי זה משוחזר על ידי התושבים מדי שנה ב-2 באוגוסט בחגיגה מקומית גדולה.

## תרבות ואתרי עניין
העיירה משמרת צביון היסטורי ומסורתי, המאופיין ברחובות צרים ומרוצפי אבן. האתר המוכר והמתויר ביותר בעיירה הוא גרם מדרגות הקלווארי, הכולל בדיוק 365 מדרגות – אחת לכל יום בשנה. המדרגות מובילות לכנסייה קטנה ונקודת תצפית בפסגת הגבעה. בנוסף, פולנסה מפורסמת בזכות "הגשר הרומי". שנת בנייתו המדויקת נותרה בגדר תעלומה, וההערכה הרווחת היא כי הוא נבנה במהלך ימי הביניים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיורקה: יישובים
קטגוריה:האיים הבלאריים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:הים הבלארי: ערי נמל
טירת בלוור

**טירת בֶּלְוֶור** (בקטלאנית: **Castell de Bellver**, בספרדית: **Castillo de Bellver**) היא טירה בסגנון גותי הממוקמת על גבעה מיוערת בגובה 112 מטרים, כ-3 קילומטרים ממערב למרכז העיר פלמה דה מיורקה באי מיורקה, ספרד. פירוש שמה בקטלאנית הוא "נוף יפה". הטירה מפורסמת בהיותה אחת הטירות הבודדות באירופה בעלות מבנה עגול לחלוטין.

## היסטוריה
בניית הטירה החלה בשנת 1300 בהוראתו של חיימה השני, מלך מיורקה, והיא הושלמה בשנת 1311. האדריכל הראשי של המבנה היה פרה סלבה, אשר תכנן את הטירה כך שתשמש גם כמבצר צבאי וגם כמעון קיץ מלכותי עבור מלכי מיורקה.

צורתה המעגלית הייחודית של הטירה כוללת חצר מרכזית עגולה, המוקפת בשתי קומות של גלריות הנתמכות בקשתות גותיות. לטירה חוברו שלושה מגדלים חצי-עגולים, ומגדל רביעי ונפרד המחובר למבנה המרכזי באמצעות גשר אבן.

## כיום
ב-1931 העבירה הרפובליקה הספרדית השנייה את הבעלות על הטירה והיער המקיף אותה לידי עיריית פלמה דה מיורקה. ב-1932 פתחה העירייה את המקום לציבור הרחב והפכה אותו למוזיאון ההיסטוריה של העיר. כיום, הטירה מהווה את אחת האטרקציות התיירותיות המרכזיות באי, ומשמשת גם לאירוח אירועי תרבות וקונצרטים באוויר הפתוח בתוך החצר המרכזית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:אירופה: טירות
קטגוריה:פלמה דה מיורקה
דורון ליבשטיין

**דורון אמיתי ליבשטיין** (נולד ב-31 באוגוסט 1969) הוא מאמן חיים, סופר, מרצה ומנטור בינלאומי ישראלי. הוא מייסד ויו"ר "Life Academy" בתל אביב ומחבר הספר "The One: הכל קורה עבורך". ליבשטיין הוא מנהל בכיר לשעבר במיקרוסופט. וכיהן כיו"ר של למעלה מ-24 חברות סטארט-אפ.

## בִּיוֹגְרַפִיָה
דורון ליבשטיין נולד בכפר נטר ב-31 באוגוסט 1969. אביו שירת בחיל הים והמשפחה עברה ממקום למקום. עקב שירותו הצבאי של אביו, עברה המשפחה לאילת, שם נולד אחיו אופיר. לאחר מכן המשפחה חזרה לכפר נטר בשנת 1977.

### קריירה
בין השנים 1993 ל-2006 עבד ליבשטיין כמנהל בכיר במיקרוסופט . לפני שסיים את כהונתו במיקרוסופט, ייסד ליבשטיין את "ערוץ המנטורים" בשנת 2005, שם כיהן עד 2020. בין השנים 2015 ל-2020 כיהן ליבשטיין כיו"ר "WellBe Digital".

### מאמן חיים, סופר ומנטור
לאחר שכיהן כמנהל בכיר במיקרוסופט, ליבשטיין החליט להסיט את המיקוד שלו לקידום הרווחה (Wellbeing) ברחבי העולם והפך למנטור בעל שם עולמי שלמד והוכשר לצד מורים רוחניים מובילים, ביניהם דיפאק צ'ופרה, רובין שארמה וביירון קייטי.

במאי 2023, הקים ליבשטיין את "אקדמיית החיים" (Life Academy) בתל אביב, מוסד אקדמי המתמקד בהעצמה אישית, מימוש עצמי, קהילה ותיקון עולם.

### טבח ה-7 באוקטובר והנצחת אחיו אופיר
ב-7 באוקטובר 2023, אחיו הצעיר של דורון, אופיר ליבשטיין, נהרג על ידי מחבלי חמאס במהלך טבח כפר עזה במהלך פיגועי ה-7 באוקטובר. ליבשטיין היה חבר בצוות הביטחון המקומי של המועצה האזורית. בנו בן ה-19 של אופיר, ניצן, נהרג גם הוא בטבח. ניצן נחשב נעדר עד שגופתו נמצאה 12 ימים לאחר מכן.

ביוני 2024, הקים דורון ליבשטיין את "קרן אור אופיר" לזכרו של אחיו אופיר. הקרן מתמקדת בפיתוח מנהיגות יהודית וציונית בישראל ובעולם, טיפוח חוסן ומנהיגות, טיפוח מנהיגות יהודית וטיפוח קשרים בין ישראל לתפוצות.

## ספרים

* *The One: הכל קורה עבורך*
* *האור והטוב ינצחו*
* *להגיע גבוה - מסע של זוג להגשמה - עבודה* (2013) 

## קישורים חיצוניים

* 
* "משנה את המשמעות": איבד את אחיו ב-7.10 ומלמד כדי להתגבר, באתר I24NEWS, 9 באוקטובר 2024
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי מיקרוסופט
קטגוריה:יזמים ישראלים
קטגוריה:מורים רוחניים יהודים
קטגוריה:כפר נטר: אישים
קטגוריה:ילידי 1969
חטיבת ספירה

**חטיבת ספירה** (בשמה המלא: **חטיבת הספקטרום והתקשורת**) היא חטיבה מבצעית-טכנולוגית באגף התקשוב וההגנה בסייבר, המובילה את העליונות בספקטרום ויכולות התקשורת האסטרטגיות, על מנת להבטיח את חופש הפעולה הצה"לי. החטיבה הוקמה בדצמבר 2025 על ידי פיצול יחידת לוטם לחטיבת ספירה וחטיבת בינה.

## היסטוריה
חטיבת ספירה הוקמה כחלק ממהלך ארגוני נרחב באגף התקשוב וההגנה בסייבר המכונה "עדכון גרסה". המהלך, שהושלם בדצמבר 2025, נועד להתאים את המבנה הטכנולוגי של צה"ל לאתגרי שדה הקרב המודרני, כפי שעלו וזוקקו במהלך מלחמת חרבות ברזל.

עד לשנת 2025 ריכזה יחידת לוטם תחתיה את כלל תחומי התוכנה, התקשורת, הנתונים והתשתיות של צה"ל. עם התפתחות טכנולוגיות הבינה המלאכותית (AI) מחד, והצורך הגובר בעליונות ובקישוריות רב-זרועית מאידך, הוחלט על פיצול היחידה לשתי חטיבות:
* חטיבת ספירה: האחראית על עולמות התקשורת, הספקטרום והתשתיות (ובהן היחידות מרכז חושן ומחלקת מעוף).
* חטיבת בינה האחראית על עולמות התוכנה, הדאטה וה-AI (ובהן היחידות יחידת שחר, ממר"ם ומצפ"ן).

ב-1 בדצמבר 2025 נערך טקס ההקמה של החטיבה במעמד ראש אגף התקשוב. לתפקיד מפקדת החטיבה הראשונה מונתה תא"ל רחלי דמבינסקי.

## יעוד ותחומי אחריות
חטיבת ספירה היא "מרכז העליונות האלקטרומגנטית והקישוריות האסטרטגית" של צה"ל. החטיבה אחראית על הבטחת חופש הפעולה של צה"ל בממד הספקטרום, תוך מיצוי יכולות תקשורת מתקדמות, לוויינות ולוחמה ספקטראלית. החטיבה מהווה את המאפשר המרכזי לכלל הפעילות הדיגיטלית של צה"ל, מרמת המטכ"ל ועד לקצה המבצעי, ומבטיחה רציפות תפקודית תחת שיבוש ובזירות מורכבות.

### תחומי אחריות
* **דומיננטיות וניהול הספקטרום**: אחריות על תכנון, הקצאה והגנה על מרחב התדרים הצה"לי. החטיבה מבטיחה שמערכות הנשק, הניווט והתקשורת יפעלו ללא התנגשויות פנימיות ותחת ניסיונות חסימה של האויב.
* **לוחמה ספקטראלית** (Electronic Warfare): פיתוח והפעלה של יכולות הגנה והתקפה בממד האלקטרומגנטי. היחידה פועלת לשיבוש מערכות האויב, הגנה על נכסים חיוניים ויצירת תנאים לעליונות טכנולוגית בשדה הקרב.
* **תשתית קישוריות רב-זרועית**: הקמה ותפעול של רשתות התקשורת האסטרטגיות (סיבים, רדיו ומיקרוגל). החטיבה בונה את "מערכת העצבים" המקשרת בין המפקדות לכלל זרועות הצבא (אוויר, ים, יבשה ומודיעין).
* **מרכז החלל והלוויינות**: ריכוז תחום הלוויינות המבצעית, כולל תקשורת לווינית ולווייני תצפית. החטיבה אמונה על הנגשת יכולות מבוססות חלל לצרכים מבצעיים ופיתוח תפיסות לחימה בממד זה.
* **חוסן ותפעול רשתות** (Network Operations): ניהול ובקרה על הרציפות התפקודית של רשתות התקשורת המטכ"ליות (באמצעות מרכז חושן), תוך הבטחת שרידות גבוהה בפני מתקפות סייבר ופיזיקליות.
* **חדשנות וטרנספורמציה בתקשורת:** הטמעת טכנולוגיות תקשורת מהדור הבא (כגון 5G, תקשורת קוונטית ומערכות רדיו תוכנה - SDR) כדי לקצר את המעגל המבצעי ולהגדיל את רוחב הפס לדרג הלוחם.

## יחידות כפופות

## מפקדי החטיבה

## הערות שוליים

קטגוריה:אגף התקשוב
קטגוריה:חיל הקשר והתקשוב
קטגוריה:המחשוב בצה"ל
ספירה
נמל סוייר

**נמל סוֹיֵיר** (בקטלאנית: **Port de Sóller**, בספרדית: **Puerto de Sóller**) הוא כפר הממוקם בצפון-מערב האי מיורקה, השייך מנהלית לרשות המקומית של סוייר בקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים בספרד.

## היסטוריה
היסטורית, בשל מיקומו המבודד של נמל סוייר והרי סרה דה טרמונטנה המקיפים אותו, שימש הנמל כעורק התחבורה והמסחר המרכזי של האזור. ב-11 במאי 1561 נחתה בחופי הנמל קואליציה של שודדי ים טורקים ואלג'יראים במטרה לפלוש לאזור, אך הם נהדפו על ידי התושבים המקומיים. בעקבות התקפות אלו, הוחל בשנת 1614 בבנייתו של מגדל שמירה מבוצר בשם "טורה פיקאדה" על אחד הצוקים המשקיפים על המפרץ. בניית המגדל, שנועד להגן על תושבי האזור מפני פשיטות עתידיות, הושלמה בשנת 1622.

במהלך המאה ה-19 החל הנמל לשגשג כלכלית בזכות ייצוא נרחב של פירות הדר, ובעיקר תפוזים, לצרפת. ב-4 באוקטובר 1913 נחנך קו החשמלית של סוייר, המחבר עד היום בין העיירה סוייר לבין הנמל לאורך מסלול של כ-4.8 קילומטרים. החשמלית שימשה בתחילה לא רק להסעת נוסעים אלא גם להובלת סחורות, דגים טריים ופחם.

## תיירות
כיום, כלכלת הכפר מתבססת כמעט לחלוטין על תיירות. המפרץ המוגן מציע שני חופים מרכזיים, חוף ד'אן רפיק וחוף דס טראבס. לאורך קו המים משתרעת טיילת עמוסה במסעדות, בתי קפה וחנויות, וקו החשמלית ההיסטורי העובר לאורכה נחשב לאחת האטרקציות המרכזיות של מיורקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיורקה: יישובים
קטגוריה:האיים הבלאריים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:הים הבלארי: ערי נמל
ראש הקנצלרות הפדרלית

**ראש הקנצלרות הפדרלית של גרמניה** (בגרמנית: **Chef des Bundeskanzleramtes**) הוא עוזרו הבכיר של קנצלר גרמניה והאחראי על כל תיאום עבודת הממשלה הפדרלית ובניהול פעילותה השוטפת של הקנצלרות, גוף המטה של הקנצלר. ראש הסגל עובד בצמוד לקנצלר על בסיס יומיומי, ועוצמה רבה מרוכזת בידיו כתוצאה מקרבה זו.

ברוב המקרים מחזיק ראש הקנצלרות גם בתואר שר פדרלי לעניינים מיוחדים (Bundesminister für besondere Aufgaben), והוא חבר בממשלת גרמניה ובקבינט הפדרלי.

## מעמד חוקתי ומוסדי
חוק היסוד של גרמניה (Grundgesetz) אינו מזכיר במפורש את תפקיד ראש הקנצלרות, אך מעמדו נגזר מסמכויות הקנצלר המעוגנות בסעיף 65 לחוק היסוד, ובפרט מעקרון קביעת הקווים המנחים (*Richtlinienkompetenz*), שלפיו הקנצלר קובע את המדיניות הכללית של הממשלה.

הקנצלרות משמשת כמנגנון המאפשר לקנצלר לממש סמכות זו, וראש הקנצלרות הוא הממונה על תיאום הפעילות הממשלתית בהתאם להנחיות הקנצלר.

בתקופת כהונתה של אנגלה מרקל התחזק מעמד הקנצלרות כמרכז קבלת החלטות, ותפקיד ראש הקנצלרות התרחב בהתאם, במסגרת תהליך שתואר במחקר כ"קנצלריזציה" של המערכת הפוליטית הגרמנית.

## תפקידים וסמכויות
ראש הקנצלרות הפדרלית (Chef des Bundeskanzleramtes) משמש כגוף התיאום המרכזי בין משרדי הממשלה הפדרליים. במסגרת זו מחויבים המשרדים לעדכנו באופן שוטף על פעילותם, ובכך מתאפשרת לו תמונת מצב כוללת על פעולת הממשלה הפדרלית. הוא מוסמך לקיים הליך קבלת החלטות ב"סבב חתימות" (Umlaufverfahren), כאשר נדרשת הסכמת כלל חברי הממשלה אך אין צורך בדיון בעל-פה; לאחר השלמת ההליך הוא מודיע לשרים על תוצאותיו ועל החלטות הקנצלר.
* אחראי לתכנון ארוך־טווח של יוזמות מדיניות של הממשלה הפדרלית.
* מהווה חוליית קישור מרכזית בין הממשלה לבין האורגנים הפרלמנטריים של הפדרציה, מדינות המחוז (Länder), קבוצות חברתיות ואישים ציבוריים, וכן – במשותף עם משרד החוץ – עם נציגי מדינות זרות.
* בהתאם לסעיף 7(2) לתקנון הממשלה הפדרלית (Geschäftsordnung der Bundesregierung – GOBReg), רשאי ראש הקנצלרות להעביר ישירות לשר הפדרלי המוסמך מכתבים שהופנו אל הקנצלר או הועברו אליו על ידי נשיא גרמניה.
* קובע את מועדי ישיבות הקבינט הפדרלי ואת סדר יומן, ומורה על זימון המשתתפים.
* עומד בראש פורום מזכירי המדינה הבכירים של כל משרדי הממשלה, המתכנס בקביעות יומיים לפני כל ישיבת קבינט.
* בהתאם לסעיף 23(1) ל־GOBReg, משתתף ראש הקנצלרות בישיבות הקבינט ובכל ועדותיו, לרבות מועצת הביטחון הפדרלית, וכן בישיבות הבין־משרדיות המכינות אותן. אם הוא נושא בדרגת שר פדרלי, עומדת לו גם זכות הצבעה. מסמכי הדיון חייבים להיות מועברים אליו לפחות שבוע לפני מועד הישיבה. כמו כן, עליו לקבל הודעה על שינויים בסמכויות בין משרדי הממשלה הנובעים מצווי ארגון של הקנצלר.
* מכין את מפגשי הקנצלר עם ראשי ממשלות מדינות המחוז (Ministerpräsidentenkonferenz), המתקיימים פעמיים בשנה. לצורך כך הוא מקיים ישיבות מקדימות בראשותו עם ראשי לשכות הממשלות של המדינות.
* עומד בראש הישיבה השבועית להערכת המצב הביטחוני הלאומי (ND-Lage). שירות הביון הפדרלי (Bundesnachrichtendienst – BND) כפוף לקנצלרות. אם מונה על ידי הקנצלר גם כנציב הממשלה לענייני שירותי המודיעין, הוא שותף ישיר בתיאום פעילותם של שני שירותי המודיעין הפדרליים הנוספים: המשרד הפדרלי להגנת החוקה (Bundesamt für Verfassungsschutz) והשירות למודיעין צבאי (Militärischer Abschirmdienst).

## ראו גם
* ראש סגל הבית הלבן
* ראש סגל הקרמלין
* ראש הסגל (ישראל)

## הערות שוליים

קטגוריה:קנצלר גרמניה
קטגוריה:ממשלת גרמניה