אנרצ'ה ווסטקוט

**אנרצ'ה ווסטקוט** (בערך 1828 - 29 ביוני 1869) הייתה אישה משועבדת שעברה סדרה של פרוצדורות כירורגיות ניסיוניות שבוצעו על ידי ג'יי מריון סימס ללא שימוש בהרדמה מודרנית (היא קיבלה אילחוש עם אופיום במהלך הניתוחים), כדי לטפל בשילוב של פיסטולה וגינלית ופיסטולה רקטלית, שנגרמו כתוצאה מלידה טראומטית. הניסויים הרפואיים שערך סימס באנרצ'ה ובנשים משועבדות אחרות, ותפקידו בפיתוח גינקולוגיה מודרנית, גרמו למחלוקת בקרב היסטוריונים של הרפואה.

## רקע
במשך שנים רבות לא הרבה היה ידוע על אנרצ'ה ווסטקוט, והעדות היחידה לגביה הייתה בכתביו של סימס; מכיוון שהיא הייתה אנאלפביתית (בגלל חוקי גזע שאסרו על לימוד קריאה וכתיבה), רוב המידע הגיע מהרישומים של סימס על הניסויים שלו.
היא מופיעה לראשונה באוטוביוגרפיה שלו כ"ילדה מולאטית קטנה" המתגוררת בביתו של הרופא במאונט מייגס, אלבמה, "ילדה כושית קטנה הייתה ישנה איתי בחדר, ומדי פעם מביאה לי לגימת מים."
אנרצ'ה מופיעה שוב כ"צעירה צבעונית, כבת שבע עשרה, מפותחת היטב" ה"שייכת" למר ווסקוט שגר קרוב לביתו של סימס במונטגומרי, אלבמה. סימס נקרא לסייע לאחר שהלידה שלה נמשכה שלושה ימים.

## ניתוח ניסיוני
לאחר לידת היילוד המת, אנרצ'ה הוחזרה לטיפולו סימס מכיוון שהיו לה מספר קרעים שלא נרפאו בנרתיק ובפי הטבעת - פיסטולה וסיקו-וגינלית ופיסטולה רקטו-וגינלית. בגלל הקרעים האלה לא הייתה לה שליטה על מתן שתן או צואה, מה שגרם לה לכאבי תופת בזמן שזרמו דרך הפצעים הפתוחים. חוסר היכולת לשלוט בשתן ובצואה הוביל לזיהומים, דלקות ברקמות וצחנה.

סימס ביצע באנרצ'ה 30 ניתוחים ניסיוניים עם אופיום כהרדמה לפני שהצליח לסגור את הפיסטולה והקרעים. במהלך הניתוחים אנרצ'ה קיבלה אופיום כהרדמה. בעוד שאופיום היה כלי נפוץ לניהול כאב במאה ה-19, נשים לבנות זכו לעיתים קרובות להרדמה מתאימה (כגון אתר או כלורופורם) במהלך הליכים רפואיים. לעומת זאת, אפשרות רפואית זו נשללה מאנרצ'ה ומנשים משועבדות אחרות. המסגור של השימוש של סימס באופיום כ"סטנדרטי לתקופה" עלול לטשטש את העובדה שנשים לבנות זכו ליחס שונה מאוד וקיבלו טיפול אנושי יותר. סימס, כרופא, יכול היה לבחור להשתמש בהרדמה, אבל הוא בחר בכוונה שלא לעשות זאת במהלך הניסויים שלו על נשים שחורות משועבדות כמו אנרצ'ה. ההליכים הניסיוניים שסימס ביצע באנרצ'ה ובאנשים משועבדים אחרים חוללו מהפכה בניתוח הגניקולוגי; הטכניקה שפיתח הפכה לטיפול הראשון אי פעם בפיסטולות וסיקו-וגינאליות. עם זאת, העובדה שאנרצ'ה עברה יותר מ-30 ניתוחים (לעיתים קרובות ללא הרדמה) מוצנעת לרוב או אף מושמטת בדיונים המתמקדים ב"תרומות" של סימס לגינקולוגיה. ניתוחים אלו בוצעו ללא הסכמתה, מה שנחשב כלא אתי ופוגעני בסטנדרטים של היום. הכאב והטראומה של אנרצ'ה זכו להתעלמות שיטתית לטובת מטרות הניסוי של סימס.
ב-21 בדצמבר 1856, אנאצ'ה אושפזה בבית החולים לנשים של סימס בניו יורק, ולפי הרישום היא נשארה שם כחודש ושוחררה בינואר 1857. הבעלים שלה היה ויליאם לואיס מורי, קרוליין קאונטי, וירג'יניה. נסיבות נסיעתה לניו יורק אינן ידועות.

מצבת קבר עבור "אנאקיי" (במקור Annacay) אשתו של לורנצו ג'קסון, נמצאה במקרה במחוז קינג ג'ורג', וירג'יניה (בסמוך למחוז קרוליין). במפקד האוכלוסין של 1870, שמה מאוית "אנאקי ג'קסון" (Anaky Jackson), וברישום מותה היא נקראת "אנקי" (Ankey). אם היא הייתה בת 32 ב-1856, היא נולדה ב-1824, והייתה בהריון בגיל 13, אז טופלה לראשונה על ידי סימס.

## הנצחה
בשנת 2015, הסופר ג'.ס. הלמן שם לו למטרה למצוא את אנרצ'ה. הוא פרסם מאמרים על סימס ואנרצ'ה בכתבי עת שונים ומאמציו לגלות את מקום מנוחתה הוצגו בסרט התיעודי של ג'וש קרפלס בשנת 2023 הלמן פרסם ספר בשם **Say Anarcha: A Young Woman, a Devious Surgeon, and the Harrowing Birth of Modern Women's Health**, המבוסס על העדויות הארכיוניות הראשונות על חייה של אנרצ'ה שלא הגיעו מרישומיו של סימס עצמו.

פסל קטן של אנרצ'ה ווסטקוט הוקם על ידי מפגינים ליד הפסל של סימס בשטח קפיטול מדינת אלבמה. הוא נגנב במהירות.

בשנת 2021, האמנית מישל בראודר ערכה מסע לגיוס כספים וביקשה תרומות של חפצי מתכת שהושלכו, שאותם ריתכה כדי לבנות אנדרטה לאנרצ'ה ווסטקוט ולשתי נשים נוספות (בטסי ולוסי) שסימס ערך בהן ניסויים רפואיים. היצירה, הנקראת "אנדרטת אמהות הגינקולוגיה", נבנתה בסן פרנסיסקו והוצבה במונטגומרי, אלבמה, כחלק מפרויקט רחב להעלאת המודעות ל"תנועת אמהות הגינקולוגיה".

## הערות שוליים

קטגוריה:גינקולוגיה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:ניסויים רפואיים בבני אדם
קטגוריה:אתיקה רפואית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1828
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1828
קטגוריה:נפטרות ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1869