דבקות

**דבקות**, וגם **התדבקות**, היא הצמדות לרעיון או ליעד עקרוני שיש להשיגו.

בעברית ימי הביניים נטענה המילה **דִבּוּק**, במשמעות דומה לדבקות, כלומר חיבור או התקשרות רוחנית.

## בתנ"ך ובחז"ל
במקרא כתובה המצווה להדבק באל, לפחות בחמישה מקומות, בהם בספר דברים, למשל, בפסוק: , ובפסוק: ..
ובספר תהילים כתב המשורר: ..

בתלמוד, במסכת סוטה טען האמורא רב חמא, שאי אפשר להדבק באל באופן ישיר אלא במידותיו:

.

דרך נוספת לדבקות על פי חז"ל היא באמצעות דבקות בתלמידי חכמים, מכיוון שבאמצעות הקרבה לתלמידי החכמים האדם הפשוט יכול להתקרב לבוראו. על כן, נאמר ואף הומלץ: "שכל המשיא בתו לתלמיד חכם, והעושה פרקמטיא (=מסחר) לתלמידי חכמים והמהנה תלמידי חכמים מנכסיו - מעלה עליו הכתוב כאילו מדבק בשכינה".

## בימי הביניים
בספרות ההלכה והמחשבה של ימי הביניים הומלץ לאדם להתדבק באל ובענייני הרוח הנשגבים: "השכל הפועל, וה"המושכלות". יתר על כן, ההתדבקות נחשבה לאמצעי ההתאחדות עם האל. הרמב"ם, רבי משה בן מימון כתב בספרו **[[מורה נבוכים]]** על הבחירה של האדם להשתמש בדברי האל כדי להתדבק בו, ותפקידה של מצוות אהבת ה' לתגבר תהליך זה; כך למשל כתב:

.

רוב חכמי ההגות היהודית בימי הביניים, בדומה לדעה הרווחת בפילוסופיה שנכתבה בתקופתם, החזיקו בדעה כי החומר והרוח נפרדים, והאחד מפריע לשני. כך למשל, תיאר רבי יהודה הלוי בספר הכוזרי את החומר והגופניות להגיע לדבקות באל:

.

דבקות היא אחד מנושאי המפתח בספר הזוהר. על פי החוקר ישעיהו תשבי, ספר הזוהר סבור שהדבקות עשויה להיות נחלתו היומיומית של האדם, גם מבלי תהליכי התבוננות או אקסטזה, וכאשר היא כרוכה בקיום מצוות ולימוד תורה.

## בעת החדשה
בשיח שערך עם מחשבת העת העתיקה וימי הביניים, טען רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל בספרו **דרך ה**', כי ככל שהאדם ישתלם במידותיו ובמעשיו, כך תרבה הדבקות באל; כלומר הדבקות מושגת לאו דווקא במחשבה על האל, אלא בכלל המחשבות והמעשים של האדם; לפי דבריו: .

בתורת החסידות שייסד רבי ישראל בעל שם טוב במאה ה-18 במזרח אירופה, הודגשה הדבקות באל כערך מרכזי. אך בשונה ממחשבת ימי הביניים, בחלק ניכר מן ההגות החסידית החומר והגוף אינו מונגד בהכרח אל ההשגה הרוחנית ואל הדבקות באל ובענייני הרוח.

בראשית המאה ה-20, טען הראי"ה קוק כי ציווי הדבקות במידותיו של האל משמעו התדבקות בדרכיו ובמידותיו; ואילו אל השאיפה להתדבק בעצמותו של האל, עלולה להצטרף שמץ של עבודה זרה.; וכך כתב:

.. על האדם לדעת כי .

בתקופת היישוב החדש צורף המונח אל הביטוי: "דבקות במטרה" או "דבקות במשימה", והיה לעיקר חשוב במערך הרעיונות של התנועה הציונית בארץ ישראל; ולאחר הקמת מדינת ישראל, אומץ לאחד מעקרונות המוסר באימון ובלחימה של צה"ל.

## לקריאה נוספת
* יעקב קלצקין, **הערך: הִתדבקות**, **אוצר המונחים הפילוספיים**, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח.

* גרשם שלום, "דבקות" או "התקשרות אינטימית עם אלהים" בראשית החסידות (הלכה למעשה), בתוך: **השלב האחרון**, תשס"ט, עמ' 237-258.
* אפרים גוטליב, הארות, דבקות ונבואה בס’ אוצר החיים לר’ יצחק דמעכו, **הקונגרס העולמי למדעי היהדות**, 4, 2, תשכ"ט, עמ' 327-334.
* טוני לביא, דבקות באל בדעת ודבקות שמעל לדעת, בתוך: **הרמב"ם בנבכי הסוד**, תשס"ט-2009, עמ' 351-359.
* נחום גרינולד, דביקות והתקשרות לצדיק לפי שיטת החסידות : מהו הרעיון המחשבתי והרעיוני מאחורי יסוד ההתקשרות של החסיד לרבי?, בתוך: **היכל הבעש"ט**; מאסף למשנת החסידות, תולדותיה וגנזיה, ברוקלין, ניו יורק, תשע"א-2011.
* אדם אפטרמן, **דבקות: התקשרות אינטימית בין אדם למקום בהגות היהודית בימי הביניים, **הוצאת כרוב, לוס אנג'לס תשע"א.

;בספרות העברית החדשה
* משה גבעתי, דבקות במשימה - עד היכן?, **[[מערכות]]**, 377, תשס"א, עמ' 42-45.

## קישורים חיצוניים

* דבקות, אתר עמלנט
* אראל סגל, דבקות, אתר ניווט התנ"ך

## הערות שוליים

קטגוריה:רגשות
קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:מיסטיקה יהודית
קטגוריה:פילוסופיה יהודית