מחול השדונים

**מחול השדונים** (מצרפתית: **La Ronde des Lutins**), הידועה גם בשמה הרשמי **"סקרצו פנטסטי"** (**Scherzo Fantastique**), אופ. 25, היא יצירה וירטואוזית לכינור בליווי פסנתר פרי עטו של המלחין האיטלקי אנטוניו בציני. היצירה נודעת כאחת מן המאתגרות ברפרטואר הסטנדרטי לכינור, וכוללת מפגן ראווה של טכניקות מתקדמות, כגון נגינת תווים גבוהים, ריקושט, פלג'ולט ופיציקטו ביד שמאל. אורך היצירה הוא כחמש דקות.

## רקע היסטורי
[ממוזער|דיוקנו של אנטוניו בציני, [צילום פורטרט|צילום מתוך הסטודיו של האחים ויאנלי (Fratelli Vianelli), ונציה.|225x225 פיקסלים]]
אנטוניו בציני (1818–1897) היה כנר וירטואוז ומלחין איטלקי, יליד העיר ברשה שבמחוז לומברדיה בצפון איטליה. בצעירותו, למד נגינה בכינור בכיתתו של הכנר פאוסטינו קמיזני. בשנה שלאחר מכן פגש בניקולו פאגאניני, מגדולי הכנרים בכל הזמנים, שחיזק את ידיו ועודדוֹ לצאת את הדרך כסולן קונצרטים. כבר בהמשך שנה, פצח בציני בקריירה בינלאומית משגשגת וניגן עם מיטב התזמורות בכל רחבי אירופה. בין השנים 1840–1845, התגורר בציני בגרמניה והופיע ביחד עם תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תחת שרביטו של המלחין פליקס מנדלסון. בין השנים 1845–1864 סייר בציני בדרום איטליה, דנמרק, ספרד, צרפת ובהולנד, ולצד הופעותיו הרבות, לימד נגינה בכינור. לבסוף, פרש בציני מהופעותיו כסולן ושב לעיר הולדתו ברשה, אז החליט להקדיש את מלוא זמנו להוראה ולהלחנה. מבין שורות תלמידיו בולטים ענקי האופרה ג'אקומו פוצ'יני ופייטרו מסקאני.

בציני היה אחד המוזיקאים המוערכים ביותר בשעתו. הוא חיבר בעיקר יצירות כליות, לרבות רביעיות, חמישיות, סונאטות, סימפוניות, פראפרזות ופנטזיות. עם זאת, יצירות אלה חצו את גבולות ארץ מולדתו רק בעשורים האחרונים. עיקר התהילה והפרסום אשר לו זכה טמון ביצירות הווירטואוזיות שחיבר לכינור בשלב מוקדם בקריירה שלו, ובפרט ביצירה "סקרצו פנטסטי", המוכרת בשם "מחול השדונים", שחיבר בשנת 1852, זמן קצר לאחר שהעתיק את מקום מגוריו לפריז. למן אמצע המאה ה-19, היצירה בוצעה ללא הפסק בפריז ובהמשך נפוצה ברחבי אירופה.

## השפעות פולקלוריסטיות
[ממוזער|ציור של '''לוטין''' פרי דמיונו של ה[מאייר Godo (2021).|206x206 פיקסלים]]
מלחיני המוזיקה הקלאסית הושפעו מאגדות ומעשיות ונהגו לשלב ביצירותיהם יצוגים של יצורים קסומים ועל-טבעיים. ביצירות אופרה ובלט מתקופת הרנסאנס וכלה בתקופה הקלאסית, אפשר להבחין ברעיונות מוזיקליים המתארים יצורים מיתיים ומעשי קסמים כמו כישוף והעלאה באוב. בהשפעת תחיית הספרות והשירה הגותית, דורות המלחינים הבאים, בני התקופה הרומנטית, נשאו עיניהם לנושאים אפלים יותר, ובכלל אלו מסתורין ומוות, וביצירותיהם הופיעו ישויות מטילות מורא – שדים, מכשפות וערפדים. המחזה הטרגי "פאוסט", יצירתו המונומנטלית של יוהאן וולפגנג פון גתה, טומנת בחובה אלמנטים מסתוריים ועל-טבעיים ושימשה השראה עבור מלחינים רומנטיים רבים, בהם שוברט, שומאן, ברליוז וליסט. השתאותם ממחוזות הפנטזיה הטביעה את חותמה בפרט על הרפרטואר שהולחן לכינור, עם יצירות כגון סונאטת סלסולי השטן מאת ג'וזפה טרטיני ו"ריקוד המכשפות" מאת ניקולו פאגאניני. גם יצוגים של גובלינים, שדונים גמדיים ונבזיים, הופיעו ביצירות מוזיקליות מן התקופה, למשל במיניאטורה "ריקוד הגולבין" ובפואמה הסיפמונית "גובלין המים " מאת אנטונין דבוז'אק, וביצירותיו של אדוורד גריג, שנהג לשלב בהן ביתר שׂאת מוטיבים צפון-אירופאיים עממיים. 

היצירה "מחול השדונים" היא תרומתו של בציני לרפרטואר הרומנטי לכינור המושפע מדמותו השובבה והערמומית של הגובלין. היצירה נקראת בשפת המקור "La Ronde des Lutins" – מחול של יצורים דמיוניים המתקראים **[[לוּטִינִים]]** . לוטין הוא סוג של גובלין מהמיתולוגיה של נורמנדי, חבל ארץ בצפון צרפת. דמותו משיקה ל"רוחות הבית" מפולקלור עמי גרמניה וסקנדינביה. על פי המסורת, הוא מתואר כזאטוט קטן ושובב שנוהג לעולל מעשי קונדס בזולתו. בחלק מן המסורות מסופר כי הלוטין שוזר את קווצות שיערם של ילדים לכדי פקעות סבוכות, ובכך מאלצם לגזור את הפקעות כליל. אופי הלוטין ומעלליו מיוצגים היטב בכל חלקי היצירה, בין היתר – המלודיה הראשית השובבה שמנגן הכינור לפרקים, התזזיתיות המהתלת והתרוצות הזריזות בחטיבה B, והמלודיה הלירית והמעודנת בחטיבה C, הנענית לפתע ב"צחקוק" קונדסי של סדרת צלילים חורקים.

## תיאור היצירה
### סוגת היצירה – סקרצו פנטסטי
המונח "סקרצו" (מאיטלקית: "הלצה") מתייחס לקטע מוזיקלי בעל אופי משועשע שהחליף בהדרגה את פרק המינואט בסימפוניות מהתקופה הקלאסית, ולמן התקופה הרומנטית החל להופיע כיצירה עצמאית ולא היה כבול עוד ליצירות גדולות יותר או מרובות-פרקים. עם שחר התקופה הרומנטית, מלחינים גרמנים וצרפתים, ובראשם פליקס מנדלסון והקטור ברליוז, החלו לחבר קטעי סקרצי בסגנון חדש, הנבדלים מהסגנון המסורתי בנופך הקסום והעל-טבעי שלהם. הסקרצי החדשים הללו ניחנו באופי פנטסטי ודמיוני, הפורץ את גבולות המציאות ונדמה כי לקוח מתוך סיפור עם. הדוגמאות המוקדמות ביותר לסגנון הזה מצויות ביצירותיו של מנדלסון הצעיר – הפרק השלישי מתוך האוקטט במי במול מז'ור, אופ. 20 (1825), המעוטר בקישוטים עדינים ובמלודיות חרישיות המתפתחות ללא הרף ברב-קוליות; והפתיחה שחיבר ל"חלום ליל קיץ", אופ. 21 (1826), השרויה במעטה אפלולי של משיכות קשת זריזות וקצרצרות.

הסקרצו הראשון שהתהדר בכינוי "Scherzo Fantastique" ("סקרצו פנטסטי"), כינוי שהגו מבקרי היצירה, היה "סקרצו המלכה מֶבּ", מתוך הסימפוניה הדרמטית "רומיאו ויוליה" מאת ברליוז (1839). היצירה מחקה במופתיות את אוושושי הכנפיים של פיות במעופן. בחלוף הזמן, הסקרצי הפנטסטיים נהיו לתת-סוגה מובחנת ונבדלת מהסקרצי הישנים והמסורתיים, אך הם לא ירשו את מקומם. המלחין ההונגרי סטפן הלר  הלחין סקרצו פנטסטי ב-1845, וכך גם המלחין יואכים רף ב-1847, הגם שהשמיד את היצירה במו ידיו. היצירה המוכרת והמצליחה ביותר מבין היצירות המוקדמות שנכתבו בסוגה זו היא "מחול השדונים" פרי עטו של בציני.

### ניתוח היצירה
[ממוזער|332x332px|העמוד הראשון של תווי היצירה, מהדורה בעריכת הכנר [לאופולד אאואר.]]
כפי שמרמז שמה בשפת המקור, "La Ronde des Lutins", היצירה בנויה בצורת רונדו, A–B–A–C–A. הנושא הראשי (חטיבה A) חוזר ונשנה לאורך היצירה, ולסירוגין מתנגנות אפיזודות מנוגדות (חטיבות B ו-C), המסיירות בסולמות קרובים ורחוקים ומביעות אופנים שונים של מחול השדונים. להוציא כמה נקודות המנוגנות בקול רם, הנדרשות לציון קטעי מעבר ומהלכים הרמוניים בולטים, רוב היצירה מתנהלת בטווח הדינמי שבין פינאניסימו לפיאניסיסימו, ובכך מצטיירת תמונה מוזיקלית של יצורים גמדיים וערמומיים. המרקם התוסס של שצף הצלילים הנפלט מגדר מיתרי הכינור מבטא בבהירות את אופיים הזדוני והערמומי של היצורים העממיים הללו.

#### חטיבה A
היצירה נפתחת בהקדמה קצרה, צלילי תרועה בפסנתר המצהירים בגאון על כניסת הכינור. לאחר מכן, הסולן מוביל את הדרך בנגינת הנושא הראשי בסולם מי מינור – מלודיה נלהבת ושגעונית, המנוגנת במפעם מהיר במיוחד, "דמוי פרסטו" ("Quasi Presto"). המלודיה הזו מוצגת גם בסולם המקביל, סול מז'ור. בהמשך, הנושא מתפתח בהדרגה ונוספת לו כרומטיות. התזזיתיות הקבועה של הכינור ונגינת הסטקטו העוקצנית מקנות ליצירה סגנון של פרפטואום מובילה. החטיבה נחתמת במפגן וירטואוזי של תווי שש-עשריות. צלילי התרועה מתחילת היצירה משמשים כמעבר לחטיבה הבאה.

#### חטיבה B
חטיבה B עוברת לסולם דו מז'ור ומציגה נושא חדש, עליז ונלהב. הכינור מנגן מרווחים שמתנועעים הלוך ושוב ויוצרים מעין סלסול, המזכיר זמזום של פיות מרחפות. הסלסולים הללו מקושרים זה לזה באמצעות תרוצות מהירות במיוחד של סולמות מאמירים בקרשנדו.

#### חטיבה C
חטיבה C נפתחת בנושא נרעש וחדור רגש, בסולם סי מינור. בתחילת המלודיה, מתבקש הכנר לנגן סדרה של ארבעה צלילים זהים, כל פעם על מיתר אחר בכינור, תוך החלפה תכופה של אצבוע יד שמאל ופוזיציית הנגינה. בסיום הפרזה הקצרה פורט הכנר על מיתר הכלי (פיציקטו), אך בעזרת יד שמאל, בשונה מהטכניקה הרגילה הנעזרת ביד ימין. עם שׁוך הסערה, היצירה עוברת לסולם סול מז'ור ומופיעה מלודיה מעודנת ואלגנטית בלגאטו, המכילה בעיקר צלילים דיאטוניים. היא נענית בפתאומיות בקולות "צחקוק" כרומטיים במרווחי דצימות מקבילות. בתום האפיזודה הקצרה, נושא הפתיחה של החטיבה חוזר ומתפתח לכדי ריקוד משעשע, הנבנה על בסיס מוטיב מקפץ עם גליסנדו. לבסוף, מתרחשת מודולציה חדה לסולם ההומונימי סי מז'ור, והריקוד ממשיך כמות שהוא עד שנגמר בצניחה כרומטית הדרגתית מהצליל סי באוקטבה הרביעית. 

#### סיום היצירה
ברגעי הסיום של היצירה, בציני מסכם את כל הטכניקות והתעלולים האקרובטיים לכדי תצוגה וירטואוזית מרהיבה ואנרגטית, ובה חוזר הנושא הראשי ביפעת ניצחון בסולם ההומונימי מי מז'ור.

## וירטואוזיות

במוזיקה, המונח "וירטואוז" מתייחס למוזיקאי שהגיע להישגים גבוהים בנגינתו וניחן בכישורים טכניים יוצאי דופן. וירטואוזיות ביצירות מוזיקליות מתבטאת ביישום טכניקות נגינה מתקדמות המעטרות את היצירה, כגון שימוש בתווים גבוהים, סלסולים, טרמולו ואלתור ווקאלי. סגנון ההלחנה הווירטואוזי מקורו בתקופה הרומנטית, תקופה שהעלתה על נס את יופיה של האנושות וחירותה, ושאפה להביע באמצעות האומנות רגשות סובייקטיביים עזים ודרכי הבעה אינדיבידואליסטיות. הסגנון הזה, שעולה בקנה אחד עם רגשות התשוקה והחירות האומנותית של התנועה הרומנטית, נחל הצלחה בקרב קהלי הקונצרטים, ונגנים וירטואוזים שביצעו יצירות מאתגרות נהפכו לסמלי תרבות. הכנר והמלחין האיטלקי ניקולו פאגאניני נחשב לאחד מה"כוכבים" הווירטואוזים הראשונים. בהשפעת הפיתוחים הטכנולוגיים בייצור כלי קשת, מלחינים החלו להתעמק בחקר הכינור וביכולותיו. סוגת הקונצ'רטו בפרט שימשה כר פורה עבור מלחינים, שהחלו לחבר תפקידי סולו מלהיבים ונועזים, שנועדו להפגין את מלוא כישורי הנגינה של הכנר. 

### טכניקות נגינה מתקדמות
ממוזער|300x300 פיקסלים|טכניקת פלג'ולט מלאכותי במרווחים, המערבת את כל ארבע אצבעות יד שמאל בעת ובעונה אחת.
"מחול השדונים" היא תצוגת תכלית ראוותנית של טכניקות נגינה מתקדמות בכינור. מעבר למהירות המופלאה שבה נדרש הכנר לנגן את היצירה, בציני מפיח חיים בשדונים בעזרת אוצר נרחב של טכניקות:

* **פלג'ולט** – לחיצה עדינה על המיתר כנגד השחיף, בשונה מלחיצה מלאה, מפיקה פלג'ולט (בעברית: "הרמונית") – צליל עילי שגבוה מתדר הבסיס, ולו גוון שורק ואווירירי. בציני משתמש ביצירתו הן בפלג'ולטים טבעיים והן בפלג'ולטים מלאכותיים. ראוי לציין כי באמצע חטיבה C מופיעה מלודיה במרקם של **פלג'ולטים מלאכותיים במרווחים**, טכניקה וירטואוזית במיוחד המערבת את כל ארבע אצבעות יד שמאל של הכנר בעת ובעונה אחת.

* **נגינת מרווחים ואקורדים** – כינור, בשונה מכלים הרמוניים בתכלית כמו פסנתר, מפיק רוב הזמן רק קול אחד. עם זאת, ניתן לנגן בכינור שני קולות בו זמנית עם משיכת הקשת על שני מיתרים, או לנגן שלושה ואף ארבעה צלילים בו זמנית בצורת אקורדים שבורים. נגינה מסוג זה מעבה את המרקם המלודי ופותחת צוהר לנגינה פוליפונית בתנועה מקבילה או מנוגדת. ב"מחול השדונים" מופיעים קטעים בהם על הכנר לנגן מרווחים בגודל של מרווח דצימה, מה שדורש מתיחה רחבה מאוד בין אצבעות יד שמאל.
* **תווים גבוהים** – גובה הצליל הבוקע ממיתרי הכינור נקבע על ידי קיצור אורכו של המיתר ביחס מסוים על ידי לחיצה על המיתר כנגד השחיף. ככל שהצליל גבוה יותר, המרחקים בין מיקומי האצבע על גבי המיתר מתקצרים. לכן, נגינת תווים גבוהים בכינור, ובכלי קשת בכלל, היא אתגר טכני הדורש דיוק רב, תרגול מתמיד ושמיעה מוזיקלית מצוינת.
* **פיציקטו ביד שמאל** – פריטה על מיתרי הכלי בעזרת אצבעות יד שמאל, בשונה מהטכניקה הרגילה שנעזרת ביד ימין. פיציקיטו ביד שמאל מסומן בתווים באמצעות "+" מעל ראש התו.
* **ריקושט** – הקפצת קצה הקשת על גבי המיתר.

## מעמד היצירה בימינו
ממוזער|כנר מנגן יצירת סולו באולם קונצרטים.|150x150 פיקסלים
"מחול השדונים" היא ללא ספק יצירותו המוכרת ביותר של בציני. היצירה הולחנה בתקופה בה ערך סיבובי הופעות ברחבי אירופה כסולן וירטואוז, ורבים השוו את שיעור קומתו לזה של פאגאניני. באותה תקופה, חיבר יצירות מאתגרות וראוותניות שנועדו להפגין את כישוריו יוצאי הדופן. עם זאת, המוניטין של בציני כמלחין נשען בעיקר על היצירה הקצרה זאת, ואילו מרבית תנובתו המוזיקלית ננטשה על אם הדרך. מאז ומתמיד, "מחול השדונים" משמש כקטע הדרן הסוחף תשואות ומחיאות כפיים מפה לפה.

"מחול השדונים" היא אחת היצירות המאתגרות ביותר שנכתבו לכינור. במרוצת השנים, כנרים רבים התהדרו בנגינתם את היצירה, ובהם ברוניסלב הוברמן, יאשה חפץ, יהודי מנוחין, דייוויד גארט, ג'יימס אהנס  ויצחק פרלמן.

## לקריאה נוספת
### ספרים
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

### מאמרים
* 

### סרטונים
* ביצוע היצירה בידי הכנר מקסים ונגרוב: 
* ביצוע היצירה בידי הכנרת , בליווי תווי היצירה: 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:יצירות לכינור
קטגוריה:מוזיקה איטלקית