אביגדור גרין

[שמאל|ממוזער|250px|אביגדור גרין בשנת [1929 עם בנו דוד בן-גוריון, פולה בן-גוריון, רעייתו, וילדיהם]]
[ממוזער|250x250 פיקסלים|יום הולדת שבעים לאביגדור גרין עם הגיעו לארץ ישראל. למעלה מימין: ציפורה, זינה, טגורי. לפניהם מימין: [אריה פרידמן-לבוב, זאב שדמי, אשתו של אביגדור, אביגדור עם הנכד עמוס, פולה ודוד בן-גוריון. מלפנים הילדים, מימין: עמנואל, אריה, רות, יהודית, טובה, גאולה ורננה.]]
**אביגדור גרין** (26 בינואר 1856 – 13 במאי 1942) היה פעיל ציוני, אביו של ראש ממשלת ישראל הראשון, דוד בן-גוריון.

## קורות חייו
גרין נולד ב-1856 למכלה ולצבי אריה גרין שהיה מורה משכיל יודע שפות, בעיר פלונסק, השוכנת במרחק של 60 ק"מ מוורשה, בירת פולין. אביו צבי אריה גרין (נפטר בגיל 87) היה "מתנגד" בעיר שרובה חסידים. הוא רכש השכלה כללית, קרא את כתביהם של גדולי הפילוסופים ושלט בשפות רבות. בהיותו בן שלושים היה למורה לעברית ולאחר מכן הפך לסוחר. לאחר שלא הצליח בעסקיו פנה לעיסוק אחר, כתיבת בקשות בתשלום למשרדי הממשלה ולבתי המשפט, עבור הציבור. אביגדור גרין היה השלישי בארבעת בניו.

בילדותו למד בחדר ולא למד לימודי חול, אך אביו טרח ללמדו שפות והכשירו להיות ממשיך דרכו ככותב בקשות. כבר כנער החל אביגדור לעזור לאביו במלאכתו ובגיל 21 קיבל רישיון רשמי לפעול ככותב בקשות. הוא היה למעשה עורך דין בלתי מוסמך, נתן ייעוץ משפטי והופיע בבתי המשפט. בתפקידו זה נהג לקרוא לעצמו בשמו הלועזי – ויקטור.

הוא התבלט בקרב בני פלונסק לבושי הלבוש היהודי המסורתי בכך שהמיר לבוש זה במעיל קצר, צווארון נוקשה ועניבת פרפר. הוא הקפיד על הופעתו והיה הדור פנים.

היה ממייסדי קופת גמילות חסדים ובנק קואופרטיבי. נבחר ל"בורר", לבית הנבחרים הרוסי. ביתו-בית ועד למשכילי העיר ולציונים.

בצעירותו נשא לאישה את שיינדל פרידמן (ילידת 1857), בת יחידה לבעל אחוזה שהביאה לו נדוניה מכובדת של שני בתי עץ שהוא נהג להשכיר בהם חדרים לפרנסתו. אביגדור היה גבה קומה ואשתו קצרת קומה וחולנית. היא ילדה אחד-עשר ילדים, שרק חמישה מהם נותרו בחיים: אברהם, מיכל (מיכאל), רבקה, דוד יוסף וציפורה. דוד יוסף גרין, שנולד בשנת 1886, לימים דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.

גרין הבחין שראשו של הילד, שהיה קטן קומה וחולני, גדול מכפי מידתו ופנה לרופא בעיר המחוז פלוצק. הרופא מישש את ראשו של הילד והרגיע את האב המודאג באומרו לו כי בנו עתיד להיות איש גדול. בשנת 1898 נפטרה רעייתו שיינדל בעקבות סיבוכי לידה. עם מותה הבטיח גרין כי לא יישא אישה אחרת, אך אנשי החברה קדישא שנכחו בחדר מיהרו להתיר את הנדר. ואכן, לאחר שנתיים נישא גרין לאלמנה בשם צביה סביסטובסקי.

גרין היה בין מנהיגי הקהילה היהודית המקומית והתפלל בבית המדרש "החדש", אותו פקדו פרנסי העיר.
אביגדור גרין היה פעיל מאז שנת 1890 בתנועת חובבי ציון והנחיל לילדיו את אהבת ארץ ישראל. ביתו היה מרכז לחובבי ציון ומשכילי פלונסק. אחרי הקונגרס הציוני הראשון בשנת 1897 הצטרף אביגדור גרין לתנועה הציונית, היה פעיל בשורותיה ונאבק במתנגדיה. כשגדלו ילדיו הפך ביתו למרכז לנוער הציוני.
יחד עם חנווני מקומי בשם שמחה אייזיק, הקים גרין אגודה בפלונסק בשם "בני ציון". השניים החלו למכור שקלים ציוניים והעבירו תרומות לארץ ישראל. בספטמבר 1900 מנתה האגודה כ-200 חברים. פעילות ציונית זו עוררה עניין גם מחוץ לפלונסק, והעיתון "המליץ" סיקר אספה ציונית שנערכה בביתו של גרין.

גרין, שהכיר בכישוריו של בנו דוד והיה בטוח כי הוא מגדל בביתו נער שהוא משכמו ומעלה, רצה להבטיח לבנו השכלה גבוהה. הוא חשש שבנו לא יוכל להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה בשל יהדותו וכציוני מצא לנכון לפנות בשנת 1901 במכתב בעברית לנשיא ההסתדרות הציונית, בנימין זאב הרצל בו ביקש מהרצל לעזור לו במימון משלוח הבן לווינה ללימודי מדעים. בין היתר כתב:

הוא לא זכה למענה על מכתבו.
לדברי בן-גוריון, אביו מעולם לא סיפר לו על המכתב, שהתגלה ב חמישים שנה לאחר שנכתב.

בימי מהפכת 1905 והפוגרומים שהיו במהלכה נתן מקום בביתו להסתרת נשק של ההגנה העצמית היהודית. שנה לאחר מכן, ב-1906, עלה דוד גרין לארץ ישראל. במהלך שנות ה-20 וה-30 עלו לארץ ישראל גם חמשת ילדיו האחרים: מיכל, רבקה, אברהם, בנימין וצפורה.

גם לאחר עלייתו של בנו דוד לארץ ישראל המשיך אביגדור גרין בפעילות ציונית. בני הנוער הציונים בפלונסק נהגו להתאסף בביתו והוא הקריא בפניהם את מכתביו של דוד מארץ ישראל. בשנותיו הראשונות של דוד בישראל, כשסבל מחסור, תמך בו אביגדור גרין בסכומי כסף ששלח לו מעת לעת. בשנת 1910 בחר דוד את שם משפחתו החדש בן-גוריון, אותו שאב משמו של יוסף בן גוריון, מראשי היישוב היהודי בימי המרד הגדול ברומאים. בשנות העשרים היה כבר דוד בן-גוריון מהמנהיגים הבולטים של היישוב. בשנת 1920 נמנה עם מקימי ההסתדרות הכללית, והיה המזכיר הכללי שלה. באותה שנה שבו בתו של אביגדור, ציפורה ושני ילדיה לביתו בעקבות רציחתו של חתנו, משה קוריטני.

בעקבות מלחמת העולם הראשונה פרצה ברוסיה אינפלציה, שהרסה את עסקי האשראי שפיתח אביגדור גרין לפני המלחמה. הוא טען בזיכרונותיו שרישיונו לעבודה כ"עורך דין פרטי" נשלל על ידי השלטונות בשל היותו יהודי, ומשום כך נאלץ לקבל משרה כמזכיר קהילת פלונסק.
בן-גוריון התנגד במשך תקופה ארוכה לעליית אביו ובני משפחתו לארץ ישראל, למרות בקשותיו של אביו.
בן-גוריון אף הבהיר לאביו שלא יסייע לו במציאת עבודה. הוא כתב לאביו, כי כל מוסד ציבורי, השייך להסתדרות או לתנועה הציונית, ייענה לבקשתו להמציא משרה לכל מי שיבקש עבורו, ודווקא בשל כך, הוא יימנע מלסייע לאביו, שכן, לדבריו, הוא עצמו נלחם בארץ ישראל בתוך תנועת הפועלים והתנועה הציונית "נגד שיטת הפרוטקציה הנהוגה", ועל כן אינו יכול בעצמו להשתמש בשיטה זו, אף על פי שיש לו "רשות גמורה לכך". לדעת תום שגב, גרין אכן ציפה ל"פרוטקציה" כזו, שהרי מאז שביקש לראשונה את עזרת בנו בעלייה לארץ, יכול היה להתיישב בארץ ללא פרוטקציה, כפי שעשו עשרות אלפי יהודים אחרים. בספטמבר 1924 נפגש גרין עם בנו בדנציג, וככל הנראה הודיע לו על החלטתו לעלות לארץ ישראל, וביולי 1925 עלה לארץ עם נכדו בן התשע עמנואל בן-גוריון, בנה של בתו צפורה. הוא התגורר בתחילה בביתו של בן-גוריון בירושלים, ועבר להתגורר בחיפה, שם גרה בתו ציפורה. הוא עבד מספר שנים כרואה חשבון ב"סולל בונה". לדעת שגב, ייתכן שהעובדה למרות גילו המתקדם, קיבל מיד עבודה כפקיד בחברה הסתדרותית, מעידה שאכן זכה לפרוטקציה. הוא אף שינה את שם משפחתו ל"בן-גוריון".

עם מכירת ביתו של גרין בפלונסק, נאלצה אשתו לעבור להתגורר אצל קרוביה בלודז'. ב-1927 עלתה לארץ ישראל. היא נפטרה ב-1929. בשנותיו האחרונות התגורר גרין בבתיהן של שתי בנותיו, ציפורה בחיפה ורבקה בתל אביב, בשכונת בורוכוב. אולם חרף גילו המבוגר, המשיך בפעילות ציבורית ועזר בקליטתם בארץ ישראל של עולים מעירו פלונסק.
[250px|ממוזער|שמאל|קברו של גרין ב[בית הקברות טרומפלדור]]
אביגדור גרין נפטר בשנת 1942 והוא בן 86. הוא נטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בנו, דוד בן-גוריון, ששהה באותו זמן בניו יורק לרגל ועידת בילטמור, נעדר מהלווייתו. הספידוהו דוד רמז ומשה שרת, שהגדירוהו "חייל ותיק של התנועה הציונית" ו"הארי בחבורתנו".

### משפחתו
בנו הבכור **אברהם גרין** (1877–1945), עלה לארץ ישראל בשנת 1933, נישא לטובה לבית נחמנוביץ ונפטר בתל אביב. היחיד מבני המשפחה שהיה דתי וציוני דתי עוד לפני יסוד "המזרחי". הצטרף למפלגת "המזרחי" עם יסודה, וניהל את לשכתה בפולין. בפלונסק היה עורך דין פרטי. בישראל התפרנס מפקידות. פרסם חוברת: "יקוב הדין את ההר" (תש"ד, 1944) בה תקף את חסידות גור והאדמו"ר מגור. הפצת החוברת (שנעשתה תחילה בעילום שם) עוררה כעס בקרב חסידי גור, ואלה אף תקפו את הרב יעקב גוטובוסקי ורעייתו באלימות, מאחר שנחשדו על ידם בכתיבת החוברת. מספר רבנויות הכריזו חרם על החוברת. 

בנו, **מיכאל (מיכל) גרין** (1879–1965), עלה לארץ ישראל בשנת 1933, נישא לדינה לבית זילברשטיין ונולדו להם שתי בנות: חיה ארקיס ומרים טאוב. היה בעל קיוסק בתל אביב בשדרות נורדאו פינת בן-יהודה.

בתו, **רבקה גרין** (1884–1944), עלתה לארץ ישראל בשנת 1931, נישאה לזמר והחזן יהודה הר-מלח.

בנו, **דוד בן-גוריון** (1886–1973), עלה לארץ ישראל בשנת 1906, נישא לפולה בן-גוריון ב-1917 ולשניים נולדו שתי בנות ובן. רננה לשם, גאולה בן אליעזר, ועמוס בן-גוריון.

בתו, **צפורה בן-גוריון** (1890–1965), השתלמה בברלין בקורסים לגננות. עלתה לארץ ישראל במאי 1923 עם בנה אריה והשתקעה בחיפה. שם נישאה בשנית ב-1928 למלחין אריה פרידמן-לבוב. שנים עבדה בקופת חולים בחיפה כחובשת - מקצוע שלמדה לפני עלותה לישראל.

בנו, **בנימין גרין** (יליד 1905), עלה לארץ ישראל בשנת 1922, פועל בנין מבוני נהריים. גמר את הטכניון בחיפה. עבד כמהנדס בסולל בונה ובמשרד הביטחון.

## לקריאה נוספת
* ברכה חבס, **דוד בן-גוריון ודורו**, הוצאת מסדה, 1952.
* שבתי טבת, **קנאת דוד**, הוצאת שוקן, 1973.
* מיכאל בר-זוהר, **בן-גוריון**, הוצאת זמורה ביתן, 1987.

## קישורים חיצוניים

* 
* דף לזכרו באתר Jewage.
* 
* 
*; ; ; ; 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת בן-גוריון
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אבות של ראשי ממשלות ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:פלונסק: אישים
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1856
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1942