open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נמל יבשתי

**נמל יבשתי** הוא מסוף יבשתי המחובר ישירות באמצעות כבישים או מסילות ברזל לנמל ימי ופועל כמרכז לאחסון סחורות והעברתם ליעדים בתוך יבשת.
בנוסף לתפקיד זה, נמל יבשתי עשוי לכלול גם מתקנים למיון ואיחוד סחורות, מתקני תחזוקה למובילי מטענים ושירותי מכס.
המיקום של מתקנים אלה בנמל יבשתי מעלה תחרותיות שלו מול נמל ימי בתחום אחסון וטיפול בסחורות.

## תוכניות לנמל יבשתי בישראל
רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל מקדמות תוכנית להקמת נמל יבשתי באזור השרון, צמוד לכביש 6 ולמסילה המזרחית העתידית. נבחנות שתי חלופות למיקום: באזור קיבוץ אייל או באזור קיבוץ יד חנה שבעמק חפר.
התוכנית להקמת הנמל היבשתי נידונה לראשונה במאי 2007, בקיץ 2010 הייתה אמורה לצאת למכרז. שטח של הנמל המתוכנן אמור להיות 480 דונם עם אופציה להרחבה עתידית של 240 דונם.
אמורים להבנות מסילות הרכבת שיחברו לנמלי אשדוד ולנמל חיפה. הנמל המתוכנן אמור להיות בעל יכולת קליטה מקסימלית של עד 6,000 מכולות.

הקמת המתחם תאפשר את הרחבת שטחי אחסון המכולות ותקל על עומס התנועה בשערי הנמלים ותסיט את תנועת המשאיות מכבישי החוף.

בנוסף מתוכננים נמלים יבשתיים נוספים בישראל באזור כרמיאל, ראש פינה ונתיבות.

מעבר תרקומיא משמש כנמל יבשתי לסחורות בין חברון לנמל אשדוד.

בפרויקט חיבורי נמל המפרץ שנאמד בכ-2 מיליארד ש"ח מוקמת תשתית תחבורה עבור נמל יבשתי בחיפה.

## קישורים חיצוניים
* מצגת פרויקט נמל יבשתי

## הערות שוליים

יבשתי
קטגוריה:תשתיות תחבורה
יונה קרוננברג

**יונה קרוננברג** (נולד ביולי 1943, אוש קירגיזסטן, לשעבר ברית המועצות) הוא רופא אף אוזן גרון וסופר ישראלי, פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
יונה קרוננברג נולד ביולי 1943 בקולחוז בקירגיזסטן להורים שברחו מפולין עם כיבושה על ידי הגרמנים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, המשפחה חזרה לפולין ולאחר מסע ארוך ברחבי אירופה והמתנה לסרטיפיקט במחנה של הג'וינט באוסטריה, הם עלו לישראל ב-1948. לאחר שהות קצרה במחנה עולים השתכנה המשפחה במנשייה בתל אביב. למד ב"חדר" ביפו, בבית הספר המעורב בשכונת נווה צדק ובתיכון עירוני א' בתל אביב.

קרוננברג למד רפואה בווינה בשנים 1974 - 1976 ועבד במשך שנתיים בבית חולים בעיר קורנויבורג שבפאתי העיר וינה. נישא בווינה ליוליה, בתו של לדיסלאו פארדי שהיה סגן שר הבריאות בהונגריה. התמחה ברפואת אף אוזן גרון בציריך ב-1984 - 1985 אצל פרופ' אוגו פיש (Hugo Fisch) שהיה בזמנו בכיר מנתחי האוזניים בעולם.

בשנת 1976 חזר לישראל והתמחה במקצוע אף אוזן גרון במרכז רפואי שיבא בתל השומר עד יציאתו לפנסיה ב-2009.

## מתחומי עיסוקו
קרוננברג הוא רופא אא"ג, ובמשך 20 שנה ניהל את מחלקת אא"ג במרכז הרפואי שיבא. מרצה מבוקש באיגוד הישראלי למחלות אא"ג, באוניברסיטה והוא מוזמן תדירות להרצאות בכנסים ולמתן קורסי ניתוח במחלקות. קרוננברג הוא חלוץ ניתוחי שתל שבלול בישראל ובין המובילים בנושא זה בעולם. ב-1989 בוצעו על ידו ניתוחי שתל שבלול הראשונים בישראל. קרוננברג הוא מומחה בטיפול בעצב הפנים, ליקוי שמיעה, דלקות אוזניים וסחרחורת והוא מוביל בישראל בגישות הניתוחיות השונות לטיפול במחלות אלו. הוא פיתח שיטות ניתוחיות חדשניות במקצוע אא"ג: שיטת SMA לביצוע ניתוח שתל השבלול המקצרת את משך הניתוח ומפחיתה את סיבוכיה. שיטת SMA אומצה על ידי רופאים רבים בעולם. שיטת ניתוח MAPRO לניתוח של כולסטאתומה של המסטואיד. שיטה זו מאפשרת סילוק מלא של הכולסטאתומה ללא גרימת נכות.

לקרוננברג כ-200 פרסומים אקדמיים בעיתונות המקצועית.

## מספריו
* האוזן דלקות, ליקויים הטיפול והמניעה.  תיאור מחלות האוזניים והטיפול בהן, פרולוג 1995.
* The Suprameatal Approach (SMA) An Alternative Surgical Technique for Cochlear Implantation  Sheba Medical Center Tel-Aviv University 2001
* על השניצל מוצרט ובתי הקפה, טעמים ומראות בווינה.  מדריך טיולים יוצא דופן המתאר ביד אוהבת את בתי הקפה, המאפים, המאכלים ופינות החמד בווינה,  "מערכת" קיבוץ דליה 2006
* הבלון של יעלה. הסיפור על בלון שרצה לארץ הבלונים,  "מערכת" קיבוץ דליה 2005
* הילד שאהב ללכת למרפאה. ילד אמיץ שלא פחד ממחלות ומתרופות,   הוצאת המחבר 2006
* חנית הגורל. רומן היסטורי המתרחש בווינה ובישראל, המתאר מרדף אחר רוצחי הקיסרית אליזבט המתפתח למאבק איתנים למרגלות הר מגידו – ארמגדון,  הוצאת "יונה" 2011

## קישורים חיצוניים
* פרופסור יונה קרוננברג
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי קירגיזסטן
קטגוריה:רופאי אף אוזן גרון ישראלים
קטגוריה:רופאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
הנרי סובל

שמאל|ממוזער|250px|הנרי סובל
הרב **הנרי סובל** (בפורטוגזית: **Henry Sobel**; 9 בינואר 1944 – 22 בנובמבר 2019) היה רב רפורמי ברזילאי שהיה נשיאה של Congregação Israelita Paulista בסאו פאולו שבברזיל, הקהילה היהודית השנייה בגודלה באמריקה הלטינית, במשך שלושים ושבע שנים.

## ביוגרפיה
סובל נולד בליסבון, פורטוגל, ובילדותו עברה משפחתו לניו יורק, בה בגר והוסמך כרב רפורמי ב-1970. עם הסמכתו קיבל סובל את הזמנתה של הקהילה היהודית הרפורמית בסאו פאולו לכהן כרב הקהילה ועבר לברזיל. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שיחק סובל תפקיד חשוב בשמירה על זכויות אדם בברזיל שנשלטה באותה עת בידי דיקטטורה צבאית. המקרה המפורסם ביותר בו לקח חלק היה גינויו, יחד עם הקרדינל הקתולי פאולו אבאריסטו ארנס ואחרים, את רציחתו של העיתונאי ולדימיר הרצוג בידי המשטר הצבאי. סובל סירב לקבל את גרסת הצבא כי הרצוג התאבד במעצרו על ידי כך שסירב לקבור את הרצוג מחוץ לגדר בית הקברות, מעשה שעורר הדים ברחבי ברזיל. סובל היה גם שותף לפרויקט ברזיל: לעולם לא עוד, שתיעד במחתרת בין השנים 1979 ו-1985 את הפרת זכויות האדם שנעשתה בידי הדיקטטורה הצבאית. סובל היה פעיל בקידום דיאלוג בין-דתי בברזיל, היה מהבולטים שבאנשי הדת בברזיל, ובמשך כשלושים שנה הוכר כמנהיגה הלא-רשמי של הקהילה היהודית בסאו פאולו.

במרץ 2007 נעצר סובל בשל גנבת עניבות בשווי 680 דולר אמריקני מחנות בפאלם ביץ', פלורידה. לאחר שהפקיד ערבות בגובה 3,000 דולר שב סובל לסאו פאולו, הכחיש את ההאשמות שהועלו נגדו, והשעה עצמו ממשרתו בקהילה. לאחר כשבוע אושפז סובל בבית החולים היהודי אלברט איינשטיין בשל מצב נפשי רעוע. במסיבת עיתונאים שערך בבית החולים לאחר מספר ימים מסר הודעה קצרה בה טען כי איננו יכול להסביר את מעשיו או להצדיקם, וכי הוא מתנצל על הגנבה ועל עוגמת הנפש שגרם.

בשנת 2008 פרסם סובל אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "אדם, רב" (Um Homem, Um Rabino).

סובל נפטר במיאמי, פלורידה ב-22 בנובמבר 2019 לאחר מחלה. הותיר אחריו אישה ובת.

## לקריאה נוספת

* Sobel, Henry. *Um homem. Um rabino*. Rio de Janeiro: EdiOuro, 2008


## קישורים חיצוניים

* 
* רונן דורפן, סיפורו של העיתונאי היהודי שהביא לסיום השלטון הצבאי בברזיל, באתראנו, מרץ 2022

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:רבנים רפורמים
קטגוריה:רבנים ברזילאים
קטגוריה:יהודים פורטוגזים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מארצות הברית לברזיל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2019
מסדר אוסמניה

**מסדר אוסמניה** (בעות'מאנית: **Nişan-i Osmanî**) היה מסדר ועיטור הצטיינות של סולטנות האימפריה העות'מאנית.

המסדר נוסד ב-9 בדצמבר 1861, מספר חודשים לאחר עלייתו לשלטון של הסולטאן אבדילאזיז. הענקת אות המסדר נעשתה לפי ראות עיניו של הסולטאן ושלא כמו מסדרים קודמים (בהם מסדר המג'ידיה) לא הייתה הגבלה על מספר החברים בדרגות השונות של המסדר, אם כי במקור הייתה הגבלה שכזו אשר הוסרה בהדרגה. בשנותיו הראשונות הורכב המסדר משלוש דרגות עד אשר בשנת 1867 הוספה הדרגה הרביעית. בין 1915 עד לסוף מלחמת העולם הראשונה, היה ניתן להעניק את אות המסדר בתוספת שתי חרבות מוצלבים אשר רק קצוותיהם ניראות מאוחרי הכוכב. תוספת זו נועדה לציין תרומה מיוחדת וגבורה בשדה הקרב, ישנה הערכה כי סך הכל כחמישה אחוזים מההענקות בתקופה זו היו עם חרבות.

## תיאור
אות המסדר מורכב מכוכב בעל שבעה קודקודים עשוים אמייל בצבע ירוק, כאשר בין הקודקודים נמצאות קרנות מעוטרות. במרכז הכוכב נמצאת טבעת אמייל ירוקה אשר בתוכה עיגול אמייל בצבא אדום המכיל סהר מוזהב שמעליו הכיתוב; "בהסתמך על תמיכתו של האל הגדול, אבדילאזיז ח'אן, שליט האימפריה העות'מאנית". בצד השני של הכוכב מתואר סמל האימפריה והשנה 699, שנת ההקמה של האימפריה העות'מאנית. המדליה תלויה מסרט העיטור על ידי סהר וכוכב מוזהבים, סרט העיטור עצמו הוא בצבע ירוק בעל שני פסים אדומים באגפיו.

גרסה שנייה של אות מסדר זה היא בצורת סיכה הנענדת על החזה ולא תלויה מסרט. סיכה זו מורכבת במרכזה מאותה טבעת אמייל ירוקה המקיפה את סמל הסהר והכיתוב על רקע אמייל אדום. במקום הכוכב הירוק, סביב העיגול המרכזי ישנו כוכב בעל שבעה קודקודים מוכספים, המורכבים מקרנות מעוטרות. לסיכת הכוכב בדרגה הראשונה של המסדר באופן כללי קוטר 100 מ"מ, בעוד שלדרגה השנייה קוטר 90 מ"מ.

## דרגות
* דרגה ראשונה: במקור הוגבל ל-50 חברים שהוענק להם לפני כן גם אות מסדר המג'ידיה.
* דרגה שנייה: במקור הוגבל ל-200 חברים.
* דרגה שלישית: במקור הוגבל ל-1,000 חברים.
* דרגה רביעית: במקור הוגבל ל-2,000 חברים.

## קישורים חיצוניים

* עיטורים עות'מאנים באתר הארכיונים ומרכז המחקר העות'מאני.

*
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: עיטורים
סיפורה של נזירה

**סיפורה של נזירה** (באנגלית: **The Nun's Story**) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פרד זינמן משנת 1959. תסריט הסרט מבוסס על נובלה בעלת שם זהה משנת 1956. בסרט משחקים אודרי הפבורן, פיטר פינץ', אדית אוונס ופגי אשקרופט.

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר ובהם הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן והשחקנית הטובה ביותר עבור הפבורן. הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר.

## עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של גבריאל "גבי" ואן דר מאל (אודרי הפבורן) שאביה הוא רופא מפורסם מבלגיה. גבי מחליטה להיכנס למנזר ולהפוך להיות נזירה. היא רוצה לצאת לשליחות בקונגו הבלגית.

במהלך החודשים הבאים גבי לומדת איך להיות נזירה והיא נאלצת לוותר על חייה הנוחים. לאחר כשנה היא נשלחת לקונגו הבלגית ששם היא מסייעת לד"ר פורינטי (פיטר פינץ'). הם מתיידדים במהרה למרות מגבלותיה הדתיות של גבי.

גבי נשלחת לשליחות חזרה בבלגיה והיא נשארת שם עקב מלחמת העולם השנייה. מנהלי המנזר מורים לנזירות לא להתערב בשום צד בעת הלחימה. בהמשך גבי מגלה שאביה נהרג מהכוחות הגרמנים ואחיה שותף למחתרת המתנגדת לנאצים. לבסוף גבי מחליטה לפרוש מחיי הנזירות ולעזור לאחיה במחתרת.

## צוות שחקנים
* אודרי הפבורן - האחות לוק/גבריאל "גבי" ואן דר מאל
* פיטר פינץ' - ד"ר פורינטי
* אדית אוונס - האם עמנואל
* פגי אשקרופט - האם מתילדה
* דין ג'אגר - ד"ר הרבט ואן דר מאל
* מילדרד דאנוק - האחות מרגריטה
* ביאטריס סטרייט - האם כריסטופר
* פטרישיה קולינג' - האחות ויליאמס

## פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור פרד זינמן, השחקנית הטובה ביותר עבור אודרי הפבורן, התסריט המעובד הטוב ביותר עבור רוברט אנדרסון, העריכה הטובה ביותר עבור וולטר תומפסון, הצילום הטוב ביותר עבור פרנץ פלנר, הפסקול המקורי הטוב ביותר עבור פרנץ וקסמן והקול הטוב ביותר.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן, שחקנית הדרמה הטובה ביותר עבור הפבורן ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור אדית אוונס.

הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר. פגי אשקרופט הייתה מועמדת באותה קטגוריה. בנוסף הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר עבור פיטר פינץ' ופרס באפט"א לסרט הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:אודרי הפבורן
קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי אודרי הפבורן
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
ניקיטה סימוניאן

**ניקיטה סימוניאן** (בארמנית: **Նիկիտա Սիմոնյան**, ברוסית: **Никита Симонян**; 12 באוקטובר 1926 – 23 בנובמבר 2025) היה כדורגלן סובייטי-ארמני ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף. הכובש הגדול ביותר בהיסטוריה של ספרטק מוסקבה עם 160 שערים. לאחר סיום הקריירה כשחקן אימן מספר קבוצות וכן את נבחרת ברית המועצות.

## ביוגרפיה
### קריירה כשחקן
ניקיטה סימוניאן נולד בעיר ארבמיר (מחוז קרסנודר) אך את ילדותו ואת הצעדים הראשונים בכדורגל עשה בסוחומי. בגיל 16 הוא עבר למוסקבה והחל לשחק במועדון קריליה סובייטוב מוסקבה. בשנת 1948 המועדון ירד ליגה והוחלט לפרקו. סימוניאן עבר לספרטק מוסקבה ושיחק במועדון 10 עונות. בשנים אלו הוא זכה ארבע פעמים באליפות ברית המועצות ופעמיים בגביע המדינה. הוא הבקיע 160 שערים ונחשב למלך שערי המועדון.

בשנת 1956 היה סימוניאן חבר סגל נבחרת ברית המועצות בכדורגל שזכתה באליפות באולימפיאדת מלבורן. במשחקים הקדם אולימפיים הוא כבש שלושער מול נבחרת ישראל במשחק שהתקיים ביולי 1956 במוסקבה ובו ניצחה ברית המועצות 0:5. בשנת 1958 הוא היה חבר סגל הנבחרת במונדיאל.

ברשימת מבקיעי השערים של הכדורגל הסובייטי והרוסי נמצא סימוניאן במקום החמישי עם 183 שערים.

### קרירה כמאמן
מרכז|180px|סימוניאן בשנת 2011
לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סימוניאן באימון ספרטק מוסקבה, ובהמשך אימן קבוצות נוספות, כולל אררט ירוואן. כמאמנן הוא זכה שלוש פעמים באליפות ברית המועצות ו-4 פעמים בגביע המדינה. בשנת 1973 זכה עם אררט ירוואן בדאבל, בפעם הראשונה בה זכתה קבוצה ארמנית בגביע הסובייטי, ובפעם היחידה בה זכתה קבוצה ארמנית באליפות הליגה הסובייטית (לאירוע זה מוקדש סרט דאבל הזהב).

בסוף שנות ה-70 היה סימוניאן מאמן הנבחרת הלאומית של ברית המועצות.

לאחר סיום הקריירה כמאמן סימוניאן כיהן במספר תפקידים באיגוד הכדורגל הסובייטי והרוסי, והיה מספר פעמים נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית.

נפטר ב-23 בנובמבר 2025.

## תארים וזכיות
### כשחקן
* אלוף אולימפי – 1956
* אליפות ברית המועצות (4) – 1952, 1953, 1956, 1958
* גביע ברית המועצות בכדורגל (2) – 1950, 1958
* מלך השערים של ליגת העל הסובייטית (3) – 1949, 1950, 1953

### כמאמן
* אליפות ברית המועצות (3) – 1962, 1969, 1973
* גביע ברית המועצות בכדורגל (4) – 1963, 1965, 1971, 1973.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ארמנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:מאמני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מאמני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורגל
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1926
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2025
גסטרופאב

150px|ממוזער|הגסטרופאב הראשון בבריטניה
**גסטרופאב** (באנגלית: **Gastropub**) הוא הֶלחֵם המילים גסטרונומיה ופאב המעיד על שילוב בין קולינאריה לפאב. 
המונח החל את דרכו בבריטניה של סוף המאה ה-20 כאשר פאבים בריטיים מסורתיים החלו במכירת מנות אוכל לצד תפריט האלכוהול והתפתח עם השנים והפך לתופעה של ממש החל מתחילת שנות האלפיים כאשר החלו להתפתח גסטרופאבים ברחבי העולם.

## ראו גם
* בר (עסק)
* טברנה
* פאב

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברים ופאבים
רוחמה שיין

**רוחמה שיין** (באנגלית: **Ruchoma Shain**; י"ח בכסלו תרע"ה, 6 בדצמבר 1914 – ה' בניסן תשע"ג, 16 במרץ 2013) הייתה סופרת ומחנכת חרדית, מחברת רב המכר "הכל לאדון הכל".

## ביוגרפיה
נולדה בניו יורק, בתם הצעירה של הרב יעקב יוסף הרמן ואיידל לבית אנדרון. ביתם בלואר איסט סייד, שהתנהל באדיקות אורתודוקסית יוצאת דופן, בלט בהכנסת אורחים כמו כן שימש כאכסניה לגדולי הרבנים וראשי הישיבות מאירופה שהגיעו לניו יורק, ושיין עזרה להוריה בהכנסת האורחים. בשנת תרפ"ט (1929) נערכה בביתם אספה של ראשי ישיבות ובראשם הרב ברוך דב ליבוביץ, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב ראובן גרוזובסקי והרב יוסף שלמה כהנמן, ושיין, שהייתה אז בת 14, הייתה אחראית על אירוח הרבנים. הרב ברוך דב ליבוביץ התאכסן בביתם במשך כשנתיים, ושיין הצעירה התקרבה אליו ונלוותה למסעותיו בארצות הברית לגיוס כספים למען ישיבתו.

בשנת תרצ"ב (1932), בגיל 17, נישאה למשה שיין, שהיה מתלמידי אביה. לאחר נישואיה נסעה עם בעלה למיר, שם למד בעלה בישיבת מיר. בתקופת מגוריהם במיר התקרבה מאוד לראשי הישיבה הרב אליהו ברוך קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.

לאחר כשש שנים שבו משה ורוחמה שיין לניו יורק. השניים עסקו במשך שנים רבות בהוראה – בעלה עסק בלימוד תורה לצעירים במנהטן והיא שימשה מחנכת בבתי ספר של בית יעקב בברוקלין.

בשנת תשכ"ח (1968), לאחר הקמת שכונת מטרסדורף בירושלים וייסוד ישיבת תורה אור על ידי גיסה הרב חיים פינחס שיינברג, עלתה עם בעלה לישראל והתגוררה בשכונה במבנן שבו התגוררו רבנים ואנשי ציבור ידועים ובהם גיסה הרב שיינברג, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב קלמן כהנא, הרב מנדל וינבך והרב ישראל גנס. במשך שנים היא שימשה מרצה ויועצת בסמינר "חיי יהודית" לתלמידות ממוצא אמריקאי.

בשנת תשמ"ד (1984) פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "הכל לאדון הכל", המגולל את חיי אביה ומשפחתה בארצות הברית ומתאר את חוויותיה בשנות מגוריה בעיירה מיר. הספר יצא באנגלית וכעבור זמן תורגם לעברית ולשפות נוספות, והוא נחשב לאחד מרבי המכר הגדולים של הספרות החרדית. כעבור זמן יצאה לאור גרסה חדשה של הספר מעובדת לנוער. כמו כן פרסמה את הספר "לגעת בכוכבים" שבו העלתה את זיכרונותיה כמחנכת בארצות הברית.

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נסעה לניו יורק כדי להשתתף בשמחה משפחתית ובשל מצבה הרפואי לא יכלה לשוב לישראל. במשך שהותה בארצות הברית הרבתה לכתוב על כמיהתה לשוב לישראל, ואוסף המכתבים יצא כספר.

נפטרה בניו ג'רזי, ב-16 במרץ 2013, בגיל 98. ארונה הועלה לישראל והיא נקברה בהר הזיתים.

## ספריה

* הכל לאדון הכל
* לגעת בכוכבים
* אורח מעל הכל
* הכל מאדון הכל
* הארות
*ילדיך היקרים

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* הספר הכל לאדון הכל באתר 'אוצר החכמה'
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרות חרדיות ישראליות
קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אנשי חינוך חרדים ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1960
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:כותבות אוטוביוגרפיה ישראליות
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:משפחת הרמן
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
מארין רייקוב

**מארין ניקולוב רייקוב** (בבולגרית: **Марин Николов Райков**; נולד ב-17 בדצמבר 1960, וושינגטון הבירה, ארצות הברית) הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת מעבר ושר החוץ של בולגריה במשך כחודשיים ב-2013.

ב-12 במרץ 2013 לאחר התפטרותו של קודמו בויקו בוריסוב מונה רייקוב לתפקיד על ידי נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב. רייקוב כיהן פעמיים בתפקיד סגן שר החוץ של בולגריה. בין 1998 ל-2001 בממשלתו של איוון קוסטוב ובין 2009 ל-2010 בממשלתו של בויקו בוריסוב. בין 2010 ל-2013 כיהן כשגריר בולגריה בצרפת וכשגריר לא-תושב במונקו והוצב בפריז.

באוגוסט 2013, לאחר שסיים את תפקידו כראש ממשלת מעבר, הוא מונה לשגריר באיטליה ולשגריר לא-תושב בסן מרינו ובמלטה עד 2018. לאחר מכן הוא מונה לשגריר בממלכה המאוחדת.

רייקוב בוגר האוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית (1984).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:שגרירי בולגריה
קטגוריה:שגרירי בולגריה בצרפת
קטגוריה:שגרירים באיטליה
קטגוריה:שגרירים במלטה
קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:מונקו: יחסי חוץ
קטגוריה:סן מרינו: יחסי חוץ
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1960
יבגני יבסטיגנייב

**יבגני יבסטיגנייב** (ברוסית: **Евгений Евстигнеев**; 9 באוקטובר 1926 – 4 במרץ 1992) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות, ובשנת 1983 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קיבל מספר עיטורים, כולל עיטור הדגל האדום של העמל.

## חייו
יבגני יבסטיגנייב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחת פועלים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. תקופה מסוימת הוא למד בבית הספר להנדסאים אך לאור מצב הכלכלי של המשפחה עזב את הלימודים וחזר לעבודה. במקביל ניגן בכלי נגינה שונים בחוגים. בשנת 1944 רצה לעזוב את העבודה במפעל ולהתחיל ללמוד משחק, אך הנהלת המפעל לא שחררה אותו.

בשנת 1946 מנהל בית הספר למשחק המקומי ראה אותו מנגן ג'אז בבית קולנוע. לאור התרשמותו העמוקה הוא הציע ליבסטיגנייב ללמוד משחק. בשנת 1951, לאחר סיום בית הספר למשחק, החל יבסטיגנייב לעבוד בתיאטרון בעיר ולדימיר.

בשנת 1954 נסע יבסטיגנייב למוסקבה והתקבל ללימודים לבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 סטודנטים איתם למד ארגנו סטודיו למשחק שעם הזמן התפתח לתיאטרון סוברמניק. בין מקימי התיאטרון היו גלינה וולצ'ק, אשתו הראשונה של יבסטיגנייב, שממנה נפרד בשנות ה-60. בשנת 1956 סיים יבסטיגנייב לימודי משחק והחל לעבוד בתיאטרון "סוברמניק", שהחל לפעול באותה שנה.

לפופולריות כלל-ארצית זכה השחקן לאחר שהשתתף בסרט "ברוכים הבאים, או הכניסה אסורה" (Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещен) בשנת 1964.

בשנת 1971 עבר יבסטיגנייב, יחד עם חברו אולג יפרמוב, להתיאטרון האמנותי של מוסקבה, ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים הבולטים בתיאטרון.

בשנת 1973 שיחק יבסטיגנייב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב". במהלך שנות ה-70 וה-80 היה יבסטיגנייב פעיל מאוד והשתתף בסרטים רבים (כדוגמת צוערי הצי, קדימה!), במקביל להופעות על במת התיאטרון. בסך הכול השתתף ביותר מ-100 סרטי קולנוע.

יבסטיגנייב נפטר ב-4 במרץ 1992 בלונדון, במהלך המתנה לניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1926
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1992
הלב על השולחן

**הלב על השולחן** הוא אלבומו ה-16 של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-17 במרץ 2013. למחרת היום (ב-18 במרץ) הוא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של הזמר. לאחר חודשיים האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים.

מרבית שירי האלבום הופקו מוזיקלית ועובדו על ידי יעקב למאי, ותמיר צור, כשהביצוע ל"אשאל אלוהיי" עובד במשותף על ידי ינון יהל, עופר ניסים ואסי טל.

## סינגלים
;את

הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "את", בלדה שקטה בניחוח שאנסוני, נכתב והולחן בידי צ'ולי זכאי ואלי קשת לעיבוד והפקה מוזיקלית של יעקב למאי. השיר הגיע לראש מצעדי ההשמעות ברדיו ובהורדות בסלולרי, וליותר מ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב. למצעד השבועי של רשת ג' הגיע למקום ה-2 ובגלגלצ הגיע למקום ה-5. במצעד העשור השני של שנות ה-2000 של תחנת כאן גימל דורג השיר במקום השלישי.

;סטטוס מאוהב
הסינגל השני מהאלבום בשם "סטטוס מאוהב". את השיר כתב רמי לב והלחין עדי לאון, ועיבוד של טל פורר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות השבועי ב-130 השמעות בשבוע הראשון של צאת השיר, והיה במקום הראשון במשך חודש וחצי. השיר נכנס למקום ה-9 בגלגלצ ואל המקום ה-1 במצעד של רשת ג' ושהה 4 שבועות בראש. השיר הגיע ל-3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.

## שירים בולטים
לאחר צאת האלבום בלטו השירים "היא לא את", שהגיע למיליון צפיות באתר יוטיוב בשבועיים הראשונים. השיר "כל החלומות" הגיע למיליון צפיות בזמן קצר והצליח בהשמעות ברדיו. שיר הנושא של האלבום "הלב על השולחן" זכה גם הוא למיליון צפיות בזמן קצר מאוד, בין השירים הבולטים היו "אוקיינוס", "כשאת אינך","ישראל", "מנגנת את חיי", "אל תאמרי", "געגועים" והחידוש לשיר של חוליו איגלסיאס "La Nave del Olvido" (ESPERA UN POCO), בגרסה העברית "אתן לך" למילים של רותם כהן אותו הפיק מוזיקלית יוסי מור.

## ההצלחה
כבר בשבועיים הראשונים הגיע האלבום למעמד אלבום פלטינה כפולה על מכירות של 60-אלף מכירות וכעבור חודשיים למעמד פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים, בחודש הראשון נצפה האלבום מעל ל-400-אלף צפיות באתר יוטיוב, ושירי האלבום נצפו מעל ל-10 מיליון צפיות באתר יוטיוב.

בניגוד לאלבומו הקודם של גולן "נגעת לי בלב", אלבום זה זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה השונים.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

* האזנה לאלבום "הלב על השולחן" של אייל גולן בערוץ הרשמי ב- YouTube
* מילים לשירי האלבום "הלב על השולחן", באתר חריף
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת ליאם הפקות
פור פאטה

**פור פאטה** (בצרפתית: *Fort Paté*) הוא מבצר שנמצא באי פאטה שבשפך נהר ז'ירונד כקילומטר ממערב לעיר בלאי (Blaye).

פור פאטה יחד עם פור מדוק ומצודת בלאי נבנו על מנת להגן על בורדו והנמל שלה מפני שודדי ים והתקפות מצד הבריטים והספרדים. בשנת 1690 אישר לואי הארבעה עשר את בניית המבצר והבנייה החלה ב-1693. המבצר נבנה בצורה אליפטית וגובהו 12 מטר. הוא נמצא בקו ראייה הן מפור מדוק והן ממצודת בליי שיחד יוצרים את ההגנה על שפך נהר הז'ירונד. המבנה יועד לעשרים גברים, הוא בצורת טבעת, מצויד בבור מים מתוקים, קפלה וחבית אבקת שרפה. המבצר מהווה הישג אדריכלי אמיתי, מכיוון שחוסר היציבות של הקרקע דרש לבנות את המצודה על אדן עץ.

## מצב שמירה
פור פאטה נמצא ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת משנת 1935 והוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2008 כאחד מביצורי וובאן. מפת התבליט של המצודה עדיין קיימת ומוצגת במוזיאון האינוולידס בפריז.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אקיטן: מבנים
קטגוריה:צרפת: מבצרים
קטגוריה:אקיטן החדשה: מבנים
פאטה
דונגית ארץ-ישראלית

**דּוֹנַגִּית ארצישראלית** (שם מדעי: *Cerinthe palaestina*) הוא מין צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי בסוג דונגית, ממשפחת הזיפניים.
## מאפיינים
דונגית ארצישראלית גדלה באזורי בתה באדמות כבדות, ואנדמית לארץ ישראל: בגולן, גליל, כרמל, שרון, הרי שומרון, מדבר שומרון, הרי יהודה ובקעת הירדן בבתי גידול בלתי מופרעים. עד מחצית המאה ה-20 הצמח היה נפוץ באזורי העמקים. הגברת והתפשטות ההתיישבות והחקלאות פגעה בבתי הגידול של הדונגית ארצישראלית. ריכוזים גדולים אפשר לראות בהר חורשן, ההר העגול, בנחל השופט, ליד גשר בנות יעקב וליד מושב כנף בדרום רמת הגולן.

הצמח גבוה ויכול להגיע עד גובה של מטר אחד. העלה מכוסה בשכבת דונג ומכאן שמו. הפרח פורח בחודשים מארס-מאי בתפרחת צפופה כשהפרחים משתלשלים כלפי מטה. צבע הפרחים קרם-צהוב בהיר והם עטופים בעלי גביע סגולים בולטים. אורך עלי הכותרת כשני ס"מ. הפרח עשיר בצוף, האבקה נעשית על ידי דבורים גדולות וחרקים היכולים להגיע לעומק הפרח.

בסוג דונגית קיימים 10 מינים. בארץ ישראל צומח רק המין דונגית ארצישראלית.

## גלריה

Cerinthe palaestina (8).jpg|הצמח במלואו
Cerinthe palaestina (7).jpg|ריכוז של צמחי דונגית ארצישראלית. צולם בהר העגול ליד מושב עמיקם


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זיפניים
קטגוריה:ארץ ישראל: זיפניים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:פרחים בצבע קרם בארץ ישראל
ברכת שככה לו בעולמו

[ממוזער|[טווס. אחד העופות היפים ביותר]]
**ברכת שככה לו בעולמו** היא ברכה מברכות הראייה. ברכה זו נתקנה בעת מפגש עם אדם נאה מאוד או בעת מפגש עם בעל חיים או צמח היפים באופן מיוחד ומעוררים התפעלות ממראם.

## מקור הברכה
ברכה זו נזכרה ב, שם נאמר כי יש לברך כשרואה בריות או אילנות טובות: .

וכן נזכרה בתלמוד ירושלמי: .

## להלכה
נחלקו הפוסקים, האם יש לברך ברכה זו בשם ומלכות, או ללא שם ומלכות, כפי שמופיע במקורות הקדומים; וכן נחלקו, האם יש לברך כיום ברכה זו.

המצדדים בברכה ללא שם ומלכות מנמקים זאת בכך שההגדרה ל"בריות נאות" היא סובייקטיבית ותלויה בהרגשתו של המברך, ואין ברכות כאלה במקומות אחרים. לעומתם, המצדדים בברכה עם שם ומלכות מטוענים שכל ברכה שאינה נאמרת בשם ומלכות אינה נחשבת לברכה כלל, וממילא, גם כאשר תיקנו את הברכה הזאת, התכוונו שיש לברכה בשם ומלכות.

להלכה, פסק השו"ע כי , וכי אין לברך ברכה זו פעם נוספת אלא אם כן ראה בריה נאה יותר ממנה. בניגוד לשיטתו, פסקו ה"חיי אדם" וה"משנה ברורה" שבימינו אין לברך את ברכה זו בשם ומלכות, כי אין אנו מעריכים כאשר אנו רואים בריה יפה. הרב עובדיה יוסף והרב אליעזר מלמד סבורים שיש לברך ברכה זו כיום בשם ומלכות.

## ברכה על דברים האסורים על פי ההלכה
מהפסוק "ובוצע ברך - נאץ ה'" לומדים שאין לברך ברכת השבח על דברים שבאו לעולם באיסור, כך שלמשל אין לברך ברכת שהחיינו על פירות כלאיים. על פי כלל זה, נחלקו הפוסקים האם מותר לאדם לברך בראותו ממזר נאה. הרב יעקב עמדין כתב לברך, והרב ישראל יעקב חגיז כתב שלא לברך, וכך הכריעו הרב עובדיה יוסף והרב אליעזר מלמד.

במסכת עבודה זרה מסופר על רבן גמליאל, שראה אישה גויה נאה ביותר ואמר: . והקשו בתלמוד על רבן גמליאל מאיסור הסתכלות בערווה. וענו בתלמוד, שרבן גמליאל ראה את האשה במקרה, כאשר פנה מרחוב אחד לרחוב אחר, ולא הספיק לעצום את עיניו.

## קישורים חיצוניים
* על ההבדלים בין ברכת האילנות לברכת שככה לו בעולמו באתר מכון התורה והארץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:ברכות הראייה
מייק רוסמן

**מייק רוסמן** (באנגלית: **Mike Rossman**; נולד ב-1 ביולי 1955) הוא יהודי אמריקאי, לשעבר מתאגרף מקצועי ואלוף העולם במשקל קל כבד.

## ביוגרפיה
מייק רוסמן נולד בעיירה טרנסוויל בניו ג'רזי כבנם של אמריקאי ממוצא איטלקי ואם יהודייה. לאחר שהתחיל להתאגרף בגיל 14 החליט אביו להחליף את שם בנו ממיכאל אלברט דה פיאנו (Michael Albert DePiano) לשם מייק רוסמן (רוסמן היה שם משפחת אימו), כדי להדגיש את יהדותו לצרכים מסחריים. מאותן סיבות כונה "The Kosher Butcher" ו-"The Jewish Bomber". לשם הדגשת יהדותו מייק רוסמן נושא קעקוע של מגן דוד על זרועו ועל המכנסים שלו רקום מגן דוד.

רוסמן הצטיין באגרוף החובבני וצוין כ"מתאגרף השנה" בשנת 1977, כשבמאזנו היו 20 ניצחונות מתוך 23 קרבות. הוא עבר לאגרוף המקצועני ובשנת 1978 זכה באליפות העולם במשקל קל-כבד לאחר שניצח את המתאגרף הארגנטיני ויקטור גאלינדז. בתקופה זו היה משקלו 85 קילוגרמים וגובהו 186 סנטימטרים. ב-1979 בקרב גומלין, ניצח גאלינדז וזכה בחזרה בתוארו.

הקריירה המקצוענית של רוסמן הסתיימה בשנת 1983 עם מאזן של 44 ניצחונות, 7 הפסדים ו-3 קרבות שהסתיימו ללא הכרעה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:מתאגרפים אמריקאים
קטגוריה:מתאגרפים יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם באגרוף - משקל קל כבד
קטגוריה:ניו ג'רזי: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
תחנת הכוח ההידרואלקטרית דנייפר

שמאל|ממוזער|250px|מראה הסכר בשנת 1947
**תחנת הכוח ההידרואלקטרית דנייפר** (באוקראינית: **Дніпровська ГЕС**, ברוסית: **ДнепроГЭС**) היא תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנתה על הנהר דנייפר והופעלה בשנת 1932. היא הייתה מסמלי התיעוש של ברית המועצות וממשיכה לפעול עד היום. עם הפעלתה הספקה היה כ-500 מגוו"ט והיא הייתה בין הגדולות בעולם באותה תקופה. הספק יחידות הייצור המותקנות עתה באתר מגיע לכ-1,500 מגוו"ט (18 יחידות בהספקים שונים).

## היסטורית הקמה
במשך שנים שיט ספינות בנהר הדנייפר היה בעייתי עקב אשדים על הנהר באזור העיר זפוריז'יה. במהלך המאה ה-19 היו תוכניות רבות לשיפור המצב ויצירת נתיב למעבר בטוח של אוניות. בשנת 1920, במסגרת תוכנית גואלרו, סוכם על הצורך בהסדרת השיט באזור ובניית תחנת כוח הידרואלקטרית. החלטה עקרונית על הנושא התקבלה על ידי ולדימיר לנין עוד בשנת 1921. תוך זמן קצר החלו הכנות לתכנון מפורט של הפרויקט ובשנת 1927 החלו עבודות באתר.

תכנון הפרויקט בוצע על ידי מהנדסים סובייטים בשיתוף פעולה עם מומחים מארצות הברית. רוב הציוד שהותקן בתחנת הכוח הובא מגרמניה ומארצות הברית. במהלך הבנייה באתר הייתה נוכחת קבוצת יועצים אמריקאים שיעצו במהלך הבנייה והרכבת הציוד.

להקמת הסכר היה צורך להציף שטחים משמעותיים ולפנות כמה אלפי תושבים. אורך הסכר מגיע לכ-1,200 מ'. בעקבות הקמת הסכר נוצר מאגר מים בשטח של 420 קמ"ר.

היחידה הראשונה לייצור חשמל הופעלה בשנת 1932 ובשנת 1939 הגיעה תחנת הכוח להספק המתוכנן. סיום הבנייה אפשר מעבר אוניות על נהר הדנייפר ואספקת חשמל למפעלי תעשייה שונים באזורים הסמוכים לתחנת כוח. בטקס חגיגי לפתיחת המתקן השתתפו ראשי ברית המועצות והתחנה נקראה על שם לנין. למומחים האמריקאים שהשתתפו בבניית המתקן הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל. בניגוד לאתרי בנייה אחרים בשנות ה-30, בבניית המתקן לא השתתפו אסירי גולאג. בשיא הבנייה עבדו באתר מעל 30 אלף פועלים. ליד המתקן נבנתה שכונה לבוני ועובדי התחנה, שחוברה עם העיר זפוריז'יה בשדרה שאורכה כ-12 ק"מ.

## במלחמת העולם השנייה
[ממוזער|250px|שמאל|חייל [הצבא האדום על רקע הסכר הפגוע, במהלך מלחמת העולם השנייה]]
ב-18 באוגוסט 1941 פוצצו חיילים סובייטים חלק מהסכר והציוד באולם יחידות הייצור. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו כ-1500 חיילים גרמנים שהיו באזור ותושבים רבים טבעו. לפיצוץ הסכר נדרשו כ-6 טון חומרי נפץ. הפיצוץ איפשר לעצור את התקדמות הצבא הגרמני באזור, אולם בקיץ 1942 הצליחו הגרמנים לחדש את פעילות התחנה בהספק מופחת. בסתיו 1943 פוצצו הגרמנים הנסוגים את הסכר פעם נוספת. הם תכננו להשתמש לפיצוץ בכ-300 טון חומרי נפץ. הדבר היה יכול להביא לאסון אזורי משמעותי. חיילי הצבא האדום הצליחו לנטרל חלק משמעותי של הנפצים ולמנוע פיצוץ כה גדול.

עבודות שיקום הסכר ותחנת הכוח החלו בשנת 1944 ונמשכו עד לשנת 1950. כמו בתחנה המקורית, בתחנת הכוח המחודשת הותקנו יחידות ייצור מתוצרת אמריקאית.

## תחנת הכוח כיום
במהלך שנות ה-50 בוצע חידוש הציוד במתקן והספק תחנת הכוח עלה ל-650 מגוו"ט. בשנות ה-60 הוקמה תחנת כוח נוספת דנייפרוגס-2 והספק כולל של יחידות הייצור באתר גדל לכ-1500 מגוו"ט. המתקן מחובר למערכת החשמל הארצית באמצעות קווים במתח 154 קילוולט ו-330 ק"ו. בשנת 2008 החל חידוש הציוד והחלפת יחידות הייצור הישנות.

## קישורים חיצוניים

* מאמר על בניית דנייפרוגס 
* 

קטגוריה:אוקראינה: תחנות כוח
קטגוריה:אירופה: סכרים
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:תחנות כוח הידרואלקטריות
קטגוריה:ברית המועצות: אנרגיה
קטגוריה:זפוריז'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
טויו איטו

**טויו איטו** (ביפנית: **伊東 豊雄**; נולד ב-1 ביוני 1941) הוא אדריכל יפני, מהאדריכלים הפעילים הבולטים ביותר. זכה במדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) בשנת 2006 ובפרס פריצקר לשנת 2013.

## ביוגרפיה
איטו נולד בסיאול להורים יפניים ב-1 ביוני 1941. שנתיים לאחר מכן עבר איטו ליפן עם אמו ושתי אחיותיו. את הכשרתו המקצועית רכש באוניברסיטת טוקיו שם סיים את לימודיו בשנת 1965. עד 1969 עבד במשרדו של האדריכל קיונורי קיקוטאקה (Kiyonori Kikutake) ולאחר מכן פתח משרד עצמאי בטוקיו תחת השם Urbot, קיצור השם Urban Robot. בשנת 1979 שינה את שם משרדו ל"טויו איטו ושותפיו". בשנותיו הראשונות התמקד בתכנון בתי מגורים פרטיים, כשהבתים הבולטים שתכנן הם White U מ-1976 ו-Silver Hut מ-1984. המבנה הראשון שהקנה לו פרסום היה "מגדל הרוחות" - מתקן תשתית שנועד לשרת את הרכבת התחתית אותו השלים ב-1986. הפתרון המקורי והייחודי שהעניק למבנה הטכני, משך תשומת לב רבה ואיטו החל להשיג עבודות במגזר הציבורי.

בשנת 2001 השלים את הפרויקט שהביא לו פרסום בינלאומי - בניין המדיאטק בעיר סנדאי (Sendai Mediatheque), עליו זכה בתחרות פומבית במקום הראשון בשנת 1995.

בשנת 2013 כשהוא מתכנן פרויקטים גדולים ומשמעותיים בכל רחבי העולם, זכה איטו בפרס פריצקר לאדריכלות על תכנון מגדל torre realia BCN אשר נמצא בברצלונה.


קובץ:Tower of Winds2.jpg|מגדל הרוחות ביוקוהמה
קובץ:Sendai Mediatheque 2009.jpg|בניין המדיאטק בסנדאי
קובץ:Serpentine Pavillion 2002.jpg|גלריית סרפנטיין בלונדון


## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של משרד טויו איטו ושותפיו
* מיכאל יעקובסון: טויו איטו הוא חתן פרס פריצקר לאדריכלות 2013, מרץ 2013, Xnet.
* טויו איטו באתר פרס פריצקר
* אפרת קיסוס: טרזן בג’ונגל עולם המדיה, בניין ודיור, 2001
* 

קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:אדריכלים יפנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1941
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות
שוקר חשמלי

**שׁוֹקֶר חַשְׁמַלִּי** (**מַהֲלוֹם**) הוא נשק אל הרג, המשמש לניטרול באמצעות מכת חשמל על ידי שיבוש תפקוד השרירים השטחיים ו/או על ידי גרימת כאב, מבלי לגרום לפציעה משמעותית לזה שעליו מופעל הנשק.

## היסטוריה
ניסיונות ראשונים לפיתוח מכשירים חשמליים לנטרול בני אדם החלו בארצות הברית בשנות ה־30, אך היו מוגבלים ביעילותם. בשנת 1969 פיתח ג’ק קובר, פיזיקאי ומהנדס אמריקאי, את הטייזר, שנרשם כפטנט ב־1974 והיווה בסיס לדגמים המודרניים. מאז שנות ה־70 המכשיר אומץ בהדרגה על ידי כוחות אכיפת חוק, ובשנות ה־90 הפך לנפוץ יותר בעקבות שיפורים טכנולוגיים. בישראל נכנס השוקר לשימוש רשמי במשטרת ישראל בתחילת שנות ה־2000.

## שימוש על ידי כוחות ביטחון

במשטרה, ביחידות צבאיות וביחידות אחרות השוקר הנמצא בשימוש הוא מסוג "אקדח טייזר" (המכונה גם "אקדח שוקר" או פשוט כ"טייזר"), היכול לפעול ממרחק של כמה מטרים בודדים מהמטרה.

### במשטרה
במשטרה השוקר משמש למטרות של פיזור מפגינים, טיפול בגורמים אלימים ולנטרול פושע במקרים בהם הוא מתפרע ולא מפסיק לזוז.

### ביחידות צבאיות
בצבא השוקר משמש כאשר תופסים מחבל, כאשר נגמרים הכדורים בנשק או כאשר המטרה נמצאת בטווח קרוב (עד 2.5 מטרים).

### ביחידות אחרות
ביחידות כגון ימ"מ, SWAT, GIGN, GSG-9, SAS ועוד, מייעדים את השוקר למקרים כגון חטיפת בני ערובה, מרדפים מטווח קצר ולחימה בשטח בנוי (במבנים קטנים כגון חדרי דירה).

## הגנה עצמית
ברוב מדינות העולם (בהן ישראל) השוקר נמצא בדגם הסטנדרטי לצורך הגנה עצמית מטווח אפס ממקרים של שוד, אלימות, תקיפה, פיגוע דקירה ועוד.

## חוקיות
נכון לאוקטובר 2015, נשיאת שוקר חשמלי במרחב הציבורי מותרת. עם זאת ישנם מקומות (כמו קניונים, בתי משפט, בתי חולים וכולי) אשר מגבילים נשיאת שוקר חשמלי בכניסה אליהם, ולעיתים ניתן להפקידו בכניסה.

## ראו גם
*זרם חשמלי
*טייזר

## קישורים חיצוניים

*ההשפעות הפיזיות של הנשק 
*מידע על הנשק 
*שוקר - כלי הגנה אישי אפקטיבי, דיסקרטי ובטוח

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשק אל-הרג
עדני מלך סקסוניה

**עדני מלך סקסוניה** (שם מדעי: *Pteridophora alberti*) הוא מין של עדני האנדמי לגינאה החדשה, הידוע בעיקר בשל נוצותיו הארוכות והצהובות הצומחות מפניו ומשמשות לחיזור. עדני מלך סקסוניה הוא יחיד בסוגו הטקסונומי, הנקרא *Pteridophora*.

שמו של עדני מלך סקסוניה ושמו המדעי *alberti* ניתנו לו כמחווה למלך אלברט, מלך סקסוניה (חי בשנים 1828 - 1902). גם שמה של אשתו הונצח במין אחר של עדני. העדני נקרא "קיסאבה" על ידי המקומיים, שם המחקה את קריאתו החזקה של הזכר. הוא ניזון מפרוקי-רגליים, פירות וחרקים.
## מאפיינים
אורכו של הזכר הוא 22 ס"מ. צבעו של הזכר הוא שחור וצהוב, עם קשתית חומה כהה, מקור שחור, רגליים חומות-אפורות, פה בצבע ירוק-טורקיז. שתי "קרניים" (נוצות ארוכות) צומחות ממצחו ומונחות משני צדי גופו. אורכן כ-50 ס"מ וצבען כחול-אמייל. הן ניתנות להנעה והרמה על ידי הזכר ומשמשות להרשמת נקבות בטקסי החיזור. נוצות אלה היו כל כך מוזרות, עד שכאשר הובא פוחלץ ראשון של העוף לאירופה, חשבו המומחים שהוא זיוף. העדני חי בגובה של 1,400–2,850 מ' מעל פני הים.

אף על פי שהזכרים ניצודים עבור נוצותיהם היפות, שבשימוש עבור טקסים, עדני מלך סקסוניה נפוץ יחסית בכל חלקי תפוצתו, ולכן מדורג במצב "ללא חשש" ברשימה האדומה של ארגון IUCN.

הזכרים הבוגרים מאוד טריטוריאליים, והזכר שומר על הנחלה שלו ממקום גבוה, בדרך כלל מצמרות עצים גבוהים, ושר כדי להורות על כך שהנחלה שלו.

בשנת 1996 סר דייוויד אטנבורו תיעד לראשונה את טקס החיזור של העדני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

200px|ממוזער|ימין|ציור של עדני מלך סקסוניה

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדולף ברנהארד מאייר
קטגוריה:עדניים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1894
אנריקו טוזלי

**אנריקו טוזלי** (באיטלקית: **Enrico Toselli**; 13 במרץ 1883 - 15 בינואר 1926) היה מלחין ופסנתרן איטלקי.

## ביוגרפיה
כבר בגיל צעיר הוא החל קריירה מוצלחת כפסנתרן במרבית בירות אירופה ובאמריקה הצפונית. מאוחר יותר התיישב בעיר הולדתו פירנצה ועסק בהלחנה והוראה.

טוזלי נודע בחוגי האצולה באירופה כשנישא בשנת 1907 ללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה - גרושתו של פרידריך אוגוסט השלישי, המלך האחרון של סקסוניה. לזוג נולד בן אחד והם התגרשו בשנת 1912.

הוא הלחין שתי אופרטות ושירים. מכל יצירותיו נודע רק השיר סרנדה (באיטלקית-Serenata Rimpianto) אופוס 6 מס' 1.

השיר מושר בשפות שונות על ידי טנורים רבים, כגון מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, ריכרד טאובר, חוזה קאררס, פרי קומו ועוד. כמו כן יש עיבודים רבים לתזמורת בהרכבים שונים.

טוזלי שייך לקבוצת מלחינים שנודעו רק בזכות יצירה אחת שלהם.

## קישורים חיצוניים

* הסרנדה של טוזלי בביצוע מריו לנצה באתר יוטיוב
* הסרנדה של טוזלי בביצוע אנדרי ריו ותזמורתו באתר יוטיוב

קטגוריה:פסנתרנים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1883
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1926
ארז'וויליק

**ארז'וויליק** (בליטאית: **Eržvilkas**, ארז'ווילקס; בפולנית: **Erzwiłki**, אז'ווילקי; ברוסית: **Эржвилки**, ארז'ווילקי; בגרמנית: **Erschwilken**, ארשווילקן; ביידיש: **ערזוויליק**) היא עיירה במחוז טאורגה שבמערב ליטא. לפי מסורת מקומית, מקור שמה של העיירה הוא במילים "סוס הרבעה" (eržilas) ו"זאב" (vilkas) בליטאית. לפי מסורת זו, כאשר הגיעו הצלבנים לעיירה הם כבשו את הטירה המקומית. בעל הטירה לבש עור של זאב, הסתובב בקרב סוסיהם של הצלבנים, שרעו בדשא לפני הטירה, וריחה של פרוות הזאב הבריח את הסוסים. הצלבנים יצאו מהטירה כדי ללכוד את סוסיהם הבורחים וכך ניצלה הטירה.

בעיירה מרכז שירותי בריאות, מחלבה, ספריה, כנסייה ומצבה לזכר "מגיני החירות הליטאיים". באזור אתר קבורה מהמאות ה-9 עד ה-13. העיירה עצמה מתועדת במסמכים מהמאה ה-16. במאה ה-17 נבנתה בה הכנסייה הראשונה, שהייתה עשויה מעץ. כנסייה זו שופצה במאות ה-18 וה-19, והורחבה ב-1907.

ב-1847 נפגעה העיירה בשריפה, ובעת המרד הפולני של 1863-1864 ("מהפכת נובמבר") כבש אותה צבא המורדים לתקופה קצרה. בסוף המאה ה-19 נפתחו בעיירה בית חולים, בית מרקחת והוספיס ובשנות השלושים של המאה ה-20 הוקם בעיירה מפעל לניצול אנרגיית המים. בתקופת השלטון הקומוניסטי הייתה צורת ההתיישבות המרכזית בעיירה חווה קולקטיבית.

ב-1941 פונו חלק מתושבי העיירה עקב פלישת הגרמנים לברית המועצות. לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו חלק מתושבי העיירה על ידי שלטונות ברית המועצות עקב חשד לפעילות אנטי קומוניסטית.

## יהודי ארז'וויליק
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בארז'וויליק כ-180 יהודים שקיימו בית ספר עברי, ספרייה ובית מדרש. הגרמנים כבשו את העיירה ביוני 1941 וביולי ריכזו את היהודים בגטו. בספטמבר 1941 גורשו יהודי ארז'וויליק למחנה ריכוז ומשם הובלו ליער ונרצחו בירי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:ליטא: עיירות 
קטגוריה:מחוז טאורגה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
בוב עזאם

**ג'ורג' וָדִיע "בוב" עזאם** (בשפות אירופיות: **Bob Azzam**, בערבית: **جورج وديع "بوب" عزام**, 24 באוקטובר 1925 - 24 ביולי 2004) היה זמר ממוצא לבנוני, שהיה פעיל בעיקר במערב אירופה. הוא שר שירים במספר שפות, כגון ערבית וצרפתית, ופעמים רבות היה משלב שפות אחדות באותו שיר. הלהיט הגדול ביותר שלו הוא "יא מוסטפא, יא מוסטפא" (يا مصطفى, يا مصطفى, Chérie je t'aime, chérie je t'adore, como la salsa del pomodoro), שבו שילב מילים גם באיטלקית, לצד הערבית והצרפתית.

## חייו
חייו הפרטיים של עזאם אינם מתועדים היטב. ידוע כי הוא נולד במצרים, אך אפילו זהותה של עיר הולדתו שנויה במחלוקת בין המקורות. ברבים מהמקורות כתוב כי הוא נולד או לפחות גדל באלכסנדריה, וסביר שהדבר נכון, משום שבתקופת ילדותו הייתה זו עיר שבה מרבית האנשים שלטו בשפות אחדות, והוא אכן שר, מגיל צעיר, בשפות רבות.

עזאם התפרסם באיטליה בשנות החמישים, ועיקר להיטיו (כמו "זה כתוב בשמיים" - c'est écrit dans le ciel) התפרסמו בצרפת בשנות השישים. הוא לא נרתע גם מביצוע שירים של אחרים, בסגנונות מגוונים ובשפות רבות. כך, למשל, ביצע את Rain, rain go away,של G. Shayne ושל N. Regney, בסגנון הרוקנרול, באנגלית וגם בג'אז באיטלקית. הוא הוציא עשרות תקליטים - רבים מהם מיני-אלבומים, עם ארבעה או שישה שירים. היו לו לפחות שלושה אלבומים מלאים.

השיר "יא מוסטפא" זכה לביצועים רבים בשפות רבות. עם מבצעיו בעברית נמנו נסים גרמה ואתי אנקרי.

בסוף שנות השישים רכש עזאם מועדון לילה בז'נבה.

נפטר במונקו ב-2004.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים לבנונים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:זמרים מצרים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1925
קטגוריה:נפטרים ב-2004
קטגוריה:אלכסנדריה: אישים
נובה זמקי

ממוזער|בית הכנסת בנובה זמקי
**נובה זמקי** (בסלובקית: **Nové Zámky**) היא עיר בדרום מערב סלובקיה, בשפלות הדנובה, על הנהר ניטרה כ-100 ק"מ מברטיסלאבה וכ-25 ק"מ מגבול הונגריה. כשני שלישים מתושבי העיר הם סלובקים וכשליש הם הונגרים. בעבר נקראה **ארשקויוור** (בהונגרית: **Érsekújvár**) ובגרמנית: **Neuhäus[e]l.**

## תולדות העיר
מהמאה ה-10 עד 1918 הייתה העיר בשטח ממלכת הונגריה. בשטח העיירה נבנה מבצר בצורת כוכב, נגד התקפות האימפריה העות'מאנית. העיירה התפתחה סביב המבצר, ומכאן שמה, שמשמעותו היא "טירתו החדשה של הארכיבישוף". בסוף המאה ה-16 ובאמצע המאה ה-17, עד 1685, שלטו הטורקים בנובה זמקי. עקב התקוממויות במאה ה-17 הרסו השליטים ההונגריים את העיירה בשנת 1724, כדי למנוע שימוש במבצרה בתור בסיס למרד.

בשנת 1920, לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, נכללה העיירה בשטח צ'כוסלובקיה. בין השנים 1938–1945 נכללה העיירה בשטח הונגריה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נפגעה העיירה קשות מהפצצות בעלות הברית. רק חלק קטן מהמבצר עדיין קיים היום, אך המבצר עדיין מופיע בסמל העיירה.

בעיירה כנסייה ומנזר פרנציסקניים שנבנו בסגנון הבארוק המוקדם במאה ה-17 ושופצו במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19. בעיירה לוח הנצחה ליהודי העיירה שנרצחו בשואה. בית הכנסת האורתודוקסי של נובה זמקי שופץ ב-1992 והיום הוא אתר היסטורי סלובקי, ואחד מבתי הכנסת הבודדים שעדיין משמשים קהילות יהודיות בסלובקיה למטרות דתיות.

## יהודי נובה זמקי

יהודים ראשונים הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-18, ייתכן והיו מספר שנים בהן לא היו יהודים באזור בעקבות האיסור על ישיבת יהודים בחבל המכרות שבמרכז סלובקיה. ראשוני הקהילה הממוסדת בעיר הגיעו באמצע המאה ה-19, רובם מהעיירה הסמוכה שוראני. היו בעיירה שתי קהילות יהודיות, נֵאולוגית ואורתודוקסית, והן החזיקו בין היתר בית ספר יסודי (נפרד לכל זרם) חטיבת ביניים נאולוגית, תלמוד תורה אורתודוקסי וישיבה. פעלו בה ארגונים ציוניים ויהודיים שונים וכן מפלגה יהודית שנציגיה נבחרו למועצת העיר.

בשנת 1930 היו בעיירה 2,535 יהודים, שהיוו כ-10% מתושבי העיירה.

### השואה
לאחר החלוקה יהודי העיר היו תחת שלטון הונגרי ולא גרמני ועל כן לא חלו חוקי גזע נאצים במדינה. עם זאת, גם להונגריה היו מספר חוקים אנטישמיים שנועדו להביע אהדה לשלטון הנאצי. היהודים הורחקו ממשרות ציבוריות, הוטלו עליהם מגבלות כלכליות וגברים נשלחו לעבודות כפייה כחלק מהמאמץ המלחמתי. למרות זאת, בשלב זה לא נשקפה סכנה לחייהם של יהודי העיר וגם איום הגירושים לא חל עליהם, למעט יהודים שלא החזיקו באזרחות הונגרית שגורשו מהמדינה.

הצבא הגרמני כבש את הונגריה במרס 1944. בתחילת אפריל נערך מפקד בעיר והקהילה האורתודוקסית מנתה 1,144 יהודים והנאולוגית 964. בראשית מאי הוקמה בעיר מועצה יהודית בראשותם של ינוש ברנפלד וליאו הורבט. פעולתם הראשונה הייתה העברת היהודים לגטו בשבוע בין ה-7 ל-12 במאי, כל משפחה קיבלה חדר אחד. בנוסף הקימו בגטו בית חולים כללי, בית חולים למחלות מידבקות ובית יולדות, שירות סדר יהודי ומכבי אש. בראשית יוני פונו כל יהודי הגטו אל מרכז השילוחים בעיר יחד עם יהודים נוספים מהמחוז. משם יצאו שני משלוחים, ב-11 וב-14 ביוני, שמנו 4,843 יהודים שהגיעו כולם לאושוויץ.

## אישים ילידי נובה זמקי
* יעקב וייס, מעולי הגרדום.
* מרים רות, סופרת.
* ארנסט קליין, בלשן ורב.
* מרטינה סוחה, טניסאית.
* דליה שימקו, שחקנית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בסלובקיה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
תחרות המועמדים 2013

תחרות המועמדים בשחמט בשנת 2013 התקיימה בלונדון בין התאריכים 15 במרץ ל-1 באפריל 2013. בתחרות התקיימו ארבעה עשר סיבובים. התחרות בקטגוריה 22 (מד כושר ממוצע 2787).

בעקבות זכייתו בתחרות, מגנוס קרלסן העפיל להתמודדות עם אלוף העולם וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט 2013. הייתה זו הפעם הראשונה לאחר למעלה מ-50 שנים שמתקיימת תחרות בסיבוב כפול בין המתמודדים, לאחר שבעשורים האחרונים התקיימו דו-קרב בשיטת המפסיד יוצא.

## משתתפי התחרות
# מגנוס קרלסן - רב-אמן נורווגי המדורג במקום ה-1 בעולם עם 2872 נקודות במד הכושר של פיד"ה (נכון למרץ 2013) 
# ולדימיר קראמניק - רב-אמן רוסי, המדורג במקום ה-2 בעולם עם 2810 נקודות 
# לבון ארוניאן - רב-אמן ארמני המדורג במקום ה-3 בעולם עם 2809 נקודות במד הכושר של פיד"ה 
# טיימור רג'אבוב - רב-אמן מאזרבייג'ן, המדורג במקום ה-4 בעולם עם 2793 נקודות 
# אלכסנדר גרישצ'וק - רב-אמן רוסי, המדורג במקום ה-10 בעולם עם 2764 נקודות 
# וסילי איוונצ'וק - רב-אמן אוקראיני, המדורג במקום ה-11 בעולם עם 2757 נקודות  
# פטר סבידלר - רב-אמן רוסי, המדורג במקום ה-14 בעולם עם 2747 נקודות 
# בוריס גלפנד - רב-אמן ישראלי, המדורג במקום ה-17 בעולם עם 2740 נקודות 

## משחקי התחרות
התחרות סיפקה דרמות רבות, בעיקר בסיבובים האחרונים.

### סיבוב שני

### סיבוב שלישי

### סיבוב שישי

### סיבוב שביעי

### סיבוב שמיני

### סיבוב תשיעי

### סיבוב עשירי

## תוצאות התחרות

שני הראשונים סיימו עם אותו מספר נקודות אבל מראש נקבעו ארבעה קריטריונים להתרת שוויון נקודות, לפי הסדר הבא:
* מספר ניצחונות
* תוצאת המשחקים ביניהם
* לפי שיטת ברגר
* משחקי הכרעה.

קרלסן הוכרז כמנצח בתחרות משום שהיה לו ניצחון אחד יותר מאשר לקראמניק.

## קישורים חיצוניים
* אתר התחרות
* דווח על הסיבוב הראשון וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השני וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השלישי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב הרביעי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב החמישי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השישי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השביעי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השמיני וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב התשיעי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב העשירי וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב האחד עשר וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השנים עשר וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב השלושה עשר וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 
* דווח על הסיבוב הארבעה עשר וניתוח המשחקים, באתר theweekinchess 

## הערות שוליים
 

קטגוריה:תחרויות שחמט ב-2013
קטגוריה:אנגליה: שחמט
2013
קטגוריה:לונדון: תחרויות שחמט
קטגוריה:2013 בממלכה המאוחדת
לה סרנה

**לה סרנה** (**La Serena**) היא עיר בצפון צ'ילה ובירת מחוז קוקימבו. העיר נוסדה בשנת 1544, והייתה לעיר השנייה שנוסדה בצ'ילה לאחר סנטיאגו דה צ'ילה. בעיר מתגוררים למעלה מ-200,000 תושבים, ובעיר-רבתי כ-480,000. לה סרנה היא מרכזו של אחד האזורים בצ'ילה הגדלים במהירות בשנים האחרונות. העיר מהווה יעד תיירותי מבוקש, בעיקר בעונת הקיץ.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|מפת העיר בשנת [1713 (פורסמה ב-1717)]]
לה סרנה נוסדה בידי חואן בואון (Bohón) בשם Villanueva de La Serena בפקודתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדרו דה ואלדיביה על מנת למסד את הקשר בין סנטיאגו דה צ'ילה ולימה. תאריך הייסוד המדויק שנוי במחלוקת, אולם נראה כי היא נוסדה בראשית ינואר 1544 או מספר ימים קודם לכן. ב-11 בינואר 1549 חרבה העיירה במרד אינדיאני בו היא נשרפה עד הייסוד ומרבית תושביה הספרדים נהרגו. בפקודת ואלדיביה הוקמה העיירה מחדש בידי פרנסיסקו דה אגירה (de Aguirre) ב-26 באוגוסט 1549 בשמה החדש San Bartolomé de La Serena במקום בו מצויה כיום הפלאסה דה ארמאס. ב-4 במאי 1552 העניק המלך קרלוס הראשון ללה סרנה את מעמדה כעיר.

בשלהי המאה ה-17 סבלה עיר הנמל מהתקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים ופריביטירים דוגמת פרנסיס דרייק שפשט עליה ב-1578, ברתולומאו שארפ (Bartholomew Sharp) ששרף את העיר חלקית ובזז אותה ב-1680, ואדוארד דייוויס (Edward Davis) שהצית את מנזר סנטו דומינגו ב-1686. ב-8 ביולי 1730 כמעט וחרבה העיר לחלוטין ברעש אדמה.

## ערים תאומות
ללה סרנה הסכם ערים תאומות עם:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:צ'ילה: ערים
קטגוריה:מחוז קוקימבו
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
750-759 לפנה"ס

**שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 759–750 לפנה"ס**

## אירועים בולטים בעולם
[ממוזער|750 לפנה"ס: [חטיפת הנשים הסביניות]]
* 756 לפנה"ס: ייסוד העיר היוונית קיזיקוס לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג
* 756 לפנה"ס: אשור ניררי החמישי הופך למלך אשור.
* 755 לפנה"ס: מלך אתונה העתיקה אחוליס נפטר לאחר שמלך על אתונה במשך 23 שנים. הוא הוחלף על ידי אלקמאון.
* 753 לפנה"ס: לפי המסורת, ייסוד העיר רומא ב-21 באפריל על ידי רומולוס. 
* 753 לפנה"ס: מלך אתונה העתיקה אלקמאון נפטר לאחר שמלך על אתונה במשך שנתיים בלבד. הוא הוחלף על ידי הארכון חרופס אשר כיהן בתור השליט של אתונה במשך עשר השנים הבאות.
* 750+/- לפנה"ס: רעידת האדמה המוזכרת בספר עמוס

## נולדו

## נפטרו
* 755 לפנה"ס: אחוליס, מלך אתונה העתיקה 
* 753 לפנה"ס: אלקמאון, מלך אתונה העתיקה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:המאה ה-8 לפנה"ס לפי שנים