open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אקציה

**אקציה** (בגרמנית: **Aktion**, בעברית: "מבצע") היא כינוי של סדרת פעולות אלימות של הכוחות הנאציים באזורי מגורים או ריכוז של יהודים, כגון הגטאות. האקציה, נועדה לשם טרנספורט – איסוף ושילוח כפויים ממקומות הימצאם (מגוריהם הקבועים) אל מחנות ריכוז והשמדה, אשר נוהלה על ידי כוחות גרמניה הנאצית: הגסטאפו, האס אס ואחרים בסיוע כוחות שיטור מקומיים, בתקופת מלחמת העולם השנייה.
[שמאל|ממוזער|250px|תושבים יהודים מרימים את ידיהם מול חיילים גרמנים ב[גטו ורשה, במבצע "חיפוש ותשאול" כחלק ממבצע "האקציה הגדולה", מתוך דו"ח שטרופ להיינריך הימלר]]
אקציה אופיינית כללה קריאה ליהודים, המלווה בצו של שלטונות האזור, להיאסף באתר מרכזי (כיכר העיר או צומת דרכים מרכזי) במועד מסוים. לעיתים נאמר ליהודים או לנציגיהם, שביקשו לדעת לאן השילוח, כי יוסעו אל "מחנות עבודה" ב"מזרח אירופה", והם אף נתבקשו לשלוח איגרת על כך לקרובי משפחה אחרים. נאמר ליהודים שיוכלו לקחת עמם כסף ודברי ערך במטלטליהם.

הגרמנים הקפידו על ניהול מפורט ומלא של האקציה. יהודים שלא צייתו לצו המורה על איסופם ושילוחם, נרדפו על ידי השלטונות המקומיים ושלטונות הכיבוש הנאציים, שפיקחו עליהם. בודדים ובעלי ממון או קשרים הצליחו להימלט מהאקציה ולהתחבא עד קץ השלטון הנאצי באזורם.

כאשר נאספו היהודים באתר השילוח, הם כותרו על ידי כוחות חמושים, הובלו והועלו לאמצעי תחבורה אל מחנה הריכוז וההשמדה המיועד. באקציות נהגו השוטרים והתושבים המקומיים בדרך כלל באלימות רבה כלפי היהודים, ויהודים רבים נרצחו באכזריות עוד בטרם התבצע השילוח עצמו. 

האקציות נוהלו בסדר ובארגון רב, ועד השלבים האחרונים של המלחמה (הגם שלקחו משאבים בכוח אדם, דלק, אמצעי הובלה וכדומה מגרמניה הנאצית). שכן, ארגונן הצריך לוגיסטיקה מסועפת כדי לבצע את שילוחן למחנות של קהילות רבות, חלקן קטנות ונידחות, בכלי תחבורה שונים: רכבות, משאיות, אסדות וספינות.

## ראו גם

* האקציה הגדולה

## קישורים חיצוניים
* מזכרונותיה של מאשה גרינבאום על אקציה בגטו קובנה, באתר יד ושם
* על האקציות בגטו הראשון בווילנה - מאוקטובר עד דצמבר 1941, באתר יד ושם
* עקירה - אקציות וטרנספורטים, באתר יד ושם
* רצח המוני ביום חג ומועד? בבלוג יד ושם

*
קטגוריה:טרמינולוגיה של תקופת השואה
הרכב (בלשנות)

**הרכב** (באנגלית: **Compound**) הוא מונח בבלשנות לציון מילה המורכבת מ אחת או יותר. למשל, בעברית: בית ספר, טלפון נייד, שעון חול. באנגלית: *doghouse*, *white-collar*, *must-have*. בגרמנית: *krankenhaus*, *kindergarten*.

הרכב **אנדוצנטרי** (Endocentric) הוא הרכב אשר מובנו נובע ישירות מתוך מובנם הנפרד של מרכיביו. למשל: "מטוס קרב", "שעון חול". לרוב, הרכבים אנדוצנטריים מורכבים מלקסמות המהוות את אותן חלקי דיבור. למשל, ב־"מטוס קרב", גם "מטוס" וגם "קרב" הם שמות עצם. באנגלית, ההרכב האנדוצנטרי *doghouse* (מלונה) מורכב משני שמות עצם: *dog* ו־*house*. הלקסמה המגלמת את מובנו הבסיסי של ההרכב מכונה ה**ראש** (head); הלקסמה השנייה מתאימה את הראשונה (modifier). בדוגמה לעיל, "מטוס" הוא הראש ו־"קרב" מתאימה אותו.

בהרכב **אקסוצנטרי** (Exocentric) המובן נובע **מחוץ** למובנן הנפרד של מרכיביו. למשל: "בית ספר", "תעודת בגרות". באנגלית: *white-collar* (ובהשאלה גם בעברית: "צווארון לבן"). להרכב אקסוצנטרי לא תמיד יש ראש, כמו במקרה של "צווארון לבן".

בשפות אנליטיות, הלקסמות המרכיבות את ההרכב אינן מסומנות. למשל, באנגלית המילה *doghouse* מורכבת משתי לקסמות בלתי מסומנות. בסינית, המילה 汉语 (האן-יו, "השפה הסינית") מורכבת גם היא משתי לקסמות בלתי מסומנות. לעומת זאת, בשפות סינתטיות יותר, לעיתים אחת הלקסמות תהא מסומנת. למשל בגרמנית: Kapitänspatent ("רישיון רב-חובל") מורכבת מהלקסמה Kapitän ("רב-חובל") בתוספת סמן הקניין -s, ומהלקסמה הבלתי-מסומנת Patent ("רישיון"), המהווה את הראש. לעומת זאת, בשפות השמיות ההרכבים השמניים (noun-noun compound, בניגוד להרכבים אשר כוללים גם חלקי דיבר אחרים) מתממשים באמצעות צורת הסמיכות, המשמשת גם עבור יַחֲסַת הקניין. בצורת הסמיכות הלקסמה המסומנת היא הראש; למשל: בֵּית סֵפֶר מורכב מהלקסמה (המהווה את הראש) בַּיִת, המסומנת באמצעות צורת הנסמך בֵּית (שימו לב להבדלים בניקוד) ומהלקסמה הבלתי מסומנת סֵפֶר.

## ראו גם
* הלחם בסיסים

קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:מורפולוגיה (בלשנות)
קטגוריה:אטימולוגיה
אאוגוסטו מונטרוסו

**אָאוּגוּסְטוֹ מוֹנְטֵרוֹסוֹ** (בספרדית: **Augusto Monterroso Bonilla**; 21 בדצמבר 1921 - 7 בפברואר 2003) היה סופר גואטמלי. כתב בעיקר סיפורים קצרים.

## ביוגרפיה
מונטרוסו נולד בטגוסיגלפה שבהונדורס למשפחה מעורבת. אמו הייתה הונדורסית ואביו גואטמלי. את כל ילדותו והתבגרותו עבר בגואטמלה, כשהחל מ-1936 גר בעיר הבירה. בגיל 11 נשר מבית הספר והחל ללמוד באופן עצמאי את השפה הלטינית. הוא ביקר לעיתים קרובות בספרייה הלאומית וקרא קלאסיקות בספרדית ולטינית. משנת 1941 החל לפרסם את יצירותיו בעיתון גואטמלי מקומי. לאחר שנת 1944 הוא הפך למהגר פוליטי במקסיקו, שם התגורר עד מותו.

מונטרוסו הכיר סופרים מקסיקנים מפורסמים, רובם היו מהגרים מספרד. חבריו הקרובים ביותר היו הסופרים קרדוסוי-אראגונום, ג.ג. מרקסום, ה. רולף, ה. קורטראסום ואחרים. הוא נשא נאומים מרגשים באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו. מלבד זאת, עסק בהוצאה לאור. הפעם הראשונה שביקר בגואטמלה מאז עזיבתו הייתה בשנת 1993, אז נבחר להיות נציג מטעם האקדמיה ללשון.

שמאל|ממוזער|170px|כריכת הספר "הסימפוניה הגמורה" המקבץ בתוכו סיפורים קצרים נבחרים פרי יצירותיו של אאוגוסטו מונטרוסו

## יצירותיו
### ספריו שראו אור
* Obras completas היה ספרו הראשון הכולל בתוכו מספר יצירות ומספר סיפורים קצרים. (1959)
* La oveja negra y demás fábulas \ **הכבשה השחורה וסיפורים קצרים אחרים** (1969)
* Movimiento perpetuo \ **תזוזה בלתי פוסקת** (1972)
* Lo demás es silencio (la vida y la obra de Eduardo Torres \ **שתיקה מתמשכת. חייו ויצירותיו של אדוארד טורס** (1978)
* Viaje al centro de la fábula - ספר שכלל בתוכו שיחות עם סופרים מאותה התקופה ומבקרים (1983)
* La palabra mágica \ **קסם המילה** - ספר ציורים (1983)
* La letra e \ **האות "E"** - ספר שכלל בתוכו חלקים נרחבים מיומנו האישי של מונטרסו (1987)
* Esa fauna \ **כאלה חיים** - ספר ציורים (1992)
* Los buscadores de oro \ **מחפשי המטמון** - פארודיה המשולבת עם אוטוביוגרפיה (1993)
* La vaca \ **הפרה** - בשנת 1998, השנה בה הספר יצא, הוא זכה במקסיקו בתואר "הספר הטוב ביותר של השנה"
* Pájaros de Hispanoamérica \ **ציפורי אמריקה הלטינית** (2002)
* Literatura y vida \ **הספרות והחיים** (2003)

### "הדינוזאור"
מונטרוסו הוא בין היתר אמן הסיפור הקצרצר. אחד מסיפוריו הנודעים, שזכה לפרשנויות רבות, הוא הסיפור "הדינוזאור", הכולל בשפת המקור שבע מילים בלבד. להלן הסיפור במלואו:

בתרגום לעברית: "כשהתעורר (ה), הדינוזאור עוד היה שם".

### "הסימפוניה הגמורה"
"הסימפוניה הגמורה" הוא ספר שיצא לאור בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר כולל בתוכו סיפורים קצרים רבים פרי עטו של מונטרוסו, שתורגמו על ידי טל ניצן. כיום הספר כלול בחומר הלימוד בחלק ממוסדות החינוך בישראל. הסיפור "הזבוב שחלם שהוא נשר" הלקוח ממקבץ סיפורים זה הופיע בבגרות הקיץ בספרות ב-2009 בחלק הסיפור שאינו נלמד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים לטינו-אמריקאים
קטגוריה:גואטמלים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:ילידי 1921
קטגוריה:נפטרים ב-2003
הדרך הליקית

שמאל|ממוזער|250px|שילוט לאורך הדרך
שמאל|ממוזער|250px|סימון דרך
**הדרך הליקית** (טורקית: **Likya yolu**) היא נתיב הליכה ארוך המשתרע לאורך 509 ק"מ בליקיה שבמרכז הריביירה הטורקית, והמוביל לאורך חופי הים התיכון, מפטהייה לאנטליה. הדרך הליקית שנחנכה ב-1999 היא נתיב ההליכה הארוך והמסומן הראשון במדינה. היא תוצר של עבודת מחקר, הכנה ושכנוע של קייט קלואו (Cate Clow), אזרחית בריטית המתגוררת באנטליה אשר נתפסה לרעיון. קלואו ממשיכה ומתחזקת את הנתיב ומדריכה קבוצות מטיילים לאורכו.

הדרך הליקית משולטת בשלטים בצבעי ירוק-צהוב ומסומנת בפסים בצבעי אדום-לבן. נתיב ההליכה מקביל לחוף וסמוך אליו למעט במספר מקומות בהם הוא עובר במרחק של למעלה מעשרה ק"מ ממנו. הדרך עוברת בדרך כלל בגובה של עד מספר מאות מטרים מעל פני הים, למעט בשלושה מקומות בהם היא מטפסת לגובה של 1,000 ויותר - סמוך לקאש, בין מירה לפיניקה ובעלייה להר אולימפוס הטורקי (Tahtalı Dağı) המתנשא מעל לעיירה קֶמֶר לגובה של 2,366 מטר. הדרך הליקית נחשבת לנתיב בינוני עד קשה וחלקה המערבי הסמוך לאנטליה נחשב לקשה יותר. ניתן ללכת לכל אורכה של הדרך הליקית ב-25 עד 30 ימי הליכה, אך ניתן גם לשלב מספר קטעי הליכה בני יום או מספר ימים.

החל משנת 2010 במסלול נערך אולטרה מרתון שאורכו 220–240 ק"מ והוא נמשך שישה ימים. תחילת המסלול בכפר אולודניז וסיומו באנטליה.

הדרך הליקית מתאפיינת באקלים ים תיכוני עם קיץ חם ויבש, וחורף מתון עם כמות משקעים שנתית נמוכה. עונת הטיולים ארוכה; עם זאת, הזמן הטוב ביותר הוא עונת האביב, כאשר הגבעות עדיין מכוסות שלג והנוף מכוסה בפרחים. גם החודשים אוקטובר ונובמבר, כאשר החום והלחות יורדים בהדרגה מתאימים מאוד להליכה במסלול. בגבהים גבוהים יותר ובפסגות ההרים מזג האוויר אינו יציב וניתן לחוות ביום אחד מזג אוויר המשלב את כל ארבע העונות. החורף מועד לגשמים, וכן שלגים בגבהים מעל 1,500 מ' (4,900 רגל).

## ראו גם
* ליקיה
* שביל פאולוס הקדוש

## לקריאה נוספת
* מדריך The Lycian way, Kate Clow

## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט
* אתר מידע נוסף עם תמונות
* שבילים בטורקיה מידע כללי על השביל בעברית
* טרוול - טיולי שטח גאוגרפים - חברה ישראלית המארגנת טרקים לאורך הדרך הליקית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הריביירה הטורקית
קטגוריה:טרקים
ססיליה אטיאס

**ססיליה אטיאס** (בצרפתית: **Cécilia Attias**, שם נעוריה: ססיליה מריה שרה איזבל סיגנר אלבניז, בעבר נקראה **ססיליה סרקוזי**; נולדה ב-12 בנובמבר 1957 בצרפת) היא צרפתייה ממוצא יהודי. הייתה אשתו השנייה של נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, עד לגירושיהם ב-18 באוקטובר 2007.

## ביוגרפיה
אביה של ססיליה אטיאס, אנדרה אהרון ציגאנר, ממוצא יהודי, נולד בעיר בלץ שבבסרביה ב-1898. בגיל צעיר עזב את רוסיה והסתובב באירופה עם דרכון זמני עד שהתיישב בספרד, שם הכיר את אמה לעתיד של ססיליה. טרזיה דיאן אלבניז, בתו של אב, ספרדי שגריר בלגיה בספרד ואם בלגית, היא נינתו של המלחין איסק אלבניס (Isaak Albeniz), ממייסדי האסכולה המוזיקלית העממית בספרד. לסיסיליה עוד שלושה אחים: פטריק, כריסטיאן ואיוון-אנטואן.

כילדה, סבלה ססיליה מבעיות לב קשות שעיכבו מאוד את גדילתה. היא עברה ניתוח לב פתוח בגיל 13, החלימה היטב וצמחה לגובה של 178 ס"מ. היא הוסמכה כעורכת דין לאחר לימודים באוניברסיטת פנתאון-אסאס, אך העדיפה לעבור אחרי תקופה קצרה לפוליטיקה.

ב-1989 התגרשה מבעלה ז'ק מרטין ועברה להתגורר עם שתי בנותיה אצל ניקולא סרקוזי, שהיה ראש העיר ניי-סיר-סן (Neuilly-sur-Seine). ב-23 באוקטובר 1996 הם נישאו ונולד להם ילד, לואי, ב-28 באפריל 1997.

חיי האהבה של בני הזוג זכו לעניין יוצא דופן ולסיקור נרחב בעיתונות בצרפת. כאשר ססיליה הפסיקה להופיע לצד בעלה באירועים רשמיים, העיתונות דיווחה על בעיות בחיי הנישואים של בני הזוג. ב-2005 עזבה ססיליה את ניקולא סרקוזי, ועברה להתגורר עם רישאר אטיאס, מפיק ועידות ויזם נודע. ב-11 בינואר 2006 דיווח חבר קרוב של בני הזוג שהם חזרו לחיות יחד.

עם היבחרו של ניקולא סרקוזי לתפקיד הרם היא הפכה לדמות מוכרת בפוליטיקה ובעיתונות הצרפתית, אם כי לא נשאה סמכות רשמית כלשהי.

ביולי 2007 עלתה לכותרות לאחר ששימשה מתווכת בעסקת שחרור "האחיות מבולגריה" - הצוות הרפואי שנידון לעונש מוות בלוב באשמה שהדביק ילדים באיידס. בתפקידה הדיפלומטי הראשון התלוותה לניקולה דה לה גרנוויל ללוב על מנת לנהל משא ומתן עם מועמר קדאפי לשחרור האחיות הבולגריות. השיחות עם מועמר קדאפי התנהלו באנגלית בארבע עיניים ובלי מתורגמן. במסגרת התפקיד שהוטל עליה היא נסעה פעמיים לטריפולי, לוב.

בהיותה בטריפולי במשא ומתן בארבע עיניים עם קדאפי, היא ניצלה את ההזדמנות להחתימו על עסקת נשק גדולה שתעלה ללוב מאות מיליוני אירו. שבוע לאחר שנשיא צרפת ערך ביקור בטריפולי יחד עם רעייתו ססיליה, צרפת אישרה את הדיווח על חתימת עסקת הנשק עם לוב.

לאחר הצלחת המשא ומתן ושחרור האחיות הבולגריות הוכרזה ססיליה כאזרחית כבוד בסופיה, בולגריה, יחד עם בעלה. ההצלחה במשימה כנציגה אישית של ראש המדינה עוררה פולמוס רב בצרפת.

ססיליה התגרשה מניקולא סרקוזי באוקטובר 2007. ב-23 במרץ 2008 נישאה לאטיאס בניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:יהודיות צרפתיות
קטגוריה:צרפתים ממוצא קטלאני
קטגוריה:בני זוג של נשיאי צרפת
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1957
1414

## אירועים
* תחילת ועידת קונסטנץ. הוועידה סיימה את הקרע המערבי וגינתה ג'ון ויקליף ויאן הוס. הוועידה נמשכה 4 שנים. 

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1428

## אירועים

גזירת הים - האפיפיור מרטינוס החמישי גוזר איסור על רבי חובלים להוביל בספינותיהם יהודים לארץ ישראל

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1434

## אירועים
* יאן ואן אייק מצייר את הציור נישואי הזוג ארנולפיני
* קוזימו דה מדיצ'י הופל לשליט הלא-רשמי של פירנצה, כשמוענק לו התואר גראן מאסטרו
* ולדיסלב מורנה מוכתר להיות מלך פולין
* זרע יעקב מוכתר להיות קיסר אתיופיה

## נולדו

## נפטרו
* עמדה ייאסוס, קיסר אתיופיה

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1435

## אירועים

## נולדו

רבי אליהו מזרחי

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1426

## אירועים

* בניית מבצר קסטלו אורסיני-אודסקלצ'י בעיירה ברצ'יאנו הסמוכה לרומא. 
* 6 במרץ – קרב סינט ג'יימס, בעקבותיו הצרפתים מכירים בשלטון העצמי האנגלי. 
* 16 ביוני – קרב אוסטי נד-לאבם בבוהמיה, ניצחון מוחץ להוסיטים, בהגנתם מפני מסע הצלב הרביעי נגדם.
* 7 ביולי – בקרב כירכיטיה הממלוכים כבשו את קפריסין והגלו את המלך ינוס למצרים עד שנפדה כעבור עשרה חודשים

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1441

1441 היא שנה פלינדרומית. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 1331, והבאה אחריה היא 1551.

## אירועים

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1476

## אירועים

## נולדו

## נפטרו
* (דצמבר) ולאד המשפד (הידוע גם בכינוי דרקולה), נסיך ולאכיה (נולד ב-1431)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1479

## אירועים

*1479- שבטים בדואים פלשו לירושלים, חדרו לתחומי הר הבית, פגעו בתושבי העיר ובעולי הרגל, ואף הניסו את הנציב.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
1474

## אירועים

## נולדו

* רבי יעקב בירב, גדול רבני צפת, ורבו של רבי יוסף קארו (נפטר ב-1541)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
כוריזיה בקבוקית

שמאל|ממוזער|250px|הפירות דמויי צמר הגפן של הכוריזיה הבקבוקית

**ציבה בקבוקית או כוריזיה בקבוקית** (שם מדעי: *Ceiba insignis*, בעבר *Chorisia insignis*), הוא עץ נוי שפרחיו גדולים וצהובים בסוג צֵיבָּה (לשעבר שויך לסוג כּוֹרִיזִיָּה שבוטל) ממשפחת החלמיתיים (עבר שויך למשפחת הַבּוֹמְבַּקִּיִּים (Bombacaceae)), מסדרת החלמיתאים (Malvales). הוא גדל בר בעיקר באזורים טרופים יובשניים עונתיים באמריקה הדרומית מדרום אקוודור ועד צפון פרו.

## מאפיינים
עץ המגיע לגובה של 10 עד 15 מטר ויותר. הפריחה בקיץ. הפרחים גדולים בצבע צהוב בהיר.

העץ מאופיין בגזע עבה לא אחיד, דמוי-בקבוק ומכאן שמו. הגזע גם אינו ישר ומראהו כמו של אדם בגילופין, לכן נקרא העץ במקום מוצאו גם "**העץ השיכור**" (בספרדית: "**palo borracho**").

על הגזע קוצים גדולים וקשים. במקומות ציבוריים משתדלים להסיר אותם.

העלים מסורגים, מורכבים כעין כף יד. העלעלים 7, מוארכים או דמויי-ביצה הפוכה, מחודדים באופן פתאומי, משוננים כמשור, אורכם עד 12.5 ס"מ.

הפרי הוא הלקט גדול דמוי אגס אורכו עד 12.5 ס"מ.. עם ההבשלה הוא נפתח ב-5 קשוות ומתגלים זרעים העטופים בציצה לבנה ארוכה ואז הזרע נראה כגוש של צמר גפן.

שורשו שיפודי הצומח מטה מבלי לפגוע במדרכות ולכן הוא מתאים לשמש כעץ נוי בעיר.
## גלריה

שתיל של עץ כוריזיה בקבוקית.jpg|שתיל כוריזיה בקבוקית
כוריזיה בקבוקית.jpg|קוצי כוריזיה בקבוקית
Flower of Ceiba insignis.JPG|פריחת כוריזיה בקבוקית

## קישורים חיצוניים

*כוריזיה בקבוקית באתר הגן הבוטני חוות הנוי

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1988
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר אדוארד גיבס
קטגוריה:חלמיתאים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: עצים
סמל איווה

**[[סמל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[איווה]]** או **החותם הגדול של מדינת איווה** (באנגלית: **Great Seal of the State of Iowa**) הוא סמלה הרשמי של המדינה. הסמל נוצר ב-1847, כשנה לאחר הצטרפותה של איווה לארצות הברית.

## עיצוב
הסמל הוא עגול, במרכזו תמונת נוף המציגה אזרח לובש מדים (מתנדב למיליציה אזרחית) העומד בשדה חיטים, מסביבו כלים חקלאיים שונים, ברקע נהר המיסיסיפי ומעליו עיטם לבן-ראש הנושא את מוטו המדינה. הסמלים הרבים המרכיבים את הסמל נועדו לייצג את ההיסטוריה של המדינה ושל המתיישבים שהקימו אותה.
* **האזרח לובש המדים**, מחזיק בימינו את דגל הכוכבים והפסים, שבקצה המוט שלו מונפת "מצנפת החירות". הוא מייצג את החיילים המתנדבים מאיווה שלחמו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846-1848) שהתחוללה בזמן אימוץ הסמל. בגרסאות רבות הוא חובש כובע רחב שוליים המתאים לתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית.
* **[[חיטה]]**, המוצגת גם באלומות חיטה וגם כרקע לסמל. חיטה היה הדגן העיקרי שגודל באיווה על ידי המתיישבים הראשונים שלה.
* **[[עופרת]]**, המוצגת בכבשן מעלה עשן, ערימת מתכת ולעיתים גם כמכרה. מייצג את תעשיית כריית העופרת במזרח איווה שהייתה לאחד ממקורות ההכנסה הגדולים של המדינה עם הקמתה. מאז תחילת המאה ה-20 פחתה מאוד כריית העופרת.
* **אוניית הקיטור "איווה"**, אוניית קיטור היסטורית שנחשבת כאחת האוניות המהירות בהיסטוריה של נהר המיסיסיפי, שהיווה דרך התחבורה המרכזית במדינה עם הקמתה.
* **[[עיטם לבן-ראש]]**, מייצג את הממשל הפדרלי ומחזיק במקורו את המוטו של המדינה. סמל זה מופיע גם בדגל איווה.

## היסטוריה
לפני אימוץ הסמל הנוכחי בטריטוריה של איווה היה שימוש בסמל טריטוריאלי שכלל נשר שהחזיק במקורו חץ וברגלו קשת. פשטותו של הסמל הטריטוריאלי הפך אותו לפופולרי מאוד והיה בשימוש עד לשנות ה-60 של המאה ה-19, אפילו אחרי שהוחלף רשמית.
עיצוב הסמל אומץ רשמית על ידי האספה הכללית הראשונה של איווה ב-25 בפברואר 1847, שם תואר בחוק מדינת איווה 1A.1, בו כתוב:

400px|ממוזער|שמאל|גרסאות שונות של סמל איווה לאורך השנים
אף כי לא שונה נוסח החוק מאז אימוצו במאה ה-19, משום שלא הוצג ציור של הסמל בנוסח החוק המקורי, קיימים מספר עיצובים שונים לסמל, שונים זה מזה בצבעים ובסידור מרכיבי הסמל. ב-2010 הציע חבר בית הנבחרים של איווה, ריי זירקלבך, להחליף את ניסוח החוק מ"עם מחרשה **ב**אחוריו" ל"עם מחרשה **מ**אחוריו" מחשש כי אנשים עלולים להתבלבל במשמעות החוק וכוונת המחוקק, וכי אי הבנה זו עלולה לפגוע בכבוד המשמר הלאומי של איווה.

הסמל לא היה בשימוש רחב עם אימוצו עקב פופולריות נמוכה. הסמל נתפס כמבולגן ועמוס, ורבים העדיפו להשתמש בסמל הטריטוריאלי שקדם לו.

קובץ:Seal of Iowa.png|גרסה של הסמל
קובץ:Iowa state coat of arms (illustrated, 1876).jpg|גרסה היסטורית של הסמל מ-1876
קובץ:Iowa territorial seal.jpg|הסמל הטריטוריאלי, 1838


## ראו גם

* דגל איווה

קטגוריה:איווה: סמלים
איווה
קטגוריה:עיט בתרבות
סמל אינדיאנה

**[[סמל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[אינדיאנה]]** או **החותם של מדינת אינדיאנה**, המסמל כיום את המדינה, עבר מספר שינויים מאז הוצע לראשונה.

במקורו, שימש הסמל את הטריטוריה הצפון מערבית אשר שטחה של אינדיאנה מהווה חלק ממנה. בשנת 1963 שינתה האספה הלאומית של אינדיאנה את הסמל, ובחרה את הסמל הנוכחי.

## תיאור הסמל
הסמל מתאר חוטב עצים הכורת עץ שקמה אמריקאית (Platanus occidentalis), מימינו שני עצים, ומשמאל הסמל שני עצים נוספים. באמצע הסמל רץ ביזון אמריקאי. ברקע רואים את השמש השוקעת ולה 14 קרניים.

סביב הסמל מצוירים עלי עץ המדינה - שושנן הצבעונים (*Liriodendron tulipifera*), וסביבם הכיתוב "החותם של מדינת אינדיאנה" ו- 1816 - שנת הצטרפותה של אינדיאנה לארצות הברית.

## ההיסטוריה של הסמל
החקיקה של הטריטוריה הצפון מערבית אינה כוללת הוראות בדבר צורת הסמל. האזכור הראשון של סמל האזור מקורו בהצהרה של המושל ארתור סנט קליר מה-26 ביולי 1788. החותם הראשון כלל נחש, סירות, שמש זורחת, ויער עצים ובו גרזן ומספר עצים הכרותים ומסודרים לשימוש. סמלים אלה מציינים את יערות הפרא שגדלו במדינה ותחילת כריתתם לצורך הבאת התרבות למדינה. הנחש מסמל את הפראיות (והאינדיאנים הפראים) והגרזן את הסדר שיביאו המתיישבים עימם.

חוק של הקונגרס מה-8 במאי 1792 הורה למזכיר המדינה לדאוג לסמלים עבור הטריטוריות השונות של ארצות הברית (ומתייחס גם לטריטוריה הצפון מערבית שאינדיאנה הייתה חלק ממנה). החוק מה-7 במאי 1800 המקים את טריטוריית אינדיאנה אינו מורה על סמל כלשהו. האזכור הראשון בדבר קיומו של סמל של טריטוריית אינדיאנה מקורו במסמך שנחתם בינואר 1801 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם הנרי האריסון.

תיאור מה-28 בדצמבר 1802 של הסמל מציין כי בסמל ישנו אדם הכורת עץ, באפלו הפונה לכיוון הפוך משמש (שלא ברור אם היא שוקעת או זורחת) וכן מענף אחד העצים משתלשל קלף ועליו שם הטריטוריה: "אינדיאנה".

ההוראה הראשונה בדבר חותם המדינה מצויה בסימן 6, בסעיף 26 לחוקת המדינה משנת 1816 המורה שלמדינה יהיה חותם. בשנת 1816 נחקק חוק המתאר את סמל המדינה. תיאור הסמל שהוצג בפני הסנאט של המדינה נאמר שהסמל יכלול יער ובו חוטב עצים הכורת עץ, באפלו הבורח מהיער לעבר המישור וברקע שמש יושבת (כנראה הכוונה לשמש שוקעת) והמילה אינדיאנה. החוק המוצע אושר ב-13 בדצמבר 1816 והפך את הסמל לרשמי.

גם חוקת המדינה משנת 1851 קובעת בסימן 15, בסעיף 5 שלמדינה יהא חותם רשמי. בדיקה שנערכה בשנת 1895 על ידי רוברט ס. האטצ'ר בהוראת סנאט המדינה העלתה כי אין תיאור רשמי של סמל המדינה. האטצ'ר ציין כי בכל הסמלים בהם נעשה שימוש מופיעים יער, חוטב עצים ובאפלו.

בהצעת חוק מספר 486 בסנאט המדינה מה-8 במרץ 1895 מוצע לקבוע תיאור רשמי של סמל המדינה. החוק קובע כי: 

.

בעקבות החוק החל בשנת 1905 דיון ציבורי בשאלת משמעות החלקים השונים של הסמל. בין היתר נדונה שאלת שקיעת השמש מאחורי הרים במערב - בייחוד לאור העובדה שבמערב המדינה אין הרים. במסגרת הדיון הציבורי הוצע שמאחר והשמש נמצאת מאחורי הרים, הרי שמדובר בשמש הזורחת על המדינה ולא בשמש שוקעת. עוד הוצע שמדובר בשמש התרבות הזורחת מעל האזורים הפראיים.

בשנת 1963 נחקק חוק נוסף המתאר את סמל המדינה. תיאור זה קיבע בחוק את הנוהג לכתוב סביב הסמל את המילים "החותם של מדינת אינדיאנה". החוק (שמספרו 1348) אושר על ידי בית הנבחרים ב-11 במרץ 1963.

בשנים 2004 ו-2005 הוצעו שתי הצעות חוק המבקשת לשנות את תיאור הסמל כך שיקבע שהשמש היא זורחת ולא שמש שוקעת.

## קישורים חיצוניים

* 
* חוק מדינת אינדיאנה המתאר את הסמל
* ההיסטוריה של סמל

קטגוריה:אינדיאנה: סמלים
אינדיאנה
קטגוריה:מעלי גירה בתרבות
שבע גבעות רומא

ממוזער|350x350 פיקסלים|שבע גבעות רומא
**שבע גבעות רומא** הן שבע גבעות ממזרח לנהר הטיבר שמהוות את ליבה של העיר רומא. 

שבע הגבעות הן:
*גבעת אוונטינו (איטלקית: Aventino)
*גבעת הפאלאטיום, (איטלקית: פאלאטינו Palatino)
*גבעת הקפיטולין, (איטלקית: קמפידוליו Campidoglio)
*גבעת צ'ליו, (איטלקית: Celio)
*גבעת  וימינאלה, (איטלקית: Viminale)
*גבעת אסקווילינו (איטלקית: Esquilino)
*גבעת קווירינאלה (איטלקית: Quirinale) 

על פי המסורת, האחים רמוס ורומולוס ייסדו את רומא על גבעת הפאלאטיום.

אף על פי שגבעת הוותיקן , עליה שוכנת קריית הוותיקן, אינה נחשבת לאחת משבע הגבעות, חלקים בנצרות מאמינים כי בחזון יוחנן ישנה התייחסות לשבע גבעות רומא: 

## ראו גם

* שבע גבעות ליסבון
* שבע גבעות איסטנבול
* שבע גבעות מוסקבה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:רומא
חדר אוכל

[ממוזער|250x250 פיקסלים|חדר אוכל ב[בית מלון ביפן]]
[שמאל|ממוזער|250px|חדר אוכל בסגנון צרפתי ב[ארמון פטרהוף (סמוך לסנקט פטרבורג)]]
**חדר אוכל** הוא חדר במוסד שבו מגישים ארוחות לסועדים.

הארוחות בחדר אוכל אינן מוגשות בתשלום ישיר ומלא. במקום זאת קיימות מספר אפשרויות אחרות. במקרים רבים הארוחות בחדר האוכל מוגשות ללא תשלום. אפשרות נוספת היא הגשת הארוחות בחדר האוכל בתמורה לתשלום מסובסד. אפשרות זו נמצאת לרוב בשימוש במסגרת בתי ספר ובמקומות עבודה. כמו כן, הארוחות יכולות להיות מוגשות בתשלום עקיף. למשל, כחלק מתשלום עבור כלל השירות בבית מלון.

## סוגים של חדרי אוכל

* בצבא: חיילים הנמצאים במחנה או על כלי שיט צבאי אוכלים בחדר אוכל משותף. לפעמים ישנם חדרי אוכל נפרדים לקצינים ונגדים.
* במקומות עבודה: חדר אוכל לשירותם של העובדים ואורחיהם.
* בבית מלון ובאוניות נוסעים: משמש את אורחי המלון או האונייה ומתפקד לרוב גם כאולם אירועים.
* בבתי חולים ובתי אבות: משמש את המאושפזים/הדיירים אך לא את אורחיהם.
* בבית ספר: חדרי אוכל קיימים בבתי ספר המנהיגים יום לימודים ארוך וכן בפנימיות.
* בקיבוץ: חדרי אוכל בקיבוצים הם חדרי אוכל משותפים לכלל חברי הקיבוץ, חדר האוכל הוא אחד המוסדות שמייחדים את הקיבוצים מיתר צורות ההתיישבות ומשמש כמרכז החיים של הקיבוץ.

האוכל המוגש בחדרי אוכל מסופק על ידי מטבח מוסדי הצמוד לחדר האוכל, או באמצעות שירותי הסעדה.

## היסטוריה

### רפקטוריום
[שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|רפקטוריום במנזר ב[פורטוגל]]
רֶפֶקְטוֹריוּם (מלטינית: refectorium - משיב החיים) הוא חדר אוכל, בעיקר במנזרים ופנימיות.

הרפקטוריום, חדר האוכל המשותף, החל את דרכו כחלק מאורח החיים במנזרים על פי עקרונות השיתוף של מסדרי הנזירים הנוצריים, אשר הכתיבו תנאי חיים של קומונה. החל מהמאה ה-12 החלו הארוחות המשותפות להיות משולבות בטקסים דתיים, וחשיבותו של הרפקטוריום בחיי המנזר גדלה.

גורמים רבים השפיעו על גודלו וצורתו של הרפקטוריום, אך עושרו של המסדר וגודל קהילת המנזר היו הבסיס לכך. מסורת אנגלית הכתיבה את מיקום הרפקטוריום מעל קמרון או מרתף, בניסיון לשחזר את מיקומה של הסעודה האחרונה, ובדרך כלל בצידו של קלויסטר ומנגד לקפלה שבמנזר. חברי מסדר הבנדיקטינים הקפידו כי הרפקטוריום ייבנה כאולם לאורך ציר מזרח-מערב, ואילו נזירים ציסטרציאנים העדיפו את הציר צפון-דרום. הנזירים אכלו את ארוחותיהם כשהם יישובים על ספסלים ארוכים, בעוד הנזירים רמי המעלה ישבו על ספסלים מוגבהים באחד מקצות האולם. מחוץ לאולם ניצב אגן לשטיפת ידיים.

## ראו גם
* חדר האוכל הממלכתי (הבית הלבן)
* רפקטוריום
* ארוחה מוסדית

## לקריאה נוספת
* **חיים אסי וורדי עופר. "[[חדרוכל סיפורים מתכונים קיבוץ]]" לנצ'בוקס [[תל אביב]] 2012 **

## קישורים חיצוניים

* 
* חדר האוכל של קיבוץ גבעת השלושה הישן, כתבות הערוץ המקומי בפתח תקווה.
* 
* 
* 
*מיכאל יעקובסון: סקירה על בניין חדר האוכל בקיבוץ כפר בלום, באתר 'חלון אחורי', 14.12.13
*מיכאל יעקובסון: סקירה על שלושה חדרי אוכל בקיבוצים לוחמי הגטאות, ראש הנקרה ועין המפרץ, באתר 'חלון אחורי', 18 באוגוסט 2014
*מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל הנטוש בקיבוץ נוה ים, באתר 'חלון אחורי', 11 ביוני 2025
* 

קטגוריה:שירותי אירוח ואוכל
אוכל, חדר
סמל איידהו

**[[סמל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[איידהו]]** או **החותם הגדול של מדינת איידהו** (באנגלית: **Great Seal of the State of Idaho**) אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו. סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה. בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית) על מנת להתאימו לסמל של מדינה. הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה.

## תיאור הסמל
במרכז הסמל מצוי מגן ועליו נוף המתאר את המדינה – עץ אורן המסמל את יערות המדינה ואת כריתת העצים בה. השטחים החקלאיים בשמאל המגן מסמלים את ענף החקלאות. במרכז המגן זורם הנהר שושוני או הנהר סנייק.
מתחת המגן מופיעות שתי קרני שפע ואלומת שיבולים המסמלים את התוצרת החקלאית העשירה של המדינה.
מעל המגן מופיע אייל המסמל את בעלי החיים של המדינה.
למגן האבירים שני תומכים: דמות אישה המסמלת את הצדק, וגבר – ככל הנראה כורה – המסמל את המכרות שהיוו את בסיס כלכלת המדינה בעבר. לרגלי האישה גדל פרח הלילך המסמל את המדינה.
סביב הסמל, במעגל הפנימי, מופיע המוטו בלטינית: "Esto perpetua" – "הוא לנֵצח".
סביב הסמל, במעגל החיצוני, מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת איידהו". בתחתית המעגל החיצוני של הסמל מופיע כוכב המסמל את הצטרפות המדינה ליתר מדינות ארצות הברית.

## הערות שוליים

קטגוריה:איידהו: סמלים
איידהו
קטגוריה:איילים בתרבות
חורחה גרסיה גרנדוס

[250px|ממוזער|חורחה גרסיה גרנדוס מגיש את [כתב האמנה|כתב האמנתו לנשיא יצחק בן-צבי בבית הנשיא, יולי 1955]]
ד"ר **חורחה גרסיה גרנדוס** (בספרדית: **Jorge Garcia Granados**; 21 באפריל 1900 – 3 במאי 1961) היה דיפלומט גואטמלי, אשר כיהן שגריר ארצו באו"ם וחבר ועדת אונסקופ – המשלחת המיוחדת לארץ ישראל שהחליטה על תוכנית החלוקה.

גרנדוס הגדיר את עצמו כמהפכן ולוחם חופש בנשמתו. הוא היה מעורב בהתקוממויות ומרידות בארצו, ובעקבות כך אף נכלא והוגלה מארצו. את חוויותיו מהביקור בארץ ישראל תיאר בספרו "כך נולדה מדינת ישראל". בדיוני הוועדה הביע גרנדוס את התפעלותו מהמפעל הציוני ומניסיונותיו החברתיים וההתיישבותיים.

בזמן ההצבעה על התוכנית ב-כ"ט בנובמבר 1947 ארגן גרנדוס, לבקשתו של נציג המשלחת הציונית אבא אבן, בסיועו של שגריר אורוגוואי, אנריקה רודריגס פברגט, את שאר שגרירי אמריקה הלטינית לגוש משמעותי של קולות בעד התוכנית, שבלעדיו לא הייתה עוברת. לאחר הצהרת העצמאות של ישראל ב-1948 היה גרנדוס השגריר הראשון באו"ם שהודיע על הכרת מדינתו במדינת ישראל, ולאחר מכן ב-1956 מונה לשגרירה הראשון של גואטמלה בארץ.

נכדתו, קארלה גרסיה-גרנדוס, היא מנכ"לית "אהמסה ישראל וערבה מיינס", המפעילה מכרות נחושת בפארק תמנע.

בזכות תמיכתו בהקמת מדינת ישראל וקשריו עימה, נקראו על שמו רחובות בירושלים, ברמת גן, ובנתניה. כהוקרה על תמיכתו, הוזמנו בני משפחתו בדצמבר 2007 לישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 60 שנה להחלטת האו"ם על תוכנית החלוקה.

## ספרו

בנוסח עברי: **כך נולדה מדינת ישראל: הדרמה כפי שראיתיה במו עיני**, תרגום יצחק עבאדי, בהוצאת אחיאסף תשי"א (1951)

## קישורים חיצוניים

*  חורחה גרסיה גרנדוס מבקר בישראל, יומני כרמל 1952 (התחלה 3:29)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירים באו"ם
קטגוריה:פוליטיקאים גואטמלים
קטגוריה:חברי ועדות חקירה לארץ ישראל
קטגוריה:שגרירי גואטמלה
קטגוריה:שגרירי גואטמלה בישראל
קטגוריה:ילידי 1900

קטגוריה:נפטרים ב-1961
סמל אילינוי

**[[סמל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[אילינוי]]** או **החותם הגדול של מדינת אילינוי** (באנגלית: **Great Seal of the State of Illinois**) אומץ רשמית בשנת 1818 על ידי האספה הלאומית הראשונה של אילינוי. האספה קבעה כי מזכיר המדינה של אילינוי ידאג לרכוש חותם רשמי עבור המדינה אשר יופיע על מסמכיה הרשמיים. החותם הראשון שנרכש היה זהה בצורתו לסמל ארצות הברית מאותה עת.

בשנת 1839 הוחלט על עיצוב מחדש של סמל המדינה ונבחר למדינה סמל חדש. סמל זה שונה בשנת 1867 בעקבות יוזמה של מזכיר המדינה שרון טינדייל אשר שכנע את הסנטור של המדינה אלן ס. פולר להגיש לסנאט המדינה הצעת חוק בדבר עיצוב הסמל. הצעת החוק כללה הצעה לשנות את מוטו המדינה לאור מלחמת האזרחים האמריקנית – במקום "ריבונות המדינה, איחוד לאומי" ל"איחוד לאומי, ריבונות המדינה" אולם החוק שהתקבל ב-7 במרץ 1867, לא כלל את השינוי המוצע.
הן החוק משנת 1818 והן החוק משנת 1867 קובעים כי חותם המדינה ישמר על ידי מזכיר מדינת אילינוי.

## תיאור הסמל
הסמל מציג עיטם לבן-ראש אמריקאי, העומד על סלע, ונושא בטפריו מגן ובמקורו את מוטו המדינה. שלושה עשר כוכבים ושלושה עשר פסים מסמלים את שלוש עשרה המושבות שהיוו את המדינות הראשונות של ארצות הברית. על הסלע מופיעות השנים 1818 – שנת קבלת הסמל הראשון, ו-1867 – שנת בחירת הסמל השני.
על הסמל מופיע התאריך – 26 באוגוסט 1818 – היום בו התקבלה חוקת המדינה הראשונה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אילינוי: סמלים
אילינוי
קטגוריה:עיט בתרבות
הלמוט יאן

**הלמוט יאן** (בגרמנית: **Helmut Jahn**; 4 בינואר 1940 – 8 במאי 2021) היה אדריכל גרמני־אמריקאי. תכנן מבנים בולטים רבים ברחבי העולם, בהם: מרכז סוני שבברלין ומרכז ג'יימס ר. תומפסון שבשיקגו.

## קורות חייו
יאן נולד כבן למורה, בצירנדורף על יד נירנברג, בבוואריה שבגרמניה. הוא רכש תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטה הטכנית של מינכן (TUM) בשנים 1960–1965. לאחר מכן עבד לצדו של אדריכל מקומי במשך שנה, ואז עזב את גרמניה והיגר לארצות הברית. הוא התיישב בשיקגו. יאן החל ללמוד לתואר מתקדם באדריכלות במכון הטכנולוגי של אילינוי (IIT), שם התחנך אצל מיס ון דר רוהה, אך עזב לאחר שנה, בשנת 1967 מבלי שהשלים את לימודיו, והצטרף למשרד האדריכלים "צ'.פ. מרפי ושותפים" בשיקגו כעוזרו של האדריכל ג'ין סאמרס. שש שנים לאחר מכן הוא קודם לתפקיד ניהולי ומונה לשותף במשרד. בשנת 1981 שונה שם המשרד ל"מרפי/יאן". בשנת 1985 נפטר צ'ארלס פרנסיס מרפי (נולד ב-1890), ויאן לקח את הפיקוד על משרד האדריכלים.

יצירתו המשמעותית הראשונה של יאן הייתה תכנון אצטדיון קמפר בקנזס סיטי שבמיזורי (נפתח ב־1974). חלק מגגו של האצטדיון קרס בבוקר סוער במיוחד ביוני 1979; איש לא היה במקום ולכן לא היו נפגעים, אך האירוע עורר סערה גדולה. עם זאת, אירוע קריסת הגג לא השפיע על הקריירה של יאן, שהמשיכה לנסוק.

יאן קנה לעצמו מוניטין של אדריכל מהשורה הראשונה עם השלמתו של מרכז מדינת אילינוי בשנת 1985 (נקרא כיום: מרכז ג'יימס ר. תומפסון). הוא תכנן שורה של מבנים, בארצות הברית, גרמניה ומדינות נוספות, בהם: מרכז קסרוקס בשיקגו (Xerox Center, הושלם ב־1980), טרמינל יונייטד איירליינס בנמל התעופה שיקגו או'הייר , מרכז סיטיספייר בניו יורק, גורד השחקים מסהטורם (מגדל יריד הסחר) בפרנקפורט, גרמניה (גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה מאז השלמתו בשנת 1990 ועד 1997) ומרכז סוני עם מגדל חברת הרכבות הגרמנית Bahn Tower בכיכר פוטסדאם בברלין (הושלם ב-2000), נמל התעופה בנגקוק סוברנהומי (2002–2005), ו-Weser Tower בעיר ברמן (2007–2010).

יאן, שחילק את זמנו בין שיקגו, ניו יורק וברלין, נפטר ב-8 במאי 2021. הותיר אחריו אישה ובן.

## פרסים ואותות כבוד
יאן קטף מספר פרסים על עבודתו, בהם:
*"האדריכל האמריקני החי המשפיע ביותר" (1991), ניתן על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA).
*"הישג יוצא דופן לאדריכל" (1993), מהאקדמיה האמריקאית לאמנות.
*"עיטור הוקרה" ("Bundesverdienstkreuz Erster Klasse") מטעם גרמניה על פועלו (1994).
*"פרס הוקרה" (2002), עבור מרכז סוני. ניתן על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים.

## גלריה

תמונה:Kemper-arena1.jpg|אצטדיון קמפר
תמונה:Frankfurt am Main, MesseTurm.jpg|מסה טורם
תמונה:James R. Thompson Center.JPG|מרכז ג'יימס ר. תומפסון
תמונה:Posttower Bonn 001.jpg|מגדל פוסט, בעיר בון בגרמניה


## קישורים חיצוניים

* 
* הלמוט יאן במסד הנתונים ArchINFORM
* Who's Who in Germany 2013
* 
* 

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2021
ימת טוז

**ימת טוז** (בטורקית: **Tuz Gölü** - "ימת המלח") היא הימה השנייה בגודלה בטורקיה אחרי ימת ואן. הימה שוכנת בגובה של 905 מטר במרכזה של אנטוליה על גבולה המערבי של קפדוקיה, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקוניה וכ-100 ק"מ דרומית לאנקרה. במשך רוב ימות השנה היא משתרעת על שטח של 1,500 קמ"ר, אורכה 80 ק"מ ורוחבה 50 ק"מ.

מי הימה מליחים ביותר. במשך חודשי הקיץ מתאדים רוב מימיה וחושפים שכבת מלח בעומק ממוצע של 30 ס"מ. רוב השטח הנחשף בעונה זו משתרע על חלקה הדרומי של הימה. בעונה הגשומה נמס חלק מהמלח במים המתוקים הזורמים אליה או המגיעים אליה בצורת משקעים. לימת המלח אין מוצא, והיא ניזונה מנגר תחתי וממספר נחלים שבמקום שפכם אליה יצרו מלחות. סביב הימה שלושה מכרות מלח העושים שימוש במשטר המים העונתי בימה ומפיקים כ-70% מתצרוכת המלח במדינה. בנוסף קיימות סביב הימה תעשיות הקשורות לעיבוד המלח. עומקה של הימה הוא מטרים ספורים בשיאה ויובש ברובה בשפל.

בשנת 2001 הוכרזו הימה והאזור המקיף אותה כאזור טבע מוגן. בימה אוכלוסייה עשירה של פלמינגואים (*Phoenicopterus ruseus*), אווז לבן-מצח ובז אדום.

## קישורים חיצוניים

* 

טוז
קטגוריה:אנטוליה
קטגוריה:קפדוקיה
טוז, ימת
טוז
שבע גבעות ליסבון

שמאל|ממוזער|250px|טירת סאו ז'ורז'ה על הגבעה הנושאת אותו שם
לפי אגדה פופולרית הוקמה ליסבון בירת פורטוגל, על קבוצה של שבע גבעות הנודעות כ**שבע גבעות ליסבון** (פורטוגזית **Sete Colinas de Lisboa**). ייתכן כי מקורה של הסברה בדבר שבע גבעות העיר ברומאים שמצאו דמיון גאוגרפי בין ליסבון לרומא (שלגביה ישנה מסורת על שבע גבעות רומא), אך הביטוי נזכר לראשונה בכתביו של פריי ניקולאס דה אוליביירה (Frei Nicholas de Oliveira) בן המאה ה-17:


:"*As sete colinas sobre as quais estava assente Lisboa: Castelo, São Vicente, São Roque, Santo André, Santa Catarina, Chagas e Sant'Ana*"

:"שבע הגבעות שעליהן יושבת ליסבון: קשטלו, סאו ויסנטה, סאו רוקה, סנטו אנדרה, סנטה קטרינה, שאגאש וסנט'אנה".

גם ליסבון וגם רומא משתרעות על יותר משבע גבעות, וגבעת גראסה (colina da Graça - "גבעת החסד") נסתרה ככל הנראה מעיניו של דה אוליביירה, מאחר שהייתה חבויה לאלה המגיעים אל העיר בדרך הים מאחורי גבעת קשטלו. ייתכן אף שהתעלם מגבעה שמינית זו במכוון כדי ליצור את הזהות לרומא.

בכל אופן, מאז הקמתה ועד תום השלטון המוסלמי בעיר, השתרעה ליסבון רק על גבעת סאו ז'ורז'ה (אותה כינה דה אוליביירה בשם "קשטלו") ועליה הוקמה טירת סאו ז'ורז'ה. עם התפשטות העיר היא כיסתה גבעות נוספות, ובמאה ה-16 ציין דמיאו דה גוייש (Damião de Góis) כי העיר השתרעה על חמש גבעות: אשפרנסה (Esperança - "תקווה"), סאו רוקה, סנט'אנה, גבירתינו של ההר (Senhora do Monte, או סנטה קטרינה של הר סיני - Santa Catarina do Monte Sínai) וקשטלו. ברי כי כיום פרוסה ליסבון על שטח רחב וניתן לאתר בה יותר משבע גבעות.

## ראו גם
* שבע גבעות רומא
* שבע גבעות איסטנבול
* שבע גבעות מוסקבה
קטגוריה:ליסבון
קטגוריה:גבעות
מרקוס זוסאק

**מרקוס זוסאק** (באנגלית: **Markus Zusak**; נולד ב-1975 בסידני) סופר ממוצא אוסטרלי-גרמני.

זוסאק ידוע בזכות ספרי הילדים והנוער שכתב, "השליח" ו"גנבת הספרים". ספרים אלו זכו להצלחה באוסטרליה ומחוצה לה, מכרו עותקים רבים וזכו לאהדה יותר מאשר יצירותיו האחרות. 

ספרו החמישי, "גנבת הספרים", הוא אחת משתי יצירותיו של זוסאק שיצאו לאור בעברית עד כה, כשהשנייה היא הספר "השליח", שאמנם נכתב מוקדם יותר אך תורגם לעברית אחריו. עלילת "גנבת הספרים"  מתרחשת בתקופת גרמניה הנאצית, והמוות הוא הקול המספר את הסיפור.   

זוסאק מתגורר בסידני עם אשתו ובתו, וידוע כגולש גלים פעיל.

## ספריו
* **גנבת הספרים** (2005) תרגמה: ורד טוכטרמן/אופוס 2007
***השליח** (2002) תרגמה: בתיה זיסו/אופוס 2010
***כשכלבים בוכים** (2001) (When Dogs Cry)- לא תורגם לעברית
***להילחם ברובן וולף** (2000) (Fighting Ruben Wolfe)- לא תורגם לעברית
***המפסידן** (1999) (The Underdog)- לא תורגם לעברית
***גשר של חימר** (2012) (Bridge of Clay)- לא תורגם לעברית

## קישורים חיצוניים

* 
* ריאיון עם מרקוס זוסאק בבלוג "מה הסיפור"

קטגוריה:סופרים אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים ממוצא גרמני
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1975
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1975
בר 51

**בר 51** הוא סרט הקולנוע השני בבימויו של עמוס גוטמן, עם ג'וליאנו מר חמיס וסמדר קילצ'ינסקי בתפקידים הראשיים. 

את התסריט כתב גוטמן בצוותא עם המחזאית עדנה מזי"א. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-5 ביולי 1986.

## עלילה
גיבורי הסרט הם תומאס ומריאנה, אח ואחות ממגדל העמק, המגיעים לתל אביב לאחר מות אמם הנוצרייה. תומאס מאוהב במריאנה ומשום כך הם חריגים בחברה. תומאס מנסה להצליח בתל אביב כעובד בבית מלון, אך הוא מפוטר לאחר שנתפס גונב אוכל עבור אחותו. השניים מגיעים בלילם הראשון בעיר הגדולה למקלט מוזנח. בלילה כשתומאס מגיע אל התחנה המרכזית שמלאה בערפל, זנות והומוסקסואליות. שם הוא פוגש את אפולוניה גולדשטיין, חשפנית וזונה רומניה מבוגרת שמתאהבת בו ולוקחת אותו ואת מריאנה לדירתה שם היא חיה עם חברה לחיים, קארל, האמרגן והכוריאוגרף שלה. לאחר מכן היא מסדרת להם עבודה בבר 51 בניהולה של לונה הפולנייה ובעלה הנכה מפולין. דרך הבר ואפולוניה הם מתוודעים אל עולם הלילה של תל אביב. בבר הם פוגשים את זארה (שרה), חשפנית, ובעלה ניקולס, רקדן מוצלח בעברו שנפצע ונפל לשתייה. כמו כן עובד בבר, אחיה ההומוסקסואל ערן אורחנז (ישראל). האהבה הבלתי אפשרית ביניהם מסתיימת בניסיון אונס טראגי של מריאנה בידי תומאס. מריאנה הורגת את תומאס. הסרט מתאר דמויות שוליים שלא מוצאות את מקומן בחברה הישראלית בשל זרותם.

## שחקנים
* ג'וליאנו מר חמיס: תומאס
* סמדר קילצ'ינסקי: מריאנה
* עדה ואלרי טל: אפולוניה גולדשטיין
* מוסקו אלקלעי: קארל
* עירית שלג: זארה
* אלון אבוטבול: ערן
* בלנקה מנצר: לונה
* פולי רשף: מנהל המלון

## צוות
* הלחנה: אריק רודיך
* צלם: יוסי ויין
* הפקה: אנריקה רוטנברג

אף על פי שהסרט נכשל קופתית כמו כל שאר סרטיו השאיר חותם בתרבות הישראלית בכך שלראשונה החל לקום דור של קולנוענים שדיבר על האינדיבידואל ולא על הכלל.

## פרסים
הסרט זכה ב-3 פרסים, פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה : לסרט, לשחקנית ראשית - סמדר קילצ'ינסקי ולצילום - יוסי ויין.

## שיר הנושא מתוך הסרט
שיר הנושא לסרט, המבוצע באנגלית על ידי הפזמונאית שמרית אור שגם כתבה את מילותיו, נקרא "Touch Me". הוא הולחן על ידי אריק רודיך, ובסרט עצמו הוא מוצג באמצעות ליפסינק כמבוצע על ידי דמותה של אפולוניה גולדשטיין (עדה ואלרי טל).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1985
קטגוריה:סרטי עמוס גוטמן
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:זנות גברית בקולנוע
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:סרטי ריקודים
אריה דולצ'ין

**אריה לאון (לייב) דוּלְצִ'ין** (**Dulzin**; כ"ב באדר ב' תרע"ג, 31 במרץ 1913 – י"ג באלול תשמ"ט, 13 בספטמבר 1989) היה שר בלי תיק בשנים 1969–1970 ונשיא ההסתדרות הציונית בשנים 1978–1987.

## קורות חיים
דולצ'ין נולד במינסק למרים (לבית דרייצר) ולמשה. ב-1928 היגר למקסיקו ונישא לאנט.

בשנים 1938–1942 כיהן כנשיא שלוחת ההסתדרות הציונית במקסיקו. ב-1944 נבחר לוועד הפועל הציוני. ב-1956 עלה לישראל.

כיהן כראש המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית, ולאחר מכן כראש מחלקת העלייה והקליטה וכגזבר הסוכנות היהודית. היה חבר הנהגת גח"ל מטעם המפלגה הליברלית.

ב-15 בדצמבר 1969, עם הקמתה של ממשלת ישראל ה-15 – ממשלת אחדות לאומית בראשות גולדה מאיר – החל לכהן בה כשר בלי תיק. ב-6 באוגוסט 1970 התפטר מהממשלה יחד עם כל שרי גח"ל, בעקבות הסכם הפסקת האש שהביא לסיומה של מלחמת ההתשה.

בשנים 1978–1987 כיהן כנשיא ההסתדרות הציונית ויושב ראש הסוכנות היהודית. ב-1987 התמודד בקונגרס הציוני הל"א על תפקיד נשיא הכבוד של ההסתדרות הציונית, נכשל ופרש.

נפטר בשנת 1989. עד לשנת 1996 העניקה הסוכנות היהודית את "פרס אריה דולצ'ין לספרות" על שמו.

על שמו של דולצ'ין נקרא הרחוב הראשי בשכונת גבעת משואה בירושלים, וכמו כן רחובות ברחובות, תל אביב, חיפה ובאר שבע בישראל.

נקבר בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל בהר הרצל.

## קישורים חיצוניים

*  - ריאיון עם אריה דולצ'ין
* 
* אריה לאון דולצ'ין באתר גזבר הסוכנות היהודית
* 
* 
* 
*  "האריה של הציונות", תקציר ביוגרפיה של דולצ'ין, ארכיון שפילברג, 1990
* 


* Alfonso A. Narvaez, Arye Leon Dulzin Is Dead at 76; Israeli Official and Zionist Leader, *[[הניו יורק טיימס]]*, September 14, 1989
* New York Times News Service, Ex-israeli Official, Zionist Leader Arye Dulzin, *[[Chicago Tribune|The Chicago Tribune]]*, September 14, 1989
* Leon Dulzin, Former WZO Chairman and Zionist Leader, is Dead at 76, JTA, September 14, 1989


[שמאל|ממוזער|250px|קברו של דולצ'ין ב[חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל בהר הרצל]]
[שמאל|ממוזער|100 פיקסלים|[פרוטומה|פסלו, במבואת הארכיון הציוני בירושלים]]

## הערות שוליים

קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:נשיאי הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:יו"ר הסוכנות היהודית
קטגוריה:ישראלים ילידי בלארוס
קטגוריה:פעילים ציונים במקסיקו
קטגוריה:שרים שכיהנו בעת שלא היו חברי כנסת
קטגוריה:שרים בלי תיק בממשלות ישראל
קטגוריה:אזרחי כבוד של אשקלון
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל
קטגוריה:חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
מרב בטיטו

**מרב בטיטו** (נולדה ב-17 בדצמבר 1969) היא עיתונאית, תחקירנית ומגישת טלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
בטיטו נולדה וגדלה בבית שאן, למשפחה דתית יוצאת מרוקו בת חמישה ילדים. אביה היה מנהל סניף בנק ואמה מנהלת בית ספר. בכיתה ז' החלה ללמוד באולפנת בני עקיבא שבקריית מוצקין, מגיל 15 הייתה ילדת חוץ בקיבוץ שדה אליהו. לפני השירות הצבאי עשתה שנת שירות ובצה"ל שרתה כמ"כית טירונים. לאחר שירותה הצבאי סיימה תואר ראשון בהיסטוריה ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך עבדה כמורה להיסטוריה ורכזת שכבה בתיכון שבנצרת עילית. עד 2008 שמרה על אורח חיים דתי.

בגיל שלושים ושלוש החלה ללמוד בבית הספר לעיתונות כותרת. לאחר מכן עבדה כעיתונאית בעיתון "עולם האישה" והכינה כתבות על נשים חזקות בעולם התקשורת. מאוחר יותר עבדה כתחקירנית בתוכניתו של נסים משעל "משעל חם", ששודרה בערוץ 2. משנת 2003 שימשה ככתבת בעיתון "מעריב" ובסוף שנת 2007 עברה לעיתון "ידיעות אחרונות". בין היתר הגישה פינת אקטואליה בתוכניתו של רפי רשף "חמש עם רפי רשף", ששודרה בערוץ 10 והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "בנות" ששודרה בערוץ HOT3. כמו כן השתתפה כחברת פאנל בתוכנית ביקורת התרבות "תרבות רעה" בערוץ הלוויין "יס ישראלי".

בטיטו השתתפה בתוכנית האקטואליה בהנחיית עמנואל רוזן ששודרה בערוץ 2.

במהלך שנת 2010 הופיעה עם משפחתה בתוכניתו של גיא מרוז בפינה הנקראת "משפחה בע"מ", ששודרה בערוץ 10, שמטרתה לבדוק האם משפחה ישראלית מסוגלת להתקיים מהשכר הממוצע במשק.

ב-2011 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול", ששודרה בערוץ 2 של קשת.

בשנת 2016 הייתה בין מגישות הסדרה התיעודית ההיסטורית "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בערוץ 1.

בשנים 2017–2018 הגישה בקשת 12 את התוכניות "כותרות הבוקר", לצד מרב מילר, ו"עד החתונה זה יעבור", לצד גלית גוטמן.

החל מינואר 2023 לוקחת חלק בפאנל הפרשנים של התכנית "אולפן שישי" בערוץ 12. מגישה את התוכנית השבועית "הלובי החברתי" בערוץ כנסת.החל מינואר 2024 מנחה מרב את התכנית 'פנדורה' בערוץ החדש 'רלוונטי'.

## חיים פרטיים
בטיטו התחתנה בגיל 19, ילדה שלוש בנות והתגרשה בגיל 36. לאחר מכן נישאה בשנית לשלום ברקוביץ', אב לשניים, ועברה להתגורר ברעננה. לקראת גיל 40 יצאה בשאלה. בפברואר 2025 נפרדו בטיטו ושלום ברקוביץ׳.

## קישורים חיצוניים

* 
* נטע פלג, ללכת בעקבות החלום, מגזין המושבות, 25 ביוני 2010
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתחרי האח הגדול (ישראל)
קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:בוגרות אולפנות בני עקיבא
קטגוריה:יוצאות בשאלה
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:תחקירניות ישראליות
קטגוריה:בית שאן: אישים
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:בוגרות כותרת - בית ספר לעיתונאות ולתקשורת
קטגוריה:בוגרי כותרת - בית ספר לעיתונאות ולתקשורת
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
צפון אירופה

[ממוזער|275px|[מדינה|מדינות צפון אירופה:
**ב[[סגול]] כהה** – מדינות שמוגדרות **רק** כצפון אירופה
**בסגול בהיר** – מדינות שנכללות גם בקבוצות אחרות (מרכז, מערב או מזרח אירופה)]]
**צפון אירופה** הוא כינוי קיבוצי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בחלק הצפוני של היבשת.

מדינות צפון אירופה על פי הגדרת האו"ם הן:
*
*
*
*
**
*
**
**
**
*
*
*
**סבאלברד
**יאן מאיין
*
*
**
*

יש מסמכים ורשימות הכוללות גם מדינות נוספות ברשימת מדינות צפון אירופה (כולן או מקצתן): רוסיה, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, צרפת. יש רשימות הרואות בממלכה המאוחדת ואירלנד אזור נפרד שאינו חלק מצפון אירופה.

המדינות הבלטיות, סקנדינביה ואיסלנד מוגדרות כצפון אירופה בכל ההגדרות המוכרות ואינן נכללות ברשימות אזוריות אחרות. מדינות אחרות נכללות בצפון אירופה, אך נמנות גם באזורים אחרים שיכולים להיות מרכז, מערב או במזרח אירופה. לרוב מדובר במדינות המשתרעות על שטחים הכוללים את צפון אירופה ושטחים נוספים.

## ראו גם
* דרום אירופה
* מערב אירופה
* מזרח אירופה
* אגן הים התיכון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




*
קטגוריה:אירופה
בדוקאי

**בדוקאי** הוא מונח משטרתי לציון אדם שהמשטרה חושדת בו שהוא מעורב בפשיעה ומצאה לנכון לעקוב אחר תנועותיו ולנהל תיק עליהן. תיק זה נקרא **תיק בדוקאי**. כל שוטר הפוגש בדוקאי נדרש **לבדוק** אותו ולרשום **דו"ח בדוקאי** על נסיבות המפגש, המקום, הזמן והמעורבים. בעבר תויקו דו"חות אלה בתיק בדוקאי. כיום כל דו"ח בדוקאי מוזן ישירות למחשב, והמידע הנאסף עוזר לגורמי המודיעין המשטרתיים ליצור תמונה שלמה יותר על פעולותיו ותנועותיו של הבדוקאי.

המונח הומצא לטובת פעילות המדור המרכזי, שהוקם בשנת 1959 במחוז תל אביב של משטרת ישראל.

כיום, משטרת ישראל איננה משתמשת עוד במונח "בדוקאי", כי אם במונח "יעד", אך הנוהל הקובע בנושא איננו גלוי לציבור.

## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים משטרתיים ישראליים
הפועל גבעתיים

**הפועל גבעתיים** היא קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב ובשנות ה-90 שיחקה בליגה הלאומית בישראל כקבוצה עצמאית.

## היסטוריה
המועדון הוקם על ידי מיכה שמבן בשנת 1986, תחילה כמחלקת נוער ובהמשך בקבוצת בוגרים שהתבססה על שחקני הבית שגדלו באגודה.

רגע השיא של הקבוצה היה בעונת 1992/1993. שנה קודם לכן העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו ללאומית א' בכדורסל ובעונתו הראשונה בליגת העל הצליחה הקבוצה להעפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל שם נוצחה בידי הפועל תל אביב 65-71.

שנה לאחר מכן נשארה הקבוצה בליגה לאומית א' לאחר שניצחה במחזור הסיום את מכבי חיפה.

בעונת 1994/5 נשרה הקבוצה לליגה השנייה אחרי 3 שנים בלאומית א', באותה העונה שברה גבעתיים את שיא הנקודות לקבוצה במשחק ליגה לאחר
שקלעה כ-166 נקודות בניצחון 166-78 על בית"ר רמת גן במחזור ה12 באותה העונה.
## הפירוק
בשנת 1999 התפרקה הקבוצה, ונמחקה מהאיגוד עקב בעיות ניהול וחוסר תקציב.

## הקמה מחדש
שנתיים מאוחר יותר בשנת 2001 הוקמה הקבוצה מחדש והחלה לשחק בליגה א'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה לליגה הארצית ובשנת 2005 שבה הפועל גבעתיים לליגה הלאומית אחרי 6 שנות היעדרות.

בסיום עונת 2006 -2007 נשרה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי שנתיים בהן שיחקה בליגה הלאומית.
בסיום עונת 2008-2009 ירדה הקבוצה מהליגה הארצית אל ליגה א'.

בסיום עונת 2012-2013 העפילה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי היעדרות של 4 שנים.

לאגודה מחלקת נוער בעלת 14 קבוצות ילדים ונוער ו-9 בתי ספר לכדורסל.

### שחקני עבר בולטים
* יובל אשכנזי
* שרון שרקזי
* מור נעמן
* אדי פיליפס
* עמוס פרישמן

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

גבעתיים
גבעתיים
קטגוריה:גבעתיים: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורסל ישראליות שהתפרקו
פונג

**פונג** (באנגלית: **Pong**) הוא משחק וידאו שיצא לראשונה לשוק ב-29 בנובמבר 1972 על ידי חברת אטארי, כמכונת משחק. המשחק הוא גרסה ממוחשבת פשוטה של טניס שולחן. לעיתים מתייחסים לפונג כמשחק המחשב הראשון, אך בפועל הוא רק הראשון שזכה לפופולריות והצלחה כלכלית.

כללי המשחק פשוטים ודומים לאלו של טניס שולחן: הכדור נע על המסך מצד לצד והשחקנים, אשר שולטים במחבטים, צריכים להזיז אותם מעלה או מטה כדי שהכדור יפגע במחבט. במקרה ששחקן מסוים אינו מצליח לחבוט בכדור, השחקן השני זוכה בנקודה.

ימין|ממוזער|200px|מכונת המשחק פונג

## קישורים חיצוניים

* אתר אודות פונג 
* ריאיון עם אל אלקורן, מיוצרי המשחק בחברת אטארי 
* 

קטגוריה:משחקי ארקייד
קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1972
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
הוראת קבע

**הוראת קבע** (שם רשמי: **הרשאה לחיוב**) היא שיטת תשלום שבה הלקוח מורה לבנק לכבד אוטומטית דרישת תשלום שתגיע מגוף מסוים, ולבצע את העברת סכום הכסף הנדרש ישירות מחשבונו.

ניתן להגביל את ההרשאה בסכום או בתקופת תוקף.

הרשאות לחיוב משמשות לרוב לתשלומים של חשבונות תקופתיים, כגון חשמל, גז, מים, ארנונה, משכנתה, תשלומי ועד בית, שכר לימוד, תרומות ועוד.

יתרונות הרשאה לחיוב הם בהסדרת התשלום:
* הלקוח אינו צריך להשקיע זמן בביצוע כל תשלום בנפרד.
* התשלום מתבצע תמיד בזמן וכך נמנע הלקוח מפיגורים בתשלום ומתשלומי ריבית פיגורים.

היתרון של שחרור הלקוח מעיסוק בתשלום הוא גם החיסרון העיקרי. אם נופלות טעויות בסכום התשלום, הלקוח עלול לזהות אותן רק בדיעבד (אם כי החשבון על החיוב מגיע בדרך כלל לפני החיוב). אם אין הלקוח בודק את חשבונותיו, ייתכן שטעויות אלו לא יתגלו לעולם.

## הרשאה לחיוב לעומת תשלומים בכרטיס אשראי

כאמור, הרשאה לחיוב משמשת בדרך כלל לתשלום חשבונות תקופתיים, ללא הגבלת זמן. הרשאה לחיוב עשויה לשמש גם לפרעון בתשלומים של חשבון חד-פעמי, למשל רכישת מוצר ב-12 תשלומים. במקרה זה ניתן לערוך את התשלומים באמצעות כרטיס אשראי במקום בהרשאה לחיוב, אך שני כלים אלה אינם זהים (הבנק רשאי שלא לכבד הוראת קבע כאשר אין בחשבון יתרה לכיסוי ההוראה, ואילו בהתחייבות בכרטיס אשראי התשלום מובטח למוכר, והסיכון הוא של חברת האשראי).

הרשאה לחיוב חשבון ניתנת לביטול בכל עת באמצעות הודעה לבנק, בהתאם לחוק שירותי תשלום, התשע״ט–2019.

## סליקה של הרשאות

לעומת בעל החשבון שחותם על טופס הרשאה לחיוב, המוסד המקבל את התשלום באמצעות קוד מוסד, צריך להעביר את התשלום כל חודש לפי ההוראות שניתנו לו על ידי המשלם. ההעברה מתבצעת באמצעות חברת מס"ב שהיא גוף של מספר בנקים שהם אחראים על נושא הגבייה. המידע מועבר באופן ממוחשב על ידי תוכנות ייעודיות לכך, על ידי בעל המוסד או באמצעות לשכות שירות מיוחדות העוסקות בכך. 

קטגוריה:בנקאות
קטגוריה:אמצעי תשלום
קטגוריה:חברה ללא מזומן
אידיאל פרימרי

באלגברה מופשטת, **אידיאל פרימרי** (או **אידיאל קמאי**) של חוג קומוטטיבי הוא אידיאל, המקיים את התכונה הבאה: אם המכפלה ab שייכת לאידיאל, אז או ש-a שייך לאידיאל, או שחזקה כלשהי של b שייכת לאידיאל. אידיאל הוא ראשוני אם במקרה כזה אחד מבין a או b שייך לאידיאל, ולכן כל אידיאל ראשוני הוא פרימרי. 

כל חזקה של אידיאל מקסימלי היא פרימרית. בחוג דדקינד גם ההפך נכון: כל אידיאל פרימרי שאינו אפס הוא חזקה של אידיאל מקסימלי. לדוגמה, בחוג השלמים האידיאלים הפרימריים הם האידיאלים מהצורה p^t\mathbb{Z} עבור p ראשוני.

אידיאל I של חוג קומוטטיבי A הוא פרימרי, אם בחוג המנה A/I כל מחלק אפס הוא נילפוטנטי.

## תכונות
* כל אידיאל ראשוני הוא אידיאל פרימרי.

**הוכחה**. זה נובע ישירות מההגדרה הבאה של ראשוניות - אם לכל ab \in \ I או a \in \ I או b \in \ I אז I ראשוני.

* הרדיקל של אידיאל פרימרי הוא ראשוני.

**הוכחה**. נניח ab \in \sqrt{Q}, לכן (ab)^n = a^nb^n  \in \ Q. מתוך הפרימריות של Q יוצא ש: או a^n \in \ Q או (b^n)^m=b^{nm} \in \ Q עבור m כלשהו. עכשיו, אם a^n \in \ Q אז a \in \sqrt{Q} ואם b^{mn} \in \ Q אז b \in \sqrt{Q}. לכן הרדיקל ראשוני כפי שרצינו.

* אידיאל הוא ראשוני אם ורק אם הוא רדיקלי ופרימרי.
* אידיאל שהרדיקל שלו מקסימלי הוא פרימרי.

משפט לסקר-נתר קובע שבחוג קומוטטיבי נתרי, כל אידיאל שווה לחיתוך של מספר סופי של אידיאלים פרימריים. הצגה זו היא כלי בסיסי בגאומטריה אלגברית. אם האידיאלים המשתתפים בחיתוך הם קו-מקסימליים (כמו שקורה למשל בחוג דדקינד), משפט השאריות הסיני מציג את חוג המנה כמכפלה ישרה של חוגים פרימריים.

## פרימריות חזקה
אידיאל Q הוא **פרימרי בחזקה** (strongly primary) אם קיים n כך שהרדיקל \sqrt{Q} מקיים \sqrt{Q}^n \subseteq Q. כל אידיאל פרימרי נוצר סופית הוא פרימרי בחזקה. 

## מקורות
* The Concise Handbook of Algebra, Chapter C.1, R. Gilmer.

## ראו גם
* משפט לסקר-נתר

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אלגברה