open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פורמולה 2 עונת 2020

**עונת 2020 בפורמולה 2** הייתה העונה הרביעית בה התקיימה אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). קטגוריית מרוצי הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1 בהתאם לתוכנית השלבים הגלובלית. אירועי האליפות התנהלו במקביל לאירועי הקטגוריה הבכירה.

בעונה נעשה מעבר לשימוש בצמיגים בקוטר 18 אינץ' במקום קוטר 13 אינץ'. השינוי נועד לאפשר לחברת פירלי, יצרנית הצמיגים לאליפות הפורמולה 1 לאסוף נתונים על הצמיגים לפני מעבר לשימוש בצמיגים בקוטר זה באליפות הבכירה החל מעונת 2021.

התפרצות וירוס הקורונה הביאה לדחייה של פתיחת העונה ושינוי בלוח המרוצים המתוכנן. בתחילת חודש יוני הוצג לוח מרוצים חדש הכולל שמונה סבבי מרוצים שצפויים להתקיים במהלך החודשים יולי-ספטמבר. בהמשך נוספו עוד ארבעה סבבי מרוצים, כך שבסיכומו של דבר, התחרו הנהגים ב-24 מרוצים. מיק שומאכר זכה באליפות הנהגים. קבוצתו, Prema, זכתה באליפות הקבוצתית.

## קבוצות ונהגים

### שינויים בקבוצות
קבוצת הייטק גרנד פרי הצטרפה לאליפות כקבוצה ה-11.

## רשימת מרוצים
תוכנית המרוצים לעונה כללה 12 סבבים של מרוצים, שאמורים היו להתחיל בחודש מרץ. מגפת הקורונה הובילה לדחיית פתיחת העונה ולביטול מספר מרוצים שתוכננו. ב-2 ביוני הוצג לוח מרוצים חדש, שכלל שמונה מרוצים, בהמשך נוספו ארבעה מרוצים נוספים.

## שיטת הניקוד
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת הנהגים המהירים במרוץ הספרינט. 4 נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ הפתיחה. 2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים, בתנאי שסיים באחד מעשרת המקומות הראשונים.

הזינוק למרוץ הספרינט נקבע בהתאם לסדר הסיום של מרוץ הפתיחה, כאשר שמונה המקומות הראשונים נקבעים בסדר הפוך לתוצאות שמונה הנהגים הראשונים במרוץ הפתיחה, כך שנהג שהגיע למקום שמיני במרוץ הפתיחה יזנק מהמקום הראשון במרוץ הספרינט. לא מוענקות נקודות נוספות על זינוק מהפול פוזישן במרוץ זה.

### מרוץ פתיחה

### מרוץ ספרינט

## אליפות הנהגים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עונות בפורמולה 2
קטגוריה:תחרויות ספורט מוטורי ב-2020
בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת

**בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת** (קרוי גם: **בית ספר תיכון עירוני בגין, אילת**, **בית הספר ע"ש מנחם בגין, אילת**) הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב), (לימוד י"ג בתחום ניהול משפטי) באילת.

בית הספר נקרא על שמו של ראש הממשלה השישי של מדינת ישראל מנחם בגין.

## בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין
התיכון הוא אחד משלושת התיכונים באילת, בנוסף לבית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר ו-בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת. לצידם, קיים גם בית הספר העל-יסודי "אורים" לחינוך מיוחד, ובית הספר ברנקו וייס.

בית הספר ממוקם ברחוב מלכת שבא 2.

נכון לשנת הלימודים תש"ע (2010/2009) בבית הספר למדו 1,050 תלמידים. צוות המורים כלל 100 מורים.

נכון לשנת הלימודים ה'תשע"ו (2016/2015) למדו בבית הספר 1,135 תלמידים. אחוז הזכאות לבגרות עמד על 70.7%.

נכון לשנת הלימודים תש"ף (2020/2019) לומדים בבית הספר 1,113 תלמידים (ממוצע תלמידים בכיתה: 26)

בנוסף, מאפשר בית הספר לימודי המשך במסגרת כיתה י"ג במסלול ניהול משפטי.

בין השנים 2004–2009 היה "בית ספר תיכון ע"ש מנחם בגין, אילת" מוגדר כ-"מצטיין פריפריה".

### ממאפייני בית הספר
תיכון בגין מנהל מספר מגמות ייחודיות לבית הספר, ביניהן מגמת מחול ומגמת מוזיקה. כמו כן, ניתן לראות מספר תלמידים אשר לובשים מדי צבא בשטח בית הספר, זאת במסגרת המסלול הצבאי "פלדה כחולה", אשר פועל בתיכון בגין. המסלול מכשיר תלמידים מכיתה ט', הנקראים "שוחרים", למקצועות חיל האוויר.

### חלוקה לכיתות
* חטיבת ביניים - 18 כיתות
* חטיבה עליונה - 21 כיתות
* חינוך מיוחד - 5 כיתות

### מגמות (נכון לשנת 2016)

* מנהל וכלכלה
* מערכות אלקטרוניות
* אלקטרוניקה ומחשבים
* מחול
* מדעי החברה
* תקשורת בנתיב העיוני
* ביולוגיה
* מערכות פקוד ובקרה
* מחשבת ישראל לבי"ס
*דיפלומטיה
*אזרחות

## קישורים חיצוניים
* משרד הרישוי באילת שעות קבלת קהל למשרד הרישוי, אילת

## הערות שוליים

קטגוריה:אילת: תיכונים
קטגוריה:הנצחת מנחם בגין
חמסינים במשלט

"**חמסינים במשלט**" הוא שיר של המשוררת והפזמונאית נעמי שמר, שגם הלחינה אותו, וביצעה ב-1958 הלהקה הצבאית להקת פיקוד המרכז, בעיבוד של אריה לבנון, עם סולו של אילי גורליצקי, בתוכנית ז' שלהם "האדם הנכון במקום הנכון". השיר זכה להצלחה רבה, מייד לאחר שיצא.

השיר, בגרסת כיסוי בוצע שוב על ידי להקת פיקוד המרכז, גם בתוכנית "רשות הדיבור לאריה" שיצאה ב-1961.

השיר בוצע גם על ידי שמעון ישראלי (1956) ולהקת הכל עובר חביבי.

השיר חודש על ידי להקת אף אוזן גרון, בעיבוד רוק של גיל דור, ב-1975 בתוך אלבום הבכורה של השלישייה, "שמש אחת".

## מילות השיר
השיר מתאר את מחשבותיו של חייל בודד במשלט, המהרהר ביום חמסין על המעשים שיוכל לבצע, אם יצא מהמשלט לתל אביב.

הפזמון החוזר:

השיר מתאר מקומות בילוי רבים בתל אביב: קולנוע מוגרבי, צפון תל אביב, שפת הים מלונות "דן" ו"אכדיה", קפה רוול, תיאטרון הבימה ומועדון ריקודים שנקרא "הבאר".

כמו כן, מזכיר דמויות ואישים בתל אביב: נערה עם פרח, שוטר גיבור, גברת במחשוף, תיירת בת מאה ואת חנה'לה מרון.

בתי השיר, עם הירהורי החייל, מולחנים בקצב מהיר ושמח, ואילו הפזמון, המתאר אותו בודד במשלט בחמסין, מולחנים בקצב נוגה.

השורות הראשונות של השיר מצוטטות בשיר הבלדה על ברוך ג'מילי שזכה בפסטיבל הזמר והפזמון 1974,
בשעה שבביצוע המקורי של "חמסינים במשלט" יש ציטוט קצר מהמנון הפלמ"ח ("אנו אנו הפלמח").

## קישורים חיצוניים

* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית
* לתווי השיר באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1958
קטגוריה:סינגלים מ-1958
קטגוריה:שירי להקת פיקוד מרכז
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירים על חיילים
קטגוריה:שירים על תל אביב-יפו
קטגוריה:שירי להקות צבאיות
טובים השניים

**טובים השניים** הוא חלקו הראשון של הביטוי **טובים השניים מן האחד**.

## הערות שוליים
ועדת הילדים באוטרכט

ממוזער|כמה מחברי ועדת הילדים בקבלת פנים לחתונה.|389x389 פיקסלים
**ועדת הילדים ב[[אוטרכט]]** הוקמה ב-יולי 1942 על ידי יאן מיולנבלט  ורות מת'ויסן יחד עם סטודנטים מאמסטרדם, כדי להסתיר ילדים בתקופת השואה . ועדת הילדים סיפקה כתובות מסתור, מסמכים מזויפים, אספקת מזון ודאגה לרישום מקיף שיאפשר איחוד ילדים מאוחר יותר עם הוריהם. 

יאן מיולנבלט קיבץ קבוצת חברים ללימודים שהתחילו לחפש 'כתובות' להסתרת יהודים. הילדים הוסתרו, תחילה באוטרכט ובסביבתה. כעבור כמה חודשים הוקמו סניפים בארנהם ובהאג. ילדים רבים הוסתרו ביישובים קטנים יותר. במרוצת הזמן נעצרו חברים שונים מארגון זה ונכלאו במחנה ריכוז. כמה מפעיליהם נאלצו בעצמם לרדת למחתרת.  

## הסתרת הילדים
בתחילת יולי 1942 החלו חברי הקבוצה להסתיר ילדים יהודים מפני הנאצים בתקופת השואה, עד סוף חודש אוגוסט הוחבאו כבר 70 ילדים יהודיים. עד 1943 הצליחו למנוע את גירושם של כ-100 ילדים. לפי הערכה, הוסתרו 300 ילדים יהודים בידי אנשי הקבוצה, הודות להקרבה האישית של הסטודנטים. לאחר המלחמה חיפשו את הורים של הילדים המוסתרים.

## שיטות ההסתרה
לולטר סוסקינד ושותפיו היו כמה שיטות להברחת הילדים. שיטה ראשונה הייתה להסתיר ילדים קטנים בתיקי גב או בפחי חלב. השיטה השנייה היא שהצוות היהודי הצליח לשכנע את הגרמנים שהילדים זקוקים לאוורור, הם הוציאו אותם לטיול מסביב למעון. הילדים היו נספרים ביציאה מהבית, אך הצוות היהודי היה מוסיף ילד אחד שלא נספר (או יותר) ומוסר אותו דרך החלון כאשר הקבוצה הייתה חולפת על פניו. אותם ילדים היו מוברחים במהלך הטיול ומועברים לידי אנשי המחתרת.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות הולנד: ארגונים
ברוך פרשקר

**ברוך פרשקר** (באנגלית: **Baruch Praszkier**; 1 בינואר 1906 – 18 באפריל 1989) היה מראשי היודנראט בגטו לודז', ניהל את המחלקה לתפקידים מיוחדים.

## תפקידיו בגטו
ברוך פרשקר, ממנהיגי הציונים בלודז', מונה עם הקמת הגטו למנהל מחלקה לתפקידים מיוחדים. מחלקה זו עסקה באחסון, וסידור הבגדים המגיעים אל הגטו, הפעילה סדנה לחייטות ומכבסה והייתה אחראית גם על הבינוי והכשרת המגורים בגטו. גם בית הקברות נתון היה לסמכותו של פרשקר. פרשקר כיהן במקביל כאחד מראשי הוועד הפועל של הארגונים הציוניים בגטו. תפקידים נוספים שמילא פרשקר היו חבר בהנהלת המטבחים הציבורים בגטו, שסיפקו אוכל למרבית תושביו, וכאחראי על רובע מרישין, בו למדו ילדי הגטו והוקמו מרכזים להכשרה חקלאית.

פרשקר הפך למנהל יעיל, שהצליח להביא את המחלקות שניהל לתפוקה גבוהה. זאת, בשעה שבה הנחיל יו"ר היודנראט, מרדכי רומקובסקי, את התפיסה כי עבודה יצרנית פורייה תעלה את ערכו של הגטו בעיני השלטונות הנאצים ותבטיח את הישרדותו. לפי עדויות שונות, פרשקר סייע רבות ליהודי הגטו ואף סיכן את עצמו כדי לתמוך באחרים. כך, למשל, דאג להבריח כיכרות לחם לרבנים שלא היו מקורבים ליודנראט.

מחלקת הבינוי שניהל פרשקר הייתה אחראית על הכשרת מחנה הצוענים בגטו לודז', שתושביו גורשו, והפיכתו לבית חרושת לנעלי קש.

עובדיו של פרשקר היו מבין הראשונים שהבינו מה קרה ליהודים שגורשו מהגטו למשלוחים, לעבודה במזרח לכאורה. עובדי המכבסה והמתפרה מצאו בגדים משומשים שנשלחו לגטו, עם תמונות ותעודות שהעידו כי בעליהם היו מבין המגורשים. חלק מהבגדים נוקבו בכדורים או הוכתמו בדם, והעידו על גורלם המר של לובשיהם.

בשנתיים האחרונות לקיומו של הגטו היה פרשקר חבר בוועדות שהכינו רשימות של אנשים לגירוש מהגטו, לפי דרישת הגרמנים. באותה תקופה ניסה לסייע לתנועות הנוער הציוניות בגטו, ולהוציא מהרשימות מגורשים שהיו חברים בהן.

באוגוסט 1944 גורשו מרבית יהודי הגטו לאושוויץ. פרשקר נותר בגטו עם בנו, יחד עם קבוצה של יותר מ-600 אנשים שרובה עבדו במפעל למבנים טרומיים בגטו. התוכנית הייתה לשלוח אותם לגרמניה, ולהקים שם מפעל למבנים טרומיים על בסיס הציוד והעובדים מהגטו. באוקטובר 1944 פרשקר אמנם נשלח לגרמניה, אך הקמת המפעל לא הושלמה. הוא שוחרר, יחד עם האחרים, באפריל 1945 בידי הצבא האדום, ושרד את השואה יחד עם בנו.

## חייו האישיים
פרשקר נישא בגטו, בשנת 1941, ובאוגוסט 1942 נולד בנו, יוסף נפתלי. בחגיגות הברית שלו, "את האורחים קידמו בכיבוד צנוע שהיה מורכב מוודקה, תה אמיתי, עוגות וסוכריות", לפי הכרוניקה של גטו לודז'. אחרי המלחמה, פרשקר עלה לישראל ב-1949 ונפטר בשנת 1989 בגיל 83 הוא קבור בבית העלמין בקרית שאול. בנו הפך לפרופסור להנדסה אזרחית בטכניון, שכיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אסירים בגטו לודז'
קטגוריה:לודז': אישים
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
המחתרת האנטי פשיסטית בגטו קובנה

ממוזער|מימן לשמאל: דימה גלפרין, מרים לאן, חיים ילין, משה שרמן, פסח גורדון-שטיין
**הארגון האנטי-פשיסטי הלוחם** (הנקרא גם אק״א, בגלל שמו ביידיש: אנטיפאשיסטשע קאמף-ארגאניזאציע) הוקם בגטו קובנה ב-31 בדצמבר 1941 על מנת ליצור התנגדות יהודית להנהגה הנאצית בגטו קובנה.

## רקע היסטורי
ב-15 באוגוסט 1941 הוקם גטו קובנה. התנאים בגטו היו קשים, והשמדת היהודים הייתה שיטתית. תוך חמישה חודשים בלבד נרצחו 10,000 מתוך 30,000 היהודים בגטו. עקב המצב הקשה, קמו בגטו ארגונים מחתרתיים קטנים ורבים, שעיקר תעסוקתם הייתה הברחת מזון לגטו. בסוף שנת 1941, חברו כל הארגונים היהודים המחתרתיים בגטו קובנה לארגון מחתרתי אחד בהנהגתו של הסופר היהודי חיים ילין. לארגון היו מספר מטרות: הברחת נשק ואספקות שונות לגטו, פעולות כנגד חיילים ושוטרים נאצים ובעיקר ניסיונות חבירה לפרטיזנים מחוץ לגטו.

## פעילות הארגון
בשנותיו הראשונות של הארגון, בין 1941-1943, פעילותו העיקרית הייתה הברחת מזון ליהודים בגטו, והברחת נשק שישמש את הארגון בפעולותיו המשמעותיות יותר בהמשך. בתחילת 1943, לאחר מאמצים רבים ליצירת קשרים, התחבר "הארגון האנטי-פשיסטי" למחתרת הליטאית, הוחלט על שיתוף פעולה הדוק ונעשו שני ניסיונות חבירה לפרטיזנים ביערות באזור קובנה.
### מבצע אוגוסטובה
ניסיון החבירה הראשון לפרטיזנים היה מבצע "אוגוסטובה" שהתחיל באוקטובר 1943. מבצע זה היה ניסיון נועז אך כושל להקמת בסיס פרטיזנים חדש ביער אוגוסטובה, הנמצא כ-150 ק"מ דרום מערבית לעיר קובנה (בגבול פרוסיה-פולין). קבוצת חלוץ אשר מנתה כ-20 איש יצאה בדרכה ליערות, אולם בעקבות קשיים אשר נתקלה בהם בדרך, החליטו לשוב אל העיר. עד סוף אוקטובר הוקמו מספר קבוצות נוספות שמטרתן להגיע אל היער, אך כולן, למעט אחת, נכשלו במשימה. שניים מחברי אותה קבוצה הצליחו להגיע ליער, אך נוכחו לדעת כי הוא כלל לא מתאים להקמת בסיס פרטיזנים, ושבו לגטו. הערכות אומרות שכ-100 איש לקחו חלק במבצע כושל זה.
### יערות רודינקי
למרות כישלונו של מבצע "אוגוסטובה", בגטו קובנה החלו במבצע חשאי בהובלת קבוצה קטנה שהייתה מבצעת מארבים ומפתיעה את החיילים הנאצים מבלי לתת להם זמן תגובה משמעותי. מטרת המבצע הייתה הכשרת לוחמים והבאתם ליערות רודינקי, בהם פעלו הפרטיזנים. כדי לאפשר את המבצע, בגטו נערכו מגביות לגיוס כסף, נרכש נשק שהוברח לתוכו, בתי המלאכה בו ייצרו מדים וחגורים, והלוחמים המיועדים עברו אימונים בנשק. בנוסף, נמצאו כלי רכב והוכנו סיפורי כיסוי עם תעודות מזויפות להברחת צעירים ליערות הפרטיזנים בגלוי, מתחת לאפם של הגרמנים. עד אמצע שנת 1944, שבע קבוצות לוחמים יצאו מן הגטו וחברו לשורות הפרטיזנים ביערות למשימות ההתנגדות השונות.
## סופו של הארגון
ב-6 באפריל 1944 נלכד חיים ילין, מנהיג הארגון, בידי סוכני הגסטפו בזמן שחיפש מחוץ לגטו דרך להעביר קבוצה נוספת של לוחמים ליערות. הוא נחקר ועונה במשך מספר שבועות עד שמת בשבי בנסיבות לא ידועות. לאחר מותו הארגון התפרק והחברים בו חברו חלקם לקבוצות שונות של פרטיזנים, וחלקם חזרו לגטו ונרצחו בצעדות המוות.
## הערות שוליים

קטגוריה:גטו קובנה
אמן רעב

**אמן רעב** או **אמן צום** הוא אדם העורך מופעים של צום ממושך, כסוג של בידור. מופעים של אמני רעב היו מקובלים באירופה ובאמריקה מסוף המאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-20, והגיעו לשיא פריחתם בשנות ה-80 של המאה ה-19. אמני רעב היו בדרך כלל גברים, שנדדו מעיר לעיר וערכו מופעי צום שנמשכו עד 40 ימים. אמני רעב אחדים נתפסו אוכלים במרמה במהלך המופע שלהם.

סיגל גולדין הבחינה בין אמני רעב, שפעילותם התאפיינה בייסורים כמפגן של שליטה עצמית, ובין "נשים צמות" כדוגמת אן מור (Ann Moore), שייחסו את הימנעותן מאכילה לנס והתגלו כמתחזות, ובין "שלדים חיים" - אנשים שהתאפיינו במשקל גוף נמוך במיוחד.

סוג זה של אמנות הונצח בסיפור הקצר של פרנץ קפקא, "אמן צום".

מופעי צום שתכליתם היא בידור או אמנות אינם מתקיימים כיום, אך שביתת רעב, המתקיימת עד ימינו היא צום ממושך שתכליתו הבעת מחאה.

## לקריאה נוספת

* Alys Moody, **[https://books.google.co.il/books?id=iLRwDwAAQBAJ The Art of Hunger: Aesthetic Autonomy and the Afterlives of Modernism]**, Oxford University Press, 2018

## קישורים חיצוניים

* Ruben De Somer, Fasting Wonders: The Hunger Artist From the 17th Through 20th Century, Sideshow World


## הערות שוליים

קטגוריה:אמנות הבמה
קטגוריה:צום
אריך קודרט

**אריך קורדט** (גרמנית: **Erich Kordt**; 10 בדצמבר 1903 - 11 בנובמבר 1969) היה פעיל בהתנגדות הגרמנית לנאצים. שימש כיועץ צעיר של שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ. כדיפלומט צעיר קורדט עשה חיל במשרד החוץ הגרמני. קורדט גם שימש כמרגל למחתרת האנטי-נאצית.

## תחילת הקריירה
קורדט שדיבר אנגלית מושלמת למד באוניברסיטת אוקספורד באנגליה והצטרף למשרד החוץ הגרמני ב-1928. הוא הוצב בז'נבה ואז בברן בשווייץ.

לאחר מכן הוא שימש כמדריך בשגרירות לונדון תחת השגריר יואכים פון ריבנטרופ ופיתח כלפיו סלידה אישית וזלזול מקצועי. למרות זאת ב-1937 הפך קורדט לחבר במפלגה הנאצית וכאשר בפברואר 1938, ריבנטרופ הפך לשר חוץ, נקרא אריך קורדט לשמש כראש "לשכת השרים" של משרד החוץ, היות ששר החוץ החדש של גרמניה ריבנטרופ שנזקק לעזרה מקורדט ביקש שיסייע לו בפענוח מסמכים ויתרום מהידע ומהניסיון שלו לדיפלומטיה הבינלאומית. קורדט שהיה עוזר שר החוץ נחשף במהלך תפקידו למסמכים סודיים ביותר, אותם לקח וסיפק לקולונל הנס אוסטר שהיה ראש קבוצת אופוזיציה אנטי- נאצית "קונספירציית אוסטר". זה היה מידע סודי מלב המערכת הנאצית שהפך את קורדט לפעיל מרכזי במחתרת.

## קונספירציית אוסטר
אריך קורדט ואחיו תיאדור לקחו חלק בקונספירציית אוסטר בשנת 1938. קונספירציית אוסטר הייתה חלק מתוכנית שהמטרה שלה הייתה לעצור את גרמניה מלצאת למלחמה עם צ'כוסלובקיה על שטח חבל הסודטים. התוכנית הייתה להתנקש בחייו של אדולף היטלר.

תיאדור קורדט שימש כקונסול בשגרירות לונדון, ויצר קשרים עם הבריטים, שבהם הייתה תלויה הצלחת הקשר. הקושרים היו צריכים שהבריטים יתנגדו בנחרצות לתפיסת חבל הסודטים. אריך קורדט השתמש באחיו (תיאדור) כשליח כדי לבקש ולנסות ולשכנע את ממשלת בריטניה לעמוד מול היטלר. התקווה הייתה שבשילוב המשבר עם צ'כוסלובקיה, קציני הצבא יבצעו הפיכה נגד היטלר. אך ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין, חשש מהאפשרות שתהיה מלחמה וניהל משא ומתן ארוך וממושך עם היטלר ולבסוף נכנע לו, מה שהרס כל סיכוי שהקונספירציה תצליח. בגרמניה בשלב זה היטלר נתפס כ"מדינאי הגדול בכל הזמנים ברגע הניצחון הגדול ביותר שלו". ולכן הקשר לא יצא לפועל.

## משימות ריגול
* בשנת 1939, קורדט נסע ללונדון כדי להעביר מידע סודי ליועץ הדיפלומטי של ממשלת בריטניה (רוברט ונוסרט) על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין גרמניה ורוסיה.
* משנת 1941 ועד שנת 1944 קורדט נשלח מטעם משרד החוץ הגרמני ליפן ולאחר מכן הועבר לסין ותוך כדי ריגל עבור הרוסים.
* ובשנת 1948 קורדט העיד במשפטי נירנברג בעד שר החוץ של גרמניה ריבנטרופ שהואשם ונידון למוות. לאחר שקורדט העיד, לא ניתן לו לשוב לתפקיד בשירות החוץ הגרמני.

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכם ריבנטרופ–מולוטוב: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1999
משה מימון (רב)

הרב **חויתה** **משה מימון** (ה'תרפ"ד, 1924 - י"ד באייר ה'תשס"ב, 26 באפריל 2002) היה רב ישראלי יליד תוניסיה שכיהן כרב הערים עפולה וקריית אתא, ובנוסף יו"ר התאחדות רבני הספרדים בא"י.

## ביוגרפיה
נולד בשנת תרפ"ד (1924) בתוניס לאביו רבי אליהו מימון ואמו נשריה. סבו היה החכם מנחם מימון, אחיו של רב העיר גאבס רבי משה (בישי) מימון. למד מפי הרב פראג'י עלוש ורבי חיים חורי. שימש כמלמד תלמידים, שוחט ובודק, ושליח ציבור בעיר תאלה , ולאחר מכן בעיר אל-כף  ובעיר גאבס. נשא לאישה את נווארה שלביה ונולדו להם חמישה ילדים. לאחר קום המדינה עלה לישראל יחד עם משפחתו והתיישב בטבריה. באדר א' ה'תשי"א התמנה על ידי הרבנים הראשיים לישראל, בן ציון מאיר חי עוזיאל ויצחק אייזיק הלוי הרצוג לרב מושב בית שקמה סמוך לאשקלון, ובקיץ של אותה שנה התמנה לרב בעפולה, שם כיהן כשבע שנים. ב-1958 התמנה לרב הספרדי של כפר אתא, שהפך לימים ל"קריית אתא". ייסד בעיר ישיבה לזכר חללי רעידת האדמה באגאדיר, ולאחר סגירתה תרם את המבנה לישיבת פורת יוסף. בשנת 1974 הגיש מועמדת למשרת רבה הראשי של חיפה (לאחר פטירת הרב יוסף משאש), אך הסיר את מועמדותו לאחר שמערכת הבחירות גרמה לסערת רוחות. היה יו"ר הנהלת "התאחדות הרבנים הספרדים בישראל" וראש קרן "דובב שפתי ישנים" להדפסת ספרי רבני תוניסיה, במסגרתה הוציא לאור ספרים רבים (ראו להלן).

נפטר ביום י"ד באייר ה'תשס"ב (2002), ונקבר בבית העלמין הישן "נחלת ראשונים" בקריית אתא.

בנו הרב אליהו גד מימון ממלא את מקומו כרבה של קריית אתא. בנו הרב יורם מימון משמש כראש ישיבת תורת משה בירושלים וחיבר את הספר "מתנת משה" שניהם על שם אביו. בתו בתיה נהרגה בתאונת דרכים בגיל 20 בשנת ה'תשל"ו.

## ספריו
* **ברכת אליהו** - פרושים ודרושים (ה'תשי"ב).
* **הלכה למשה** - שו"ת (ה'תשי"ז). ספר זה הוא הספר הראשון שניתנה לו הסכמה מאת הרב עובדיה יוסף (שכיהן אז כדיין בפתח תקווה).
* **לב טוב** על ספר החינוך.
* **תורת אמי** - ענייני אבלות, הספדים
וניחומים על אמו, ועניינים שונים (התשל"ג).

### ספרים שהוציא לאור
* שו"ת "אוהב משפט" של רבו הרב פראג'י עלוש.
* ספרי הרב יצחק חי בוכבזה: "לחם לפי הטף", "בית הלחמי" ו"לב ימים".
* "חלב חטים" לרבי יצחק חי טייב.
* "ערך השולחן" לרבי יצחק טייב.
* "אבני צדק" לרבי ישועה בסיס.
* "שלמי תודה" לרבי שלמה דאנה.
* "תפארת בחורים" לרבי שלום חי הכהן.
* "זרעו של אברהם" לרבי אברהם חג'אג'.

## לקריאה נוספת
* בנו הרב יורם מימון, **זיכרון להולכים**, אור תורה תכז, ה'תשס"ג, עמ' תק-תקג.

## קישורים חיצוניים
* 
* הסכמה ראשונה של הרב עובדיה יוסף בלוג ספריית הרמב"ם.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים תוניסאים
קטגוריה:גאבס: רבנים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:עפולה: רבנים ראשיים
קטגוריה:קריית אתא: רבנים
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:ישראלים ילידי תוניסיה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
קטגוריה:אנשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
קטגוריה:מלמדים
קטגוריה:אישים הקבורים בקרית אתא
רנה הירשלר

**רנה הירשלר** (; 8 באוקטובר 1905, ט' בתשרי ה'תרס"ו - מרץ 1945) היה הרב הראשי של שטרסבורג, שהיה בעל תפקיד מרכזי בסיוע ליהודים במחנות מעצר בצרפת הכבושה.

את רוב חייו הקדיש הירשלר עבור קידום הציונות והיהודים בחיי החברה, והקמת ארגונים המסייעים ליהודים במחנות.

## ביוגרפיה
רנה הירשלר נולד במרסיי שבצרפת, לראול הירשלר אשר היה החזן האחראי על בית כנסת במרסיי. בנעוריו, הכיר את סימון לוי, שתהפוך לאשתו בשנת 1933. לזוג נולדו שלושה ילדים: מרים, ג'סליין ואלן.

בגיל צעיר החל בקריירה רבנית, ובשנת 1929 (בגיל 23), הפך לרב בעיר מילוז. בשנת 1931 הקים את העיתון "קדימה", שיועד לבני נוער וקידם מעורבות גדולה יותר של יהודים בחברה הצרפתית. בשנת 1939 מונה לרבה הראשי של שטרסבורג ובס-ריין, לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים הפך לאחד מראשי הסעד היהודי במשטר וישי.

אשתו, סימון לוי, הייתה שותפה בפעילויות רבות. כך, למשל, איירה בעיתון 'קדימה'.

כאשר החל מעצר של יהודים וריכוזם במחנות בצרפת, מונה הירשלר למזכיר כללי במחנות המעצר, והיה שותף בהקמת ועדת העבודה המרכזית במרסיי. לאחר מכן, בעיר גרונבל, הירשלר השתתף בהקמת מרכז תיעוד יהודי.

יחד עם הרב הראשי של חבל הריין העליון, עשה הכל כדי לשמור על המוסדות הדתיים של היהדות האלזסית.

הירשלר הצליח להוציא רבים מיהודי המחוז מרשימות גירוש ומהמחנות שמהם גורשו למחנות ההשמדה, והעביר אותם להוספיס (מרכז לטיפול רפואי).

בסוף שנת 1941 מקס היימנס, לעתיד נשיא חברת התעופה אייר פראנס, ביקש ליצור עם הירשלר קשר על מנת להבריח חזרה לבריטניה עשרה קצינים אנגליים שהוצנחו לצרפת ונכלאו שם. הירשלר וסייע להם לברוח. באותו זמן, אשתו, סימון לוי, ריכזה את הפעילות לאימוץ ילדים יהודים מהגטו. באותה תקופה, הירשלר הקים בדרום צרפת את Aumônerie Général Israélit ('מוסד הצדקה היהודי הכללי'). לאחר הקמתו של הגוף, לא פעם אחת נמצאו חילוקי דעות בין הירשלר לבין הגוף המרכזי של יהודי צרפת, האחראי על קבלת החלטות ביצועיות, בעיקר סביב מידת הציות לשלטונות גרמניה ולממשלת וישי.

ב-22 בדצמבר 1943 נאסר הירשלר וכעבור כחודש גורש לאשוויץ, יחד עם אשתו. שם נספו שניהם. ילדיהם נשלחו עם פרוץ המלחמה להסתתר בבית סבתם בפריז. אלן הירשלר כתב אחרי המלחמה ספר על אביו .

## אותות, פרסים והנצחה
לאחר הוצאתו לאור של עיתון "קדימה", הירשלר זכה לאהדה רבה מקרב בני הנוער היהודים מאלזס.

ולאחר מותו הוענקה לו מדליית התנגדות על הברחתם של עשרה קצינים אנגליים.

ב-1 באפריל 1962, העיר שטרסבורג קראה לרחוב הפועל מול בית הכנסת השלום, "רחוב הרב רנה-הירשלר הגדול".

ב-9 באוקטובר 2016, בעיר מולהאוס, בעיירה מילוז, שהיה הרב מ-1929 ל-1939, הוצב לוח לזכרו של רנה הירשלר, כמו גם של אשתו, סימון.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שטרסבורג: רבנים
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1945
תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין

**תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין** הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) במצפה רמון

בית הספר קרוי ע"ש יצחק רבין.

בית ספר תיכון "השלום" נבחר על ידי משרד החינוך זו שנה שנייה, לקחת חלק בתוכנית "אמירים" לטיפוח תלמידים מצטיינים כחלק מפיתוח תרבות מצוינות בבית הספר.

## כללי
בית הספר מונה כ-270 תלמידים כיתות ז' – י"ב. בכל שכבה שתי כיתות לימוד. בית הספר ממוקם ברחוב רחבעם זאבי 3. בבית הספר תלמידים מחוננים וכן תלמידים בעלי צרכים מיוחדים.

מבנה בית הספר ועיצובו הארכיטקטוני שואבים השראה מהנוף המדברי.

בכל שכבה בחטיבה העליונה ישנה כיתה עיונית המכוונת את תלמידיה לתעודת בגרות איכותית וכיתת אומ"ץ, בה ניתן סיוע לימודי נוסף ומענה לאוכלוסייה מגוונת שייעודה תעודת בגרות מלאה.

בשנת 2016 למדו בבית הספר 243 תלמידים (24.3 תלמידים בכיתה). אחוז התלמידים הזכאים לבגרות עמד על 78.9%.

מנהלת "תיכון "השלום" מצפה רמון ע"ש יצחק רבין" מרים אורנשטיין דה- מלאך, בתו של יואל דה-מלאך חברת קיבוץ רביבים ניהלה בין השנים 2007-2013 את אורט ספיר ירוחם בירוחם.

### מקצועות לימוד
* אזרחות, אמנות, אנגלית, אשכולות, ביולוגיה, גאוגרפיה, העשרה, היסטוריה, חינוך גופני, כימיה, לשון והבעה, מדעים, מוט"ב (מדע וטכנולוגיה בחברה), מתמטיקה, ספרות, פיזיקה, פילוסופיה, של"ח (ראשי תיבות "שדה לאום חברה"; השם המלא: "של"ח וידיעת הארץ"), תיאטרון, תיירות, תנ"ך, תרבות ישראל

### חטיבת ביניים
* תוכנית "אמירים" ו"קדם עתידים" – תוכניות למצוינים
* תוכנית "מניפה" ו"תל"ם" (תנופה לבגרות מלאה) – תוכנית לתלמידים הזקוקים להעצמה לימודית וחברתית
* תוכנית "אשכולות" – קורסי העשרה במגוון תחומים מעורב ז' –ט' עם מתן דגש למדעים ואמנויות. אשכול ספורט אמנות ותנועה- מחול מודרני, תיאטרון, כדורגל, כדורעף, ציור, פיסול, מוזיקה ממוחשבת והיפהופ. אשכול המדעי– צילום אמנותי, שחמט, דיבייט, סיור מדברי, בישול מולקולרי, עבודות חקר ומדעים.
* תוכנית "שער שוויון"- קבוצת כדורגל הנפגשת מדי שבוע לאימונים שבועיים ומשתתפת בטורנירים ברמה הארצית. משתתפי התוכנית מקבלים סיוע לימודי באמצעות מרכזי למידה.
* בשנת הלימודים ה'תש"ף (2020/2019) נפתחה מגמת מוזיקה בתיכון השלום, בניהולו של פרופ' מיכאל וולפה, תושב שדה בוקר. בתוכנית הלימודים מתקיימים שיעורי קדם-מגמה לתלמידי כתות ז' הלומדים נגינה זו השנה השלישית במסגרת תוכנית "סולמות". משתתפים בשיעורי המגמה ומנגנים בתזמורת הנשיפה של מצפה רמון בניצוחו של אנטולי ורגוצקי
* נבחרת כדורעף בית ספרית

### חטיבה עליונה
* מגמות: ביולוגיה מולקולרית, פיזיקה, תיאטרון, פילוסופיה, האדם במדבר, מדעי כדור הארץ.
* אפשרות להרחבה וביצוע עבודות גמר בהיקף 5 יח"ל לתלמידים מצטיינים במקצועות המדעים וכן בתחומים נוספים. העבודות מתבצעות בהנחיה של חוקרים ממכוני המחקר השונים בנגב ובראשם שלוחת מצפה רמון (לשעבר מרכז "מדע רמון").
* תוכנית נגישות להשכלה גבוהה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

### כיתות
* חטיבת ביניים - 4 כיתות
* חטיבה עליונה - 8 כיתות

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי ספר תיכוניים בישראל
קטגוריה:מצפה רמון: חינוך
קטגוריה:הנצחת יצחק רבין
יוסף פרנס

**יוסף פרנס** (ברוסית: **Джозеф Фернс**; 1901 – אוקטובר 1941) היה יהודי, משפטן ועורך דין במקצועו, שחי בעיר לבוב. שימש כראש היודנראט בגטו לבוב מיולי 1941 עד שנרצח על ידי הנאצים באוקטובר 1941 לאחר שסירב למסור לידיהם יהודים לעבודה במחנה העבודה..

## קורות חיים
בן למשפחה נכבדה בגליציה וקצין לשעבר בצבא האוסטרי. למד משפטים והיה עורך דין.

### מלחמת העולם השנייה
הכוחות הגרמניים נכנסו ללבוב ב-29 ביוני 1941 והחלו מיד ברדיפת כ-160,000 היהודים שבעיר. כמה אלפי יהודים נרצחו בפוגרומים ביולי ובאוגוסט 1941. ב-15 ביולי 1941 הוטלו על יהודי לבוב גזרות למיניהן, ובהן החובה לשאת טלאי על הבגדים והגבלות תנועה. ב-27 ביולי, במצוות שלטונות הצבא הגרמני, הוציא ראש העירייה האוקראיני גאורג פולנסקיי (Polanskyi) את הפקודה להקים מועצה זמנית לקהילה היהודית, וב-1 באוגוסט הוקם יודנראט בעיר שבראשו הועמד יוסף פרנס. יוסף פרנס מונה לתפקיד בהמלצת ראש העיר לאחר שאחרים סירבו לתפקיד.

בזמן שהיה בראשו, מחלקות רבות הוקמו ביודנראט בלבוב. המחלקה החשובה ביותר הייתה מחלקת המשק, שהייתה אחראית על הקצבה ואספקת מצרכים מזון. למרות מאמציה, הורגש מחסור גדול במצרכי מזון, מכיוון שהגרמנים הקצו כמות מזון מצומצמת ביותר. חלק מהיהודים בגטו הטיחו ביקורת על התנהלות היודנראט וטענו שהמקורבים לחברי היודנראט זוכים בטובות הנאה, וכי חלק גדול מהמזון שהוקצב ליהודים הלך לעובדי היודנראט והמקורבים אליהם. תחת ניהולו של יוסף פרנס פעלה גם מחלקת שירות הסדר היהודי. בנוסף, פרנס ביקש לשקם את מוסדות הדת, והאמין שגל הגזרות של התקופה הראשונה של הכיבוש ישכך. לכן חשב להקים את הרבנות כמחלקת דת, אולם לקח זמן עד שזאת הוקמה בפומבי וזאת מפני שהיו הרבה דרישות לגירושים מבני זוג מעורבים יהודים ונוצרים.

ד"ר יוסף פרנס נרצח על ידי הנאצים, לאחר שסירב למסור לידיהם יהודים לעבודה במחנה העבודה ינובסקה.

## לקריאה נוספת
* אליהו יונס, **עשן בחולות - יהודי לבוב במלחמה 1944-1939**, יד ושם, 2001
* בלה גוטרמן, **בבוא האימה - יהודי לבוב תחת הכיבוש הגרמני (דפי עדות, יוני 1941–אפריל 1942)**, המרכז לחקר תולדות יהדות פולין ומורשתה : המכון לחקר התפוצות, 1991

## הערות שוליים

קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:עורכי דין יהודים אוקראינים
קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:פולנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אסירים בגטו לבוב
קטגוריה:ילידי 1901
קטגוריה:נפטרים ב-1941
פליקס לנדאו

**פליקס לנדאו** (גרמנית: Felix Landau 21 במאי 1910 וינה, שבאוסטריה – 4 באפריל 1983, וינה, אוסטריה), היה קצין SS אוסטרי, בדרגת האופטשארפיהרר, חבר איינזאצקומאנדו  במלחמת העולם השנייה. לנדאו תואר על ידי העיתון האוקראיני "The Day"  כדמות מרכזית ביישום התוכנית הנאצית להשמדת יהודי גליציה. במסגרת תפקידו, נשלח לראשונה ללבוב, ואחר כך לדרוהוביץ', פולין (אוקראינה של היום). בנוסף, לנדאו היה מי ששמר על מריה אלטמן, שעל סיפורה האישי מתבסס הסרט אישה בזהב.

## ביוגרפיה

### תחילת הקריירה
בשנת 1925, בעקבות הצטרפותו של לנדאו לנוער הלאומי-סוציאליסטי הוא גורש מפנימיית חניכים המנוהלת על ידי קתולים שהיה חלק ממנה.

בשנת 1930 הצטרף ל"Austrian Bundesheer", הצבא האוסטרי. ביוני 1933 הוא גורש מהבונדסייר לטובת הפעילות הנאצית. במרץ 1931 השתתף בתכנון חיסולו של הקנצלר האוסטרי אנגלברט דולפוס (שנרצח על ידי הנאצים בשנת 1934) ונכלא.

עם שחרורו בשנת 1937 הוא חידש את הפעילות הנאצית ונאלץ לברוח כדי להימנע ממעצר נוסף. לאחר מכן, היה חבר בסטורמבטילונג, הזרוע הצבאית למחצה המקורית של המפלגה הנאצית. בהמשך, לנדאו התחתן ובעקבות כך הפך לאזרח גרמני, ועבד כעוזר משטרתי בגסטפו.

### במהלך מלחמת העולם השנייה ושירותו באיינזצקומנדו
בשנת 1941 הועבר ל-KdS/SD בראדום שנשלטה על ידי ה-General Government שם הוא פגש קלדנית בשם גרטרוד, שמאוחר יותר הפכה למאהבתו ומי שכתב לה את מכתביו.

ביוני 1941 התנדב פליקס לנדאו לשירות באיינזצקומנדו. גם את יומנו הוא החל לכתוב ביולי 1941, בו הוא שילב מכתבים סנטימנטליים לאהובתו ותיעד במפורט את השתתפותו בזוועות במה שנודע לימים בשם השואה. ביומנו הוא מתאר "תרגילי קליעה" ו"פעולות פראיות", שבהם הוא ואנשיו היו מוציאים להורג יהודים אקראיים שעבדו בקרבת מקום או עברו במקרה ברחוב.

לנדאו היה ידוע גם במתן "חסות זמנית" לברונו שולץ הצייר היהודי עליו כפה לצייר ציורי ילדים על קירות ביתו של לנדאו כדי לשעשע את ילדיו בעת שהיה כלוא בביתו. לנדאו היה נוהג לירות ביהודים ממרפסת ביתו ובאחד מה"מטווחים" ירה ביהודי שהיה "בן חסותו" של קצין SS אחר בשם קארל גינטר. כנקמה על כך רצח גינטר בנובמבר 1942 את "היהודי של לנדאו" – ברונו שולץ, ביריית אקדח. לאחר מכן, ציורי הקיר של שולץ נצבעו ונשכחו עד אביב 2001 שבו נחשפו ציורי הקיר של שולץ בבית בעיירה דרוהוביץ' שבאוקראינה. בעוד הרשות המקומית דנה בהקמת מוזיאון באתר, הוברחו הציורים לישראל על ידי צוות של מוסד יד ושם.

בסוף 1941 הוא גר עם גרטרוד בווילה אריסטוקרטית. הוא התגרש מאשתו הראשונה בשנת 1942 והתחתן עם גרטרוד בשנת 1943 וגם ממנה התגרש בשנת 1946. עד מאי 1943 היה לנדאו אחראי על ארגון העבודה היהודית. 

## לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה, תחת שמו של רודולף יושקה הוא הקים חברה לעיצוב פנים בבוואריה. ב־1946 עובד לשעבר בפלוגה בלינץ' שבאוסטריה זיהה אותו. לנדאו נעצר על ידי האמריקאים אך הצליח להימלט מכלא גלסנבך באוגוסט 1947.

בשנת 1959 נעצר לנדאו והואשם במעשי הטבח. הוא נידון למאסר עולם בשנת 1962 בבית המשפט להפסקה בשטוטגרט. בשנת 1973 קיבל חנינה.

## ציטוטים נוספים

## לקריאה נוספת
* Master Of Death: SS-Einsatzgruppen מאת ריצ'רד רודס
* מכתבי אהבה של רוצח נאצי בלמברג ודרוהוביץ' מאת פליקס לנדאו (יד ושם)

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:אוסטרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1983
כריסטוף פרובסט

**כריסטוף פרובסט** (נולד ב-6 בנובמבר 1919 -22 בפברואר 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן, שהיוותה חלק מההתנגדות הגרמנית לנאציזם. פרובסט הוצא להורג במינכן, גרמניה.

## קורות חיים
פרובסט נולד במורנאו אם שטפלזה , סמוך לאגם שטפלזה  בגרמניה. התחתן בגיל צעיר וגידל שני ילדים קטנים יחד עם אשתו. לאורך רוב חייו היה חילוני אך כאשר התבגר התקרב יותר לאמונה הקתולית. בעקבות העקרונות המוסריים והחשיבות שייחס לשלווה ולחירות כמרכיב חיוני בחיי אדם, הוא תיעב את היטלר והנאציזם.

## פעילותו ב"וורד הלבן"
פרובסט היה סטודנט לרפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן ובאותה התקופה היו קבוצות סטודנטים מחתרתיות אנטי-נאציות ששיתפו פעולה ושמרו על קשר בינן לבין עצמם. החשובה בהן הייתה קבוצתם של הנס שול, וילי גראף ואלכסנדר שמורל בשם "הורד הלבן". ובשל שנאתו להיטלר ולנאציזם הסכים לסייע לשול ולשמורל להילחם נגד המשטר.

פרובסט לא נראה אדם אשר נחפז לסכן עצמו. כלפי חוץ, הוא ניהל יחד עם חבורתו חיים סטודנטיאליים עליזים וחסרי דאגות. ביום יום נכחו חברי "הוורד הלבן" בהרצאות וסמינרים, ובערבים השתתפו בשיעורי ריקוד, האזינו בהתלהבות לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ושרו אורטוריות ב"מקהלת באך" המקומית. אך זה היה למעשה מסווה לעיסוקם האמיתי, המפחיד בהרבה, שהיה לעורר את העם הגרמני להתמרד נגד המשטר הנאצי. לאחר כמה זמן הנס שול ואלכסנדר שמורל שותפיו של פרובסט החלו לכתוב עלונים אנטי-נאציים ולהפיץ אותם ברחבי האוניברסיטה כדי לעורר את הסטודנטים למרד כללי, גיבשו את דעתם לכתוב עלונים מחתרתיים נגד המשטר הנאצי, וכבר בשלב מוקדם שיתפו ביוזמתם את כריסטוף פרובסט.

בעלונים היה כתוב על הקונפליקט עם נוער היטלר, פיזור תנועת הנוער המחתרתית, הזוועות במחנות הריכוז ומעשי הטבח בארצות הכבושות. בעקבות פרסום עלונים אלו חברי "הורד הלבן" נחשפו וב-21 בפברואר נפתח המשפט הראשון ובו עמדו הנס שול, סופי שול וכריסטוף פרובסט על דוכן הנאשמים. לאחר המשפט ביום שישי, 22 בפברואר 1943, צעדו הנס וסופי שול וכריסטוף פרובסט בדרכם האחרונה אל הגיליוטינה של כלא שטלהיים בברלין.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הוורד הלבן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1919
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
ארנסט גרפנברג

**ארנסט גרפנברג** (בגרמנית: **Ernst Gräfenberg**; 26 בספטמבר 1881 אדלבסן ליד גטינגן, שבגרמניה - 28 באוקטובר 1957 ניו יורק, שבארצות הברית) היה רופא יהודי ומדען יליד גרמניה. הוא ידוע בפיתוח ההתקן התוך רחמי למניעת הריון (IUD) ובמחקריו על תפקיד השופכה של האישה באורגזמה. נקודת הג'י נקראת על שמו.

## קריירה
גרפנברג למד רפואה בגטינגן ובמינכן, והשלים את הדוקטורט שלו ב־10 במרץ 1905. הוא החל לעבוד כרופא לרפואת עיניים באוניברסיטת וירצבורג, אך לאחר מכן עבר למחלקה למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת קיל, שם פרסם מאמרים על גרורות סרטן ("תאוריית גרפנברג") והפיזיולוגיה של השתלת ביצית. בשנת 1910 גרפנברג עבד כגניקולוג בברלין, ובשנת 1920 היה כבר מפורסם, והייתה לו מרפאה בקורפורסטנדאם. הוא היה גינקולוג ראשי בבית חולים עירוני בבריטז, מחוז בברלין בשכונה של מעמד הפועלים, והחל במחקרים מדעיים על הפיזיולוגיה של הרבייה האנושית באוניברסיטת ברלין.

במהלך מלחמת העולם הראשונה היה קצין רפואה והמשיך לפרסם מאמרים, בעיקר על פיזיולוגיה של נשים. בשנת 1929 פרסם את מחקריו על "טבעת גרפנברג", ההתקן התוך רחמי הראשון שיש תיעוד על השימוש בו. 

במאה ה -17 תיאר הרופא ההולנדי רנייה דה גראף את השפיכה הנשית והתייחס לאזור ארוגני בנרתיק שהוא קישר עם הערמונית הגברית. מאוחר יותר דווח על אזור זה על ידי גרפנברג.  המונח ״נקודת ג׳י״ (G-Spot) נטבע על ידי אדיגו ואחרים. בשנת 1981, ונקרא על שמו של ארנסט גרפנברג,  אף על פי שמחקרי גרפנברג משנות הארבעים של המאה העשרים הוקדשו לגירוי השופכה. בשנת 1950 הצהיר גרפנברג, "תמיד ניתן היה למצוא אזור ארוטי על הצד הקדמי של הנרתיק לאורך השופכה." 

כאשר הנאצים עלו לשלטון בגרמניה, גרפנברג, יהודי, נאלץ בשנת 1933 להתפטר מתפקידו כראש המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות בבית החולים העירוני ברלין-בריטץ. בשנת 1934 ניסה הנס להפלדט לשכנע אותו לעזוב את גרמניה הנאצית. הוא סירב, והאמין שמאחר שבטיפולו היו גם נשים של פקידים נאצים גבוהים, הוא יהיה בטוח. הוא טעה, ונעצר בשנת 1937 מאחר שהבריח מגרמניה בולים נדירים. מרגרט סנגר הוציאה אותו מהכלא הנאצי, ולבסוף הורשה לו לצאת מגרמניה בשנת 1940, והוא נסע לארצות הברית ופתח מרפאה בעיר ניו יורק.

## חיים פרטיים
גרפנברג היה בנם של סלומון גרפנברג (1834–1918) ומינה גרפנברג (לאה אייכנברג; 1845–1910). [5] אביו של ארנסט היה בעל עסק של מוצרי ברזל באדלבסן, ושימש כראש הקהילה היהודית שם משנת 1868 עד 1882, וכחבר מועצת הקהילה של אדלבסן (Bürgervorsteher) משנת 1889 עד 1893.  בשנת 1893 עברה המשפחה לגטינגן, שם למד ארנסט בבית הספר התיכון העירוני, או בגימנסיה, לימים המכונה גימנסיה מקס-פלאנק.

גרפנברג היה נשוי לזמן קצר לסופרת רוזי וולדק. הוא נפטר ב־28 באוקטובר 1957 בעיר ניו יורק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מדענים יהודים גרמנים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:היריון ולידה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1957
דניאל מושקוביץ

**דניאל (יז'י) מושקוביץ** (בפולנית: **Daniel Moszkowicz**; 1905 – אוגוסט 1943) היה סמל יהודי בצבא הפולני ופעיל קומוניסטי. מראשי הארגון האנטי פשיסטי בגטו ביאליסטוק, סגנו של מרדכי טננבוים. מושקוביץ לקח חלק מרכזי במרידה בגטו כנגד הגרמנים. לאחר דיכוי המרידה התאבד יחד עם טננבוים.

## ראשית חייו
דניאל מושקוביץ נולד בוורשה. הוא שירת בצבא הפולני בדרגת סמל באגף האספקה. בזמן שירותו הצבאי עסק גם בפעילות קומוניסטית לא חוקית. בשנת 1931 ארגן את בריחתם של מנהיגים קומוניסטיים פולנים, ששהו באותה העת כאסירים בבית החולים בכלא פולני. מושקוביץ נתפס, נאסר ונשלח למחנה הריכוז הפולני ברזה קרטוסקה, שם עונה תקופה ממושכת עד שהשתחרר מהכלא, חולה במחלת השחפת.

## בגטו ביאליסטוק
בשנת 1939, עם כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הועבר מושקוביץ לגטו ביאליסטוק. על אף מחלתו, בסוף שנת 1941 הצטרף לוועד ההנהלה של הארגון הצבאי האנטי-פשיסטי  בגטו בעזרתו של העסקן הקומוניסטי הפולני, אנטוני יעקבובסקי, שהצליח לחדור לתוך הגטו. בתחילת פעילותו, סייע הארגון האנטי פשיסטי לשבויים סובייטים, ובמרוצת הזמן הורחבה תוכנית הפעולה של הארגון במטרה להקים קבוצות פרטיזנים ולהקים רשת תאי התנגדות בתוך הגטו ומחוצה לו.

### תכנון המרד
בפברואר 1943 התרחשה האקציה הראשונה בגטו. מרדכי (תמרוף) טננבוים, שפיקד על התנועות החלוציות, הסיק כי יהיו עוד אקציות ולכן ניצל את הרגיעה היחסית לשם הכנת המרד בו ייקחו חלק הארגון האנטי-פשיסטי והארגונים הציוניים. בחודש יולי 1943 נפוצה בגטו שמועה שהגרמנים מתכוונים לחסל בקרוב את אחד מבין שני הגטאות הגדולים שנשארו בפולין, לודז' וביאליסטוק, וכי לביאליסטוק עומדת להגיע ועדה חשובה שתכריע את גורל הגטו. בסוף יולי 1943, הארגון האנטי פשיסטי והמחנה הציוני דנו בשיתוף פעולה פוליטי צבאי. הוחלט כי מושקוביץ, יחד עם שלושה חברים נוספים, י. קאווה, ש. יעקובוביץ ול. מנדלבליט, ינהלו את המשא ומתן עם הגוש הציוני. עוד הוחלט כי מושקוביץ ימונה למפקד ההגנה של הגוש הקומוניסטי בתחום הגטו. 

הארגון האנטי פשיסטי הציע שיתוף פעולה אך ורק אם הם ילחמו גם בגזרה הפרטיזנית. על אף הסתייגויות הגוש הציוני, קיבל טננבויים את ההצעה. מושקוביץ לא קיבל את עמדת הארגון האנטי פשיסטי והאמין שיש לבצע פעולות נקם רק בתוך הגטו. בין הארגונים הוחלט כי טננבויים, כמייצג הגוש הציוני, יהיה יושב הראש ומפקד הארגון המאוחד ומושקוביץ, כמי שייצג את הגוש הקומוניסטי האנטי פשיסטי, יהיה סגנו וממלא מקומו.

בלילה שבין 15 ל-16 באוגוסט 1943, בשעה שתיים אחרי חצות, הוקף הגטו בחיילים גרמנים לקראת פינוי וחיסול הסופי של גטו ביאליסטוק. כשהתברר למורדים שהגרמנים מתכוונים לחסל את הם החלו בהכנות למרד. טננבוים ומושקוביץ ועוד מספר פעילים, קראו ליושבי הגטו להצטרף למרד. אך לא הייתה היענות מצדם.

בזמן המרד מושקוביץ' וטננבוים נותרו במטה. קיימות שתי גרסאות בנוגע לשעותיהם האחרונות. הם פינו את היהודים ששרדו לבית החולים וחזרו לעמדותיהם שבמטה, שם גרמנים הקיפו אותם, והם שמו קץ לחייהם. לפי גרסה אחרת, שמו קץ לחייהם בבניין בית החולים עצמו לאחר פינוי היהודים הפצועים. שאר לוחמי המרד ושאר יושבי הגטו נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה ורק מספר קטן של לוחמים הצליח לחדור ליערות, שם המשיכו בלחימה בשורות הפרטיזנים.

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מפולין
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:אסירים בגטו ביאליסטוק
קטגוריה:מרד גטו ביאליסטוק
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1943
הנביא (ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן)

[ממוזער|שמאל|ציור הדיוקן של [עבד אל-בהאא'|עבדול בהאא', מנהיג הדת הבהאית, מאת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן]]
**הנביא** (באנגלית: **The Prophet**) הוא ספר שירה הבנוי מ-26 משלים שנכתב על ידי הסופר הלבנוני-אמריקאי ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן. הספר פורסם לראשונה בשנת 1923, ותורגם ליותר ממאה שפות, כולל עברית. ספר זה הוא המוכר ביותר מספריו של ג'ובראן, ונחשב לאחד מרבי-המכר המצליחים ביותר עד ימינו.

## תקציר העלילה
הנביא אל-מוסטפא (פירושו בערבית הוא "הנבחר") חי בעיר אורפליז (Orphalese) במשך 12 שנה, וכעת ממתין לספינה שתשיב אותו לביתו. אך לפני שיוצא הוא למסעו, ניגשים אליו תושבי העיר ומבקשים שיחלוק עמם את חכמתו על אודות החיים וטבע האדם.

הספר מחולק לפרקים כך שכל פרק עוסק בנושא אחר: אהבה, נישואין, ילדים, נתינה, אכילה ושתייה, עבודה, שמחה ועצב, בתים, בגדים, קנייה ומכירה, פשע ועונש, חוקים, חופש, סיבה ותשוקה, כאב, מודעות עצמית, הוראה, ידידות, דיבור, זמן, טוב ורע, תפילה, עונג, יופי, דת ומוות.

## מקורות השראה לכתיבת הספר
אף על פי שג'ובראן היה בן העדה המרונית, הוא הושפע גם מהאסלאם ולא רק מהנצרות, במיוחד מהמיסטיקה הסופית המוסלמית. כשהוא מודע להיסטוריה המדממת של לבנון, על מאבקי הסיעות ההרסניים שהתחוללו בארצו, התחזקה אמונתו באחדות הבסיסית של כל הדתות, כאשר הוריו שימשו לו כדוגמה אישית בהכנסת אורחים ואנשים מכל הדתות, אל פתח ביתם. חיבורים, קשרים והקבלות נעשו גם בין יצירתו זו של ג'ובראן ליצירתו של ויליאם בלייק, כמו גם לרעיונותיהם התאולוגיים של וולט ויטמן וראלף וולדו אמרסון, כמו גלגול הנשמות ונשמת העל. מקורות השראה כלליים יותר לכתיבת הספר הם אמנות ערבית ואיסלאמית, קלאסיציזם ורומנטיציזם אירופאי (לדוגמה: לאונרדו דה וינצ'י, ויליאם בלייק ואוגוסט רודן), התנועה הפרה-רפאליטית והסימבוליזם והסוריאליזם המודרניים.

לג'ובראן היו מספר קשרים חזקים לדת הבהאית, אשר התחילו בסביבות שנת 1912. אחת מידידותיו של ג'ובראן, ג'ולייט תומפסון, ציירת אשר הייתה בעצמה בהאית באמונתה, העידה על מספר אנקדוטות המתייחסות לקשר של ג'ובראן אל הדת הבהאית. היא נזכרה שג'ובראן פגש בעבדוּל בהאא', מנהיגה של הדת הבהאית, במהלך מסעותיו של האחרון אל המערב, כדי להטיף ולצרף מאמינים חדשים אל חיק הדת. במהלך אפריל 1912, באי מנהטן, נפגש ג'ובראן עם עבדוּל בהאא' באופן אישי, כדי לצייר את ציור הדיוקן שלו . מאוחר יותר ג'ובראן סיפר לתומפסון שהוא לא היה מסוגל לישון, לילה לפני פגישתו עם בהאא'. כמו כן אמר ג'ובראן שבעבדוּל בהאא' הוא . ב-1928, לאחר מותו של עבדוּל בהאא', במהלך צפייה בסרט דוקומנטרי עליו, ג'ובראן עלה לבמה כדי לדבר והכריז בדמעות על מעלתו הרוחנית הגבוהה של עבדוּל בהאא' ועזב את האירוע כשהוא עדיין בוכה.

## ספרי המשך
הספר השני בסדרה, **גן הנביא**, מתאר את שובו של אל-מוסטפא לבית הוריו, שם הוא פוגש בתשעת תלמידיו ומשוחח עמם על אודות יחס האדם לטבע. הספר פורסם בשנת 1933 לאחר מותו של ג'ובראן. את התרגום העברי כתב אהרון בר, עם איורים מאת עדית פאנק.

לספר השלישי והאחרון בסדרה, **מות הנביא**, נכתב משפט אחד בלבד:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1923
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
שמואל גוטמן-לנדאו

[ממוזער|שער בגדר העץ של [גטו קישינב]]
**שמואל גוטמן-לנדאו** (ברוסית: **Товий-Гутман Самуилович Ландо**; 1877 או 1878 - 21 במאי 1942) היה ראש היודנראט בגטו קישינב. לנדאו נבחר לתפקיד על ידי הגנרל הרומני ניקולאה צ'יופרקה (Nicolae Ciupercă), שכבש ביחד עם הנאצים את קישינב ב-16 ביולי 1941.

## קורות חיים
שמואל גוטמן-לנדאו, נולד בקישינב, מולדובה, וחייו שם מאז. לנדאו היה נשוי לאישה שהייתה רופאה בבית חולים קישינב ולזוג לא היה ילדים.

## מלחמת העולם
ב-24 ביולי 1941 הוציא המושל הרומני של העיר צו (מספר 61) ובו מספר הוראות: הקמת גטו יהודי בעיר קישינב, ועל חובת יהודי העיר להתייצב בגטו. ההוראה הודפסה ופורסמה במקומות ציבוריים, וכן פורסמה הוראה המחייבת את היהודים לשאת טלאי צהוב.

כאחד-עשר אלף יהודים רוכזו במקום שֶׁכּוּנה פיאצה וקה (Piata Veche; "השוק הישן"), והושארו עומדים שם ללא מחסה וללא מזון ומים. לפי מקורות סובייטים רוכזו שם כ-25,000 יהודים, אם כי הסובייטים, כדרכם, לא נקבו בשם יהודים, אלא תיארו אותם "אזרחים סובייטים. רובם הניחו את רכושם מאחור, ורבים אף לא הצטיידו בבגדים. חיילים רומנים שדדו מהיהודים את דברי הערך שלהם בכניסה למקום הריכוז. למחרת, 25 ביולי 1941, ביזמה משותפת של הגרמנים והרומנים, הוכרז המקום גטו. רוב הבתים שהיו שם נחרבו בהפצצות ובעת נסיגת הסובייטים וכניסת הרומנים והגרמנים. הצפיפות בחורבות הדלות שנותרו שם הייתה גדולה והגיעה לעיתים לעשר נפשות בחדר, ולא היו בהן לא תנאים סניטריים ולא מים זורמים.

בראש הוועד עמד עורך הדין שפירו, וחבר חשוב בו היה ד"ר גוטמן לנדאו. ככל הנראה על ידי תשלום שוחד שבועי הוציא הוועד מהמפקד הרומני של הגטו הבטחה שלא ימסור עוד יהודים לידי הגרמנים. עם זאת, ניסיונותיו של ועד הגטו לשכנע את השלטונות הרומניים של הגטו שלא להיענות לדרישות המיפקדה הגרמנית של העיר ולא למסור יהודים לידיה נחלו לא אחת כישלון. מפקד הגטו הקים ליהודים מחנות עבודה בפיקודם של רומנים – צעד שהרגיע את יהודי הגטו. בכל בוקר בשעה שש הוצאו לעבודת כפייה מאות מיהודי הגטו, ובהם זקנים וחולים. בעיני הרומנים היו היהודים קודם לַכֹּל מקור הכנסה.

ב-1 באוגוסט 1941 הוקם הוועד בגטו קישינב, שמואל גוטמן-לנדאו נבחר להיות ראש היודנראט ולהוביל את הוועד היהודי. תפקיד זה ניתן לו על ידי הגנרל הרומני ניקולאה צ'יופרקה (Nicolae Ciupercă) עם עוד 10–20 חברי ועד בתפקידים שונים. עם הזמן המצב בגטו קישינב החמיר. זקנים וילדים מתו ברעב וממחלות, ולנדאו לא היה יכול לעזור להם. גוטמן-לנדאו נדרש לספק רשימת מועמדים לגירוש, המגורשים היו אמורים להישלח לסלקציה ולאחר מכן להשמדה במחנות הריכוז או למפעלים של הנאצים. מרוב לחץ שם שמואל קץ לחייו מכיוון שלא הסכים לספק לגרמנים ולרומנים את רשימת המועמדים לגירוש.                  אשתו של לנדאו, שהייתה רופאה, הזריקה לשניהם סם-מוות. הוא נפטר מיד, אך היא התגברה ונשארה בחיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:ילידי 1877
קטגוריה:נפטרים ב-1942
איליה מושקין

**אליהו (איליה) מושקין** (ברוסית: **Илья Мускин**) היה מהנדס יהודי ממינסק, ששימש כיושב ראש היודנראט בגטו מינסק. מושקין היה בקשר עם המחתרת בגטו וסייע להברחתם של יהודים מתוך הגטו ולהעברת בגדים, ציוד רפואי, כסף וזהב שנאספו בשביל הגרמנים ליחידות הפרטיזנים.

## ביוגרפיה
מושקין יליד מינסק, היה גבה קומה, איש משכיל, דובר רוסית ויידיש, מהנדס. בנוסף עבד בעירייה והיה פעיל באיגוד המקצועי. העידו עליו שהיה ממלא מקום המנהל של ארגון הסחר התעשייתי ומנהל המחלקה לשיווק מוצרים תעשייתיים בעיר.

בסוף יוני 1941 נכבשה העיר מינסק, וכעבור זמן מה מונה מושקין ליושב-ראש היודנראט בגטו מינסק מראשית הקמתו ביולי 1941 ועד מרץ 1942. קיימות שתי גרסאות ביחס למינויו של מושקין: לפי גרסתו של הירש סמולר, הגרמנים פנו אל קבוצת אסירים יהודים משכילים בדרישה להודיע מי מביניהם מבין גרמנית לאחר היסוסים מושקין שנמצא בקבוצה, הצביע על עצמו ומונה כיושב ראש. לפי הגרסה השנייה, מישהו שעבד במועצת העיר בימי השלטון הסובייטי ולאחר מכן בעייריה שהוקמה על ידי הגרמנים המליץ על מושקין שהכירו מאז היותו המהנדס העירוני ועל יסוד המלצה זו נהיה ליושב ראש היודנראט.

בזכות הקשר שנוצר בין מושקין והמחתרת היהודית, סמכותו האישית של מושקין קבעה במידה רבה את דרכם של אנשי היודנראט, שהפך לגוף מבצע של החלטות המחתרת. בתור יושב-ראש, קיבל מושקין רישיון יציאה מהגטו פעם אחת בשבוע, בלוויית חבר נוסף מהיודנראט, כדי לקבל במנהלת העיר את קצבת המזון לגטו.

יש הערכה חיובית לפעולת היודנראט בתקופת מושקין, ולמושקין האיש בתפקידו כיושב ראש. עדויות רבות מדברות בשבחו של מושקין. אמרו עליו שהיה מוכשר והגון, דאג לאסוף תרופות עבור תושבי הגטו ולהזהיר אותם מפני פעילות גרמנית.

### יחסו של מושקין למחתרות בגטו
בתוך העיר קמה מחתרת בהנהגת קומוניסטים יהודים, ויצרה קשר עם מחתרת קומוניסטית (גם כן בפיקודו של יהודי) בחלק הלא יהודי של העיר. המחתרת העירונית נפלה, נבגדה, פוזרה, בעוד המחתרת בגטו המשיכה לפעול ואף הצילה אחר כך לוחמים לא יהודים ביערות הסביבה כמו גם בתוך העיר. המחתרת, בעזרתו התקיפה והיעילה של היודנראט, תחת הנהגתו של מושקין, הצליחה להבריח יהודים מתוך הגטו אל היערות.

את פעולת החבלה הראשונה ביצעו שני נערים יהודיים מהגטו. הם הציתו על דעת עצמם בית מלאכה לבד. ראש המשטרה היהודית אסר אותם וחקרם, כי הוא רצה בעזרתם ליצור קשר עם המחתרת. אבל המחתרת הסתפקה אז בהפצת ידיעות בלבד ולא ביצעה שום מעשי חבלה. הודות לצעיר יהודי "פדיה" (שדלצקי) שהגיע בראשית ספטמבר 1941 נוצר הקשר הראשון בין הפרטיזנים והיודנראט. הוא היה הפרטיזן הראשון שהופיע בגטו מינסק. הוא בא למושקין ללא ידיעת המחתרת בגטו ודרש ממנו בתוקף, שחלק מן הבגדים, התרופות, הציוד הרפואי, הכסף והזהב שנאספו בשביל הגרמנים, יימסר לו בשביל הפרטיזנים. מושקין קיבל את מבוקשו. הקשר היה רופף בהתחלה, ואז התהדק. מושקין נתן מלוא עזרתו לארגון המחתרת וליוצאים ליער.

### מותו
בפברואר 1942 נאסר מושקין, על ידי הגרמנים לפי גרסה אחת – באשמת שיחוד קצין גסטאפו כדי שהלה ישחרר יהודי ממעצר ; לפי גרסה אחרת, אחרי שהלשינו לגסטאפו שהיודנראט מעביר בגדים ותרופות לפרטיזנים; ולפי גרסה שלישית – באשמת הסתרת קצין שסירב להילחם בחזית, ואותו קצין הסגירו.

מושקין עונה, וכחודש אחרי מאסרו, נתלה. בני משפחתו הוצאו להורג באחת האקציות הליליות. אחרי רציחתו של מושקין, מונה סגנו משה יפה כיושב ראש היודנראט.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג
קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:נפטרים ב-1942
שמעון דטנר

**שמעון דטנר** (2 בפברואר 1902–1989) היה ניצול שואה והיסטוריון יהודי פולני.

## קורות חיים
דטנר נולד בקרקוב שבפולין. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התגורר עם משפחתו בעיר ביאליסטוק, לימד כמורה לחינוך גופני בחטיבה היהודית בגימנסיה העברית בביאליסטוק, והיה בעל תואר ד"ר.

## בפרוץ המלחמה
במהלך הכיבוש הגרמני על ביאליסטוק, שהתחיל ב-26 ביוני 1941, דטנר נכלא בגטו המקומי, יחד עם אשתו ושתי בנותיו, וגר איתן שם במשך שנתיים. ביוני 1943 הוא הצליח לברוח ליער שם הוא נלחם כפרטיזן. המשפחה שלו נשארה מאחור ונרצחה על ידי הגרמנים לפני שהספיק לחזור אליהם. דטנר היה חבר בארגון המחתרתי של "יודיטה" (יהודית נובוגרודסקי), ותפקד כראש חבורת לוחמים.

לדטנר היה קשה לשרוד לאחר הבריחה מהגטו, הוא סיפר שאת החורף של 1943/1944 דטנר שרד רק הודות למשפחות של חוות בכפר שסיפקו לו ולפרטיזנים החברים שלו אוכל ולפעמים מקלט. באוגוסט 1944 דטנר חזר לביאליסטוק, והתחיל לנסות ולשקם את הקהילה היהודית בעיר. בנובמבר 1944, דטנר הפך ליושב ראש הקהילה היהודית בביאליסטוק. בתור חבר באגודה להיסטוריה יהודית בקהילה, הוא השתתף באיסוף של חומרי מקור, הקלטות של עדויות וגם שלח עדויות של עצמו.

בתום המלחמה הוא שהה בישראל תקופה קצרה, ושב לפולין ושם התמנה לפרופסור באקדמיה הפולנית הלאומית. הוא נפטר ב-1989 ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.

## המשימה האישית שלו
דטנר הפך להיסטוריון של יהדות ביאליסטוק בזמן השואה, כי האמין שמה שקרה ליהודים ברחבי העולם, היה מקרה ייחודי וחד פעמי.

דטנר ידע שמתוך 50,000 יהודי ביאליסטוק רק בסביבות 100 שרדו את השואה. השורדים עדיין מצאו את עצמם במצב מסכן חיים, כשאלימות אנטישמית המשיכה גם אחרי השחרור. למרות התנאים הלא מאפשרים, הם לקחו על עצמם את המשימה המכבידה לכתוב ולפרסם מכתבים היסטוריים ומסמכים קשורים אל השואה, ודטנר לקח על עצמו כמשימה אישית לאסוף את כל המכתבים ההיסטוריים.
בתום המלחמה דטנר התמסר לחקר תקופת השואה וכתב מספר ספרים בנושא זה, בעיקר בפולנית וביידיש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מפולין
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:היסטוריונים יהודים פולנים
קטגוריה:ביאליסטוק: אישים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1989
רפואת מסדרון

**רפואת מסדרון** (מכונה גם: **רפואה על שפת המדרכה**) הוא כינוי לניסיון לאבחן או לטפל בבעיה רפואית שלא באמצעות בדיקת רופא סדורה ומלאה, כגון התייעצות עם רופא שלא במסגרת טיפול, או רפואת רשת המבוססת על מידע חלקי או שמתבצעת על סמך תקשורת לקויה. רופאים מתייחסים לניסיון אבחון וטיפול עצמי או על ידי עמיתים למקצוע כרפואת מסדרון אם הם לא מתקיימים במסגרת יחסי רופא–מטופל תקינים.

בהשאלה, משמש המושג לתיאור ניסיון לפתירת בעיות הדורשות איש מקצוע (כמו ייעוץ מס או ייעוץ משפטי) שלא באופן פורמלי.

## קישורים חיצוניים
* מאמר בנושא
* בעיות עם התיעצות במסדרון

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה