פוגארה

[ממוזער|198x198px|[איור של בארות שרשרת (פוגארות)]]
**פוּגַארַה או קָנַאת** (בערבית: فغرة (תעתיק מדויק פע'רה), בפרסית: قنات (תעתיק מדויק קנאת) או کاریز (תעתיק מדויק קאריז), בתרגום לעברית: באר שרשרת, או תעלה) היא כינוי למערכת של הולכת מים והשקיה ממפלס מי התהום אל פני השטח לצורכי חקלאות. מדובר בתעלה תת-קרקעית המיועדת להזרמת מים משכבות מי תהום (המכונים בפרסית "אם הבאר" - مادرچاه) אל פני השטח בכוח הכבידה בלבד.מקורה של השיטה בממלכת פרס ב. טכנולוגיה זו יצרה מקור מים יציב שניתן להשען עליו לצורכי התיישבות אדם ולהשקיה מהעת העתיקה ועד ימינו באזורים בעלי אקלים מדברי.

מקורה של הפוגארה (או הקנאת) נעוץ בטכנולוגיית כרייה עתיקה שפותחה באזורים ההרריים והצחיחים של איראן כבר בתחילת האלף ה-5 לפנה"ס, ומשם התפשטה לאורך דרך המשי עד לסין, צפון אפריקה ואף ליבשת אמריקה; מבחינה הנדסית, המערכת מבוססת על "אם הבאר" (مادرچاه) שהיא הבאר העמוקה ביותר המגיעה לאקוויפר, ממנה נחפרת מנהרה תת-קרקעית משופעת המוליכה את המים בכוח הכבידה אל המוצא (مظهر) שעל פני השטח, כאשר לאורך התוואי נחפרים פירים אנכיים המכונים "מילה" (میله) המשמשים לאוורור, פינוי עפר ותחזוקה שוטפת של המנהרה. כלומר, העיקרון המונח ביסוד מערכת הפוגארות הוא קידוח אנכי בקרקע, המגיע אל מפלס מי-התהום, שם נתפסים המים ומוּלַכִים במנהרה אופקית, תת-קרקעית, בשיפוע מתון אל יעד המרוחק מנקודת הקידוח. 

לרוב ימוקמו הפוגארות בפיתחן של מניפות סחף. לאורך המנהרה נחפרו פירים רבים לשם אוורור המים, לשם הוצאת חומר המרוחק מנקודת הקידוח, וכן למטרות עבודות אחזקה וביקורת על כמות המים ומפלסם. בישראל מוכרים כמה אתרי פוגארות ארכאולוגיים בבקעת הירדן ובערבה התיכונה והדרומית.

## אטימולוגיה
מקור המילה פוגארות מערבית מרוקאית. פירוש המילה فغر (פַעַ'ר) מערבית הוא "פער את פיו". מכאן הקשר לקידוח הבורות וחפירת המנהרות. הסיבה שבגינה אומרים בעברית פוגארות היא לשונית: האות ע'ין (غ) בשפה הערבית נהגית כמו ר' צרפתית (לדוגמה: מע'ר- נהגה בערבית כמרר ופוע'ארות-נהגה כפורארות) אך בעברית נוח להגות ע' בעזרת האות ג וכך גם בחלקים מצפון אפריקה. 

כינויים נוספים למערכת זו מגיעים משפות נוספות - למשל כינוי בערבית שחדר לשפה הפרסית הוא קַנַאת (قنات -Qanat) פירושה תעלה או צינור, כינוי נוסף בשפה הפרסית הוא קַארִיז (كاريز kariz) ופירושה תעלה או ניקבה. למעשה קיימים מעל 27 שמות שונים בעולם: "פוגארה" (צפון אפריקה), "אפלאג'" (עומאן), "פאלג'" (איחוד האמירויות), "גלריה" (ספרד), "ממבו" (יפן) ו"כנארג'ינג" (סין).

## תפוצה
ממוזער|145x145px|תהליך ההפצה של הטכנולוגיה בעולם
הטכנולוגיה של השקיה באמצעות תעלות במניפות סחף הופצה לארצות רבות בהן האקלים הוא מדברי: מפרס מזרחה לסין אפגניסטן ופקיסטן ומערבה לערב הסעודית, ומשם לארצות צפון אפריקה אלג'יר ולוב ועד למרוקו. בזמן הכיבוש המוסלמי הגיעה הטכנולוגיה לספרד, ומשם עם הכובשים הספרדים עד פרו. בין היתר הגיעה הטכנולוגיה גם למרחבי ארץ ישראל, ירדן וסוריה. כיום ניתן לראות שרידים של טכנולוגיה זו במרחבי ארץ ישראל בבקעת הירדן, בעין יהב, במלחת יטבתה וכן בעברונה שליד אילת. הפוגארות שנמצאו במרחבי ארץ ישראל מתוארכות לתקופה הערבית הקדומה (המאה ה-8 לספירה).

## קיימות
מערכת הקנאת מהווה מודל מופת לקיימות וניהול משאבים בזכות הסתמכותה הבלעדית על כוח הכבידה, עובדה המבטלת את הצורך במשאבות או במקורות אנרגיה חיצוניים. מיקומה של התעלה עמוק מתחת לפני הקרקע מצמצם למינימום את אובדן המים כתוצאה מאידוי או חלחול בשכבות אדמה עליונות. בניגוד לבארות מודרניות השואבות מים באופן אקטיבי ועלולות לרוקן אקוויפרים, הקנאת מנצל רק את הקיבולת הטבעית של מי התהום ובכך שומר על איזון הידרולוגי ארוך טווח, דבר שאפשר ליישובים באזורים צחיחים לשרוד במשך אלפי שנים ואף לפתח תשתיות נלוות כמו טחנות קמח, מאגרי מים ומבני קירור מסורתיים שהוזנו ישירות מהזרם הקבוע.

הקנאת הפרסי זכה להכרה בינלאומית נרחבת בזכות חשיבותו ההיסטורית והחקלאית, כאשר בשנת 2014 הגדיר אותו ארגון המזון והחקלאות של האו"ם (**[[ארגון המזון והחקלאות|FAO]]**) כמערכת מורשת חקלאית עולמית חיונית לביטחון תזונתי באזורים צחיחים, ובשנת 2016 הכריז אונסק"ו על 11 קנאתים נבחרים באיראן כאתר מורשת עולמית. בין המבנים הבולטים נמנים קאריז גונאבאד, הנחשב לעתיק ולעמוק בעולם עם פיר ראשי המגיע לעומק של כ-350 מטרים, וקנאת זארץ' המשתרע על פני כ-71 קילומטרים. למרות חשיבותם, המאה ה-20 הביאה עמה משבר חמור בתחום; המעבר המסיבי לשאיבה באמצעות בארות עמוקות ומשאבות מוטוריות גרם לירידה דרסטית במפלסי מי התהום, מה שהוביל להתייבשותם של כ-90% מהקנאתים באיראן ולפגיעה אנושה במערכת האקולוגית והחברתית שנבנתה סביבם במשך אלפי שנים.

## טכניקת הבנייה
הפוגארות נחפרו לרוב בתוך מניפת סחף ממרגלות ההר לכוון האזור בעל האדמה הטובה אשר בו היו השטחים המעובדים. המנהרות נחפרו תוך כדי שמירה על שיפוע מתון כדי לא לגרום לסחף יתר במנהרה. על ידי הובלה של מים בתת-הקרקע באזורים מדבריים. תעלות תת-קרקעיות אלו פתרו את בעיית ההתאדות וכך הפך ניצול המים ליעיל הרבה יותר. תוך כדי חפירת המנהרה, העפר הוצא כלפי מעלה דרך פירים ונשפך החוצה. לאחר הוצאת העפר דופנה התקרה של המנהרה. 

הגאוגרפיה של איראן עשירה ברכסי הרים גבוהים עליהם יורד גשם לצד עמקים נרחבים ומדבריים שבמרכזם מלחות, בהן לא ניתן לקיים חקלאות. המלחות נוצרות כאשר המים שזורמים בתת-הקרקע ממניפות הסחף היורדות מההרים מגיעים למרכז העמק ושם עולים בעליה נימית ומתאדים תוך כדי המלחת פני השטח. כיוון שכך קידוח בארות בחלק התחתון של העמק יוביל למים מלוחים. הרעיון שעומד מאחורי הפוגארות הוא בעצם לתפוס את המים לפני שהם מתמלחים בשולי העמק ולהוביל אותם בשיפוע אפסי אל הקרקעות הטובות שמעל מפלס הקרקעות המלוחות שבמרכז העמק.

גובה המנהרה היה קטן מחצי מטר ולכן רק אנשים נמוכים מאוד, ככל הנראה גמדים, יכלו לעשות מלאכה זו. ישנה סברה שטוענת כי היו משפחות של גמדים אשר מקצועם היה התקנת פוגארות. התקנת הפוגארות נחשבת הייתה לסוד מקצועי. החוקרים טוענים כי מבצע הנדסי זה יכול היה להיעשות רק על ידי השלטון המרכזי ולא על ידי כל אדם, זאת משום שרק מעטים ידעו את הסוד הטכנולוגי של בניית הפוגארות. 

אם כן, עובדת מציאת מספר רב של פוגארות באזור בקעת הירדן, עין יהב, יטבתה ועברונה מצביעה על כך שבתקופה הערבית הקדומה נעשה כאן מפעל פיתוח חקלאי ורציני אשר בוצע על ידי השלטון המרכזי שישב ברמלה.
## גלריה

קובץ:Foggara 01.jpg|יציאה של פוגארה בלוב
קובץ:FarafraAinGallawQanat.jpg|פתח של פוגארה
קובץ:Alluvial fan in Iran.jpg|מניפת סחף באיראן וניצולה לצורכי חקלאות
קובץ:Foggara 02.jpg|שליטה ומדידה של כמות המים בפוגארה באלג'יר


## ראו גם
* הקנאת הפרסי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מידע בנושא הפוגארות בעולם
* ריצ'רד קובינגטון- המדע והאומנות של המים
* Iran's ancient engineering marvel מאתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:השקיה
קטגוריה:מבני אספקת מים
קטגוריה:מתקנים חקלאיים בעת העתיקה