דיוקן מאדאם מואטסייה

**מאדאם מואטסייה** הוא דיוקן של מארי-קלוטילד-אינס מואטסייה (לבית דה פוקו), שאת יצירתו החלה בשנת 1844 והושלמה בשנת 1856 בידי ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. הדיוקן מציג את מאדאם מואטסייה יושבת, והוא מצוי באוסף הגלריה הלאומית בלונדון מאז שנת 1946.

*„*מאדאם מואטסייה” הוא גם שמו של דיוקן נוסף מאת אנגר, המתאר אותה בעמידה. גרסה זו צוירה בשנת 1851 ונמצאת באוסף הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי.

## נושא
[שמאל|ממוזער|295x295 פיקסלים|הדיוקן בעמידה משנת 1851 ( [הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)|הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די.סי.)]]
מארי-קלוטילד-אינס דה פוקו (1821–1897) הייתה בתו של פקיד ממשל צרפתי במחלקת היערות ודרכי המים. בשנת 1842 נישאה לאלמן המבוגר ממנה פי שניים, הבנקאי וסוחר התחרה העשיר סיגיסבר מואטסייה, ובכך נעשתה מאדאם מואטסייה. בשנת 1844 פנה אל אנגר חברו הוותיק וציירו לשעבר, שארל מרקוט, שהיה אחד מעמיתיו של סיגיסבר מואטסייה, עם ההצעה לצייר את דיוקנה של מאדאם מואטסייה.

בשלב זה בקריירה שלו הסתייג אנגר מקבלת הזמנות לדיוקנאות, שכן ראה בדיוקנאות סוג אמנות נחות לעומת ציור היסטורי, ולכן בתחילה סירב לבקשתו של מרקוט. עם זאת, כאשר פגש את מאדאם מואטסייה, התרשם עמוקות מיופייה והסכים לצייר את דיוקנה. מבקר האמנות תאופיל גוטייה, שצפה בחלק ממפגשי הציור, הסכים עם אנגר ותיאר את יופייה כמלכותי, מפואר, אצילי ובעלת הדר מלכותי בסגנון האלה יונו, יותר מכל שראה מעולם מתואר.

## שני דיוקנאות
אנגר החל לעבוד על הגרסה היושבת, שבה תיאר את הדמות בשמלה פרחונית. העבודה על ההזמנה התקדמה באיטיות. במקור נועד הציור לכלול גם את בתם של בני הזוג מואטסייה, קתרין; אולם אנגר, שמצא את קתרין הקטנה „בלתי נסבלת”, הסיר אותה מן הקומפוזיציה בסביבות 1847.

העבודה על הציור הופסקה בשנת 1849, כאשר מות אשתו של אנגר ביוני הותיר אותו בלתי מסוגל לעבוד במשך כמה חודשים, ובמקביל הייתה מאדאם מואטסייה טרודה בהריונה השני ובמות אביה.

ביוני 1851, לאחר שהאישה שכינה „היפה והטובה” הזכירה לו כי דיוקנה טרם הושלם, החל אנגר מחדש וצייר דיוקן עומד שלה בשמלה כהה, שאותו סיים בדצמבר 1851. לאחר מכן שב אל הדיוקן היושב, והשלים אותו בשנת 1856, שתים עשרה שנים לאחר שהחל בו.

כדרכו, אנגר מצא השראה באמנות העבר בעת ציור מאדאם מואטסייה. התנוחה שבה היד נוגעת בלחי נלקחה מפרסקו של הרקולס וטלפוס מהרקולנאום, שאותו ייתכן שראה בנאפולי בשנת 1814, ואשר היה מוכר לו גם דרך תחריטים. לפי הגלריה הלאומית, ייתכן כי ציורו של טיציאן „לה סקיאבונה”, המצוי אף הוא בגלריה, השראה את מבט הפרופיל המשני המשתקף במראה.

היא לובשת שמלה ממשי ליון אופנתי ויקר, המעוטרת בדגם פרחוני, המהדהד את הפרחים והעלים במסגרת המוזהבת. מסגרת דומה שימשה את אנגר גם בדיוקנו משנת 1853 של הנסיכה דה ברוי.
קובץ:Arcadia,_ercolano.jpg|טקסט=Fresco of Hercules and Telephus from Herculaneum, 1st century BC| פרסקו של הרקולס וטלפוס מהרקולנאום, המאה ה-1 לפני הספירה
קובץ:Titian_-_Portrait_of_a_Lady_('La_Schiavona')_-_Google_Art_Project.jpg|טקסט=Titian, La Schiavona, 1510–12| טיציאן, *לה שיאבונה*, 1510–12
קובץ:Jean-auguste-dominique_ingres,_madame_moitessier,_1856,_01.jpg|טקסט=Madame Moitessier in context: The heavily decorated frame echoes the floral pattern of the sitter's dress| מאדאם מואטסייה בהקשר: המסגרת המעוטרת בכבדות מהדהדת את דוגמת הפרחים של שמלתה של היושבת
קיימים רישומי הכנה רבים לשני הדיוקנאות. מחקר על בד עבור הדיוקן היושב, שבו הדמות צוירה בידי אנגר והרקע צויר בידי עוזר, מצוי במוזיאון אנגר במונטובן.

## מורשת
פבלו פיקאסו נחשף לראשונה לציור בתערוכה בפריז בשנת 1921. במהלך העשור שלאחר מכן שב והתייחס לאנגר ביצירתו, במיוחד במחווה שלו בציור „אישה עם ספר”. הדוגמנית לציור זה, מאהבתו הצעירה דאז של פיקאסו, מארי-תרז ולטר, מחקה את תנוחתה של מאדאם מואטסייה. הציור הושלם באוגוסט 1932, וכיום הוא שמור במוזיאון נורטון סימון בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית.

שני הציורים הוצגו יחד לראשונה בתערוכה זמנית שאורגנה בשיתוף עם מוזיאון נורטון סיימון, והתקיימה בגלריה הלאומית בלונדון, בריטניה, בשנת 2022.

## קישורים חיצוניים

## ביבליוגרפיה

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר: ציורים