open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אריאבהטה

**אריאבהטה** (Āryabhaṭa 476-550 לספירת הנוצרים) היה הראשון בשורה של מתמטיקאים-אסטרונומים מהתקופה הקלאסית של המתמטיקה והאסטרונומיה של הודו. הוא נחשב לאבי השיטה העשרונית, שהיא השיטה המקובלת בעולם כיום לכתיבת מספרים. חי בממלכת גופטה והיה אחד מכמה מדענים סנסקריטים שפעלו בגופטה. כתב את עבודתו הגדולה, ה"אריאבהטיה" (Aryabhatiya), בגיל 23.

בין השאר נמצאים בחיבורו:
*אלגוריתם להוצאת שורש ריבועי.
*אלגוריתם להוצאת שורש שלישי.
*הנוסחה לסכום חישוב איברי סדרה חשבונית סופית, בהתאם למספר האיברים שמחשבים, לנקודת הפתיחה של הסדרה ולהפרש של המספרים זה מזה. כמו כן ידע לחשב את מספר איברי הסדרה אם ידוע סכום הסדרה והאיבר הראשון. לנוסחה זו יכול היה להגיע רק בעזרת פתרון משוואה ממעלה שנייה.
*ידע שסכום המספרים הריבועיים מ-1 עד n בריבוע שווה ל-\tfrac{n(n+1)(2n+1)}6.
*משפט ניקומאכוס.
*הכיר את "שיטת ההפיכה". דוגמה לשימושו בשיטה יש בבעיה הבאה:

אל הפתרון הגיע מהסוף אל ההתחלה, מהמספר שתיים, דרך ביצוע הפעולות ההפוכות לאלו המתוארות ועד שהגיע לתשובה הנכונה: 28.
*ערך פאי מדויק ביותר ביחס לזמנו. כך הוא כותב: "חבר ארבע למאה אחת, הכפל בשמונה, והוסף שוב ששים ושניים אלף; התוצאה היא ערכו בקירוב של π כאשר אורך הקוטר הוא 20,000." בהצגה מתמטית: \ \frac{ 8 \cdot (4 + 100) + 62,000 }{20,000} = \frac{62,832}{20,000} = 3.1416 \approx \pi , דיוק של אלפית.
*שימוש ביחידת מידה שווה למדידת הקשת, הרדיוס והמיתר. רעיון הרדיאן. הוא מצא שהמידה המתאימה לקשת שאורכה שווה לזה של רדיוס הוא 3,438 דקות (שישימיות מעלות), או 51 מעלות בקירוב.
*חישוב אורכו של חצי מיתר (ז'יווה בלשונו). חישוב זה שימושי עבור יצירת משולש ישר-זווית בתוך המעגל, המשמש להגדרת הגדלים הטריגונומטריים.
*הכרת דמיון המשולשים.
*משפט פיתגורס.
*הנוסחה לאורך צלע משולש משוכלל. על פי אריאבהטה, "המיתר של החלק השישי של מעגל שווה לרדיוס". [מיתר] של שישים מעלות הוא למעשה צלע של משושה משוכלל, ולפיכך כוונתו היא שצלע משושה משוכלל שווה לרדיוס המעגל החוסם את אותו משושה.

על אף הישגיו המרשימים, במדידות הנפח על ידיו נפלו טעויות רבות.

הספר "אריאבהטה" היה ספר אסטרונומיה, ולמתמטיקה הוקדש רק פרק אחד מתוכו, אך פרק זה זכור יותר מכל.

באסטרונומיה הצליח לחשב את היקף כדור הארץ ואת אורך השנה, במובן זמן הקפת כדור הארץ את השמש, בדיוק של 12 דקות ו-30 שניות (דיוק מרשים בהתחשב בכך שמשכה של השנה לערך 365 ימים ו-6 שעות).

## לקריאה נוספת
*שמעון דגון, **תולדות המתמטיקה הקדומה**, הוצאת דביר, תשס"ז, עמ' 162 וכן 169 (על שיטת ההפיכה)
*בנו ארבל, **קיצור תולדות המתמטיקה**, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 171–177

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים הודים
קטגוריה:מתמטיקאים מהמאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-550
ארנולד דנקר

**ארנולד שלדון דנקר** (באנגלית: **Arnold Sheldon Denker**; 20 בפברואר 1914 – 2 בינואר 2005) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי, מאלופי ארצות הברית בשחמט.

ארנולד דנקר נולד בניו יורק, ארצות הברית ובגיל צעיר זנח עתיד מבטיח בעולם האיגרוף למען השחמט.

דנקר היה אלוף ארצות הברית בשנים 1944 ו-1946. הוא הוכתר כאמן בינלאומי ב-1950 והוענק לו תואר כבוד של רב-אמן ב-1981.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחמטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אלופי ארצות הברית בשחמט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005
הסימפוניה העשירית של בטהובן

**הסימפוניה העשירית** במי במול מז'ור של המלחין לודוויג ואן בטהובן היא יצירה היפותטית. קטעי רשימותיו של בטהובן אוחדו על ידי בארי קופר ליצירה אחת, אשר הוקלטה פעמיים בשנת 1988: פעם תחת ניצוחו של ולטר ולר, ופעם תחת ניצוחו של וין מוריס. קופר אסף מספיק חומר ורישומים על מנת להפיק את הפרק הראשון (אנדנטה, בסולם הטוניקה) ופרק נוסף (אלגרו, במינור המקביל - דו מינור). קופר אף טען כי מצא קטעי סקרצו אשר לא היו רבים מספיק כדי להפיק מהם פרק משל עצמם.

בטהובן מעולם לא השלים את הסימפוניה העשירית. לאחר השלמת הסימפוניה התשיעית שלו, התרכז בטהובן בעיקר בהלחנת רביעיות כלי קשת, למרות שכיום ניתן למצוא עדויות לכך, שעבד בין השאר גם על יצירה תזמורתית; נטען, כי הוא ניגן קטעים מהיצירה לחברו, קארל הולץ. ראיית היצירה שהפיק קופר בתור "הסימפוניה העשירית" שנויה במחלוקת, כי הרי לא ידוע בוודאות שכל הקטעים שאוגדו על ידי קופר נכתבו לסימפוניה, או לכל יצירה אחרת. קופר טען, כי הוא מצא ואיחד כחמישים קטעים נפרדים מאת בטהובן על מנת ליצור את היצירה.

אף על פי שהיצירה שנויה במחלוקת, ישנה הסכמה כללית באשר לעובדה, שבטהובן התכוון לכתוב סימפוניה נוספת. ישנם אזכורים רבים ברישומיו (במקור, בטהובן רצה שהסימפוניה התשיעית תהיה אינסטרומנטלית לחלוטין וחשב להלחין את האודה לשמחה בתור קנטטה נפרדת ואחריה את הסימפוניה העשירית, שאותה יסיים בקטע ווקאלי). מלומדים רבים מחשיבים את יצירתו של קופר כמועילה לחקר בטהובן, אך פחות כיצירה אותנטית שלו.

יש המתייחסים אל הסימפוניה הראשונה של יוהנס ברהמס כ"הסימפוניה העשירית של בטהובן", כינוי שהודבק לה כנראה על ידי הנס פון בילו. באופן מקרי, לשתי הסימפוניות ישנו פרק אלגרו בסולם דו מינור וב-6/8.

## קישורים חיצוניים

* מאמר על השיטה מאחורי הפקת הסימפוניה

## הערות שוליים

10
צ'ארלס קרטיס

**צ'ארלס קרטיס** (באנגלית: **Charles Curtis**; 25 בינואר 1860 – 8 בפברואר 1936) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא הרברט הובר.

## ביוגרפיה
קרטיס נולד ב-25 בינואר 1860 בטופיקה שבקנזס ומצד אמו, אלן, היה נין של אינדיאני. את לימודיו סיים בבתי ספר מקומיים ובשנת 1882 הוסמך לעריכת דין. הוא החל לעסוק בתחום בעיר הולדתו ובשנים 1885–1889 כיהן כפרקליט המחוז. בשנת 1893 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו כיהן שש כהונות רצופות עד 1907, עת מונה לסנאט כמחליפו של הסנאטור ג'וזף ברטון.

במהלך שנות כהונתו בבית הנבחרים העביר קרטיס יוזמות חקיקה שונות בנוגע לאוכלוסיית האינדיאנים. בין אלו - חוק משנת 1898 להרחבת סמכויות הממשל האמריקני כלפי האינדיאנים, וכן חוק משנת 1902 על פיו הוסרה הסמכות האוטונומית של השבט האינדיאני קאו. כתוצאה מחוק אחרון זה נמסרו לקרטיס ומשפחתו, צאצאי השבט, שטחים בהיקף של כ-6.6 קמ"ר.

כהונתו בסנאט נמשכה עד 1913, לאחר שנבחר בזכות עצמו, ולאחר מכן התחדשה בשנית עם מינויו מחדש לתפקיד בשנת 1915 ובחירתו במערכות הבחירות שהתקיימו עד להתפטרותו ב-1929. בשנות כהונתו השנייה נבחר קרטיס לשמש הנשיא הזמני של הסנאט, וכן יו"ר הוועדה לתקציב ההוצאות של משרד הפנים, יו"ר הוועדה לנושא הבזיזה האינדיאנית ויו"ר הוועדה לעניין הגנת החופים. בשנים 1915–1924 שימש קרטיס כמצליף סיעת המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1925–1929 כיו"ר סיעות הרוב בסנאט. במהלך תקופה זו הוא הציע, במשותף עם יו"ר סיעת המפלגה הדמוקרטית דניל ריד אנתוני, את תיקון החקיקה לחוקת ארצות הברית לשוויון זכויות בין המינים.

בשנת 1929 נבחר קרטיס לסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא הרברט הובר. בתפקיד זה החזיק לאורך מלוא כהונתו של הובר, עד 1933, ובמהלכן הוביל את יוזמת קיצור שבוע העבודה לחמישה ימים. לאחר מכן חזר קרטיס לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:טופיקה (קנזס): אישים
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנזס
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר
קטגוריה:מנהיגי סיעות בסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1860
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1936
מרזיסייד

**מרזיסייד** (באנגלית: **Merseyside**) הוא מחוז בצפון מערב אנגליה.

אוכלוסיית המחוז מונה 1,381,200 איש, וצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 2,145 איש לקמ"ר. המחוז קרוי על שם נהר המרזי. בעבר היה המחוז חלק מלנקשייר אך ב-1974 הוא הפך למחוז עצמאי.

שטחו של מחוז מרזיסייד הוא 645 קמ"ר והוא המחוז ה-43 בגודלו באנגליה. במרזיסייד חמש ערים בשלטון עצמי כשהגדולה בהן היא ליברפול. שאר הערים הן: ספטון, נוסלי, סנט. הלנס ווירל. רוב הערים נמצאות בעברו המזרחי של נהר המרזי, למעט ויראל שנמצאת בצדו המערבי (ראו מפה).

המחוז גובל עם לנקשייר בצפון, עם מנצ'סטר רבתי במזרח ועם צ'שייר בדרום.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:צפון-מערב אנגליה
קטגוריה:מחוזות אנגליה שהוקמו ב-1974
פלדשפטואיד

__NOTOC__
[שמאל|ממוזער|250px|[סודליט, אחד מסוגי המינרלים הפלטשפטואידים]]
**פֶלְדְשְפַּטוֹאִידִים** הם קבוצה של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) הדומים לקבוצת המינרלים של פצלת השדה (המוכרת גם בשמות פלדספט או פלדספאר) בהרכבם הכימי, כלומר הם אלוּמוֹ-סיליקטים אלקליים, אך בעלי מבנה שונה ותכולה קטנה בהרבה של סיליקה (SiO2). בעוד שבפצלת השדה היחס בין כמות האלומיניום לכמות הצורן הוא כמעט 1 ל-3, בפלדשפטואידים היחס הוא כמעט אחד לאחד. בחלק מהמינרלים מופיעים בנוסף לאניון הראשי (SiO4]-4]) גם אניונים אחרים כדוגמת כלוריד, סולפיד, סולפט או קרבונט. הפלדשפטואידים מופיעים בסוגי סלעי יסוד אלקליניים נדירים שאינם מכילים קוורץ, ובכמה סוגים נוספים של סלעים כדוגמת סקארן, סלע מותמר שנוצר בהתמרת מגע.

כמו פצלת השדה בנויים הפלדשפטואידים מארבעונים של סיליקה ואלומיניום, אך שלא כמו בפצלת השדה הסידור של הארבעונים שונה מסוג לסוג. לפלדשפטואידים יש מבנה דומה לזאוליטים בכך שיש חללים גדולים במבנה הגביש, אם כי בניגוד לזאוליטים, שהחללים קשורים ביניהם ויוצרים תעלות (וכך נעשה שימוש בהם כמסננת המאפשרת מעבר רק של מולקולות ברוחב התעלה), אין בפלדשפטואידים קשר בין החללים. בחלק מהפלדשפטואידים מתיישבים בחללים אלו מולקולות מים או אניונים כדוגמת כלוריד, סולפיד, סולפט או קרבונט. משקלם הסגולי הנמוך של המינרלים בקבוצת הפלדשפטואידים מעיד על החללים הגדולים במבנם.

בדיאגרמת QAPF "פואיד" (Foid), קיצור של המילה פלדשפטואיד, הוא כינוי לכל סלע יסוד המכיל עד ל-60% מינרלים פלדשפטואידים. לדוגמה סיאניט המכיל כמויות ניכרות של נפלין מכונה "סיאניט נושא פואיד" (foid-bearing syenite) או "סיאניט-פואידי" (foid-syenite).

## מינרלים פלדשפטואידיים
*לוסיט - [K[AlSi2O6
*נפלין - Na3KAl4Si4O16
*אנלציט - NaAlSi2O6•H2O
*קנקריניט - Na6Ca2Al6Si6O24(CO3)2
*אפגניט - Na,Ca,K)8(Si,Al)12O24(SO4,Cl,CO3)3•H2O)
*קלסיליט - KAlSiO4
*הלוויט - Mn2+4Be3(SiO4)3S
*דייווין - Na4K2Ca2Si6Al6O24(SO4)Cl2
*קבוצת הסודליט
**סודליט - Na8Al6(SiO4)6Cl2
**האיאין - Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2)
**לזוריט - Na,Ca)8(AlSiO4)6(SO4,S,Cl)2)
**נוסאן - (Na8Al6Si6O24(SO4)•(H2O

נפלין הוא המינרל הנפוץ ביותר, והוא מהווה מרכיב עיקרי בסלעי יסוד אלקליניים כדוגמת "סיאניט נפליני". נפלין הוא גם הפלדשפטואיד היחיד המצוי בישראל והוא מרכיב ראשי בסלעי בזלת מגיל קרטיקון מוקדם במכתש רמון.

## שימושים
לפלדשפטואידים יש ערך כלכלי מועט. המינרל לזוריט הוא המרכיב העיקרי באבן החן לפיס לזולי ונהגו בעבר להפיק ממנו את הפיגמנט הכחול המכונה "אולטרמרין", שבו השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה. גם הסודליט, מינרל בצבע "כחול מלכותי" משמש כאבן חן. באיטליה נעשה בעבר שימוש בלוסיט כדשן. מנפלין, מינרל המכיל 36% Al2O3, מפיקים אלומינה ואלומיניום.

## לקריאה נוספת

**Feldspars and Feldspathoids: Structures, Properties and Occurrences*, editor: W.L. Brown, Springer; 1 edition (September 30, 1984)


## קישורים חיצוניים

*אתר Mineral Galleries
* 

קטגוריה:טקטוסיליקטים
תומאס בייארד

**תומאס פרנסיס בייארד** (באנגלית: **Thomas Francis Bayard**; ) היה עורך דין אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. שימש גם סנאטור מטעם דלאוור ושגריר ארצות הברית בבריטניה. ניסה להיבחר להיות מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בשנת 1876, 1880 ו-1884.

## ביוגרפיה
בייארד נולד בווילמינגטון שבדלאוור, בנו של הסנאטור ג'יימס בייארד הבן ודור רביעי מצד אביו לכהן בסנאט של ארצות הברית. למד משפטים ובשנת 1851 הוסמך לעריכת דין. תחילה עבד כעוזר במשרדו של אביו ובשנים 1853–1854 שימש תובע מחוזי בדלאוור. בשנים 1854–1858 התגורר בייארד בפילדלפיה ועסק בעריכת דין. לאחר מכן שב לדלאוור ולמשרד עורכי הדין של אביו.

בייארד, כמו אביו לפניו, התנגדו נחרצות למדיניות של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן כנגד מניעת פרישתן של מדינות הדרום מהאיחוד. הוא שירת במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כקצין זוטר ביחידת "משמר דלאוור" ונעצר בגין התנגדותו להתקפה, אך שוחרר.

בשנת 1868 נערכו בחירות לסנאט ובייארד נבחר למלא את מקומו של אביו הפורש. כהונתו כסנאטור נמשכה בשנים 1869–1885, במהלכן הוא שימש הנשיא הזמני של הסנאט ובשנים 1879–1881 יו"ר ועדת הכספים. בשנת 1876 בשנים 1876, 1880 ו-1884 הפסיד בהתמודדות המוקדמת במפלגה לבחירת המועמד לנשיאות ארצות הברית. לאחר היבחרו של גרובר קליבלנד לנשיא, מונה על ידו בייארד למזכיר המדינה.

כמזכיר המדינה כיהן בשנים 1885–1889. בין פעולותיו בתפקיד נמנו פתרון הסכסוך בין ארצות הברית לקנדה בנושא זכויות הדיג בצפון האוקיינוס האטלנטי, פתרון המחלוקת עם גרמניה ובריטניה בנושא יישוב סמואה, חתימת הסכם עם ספרד על הקטנת גביית המכס, וכן ניהול המשא ומתן בראשית הסכסוך עם האימפריה הרוסית בנושא ים ברינג.

לאחר סיום כהונתו חזר בייארד לעסוק בעריכת דין. בחירתו המחודשת של קליבלנד לנשיא הביאה בשנת 1893 למינויו לשגריר ארצות הברית בבריטניה, הראשון בתפקיד לשאת בתואר "שגריר". בשנות כהונתו, עד 1897, מתח בייארד ביקורת על מדיניות הסחר של ארצות הברית והעדפתה כלפי בעלי סחורות מסוימים. בגין התנהלותו זו נמתחה עליו ביקורת רשמית מטעם בית הנבחרים של ארצות הברית.

בייארד נישא פעמיים והיה אב לשניים. בנו, תומאס בייארד הבן, כיהן כסנאטור.

## קישורים חיצוניים

* מסמכים בנושא תומאס בייארד 1780-1899, באתר ספריית הקונגרס
* Thomas F. Bayard Dead, באתר הניו יורק טיימס, 29 בספטמבר 1898
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי דלאוור
קטגוריה:וילמינגטון (דלאוור): אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:מזכירי המדינה של ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בממלכה המאוחדת
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדלאוור
קטגוריה:חברי הקבינטים של ארצות הברית בממשלי גרובר קליבלנד
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1876
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1880
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1884
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1828
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1898
בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה

**בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא מוגדר כ"מקדש האם של דרום אמריקה". תכנון בית התפילה נעשה על ידי חברת האדריכלות "חרירי-פונטריני אדריכלות". האתר שנבחר להקמת המבנה שוכן על שלוחה לרגלי הרי האנדים, מצפון לסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה, והוא משקיף על ההרים ממזרח לו ועל העמק שממערב לו. הגנים שסביב בית התפילה משתרעים על פני שטח של 70 דונם, שהוא חלק ממתחם בשטח כולל של 1100 דונם. המבנה נחנך ונפתח לציבור באוקטובר 2016, בטקס חגיגי בו השתתפו מאות בהאים מרחבי העולם כמו גם בכירים מצ'ילה וממדינות נוספות ביבשת.

המבנה עצמו מתנשא לגובה של 30.4 מטר וקוטרו זהה. שטחו הכולל כ-1,950 מ"ר והוא יכול להכיל כ-600 איש. המעטפת החיצונית של המבנה בנויה מתשעה "עלים" (או "כנפיים") העשויים מאלבסטר לבן שקוף. העלים נפגשים בשיא גובהו של המבנה; הם משמשים לו ככיפה ומעניקים לו מראה של פרח סגור. עלי האלבסטר מאפשרים חדירת אור שמש בשעות היום, וקרינת אור מתוכו בשעות החשיכה, ובשל כך הוא מכונה גם "מקדש האור". בין העלים יש מעטפת זכוכית ופלדה שמשמשת כמעטפת של אולם המבנה. במבנה נקבעו תשע דלתות שאל כל אחת מהן מובילה שדרה. בריכות נוי סביב המבנה משקפות אותו בבמימיהן.

## קישורים חיצוניים

* 

* מצגות אודות בית התפילה
* בית התפילה בסנטיאגו באתר הקהילה הבהאית בארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:סנטיאגו דה צ'ילה: מבנים
קטגוריה:צ'ילה: דת
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מבני דת
פרוגסטין

**פרוגסטין** הוא פרוגסטרון סינתטי, בעל פעילות ביולוגית דומה לפרוגסטרון. השימוש הנפוץ ביותר בהורמון הוא בטיפול הורמונלי חליפי לנשים בגיל הבלות, שימוש כגלולות למניעת היריון, ושימוש לטיפול במחלות אחרות. בדרך כלל משלבים טיפול בפרוגסטין עם אסטרוגן. 

ישנה משפחה גדולה של הורמונים הנקראים פרוגסטינים. החיפוש אחר הורמונים אלה החל לאחר שהתגלה שפרוגסטרון יכול לעכב את הביוץ. עם זאת ישנה בעיה בנטילתו בכדורים עקב זמינות ביולוגית נמוכה, וישנן תופעות לוואי בנטילתו כקרם. הבעיות הללו גרמו למסע חיפוש אחר הורמון דומה שיפעל בצורה דומה ללא הבעיות. להורמונים שנמצאו קוראים פרוגסטינים. 

## ראו גם
* פרוגסטרון
*אמצעי מניעה הורמונלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הורמונים
בית התפילה הבהאי בפנמה סיטי

שמאל|ממוזער|250px|בול ומעטפת היום הראשון של דואר פנמה המוקדשים לבית התפילה
**בית התפילה הבהאי בפנמה סיטי** הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא נחשב ל"מקדש האם של אמריקה המרכזית". המבנה שוכן על "גבעת השירה היפה" (la montaña del Dulce Canto), המכונה גם "גבעת השירה" (Cerro Sonsonate), צפונית לפנמה סיטי אליה הוא צופה. תכנן אותו האדריכל הבריטי פיטר טילוטסון. בבנייתו, שהושלמה ב-1972, נעשה שימוש בחומרי בנייה מקומיים.

כלכל יתר בתי התפילה הבהאים, למבנה תשע צלעות והוא נושא כיפה. הכיפה מכוסה באלפי אריחים אליפטיים בצבע לבן, והיא מזכירה כיפת פלנטריום. בחלקה העליון של הכיפה תשעה פתחים קטנים. בחזיתה של כל אחת מתשע צלעות המבנה שוכנת רחבה בצורת משולש שווה-צלעות המוליכה אל אחת מדלתותיו. בין השטחים המשולשים ניצבים קירות מעוטרים בגוון חום, הקורנים מן המבנה לתשעת צדדיו ומסתיימים בשיפוע. מעל כל דלת קבוע חלון בצורת לונטה המאפשר חדירת אור אל פנים המבנה. בית התפילה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של פנמה.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של הקהילה הבהאית בפנמה

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:פנמה: מבנים
קטגוריה:פנמה סיטי
סום (נהר)

**סום** (בצרפתית: **Somme**) הוא נהר בחבל פיקרדי בצפון צרפת.

מוצאו בכפר פונסום שליד העיר סן-קנטן במחוז אן שבחבל פיקרדיה. הוא זורם מערבה לאורך 245 ק"מ ונשפך למימי תעלת למאנש בעיירה סן-ואלרי-סור-סום. שפך הנהר מהווה תחנה של נדידת עופות בשם מארקנטר. גובה הנהר בנקודת המוצא 85 מטר מעל פני הים והוא זורם דרך הערים סן-קנטן, פרון, אמיין ואבוויל. אגן הניקוז של נהר הסום מגיע ל-6,000 קמ"ר. בין 1770 ו-1843 נבנתה תעלת הסום שמימיה זורמים לצד הנהר. כיום התעלה משמשת למטרות נופש בלבד. ב-2001 הנהר עלה על גדותיו והציף את עמק הסום.

## היסטוריה
השבטים הקלטיים שישבו לחופיו כינו אותו בשפתם בשם "השקט" - שם המתאים לעובדה שבדרך כלל זרימת מימיו שקטה למדי. הרומאים כינו אותו בשם "סאמארה" ומכאן השם "סום". ב-1066 צבאו של ויליאם הכובש שעלה על אנגליה התאסף בסן-ואלרי-סור-סום. ב-1346 צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה צלח את הנהר, אך נסוג במאורעות שהגיעו לשיאם בקרב קרסי. צליחת הנהר הייתה מאורע חשוב גם בקרב אז'נקור (1415).

הקרב על הסום (1 ביולי - 18 בנובמבר 1916), שבו יצאו הבריטים למתקפה נגד הגרמנים, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת העולם הראשונה. מתקפת האביב של הגרמנים ב-1918, שהחלה בסביבות סן-קנטן, נעצרה על ידי כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב שהתחולל ליד אמיין - מה שסימן את סוף המלחמה. עמק הסום נכבש על ידי הגרמנים במאי-יוני 1940 במלחמת העולם השנייה ושוחרר על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:פיקרדי
קטגוריה:או-דה-פראנס: גאוגרפיה
סרוו

**סרוו** או **מנגנון סרוו** הוא מרכיב במערכות בקרה אוטומטיות שמשתמשות במשוב מחיישן כדי לשמור על מוצא קבוע של המערכת. המונח נכון רק למערכות שבהן המשוב או החיישן משמש לתיקון של מיקום מכני או פרמטרים אחרים. לדוגמה, בקרת שיוט במכונית פועלת על ידי משוב במעגל סגור (יש משוב למערכת על מהירות הרכב, וזו פועלת לבטל כל שינוי במהירות כך שתחזור למהירות המטרה).
מנגנון סרוו יכול או יכול שלא להשתמש במנוע סרוו. למשל תנור ביתי ששולט אוטומטית בטמפרטורה  על ידי תרמוסטט הוא מנגנון סרוו, אך אין בו מנוע סרוו.

סוג שכיח של סרוו הוא כזה שמספק בקרת מיקום. מנגנוני סרוו הם בדרך כלל חשמליים או אלקטרוניים למחצה בטבע, שמשתמשים במנוע חשמלי שיוצר כוח מכני. סוגים אחרים של מנגנוני סרוו משתמשים בהידראוליקה, מנגנונים פנאומאטיים, או עקרונות מגנטיים. בדרך כלל, סרוו פועל על עיקרון של משוב שלילי, בו קלט השליטה מושווה לעמדה הממשית של המערכת המכנית כפי שנמדדה על ידי מתמר בפלט. כל הפרש בין קלט השליטה לעמדה הממשית משמש כאות המניע את המערכת בכיוון הנדרש כדי להגיע למיקום הנדרש. תאוריה שלמה המכונה "תורת הבקרה" פותחה על סמך סוג כזה של מנוע.

מנגנון סרוו היה לראשונה בשימוש במערכת בקרת-ירי צבאית ובציוד ניווט של חיל הים. היום מנגנוני סרוו נמצאים בשימוש במכונות אוטומטיות שונות, אנטנות לקליטת לוויינים, מערכות ניווט אוטומטיות בסירות ומטוסים, מערכות ירי נגד מטוסים, ומנגנוני שליטה ברכבים/מטוסים בשלט רחוק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכות בקרה
קטגוריה:מכונות
יוונים

ה**יוונים**, (רשמית, מאז 1822: **[[הלנים]]**, בלשון העם: **[[ביזנטים|רומאים]]**; ביוונית: **Έλληνες**, **Ῥωμιοί**) הם עם המרוכז בעיקר ביוון ובקפריסין, בנוסף לתפוצה שמרכזיה העיקריים הם באמריקה הצפונית, בבריטניה, בגרמניה ובאלבניה. עוד מזמנים קדומים היו קהילות יווניות רבות בכל אזור הים התיכון, אך לרוב היו היוונים מרוכזים סביב הים האגאי, והיוונית היא השפה המדוברת בפי רובם מימי העת העתיקה. כיום דתם היא בעיקר הנצרות היוונית-אורתודוקסית.

ביוון ישנם (נכון ליולי 2014) מעל ל-10 מיליון יוונים, ומעריכים שמספרם בשאר העולם הוא כ-6 מיליון. מושבות וקהילות יווניות הוקמו לאורך ההיסטוריה לחופי הים התיכון והים השחור, אך היוונים היו מרוכזים מאז ומעולם לחופי הים האגאי והים היוֹנִי, היכן שהשפה היוונית מדוברת מתקופת הברונזה. עד תחילת המאה ה-20, היוונים היו מפוזרים בין חצי האי היווני, החוף המערבי של אסיה הקטנה, חוף הים השחור, קפדוקיה, מצרים, חבל הבלקן וקונסטנטינופול. רצח העם היווני-פונטי וחילופי האוכלוסין בין יוון לטורקיה כמעט הביאו לקיצה של הנוכחות היוונית בת 3,000 השנים באסיה הקטנה, וכיום בטורקיה ישנם כ-4,000 יוונים בלבד. רוב היוונים האתניים גרים כיום בגבולות יוון וקפריסין המודרניות. קהילות יווניות ותיקות קיימות גם בדרום איטליה, בקווקז, בדרום רוסיה ובאוקראינה, וכן בתפוצה היוונית ברחבי העולם.

היוונים נחשבים למי שתרמו תרומה אדירה לתרבות המערבית והעולמית. הישגיהם בתחומי האמנות, המדע, התיאטרון, הספרות, הפילוסופיה, האתיקה, הפוליטיקה, המוזיקה, האדריכלות, המתמטיקה, הרפואה, הטכנולוגיה, הסחר, המטבח והספורט עיצבו במידה רבה את ההיסטוריה והתרבות האנושית עד ימינו אלה.

מקורו של השם "יוונים" בשפה העברית הוא מהתרבות האיונית.

## מקור
הפרוטו-יוונים הגיעו ככל הנראה אל האזור שידוע היום בשם יוון, בקצהו הדרומי של חבל הבלקן, בסוף האלף השלישי לפנה"ס, בין שנת 2200 לשנת 1900 לפנה"ס. היו לפחות שתי הגירות גדולות: הראשונה של האיונים ושל האכאים, שהביאו ללידתה של יוון המיקנית במאה ה-16 לפנה"ס, והשנייה, הפלישה הדורית, סביב המאה ה-11 לפנה"ס, שהביאה להחלפת הניב הארקדו־קיפרי. ההגירה הראשונה אירעה במעבר לתקופת הברונזה המאוחרת, ואילו השנייה במשבר תקופת הברונזה המאוחרת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
קטגוריה:עמי אירופה
קטגוריה:עמים הנזכרים בתנ"ך
קטגוריה:יוון: קבוצות אתניות
ג'ון קלייטון

**ג'ון מידלטון קלייטון** (באנגלית: **John Middleton Clayton**; 24 ביולי 1796 - 9 בנובמבר 1856), עורך דין אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת דלאוור.

קלייטון נולד בדאגסבורו שבדלאוור, בנם של ג'יימס ושרה קלייטון ואחיינו של מושל דלאוור ג'ושוע קלייטון. את לימודיו התיכוניים סיים בעיר מגוריו ובשנת 1815 סיים לימודים אקדמיים באוניברסיטת ייל. קלייטון למד משפטים בבית הספר למשפטים ליצ'פילד ובשנת 1819 הוסמך לעריכת דין ופתח את משרדו הפרטי בעיר דובר שבדלאוור. בתקופה זו נפטר אביו ופרנסתו הועברה לאמו ולמשפחתו. כעבור שנים ספורות נפטרה רעייתו סאלי, לה נישא בשנת 1822, לאחר לידת בנם הצעיר וקלייטון היה אב יחיד לשני ילדיהם.

בשנת 1824 נבחר קלייטון לבית הנבחרים של דלאוור ובשנים 1826–1828 הוא כיהן כמזכיר מדינת דלאוור. בשנת 1831 הוא היה משתתף מרכזי בכתיבת ואישור חוקת המדינה. בשנת 1829 נבחר לסנאט של ארצות הברית והיה החבר הצעיר ביותר בו. כהונתו נמשכה שש שנים, לאחריהן ביקש שלא להציג מועמדותו, אך נבחר כנגד רצונו והתפטר כעבור זמן קצר. נאומיו במהלך תקופה זו זכו לציון בשל רהיטותם וזכו לתשומת לב נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון שקלייטון היה בין תומכיו. דקדקנותו בנעשה במשרד הממשלתי האחראי על שרותי הדואר הביאו לארגון מחדש של מחלקות המשרד. בשנים 1833–1836 הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני משפט.

בתום כהונתו בסנאט מונה קלייטון לנשיא בית המשפט העליון של דלאוור. הוא מונה לתפקיד כמחליפו של בן דודו, תומאס קלייטון, שמונה כממלא מקומו בסנאט. בשנים 1837–1839 עמד בראש בית המשפט ולאחר מכן סיים תפקידו על מנת להביע תמיכה אקטיבית במועמדות ויליאם הנרי הריסון לנשיאות ארצות הברית.

בשנים 1845–1849 כיהן קלייטון פעם נוספת כסנאטור. במהלך תקופה זו הוא התנגד לסיפוח שטחי טקסס לארצות הברית ולעצם התנהלות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא התפטר מהסנאט עם מינויו למזכיר המדינה של ארצות הברית על ידי הנשיא זאכרי טיילור.

כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה כשנה וחצי בלבד, לאור פטירתו של הנשיא טיילור והחלפת חברי הקבינט על ידי יורשו, מילרד פילמור. בשנת 1850 הוא היה שותף לחתימת המשא ומתן עם בריטניה בנוגע לאזורים הפתוחים לשיט בסביבות פנמה (לימים הוביל ההסכם לכריית תעלת פנמה). פרשנותו הדקדקנית במשפט בינלאומי הובילה ליצירת משברים מסחריים עם ספרד, פורטוגל וצרפת.

לאחר סיום כהונתו נבחר קלייטון בפעם השלישית לסנאט, החל ב-1853 ועד לפטירתו ב-1856. במהלך תקופה זו הוא הביע התנגדותו לחוק קנזס נברסקה. בשנת 1855 הוא נשא נאום שזכה להדים בנוגע להתנגדותו להחלטת הנשיא פרנקלין פירס להקצות קרקע ציבורית לבניית בית אשפוז לחולי נפש.

שני בניו של קלייטון נפטרו בצעירותם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי דלאוור
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מזכירי המדינה של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל זאכרי טיילור
קטגוריה:נשיאי בתי משפט בארצות הברית
קטגוריה:נשיאי בתי משפט עליונים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדלאוור
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של דלאוור
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת דלאוור
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים ליצ'פילד
קטגוריה:אישים שפסליהם הוכנסו לאוסף היכל הפסלים הלאומי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1796
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1856
אדוארד אברט

**אדוארד אברט** (באנגלית: **Edward Everett**; 11 באפריל 1794 – 15 בינואר 1865), מדינאי אמריקני שכיהן כנשיא אוניברסיטת הרווארד, מושל מסצ'וסטס, חבר בית הנבחרים והסנאט של ארצות הברית ומזכיר המדינה. בשנת 1860 היה מועמד מפלגת האיחוד החוקתי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.

## חייו
אברט נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס לאוליבר ולוסי אברט. סיים את לימודיו בבית הספר המקומי ובשנת 1811 סיים בהצטיינות יתרה לימודי תאולוגיה באוניברסיטת הרווארד. הוסמך בשנת 1814 לכמורה. לימים הוא הוסמך בגרמניה כדוקטור והיה אזרח ארצות הברית הראשון שהוענק לו דוקטורט. שימש פרופסור באוניברסיטת הרווארד לספרות יוון ובשנים 1846–1849 כיהן כנשיא האוניברסיטה.

בשנים 1825–1835 כיהן אברט כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ובשנים 1836–1840 כמושל מסצ'וסטס. כמושל, הוחדרה על ידו בשנת 1852 שיטת החינוך הנהוגה בפרוסיה למערכת החינוך במדינה. בסיום תפקידו הוא התמנה לשגריר ארצות הברית בבריטניה (1841–1845), תוך שסירב בשנת 1843 למינויו לשגריר בסין. בשובו למדינה עמד בראש האוניברסיטה.

אברט מונה בשנת 1852 למזכיר המדינה של ארצות הברית, בעקבות פטירתו של דניאל ובסטר ועד לסיום כהונת הנשיא מילרד פילמור כעבור כחמישה חודשים. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט וכיהן בו בשנים 1853–1854, עת התפטר. בסמוך להתפטרותו הוא הביע מחאה על פשרת מיזורי ובעד חופש דת של אזרחי ארצות הברית בשהותם מחוץ למדינה. בשנת 1860 הוא היה מועמד מפלגת האיחוד החוקתי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.

ב-19 בנובמבר 1863 הוזמן אברט, שהיה ידוע בכושר נאומו ורהיטותו, לשאת את דבריו באספת ההקדשה של בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג שבפנסילבניה. נאומו היה האירוע העיקרי ביום ההקדשה וארך כשעתיים, אך דברי הסיכום של הנשיא אברהם לינקולן הוכתרו כאירוע מכונן בהיסטוריה האמריקנית ("נאום גטיסברג").

אברט נישא בשנת 1822 לשרלוט ברוקס ונולדו להם שישה ילדים, בהם חבר הקונגרס האמריקני ויליאם אברט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מושלי מסצ'וסטס
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הוויגית
קטגוריה:מזכירי המדינה של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל מילרד פילמור
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בממלכה המאוחדת
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1794
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1865
פורלי-צ'זנה (נפה)

**נפת פורלי-צ'זנה** (באיטלקית: **Provincia di Forlì-Cesena**) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,377 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 371,318 נפש. בירתה של הנפה בעיר פורלי.

הנפה גובלת בנפת רוונה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת רימיני במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת פזארו אה אורבינו במחוז מארקה בדרום, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בדרום ובנפת פירנצה במחוז טוסקנה במערב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמיליה-רומאניה: נפות
מודנה (נפה)

**נפת מודנה** (באיטלקית: **Provincia di Modena**) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,689 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 659,925 נפש. בירתה של הנפה, העיר מודנה.

הנפה גובלת בנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת פרארה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת לוקה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת פיסטויה במחוז טוסקנה בדרום ובנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח.

## ראו גם
* יהדות מודנה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: נפות
אלכסנדר בנואה

**אלכסנדר ניקולאייביץ' בֵּנוּאָה** (רוסית: **Александр Николаевич Бенуа**; 21 באפריל 1870, רוסיה – 9 בפברואר 1960) היה אמן, צייר, מבקר אמנות, תפאורן ומעצב תלבושות רוסי, ערך את כתב העת "עולם האמנות" בסנקט פטרבורג יחד עם סרגיי דיאגילב וליאון באקסט.

## ביוגרפיה
בנואה, יליד סנקט פטרבורג ובן למשפחת אמנים, סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג בגיל עשרים וארבע, שלוש שנים אחר כך צייר סדרת ציורי מים בורסאי לאחר שהוצג על ידי פאבל טרטיאקוב נוצר קשר בינו ובין ליאון בקסט ודיאגילב אשר יסדו ביחד את כתב העת "עולם האמנות" שנועד לעודד את תנועת האסתטיקה ואמנות האר נובו ברוסיה.

ב-1901 מונה כמנהל בתיאטרון מריאינסקי ומאז הקדיש את כל זמנו לעיצוב הבמה.

בין השנים 1918–1926 היה אחראי על גלריית יצירות מופת בארמיטאז'. במקביל הוא עבר בתיאטרון הדרמה הגדול כצייר התיאטרון וכבמאי. החל משנת 1926 התגורר בפריז.

**עבודותיו עבור הבמה:** תפאורה ותלבושות עבור להקת הבלטים הרוסיים של סרגיי דיאגילב: לה סילפיד (1909), ז'יזל (1910), פטרושקה (1911), שיתף פעולה גם עם תיאטראות אחרים. בנואה הוא אחי סבו של השחקן הבריטי פיטר יוסטינוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:מעצבי במה
קטגוריה:מבקרי אמנות
קטגוריה:מעצבי תלבושות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1960
נבחרת איי מריאנה הצפוניים בכדורגל

**נבחרת איי מריאנה הצפוניים בכדורגל לגברים** היא נבחרת הכדורגל הלאומית של איי מריאנה הצפוניים. הנבחרת חלשה ביותר ושחקניה אינם מקצוענים אלא שחקנים חובבנים, בהם סבלים, דייגים ועובדי אדמה, שנבחרו מתוך מאות בודדות של גברים בגילאי 15 עד 35 שהגיעו להיבחן. הנבחרת אינה מוכרת על ידי פיפ"א עקב כך הנבחרת לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל. הנבחרת הייתה חברה נלווית בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC), עד שנת 2008. התאחדות הכדורגל של איי מריאנה הצפוניים התקבלה כחברה זמנית בהתאחדות הכדורגל של מזרח אסיה, ובמסגרת זו השתתפה הנבחרת במוקדמות גביע פדרציית הכדורגל של מזרח אסיה ב-2008. בשנת 2009 עברה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).

מדי שנה מתמודדת הנבחרת מול נבחרת גואם בהתמודדות המכונה "גביע המריאנות".

## כל [[גביע אסיה בכדורגל|גביעי אסיה]]
* 2011 - לא השתתפה
* 2015 - לא העפילה
* 2019 עד 2023 - לא השתתפה

## כל [[גביע האתגר של ה-AFC|גביעי האתגר של ה-AFC]]
* 2014 - לא העפילה

## כל גביעי פדרציית הכדורגל של מזרח אסיה
* 2008 עד 2015 - לא העפילה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
איי מריאנה הצפוניים
איי מריאנה הצפוניים
להשתין מהמקפצה

ממוזער|אדם על מקפצה
**להשתין מהמקפצה** – ביטוי ישראלי הבא לבטא מעשה פסול הנעשה בפומביות מופגנת, תוך שמבצעו אינו חש בושה על מעשיו או שהוא מתייחס בזלזול לדעת הציבור עליהם.

האמירה מבוססת על כך שהכל יודעים שרבים מטילים שתן במי בריכת השחייה, מנהג פסול, שקשה למנוע אותו. בעוד הציבור הרחב מעדיף להתעלם ממעשה פסול זה שאין בידו לפעול כנגדו, אותו ציבור לא יעבור על כך בשתיקה אם פלוני יעשה מעשה זהה, השתנה במי הבריכה, מהמקפצה. 

משמעות אחרת לביטוי היא שבעוד ההשתנה במים היא מעשה נסתר שקשה לשים לב אליו, והמבצע אותו יודע שהוא פסול ומעדיף להסתירו, הרי ש"המשתין מהמקפצה" עושה את המעשה בבוטות, לעיני כל, תוך שהוא אינו חש בושה על מעשהו או מרגיש שהוא חסין להשלכותיו ולדעת הציבור עליו. השימוש בביטוי נועד להשוות בין מעשים פסולים אחרים, הנעשים בדרך כלל בצנעה, לבין מקרה שבו הם נעשים לאור היום.

הביטוי התפרסם והפך למטבע לשון במערכון "המציל" שכתב דני רווה וביצע גדי יגיל.

דוגמה לשימוש במשפט: .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים ישראליים
קטגוריה:דימויים
קטגוריה:שתן
פארמה (נפה)

**נפת פָּא֫רְמָה** (באיטלקית: **Provincia di Parma**) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 3,449 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 413,198 נפש. בירתה של הנפה בעיר פארמה.

נפת פארמה גובלת בנפת קרמונה ובנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת מאסה-קרארה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת לה ספציה ובנפת ג'נובה במחוז ליגוריה בדרום ובנפת פיאצ'נצה במחוז אמיליה-רומאניה במערב.

## ראו גם
*פארמה
*סורניה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: נפות
אטלנטה ברייבס

שמאל|ממוזער|250px|אצטדיון טרנר פילד
**אטלנטה ברייבס** (באנגלית: **Atlanta Braves**) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה בבוסטון ב-1871 תחת השם בוסטון רד סטוקינג, ב-1876 היא הייתה בין הקבוצות המייסדות של הנשיונל ליג, והיא אחת משתי הקבוצות היחידות ששרדו מאז יחד עם השיקגו קאבס. שמה של הקבוצה שונה מספר פעמים עד שהתקבע לברייבס ("לוחמים אינדיאנים") כינוי שנבחר ב-1912. ב-1914 העפילה הקבוצה לראשונה לוורלד סיריס לאחר מהפך שעשתה במהלכו טיפסה מהמקום האחרון למקום הראשון על חשבון הניו יורק ג'איינטס. בסדרת הגמר ניצחו הברייבס 0–4 את הפילדלפיה אתלטיקס.

ב-1953 עזבה הקבוצה למילווקי ומשכה קהל שיא של צופים בעונתה הראשונה בעיר, מה שהביא במרוצת השנים הבאות לעזיבת קבוצות בייסבול נוספות לערים אחרות. הקבוצה שיחקה במילווקי עד 1965, כשב-1957 אף העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז. לאחר מכירת הקבוצה ב-1962, חיפשו הבעלים החדשים עיר בעלת פוטנציאל שוק גדול יותר, ובחרו לעבור לאטלנטה בה גם נבנה אצטדיון חדש במטרה למשוך לעיר קבוצות מה-MLB.

בשנות ה-90 זכתה הקבוצה להצלחה רבה, זכתה 8 פעמים בראשות הבית שלה, והעפילה 5 פעמים לוורלד סיריס. ב-1995 זכו הברייבס באליפות לאחר ניצחון 2–4 בסדרה מול הקליבלנד אינדיאנס. ההצלחה נמשכה גם במחצית הראשונה של שנות האלפיים, ואטלנטה זכתה בראשות הבית המזרחי בשנים 2000–2005. בסך הכל זכו הברייבס בראשות הבית שלהם במשך 14 עונות רצופות.

מאז שנת 2018 זוכה הקבוצה שוב להצלחה מרובה, כשהיא זוכה מסיימת בראשות הבית שלה. בשנת 2021, הברייבס אף זכו באליפות ראשונה מזה 25 שנה, למרות תחילת עונה מגומגמת. השינוי הגדול בעונה זה הגיעה לאחר מה שנחשב למהלך גדול של ״טריידס״ שביצע מנהל הקבוצה בריאן סניטקר בסמוך למועד סיום האפשרות למעבר שחקנים בין קבוצות. בוורלד סיריס של 2021 הברייבס ניצחו את היוסטון אסטרוס 4-2.

### שחקנים ש[[מספר שהוצא לגמלאות|מספר חולצתם הוצא לגמלאות]]

כל השחקנים הללו למעט דייל מרפי זכו להיכנס להיכל התהילה של הבייסבול האמריקאי.

ב-3 באפריל 2023, הברייבס הודיעו שיוציאו לגמלאות את המספר 25 לכבוד שחקן מרכז השדה אנדרו ג׳ונס ב-9 בספטמבר.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אטלנטה ברייבס, באתר אי.אס.פי.אן **(באנגלית)** 

## הערות שוליים

*
ברייבס
ברייבס
ערבית דרוזית

שמאל|ממוזער|200px|המילה קלבי (לִבי) מבוטאת בערבית דרוזית כ'''ק'לבי''' עם ק'
**ערבית דרוזית** (בערבית: **اللهجة الدرزية**) היא ניב של השפה הערבית המדובר בקרב הדרוזים. ניב זה מעולם לא הוכר כניב רשמי על ידי הגופים המפקחים על השפה הערבית (ובראשם האקדמיה ללשון ערבית במצרים), והוא כינוי להגייה ספציפית של השפה הערבית אשר נפוצה בקרב הדרוזים ונחשבת לקרובה ביותר להגיית הערבית הספרותית.

הערבית הדרוזית היא אתנולקט המדובר בקרב בני העדה הדרוזית דוברי הערבית בפריסה כלל-עולמית. ההגייה הדרוזית היא אחידה בדרך כלל, אם כי אוצר המילים משתנה בהתאם לארץ המגורים של הדובר ולניב המקובל במקום. לעיתים, מאמצים הדרוזים את הניב המקומי ומוותרים על ההגייה האופיינית לדרוזים. מקרים כאלו נפוצים בעיקר בלבנון, שבה הדרוזים המתגוררים בערים הגדולות ובעיקר בפרברי ביירות מאמצים את הניב הלבנוני ואת ההגייה האופיינית לנוצריי לבנון, זאת להבדיל מ"דרוזיי ההרים", דרוזים המתגוררים בהר הלבנון ובהרי השוף, המקפידים על ההגייה הדרוזית.

בדרך כלל, ההגייה הדרוזית מבדילה את הדרוזים משאר האוכלוסייה דוברת הערבית במקום. לדוגמה: במדינת ישראל, שבה מיעוט ערבי גדול, הדרוזים מהווים מיעוט בין דוברי הערבית במדינה, והגייתם נבדלת מזו  של ערביי ישראל, המשתמשים בניב הפלסטיני, ומזו של הבדואים, הדוברים בניבים בדואיים שונים האופייניים לאזור. דרוזיי הר הבשן מבדילים עצמם בהגיית האותיות משאר אוכלוסיית סוריה, ביניהם דרוזים המתגוררים בערים גדולות.

המאפיין הייחודי של הערבית הדרוזית הוא ההקפדה על הגיית כל האותיות כפי שנהוג לבטא אותן על פי הערבית הספרותית. לדוגמה: הדרוזים מקפידים לבטא את האות קאף (**[[ق]]**) כקו"ף ענבלית (העיצור /q/) כמקובל בערבית ספרותית, להבדיל מניבים ערביים רבים, שבהם מקובל להגות את האות כאל"ף, כגימ"ל או ככּ"ף (העיצור /k/). כמו כן, הוגים הדרוזים את האות ת'א (**[[ث]]**) כעיצור /θ/ (כמו הצירוף th במילה האנגלית think), להבדיל מניבים של ערבית מדוברת שבהם מקובל לבטא אות זו כת"ו, כלומר כעיצור /t/.

כיוון שההגייה הדרוזית שונה משאר הניבים של הערבית המדוברת, יש דוברי ערבית המתקשים להבין ניב זה. במדינות מסוימות הביטוי "ערבית דרוזית" מהווה מושא ללעג: בלבנון, דובר "ערבית דרוזית" הוא אדם המקפיד על הגיית האות קא"ף כקו"ף נחצית או אדם אשר הגייתו גרונית מדי, תושבי רצועת החוף הלבנונית נוהגים להשתמש בכינוי זה על מנת ללעוג לדרוזיי הר הלבנון, אשר הגייתם שונה. במדינת ישראל, שבה הדרוזים דוברים בנוסף לשפת האם הערבית שלהם גם עברית (אשר בקרב הדור הצעיר נמצאת בשימוש רב) ורבים מהגברים הדרוזים משתלבים במשרדים ממשלתיים ובכוחות הביטחון, המושג "ערבית דרוזית" מתאר לעיתים שפה ערבית אשר חדרו אליה מילים וביטויים בעברית, ומהווה אף בדיחה פנימית בתוך העדה הדרוזית.

## ראו גם
* ניבים בערבית בישראל
* האקדמיה ללשון הערבית בישראל

* ערבית פלסטינית
* ערבית לבנטינית
* ערבית לבנונית
* ערבית מצרית
* *ערבית ירדנית*  
* *ערבית סורית* 

## הערות שוליים

דרוזית
קטגוריה:העדה הדרוזית
מיאמי מארלינס

**מיאמי מארלינס** (באנגלית: **Miami Marlins**) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מיאמי שבפלורידה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.

## היסטוריה
המארלינס הצטרפו ב-1993 כקבוצת הרחבה לליגת ה-MLB, יחד עם הקולורדו רוקיס. כבר בעונה החמישית ב-1997 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, כשהיא מנצחת בוורלד סיריס את הקליבלנד אינדיאנס 3-4. מיד לאחר הזכייה ערך בעלי הקבוצה "מכירת חיסול" של מרבית כוכבי הקבוצה, לאחר שטען כי למרות ההצלחה נגרמו לו הפסדים כספיים גבוהים, כתוצאה מכך סיימה הקבוצה את שתי העונות הבאות במאזן הגרוע בליגה. הקבוצה שינתה פעמיים את הבעלות עד 2002, הצליחה להעפיל בפעם השנייה לוורלד סיריס ב-2003 לאחר ניצחון 3–4 על השיקגו קאבס, וזכתה באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר על הניו יורק יאנקיז. למרות הזכייה בשתי האליפויות מעולם לא הצליחה הקבוצה לזכות בראשות הבית, ובשתי הפעמים היחידות שבהן העפילה לפלייאוף עשתה זאת מעמדת הווילד-קארד (כרטיס כניסה לפלייאוף המוענק לקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר שאינה ראש בית).

התנהלות הקבוצה לאורך השנים מאופיינת במסגרת תקציב נמוכה, ויתור על כוכבים, ובנוכחות דלה של אוהדים במשחקי הבית. הכנסות הקבוצה הן הנמוכות ביותר מבין כל קבוצות הליגה, והקבוצה דורגה אחרונה מבחינת הערכת שוויה הכלכלי בדירוג מגזין פורבס.
בשנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה באצטדיון סאן לייף, אצטדיון פוטבול שהותאם למשחק הבייסבול. לאחר שנים ארוכות של מאבקים פוליטיים ומשפטיים, אושרה ב-2008 הקמת אצטדיון בייסבול חדש עבור המארלינס במיאמי. ב-2011 שונה שם הקבוצה מפלורידה מארלינס למיאמי מארלינס, וב-2012 עברה לאצטדיון החדש במרכז העיר מיאמי.

### שחקנים ש[[מספר שהוצא לגמלאות|מספר חולצתם הוצא לגמלאות]]

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מיאמי: מועדוני ספורט
עפרון החתי

**עֶפְרוֹן [[החתים במקרא|הַחִתִּי]]**, ובשמו המלא **עֶפְרוֹן בֶּן-צֹחַר**, הוא דמות מקראית המופיעה בתחילת פרשת חיי שרה שבספר בראשית.

לאחר מותה של שרה, מבקש אברהם אבינו לקנות חלקת קבר על מנת לקבור אותה. הוא פונה לחתים אשר יושבים בארץ, ואלה מציעים לו לקבור אותה בחינם היכן שיחפץ, תוך התייחסות אל אברהם בכבוד כ"נשיא אלהים". אברהם מצידו מתעקש לקנות חלקת קבר בכסף מלא, ומבקש לפגוש בעפרון ולקנות ממנו את מערת המכפלה:

גם עפרון מתעקש לתת לאברהם את המערה ואת השדה סביבה ללא תשלום:

לאחר דין ודברים בין השניים מוסכם כי עפרון ימכור את החלקה לאברהם תמורת "ארבע מאות שקל כסף", והעסקה מתבצעת ומוצגת בפני העם החתי.

## פרשנות נוספת
הפרשנות המקובלת של האירוע מתמקדת בכך שאברהם התעקש שלא לקבל את מערת המכפלה בחינם, ודרש לשלם עליה כסף מלא - בבחינת "שונא מתנות יחיה". עם זאת, פרשנות אחרת לסיפור גורסת כי בעוד אברהם ביקש לקנות אחוזת קבר פרטית (), החתים התעקשו להקצות לו קבר באחת החלקות ששייכות להם (). רק לאחר משא ומתן, מסכים עפרון למכור לאברהם את מערת המכפלה. עפרון אף מדגיש כי מדובר במחיר זעום (), אף על פי שארבע מאות שקל כסף הם סכום רב במונחים של התקופה.

## ראו גם

*רכישת מערת המכפלה
*אלוני ממרא
*ענר, אשכול וממרא
*מערת המכפלה

## הערות שוליים

קטגוריה:החתים במקרא
קטגוריה:כנען: אישים בתנ"ך
קטגוריה:חברון: אישים בתקופת המקרא
קטגוריה:אישים בפרשת חיי שרה
מסקרון

שמאל|ממוזער|250px|מסקרון מעטר בניין ברובע השישי בפאריס
**מַסְקָרוֹן** (**Mascaron**) באדריכלות הוא קישוט בצורת ראש או פרצוף, בדרך כלל של אדם, לעיתים קרובות מפחיד או גרוטסקי, שנועד במקור לגרש רוחות רעות לבל ייכנסו לבניין. עם השנים איבד המסקרון את ייעודו המקורי והפך לאלמנט קישוטי טהור. הסגנון הארכיטקטוני האחרון שהשתמש במסקרונים ביד רחבה היה סגנון בוזאר (Beaux-Arts) הצרפתי.

## קישורים חיצוניים

* אוסף תצלומי מסקרונים

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:תבליטים
קטגוריה:פנים
גשר יהודה הימית

שמאל|ממוזער|250px|הגשר בעת שיפוץ רחוב יהודה הימית (פברואר 2009)
**גשר יהודה הימית** הוא גשר ברחוב יפת העובר מעל רחוב יהודה הימית ביפו.

## היסטוריה
הגשר הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 בזמן שיפוץ והרחבה של נמל יפו על ידי המנדט הבריטי, וזאת כדי לשמש מעבר למשאיות המובילות בעיקר תוצרת חקלאית (הדרים ליצוא) מיישובים בפנים הארץ (אבו כביר, בית דג'אן, יהודייה, וילהלמה) דרך נמל יפו (אז רחוב פייסל) מבלי להפריע לתנועה הסואנת ברחוב יפת (אז רחוב עג'אמי). הגשר נבנה ביציקות בטון. גובהו כארבעה מטרים ורוחבו שני נתיבים.

אף שיש מקורות הרואים בגשר כמחלף הראשון שנבנה בארץ ישראל (שהקדים את מחלף גשר פז שנבנה בשנת 1931 בחיפה) קשה לראותו כמחלף. אומנם ישנה רמפה צרה אחת המשמשת הולכי רגל ומספר גרמי מדרגות, אך אין מעבר ישיר לכלי רכב בין המפלסים ויש צורך לבצע מעקפים הנסמכים על תשתית הרחובות העירונית (דרך רחוב יהודה מרגוזה או רחוב לואי פסטר).

## קישורים חיצוניים

* צור שיזף - מדריך יפו 

קטגוריה:יפו: מבנים
יהודה הימית, גשר
קטגוריה:יפו: תחבורה
קטגוריה:רחוב יפת
ויקטור צ'רנומירדין

**ויקטור סְטֵפֵּנוֹבִיץ' צֶ'רְנוֹמִירְדִין** (ברוסית: **Ви́ктор Степа́нович Черномы́рдин**); 9 באפריל 1938 – 3 בנובמבר 2010) היה מדינאי רוסי, ששימש כראש ממשלתה השני של הפדרציה הרוסית לאחר התפרקות ברית המועצות, בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין, בשנים 1992–1998.

## ביוגרפיה
ויקטור צ'רנומירדין נולד בכפר במחוז אורנבורג. לאחר סיום בית הספר המקצועי, החל לעבוד במפעל המקומי של תעשיית הנפט. לאחר שירות צבאי בשנים 1957–1960 חזר לעבוד באותו מפעל.

בשנת 1962 הוא התחיל ללמוד במכון להנדסה בקויבישב. עם סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במנגנון המפלגתי. בשנת 1979 עבר למוסקבה. במהלך השנים התקדם במספר תפקידי ניהול ובשנים 1985–1989 היה שר תעשיית הגז בממשלת ברית המועצות. צ'רנומירדין היה ממעודדי מדיניות ההפרטה. ב-1989 הקים את חברת גזפרום על ידי הפרטת המשרד הסובייטי לתעשיית גז.

ב-30 במאי 1992 התמנה לסגן ראש הממשלה יגור גאידר. ב-14 בדצמבר 1992 מונה לראש ממשלת רוסיה. בשנת 1995 היה ראש תנועת רוסיה ביתנו שזכתה ב-10% בבחירות לדומה. ב-10 באוגוסט 1996 מונה מחדש לתפקיד ראש הממשלה, ובאותה שנה נפגש לארוחת ערב עם בנימין נתניהו ושרה נתניהו. במרץ 1998 הממשלה התפרקה ובוריס ילצין, שסמך עליו מאוד, לא הצליח להעביר את מועמדותו לתפקיד ראש הממשלה בדומה בפעם השלישית, בשל התנגדות מרבית חברי הבית התחתון. בשנת 1996 היה לממלא מקום נשיא רוסיה, בעקבות ניתוח חירום שילצין היה מוכרח לעבור, ועל כן העביר זמנית את סמכויות הנשיא לידי צ'רנומירדין, שכיהן אז כראש הממשלה. בשנת 1999 היה לנציג המיוחד של הנשיא בוריס ילצין ביוגוסלביה. בשנים 2001–2009 שימש צ'רנומירדין כשגריר הפדרציה הרוסית באוקראינה והתפקד למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת ושימש גם כיועץ לנשיא רוסיה.

הוא נפטר במוסקבה, לאחר מחלה קשה, ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## מורשת
צ'רנומירדין היה ידוע בסגנון דיבור ייחודי ורצוף סתירות פנימיות ושימושים יצירתיים בתחביר הרוסי העשיר בכפל משמעויות, שהפך לשם דבר ברוסיה. במקרים רבים, אמרות הכנף שלו הפכו לביטויים שגורים. אחת מאמירותיו הזכורות ביותר שאף נקלטה בשפה הרוסית היא: "רצינו כמה שיותר טוב, אבל יצא לנו כמו תמיד".

על שמו נקראה שוברת קרח ויקטור צ'רנומירדין רוסית שנבנתה ב-2020.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי מפלגת רוסיה המאוחדת
קטגוריה:גזפרום: אישים
קטגוריה:ראשי ממשלת רוסיה
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:יועצים לנשיא רוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2010
שאטו לאפיט רוטשילד

ממוזער|שמאל|350px|אחוזת היין שאטו לאפיט רוטשילד
**שאטו לאפיט רוטשילד** (בצרפתית: **Château Lafite Rothschild**) היא אחוזה לייצור יין בורדו, באזור בורדו שבצרפת הנמצאת בבעלותה של פיליפין דה רוטשילד מהענף המשפחתי הצרפתי של משפחת רוטשילד. מקור השם לאפיט הוא במונח la hite שמשמעו גבעה קטנה בצרפתית.

## היסטוריה
שאטו לאפיט רוטשילד נמצא בכפר פויאק שבאזור מדוק בצפון-מערב בורדו ובו אחוזות יין רבות, האחוזה הייתה רכושו של גומבו דה לאפיט ב-1234. במאה ה-17, רכשה משפחת סגור את שאטו לאפיט, בכלל זה גם את בית האחוזה הגדול שנבנה במאה ה-16 שעדיין עומד על תילו. למרות שהכרמים היו קיימים במקומם הנוכחי כבר מ-1680 לערך, ז'אק דה סגור נטע את חלק הארי של הכרמים.
בשחר המאה ה-18, ניקולס אלכסנדר, המרקיז דה סגור, שיכלל את טכניקות עשיית היין של האחוזה, והציג את יינותיו בחברה הגבוהה האירופאית. הרבה לפני שהוא נודע בכינוי "נסיך היין", ויין שאטו לאפיט כונה "מלך היין" הודות לתמיכתו רבת ההשפעה של לואיס פרנסואה דו פלזי, דוכס רישילייה. בדמדומי המאה ה-18, ביסס המוניטין של לאפיט את מעמדו ואפילו תומאס ג'פרסון ביקר באחוזה ונעשה לקוחה לכל חייו.

בעקבות המהפכה הצרפתית, התקופה הנודעת כ'שלטון הטרור' הביאה להוצאתו להורג של ניקולא פייר דה פישאר ב-30 ביוני 1794, והביאה אל קיצה את בעלותה של משפחת סגור על האחוזה שנהפכה להיות נכס ציבורי. ב-1797 נמכרו הכרמים לקבוצת סוחרים הולנדים.

במחציתה הראשונה של המאה ה-19 לאפיט עברה לידיה של משפחת ואנלרברג והיין השתבח באיכותו, ובכלל זה גם הבצירים הגדולים: ב-1795, 1798 ו-1818. הברון ג'יימס מאיר רוטשילד רכש את השאטו תמורת 4.4 מיליון פרנקים, והאחוזה כונתה מעתה שאטו לאפיט רוטשילד. הברון גיימס מאיר רוטשילד הלך לעולמו שלושה חודשים לאחר קניית לאפיט. מכאן נעשתה האחוזה רכושם המשותף של שלושת בניו: אלפונס, גוסטב ואדמונד.

המאה העשרים הייתה עידן של הישגים ומהמורות, בעקבות משבר הפילוכסרה שפקד את הכרמים ושתי מלחמות העולם. במהלכה של מלחמת העולם השנייה התיישב במקום הצבא הגרמני, ומרתפי היין של השאטו נבזזו. אריק דה רוטשילד ירש את דודו אליה דה רוטשילד בשנת 1974.

שמאל|ממוזער|140px|תווית שאטו לאפיט רוטשילד 1999

## הכרמים

הכרם של שאטו לאפיט רוטשילד הוא אחד הגדולים במדוק ונאמד בכקילומטר רבוע (קמ"ר), תפוקתו היא בסביבות 35,000 ארגזי יין מדי שנה, שמהם 15,000 עד 25,000 שמורה לגידול הראשון (היתרה שמורה ליין השני). מבין גפניו כ-70% הם מזן קברנה סוביניון, 25% מרלו, 3% קברנה פראן ו-2% פטיט ורדו, בעוד שהיין המוגמר מכיל בין 80 ל-95% ענבים מזן קברנה סוביניון, 5 עד 20% מרלו, ועוד כ-3% קברנה פראן ופטיט ורדו. לעיתים היינן מחליט על תמהיל חריג, כפי שזה נתבצע בבציר שנת 1961 שבה 100% מתכולת היין היה קברנה סוביניון.

## היינות
בנוסף לגידול הראשון (היין המובחר שאטו לאפיט רוטשילד), כשליש מתוצרת היין שמשווק היקב נמכרת תחת התווית של יין שני המכונה Carruades de Lafite. יין שני שכיח בקרב השטואים המובילים וזה של לאפיט הוא מהמשובחים שבהם.
רק לארבע אחוזות יין הוענק מעמד של גידול ראשון בסיווג היינות של 1855 בבורדו, שהיה מבוסס בעיקרו על מחירי היינות העדכניים לאותה עת. מאלה, הראשון ברשימה היה שאטו לאפיט רוטשילד, יצרן מתמיד של אחד מהיינות היקרים והמשובחים בעולם.

## ראו גם
* משפחת רוטשילד
* שאטו מוטון רוטשילד

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת רוטשילד
קטגוריה:יקבים צרפתיים
בית התפילה הבהאי בדלהי

שמאל|ממוזער|250px|מקדש הלוטוס בדלהי
שמאל|ממוזער|250px|המקדש מואר בלילה
שמאל|ממוזער|250px|השתקפות המבנה באחת הבריכות
שמאל|ממוזער|250px|מבט מרחוק
שמאל|ממוזער|250px|מפת מיקום בניו דלהי
**בית התפילה הבהאי בדלהי**, המוכר באופן עממי כ**מקדש הלוטוס**, הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאיים ברחבי העולם, ונחשב ל"מקדש האם של תת-היבשת ההודית". המבנה שוכן בדרומה של ניו דלהי, בירת הודו, הוא הופיע במאות פרסומים, וזכה במספר פרסים אדריכליים. האדריכל של בית התפילה הזה הוא פריבורז צהבא, שהיה שותף גם בתכנון ובעיצוב של הטרסות במרכז הבהאי בחיפה. עיצובו הייחודי הושפע מפרח הלוטוס, הפרח הלאומי של הודו.

## היסטוריה
מלאכת תכנון והקמת המבנה נמשכה כעשר שנים ועסקו בה 800 אנשי מקצוע. שרטוטי המבנה ועיצובו לבדם נמשכו 18 חודשים, ומספר דגמים בקנה מידה מלא הוקמו על מנת לבדוק את ייתכנותו ולבחון את שיטות ההקמה המוצעות. 700 בנאים ונגרים הועסקו בהקמת המבנה בכל נקודת זמן, ונעשה שימוש נרחב בשיטות בנייה מסורתיות ומודרניות כאחד. המבנה הוקדש ב-24 בדצמבר 1986 בנוכחות 8,000 איש, ונפתח לקהל ב-1 בינואר 1987.

## המבנה
כיתר בתי התפילה הבהאיים, למבנה תשע צלעות ותשעה פתחים. הוא מעוצב ממשטחים דמויי "עלי כותרת", שלושה בכל אחת מתשע צלעותיו, ו-27 בסך הכל. גובהו של המבנה מעט מעל 40 מטר. כל "עלי הכותרת" עולים ונובעים מקומת בסיס משותפת, והם מתנשאים לשלושה גבהים שונים, דבר המעניק להם את מראה הפרח. שתי שורות העלים הפנימיות פונות כלפי פנים ומכסות על הכיפה הפנימית, והשורה הקיצונית פונה כלפי חוץ, ותשעת עליה סוככים על תשע דלתותיו של בית התפילה. העלים הפנימיים אינם סוגרים לחלוטין על המבנה ומאפשרים חדירת אור לתוכו דרך הכיפה הפנימית. העלים עשויים מבטון מזוין לבן, והם מצופים באריחי שיש לבן שהובא מהר פנטלי ביוון לאחר שעובד באיטליה, ובשכבת מגן מפני הלחות.

הכיפה הפנימית הדו-שכבתית נתמכת על ידי 54 קורות המחוברות זו לזו, והאולם המרכזי מוקף בתשע קשתות התומכות בשלד המבנה. האולם יכול להכיל עד 2,500 איש, ריצפתו המרכזית עשויה משיש לבן, בעוד שחלקה הסובב, המדרגות והמעברים עשויים מאבן חול אדומה. אל תשעת הפתחים מובילים תשעה שבילים, וביניהם תשע בריכות נוי המזכירות עלי גביע. הבריכות משמשות לצינון האוויר במבנה ובסביבתו, והוא משתקף בהן. 

המבנה וגניו משתרעים על פני שטח של כ-105 דונם. בשטח שוכן מבנה נוסף המשמש כמרכז מבקרים, ובו ספרייה ומרכז אדמיניסטרטיבי. בית התפילה זכה ליותר מ-50 מיליון מבקרים, והוא נחשב למבנה הזוכה למספר המבקרים הגדול בעולם. בכל שנה פוקדים אותו כ-2.5 מיליון איש, ובחגים הינדים עשוי מספרם להגיע לכ-100,000 איש ביום.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר מקיף אודות המבנה

## הערות שוליים

 
קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:הודו: מבני דת
קטגוריה:ניו דלהי: מבנים