הינשוף של אתנה

[ממוזער|250x250 פיקסלים|[טטרדרכמא|מטבע טטרדרכמא כסוף במוזיאון לאמנויות יפות של ליון בו מוטבע הינשוף של אתנה (בערך 480–420 לפנה"ס). הכיתוב "ΑΘΕ" הוא קיצור של ΑΘΗΝΑΙΩΝ, שניתן לתרגם אותו כ"האתונאים". בשימוש יומי הדרכמות האתונאית נקראו *glaukes* (γλαῦκες, ינשופים). מטבע כסף זה הונפק לראשונה בשנת 479 לפנה"ס באתונה לאחר שהפרסים הובסו על ידי היוונים.]]
במיתולוגיה היוונית, ינשוף מסוג כוס החורבות (שם מדעי: Athene noctua) מייצג או מלווה באופן מסורתי את אתנה, אלת החוכמה, או את מינרווה, מקבילתה במיתולוגיה הרומית. לכן, הינשוף המכונה לעיתים "**הינשוף של אתנה**" או "**הינשוף של מינרווה**" - שימש כסמל של ידע, חוכמה, תפיסה חדה ולימוד ברחבי העולם המערבי.

## בעולם העתיק
### יוון
[ממוזער|297x297 פיקסלים| [אתנה אוחזת בקסדה ובחנית, ולצידה מעופף ינשוף קטן. הציור מיוחס לצייר בריגוס (490-480 לפננ"ס). מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.]]
בקרב החוקרים אין תמימות דעים בנוגע למקור החיבור בין אתנה לינשוף. כמה חוקרי מיתוסים, כמו דייוויד קינסלי ומרטין פ. נילסון, מציעים שהחיבור נובע מהגילגול של אתנה מאלת הארמון המינואית הקשורה לציפורים. מריה גימבוטאס טענה שאתנה הייתה במקור אלת ציפור ונחש אירופאית עתיקה.

התאורטיקנית סינתיה ברגר כתבה כי מאפיינים מסוימים של ינשופים (כמו יכולתם לראות בחושך) שימשו כסמל לחוכמה ואילו אחרים, כמו ויליאם ג'פרי ארנוט, מציעים קשר פשוט בין המיתוסים של ייסוד אתונה והמספר הלא מבוטל של ינשופים קטנים באזור (עובדה שצוינה בימי קדם בידי אריסטופנס במחזותיו הציפורים וליזיסטרטה).

על כל פנים, נראה כי אתונה אימצה את הינשוף כהוכחת נאמנות לאלה הבתולה הפטרונית שלה, שעל פי מיתוס אטיולוגי פופולרי שהועתק על הגבעה המערבית של הפרתנון, הבטיח את החסד של אזרחיה באמצעות מתנה מפתה יותר מפוסידון.

ינשופים הועתקו בדרך כלל על ידי אתונאים באגרטלים, משקולות ואמפורות פרס עבור המשחקים הפאן-אתנאיים. הינשוף של אתנה אף הפך לעורף הנפוץ של הטטרדרכמות האתונאיות לאחר 510 לפנה"ס ולפי פילוכורס, טטרדרכמא היה ידוע בתור *glaux* (γλαύξ, ינשוף קטן) ברחבי העולם העתיק "ינשוף" ב נומיסמטיקה. הם לא שימשו אך ורק אותם לייצוג אתנה ואף שימשו למוטיבציה במהלך קרבות על ידי ערים יווניות אחרות, כמו בניצחון אגאתוקלס מסירקיוז על הקרתגים בשנת 310 לפנה"ס - בה ינשופים שעפים בדרגות התפרשו כברכת אתנה - או בקרב סלמיס, המתואר בביוגרפיה של פלוטרכוס אודות תמיסטוקלס.

### רומא
הקשר בין הינשוף לאלה נמשך דרך מינרווה במיתולוגיה הרומית, אם כי זו לפעמים פשוט מאמצת אותה כציפור קדושה או מועדפת. לדוגמה, במטמורפוזות של אובידיוס, הזרזיר מתלונן שמקומו כציפור הקדושה של האלה נכבשה על ידי הינשוף, שסיפור מסוים זה מתברר כגלגול של ניכטינמה, בת מקוללת של אפופוס, מלך לסבוס.

באשר לפולקלור הרומי הקדום, ינשופים נחשבו כמבשרי מוות אם הם צייצו כשהם עומדים על גג, והצבת אחת מנוצותיה ליד מישהו ישן יכולה להניע אותו לדבר ולחשוף את סודותיהם.

## מטאפורה פילוסופית
השימוש הקלאסי בינשוף בהקשר פילוסופי, מופיע במטאפיזיקה של אריסטו, כשאריסטו יוצר השוואה מטאפורית בין עיני הינשוף העיוורות ביום לבין הידע האנושי. מטאפורה אפיסטמולוגית זו רווחה בתולדות הפילוסופיה, ונעשה בה שימוש מאוחר יותר אצל הוגים כמו תומאס אקווינס.

האידיאליסט-הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל, השתמש בדימוי הינשוף של מינרבה בהקדמה המפורסמת לספרו רב ההשפעה **[[קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט]]**:

משמעות המטאפורה היא שהפילוסופיה מבינה מצב היסטורי רק כשהוא כבר חלף. כשם שהינשוף צד אחרי שהיום כבר עבר, הפילוסופיה מופיעה רק במציאות הבשלה, ורק אז יודעת לפרש אותה. הפילוסופיה היא חוכמה שבדיעבד ולא חוזה עתידות (השימוש של הגל במטאפורה דומה לביטוי "חכם בלילה"). קלאוס וויווג מתאר את המטאפורה בביוגרפיה שכתב על הגל כ"אחת המטפורות היפות בתולדות הפילוסופיה". מקורו של הדימוי "אפור על אפור" במחזה פאוסט של גתה. מחקר שנערך לאחרונה, הראה כי גם מקור המטאפרוה של הינשוף מקורה בדיאלוג שנערך בין גתה לפילוסוף לא מוכר יחסית בשם יעקב הרמן אוברייט  שנערך בסביבות שנת 1795 ביינה, שבה זמן קצר לאחר מכן הגל שימש כמרצה.

כתב העת של "אגודת הגל של אמריקה" נקרא *The Owl of Minerva* ("הינשוף של מינרווה").

## ראו גם
* כוס החורבות
* קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גאורג וילהלם פרידריך הגל
קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ינשופיים בתרבות
קטגוריה:אתנה