מותה של סופוניסבה (ניקולה רנייה)

**מותה של סופוניסבה** הוא ציור שמן על בד מאת ניקולה רֶנייה, שנודע באיטליה בשם ניקולו רניירי (Nicolò Renieri). היצירה מתארת את רגעי גסיסתה של סופוניסבה, בתו של עזרובעל (בן גיסקו) המצביא הקרתגי במלחמה הפונית השנייה, לאחר ששתתה רעל שנשלח אליה בידי מסיניסה. ידועות חמש גרסאות של הקומפוזיציה, והגרסה הלונדונית נחשבת למוקדמת ולמוצלחת שבהן. היצירה מתאפיינת בפלטה עשירה, בהבלחות אור מתכתיות ובמצב השתמרות יוצא דופן.

## תיאור היצירה

הציור מציג את סופוניסבה ברגעיה האחרונים. עורה הבהיר, המתואר כלבן בוהק דמוי פורצלן, מודגש על רקע משי עשיר ורקום. ראשה מוטה לאחור ועיניה נשואות כלפי מעלה, בעוד שגופה נוקשה משיתוק המוות והיא נושמת את נשימתה האחרונה. גביע הרעל מחליק מידיה ומתהפך, ובסמוך נראה כתר מושלך על השולחן. מכתב החתום באותיות “MAS...” נושר מאצבעותיה הרפויות ומזהה אותה כסופוניסבה.

לצידה שתי דמויות מלוות: אישה זקנה שפניה חרושות וקמולות והיא אוחזת בזרועה הרפויה, ואישה צעירה המוחה דמעה חרישית. הדמויות נדחקות אל קדמת מישור התמונה, והחלל מצומצם לכדי תפאורה בלבד. הקומפוזיציה דחוסה והדמויות חופפות זו לזו, כאשר קפלי הבדים העשירים יוצרים משטח מנצנץ של הבהובי אור.

## הרקע הסיפורי והאיקונוגרפי

על פי תיאור המסורת ההיסטורית אצל טיטוס ליוויוס (30:12–15), סופוניסבה נישאה לסיפאקס מלך נומידיה כדי להבטיח ברית נגד רומא. לאחר תבוסתו ביקשה ממסיניסה שלא להסגירה לרומאים. מסיניסה נשא אותה לאישה, אך לאחר שננזף על נישואיו לאויבת, שלח לה גביע רעל בצירוף מכתב והודיע לה כי תוכל להשתמש בו אם אינה רוצה להילקח לעבדות. סופוניסבה שתתה מרצון, ואמרה כי הייתה זוכה למוות טוב יותר אילו לא נישאה ביום מותה.

כבר במאה הארבע־עשרה התבססה דמותה של סופוניסבה בקאנון של נשים מופתיות. סיפורה נכלל בחיבורו של ג'ובאני בוקאצ'ו על נשים מפורסמות וזכה לעיבוד פיוטי אצל פרנצ'סקו פטרארקה באפוס "אפריקה". במאה השש־עשרה גבר העניין המחודש בעלילתה: גלאוטו דל קארטו עיבד את הסיפור לדרמה בשנת 1502, וג'אנג'ורג'ו טריסינו העלה עיבוד נוסף לבמה ב־1515. מחזהו של טריסינו זכה למהדורות רבות ולהפקות חוזרות, ובו הוצגה סופוניסבה כגיבורת טרגדיית אהבה, כאשר משרתת בוכייה וארמיניה, ידידתה הנאמנה, נוכחות ברגעי מותה.

באמנות המאה השבע־עשרה דמות הגיבורה הגוססת בעיניים נשואות כלפי מעלה הייתה נפוצה, ולעיתים תיאורי סופוניסבה דמו לתיאורי ארטמיסיה, קלאופטרה, דידו ולוקרטיה. בדרך כלל הוצגה סופוניסבה לצד שליח המגיש לה גביע, ולעיתים נדירות יותר בשעת השתייה עצמה, כגון בתבליט המדמה ברונזה מוזהבת של אנדראה מנטניה (הגלריה הלאומית, לונדון) או בתחריט של גאורג פנץ. רֶנייה בחר לסטות מן המסורת המוקדמת ולהציג את רגע הגסיסה עצמו, כשהדגש מושם על תוצאות המעשה ולא על פעולת השתייה.

## השוואות והשפעות

הקומפוזיציה הושוותה לציורים בני הזמן של גווידו רני המתארים את קלאופטרה ולוקרטיה המתאבדות. בדומה להם, הדמות מוצגת בפורמט חצי־אורך, צמודה למישור התמונה, בראשה מוטה לאחור ובזרוע המושטת קדימה במחווה דרמטית. קפלי הבדים יוצרים מסגור חושני של הגוף ומדגישים את בשרו הבהיר.

נמסר כי רֶנייה החזיק בבעלותו ציור של קלאופטרה מאת רני, שתואר בידי ביוגרפים בני המאה השבע־עשרה כאוצר שנשמר באוספו. תיאור התחרות הוונציאנית שבה השתתפו רני, פאלמה ג'ובאנה, גוארצ'ינו ורֶנייה ממקם את הקשר הישיר בין יצירתו של רני לבין עיבוד התנוחה אצל רֶנייה.

הציור נקשר גם להשפעתו של גוורצ'ינו, אשר השתמש בפורמט חצי־אורך לסצנות נרטיביות והדגיש ניגוד חד בין אור וצל היוצר מוצקות והבהובים על פני המשטח הציורי. ביצירה זו הקומפוזיציה דחוסה, הרקע מצומצם, והאור מדגיש את קפלי האריגים כים מתכתי מנצנץ.

## גרסאות ותיארוך

חמש גרסאות של "מותה של סופוניסבה" ידועות. בעבר יוחסו חלקן לגווידו רני, לדומניקינו או לגוורצ'ינו, דבר המלמד על הקרבה הסגנונית לעבודותיהם. הגרסה הלונדונית נחשבת לאיכותית ביותר ומוצעת בדרך כלל לתיארוך לשנים המוקדמות עד אמצע שנות ה־1650, אם כי הועלתה אפשרות כי היא מוקדמת במקצת.

בגרסאות המאוחרות נערכו שינויים ברקע, בתלבושות ובתווי הפנים. קווי המתאר של כלי הזהב דמוי הקונכייה נותרו קבועים, אם כי פרטיו השתנו. הוצע כי נעשה שימוש בקרטון או בהעתקה לתנוחות הדמויות. לפי הרמן פוס, הקרטון של הדמות הבוכייה מימין שימש מאוחר יותר גם ל"מגדלנה החוזרת בתשובה", ודמות דומה מופיעה גם ביצירה "אמנון ותמר".

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:נשים בציור