open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רחוב ירושלים (ברלין)

**רחוב ירושלים** (בגרמנית: **Jerusalemer Straße**) הוא רחוב ברובע מיטה (Mitte) בברלין, גרמניה. הרחוב נקרא על שם כנסיית ירושלים שהייתה ממוקמת בו בעבר, והוא ממוקם בלב אזור שהיה מרכז חיי הקהילה היהודית בעיר לפני מלחמת העולם השנייה. הרחוב ידוע בהיסטוריה המורכבת שלו, כולל תקופת חלוקת ברלין והשפעות של מלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
רחוב ירושלים נסלל בשנת 1701 כחלק מהרחבת שכונת פרידריכסטאדט, תחת תכנון ברוכי שהקנה לאזור מבנה רחובות מלבני. בשנת 1706, הרחוב קיבל את שמו על שם כנסיית ירושלים, שהוזכרה לראשונה בשנת 1484 במסמך על תמיכה בשיפוצה. הכנסייה נקראה כך בשל העתק של קבר המשיח, שהפך אותה לסמל דתי של ירושלים כעיר קדושה בנצרות. הכנסייה, שהייתה ממוקמת כקילומטר מחוץ לשער סנט גרטרוד, נהרסה בהפצצה במלחמת העולם השנייה ב-3 בפברואר 1945, ושרידיה נהרסו סופית במרץ 1961.

במאה ה-19, האזור סביב הרחוב הפך למרכז עסקים ומנהל, עם אתרים כמו כיכר האוספוגטי (Hausvogteiplatz), רובע העיתונים (Zeitungsviertel), ורחוב לייפציג (Leipziger Straße). במלחמת העולם השנייה, הרחוב נהרס ברובו, וחלקו הדרומי בין רחובות קוך (Kochstraße) ולינדן (Lindenstraße) נסגר בשנת 1966. במקום זה נבנה מטה קבוצת אקסל שפרינגר, שהוקם בסוף שנות ה-60. בשנות ה-60, חלקים מהרחוב הוזזו: בין רחובות שוצן (Schützenstraße) וקראוסן (Krausenstraße) בכ-8 מטרים מזרחה, ובין קראוסן ולייפציגר בכ-200 מטרים מזרחה, כחלק משינויים תכנוניים לאחר חלוקת ברלין.

## חשיבות תרבותית והיסטורית
רחוב ירושלים היה מרכזי ב"רובע העיתונים" בתחילת המאה ה-20, שבו פעלו בתי הוצאה לאור יהודיים משמעותיים. הבולט שבהם הוא בית מוסה, שנבנה ב-1903 (נקרא במקור "בית גוטנברג") בפינת רחובות ירושלים ושוצן, בתכנונו של האדריכל היהודי-גרמני אריך מנדלסון. הבניין שימש מו"לים כמו "ברלינר טגבלט", "אולשטיין" ו"שרל", והיה סמל לתעשיית העיתונות בברלין. בית מוסה שרד חלקית את מלחמת העולם השנייה, שופץ לאחר איחוד גרמניה, וכיום הוא מבנה מוגן המשמש את מרכז לייבניץ לחקר הספרות והתרבות.

לפני השואה, האזור היה מרכז תרבותי לקהילה היהודית בברלין, והרס הקהילה במלחמה הפך את הרחוב לסמל של זיכרון יהודי. לאחר איחוד גרמניה, נעשו מאמצים להנציח את ההיסטוריה היהודית של ברלין, והרחוב משקף זאת דרך מבניו ההיסטוריים. בשנות ה-70 וה-80, שיפוץ רחוב לייפציג, שכלל בניית מגדלי פלטה, שינה את מראה הרחוב והשפיע על נגישותו.

## מבנים ונקודות ציון בולטים
בין המבנים הבולטים ברחוב ירושלים:
* בית מוסה: בניין היסטורי שנבנה בשנות ה-20 על ידי אריך מנדלסון, ששימש כמרכז הוצאה לאור יהודי. כיום משמש את מרכז לייבניץ.
* משרד המשפטים הפדרלי: ממוקם ברחוב ירושלים 24–28, משלב מבנים ישנים וחדשים.
* בית אקסל שפרינגר: בניין משרדים מודרני שנבנה בשנות ה-60, סמוך לרחוב.

## תחבורה
רחוב ירושלים משולב ברשת התחבורה הציבורית של ברלין. תחנת "רחוב ירושלים" משרתת קווי אוטובוס 200, 265, ו-N2, וכן את קו הרכבת התחתית U2.

## קישורים חיצוניים

* רחוב ירושלים, באתר zfl-berlin

## הערות שוליים

קטגוריה:ברלין: רחובות ושדרות
מוחמד פאכפור

**מוחמד פַּאכְּפּוּר** (בפרסית: **محمد پاکپور**; 2 ביוני 1961 – 28 בפברואר 2026) היה קצין איראני בדרגת בריגדיר גנרל שכיהן כמפקד משמרות המהפכה האסלאמית החל מ-13 ביוני 2025 ועד להריגתו במבצע שאגת הארי. לפני כן כיהן כמפקד זרוע היבשה של משמרות המהפכה החל מ-2009.

## קריירה צבאית
מוחמד פאכפור פעל במסגרת משמרות המהפכה האסלאמית בפרובינציית כורדסתאן והיה מוותיקי מלחמת איראן–עיראק שנמשכה שמונה שנים. תחומי האחריות שלו כוללים חמש שנים בפיקוד המבצעים של הצבא, מפקד אוגדת נג'ף השמינית, מפקד מפקדת פיקוד הצפון של דיוויזיית העאשורא ה-31.

לפאכפור יש דוקטורט בגאוגרפיה פוליטית והיה אחראי על צעדים כמו לחימה בטרור בצפון-מערב איראן וביסוס ביטחון בר-קיימא באזור הדרום-מזרחי של איראן, כמו גם קיום תרגילים מיוחדים.

בשנת 2009 מונה למפקד זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית וכיהן בתפקיד כ-16 שנים.

ב–13 ביוני 2025 נהרג מפקד משמרות המהפכה, חוסיין סלאמי, על ידי חיל האוויר הישראלי במכת הפתיחה של מבצע עם כלביא. בעקבות זאת, מונה פאכפור למחליפו של סלאמי כמפקד משמרות המהפכה. ב-28 בפברואר 2026 נהרג פאכפור במכת הפתיחה של מבצע שאגת הארי.

### סנקציות אמריקאיות
ב-24 ביוני 2019, מחלקת האוצר האמריקאית הטילה עליו סנקציות, הקפיאה את כל נכסיו בארצות הברית ואסרה על אזרחים אמריקאים לעשות איתו עסקים.

האתר "ארם ניוז" האמירתי דיווח ב-5 בפברואר 2026 כי בעקבות המתיחות בין אירן לארצות הברית, צפוי מינוי של מפקד חדש למשמרות המהפכה, ובמקביל חיזוק תפקידו של היועץ הבכיר של משמרות המהפכה עלי לאריג'אני, במטרה לחזק את היכולות הצבאיים והביטחוניים במשטר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:איראנים שמחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה עליהם סנקציות
קטגוריה:מבצע עם כלביא
קטגוריה:מבצע שאגת הארי
קטגוריה:אישים שנהרגו במבצע שאגת הארי
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1961
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2026
נחש הנחושת (ואן דייק)

**חש הנחושת** (בספרדית: **La serpiente de metal**) היא יצירת שמן על בד של הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק, משנת 1618–1620. היצירה מתארת את סיפור נחש הנחושת המקראי () ומוצגת באולם 016B של מוזיאון הפראדו במדריד. הדמויות הרזות והדרמטיות, משיכות המכחול הארוכות והעיבוי החומרי בגוונים הלבנים מאפיינים את תקופת נעוריו של ואן דייק ומשקפים את השפעת מורו פטר פאול רובנס לצד עיצוב סגנוני מוקדם של האמן. הוא תועד לראשונה בשנת 1764, כאשר נבחר מאוסף חואן קלי במדריד עבור קרלוס השלישי, מלך ספרד.

## רקע והקשר היסטורי
היצירה צוירה באנטוורפן לפני שהותו של ואן דייק באיטליה, אז שמר על קשר הדוק עם סדנת פיטר פול רובנס. תקופת נעוריו של ואן דייק מתאפיינת בניסיונותיו לשלב את יסודות הקומפוזיציה והטיפול בדמויות של רובנס עם תפיסה אישית יותר רומנטית ודרמטית.

## נושא
התמונה מבוססת על סיפור התנ"כי (): כאשר בני ישראל נדדו במדבר, שלח ה' נחשים ארסיים כעונש על חוסר אמונם. משה נצטווה למתוח נחש מנחושת על עמוד, כדי שכל הננשכים המביטים בו יחיו. בתיאור היצירה רומם משה את המטה עם נחש הנחושת; לצדו עמד אלעזר הכהן בנו של אהרן מסביב מתוארים ישראלים בבקשת רחמים, בתנועות גוף המביעות כאב וייאוש. הנחש מסמל את הישועה. היצירה נחשבת לייצוג מוקדם לישו הצלוב המנצח את החטא הקדמון.

## סגנון והשפעות קומפוזיציוניות
הקומפוזיציה מבוססת על יצירתו של רובנס באותו נושא מעשור קודם, אולם ואן דייק מעניק לה אופי ייחודי: הדמויות רזות ואלגנטיות יותר, הדרמה הרגשית מדגישה את האופי הטרגי, והמשיכות הארוכות משוות עומק ותנועה לאורך הבד. רישומי הכנה ששרדו מאוירים שונים ממחישים את תהליך העבודה והמדגימים כיצד עיבד ואן דייק את התבניות הקומפוזיציוניות של מורו.

## השפעות נוספות וייחודיות סגנונית
בנוסף להשפעת רובנס, זוהו בדמויות שתי הפניות ליצירתו של רפאל *‘"הבשורה למרים"’*, ואילו הגבר התומך באישה משמאל מזכיר דמות מ-"הורדת ישו מהצלב" של קאראווג'ו. על אף שהחתימה האפוקריפית של רובנס הופיעה במפקד אוסף המלוכה מ-1666, כבר במרשם המצאי מ-1794 בידי בּאׂיּוֹ, גויה וגומז יוחסה היצירה באופן ודאי לידו של ואן דייק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משה בציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:אנתוני ואן דייק: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד מדני תבריז

**נמל התעופה הבין-לאומי שהיד מדני תבריז** (בפרסית: **فرودگاه بین‌المللی شهید مدنی تبریز**) הוא שדה תעופה שמשרת את העיר האיראנית תבריז. זהו שדה התעופה העיקרי של עיר זו במחוז מזרח אזרבייג'ן שבצפון מערב איראן. מסלול ההמראה של שדה התעופה משמש גם את חיל האוויר של איראן.

ב-13 ביוני 2025 הותקף על ידי חיל האוויר הישראלי, במסגרת מבצע עם כלביא, ובעקבות זאת נסגר עד לפתיחה מחודשת ב-7 ביולי. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

שהיד מדני תבריז
קטגוריה:תבריז: מבנים
קטגוריה:מבצע עם כלביא
קטגוריה:מבנים שנהרסו במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:בסיסי חיל האוויר האיראני
ראשד בן אסחאק אבו חכימה

**רָאשד בֶּן אִסחָאק אָבּוּ חֻכָּימָה** (בערבית: **راشد بن إسحاق أَبُو حُكَيْمَة**, נפטר ב-854 בקירוב) היה סופר ואחד המשוררים הבולטים בימי הח'ליפים העבאסים אלמאמון ואלמעתצם בילה, עידן תור הזהב של האסלאם.

## ביוגרפיה
אבו חכימה נולד וגדל בעיר כופה, למשפחה שמוצאה מאל-אנבאר שבמערב המדינה.

בגיל צעיר עבר לבגדאד, שם התחבר עם ח'ליפי שושלת בית עבאס, ושירת ככותב חשוב בחצר הח'ליף העבאסי אל-מאמון שנהג לצטט משיריו של אבו חכימה.

אבו חכימה היה בן דורם וידידם של המשוררים:  ו. בנוסף היו לו קשרים וסיפורים משותפים עם: , משפטן ומקורב לחצר הח'ליף ועם , מדינאי ובעל תפקיד בכיר בממשל.

כמו כן, ידוע על קרבה ותכתובות בינו ובין הווזיר .

## שירתו
אבו חכימה היה אדם נאה ומלומד אך סגנון שירתו היה הומוריסטי מחוצף, "מופקר" (בערבית: مجون) ורוב שיריו עסקו בתיאור איבר מינו שאינו מתפקד עוד. שירתו הצליחה והתפרסמה, עד שהיסטוריון  כתב עליו ש"הוא כילה את רוב שיריו בקינות על איבר מינו".

אבו חכימה עצמו הסביר שהוא פנה לעסוק בנושא כדי למצב את עצמו במעמד מיוחד בין משוררי תקופתו, אך יש הסבורים שהוא פנה לעסוק בנושא, לאחר שהואשם על ידי מושל בגדאד בקיום יחסים עם אחד מנעריו ובשירתו הוא הרחיק את עצמו מהחשד.  

עם זאת נשארו מיצירותיו גם כאלו שאינן שייכות לקטגוריית "קינות על איבר מינו". 

חוקרים סבורים כי נושא הכתיבה של אבו חכימה גרמו לכך שסופרים לא ליקטו את שירתו.

### דוגמאות

## מותו ומורשתו
אבו חכימה מת בסביבות שנת 854 (שנת 240 לספירה האסלאמית), בדרכו לחאג', במכה. ההיסטוריון והביוגרף  כתב שלאבו חכימה היה קובץ שירים בן שבעים עמודים שכל אחד מהם הכיל עשרים ושש שורות, אך רק נותרו רק שלושים ואחד מהם.

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים פרסים
קטגוריה:נפטרים ב-853
אפולין לקרואה

**אפולין לקרואה** (לבית **ביף** ; 1805–1896) הייתה שחקנית צרפתייה. ב-7 במאי 1834 נישאה לפול לקרואה, ששימש באותה תקופה כאוצר ספריית ארסנל (Bibliothèque de l’Arsenal) בפריז. במשך למעלה מעשור חיה לסירוגין יחד עם עמיתו של בעלה ואספן האמנות תיאופיל תורה; מערכת היחסים ביניהם נמשכה עד לפטירתו של תורה-בורגר בשנת 1869.

לאחר מותו ירשה לקרו את אוסף האמנות הנחשב שלו, שכלל בין היתר יצירות מאת יאן ורמיר וכן את "החוחית" של קרל פבריציוס, שהתגלה בבריסל כ־200 שנה לאחר שנוצר. בהמשך, נמכר חלק נכבד מן האוסף.

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון צרפתיות
קטגוריה:אספני אמנות צרפתים
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1805
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1805
קטגוריה:נפטרות ב-1896
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1896
בסיס חיל האוויר המדאן

**בסיס חיל האוויר האיראני בהמדאן** (בפרסית: **پایگاه هوایی شهید نوژه**) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר האיראני הממוקם 47 ק"מ צפונית להמדאן. בסיס חיל האוויר נקרא על שם קפטן מוחמד נוג'ה, שהיה טייס חיל האוויר של איראן הראשון שנהרג בקרב ב-16 באוגוסט 1979.

במהלך מבצע עם כלביא הותקף הבסיס על ידי צה"ל.

## מידע כללי
הבסיס הוקם בתקופת השאה, אז הוא כונה בסיס חיל האוויר שאהרוקי על שמו של הטייס האיראני נסראללה שאהרוקי. עם המהפכה האיסלאמית שונה שמו של הבסיס לזמן קצר לבסיס חיל האוויר הור, אך לאחר מותו של אחד מטייסי הבסיס מוחמד נוז'ה  במהלך דיכוי המרד הכורדי שונה שמו של הבסיס לבסיס חיל האוויר נוז'ה. הבסיס מכונה גם בסיס חיל האוויר השלישי.

בשדה התעופה ישנם שני מסלולי המראה סלולים באספלט, וארבע דירים תת-קרקעיים למטוסי קרב. הוא משמש את חיל האוויר האיראני, ומוצבות בו טייסות המשתמשות במטוסי F-4 שנרכשו בתקופת השאה ובמטוסי מיג-29 מתוצרת רוסיה. בנוסף, קיימות בו יחידות מכ"ם.

בשנת 1980 מספר טייסים מהבסיס היו שותפים להפיכת נוז'ה ניסיון הפיכה בו תכננו להפציץ מהאוויר את ביתו של האייתולה חומייני בטהראן, אך תוכניתם סוכלה והם נעצרו על ידי משמרות המהפכה.

בשנת 1981 יצאה מבסיס זה המתקפה על שדה התעופה H-3 בעיראק.

בתקופת מלחמת האזרחים בסוריה אפשרה איראן לחיל האוויר הרוסי להשתמש בשדה התעופה באופן קבוע לשם ביצוע התקפות נגד המורדים, החלטה שעוררה ביקורת.

ביוני 2016 נהרג טייס איראני בהתרסקות מטוס מיג-29 על המסלול בשעת ההמראה.

באוקטובר 2023 הותקף הבסיס על ידי מספר בני אדם, שהעלו באש מספר מטוסי קרב.

במהלך מבצע עם כלביא הותקף הבסיס על ידי צה"ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

המדאן
קטגוריה:איראן: שדות תעופה
קטגוריה:פרובינציית המדאן: מבנים
קטגוריה:מבצע עם כלביא
פאריס הרועה (ואן דייק)

**פאריס הרועה** (באנגלית: **The Shepherd Paris**) הוא ציור מאת האמן הפלמי אנתוני ואן דייק, שנוצר מיד עם שובו משהות ממושכת באיטליה ומשקף את השפעתו של טיציאן על סגנונו האמנותי.

## רקע
לאחר שובו משהות ממושכת באיטליה הושפע ואן דייק מיצירתו של טיציאן, והשפעה זו ניכרת בבירור ביצירתו 'פאריס הרועה'. לקראת סוף שנות העשרים לחייו החל האמן להתגבש כצייר בוגר ולפתח סגנון ייחודי משלו. קודם לכן לימודיו אצל פטר פאול רובנס הטילו צל כבד על יצירתו.

## סגנון והקשר היסטורי
ההרכב בציור, המתמקד בדמות יחידה באורך של שלושה רבעי הגוף המוצגת במרחב רדוד, מזכיר את טיציאן ואת הציור האיטלקי של המאה ה-17. על כן, סבורים כי ואן דייק יצר את היצירה עם שובו לאנטוורפן מאיטליה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-17.
הסטייה ממסורת העיבוד הקבוצתי של סיפור בחירתו של פאריס - שבה מוצג פאריס יחד עם יונו, מינרווה וונוס - בולטת במיוחד בהשוואה לציורים מפורסמים של לוקאס קראנאך האב, פטר פאול רובנס, קלוד לורן, אנטואן ואטו ופול סזאן. כמו כן, סצנת משפט פאריס עובדה לאורך תקופות אמנות שונות במגוון מדיומים, ביניהם פיסול, חריטות וטוויות שטיחים.

## הסיפור במיתולוגיה
היצירה מפרשת בעיבוד מקורי את סיפור בחירתו של פאריס: יופיטר בחר את פאריס כדי להכריע איזו מהאלהות יונו, מינרווה או ונוס היא היפה מכולן. בחירתו בונוס, אלת האהבה, הביאה לפרוץ מלחמת טרויה, ומאז נתפסה הבחירה כמטפורה לסכנות ולחובות הכרוכות בקבלת החלטות.
## תיאור
הציור מתאר את  פאריס רגע בחירתו, שבו עליו להעניק תפוח זהב לאחת משלוש האלות, אותה יבחר ליפה מביניהן. בעוד שמרבית האומנים התמקדו בדמותן של האלהות השונות, בוחר ואן דייק להציג רק את דמות פאריס, בחירה יוצאת דופן בז'אנר זה.
## חדשנות קומפוזיציונית
בציור זה ואן דייק סטה מהקונבנציה של ז’אנר שיפוט פאריס בכך שהוציא לחלוטין את דמותן של האלוהויות ושלושתן מהסצנה, ובמקום זאת בחר להציג רק את דמותו של פאריס, באורך שלושה-רבעי הגוף, המוצגת במרחב רדוד. גישה זו יוצרת מיקוד חד־משמעי בפאריס וברגע בחירתו, תוך שימור הקשר לסגנון טיציאן והציור האיטלקי של המאה ה-17, כפי שמודגשת בקומפוזיציה המונומנטלית והיידועה של דמות בודדת במרחב מצומצם.

## היסטוריית בעלות
הציור נכלל באוסף וולאס שבלונדון ונמצא בבעלות שונות בבריטניה מאז תחילת המאה ה-19. קודם לכן היה שייך למרקיז דה וויה ד'ארנסון, ואודות בעלותו הקדומה יותר אין מידע ודאי. במשך שנים רבות סברו שמדובר ביצירה אוטוביוגרפית נוספת של ואן דייק, אך טענה זו הופרכה עם הזמן. כאשר התגלתה היצירה בידי המרקיז השלישי של הרטפורד, סברו כי היא דיוקן עצמי של האמן. המרקיז התכוון להורישה לחברו ג'ורג' הרביעי, אך המלך נפטר טרם פטירתו של המרקיז.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:אנתוני ואן דייק: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף וולאס
אלכסנדרו (כדורגלן, יליד 1999)

**אלכסנדרו ויקטור דה סואוזה ריביירו** (בפורטוגזית: **Alexsandro Victor de Souza Ribeiro**; נולד ב-9 באוגוסט 1999), הידוע בכינויו **אלכסנדרו**, הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ליל מהליג 1 ובנבחרת ברזיל.

## קריירה במועדון
אלכסנדרו, יליד דוקה דה קאשיאש, ריו דה ז'ניירו, התגורר בשכונת ז'רדים גראמאשו בצעירותו, כבן הבכור מבין חמישה אחים. הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של פלמנגו בשנת 2014, אך עזב את המועדון בדצמבר 2016.

### פראיינסה
אלכסנדרו עבר לפורטוגל בינואר 2019, והצטרף לקבוצת פראיינסה מהליגה השלישית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים ב-27 בינואר של אותה שנה, כשנכנס כמחליף בניצחון הביתי 1–3 על ספורטינג אידיאל במסגרת הליגה הרביעית בפורטוגל.

### אמורה
בספטמבר 2020 חתם אלכסנדרו באמורה מהליגה השלישית והעפיל עם הקבוצה לליגה הפורטוגלית השנייה.

### צ'אבס
ב-21 ביוני 2021, חתם אלכסנדרו בג.ד. שאביש מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 באוגוסט שם גם כבש את שער השוויון בתיקו 2-2 נגד וארזים.

בסך הכל ערך 34 הופעות וכבש שלושה שערים ועזר לה לעלות לליגת העל הפורטוגלית.

### ליל
ב-1 ביולי 2022 חתם בליל מליג 1 על חוזה לארבע שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-7 באוגוסט בניצחון 1–4 על אוסר. הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-23 באוקטובר 2022 כשכבש את השער הראשון בניצחון 3–4 על מונקו.

## קריירה בינלאומית
ב-26 במאי 2025, אלכסנדרו קיבל את זימונו הראשון לנבחרת ברזיל על ידי המאמן החדש קרלו אנצ'לוטי. הוא הפך לשחקן ליל הראשון שזומן לנבחרת ברזיל. ב-6 ביוני ערך הופעת בכורה בתיקו 0-0 נגד אקוואדור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:בלמי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני שאביש
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1999
אריה ארנון

**אריה ארנון** (באנגלית: **Arie Arnon**, נולד ב-1947) הוא כלכלן, פרופסור אמריטוס במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## ביוגרפיה
אריה ארנון נולד בירושלים (1947) וגדל בשכונת בית הכרם. אביו הוא ד״ר יעקב ארנון שהיה כלכלן ישראלי יליד הולנד, הממונה על התקציבים הראשון ומנכ"ל משרד האוצר, שלאחר פרישתו ממשרד האוצר היה פעיל פוליטי בשמאל הישראלי. לאריה ארנון שני אחים: יוסי (עו״ד) ואודי שעבד ב. אריה היה מפעילי שי"ח (שמאל ישראלי חדש).

אריה ארנון סיים דוקטורט בכלכלה. הוא כיהן כאיש סגל במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והתקדם עד לדרגת פרופסור מן המניין. פרש כפרופסור אמריטוס.

מחקריו מתמקדים בהיבטים כלכליים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, שוק העבודה בישראל, תולדות המחשבה הכלכלית, סוגיות במקרו-כלכלה ומדיניות מוניטרית.

במהלך השנים היה מרצה אורח וחוקר באוניברסיטאות שונות: אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת פן, בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון ו-New School.

לצד עבודתו באוניברסיטת בן-גוריון, עבד במקומות עבודה נוספים: היה כלכלן בכיר במחלקת המחקר בבנק ישראל, והיה ממיסדי התוכנית לכלכלה וחברה במכון ון ליר בירושלים ועמד בראשה. כמו כן כיהן כיועץ לבנק העולמי.

לצד מחקריו על היבטים כלכליים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוא פעיל לקידום השלום בין ישראל לפלסטינים. הוא כיהן כמתאם מהצד הישראלי וכחבר ועדת ההיגוי של קבוצת Aix. קבוצה העוסקת ביחסים הכלכליים שבין ישראל לפלסטינים. חוקר במכון המחקר ע״ש הארי טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית.

כמו כן הוא עמית בכיר במולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה.

## חיים אישיים
ארנון מתגורר בשכונת יפה נוף בירושלים  הוא נשוי לרות פרופסור אמריטוס לחינוך.  לבני הזוג שני ילדים ושלושה נכדים  בתו ענבל ארנון היא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה, ב. היא מתמחה בפסיכובלשנות. בנם אדם עובד בהיי-טק ומתגורר בארצות הברית.

## פרסומים נבחרים
### ספרים
* אריה ארנון ודב חנין, מקום לתיקון: שיחות על כלכלה, חברה וסביבה (בעריכת: אילון שוורץ), בבל, 2004. 

### נירות עמדה
* קרמפף אריה, עמאר אבו קארן, ואריה ארנון. מגפת הקורונה כמשבר בריאותי־כלכלי: מדיניות פיסקלית בתנאים של חוסר ודאות. נייר עמדה 1. צוותי המומחים של המשבר | צוות כלכלה ותעסוקה. 2020

### מחקרים
* A Arnon, 2010, Monetary theory and policy from Hume and Smith to Wicksell: Money, credit, and the economy. Cambridge University Press
* A Arnon, 1997, The Palestinian economy: between imposed integration and voluntary separation. Brill

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: כלכלה
קטגוריה:עובדי בנק ישראל
קטגוריה:בית הכרם: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
אברהם ויצחק בדרך למקום המזבח בארץ מוריה

**אברהם ויצחק בדרך למקום המזבח בארץ מוריה** הוא ציור שמן על בד מאת אנתוני ואן דייק משנת 1617 לערך, המשתייך לתקופת הבארוק. מידות היצירה – 119 × 178 ס"מ – משקפות את הדרמטיות המלומדת של הנושא הדתי, המתמקד ברגע המבחן שבו אברהם נדרש להקריב את בנו יצחק על פי צו האל בספר בראשית. באמצעות ניגודי אור־צל בולטים, קפלי בד דינמיים וקומפוזיציה המכוונת אל מרכז המתח הרגשי, מדגיש ואן דייק את העומק הפסיכולוגי והדרמה התנועתית האופייניים לסגנון הבארוק.

## חומר, טכניקה ומידות
היצירה בוצעה בשמן על בד, ומידותיה הן 119 × 178 ס"מ - ממדים גדולים המעניקים לה תחושת הוד ורמת הדרה העומדת בקנה אחד עם נושא הקריאה האלוהית והדרמה הדתית.

## תיאור העלילה
היצירה מתעדת את אברהם ויצחק בדרכם אל ארץ המוריה. הבעת פניו של אברהם משדרת כובד לב ועמידה בפני מבחן רוחני קשה ודאגה לבנו, בעוד יצחק הנושא את העצים על גבו, נראה רגוע כמי שמקבל את גורלו.

## קומפוזיציה ואווירה
המוקד הקומפוזיציוני הוא במגע הזרועות והמבט המשותף בין האב לבנו, העומדים על רקע אטמוספירי בגוונים מדוכאים. משחק האור והצל יוצר עומק דרמטי שמרים את מתח הסצנה, ומשווה לה אופי כמעט תיאטרלי.

## מאפיינים סגנוניים
הקפלים הזורמים בבגדים ופירוט המרקם מצביעים על תשומת לב לתנועה ולמרקם אופיינית לבארוק. קונטרסטים חדים בין אור וצל, יחד עם מבנה קומפוזיציוני המכוון רגשית, מדגישים את הדינמיקה הדרמטית ואת העוצמה הרגשית של הרגע.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:אברהם בציורים
קטגוריה:יצחק בציורים
קטגוריה:עקדת יצחק בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ילדים בציור
לילית (ג'ון קולייר)

**לילית** הוא ציור משנת 1887 מאת האמן האנגלי ג'ון קולייר. הציור מציג את הדמות המיתולוגית היהודית לילית ומוחזק מאז שנות השבעים בגלריית האמנות אטקינסון בסאות’פורט שבאנגליה, לאחר שהועבר לשם מגלריית בוטל.

## תיאור היצירה
לילית מוצגת בציור זה כשעורה בצבע חרסינה לבנה ושיערה זהוב מתנופף מאחור, עירומה, אוחזת בכתפה בראש נחש המתפתל סביב גופה בחיבוק סוער. על רקע ג’ונגל כהה בגווני חום-ירוק ניצבת דמותה העירומה, שבוהקות בהירות עורה ושערה הבלונדיני הארוך היורד על גביה בחדות אל מול העשבייה העבותה. מבטה של לילית נסוב מפני הצופה, מרוכז בראש הנחש המונח על כתפה; הנחש עוטף את קרסוליה בצמידות, עולה על ברכה ומתפתל סביב בטנה התחתונה, שם הוא מתחבא חלקית. בידיה תומכת לילית בגופו של הנחש באזור פלג גופה העליון, כך שראשו מוברג על כתפה הימנית ומגיע עד צווארה, וראשה של לילית מוטה לעברו כאשר לחייה נשענת על עורו הצמיג. גוני החום העמוקים של הנחש ניגדים לצדק ועדינות גופה החיוור של האישה, אך להרמוניה צבעונית עם סביבת הג’ונגל שסביבה. קולייר שאב השראה מפי שירתו של הצייר והמשורר דנטה גבריאל רוזטי משנת 1868, “לילית, או יופיו של הגוף”, שבה מופיעה לילית כמכשפה שאהבה את אדם לפני חוה, ושעורה המרהיב תואר כ”זהבו הראשון של העולם”, בעוד יופייה משמש נשק וקסמיה קטלניים.

מגזין The British Architect תיאר את היצירה בשנת 1887 כך:“זוהי אישה עירומה, צורתה העגולה והשופעת מיוצגת באופן חינני ביותר, מוקפת בנחש רב־גוף, החלק העבה ביותר של גופו חוצה אותה אופקית ומחתך אותה לחצי; ראשה נשמט אל חזהה ונראה כאילו היא מושכת אותו לעיטופים הדוקים עוד יותר. הרקע הוא סוג מחוספס של ירוק, דוחה ותועבה.”

## קבלה וביקורת
כאשר קולייר הציג את ציורו המונומנטלי לציבור, הוא זכה לשבחים רבים, החל בתערוכת האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1887.

לרגל תערוכת הקיץ האחת עשרה של גלריית גרוסוונור בלונדון בשנת 1887, מצא מגזין *The Photographic News* כי מחקר העירום „לילית“ הוא בעל ערך רב. קטלוג התערוכה עצמו מוסיף כי הציור ראוי לבחינה מדוקדקת מבחינת מלאכת היד והרגישות שהוא משדר, וכי הביצוע הציורי של הנחש ראוי אף הוא לציון מיוחד.[2] במגזין *The British Architect* נכתב כי מעטים הם הציירים שיכלו לצייר כשלעצמו כפי שקולייר עשה זאת, ורק מעטים בקרבם יוכלו כנראה לצייר את הנחש בדייקנות דומה.

כתב העת *The Athenaeum* קבע כי קולייר עורר השוואה מסוכנת על ידי שאב השראה משירתו של דאנטה גבריאל רוזטי “לילית” לציורו. לילית של קולייר מוצגת באמצעות דוגמנית איתנה בת כ-25, העומדת זקופה ועירומה, זרועותיה משולבות מול גופה וראשה נוטה מעט לצד, כך ששיערה הבלונדיני הבהיר נשפך על גב זרתה כגלימה. דמותה נשזרת בידי נחש מסחרי, המתפתל סביב גופה ודוחף את ראשו מעל כתפה. הציור של הדמות הנשית מרשים במלואו - מעוצב באופן מדוקדק, מעובד בקפידה ונושא אופי מחושב היטב - אך מתקשר יותר אל “שלמבו” מאשר אשר את שירת רוזטי. כחקר מעודכן ומקור מקורי הוא זכה לשבח רב, וככל שנשפט, לא נחשב לחיקוי צלול מדי של רוזטי.

כתב העת *The Spectator* בחן את הטכניקה המדוקדקת והביצוע המיומן והריאליסטי של הציור, אולם קבע כי בכך “איבדה בביצוע איכשהו כל הפואטיקה וכל רגש” והדגיש כי באופן כללי כל ציור עירום “שמציג רק את המראה החיצוני של הגוף ובאופן ריאליסטי, חייב להיות אמנות ירודה” אם הוא ריק מהשראה של רגשות ומחשבות.

הציור הוצג במסגרת התערוכה **Wild. Fashion Untamed** במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בשנת 2004.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:נחשים בתרבות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ג'ון קולייר: ציורים
באלוט

**באלוט** (בפיליפינית: **Balut**) הוא מאכל רחוב הנפוץ בפיליפינים, קמבודיה ווייטנאם.

המאכל מורכב מביצת ברווז מופרית ומודגרת חלקית, המבושלת בשלמותה ונאכלת מתוך הקליפה.

המאכל מעורר מחלוקת אתית במדינות רבות בשל אכילת עובר מפותח, נאסר לאכילה על פי דיני הכשרות והחלאל ובנוסף, קיים חשש בריאותי הקשור במזהמים אפשריים בתהליך הדגירה והבישול.

למאכל גרסאות רבות ומלבד הגרסה המבושלת, קיימת גם גרסה מטוגנת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 9 מאכלים שאתם חייבים לנסות בפיליפינים, באתר Philippines Guide

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הפיליפיני
קטגוריה:אוכל רחוב
קטגוריה:המטבח הווייטנאמי
קטגוריה:מאכלי ביצים
קריסטל באשט

ממוזער
קריסטל באשט הוא כלי נגינה אידיופוני מודרני שפותח בשנת 1952 על ידי האחים ברנרד ופרנסואה באשט. הכלי מתבסס על מוטות זכוכית שהמנגן משפשף עליהם את קצות אצבעותיו הרטובות.

הכלי משתייך לקבוצת הכלים הקריסטלופוניים - כלים עשויים זכוכית, לצל נבל זכוכית והרמוניקת זכוכית.
## מבנה
ממוזער|סכמה המדגימה את המבנה הבסיסי של הכלי - מוט זכוכית הרועד בשפשוף עם האצבעות, מוט מתכת הקובע את גובה הצליל המחובר למסגרת מתכת ומוגבר באמצעות קונוס מפיברגלס או מתכת.
בסיס הכלי מורכב ממסגרת מתכת אליה מחוברים מוטות מתכת באורכים שונים הניצבים במאונך. לכל מוט מתכת מחובר מוט זכוכית מאוזן. אורך מוט המתכת קובע את גובה הצליל, המופק מרטט מוטות הזכוכית הנוצר משפשוף האצבעות הרטובות עליהן, בדומה להפקת צליל מכוסות קריסטל באמצעות שפשוף באצבע רטובה. הקול של הכלי מוגבר באמצעות קונוסים רחבים מפיברגלס או פח, לעיתים בצורת להבה, בחזית הכלי.

הכלי כולל על פי רוב כ-56 מוטות ברזל וזכוכית, ומנעדו אברע וחצי אוקטבות, אך ישנן גם גרסאות בעלות מנעד רחב יותר.

## היסטוריה
הכלי פותח בשנת 1952 על ידי יצרני כלי הנגינה והאמנים הצרפתים ברנרד ופרנסואה באשט, שהתמחו בחקר צלילים ואקוסטיקה וביצירת כלים לילדים ופסלים שניתן לנגן עליהם.

## רפרטואר
ממוזער|רוב סקאלון מנגן על קריסטל באשט
הכלי שימש ברשיתו כחלק מזרם המוזיק קונקרט (סגנון מוזיקלי אוונגרדי שהוצג על ידי פייר שפר ופייר הנרי). בהמשך אומץ בעיקר על ידי ה'קריסטליסטים' שהתמכו בכלי נגינה מבוססי זכוכית ז'אק ואיבון לסרי (1952). נגנים בולטים נוספים בכלי הם מישל דנב מסוף שנות ה-70, תומאס בלוך ונגן כלי הזכוכית הבינלאומי דניס ג'יימס.

בשנת 1993 נפתחה סדנה להוראה ותרגול על קריסטל באשט בקונסרבטוריון של אלבי בהוראת קתי טרדייה. כיתה נוספת להוראת הכלי נפתחה קונסרבטוריון דה בריב לה גייארד בשנת 2003 בהוראת מישל דנב תחילה, ומאז 2010 על ידי אנטואן מאס.

הקריסטל באשט שימש בתחומים שונים: מופעי מחול, מוזיקת סרטים (כולל La Marche de l'empereur, Traffic, Solaris, Conclave ו-Testament of Orpheus), תיאטרון, ג'אז, אלתור, מוזיקה עכשווית, שירה ורוק. בין האמנים ששילבו את הקריסטל באשט ביצירתם נמנים מאנו דיבנגו, פרד פרית', פיל מינטון, לינדזי קופר, רוב סקאלון, ונסה פאראדי, זאזי, מארי לאפורה, לוקואה קאנזה ודאפט פאנק.

בין המלחינים לכלי ניתן למנות את פרנסואה בייל, לוק פרארי, גאי רייבל, ברנרד באשט, טורו טאקמיצו, ז'אן מישל ז'אר, קליף מרטינז, דיימון אלברן (גורילז), טום וייטס, פיליפ סארד, ז'אן-מישל האסלר.הוראטיו רדולסקו, ריצ'רד האולי, אירמין שמידט, [3] יוהאן סאדרקוויסט, עמנואל סג'ורנה, רוג'ר סטפטאוואחרים.

## ראו גם
* נבל זכוכית
* הרמוניקת זכוכית

## קישורים חיצוניים

* Cristal Baschet (an instrument that needs to be wet), בערוץ של Rob Scallion, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלים אידיופוניים
קטגוריה:צרפת: המצאות
רחוב בן-גוריון (ברלין)

**רחוב בן-גוריון** (בגרמנית: **Ben-Gurion-Straße**) הוא רחוב ברובע טירגארטן במרכז ברלין, בירת גרמניה. הרחוב נקרא על שמו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל הראשון ומייסד המדינה. הוא מהווה חלק מציר מרכזי בעיר ונמצא בסמוך לאתרים תרבותיים חשובים כמו מרכז סוני (לשעבר) ומוזיאון כלי הנגינה.

## היסטוריה
רחוב בן-גוריון נוצר כחלק מהחלפת שמה של "רחוב ההקלה" (Entlastungsstraße), שהיה רחוב זמני שנבנה בשנת 1961 בעקבות בניית חומת ברלין. הרחוב המקורי נבנה בתוך 44 ימים בלבד כדי לספק מעבר חלופי לתנועה צפון-דרום במערב ברלין, לאחר שהגישה דרך מזרח ברלין נחסמה.

החלטה על קריאת החלק הדרומי של רחוב ההקלה לשעבר על שם דוד בן-גוריון התקבלה בשנת 2004, והרחוב נחנך רשמית ב-1 ביוני 2005. בטקס החניכה השתתף נשיא ישראל דאז, משה קצב, במסגרת ביקור מדינה לציון 40 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לישראל.

## מיקום ומאפיינים
הרחוב ממוקם ברובע טירגארטן וכולל את המיקוד 107853. הוא עובר מרחוב טירגארטן, כמפרפלאץ ורחוב לנה עד לרחוב פוטסדאם. הרחוב קצר יחסית והוא מתחבר למתחם מרכז סוני ולכיכר פוטסדאם.

באזור הרחוב ממוקמים מספר מוסדות תרבות חשובים, ביניהם מוזיאון כלי הנגינה של ברלין והפילהרמונית של ברלין. במוזיאון כלי הנגינה מוצב שלט זיכרון לכבוד המוזיקולוג היהודי קורט זאקס, שהיה מנהל האוסף עד עליית הנאצים לשלטון ונאלץ להגר.

## רקע היסטורי יהודי
באזור הרחוב היה קיים קשר היסטורי יהודי משמעותי: בבניין שעמד בכתובת Budapester Str. 11, ממש מול תחנת האוטובוס ברחוב, פעלה בעבר הוצאת הספרים הציונית "יודישער פערלאג" (Jüdischer Verlag). ההוצאה הוקמה בשנת 1902 על ידי חיים ויצמן, מרטין בובר, ברתולד פייבל ואחרים במטרה לקדם תרבות יהודית ועברית ולגבש זהות לאומית. הוצאת הספרים נסגרה בצו המשטר הנאצי בשנת 1938, אך המשיכה לפעול בגלגול חדש לאחר המלחמה.

## הקשר של דוד בן-גוריון לגרמניה
ממוזער|רחוב בן-גוריון
לדוד בן-גוריון עצמו היו מספר נקודות מגע עם גרמניה במהלך חייו. הוא השתתף בכנסים ציוניים בברלין, כמו קונגרס העבודה שהתקיים בספטמבר 1930, אז גם ציין את הצלחת המפלגה הנאצית בבחירות לרייכסטאג. הוא ביקר במחנות עקורים בגרמניה (כגון ציילסהיים, דכאו וברגן-בלזן) באוקטובר 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה. כראש ממשלת ישראל, הוא הוביל את חתימת הסכם השילומים עם גרמניה המערבית בשנת 1952, הסכם שנועד לפצות על הסבל והנזק החומרי שנגרמו ליהודים בשואה. כמו כן, נפגש עם קנצלר גרמניה קונראד אדנאואר בניו יורק בשנת 1960, שם דנו בסיוע כלכלי ואספקת נשק לישראל.

## קשר לרחוב יצחק רבין
רחוב בן-גוריון מהווה המשך ישיר לרחוב יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל שנרצח בשנת 1995. הרחוב נחנך שנה קודם לכן, בשנת 2004. רחוב רבין ממוקם צפונית יותר ועובר בין פארק טירגארטן לרחוב שיידמן, המוביל לרייכסטאג וללשכת הקנצלר. שני הרחובות יוצרים יחד ציר המנציח שני מנהיגי ישראל במרכז ברלין.

## משמעות ותפקיד כיום
הרחוב מסמל את הקשר ההיסטורי והמדיני בין גרמניה לישראל ואת מאמצי הפיוס בין שתי המדינות לאחר השואה. מיקומו המרכזי ליד אתרים תרבותיים וקניון חשובים מעניק לו נוכחות בולטת במרחב הציבורי של ברלין. הרחוב מושך תשומת לב מיוחדת מצד מבקרים ישראלים ומהווה נקודת עניין תיירותית.

## קישורים חיצוניים

* 
* Adam Chandler, Picture of the Day: Ben-Gurion Straße, August 13 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:ברלין: רחובות ושדרות
מלאך (שיר)

"**מלאך**" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בניה ברבי. את השיר הוציאה ב-25 במאי 2025 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל מתוך האלבום "לשם יחוד".

## רקע
השיר "מלאך" נכתב על ידי צליל קליפי, נדב (נאבי) אהרוני ואלמוג קריאף. את ההפקה המוזיקלית ביצע אהרוני. זהו אחד מהשירים הבודדים בשנים האחרונות שברבי מבצע מבלי שהיה מעורב בכתיבה או בהלחנה. לדבריו, שמע את הדמו הראשוני של השיר, שכבר כלל את קולו, לפני שהכיר את היוצרים. השיר עוסק בהתמודדות עם מצבים יומיומיים ובחיפוש אחר נחמה, דרך דימויים של שיחה עם דמות מלאכית והבעה של משאלות לרווחה רגשית. הטקסט כולל שורות המדגישות את התפקיד האפשרי של מוזיקה כתחליף זמני או סיוע נפשי.

בהתייחסותו לשיר, ברבי ציין כי מדובר בהמשך למגמה ביצירתו שמטרתה להציע תוכן שעוסק בתקווה ואמונה, גם כאשר מדובר ביצירה בעלת מבנה קצבי. השיר ממשיך קו מוזיקלי שבו בולטים עיבודים פשוטים יחסית, שימוש בטקסטים ישירים, ותכנים בעלי הקשר רגשי ואישי. הוצאת השיר קדמה להופעתו של ברבי באמפי שוני, ובוצעה כחלק מבניית מופע חדש שמשלב שירים ותיקים עם חומרים חדשים.

## ביקורות
בביקורתו על השיר "מלאך", יוסי חרסונסקי מתאר את היצירה כמעין קריאה לתקווה בתוך מציאות של חוסר אונים רגשי. הוא מפרש את הדימוי של "מלאך" כייצוג של ציפייה לגאולה או לשינוי חיצוני, ומציין כי השיר מבטא מצב שבו הפרט ממתין לכוח עליון שיביא מזור לנפש. חרסונסקי רואה בכך גם מימד של פסיביות והתמסרות לתקווה שאינה נובעת מפעולה אישית. במישור המוזיקלי, הוא מציין את השיר כפופ קצבי בעל נגיעות קאנטרי, בעל לחן קולח וטקסט המעודד תנועה והתעוררות רגשית, כחלק מניסיון לעורר את הנפש מהשגרה או הקושי. לבסוף, העניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי בניה ברבי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נדב אהרוני
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי צליל קליפי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נדב אהרוני
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי צליל קליפי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי נדב אהרוני
קטגוריה:שירים על מלאכים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט
קטגוריה:סינגלים בהוצאת די-מיוזיק
זיינה

**זיינה מורקיץ**' (בסרבית: **Zejna Murkić**; נולדה ב-28 בדצמבר 1986), ידועה בשמה הפרטי **זיינה**, היא זמרת סרבית.

## שנותיה הראשונות
מורקיץ' נולדה ב-28 בדצמבר 1986 בלוזניצה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (כיום סרביה), ומוצאה רומני. מגיל צעיר עסקה בשירה ובריקוד, והחלה להופיע לראשונה בגיל 10. בגיל 16 החלה להופיע באופן מקצועי, הן ברחבי סרביה והן מחוץ לה.

## קריירה
את דרכה המוזיקלית החלה בתוכנית *Operacija trijumf*, ממנה פרשה בשלב מוקדם. לאחר מכן קיבלה פנייה מצ'דה צ'בוראק, מייסד להקת לונה, להצטרף להרכב. בין השנים 2009–2010 הייתה חברה בלהקה והשתתפה בהקלטת שני אלבומים: *Da san ne prestaje* ו-*Sex on the Beach*. בתור סולנית, ביצעה שירים מתוך האלבומים ובהם: "Panika", "Vrištim u sebi", "Klela bih" ו-"Alo, alo".

בסוף 2010 עזבה את הלהקה והחלה לפעול כזמרת סולו. ביוני 2011 יצא הסינגל הראשון שלה באנגלית, "Tonight", בשיתוף די מונק. באותה שנה פרסמה גם את הסינגל הראשון שלה בסרבית, "Najbolja", אותו הלחינה וכתבה. בשנת 2012 הוציאה את הסינגל "Drama" יחד עם סלאדיה דליבאשיץ' והראפר שה. באותה שנה השתתפה בפסטיבל ורניאצ'קה באניה, שם זכתה בפרס העיתונות מטעם חבר השופטים. במקביל החלה לכתוב שירים לאמנים אחרים, ולעבוד כזמרת ליווי. בשנת 2013 יצא לאור הסינגל "Absinthe".

בשנת 2021 ביצעה את השירים "Ruška" ו-"Jag" בסצנה מתוך הסרט *Toma*.

### ''Pesma za Evroviziju''
בשנת 2022 השתתפה מורקיץ' בתחרות *Pesma za Evroviziju '22*, הקדם הסרבי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Nema te" והעפילה לשלב הגמר. הלחן נכתב על ידי ולדימיר מאראש והמילים על ידי סאניה פריץ'. באקורדיון ניגן אקה סופרונייביץ'. בשנת 2023 השתתפה שוב בתחרות עם השיר "Rumba", שסיים במקום השביעי בגמר. השיר נכתב במקור למחזמר. ב-21 בדצמבר הוכרזה מורקיץ' כאחת המשתתפות בתחרות Pesma za Evroviziju '24, הקדם הסרבי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Najbolja". השיר העפיל לשלב הגמר.

## דיסקוגרפיה
### מיני-אלבומים
* 2024: *Nova rasa*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות סרביות
קטגוריה:ילידות 1986
זוריה

**זוריצה פאייץ**' (בסרבית: **Зорица Пајић**; נולדה ב-5 בספטמבר 1996), הידועה בשם הבמה **זוריה**, היא זמרת-יוצרת סרבית. היא זכתה לחשיפה ציבורית רחבה בעקבות השתתפותה בתחרות השירה הטלוויזיונית *Zvezde Granda*.

## ביוגרפיה
פאייץ' נולדה ב-5 בספטמבר 1996 בבלגרד. לדבריה, אהבתה לבמה החלה כבר בילדותה, עת עסקה בשירה, ריקוד, משחק ונגינה. בצעירותה עסקה בשירת פולקלורים באנסמבל אתני. למדה תחילה בבית הספר למוזיקה על שם יוסיף מרינקוביץ', ובהמשך השלימה לימודיה באקדמיה למוזיקה של בלגרד, במחלקה לכינור. במקביל ללימודיה שרה וניגנה ברחובות בלגרד ונובי סאד, בין היתר מוזיקה אתנית ומוזיקה קלאסית, ובכך מימנה את לימודיה. סרטון בו שרה את "או, קוסובו, קוסובו" ואת המנון סרביה יחד עם העיתונאי הסיבירי אלכסיי, הפך לוויראלי ברשת.

את שם הבמה שלה בחרה בהשראת דמותה של האלה הסלאבית זוריה, המזוהה עם אור הבוקר, לידה והתחלות חדשות. פאייץ' ציינה כי דמות ההשראה המרכזית שלה בעולם המוזיקה היא ביונסה. היא גיסתו של השחקן הסרבי מילאן ילן פאייץ'.

בשלב הראשון של התחרות *Zvezde Granda* קיבלה פאייץ' ביקורות חיוביות מכל חברי השיפוט, במיוחד בזכות ביצועה לשיר "Tango" של להקת נגטיב. במהלך השתתפותה פתחה ערוץ יוטיוב אישי, והעלתה אליו ולוגים שונים. סרטוני הופעותיה צברו מיליוני צפיות. פאייץ' סיימה את התחרות במקום החמישי, לפי הצבעת הקהל. בתום התחרות הוציאה את שירה הראשון "Lutka od porcelana", שהולחן על ידי מילי, המנטור שליווה אותה במהלך התחרות.

לאחר הצלחתה ב-*Zvezde Granda*, נשכרה פאייץ' על ידי ערוץ Kurir Television לביצוע שיר הנושא של תוכנית הריאליטי החדשה Bar. לאחר מכן יצא השיר "Želim". היא לקחה חלק גם בקמפיין של חברת Meridian נגד אלימות במשפחה.

בשנת 2022 השתתפה פאייץ' בתחרות *Pesma za Evroviziju '22*, הקדם הסרבי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Zorja", והעפילה לשלב הגמר. באירוע זה הופיעה לצד ההרכב "לוצ'ה",  והשיגה את המקום השלישי. את השיר כתבה יחד עם בעלה, המוזיקאי לאזאר פאייץ'. קולות הליווי הוקלטו על ידי הזמרת סניה ווצ'יץ'. לדברי פאייץ', השיר אינו עוסק בהאדרה עצמית, אלא מהווה ביטוי למסע האישי שלה – מעבר מזהותה כ"זוריצה", שהתמודדה עם אתגרים רבים, לדמותה כ"זוריה", המודעת לכישוריה. השיר מתאר תהליך של גילוי עצמי, התמודדות עם העבר וניצחון פנימי.

ב-21 בדצמבר 2023 הוכרזה פאייץ' כאחת המשתתפות בתחרות Pesma za Evroviziju* '24*, עם השיר "Lik u ogledalu". השיר העפיל לגמר, ובו שוב סיימה פאייץ' במקום השלישי.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2025: *Ja sam ona*

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות סרביות
קטגוריה:ילידות 1996
תיבות אבודות

"**תיבות אבודות**" הוא אלבום אוסף של הראפר הישראלי סגול 59, שיצא בלייבל קמ"ע ב-11 ביוני 2025. האוסף כולל שירים נדירים ושירים גנוזים מ-**25 שנות** פעילותו של סגול 59 כראפר, לצד שיר אחד חדש שהוקלט במיוחד עבור האוסף, "בומרים", בו סגול מארח את שחר חסון ולוקץ', אשר יצא כסינגל לקידום האלבום. השיר המוקדם ביותר באוסף הוא "לא גומר ת'חודש", שפתח את אלבום הבכורה של סגול, "התקופה הכחולה", שיצא באביב של שנת 2000. לכל השירים באלבום זוהי הופעה ראשונה בשירותי הסטרימינג. בין הראפרים והמפיקים המופיעים באלבום ניתן למצוא את: שאנן סטריט, שחר חסון, לוקץ', מיכאל כהן, ג'וני גולדשטיין, שגיא "הפטרון" דהן, אורטגה, מאיור, שירוטו, אסקר ורבים אחרים.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

* 

* 

* 
*תיבות אבודות לשמיעה בשירות המוזיקה Apple Music

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי סגול 59
תולעת הספרים

**תולעת הספרים** (המכונה גם "הספרן", בגרמנית: **Der Bibliothekar**) הוא אחד מהמוטיבים המוכרים ביותר ביצירתו של הצייר ממינכן קרל שפיצווג, וקיימים שלושה ציורים הנושאים כותרת זו.

## היסטוריה
ממוזער| גרסת מילווקי
את הגרסה הראשונה צייר שפיצווג בסביבות 1845 (WVZ 540) ומכר אותה ב-1860; כיום היא בבעלות פרטית. בסביבות 1850 יצר גרסה נוספת, שרשם ברשימת המכירות שלו כ"הספרן" במס' 102 (WVZ 539); יצירה זו נמכרה ב-1852 לאיגנץ קורנדה בווינה ומשתייכת כיום לאוסף מוזיאון גאורג שפר בשוויינפורט. הגרסה השלישית (WVZ 541) צוירה שנה לאחר מכן ונשלחה למכירה לסוחר האמנות בניו־יורק הרמן שואס; עבודה זו עברה מאוסף רנה פון שלייניץ' אל ספריית מילוואקי הציבורית וכיום מוצגת כהשאלה קבועה במוזיאון גרוהמן במילווקי. בנוסף קיימות חמש יצירות נוספות של שפיצווג עם מוטיב דומה (WVZ 534–538).

## תיאור היצירה
הציור מציג איש ביבליופיל, הקרוי בעגה העממית “תולעת הספרים”, העומד על סולם בתוך ספרייה ובקריקטורה חיה של אחת מהדמויות הבודדות, הגחמניות והאקצנטריות, האופייניות לשפיצווג. תולעת הספרים נראית קוראת בריכוז בספר שהחזיקה קרוב לעיניה הקצרות, וביד ידה הימנית אוחזת בספר שני פתוח, כששני כרכים נוספים מהודקים בין ברכיה ותחת זרועה השמאלית. הספרייה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-18, כשספריה מסודרים באופן שיטתי לפי תחומי ידע - שיטה שהוכנסה לספריית אוניברסיטת גטינגן ב־1737. קרן אור חודרת אל החלל, ככל הנראה דרך פתח דרכו חודרים אורת השמש, ומאירה את הסצנה באור טבעי. ברקע נראה שורה של מדפי ספרים, שבהם חסרים כמה כרכים.

## פרשנות
גבולות הספרים מזכירים פרטים דומים בציורים הולנדיים מן המאה ה-17, והמקום שבו נמצא תולעת הספרים מתויג באזור ספרי "המטאפיזיקה", רמז אפשרי למלומד מנותק מן העולם, שאינו פוקח עין מימין או משמאל ובודד לחלוטין מן המציאות החיצונית. הקומפוזיציה נשענת בעיקר על שתי אלכסוניות: קרן אור החודרת משמאל למעלה דרך חלון גג מוסתר בציור התקרה הבארוקית עם רקע שמי כחול המשקף שעות הצהריים, מאירה את מדף הספרים ואת דמותו של תולעת הספרים, ומשייפת קלות רק את קצה הגלובוס שבפינה השמאלית התחתונה; האלכסונית השנייה מחברת את הכיתוב "מטאפיזיקה", הממוקם בפינה השמאלית העליונה של המדף, עם צידו התחתון הימני של סולם העץ המשופע, המוביל לעמק ערפל או אבק חסר תחתית. במרכז התמונה ניצבת דמותו של האדם המבוגר, מעט קריקטורית, עם מטפחת באפו, כתפיים שכמותיהן רפות וברור שהוא קצר־ראייה; בין ברכיו ובין המרפק השמאלי מהודקים ספרים שסכנת נפילתם מסמלת ניגוד עתיק בין הבנלי של הגוף לבין הפסגות הרוחניות שאליהן רוח האדם יכולה להתעלות.

## גלריית תמונות

קובץ:Vorzeichnung_zu_Der_Buecherwurm_(Carl_Spitzweg).jpg|קישור=Datei:Vorzeichnung_zu_Der_Buecherwurm_(Carl_Spitzweg).jpg|טקסט=Vorzeichnung| שרטוט ראשוני
קובץ:Buecherwurm_Metaphysik.jpg|קישור=Datei:Buecherwurm_Metaphysik.jpg|טקסט=Schild mit der Aufschrift Metaphysik (Museum Georg Schäfer)| שלט עם הכיתוב *מטאפיזיקה* (מוזיאון גאורג שפר)
קובץ:Boekenwurm.JPG|קישור=Datei:Boekenwurm.JPG|טקסט=Ausschnitt (Museum Georg Schäfer)| תקריב (מוזיאון גאורג שפר)


## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:קרל שפיצווג: ציורים
מכתב האהבה שנתפס

**מכתב האהבה שנתפס** (בגרמנית: **Der abgefangene Liebesbrief**) הוא ציור שמן ואחד מהציורים המוכרים ביותר של הצייר הגרמני קרל שפיצווג.

## תיאור היצירה
הציור מציג סטודנט, הניכר לפי כובעו (צרוויס), המוריד בחוט מכתב אהבה חותם אל החלון הפתוח של דירת הסטודנט הממוקמת מיד מתחת לחדרו. בחלון התחתון נראית צעירה העוסקת בעבודת-יד באופן כה מרוכז עד שאינה מבחינה כלל במכתב. אישה אחרת, כנראה דודתה או אומנתה, מבחינה בו ופיה פעור בתדהמה.

חזית הבניין בגוון חול מפורטת באופן עשיר, וצללים בזווית חדה מצביעים על כך שהסצנה מתרחשת בעיר עם סמטאות צרות. בנוסף שילב שפיצווג בפרטי הטבע הדומם שבציור: כלוב ציפורים, שלט חברת הביטוח "הפניקס" ("עוף החול") וזוג יונים מנקרות זו בזו.


קובץ:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_1).jpg|קישור=Datei:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_1).jpg|טקסט=Student mit Studentenmütze| סטודנט עם כובע סטודנט
קובץ:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_2).jpg|קישור=Datei:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_2).jpg|טקסט=Tante und Mädchen| *האומנת* והנערה
קובץ:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_3).jpg|קישור=Datei:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_3).jpg|טקסט=Brief und Schild der Phönix-Versicherung| מכתב וחתימה של חברת הביטוח הפניקס
קובץ:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_4).jpg|קישור=Datei:Der_abgefangene_Liebesbrief_(Ausschnitt_4).jpg|טקסט=Turtelnde Tauben| ציפורי אהבה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מכתבים
קטגוריה:קרל שפיצווג: ציורים
מוחמד עסכרי

**מוחמד עסכרי** (בפרסית: **محمد عسکری**; נולד ב-7 בפברואר 2006 בבהבהאן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספהאן מליגת העל האיראנית.

## קריירת מועדונים
עסכרי גדל בבית הספר הלאומי לכדורגל בהבהאן, ובמחלקות הנוער של רשמיר נונהלאן, חפארי אהוואז, אסתקלאל ח'וזסתאן ופולאד. בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פולאד במסגרת ליגת העל האיראנית, ובסך הכל ערך 42 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.

ב-5 ביוני 2025 חתם בספהאן מליגת העל האיראנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איראנים
קטגוריה:קשרי כדורגל איראנים
קטגוריה:כדורגלני ספהאן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-2006
פארסא ג'עפרי

**פארסא ג'עפרי** (בפרסית: **پارسا جعفری**; נולד ב-9 ביולי 1999 במשהד שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת השוער בקבוצת זוב אהן אספהאן מליגת העל האיראנית.

## קריירת מועדונים
ג'עפרי גדל במחלקות הנוער של אסתקלאל טהראן וסאיפא. ב-6 בספטמבר 2021 חתם בזוב אהן אהספאן מליגת העל האיראנית.

## קריירה בין-לאומית
ג'עפרי נכלל בסגל נבחרת איראן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת , וערך שלוש הופעות בטורניר.

ב-26 במאי 2025 זומן לראשונה לסגל נבחרת איראן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איראנים
קטגוריה:שוערי כדורגל איראנים
קטגוריה:כדורגלני סאיפא
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1999
פ.צ. הומבורג

**פ.צ. הומבורג** (בגרמנית: **FC 08 Homburg**) הוא מועדון כדורגל גרמני. הוא פועל בעיר הומבורג החל מתחילת המאה ה-20. קבוצת המועדון שיחקה מספר עונות בבונדסליגה. כיום קבוצת המועדון משחקת בליגה הרביעית בגרמניה, שהנה ליגה אזורית.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1908 בשם  Fussball Club Homburg. הוא שיחק בליגות אזוריות וסיים את הפעילות בשנת 1936. בשנת 1937 על בסיס קבוצות שהיו קיימות בעיר הוקם מועדון חדש VfL Homburg שהמשיך לשחק בליגה אזורית.

לאחר מלחמת העולם השנייה כול הארגונים שהיו פועלים בגרמניה הנאצית פורקו. בשנת 1949 הוקמה קבוצת כדורגל חדשה ששיחקה בשם FC Homburg בליגה אזורית. בשנת 1951/52 קבוצות של חבל הסאר שולבו מחדש בליגות של גרמניה המערבית. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הקבוצה הגיעה פעמיים לרבע הגמר של הגביע הגרמני.

במחצית שנות ה-80 של המאה ה-20 הקוצבה ניצחה התחרות בונדסליגה 2 ועונת 1986/1987 בבונדסליגה שיחקה בליגה הבכירה. היא שרדה מספר עונות אך בסוף עונת 1989/1990 בבונדסליגה ירדה לליגה משנה ואחרי מספר עונות לליגה אזורית בשנת 1995.

בשנת 1999 המועדון היה קרוב לפשיטת רגל ואיבד את הרישיון. הוא המשיך לפעול כקבוצת חובבים. בעונת 2006/07 הוא קיבל הסמכה לשחק בתחרויות הגביע הגרמני. כיום הקבוצה משחקת בליגה אזורית ברמה 4.

## קישורים חיצוניים
* 
* הישגי הקבוצה

קטגוריה:חבל הסאר: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1908
הרה (קרל פבריציוס)

**הרה** או "**המסתתרת בעת מאבק בין האלים והענקים** היא ציור של קרל פבריציוס, המתוארך לכ־1643, שנוצר במהלך לימודיו בסדנת רמברנט באמסטרדם או זמן קצר אחריה. היצירה מוצגת במוזיאון פושקין.

מאז פרסום קטלוג מוזיאון פושקין בשנת 2004 מכונה הציור "הרה המתחבאת במאבק בין האלים והענקים", אם כי לא ודאי שפרשנות זו נכונה. בשנת 1883 כונה הציור "נרקיסוס", בשל הדמות השוכבת המשקפת את דמותה במי הבריכה, אולם בפרשנות זו מתעוררות בעיות בהסברת פרטים מסוימים – כמו הטווסים שעל הסלע, החיה הרב-רגלית הרצה לעבר הדמות ומבטה המופתע המופנה כלפי מעלה. מאחר שבמיתולוגיה היוונית הטווסים מזוהים עם הרה (ובמיתולוגיה הרומית עם יונו), הועלתה השערה שמדובר באלה הרה, וכי הציור מתייחס לפרק מנעוריה המוזכר בקצרה באיליאדה: בזמן מרד הטיטאנים שלחה אותה אימה, ראה, לבית אוקיינוס ותטיס כדי להמתין שם לסיום הקרבות. גם בשלב זה קיימות קושיות - אין סימן לנוכחות האוקיינוס בסצנה, ואינו ברור מדוע הרה מסרקת את שיערה רגע לפני ההפתעה.

במהלך מחקר טכני בקרינת תת־אדום שנערך ב-2005 התגלתה מתחת לשכבת הצבע בחלק השמאלי־עליוני דמות מאיימת, לבושה בכובע ובעלת ידיים ענקיות. ייתכן שזה מסביר את מבטה המופתע של הרה, אך תפקידה המדויק ביצירה נותר בלתי ברור.

## טכניקה

File:Diana badend met haar nimfen, RP-P-H-H-1323.jpg|דיאנה מתרחצת עם נימפותיה, רמברנדט
File:Rembrandt - The Rape of Proserpine - Google Art Project.jpg|חטיפת פרספונה, רמברנדט

הקומפוזיציה והנוף האקספרסיבי עם העצים המתפתלים הושפעו מעבודותיו המוקדמות של רבו של פבריציוס, רמברנט, ובפרט מציורים מיתולוגיים כגון “חטיפת פרספונה” (כ־1631) ו“דיאנה מתרחצת עם נימפותיה” (1634). מריחת המברשת הרפויה ושימוש בצבעים בעיקר חום, אוכרה, אדום ולבן תואמים את שאר היצירות ההיסטוריות החתומות של פבריציוס. בנוסף, הציור משקף כבר אז את עניינו של האמן בעומק, בקרני אור ובאפקטים אופטיים, ובמיוחד בביצוע הקפדני של ההשתקפות.

## היסטוריית הבעלות

היצירה הייתה בעבר חלק מאוסף רומיאנצב בסנקט פטרבורג, עם חותם מזויף של רמברנדט. מאז 1924 היא שייכת לאוסף מוזיאון פושקין במוסקבה.

ציור זה, כמו גם העתקו המוצג ברייקסמוזיאום באמסטרדם, נחשב בעבר לציור של חוברט פלינק. גם סולומון דה בריי הוצע בעבר כיוצרה של היצירה. רק לאחר גילוי הציור החתום "מרקוריוס וארגוס" בשנת 1985 זוהתה היצירה כיצירה של פבריציוס.

קטגוריה:מוזיאון פושקין: ציורים
קטגוריה:קרל פבריציוס: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
דבר המלך על הבחירות למועצה המחוקקת של פלשתינה (א"י)

**דבר המלך על הבחירות למועצה המחוקקת של פלשתינה (א"י)** הוא דבר מלך שנחקק בשנת 1922, וקבע את סדרי הבחירות למועצה המחוקקת (1923), בהתאם להוראות כלליות שנחקקו בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל. בחירות אלו נועדו להקים בשטחי המנדט רשות מחוקקת.

באוגוסט 1922 פרסמו שלטונות המנדט את דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, שהיה מעין חוקה שהסדירה את יחסי הרשויות בשטחי המנדט, רשות מבצעת, רשות שופטת ורשות מחוקקת. דבר המלך כלל לראשונה התייחסות מפורטת לשאלת סמכויות החקיקה, ועל פיו אלו יהיו נתונות לגוף בן 22 חברים, ובו עשרה פקידים בכירים בשלטון המנדט, וכן שנים עשר נציגי ציבור, מהם שמונה מוסלמים, שני נוצרים ושני יהודים. דבר המלך על הבחירותת הסדיר את שיטת הבחירות ואת הזכאים להשתתף בהן. על פי דבר המלך על הבחירות בבחירות היו זכאים להשתתף גברים בני 25 ומעלה. שטחי המנדט חולקו לאזורי בחירה, מהם ייבחרו שנים עשר "בוחרי משנה" שהם שיבחרו את חברי המועצה על פי העדה הדתית שהם נמנים עליה, בדומה לחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות בארצות הברית.

הבחירות התקיימו בחודשים פברואר ומרץ 1923, אך הוחרמו על ידי התנועה הלאומית הפלסטינית, והגוף אותו נועדו להקים לא קם מעולם. במאי 1923 פורסם דבר מלך המבטל את הבחירות, וקובע כי לנציב העליון תהיינה סמכויות חקיקה מלאות, אך יהיה עליו להיעזר במועצה מייעצת.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:1922 בארץ ישראל
הבחירות למועצה המחוקקת
עלי אל-עזאיזה

**עלי אחמד עלי אל-עזאיזה** (בערבית: **علي أحمد علي العزايزة**, בתעתיק מדויק: **עלי אחמד עלי אלעזאיזה**; נולד ב-13 באפריל 2004 בגרמניה) הוא כדורגלן ירדני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת כאזמה מליגת העל הכוויתית ובנבחרת ירדן.

## קריירת מועדונים
אל-עזאיזה נולד בגרמניה, ועם חזרת משפחתו לירדן החל לשחק כדורגל במרכזי הנוער של הנסיך עלי ובמחלקת הנוער של א-רמת'א. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של א-רמת'א מליגת העל הירדנית.

ב-16 בינואר 2025 חתם אל-עזאיזה באל-ח'אלדיה מליגת העל הבחריינית עד לתום עונת .

ב-7 ביוני 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים בכאזמה מליגת העל הכוויתית.

## קריירה בין-לאומית
אל-עזאיזה נכלל בסגל נבחרת ירדן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2024, וערך הופעה אחת בטורניר.

ב-14 במרץ 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ירדן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוריאה הצפונית במשחק ידידות.

## תארים
;א-רמת'א
* אליפות ירדן (1): 2021
* הסופר קאפ הירדני (1): 2022

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ירדנים
קטגוריה:קשרי כדורגל ירדנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ירדן
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-2004
דיוקן עצמי (קרל פבריציוס)

**דיוקן עצמי** הוא ציור של קרל פבריציוס משנת 1647–1648 לערך. הוא יצר אותו זמן קצר לאחר שנים רבות של עבודה אינטנסיבית עם רמברנט. מאז 1643 התגורר שוב בכפר הולדתו, מיטנבימסטר, אך ככל הנראה המשיך לפעול באופן קבוע בסדנתו של רמברנט באמסטרדם.

עד 1985 היה הידע על עבודותיו המוקדמות של פבריציוס מוגבל לשלושה ציורים: “תחיית לזרוס”, “דיוקנו של אברהם דה פוטר” ו”טרוני” זה. בשל כך היה קשה למקם את הציור הזה, שאינו מתוארך, במסגרת יצירתו של האמן; נוסף על כך, ציור “דיוקנו של אברהם דה פוטר” סומן במשך שנים בתאריך שגוי (1640 במקום 1649).

בשנת 1981 סבר הביוגרף פבריציוס כריסטופר בראון שהדיוקן העצמי נוצר לאחר “דיוקנו של אברהם דה פוטר”, אולם מאז התהדקה ההבנה לגבי עבודותיו מתקופת לימודיו אצל רמברנט. הסגנון והאווירה קרובים יותר לפלטת הצבעים החמים שבציור “מרקוריוס וארגוס” מאשר לעבודותיו הדלפטיות המאוחרות, שבהן שולט האור הבהיר.

הדיוקן העצמי, המתואר לעיתים כ”פרוטו-רומנטי”, מוצג כגרסה מקורית, אישית וכמעט מזלזלת של “הדיוקן העצמי בגיל 34” (1640) של רבו, רמברנט, שבה שאף להתחרות בשיאי יצירתם של רפאל וטיציאן.
אחד המעריצים הגדולים ביותר של הציור היה וינסנט ואן גוך. בשנת 1881 נסע לרוטרדם כדי לראות את הדיוקן, וכמה שנים מאוחר יותר כתב שציור זה שייך ל״קטגוריה ייחודית שבה דיוקנו של יצור אנושי הופך למשהו קורן ומנחם באופן בלתי נתפס״.

אז עדיין לא היה ידוע שהגבר המופיע בציור הוא ככל הנראה קרל פבריציוס עצמו. הדיוקן העצמי הנוסף, שאין עליו עוררין, ״דיוקן עצמי עם כובע פרווה ושריון״, התגלה רק בשנת 1924 מתוך אוסף פרטי באנגליה.

## היסטוריית הבעלות

ייתכן שהציור היה שייך בעבר לאוסף של חוברט פון סלינגלאנדט, שנמכר במכירה פומבית שבהאג ב-18 במאי 1768, וביוני 1772 הוצע שוב במכירה פומבית בפריז. בשני המקרים הוצג היצירה על שם רמברנט.

ר.ג.ו. בוימנס (F.J.O. Boijmans) רכש את הציור בין השנים 1809–1811 כציור של רמברנט. לאחר שמכירה פומבית מתוכננת של אוספו ב-1811 בוטלה, הוריש אותו בשנת 1847 כחלק מהמותנה שהובילה לייסוד מוזיאון בוימנס ברוטרדם. כעשר שנים לאחר מכן, במהלך ניקוי הציור, הוסרה חתימת רמברנט המזויפת ונחשף שמו של פבריציוס. הדיוקן העצמי שרד את השרפה שפרצה ב-1864 ב-Schielandshuis, אז מושב המוזיאון, ומהווה מאז חלק מהאוסף הקבוע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:קרל פבריציוס: ציורים