open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יום טוב ליפמן מילהויזן

ממוזער|250px|שמאל|ספר נצחון של רבי יום טוב ליפמן מילהויזן
רבי **יום טוב ליפמן מילהויזן** (מכונה גם: **טביומי**; נפטר בה'קפ"א, ~1421) היה רב ופוסק הלכה אשכנזי בסוף תקופת הראשונים (ראשית המאה ה-15), נודע בשל ספרו "**ספר נצחון**".

## ביוגרפיה
נולד לרב שלמה מילהויזן, מקום ושנת לידתו לא ידועים. כנראה היה תלמידם של רבי מאיר בן ברוך הלוי מווינה ורבי שמשון בן אליעזר מחבר "ברוך שאמר", ושל רבי שלום מנוישטט.

ידוע שכיהן כרב בפראג ובסוף ימיו בארפורט והיה ידידם של מהרי"ל ומהר"י וייל וכמה מפסקיו משוקעים בכתביהם. הוא ועמיתיו, רבי מנחם בן יעקב שלם ורבי אביגדור קרא עסקו בפילוסופיה ובפולמוס עם הנצרות.

כנראה היה בקראקא בשנת 1420 וערך מסעות ברחבי בוהמיה וארצות חבל הריין.

## חיבוריו
#### ספר אלפא ביתא

'אלפא ביתא' הוא ספר העוסק בפירוט בצורת האותיות וגם במשמעויותיהן על פי הקבלה. חלק מהדברים למד מפי רבי שמשון בן אליעזר המכונה 'ברוך שאמר'.

ספר זה נדפס בתוך ספר 'ברוך שאמר' העוסק בהלכות הכנת התפילין וכתיבתן, אשר כולל בתוכו שלושה ספרים ממחברים שונים, אשר הנושא המשותף לספרים אלו הביא להעתקתם כחיבור אחד, וגרם לבלבול רב בזהות המחבר. רבי יוסף קארו, בספרו בית יוסף (אורח חיים סימן לו) מצטט מ"אלפא ביתא" ומכנה את מחברו בטעות "רבי יצחק ברוך שאמר": "שמצאתי קונדריס לחכם אחרון, שמו הרב ר' יצחק ברוך שאמר, מדבר בדרך ארוכה בצורת האותיות, וייטבו דבריו בעיני, ולכן ראיתי להעתיקו פה". טעות זו גרמה לבלבול רב ואף הביאה חכמים שונים למחשבה שיש שותף רביעי לספר זה.

#### ספר הנצחון
בחודש אלול ה'קנ"ט, אוגוסט 1399, התרגשה עלילה נוצרית על יהודי פראג, ור' יום טוב ליפמן אולץ לקיים ויכוח פומבי מול מומר בשם פיטר, ששמו היהודי היה פסח. הרב יצא בשלום מן הוויכוח, אך בחודש אלול בשנה שלאחר הוויכוח הוצאו להורג שמונים מיהודי פראג. ספרו העיקרי, **ספר נצחון** (לעיתים: ספר הניצחון), הוא תולדת הוויכוח עם אותו מומר.

## לקריאה נוספת
* אפרים קופפר, 'ספר הברית וכתבים אחרים לר' יום טוב ליפמן מילהויזן', סיני, נו, תשכ"ה, עמ' של-שמג.
* שמחה פיעטרושקא, **מילהויזן, יום טוב ליפמאן**, בתוך: **יידישע פאָלקס־ענציקלאָפּעדיע**', ח"ב, ניו יורק: גלעד, תש"ט. עמ' 272
* יוסף דן, **[[שיר הייחוד]] עם פירוש על דרך ה[[קבלה]] לר' יום טוב ליפמן מילהויזן**, פקסימיליה בצירוף מבוא, ירושלים: הוצאת בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי והוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית, תשמ"ב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
;מהדורות דפוס של ספר נצחון
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:ראשוני בוהמיה
קטגוריה:ראשוני אשכנז
קטגוריה:פראג: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה: ראשונים

קטגוריה:יהודי אשכנז במאה ה-14
קטגוריה:יהודי אשכנז במאה ה-15
קטגוריה:יהודי בוהמיה במאה ה-15
הגלימה החיצונית

ממוזער|מבנה דופן עורק
**הַגְּלִימָה הַחִיצוֹנִית** (TA: tunica externa, tunica adventitia) היא השכבה החיצונית מבין שלוש בדופן כלי דם. גלימה זו מורכבת בעיקר מקולגן, ובעורקים היא נתמכת בשכבה אלסטית חיצונית. הקולגן משמש לעיגון כלי הדם לרקמות סמוכות ומעניק לו יציבות.

צפדינה, מחסור בוויטמין C, פוגעת בגלימה החיצונית, משום שוויטמין C נחוץ לייצור קולגן, ובלעדיו דופנות כלי הדם מועדות לקרעים, דבר שעלול להביא לדימומים.

## ראו גם
* הגלימה הפנימית
* הגלימה האמצעית

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכת ההובלה
קטגוריה:היסטולוגיה
עונת 1976/1977 בליגה הלאומית

**עונת 1976/1977** בליגה הלאומית הייתה העונה ה-21 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. 

על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1976/1977 היו הפועל עכו והפועל יהוד. בתום העונה סיימה מכבי תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה ויקי פרץ ממכבי תל אביב שכבש 17 שערים. 

בעקבות החלטת ההתאחדות לכדורגל להקטין את מספר הקבוצות בליגה ל-14 קבוצות, לליגת המשנה ירדו הפועל כפר סבא, מכבי חיפה ומכבי פתח תקווה. לעונת 1977/1978 לליגה הלאומית עלתה קבוצת הפועל חדרה.

## טבלת הליגה

קטגוריה:1976 בישראל: כדורגל
קטגוריה:1977 בישראל: כדורגל
קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורגל בישראל
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1976
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1977
בשנפט

ממוזער|לוגו החברה
ממוזער|250x250px|משאבת נפט של בשנפט בבשקורטוסטן**בַּשְנֶפְט **(ברוסית: **Башнефть, **נסחרת בבורסת מוסקבה MCX: ***BANE***) היא חברת נפט וגז רוסית שנוסדה ב-1946. היא נוצרה בתחילה על ידי העברת נכסי נפט של משרד הנפט הסובייטי בבשקורטוסטן לממשל האזורי של "הרפובליקה של בשקורטוסטן" על ידי בוריס ילצין. לאחר מכן הופרטה בשנים 2002–2003 על ידי מורטזה רחימוב, מושל בשקורטוסטן.

החברה היא ממפיקות הנפט הגדולות ברוסיה עם כ-140 מתקני נפט וגז ועם הפקה שנתית של 16 מיליון טונות. לחברה גם שלוש מזקקות נפט באופה וכ-100 תחנות דלק.

לחברה כ-8,150 עובדים. במשך כשנתיים (בשנים 2010—2012) החברה הייתה לספונסר הראשי של קבוצת הכדורגל צסק"א מוסקבה והיא אחת מהחברות הגדולות בבשקורטוסטן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר רוסיה
קטגוריה:רוסיה: חברות נפט
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך במוסקבה
קטגוריה:אופה (עיר)
קטגוריה:בשקורטוסטן
פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

**פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: **Friedrich IV Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg**; 28 בנובמבר 1774 – 11 בפברואר 1825) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1822–1825.

## ביוגרפיה
### ילדותו
פרידריך נולד ב-28 בנובמבר 1774 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. פרידריך היה הבן השלישי, והשני שנשאר בחיים.

### שלטונו
ב-17 במאי 1822 מת אחיו אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא בנים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. פרידריך שנפצע במהלך המלחמות הנפוליאוניות באורח קשה, חיפש ברוב הזמן תרופות למחלתו, ויועצו ברנהרד פון לינדנוי משל במקומו.

לאחר מותו של פרידריך ב-11 בפברואר 1825 ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו ללואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהייתה אחייניתו של פרידריך, אך מכיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן. בעקבות כך הפך ארנסט לדוכס סקסוניה-קובורג-גותה.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:גרמנים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1774
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1825
רוזינה ליפי

**רוזינה ליפּי-גרין** (באנגלית: **Rosina Lippi-Green**; נולדה ב-14 בינואר 1956) היא סופרת ובלשנית אמריקאית.

## ביוגרפיה
ליפי-גרין נולדה בשם רוזינה ליפי בשיקגו, למשפחת מהגרים ממוצא אירופאי מגוון. אביה היה מהגר איטלקי.

ליפי-גרין למדה במכללה למורים בפורארלברג שבאוסטריה. היא בעלת תואר דוקטור בבלשנות מאוניברסיטת פרינסטון ולימדה בלשנות משך 12 שנים.

את עבודתה הבלשנית היא מפרסמת בשמה המלא, ואת הספרות היפה פרי עטה היא מפרסמת בשם הולדתה. בנוסף היא מפרסמת רומנים היסטוריים תחת שם העט שרה דונאטי.

ספרה "נחלה" (Homestead) תורגם לעברית בשנת 2010 על ידי אמיר צוקרמן, יצא לאור בסדרת ספריה לעם בהוצאת עם עובד, וזכה לשבחי המבקרים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* חבצלת פרבר, נחלה ללא מנוחה, מוסף "שבת" של מקור ראשון, 26 בנובמבר 2010

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות אמריקאיות
קטגוריה:בלשנים ולשונאים אמריקאים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
מיזונו

**מיזונו** (ביפנית: -**ミズノ株式会社**) היא חברה יפנית לציוד וביגוד ספורט. החברה נוסדה בשנת 1906 באוסקה על ידי ריאצ'י מיזונו. כיום היא מייצרת מגוון רחב של ציוד וביגוד ספורט לשלל ענפי ספורט.

## היסטוריה
בשנת 1906 האחים ריאצ'י וריזו מיזונו פתחו באוסקה שביפן חברה בשם **האחים מיזונו בע"מ** שהייתה למעשה חנות שבה הם מכרו ציוד ספורט מערבי כגון כדורי וכפפות בייסבול, ובשנה שלאחר מכן החלו למכור גם ביגוד ספורט. בשנת 1913 הם החלו לייצר את הכדורים והכפפות בעצמם. ב-1933 הם הציגו את מקל הגולף הראשון מתוצרת יפנית. ב-1935 אולם תצוגת ציוד הגולף שלהם היה הגדול בעולם. ב-1961 הוקם בלוס אנג'לס מפעל הייצור הראשון של החברה בארצות הברית.

בשנים שלאחר מכן חתמה מיזונו על חוזי חסות עם ספורטאים, קבוצות ונבחרות בולטות כגון קארל לואיס, נבחרת ניו זילנד ברוגבי, סן פרנסיסקו 49', ג'ו מונטנה, איוון לנדל ועוד.

בנוסף ליפן וארצות הברית, לחברה מפעלים גם בגרמניה, סין, צרפת, סקוטלנד והונג קונג.

החברה מייצרת מקלות גולף שמשמשים גם לשחקני גולף מקצוענים. בין השאר, טייגר וודס השתמש במקל גולף של מיזונו מאז היותו במכללה ועד לאחר שזכה בטורניר המקצועני הראשון שלו ב-1997.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מותגי הנעלה
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:חברות אופנה יפניות
קטגוריה:מותגים יפניים
עונת 1977/1978 בליגה הלאומית

**עונת 1977/1978** בליגה הלאומית הייתה העונה ה-22 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. 

על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצה שעלתה לליגה הלאומית לעונת 1977/1978 הייתה הפועל חדרה. בתום העונה סיימה מכבי נתניה במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה דוד לביא ממכבי נתניה שכבש 17 שערים. 

לליגת המשנה ירדו בסיום העונה הכח מכבי רמת גן והפועל עכו. בעקבות החלטת ההתאחדות לכדורגל להגדיל את מספר הקבוצות בליגה ל-16 קבוצות, לעונת 1978/1979 לליגה הלאומית עלו בני יהודה תל אביב, מכבי פתח תקווה, הפועל כפר סבא והפועל ראשון לציון.

## טבלת הליגה

קטגוריה:1977 בישראל: כדורגל
קטגוריה:1978 בישראל: כדורגל
קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורגל בישראל
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1977
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1978
ג'ון ויליאמס (סופר)

**ג'ון אדוארד ויליאמס** (באנגלית: **John Edward Williams**; 29 באוגוסט 1922 - 3 במרץ 1994) היה פרופסור, עורך וסופר אמריקאי. יצירותיו המפורסמות ביותר הן סטונר (1965) ואוגוסטוס (1972) שתורגמו לעברית. ויליאמס הוא חתן פרס הספר הלאומי האמריקאי.

## ביוגרפיה
ויליאמס גדל בחווה בצפון-מזרח טקסס. סבו וסבתו היו חוואים, ואביו החורג היה שרת במשרד דואר. למרות כישרונו לכתיבה ומשחק, נשר ויליאמס מהקולג' המקומי שבו למד אחרי שנה אחת. הוא עבד עבור עיתונים ותחנות רדיו בדרום מערב ארצות הברית במשך שנה, שלאחריהם גויס לחיל האוויר האמריקאי בשנת 1942 ושירת במשך שנתיים בבורמה ובהודו. במהלך תקופה זאת כתב את הטיוטה לרומן הראשון שלו שפורסם בשנת 1948.

לאחר שחרורו התגורר ויליאמס בקולורדו ונרשם ללימודים באוניברסיטת דנבר, שם השלים תואר מוסמך במדעי הרוח בשנת 1950. במהלך שנות לימודיו פרסם ויליאמס את שני ספריו הראשונים. לאחר שהשלים את לימודיו בקולורדו נרשם ויליאמס ללימודי הדוקטורט שלו בספרות אנגלית באוניברסיטת מיזורי. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1954, ובשנה לאחר מכן שב לאוניברסיטת דנבר למשרת הוראה שכללה את ריכוז התוכנית לכתיבה יוצרת. במהלך תקופה זאת פורסמו "בוצ'רס קרוסינג", הרומן השני פרי עטו, וכן ספר השירה השני שלו.

הרומן השלישי של ויליאמס, סטונר, יצא לאור בשנת 1965. הרומן עוסק בחייו של פרופסור לספרות אנגלית. הרומן הרביעי והאחרון של ויליאמס, אוגוסוטוס יצא בשנת 1972. הספר עוסק בסיפור חייו ותקופת שלטונו של הקיסר הרומי אוגוסטוס. על ספרו זה זכה ויליאמס בפרס הספר הלאומי האמריקאי.
ויליאמס פרש מהוראה בשנת 1985. הוא נפטר בביתו בארקנסו בשנת 1994 כתוצאה מכשל במערכת הנשימה.

## ספריו שתורגמו לעברית
הספרים מסודרים לפי סדר יציאתם לאור בעברית. בסוגריים שנת המקור.
* **[[סטונר]]** (1965), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2011.
* **[[אוגוסטוס (ספר)|אוגוסטוס]]** (1972), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2013.
* **[[בוצ'רס קרוסינג]]** (1960), תרגם גיל שמר, הוצאת ידיעות ספרים, 2016.

## קישורים חיצוניים
* 


*John Williams Papers at the University of Arkansas
*Obituary. *[[הניו יורק טיימס]]*
*"The Greatest American Novel You've Never Heard of". *[[The New Yorker]]*
*"John Williams and the Canon that Might Have Been". *The New Yorker*
*Myers, D.G. "Defeats and Victories Not Recorded in the Annals of History," Commentary Magazine. Retrieved 9 January 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיזורי
קטגוריה:חוגרים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
אורל (קזחסטן)

**אורל** (; ברוסית: **Уральск - אורלסק**) היא עיר במערב קזחסטן ובירת מחוז מערב קזחסטן. העיר שוכנת במפגש הנהרות אורל ו, כ-1,390 ק"מ מערבית לבירה אסטנה ובסמוך לגבול עם רוסיה. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, אוכלוסיית העיר מנתה 356,520 בני אדם.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|ה[קוזאקים הרוסים של יאיצק בצעדה]]
העיר הוקמה ב-1584 בשם יאיצקי גורודוק, אך 1613 נחשבת לתאריך הרשמי בו הוקמה העיר. ב-1591 הקוזאקים של העיר קיבלו אזרחות של רוסיה, אך שמרו על האוטונומיה עד תקופת שלטונו של פיוטר הגדול. בין השנים 1773–1775 היו הקוזאקים של יאיצק בין הכוחות העיקריים של ימליאן פוגצ'וב במרדו נגד יקטרינה הגדולה. לאחר כישלון המרד ציוותה יקטרינה ב-1775 לשנות את שמו יאיצקי גורודוק לאוראלסק.

הקוזאקים התמרדו עוד מספר פעמים ב-1804, 1825, 1837 ו-1874, אך כל ההתקוממויות האלו דוכאו.

אלכסנדר פושקין ביקר בעיר יחד עם חברו ולדימיר דאל ב-1833 בזמן שהראשון ערך מחקר בשביל ספר על ימליאן פוגצ'וב וכתיבת רומן בת הקפיטן.

ב-1894 העיר חוברה למערכת מסילות הרכבת, מה שתרם רבות להתפתחות העיר.

בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה העיר במרכז קרבות קשים. בזמן מלחמת העולם השנייה לעיר עברו מספר מפעלים, הוקמו בתי חולים שנועדו לשרת את הפצועים אשר הגיעו מן החזית.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קזחסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
קייטרינג נשות חורה

**קייטרינג נשות חורה** (*אל-סנבל* בערבית) הוא עסק חברתי שהוקם ביישוב חורה, בשנת 2008 במטרה לקדם ולספק תעסוקה לאמהות חד הוריות ביישוב. הארגון מאוגד כחברה לטובת הציבור ומנוהל בידי איש העסקים איציק זיוון. זהו עסק ראשון מסוגו בחברה הבדואית.

שם הארגון שמנהל את המיזם הוא אלסנאבל (שיבולים בעברית). המפעל מספק כ-7,000 מנות לילדי היישוב והוא רווחי.

ממוזער|שמאל|מפעל קייטרינג נשות חורה

## ייחודיות המיזם
מפעל קייטרינג נשות חורה, הוא אחד מהעסקים החברתיים הראשונים בחברה הבדואית. המפעל נמצא בבעלות חלקית של העובדות (עשרים אחוזים), ובכל שנה הן מקבלות את חלקן ברווחי המיזם ומחליטות כיצד לחלקו. לרוב, הכסף מחולק כמלגות לימודים לילדים ולמימון הכשרה לנשים חד הוריות ועובדות המפעל. תהליך ייחודי זה מעצים את הנשים בחורה ומהווה מיזם מפתח ליישוב. המודל של המפעל לעסק חברתי מלווה במחקר בינלאומי. פרופסור אלן ג'ונסון (Alan Johnson), תאורטיקן פוליטי בריטי, אמר על העמותה "נדהמתי לגלות על הפוליטיקה הבדואית החדשה. היא צעירה, נשית ומסרבת לקחת חלק במה שהם קוראים לו נרטיב המסכנות של הדור המבוגר. העתיד טמון בהם".

## הישגים

בשנת 2011 רשם המפעל רווח של 7.5% מהמחזור עם ייצור של כ-3,200 ארוחות. בשנת 2012 הורחב המפעל בסיוע קרן ון ליר ושנה לאחר מכן הגיע מחזור המכירות השנתי של החברה ל-11.7 מיליון שקל.

המפעל מעסיק כיום 21 נשים בדואיות. ההתמקדות היא בהעסקת נשים חד הוריות או כאלה שהסיכוי שלהן לחזור למעגל התעסוקה נמוך ביותר. המפעל יוצר למעשה מעבר של נשים מהסתמכות על קצבאות רווחה, להסתמכות על תעסוקה.

עקרונות הכלכלה המקומית מיושמים במיזם זה, ולכן נותן המפעל עדיפות לספקים בדואים, תוך מתן העדפה של עד 5% מעל מחירי השוק, ותוך שמירה על הרווחיות של המיזם.

בעקבות הצלחת המפעל ככלי לשינוי חברתי, הועתק המודל למגדל העמק ולאחרונה הוקם בעיר מפעל דומה. המפעל מספק מנות אוכל במסגרת חוק ההזנה לתושבי האזור, והוא גם בבעלות חלקית של אלסנאבל.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים
* 
*
* כתבה באנגלית בג'רוזלם פוסט על הקייטרינג

## הערות שוליים

קטגוריה:ערביי ישראל
קטגוריה:ישראל: חברות לתועלת הציבור
קטגוריה:נשים בדואיות
קטגוריה:החברה הבדואית בישראל
קטגוריה:חורה
קטגוריה:תעשיית מזון בישראל
קטגוריה:נשים בחברה הערבית בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2008
קטגוריה:הנגב: תעשייה
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

**אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: Emil Leopold August Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg; 23 בנובמבר 1772 – 17 במאי 1822) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1804–1822.

## ביוגרפיה
### ילדותו
אוגוסט נולד ב-23 בנובמבר 1772 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אוגוסט היה הבן השני, ולאחר מותו של אחיו הבכור ארנסט, הפך ליורש העצר של הדוכסות.

### שלטונו
ב-20 באפריל 1804 מת אביו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ואוגוסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 הצטרף אוגוסט לקונפדרציה של הריין, ואף עמד בקשרים טובים עם נפוליאון, שאף ביקראותו במספר הזדמנויות.

לאחר תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו וקונגרס וינה, הפך אוגוסט למנודה מבחינה חברתית. ב-17 במאי 1822 מת אוגוסט בפתאומיות, ואחיו פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.

## משפחתו
ב-21 באוקטובר 1797 התחתן אוגוסט בלודוויגסלוסט עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדה בת אחת:
* לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (21 בדצמבר 1800 - 30 באוגוסט 1831), התחתנה עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.

לאחר מותה התחתן אוגוסט ב-24 באפריל 1802 בקאסל עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1813 נפרדו השניים ללא ילדים.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1772
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1822
משה דדון

**משה דדון** (נולד ב-23 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי, שכיהן כראש המועצה האזורית מטה יהודה בשנים 2009–2018.

## ביוגרפיה
משה דדון נולד בשנת 1961, בן לאהרון וסוליקה. הוא גדל והתחנך במושב לוזית שבמועצה האזורית מטה יהודה. שירת בצה"ל בחיל האוויר.

בשנים 1997–2003 עמד בראש האגף לחינוך בלתי פורמלי במועצה האזורית מטה יהודה, ובשנים 2003–2008 כיהן כמנכ"ל המועצה האזורית. בשנים אלה כיהן גם כדירקטור בחברת "תדמיר".

בשנת 2009 נבחר לראש המועצה האזורית מטה יהודה, שבה 57 מושבים, קיבוצים ויישובים קהילתיים. הוא מיתג את המועצה בסיסמה "מטה יהודה, מובילים באיכות החיים". ב-2013 החל קדנציה נוספת ללא בחירות, משום שהיה מועמד יחיד.

פעל לקידום אישורה של תוכנית אב לתיירות שאושרה במשרד הפנים. התוכנית תאפשר לכל בעל נחלה של 2.5 דונם ליצור יזמות תיירותית בשטח של עד חצי דונם באמצעות הקמת יקב, בית בד, צימרים, אומנות, מחלבה, ספא וכל עיבוד של תוצרת חקלאית.

בשנת 2014 מתח מבקר המדינה ביקורת חריפה על הניהול הכספי של המועצה האזורית.

ביוני 2015 נבחר דדון ליו"ר רשות הניקוז שורק-לכיש, שבה חברות 40 רשויות מקומיות ובהן הערים ירושלים, אשדוד וראשון לציון.

## הרשעה בפלילים
בדצמבר 2015 נעצר בחשד לעבירות מין ובהן אונס, ולקבלת שוחד. בפברואר 2016 נעצר בחשד שהטריד עדים ומעורבים בפרשה, ובית המשפט הורה להרחיקו מפעילות במועצה ולמנוע ממנו ליצור קשר עם המעורבים בפרשה למשך 30 יום, הרחקה שהוארכה לאחר מכן. בדצמבר 2016 המליצה המשטרה להעמידו לדין. באוקטובר 2017 זומן לשימוע בפרקליטות המדינה לפני הגשת כתב אישום. באוקטובר 2018 הגיע דדון להסדר טיעון עם הפרקליטות, במסגרתו הודה והורשע בקבלת שוחד מהקבלן ובעל השליטה בחברה הציבורית אברות, גבי מגנזי, בקבלת שוחד מרון (אהרון) ארצי, מנכ"ל קבוצת תדמיר, וכן בעבירות שיבוש מהלכי משפט. עבירות המין שיוחסו לדדון בשלב השימוע נמחקו. בהתאם להסדר הטיעון נגזרו עליו 47 חודשי מאסר בפועל, 12 חודשי מאסר על תנאי ועוד שמונה חודשי מאסר על תנאי, חילוט רכוש בשווי 350 אלף ש"ח וקנס בסך 100 אלף ש"ח, ונקבע שהעבירות יישאו עימן קלון.

## חיים אישיים
דדון נשוי לגילה ואב לשני בנים. מתגורר במושב צפרירים.

## קישורים חיצוניים
* משה דדון, באתר מועצה אזורית מטה יהודה
* הבלוג של משה דדון
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי רשויות מקומיות
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצות אזוריות מטה יהודה, אבן העזר, גיזו, הרי יהודה והאלה
קטגוריה:ערכים בלי תמונה
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:מורשעים בהסדר טיעון
קטגוריה:מורשעים בעבירות שוחד בישראל
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:צפרירים: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:לוזית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

**ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: **Ernest II Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg**; 30 בינואר 1745 – 20 באפריל 1804) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1772–1804.

## ביוגרפיה
### ילדותו
ארנסט נולד ב-30 בינואר 1745 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וללואיזה דורותיאה, דוכסית סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אמו דאגה מאוד לחינוכו יחד עם אחיו הצעיר אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ודאגה להם למורים מצוינים. בשנים 1768–1769 יצאו שני הנסיכים לטיול בהולנד, באנגליה ובצרפת.

### שלטונו
ב-10 במרץ 1772 מת אביו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. ארנסט היה שליט ליברלי ונאור, שהתעניין באמנויות ובמדעים והשתמש בשלטונו כדי לקדם אותם. הוא קידם מאוד את מערכת החינוך והכלכלה במדינה, וכן דאג לתיאטרון, לאוספי אמנות ולספריות. ארנסט התעניין במיוחד באסטרונומיה ובפיזיקה, ואף הקים את מצפה הכוכבים של גותה שהתפתחה למרכז אירופאי לאסטרונומיה.

בשנת 1774 הצטרף ארנסט לבונים החופשיים, ובשנת 1783 הצטרף ארנסט לאילומינטי בבוואריה. ב-20 באפריל 1804 מת ארנסט, ובנו אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.

## משפחתו
ב-21 במרץ 1769 התחתן ארנסט עם שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ממנה היו לו 4 ילדים:
* ארנסט (27 בפברואר 1770 - 3 בדצמבר 1779).
* אוגוסט (23 בנובמבר 1772 - 17 במאי 1822), התחתן עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ואחריה עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל.
* פרידריך (28 בנובמבר 1774 - 11 בפברואר 1825).
* לודוויג (21 באוקטובר 1777 - 26 באוקטובר 1777).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:חברי האילומינטי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1745
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1804
גן המנהיגים

[הבריכה בגן בצורת [מגן דוד|250px|שמאל|ממוזער]]
**גן המנהיגים** (הידוע גם כ"**גן מנהיגי האומה**") הוא גן בכניסה לראשון לציון, בקצה הצפוני של רחוב ז'בוטינסקי.

המקום תוכנן על ידי האדריכל חיים כהנוביץ כמוזיאון פתוח לציבור, שבנוסף לשיטוט בין מזרקות ומדשאות, גן משחקים וגינות נוי, מספק למבקרים גם סקירה קצרה של הציונות ומנהיגיה הבולטים.

## עיצוב הגן
בשנת 2008 נעשתה פנייה מהחברה הכלכלית ראשון לציון למעצב רענן כספין, לצורך תכנון לוחות אבן שיציגו את קורות חיי מנהיגי ישראל, ויקומו בשטח שהוקצה לגן. מה שזכה לכינוי "חצרות המנהיגים", כולל את דיוקנם, סיפור חייהם וחתימתם של מנהיגי ישראל הבולטים, ביניהם: בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, יצחק רבין, גולדה מאיר ומנחם בגין. נוסף על כך, בכניסה לגן מונפים 33 דגליהן של המדינות אשר נציגיהן הצביעו "בעד" בכ"ט בנובמבר 1947 בעת הדיון בעצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת שתי מדינות עצמאיות בארץ ישראל – מדינה יהודית ומדינה ערבית.

פרויקט חצרות המנהיגים הוליד שני פרויקטים נוספים: "שער האומות" ו"עמוד האש":

### שער האומות
קיר ההנצחה, הנקרא גם "שער האומות", הוא חלק נוסף בגן שעוצב על ידי המעצב רענן כספין באותה השנה. קיר זה מצדיע למדינות אשר הצבעתן באו"ם אפשרה את הקמת המדינה. דגלי המדינות מודפסים על ידי האריחים בהדפסה קרמית, ששובצו בקיר השער. אלמנט נוסף המשובץ בקיר השער הוא סמל האו"ם.

### עמוד האש
בגן המנהיגים מוצבת מזרקת עמוד האש, ולידה שביל מים המוביל למזרקת מגן דויד. עמוד האש הוא פסל אלומיניום בגובה 4.5 מטרים שעוצב על ידי המעצב רענן כספין, ומסמל את ערך המנהיגות כעמוד האש לפני המחנה. הפסל מוצב בבריכה המרכזית שבגן המנהיגים.

## קישורים חיצוניים

בריכת עמוד האש|250px|ימין|ממוזער
* דובי זכאי, מנהיגים בגן, באתר עיריית ראשון לציון
* 
* צילומים נוספים של גן המנהיגים, באתר המעצב רענן כספין

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשון לציון: גנים ופארקים
קטגוריה:ראשון לציון: מוזיאונים
שמש-שום-אוכין

**שמש-שום-אוכין **היה מלך בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית של בבל. הוא מלך בבבל בין השנים 648-668 לפנה"ס. הוא היה נסיך אשורי, בנו השני של המלך האשורי אסרחדון, שמלך על בבל לפניו.

## היסטוריה
סין-אידינה-אפלה, שהיה הבן הבכור של אסרחדון, היה יורש העצר ומת בשנת 672 לפנה"ס. אסרחדון מינה את אשורבניפל, אחיו הצעיר של שמש-שום-אוכין, ליורש עצר על אשור, ואת שמש-שום-אוכין הועיד למלוך על בבל, שהייתה באותה עת ממלכה וסאלית של אשור. הסדר זה גרם למחלוקות באשור. אחד מנושאי המשרה בפקידות של אשור, כתב מכתב אזהרה לאסרחדון כנגד הסדר זה. המושלים במחוזות של אשור ובמדינות הווסאליות נדרשו להישבע שהם מקבלים את ההסדר הזה, והם התחייבו לעזור לאחים לעלות למלוכה בהתאם למה שנקבע בעת מותו של אסרחדון. נוסח השבועה היה: .

אסרחדון מת במפתיע בעת מסע מלחמה בעקבות מרד שהתרחש במצרים בתקופתו של המלך תהרקה. רק פעולתה התקיפה של סבתו, נַקִיַה-זַכּוּתּוּ, אלמנתו של סבו סנחריב ואמו של אביו, העלתה את אשורבניפל לשלטון באשור, וזאת בניגוד לרצונם של פקידי החצר וחלק מהכהונה. היא השביעה את תושבי הממלכה בשבועת נאמנות נוספת לאשורבניפל. שמש-שום-אוכין, שהיה מבוגר יותר, הפך למלך בבל. ההסדר נועד להחמיא לבבלים על ידי מתן מראית עין של עצמאות.

בשנת 668 לפנה"ס, החזיר שמש-שום-אוכין את פסלו של האל מרדוך, אשר נלקח על ידי סבו סנחריב, בחזרה לבבל. בשנה לאחר מכן, בטקס יום השנה החדשה, הוא לקח את ידו של האל בל והפך למלך החוקי של בבל.

שטח השליטה של ממלכת בבל כלל את העיר בבל, והערים בורסיפה, כותה וסיפר. כשליט העליון, המשיך אשורבניפל להקריב קורבנות בערים הללו, בעוד ששמש-שום-אוכין היה השליט הריבוני של הדרום רק בתאוריה. אשור החזיקה חיל מצב בניפור וכמה ממושלי המחוזות הדרומיים ניסו לקבל הטבות ממנה. מכתבו של סין-בלסו-איקבי, מושל העיר אור, מראה כיצד הוא ניסה להתחבב על אשורבניפל.

אשורבניפל השאיר לעצמו את האחריות על הגנת בבל ומדיניות החוץ. שמש-שום-אוכין עסק בכלכלת הממלכה ובבעלות על קרקעות. אשורבניפל לקח תפקיד פעיל בשיקום מקדשים בדרום. אסטלה שנמצאת כעת בלונדון מנציחה את עזרתו בשיקום מקדש אסגילה. אסטלה אחרת מתארת איך הוא שיקם את מקדשו של האל נבו בבורסיפה. בתקופה זאת, חזרה השפה השומרית לתחיה ושימשה כשפה רשמית. לתקופה מסוימת השילוב הזה בין שני האחים עבד. בהמשך הושפע שמש-שום-אוכין מהלאומיות הבבלית וטען שהוא ולא אחיו הצעיר הוא היורש האמיתי של מלכי האימפריה המסופוטמית, ששטחה נמתח בין שטח איראן של היום עד לים התיכון, והרי הקווקז ועד ערב וצפון אפריקה.

בשנת 656 לפנה"ס יזם שמש-שום-אוכין ברית סודית במטרה למרוד באשור. בין שותפיו היו נבו-בל-שומת (Nabu-bel-shumate) מלך בשושלת ארץ-הים, ממלכת עילם, שבטי הכשדים בדרום, המלכים של שבטי הגותים, המלוהה (Meluhha), מצרים העתיקה ושבטים ערבים מערב. נסיגת עילם מהברית, הביאה את שמש-שום-אוכין לתקוף את אשור בסוף שנת 652 לפנה"ס, בלי לחכות לסיוע ממצרים. אשורבניפל המופתע הצליח לגייס את כוחותיו. לאחר שנתיים של מאבק, בורסיפה ובבל היו נצורות, עילם הובסה ונהרסה. לאחר 4 שנות מרד, בשנת 648 לפנה"ס, נכנעה העיר בבל.

שבר של טקסט מאנלים של אשורבניפל שנחפרו בכלח, מציין ששמש-שום-אוכין נפצע על ידי חץ. בטקסט אחר נכתב שהוא זרק את עצמו לתוך ארמונו הבוער בעת שבבל נכבשה על ידי כוחות אשור.

יורשו של שמש-שום-אוכין על כס המלוכה בבבל היה כנדלנו, שמונה על ידי אשורבניפל.

## קישורים חיצוניים

* כרונולוגיה של שמש-שום-אוכין באתר livius
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי השושלת ה-10 האשורית של בבל
קטגוריה:מלכי אשור
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי

**טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי בע"מ** היא חברה ישראלית פרטית העוסקת באיסוף, שימור וביטוח דם טבורי עבור משפחות. החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי אמנון פלץ וד"ר אריה גניגר. משרדי החברה ממוקמים ברמת השרון. מנות הדם הטבורי שמורות בבנק דם טבורי במרכז הרפואי שיבא תל-השומר. בראש החברה עומדים מר אמנון פלץ, המנכ"ל, וגב' טלי פלץ, סמנכ"ל שיווק. פרופ' ארנון נגלר מנהל את בנק הדם הטבורי בשיבא תל-השומר ועומד בראש הוועדה המדעית של טבורית המורכבת ממומחים בתחומי הבריאות והביטוח. טבורית היא בנק הדם הטבורי הגדול ביותר במדינת ישראל עם עשרות אלפי מנות שמורות.

טבורית פועלת באישור משרד הבריאות בכפוף ל חוק הדם הטבורי (2007). בנק הדם הטבורי של שיבא תל-השומר מוסמך ומפוקח על ידי ארגונים בינלאומיים בתחום תאי הגזע והדם הטבורי: AABB, FACT Net-Cord, NMDP ועוד.

## פוליסת ביטוח תאי גזע ייחודית

פוליסת הביטוח של טבורית נועדה לספק מענה פיננסי נרחב בעת הצורך בטיפול רפואי באמצעות תאי גזע. הפוליסה רשומה כפטנט בארצות הברית.

## פעילות בינלאומית

לטבורית פעילות ענפה בעולם. בין השנים 2005 ל-2010 פעלה החברה בשיתוף עם קונצרן הביטוח השווייצרי סוויס רה, ומשנת 2012 לטבורית שיתוף פעולה עם חברת הביטוח הבריטית Lloyds המשווקת את פוליסת הביטוח של החברה באנגליה, ספרד, קפריסין ועוד. כמו כן, טבורית מייעצת בתחום ביטוח דם טבורי לבנקי הדם הטבורי הגדולים בעולם – CBR, China Cord Blood Corporation; ולארגון עולמי של בנקי דם טבורי Cord Blood Association.

## קישורים חיצוניים

* אתר בנק הדם הטבורי של שיבא תל השומר

קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

**פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: **Friedrich III Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg**; 14 באפריל 1699 – 10 במרץ 1772) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1732–1772.

## ביוגרפיה
### ילדותו
פרידריך נולד ב-14 באפריל 1699 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולמגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתו של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט.

### שלטונו
ב-23 במרץ 1732 מת אביו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 פרידריך ניהל מסחר משגשג בלוחמים יחד עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לממלכת פרוסיה ולנסיכות ולדק ופירמונט.

במלחמת שבע השנים לחם פרידריך בשכנו אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. בין השנים 1748–1755 היה פרידריך עוצר בשם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך יחד עם פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. ב-10 במרץ 1772 מת פרידריך, ובנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.

## משפחתו
ב-17 בספטמבר 1729 התחתן פרידריך עם לואיזה דורותיאה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ממנה היו לו 9 ילדים:
* פרידריך לודוויג (20 בינואר 1735 - 9 ביוני 1756).
* לודוויג (25 באוקטובר 1735 - 26 באוקטובר 1735).
* בן (25 באוקטובר 1735).
* תאומים (1739).
* פרדריקה לואיזה (30 בינואר 1741 - 5 בפברואר 1776).
* ארנסט (30 בינואר 1745 - 20 באפריל 1804).
* סופיה (9 במרץ 1746 - 30 במרץ 1746).
* אוגוסט (14 באוגוסט 1747 - 28 בספטמבר 1806).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים
קטגוריה:ילידי 1699
קטגוריה:נפטרים ב-1772
מפלגת הלייבור (אירלנד)

**מפלגת הלייבור** (באירית: **Páirtí an Lucht Oibre**) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית באירלנד. היא נוסדה בשנת 1912 בקלונמל שבמחוז טיפררי על ידי ג'יימס קונולי, ג'יימס לארקין וויליאם אובריאן כזרוע הפוליטית של קונגרס האיחוד המסחרי האירי (ITUC). בניגוד למפלגות מרכזיות אחרות באירלנד, השורשים שלה אינם נעוצים בשין פיין

בבחירות של 2011 השיגה 37 מושבים (מתוך 166) בדאל אירן, כמעט כפול מה-20 שזכתה בבחירות של 2007, ובכך הפכה (לראשונה) למפלגה השנייה בגודלה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

ממוזער|איימן גילמור, מנהיג הלייבור מ 2007 עד 2014

אירלנד
לייבור
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1912
שניאנג J-15

**שניאנג J-15** (בסינית: **歼-15**), מכונה גם "כריש מעופף" (בסינית: **飞鲨** "פֵיישַׁה") הוא מטוס קרב סיני מתקדם, הנישא על ידי נושאת מטוסים בפיתוח תאגיד שניאנג (התעשייה האווירית הסינית) עבור חיל הים של צבא השחרור העממי. בתחילה פורסם כי המטוס יהיה בעל יכולת חמקנות, אולם פרסומים מאוחרים יותר הצביעו על כך שהוא מבוסס על הסוחוי Su-33 ועם מכ"ם, מנועים וחימוש סיני.

ב-25 בנובמבר 2012 התקשורת הסינית הודיעה כי שני מטוסי J-15 ביצעו נחיתות מוצלחות על נושאת המטוסים ליאונינג. בדצמבר 2013 דווח כי המטוס הושלם ומוכן לייצור המוני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי טיס המשרתים בנושאת מטוסים
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת סין
קטגוריה:מטוסי שניאנג
קטגוריה:מטוסי קרב של צבא השחרור העממי
תאגיד התעופה שניאנג

[ממוזער| [שניאנג J-31 בתערוכה האווירית זוהאי, 2014]]
[ממוזער|[שניאנג J-8]]
[ממוזער|[שניאנג J-11]]
**תאגיד התעופה שניאנג** (בסינית: **沈阳飞机公司**, פין-יין: **Shěnyáng fēijī gōngsī**, אנגלית: **Shenyang Aircraft Corporation** או **Shenyang Aerospace Corporation**)** **הוא תאגיד המייצר כלי תעופה צבאיים ואזרחיים הממוקם בשניאנג. הוא חברת בת של AVIC (המוגדרת חברת Fortune500). התאגיד נוסד בשנת 1953 והוא אחד מוותיקי יצרני המטוסים של הרפובליקה העממית של סין. רבים מיצרני המטוסים הסיניים קמו בסיוע של שניאנג.

הייצור המרכזי והעיקרי של שניאנג הוא מטוסי קרב. והחברה ספגה ביקורת על כך שחלק גדול מהעיצוב והתכנון של מטוסיה מושתת על העתקה של מטוסי קרב אחרים כגון מודלים של סוחוי רוסיים.

## ראו גם
*שניאנג J-11
*שניאנג J-31
*שניאנג J-15

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:תעשיית נשק ברפובליקה העממית של סין
רווה מזובייצקה

**רווה מזובייצקה** (בפולנית: **Rawa Mazowiecka**) היא עיר מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, על גדות הנהרות רילקה וראווקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
רווה מזובייצקה נזכרת לראשונה בשנת 1288, ובשנת 1321 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-14 נבנתה בעיר מצודה מאבן. בין השנים 1462 ו-1793 הייתה העיר בירת מחוז בממלכת פולין ובאיחוד הפולני-ליטאי. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 ניזוקה העיר קשות בידי הכובשים השוודים, ובשנת 1766 פגעה בה שרפה גדולה.

בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בשטח פרוסיה, בשנת 1806 נכללה בשטח נסיכות ורשה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1863 נתפסה העיר בידי המורדים הפולנים במרד ינואר, ובשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נגרם לה הרס רב, תוך חורבן כ-60% מבתיה.

## יהודי רווה מזובייצקה
יהודים התיישבו בעיר מהמאה ה-18, והתגוררו תחילה בפרבר זאמקובה וולה, אשר כונה באותה עת "עיר היהודים". בשל פניות של הפולנים המקומיים לרשויות, הוטלו הגבלות שונות על עיסוקי היהודים בעיר. קהילה עצמאית הוקמה בעיר בתחילת המאה ה-19. בשל שרפה גדולה שפגעה בשכונה היהודית בעיר בשנת 1861, נבלמה התפתחות הקהילה לזמן מה. פגיעה חמורה נוספת בקהילה אירעה בזמן מלחמת העולם הראשונה, בשל ההרס הרב שנגרם לעיר, וקרבתה לחזית.

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שבאו לידי ביטוי בפוגרום שבוצע בהם בספטמבר 1934, ובהצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.

### בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, ריכזו אלו את יהודיה, וביצעו בהם מעשי השפלה והתעללות פומביים, במיוחד בנשים ובקשישים. כמו כן, התעללו הגרמנים ברב הקהילה, ירחמיאל משה נח רפפורט, ובבתו. על הגברים היהודים מהעיר ציוו הגרמנים לשכב עם פניהם לאדמה במשך שעות רבות, תוך ירי בחלקם. בהמשך, כינסו הגרמנים שוב את הגברים היהודים מהעיר, וגזזו את זקניהם, תוך הלקאת רב הקהילה הקשיש 30 מלקות. בבד בבד, חטפו הגרמנים את יהודי העיר לעבודות כפייה, שדדו את רכושם, והטילו על הקהילה תשלומי כופר. בתקופה זו נמלטו מהעיר כמה מאות יהודים לסקרנביץ, ובמקביל הגיעו אליה פליטים יהודים מיישובי הסביבה.

בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מגודר וצפוף שהוקם בה, אשר עם הגעת פליטים יהודים נוספים אליו, הגיע מספר יושביו לכ-4,000 איש. מהגטו נשלחו יהודים רבים למחנה עבודה ביישוב זוואדה (Zawada), ועם חזרת חלקם לגטו, התפרצה בו מגפת טיפוס הבהרות, אשר הפילה חללים רבים. בתחילת 1942 ננעלו שערי הגטו, ונאסרה הכנסת מזון אליו. ב-23 ביוני 1942 הוציאו הגרמנים להורג 18 יהודים מהגטו.

ב-26 באוקטובר 1942 הובאו לגטו שבעיר כ-4,000 יהודים נוספים מביאלה ראווסקה, אשר לנו בו תחת כיפת השמיים. למחרת, החלו שוטרים גרמנים ופולנים בביצוע אקציית חיסול בגטו, בה שילחו את כל יושביו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח מספר רב של יהודים במהלך האקציה. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהגטו בשעת האקציה הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה.

## קישורים חיצוניים

* ראווה מאזובייצקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): ערים
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
רוז'ישצ'ה

**רוז'ישצ'ה** (באוקראינית: **Рожище**; בפולנית: **Rożyszcze**) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, הנמצאת על גדת נהר סטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
העיירה נוסדה בשנת 1377, ועד המאה ה-16 הייתה רכוש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית. ב-1567 העניק לה זיגמונט השני אוגוסט מעמד של עיר, וב-13 באפריל 1598 הוענקו לה זכויות מגדבורג וחותם בדמות שני צלבים. עם חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה העיר לשלטון רוסיה. חיבור העיירה לקו מסילת הברזל קייב-ורשה בסוף המאה ה-19 האיץ את פיתוחה. ביוני 1915 נכבשה העיר על ידי צבאות אוסטרו-הונגריה, חרבה ברובה בשרפות וחלק מהתושבים נמלטו מזרחה. ב-1916 שבו הרוסים וכבשו את העיירה, ורוב תושביה שבו אליה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי רוז'ישצ'ה
יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-18, ועד מהרה נעשו לרוב מוחלט בקרב תושביה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה למעלה מ-4,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד, תוך קיום בית ספר עברי ובית ספר יידי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ערב הכיבוש הגרמני התגוררו בעיר כ-6,000 יהודים, שהיוו כ-80% מאוכלוסייתה.

### בשואה
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי רוז'ישצ'ה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הנאצים, לאחר קרב בן ארבעה ימים, בו נהרגו יהודים רבים. לאחר כניסת הגרמנים לעיירה, החלו האוקראינים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיה, והגרמנים הוציאו להורג 10 יהודים מהעיירה.

בחודש יולי 1941 רצחו הגרמנים 430 גברים יהודים מהעיירה, ויהודי העיירה הנותרים נצטוו לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב. בהמשך, נצטוו יהודי העיירה לבצע עבודות כפייה, והוטלו עליהם סכומי כופר.

בפברואר 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו סגור שהוקם בה. 71 צעירים יהודים מהגטו שנשלחו לעבודות כפייה בוויניצה, נספו שם.

ב-23 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבעיירה, עם רצח יושביו בבורות ירי בדרך לכפר קופצ'ווקה. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהאקציה חברו ליחידות פרטיזנים סובייטיות. איוואן קונדרייב שהתגורר בכפר הציל יהודייה ועל כך קיבל הוקרה כחסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר ארגון יוצאי רוז'ישצ'ה וסביבתה
* רוז'ישצ'ה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ווהלין: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
זיהום לידה

**זיהום לידה** הוא זיהום דלקתי במערכת הרבייה של האישה בזמן לידה או הפלה או אחריהן. כך שהזיהומים השכיחים אצל היולדת כוללים זיהום ברחם, בשלפוחית השתן ובכליות או זיהום בשד וזיהומים אלה עלולים לעבור דרך מערכת ההובלה ולהתפשט בגוף. לפי ההגדרה הרפואית של זיהום בתקופת הלידה מתייחסים לעלייה בחום היולדת מעל 38 מעלות, במשך יומיים רצופים, במהלך 24 השעות הראשונות שלאחר הלידה, בהיעדר גורמים אחרים לעליה זו. זיהום לידה כיום שכיח פחות מאשר בעבר אך נחשב לאחד הגורמים העיקריים במוות אצל נשים יולדות.

## אפידמיולוגיה
התיאור הראשון של זיהום לידה היה לפחות במאה ה-5 לפנה"ס בכתביו של היפוקרטס. זיהומים אלה היו גורם נפוץ מאוד של מוות בעבר והם התחילו להצטמצם כאשר התחיל השימוש באנטיביוטיקה ושטיפת הידיים עם כלור לפני בדיקות, לידה או הפלה. במדינות העולם המפותחות אחוז הנשים שמפתחות זיהומים ברחם לאחר לידה טבעית הוא 1-2%. והוא גדל ל-5-13% בקרב אלה שעוברות לידות קשות, ויותר מ-50% בניתוחים קיסריים לפני השימוש באנטיביוטיקה מונעת. בשנת 2013 זיהומים אלה הביאו למותם של 24,000 נשים לעומת 34,000 מקרי מוות בשנת 1990.

## גורמים
הגורם העיקרי לזיהומי לידה הוא סוגים מסוימים של חיידקים כמו סטפילוקוקוס ואנטרוקוקוס. חדירתם של חיידקים לגוף היולדת מתאפשרת בגלל כמה סיבות:
#סביבת לידה או הפלה שאינה סטרילית
#שימוש בכלים לא סטריליים או ידיים אינן שטופות היטב לפני הבדיקה, ההפלה או הלידה
# דלקת קודמת באורולוגיה, הרחם או שלפוחית השתן
#השארה של חלקי שלייה בתוך הרחם
בנוסף לזה יש עוד סיבות אשר גורמות להתפשטות החיידק בגוף היולדת, כמו חולשה חדה במערכת החיסונית של האם, לידה טראומטית, בדיקות מרובות ואנמיה אצל האם היולדת.

## תסמינים
סימפטומים של זיהום לאחר לידה בדרך כלל מתחילים בין 24 שעות ל -10 ימים לאחר שההדבקה מתרחשת. תסמינים שכיחים הם בעיקר צמרמורת, כאב ראש, חיוורון, עייפות, ירידה בכמות החלב המופרשת, אנורקסיה, ריח רע בגלל הפרשות מהרחם, עליה בטמפרטורה מעל 38 מעלות צלזיוס, כאבים בבטן וברחם ובגב, דופק מהיר, וריבוי כדוריות לבנות (לאוקוציטוזיס).

## אבחנה וטיפול
אם חושדים שיש זיהום לאחר לידה, הרופא בודק את הנרתיק והרחם ורואה אם יש סימנים של נפיחות ורגישות. בנוסף, בודקים את הימצאותם של חיידקים על ידי לקיחת דגימת שתן או דם ומנקים את כל הפצעים. כשסוג החיידקים הספציפי נקבע, הרופא רושם אנטיביוטיקה מסוג רחב טווח כדי להגביל את התפשטות הזיהום. בנוסף, צריך לדאוג לסיבות העומדות מאחורי הזיהום, למשל, אם זיהום באתר הניתוח הוא הגורם, אז חייבים לשמור על האזור נקי ויבש כדי למנוע חיידקים נוספים. כמו כן, נותנים תרופות להורדת החום של האישה.

## ראו גם
* דימום שלאחר לידה
* זיהום
* דלקת
* לידה
*דלקת רירית הרחם

## קישורים חיצוניים

* מידע על זיהום לידה (באנגלית)
* מידע מורחב על זיהום לידה (באנגלית)
* זיהום לידה: הגדרה, גורמים וסמפטומים (בערבית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות הקשורות להיריון וללידה
ריקי (פולין)

**ריקי** (בפולנית: **Ryki**) היא עיירת מחוז בפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
ריקי נוסדה במאה ה-15 ככפר פרטי בבעלות אצולה, ובשנת 1553 נמנו בה 20 בתי עץ. בשנת 1782 הוענקו לריקי זכויות עיר, אולם 12 שנים לאחר מכן פרצה בה שרפה גדולה, שהביאה לשיתוקה.

בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נערכו בסביבת העיירה מספר קרבות, ורוב תושביה עזבו אותה.

## יהודי ריקי
יהודים נזכרים בריקי מסוף המאה ה-16, ובמאה ה-19 גדל מספרם באופן משמעותי, חרף הגבלות שהטילו הרוסים על התיישבות יהודים באזור. מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה היוו היהודים כ-90% מתושבי ריקי.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, למעלה משני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.

### בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-17 בספטמבר 1939, פרעו אלו ביהודיה, ובזזו את רכושם. בהמשך, נצטווה יודנרט שמונה בעיירה לספק לגרמנים מדי יום מאות עובדי כפייה יהודים.
 
בסוף 1940 רוכזו כ-1,800 יהודי ריקי בגטו צפוף שהוקם בה, ובחורף 1942-1941 מתו עשרות מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות.

בליל ה-6 במאי 1942 פשטו אנשי ס"ס ושוטרים פולנים על הגטו שבעיירה, וריכזו את כל יושביו בכיכר השוק, תוך רצח קשישים וחולים במקום. יתר היהודים הוצעדו לדמבלין אירנה, תוך רצח כ-130 יהודים בדרך, בעיקר ילדים. בדמבלין נערכה ביהודי העיירה סלקציה, שלאחריה הועברו כ-200 צעירים למחנה עבודה, וכל יתר היהודים שולחו במשלוח של כ-3,000 יהודים בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור.

מקהילת ריקי שרדו את השואה כ-30 יהודים, אך אלו לא שבו להתגורר בה, לאחר ש-6 מהם נרצחו בידי הפולנים המקומיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ריקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
ישראל סולובייצ'יק

הרב **ישראל סולובייצ'יק** (נפטר בתשי"א, 1951) היה רבה של סמולנסק ודיין בבית הדין הרבני ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.

## ביוגרפיה
נולד לרב אברהם ברוך סולובייצ'יק, בנו בכורו של רבי יוסף דוב סולובייצ'יק ורבה של סמולנסק. מילא את מקום אביו ברבנות סמולנסק, ואחר כך נסע ליוהנסבורג, דרום אפריקה, שם שימש כדיין בבית הדין הרבני ביוהנסבורג. נפטר בעת ביקורו בניו יורק ט"ו בסיון תשי"א, ונקבר שם.

## מגנזי הגר"ח
בשנת תשמ"ט יצא לאור ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ספר בשם "מגנזי הגר"ח". הספר כולל חידושים שהיו רשומים במחברתו של הרב ישראל סולובייצ'יק, רבי ישראל למד אצל דודו הגר"ח, וכתב משיעוריו.  את מחברותיו העביר לרבי יחזקאל אברמסקי שדאג על העתקת המחברות.

מחברות אלו, כוללות חלק גדול מחידושיו של רבי חיים, שנדפסו בספר חידושי הגר"ח (סטנסיל), בנוסח שונה, ולכן מחברי הספר חילקו את הספר לשני חלקים. החלק הראשון הוא החלק שמופיע כבר בחידושי הגר"ח סטנסיל, והחלק השני הוא חידושים שלא הודפסו בחידושי הגר"ח.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:רבנים דרום אפריקאים
קטגוריה:משפחת סולובייצ'יק
קטגוריה:סמולנסק: אישים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:נפטרים ב-1951
מטא-מתמטיקה

**מטא-מתמטיקה** (או **מטאמתמטיקה**) הוא המחקר של המתמטיקה עצמה על ידי כלים מתמטיים, דבר המוביל למטא-תאוריות, תאוריות מתמטיות החוקרות תאוריות מתמטיות אחרות. המושג נקבע על ידי דויד הילברט, בניסיונו לבסס את המתמטיקה על מערכת אקסיומות עקבית ולגלות את היסודות הבסיסיים של המתמטיקה בתחילה המאה ה-20. המטא-מתמטיקה התפתחה בסוף המאה ה-19 עם התפתחות הגאומטריה הלא-אוקלידית של ניקולאי לובצ'בסקי, הידועה כיום כגאומטריה היפרבולית, אשר הובילה לתוצאות פילוסופיות רבות בתחום המטא-מתמטיקה.

פיתוחים רבים במתמטיקה הובילו למחקר בתחום כגון הפרדוקס של רישאר וכתב מושגים. הילברט פיתח את התחום על ידי ניסיון אקסיומיזציה של כל המתמטיקה, דבר שהוביל לכתיבת הספר פרינקיפיה מתמטיקה של ברטראנד ראסל ואלפרד נורת' וייטהד. שלוש אבני דרך בתחום במאה ה-20 היו משפטי האי-שלמות של גדל, מערכת פאנו ובעיית הבחירה של הילברט, אשר נפתרה על ידי אלן טיורינג.

במטא-מתמטיקה, משתמשים לעיתים תכופות בכלים מתוחכמים וחדשים יחסית מתחום הלוגיקה המתמטית. ראשית התפתחות הלוגיקה המתמטית בתחום זה היא בעבודותיו הראשונות של קורט גדל ובפרט משפטי השלמות והאי-שלמות שלו. עוד הישג ראוי לציון בתחום הוא, פתרון השערת הרצף שקובע כי לא ניתן להוכיחה או להפריכה.

## קישורים חיצוניים
*

קטגוריה:לוגיקה
קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:מתמטיקה
קטגוריה:דויד הילברט
היינץ פלוהה

**היינץ פלוהה** (בגרמנית: **Heinz Flohe**; 28 בינואר 1948 – 15 ביוני 2013) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בפ.צ. קלן ובנבחרת גרמניה המערבית.

## קריירת מועדונים
פלוהה שיחק במועדון נוער בעיר הולדתו אויסקירכן, ובשנת 1966 החל לשחק בפ.צ. קלן, כאשר היה בן 18. פלוהה שיחק במועדון במשך 13 עונות רצופות, בהן הבקיע 77 שערים ב-329 הופעות בליגת הבונדסליגה. נתונים אלו מציבים את פלוהה במקום השביעי בטבלת הכובשים של פ.צ. קלן בבונדסליגה בכל הזמנים, ובמקום התשיעי בטבלת שיאני ההופעות.

פלוהה זכה עם פ.צ. קלן בשלושה גביעים. הראשון בשנת 1968, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום, השני בשנת 1977, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין. בגביע השלישי זכה פלוהה עם הקבוצה בשנת 1978 לאחר ניצחון בגמר על היריבה המושבעת, פורטונה דיסלדורף. באותה שנה, זכה פלוהה עם קלן גם באליפות הבונדסליגה, והשלים דאבל היסטורי. פלוהה אף רשם עם הקבוצה שלושה הפסדים בגמר הגביע, כאשר קלן הפסידה בשנים 1970, 1971 ו-1973 לקיקרז אופנבך, באיירן מינכן וליריבה בורוסיה מנשנגלדבך בהתאמה. 

בשנת 1979 עבר פלוהה למינכן 1860, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים ב-14 הופעות. היינץ פרש בתום העונה ממשחק פעיל, בגיל 32, עקב פציעה.

## קריירה בינלאומית
פלוהה שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הבוגרת החל משנת 1970, ושיחק בשלושה טורנירים גדולים. בשנת 1974 סייע לנבחרתו לזכות במונדיאל, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת הולנד, בו ישב על הספסל ולא שותף. ביורו 1976 הגיע פלוהה עם הנבחרת לגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה. בגמר זה פלוהה נכנס כמחליף בדקה ה-45 במקום הרברט וימר. המשחק הסתיים בתוצאה 2-2 כאשר ברנד הולצנביין הבקיע שער שוויון לזכות גרמניה המערבית בדקה ה-90, ובהארכה לא הובקעו שערים נוספים. צ'כוסלובקיה ניצחה 5-3 בבעיטות ההכרעה, למרות פנדל מוצלח של פלוהה, וזכתה בגביע. פלוהה שיחק במדי מערב גרמניה גם במונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני, ולאחר מונדיאל זה לא שיחק יותר בנבחרת. בסך הכול צבר פלוהה 39 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שמונה שערים.

## קריירת אימון
פלוהה שימש לתקופה קצרה עוזר מאמן בפ.צ. קלן, ואחר כך אימן במשך עשור את מועדון הכדורגל בעירו אויסקירכן.

## חיים אישיים
פלוהה עבר שבץ בשנת 2010, בגינו נכנס לתרדמת. ב-15 ביוני 2013 נפטר פלוהה באויסקירכן בשנתו, בגיל 65.

בשנת 2014 הציבה פ.צ. קלן פסל ברונזה בדמותו של פלוהה מחוץ לאצטדיון ריין אנרגי, מגרשה הביתי של הקבוצה.

## תארים
עם פ.צ. קלן:
* אליפות הבונדסליגה: 1978
* הגביע הגרמני (3): 1968, 1977, 1978

עם נבחרת גרמניה המערבית:
* מונדיאל: 1974

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1978
קטגוריה:כדורגלני יורו 1976
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2013
יוקוסוקה

**יוקוסוקה** (ביפנית: (横須賀市 *Yokosuka-shi*) היא עיר במחוז קנגאווה, יפן. אוכלוסיית העיר, השכונת בחבל קאנטו מונה 414,960 תושבים (נכון ל-2012).

## גאוגרפיה
יוקוסוקה שוכנת בחצי האי מיאורה , לפתחו של מפרץ טוקיו ממזרח, ולחופו של האוקיינוס השקט ממערב.

## היסטוריה
### התקופה הפרה-מודרנית
באזור בו שוכנת העיר יוקוסוקה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית זה אלפי שנים. במקום נמצאו כלי אבן וערימות פסולת מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן שברי חרס מתקופת ג'ומון ומתקופת קופון. בתקופת הייאן ייסד השליט המקומי מוראוקה טממיצ'י את שבט מיאורה, ששלט באזור במשך המאות הבאות. השבט תמך במינמוטו נו יוריטומו במלחמת השליטה שלו, אך בסופו של דבר הפך כפוף לשבט הוג'ו, שהיו עוצרים עבור השוגון. לאחר שהביס טויוטומי הידיושי את שבט הוג'ו ב-1590, הורה לסגנו טוקוגאווה איאיאסו לכבוש את אזור קאנטו, ובכללו את חצי האי מיאורה.

הנווט האנגלי ויליאם אדמס היה הבריטי הראשון שדרך על אדמת יפן, אליה הגיע בספינה הולנדית ב-1600. ב-1612 קיבל אדמס את התואר סמוראי ופייף עבור הישגיו בשירות שוגונות טוקוגאווה.

בתקופת אדו שלט השוגון באופן ישיר באזור יוקוסוקה. בשל מיקומו הגאוגרפי בפתח מפרץ טוקיו נודעה לאזור חשיבות אסטרטגית, והשוגון הורה להקים שם תחנת ביקורת לספינות הנכנסות למפרץ ב-1720. בשל חשש מנוכחות זרים בגבולות יפן, והאיום על מדיניות הבדלנות שלה, הורה השוגון להציב סוללת תותחי חוף בסביבות יוקוסוקה. למרות זאת, ב-1853 אילץ קומודור מת'יו פרי את יפן לכונן יחסים דיפלומטים עם ארצות הברית באיום תותחי ספינותיו, שהפליגו ללא הפרעה למפרץ טוקיו.

בסוף תקופת אדו בחר השוגון להקים בסיס ימי מודרני ביוקוסוקה, ולשם כך שכר את המהנדס הצרפתי לאונס ורנה (Léonce Verny). הבסיס הימי ביוקוסוקה היה הבסיס המודרני הראשון מסוגו ביפן, והיה חלק בתשתית שהניחה יפן לקראת תהליך מודרניזציה מקיף שעברה המדינה.

### מתקופת מייג'י עד ימינו
לאחר רסטורציית מייג'י עבר הבסיס לידי הצי הקיסרי היפני, ובעקבות שינויים בחלוקה המנהלית נוסדה נפת מיאורה, ובה העיירה אוראגה ומספר כפרים, ובעצמה שכנה במחוז קנאגאווה. הכפר יוקוסוקה הפך לעיירה ב-1878, וב-15 בפברואר 1907 הפכה יוקוסוקה לעיר. ב-1916 הוקם ביוקוסוקה בסיס מרכזי של שירות האוויר של הצי הקיסרי היפני, בו נבנו ונוסו רבים מהמטוסים ששימשו את השירות. בראשית המאה ה-20 התרחב הבסיס הימי, ומספנותיו החלו לייצר כלי שיט גדולים כגון אוניות מערכה ונושאות מטוסים, והבסיס הפך לביתו של הצי הראשון.

ב-18 באפריל 1942, חמישה חודשים לאחר פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, פשטו מפציצי B-25 מיטשל אמריקנים על ערי יפן כנקמה על ההתקפה על פרל הארבור, בהן גם יוקוסוקה, אך ההפגזה לא הסבה נזק רב. מלבד מספר הפצצות בודדות, לא הפגיזו בעלות הברית את יוקוסוקה במידה נרחבת, ביחס לערים אחרות. לאחר כניעת יפן ותחילת הכיבוש האמריקני, השתלט צי ארצות הברית על הבסיס הימי ועל מתקניו, והוא נמצא בשימושו גם כיום.

החל בשנות ה-50 הפך הבסיס הימי ביוקוסוקה לבסיס הבית של הצי השביעי של ארצות הברית, ומילא תפקיד חיוני במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם. גם לזרוע הימית של כוחות ההגנה של יפן יש בסיס ימי ביוקוסוקה, וכן בסיסים נלווים נוספים באזור.

## כלכלה
מלבד השפעת הנוכחות הצבאית במקום, יוקוסוקה היא אף עיר תעשייתית, ובסביבתה מספר מפעלים ומרכזי מחקר ופיתוח של ניסאן מוטורס וחברות הבת שלה, המעסיקות אלפי תושבים.

## ערים תאומות
ליוקוסוקה קשרי ערים תאומות עם הערים הבאות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:קאנטו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1907