הקרבות על שיא החרמון

[ממוזער|260px|הר החרמון כפי שנראה מ[הר בנטל]]
[ממוזער|260px|הר החרמון כפי שצולם מ[טבריה]]
[ממוזער|260x260px|הר החרמון ברקע, בחזית התמונה מימין: מטוס ימי ב[שדות תעופה ימיים בארץ-ישראל|שדה התעופה הימי בים כנרת צולם בין השנים 1939–1934|טקסט=]]
**הקרבות על [[שיא החרמון]]** היו סדרה של קרבות בין ישראל לסוריה על שיא החרמון, כחלק ממלחמת ההתשה במובלעת הסורית, ועל רקע המשא והמתן לקראת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.

הקרבות החלו ב-6 באפריל 1974, עם כיבוש פסגת החרמון על ידי כוחות סורים. יומיים לאחר מכן כבש צה"ל את שיא החרמון. הקרבות על השיא נמשכו עד 31 במאי 1974, עם חתימת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.

## גאוגרפיה
הר החרמון הוא רכס צר וארוך, ומהווה חלקו הדרומי של רכס הרי מול הלבנון. כיוונו של רכס החרמון מדרום מערב לצפון מזרח. אורכו כ-60 ק"מ. שטחו הכולל כ-1,000 קמ"ר שרובם בשטחי סוריה ולבנון, ו-70 קמ"ר משטחו נמצא בשטח ישראל.

רכסי החרמון הם השלוחה הדרומית של הרי מול הלבנון. הרים אלה הם קמר ענק שנוצר בתהליכי קימוט והעתקה, כנראה בהשפעת הבקע הסורי-אפריקני. הסלעים בחרמון הם מתקופות שונות מתקופת היורה.

פסגת ההר היא בגובה 2,814 מטרים מעל פני הים, ונמצאת על הגבול שבין סוריה ולבנון, כ-14 ק"מ מצפון מזרח למוצבי ההר הישראליים. הפסגה הגבוהה ביותר בתחומי ישראל עד השתלטות צה"ל על פסגת החרמון (8.12.2024) הייתה כיפה בגובה 2,236 מטרים מעל פני הים, הנמצאת מערבית למצפה שלגים, שגובהו 2,224 מטרים מעל פני הים. מוצב החרמון הסורי נמצא בגובה של כ-2,380 מטרים, כ-3 ק"מ מצפון למוצב החרמון הישראלי.

טרם המלחמה לא היתה דרך שחיברה את מוצב החרמון הישראלי למוצב הסורי ולשיא החרמון. דרכים בין המוצבים נפרצו לאחר הפסקת האש, במהלך מלחמת ההתשה במובלעת.

## רקע היסטורי
יומיים לאחר שהסתיימה מלחמת ששת הימים, ביום 12 ביוני 1967, ומשלא הייתה שם כל נוכחות סורית, נתפס ללא קרב על ידי כוח חי"ר מוטס חלק קטן מרכס החרמון (כ-7% מכל הרכס) הנקרא היום שמורת הר חרמון. כח סיור מחטיבה 3 הגיע לשיא החרמון והניף דגל אך צה"ל לא החזיק במקום והפסגה נותרה בשטח סוריה ולבנון. לאחר המלחמה הקים צה"ל על אחת הפסגות שהיו בשטחו (מצפה חורן – נ"ג 2,100 מטר) עמדת תצפית וכמה צריפים למגורים שזכו לשם עמדת תצפית מס' 4. בתוך כשנתיים עם השלמת סלילת הכביש ממג'דל שמס, נעשה המקום למוצב 102 ונועד לשמש בעיקר את יחידה 848 (הקרויה כיום יחידה 8200), את מערך הבקרה של חיל האוויר ואת חיל הקשר. המוצב לא היה מוצב מוגן הערוך ללחימה כפי שהיו שאר המוצבים ברמת הגולן, והוא לא היה חלק ממערך ההגנה המרחבי אלא נועד לשמש כאכסניה מבוצרת לכוחות שאיישו אותו.

במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 נכבש המוצב על ידי הסורים בקרב שהחל ברגעים הראשונים למלחמה והסתיים למחרת היום בשעות לפני הצהריים. לאחר הפצצה אווירית והפגזה ארטילרית נחתו ארבעה מסוקים שהנחיתו כוח רתק וחסימה מגדוד צנחנים 82 הסורי ממערב למוצב, אליהם חבר ברגל שאר גדוד 82 שהגיע מ"החרמון הסורי". מקצת הלוחמים הסורים הסתערו על המוצב. במוצב היו אז 60 חיילים מתוכם רק 14 לוחמים מחטיבת גולני. כשהתחילה המתקפה התחבאו חלק מחיילי צה"ל ששהו במוצב במחילות הפנימיות של המוצב, כשהסורים שולטים על שטחו העליון. בלילה שבין 6–7 באוקטובר נחלצו 17 מהחיילים הנצורים במוצב דרך פתח אחורי אך רק 10 חיילים הצליחו להגיע בשלום לקווי ישראל. בסוף הקרב נמנו לצה"ל 16 הרוגים, 12 פצועים ו-31 חיילים נפלו בשבי. לאחר כיבוש המוצב תגברו הסורים את כוחותיהם בפלוגת קומנדו נוספת ונערכו להגנה על הרכסים שממערב למוצב החרמון הישראלי.

המתקפה הראשונה של צה"ל להחזיר לשליטתו את מוצב החרמון הייתה ב-8 לחודש, היום השלישי למלחמה, והיא נכשלה. לאחר כ-7 שעות של לחימה עקובה מדם נאלצו כל הכוחות לסגת. בקרב זה היו לצה"ל 23 הרוגים ו-55 פצועים. גופות של שמונה חללים נותרו באזור הקרבות.

הקרב השני לכיבוש המוצב נערך בין התאריכים 21–22 באוקטובר ונקרא בשם מבצע קינוח. בלחימה הרואית הצליחו הכוחות ובראשם חיילי גולני לכבוש את המוצב הישראלי במחיר כבד של 56 הרוגים ו-79 פצועים. במקביל לכיבוש "החרמון הישראלי" התנהל קרב לכיבוש חלקים נוספים מרכס החרמון – החרמון הסורי (2,381 מטר) ומוצב הפיתולים. הפסגה עצמה – שיא החרמון נתפסה ללא קרב. הלחימה שם שהתבססה בעיקר על צנחני מילואים שהונחתו ממסוקים, הסתיימה בהצלחה ובמחיר של שני הרוגים לצה"ל. בסופה החזיק צה"ל במרבית שטחו של החרמון ובכלל זה שיא החרמון. ב-24 באוקטובר נכנסה הפסקת האש לתוקף.

מיד בסמוך לכיבוש החרמון הסורי התארגנו הסורים בסיוע כוחות עיראקיים לעלות להר להתקפת נגד מכיוון הכפר עִרְנֶה והם נבלמו על ידי חיל האוויר הישראלי. הסורים אף ביצעו ביום 22 באוקטובר 12 גיחות התקפה על כוחות צה"ל ברכס החרמון מן האוויר. הכוחות בחרמון הסורי תוגברו ללא הרף באמצעות מסוקים ונערכו למגננה לרבות התבצרות ומיקוש שנעשו על ידי חיל ההנדסה.

ב-1 בנובמבר 1973 נקלעו הצנחנים בשיא החרמון למצוקה בשל סופת שלגים. לכוח ניתנה הוראה להתפנות ברגל למוצב הפיתולים. לאחר הליכה של שעה איבד הכוח את הדרך וחזר לשיא. עוד באותו הערב נשלח כוח מסיירת מטכ"ל ממוצב הפיתולים לשיא החרמון כדי לחלץ את הצנחנים. בתנאים הקשים התקשה גם כוח זה להגיע לפסגה, וחייל אחד קפא למוות. בצהרי 2 בנובמבר הגיע כוח סיירת מטכ"ל לשיא החרמון וחבר לצנחנים. הכוח המשותף פונה על ידי מסוקים ביום המחרת.

בחודשי החורף ניטש מוצב שיא החרמון.  

בחודשים מרץ–מאי 1974 עם התבהרות מזג האוויר התגברו התקריות במובלעת הסורית עד כדי מלחמת התשה. היו כאלף תקריות שכללו בעיקר הפגזות. עיקר ההתקפות היו על הגזרה שבין הפיתולים לשיא – רכס קדדים – ועל השיא.

בימים הבאים היו ניסיונות חוזרים ונשנים של כוחות קומנדו סוריים להגיע לשיא במסוקים או ברגל והם הוסגו על ידי אש ארטילרית. ב-6 באפריל הצליחו הסורים לתפוס את השיא והם הופצצו מהאוויר. באותו הלילה טיפס לשיא החרמון כוח של יחידת האלפיניסטים "ארז" כדי להפגין נוכחות. הכוח הדף התקפה סורית ועמד תחת הפגזות ארטילריות. ב-8 באפריל קיבל הכוח פקודה לרדת ברגל מהשיא לפיתולים. כמה שעות מאוחר יותר הונחתו כוחות קומנדו סוריים במורדות המזרחיים של שיא החרמון.

## כיבוש מחדש של שיא החרמון
ב-14 באפריל 1974 הורכב כוח בן 60 לוחמים מיחידת האלפיניסטים ומסיירת מטכ"ל בפיקוד רס"ן עמירם לוין, במטרה לכבוש את שיא החרמון ולהחזיק בו באופן קבוע. הכוח הגיע למוצב הפיתולים בנגמ"שים, ומשם המשיך ברגל. הכוח התקדם במעלה הרכס כשמדי פעם נוחתים פגזי ארטילריה סוריים. אחד הלוחמים נפצע ופונה רגלית באלונקה.

הכוח הגיע ליעד הראשון בסמוך לשעה 04:00, באיחור של כשעה מהמתוכנן, כאשר שלושה לוחמים נמצאים במצב של תשישות. בעוד הם צופים לעבר הפסגה הם נתקלו באש שבאה מכוח קומנדו סורי שהגן על השיא. במכת האש הראשונה של הסורים נפגעו 9 לוחמים, מהם שניים קשה. במהלך הקרב אירע ירי דו-צדדי בין חיילי צה"ל. לבסוף, בחסות ארטילריה סורית הסתלק הקומנדו הסורי מהמקום. התפתח קרב ארטילרי וגם מטוסי חיל האוויר הישראלי הוזנקו לסייע בשיתוק מקורות הירי הסורי.

לצה"ל נפצעו במהלך הקרב 17 לוחמים, בעוד לסורים נהרגו 12 חיילים. לימים טען לוין כי הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל, אך סיפורו נבלע בעקבות מלחמת יום הכיפורים.

במקביל למבצע החל חיל הנדסה לפרוץ דרך ממוצב הפיתולים לשיא. ב-15 באפריל הגיעו שלושה דחפורי D9 לשיא, ובכך נפרצה הדרך לשיא החרמון שאפשרה מעבר של כלי רכב. מיד לאחר מכן תפס כוח של גולני את המוצב. הדרך הייתה מטווחת וכבר באותו היום נהרג מקטיושה לוחם סיירת גולני שעשה את דרכו באמצעות נגמ"ש מהשיא לפיתולים. יומיים מאוחר יותר נפרסה במוצב השיא ובדרך אליו פלוגת טנקים.

## הלחימה על החזקת השיא
את פסגת החרמון הפגיזו הסורים כמעט בכל שעות היממה. התנאים הפיזיים בשיא היו קשים ביותר, ופגעו במורל החיילים. הלחימה באביב על החזקת שיא החרמון נמשכה כחודש וחצי, מ-14 באפריל 1974 ועד להסכם הפרדת הכוחות ב-31 במאי.

ב-16 באפריל נהרג לוחם סיירת שקד בשיא החרמון, כאשר נפגע מפגז בעת שיצא לתגבר את אחת העמדות. באותו אירוע נפצע לוחם נוסף מפגיעת רסיס בידו.

ב-17 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר כוח סורי שעסק בפריצת הדרך לשיא מנ"ג 2,682.

ב-18 באפריל תקף כוח סורי את מוצב השיא ונהדף באש צה"ל שכללה גם הפצצות ממטוסי חיל האוויר.

צה"ל החל במבצעי "אורלנד", שמטרתם הייתה למנוע מהסורים להשתלט על נ"ג 2,682 - פסגה מצפון לשיא החרמון, אותה ניסו הסורים לתפוס כדי לאיים על מוצב צה"ל בשיא.

ב-19 באפריל בשעה 19:15 יצא לדרך מבצע "אורלנד 1" שהיה סיור חרש שיצא מהשיא לשטח הסורי בכיוון נ"ג 2,682. לוחם כוח הרתק הלך בטעות אחרי הכוח העיקרי וכשגילה את טעותו חזר לכוח הרתק. מפקד הרתק פתח לעברו באש והלוחם נפצע.

באותו היום מטוסי חיל האוויר תקפו צמ"ה (ציוד מכני הנדסי) סורי שניסה לפרוץ דרך לכיוון השיא. אחד ממטוסי הסקייהוק הופל והטייס נהרג וגופתו נותרה בשטח האויב. בתקיפה אחרת של מטוסי פנטום על סוללות של טילי קרקע-אוויר במורדות החרמון נפגע מטוס פנטום ונפל. הטייס נהרג, אחרי שצנח, מירי של שוביו אשר גם התעללו בגופתו. הנווט נפל בשבי. בהמשך התפתח קרב אווירי ושני מטוסי מיג 21 הופלו.

בלילה התנגשו במחניים 2 מסוקי יסעור שחזרו ממשימה בשיא. אחד מהם הצליח לנחות בשלום ואילו השני התרסק וכל 8 הלוחמים שהיו בו נספו.

ב-21 באפריל נהרגו שני צוערים מבה"ד 1 מפגיעה ישירה של פגז בפתח המערה. באותו יום בשעה 23:30 יצא משיא החרמון מבצע "אורלנד 2", עליו פיקד מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 202, דורון אלמוג, שנועד לתקוף את הכוח הסורי שישב בנ"ג 2,682 ולאתר את גופת הטייס. הכוח הגיע ליעד אך לא מצא שם סורים. כמו כן התברר שהכתם שזוהה בתצ"א כנקודת ההתרסקות של הסקייהוק, היה כתם של נפילת פגז או קטיושה.

באותו יום התקבלה החלטה להעמיק את ההתבצרות בשיא החרמון ולאורך הציר אליו ולצורך כך הועלה כוח מקורס מ"כים של חיל ההנדסה לשיא על ידי נגמ"שים בשעות לילה. מחשש שהמערה שבשיא, בה הסתתרו מרבית הלוחמים, תקרוס בגלל ההפגזות המסיביות, הוזעק למקום מהנדס מכרות מתמנע שיבדוק את המצב. הוא המליץ שלא ליצור פתח נוסף במערה כפתח מילוט, והציע להכניס לתוכה תמוכות מברזל מסוג "רגלי מסקו", שיותר מאשר תמכו בקירות המערה מבפנים, הקנו ללוחמים תחושת ביטחון מסוימת.

ב־22 באפריל ניסה כוח קומנדו סורי לכבוש את השיא ונהדף בידי כוח צנחנים מגדוד 202 שאף הרג שני חיילים סורים.

ב-23 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה.

בליל 23–24 באפריל נפצע קשה אחד הלוחמים מפגיעת פגז ובבוקר הצליחו לפנותו לקבלת טיפול רפואי מהשיא באמצעות נגמ"ש.

ב-24 באפריל התבצעו שורה של תקיפות על ידי מטוסי חיל האוויר בכל הגזרה. באותו יום נפל בשיא החרמון לוחם גולני, כשהתנדב לצאת מהמערה לאחת העמדות ולשמן את המקלע שהיה שם. בדרכו לעמדה נשמעה יציאה של פגז סורי וחבריו קראו לו לתפוס מחסה, אך כנראה בשל הרוח החזקה הוא לא שמע את הקריאה והפגז פגע בו ישירות.

בליל 24–25 באפריל יצא מבצע "אורלנד 3" במטרה למקש את הציר בו תכננו הסורים לעלות על השיא, ולהכווין אש ארטילרית ומטוסים על הכוחות הסורים בנ"ג 2,682.

בליל 25–26 יצא מבצע "אורלנד 4" לאזור נ"ג 2,682. הפעם נתקל הכוח בקומנדו סורי ופגע בו. הכוח נסוג בסיוע אש ארטילרית וחזר לשיא ללא נפגעים.

בליל 26–27 יצא מבצע "אורלנד 5" – כוח צנחנים יצא לשטח האויב לטווח אש תותחים על נ"ג 2,682.

בשבת 27 באפריל, בסמוך לשעה 11:30 נהרגו 8 לוחמים מפגיעה ישירה של פגז בסמוך למוצב הפיתולים. 7 לוחמים נוספים נפצעו. מסוק שהוזעק לפנות את הפצועים התרסק בעת שניסה לנחות באתר וכל ששת יושביו ניספו.

ב-28 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר ריכוזים סוריים שאיימו לעלות על מוצב שיא החרמון. בהמשך הפציצו 4 מטוסי מיג 17 את השיא, ללא נפגעים.

ב-29 באפריל הפציצו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה. רביעיית מיג 17 סורית הפציצה את השיא. שני מיג 21 יצאו למשימת צילום אווירי בחיפוי של 8 מיג 21. מטוסי חיל האוויר הישראלי יצאו לקראתם והפילו 4 מיגים.

ב-30 באפריל תקפו מטוסי חיל האוויר כוחות סורים שנערכו לעלות על השיא.

בליל 30 באפריל–1 במאי הונח מיקוש בציר שהוביל ממוצב הפיתולים לערנה.

בלילה הבא בוצע מבצע "אורלנד 6", שכלל סיור חרש לשטח הסורי וטיווח ארטילריה לנ"ג 2,682.

באותו הלילה, בשעה 23:30 , נגמ"ש של חיל ההנדסה שנסע לעבר השיא להביא ציוד ביצורים ואספקה למוצב עלה בדרכו על מארב של קומנדו סורי. הכוח השיב אש והניס את הסורים. אחד מאנשי ההנדסה נפצע. בשעה 00:15 תקף כוח הקומנדו הסורי מחלקת טנקים שהייתה בחניון ליד המוצב. מפקד של אחד הטנקים נפצע קשה מאוד (או נהרג) ושני אנשי צוות נוספים נשבו על ידי הסורים. מפקד טנק אחר שהבחין במתרחש פתח באש על הסורים אך נפצע מאש האויב ואחר כך מת מפצעיו. השבויים הוחזרו לישראל כחלק מחילופי השבויים בסיום המלחמה.

ב-2 במאי התקיפו מטוסים ישראלים יעדים שונים בגזרה.

בליל 8–9 במאי בוצע מבצע "אורלנד 7", שהיה דומה לאורלנד 6. ב־9 במאי התקיפו מטוסי חיל האוויר יעדים שונים בגזרה.

בליל 13–14 במאי, במסגרת מבצע "אורלנד 8", יצא סיור לחפש את גופת הטייס שמטוסו הופל ב-19 באפריל. גופתו נמצאה ב־25 ביוני, לפני פינוי החרמון הסורי במסגרת הסכמי ההפרדה, לאחר שסיור של צה"ל שהיה מלווה במשקיפי או"ם מאוסטריה נכנס לשטח הסורי בו התרסק המטוס ומצא את גופת הטייס בין שבריו.

בליל 20–21 במאי יצא כוח צנחנים לסיור בשטח האויב לבדוק תוואי דרך לפריצה באזור נ"ג 1,912.

בליל 23–24 במאי יצא סיור לשטח הסורי לבדיקת תוואי דרך מהפיתולים לוואדי שבעא שבלבנון.

ב-29 במאי תקפו מטוסי חיל האוויר בסיס של הקומנדו הסורי שממנו ככל הנראה יצאו הסורים לבצע את הפשיטה על חניון הטנקים בלילה שבין 1–2 במאי.

ב-31 במאי נחתם הסכם הפרדת הכוחות עם הסורים ותמה הלחימה.

בצהרי יום שלישי, 25 ביוני התקיים מסדר חגיגי בשיא החרמון ליד המערה, באתר שכבר נקרא בפי החיילים "חצר מוות", ובמהלכו פינוי חיילי צה"ל את השטח והשליטה באזור הועברה לידי כוחות האו"ם.

## ראו גם
* מוצב החרמון
* מבצע קינוח
* הכיבוש הסורי של החרמון
* הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים
* מלחמת ההתשה במובלעת הסורית

## לקריאה נוספת
* משה גבעתי (היסטוריון), **המערכה בחרמון – הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2015

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:1974 בישראל
קטגוריה:החרמון: היסטוריה צבאית
קטגוריה:קרבות החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים