open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סילנוס השיכור (ואן דייק)

**סילנוס השיכור** הוא ציור משנת 1620 מאת הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק. היצירה מצויה כיום באוסף מוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן שבגרמניה. הציור נוצר בשלב מוקדם מאוד בקריירה של ואן דייק, כאשר היה בראשית שנות העשרים לחייו, תקופה שבה עדיין היה פתוח להשפעות וחיפש הכוונה אמנותית, אך כבר הפגין כישרון יוצא דופן שהוביל את אביו לסייע לו בראשית דרכו המקצועית.

## תיאור היצירה
הציור מציג סצנה בעלת אופי מיתולוגי, שאינה תואמת את הדימוי המקובל של יצירתו של ואן דייק כצייר דיוקנאות, לעיתים בשילוב אלמנטים נופיים. הקומפוזיציה מאופיינת בפעילות סוערת ובתנועה מתמדת, ובשימוש בצבעוניות בהירה ובולטת. מאפיינים אלו משקפים את התקופה שבה פעל האמן בהשפעה ישירה של רבו, והם מעניקים ליצירה תחושה דינמית ואנרגטית, השונה מן האיפוק המזוהה עם דיוקנאותיו המאוחרים יותר.

## פרשנות
היצירה נתפסת כעדות לשלב מוקדם בהתפתחותו של ואן דייק, שבו ניכרת השפעת סביבת הלימוד והחניכה האמנותית שבה פעל. אף על פי שהסגנון אינו מזוהה עם סגנונו הבשל והמוכר יותר, הציור מוסיף נדבך חשוב להבנת מכלול יצירתו וממחיש את רוחב היריעה הנושאית שבה עסק כבר בראשית דרכו. הבחירה בנושא מיתולוגי, יחד עם התנועה והצבעוניות, מדגישה את חיפושיו האמנותיים בתקופה זו ואת יכולתו להתמודד עם תכנים שאינם פורטרטיים.

## השוואות ליצירות אחרות
הסגנון של סילנוס שיכור משקף במובהק את השפעת רבו של ואן דייק, פטר פאול רובנס. הפעילות הסוערת והצבעוניות הבוהקת תואמות את התקופה שבה פעל ואן דייק בסטודיו של רובנס, ובה עבודותיו נטו לשקף את סגנונו של מורו. בהמשך דרכו פיתח ואן דייק סגנון אישי ומובחן יותר וספג השפעות נוספות, אך יצירה זו מייצגת שלב שבו הקרבה האמנותית לרובנס עדיין דומיננטית וברורה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:אנתוני ואן דייק: ציורים
אזאדה שפיק

**אזאדה שפיק** (באנגלית: **Azadeh Shafiq**, בפרסית: **آزاده شفیق**; 1951 – 23 בפברואר 2011) הייתה בת מלוכה איראנית משושלת פהלווי, בתה של אשרף פהלווי. לאחר המהפכה האיראנית שהפילה את המשטר של מוחמד רזא שאה פהלווי שהיה הדוד שלה, היא גלתה לפריז והייתה מעורבת בפעילות אופוזיציה למשטר האיסלאמי באיראן.

## ביוגרפיה
שפיק נולדה בשנת 1951. היא הייתה ביתו של אשרף פהלווי, מי שהייתה אחותו התאומה של מוחמד רזא שאה פהלווי, ובעלה השני שהיה ממוצא מצרי, אחמד שפיק. היה לה אח בשם שהריאר. למרות שהוריה התגרשו בשנת 1960 אביה לא חזר למצרים ונשאר בטהרן כדי להיות מעורב בגידול הילדים. שפיק למדה בבתי ספר גרמניים בטהרן ובצרפת.

## חיים אישיים
שפיק הייתה נשואה פעמיים. היא נישאה לפרשאד וחיד בשנת 1972 וכשנה לאחר נישואיהם נולד להם בן בשם קמרן. היא התגרשה מווחיד בשנת 1975 ונישאה מאוחר יותר לקצין צבא איראני לשעבר. לאחר המהפכה האיראנית היא עברה להתגורר בפריז. מאוחר יותר אחיה הצטרף אליה והם התגוררו ביחד בביתו של אשרף פהלווי ליד רחוב פרגולז. שניהם שימשו כדוברים העיקריים של משפחת פהלווי. היא השתתפה במחאות ובפעילויות אופוזיציה נגד המשטר האסלאמי ותמכה במאמצים להשיב את המלוכה באיראן. היא עמדה בראש קבוצה מונרכיסטית, תנועת איראן החופשית בפריז. בשנת 1979 היא החלה לפרסם מגזין שבועי, "איראן-אי אזאד", שפורק בשנות ה-80. היא עבדה כעובדת סוציאלית והומניטרית בקהילה האיראנית בטורקיה בין השנים 1984 ל-1991. נפטרה מלוקמיה בפריז ב-23 בפברואר 2011.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים חברתיים איראנים
קטגוריה:ילידי 1951
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:איראניות שנפטרו במאה ה-21
Five Towers

**Five Towers** הוא גורד שחקים שנמצא בבנייה בנפת דונסקוי במוסקבה.

המגדל אחרי סיום בנייתו יהיה בן 75 קומות ויגיע ל-274 מטר, מה שיעשה אותו למגדל הגבוה ביותר במוסקבה מחוץ ל-מוסקבה סיטי.

## מיקום
Five Towers ממוקם ליד לנינסקי פרוספקט וכיכר גגארין . קישורי תחבורה נוחים מספקים גישה מהירה לנקודות מפתח בעיר: מוסקבה-סיטי נמצאת במרחק של 10 דקות נסיעה משם, וטבעת התחבורה השלישית נמצא במרחק של 5 דקות נסיעה משם. תחנות המטרו לנינסקי פרוספקט  ממוקמת בקרבת מקום.

## גלריה

קובץ:Moscow, Five Tower construction Oct 2025 03.jpg
קובץ:Moscow, Gagarina Square, Five Tower construction Aug 2025 03.jpg
קובץ:Moscow, New Tretyakov Gallery from Krasny Oktyabr, Nov 2025 02.jpg


## ראו גם
* המגדלים הגבוהים במוסקבה

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הבלתי רשמי של Five Towers
* אתר בלתי רשמי נוסף של Five Towers

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: גורדי שחקים
קטגוריה:רוסיה: בתי מגורים
ג'ורג' ויקוף

**ג'ורג' ויקוף** (באנגלית: **George Wikoff**, נולד ב-1968) הוא קצין בדרגת אדמירל המשרת כמפקד פיקוד אירופה ואפריקה של צי ארצות הברית.

## ביוגרפיה
ויקוף גדל בניו ברונסוויק שבניו ג'רזי. ב-1990 סיים תואר ראשון במימון מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה והתגייס לצי ארצות הברית. בנוסף הוא בעל תואר שני בניהול מבצעי מאוניברסיטת ארקנסו.

בצי עבר קורס טיס ושירת כטייס F-14 טומקט וכמדריך בטופ גאן, בתפקיד זה נאלץ ב-1996 לנטוש את מטוס ה-F-14 במהלך אימון קרב אוויר. בשנים 2007-2009 פיקד על טייסת הקרב 211 ולאחר תפקיד במטה הצי מונה ב-2011 למפקד טייסת הקרב 122, טייסת F/A-18 סופר הורנט. בשנים 2013–2015 שימש מפקד כנף הקרב השלישית של הצי ולאחר מכן שימש קצין אג"ם בפיקוד מרכז של כוחות צי, עוזרו של ראש המבצעים הימיים ובמחלקת המבצעים של המטות המשולבים. בשנים 2019–2020 פיקד על כוח התקיפה 5 בראשות נושאת המטוסים רונלד רייגן. ב-2021 מונה לסגן מנהל המטות המשולבים.

בפברואר 2024 מונה למפקד פיקוד מרכז של כוחות צי ומפקד הצי החמישי של ארצות הברית. הוא הוביל את הפיקוד במהלך מבצע פרש קשוח נגד החות'ים בתימן. בנובמבר 2025 הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד פיקוד אירופה ואפריקה של צי ארצות הברית.
 
## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הצי

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:אדמירלים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מדליית האוויר
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של הצי
קטגוריה:טייסי צי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ארקנסו
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הקתולית של אמריקה
קטגוריה:מפקדי הצי החמישי של ארצות הברית
קטגוריה:מפקדי פיקוד אירופה ואפריקה של צי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
לשכת מסחר

**לשכת מסחר** היא ארגון המאגד עסקים, יזמים וגופים כלכליים במטרה לקדם פעילות מסחרית, לפתח קשרים עסקיים ולייצג אינטרסים כלכליים של המגזר העסקי. לשכות מסחר פועלות ברמה מקומית, אזורית, לאומית או בין־לאומית, ולעיתים משמשות פלטפורמה לדיאלוג בין המגזר העסקי לבין רשויות המדינה והקהילה הבין־לאומית.

## היסטוריה
מקורן של לשכות המסחר באירופה של ימי הביניים המאוחרים, כאשר סוחרים ובעלי מלאכה החלו להתארגן במסגרות מוסדיות לצורך הגנה על האינטרסים הכלכליים שלהם, הסדרת מסחר וקביעת כללים מקצועיים. לשכות מסחר מודרניות החלו להתפתח במאות ה־17 וה־18, ובמהלך המאה ה־19 הפכו לגופים נפוצים במדינות רבות. עם התרחבות הסחר הבין־לאומי במאה ה־20, התעצם תפקידן בקישור בין שווקים, מדינות וקהילות עסקיות.

## סוגי לשכות מסחר
לשכות מסחר פועלות במגוון תצורות:
* **לשכות מסחר מקומיות או אזוריות** – הפועלות לקידום פעילות כלכלית באזור גאוגרפי מסוים;
* **לשכות מסחר לאומיות** – המייצגות את המגזר העסקי ברמה מדינתית;
* **לשכות מסחר דו־לאומיות** – הפועלות לקידום קשרי מסחר ושיתופי פעולה בין שתי מדינות;
* **לשכות מסחר מגזריות** – המתמקדות בענף כלכלי מסוים, כגון תעשייה, חקלאות או טכנולוגיה.

## תפקידים ופעילות
פעילותן של לשכות מסחר כוללת, בין היתר:
* קידום קשרים עסקיים וסחר מקומי ובין־לאומי
* ארגון כנסים, ירידים, משלחות עסקיות ואירועים מקצועיים
* מתן מידע, ייעוץ והכוונה לעסקים וליזמים
* ייצוג אינטרסים של המגזר העסקי בפני רשויות השלטון
* סיוע ביצירת קשרים בין עסקים, מוסדות אקדמיים וגופים ציבוריים

## לשכות מסחר בישראל
בישראל פועלות לשכות מסחר במגוון מסגרות, ובהן לשכות מסחר דו־לאומיות הפועלות לקידום קשרים כלכליים בין ישראל למדינות אחרות, וכן ארגונים ציבוריים ועסקיים הממלאים תפקידים דומים. פעילותן מתמקדת בעיקר ביצירת תשתית אזרחית ועסקית לשיתופי פעולה כלכליים, מסחריים וציבוריים, תוך השלמת הפעילות הממשלתית בתחום הסחר וההשקעות.

ככלל, לשכות מסחר בישראל אינן גופים סטטוטוריים בעלי סמכויות רגולטוריות, אלא פועלות כארגונים לא־ממשלתיים, לעיתים ללא כוונת רווח. תפקידן העיקרי הוא תיווך, ייצוג ותמיכה בפעילות הכלכלית, הן בזירה המקומית והן בזירה הבין־לאומית.

## לשכות מסחר דו־לאומיות בהקשר הישראלי
לשכות מסחר דו־לאומיות הקשורות לישראל פועלות לקידום סחר ושיתופי פעולה כלכליים בין ישראל למדינות אחרות. פעילותן כוללת חיבור בין חברות ויזמים, ארגון משלחות עסקיות, מתן מידע על שווקים זרים וסיוע בפיתוח יוזמות משותפות. לשכות מסוג זה מוזכרות לעיתים בערכים העוסקים ביחסי החוץ והכלכלה של ישראל, כגון ערכים על יחסי ישראל עם מדינות שונות.

## מעמד משפטי וארגוני
המעמד המשפטי של לשכת מסחר משתנה ממדינה למדינה. בחלק מהמדינות מדובר בגוף ציבורי המוסדר בחוק, ובאחרות – בארגון וולונטרי הפועל ללא סמכויות שלטוניות. בישראל לשכות מסחר פועלות בדרך כלל כגופים אזרחיים או עסקיים, ותפקידן מתמקד בייצוג, קישור ותמיכה בפעילות מסחרית וכלכלית.

## ראו גם
* סחר בין־לאומי
* מוסד ללא כוונת רווח
* יחסי החוץ של ישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים כלכליים
קטגוריה:סחר בין-לאומי
קטגוריה:יחסי חוץ
בלעם ואתונו (רמברנדט)

**בלעם ואתונו** הוא ציור משנת 1626 מאת הצייר ההולנדי רמברנדט, מן התקופה שבה פעל בעיר ליידן. היצירה מצויה באוסף Musée Cognacq-Jay בפריז. הציור מתאר את הסיפור המקראי על האתון המדברת המשוחחת עם בלעם. הקומפוזיציה מבוססת על ציור מוקדם יותר באותו נושא מאת רבו של רמברנדט, פייטר לסטמן, משנת 1622, השמור באוסף מוזיאון ישראל, כאשר דמויותיהם של בלעם ואתונו נלקחו ממנו במישרין.

## תיאור היצירה
הציור מציג סצנה מן הסיפור המקראי המופיע ב. בלעם מתואר רכוב על אתונו במהלך מסעו, כשהוא מכה אותה לאחר שזו עוצרת וסוטה מן הדרך. האתון רואה מלאך החוסם את הדרך בחרב שלופה, בעוד בלעם עצמו אינו מבחין בו. בהמשך נפתח פי האתון והיא מדברת בקול אנושי ושואלת את בלעם מדוע הכה אותה. המלאך מוצג כשליח אלוהי, והעימות בין שלוש הדמויות בלעם, האתון והמלאך יוצר מוקד דרמטי מרכזי בקומפוזיציה.

## פרשנות
[250px|ממוזער|שמאל|[בלעם ואתונו, ציור מאת פייטר לסטמן]]
הציור מדגיש את המתח שבין ראייה לעיוורון ואת רעיון הציות לצו האלוהי. בלעם מתואר כדמות שאינה רואה את ההתגלות שלפניה, בעוד האתון מזהה את נוכחות המלאך ופועלת בהתאם. הסצנה ממחישה את יכולתו של האל להתגלות גם באמצעות אמצעים בלתי צפויים, לרבות בעל חיים, ואת המפנה המתרחש כאשר נפקחות עיניו של בלעם והוא מבין כי האתון הצילה את חייו. כבר ביצירה מוקדמת זו ניכרים מאפיינים המזוהים עם סגנונו של רמברנדט, ובהם ריכוז המתח הדרמטי בדמויות המרכזיות, שימוש באור מרכזי וטכניקה קפדנית.

## השוואות ליצירות אחרות
נושא בלעם ואתונו היה מוכר במסורת האמנות ההולנדית, ורמברנדט הכיר את ציורו של פייטר לסטמן משנת 1622, שנוצר בתקופת חניכותו בסטודיו של רבו. מן היצירה של לסטמן אימץ רמברנדט את בחירת רגע הסיפור המיוצג ואת תנוחת האתון, לרבות רגל קדמית כפופה, ראש מופנה אל בלעם ופה פתוח. עם זאת, בציורו של רמברנדט כבר ניכרים יסודות סגנוניים ייחודיים, ובהם טיפול מובחן בבדים ובחומריות הצבע, שילוב בין פירוט חזותי לעובי שכבת הצבע, והדגשה של אור מרכזי המעניק ליצירה עומק דרמטי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:רמברנדט: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
מדרשה תיכונית אפיקים

**מדרשה תיכונית אפיקים** היא אולפנה ציונית דתית פנימייתית בגבעת ושינגטון.

בראש המדרשה התיכונית עומדת הרבנית מרים רייסלר.

המדרשה התיכונית מתאפיינת בלימוד תורה ברמה גבוהה לצד לימודים תיכוניים רגילים המכוונים לתעודת בגרות מלאה.

האולפנה נקראת מדרשה תיכונית לאור השאיפה לשלב יראת שמיים ולימוד תורה ברמה גבוהה כמו של מדרשה כבר בזמן התיכון (מקבילה לישיבה תיכונית), ומקור השם אפיקים מהפסוק: "כְּאַיָּל תַּעֲרֹג עַל **אֲפִיקֵי** מָיִם כֵּן נַפְשִׁי תַעֲרֹג אֵלֶיךָ אֱלֹהִים" ().

## הקמת האולפנה
הרבנית מרים רייסלר הקימה את המדרשה התיכונית בשנת ה'תשפ"ב (2021) בגבעת וושינגטון תחת אולפנת הללי לאומנויות. בשנה הראשונה למדו במסלול 13 בנות.

הרבנית רייסלר הקימה את המדרשה התיכונית לאחר שנים של לימוד מקצועות קודש באולפנת נגה, מדרשת מגדל עוז ובמקומות נוספים. בשנת ה'תשע"ג, כאשר הייתה רכזת תושב"ע באולפנת נגה בבית שמש הקימה הרבנית רייסלר את מדרשת אפיקים, שבגלגולה הראשון הייתה מדרשה ארצית לתלמידות תיכון והפעילה כמה תוכניות ממוקדות ללימודי קודש. בין התוכניות שהופעלו על ידי מדרשת אפיקים היו "אפיקים קיץ" – קייטנת לימוד תורה במשך שבוע בחופש הגדול לכיתות ט-יב (ומאוחר יותר גם לכיתות ז-ח) ותתל"ץ -תוכנית תלמוד לצעירות. התוכנית, שבה למדו לבגרות בתלמוד פעלה במתכונת זום שבועית ופעם בחודשיים הבנות והצוות היו נפגשות באחת ממדרשות הציונות הדתית.

לאחר כתשע שנים, החליטה הרבנית רייסלר להקים אולפנה בשם אפיקים שהדגש בה הוא בית המדרש ולימודי הקודש.

המדרשה התיכונית קיבלה את הסכמתם של רבנים שונים, ביניהם הרב אליעזר מלמד, הרב חיים דרוקמן והרב יעקב אריאל.

## מאפיינים
בליבה של האולפנה עומד בית המדרש – כיתת אֵם רב גילאית. הלימוד בבית המדרש מתקיים בחברותות, בשיעורים ובזמני חזרה מסודרים ומובְנים. השיעורים שניתנים באולפנה מקיפים את רוב מקצועות התורה: תורה, נ"ך, גמרא, הלכה, אמונה, חסידות ומוסר.

בבית המדרש מתקיימות דרך קבע התוועדויות, סדנאות בית מדרש יוצר, תפילות קבועות ותפילות חגיגיות בראשי חודשים. זמני התפילה נפתחים בהכנה לתפילה – בניגון או לימוד.

לצד לימודי קודש ברמה גבוהה, קימות מגמות גם במקצועות החול (הראליים וההומניים) והבנות לומדות את תוכנית הלימודים הכללית וניגשות לבגרות מלאה, נוסף לבגרות מורחבת בתנ"ך ובתלמוד או בתורה שבעל-פה.

## ראש בית המדרש
ראש בית המדרש – הרבנית מרים רייסלר. רייסלר נשואה ללארי ואם לארבעה, גרה בבית שמש. נולדה בארצות הברית ועלתה לישראל בשנת תשנ"ט, 1999. רייסלר למדה מדעים מדויקים באוניברסיטת הרווארד ועבדה בתכנות, אך אהבתה לתורה הביאה אותה לחולל שינוי בחייה, לעסוק בחינוך ובלימוד תורה לבנות ולעלות לארץ. בשלושים השנים האחרונות שבהן חינכה בנות בחו”ל ובארץ, היא לקחה חלק פעיל בהקמה של חמישה מוסדות חינוך, שבית המדרש נמצא במרכזם וכתבה תוכניות לימודים בכל תחומי הקודש – תנ”ך, גמרא, הלכה, מחשבת ישראל.

## קישורים חיצוניים
* אתר המדרשה התיכונית
* מדרשה תיכונית אפיקים – דף פייסבוק
* המדרשה התיכונית אפיקים באתר האולפנות

## הערות שוליים

קטגוריה:אולפנות
קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
אולי תיפתח הדלת

**"אולי תִּיפָּתַח הדלת"** הוא סינגל ישראלי שיצא לאור ב-7 באוקטובר 2024 כחלק מפרויקט ההנצחה "שבעה שירים באוקטובר" של גלגלצ וגלי צה"ל. השיר נכתב והולחן על ידי התצפיתנית דניאלה גלבוע, יחד עם חברותיה ליחידה בבסיס נחל עוז שנפלו בטבח ב-7 באוקטובר 2023: סמ"ר ים גלס, סמל אביב חג'ג'. הגרסה הרשמית של השיר בוצעה על ידי הזמרת עדן בן זקן.

## רקע וכתיבה
השיר נולד בבסיס נחל עוז במהלך חודשי השירות המשותפים של כותבותיו, לפני פרוץ מלחמת חרבות ברזל. דניאלה גלבוע, מוזיקאית ויוצרת, כתבה את המילים והלחן כחלק מהווי החיים ביחידה, יחד עם חברותיה הקרובות ים גלס ואביב חג'ג'. הטקסט מתמקד בחיפוש אחר תקווה ובציפייה לרגע שבו "תיפתח הדלת" למציאות טובה יותר.

במהלך מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר, נרצחו ים גלס ואביב חג'ג' בחמ"ל ובבסיס. דניאלה גלבוע נחטפה לעזה על ידי מחבלי חמאס. לאחר שחרורה מהשבי, הפך השיר ליצירה המנציחה את חברותיה ואת הקשר המיוחד שנרקם ביניהן דרך המוזיקה.

## הפקה ופרסום
במלאת שנה לאירועי 7 באוקטובר, יזמו גלגלצ וגלי צה"ל את המיזם "שבעה שירים באוקטובר", שמטרתו להעניק חיים ליצירות שנכתבו על ידי נופלים או חטופים. השיר "אולי תיפתח הדלת" נבחר כחלק מהפרויקט והופק מוזיקלית בביצועה של עדן בן זקן. השיר זכה לתהודה ציבורית נרחבת ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו.

בספטמבר 2025, לאחר שחזרה מהשבי, נרשמה דניאלה גלבוע רשמית כיוצרת באקו"ם. מהלך זה הסדיר את זכויות היוצרים שלה ושל משפחות חברותיה המנוחות על השיר, והכיר בהן כיוצרות מן המניין במוזיקה הישראלית בנוסף ציינו דניאלה גלבוע ועדן בן זקן שיקליטו את השיר כדואט משותף שלהם בעתיד.

## ביצועים והופעות
מעבר לגרסת האולפן של עדן בן זקן, השיר זכה לביצועים חיים בעלי משמעות סמלית. ביולי 2025 התארחו דניאלה גלבוע ושורדת השבי קרינה ארייב בתוכנית "מדינה בדרך" בהגשת הדר מרקס בגלגלצ, שם ביצעו את השיר בשידור חי לזכר חברותיהן לנחל עוז.

באוקטובר 2025, במהלך המופע "בלב ים" שנערך במוזיאון תל אביב לזכרה של סמ"ר ים גלס מפקדה של דניאלה גלבוע, עלתה דניאלה גלבוע לבמה וביצעה את השיר בטקס רב משתתפים שבו לקחו חלק גם אמנים דוגמת רונה קינן ואלון עדר. המופע לווה באלבום הנצחה הכולל את השיר ויצירות נוספות שנכתבו סביב האובדן וההתמודדות עם אירועי 7 באוקטובר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי עדן בן זקן
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי משה בן אברהם
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אופק יקותיאל
קטגוריה:שירי פופ
בנג'מין ויליאמס

**בנג'מין ויליאמס** (באנגלית: **Benjamin Williams**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן לסירוגין כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית וכחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית בתקופות כהונה שונות בשנים 1779–1809, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1793–1795, וכמושל קרוליינה הצפונית ה-11 וה-14 בשנים 1799–1802 ובשנים 1807–1808.

## ראשית חייו
בנג'מין ויליאמס נולד במחוז ג'ונסטון שבפרובינציית קרוליינה הצפונית, כבנם של ג'ון ויליאמס ושל פיירבי (לבית פיו) ויליאמס. הוא היה לחוואי, וב-1781 נשא לאישה את אליזבת ג'ונס, ולשניים נולד בן אחד שגם הוא נקרא בנג'מין. ויליאמס היה חבר לשכת סנט ג'ון של הבונים החופשיים בניו ברן.
## מלחמת העצמאות של ארצות הברית
ב-1774 היה ויליאמס חבר בוועידה המהפכנית במחוז ג'ונסטון. לאחר מכן הוא כיהן שתי תקופות כהונה בקונגרס הפרובינציאלי של קרוליינה הצפונית. ב-1775 הוא מונה לשרת ברגימנט השני של קרוליינה הצפונית, בו הוא שירת עד 1781, קודם לדרגת קולונל, ולחם ב.
## קריירה פוליטית
בשלושת העשורים הבאים כיהן ויליאמס כחבר בשני בתי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1793–1795, וכמושל קרוליינה הצפונית בשנים 1799–1802 ובשנים 1807–1808. לראשונה הוא התמודד על תפקיד המושל בבחירות של 1792 והגיע למקום הרביעי. ב-1799 הוא נבחר כדי להחליף את המושל ויליאם ריצ'רדסון דייווי שהתפטר. לאחר מכן הוא נבחר לעוד שתי תקופות כהונה של שנה כל אחת. במהלך שנתו האחרונה בתקופת כהונה זו הוא חנן את ג'ון סטנלי שהרג את המושל לשעבר ריצ'רד דובס ספייט בדו-קרב.

חוקת 1776 של קרוליינה הצפונית הגבילה בהגבלת כהונה את המושל לשלושת תקופת כהונה של שנה כל אחת במשך שש שנים. לאחר שלוש השנים הללו ביקש ויליאמס להיבחר שוב ב-1805, אך הובס על ידי נתניאל אלכסנדר. ב-1807 בחרה בו האספה הכללית לתקופת כהונתו השנייה, אך ב-1808 נבחר דייוויד סטון, ובכך הסתיימה הקריירה של ויליאמס כמושל. ב-1809 הוא כיהן בפעם האחרונה בסנאט של קרוליינה הצפונית ולאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים.
## מותו
בנג'מין ויליאמס נפטר במחוז מור שבקרוליינה הצפונית ב-20 ביולי 1814. הוא נטמן בעיירה גנלדון שבמחוז זה.

ביתו שבמחוז מור, "בית הפרסה" , הוכנס ב-1970 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וכיום הוא משמש כמוזיאון וכאתר לשחזורי מלחמת העצמאות והדגמות היסטוריה חיה מדי שנה.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1115-1116.


## קישורים חיצוניים
* בנג'מין ויליאמס באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* בנג'מין ויליאמס באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
* בנג'מין ויליאמס באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1751
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1814
כלכלת ונצואלה

**כלכלת ונצואלה** היא כלכלה מתפתחת בעלת תלות רבה במשאבים טבעיים. כלכלת ונצואלה מתבססת בעיקר על נפט, מכיוון שהיא מחזיקה באספקת הנפט הגדולה בעולם. מבחינה היסטורית, ונצואלה הייתה אחת מהמדינות העשירות ביותר באמריקה הדרומית, במיוחד משנות ה-50 עד שנות ה-80. ב-2013 כלכלתה של ונצואלה התרסקה עקב שחיתות, אבטלה, מחסור באוכל, משטר סמכותני וניהול לא נכון של תעשיית הנפט. מאז עלייתו של ניקולאס מדורו, מיליוני תושבים עזבו את ונצואלה והתמ"ג שלה ירד ב-80% בתוך פחות מעשור.

ונצואלה נמצאת במקום ה-18 ברשימת מדינות על-פי תפוקת הנפט הגולמי נכון לדצמבר 2023, והיא החברה ה-8 הגדולה ביותר באופ"ק. היא גם חברה בארגון הסחר העולמי, בברית הבוליברית ובאיחוד האומות הדרום אמריקאיות (Unasur). בנוסף לנפט, הוונצואלים מייצרים ומייצאים פלדה, אלומיניום, צמנט, כימיקלים, מכשירי אלקטרוניקה ושתייה. מטבע המדינה הוא הבוליבר הוונצואלי (BEV). למדינה שווי מוערך של 14.3 מיליארד דולר במשאבי טבע.

ארצות הברית היא שותפת הסחר החשובה ביותר של ונצואלה, למרות היחסים המתוחים בין שתי המדינות. הייצוא האמריקאי לוונצואלה כולל מכשירי אלקטרוניקה, מוצרי חקלאות, מכשור רפואי ומכוניות. ונצואלה היא אחת מארבע מייצאות הנפט הגדולות ביותר לארצות הברית, וכ-500 חברות אמריקאיות משתמשות בנפט מוונצואלה.

## היסטוריה
ב-1922, התגלה נפט בעיר מרקאיבו, ומשנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80, כלכלת ונצואלה הייתה אחת החזקות והמשגשגות ביותר בדרום אמריקה. הצמיחה המתמשכת בתקופה זו משכה למדינה מהגרים רבים.

ב-1960, ונצואלה הייתה אחת מהמקימות של אופ"ק, ארגון המדינות המייצאות נפט אשר מטרתו הוא להוות קרטל בתחום הנפט.

בשנות ה-60 וה-70 ממשלת ונצואלה בראשות קרלוס אנדרס פרץ  ניצלה את רווחי הנפט שלה על מנת לממן תוכניות רווחה והלאמה. התוכניות כללו הקמה של תשתיות בריאות, חינוך, תחבורה ואוכל אך הובילו להוצאות מופרזות ולעלייה דרמטית של החוב החיצוני (מ-2 מיליארד דולר ב-1972 ל-33 מיליארד דולר ב-1982).

המצב הכלכלי של ונצואלה החמיר כאשר מחירי הנפט קרסו במהלך שנות ה-80. לואיס הררה קמפינס  נבחר באותה העת והכלכלה חוותה טלטלה לאורך כל תקופת כהונתו. שיעורי האינפלציה עלו, ונותרו בטווח שבין 6% ל-12% בשנים 1982 עד 1986.

בשנות ה-90 ממשלת ונצואלה בראשות קרלוס אנדרס פרס מכרה שלושה בנקים, מספנה, שני מפעלי סוכר, חברת תעופה, חברת טלפון ורצועת תדרים סלולרית, בתמורה לסכום כולל של 2,287 מיליון דולר. עד סוף השנה, האינפלציה ירדה מ-84% ב-1989 ל-31% ואף נרשמה צמיחה כלכלית של 9%.

ב-1999, הוגו צ'אווס נכנס לתפקיד נשיא ונצואלה והבטיח להילחם בעוני ובשחיתות. בשנים הראשונות שלאחר בחירתו (1999-2003) היה זינוק חסר תקדים בממדי העוני, למרות העובדה שהכנסות המדינה מנפט גדלו פי ארבעה. עם זאת, התמ"ג של ונצואלה צמח בתקופת כהונתו (מ-97.52 מיליארד דולר ל-372.59 מיליארד דולר) והאינפלציה נותרה יציבה (בסביבות 20%).

בשנת 2014 ונצואלה נכנסה למיתון כלכלי, והצמיחה בתמ"ג ירדה לשיעור של 3.0%-. בסיטיבנק (Citibank) סברו כי "לכלכלה יש סיכוי נמוך להשתפר" וכי מצבה בגדר "אסון". ב-24 באוגוסט 2017, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הטיל סנקציות על ונצואלה, האוסרות עליה לבצע עסקאות בחוב המדינה, לרבות השתתפות בהסדרי חוב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
ונצואלה
סוזי תזוזי

"**סוזי תזוזי**" הוא אלבום הבכורה של הזמר כפיר עטיה, אשר יצא בשנת 2002. האלבום כולל, בין היתר, את השירים "סוזי תזוזי", "אין לי שקל בכיסים", "נדלקתי על שוטרת" ו"תיקי תיקי".

שיר הפתיחה של האלבום, "סוזי תזוזי", החל לצבור תאוצה רק ב, עת הראפר דודו פארוק השתמש בשיר בסרטון קומי שהעלה לעמוד היוטיוב שלו, וביתר שאת ב-2025, לאחר שצבר תאוצה גם ברשת החברתית טיקטוק.

## רשימת הרצועות

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2002
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
כביש 258

[ממוזער|מבט מהכביש אל [בריכת אידוי למלח|בריכות האידוי באזור תעשייה מישור רותם]]
**כביש 258** (מכונה גם: **כביש המפעלים**) הוא כביש אורך אזורי בדרום מדבר יהודה ובמזרח הנגב, המקשר בין כביש 25 בדרום ובין כביש 31 בצפון, דרך מישור רותם. אורכו של הכביש הוא 22.4 ק"מ. הכביש משמש בעיקר את התנועה בין ערד ודימונה, וכן את עובדי מפעלי אזור התעשייה מישור רותם הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש. הוא מהווה גישה עיקרית אל אתר ההטמנה אפעה, שכביש הגישה אליו יוצא מכביש זה.

לאורך מסלולו עובר הכביש כמה נחלי אכזב: נחל חימר, נחל להבה, נחל שלהבת, נחל יהל, נחל להט, נחל אבוב ונחל גורר. נחלים אלו יורדים מרכס זוהר, החולש על הכביש ממערב, לכיוון ים המלח, ומתנקזים מעט מזרחית לכביש לתוך נחל חימר. בעתות גשם, נחסם הכביש כאשר הנחלים עולים על גדותיהם.

## תוואי
הכביש מתחיל בצומת צפית שעל כביש 25 (דימונה – סדום), מערבית למעלה תמר, ויוצא צפונה. בחלקו הדרומי חוצה הכביש את מישור רותם תוך שהוא עובר ליד אזור התעשייה מישור רותם, פוספטים ערד וכימיקלים ערד. צפונה משם הכביש עובר על גבי גבעות, יורד לפתחה של נחל גורר ויובליו ומסתיים בצומת חתרורים שבמעלה זוהר (כביש 31 בקטע ערד – ים המלח), מזרחית לערד.

### מסלול

## טבע וטיילות
בסמיכות למקום בו חוצה הכביש את נחל חימר חוצה אותו שביל ישראל. הכביש מאופיין בתוואי שטח מדברי וממנו יוצאים מסלולי טיול רגלי ומסלולי רכבי שטח. בין האתרים הסמוכים לכביש באר אפעה והר קומות.

לעיתים מתעופפים חלקי פסולת ממשאיות הזבל הפוקדות תדיר את הכביש עקב כיסוי לא תקני שנעשה על ידי נהגיהן. הפסולת פוגעת בערכי הטבע הנמצאים לאורכו ומזהמת את הטבע.

## הערות שוליים

258
258
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: תחבורה
קטגוריה:מדבר יהודה: כבישים
קלסוס (חומסן שלטון)

**טיטוס קורנליוס קֶלסוּס** (בלטינית: *Titus Cornelius Celsus*) היה לכאורה חומסן שלטון רומאי, שמרד בקיסר הרומי גליאנוס (260–268 לספירה). הוא אחד משלושים הטיראנים שפורטו על ידי קובץ הביוגרפיות של קיסרי רומא, ה"היסטוריה אוגוסטה". ההיסטוריות שלו מוטלת בספק על ידי חלק מהחוקרים, הרואים בו המצאה של המחבר-העורך של ה"היסטוריה אוגוסטה".

על פי ה"היסטוריה אוגוסטה", בימי שלטון גליאנוס, כאשר חומסני שלטון צצו בכל קצוות העולם הרומי, אדם בשם קלסוס, טריבון שהוצב באפריקה אך מעולם לא התקדם בשירות המדינה מעבר לפקיד מנהל בינוני ורחוק מעמדת שלטון או פיקוד צבאי, חי בשלווה על אדמותיו בפרובינקיה אפריקה, ובשום אופן לא ראוי לציון מלבד היותו איש ישר ומרשים, הוכרז לפתע כקיסר על ידי ויביוס פאסיינוס (Vibius Passienus), הפרוקונסול  של הפרובינקיה, ופאביוס פומפוניאנוס (Fabius Pomponianus), המצביא המפקד של הלימס הלובי .
לאור משרתו טרם הכתרתו ועצם העובדה שלא הוא יזם את התנשאותו לקיסר, נראה כי שימש כלי משחק בידי אישים חזקים ממנו במערכת השלטון של פרובינקיה אפריקה.
המהלך היה כה פתאומי, עד שלא סופקו לו עיטורי הכבוד המתאימים, ולמוכתר החדש ניתן בגד פאר שנלקח מפסל של האלה השמיימית (Dea Caelestis, תנת, אלת השמיים).
האדרת של האלה נחשבה כבעלת יוקרה מיוחדת ולפיכך כתחליף הולם לגלימת הארגמן הקיסרית המסורתית.

נפילתו של קלסוס לא הייתה פחות מהירה מהעלאתו: הוא נרצח שבעה ימים לאחר הכתרתו, על ידי אישה בשם גליאֶנה (Galliena), שמסופר שהייתה בת דודתו של גליאנוס. גופתו נטרפה על ידי כלבים, ותושבי סיקה הנאמנים לקיסר המכהן, העידו על נאמנותם בכך שהמציאו עלבון חדש לזכרו של יריבו: תמונתו הונפה על צלב, וההמון קיפץ סביבה, כאילו היה זה קלסוס עצמו תלוי על גרדום.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "שלושים הטיראנים", "חיי קלסוס", פרק כט, עמ' 257–258.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 29, Celsus

## הערות שוליים

קטגוריה:קורנליים
קטגוריה:נפטרים ב-265
בני שגיא

**בני שגיא** (במקור: **לוגסי**; 8 בספטמבר 1971 – 4 בינואר 2026) היה שופט ישראלי, נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

## ביוגרפיה
בני שגיא נולד בשם **בני לוגסי** ב-1971 בהרצליה. בנם השני של פרידה ויוסי מבין שלושה אחים, בשנים 1989–1993 שירת בצה"ל.
בשנת 1999 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנים 1999–2000 התמחה אצל ד"ר עמנואל נוה, מנהל המחלקה האזרחית בפרקליטות מחוז מרכז. במאי 2000 הוסמך כעורך דין ועבד כעורך דין שכיר.

בשנים 2001–2007 שימש פרקליט בפרקליטות מחוז מרכז, במחלקה הפלילית.

בשנת 2005 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 2006–2007 שימש מרצה בקורס "אומנות הפרקליטות - טיעון משפטי וחקירת עדים" במכללת שערי משפט.

ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית משפט השלום תל אביב.
החל משנת 2010 הרצה בקורסים שונים בתחומי המשפט הפלילי ודיני ראיות, בקריה האקדמית אונו, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן ובמרכז האקדמי פרס ברחובות.

בפברואר 2013 מונה לסגן נשיא בתי משפט השלום מחוז תל אביב. ביולי 2015 מונה לכהונה בפועל כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב לתקופה של שנה. באוקטובר 2015 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב. בדצמבר 2020 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. בלט בחתירתו להגעה להסדר טיעון במשפטים פליליים, על מנת לקצר את ההליך המשפטי. בין השאר קיים הליך גישור שהוביל לסיום משפטם של נאשמי "טלגראס" ובהם מייסד הרשת עמוס דב סילבר, ופסק במחלוקת על תצלום הצנחנים בכותל המערבי.

ביוני 2024 מונה לנשיא בפועל של בית המשפט המחוזי בבאר שבע. באפריל 2025 מונה לכהונת נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

ב-4 בינואר 2026 נהרג בתאונת דרכים בכביש 6, בעת שרכב על אופנועו.

היה נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:נשיאי בית המשפט המחוזי בבאר שבע
קטגוריה:סגל הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026
Signal C.Q

**Signal C.Q** הייתה תוכנית ללימוד אנגלית לכיתה ז' שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית בשנת 1991. לסדרה הופקו חמישה פרקים. התוכנית מבוססת על התוכנית הלימודית "גבי ודבי" שיצאה בשנת 1976 שגם היא הייתה מיועדת ללימוד אנגלית לכיתה ז'. בדומה ל"Signal C.Q", גם בסדרה זו מופיע כלי קסם המאפשר לגיבוריה לנוע במרחב ולחקור מקומות שונים בעולם: ב-גבי ודבי הגיבורים השתמשו במקל קסמים,  שבזכותו הם יכולים לנוע במרחב ולהגיע לכל מקום בעולם על ידי נגיעה בחוד המקל במפה כלשהי, ואילו ב-"Signal C.Q" השתמשו הגיבורים, מיקי ודונה בכדור בדולח. את הדמויות הראשיות בגרסה המקורית של 1976 גילמו גבי אוטרמן בתפקיד גבי ורוזי ניומן בתפקיד דבי.

## עלילה
הסדרה עוקבת אחר חייהם של מיקי (ברוך דרור ויהונתן סגל) ודונה (לימור שיינפלד), אח ואחות חובבי רדיו, הם יוצאים למסע הרפתקאות ברחבי העולם. 

מיקי ודונה יוצאים לחפש אחר כלבם האבוד, ומוצאים כדור זכוכית מכושף (GLASS BUBBLE) המוסתר בבית נטוש. 

הם מגלים כי כאשר מניחים את הכדור הקסום על מפה אפשר להגיע לכל מקום בעולם. האחים הסקרנים מנצלים את כדור הזכוכית למטרות טובות בלבד ומושיטים עזרה לכל דורש, ואולם עליהם להיזהר: אם לא ישובו לביתם בתוך שעתיים יישארו לכודים לנצח בכדור הזכוכית.

בפרק החמישי והאחרון של הסדרה גולמה דמותו של מיקי על ידי יהונתן סגל במקום ברוך דרור.

## פרקי הסדרה

# Calling All Nations
# Calling Mount Morgan
# Calling Tikal
# Calling Lake Tahoe
# Calling Jerusalem

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות ללימודי אנגלית
משה רוקח (קאזלוב)

ממוזער|נראה רבי משה מקאזלוב מחזיק ביד אביו רבי מאיר זי"ע. 
רבי **משה רוקח** (כ"ה בכסלו ה'תרנ"ו – ח' בתשרי ה'תשל"א) הוא האדמו"ר השני מקאזלאוו, משלשלת בעלזא. רבי משה נולד בעיר סטרליסק בגליצה לאביו, רבי מאיר רוקח. ולאימו רינא עפשטיין בת רבי יוסף אלטער עפשטיין.

באותה תקופה התיישב אביו בקוזלוב והתחיל להתנהל באדמור"ת לבני קהילתו. כשהיה בן אחת עשרה, שלח אותו אביו ללמוד בישיבה של רבי שלום מרדכי שבדרון. היה מקשרו וחסיד של בן דודו הרבי ישכר דוב רוקח מבעלז עליו נסע הרבה.

הוא נישא למרת שלמצאי, בתו של רבי אהרן היילפרין, מברז'אן. לאחר נישואיו התגורר בטארנפול יחד עם אביו, רבי מאיר רוקח, אב"ד קאזלאוו.

היה יודיע, כבעל תפילה נאה, ועשה רושם רב על שומעי תפילתו מגיל צעיר. הרב מטארנאפול מינה אותו ללבעל תפילה הימים הנוראים בבית הכנסת של הרב יקל בעיר טארנפאל. בשנת 1924 נשכר כבעל תפילה הימים הנוראים בקהילת צעירי דת ודעת במונטריאול, קנדה. הוא נסע מספר פעמים מאירופה לאמריקה כדי לשמש כבעל תפילה במשך השנים, עד בשנת 1929 התיישב בניו יורק, שם פתח את בית המדרש קאזלאוו באיסטסייד.

בשנת תש"י, עבר להתגורר בקראון הייטס, שם המשיך עם בית המדרש שלו קוזלוב ברחוב פרזידנט. הוא קנה במיוחד בית גדול כדי שיוכל להכיל פליטים רבים ממלחמת העולם השנייה .

הוא היה ידוע באוסף הספרים הגדול שלו ספרית מעשה רוקח, היה לו מבחר גדול מאוד של ספרי קודש וספרים עתיקים שהיה נדרים ביותר, הרבה אדמורים ורבנים היה מגיעם להאוצר כדי לילמוד בספריה שלו, כמו הרב מליובאוויטש, סאטמר, רבי אהרן קוטלר, הרב האוטנר. האצור עבר אחר כן לברו פארק והתנהל על-ידי בנו רבי מאיר שמילא מקומו, האצור הספרסם בחדשוות ב־2017 לאחר שהיה שמה גניבה של כמה ספרי עתיקות רב ערך.

נפטר לאחר מחלה ממושכת, ח' בתשרי תשל"א. הוא הובא לקבורה באותו יום ליד אביו בבית החיים בית דוד.

## משפחתו
* רבי מאיר, חתנו של רבי שמחה בונם גריניברגר, רב העיר פרשבורג כיום בניוארק. (נפטר י"א ניסן תש"ף)
* הרב אהרן רוקח (נפטר ערב שביעי של פסח ה'תש"ף)
* איידעל אשתו של רבי יחיאל מיכל רוטנברג, בנו של רבי משה שמואל רוטנברג, רב מקוסאן.
* מרים דבורה אשת רבי דב בריש שפירא מנארול, נר"ל, בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:חסידות
קטגוריה:אדמו"רי בעלז
קטגוריה:יהדות ארצות הברית
הספרייה הלאומית של תוניסיה

**הספרייה הלאומית של תונסיה** (**BNT**; בערבית: ) היא ספריית ההפקדה וזכויות היוצרים של תוניסיה. ממשלת תוניסיה הקצתה תקציב של 28 מיליון דינר לבניין חדש לספרייה, ובשנת 2005 הספרייה הועברה למקום אחר. הספרייה מתנשאת לגובה של 46 מטרים והיא מורכבת מ-14 קומות. זהו אחד הבניינים הגבוהים ביותר בתוניסיה ואחד הבניינים בסגנון אסלאמי המפורסמים ביותר בתוניסיה.

## היסטוריה
הספרייה נוסדה בשנת 1885 אז נודעה כ"ספרייה הצרפתית", ולאחר מכן כ"ספריית העם". שמה הנוכחי מתוארך לתחילת עצמאותה של תוניסיה. בשנת 2005 היא הועברה למיקומה הנוכחי, ליד הארכיון הלאומי של תוניסיה וכמה מוסדות גבוהים כמו הפקולטה למדעי החברה והרוח.

## קישורים חיצוניים

* אתר רשמי בארכיון האינטרנט (באנגלית, צרפתית וערבית)

## הערות שוליים

תוניסיה
קטגוריה:תוניסיה: תרבות
נתניאל אלכסנדר

**נתניאל אלכסנדר** (באנגלית: **Nathaniel Alexander**; ) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ב-1797, כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1801–1802, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1803–1805, ולאחר מכן ועד 1807 כמושל קרוליינה הצפונית ה-13.
## ראשית חייו
נתניאל אלכסנדר נולד במה שהיה אז מחוז אנסון שבפרובינציית קרוליינה הצפונית (מקום לידתו סמוך למיקומה של העיר המודרנית קונקורד), כבנם של השריף המקומי מוזס אלכסנדר ושל שרה (לבית טיילור) אלכסנדר. ב-1776 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון), וב-1779 הוצב כרופא בקו של קרוליינה הצפונית . הוא שירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית עד 1782, ולאחר מכן עסק ברפואה לזמן מה ליד סנטי  שבקרוליינה הדרומית. הוא זכה להערכה רבה כפוליטיקאי אך גם כרופא, כאשר טונר הצהיר שהוא היה "רופא בעל מוניטין במקלנבורג".
## קריירה פוליטית
בשובו לקרוליינה הצפונית, נבחר אלכסנדר ב-1797 לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית. ב-1801 הוא נבחר לסנאט של קרוליינה הצפונית, וב-1803 לבית הנבחרים של ארצות הברית.

בנובמבר 1805 נבחר אלכסנדר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית כמושל קרוליינה הצפונית, כיהן בתפקיד שתי תקופות כהונה של שנה כל אחת, ובחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שלישית. אף על פי שהיה איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, הוא זכה לתמיכת הפדרליסטים. כמושל, הוא פיקח על פתרון סכסוך הגבולות עם ג'ורג'יה, על הרחבת פעילותם של בתי המשפט המחוזיים של המדינה, ועל הרחבת מערכת החינוך המדינתית. בעת כהונתו הוא גם שימש כנשיא מועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
## חיים אישיים
ב-1786 נשא אלכסנדר לאישה את מרגרט פולק, בתו של קולונל תומאס פולק. לשניים לא נולדו ילדים.

נתניאל אלכסנדר נפטר בסולסברי שבקרוליינה הצפונית ב-7 במרץ 1808. הוא נטמן בבית הקברות של המתיישבים הוותיקים שבשארלוט.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1116-1117.


## קישורים חיצוניים
* נתניאל אלכסנדר באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* נתניאל אלכסנדר באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
* נתניאל אלכסנדר באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1756
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1808
אליהו במדבר

**אליהו במדבר** (באיטלקית: **Elia nel deserto**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האיטלקי דניאלה דה וולטרה, המתוארך לשנים 1543–1547. היצירה נרכשה בשנת 2018 ונכנסה לאוסף גלריית אופיצי בפירנצה. מדובר באחת מן היצירות הנדירות ששרדו מאת האמן, שמספר ציוריו הידועים בטכניקת שמן או על לוח קטן במיוחד, ועומד על פחות מעשר יצירות.

## תיאור היצירה
הציור מציג את הנביא אליהו כשהוא שוהה במדבר, שקוע בהתבוננות ומדיטציה, ומתמקד בכיכר לחם שלפניו. האיקונוגרפיה של אליהו כאדם בודד, אבוד במחשבה ובתפילה, נחשבת נדירה במיוחד במסורת הציורית, והיא מבליטה רגע של ריכוז רוחני פנימי ולא סצנה נרטיבית רחבה. הממד האינטימי והמהורהר של הדמות תואם מגמות דתיות של המאה ה-16, וממקם את היצירה כדוגמה מוקדמת לציור מתקופת הקונטרה-רפורמציה.

### סגנון והשפעת מיכלאנג'לו
היצירה מדגימה בבירור את עומק השפעתו האסתטית של מיכלאנג'לו בואונרוטי על דניאלה דה וולטרה, שהיה תלמידו וידידו הקרוב. השפעה זו ניכרת בטיפול בדמות האנושית, בהדגשת המבנה הפיסולי של הגוף ובשימוש בצורות מונומנטליות המזכירות את חידושיו של מיכלאנג׳לו, כפי שבאו לידי ביטוי בתקרת הקפלה הסיסטינית ובציור יום הדין האחרון. היצירה מדגישה את זיקתו של דה וולטרה לאסתטיקה המיכלאנג'לואית, לא כציטוט ישיר אלא כהטמעה צורנית ורעיונית.

## הקשר דתי והקונטרה רפורמציה
"אליהו במדבר" נחשב לדוגמה מוקדמת וחשובה של ציור קונטרה רפורמטיבי, הן בשל בחירת הנושא והן בשל אופיו המאופק. בניגוד למסורות פרוטסטנטיות ששללו את השימוש בדימויים חזותיים, תפיסת הקונטרה רפורמציה עודדה יצירות אמנות כבסיס למדיטציה ולחיזוק האמונה, כל עוד הן נמנעות מחושניות ומאפקטים דרמטיים מופרזים. דמותו של אליהו, השקועה בהרהור שקט, ממחישה תפיסה זו של אמנות כדרך להתבוננות דתית ולחיבור בין האדם לבין האלוהי.

### רכישת היצירה והצגתה
הציור נרכש ממשפחת רוזני ד'אלצ'י והצטרף לאוסף האופיצי כהרחבה משמעותית של אוסף הציור האיטלקי מן המאה השש עשרה. עם כניסתו לאוסף הוכרז כי יוצג באולמות החדשים המוקדשים לציור של המאה השש עשרה, ויהיה מן היצירות המרכזיות בהם. רכישה זו הודגשה כהישג מוזיאלי חשוב, הן בשל נדירות היצירה והן בשל תרומתה להבנת מקומו של דניאלה דה וולטרה בציור האיטלקי של תקופתו.

## הערות שוליים

קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ציורי התנ"ך
נתן סטרטייבסקי

**נתן בוריסוביץ' סטרטייבסקי** (ברוסית: ** Натан Борисович Стратиевский**; 22 בדצמבר 1920 - 25 באוגוסט 2003) היה יהודי סובייטי שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמקלען אוויר בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
נולד בעיר אודסה במשפחה יהודית. בשנת 1922 עברה המשפחה למוסקבה. לאחר סיום בית ספר תיכון, החל ללמוד במכון שהכשיר מהנדסים לחברת הרכבות. בשנת 1939, עם החלת חוק גיוס חובה בברית המועצות, גויס לצבא האדום. הוצב לשרת בחיל האוויר הסובייטי, סיים קורס מקלענים אוויריים. הוצב לשרת ביחדה של מטוסי הפצצה מדגם SB.
יחידתו השתתפה בלחימה מהרגע הראשון של הפלישה הגרמנית לברית המועצות. לחם במסגרת החזית הדרום-מערבית. בפברואר 1942 הוסבה יחידתו למטוסי פטליאקוב Pe-2. באותה תקופה עבר סטרטייבסקי לשרת בצוות של מפקד טייסת. הוא לחם בקרב סטלינגרד, קרב קורסק, מבצע בגרטיון. עד אוגוסט 1944 השתתף ב־238 משימות קרביות, נטל חלק ב-67 קרבות אוויר, בהם הצליח להפיל 5 מטוסי אויב באופן אישי ועוד חמישה במשותף עם מקלעני אוויר אחרים. לקראת סוף המלחמה סיים קורס קצינים ומונה לקצין קשר של הטייסת שלו.

לאחר המלחמה למד במכון למתורגמנים צבאיים. בתום הלימודים שירת כמרצה לאנגלית בבית ספר לנווטים צבאיים בעיר חרקוב. סיים את השירות בשנת 1956 בדרגת קפיטן. לאחר סיום השירות הצבאי חזר למוסקבה. עבד כמנהל בית ספר לשפות ובמקביל עסק בתרגום מאמרים עבור כתבי עת טכניים. היה חבר בוועדה לקשרי חוץ של ועד ותיקי מלחמת העולם השנייה ברוסיה.

נפטר ב-25 באוגוסט 2003. נקבר בבית העלמין טרויקורובסקויה.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה באתר "גיבורי המדינה" 
* ביוגרפיה באתר המוקדש ללוחמים יהודים 
* 

קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:אנשי חיל האוויר הסובייטי
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב קורסק
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2003
ויקטוריה (האימפריה הגאלית)

**ויקטוריה** (בלטינית: *Victoria*; 231 לערך – 271 לערך), הידועה גם בשם **ויטרוביה** (*Vitruvia*), הייתה מנהיגה בממלכה הרומית הבדלנית הידועה כאימפריה הגאלית בסוף המאה ה-3 לספירה. היא הייתה אמו של ויקטורינוס, ששלט כקיסר האימפריה הגאלית עד הירצחו בשנת 271. לאחר מכן, ויקטוריה השתמשה בסמכותה כדי לייצב את האימפריה ולבחור יורש.

## היסטוריה
ויקטוריה מוזכרת ב"ספר הקיסרים" של אורליוס ויקטור, ובתיאור שלושים הטיראנים של רומא ב"היסטוריה אוגוסטה" הלא מהימנה.
לא ידוע דבר על חייה המוקדמים, אם כי נראה כי היא באה מקרב האצולה הגאלו-רומית.

על פי אורליוס ויקטור, לאחר שוויקטורינוס נהרג במרד, ויקטוריה התערבה, תוך שימוש במשאביה הרבים כדי לקנות את תמיכת הלגיונות. כך היא הבטיחה באביב 271 את עלייתו של המועמד הנבחר לקיסר, טטריקוס הראשון, שהיה בעבר מושל פרובינקיה גאליה אקוויטניה וקרוב משפחתה. היא גם העניקה את התואר "קיסר" לבנו, טטריקוס הצעיר.
טטריקוס העניק לה את התואר "אוגוסטה" (Augusta) ואת התואר "אם המחנות" (*Mater Castrorum*). לדברי דוד גולן, המחבר-העורך של ה"היסטוריה אוגוסטה" סבור כי ויקטוריה "הכתירה את עצמה בתואר אם המחנות, במטרה להפעיל ביתר שאת את השפעתה בחוגי חיילים".
ה"היסטוריה אוגוסטה" מוסיפה פרטים נוספים, וטוענת שוויקטוריה מינתה בתחילה לקיסר את בנו של ויקטורינוס, ויקטורינוס הצעיר, שאינו ידוע משום עדות אחרת, אך טוענת שגם הוא נהרג, זמן קצר לאחר אביו. ה"היסטוריה אוגוסטה" אומרת גם שוויקטוריה טבעה מטבעות משלה.

ויקטוריה מתה זמן קצר לאחר עלייתו של טטריקוס, בין אם ברצח או בנסיבות טבעיות. עם זאת, בהתחשב בחוסר המהימנות של ה"היסטוריה אוגוסטה", אמיתותם של פרטים אלה מוטלת בספק.

ויקטוריה כונתה הגיבורה או הקיסרית של המערב לצד זנוביה, שליטה בת זמנה וקיסרית החטיבה המזרחית של האימפריה הרומית.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "שלושים הטיראנים", "חיי ויקטוריה", פרק לא, עמ' 264–267.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 31, Victoria

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-271
יוסף מולפלדר

**משה יעקב מוּלפלדר** (בגרמנית: **Joseph Jakob Mühlfelder**; ה' בתשרי תר"ה, 18 בספטמבר 1844 Bauerbach – ט"ז בטבת תרס"ז, 16 בינואר 1907 קמניץ) היה רב, מחנך וראש בית־ספר דתי יהודי בגרמניה, שכיהן כרב קהילת קמניץ מסוף המאה ה־19 ועד פטירתו. נודע כמייסד ומנהל בית־הספר הדתי של הקהילה וכאחד מהאישים המרכזיים בעיצוב חיי היהדות בעיר.

## קורות חייו
מוּלפלדר נולד בשנת 1844 בעיירה Bauerbach שבדוכסות סקסוניה-מיינינגן. היה בנו של נפתלי (הירש) מוּלפלדר, מורה שנפטר בגיל צעיר, ושל תרזה לבית שטראוס. את לימודיו הראשונים קיבל בגימנסיה במיינץ ובישיבה בווירצבורג.

בשנים 1865–1867 למד באוניברסיטה ובבית־המדרש לרבנים בברלין, ובמקביל היה שומע חופשי בבית המדרש ע"ש פייטל היינה אפרים בברלין. בשנים 1867–1868 המשיך את לימודיו באוניברסיטה ובבית־המדרש לרבנים בברסלאו. ב־4 באוגוסט 1868 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת האלה.

## פעילות רבנית וחינוכית
לאחר נישואיו בשנת 1876 לגרטה (ייטי) דורה ליפמן, בת למשפחת סוחרים מממלסדורף שבפרנקוניה, התגורר תחילה בגטינגן, שם נולדו שלושת ילדיהם.

בשנת 1879 התמודד על משרת רבנות במיינינגן, אך לבסוף, בשנים 1884–1885, מונה לרב קהילת קמניץ – תפקיד שבו כיהן עד שנת 1906. בקמניץ ייסד וניהל את בית־הספר הדתי של הקהילה, והיה מיוזמי בניית בית הכנסת החדש בעיר, שנחנך בשנת 1899.

באותה שנה מונה למשרתו במינוי קבוע לכל ימי חייו, עם זכאות לפנסיה – צעד חריג המעיד על ההערכה הרבה לה זכה מצד הקהילה. היה חבר באגודת הרבנים בגרמניה.

## פטירה והנצחה
מוּלפלדר נפטר ב־16 בינואר 1907 בקמניץ. הלווייתו, שנערכה ב־20 בינואר, הייתה לאירוע ציבורי רחב בהשתתפות ראש עיריית קמניץ, נציגי רשויות, ורבנים מקהילות דרזדן, לייפציג, צוויקאו ואנברג. הוא נטמן ב"שורת הכבוד" בבית העלמין היהודי החדש בעיר.

אלמנתו קיבלה קצבה מהקהילה החל משנת 1907. בשנת 1943 גורשה לטרזיינשטט ושם נספתה.

## משפחתו
למוּלפלדר ולרעייתו נולדו שלושה ילדים:
* תרזה (נולדה ב־1877), נישאה לרב עמנואל שוורץ מפראג; גורשה בשנת 1942 וגורלה לא נודע.
* לאו (נולד ב־1879), נפל במלחמת העולם הראשונה בשנת 1915.
* אמנון (נולד ב־1882), גורש לאושוויץ בשנת 1942 ונספה שם.

## כתביו
מוּלפלדר פרסם חיבורים ומאמרים בתחום תולדות ההלכה והספרות התלמודית, בעיקר במסגרת עבודות אקדמיות מראשית דרכו:
*Rabh – חיבור ביוגרפי־עיוני על רבי אבא אריכא (רב), לייפציג תרל"א (1871).
הספר מבוסס על עיבוד מקיף של מקורות תלמודיים, ונכתב במסגרת מחקריו האקדמיים המוקדמים.

## לקריאה נוספת
* *Allgemeine Zeitung des Judentums*, 1 בפברואר 1907.
* תיעוד בית העלמין היהודי החדש בקמניץ.

## קישורים חיצוניים
* יוסף יעקב מוּלפלדר — Biographisches Handbuch der Rabbiner, שטיינהיים
* אילן היוחסין של הרב מוּלפלדר
* Rab. Abba Areka – חיבור מאת מוּלפלדר
* אוסף פריימן – Allgemeine Zeitung des Judentums (אזכורים על מוּלפלדר)

קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברסלאו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:ילידי 1844
קטגוריה:נפטרים ב-1907
בנג'מין סמית' (מושל קרוליינה הצפונית)

**בנג'מין סמית**' (באנגלית: **Benjamin Smith**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הפדרליסטית ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן לסירוגין בכמה תקופת כהונה בשני בתי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית בשנים 1784–1810, ולאחר מכן ועד 1811 כמושל קרוליינה הצפונית ה-16.

## ראשית חייו
בנג'מין סמית' נולד בצ'ארלס טאון (כיום צ'ארלסטון) שבפרובינציית קרוליינה הדרומית, כבנם של תומאס סמית' ושרה (לבית מור) סמית', משפחה מהמעמד החברתי הגבוה שבהמשך עברה למחוז ברנזוויק שבפרובינציית קרוליינה הצפונית. במלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת סמית' כשלישו האישי של הגנרל ג'ורג' וושינגטון, והתקדם לדרגת קולונל בצבא הקונטיננטלי.

## קריירה פוליטית
ב-1784 נבחר סמית' לקונגרס הקונטיננטלי, אם כי לא ברור אם הוא נכח בו. הוא היה פעיל בוועידות החוקה של קרוליינה הצפונית ב-1788 וב-1789. בשנים 1784–1810 כיהן סמית' לסירוגין בכמה תקופות כהונה בשני בתי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית. בשנים 1795–1799 הוא כיהן כיושב ראש הסנאט של קרוליינה הצפונית, וב-1798 הוא היה מועמד מטעם המפלגה הפדרליסטית בבחירות למושב בסנאט של ארצות הברית, בהן הוא נוצח על ידי ג'סי פרנקלין. במקביל לקריירה הפוליטית שלו, היה סמית' חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ותרם 20,000 אקרים (81 קמ"ר) של אדמה כמענק לאוניברסיטה. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא היה יושב ראש חבר הנאמנים.

ב-1810 עבר סמית' לשורות המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ונבחר על ידי האספה הכללית כמושל קרוליינה הצפונית. הוא כיהן רק תקופת כהונה אחת של שנה, ובשנה זו הוא שם דגש על רפורמה בספר החוקים הפלילי של המדינה ובמערכת הכליאה שלה. אף על פי שבבחירות של 1811 הוא לא התמודד לתקופת כהונה נוספת כמושל, בסבב ההצבעה הראשון הוא ניצב במקום השני לאחר ויליאם הוקינס, ואז פרש מהמרוץ. ב-1816 הוא שב למושב האחרון שלו בסנאט המדינתי.

## מותו
בנג'מין סמית' נפטר בסמית'וויל שנקראה על שמו (כיום סאות'פורט ) ב-26 בינואר 1826. הוא נטמן בכנסיית סנט פיליפ שליד וילמינגטון.

## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1118-1119.
* Alan D. Watson, General Benjamin Smith: A Biography of the North Carolina Governor, McFarland, 2014.


## קישורים חיצוניים
* בנג'מין סמית' באתר אגודת המושלים הלאומית 
* בנג'מין סמית' באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
* בנג'מין סמית' באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:צ'ארלסטון: אישים
קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1756
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1826
רבי מאיר רוקח (הזקן) מקאזלוב

**רבי מאיר רוקח (הזקן) מקאזלוב** (תרל"א - ה' בתשרי ה'תש"ד) - האדמו"ר מקאזלוב, היה האדמו"ר הראשון מקאזלוב משושלת בעלז, כיהן כרב ואדמו"ר בקאזלוב וסטרליסק.
## ביוגרפיה
נולד בקארוב כבן בכור לרבי אברהם יהושע השיל מפרמישלן נכד רבי שלום מבעלזא, ולמרים דבורה בת רבי צבי הירש פרנקל, חתן רבי מאיר מפרמישלן ונכד הדגל מחנה אפרים.   

נקרא על שם סבו רבי מאיר מפרמישלן. בילדותו התייתם מאימו וגדל אצל דודו רבי יהושע מבעלז.  

בבחרותו למד אצל רבי יצחק יהודה שמלקיש עד לנישואיו. היה אודק ומקשור לדודו רבי יהושע רוקח מבלז, ובנו רבי ישכר דוב,  לאחר פטירת דוד נסע גם לרבי יחזקאל שרגא משינאווא.   

נישא לריינא בת רבי יוסף אלטר אפשטיין אב"ד מאגרוב ואוז'ריאן. לאחר נישואיו התגורר בסמוך לחותנו. בהשתדלות חותנו עבר לגור לסטרליסק שם כיהן ברבנות, לאחר מכן עבר לקאזלוב שם כיהן כרב ואדמו"ר.

בעת מלחמת העולם הראשונה נמלט לבודפשט, ובשנת תר"פ התיישב בטארניפול. בשנת תרצ"א היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק, שם הקים את בית מדרשו. לאחר פטירתו מונה בנו רבי משה רוקח מקאזלוב לממשיכו. 

## משפחתו
* בנו משה רוקח האדמו*ר מקאזלוב ממלא מקום אביו באדמו"רות בניו יורק.
* בנו רבי אריה לייבוש אב"ד סוכטשוב. 
* בנו רבי יחזקאל שרגא אב"ד יאנובצה.
* בנו רבי אביגדור דוב מבילקמין, חתנו של הרב משלום זלמו יוסף זילברפארב האדמור מטאפרוב, משלשלת [[חסידות קוידנוב|קוידנוב]]
* חתנו רבי אלכסנדר סנדר אייכנשטין מסטריזוב

== ראו גם ==
* יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, ירושלים, תשמ"ו, חלק ג', באתר אוצר החכמה.

== לקריאה נוספת ==
**יין הרקח* תשפ*ד 
* קובץ אור הצפון תשרי תשפ''ו https://drive.google.com/file/d/14RqvCkXwv7WivFVscBxhvhXbq6oJlm0g/view?usp=drive_link
## קישורים חיצוניים
* https://www.hamichlol.org.il/%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%9E%D7%90%D7%99%D7%A8_%D7%A8%D7%95%D7%A7%D7%97#cite_note-2, באתר המכלול

## הערות שוליים

2026 01
ניטרואיינסה

**ניטרואיינסה פוטבול קלוב** (במקור: Niteroiense Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר ניטרוי, במדינת ריו דה ז'ניירו. המועדון נוסד ב־11 במאי 1913 בשם "ניקתרואיינסה פוטבול קלוב" (Nictheroyense Football Club). בשנת 1980 הופסקה פעילותו עקב קשיים כלכליים, אך בשנת 2024 חודש קיומו לאחר שקיבל את רישום ההתאחדות ממועדון אתלטיקו קריוקה.

## היסטוריה
### השנים הראשונות (1913–1980)
המועדון נוסד בעיר ניטרוי, ובשנת 1915 היה שותף להקמת "הליגה הספורטיבית פלומיננסה". בשנת 1918 זכה באליפות קמפיונאטו פלומיננסה. בשנת 1941 שינה המועדון את שמו לשמו הנוכחי. בשנת 1980 הופסקה פעילותו עקב בעיות כלכליות.

### חידוש הפעילות (2024–)
בשנת 2024 העביר מועדון אתלטיקו קריוקה את רישומו בהתאחדות FERJ לניטרואיינסה, וכך חזר המועדון לפעילות תחרותית. באותה שנה זכה המועדון ב"גביע ולדיר אמראל" במסגרת קמפיונאטו קריוקה סדרה C והעפיל לסדרה B2. בשנת 2025 השלים העפלה נוספת לסדרה B1.

ביוני 2025 השתתף המועדון בקופה ריו ושיחק באצטדיון ארנה TROPS מול אמריקה, במשחק שהסתיים בתיקו 0–0 — משחקו הראשון של המועדון בעיר ניטרוי לאחר תקופה ארוכה. במשחק השני, שנערך באצטדיון ז'יוליצ'י קוצ'יניו, הפסיד המועדון 0–2 והודח בסיבוב הראשון. באותה שנה השתתף המועדון בקמפיונאטו קריוקה סדרה B1, וסיים במקום השישי עם 16 נקודות. הקבוצה כבשה 16 שערים — ההתקפה הטובה בטורניר — אך ספגה 14 שערים, מספר השערים השני בגובהו. למרות ניצחון 5–1 על פדואנו במחזור הסיום, החמיץ המועדון את העלייה לחצי הגמר בנקודה של שתי נקודות。

## צבעי המועדון ותלבושות
מאז שנת 2024 אימץ המועדון סמל ותלבושות חדשים, כאשר הצבע הכחול הוא הצבע הדומיננטי.

## קמע
קמע המועדון הוא ראש שבט ילידי בשם "ארריבויה", הנחשב למייסד ההיסטורי של העיר ניטרוי.

## אצטדיון
המועדון מתאמן כיום במגרש הסמוך לקונשה אקוסטיקה של ניטרוי, ומשחק את משחקי הבית שלו באצטדיון ארנה TROPS, הממוקם בשכונת וארז'ה דאס מוסאס בניטרוי.

## תארים
### תארים מקומיים
;קמפיונאטו קריוקה סדרה C
: אליפות (1): 2024
;גביע ולדיר אמראל (שלב ראשון של האליפות)
: זכייה (1): 2024
;קמפיונאטו פלומיננסה
: אליפות (1): 1918
;אליפות ניטרוי
: אליפות (1): 1937

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1913
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: מועדוני כדורגל