open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית של קלן

**התזמורת הסימפונית של קלן** (בגרמנית: **WDR Sinfonieorchester Köln**) היא התזמורת הסימפונית הראשית של רשת השידור WDR  שבמערב גרמניה. התזמורת ידועה גם בשמות **תזמורת הרדיו של קלן** או **תזמורת מערב גרמניה**, והיא שוכנת בקלן שבגרמניה.

## היסטוריה
התזמורת נוסדה ב-1947 על ידי שלטונות הכיבוש של בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, כתזמורת רדיו צפון מערב גרמניה. התזמורת נודעה במיוחד בזכות ביצועיה של מוזיקה מהמאה ה-20 ועכשווית. התזמורת הזמינה יצירות ממלחינים כמו לוצ'יאנו בריו, הנס ורנר הנצה, מאוריציו קאגל, קשישטוף פנדרצקי, קרלהיינץ שטוקהאוזן וברנד אלואיס צימרמן.

בשנותיה הראשונות לא היה לתזמורת מנצח ראשי, אלא עבדה עם מנצחים אורחים. כריסטוף פון דוהנאני היה המנצח הראשון ששימש כמנצח הראשי של התזמורת, מ-1964 עד 1969.

בפברואר 2017, כריסטיאן מצ'לארו ניצח לראשונה על התזמורת. הוא חזר לשלוש הופעות אורח עוקבות עם התזמורת. במאי 2019, הודיעה התזמורת על מינויו של מצ'לארו למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. ביוני 2020, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של מצ'לארו עד יולי 2025. באוקטובר 2023, הודיעה התזמורת כי כריסטיאן מצ'לארו יתפטר כמנצח הראשי שלה בתום עונת 2024-2025, ויקבל את התואר שותף אמנותי לעונת 2025-2026.

בדצמבר 2022, מארי ז'אקו ניצחה לראשונה על התזמורת. בינואר 2024 הודיעה התזמורת על מינויה של מארי ז'אקו למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2026-2027, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים. ז'אקו היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת קלן.

## מנצחים ראשיים
* מארי ז'אקו (מיועדת, צפויה לנצח משנת 2026)
* כריסטיאן מצ'לארו (2019 - 2025)
* יוקה-פקה סאראסטה (2010 - 2019)
* סמיון ביצ'קוב (1997 - 2010)
* הנס פונק (1990 - 1997)
* גארי ברתיני (1983 - 1991)
* הירושי וואקסוגי (1977 - 1983) 
* זדנייק מאצאל (1970 - 1974)
* כריסטוף פון דוהנאני (1964 - 1969)

## קישורים חיצוניים

* 

קלן
קטגוריה:תזמורות רדיו
קלן
קטגוריה:קלן: תרבות
הירושי וואקסוגי

**הירושי וואקסוגי** (ביפנית: **若杉 弘**; 31 במאי 1935 – 21 ביולי 2009) היה מנצח יפני. ניצח ביפן על הצגות בכורה רבות של אופרות מערביות וזכה בפרסים ואותות כבוד רבים על הישגיו.

## ביוגרפיה
וואקסוגי נולד בטוקיו ולמד מוזיקה אצל הידאו סאייטו ונורברט קאנקו באוניברסיטה הלאומית לאמנויות ולמוזיקה בטוקיו. לאחר סיום לימודיו, התמנה למנצח בתזמורת הסימפונית NHK (יפן). משנת 1965 ניהל ופיתח את תזמורת יומיורי בטוקיו, אחת התזמורות המובילות ביפן. בשנת 1968 זכה הירושי בפרס הפסטיבל הלאומי לאמנויות מן הסוכנות לענייני תרבות, על ביצוע הבכורה של "הפאסיון לפי לוקאס" מאת קשישטוף פנדרצקי. הוא ייסד את תיאטרון האופרה הקאמרית של טוקיו בשנת 1969 והיה מנהלו האמנותי.

הירושי וואקסוגי היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של קלן משנת 1977 עד 1983 ומנהל מוזיקלי כללי של האופרה הגרמנית בדיסלדורף משנת 1981 עד 1986. הוא היה מנהל אמנותי ומנצח ראשי של תזמורת טונהאלה בציריך משנת 1987 עד 1991. בין השנים 1982 ל-1991 היה גם מנצח קבוע של האופרה הממלכתית של דרזדן ושל התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.

הירושי וואקסוגי היה פרופסור באוניברסיטה הלאומית לאמנויות של טוקיו ובבית הספר למוזיקה שם וחבר באקדמיה לאמנות של יפן.

## קישורים חיצוניים

* הספד להירושי וואקסוגי בטיימס של יפן 23 יולי 2009

קטגוריה:מנצחים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1935
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2009
מפקד פלוגה (צה"ל)

**מפקד פלוגה** או בקיצור **מ"פ** (קרי: **[[מ]]ם [[פ]]א**), הוא תפקיד אשר ניתן לקצינים בצה"ל.

המונח מתייחס למפקדי פלוגה בחיל הרגלים הישראלי, חיל השריון, חיל ההנדסה הקרבית, חיל האיסוף הקרבי, חטיבת החילוץ וההדרכה ויחידות מובחרות. בחיל התותחנים ובמערך ההגנה האווירית מכונה מפקד הפלוגה מסו"ל (מפקד סוללה).

דרגתותיהם של מפקדי פלוגות יכולות להיות מסגן ועד סגן-אלוף. הכשרת מפקדי פלוגות מתבצעת בקורס מפקדי פלוגות או ב.

## לקריאה נוספת
* אלישיב שמשי, **ולא אשוב עד כלותם - על מפקדי פלוגות בשדה הקרב**, הוצאת מערכות, 2005
* 
* גל פרל פינקל, "מה בין המ"פים של 1973 לאלה של 2021?", מערכות, אוקטובר 2021.

## הערות שוליים

קטגוריה:צה"ל
תקן נאט"ו לסימון כוחות

***APP-6A*** הוא התקן של נאט"ו לסימון כוחות צבא על-גבי מפות. התקן המקורי אומץ בשנת 1986, וגרסתו האחרונה עודכנה בשנת 2001. למרות שאיננו כוללני, הסימונים העיקריים (ובעיקר אלו המסמנים יחידות חי"ר ושריון) הם סימונים המקובלים בכל העולם, ומופיעים לעיתים קרובות על מפות מבצעים המצורפות לספרי צבא והיסטוריה צבאית.

התקן הנ"ל מאפשר אחידות בסימול המבצעי, בפירוט רב ככל האפשר לגבי הכוחות הפועלים בשטח, כדי לאפשר שיתוף-פעולה הדוק בין כוחות נאט"ו השונים, בפיתוח, מבצעים ואימונים. כאמור, התקן הושאל גם לסימונים בתחקירים היסטוריים-צבאיים.

## גרפיקה טקטית

פרט לסימון כוחות, תקן APP-6A מאפשר גם גרפיקה טקטית המאפשרת לייצג מידע מבצעי שלא ניתן לייצגו על ידי סמלים בלבד, כמו למשל גזרות פעילות, סימוני תחומים מיוחדים (אזורי נחיתה/הצנחה) וסימונים ייחודיים אחרים שמתייחסים לגאומטריה של שדה-הקרב ושחיוניים לצורך תכנון וניהול הקרבות.

## סימון כוחות
### שייכות
השייכות מתייחסת ליחס בין הכוח שהמפה שייכת לו לבין הכוחות המתוארים בה. סיווג השייכות הבסיסי הוא **לא-ידוע**, **ידיד** ("כוחותינו"), **נייטרלי** ו-**עוין** (כוחות אויב).
השייכות ניתנת לסימון על ידי צורת **המסגרת** שבה משתמשים כדי לתאר את הכוח, ועל ידי מילוי המסגרת בצבע ניתן להוסיף תת-סיווגים נוספים, כמו למשל במצב בו משתתפות בלחימה קואליציות רב-לאומיות וכו'. צורות המסגרות והתיוג שלהן מוצג בתרשים המצורף. 

### סמלי כוחות

ה**צלמית** היא החלק הפנימי של הסימון, ותפקידה לתת ייצוג גרפי לתפקידו של הכוח המבצעי המתואר על ידי הסימון. בדרך-כלל, תפקידה של הצלמית לייצג את סוג הכוח (חי"ר, שריון, הנדסה וכו'), אולם לעיתים היא תסמל ציוד, מתקנים או מזג-אוויר מקומי.

ניתן לשלב מספר צלמיות כאלה יחדיו בסימון אחד, כדי לייצג למשל יחידת חי"ר משוריינת. בנוסף ישנן צלמיות שניתן להוסיף לנ"ל כדי לייצג תפקיד מבצעי מיוחד:

### שילובים נפוצים
חלק מהשילובים הנפוצים ביותר הם:

### סדר-גודל הכוחות (סד"כ)

פרט לצלמית המייצגת את סוג הכוח, הסימנים המייצגים את גודלו הם החשובים ביותר. את הסימנים הללו מסמנים מעל למסגרת, והאפשרויות השונות מובאות בטבלה הבאה.

בצה"ל סימונים של ארמייה ומעלה אינם בשימוש, ובשאר הצבאות הסימונים מקבוצת ארמיות ומעלה מקובלים רק בעיתות מלחמה.

### מידע נוסף ודוגמאות

מימין ומשמאל למסגרת, בכתב תחתי, ניתן לציין את שם היחידה (משמאל) ומספרה (מימין).

לדוגמה, סימנה של פלוגת החי"ר הממוכן ה-42 מ"כוחותינו" יראה כך:

קובץ:APP-6a_Example1.png

וסימנה של אוגדת נ"ט ממוכנת (כוח דמיוני) של האויב יראה כך:

קובץ:APP-6a_Example2.png

מפה לדוגמה של מחלקת היסטוריה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, המתארת את הכוחות בחזית התעלה בשלבים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים ניתנת כאן. במפה ניתן לזהות, בנוסף על הסימונים שהוזכרו לעיל, גם סימונים של מפקדות אוגדתיות ופיקודיות, קווי התקדמות, גבולות גזרה וכו':
מרכז|ממוזער|500px

## לקריאה נוספת
* המדריך הזמני לתקן APP-6A של הצבא הבריטי (קובץ ZIP)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אסטרטגיה
קטגוריה:נאט"ו
נאט"ו
קטגוריה:קרטוגרפיה
דרבי (טיל)

**דרבי** (Derby, Alto) הוא טיל אוויר-אוויר בעל ביות מכ"ם אקטיבי לטווחים קצרים-בינוניים ("מעבר לאופק") מתוצרת חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. את הטיל ניתן לשגר גם ממשגר קרקעי כחלק ממערכת הגנה אווירית של טילי קרקע-אוויר המכונה SPYDER.

לטיל זה הרבה במשותף עם הפיתון 4 למרות תכנון חיצוני שונה, שנראה כשילוב בין הפיתון 4 לבין ה-AIM-120 אמראם.

הטיל בשירות מבצעי בחילות אוויר אחדים (הודו, ברזיל, צ'ילה, קולומביה ועוד) משנת 1991. חיל האוויר הישראלי לא הכניסו לשירות, עקב שיקולי תקציב.

## מאפיינים עיקריים
* מיועד לטווחים קצרים ובינוניים
* יכולת תקיפה בכל מזג אוויר ומכל זווית
* יכולת נעילת-שיגור לקרבות אוויר הדוקים
* שיגור לפני ואחרי נעילה (LOAL/LOBL)
* אפשרות לתכנות מערך ההגנה נגד הגנה אלקטרונית (ECCM)
* משקל נמוך יחסית למתחריו

## I-Derby ER
בסלון האווירי בפריז ב-2015 נחשף טיל ה-**I-Derby ER**. זוהי גרסה מעודכנת של טיל הדרבי בעלת יכולות משופרות וטווח ארוך יותר של עד 100 ק"מ. מעטפת הטיל נשארה אותו דבר ככה שלא נדרש שינוי מיוחד במטוסים שהוכשרו לשאת אותו.
השיפורים העיקריים שנעשו:
* הוספת מנוע רקטי מוצק דו-שלבי (הכפלת טווח הטיל)
* החלפת ראש הביות למבוסס תוכנה (במקום קושחה בדגם הקודם) 
* יכולת רכישת מטרה לאחר שיגור (ראש אלקטרו-אופטי)
* חסינות גבוהה יותר לאמצעי לוחמה אלקטרונית (ECCM) מתקדמים

## קישורים חיצוניים
* דרבי, באתר רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה
* I-Derby ER, באתר רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה
* דרבי, באתר Israeli Weapons
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טילי אוויר-אוויר
קטגוריה:רפאל: טילים
קטגוריה:טילים ישראליים
זדנייק מאצאל

**זדנייק מאצאל** (בצ'כית: **Zdeněk Mácal**; 8 בינואר 1936 – 25 באוקטובר 2023) היה מנצח צ'כי.
## קריירה
מאצאל נולד בברנו. הוא בנה לו קריירה מבטיחה בצ'כוסלובקיה, אך לאחר שהכיבוש הסובייטי מחץ את האביב של פראג ב-1968, עזב את המדינה. תחילה פנה לגרמניה, שם מצא עבודה בתזמורת הסימפונית של קלן. בהמשך היגר לארצות הברית, שם היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מילווקי ושל התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי. בשנת 2003 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית.

מאצאל היה גם המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סידני, אך החוזה שלו בוטל באמצע הקדנציה, עקב סכסוכים עם נגנים ועם ההנהלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1936
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-2023
צ'ד טיילור

שמאל|ממוזער|250px|צ'ד טיילור
**צ'ד טיילור** (באנגלית: **Chad Taylor**; נולד ב-24 בנובמבר 1970) הוא הגיטריסט הראשי של הלהקה לייב. הוא גם כותב ומפיק בלהקה. לייב מכרה יותר מ25 מיליון תקליטים. 

טיילור, יליד בולטימור, מרילנד, מעורב בתעשיית איכות הסביבה רוב חייו. בגיל 13 הוא פגש את חבריו ללהקה לעתיד בחטיבת ביניים ביורק, פנסילבניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מוזיקאי רוק
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
מושובצה

**מושובצה** (בסלובקית: **Mošovce**) הוא כפר גדול בסלובקיה המרכזית, מקום מולדתו של המשורר והמשכיל הסלובקי יאן קולאר. נכון לדצמבר 2020, יש במושובצה 1,346 תושבים.

היישוב מוזכר בכתובים לראשונה ב-1233 אצל המלך אנדראש השני, מלך הונגריה ככפר מלכותי.

## קישורים חיצוניים

* 
*מידע אודות הכפר 

קטגוריה:סלובקיה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
רמי הסמן

**רמי הסמן** (נולד ב-28 בספטמבר 1958) הוא איש פרסום, מרצה וחוקר לשיווק מדיני וחברתי, ומראשי המאבק באיידס בישראל. הסמן אובחן כנשא HIV במהלך הקריירה שלו כאיש פרסום ואסטרטגיה שיווקית, ומאז ניתב את פעילותו המקצועית-התנדבותית להנהגת המאבק במגפה ולקידום המודעות הציבורית לנושא.

## ביוגרפיה
הסמן נולד בתל אביב, ובין השנים 1962-1968 חי עם משפחתו בשיקגו, ארצות הברית. הוא למד בתיכון עירוני א' בתל אביב  וסיים ב-1977. בתקופת לימודיו שימש כיושב-ראש סניף תל אביב של ארגון 'נוער לנוער' ( 1975-1976).

לאחר שרותו הצבאי בצה"ל (1978-1982) כקצין נ"מ הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, לימודי תואר שני בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, וקיבל דיפלומה בפרסום בינלאומי מטעם איגוד הפרסום הבינלאומי (IAA).

במהלך הקריירה המקצועית שלו ניהל הסמן את מחלקות המחקר והאסטרטגיה ("פלנינג") במשרדי הפרסום גיתם ופוגל-לוין, והיה מראשוני האסטרטגים בענף הפרסום בישראל. הוא עסק בפיתוח וביישום של מודלים אסטרטגיים בתחום הפרסום והתקשורת השיווקית, ושימש כיועץ אסטרטגי למשרדי ממשלה שונים, לגופים ציבוריים ולתאגידים במגזר הפרטי. במקביל ריכז את תחום לימודי הפרסום במכללה למנהל, לימד מנהל עסקים בבית הספר לתיירות של משרד התיירות, ושימש כמזכיר איגוד הפרסום הבינלאומי בישראל. 

בשנת 1996 אובחן אצל הסמן נגיף הHIV (הגורם למחלת האיידס) בשלב מתקדם. הוא עזב את עבודתו בחברת הפרסום והחל בפעילות התנדבותית ב"בלה דואגת" - זרוע הסברה ממוקדת לקהילה הגאה של הוועד למלחמה באיידס, שנועדה להילחם בהתפשטות מגפת האיידס בישראל ולהקל על חייהם של אנשים החיים עם הנגיף. הסמן הביא עמו את ניסיונו כפרסומאי וכאיש תקשורת שיווקית, והפרויקט הראשון שניהל היה הפקת חוברת הסברה בשם "יש חיים אחרי האיידס", שחולקה חינם לחולים ולנשאים. 

בשנת 1997 שימש הסמן כיושב ראש מטה המאבק של ארגוני האיידס בישראל. גוף זה ריכז באותה תקופה את המאבק של ארגוני הבריאות בישראל על הכללת התרופות לטיפול במחלות האיידס, הסרטן והסוכרת בסל שירותי הבריאות, מאבק שלאחריו תוקן חוק ביטוח בריאות ממלכתי. הוא כיהן גם כיושב ראש הנהלת הוועד למלחמה באיידס במשך שלוש שנים, שבהן עסק בשדרוג המאבק באיידס בישראל במישור הממלכתי, התקשורתי, החינוכי והארגוני. במהלך שנים אלה גדל משמעותית תקציב הארגון, והוא הפך לאחד מארגוני הבריאות המשפיעים במדינה. 

במקביל עסק בפעילויות נוספות במסגרת קהילת הלהט"ב בישראל. בין היתר השתתף בהפקת אירועי הגאווה ובניהול מאבקים פוליטיים לטובת הקהילה. בשנת 2003 זכה באות "יקיר הקהילה". ב-2004 פרש הסמן מתפקידיו הרשמיים השונים, אך המשיך לשמש יועץ אסטרטגי חיצוני לארגוני האיידס והלהט"ב בפעילויותיהם.

כיום מרצה הסמן בתוכנית הבינלאומית של בית-הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, וחוקר בבית-הספר לממשל ולמדיניות בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב.

## קישורים חיצוניים
*רמי הסמן, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
*רמי הסמן באתר "רשימות"
*רשימת כתבות בעיתונים
*טורים של הסמן בתחום המאבק באיידס, באתר טבעלייף
*רמי הסמן אלבום תמונות - דיוקנאות מקהילת להט"ב

קטגוריה:פרסומאים ישראלים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
המכון לקולנוע על שם גרסימוב

**המכון לקולנוע על שם גרסימוב**, רשמית **המכון הממלכתי הרוסי לקולנוע על שם [[סרגיי גרסימוב]]** (ברוסית: **ВГИК - Всероссийский Государственный Институт Кинематографии имени С. А. Герасимова**). הוא המוסד האקדמי הבכיר ביותר ברוסיה ללימודי קולנוע.

שוכן ברחוב וילהלם פיק שבמוסקבה.

## היסטוריה
VGIK הוא המוסד על שם גרסימוב ללימודי אמנות הקולנוע הראשון בעולם, שנוסד על ידי ולדימיר גארדין במוסקבה בשנת 1919. סרגיי אייזנשטיין, וסלבולוד פודובקין, מיכאיל רום ואלכסיי בטלוב היו בין הפרופסורים המכובדים של המוסד. השם VGIK הוצמד למוסד ב-1934, ראשי תיבות של "המכון הסובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע" (Всесоюзный государственный институт кинематографии ,ВГИК; All-Union State Institute of Cinematography)

בשנת 1986 הוחלט לקרוא למוסד על שם הבמאי הרוסי סרגיי גרסימוב, ורשמית הוא החל לשאת את השם "המכון הסובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גראסימוב". ב-1992 ראשי התיבות נותרו על כנן, אך מעתה משמעותן "**המכון הממלכתי הכל-רוסי לאמנות הקולנוע**" (Всероссийский государственный институт кинематографии). 

זהו אחד ממוסדות הלימוד המעטים שהתמקדו בלימוד שיטות של הפקת סרטי 35 מילימטר. בוגרי המוסד פועלים ב-90 ארצות מסביב לעולם. מביימים סרטים, ומלמדים בבתי ספר לקולנוע. בתי ספר לקולנוע בווייטנאם, מצרים וסין נוסדו בעזרת מדריכי המוסד וכיום כמעט כל תעשיית הקולנוע ברוסיה מורכבת מבוגרי המכון. 

VGIK היא ממייסדי CILECT - האגודה הבינלאומית ללימוד קולנוע וטלוויזיה של אונסק"ו. האגודה מפעילה מדריכים בבתי ספר לקולנוע ברוסיה ומחוץ לה ובמוסד עצמו קיים סטודיו לסרטי סטודנטים (היחיד ברוסיה, למעשה), שבו אפשר לעשות הפקת סרט מלא. נוסף לכך, תיאטרון הסטודנטים מאפשר את התנאים להכשרת שחקנים. 

ב-2008 המוסד הפך רשמית לאוניברסיטה, והחל להיקרא רשמית "האוניברסיטה הרוסית הממלכתית לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גרסימוב" (Всероссийский государственный университет кинематографии имени С. А. Герасимова) – אך ראשי התיבות נשתמרו אף הם, והמוסד ממשיך להיקרא בשם זה. 

בשנת 2015 המילה "אוניברסיטה" הורדה משם המוסד.

## תחומי הלימוד
המוסד מכשיר תלמידים להיות תסריטאים, במאים, שחקנים, צלמים, במאי קול, מעצבי אתר צילומים, מעצבי תלבושות, אנימטורים, מנהלי הפקה, מפיקים, מבקרי סרטים.

## מבוגרי המוסד

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר VGIK 
* IMDb - סרטים שבהם שימשה VGIK כחברת ההפקה.

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בתי ספר לקולנוע
קטגוריה:מוסקבה: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:בתי ספר לאמנות
קטגוריה:קולנוע בברית המועצות
קטגוריה:סרגיי גרסימוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
ארץ עוץ המופלאה

**ארץ עוץ המופלאה** הוא ספר ההמשך לספר הילדים הנודע "הקוסם מארץ עוץ", שנכתב על ידי ליימן פרנק באום, והשני בסדרת ספרי עוץ.

הספר מספר הרפתקאות נוספות בחייהם של הדחליל ואיש הפח לאחר המאורעות בספר הקודם. דורותי אינה שבה לעלילות ספר זה.

## תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בארץ עוץ, זמן קצר לאחר אירועי הספר "הקוסם מארץ עוץ" ולאחר חזרתה של דורותי גייל לקנזס. הדמות הראשית היא ילד יתום בשם טיפ שהיה תחת האפוטרופסות של מכשפה מרושעת בשם מאמבי. מאמבי גרה בחלק הצפוני של ארץ עוץ המכונה ארץ גיליקין. מאמבי נהגה להתעללה בטיפ באופן תדיר עד אשר ביום אחד כאשר מאמבי חזרה הביתה טיפ החליט לנקום בה כאשר הוא יצר את ג'ק פאמפקינהד אשר בעל ראש דלעת מסוג ג'ק-או-לנטרן. עם זאת, מאמבי מנצלת את ההזדמנות על מנת להשתמש באבקת חיים שהשיגה לאחרונה ממכשף, ובאמצעות אבקת החיים היא מפחיחה חיים בג'ק פאמפקינהד. מאמבי מחליטה כי היא רוצה להפוך את טיפ לפסל שיש. טיפ מחליט לברוח ממאמבי יחד עם ג'ק פאמפקינהד לאחר שהוא גונב את אבקת החיים ממאמבי. טיפ משתמש באבקת החיים על מנת להחיות סוס עשוי עץ על מנת שג'ק פאמפקינהד יוכל לרכוב עליו.

ג'ק וסוס העץ מצליחים לדהור במהירות גבוהה לעבר עיר האזמרגד ומשאירים את טיפ מאחור. לאורך הדרך טיפ נתקל בצבא הנשים של הגנרלית ג'ינג'ור אשר זוממות להדיח את הדחליל, השליט של עיר האזמרגד. ג'ק פאמפקינהד וסוס העץ מגיעים לעיר האזמרגד ופוגשים שם את הדחליל. טיפ בוחר לסייע לדחליל להביס את צבאה של ג'ינג'ור.

בהמשך הקבוצה יוצאת לכיוון מערב על מנת לבקש סיוע מאיש הפח. מאמבי מטילה כישוף אשר מאיים על עצם קיומה של החבורה. החבורה מזעיקה למקום את מלכת עכברי השדה אשר, בחוכמתה הרבה, מספקת להם נשק סודי שיתברר כבעל ערך רב בקרבות הקרובים. מאמבי, אשר נחושה להביס את החבורה משתמשת באמצעים כושלים כגון קיר לבנים ענקי ומעגל אש, אך ללא הועיל. החבורה, שלא נרתעה, מצליחה לחזור לעיר האזמרגד. החבורה מגלה שעיר האזמרגד נמצאת כעת במצב של אי סדר, שכן העיר נמצאת כעת תחת שלטונם של מאמבי וג'ינג'ור.

מאמבי וג'ינג'ור מצליחות להשיג את החבורה, אך היא מצליחה להרכיב מיטה עם ראש של צבי ועם כנפיים, בה הם מפיחים חיים באמצעות אבקת החיים. באמצעות המיטה המעופפת הם מצליחים לבסוף להימלט מעיר האזמרגד ברגע האחרון.

משם הקבוצה עפה דרומה לכיוון ארמונה של גלינדה, בתקווה שגלינדה תוכל לסייע להם. גלינדה מיידעת אותם שהשליטה האמיתית של ארץ עוץ הוא נסיכה בשם עוצמה. הקבוצה חוזרת לעיר האזמרגד על מנת להתעמת עם מאמבי, שנתפסת לבסוף בעודה מנסה לחצות את המדבר הקטלני כאשר היא שינתה את צורתה לגריפין. מאמבי מתוודה כי טיפ היא למעשה עוצמה אשר צורתה שונתה באמצעות כישוף. מאמבי מבטלת את הכישוף ובעקבות כך טיפ הופך לנסיכה עוצמה.

בסופו של דבר, הנסיכה עוצמה מתבססת כשליטה של ארץ עוץ, ואיש הפח מזמין את הדחליל לחזור לארץ הווינקים יחד עם ג'ק פאמפקינהד. הגאמפ מפורק, גלינדה חוזרת לארמון שלה, הווגל באג נשאר בעיר האזמרגד כיועץ של הנסיכה עוצמה, וסוס העץ הופך לסוס האישי של הנסיכה עוצמה.

## הדמויות
* **טיפ** - הילד שחי עם מאמבי הזקנה.
* **ג׳ק ראש דלעת**
* **סוס העץ**
* **הדחליל**
* **איש הפח, או ניק צ׳ופר**
* **מר מ״ב החיפושפיש בה״מ**
* **הגאמפ**
* **מאמבי הזקנה** - מכשפה
* **הגנרלית ג׳ינג׳ור** - השתלטה על עיר האזמרגד.
* **גלינדה** - המכשפה הטובה מהדרום.

## תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית פעמיים. פעם אחת בתרגומו של חנן פלד בשנת 1998, ופעם נוספת בידי גילי בר-הלל, בשנת 2013, שהוסיפה אחרית דבר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרת ספרי עוץ
יושיטושי

ממוזער|שמאל
ממוזער|שמאל
**יוֹושִיטוֹשִי צוקיאוֹקָה** (בקנג'י **月岡 芳年**; 30 באפריל 1839 – 9 ביוני 1892) היה אמן הדפסי עץ, צייר ומשורר.

את פועלו של יושיטושי ניתן לחלק לשתי תקופות מכריעות: השנים האחרונות של יפן המודרנית המוקדמת, והשנים הראשונות של יפן המודרנית (תקופת מייג'י).

## ביוגרפיה
יושיטושי נולד בשנת 1839 בתקופת אדו בעיר אדו, שלימים שינתה את שמה לטוקיו. אביו היה סוחר עשיר, שהגיע לתפקיד של סמוראי, אולם יושיטושי עזב את בית אביו בגיל 3 וחי בבית דודו חסוך הילדים. בגיל צעיר ניכר כישרונו והוא הופנה ללימודי אמנות הציור וההדפסי העץ. את הכינוי "יושיטושי" קיבל בגיל 11 מהמאסטר שלו קוניושי. ההדפס הראשון שלו נוצר בגיל 14, בשנת 1853, אולם במשך תקופה ממושכת אחר כך לא יצר, כנראה בשל מחלה ממושכת של מורו קוניושי. בשנת 1862 מת קוניושי, ובשנה שאחר כך יצר יושיטושי 44 הדפסי עץ.

עבודתו המוקדמת מלאה באלימות גרפית קיצונית ובמוות, אולי כשיקוף לאלימות הסובבת אותו, ביפן השסועה והנתונה למאבקי שוגונות טוקוגאווה כנגד העולם המערבי. בשנת 1871 שקע בדיכאון עמוק. באותה תקופה לא יצר, חי בחוסר כל, ומתואר כי בת זוגו יוקוטו מכרה את הבגדים שעל גופה על מנת לתמוך בו.

כוכבו של יושיטושי החל לדרוך שוב בשנת 1873, כאשר מצב רוחו השתפר, והוא החל שוב ליצור במרץ רב. המהירות שבה עבד, בנוסף ליצירתיותו, עוררו פליאה. שנותיו האחרונות היו הפוריות ביותר. סדרות ההדפסים השונות שיצר זכו להערצה רבה עוד בימיו.

## קישורים חיצוניים

* Tsukioka Yoshitoshi Online

קטגוריה:משוררים יפנים
קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:ילידי 1839
קטגוריה:נפטרים ב-1892
מיכאל קאלאטוזוב

**מיכאל (או מיכאיל קונסטנטינוביץ') קאלאטוזוב** או **קאלאטוזישווילי** (בגאורגית: **მიხეილ კალატოზოვ**, ברוסית: **Михаил Константинович Калатозов**,  28 בדצמבר 1903 – 27 במרץ 1973) היה במאי קולנוע ותסריטאי גאורגי שפעל רוב חייו ברוסיה בתקופה הסובייטית. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. הבמאי הסובייטי היחידי שסירטו העגורים עפים זכה בפרס דקל הזהב של פסטיבל קאן (1958).

## ביוגרפיה
קאלאטוזוב נולד בטביליסי, ולמד ב- VGIK - המוסד ללימודי אומנות הקולנוע. החל את הקריירה שלו כנהג ומסריט סרטים, בהמשך שחקן, עורך, צלם ותסריטאי באולפני הקולנוע בטביליסי. כתסריטאי וצלם השתתף בהפקת הסרטים "גיבור של זמננו" (1925) של הבמאי איוואנה פרסטיאנה ו"גיולי" (1927) מאת ניקולוז שנגלאיה . בשנת 1928 ביים עם גוגוברידזה  את הסרט "האימפריה שלהם" המבוסס על קטעי יומני קולנוע לחדשות. בשנת 1930 החל לכתוב ולביים את הסרטים של עצמו. סרטו הראשון, שזכה לפרסום בכל העולם, היה "מלח לסוואנתי/סוואנים". 

אחרי שבשנת 1937 סיים השתלמות באקדמיה לאמנויות בלנינגרד ועבד שוב לזמן קצר באולפני הקולנוע בטביליסי, התקבל קאלאטוזוב לעבודה כבמאי קולנוע באולפני לנפילם ברוסיה. ביים שני סרטים על טייסים ("אומץ", 1939) "וואלרי צ'קאלוב" (1941) שבו התפקיד הראשי שוחק על ידי ולדימיר בלוקורוב

קאלאטוזוב נפטר בהיותו בן 69 במוסקבה.

בנו, גיורגי קאלאטוזישוולי , ונכדו, מיכאיל קאלאטוזישווילי , הם גם כן במאי קולנוע.

## יצירתו
* "מלח לסוואנתי/לסוואנים" (ჯიმ შვანთე)  - 1930. סרט דוקומנטרי אילם על חיי הסוואנים בכפר ההררי המבודד בסוואנתי.
* "מסמר במגף"  - 1931
* "גבריות"  - 1939. 
* "ואלרי צ'קאלוב"  - 1941
* "קשר המורשעים"  - 1950 (אלכסנדר ורטינסקי קיבל את פרס סטלין עבור משחקו בסרט זה)
* "בעיצומו של הקרב" - 1954
* "ידידי אמת"  - 1954
:בין הסרטים המפורסמים והיותר חשובים שלו נמצאים ארבעת הסרטים האחרונים:
* "העגורים עפים" - ("Летят журавли") - (The Cranes Are Flying)  1957
* "המכתב שלא נשלח"  - "Neotpravlennoye pismo"  1959
* "אני קובה  - "Ya Kuba"  1964
* "האוהל האדום"  - "The Red Tent"  1971
אלה התאפיינו בסצנות ארוכות, מורכבות ומאיימות ואופיינו לעיתים קרובות בדמויות הזויות ועבודת מצלמה וירטואוזית.

## פרסים ואותות כבוד
* 1944 - מסדר הכוכב האדום 
*1951 - פרס סטלין בשביל הסרט "קשר המורשעים"
*1954 - הפרס הגדול של פסטיבל קרלובי וארי בשביל הספר "ידידי אמת" 
*1958 פרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן - בשביל סרטו "העגורים עפים"

## הנצחה
*2000 -הקמת הקרן ע"ש מיכאיל קאלאטוזוב לתמיכת הקולנוע המקורי וטיפוח זכרונם של אמני הקולנוע ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* ביוגרפיה באתר רוסיה-אינפו-סנטר

קטגוריה:במאי קולנוע גאורגים
קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:טביליסי: אישים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1903
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1973
רדיו נור

**רדיו נור** (ערבית: **اذاعة النور**, תעתיק מדויק: אד'אעת אלנור, מילולית: "רדיו האור") היא תחנת הרדיו של חזבאללה, המשדרת מלבנון.

תחנת הרדיו "רדיו נור", שופרו של ארגון חזבאללה, משדרת בערבית מביירות. היא החלה בפעילותה ב-9 במאי 1988 בסיוע משמרות המהפכה האיראניים, ושידוריה נמשכים עד היום. בראשית דרכה היו לתחנה שמות שונים: "צַוְת אלאסְלָאם" (קול האסלאם), "צות אלאימָאן" (קול האמונה) או "צות אלמֻסְתָצְ'עָפֶין" (קול המדוכאים). המוטו של התחנה הוא: "רדיו נור, הראשון להשמיע ולומר"

כרוב התחנות הלבנוניות, חלק גדול מהשידורים מוקדש לחדשות. בכל יום משודרות חמש מהדורות חדשות מורחבות, וביתר הזמן קיצורי חדשות בכל שעה עגולה, בנוסף לשידור מקביל של מהדורות החדשות המרכזיות בערוץ אל-מנאר. התחנה מקדישה חלק מזמן השידורים לתוכניות העוסקות בענייני דת, בדגש על מושגי ההקרבה והמוות במסגרת הלוחמה נגד האויב, למשל פינה הסוקרת קורות חיים של מחבלים שנהרגו, או שנפלו בשבי.

על פי מיקום המרכזים המסחריים המפרסמים ברדיו ניתן להסיק כי התחנה פופולרית במיוחד בפרבר הדרומי של ביירות ובאזור דרום לבנון, בעיקר א-נבטיה – אזורים שיעיים מובהקים.

בישראל ניתן לקלוט את שידורי התחנה בתדרים 91.7 - 92.2 FM (בעיקר בתדר 92.2).

ביולי 2006 תקפה ישראל את משרדי רדיו נור ואת משרדי אל-מנאר כחלק ממלחמת לבנון השנייה.

## ראו גם
* חזבאללה
* אל-מנאר

## לקריאה נוספת
* שמעון שפירא, **חזבאללה בין איראן ולבנון**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000 (עמ' 145).

## קישורים חיצוניים
* 
*האימפריה התקשורתית של חזבאללה, באתר מרכז המידע למודיעין וטרור, 1 בספטמבר 2019

## הערות שוליים

קטגוריה:חזבאללה: ארגונים ותפקידים
נור, רדיו
קטגוריה:לבנון: תקשורת
נור
סמל מחוז סארה

**[[סמל]] [[סארה (מחוז)|מחוז סארה]]** הוא הסמל של מחוז סארה שבאסטוניה. הסמל נוצר ב-5 בפברואר 1937, והפך לסמל רשמי ב-26 בספטמבר 1996. הספינה הוויקינגית מרמזת על הקשר עם סקנדינביה, בעיקר שוודיה. אף על פי שהמיעוט דובר השוודית עזב את האי בכיבוש הסובייטי, תושבי האי החליטו לשמר את הקשר הזה (כמו כן, הסמל נוצר לפני הכיבוש הסובייטי, כשעדיין היו דוברי-שוודית רבים במחוז).

## ראו גם
* דגל מחוז סארה
*סארה (מחוז)

## הערות שוליים

סארה
אסמבלאז'

[ממוזער|200px|[קורט שוויטרס, "מרץ
 1925"]]
**אסמבלאז**' (**Assemblage**, ובעברית: **הֶצְרֵף**) היא טכניקה אמנותית בה יוצרים אובייקט תלת-ממדי מחיבור של חפצים שונים. האסמבלאז' יכול לתפקד כפסל חופשי בחלל או כתבליט.

מקורו של האסמבלאז' הוא בעבודות הקולאז' של חברי תנועת הדאדא והסוריאליזם. מבין האמנים הראשונים שיצרו אסמבלאז' ניתן למנות את מאן ריי, פבלו פיקאסו ואחרים. המונח "אסמבלאז'", הופיע לראשונה בתחילת שנות החמישים, אז יצר האמן הצרפתי ז'אן דובופה (Jean Dubuffet) סדרה של קולאז'ים המכילים כנפי פרפרים, אותם כינה "assemblages d'empreintes".

## ראו גם
*קולאז'
*רדי מייד

## קישורים חיצוניים

* אסמבלאז', באתר המחסן של גדעון עפרת
* מהו אסמבלאז' ומה ההבדל בינו לבין הקולאז'? באתר אאוריקה

## הערות שוליים

*
קטגוריה:טכניקות אמנותיות
תוכנית חומש

**תוכנית חומש** היא תוכנית כלכלית המגדירה את היעדים הכלכליים של ממשלה, או גוף אחר, לתאריך יעד של חמש שנים.

תוכנית חומש מזוהה לרוב עם מדינות קומוניסטיות ובראשן תוכנית החומש של ברית המועצות, אך ישנן מדינות נוספות שאינן קומוניסטיות ויישמו תוכנית חומש (הודו, נפאל ומספר מדינות מדרום מזרח אסיה). תקציב האיחוד האירופי, המשקף את תוכניות הפיתוח של האיחוד, בנוי אף הוא כתוכנית חמש־שנתית. גם בגופים ממשלתיים וביטחוניים בישראל, עושים לפעמים תוכנית חומש.

## ראו גם
* תוכנית החומש של רכבת ישראל - תוכנית פיתוח של רכבת ישראל בין השנים 2003–2008, האחראית להרחבת פעילות הרכבת ולהגדלת כמות הנוסעים בצורה משמעותית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נושאים בכלכלה
טולון

**טולון** (בצרפתית: **Toulon**) היא עיר בדרום צרפת, על חוף הים התיכון, ובה 176,198 תושבים (נכון ל-2018). העיר היא בירת מחוז ואר.

## היסטוריה
טולון ממוקמת בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. חשיבותה כעיר נמל מרכזית לחוף הים התיכון הייתה ידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית, והעיר הייתה בעבר בירת הפרובינציה הרומאית פרובאנס. בטולון ממוקם עוד כיום נמל מסחרי גדול. בנוסף היא מהווה בסיס קבע לחיל הים הצרפתי, ובמקום ממוקם הנמל הצבאי הגדול ביותר של צרפת כיום.

לקרב על טולון היה מקום נכבד במלחמת הירושה הספרדית ב-1709 ובמלחמת הירושה האוסטרית ב-1744. בשתי מלחמות אלה, בנפרד, נבלם כיבוש טולון, נשמר גבולה הדרומי של צרפת ונשמרה שליטתה הימית.

בשנת 1793 התמרדה טולון נגד השלטון המהפכני, בסיוע כוחות אנגליים וספרדיים, ושאפה להחזיר לשלטון את המונרכיה של בית בורבון. כוחות המהפכה הטילו מצור על העיר, שבסופו של דבר הצליח לשבור את המרד. בניצחון זה התבלט לראשונה נפוליאון בונפרטה כמצביא צעיר ומוכשר, במיוחד בתחום הארטילריה.

יהודים התיישבו בעיר עוד בימי הביניים

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

*
קטגוריה:צרפת: ערי נמל
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: ערים
קטגוריה:הים התיכון: נמלים
מפרץ ריגה

**מפרץ ריגה** (בלטבית: **Rīgas Jūras Līcis**; באסטונית: **Liivi Laht**) הוא מפרץ בים הבלטי, בין לטביה לאסטוניה.

שטח מפרץ ריגה הוא 18,000 קמ"ר כשהעומק המרבי הוא 54 מטר מתחת פני הים. מפרץ ריגה מנותק באופן חלקי מהים הבלטי על ידי האי האסטוני סארמאה, בעיקר על ידי חצי האי סורבה והאי הסמוך מוהו. מפרץ ריגה מחובר לים הבלטי רק דרך מצרי סור (Suur Väin) בצפון ומצר אירבה (אסטונית: Irbe Väin; לטבית: Irbes Jūras Šaurums) במערב. האי רוהנו (Ruhnu) במרכז מפרץ ריגה שייך לאסטוניה.

בין הערים השוכנות לחופי המפרץ נמצאות ריגה, יורמלה ופרנו. הנהרות העיקריים הזורמים אליו הם דאוגבה, ליילופה, גאויה, וסאלאקה.

בחודשי החורף המפרץ מכוסה קרח שנמס בהדרגה בחודשי הקיץ. גישה לנמל ריגה אפשרית תוך שימוש בשוברי קרח.

## קישורים חיצוניים

*
ריגה
ריגה
ריגה
קטגוריה:גבול אסטוניה–לטביה
קטגוריה:קצרמר לטביה
קטגוריה:קצרמר אסטוניה
ויקטור קינגיספ

**ויקטור קינגיספ** (24 במרץ 1888 - 4 במאי 1922) היה פוליטיקאי בולשביקי אסטוני ורוסי, סגן יושב ראש של צ'קה, חבר בוועדה המבצעת המרכזית של רוסיה הסובייטית.

## חייו
קינגיספ נולד בנפת קארמה, שבאי סארמאה באסטוניה.

### השכלה
ב- 1906 התחיל ללמוד בקתדרה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ב-1910 התחיל ללמוד שם בקתדרה לשפות גרמאניות ורומאניות ובשנת 1917 סיים את הפקולטה למשפטים.

### בשורות המהפכה
היה ממייסדי המפלגה הקומוניסטית של אסטוניה. 

מונה לחבר בכיר בוועדה המבצעת המרכזית של רוסיה הסובייטית (ועדת "הפרלמנט" הבולשביקי המפקחת על תפקוד הממשלה).
היה חוקר בכיר בו.צ'.ק. (לימים נ.ק.ו.ד.) ואחר כך היה סגן יו"ר ו.צ'.ק. בסוף 1918 נשלח לאסטוניה לפקד על המחתרת הקומוניסטית.

### מותו
ב-3 במאי 1922 נעצר על ידי המשטרה, הואשם בבגידה בארצו והוצא להורג בטאלין, בליל 4 במאי.

קינגיספ היה נשוי פעמיים והיה אב לשני בנים. בנו סרגיי קינגיספ (1909–1941) היה קצין בנ.ק.ו.ד. ולאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות בקיץ 1940 היה אחראי על הוצאתם להורג של תושבי אסטוניה רבים החפים מפשע.

## זכרונו
* הממשלה הסובייטית שינתה את שם העיר יאמבורג (Ямбург) במחוז לנינגרד לקינגיספ (Кингисепп) לזכרו. 
* במהלך השלטון הסובייטי באסטוניה לאחר מלחמת העולם השנייה, שונה שמה של העיר קורסארה לקינגיספ (*Kingissepp*) באופן דומה, בשנת 1952. השם המקורי הוחזר בשנת 1988 (בדיוק מאה שנה לאחר הולדתו של קינגיספ).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאים אסטונים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:מהפכנים רוסים
קטגוריה:אנשי ק.ג.ב.
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1888
קטגוריה:נפטרים ב-1922
איי וינדוורד

**איי וינדוורד** הם הדרומיים שבין איי האנטילים הקטנים.

## מקור השם וחלוקה גאוגרפית
ממוזער|שמאל|250px|המחשת המושגים וינדווארד וליווארד
אי "וינדוורד" (באנגלית: עם כיוון הרוח) נקראים כך בשל מיקומם - במורד כיוון הרוח ביחס לספינות המגיעות לאיי הים הקריבי מאירופה. איי ליווארד המצויים צפונית להם הם "במעלה הרוח" ביחס למשטר הרוחות באזור - הזורם מצפון לדרום.
האיים האנטילים המהווים חלק מאיי וינדוורד הם:
* מרטיניק (צרפת)
* סנט לוסיה
* ברבדוס
* סנט וינסנט
* הגרנדינס
* גרנדה
* טרינידד
* טובגו

## מושבה בריטית
איי וינדוורד היוו בעבר מושבה בריטית הכללה את מרבית האיים הנכללים בקבוצה בו בין השנים 1833–1960. המושבה כללה את האיים גרנדה, סנט לוסיה, סנט וינסנט, הגרנדינס וברבדוס - בו הייתה ממוקמת בירת המושבה ומקום מושבו של המושל עד שנת 1885 עת הפכה ברבדוס למושבה עצמאית. כמו כן האי טובגו היווה חלק מהמושבה עד שנת 1889 עת הצטרף האי לטרינידד, ודומיניקה היוותה חלק מהמושבה החל משנת 1940 עת הפסיקה להיות חלק ממושבת איי ליווארד.

שמה הרשמי של המושבה היה **המושבה הפדרלית של איי וינדוורד** (**Federal Colony of the Windward Islands** ) בין השנים 1871–1956. ב-1956 שונה השם ל**טריטוריית איי וינדוורד** (**Territory of the Windward Islands**). 

בירת המושבה הייתה העיר ברידג'טאון באי ברבדוס בין השנים 1871–1885 ולאחר מכן סנט ג'ורג' באי גרנדה. המושבה לא הייתה מושבה אחת אלא קבוצה של מושבות שלהם מושל אחד, אולם לכל אי היו מוסדות ממשלתיים שונים, חוקים שונים, ואף מיסים שונים.

המושבה הפסיקה להתקיים בשנת 1960 והאיים קיבלו עצמאות.

## קישורים חיצוניים

* מידע על המושבה הבריטית
* 

וינדוורד
וינדוורד
אביב רון

**אביב רון** הוא מנצח ישראלי המשמש משנת 1996 כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת הקאמרית הוותיקה ביותר בישראל.

## חייו
אביב רון הוא בוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין שליד אוניברסיטת תל אביב. הוא למד אצל שלום רונלי-ריקליס ונעם שריף. אחרי סיום לימודיו בישראל נסע לווינה להשתלם בניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה, אצל קרל אוסטרייכר. אביב רון לקח חלק בקורסי ניצוח בינלאומיים בישראל, שווייץ ובצרפת. בשנת 1995 הגיע לשלב הגמר בתחרות הבינלאומית הראשונה לניצוח מוזיקה מודרנית במאסי, צרפת.

בתקופת שהותו באוסטריה היה רון עוזר מוזיקלי למאסטרו קלאודיו אבאדו באופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני (שבוע הפסטיבל הוינאי 1991) ולגאורג שולטי ב"פלסטאף" (פסטיבל זלצבורג).

העניין המיוחד שיש לאביב רון במוזיקה מודרנית ובכלל זה באופרה מודרנית הניע אותו לייסד את Musiktheater Opus Modern (MOM), הרכב שרובו סטודנטים מבית הספר הגבוה למוזיקה של וינה ומטרתו להעלות על הבימה אופרות בנות זמננו. באביב 1992 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של האופרה "האיש הגווע", המבוססת על טקסט של קרל קראוס והולחנה במיוחד ל-MOM על ידי המלחין הישראלי שרון איתן. כמו כן העלה אביב רון,
עם האנסמבל שלו, את הבכורה האוסטרית של "אותו זמן" של וללפגנג פורטנר, יצירה על פי טקסט של סמואל בקט. 

גם בתפקידו כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית ברמת גן תומך אביב רון בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. בשנת 2000 העניק שר התרבות לאביב רון פרס מיוחד על ביצוע מוזיקה ישראלית.

אביב רון נענה להזמנת מאסטרו גארי ברתיני וקיבל עליו את משרת עוזר המנצח באופרה הישראלית החדשה, תל אביב, בעונת 1994–1995. בשנים 1997–1998 ניצח על מקהלת האופרה הישראלית.
   
אביב רון ניצח על הבכורה העולמית של האופרה "בני יקירי" (מוזיקה: חיים פרמונט, ליברית: תלמה אליגון), הפקה משותפת של האופרה הישראלית החדשה ופסטיבל ישראל 2000. בחורף 2000 ערך, עיבד וניצח על גרסה מיוחדת של כרמן בשביל האופרה הישראלית החדשה.

אביב רון הוא אחד ממייסדי קבוצת "אופרה זעירה".

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
הסובייט העליון

**הסובייט העליון** (רוסית: **Верховный Совет**) היה הפרלמנט של ברית המועצות. הוא היה אחראי על אישור חוקים, אישור מינוי שופטי בית המשפט העליון, ואישור התקציב. 

הסובייט העליון הוקם ב-1938, עם כינון "חוקת סטלין". לפניו נקראה הרשות המחוקקת הוועד הפועל המרכזי (ברוסית: Центральный Исполнительный Комитет, או בקיצור: ЦИК), וגוף זה פעל בין השנים 1922–1938. 

הסובייט העליון בחר את חברי נשיאות הסובייט העליון. 

הסובייט העליון היה מורכב משני בתים: הבית העליון - סובייט האיחוד, והבית התחתון - סובייט הלאומים. בחירות לסובייט העליון התקיימו אחת ל-4 שנים. בפועל, הסובייט העליון היה "בובה" של המפלגה הקומוניסטית ואישר כל חוק/תקנה.  

רשמית פוזר הסובייט העליון ב-26 בדצמבר 1991.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברית המועצות: חוק ומשפט
קטגוריה:ברית המועצות: פוליטיקה
Stadium Arcadium

***Stadium Arcadium*** הוא אלבום אולפן כפול, התשיעי במספר, של להקת הרוק האמריקאית, רד הוט צ'ילי פפרז, שיצא במאי 2006. האלבום זכה בחמישה פרסי גראמי, מתוך שבעה אליהם היה מועמד והוא האלבום בעל הכי הרבה מועמדויות ב-24 שנות הקריירה של הלהקה.

האלבום הוא הראשון של הלהקה אשר הגיע למקום הראשון במכירות בארצות הברית, והוא האחרון שהקליט הגיטריסט ג'ון פרושיאנטה עם הלהקה לפני שפרש בפעם השנייה שלו מהלהקה וחזר אליה ב-2019.

## רשימת שירים

## מצעדים ודירוגים

## פרסים

* מקור:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי רד הוט צ'ילי פפרז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הדני
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי פלטינה בברזיל
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס
מזחלת

ממוזער|280 px|ילד על מזחלת
ממוזער|280 px|מזחלת רתומה לסוסים
**מזחלת** היא אמצעי תחבורה המשמש את האדם באזורים מכוסים בקרח או בשלג. המזחלת משמשת להסעה, שינוע וגם לשעשועים וספורט חורפי.

## סוגי מזחלות
סוגים אחדים של מזחלות מיועדים לגלישה במורד מדרונות, למטרות הנאה או ספורט. מזחלות גדולות יותר משמשות גם כלי תחבורה של ממש, ומונעות באמצעות מנוע או נמשכות על ידי בעלי חיים המותאמים לחיים באזורים מושלגים, כמו כלבי מזחלת ואיילים.

מזחלות גלישה משמשות לספורט חורפי במגוון ענפים, על החשובים שבהם נמנים הבובסלי, הלוז' והסקלטון.

עד לסוף המאה ה-19 הייתה המזחלת, הרתומה לסוס אחד או יותר, תחליף מקובל לנסיעה בעגלה רתומה לסוס, בתקופת החורף, באזורים בהם כיסה השלג את הקרקע באופן שוטף במשך כל החורף, כדוגמת אירופה, רוסיה, וצפון אמריקה.

## כיצד מזחלות עובדות

מזחלות שימושיות במיוחד בחורף, אבל ניתן גם לגלוש בהן גם על שדות רטובים וכבישים בוציים. למעשה ניתן לגלוש עם מזחלת אפילו על קרקע מוצקה, בעזרת היעזרות בכוח (לדוגמה, במשיכה על ידי אדם או בעל חיים, או במורד  בעזרת כוח המשיכה). קושי התנועה גובר ככל שכוח החיכוך גורש מאמץ רב יותר. במקרים של צורך בכוח חיכוך חזק במיוחד, כמו במקרים של גרירה/ החלקה על קרקע יבשה רגילה, נדרש שימון התחתית בשמן או לחלופין הרטבתה עם מים. למשטחים שונים יש דרגות חיכוך שונות, כאשר קרח וכן שלג יבש /קשה, שהם משטחים חלקים ורטובים, נחשבים קלים יותר לחיכוך, כשבדרגה מאחריהם שלג רטוב. 

כוח החיכוך מושפע מגודל מקדם החיכוך, כך שככל שמקדם החיכוך גדל כך גדל גם כוח החיכוך.

סוגים שונים של מזחלות נמשכים על ידי בעלי חיים כגון איילים, סוסים, פרדות, שוורים או כלבים.

## קישורים חיצוניים

[ממוזער|שמאל|250px|[אייל הצפון|איילי הצפון בארכנגלסק, רוסיה, קרוב לחוג הארקטי, תמונת פוטוכרום מהמאה ה-19 המאוחרת.]]
* 
* 

קטגוריה:שלג
קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:ספורט
קטגוריה:אמצעי הסעה לא ממונעים
1341

## אירועים
* הקמת The Queen's College באוניברסיטת אוקספורד.
* פטררקה מקבל תואר לאוריאט, פעם ראשונה מאז רומה עתיקה.
* תחילת מלחמת "ירושת ברטן" על השליטה בדוכסות ברטאן כחלק של מלחמת מאה השנים. 

## נולדו

## נפטרו
* אוזבג חן, חן של אורדת הזהב.
* גדימינאס, דוכס גדול של ליטא

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
ליגת העל הליטאית בכדורגל

ה-**A ליגה** (בליטאית: **A Lyga**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בליטא.

הליגה החלה להתקיים בשנת 1922, עם קבלת העצמאות בפעם הראשונה מרוסיה אך האליפות נפסקה במהלך שנת 1940 עם כיבוש השטח על ידי ברית המועצות. הליגה הוקמה שנית בשנת 1990 עם קבלת העצמאות מברית המועצות. הליגה מתחילה מדי שנה בחודש מרץ ומסתיימת בחודש נובמבר.

## הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הליטאית בעונת 2026:

## היסטוריה
### ליגת האינטרבלום ומלחמת העולם השנייה (1922–1944)
לאחר מלחמת העולם הראשונה וקבלת עצמאות ליטא, הליגה החלה לראשונה בשנת 1922.

קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה בגביע הליטאי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.

### טבלת אליפויות (1922–1944)

### אליפות הליגה האזורית של ליטא הסובייטית אחרי מלחמת העולם השנייה (1945–1990)
בזמן שליטת ברית המועצות בליטא אחרי מלחמת העולם השנייה, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות הליטאיות לא הצליחו להעפיל לליגה הבכירה, למעט קבוצה ליטאית אחת - ז'לגיריס וילנה שהצליחה לשחק בליגת העל הסובייטית, והישג השיא שלה הוא המקום השלישי בשנת 1987.

קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה בגביע הליטאי הסובייטי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.

### טבלת אליפויות הליגה האזורית של ליטא הסובייטית (1945–1990)

### לאחר התפרקות ברית המועצות (1991 ועד היום)
אחרי קבלת עצמאותה מחדש, הוקמה פדרציית הכדורגל של ליטא (ההתאחדות הליטאית לכדורגל) ב-1991 שהקימה מחדש את ליגת העל הליטאית ה-"A-Lyga" באותה השנה. כל הקבוצות הליטאיות חזרו לשחק בליגה זו בלבד. מסיבות פוליטיות לא קיבלה בשנה הראשונה אופ"א את ליטא תחת הקונפדרציה שלה, ולא אישרה לאלופה ז'לגיריס להתחרות במפעלים האירופיים שלה. רק ב-1992 הפכה ההתאחדות הליטאית לחברה מן המניין באופ"א וקבוצותיה החלו להתחרות במפעלי ליגת האלופות וגביע אופ"א.

עד 1999 התקיימה הליגה במתכונת עונתית מקיץ של שנה אחת עד קיץ של שנה אחרת, והפורמט השתנה מספר פעמים. בשנה זו ובשנת 2000 התקיימה ליגה במתכונת של 2 סיבובים ולאחר מכן 3 סיבובים (36 מחזורים). ב-2002 הורדו מספר הקבוצות בליגה מ-10 ל-8 במתכונת של 4 סיבובים (28 מחזורים). ב-2006 הורחבה הליגה ל-10 קבוצות, ושנתיים לאחר מכן צומצמה שוב ל-8 קבוצות. ב-2010 הורחבה הליגה שוב ל-10 קבוצות וב-2011 הורחבה הליגה ל-12 קבוצות. לאחר מכן הליגה צומצמה והורחבה שוב בהדרגה.

החל מ-2016 נקבעה כמות הקבוצות בליגה על 8 קבוצות והמתכונת שונתה כך שלאחר הליגה הסדירה ישנה חלוקה לפלייאוף אליפות של 6 הראשונות ופלייאוף הישרדות של 2 האחרונות בליגה. השינוי האחרון בליגה הוא צמצומה ל-6 קבוצות בלבד ונעשה בתחילת עונת 2020 בעקבות פסילתן של אטלנטאס קלייפדה ופלאנגה שהתברר כי היו מעורבות בפרשת הטיית משחקים בסוף עונת 2019. במקומן יעלו 2 קבוצות בעונה הבאה ולא תהיינה יורדות בעונת 2020.

## אלופות ליגת העל הליטאית לפי שנים (החל מ-1990)
* קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה בגביע הליטאי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.

## טבלת אליפויות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ליטא
קטגוריה:ליטא: כדורגל
קטגוריה:תחרויות ספורט בליטא
אדלאיד אובאל

**מארת אדלאיד האס-אובאל** (בצרפתית: **Marthe Adélaïde Haas-Hautval**; 1 בינואר 1906 – 12 באוקטובר 1988) הייתה פסיכיאטרית צרפתייה, ילידת אלזס, חסידת אומות העולם.

## קורות חייה
אדלאיד ("היידי") אובאל נולדה בשנת 1906, בכפר הוהוואלד באלזס, אז חלק מהאימפריה הגרמנית (כיום הכפר לה הוהואלד במחוז הריין התחתון בצרפת), כילדה הקטנה מבין שבעת הילדים של הכומר הפרוטסטנטי פיליפ ז'אק האס (1935-1862) ושל סופי לידיה לבית קונץ (1942-1870). היא למדה בבית ספר יסודי גרמני. אחרי חזרתה של אלזס לחיקה של צרפת בעקבות מלחמת העולם הראשונה שינתה המשפחה את שמה לשם הצרפתי "אובאל" - הגרסה הצרפתית של שם הכפר הוהוואלד. בהמשך למדה אדלאיד אובאל בגימנסיה צרפתית בגיבווילר (גבוויילר). אחר כך למדה רפואה באוניברסיטת שטרסבורג, והתמחתה בפסיכיאטריה תחת הדרכתו של שארל פפרסדורף. עד שנת 1936 היא ניהלה יחד עם אחיה פיליפ אמנואל דיור מוגן לילדים נכים בשם "לז אירונדל" (Les Hirondelles הסנוניות). עד שנת 1939 עבדה כפסיכיאטרית ביישוב קיסנאכט בשווייץ. בשנת 1940 מצאה עבודה בקליניקה בדרום-מערב צרפת.
לאחר כיבוש צרפת בידי הגרמנים התגוררה ד"ר אובאל בשטח הנתון לשלטונה של ממשלת וישי. בשנת 1942 נודע לה על מות אמה, שהתגוררה בפריז. ניסיונה של אובאל להגיע ללא רישיון מעבר ללוויה של אמה בפריז, הביא למעצרה. בזמן שהייתה במעצר הביעה זעזוע מהיחס הקשה שניתן ליהודים עצורים, ועל כך אמר מפקד הכלא שהיא יכולה להצטרף אליהם, ואכן, בינואר 1943 הועברה לאושוויץ במשלוח של מאתיים יהודיות, ושם טיפלה בחולות נגועות בטיפוס, תוך שהיא מסתירה את דבר מחלתן, על מנת למנוע את העברתן להשמדה. ד"ר אדוארד וירטס, רופא המחנה, הציע לה להצטרף אל צוות הרופאים, על מנת לבצע ניסויים אכזריים בגופן של יהודיות. ד"ר אובאל סירבה.

באוגוסט 1944 הועברה למחנה הריכוז ראוונסבריק שבגרמניה, ושם שהתה עד לשחרור המחנה באפריל 1945.
אחרי חזרתה לצרפת עבדה אובאל כרופאת בית ספר בעיר בזאנסון ומאוחר יותר בפרברי פריז.
בשנת 1964 העידה בלונדון במשפט שבו תבע ד"ר ולדיסלב דרינג, רופא פולני באושוויץ, את הסופר ליאון יוריס בגין הוצאת דיבה, וזאת בעקבות ספרו "אקסודוס" בו כתב שדרינג ביצע ניסויים באסירים. דרינג טען שלא יכול היה לסרב לפקודות לבצע את הניתוחים שערך. חבר המושבעים פסק לו פיצוי בסך חצי פני.

ב-18 במאי 1965 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
ממוזער|העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסידת אומות העולם אדלאיד אובאל
בשנותיה האחרונות היא סבלה מחלת פרקינסון.

## פרסים ואותות הוקרה
*1945 - אות לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
*1965 - תואר חסידת אומות העולם - מטעם המכון יד ושם בירושלים
*1991 - נחנך באר "Fontaine Haïdi Hautval“ עם לוח זיכרון לזכרה בכפר שלה, לה הוואלד

## קישורים חיצוניים
* אדלאיד אובאל, באתר יד ושם
* מאמר בארכיב הביוגרפי של הפסיכיאטריה בגרמנית 2016, נכון ליום 2.4.2018 (Felicitas Söhner - *Marthe Adelaide Haas-Hautval*, Biographisches Archiv der Psychiatrie, Hochschule Niederrhein, Krefeld)

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז ראוונסבריק
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:פסיכיאטרים צרפתים
קטגוריה:פסיכיאטריות
קטגוריה:אלזס: אישים
קטגוריה:פרוטסטנטים צרפתים
קטגוריה:קלוויניסטים ורפורמים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1906
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1906
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1988
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1988
מסדר ציון

שמאל|ממוזער|200px|סמל מסדר ציון
**מסדר ציון** (בצרפתית **Prieuré de Sion**) הוא שמה של אגודת סתרים בדויה אשר הייתה במרכזה של תרמית היסטוריוגרפית רחבת היקף בעלת אופי של תאוריית קשר. השמועה בדבר קיומו של הארגון הופצה לראשונה בשנת 1956 על ידי קבוצה צרפתית בשם אילומינטי, בת ארבעה חברים: פייר פלנטאר, אנדרה בונומה, ג'ין דלוואל וארמנד דפה. ככל הנראה מתוך מטרה לקדם עמדות שמרניות ומלוכניות, הקבוצה הפיצה ידיעות בדבר אחווה סודית בשם "מסדר ציון" אשר הוקמה בשנת 1099 ובין חבריה נמנו דמויות היסטוריות בולטות כגון לאונרדו דה וינצ'י, ויקטור הוגו, אייזק ניוטון ובוטיצ'לי. כמו כן, נטען כי הארגון אחראי להתרחשויות היסטוריות שונות ובהן מסעות הצלב והקמת מסדר הטמפלרים (מסדר אבירי ההיכל). מטרתו המוצהרת של המסדר הייתה להגן על צאצאי השושלת המֶרובינגית הקדומה, שהם על פי חברי המסדר למעשה צאצאי ישו ומרים המגדלית, ולפיכך מהווים את השושלת המלכותית הלגיטימית של צרפת.

חברי הקבוצה העמידו פנים כחברים באחווה סודית עתיקה ואף הטמינו מסמכים מזויפים בארכיונים ובכנסיות המאששים את קיומו של המסדר. זיופים אלו הובילו ב-1967 לפרסום הספר "האוצר האבוד של רן לה שאטו", מאת הסופר הצרפתי ג'רלד דה סָדֶה, המתחקה אחר ההיסטוריה של הארגון. הספר הפך לרב מכר בצרפת והקנה אמינות לתרמית. על אף שעדויות לזיוף המסמכים אשר על פיהם נכתב הספר נחשפו מיד לאחר פרסומו, המיתוס סביב המסדר המשיך לצמוח. במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים ערך ה-BBC מספר תוכניות תחקיר על המסדר ועל בסיסן אף פורסם ב-1982 הספר "דם קדוש, גביע קדוש", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם. הרומן המטוטלת של פוקו מאת אומברטו אקו מושפע מסיפור המסדר ומציג חבורת סופרים והיסטוריונים הממציאים סיפור דומה כדי לגלות לבסוף שיש קורטוב של אמת בסיפור הבדיוני. מיתוס המסדר התעצם מחדש ב-2003, עם הצלחתו של הספר "צופן דה וינצ'י", מאת דן בראון, אשר טווה את עלילתו סביב קיומו לכאורה של הארגון.

## ראו גם
* צופן דה וינצ'י 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:תאוריות קשר
קטגוריה:אגודות סתרים
ענת לויט

**ענת לויט** (נולדה ב-4 באוקטובר 1958) היא סופרת, משוררת, עורכת ומבקרת ספרות ישראלית.

## ביוגרפיה

עם סיום לימודיה ב"תיכון חדש" התגייסה לצה"ל והחלה לפרסם שירים, סיפורים קצרים וביקורות בכתב העת הספרותי עתון 77. סיימה תואר ראשון בספרות עברית ובפילוסופיה ולימודי תואר שני בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב. באותן שנים פרסמה שני ספרי שירה, "דקירות" ו"בית של געגועים". כמו כן פרסמה מיצירותיה ורשימות ביקורת במוספי הספרות של העיתונות היומית. עד נישואיה עבדה כעורכת לשונית בעיתונים הארץ, דבר וחדשות וכתחקירנית בתוכנית הספרות "סוף ציטוט" ששודרה בשנות השמונים בערוץ הראשון.
מתגוררת בתל אביב.

ספר שיריה "עובדת אלילים" נכתב חודשים ספורים לפני גירושיה. מאז ועד היום עוסקת בעריכת ספרים עבור הוצאות לאור. כתבה בשנים הללו את ספרי שיריה "תיקון אב", "עירומה על גב סוס במונגוליה", "תפילת יחידה" ו"היינו בגד אחד". בשנים אלו כתבה גם את ספרי הפרוזה "שפת הלוליין", "ניקול ופייר", "חובה לבוא בלבוש אלגנטי", "יומנה של אישה מודרנית" ו"מה זאת אהבה".

נושאי כתיבתה הם בעיקר יחסים בתוך המשפחה, יצירת זוגיות והשתוקקות מתמדת לאהבה ולקרבה. זכתה בפרס ורטהיים על ספרה "דקירות", בפרס ברנשטיין ב-1987 ובפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-1998.

בשנת 1987 נישאה לאדריכל יובל שם אור, אחיהם של יונתן שם אור ומירית שם אור. לזוג נולדו שתי בנות, השחקנית תמר שם אור והסופרת והמתרגמת דנה שם-אור, בטרם התגרשו אחרי 7 שנות נישואים.

## ספריה
* דקירות, ספרית פועלים (1983)
* בית של געגועים, ספרית פועלים (1987)
* עובדת אלילים, ירון גולן (1994)
* שפת הלוליין, גוונים (1997)
* ניקול ופייר, ידיעות אחרונות ספרי חמד (2000)
* תיקון אב, הקיבוץ המאוחד (2002)
* חובה לבוא בלבוש אלגנטי, גוונים (2005)
* עירומה על גב סוס במונגוליה, הקיבוץ המאוחד (2010)
* יומנה של אישה מודרנית, כנרת : זמורה-ביתן (2011)
* תפילת יחידה, הקיבוץ המאוחד (2015)
*היינו בגד אחד, הוצאת הקיבוץ המאוחד (2018)
*מה זאת אהבה, לוקוס (2021)
* קינה, עולם חדש (2021)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  - שיר
* "ניקול ופייר" באתר בננות
* הבלוג של ענת לויט 'שלא על מנת להיפרד' בפלטפורמת הבלוגים בננות Blogs
* "ערומה על גב סוס במונגוליה" באתר טקסט
* "ניקול ופייר"באתר נוריתהה
* "יומנה של אישה מודרנית" באתר נוריתהה
* 
* ענת לויט בסופ"ש שירה מספר 3, באתר של המשוררת נילי דגן

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מבקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:משפחת שם אור
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
פרנץ קונוויטשני

[שמאל|ממוזער|250px|פרנץ קונוויטשני (במרכז) עם [איגור אויסטרך (מימין) ועם דוד אויסטרך, 1957]]
**פרנץ קונוויטשני** (גרמנית: **Franz Konwitschny**; 14 באוגוסט 1901, פולנק, מוראביה הצפונית – 28 ביולי 1962, בלגרד), היה מנצח וכנר גרמני.

## ביוגרפיה
קונוויטשני החל את הקריירה שלו כנגן ויולה בתזמורת גוונדהאוס בלייפציג, בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר. בהמשך היה למנצח ובשנת 1927 החל לעבוד באופרה של שטוטגרט. משנת 1949 עד מותו היה מנצח ראשי של תזמורת הגוונדהאוז. משנת 1953 עד 1955 היה גם המנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן ומשנת 1955 ואילך ניצח על האופרה של ברלין. בין השאר היה המנצח הראשי של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט, תזמורת בית האופרה העירוני של פרנקפורט על מיין.

פרנץ קונוויטשני הוא אביו של במאי האופרה פטר קונוויטשני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מנצחים שנפטרו על הבמה
קונוויטשני
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:גרמנים ממוראביה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1901
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1962
מגיב

[200px|ממוזער|שמאל|מגיבים כמו [גופרית (בתמונה), הם חומרי ההתחלה של תגובות כימיות]]
**מגיב** או **רֵיאָגנט** (באנגלית: **Reagent**) הוא כל חומר המשתתף בתגובה כימית. לרוב מתייחסת המילה לאותו חומר הגורם לתגובה הכימית.

בשימוש נוסף, המילה ריאגנט מייצגת כימיקלים ברמה טהורה מספיק לשימוש בתגובה כימית, אנליזה כימית או ניסוי פיזיקלי. גופי תקינה נוהגים לקבוע את רמת הטוהר הנדרש לחומר מסוים על מנת שייחשב כ"ריאגנט".

בכימיה אורגנית המושג "מגיב" משקף תרכובת או תערובת, בדרך כלל אנאורגנית, או מורכבת ממולקולות אורגניות קטנות, שמטרתה לגרום לשינוי מבוקש בחומר נתון. דוגמה לכך הן תרכובות גריניאר.

בכימיה אנליטית מגיב הוא תרכובת או תערובת המשמשת לגילוי נוכחות או היעדרות של חומר אחר, למשל באמצעות שינוי צבע, או למדוד את הריכוז של חומר מסוים, למשל באמצעות קולורימטר.

## ראו גם
* תוצר (כימיה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תגובות כימיות
לוברו פון מאטאצ'יץ'

**לוברו פון מאטאצ'יץ**' (**Lovro von Matačić**; 14 בפברואר 1899 – 4 בינואר 1985) היה מנצח קרואטי, יליד העיר סושאק.

הוא היה חבר במקהלת הנערים של וינה וגם למד מוזיקה בעיר וינה עצמה. לאחר תום לימודיו, כיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, גרמניה, וביוגוסלביה. שמו נקשר בעיקר למוזיקה של אנטון ברוקנר.

בשנים 1961–1966 כיהן מאטאצ'יץ' כמנצח ראשי של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט, שהיא תזמורת בית האופרה של פרנקפורט.

הוא נפטר בבלגרד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים
קטגוריה:מוזיקאים קרואטים
קטגוריה:ילידי 1899
קטגוריה:נפטרים ב-1985
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו במאה ה-20
קטגוריה:קרואטים שנפטרו במאה ה-20