open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אונה

**אוּנה** היא חלק עצמאי מאיבר פנימי. תפקודה אינו תלוי בתפקודם של החלקים העצמאיים האחרים, אף כי לה ולהם תפקוד דומה. אונה ניתנת לזיהוי גם ללא מיקרוסקופ, זאת בניגוד ל**אונית**, שהיא הרמה הקטנה יותר בתוך כל אונה, וניתן לראות אותה רק בהגדלה.

## הבחנה בין אונות לחלקים אחרים
חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות". זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין. כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים.

## אונות של איברים שונים
אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם.

#### אונות במוח הגדול

ביונקים, כל המיספרה במוח הגדול מחולקת לארבע אונות. לכל אונה במוח תפקיד שונה. הפסקת פעילות אחת מהן, באופן מלא או חלקי, גורמת ללקות קוגניטיבית, אך אינה מאיימת על פעילות האחרות ואינה מאיימת על חיי הגוף כולו.

נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות:
* **[[האונה המצחית]]** (פרונטאלית) – בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף. חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת.
* **[[האונה העורפית]]** (אוקסיפיטלית) – אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה.
* **[[האונה הרקתית]]** (טמפורלית) – מכילה את קליפת השמיעה העיקרית. כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים.
* **[[האונה הקודקודית]]** (פריאטלית) – חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע. האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית.

#### אונות הריאה
ממוזער|בתמונה ניתן לראות את אונות הריאה
באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות. הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו. הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה. אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים. 

#### אונות הכבד
באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות.  לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה. אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.

#### אונות התימוס
בבלוטת התימוס ישנן שתי אונות מרכזיות (ימין ושמאל) עם רקמת חיבור. ברמה ההיסטולוגית (תחת המיקרוסקופ), כל אונה מחולקת לתתי-יחידות קטנות רבות הנקראות אוניות (Lobules). כל אונית מהווה יחידה תפקודית בסיסית המורכבת מקליפה חיצונית (קורטקס) וליבה פנימית (מדולה), ובהן מתרחש תהליך ההבשלה של תאי ה-T.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה
חלוקה מנהלית של פקיסטן

מבחינה מנהלית **[[פקיסטן]]** מחולקת לארבע פרובינציות (בלוצ'יסטן, ח'ייבר פח'טונח'ווה, סינד ופנג'אב), שתי טריטוריות אוטונומיות (אזאד קשמיר וגילגיט-בלטיסטן) וטריטוריה פדרלית (של עיר הבירה אסלאמאבאד). כמו כן, בתוך המחוזות קיימת חלוקה משנית לנפות, ובתוך הנפות חלוקה משנית לאזורים.

## היסטוריה
מקורה של חלוקת המחוזות של פקיסטן בחלוקה שהייתה בהודו הבריטית בשעה שפקיסטן קיבלה את עצמאותה ב-14 באוגוסט 1947. באותה שעה, פקיסטן הייתה מחולקת לשני חלקים נפרדים, שביניהם נמצאת הודו:
* החלק המערבי (מערבית להודו) כלל את מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי, את מערב פנג'אב, את סינד, את בלוצ'יסטן של הנציב הראשי, 13 שלטונות מקומיים וחלקים מקשמיר.
* החלק המזרחי (מזרחית להודו) כלל את מזרח בנגל ואת אזור סילהט, שהיו שייכות לפרובינציה הבריטית של אסאם.
בשנת 1948 הופרדה העיר קראצ'י ממחוז סינד כדי ליצור את מחוז הבירה הפדרלי הראשון של פקיסטן.

בשנת 1950 מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי קלט לתוכן את השלטונות המקומיים אמב ופורלה, ומחוז מערב פנג'אב שינה את שמו לפנג'אב.

בשנת 1952, ארבעת השלטונות המקומיים שבדרום-מערב יצרו ביחד את איחוד מדינות בלוצ'יסטן.

בשנת 1955, בעקבות מדיניות ה-"One Unit Policy" שנועדה לחסוך בהוצאות ולהפחית את האפליה בין המחוזות, אוחדו כל המחוזות שמערבית להודו ל"מערב פקיסטן" שבירתה העיר לאהור, ואילו שמה של מזרח בנגל שונה ל"מזרח פקיסטן", והעיר דאקה נקבעה להיות בירתה.

בשנת 1960, הבירה והאזור האוטונומי שסביבה הועבר מקראצ'י לרוואלפינדי, ובשנת 1961, האזור האוטונומי של עיר הבירה מוזג לתוך מערב פקיסטן. בשנת 1966 הבירה עברה לאסלאמאבאד.

בשנת 1970, הנשיא הצבאי השני של פקיסטן, יאיה חאן, פירק את מערב פקיסטן ל-4 מחוזות: סינד, בלוצ'יסטן, מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי ופנג'אב. באותה שנה, אזור סוכנות גילגיט ואזור בלטיסטן אוחדו ויצרו את "האזורים הצפוניים". בשנת 2009 שונה שמם לגילגיט-בלטיסטן, שבאותה עת קיבלה רשמית מעמד של מחוז.

בשנת 1971, מזרח פקיסטן הופרדה מפקיסטן והפכה להיות מדינה עצמאית נפרדת: בנגלדש.

בשנת 1975 הופרדו חלקים מהנפות פשאוור ודרה איסמאיל חאן ויצרו את האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, שמוזגו לתוך מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה בשנת 2018.

בשנת 1981, האזור שסובב את העיר אסלאמאבאד הופרד ממחוז פנג'אב, והפך לאזור הבירה האוטונומי של אסלאמבאד.

בשנת 2010 שונה שמו של מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי לח'ייבר פח'טונח'ווה.

## רשימת המחוזות

## קישורים חיצוניים

* רשימת נפות בפקיסטן , באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של פקיסטן
* נתוני אוכלוסייה, 2023

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חלוקת פדרציות וקונפדרציות למדינות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
נעם ארנון

**נעם ארנון** (נולד ב-25 בנובמבר 1954, ה'תשט"ו) הוא דובר היישוב היהודי בחברון, דוקטור להיסטוריה.

## ביוגרפיה
ארנון גדל במושב שדה ורבורג ולמד בישיבת נחלים, בישיבת ניר קריית ארבע ובמרכז הרב. בהמשך, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית ובחזית הסורית. לאחר השחרור מצה"ל למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל. כמו כן, למד הוראה במכללת הרצוג.

ארנון סיים את עבודת דוקטור באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2021, בהנחיית פרופ' בועז זיסו מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נושא העבודה "מערת המכפלה – האתר ותולדותיו מראשיתו ועד שלהי העת העתיקה". מחקרו על אודות המערה נמשך כשמונה שנים וכולל פרקים בגאוגרפיה, גאולוגיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות תנאית, ספרות נוצרית ומקורות היסטוריים רבים ושונים. המחקר מקיף את תולדות המערה במשך 2500 שנה, מתקופת הברונזה התיכונה – תקופת האבות ממנה נותרה מערת קבורה כפולה, ועד תום התקופה הביזנטית בה התקיימו לצד המערה בית כנסת וכנסייה. 

ארנון היה בקבוצת הצעירים שהצליחו להיכנס בחשאי למעמקי המערה הקדומה שמתחת למבנה מערת המכפלה, באחד מלילות הסליחות בחודש אלול ה'תש"מ (1980).

ארנון ניהל את שיקום בית הכנסת אברהם אבינו בחברון, הקים את מדרשת חברון ואת מוזיאון היישוב היהודי בחברון. כתב את הספר "חברון – 4000 שנה ועוד 40" לרגל 40 שנה לחידוש ההתיישבות היהודית בעיר. כן ערך והוציא לאור את הספר המחקרי "המערה" על מערת המכפלה.

ביום ירושלים תשס"ט הוענק לו פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק "על חלקו המרכזי בהפיכת חברון לאבן שואבת ליהודים מכל רחבי הארץ והעולם ולאחד מאתרי המורשת המרכזיים בארץ; על חלקו בתיעוד קורות קהילת יהודי חברון וחשיפת עברה המפואר ועל מנהיגותו כאחד מראשי מחדשי היישוב היהודי בעיר".

חבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא.

## מכתביו

* עמק חברון, מערת המכפלה וזכות אבות במדרשי חז"ל, קריית ארבע תשנ"ב
* **ושבו בנים לגבולם: חברון מאז ולתמיד**, חברון תשנ"ה
* **לב אבות ובנים**: ערב חיזוק, תמיכה והזדהות עם היישוב היהודי בחברון, חברון תש"ס
* **אלף שנות כניסת יהודים למערת המכפלה**, קריית ארבע תש"ע
* המערה: תגליות ומחקרים במערת המכפלה, קריית ארבע תשנ"ז
* **זכות אבות: לקט מדרשי חז"ל על האבות ומערת המכפלה**, חברון תש"ף

## חיים אישיים
ארנון גר בבית הדסה בחברון. נשוי ואב לשמונה. בתו נריה נשואה לאשר בן אבו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:שדה ורבורג: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הרצוג
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס מוסקוביץ' לציונות
קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
האקדמיה לאמנות של פירנצה

[שמאל|ממוזער|250px|[דוד (מיכלאנג'לו)|דוד, פיסלו של מיכלאנג'לו.]]
**האקדמיה לאמנות של פירנצה** (באיטלקית: **Accademia di Belle Arti Firenze**) היא אקדמיה ללימוד אמנות הכוללת גם מוזיאון בפירנצה שבאיטליה. האקדמיה, שנוסדה בשנת 1561, הייתה האקדמיה הראשונה ללימודי ציור ופיסול באירופה והקדימה את זו של רומא ("האקדמיה של לוקאס הקדוש") שנוסדה בשנת 1577.

## היסטוריה
האקדמיה נוסדה על ידי ג'ורג'ו ואזארי, אניולו ברונזינו וברתולומאו אמאנאטי - האמנים המובילים של פירנצה במאה ה-16 - בחסותו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. בתחילת דרכה פעלה האקדמיה במנזר כנסיית סנטיסימה אנונציאטה. כל חברי האקדמיה היו גברים, עד קבלתה של הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי בשנת 1614.

בשנת 1784 הורה לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה על איחוד בתי הספר לאמנות שבעיר, במבנה אחד - הטריבונה, שנבנה עבור האקדמיה, ושמה של האקדמיה שונה ל"אקדמיה לאמנות של פירנצה" (**Accademia di Belle Arti Firenze**). במבנה הוקמה גלריה על מנת שיצירות אמנים ידועים יוצגו בה - למטרת לימוד היצירות. הדוכס הורה שבאקדמיה יוצגו גם כלי מוזיקה, וכן תוקם במבנה סדנה לשיקום יצירות אמנות (Opificio delle pietre dure) הפעילה עד עצם היום הזה.

## מוצגי הגלריה
האקדמיה היא יעד תיירותי מן החשובים בפירנצה בראש ובראשונה בזכות הפסל **[[דוד (מיכלאנג'לו)|דוד]]**, יצירת המופת של מיכלאנג'לו, שנעשה בשנים 1504-1501. הפסל, שניצב עד שנת 1873 בכיכר הסיניוריה, הועבר באותה שנה למוזיאון האקדמיה  על מנת להגן עליו מפגעי הטבע. בסמוך לו מוצגים ארבעת פסלי "האסירים" (או - לפי גרסה אחרת - "העבדים") - פסלים בלתי גמורים מעשה ידיו של מיכלאנג'לו שנעשו עבור מצבת הקבר של האפיפיור יוליוס השני בכנסיית סן פייטרו אין וינקולי ברומא, אך מעולם לא הוצבו בה. בקרבת  
אלה מוצג הפסל "מתי השליח", מעשה ידי מיכלאנג'לו, אף הוא בלתי גמור. בשנת 1939 נוסף לאוסף יצירות מיכלאנג'לו גם הפסל המכונה "הפייטה של פלסטרינה". הפסל יוחס במשך שנים למיכלאנג'לו, אולם יחוס זה שנוי כיום במחלוקת ואינו מקובל על מרבית החוקרים.

המוזיאון מציג אוסף של יצירות מהמאה ה-15 והמאה ה-16 ובהן מעשה ידי האמנים פאולו אוצ'לו, דומניקו גירלנדיו, סנדרו בוטיצ'לי, פיליפינו ליפי, אנדריה דל סארטו, פונטורמו ואורקניה. כמו כן מוצגות במוזיאון יצירות גותיות רבות וכן אוסף של איקונות מרוסיה.

המוזיאון מציג מודולי גבס של פסלים מאת לורנצו ברטוליני באותו אופן כפי שהניח אותם האמן בסטודיו שלו.

## קישורים חיצוניים

* 
* מדריך לגלריית האקדמיה
* תיאור הגלריה
* יצירות הגלריה
* 

קטגוריה:פירנצה: מוזיאונים לאמנות
דקים

**דקים** או **תכולת דקים** הוא פרמטר בהנדסה, במיוחד בהנדסת מבנים, הנדסת דרכים וגיאומכניקה המציין חלק יחסי של משקל של גרגרים קטנים מאוד מתוך כמות של חומר גרגרי. לתכולת הדקים ישנה השפעה ניכרת על איכותו של חומר גרגירי כגון אדמה, חול, מצעים וחצץ.
את תכולת הדקים מודדים באמצעות נפה מיוחדת הנקראת בשם נפה 200 שגודל הנקבים בה הוא 0.075 מ"מ. כדי לבצע את המדידה שוקלים מנה מהחומר הנמדד ומניחים את המנה על נפה זו. באמצעות חלוקה של משקל החומר העובר את הנפה מהמשקל הראשוני מקבלים את היחס האחוזי בין משקל תכולת הדקים למשקל כל החומר.
תכולת הדקים מכונה גם בפי אנשי המקצוע בכינוי "עובר נפה 200", עקב שיטת המדידה.

קטגוריה:הנדסה אזרחית
בתי הכנסת האיטלקיים (סלוניקי)

**בתי הכנסת האיטלקיים בסלוניקי** היו שלושה בתי כנסת (קהלים) בעיר סלוניקי שבהם התפללו לפי נוסח איטליה.

הקהילה האיטלקית הייתה אחת משלוש הקהילות הוותיקות בסלוניקי שנוסדו עוד קודם גירוש ספרד (יחד עם הקהילה הרומניוטית הוותיקה, והאשכנזית מהמאה ה-14), ככל הנראה לקראת סוף המאה ה-14. בסוף המאה ה-16 התפצלה הקהילה האיטלקית לשני קהלים, "קהל קדוש איטליה ישן" ו"קהל קדוש איטליה חדש". כעבור מספר שנים חל פיצול נוסף והוקם "קהל קדוש איטליה שלום".

הקהילות האיטלקיות המשיכו את מסורת התפילה בנוסח היהודי האיטלקי במשך הדורות, והשתמשו במחזורים שהודפסו באיטליה. ברבות השנים נקלטו במנהגן שינויים שונים מהמנהג האיטלקי המקורי שנהג באיטליה גופא, בעיקר בשל השפעה ספרדית. בשל כך, החל משנת תרל"א הודפסו מחזורים עבור מנהג ק"ק איטליה בסלוניקי. בשנת 1926 כאשר באיטליה גופה לא היה ביקוש למחזורים בנוסח האיטלקי, ובשל כך הם לא הודפסו ואזלו מן השוק נאלצו יחידי הקהלים האיטלקיים בסלוניקי להדפיס בעצמם מחזורים בנוסח איטליה שישמשו את הקהילות. הקהילות התקיימו עד השואה שפקדה את יהדות סלוניקי ומאז חדלו מלהתקיים.

## קישורים חיצוניים
* מינה רוזן, "ארגון הקהילה היהודית בסלוניקי 1912–1943: בין תומכים בהיטמעות, סוציאליסטים וציונים", בתוך: אייל ג'יניאו (עורך), **יוון**, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח תשע"ד, עמ' 156.
* .

## הערות שוליים

סלוניקי
קטגוריה:יוון: בתי כנסת
קטגוריה:יהדות סלוניקי
קטגוריה:סלוניקי: מבנים
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי

**הפרס הבין-לאומי ל[[זכויות האדם]] על שם מועמר קדאפי** (בערבית: **جائزة القذافي الدولية لحقوق الإنسان**) היה פרס שנתי שמומן על ידי שליט לוב מועמר קדאפי. הפרס נוסד על שמו של קדאפי בצוותא עם השווייצרי ז'אן זיגלר, שזכה בפרס זה בעצמו (אך סירב לקבלו). חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב ההפיכה בלוב והדחתו של קדאפי.

## היסטוריה
עמותת הפרס נוסדה בשנת 1988, כאשר מועמר קדאפי תרם 10 מיליון דולר לקרן הממוקמת בשווייץ, הנקראת "צפון-דרום", ואשר הייתה המעניקה הרשמית של הפרס.

סכום הפרס הכספי נקבע ל-250,000 דולר שהוענקו לזוכה בודד, חוץ ממקרים בהם הפרס חולק בין זוכים אחדים או בין בני עם שלם.

בחירת הזוכים בפרס ספגה ביקורת פעמים רבות. כך למשל, ניתן למצוא בין הזוכים את רוז'ה גארודי, מכחיש השואה אנטי-ציוני שזכה לפרסום עקב ספר אנטי-ישראלי שכתב ומספר הצהרות שנויות במחלוקת. חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב המהפכה בלוב ומותו של קדאפי.

## רשימת הזוכים בפרס
* 1989: נלסון מנדלה
* 1990: "הילדים של פלסטין"
* 1991: האינדיאנים
* 1992: המרכז האפריקני למלחמה באיידס
* 1993: "הילדים של בוסניה והרצגובינה"
* 1994: איחוד הקהילות לזכויות האדם ואנשים באפריקה
* 1995: אחמד בן בלה, פרנסישקו דה קושטה גומש
* 1996: לואיס פרחאן
* 1997: גראסלין סמולווד, מלכיור נדאדיה, מלבה הרננדז, מנאל יונס אבדול-ראזאק, דורין מקנאלי 
* 1998: פידל קסטרו
* 1999: "הילדים של עיראק"
* 2000: סוהא בשארה, ז'וזף קי-זרבו, אוו מוראלס, תנועת ספטמבר, המרכז לעולם השלישי
* 2002: ממאדו דייאה, רוז'ה גארודי, איברהים אלקוניה, ז'אן זיגלר (שסירב לקבל את הפרס), נאדים אלבאטר, עלי מ. אלמוסרטי, קאיפה מ. אטליסיי, מוחמד אלשריף, עלי פחמי חשיים, רג'אב מופתאח אבודאבוס, מוחמד מופתאח אלפיטורי, עלי סודגי עבדולגאדר, אחמד איברהים אלפגייח
* 2003: שנודה השלישי, האפיפיור והפטריארך הקופטי מאלכסנדריה 
* 2004: הוגו צ'אווס
* 2005: מחאת'יר בן מוחמד
* 2006: אוו מוראלס
* 2007: הספריות מטימבוקטו
* 2008: דום מינטוף
* 2009: דניאל אורטגה
* 2010: רג'פ טאיפ ארדואן

*
קטגוריה:פרסי זכויות האדם
קטגוריה:מועמר קדאפי
קולנוע גת

**קולנוע גת** היה בית קולנוע בעל אולם אחד גדול תת-קרקעי במרכז תל אביב, בפינת הרחובות אבן גבירול וציטלין. 

בית הקולנוע הוקם בשנת 1957, ומאז עבד באותה מתכונת - סרט אחד או שניים, המוצגים על פני מספר שבועות או חודשים בהתאם להצלחתם. כמו כן בבית הקולנוע התקיימו אירועים מיוחדים: פרמיירות לסרטים חדשים ולסדרות שונות, "גאלות" (הקרנות מיוחדות לעיתונאים) וכו'. גת נחשב לבית קולנוע איכותי ברמת ההקרנה והסאונד וגם באיכות הסרטים המוצגים בו. 

קולנוע גת מוזכר בשירו של מתי כספי "יום שישי חזר" שאת מילותיו כתב אהוד מנור, שפקד את הקולנוע בימי שישי דרך קבע. 

שם הקולנוע שונה בהמשך ל"רב חן גת" ושויך לרשת רב חן. עקב שיקולים כלכליים במאי 2015 נסגר בית הקולנוע, וההקרנה האחרונה התקיימה ב-25 במאי 2015.
כיום פועל במקומו סניף של "סופר פארם". 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

גת
קטגוריה:רחוב אבן גבירול
קטגוריה:הצפון החדש
חיים שיין

**חיים שיין** (נולד בי"ז בחשוון ה'תשי"א, 27 באוקטובר 1950) הוא דוקטור למשפטים, עורך דין, מוסמך לרבנות, פובליציסט ומרצה למשפטים ישראלי. הוא חבר סגל ב שבהוד השרון ומרצה גם במכללת נתניה.

## ביוגרפיה
שיין נולד וגדל בשכונת שבזי בתל אביב לשרגא (פייבל) ולרחל הורים ניצולי שואה. הבכור מבין שניים. ביסודי למד בבית הספר ביל"ו בתל אביב. וסיים לימודיו בבית הספר עירוני ב' (צייטלין).

בשנת 1968 התגייס לחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן בשנת 1972. במלחמת יום הכיפורים פיקד על יחידת טנקים והשתתף בקרבות התעלה בחזית המצרית. במהלך המלחמה נפצע קשה והוכר כנכה צה"ל. לאחר תהליך שיקום ארוך פנה ללימודי משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בשנת 1976.

בתום הלימודים ולאחר תקופת התמחות נסע לארצות הברית בה קיבל תואר שני בפילוסופיה יהודית בבית הספר למוסמכים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק וסמיכה לרבנות. בשנת 1979. בשנת 1984 נסע לאמריקה כראש שליחי העלייה מטעם הסוכנות. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.

בעבר לימד באוניברסיטת אריאל פילוסופיה.

משנת 1995 ועד היום מרצה באוניברסיטאות ובמכללות בנושאים רבים ומגוונים ומתמחה בתחום הפילוסופיה של המשפט. בין הקורסים והסמינרים אותם לימד ניתן למצוא את הפילוסופיה של המשפט, זרמים במחשבה המשפטית המודרנית, שופטים ושפיטה במדינת ישראל, דת ומדינה בתקשורת, גבולות חופש הביטוי, משפט ותקשורת, משפט וקולנוע ועוד. כמו כן מרבה לפרסם ולהתראיין באמצעי התקשורת.

בשנים האחרונות כותב שיין טורי דעה בעיתון "ישראל היום".

## ספריו
***ולא נעזבנה**, בעניין איסור הירידה מארץ ישראל בספרות ההלכה, ההסתדרות הציונית העולמית,1987.
***על הצדק**, אביבים, 1994.
***אור חדש**, עיונים בהלכה ובפרשיות השבוע, שני כרכים, מפיק, 1997.
***אדם חברה ומשפט בהגותו של רבי [[עובדיה ספורנו]]**, שערי משפט, 2001.
***הרב [[עובדיה יוסף]] והנשיא [[אהרן ברק]] - מדינת היהודים שלב הסיכומים**, שערי משפט, 2006 (שתי מהדורות).
***הפילוסופיה של המשפט - עיון ישראלי**, שערי משפט, 2008.
***"באר שחת" - המקורות ההיסטוריים של השחיתות הישראלית**, המרכז האקדמי שערי משפט, ה'תשע"ה - 2015.
***"ייסורי משה - על הנהגה וכפיות טובה"** - הוצאת אור חדש, תשפ"א 2021.

## מאמרים (רשימה חלקית)
*"הרהורים במעמדו של הדיין – בין הרמב"ם ובעלי התוספות", דיני ישראל 16 (ה'תשנ"א) רכט –רמ.
*.
*.
*.
*"על דרך הרוב – מחלוקת מדומה" בספר דין ויושר בתורת המשפט של הרמב"ם, ח' בן מנחם וב' ליפשיץ עורכים, ה'תשס"ד, 174 -179.
*"מסע ההתנתקות של בית המשפט העליון" מאזני משפט ה (2006) 105 – 123.
*" The Concept of Justice in Jewish Law" בספר Jewish Law in our Time ר' סלינג'ר הימן עורכת (1995), 95 - 115.
*" Compromise" בספר Jewish Law and Current Legal Problems, נ' רקובר עורך (1984) 77 – 84.

## פרסים
*פרס עמינח לספרות תורנית, ה'תשס"ה

## קישורים חיצוניים

* הבלוג של חיים שיין
* ראיון - שמעון רפאלי מארח את ד"ר הרב חיים שיין, פובליציסט | מסע בין עולמות | פרק #18 |1 באוגוסט 2021 - https://youtu.be/uu8cikid2vY
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: מדעי החברה והרוח
קטגוריה:זוכי פרס עמינח
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה: משפטים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
מארה קרפניה

**מריה רוזאריה "מארה" קרפניה** (באיטלקית: **Maria Rosaria "Mara" Carfagna**; נולדה ב-18 בדצמבר 1975) דוגמנית, מנחת טלוויזיה והשרה לענייני שוויון הזדמנויות בממשלת איטליה.

## חייה
קרפניה נולדה בסלרנו. ב-1997 השתתפה בתחרות מיס איטליה, והגיעה למקום השישי. היא למדה משפטים באוניברסיטת סלרנו, וב-2001 קיבלה תואר ראשון. במקביל ללימודי המשפטים, הצטרפה בשנת 2000 לדווידה מנגאצ'י בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "La Domenica del Villaggio" ("יום ראשון בכפר"), שעסקה בכפרים באיטליה, ושודרה בערוץ 4 של רשת מדיאסט בבעלותו של סילביו ברלוסקוני עד 2006. בשנה זו החלה להנחות את התוכנית "Piazza Grande", לצדו של ג'אנקרלו מגאלי. במקביל להופעותיה בטלוויזיה, עסקה קרפניה גם בדוגמנות, ואף הצטלמה בעירום למגזין "מקסים".

בשנת 2004 הצטרפה קרפניה למפלגתו של ברלוסקוני, פורצה איטליה. בשנת 2006 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי, ושמרה על מקומה גם ב-2008. במהלך עבודתה בפרלמנט הייתה פעילה בוועדה לעניינים חוקתיים. מראהּ המצודד חילץ מברלוסקוני מספר התבטאויות סקסיסטיות ושנויות במחלוקת. לאחר בחירתה לפרלמנט אמר כי יציע לעגן בחוק את זכות הלילה הראשון. בינואר 2007 אמר עליה כי אלמלא היה נשוי, היה נישא לה מיד. רעייתו של ברלוסקוני, ורוניקה לריו, דרשה ממנו להתנצל מעל דפי העיתונות. ב-8 במאי 2008 מינה אותה ברלוסקוני לשרה לענייני שוויון הזדמנויות.

קרפניה מגדירה את עצמה כ"אנטי-פמיניסטית", וסבורה שחירות אינה תוצר של עצמאות, כי אם של חוק ומשמעת. היא עוררה את חמתם של פעילים לזכויות הומוסקסואלים, כאשר טענה כי זכויות לבני זוג צריכות להתבסס על יכולתם להביא ילדים לעולם, וכן כי אין צורך במצעד גאווה, מאחר שאין עוד אפליה נגד הומוסקסואלים באיטליה. בספטמבר 2008 יזמה את הצעת החוק הראשונה שלה כשרה, הצעה שנועדה להוציא את הזנות מחוץ לחוק, באמצעות הטלת קנסות הן על הזונות והן על הלקוחות.

## קישורים חיצוניים
* 

* מארה קרפניה באתר ממשלת איטליה 
* הבלוג של מארה קרפניה 

קטגוריה:דוגמניות איטלקיות
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס איטליה
קטגוריה:מנחי טלוויזיה איטלקים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:שרים ללא תיק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:שרי ממשלת איטליה
קטגוריה:פוליטיקאיות איטלקיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1975
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1975
מיכאליס פלקאנוס

**מיכאליס פלקאנוס** (ביוונית: **Μιχάλης Πελεκάνος**; נולד ב-25 במאי 1981) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד בקבוצת אויקס נפליו מליגת העל היוונית. גובהו 1.99 מטר.

## קריירה
פלקאנוס, יליד קורידלוס, שיחק במשך חמש שנים בפריסטרי מהליגה היוונית, ולאחר מכן עבר לאא"ק אתונה, בה שיחק שנתיים ועבר לפאניוניוס. בעונת 2007/08 שיחק בריאל מדריד, בה נודע במשחק ההגנה שלו. לקראת עונת 2008/09 חתם בקבוצת אולימפיאקוס פיראוס.
באוגוסט 2009 למארוסי לעונה אחת. כאשר חזר לאולימפיאקוס זכה עם הקבוצה ביורוליג ואליפות יוון. 

בקיץ 2012 חתם באריס סלוניקי, לאחר שנתיים בקבוצה פלקאנוס חתם באססופט פלוישט הרומנית. ביולי 2015 חתם באריס סלוניקי. בקיץ 2016 חתם בפאניוניוס.

פלקאנוס היה חלק מנבחרת יוון ביורובאסקט 2007 ובמשחקים האולימפיים.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר היורוליג

קטגוריה:כדורסלנים יוונים
קטגוריה:כדורסלני פריסטרי אתונה
קטגוריה:כדורסלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני מארוסי
קטגוריה:כדורסלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1981
שחקן גולם

**שחקן גולם** (אנגלית: Dummy player) במשחקים שיתופיים הוא שחקן שתרומתו השולית זהה לכל הקואליציות שאינן מכילות אותו.

## הגדרה

שחקן i \in N הוא שחקן גולם במשחק הקואליציוני (N;v)\! אם:

\forall S \subseteq N \setminus \{i\}:
v(\{i\}) + v(S) = v(S \cup \{i\})


כלומר, נסתכל על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן ההפרש בין הערכים של הקואליציה יחד עם השחקן וללא השחקן יהיה הערך של השחקן לבדו.

אם נקבל את עקרונות ערך שפלי, הערך של השחקן בפתרון זה יהיה 

Sh_i(N;v) = v(\{i\})
\!
.

שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.

## דוגמה
נסתכל על המשחק הבא:


\begin{align}
v(\{1\}) = v(\{2\}) = 1, v(\{3\}) = 2 \\
v(\{1,2\}) = 2, v(\{1,3\}) = 3, v(\{2,3\}) = 5 \\
v(\{1,2,3\}) = 6
\end{align}


קל לראות ששחקן 1 הוא שחקן גולם מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא מוסיף את ערכו שלו - 1. 

## ראו גם
* מונחים בתורת המשחקים

קטגוריה:תורת המשחקים
פסיקתא

**פסיקתא** היא סוג מסוים של מדרשי אגדה, המורכבים מקבוצות דרשות המסודרות בפיסקאות על סדר קריאת התורה וההפטרה למועדים ושבתות מצוינות. 

הפסיקתות נקראות גם "מדרשי הפטרות" והן כתובות בעברית.

## סוגי ה'פסיקתא'
הפסיקתא הקדומה ביותר שבידינו היא "פסיקתא דרב כהנא" אשר סבורים שהיא מהמאה ה-5. חלק מן החומר המצוי בה נמצא גם ב"פסיקתא רבתי" (=הגדולה) שהיא מאוחרת יותר. הדרשה הראשונה ב"פסיקתא רבתי" מתייחסת לשנת 846, וכן כלולות בה גם דרשות מסוג חדש המובאות כתשובה לשאלה בענייני הלכה או אגדה ופותחות במילים "ילמדנו רבינו" (בדומה למדרש תנחומא). התשובות בענייני הלכה כוללות בה תמיד חומר רב מן האגדה.

"פסיקתא זוטרתא" (=הקטנה) הוא כינוי למדרש לקח טוב על התורה ועל חמש מגילות, שלפי אופיו אינו פסיקתא.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדרשי אגדה
חובב

קטגוריה:שמות משפחה שמקורם בתנ"ך
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
אברהם גולדשטיין-גורן

**אברהם גולדשטיין-גורן** (ברומניה: **Avram Goldstein-Goren**; 28 ביולי 1905 – 27 בנובמבר 2005) היה עורך דין, בנקאי, איש עסקים בינלאומי ונדבן יהודי.

## קורות חיים
גולדשטיין-גורן, שכונה "דולפי", נולד ביישוב פודו טורקולוי (מילולית: גשר הטורקי) באזור טקוץ' שברומניה. היה בנו של יצחק משה גולדשטיין, מהסוחרים היהודים הבולטים בדרום מולדובה. לאחר שסיים לימודי משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת בוקרשט, היה חבר בלשכת עורכי הדין של רומניה מ-1927 עד 1941, אז סולק מהלשכה בגלל יהדותו, בהתאם לחוקי הגזע של אותה תקופה. הוא היה גם מנהל הבנק המסחרי של טקוץ'.

אברהם דאג במשך שנים לארגון ותמיכה בסניפי החלוצים ושילוח מאות צעירים לארץ ישראל וב-1931 והצטרף לאחת הקבוצות ועלה יחד איתה. הוא הקים בארץ את "דיו-ביאליק" (Dio-BIALIK), בית החרושת הראשון לדיו בארץ ישראל. ב-1939 שב לרומניה והושיט סיוע ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה במהלך שואת יהודי רומניה. הוא עזר ל-124 מיתומי טרנסניסטריה לעלות לארץ.

ב-1939 נשא לאישה את סטלה צוקר, בתם של גיטלה ומרדכי קוקיאר, אנשי עסקים ויצרני טקסטיל שהגיעו לרומניה מפולין. ב-1944, בעזרת חבר בשם אמיל קוסטינסקו, שהיה נשיא הצלב האדום ברומניה, רכש ספינה קטנה בשם Bellocitaţ, אליה התגנבו בחושך הוא, משפחתו ומשפחת אשתו ועוד מספר חברים טובים - סה"כ 32 אנשים, ואיתה הם עלו לארץ ישראל. בארץ ישראל ניהל את הבנק הבריטי פלסטיני Palestine British Bank, שמאוחר יותר שונה שמו ל-Israel British Bank (ואף היה שותף חלקי בו), והיה הנציג של קונצרן פיאט במזרח התיכון, באמצעות חברת סמל"ת (סוכנות מכוניות לים התיכון) שהקים ב-1946. יזם עסקים שונים, הקים יחד עם שותפים מפעל טקסטיל בדימונה בשם "סיבי דימונה" ובבאר שבע את "טקסטיל באר שבע". הוא ייסד את Palbric, חברה למסחר בינלאומי בטקסטיל. בתחילת שנות החמישים הרחיב את תחומי פעילותו לעסקי בניין בצרפת, נדל"ן בקנדה, ניירות ערך וניהול חברות בארצות הברית. בשנות השבעים היה מנהל ובעל מניות בבנק למסחר באנגליה ולאחר האיחוד עם קייזר-אולמן היה המנהל בז'נבה עד 1983. לאחר הגיעו ארצה פעל רבות בתחום הפילנתרופיה, תרם לבניית אחד המבנים של אוניברסיטת בן-גוריון, מרכזי תרבות, בתי כנסת, בתי מרגוע וגנים ציבוריים בדימונה, תל אביב וירושלים. הקים את המרכז למחקרים עבריים באוניברסיטת בוקרשט. בתרומותיו הוקמו מרכזים למחשבת ישראל בבוקרשט, מילנו ובאר שבע ונוסד פרס על שמו, המוענק לספר בתחום מחשבת ישראל.

ב-1989 העניקה לו אוניברסיטת בן-גוריון בנגב תואר דוקטור לשם כבוד. כמו כן עיר הולדתו הרומנית, טקוץ', העניקה לו אזרחות כבוד. בשנותיו האחרונות חי אברהם גולדשטיין-גורן במילנו, איטליה. על שמו נקרא המרכז לחקר התפוצות, שהוא תרם להרחבתו.

לבקשת ראש קהילת יהודי טקוץ' תרם גולדשטיין-גורן את הכספים הדרושים לשיקום בית הכנסת ההרוס של טקוץ'.

## לקריאה נוספת
* "היהודים מרומניה", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008.

## קישורים חיצוניים
* המרכז לחקר התפוצות על שמו של גולדשיין-גורן
* על אברהם גולדשטיין-גורן באתר של קרן גולדשטיין-גורן 
* ציון מאה שנים מאז לידתו של אברהם גולדשטיין-גורן 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים רומנים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בנקאים יהודים רומנים
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:נדבנים יהודים רומנים
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:נדבנים ביישוב
קטגוריה:תעשיינים ביישוב
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
תחנת הרכבת טולכרם

שמאל|ממוזער|250px|מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914–1917
**תחנת הרכבת טולכרם** (בערבית: **طولكرم**, באנגלית: **Tulkarm**) היא תחנת רכבת וצומת מסילתית היסטוריים ממערב לעיר טולכרם – תחנת המוצא של המסילה המזרחית ונקודת מפגשה עם מסילת השומרון. שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה שוכנים כיום בתוך שטח אזור התעשייה ניצני שלום, דרום-מזרחית למחלף ניצני עוז, בעוד המסילות שעברו במקום פורקו במהלך השנים.

## היסטוריה
התחנה הוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. דרך השרון והשפלה נסללה המסילה מטולכרם ללוד ומשם לבאר שבע ועד לקוסיימה תחנת הקצה הדרומית הגיעה וקרבה את הגייסות העות'מאנים-גרמנים וציודם לעבר תעלת סואץ כחלק מהמאמץ לחצות את חצי האי סיני, לצלוח ולהשתלט על גזרת התעלה על מנת למנוע מהבריטים את המעבר דרכה להודו. 

מתחנת טולכרם התפצלו שתי שלוחות: האחת, מסילת האלונים, 25 ק"מ אורכה, לכיוון יער האלונים מצפון לחדרה והשנייה, דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים, שתיהן לשם איסוף עצים שנכרתו ושימשו חומר גלם לייצור אדני הרכבת וחומר הסקה לדודי קטרי הקיטור.

עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הם הרחיבו את המסילה המזרחית העות'מאנית לרוחב תקני של 143 ס"מ והאריכו אותה מאזור חדרה עד לחיפה. מסילת השומרון נותרה ברוחב המקורי (105 ס"מ) כך שעד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עת חדלו לפעול קווי הנוסעים במסילת השומרון, תפקדה תחנת טולכרם כתחנת מעבר (הנוסעים ירדו מרכבת אחת ועלו על רכבת אחרת) בין המסילות חיפה - לוד - קנטרה ומסילת השומרון.

במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה התחנה מספר רב של פעמים, וכן הותקפו נוסעים יהודים שעברו בה. בעקבות ההתקפות הוקמה במקום תחנת נוטרים לצד מחנה צבאי בריטי

התחנה המשיכה לשמש את תושבי טולכרם עד מלחמת העצמאות, שבעקבותיה נותקה מהמסילה המזרחית שנותרה ברובה בשטח מדינת ישראל, או הועברה לשליטתה במסגרת הסכמי שביתת הנשק. באוגוסט 1949 נסללה מסילה שעקפה את אזור טולכרם וחיברה מחדש את המסילה המזרחית שבשטח ישראל, והשאירה את תחנת טולכרם מנותקת לחלוטין מהמסילה המזרחית. מסילת השומרון, שהתנועה בה הופסקה לחלוטין בסוף מלחמת העולם השנייה לא חזרה יותר לפעילות ובתחנת טולכרם לא נעשה יותר שימוש. התחנה שעמדה בסמוך לקו הירוק, הפכה למוצב של הלגיון הירדני. 

לאחר מלחמת ששת הימים התגלה בתחנה קטר קיטור מס' 70372 מתוצרת North British Loco יחד עם 3 קרונות, שנשארו בתחנה כאשר זו נותקה מהמסילה המזרחית. 23 קטרים מאותו סוג, שיוצרו בשנים 1941-1940 והובאו לארץ ישראל מבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה נשארו בידי רכבת ישראל ויצאו בהדרגה מהשירות עד שנת 1959.

מבני התחנה שימשו למפעל קטן לשיווק מלח בישול בשותפות ישראלית-פלסטינית בראשית שנות ה־70, חרף התנגדותה של עיריית טולכרם, ונערכו הכנות לבניית מפעלים נוספים בשטח המתחם. בשלב מאוחר יותר הוקם בסמוך למבני התחנה אזור התעשייה ניצני שלום, ובתחומו שוכנים כיום שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
טול כרם
טול כרם
קטגוריה:טולכרם
שחקן אפס

בתורת המשחקים, **שחקן אפס** (Null player, Zero player) הוא שחקן שתרומתו השולית לכל קואליציה היא אפסית. כלומר, הצטרפותו אינה משנה את ערך הקואליציה.

## הגדרה

שחקן i \in N הוא שחקן אפס במשחק הקואליציוני (N;v)\! אם:

\forall S \subseteq N \setminus \{i\}:
 v(S) = v(S \cup \{i\})


כלומר, נעבור על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן, הערכים של הקואליציה ביחד עם השחקן וללא השחקן זהים.

שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.

## עיקרון שחקן האפס
פתרון למשחק בצורה קואליציונית מקיים את עיקרון שחקן האפס אם לכל שחקן אפס i,

\varphi_i(N;v) = 0
\!
.

המוטיבציה מאחורי עיקרון זה קובעת ששחקן שאינו תורם כלל למשחק אל לא לצפות לקבל ערך כלשהו מההשתתפות.

ערך שפלי מקיים עיקרון זה.

## דוגמה
נסתכל על המשחק הבא:


\begin{align}
v(\{1\}) = v(\{2\}) = 1, v(\{3\}) = 0 \\
v(\{1,2\}) = 3, v(\{1,3\}) = 1, v(\{2,3\}) = 1 \\
v(\{1,2,3\}) = 3
\end{align}


קל לראות ששחקן 3 הוא שחקן אפס מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא אינו משנה את ערכה כלל.

דוגמה נוספת היא משחק האפס שבו כל השחקנים הם שחקני אפס. בפתרון שפלי ניתן להשתמש בעיקרונות היעילות והסימטריות של הפתרון ולקבל שערך הפתרון לכל שחקן במשחק האפס זהה וערכו הוא 0.

## ראו גם
* מונחים בתורת המשחקים

קטגוריה:תורת המשחקים
מטרולוגיה

[שמאל|ממוזער|250px|[מדען עומד לפני מתקן למדידת מיקרו דקת קשת]]
**מטרולוגיה** או **תורת המדידה** (**Metrology**, מיוונית עתיקה *metron* – מדידה, *logos* – תורה) היא מדע העוסק במדידה. מטרולוגיה כוללת את ההיבטים התאורטים והמעשיים של מדידה.

## מבוא
מטרולוגיה הוגדרה על ידי הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כ-"המדע של המדידה המאמץ את ההיבטים ניסויים והתאורטיים בכל רמה של אי-ודאות בכל תחומי המדע והטכנולוגיה".

מטרולוגיה הוא תחום רחב וניתן לחלקו לשלושה תת-תחומים:
* מטרולוגיה מדעית או בסיסית עוסקת ביצירת יחידות מדידה, מערכות יחידות, פיתוח שיטות מדידה חדשות, יישום של תקנים מטרולוגים והפצתן לקהל הרחב.
* מטרולוגיה שימושית ותעשייתית עוסקת ביישום של מדע המדידה לשיטות ייצור ולתהליכים אחרים ושימושם בחברה, אבטחת התקינות של מכשירי מדידה, את כוונונם ובקרת איכותם של מדידות.
* חקיקה מטרולוגית עוסקת בדרישות ותקנות של מדידות ומכשירי מדידה תוך כדי הגנה על בריאות הציבור, בטיחות, הגנת הסביבה, מיסוי והגנת הצרכן.
[שמאל|ממוזער|250px|מטר תקני היסטורי משנת [1889]]

## מטרולוגיית זמן ותדר
תחום זה של המטרולוגיה חוקר רכיבים ומאפיינהם, במיוחד תקני תדר, סינתיסייזרים, מתנדים, שעונים ואותות שעון במעגלים דיגיטליים.

## ראו גם
* מעבר לשיטה המטרית
* ננומטרולוגיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
אבא בלושר

**אַבָּא בָּלוֹשֶׁר** (ברוסית: **Аба Балошер**;  1873 סוויר, פלך וילנה, האימפריה הרוסית – 1944, אושוויץ) היה אינטלקטואל, סופר, ספרן ופעיל ציוני.

## קורות חיים

בלושר נולד בסוויר (אז בפלך וילנה שבאימפריה הרוסית; כיום בבלארוס, 180 ק"מ צפון מערבית לעיר בירה מינסק וכ-20 ק"מ מגבול ליטא). הוא למד בישיבת סלבודקה ובישיבת וולוז'ין, בהּ גם הכיר את חיים נחמן ביאליק. את השכלתו הכללית רכש באופן אוטודידקטי. היה שותף ועורך בהוצאת "תושיה" של בן אביגדור, ולאחר מכן החזיק חנות למכירת ספרים וספרייה פרטית גדולה ב־Laisves Aleja 78 ששימשה את יהודי העיר קובנה, בעיקר את משכיליה. בשנת 1908 הקים ביחד עם דר. אבא לפין ודר. ד.מ שוורץ את ספריית מאפו בקובנה, המקום הפך למרכז לימודים ומועדון לתנועה הציונית ולפעולה תרבותית עברית. בין תפקידיו הנוספים היה מנהל משרד ההגירה של יק"א ונציגה של "חברת מפיצי ההשכלה" (היה מקרב להשכלה את בחורי הישיבות, שהיה קרוב להם בחינוכו וברוחו). בלושר כיהן בהנהלת בית היתומים היהודי ע"ש רבי יצחק אלחנן ספקטור שהוקם על ידי חברו דר' אבא לפין, כמו כן, שימש ציר בקונגרס הציוני ה-9 בהמבורג ב-1909.

בימי מלחמת העולם הראשונה הוגלה לחרקוב ועבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הספר). כן שימש מזכיר ועד הקהילה שם. לאחר המלחמה חזר לליטא ולעסקנות הציבורית והציונית. היה שליח של בית היתומים של קובנה בארצות הברית וממייסדי ההחברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא והיושב ראש האחרון שלהּ (1940-1939). היה ממנהלי ספריית מאפו בעיר. פרסם מאמרים, זיכרונות ותיאורים בעיתונות עברית ויידית. נמנה עם המשתתפים הקבועים ביומון היידי הציוני "די יידישע שטימע".

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לליטא הסובייטית נכלא בגטו קובנה, שם הוטל עליו לנהל את פ"נקס הגטו", רישום ארכיוני של כל המאורעות בגיטו, וכן היה לו תפקיד מפתח בחיי הרוח והקהילה. עם חיסול הגיטו בשנת 1944 נשלח באקציות למחנות בבוואריה והגיע אל מחנה הריכוז דכאו, ובסתיו אותה שנה לאושוויץ, שם נספה.

## לקריאה נוספת
* אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין, וולוז'ין בביאליק: זיכרון לחבר-שהיה ואיננו עוד ולישיבה שאיננה עוד...", מו"ל לא ידוע, קווינס, תרצ"ה, 1934.
* אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין", בתוך: עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), **ישיבות ליטא - פרקי זכרונות**, ירושלים: מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, 2004.
* 1940, 35 יאר טעטיקייט פון דעם - בית היתומים - אויפן נאמען פון דעם - רבי יצחק אלחנן ספעקטָאר זצ"ל, אבא לאפין (ביידיש)
* **אבא בַלושר**, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 355–358

## קישורים חיצוניים
* 'בלושר, אבא', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 121 טורים 1 ו-2 (, תמונה 1319).
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל די אידישע שטימע
קטגוריה:פעילים ציונים בליטא
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אסירים בגטו קובנה
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1873
קטגוריה:נפטרים ב-1944
מאק 10

**מאק 10** (באנגלית: **Mack 10**) הוא שם הבמה של דדריק רוליסון, ראפר אמריקאי ושחקן קולנוע.

## ביוגרפיה
רולינסון נולד ב-9 באוגוסט 1971 באינגלווד, קליפורניה. את קריירת הראפ שלו התחיל בהרכב היפ הופ Westside Connection עד היום הוא חבר בו יחד עם אייס קיוב ו-WC. מאק 10 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו "Mack 10" בשנת 1995. השיר המפורסם ביותר ממנו הוא 'Westside Slaughterhouse". את השיר הוא מבצע עם חבריו להרכב ובו הוא לועג לראפר קומון. זהו שיר דיס שכתבו חברי ההרכב בעקבות השיר שלו 'I Used to Love H.E.R'. האלבום התברג למקום ה 33 במצעד אלבומי הבילבורד והגיע למעמד של אלבום זהב.

שנה לאחר מכן יצא אלבום הבכורה של ה'ווסט סיד קונקשן' "Bow Down". האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בילבורד והגיע למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הבא של ההרכב יצא רק 7 שנים מאוחר יותר. בינתיים 'מאק 10' התמקד בקריירת הסולו שלו ובשנת 1997 הוציא את אלבום הסולו שני שלו, "Based On A True Story". גם אלבום זה הגיע למעמד של אלבום זהב, ומתארחים בו ראפרים כמו סנופ דוג, אייס קיוב ואי-40.

שנה לאחר מכן יצא האלבום השלישי שלו, 'The Recipe'. זהו אלבום ראשון דרך חברת התקליטים שלו, 'Hoo-Bangin' Records'. באלבום התארחו ראפרים כמו ג'רמיין דופרי, מאסטר פי, מיסטיקל, אם סי אייט, אייס קיוב ודאב סי. גם אלבום הגיע למעמד של אלבום זהב.

בשנת 2000 יצא האלבום 'The Paper Route' שהצליח הרבה פחות מקודמיו. הוא הגיע רק למקום ה 19 במצעד אלבומי הבילבורד של ארצות הברית וכאן מתחילה מגמת ירידת ההצלחה של מאק 10 באלבומים הבאים שלו כאשר האלבום החמישי שלו, 'Bang Or Ball', שיצא בשנת 2001 הגיע רק למקום ה 48, אלבום לאחריו 'Mack 10 Presents: Da Hood' שיצא בשנת 2002 הגיע למקום ה 40 והאלבום 'Ghetto, Gutter & Gangster' הגיע לשפל המדרגה מבחינתו, רק למקום ה 105 במצעד הבילבורד של אלבומים. האלבום נחל כישלון חרוץ.
באותה שנה יצא גם האלבום השני של 'ווסט קוסט קונקשן', 'Terrorist Threats' שהצליח היטב והגיע למעמד של אלבום זהב.

האלבום השביעי של מאק 10, 'Hustla's Handbook' הציל מעט את כבודו כאשר הגיע למקום ה 60 וקיבל דירוג מעט גבוה יותר משלושת אלבומיו הקודמים באתר של 'אול-מיוזיק'.

רוליסון מכר עד כה 2.4 מיליון עותקים מתוך 10 האלבומים שלו (8 אלבומי סולו ו 2 אלבומים עם 'ווסט קוסט קונקשן').

## דיסקוגרפיה
* 1995 'Mack 10'
* 1997 'Based On A Real Story'
* 1998 'The Recipe'
* 2000 'The Paper Route'
* 2001 'Bang Or Ball'
* 2002 'Mack 10 Presents Da Hood'
* 2003 'Ghetto, Gutter & Gangster'
* 2005 'Hustla's Handbook'

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמני קאש מאני רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
מלניק

**מלניק** (בבולגרית: **Мелник**, ביוונית: **Μελένικο**) הוא יישוב עירוני קטן בהרי פירין בדרום־מערב בולגריה סמוך לגבול עם יוון, במחוז בלגואבגרד, בשטח השיפוט של הרשות המקומית סנדנסקי.

במהלך השנים חל פיחות דרסטי במספר תושבי העיר, נכון ל-15 בספטמבר 2022 גרים בעיר 179 תושבים, חלק ניכר מהם צוענים. עובדה ההופכת את מלניק לעיר הקטנה ביותר בבולגריה. עקב היותו של האזור מקור משיכה לתיירים ובגלל יופייה של העיר, חלק ניכר מימות השנה יש בעיר מספר תיירים רב יותר ממספר תושבי העיירה.

האזור בו שוכנת העיר הוא אזור גידול גפנים ובעיר יש מספר יקבים, בהם כאלו המפורסמים בתוצרתם.

סמוך לעיר נמצא **מנזר רוז'ן (Роженски манастир**) מהמאה ה-13.

## היסטוריה
על פי ממצאים ארכאולוגיים, ישבו במקום בני שבט Maedi התרקיים. על פי האמונה העממית הרווחת במקום, היה ספרטקוס מבני המקום.

בימי הקיסרות הרומית הייתה במקום עיר, מתקופה זו שרד "הגשר הרומי" הנמצא עדיין בשימוש. הסלאבים הם אלו שנתנו למקום את שמו (מל = טיט לבן). 

ב-1209 קבע בה הדספוט אלקסי סלאב את בירתו, והביא לפריחה כלכלית ותרבותית של העיר. שגשוג העיר נמשך גם כאשר שולבה העיר באימפריה הבולגרית הראשונה,  תחת שלטונו של הצאר איוואן אסן, זאת הודות להסכמי סחר עם הרפובליקה של ונציה ודוברובניק. 

העיר, כמו שאר חלקי בולגריה, הוכפפה לשלטון האימפריה העות'מאנית עד לשחרורה בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אולם הוחזרה לשלטון עות'מאני עד למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912. במהלך כל אותן שנים התבססה כלכלת העיר בעיקר על ייצור יין וטבק שיוצאו לארצות שונות ומאמני גילוף וחיתוך עץ שקישטו כנסיות ובתי ספר בכל רחבי בולגריה.

עם שחרורה מעול האימפריה העות'מאנית העיר מנתה כ-1,300 משקי בית ואוכלוסייה של כ-20,000 נפש. מאז ירדה חשיבות העיר וירד מספר תושביה עד למצבה היום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערי מחוז בלגואבגרד
ראשית חכמה

**ראשית חָכמה** הוא ספר קבלה ומוסר אשר חובר במאה ה-16 על ידי הרב אליהו די וידאש, מתלמידיו של הרב משה קורדובירו, ונמסר לדפוס על ידי אחיינו רבי אלעזר הכהן.

הספר זכה לתפוצה רבה בקרב העם, ובייחוד במזרח אירופה. שמו של הספר הוא על-פי הכתוב: "ראשית חכמה יראת ה'".

## תוכן הספר
הספר מחולק לחמישה "שערים" (חלקים) המביאים את עיקרי המידות עליהן צריך האדם לעבוד, והן: היראה, האהבה לה', התשובה, ההקפדה על קדושה וטהרה והענווה.

בסוף הספר, העתיק המחבר פרקים מתוך ספר 'מנורת המאור' לרבי ישראל אלנקאווה, חמישה במספר, אשר מצא בכתב-יד. הספר נדפס בוונציה בשנת 1578 וזכה לאחר מכן ליותר מ-50 מהדורות. כמו כן, יצאו לאור עיבודים וקיצורים שונים שלו ואף תרגום לספרדית ויידיש, וכל אלה זכו לפופולריות רבה.

## קישורים חיצוניים

* ספר ראשית חכמה בוויקיטקסט
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:ספרי המאה ה-16
קטגוריה:ספרים ארץ-ישראליים
תחנת רומא טרמיני

שמאל|ממוזער|250px|רומא טרמיני מהאוויר
שמאל|ממוזער|250px|חזית התחנה
שמאל|ממוזער|250px|מראה ברציפים
**תחנת הרכבת רומא טרמיני** (באיטלקית: **Stazione Roma Termini**) על שם האפיפיור יוחנן פאולוס השני, היא תחנת הרכבת הראשית של העיר רומא, והיא התחנה העמוסה ביותר באיטליה, ואחת העמוסות באירופה. התחנה משרתת כ-480,000 נוסעים בכ-800 רכבות מדי יום, ובכל שנה עושים בה שימוש כ-150 מיליון איש. היא משתרעת על פני שטח של 225,000 מ"ר ובה 29 רציפים. מהתחנה יוצאות רכבות מכל הדרגות לכל חלקי איטליה, ולרבות מערי אירופה המרכזיות. בנוסף משמשת כיכר צ'ינקווצ'נטו (Piazza Cinquecento - "כיכר החמש מאות") שבחזית התחנה כמרכז התחבורה הציבורית בעיר, ושני קווי הרכבת התחתית של העיר נפגשים מתחתיה. התחנה שוכנת באזור אסקווילינו, סמוך למרחצאות דיוקלטיאנוס שהעניקו לה את שמה (באיטלקית Terme הן מרחצאות).

## היסטוריה
מבנה התחנה הראשון הוקם החל בשנת 1862, ונחנך ב-25 בפברואר 1863 בשם "התחנה המרכזית של הרכבת הרומאית" (Stazione Centrale delle Ferrovie Romane). ב-1869 נחגגה תחילתן של העבודות המקדימות להקמת מבנה חדש לתחנה, במעמד האפיפיור פיוס התשיעי.

בשל השתלטות איטליה על העיר שנה לאחר מכן, העבודות התעכבו, והמבנה הושלם לבסוף בשנת 1874. מבנה זה שכן כ-200 מטרים צפונית-מערבית למבנה הנוכחי, ותפס כמעט את כל שטחה של כיכר צ'ינקווצ'נטו. ב-1935 החלו הרכבות החשמליות הראשונות לפקוד את התחנה, ובד בבד הוחלט להקים במקום מבנה חדש אשר יעניק מענה לצרכים התחבורתיים המתפתחים. התוכניות אושרו בשנת 1939, וחלק מהתחנה נהרס. הקמתם של אגפי הצד החלה ומרבית הבניין הושלם בסגנון אדריכלי פשיסטי, בטרם פסקו העבודות ב-1943 עקב התמוטטות איטליה הפשיסטית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו עבודות ההקמה, אך התוכניות המקוריות לחזית המבנה נזנחו, ותחת זאת נערכה תחרות אשר במהלכה נבחרה תוכנית חדשה. התוצאה העיקרית של תוכנית זו הייתה תוספת של מבואה גדולה שקירותיה עשויים מזכוכית, וגגה מעוצב בצורת גל. המבואה, שמרככת במעט את החזות הפשיסטית של המבנה, זכתה לכינוי "הדינוזאור", בשל הפרופיל שלה.

התחנה החדשה נחנכה בשנת 1950. המבואה מובילה אל הגלריה, חלל רוחבי גבוה ובו חנויות ושירותים נוספים לנוסעים, וממנה מתבצעת הגישה אל הרציפים. מתחת לתחנה שוכן מרכז מסחרי המכונה "פורום טרמיני" (Forum Termini). בשנת 1955 נפתחה תחנת רכבת תחתית באזור התחנה אשר נושאת את שמה.

התחנה חודשה לקראת שנת 2000, ומאז 23 בדצמבר 2006 היא מנציחה את שמו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר Grandi Stazioni
* תמונות המבנה הקודם (1874-1939)

## הערות שוליים

קטגוריה:רומא: מבנים
רומא טרמיני
קטגוריה:רומא: תחבורה
אוקטב בוטנר

**אוקטב בוטנר** בשמו המקורי - **אוסוולד בונדורף** (בצרפתית: **Octav Botnar**; 21 באוקטובר 1913 צ'רנוביץ, דוכסות בוקובינה, כתר אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 11 ביולי 1998, וילאר-סור-אולון, שווייץ),היה איש עסקים ונדבן בריטי, יהודי יליד בוקובינה, בצעירותו פעיל קומוניסט, לוחם מחתרת, אסיר פוליטי.

## קורות חיים

אוקטב בוטנר נולד בשם אוסוואלד בונדורף (Oswald Bundorf) בשנת 1913 בצ'רנוביץ כשזו הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך במהרה הייתה לחלק מרומניה. בצעירותו היה פעיל קומוניסטי ונכלא על כך בין השנים 1932 - 1936. לאחר שחרורו נסע לצרפת, כדי להצטרף לצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד, אך נעצר בצרפת ובהיותו שם הצטרף לצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה. בוטנר ויחידתו נפלו בשבי הגרמני, אך הוא נמלט מהשבי והצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית.

לאחר מלחמת העולם השנייה שב בוטנר לרומניה והשתלב במשטר הקומוניסטי. בתחילת שנות השישים הודח, הואשם בריגול למען המערב ונשלח לעבודות כפייה בכריית תעלת דנובה-הים השחור. כעבור 4 שנים שוחרר במסגרת חנינה כללית ומשקל גופו 40 קילוגרמים. הוא קיבל אישור לעזוב את רומניה בליווי משפחתו ונסע יחד איתם למערב גרמניה, שם קיבל אזרחות גרמנית על בסיס היותו יליד האימפריה האוסטרו-הונגרית ובעל תרבות גרמנית.

בוטנר הצליח לקבל את הזיכיון לשיווק מכוניות של ניסאן מוטורס בבריטניה, הוא הכניס שיטות שיווק מקוריות ומכירותיו גדלו מאוד משנה לשנה וכך גם הונו.

בתו היחידה של אוקטב בוטנר ושל אשתו מרצ'לה, קמליה, נהרגה בתאונת דרכים לפני שמלאו לה 21 שנים ובוטנר הקים קרן פילנתרופית הנושאת את שמה והמיועדת לקידום צעירים. במהלך השנים תרם בוטנר למוסדות ציבור שונים באנגליה ובישראל סכומים גדולים מאוד. תרומותיו בישראל מוערכות בסכום העולה על 80 מיליון דולר, בעיקר בתחום הבריאות (בתי חולים) והחינוך (האוניברסיטה העברית, מכון ויצמן למדע) וקידום השלום.

שלטונות בריטניה טענו שבוטנר העלים הכנסות בסכומים גדולים והוא עבר להתגורר בשווייץ, אך לאחר סכסוך עם משטרת שווייץ עבר לצרפת. בעיתונות הישראלית נטען שיצחק הרצוג, אחד ממנהלי הקרן בישראל, ניתב חלק מכספי הקרן לעמותות שמימנו את תעמולת הבחירות של אהוד ברק.

אוקטב בוטנר מת בשנת 1998 מסרטן הקיבה ביישוב וילאר-סיר-אולון בשווייץ.
נקבר בבית הקברות פאסי בפראיז.

## קישורים חיצוניים
* Octav Botnar, the legend lives on 
* OCTAV BOTNAR DIES FIGHTING  
## הערות שוליים

קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים רומנים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים רומנים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בריטים
קטגוריה:נדבנים יהודים בריטים
קטגוריה:נדבנים יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:בורחים מכליאה על ידי גרמניה הנאצית
קטגוריה:יהודים חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1998
סצנה

[שמאל|ממוזער|250px|סצנת הפתיחה של ההצגה "איש ואישה אחת" ב[תיאטרון חיפה]]

**סצנה** היא רצף בהתרחשות עלילה, המצומצם לזמן אחד ולמקום אחד. זהו אחד מן המרכיבים הבסיסיים של כל יצירה עלילתית נרטיבית, כגון סרט קולנוע, סרט טלוויזיה או מחזה.

כך, למשל, בסרט "קזבלנקה", סצנת הסיום אורכת כשש וחצי דקות ומתרחשת בשדה התעופה (אמנם יש שוט אחד שבו ההתרחשות עוברת לאחת הדמויות העושה דרכה ברכב לשדה התעופה, אך הדבר אינו פוגם באחדות המקום ואחדות הזמן של הסצנה).

ההצגה "12 המושבעים" כוללת בתוכה סצנה אחת בלבד, משום שהעלילה כולה מתרחשת ברצף זמן אחד, ללא קטיעות או קפיצות בזמן, ובמקום אחד – חדר הדיונים של המושבעים, ללא מעבר לחלל אחר.

בקולנוע ובטלוויזיה, מספר סצנות עוקבות, המהוות יחד יחידה עלילתית אחת, מכונות "סיקוונס". בתיאטרון, רצף כזה מכונה "מערכה".

## בקולנוע
בתהליך עשיית סרטי קולנוע ווידאו, מקובל לחשוב על **סצנה** כעל פעולה המתרחשת במקום אחד במשך זמן רציף. בשל היכולת לערוך עבודות חזותיות מוקלטות, סצנה קולנועית, בדרך כלל, הרבה יותר קצרה מסצנה שבמחזה. סצנות בעלות תוכן מסוים, המופיעות לעיתים תכופות בסרטי קולנוע רבים ושונים, זכו לכינויים, כגון סצנת אהבה, סצנת סקס, סצנת עירום, סצנת חלום, סצנת פעולה, סצנת מרדף מכוניות, סצנת התרסקות וכדומה. לסרט קולנוע, בדרך כלל, יש סצנת פתיחה וסגירת סיום.

סצנה היא חלק מסרט, כמו גם מערכה, רצף ורקע. בעוד המונחים, המתייחסים להמשכיות של הצפייה, הם תוצאה ישירה של תפעול המצלמה או עבודת העריכה, המונח "סצנה" מתייחס להמשכיות של הפעולה עצמה, והקשרה בזמן ובמקום.

המונח עשוי להתייחס לקטע מתוך הסרט, שנלקח מהתסריט, מהסרט הערוך והמוגמר, או שהוא עשוי להתרחש רק בתוך מוחו של הצופה, המנסה להבין את ההיגיון של רצף הפעולות המוצגות בפניו. לדוגמה, ישנן סצנות הכוללות פעולות המתרחשות במקביל, שאף מצולמות בלוקיישנים שונים, אך הן מתחברות יחדיו, במוחו של הצופה, באמצעות שימוש באמצעי תקשורת, כמו למשל מכשיר טלפון, שיחת וידאו, וכו'.

לעומת זאת, תסריטים של סרטי קולנוע הוליוודיים קלאסיים היו מחולקים למערכות, אך השימוש בחלוקה זו בעידן הטכנולוגיה הדיגיטלית הוא מועט. הסצנה חשובה על מנת לשמור על אחדות הפעולה של הסרט: בעוד שדרמה בימתית  מחולקת בדרך כלל למערכות, חלוקת סרט לסצנות נעשתה בדרך כלל בתסריט.

## ראו גם
* שוט (קולנוע)
* סיקוונס
* סצנה שאחרי הכתוביות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מונחים בקולנוע
קטגוריה:טלוויזיה: תוכן
קטגוריה:מונחים בתיאטרון
קטגוריה:דרמה
החבורה העליזה

**החבורה העליזה** (באנגלית: **The Funny Company**) היא סדרת הנפשה שהופקה בארצות הברית בשנות ה-60. שידורי הסדרה החלו ב-1963, היא כללה 260 פרקים בני 6 דקות, והיא שודרה בתחנות טלוויזיה רבות במקביל, אליהן נמכרה בסינדיקציה, ובדרך כלל שולבה כפינה בתוכנית אחרת. גם בישראל שודרה כך התוכנית, במסגרת מה פתאום? וציפיטפוט. פרקי העונה הראשונה צולמו בשחור-לבן, ופרקי העונות הבאות צולמו בצבעים.

כל פרק כלל כשתי דקות של סרטון מונפש בהשתתפות החבורה, ולאחר מכן סרטון חינוכי שקשור בעלילה. החבורה העליזה הייתה קבוצת ילדים שהתארגנה כדי לבצע מעשים טובים. סיסמת החבורה הייתה "keep smiling" ("חייכו תמיד"). החבורה כללה דמויות שונות, בהן מנהיג החבורה באזר בל, ג'ספר פארק הממציא, פולי פלאם המזכירה, מרי טוויטר השמנמנה, וסיגלית המתכווצת. החבורה הסתייעה בסופר צ'יף, אינדיאני שקולו היה קול של צופר, ושבנו, נוצה שבורה, שימש לו כמתורגמן. מבוגר נוסף שסייע להם היה פרופסור טוד גודהארט. לחבורה היה גם יריב מושבע, בלי לגונה המרושע, שניסה לסכל את תוכניותיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* החבורה העליזה באתר הסדרות הקלאסיות TV Classic

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1963
אוניברסיטת ברוק

**אוניברסיטת ברוק** (באנגלית: **Brock University**) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית השוכנת בקנדה, שנוסדה בשנת 1964. האוניברסיטה נמצאת בעיר סיינט קאתרינס (St. Catharines) שבאזור ניאגרה באונטריו.

באוניברסיטה לומדים כ-17,000 סטודנטים, במגוון תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני, לימודי תעודה ותארים מתקדמים, בתחומי מדעי הבריאות, מנהל עסקים, חינוך, מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים מדויקים.

האוניברסיטה קרויה על שם אייזק ברוק שפיקד על הכוחות הבריטים בקנדה במהלך מלחמת 1812.

האוניברסיטה דורגה במקום השלישי בקנדה מבחינת תפוקה ומחקר בשנת 2008.

אוניברסיטת ברוק היא המוסד היחיד בעולם המציע לימוד מתמטיקה יחד עם מחשוב ויישומים. כמו כן, האוניברסיטה, היא האוניברסיטה היחידה בקנדה המציעה לימוד תואר ראשון בבריאות הציבור.

## שם ומוטו
אוניברסיטת ברוק נקראת על שם סר אייזק ברוק, אשר פיקד על הכוחות הבריטיים והקנדיים במהלך מלחמת 1812. ברוק נהרג במהלך קרב בשנת 1812, כ-20 ק"מ מהאוניברסיטה. מסופר כי המילה האחרונה שאמר בחייו הייתה "Surgite!", שפירושה "הסתער!". מילה זו משמשת בתור המוטו של האוניברסיטה.

## היסטוריה
כשנה לפני הקמת האוניברסיטה, ב-1963, מונה ד"ר ג'יימס א' גיבסון לנשיא האוניברסיטה הראשון, על ידי מייסדי האוניברסיטה, בראשותו של ארתור א. שמון.

כשנפתחה האוניברסיטה, בספטמבר 1964, התקיימו השיעורים במשך 13 שבועות בכנסייה בעיר, עד סיום הקמת מבנה האוניברסיטה.

בניין האוניברסיטה נחנך רשמית ב-19 באוקטובר 1964.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ברוק
קטגוריה:אזור ניאגרה