open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דייב גולז

**דייב גולז** (באנגלית: **Dave Goelz**; נולד ב-16 ביולי 1946) הוא בובנאי אמריקאי שהפעיל דמויות רבות בסדרה "החבובות". הוא המפעיל הראשי של גונזו הגדול ועוד מספר דמויות, כגון: ד"ר בנסן האנידו, זוט (הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית"), בורגרד השרת ועוד. כמו כן הוא הפעיל את בובר פראגל ואת דוד מאט המטייל בסדרה "פראגל רוק" והוא הפעיל את סר דידימוס בסרט "המבוך".

## בניית בובות
גולז פגש את פרנק אוז בשנת 1972, כאשר הוא היה בחופשה בניו יורק. כמה חודשים לאחר מכן, גולס הראה את חוברת העיצובים שלו לג'ים הנסון וב-1973, הוא עבד בסדנאות של הנסון בתור בונה בובות. בתחילה הוא היה אמור לבנות בובות להצגה בברודוויי אולם זה נגנז בשביל פיילוט ב-ABC, "ספיישל יום האהבה של החבובות", שם גולז בנה בובה בשם "ברוסטר" וגם הפעיל אותה. לאחר מכן ב-1974 הוא בנה בובות לפיילוט נוסף של החבובות, שם הוא בנה את נייג'ל, חיה (החבובות), פלויד פפר וזוט אשר הפכו לדמויות מרכזיות.

## החבובות
בשנת 1976, גולז טס עם החבורה של הנסון ללונדון כדי לעבוד על מופע החבובות. גולז הפך לבובנאי ראשי עם הבובה של גונזו הגדול. הבובה החלה את דרכה בספיישל "התחליף הגדול של סנטה קלאוס" בתור "פראקל קופסת הסיגריות", ולאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח שונים בהפקות אחרות של הנסון. ובמופע החבובות הבובה קיבלה את השם "גונזו".
כמו כן גולז הפעיל בובות אחרות כגון: ד"ר בנסן האנידו המדען, זוט הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית", בורגרד השרת הנחמד והדאגן ועוד חבובות נוספות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:החבובות
קטגוריה:בובנאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
סתיו בניו יורק

**סתיו בניו יורק** (באנגלית: **Autumn in New York**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2000 בבימוי ג'ואן צ'אן ובכיכובם של ריצ'רד גיר, וינונה ריידר ואנתוני לפאליה.

## עלילה
וויל קין (גיר), בעל מסעדה בן 48, הוא גבר החרד ממחויבות ביחסים זוגיים. כאשר הוא פוגש את שרלוט פילדינג (ריידר), אישה שגילה הוא מחצית מגילו, הוא מצפה לעוד רומן מהיר וקליל. בפועל, הפגישות שלהם רוויות עימותים בין-דוריים ועימותים בין פילוסופיות שונות בהן מחזיק כל אחד מהם.

כאשר ויל מתפתה לצאת ממערכת היחסים עם המשפט הרגיל שלו "אני לא מבטיח שזה יהיה לנצח", שרלוט מגיבה עם סיבה משלה למה היא מרגישה שהקשר הזה לא יכול להימשך לנצח: היא גוססת, כי יש לה נוירובלסטומה בלב.

שרלוט מגלה שויל בגד בה ועוזבת אותו. ויל מבקר את שרלוט ומבקש ממנה סליחה. שרלוט כועסת, אך לבסוף סולחת, והם ממשיכים להיות ביחד למשך זמן קצר.

בסופו של דבר, שרלוט מתה וויל נשאר לבד. מושפע מהשינוי שחל בו, הוא חוזר לדבר עם ליסה, בתו המנוכרת, ומכיר את נכדו שזה עתה נולד.

## שחקנים
* ריצ'רד גיר - ויל קין
* וינונה ריידר - שרלוט פילדינג
* אנתוני לפאליה - ג'ון וולף
* ורה פרמיגה - ליסה טיילר
* שרי סטרינגפילד - שרה וולף
* ג'יל הנסי - לין מק'קייל
* ג'יי קיי סימונס - ד"ר טום גרנדי
* סאם טראמל - סיימון
* מרי בת' הרט - ד"ר פול סיבלי
* קלי רוחה - שאנון
* סטיבן ראנדזו - אלברטו
* ג'ורג' ספיילווגל השלישי - נאטו
* ראנג'יט צ'ודרי - פאקיר
* אודרי קוק - אריקו
* טואני סייפרס - מליסה
* דניאלה ואן גראס - דוגמנית בבר
* רייצ'ל ניקולס - דוגמנית בבר

## הפקה
הסרט צולם במיקומים שונים בניו יורק, בהם מנהטן, מרכז רוקפלר וסנטרל פארק.

## ביקורות והכנסות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. הוא אף היה מועמד לפרס פטל הזהב לזוג הקולנועי הגרוע ביותר (ריצ'רד גיר ווינונה ריידר).

באתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג של 20% על בסיס 70 ביקורות של מבקרי קולנוע בכירים. לעומת זאת, דירוג הקהל היה 55%, בהתבסס על 32,613 חוות דעת.

הסרט פתח במקום הרביעי בהכנסות בצפון אמריקה, כשהכניס 10,987,006 $ בסוף השבוע הראשון שלו. הסרט הכניס 37,761,915 $ בארצות הברית ו-90,726,668 $ ברחבי העולם בסך הכל.

## קישורים חיצוניים

* ביקורת על הסרט באתר יאהו! סרטים
* Movie stills

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2000
קטגוריה:סרטים על מוות
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
דוד אלבום

230px|ממוזער|שמאל|הרב דוד אלבום
הרב **דוד טעביל אלבום** או **אלבוים** (תשרי, תרפ"ח (1927) - י"ט בתשרי, תשס"ח 2008), מייסד התנועה לכינון המקדש, ומראשוני הפעילים למען עליה להר הבית והקמת בית המקדש, ובפרט במגזר החרדי.

## תולדותיו
נולד בחודש תשרי תרפ"ח בלודמיר לאביו נחמיה, ואמו פראדל, בשנת תש"ו בהיותו בן 18 עלה באוניית מעפילים לאחד הקיבוצים ומשם עלה לירושלים, ולמד בישיבת סאטמר.
## פעילותו

במשך חייו הכין כלי מקדש, בהם כיור וכנו, מנורה, חצוצרות, מחתות, מזלגות, פסכתרים ויעים, וכן כלי מידה לנוזלים בגדלים שהוזכרו במשנה. כמו כן, ארג את ארבעת בגדי הכהונה של כהן הדיוט. לשם כך למד את טכניקת האריגה הקדומה, וייבא נול אריגה מיוחד.

בחג הסוכות בשנים תשמ"ט, תש"ן ותשנ"א ניסכו מים, כהנים לבושי בגדי כהונה מהבגדים שהוא ארג, על רצפת הר הבית במקום המזבח, באמצעות כלים שהוא הכין.

פעילותו והכלים שהכין נושאים אופי חלוצי, עצמאי, "פרטיזני" ולא מאורגן. מכון המקדש המשיך בפעילות זו באופן ממוסד ומסודר יותר, בין השאר בהשראת מפעלו החלוצי של הרב אלבום. 

במקביל להקמת התנועה לכינון המקדש, הקים גם את ישיבת "תורת הבית", ישיבה ללימוד הלכות בית המקדש ועבודתו. הישיבה הוציאה לאור ספרים וחוברות העוסקים במצוות בניין בית המקדש ובאפשרות לקיים מצווה זו בימינו. על פעילותו זו הותקף בחוגים חרדיים.

שותפים לפעילותו היו: אחיו התאום הרב אביגדור אלבום (עד פטירתו), ובן אחיו הרב יוסף יחיאל אלבום, שממשיך בכתיבה ובהפצת חומרי הסברה בציבור החרדי אודות בית המקדש.

## לקריאה נוספת
* ביטאון **יבנה המקדש**, גיליון 242, חשוון, תשס"ח.
* נדב שרגאי, **הר המריבה** עמ' 153.

## קישורים חיצוניים
* מי רוצה לבנות את המקדש בירושלים?
* נח זבולוני, קורבנות על הר הבית, דבר.
* 
* את המקום מרחוק, סרט דוקומנטרי מ-1993 על עליית יהודים להר הבית.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי הר הבית ובית המקדש
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חסידי בעלז
קטב מרירי (להקה)

**קטב מרירי** הוא הרכב מוזיקה ניסיונית ישראלי, המתמקד בהלחנה וביצוע של שירי משוררים, לצד יצירות אינסטרומנטליות אבסטרקטיות. הלהקה נקראת על שם קֶטֶב מְרִירִי, שד המוזכר במקרא, באגדה ובהלכה היהודית.

## היסטוריה
ההרכב הוקם ב-2008 בתל אביב על ידי חיים רחמני, שי לוינשטיין ויהוא ירון ופועל במסגרת קבוצת גושפנקא.

במאי 2008 יצא לאור אלבום הבכורה שלהם, "קטב מרירי". חמישה קטעים אינסטרומנטליים באלבום הוקדשו לדמויות מההיסטוריה היהודית - ולטר בנימין, יעקב פרנק, פרנץ רוזנצווייג, רוזה לוקסמבורג ועמנואל לוינס ושני שירים למילותיהם של המשורר הסרבי וסקו פופה והמשורר הישראלי יאיר הורביץ.

הקטע האינסטרומנטלי "יעקב פרנק: ירידה לעומק הקליפות", נכלל באוסף שצורף למגזין האמנות סטודיו, בעריכת אהד פישוף.

בשנת 2009, לצורך הקלטת גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן ועודד לרר "את הלילה שלך מרגיעים", הצטרפה ללהקה המתופפת ונגנית כלי ההקשה קרן פנפימון-זהבי.

בשנת 2010 יצא לאור אלבומם השני "על חורבות האביב" ובו שירים מאת המשוררים יונה וולך, ישראל פנקס, ט. כרמי ורוני סומק.

בשנת 2011 יצא לאור אלבומם השלישי "קסמים לסבל" ובו שירים מאת המשוררים יאיר הורביץ, רחל חלפי, ט. כרמי, נתן זך ומאיר ויזלטיר.

בשנת 2012 יצא לאור אלבומם הרביעי "באלה הימים" ובו לחנים חדשים לשירים מאת לאה גולדברג.

בשנת 2015 יצא לאור אלבומם החמישי "של בני תמותה" ובו לחנים לשירים מתוך הספר אביבה־לא מאת שמעון אדף.

## דיסקוגרפיה
* קטב מרירי - 2008
* את הלילה שלך מרגיעים - 2009
* על חורבות האביב - 2010
* קסמים לסבל - 2011
* באלה הימים - שמונה שירים מאת לאה גולדברג - 2012
* של בני תמותה - שירים מתוך הספר "אביבה-לא" מאת שמעון אדף - 2015

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* אורי זר אביב, על חורבות האביב: ריאיון עם להקת קטב מרירי, טיימאאוט תל אביב, 15 ביולי 2010
* 

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
רוזליה לומברדו

**רוזליה לומברדו** (באיטלקית: **Rosalia Lombardo**; ידועה גם כ"**היפהפייה הנרדמת של הקטקומבות של הקפוצ'ינים**") הייתה ילדה איטלקית שנולדה בשנת 1918 בפלרמו, סיציליה. היא נפטרה במהלך השפעת הספרדית בשנת 1920. גנרל לומברדו, אביה של רוזליה שהתאבל על מותה פנה אל אלפרדו סלפיה, חונט מפורסם, וביקש ממנו שיחנוט אותה. גופתה הייתה אחת הגופות האחרונות שהתקבלו לקטקומבות של מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו בסיציליה.

## החניטה
הודות לטכניקות החניטה של סלפיה נשמר הגוף היטב. צילום רנטגן של הגופה מראה שכל האיברים נשמרו ללא פגע. גופתה של רוזליה לומברדו נשמרה בקפלה קטנה יחד עם עוד שני תינוקות חנוטים, בתוך תיבה סגורה בזכוכית המונחת על שיש. תצלום מ-2009 של נשיונל ג'יאוגרפיק מראה סימנים של התפרקות, ובעיקר שינויי צבע. מתוך מטרה לטפל בבעיות הללו, הועברה המומיה למקום אחר, יבש יותר, וארון המתים המקורי שלה הוצב במקום אטום הרמטית עם חנקן, כדי למנוע ריקבון. מומייתה של רוזליה היא אחת הגופות השמורות ביותר בקטקומבות.

## טכניקה
לאחרונה התגלו טכניקות החניטה של סלפיה בזיכרונותיו הכתובים בכתב ידו. סלפיה החליף את דמה של הילדה בנוזל עשוי פורמלין כדי להרוג את החיידקים, אלכוהול כדי לייבש את הגוף, גליצרין כדי למנוע ייבוש-יתר, חומצה סליצילית להרוג פטריות ומלחי אבץ כדי להקשות את הגופה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילדים
קטגוריה:חנוטים
קטגוריה:נשים איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1918
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1918
קטגוריה:מות ילדים
קטגוריה:נפטרות ב-1920
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1920
קימל אשכולות אדריכלים

**קימל אשכולות** הוא משרד אדריכלים ישראלי האחראי לתכנון פרויקטים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל.
## אודות המשרד
משרד האדריכלים קימל אשכולות נוסד בתל אביב בשנת 1986 על ידי איתן קימל ומיכל קימל-אשכולות. בשנים הראשונות להקמתו המשרד השתתף בתכנון שיקומה והתחדשותה של שכונת נווה צדק ההיסטורית בתל אביב. במהלך השנים קימל אשכולות זכו במספר תחרויות אדריכלים לאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים בישראל, ביניהן: הרחבת קריית הממשלה בירושלים, מרכז דוידסון בירושלים, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, והיכל הזיכרון הלאומי לחללי מערכות ישראל בהר הרצל.

ב-2011 קימל אשכולות זכו בפרס רכטר לאדריכלות על תכנון בית הלוחם באר שבע כ. שופטי הפרס העירו על המבנה כי הוא . מנגד ספג התכנון ביקורת על שהבניין מנוכר לסביבתו המדברית, ידרוש מיזוג אוויר לאורך כל ימות השנה ובולט בו חסרונם של חללי חוץ מוגנים. בית הלוחם זכה בפרס עמותת "אות העיצוב" (המשותפת למספר ארגוני אדריכלים) לשנת 2011. הפרויקט גם זכה בתואר "פרויקט השנה" בתחרות של כתב-העת "אדריכלות ישראלית" והאיחוד האירופי. בשנת 2012 פורסם כי משרד קימל אשכולות, יחד עם האדריכלים ניצן קלוש ולירן צ'צ'יק, זכו בתחרות לתכנון בניין חדש לעיריית נתניה.

קימל אשכולות זכו בפרס רוקח לאדריכלות בשנת 1993 על תכנון ארבעה בנייני מגורים בשכונת נווה צדק.

## פרויקטים נבחרים

|בית הלוחם באר שבע, זוכה "פרויקט השנה 2011" של מגזין אדריכלות ישראלית
Tevamuseumtelaviv01.JPG|משכן אוספי הטבע הלאומיים ע"ש שטיינהרדט


## קישורים חיצוניים
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה על הקמת בניין מוזיאון אוספי הטבע באוניברסיטת תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 16 באפריל 2016
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משרדי אדריכלות בישראל
קטגוריה:זוכי פרס רכטר
קטגוריה:זוכי פרס רוקח
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1986
חכירה מימונית

**חכירה מימונית** (finance lease) או חכירה הונית (capital lease) היא סוג של חכירה הכוללת הסדר מסחרי לפיו:

* החוכר מקבל נכס לשימושו בתקופת החכירה
* החוכר משלם סדרת תשלומי חכירה בתמורה לשימוש בנכס
* המחכיר מרוויח את הריבית המגולמת בתשלומי החכירה
* בסיום תקופת החכירה החוכר מחזיר את הנכס למחכיר או רוכש את הבעלות על הנכס

המחכיר הוא הבעלים החוקי של הנכס לאורך תקופת החכירה, אולם החוכר הוא הנושא בהטבות ובסיכונים הכלכליים הנובעים מהשליטה בנכס. יש לשים לב כי הטיפול החשבונאי בחכירה מימונית יכול להיות שונה מהטיפול החשבונאי בחכירה תפעולית.

## הטיפול החשבונאי בחכירה מימונית בישראל
החל משנת 2008 חברות ישראליות הנסחרות בבורסה נדרשות לדווח על עסקאות ולערוך את הדוחות הכספיים שלהן בהתאם לתקינה החשבונאית הבינלאומית.

תקן דיווח כספי בינלאומי 16 (IFRS 16) מסדיר את הטיפול בחכירה מימונית וקובע שחכירה תסווג כחכירה מימונית כאשר הסכם החכירה אינו ניתן לביטול אלא במקרים חריגים, וכאשר ההסכם מקיים את אחד מהבאים:
* הבעלות על הנכס עוברת לחוכר בתום תקופת החכירה
* לחוכר קיימת הזדמנות לרכוש את הנכס בתום תקופת החכירה במחיר הזדמנותי
* תקופת החכירה נפרשת על פני חלק משמעותי מאורך החיים הכלכלי של הנכס (לפי התקינה בארצות הברית 75% לפחות)
* הערך הנוכחי של תשלומי החכירה משקף באופן מהותי את השווי ההוגן של הנכס המוחכר (לפי התקינה בארצות הברית 90% לפחות)
* מעצם טבעו הנכס המוחכר יכול לשמש את החוכר מבלי לבצע בו שינויים משמעותיים

### השפעת החכירה המימונית על ספרי החוכר
אף על פי שאינו הבעלים החוקי של הנכס, החוכר שולט במרבית ההטבות הכלכליות ונושא במרבית הסיכונים הנובעים מהבעלות בנכס ולכן עליו לבצע רישום פחת של אותו הנכס בספרים.

בנוסף לכך, החוכר מכיר בדוח רווח והפסד בעלויות המימון של החכירה בשיטת הריבית האפקטיבית.

### השפעת החכירה המימונית על ספרי המחכיר
המחכיר מכיר ברווח או הפסד אם הערך בספרים שונה מהערך הנוכחי של תשלומי החכירה, ובנוסף לכך זוקף הכנסות מימון הנובעות מהסכם החכירה.

למרות היותו הבעלים החוקיים של הנכס, המחכיר אינו מפחית את הנכס במשך תקופת החכירה.
 
## הטיפול החשבונאי בעסקת מכירה וחכירה בחזרה
כאשר ישות מוכרת נכס וחוכרת אותו בחזרה באופן מיידי היא עשויה לדחות את ההכרה ברווח מהמכירה במקרה שבו החכירה סווגה כחכירה מימונית.

ישות לא יכולה להכיר ברווח ממכירה אם הסיכונים והתשואות המשמעותיים הנובעים מהבעלות על הנכס לא עברו לרוכש. בעסקה של מכירה וחכירה חוזרת הישות אינה מאבדת את השליטה על הסיכונים וההטבות הנובעים מהבעלות ולכן הישות צריכה לדחות את הרווח ולהכיר בו על פני תקופת החכירה.

## ראו גם
*חכירה תפעולית
*מכירה וחכירה
*חכירה
*תקן דיווח כספי בינלאומי
*שכירות

קטגוריה:כלכלה
קטגוריה:דיני קניין
משרד הפנים והתקשורת (יפן)

**משרד הפנים והתקשורת** (ביפנית: **総務省**, תעתיק: סוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד ממשלתי בממשלת יפן. המשרד שוכן ברובע צ'יודה שבטוקיו, והוא מפקח על המערכת המנהלית של יפן, ומסדיר את פעילות הממשלות המחוזיות, את הבחירות, את אמצעי התקשורת, את הדואר ואת הלשכה לסטטיסטיקה. המשרד נוסד ב-6 בינואר 2001 על ידי מיזוג בין המשרד לענייני פנים, המשרד הדואר והתקשורת והסוכנות לתיאום ולניהול.

שר הפנים והתקשורת הוא חבר בדיאט של יפן. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא סיצ'ירו מורקמי תפקיד זה.

## תחומי אחריות
תחומי האחריות של משרד הפנים והתקשורת הם:
* ארגון מנהלי של המדינה.
* שירותים ציבוריים.
* המנהל המקומי וכלכלתו.
* בחירות.
* טיפול באסונות טבע וצמצום נזקיהם.
* מידע ותקשורת.
* שירותי הדואר (על אף ההפרטה בענף).
* סטטיסטיקה.

## אגפי המשרד
* מזכירות המשרד (大臣官房)
* הלשכה למשאבי אנוש ולפנסיה (人事恩給局)
* הלשכה לניהול מנהלי (行政管理局) – אחראית על המערכת המנהלית, ברמה המקומית והארצית.
* הלשכה להערכת המנהל (行政評価局) – אחראית על הערכת המדיניות וייעוץ למנהל המקומי.
* הלשכה למנהל מקומי (自治行政局) – פועלת לביזור הממשלה ולסיוע לרשויות מקומיות. כוללת גם את מחלקת הבחירות.
* הלשכה לכלכלה מקומית (自治財政局) – אחראית למנהל הכלכלי התקין של הרשויות המקומיות והעברת משאבים אליהן.
* הלשכה למיסוי מקומי (自治税務局) – אחראית למערכת המיסוי ברשויות המקומיות.
* הלשכה לאסטרטגיית טכנולוגיות מידע ותקשורת (情報通信国際戦略局) – אחראית על תחום אמצעי התקשורת.
* הלשכה למידע ולתקשורת (情報流通行政局) – אחראית על תחום התקשורת.
* הלשכה לסטטיסטיקה (統計局)

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר משרד הפנים והתקשורת 

פנים ותקשורת
יפן
יפן
קטגוריה:ממשלת יפן
משרד המשפטים (יפן)

שמאל|ממוזער|250px|המבנה הישן של משרד המשפטים
**משרד המשפטים** (ביפנית: **法務省**, תעתיק: הוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד בממשלת יפן האחראי על המשפט ביפן. המשרד נוסד ב-1871, שנתיים לאחר רסטורציית מייג'י, אך תפקידיו השתנו תחת חוקת יפן ב-1952. סמכויות המשרד כוללות ניהול של הרשות השופטת ושל מערכת העונשין של יפן. הוא מייצג את ממשלת יפן בליטיגציה וכמו כן אחראי על רישום התושבים והנכסים במדינה.

משרד המשפטים אף אחראי על הוועדה לבחינות לשכת עורכי הדין, על הוועדה לביטחון הציבור ועל סוכנות המודיעין וביטחון הציבור. אף על פי שהתביעה האזרחית שייכת למשרד המשפטים מבחינה מנהלית, התביעה אינה נתונה תחת סמכות המשרד. 

שר המשפטים הוא חבר בדיאט של יפן וממונה על ידי ראש הממשלה. החל מ-11 בנובמבר 2024 ממלא קייסוקה סוזוקי תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר משרד המשפטים 

משפטים
קטגוריה:משרדי משפטים
פלסאון תעשיות

ממוזער|308x308 פיקסלים|תעשיות ריאון, קיבוץ כברי, מקבוצת פלסאון, מספקת מוצרי פלסטיק מורכבים וטכנולוגיים בקבלנות משנה לשוק המקומי והבינלאומי.

**פלסאון תעשיות בע"מ** היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מוצרים מפלסטיק בתחום אביזרי חיבור לצנרת להובלת מים וגז, מוצרים לענף הלול ומוצרים סניטריים. החברה היא אחת הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל.

## אודות החברה
החברה נוסדה ב-1964 בקיבוץ מעגן מיכאל ובו ממוקם עד היום מפעל הייצור העיקרי של החברה. אתרי ייצור אחרים הם בקיבוץ כברי על ידי חברת הבת ריאון, וחברות בת הפועלות באיטליה, הודו, גרמניה, ברזיל ובארצות הברית. החברה רשמה הכנסות של כ-979 מיליון ש"ח ב-2013 והציגה רווח תפעולי של כ-103 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-100 מיליון ש"ח.

מרבית מכירות החברה הן לייצוא (833 מיליון ש"ח ב-2012), בעיקר לאירופה. חומרי הגלם העיקריים הם פוליפרופילן ופוליאתילן שמיובאים ברובם.

מפעל פלסאון הוקם במעגן מיכאל כמפעל הזרקת פלסטיק. ההחלטה על הקמת מפעל בתחום הפלסטיק נבעה מרצון הקיבוץ להקים מפעל בו יוכלו לעבוד חברי הקיבוץ המבוגרים או אלו שאינם כשירים לעבודה פיזית מאומצת, מבלי שיצטרכו לעבור הכשרה ארוכה ולהפעילו עם כוח אדם קטן יחסית. מנהל המפעל הראשון היה יצחק (איציק) קנטור, והמוצרים העיקריים היו מכלי הדחה, פחי אשפה וארגזים מפלסטיק. בדצמבר 1997 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכון לשנת 2016 כ-69% מהמניות מוחזקות בידי קיבוץ מעגן מיכאל והשאר בידי הציבור ובידי גופים מוסדיים. החברה היא אחת מחמש החברות הקיבוציות הגדולות ביותר.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
קטגוריה:תעשייה פלסטית בישראל
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:מעגן מיכאל
קמצ'ה

**קֶמֶצֶ'ה** (בהונגרית: **Kemecse**; ביידיש: **קעמעטשע**) היא עיירה במזרח הונגריה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג. בעיירה כ-4,800 תושבים (נכון לשנת 2017).

## הקהילה היהודית

יהודים התחילו להתיישב במקום באמצע המאה ה-18. רובם עסקו במסחר ובמלאכה, ומיעוטם בחקלאות.

הקהילה היהודית קמה בשנת 1810 ולאחר הקרע ביהדות הונגריה בעקבות קונגרס יהודי הונגריה (סוף שנת 1868 ראשית 1869) הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. משנת 1885 היו כפופים לקהילה יהודים תושבי 18 יישובים בסביבה. בקמצ'ה היו חברה קדישא ובית קברות יהודי, בית כנסת שנבנה בשנת 1824, "חדר", בית ספר יסודי, ישיבה ואגודת נשים.

במסגרת חיי הקהילה היהודית בעיר הוציאו כמה מרבני הקהילה ספרים שהודפסו בעיר, ביניהם "פרשת מרדכי" ו"דרשות מרדכי" של הרב מרדכי לאונורוביץ, הספרים יצאו על ידי בנו, הרב גדליה לאונורוביץ שהיה רבה האחרון של הקהילה.

במלחמת העולם הראשונה התגייסו לצבא ההונגרי 32 מיהודי קמצ'ה, חמישה מהם נפלו בקרבות.

בשנת 1930 החלה תנועת "המזרחי" את פעילותה בעיירה. בשנת 1937 נרשמו חברי התנועה להכשרה חלוצית-דתית ועלו אחר כך לארץ ישראל.

בשנת 1940 כבר הורגשה השפעת האנטישמיות בעיר ובאחת השבתות הורה מזכיר העיירה על היהודים לנקות שלג מהרחובות באמצע השבת, דבר שהיווה חילול שבת מבחינת הקהילה וראשי הקהילה הודיעו כי העבודה תחל רק במוצאי שבת, דבר שהוביל למעצרם.

אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה נקראו היהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית ובשנת 1941 גויסו רבים מיהודי קמצ'ה בני 40–50 לעבודות כפייה, אך שוחררו כעבור חודשיים.

בשנת 1942 נלקחו גברים יהודים בני 18–24 ונשלחו לסייע לצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית. רובם ניספו בשדות המוקשים של אוקראינה.

חלק מיהודי קמצ'ה נשלחו לעבוד במפעל החשמל בבאנהידה , אחר כך במכרות הפחם בוארפלוטה, ולבסוף בוינוהרדיב. הם שוחררו בידי הצבא האדום בנובמבר 1944.

באפריל 1944, כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), הועברו שארית יהודי העיירה לגטו שהוקם בנירג'האזה. מחמת הצפיפות ששררה בגטו הועברו חלקם לניריישפוסטה (Nyírjespuszta) שבאזור בלשגיארמט, ומשם שולחו ב-4 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.

לאחר המלחמה חזרו לעיירה 36 יהודים, רובם מעבודות הכפייה, וניסו לחדש את חיי הקהילה. הם נתקבלו על ידי תושבי המקום בעוינות והחלו לעזוב את המקום בהדרגה. בשנת 1960 כבר לא נותרו שם יהודים.

## לקריאה נוספת
* קאמאצ'א בפנקס הקהילות הונגריה, עמ' 468–469
*קאמאצ'א (קעמעטשע), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמ' 355. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:הונגריה: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
תמר עמית יוסף

**תמר עמית יוסף** (נולדה ב-12 בינואר 1994) היא שחקנית, קריינית, מדבבת ישראלית.

## ביוגרפיה
עמית יוסף נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתם של השחקנית יעל עמית ושל המפיק מיכאל (מיקי) יוסף. דודתה היא השדרנית רויטל עמית.

היא התחילה את דרכה בעולם הדיבוב כבר בגיל חמש, כשהשתתפה בשנת 1999 בסדרת הילדים "טלטאביז". בשנת 2000 דיבבה דמויות שונות בסרט "דינוזאור". בשנת 2003 דיבבה בסרט האנימציה "מוצאים את נמו". בשנת 2004 דיבבה את קארי בסרט האנימציה "משפחת סופר על". בשנת 2005 דיבבה שוב את קארי בסרט "המתקפה של ג'ק ג'ק" שיצא עם הסרט "משפחת סופר על" ב-DVD בלבד.

בשנת 2006 השתתפה בתוכנית "סברס: תקרא תצליח" בתור כתבת צעירה.

בשנת 2009 חברת פאנל בתוכנית "תראו אותי" בטלוויזיה החינוכית. באותה השנה, שיחקה בסדרת הילדים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, בתפקיד אמה, לצד יון תומרקין דניאל מורשת ויעל גרובגלס.

בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2, "סימני שאלה", בתפקיד רבקי. בשנת 2012 שיחקה עמית יוסף בסדרת הנוער "גאליס", בתפקיד שרון.

עמית יוסף היא בוגרת בית הספר לאמנויות תל אביב ותיכון תלמה ילין, במגמת התיאטרון.

ביולי 2012 התגייסה לגלי צה"ל, ולאחר שסיימה את קורס העיתונאים, החלה לשרת כקריינית בגל"צ ובגלגלצ. לאחר תום שירותה הצבאי, המשיכה לעבוד כעורכת ומגישת חדשות ברדיו תל אביב, וכקריינית ספרי אודיו בסטוריטל ובאתר עברית.

במהלך שנת 2015 חזרה לשחק בעונתה השישית של הסדרה "גאליס". בהמשך לקחה חלק גם בעונתה השביעית והאחרונה של הסדרה שעלתה ב-2016. בשנת 2018 השתתפה בעונה השישית של התוכנית "החפרנים" ובסדרה "האוצר שלנו" העוסקת בארכאולוגיה, שתיהן בטלוויזיה החינוכית.

בשנת 2020 שיחקה את דמותה של יעל בסדרת הטלוויזיה "המורדת" של נטפליקס, בכיכובה של שירה האס, אודות צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה.

בשנת 2021 שיחקה בהצגה "שמיים הפוכים" במרכז ענב לתרבות, והחלה לשחק בתיאטרון בית ליסין, בהצגה "תפוחים מן המדבר" בתפקיד רבקה. בהמשך שיחקה גם בהצגה "לילה ברומא" בתפקיד אולגה.

בשנת 2024 החלה לשחק בהצגה "אבדות ומציאות" בתיאטרון החאן, בתפקיד אלינור פוסטר.

## חיים אישיים
עמית יוסף היא ביסקסואלית והצהירה על עצמה שניהלה מספר מערכות יחסים עם גברים ועם נשים. היא אקטיביסטית בתחומי הפמיניזם, אקלים וזכויות להט"ב, שפעלה בארגונים: חוש"ן, תא העיתונאיות, פורום יוצרות התיאטרון ומגמה ירוקה.

במאי 2021 נישאה לבת זוגה ליאור אלפנט, ממייסדות פסטיבל "לסבית קטלנית". בשנת 2022 נולדה בתן, עלמה.

### אילן יוחסין

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות תל אביב
קטגוריה:גאליס
קטגוריה:ביסקסואליות ישראליות
קטגוריה:ביסקסואלים ישראלים
קטגוריה:משפחת עמית
קטגוריה:משפחת סלוצקי
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1994
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
עשתרות

[ממוזער|תבליט [האימפריה האשורית החדשה|אשורי המתאר את עשתרות]]
**עַשְׁתָּרוֹת**, או **עַשְׁתָּרֹת**, או **עַשְׁתְּרֹת קַרְנַיִם**, הייתה עיר באזור הבשן בעבר הירדן המזרחי, בשליטתם של הכנענים ושבטי ישראל, בתקופת המקרא. השם מתייחס לאלה הכנענית עשתרת. השם **קרניים** הנסמך לשם העיר נובע מעיר מרכזית סמוכה או משם המחוז. הוצע לזהותה עם **תל עשתרה**, כיום בדרום סוריה.

## בתקופת הברונזה
עשתרות מוזכרת בכתבי המארות ובמכתבי אל־עמרנה. במכתב אל עמרנה 197 מואשם ביריאווזה שליט דמשק שלקח מרכבות בעשתרות ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, דמשק, וארץ תַּחְשׁ.
עשתרות מופיעה גם במכתבים 256 ו־364. במאה ה־14 לפנה"ס, העיר עמדה בראש ברית של הערים שכללה את ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני ופחל.

בשירת אוגרית, בלוח בו מתוארים אלים ומקומות מושביהם, מוזכר גם "מלך" שמושבו ב"עשתרת" (בכתיב חסר). הסברה הרווחת היא שמדובר באל הלאומי העמוני מלך, שלפי המידע המובא באותו לוח, יושב בעשתרות.

עשתרות מוזכרת גם בכתבי תחותמס השלישי במקדש כרנכ.

## בתקופת הברזל

### במקרא
עשתרות קרנים נזכרת לראשונה במקרא () כאחת מערי המפתח החזקות אותם הכו מלכי 'ברית הארבעה' בראשות כדרלעומר במסע העונשין שלהם.

עשתרות הייתה עירו של עוג מלך הבשן בתקופת ההתנחלות של שבטי ישראל, הוזכרה בהקשרם של הגבעונים בספר יהושע: 

לאחר כיבושה נמסרה לבני מכיר בן מנשה משבט מנשה: 

פרשנים זיהו אותה כעיר עשתרות המוזכרת בספר דברי הימים, אשר ניתנה לנחלת שבט מנשה: 

### בכתבים הנאו־אשוריים
עשתרות מוזכרת בתבליט נאו־אשורי מימיו של תגלת-פלאסר השלישי, שנמצא בכלח ומאוחסן במוזיאון הבריטי.
קובץ:Ashteroth 3.jpg|טקסט=Ashteroth Relief at the British Museum
קובץ:Ashteroth 1.jpg


## קרניים
ניתנו מספר הצעות לצירוף 'קרנים' עם עשתרות. החל מהטענה שמדובר בעיר עשתרת ובמחוז קרנים, והמשך בסברה שמדובר בעיר עצמאית אחרת. רש"י במסכת סוכה מציע הסבר לפיו התואר הנלווה קרנים בא מהמיקום הגאוגרפי, כלומר העיר מוקמה בתווך בין שני מצוקים תלולים ולכן יצרה אסוציאציה של יישוב עם קרניים.

היישוב קרניים נזכר גם בפני עצמו פעמים אחדות בתנ"ך. גם ברשימות ערים מהתקופה האשורית נזכרת העיר פעמיים בשמה האשורי (Qarnini), ועשתרות היתה ככל הנראה בירת המחוז האשורי בשם זה. בתקופה הפרסית בארץ ישראל אזור הבשן היווה פחווה, שנקראה "פחוות קרניים", כנראה עוד זכר לפחווה אשורית ובבלית בשם זה. גם בספר מקבים א' נזכרת העיר כאחד המקומות הראשונים שאליהם יצא יהודה המקבי לקרב, מיד לאחר טיהור המקדש וחנוכת המזבח.

יש המזהים את קרניים עם הכפר א-שיח' סעד  שבגולן הסורי, לפי זיהוי אחר של אוסביוס.

## לקריאה נוספת
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 21, 147.
* בנימין מזר עורך, הערך "עשתרות", **[[האנציקלופדיה המקראית]]** כרך ו', עמ' 404–405
## הערות שוליים

קטגוריה:כנען
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט מנשה
קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
QRPedia

**QRPedia** היא מערכת המבוססת על אינטרנט סלולרי, אשר משתמשת בקודי QR על מנת להציג לגולשים תוכן מוויקיפדיה על-גבי צג המכשיר הסלולרי שלהם בשפת הממשק של המכשיר. QRPedia מוסיפה יכולות נוספות מעבר לאלה הקיימות בייצירת קודי QR המיצגים כתובות באינטרנט (URI).

## היסטוריה
300px|ממוזער|שמאל|קוד QRPedia בשימוש במוזיאון הלאומי למחשוב של בריטניה
ממציא ה-QRPedia הוא רוג'ר במקין (אנגלית: Roger Bamkin), יושב ראש ויקימדיה בריטניה, והאחראי על התיכנות הוא טרנס אידן (אנגלית: Terence Eden). קוד התוכנה פתוח ורישיונו, "רישיון MIT". התוכנה הושקה באפריל 2011, בסיור במסגרת מיזם ה"גלאם" עם המוזיאון האמנותי של דרבי. שם המיזם "QRPedia" הוא הלחם בסיסים של "QR" (ראשי התיבות באנגלית של Quick Response, "מענה מהיר") ו"פדיה" מ"ויקיפדיה". 

בינואר 2012 זכה מיזם QRPedia להיות אחד מארבעת המיזמים החדשניים ביותר בעולם הסלולר בבריטניה בשנת 2011 (מתוך 79 מועמדים) במסגרת התחרות "בריטניה חכמה". הקריטריון לזכייה הוגדר "יעילות, פשטות ופוטנציאל להשפעה עולמית". כתוצאה מכך, זכה המיזם להצגה ב"קונגרס הניידות העולמי" שנערך בברצלונה חודש לאחר מכן.

ב-18 בנובמבר 2013 הודיע הוועד המנהל של "ויקימדיה בריטניה" כי הושלמה העברת הבעלות על המיזם ועל כל הקניין הרוחני הקשור אליו, מרוג'ר במקין לידי עמותת ויקימדיה המקומית.

מיזם QRPedia נמצא בשימוש מוסדות ציבוריים באירופה ובארצות הברית. בין היתר, נעשה בו שימוש במוסדות הבאים:
* מוזיאון הילדים באינדיאנפוליס
* מכון ז'ואן מירו, לרבות תערוכה ניידת
* מוזיאון הספורט, אסטוניה
* גן החיות סופיה בסופיה, בולגריה

## אופן פעילות המערכת
כאשר משתמש סורק קוד QR למכשיר הסלולרי שלו, המכשיר מתרגם את הקוד לכתובת אינטרנט בדומיין qrwp.org, כאשר החלק האחרון של הכתובת (הנתיב) הוא שם הערך בוויקיפדיה. אז שולחת המערכת בקשה לערך הוויקיפדי בשפה המוגדרת כשפת הממשק במכשיר הסלולרי. 

שרת ה־QRPedia משתמש ב-API של ויקיפדיה על מנת למצוא את הערך בשפה הרלוונטית, ואם קיים, מחזיר את הערך המדובר בפורמט נוח לקריאה על מכשיר סלולרי. אם לא קיים ערך בשפה המבוקשת, המערכת נותנת למשתמש לבחור את השפה המועדפת, או לחלופין להשתמש בגוגל תרגום. בצורה הזו, קוד QR אחד יכול להביא להצגת את אותו הערך בכמה שפות. נוסף על כך, תוכנת QRPedia מאפשרת הצגה של נתונים סטטיסטיים על השימוש בה.

## ראו גם
* מונמות'

## קישורים חיצוניים

* 

* QRPedia - אתר האינטרנט של המערכת
* Daily QRpedia Requests - סטטיסטיקת לגבי השימוש במערכת
* יואב בורנשטיין, הכפר הדיגיטלי, באתר כלכליסט, 10 במאי 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיית ויקיפדיה
משרד האוצר (יפן)

**משרד האוצר ** (ביפנית: 財務省, תעתיק: זאימוּ-שוֹ) הוא משרד בממשלת יפן האחראי על קביעת המדיניות הכלכלית של יפן. מקורו של המשרד הוא באוֹקוּרה-שוֹ (大蔵省), ששימש אוצר המדינה בתקופת הייאן (המאה ה-6). כשנוסדה המערכת השלטונית המודרנית לאחר רסטורציית מייג'י, נוסד גם משרד האוצר בתור הגוף האחראי על כספי הציבור ועל נושאים מוניטריים. 

בעבר החזיק משרד האוצר בהשפעה רבה בתוך הממשלה, אך לאחר מספר שערוריות פיננסיות בשנות ה-90 החל לאבד אותה בהדרגה, בעיקר לאחר הקמת הסוכנות לשירותים פיננסיים. בנוסף, חוקק הדיאט של יפן את חוק בנק יפן ב-1998, שבמסגרתו עברה השליטה על המדיניות המוניטרית של המדינה לידי בנק יפן, דבר שהפחית עוד יותר מסמכויותיו של משרד האוצר. אף על פי כן, מקיים משרד האוצר היפני מדיניות סחר בינלאומי פעילה, ותורם לחיזוק דמויה של יפן כמעצמה כלכלית. 

העומד בראש המשרד הוא שר האוצר, חבר בדיאט של יפן שנבחר על ידי ראש הממשלה. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא קאטסונובו קאטו תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

יפן
קטגוריה:יפן: כלכלה
אוצר
הסוכנות לשירותים פיננסיים

**הסוכנות לשירותים פיננסיים** (ביפנית: **金融庁**, תעתיק: קינְיוּ-צ'וֹ) הוא ארגון הפועל תחת ממשלת יפן, ותפקידו הוא פיקוח על הבנקאות, על הבורסה לניירות ערך ועל תחום הביטוח במדינה במטרה לשמור על יציבות המערכת הכלכלית. הסוכנות נוסדה ב-2000, ובראשה עומד מנהל שפועל תחת שר האוצר. תחת סמכות הסוכנות נמצאות הוועדה למעקב אחר הסחר בניירות ערך ולשכת רואי החשבון של יפן.

משרדי הסוכנות נמצאים בטוקיו.

## ראו גם
* משרד האוצר (יפן)
* בנק יפן

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הסוכנות

קטגוריה:יפן: כלכלה
פארק לומפיני

**פארק לומפיני** (בתאית: **สวนลุมพินี**) הוא פארק השוכן במרכז בנגקוק, בירת תאילנד. שטחו של הפארק 576 דונמים.

הפארק מהווה ריאה ירוקה במרכז העיר, ומשמש לפנאי ונופש. בפארק אגם מלאכותי בו מתקני שיט בסירות, ומסלולי הליכה שאורכם כ-2.5 ק"מ המשמשים להליכה ולריצה. רכיבה על אופניים במסלולי הפארק מותרת רק בשעות הבוקר והצהריים המוקדמות, וזאת על מנת לאפשר להשתמש במסלולים כמסלולי הליכה בשעות הערב.

הפארק משמש כאתר להתעמלות טאי צ'י בשעות הבוקר המוקדמות.

בחודשי החורף נערכים בפארק קונצרטים של מוזיקה קלאסית המבוצעים על ידי התזמורת הסימפונית של בנגקוק.

## היסטוריה
הפארק הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 בהוראת מלך תאילנד ראמה השישי על שטחים שהיו בבעלות בית המלוכה. האתר נקרא על שם לומביני - מקום הולדתו של בודהא בנפאל. בעת הקמת הפארק היה הפארק מחוץ לתחומי העיר בנגקוק. כיום הפארק ממוקם בלב אזור העסקים הראשי של בנגקוק, בשכונת לומפיני, צפונית לדרך ראמה הרביעי, בין דרך ראטצ'אדאמרי, ודרך ויתאיו.

## גלריה

קובץ:Lumphini Park.jpg
קובץ: Lpnp 08.JPG
קובץ:King Rama VI Monument at Lumphini Park.jpg
קובץ:Lpnp 03.JPG
קובץ:Bkk hwa par chair.JPG
קובץ:Chaipattana Aerator 13.JPG


## קישורים חיצוניים

* 
*תיאור הפארק באתר GoNOMAD
* תיאור הפארק, באתר "שיחור"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בנגקוק: פארקים
בוהק

בהלכה, **בוהק** הוא מראה לבן בעור בשרו של אדם, הפחות בדרגת הצבע הלבן מארבע מראות הנגעים, דומה למראה של קרום ביצת תרנגולת.

## הכלל
בשונה מנגעים רגילים הבאים כתוצאה מעיפוש השבר, ה"בוהק" שהוא סוג של נגע טהור הוא כתם עור הנגרם כתוצאה מבעיות בעור ומסיבה זו אינו טמא. לפעמים, נקראים כל הנגעים בשם "בוהק" כשם מושאל.

כאשר מראה זה נתגלה בבשרו של אדם, הוא אינו טמא. ולא עוד, אלא אפילו אם נגע טמא גדל אלא שהחלק שבו התפשט הנגע הוא בצבע "בוהק" הנגע אינו טמא. הבוהק אף מקלקל את הנגע ואם הוא מפסיק בין שני חלקיו של הנגע לא ניתן לצרפם.

מצד שני, למרות שהבוהק אינו נגע, הוא גם לא נחשב "בשר חי" שעל פי ההלכה אם הוא נתגלה בצרעת הוא נחשב לסימן טהרה, ואינו בכלל האמור בתורה "ומחית בשר חי בשאת".

## לקריאה נוספת
***בוהק**, האנציקלופדיה התלמודית כרך ג' עמ' א - ב
## הערות שוליים

קטגוריה:הלכות נגעים
פארק המלכה סיריקיט

**פארק המלכה סיריקיט** (בתאית: **สวนสมเด็จพระนางเจ้าสิริกิติ์ฯ**) הוא פארק הממוקם במחוז העירוני צ'אטוצ'אק שבבנגקוק, בירת תאילנד. שטחו של הפארק 0.22 קמ"ר והוא ממוקם בסמוך לפארק צ'אטוצ'אק. הפארק נבנה בשנת 1992 בעקבות החלטה של ממשלת תאילנד משנת 1991, על גבי שטחים שהיו בבעלות רשות הרכבות של תאילנד. אבן הפינה של הפארק הונחה ב-12 באוגוסט 1992 - יום הולדתה של המלכה סיריקיט, והפארק נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1996.

הפארק מטופח במימון קרן פארק המלכה סיריקיט ומנוהל על ידי עיריית בנגקוק.

בפארק גן בוטני רחב ידיים הכולל מזרקות, ובריכות לוטוסים. האגם המרכזי של הפארק עוצב בצורה המשלבת בין האות S בשפה האנגלית לבין האות ส בתאילנדית - האות הראשונה של שמה של המלכה. בגן הבוטני מוצגים צמחים רבים האופייניים לתאילנד, כגון עצי בננה. בנוסף בגן מתחם של עצים המיצג את מפת תאילנד, ובו גדלים העצים האופייניים לכל אחד מ-76 מחוזות תאילנד בהתאם למיקום המחוזות. גן זה נחנך ב-10 באוגוסט 2001 בנוכחות מושל בנגקוק, סאמאק סונדאראווג'.

הפארק ממוקם בסמוך לתחנת מו צ'יט של הרכבת העילית של בנגקוק ולתחנת צ'אטוצ'אק של הרכבת התחתית של בנגקוק.

## קישורים חיצוניים

* 
*תיאור הפארק

קטגוריה:בנגקוק: פארקים
נמל התעופה הבין-לאומי או. אר. טמבו

**נמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו** (באנגלית: **OR Tambo International Airport**) הוא נמל התעופה הבינלאומי של יוהנסבורג ע"ש אוליבר טאמבו. הנמל משמש כנמל הבית של מספר חברות תעופה דרום אפריקאיות ובהן: סאות' אפריקן איירווייז, מנגו וקולולה. תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2018 עמדה על 21,231,510 נוסעים.

## היסטוריה

## טרמינלים

ממוזער|אזור ה-Check in בטרמינל B
בנמל התעופה פועלים שני טרמינלים, טרמינל A המשמש לטיסות פנים וטרמינל B המשמש לטיסות בינלאומיות. מספר חברות תעופה העבירו את כל דלפקי הבידוק לטיסות הפנים ולטיסות החוץ לטרמינל B.
אל על מפעילה לנמל מספר טיסות שבועיות מנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 787.

## ראו גם
* טיסה 34 של בריטיש איירווייז

## קישורים חיצוניים

* 

טאמבו
קטגוריה:יוהנסבורג: מבנים
קטגוריה:דרום אפריקה: שדות תעופה
משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה (יפן)

**משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה** (ביפנית: **文部科学省**, תעתיק: מוֹנְבּוּקַגָאקוּ-שוֹ), או בשמו המקוצר **MEXT**, הוא משרד בממשלת יפן. משרד החינוך, התרבות והספורט נוסד עם כינון הממשלה המודרנית לאחר רסטורציית מייג'י ב-1871, ובינואר 2001 התמזגה הסוכנות למדע ולטכנולוגיה לתוך המשרד, שקיבל את שמו הנוכחי. המשרד אחראי על כלל מערכת החינוך ביפן.

ממשלת יפן אחראית למערכת החינוך ומנהלת אותה באמצעות בירוקרטיה המפקחת על כל הבט בתחום. לפי החוק, נדרשים כל בתי הספר במדינה להשתמש בספרי לימוד המקיימים את חוקי תוכנית הלימודים שהציב המשרד.

העומד בראש המשרד הוא חבר הקבינט שנבחר על ידי ראש ממשלת יפן. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלאת טושיקו אבה תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

חינוך, תרבות, ספורט, מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:משרדי חינוך
קטגוריה:משרדי תרבות
קטגוריה:משרדי ספורט
קטגוריה:משרדי מדע וטכנולוגיה
משרד החוץ של יפן

**משרד החוץ ** (ביפנית: **外務省**, תעתיק: גאימוּ-שוֹ) הוא משרד בממשלת יפן האחראי על יחסי החוץ של המדינה. תחת חוקת יפן מ-1947 מחזיקה הממשלה בסמכות העליונה לניהול יחסי החוץ של המדינה, תחת פיקוח הדיאט. ראש הממשלה נדרש לדווח לדיאט אודות היחסים הבינלאומיים תקופתית, כשגם לבית הנבחרים וגם לבית היועצים יש ועדות בנושא יחסי החוץ. כל הסכם עם מדינה אחרת חייב באישור הדיאט. בתור ראש המדינה, ממלא קיסר יפן תפקיד טקסי בקבלת נציגים זרים ובאישרור ההסכמים שקיבלו את אישור הדיאט.

לאחר מלחמת העולם השנייה לא היו יחסי החוץ של יפן בסמכותו הבלעדית של משרד החוץ. בשל חשיבות הפן הכלכלי ביחסים, פעל המשרד בשיתוף פעולה עם משרד האוצר בנושאי מכס, כלכלה בינלאומית וכו'; עם משרד המסחר הבינלאומי והתעשייה בנושאי יבוא ויצוא; עם משרד החקלאות, היערנות והדיג בנושא זכויות דיג ויבוא של חקלאות זרה. 

אף על פי שמבחינה חוקתית שמורה זכות ההחלטה בנושאים מכריעים לראש הממשלה, לשר החוץ יש השפעה רבה והוא משמש יועץ לראש הממשלה בנושאי תכנון וישום מדיניות. לשר החוץ יש שני סגנים, כשאחד אחראי למשרד והשני משמש מתווך בין המשרד לדיאט. ניהול מדיניות החוץ מתחלק על פי רוב בין הלשכות הגאוגרפיות, העוסקות ביחסים עם מדינה ספציפית, לבין הלשכות הפונקציונליות, העוסקות ביחסים עם מספר מדינות. 

החל מאוקטובר 2024, טאקשי איוואיה הוא שר החוץ של יפן.

## קישורים חיצוניים

* 

חוץ
יפן
פרס רפפורט

**פרס רפפורט** הוא פרס על-שם רות וברוך רפפורט, המוענק על ידי "קרן ברוך ורות רפפורט" (The Bruce and Ruth Rappaport Foundation).

## פעילות
פרסי רפפורט מוענקים מדי שנה בשלוש קטגוריות:
*פרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר / בכיר בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאמנות: הפרס מוענק מאז שנת 2006 אחת לשנה לאמן בכיר ולאמן צעיר, המתגוררים ופועלים בישראל. הזוכים בפרס מציגים כעבור כשנה מזכייתם תערוכה במוזיאון, המלווה בקטלוג. מטרת הפרס היא לעודד הכנסת זרמים עכשוויים לעשייה האמנותית ולחשוף את הציבור לכוחות היצירתיים הרעננים בארץ. 'אסיף' התערוכה הקבוצתית של 20 זוכי הפרס בעשור הראשון הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
*פרס רפפורט לחוקר צעיר / בכיר העוסק במחקר ביו-רפואי, בשיתוף עם מכון רפפורט למחקר: הפרסים מוענקים מדי שנה לחוקרים בגין מחקר רפואי או ביו-רפואי אשר יש בו מצוינות, פריצת דרך או חידוש ואשר יש בהם לתרום לקידום בריאות האדם ולטובת הכלל ובעלי השלכות טיפוליות ממשיות ויישומיות לטובת האנושות.
*פרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית: הפרס מוענק לנשים אשר עשייתן במרחב הציבורי, החברתי, הקהילתי או הכלכלי בישראל יוצאת דופן וראויה לציון. הפרסים - לזוכה בכירה, בגין עשייה מחוללת שינוי ופורצת דרך רבת שנים ולזוכה המצויה בתחילת דרכה, בגין יוזמה פורצת דרך. בשנת 2016 נוסף פרס הוועדה - אות לאישה מעוררת השראה עבור מפעל חיים. בין השנים 2013–2017 הוענק הפרס בשיתוף עם מגזין לאשה. בשנים 2019 ו-2020 הוענק הפרס בשיתוף עם גלובס והחל משנת 2021 מוענק הפרס בשיתוף עם קשת 12.
## רשימת הזוכים

## ראו גם
* פרס היצירה לסופרים עבריים
* פרס לייטרסדורף לאומנויות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
רפפורט
רפופורט
הדרך לג'נין

**הדרך לג'נין** (באנגלית: **The Road to Jenin**) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2003 בבימויו של פייר רחוב, המתעד בעיקר את ההתמודדות עם הסכסוך במזרח התיכון. הדרך לג'נין הופק כנגד הנרטיב הפלסטיני ביחס לקרב בג'נין בשנת 2002, שהפלסטינים מכנים אותו "טבח ג'נין" (בערבית: مجزرة جنين). סרט זה הוא גם תגובה לסרטו של מוחמד בכרי, "ג'נין ג'נין".

## רקע

במבצע חומת מגן, נכנס צה"ל לג'נין כדי לטהר אותה ממחבלים. במסגרת המבצע נהרסו עשרות בתים. לטענת הפלסטינים מאות אנשים חפים מפשע נהרגו במבצע ללא סיבה. הפלסטינים טענו שישראל ביצעה טבח בג'נין, טענות שהופרכו מאוחר יותר. הבמאי מוחמד בכרי ביים סרט "תיעודי" בשם ג'נין ג'נין שהתיימר להציג את האמת אודות הקרב בג'נין. בפועל, הסרט היה גדוש בשקרים גסים ועריכות מגמתיות שנועדו להציג את ישראל כטובחת בפלסטינים. כתגובה לג'נין ג'נין וטענות הפלסטינים יצר פייר רחוב את הסרט *הדרך לג'נין*.

## תוכן
סרטו של רחוב מתחיל זמן קצר לפני התחלת מבצע חומת מגן בג'נין בעקבות הפיגוע במלון פארק בליל הסדר בנתניה, שבו כ-30 אזרחים ישראלים נהרגו ו-140 נפצעו בפיגוע התאבדות. בתגובה לפיגוע ולשני פיגועים נוספים שקדמו לו, פתח צה"ל ב-29 במרץ 2002 במבצע חומת מגן.

לאורך הסרט רחוב מראיין פלסטינים בנושא הקרב בג'נין ומביך אותם כשהוא מפריך את השקרים שלהם. בין השאר הוא מתעד אותם מביימים ובודים סיפורים על פצועים ופשעי מלחמה תוך שהוא מתחזה לכתב חדשות צרפתי אוהד, המוכן לכאורה לקחת חלק בתרמית שלהם.

## קישורים חיצוניים

* הדרך לג'נין באתר של פייר רחוב
* Movies of the Year Hannah Brown
* Jenin - Massacring Truth, Frank Kitman © The Calgary Herald 2004

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:סרטים תיעודיים העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:הסברה ישראלית
משרד הבריאות, העבודה והרווחה (יפן)

**משרד הבריאות, העבודה והרווחה** (ביפנית: **厚生労働省**, תעתיק: קוֹסֶיי-רוֹדוֹ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן. 
המשרד נוצר כתוצאה ממיזוג בין משרד הבריאות והרווחה לבין משרד העבודה ב-6 בינואר 2001, במסגרת הרפורמות ליעול מוסדות הממשלה.

תפקידו של המשרד הוא לתכנן וליישם מערכות ומבנים חברתיים שיסייעו לאזרחים לאורך כל ימי חייהם, והוא אחראי על תחומים רבים החל מביטוח בריאות, דרך תעסוקה וכלה בסיוע בטיפול בילדים. המשרד אף אמון על פיקוח פיזור הרעלים של התעשייה ושל החקלאות, פיקוח על מוצרי מזון ותרופות, קביעת תקנים רפואיים בתחום המזון והתרופות ועוד.

העומד בראש המשרד הוא שר הבריאות, העבודה והרווחה, חבר בדיאט של יפן. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא טקאמרו פוקואוקה תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

בריאות, עבודה ורווחה
יפן
מישל אזנוויסיוס

**מישל אזנוויסיוס** (בצרפתית: **Michel Hazanavicius**; בהיגוי צרפתי: מישל אזנביסיוס, ) הוא במאי, מפיק ותסריטאי יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בשל סרטו "הארטיסט", זוכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2011 ושעליו גם זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר.

## ביוגרפיה
אזנוויסיוס נולד למשפחה יהודית אשר מוצאה בליטא. סבו וסבתו התיישבו בצרפת בשנות ה-20. לפני שהחל לביים סרטים עבד בטלוויזיה, תחילה בערוץ Canal+, כבמאי פרסומות, בין היתר עבור חברת ריבוק.

אזנוויסיוס ניהל מערכת יחסים עם הבמאית וירג'יניה לויסון, עמה יש לו שני ילדים. הוא נשוי כעת לשחקנית ברניס בז'ו, ששיחקה במספר מסרטיו ובהם "הארטיסט". לזוג שני ילדים.

## פילמוגרפיה
* 1999: "Mes amis"
* 2006: סוכן חשאי 117: קהיר, קן המרגלים (OSS 117 : Le Caire, nid d'espions)
* 2009: סוכן חשאי 117: אבוד בריו (OSS 117 : Rio ne répond plus)
* 2011: הארטיסט
* 2012: אמנות הבגידה (Les Infidèles)
* 2014: החיפוש
* 2017: יוצא מן הכלל
* 2022: קאט! (אנ')
* 2024: סחורה יקרה מכל (אנ')

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: הבמאי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:עורכי קולנוע יהודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-ליטאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1967
קטגוריה:זוכי פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לבמאי הטוב ביותר
סטפנו לורנציני

**סטפנו לורנציני** (באיטלקית: **Stefano Lorenzini**; נולד בסביבות 1652 בפירנצה, איטליה) היה רופא וחוקר ימי.

## חייו
לורנציני למד רפואה בפיזה וכירורגיה בבית חולים בפירנצה. בין מוריו היו פרנצ'סקו רדי, ניקולאוס סטנו ומשכילים בולטים אחרים. הוא חש תיעוב כלפי קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, לאחר שכלא אותו ואת אחיו לורנצו לורנציני, מתמטיקאי ידוע.

עבודתו "תצפיות על כרישים" (*Osservazioni intorno alle torpedini*) שפורסמה בפירנצה ב-1678, הציגה מחקרים יוצאי דופן בעומקם על פיזיולוגיה ואנטומיה של בעלי חיים, שהתבססו על נקודת מבט חדשה על מכניזם וחלקיקים שיושמה מאוחר יותר במחקרים על יצורים חיים. הוא התפרסם בזכות גילוי מה שקרוי היום **[[אמפולות לורנציני]]**, אברי חישה מיוחדים שיש לדגים מחוייצי זימים (כרישים וחתולי ים), הממוקמים בקדמת הראש ויוצרים רשת תעלות מלאות ג'ל.

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1652
משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות (יפן)

**משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות** (ביפנית: **国土交通省**, תעתיק: קוֹקוּדוֹ-קוֹצוּ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן. המשרד נוסד כחלק מתהליך הרפורמות לייעול הממשלה שנערכו ב-2001, והוא תוצר של מיזוג משרד התחבורה, משרד הבינוי, הסוכנות לפיתוח הוקאידו והסוכנות הלאומית לקרקעות. המשרד אחראי על שליש מהחוקים והפקודות בחוק היפני והוא אחד המשרדים הגדולים ביותר בממשלה, מבחינת מספר עובדים. תחת סמכות המשרד נמצאים משמר החופים, השירות המטאורולוגי וסוכנות התיירות המרכזית של יפן. 

מטרות המשרד הן לפתח ולשמר את שטחי המדינה, תוך פיתוח תשתיות נרחבות, יישום המדיניות בתחבורה, קידום השירות המטאורולוגי ושמירה על בטיחות בנתיבי שיט. החל ב-2008 אחראי המשרד גם על תכנון ויישום מדיניות התיירות של המדינה.

החל מ-11 בנובמבר 2024 ממלא הירומסה נקאנו את תפקיד שר הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות 

קרקעות, תשתיות, תחבורה ותיירות
יפן
משרד החקלאות, היערנות והדיג (יפן)

**משרד החקלאות, היערנות והדיג** (ביפנית: **農林水産省**, תעתיק: נוֹרין-סוּאיסאן-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן האחראי על פיקוח החקלאות, על היערנות ועל תעשיית הדיג. תפקידו העיקרי הוא קביעת תקנים לייצור מזון, פיקוח על שווקים והשבחת ופיתוח קרקעות.
## היסטוריה
המשרד נוסד ב-1881 בשם "משרד החקלאות והמסחר". ב-1925 עברו סמכויות המסחר למשרד המסחר, והמשרד קיבל את השם "משרד החקלאות והיערנות". בשנים 1945-1943 נסגר משרד המסחר בעקבות הלאמת כל התעשייה היפנית למען המאמץ המלחמתי, וחלק מסמכויותיו חזרו למשרד החקלאות והיערנות, שלתקופה קצרה קיבל שוב את שמו הישן. ב-1978 קיבל המשרד את שמו הנוכחי על מנת לייצג נכונה את תפקידו בהבטחת מזון בטיחותי לתושבי יפן, והגנה על היצרנים ועל הפועלים של תעשיות המזון. 

החל מ-11 בנובמבר 2024 ממלא טאקו אטו תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר משרד החקלאות, היערנות והדיג 

חקלאות, יערנות ודיג
קטגוריה:משרדי חקלאות
משרד הכלכלה, המסחר והתעשייה (יפן)

**משרד הכלכלה, המסחר והתעשייה** (ביפנית: 経済産業省, תעתיק: קֶייזאי-סָנְגיוֹ-שוֹ), או בשמו המקוצר **METI**, הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן. המשרד נוסד ב-2001 בעקבות רפורמות הייעול בממשלה, במהלכן נטמעו מספר סוכנויות כלכליות ממשרדים אחרים ב"משרד לסחר בינלאומי ותעשייה."

למשרד סמכויות רבות בנושא מדיניות הסחר הבינלאומי של יפן, בנושאי אנרגיה ובנושאי כלכליים אחרים. בעבר ספג המשרד ביקורת מצד גורמים כלכליים במערב, שטענו שהמשרד מונע תחרות הוגנת בשוקי המדינה, ומפלה לטובת היצרנים המקומיים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: כלכלה
כלכלה, מסחר ותעשייה
קטגוריה:משרדי כלכלה
המשרד לאיכות הסביבה (יפן)

**המשרד לאיכות הסביבה** (ביפנית: **環境省**, תעתיק: קָנְקיוֹ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן, והוא נוסד כחלק מתהליך הרפורמות לייעול הממשלה שנערכו ב-2001. המשרד אמון על שמירה על הסביבה הטבעית ביפן, ותפקידו הוא קביעה ויישום מדיניות בנושאי פסולת ומיחזור, זיהום אוויר, איכות המים והקרקעות במדינה ושמירה על הטבע ועל הפארקים הלאומיים.

השר לאיכות הסביבה הוא חבר בדיאט של יפן. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא קיצ'ירו אסאו תפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* 

סביבה
קטגוריה:משרדי סביבה וטבע
משרד ההגנה (יפן)

**משרד ההגנה** (ביפנית: **防衛省**, תעתיק: בּוֹאֶיי-שוֹ) הוא המשרד הגדול ביותר בממשלת יפן, מכיוון שהוא כולל גם את כוחות ההגנה העצמית של יפן. לפי החוקה נתון משרד ההגנה תחת סמכות אזרחית. המשרד נוסד ב-1 ביולי 1954, תחת השם "סוכנות ההגנה של יפן", וקיבל את שמו הנוכחי ב-9 בינואר 2007.

בניין משרד ההגנה שוכן ברובע שינג'וקו שבטוקיו, במקום בו עמדו בעבר האקדמיה הצבאית של איצ'יגאיה, שנבנתה ב-1874, המפקדה הכללי של הצבא הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, והמפקדה של כוחות ההגנה היבשתיים לאחריה.

שר ההגנה הוא חבר בדיאט של יפן.

## מדיניות ההגנה
משרד ההגנה פועל לקידום המטרות הבאות:
* סיוע לפעילות האומות המאוחדות וחתירה להשגת שלום עולמי
* שמירה על יציבות חיי אזרחי המדינה, עידוד פטריוטיות, ותוך כך ביסוס הביטחון הלאומי
* בניית יכולות הגנתיות, בהתאם לנסיבות הבינלאומיות והפנימיות
* טיפול בתוקפנות חיצונית בהתאם להסכמים עם ארצות הברית
* יישום מדיניות הגנתית בלבד
* הימנעות מהפכה למעצמה צבאית
* יישום מדיניות שלושת הלַאווים (יפן לא תחזיק, לא תייצר ולא תרשה הכנסת נשק גרעיני לשטחה)
* הגנה על הסמכות האזרחית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משרדי ביטחון
הגנה
הוועדה הלאומית לביטחון הציבור

**הוועדה הלאומית לביטחון הציבור** (ביפנית: **国家公安委員会**, תעתיק: קוֹקה קוֹאָן איאינְקאי) היא חלק מממשלת יפן. בראש הוועדה יושב שר הממונה על חמשת חברי הוועדה, אותם בוחר ראש הממשלה, בהסכמת שני הבתים של הדיאט של יפן. הוועדה פועלת באופן נפרד מהממשלה, אך היושב ראש שלה אחראי על תאום פעולותיה מול ראש הממשלה.

מטרת הוועדה היא הבטחת נייטרליות המשטרה על ידי הפרדת הכוח מהלחץ הפוליטי, והבטחת ניהולה התקין של המשטרה. הוועדה אף אחראית על סוכנות המשטרה הלאומית, ובסמכותה למנות ולפטר קציני משטרה בכירים לרבות ראש מחלקת משטרת המטרופולין של טוקיו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: פוליטיקה
סוכנות המשטרה הלאומית (יפן)

**סוכנות המשטרה הלאומית** (ביפנית: **警察庁**, תעתיק: קֶייסָצוּ-שוֹ, בראשי תיבות: **NPA**) היא סוכנות ממשלתית הפועלת תחת הוועדה הלאומית לביטחון הציבור, כחלק מזרועות ממשלת יפן, ומשמשת מרכז התיאום של משטרת יפן.

בניגוד למקבילתה האמריקאית, ה-FBI, אין לסוכנות המשטרה הלאומית שוטרים משלה, זאת מכיוון שתפקידה הוא לקבוע את התקנים ואת המדיניות של כוחות השיטור, אף על פי שבעיתות חירום או אסונות טבע רשאית הסוכנות לקבל את הפיקוד הישיר על כוחות המשטרה המקומיים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: פוליטיקה
תוצרת הארץ (אלבום)

**תוצרת הארץ** הוא אלבום האולפן ה-23 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף עם המוזיקאי שם-טוב לוי. האלבום יצא לאור בשנת 1985 בחברת NMC. באותה השנה הפיקה הטלוויזיה החינוכית תוכנית רוויו הכוללת את רוב שירי האלבום. בתוכנית זו השתתפו איינשטיין, לוי, חלק מצוות הנגנים ומוני מושונוב.

זהו שיתוף הפעולה השלישי של איינשטיין ושם-טוב לוי, לאחר ששיתפו פעולה באלבומים "ילדים" ו"פסק זמן". האלבום מורכב ברובו משירים שכתב נתן אלתרמן, בלחנים של לוי מלבד שני לחנים והם גרסאות הכיסוי של איינשטיין לשירים "באר בשדה" ו"אליפלט". השיר "מאחורי השער" הולחן קודם על ידי אבנר קנר, ואיינשטיין שר את הלחן הזה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'".
בין השירים הבולטים באלבום: "תוצרת הארץ", "משקפיים ורודות", "אליפלט" ו"אהבה חופשית".

אלבום זה הופק על ידי דליה און פריזנד.

## רשימת רצועות

## משתתפים
*אריק איינשטיין: שירה
*שם טוב לוי: פסנתר, חליל, קולות, הפקה מוזיקלית
*משה לוי: סינטיסייזר, אקורדיון
*מאיר ישראל: תופים
*גיל דור: גיטרות
*מיכה מיכאלי: גיטרה בס
*ירוסלב יעקובוביץ': סקסופון טנור
*פטר ורטהיימר: סקסופון אלט, קלרינט
*איתמר ארגוב: חצוצרה
*יוסי רוזנברג: טרומבון
*מוני מושונוב: קולות רקע
*מיכאל תפוח: מפיק
*עודד פנחסי: מפיק

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי שם טוב לוי
קטגוריה:אלבומים משותפים
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
הוועדה לסחר הוגן

**הוועדה לסחר הוגן** (ביפנית: **公正取引委員会**, תעתיק: קוֹסֶיי טוֹריהיקי איאינְקאי) היא ועדה בממשלת יפן, האחראית על אכיפת החוק למניעת מונופול.

ב-2004 ביקשה הוועדה מחברת מיקרוסופט לשנות את אחד הסעיפים בהסכם שלה עם עסקים מכיוון שלטענתה הדבר פגע בפעילותם של עסקים יפניים שניסו להוציא רישיון לשימוש בMicrosoft Windows.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: פוליטיקה
קטגוריה:רשויות פיקוח
לייז' באסקט

ממוזער|ההיכל הביתי '''קאנטרי הול סארט טילמן'''
**לייז' באסקט** (בצרפתית: **Liège Basket**) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר לייז' במחוז ולוניה, המתמודדת בליגת העל הבלגית.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1967. בשנת 2000 ביצעה הקבוצה איחוד עם קבוצת "פלרון".

בעונות 2003/04, 2009/10, הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת ספירו שרלרואה.

הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 2001. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה והיורוצ'לנג'.

הקבוצה מארחת בהיכל **קאנטרי הול את'יאס**, הנקרא גם "קאנטרי הול סארט טילמן", ומכיל 5,600 מקומות ישיבה.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל הבלגית בכדורסל|הליגה הבלגית]]**:
**מקום שני: 2004, 2010
**חצי גמר: 2006
***[[גביע בלגיה בכדורסל|הגביע הבלגי]]**:
**זכייה (1): 2004
***הסופרקאפ הבלגי**:
**זכייה (1) 2009

## קישורים חיצוניים

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל בלגיות
קטגוריה:לייז': ספורט