על אישים מפורסמים

ממוזער|320x320 פיקסלים| עותק של ''De viris illustribus'' שהודפס בערך בשנת 1474
**על אישים מפורסמים** (לטינית: **De viris illustribus**) הוא אמצעי אמנותי (טרופוס ) של ספרות מופת  רומאית עתיקה, אשר קמה לתחייה במהלך הרנסאנס האיטלקי והעניקה השראה להרכבתן או הזמנתן של סדרות של דיוקנאות של גברים דגולים, עם תכלית דידקטית בולטת.

## בתקופה הרומית
מאז ראשיתו של האמצעי הספרותי הזה בחוגו של קיקרו, מספר יצירות עתיקות נושאות את הכותרות "De viris illustribus" (מילולית: "על גברים מפורסמים") או "De hominibus illustribus" ("על בני אדם מפורסמים"):
* קורנליוס נפוס (De Viris Illustribus), משם שאב אולוס גליוס אנקדוטה על קאטו הזקן; נפוס כתב גם חיבור בשם "חייהם של מפקדים בולטים" (Liber De Excellentibus Ducibus Gentium).
* סווטוניוס, "אישים מפורסמים" (De viris illustribus) – ביוגרפיות הכוללות מדקדקים, רטוריקנים, היסטוריונים ומשוררים.
* מחבר אנונימי של "על אישים מפורסמים" (Auctor De Viris Illustribus), חיבור המתוארך למחצית הראשונה של המאה ה-4 הוא אוסף של 86 ביוגרפיות קצרות של אישים חשובים בהיסטוריה הרומית, החל מפרוקאס , אחד המלכים הלטיניים  של העיר אלבה לונגה, ועד קלאופטרה. חיבור זה יוחס בתחילה לאורליוס ויקטור, בשם "על אישים מפורסמים ברומא" (או "על רומאים מפורסמים").
* הירונימוס ("על אישים מפורסמים") – אוסף ביוגרפיות נוצריות המכיל 135 הערות קצרות.
*  (De Viris Illustribus) המשיך את עבודתו של הירונימוס בחיבור שפורסם סביב שנת 495 ובו ביוגרפיה של מעל 90 נוצרים בולטים של זמנו.

## בימי הביניים
במהלך ימי הביניים הסדרה מעוררת ההשראה פנתה לשתי דרכים: דמויות המופת הנוצריות הספציפיות היו מעוגנות בהגיוגרפיה, בה נסים משכו את תשומת הלב, אך התכונות שהודגמו על ידי מרטירים היו של כח מוסרי, אמונה וצייתנות. בצד החילוני, דמויות המופת הגשמיות, אותן חיקו אריסטוקרטים בלבד, צומצמו ונקבעו ב"תשעת המכובדים" שהיו דמויות מופת אביריות של אדיבות אמיצה, המודלים המדריכים של התנהגות אריסטוקרטית אדיבה. ספריית הדיוקנאות הספרותיות הוצגה מעתה והלאה בתזכורות חזותיות, בכתבי יד מעוטרים  ובשטיחים, ובאמצעי תקשורת אחרים.

## בתקופת הרנסאנס
עם תחילתה ממש של תחייתה מחדש של הלמידה הקלאסית ברנסאנס האיטלקי, קבוצה רחבה יותר ונבחרת בקפידה של אישים בעלי מוניטין מהעבר הרחוק והקרוב, המצטיינים בחכמת השלטון שלהם או לימודם, הופיעה כמעט במקביל במרכזים איטלקיים מגוונים כמו מילאנו, נאפולי, סיינה, פדובה, פוליניו, פירנצה, ונציה, פרוג'ה ואורבינו.

בספרות, זכה הנושא לתחייה על ידי ג'ובאני קולונה  בסביבות שנת 1330.
חברו, פרנצ'סקו פטרארקה, כתב חיבור בלטינית בשם "על אישים מפורסמים" . הוא החל לעבוד עליו בשנת 1337 והוציאו לאור בשנת 1351. החיבור כלל שני ספרים: בספר אחד 36 ביוגרפיות של צמדים של גיבורים מהעולם היווני והרומי, ובספר האחר 12 ביוגרפיות מקבילות של דמויות תנ"כיות. אולם בשונה מיצירתו של סווטוניוס, ניכרת בחיבור זה השפעתו של פלוטרכוס בגישתו המוסרית לכתיבה הביוגרפית.
ג'ובאני בוקאצ'ו כתב חיבור בשם "על נשים מפורסמות" , שכלל 104 ביוגרפיות. החיבור נכתב בין השנים 1361–1362. הוא כולל ביוגרפיות של נשים מחוה המקראית ועד המלכה יוהאנה מנאפולי, ובכך למעשה היווה סקירה של ההיסטוריה העולמית. בחיבור זה ניכרת יותר השפעתו של סווטוניוס. בוקאצ'ו כתב חיבור נוסף, "על גורלם של אישים מפורסמים"  משנת 1373. החיבור נכתב בהשפעתו של פלוטרכוס, ומתאר מבחינה מוסרית את נפילתם של אישים מפורסמים, החל מאדם הראשון ועד לאישים בני זמנו של המחבר.
החיבור כולל 56 ביוגרפיות.
לאונרדו ברוני (1370–1444) פרסם תרגומים של "חיי אישים" מאת פלוטרכוס.

הדוגמאות הספרותיות הללו קדמו לאלו החזותיות, המבוססות על מסמכים ספרותיים במקום סדרות רומיות ששרדו, כפי שכתב ההומניסט פוג'ו ברצ'וליני במאמרו על האצילים (De nobilitate liber), יש לחקות את הרומאים, "כי הם האמינו שדמויותיהם של גברים שהצטיינו במרדף אחר תהילה וחכמה, אם היו מונחים לנגד העיניים, היו עוזרים להאציל ולרומם את הנפש". סדרה לימודית של "גברים מהוללים" (*uomini illustri*) שצוירה עבור אזונה ויסקונטי  במילאנו, שהוזכרה על ידי ג'ורג'ו וזארי, וכן סדרה בנאפולי, אבודות שתיהן, אך סדרת דיוקנאות מוקדמת חשובה של גברים מפורסמים שרדה בפאלאצו פובליקו (סיינה) וב-Sala Virorum Illustrium, פדובה.

סדרת הדיוקנאות של ג'וביו , של דמויות ספרותיות, שליטים, מדינאים ונכבדים אחרים, שרבים מהם נעשו מהחיים, הורכבה על ידי היסטוריון וביוגרף הרנסאנס פאולו ג'וביו  (1483–1552), אך לאחר מכן אבדה. היא מיוצגת היום על ידי סדרת עותקים שנעשו עבור קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, בגלריית אופיצי.

מבין הביוגרפיות על אודות אנשי מקצוע בולטות אלו של ג'ורג'ו וזארי – יצירתו "חיי הציירים, הפָּסלים והאדריכלים המצוינים ביותר" (Le Vite dei più eccellenti pittori, scultori, ed architettori) יצאה לאור בשנת 1550, וכן "ספר הציורים" (Het Schilderboeck) של קרל ואן-מאנדר (Karel van Mander) הפלמי משנת 1604. ספר זה חוּלק לשישה חלקים, שלושה מהם עוסקים בביוגרפיות של הציירים: "חיי הציירים העתיקים המפורסמים הכוללים מצִרים, יוונים ורומים" (Het Leven Der oude Antijcke doorluchtighe Schilders, soo wel Egyptenaren, Griecken als Romeynen); "חיי הציירים האיטלקים המפורסמים בני זמננו" (Het Leven Der Moderne, oft dees-tijtsche doorluchtighe Italiaensche Schilders); ו"חיי הציירים ההולנדים והגרמנים המפורסמים בני זמננו" (Het Leven der Doorluchtighe Nederlandtsche, en Hooghduytsche Schilders).

בשלהי המאה ה־16 וראשית המאה ה־17 הגיעה סוגת הביוגרפיה על אודות אישים מפורסמים לשיא פריחה. פייר דה־בורדי, אדון בּרָנטוֹם (Pierre de Bourdeille, seigneur de Brantôme) חיבר את "חייהם של אישים מפורסמים ומצביאים גדולים צרפתים" (Les vies des hommes illustres et grands capitaines français),  "חייהם של אישים מפורסמים ומצביאים גדולים זרים" Les vies des hommes illustres et grands capitaines étrangers), "חייהן של נשים מפורסמות" (Vie des dames illustres) ו"חייהן של הנשים הנאצלות" (Vie des dames galantes). בחיבורים אלה תיאר את חיי החצר של החברה הגבוהה בזמנו, בשפה שנונה ובצבעים חיים. היצירות עצמן הן בעיקר כרוניקות של שערוריות ורכילות, שעשו את הספרים לפופולריים עם הוצאתם לאור.

## בעת החדשה
האמצעי האמנותי ממשיך כיום, לא כל כך במילונים ביוגרפיים אוניברסליים, הגובלים בפרוסופוגרפיה, אלא ספציפית באוספים מאלפים של ביוגרפיות מעוררות השראה, כמו "דיוקנאות באומץ"  מאת הסנאטור דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי, והוא בא לידי ביטוי בכותרת האירונית לדיוקנאות של חקלאים בדרום ארצות הברית, "הבה נהלל אנשים מפורסמים" , שנלקחה מתוך פסוק בספר בן סירא: .

## ראו גם
* "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" מאת ג'ורג'ו וזארי

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות איטלקית
קטגוריה:הרנסאנס
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית