שאהינשהר

**שאהינשהר**, או **שאהין-שהר** (בפרסית: ****), היא עיר במחוז המרכז של נפת שאהינשהר, בפרובינציית אספהאן, איראן, ומשמשת כבירת הנפה וכבירת מחוז המרכז גם יחד.

שאהינשהר הייתה עיר הלוויין המתוכננת הראשונה של איראן, הממוקמת כ-24 ק"מ צפונית לאספהאן, המטרופולין השני בגודלו באיראן ובירתה ההיסטורית. שיעור גבוה מהתושבים הם פליטים עקורים ממלחמת איראן-עיראק, שבמקורם מח'וזסתאן. התוכנית המקורית של העיר חזתה 50,000 בתים ואוכלוסייה מרבית של 250,000 תושבים. העיר מדורגת כיום בין 50 הערים הגדולות באיראן.

## היסטוריה
### הקמה
העיר נוסדה באמצע עד סוף שנות ה-60, כאשר שישה אחים ממשפחת בורומנד החליטו כי יהיה כלכלי יותר עבורם להפוך את חוות אמיראבאד, המשתרעת על פני 40 מיליון מטרים רבועים (כ-40,000 דונם), שירשו מאביהם, אגא מוחמד ח'אן בורומנד, משימוש חקלאי לשילוב של פיתוח למגורים ושימוש חקלאי. המניעים העיקריים להחלטה זו היו קרבת החווה לאספהאן, זמינות של מים בשפע ממערכת פוגארה (מערכת תעלות תת-קרקעיות שאביהם הציל ושדרג במהלך חייו), והביקוש לדיור בר-השגה. האחים בורומנד המשיכו בהקמת חברת "שרקת עומראן שאהינשהר", ועם מימון ראשוני מבנק תעאווני ו-תוזיע (כיום חלק מבנק מלת) החלו בתהליך פיתוח התשתיות של העיר, לרבות כבישיה, מערכות הביוב, המים והחשמל. ככל שהפיתוח והבנייה התקדמו, המיזם, תחת פיקוחם של עבד אל-ע'פאר, עבד א-רחים, עבד אל-כרים ועבד א-רשיד בורומנד, העסיק למעלה מ-10,000 אנשים כולל רואי חשבון, מהנדסים, אדריכלים ופועלים, והמשיך בבניית למעלה מ-10,000 בתים בני-השגה ובמתן מגורים ללמעלה מ-50,000 תושבים. תוכנית האב לעיר החדשה והמורחבת, המיועדת ל-300,000 תושבים, הוכנה על ידי האורבניסט והאדריכל הבין-לאומי פיטר וריטי (יועצי PDR), שהכין גם את העיצובים המפורטים למספר אזורי מגורים מתוכננים ולמגוון מבני ציבור.

### צמיחה
כדי למשוך תושבים נוספים, העניקו האחים בורומנד במתנה למעלה מ-2 מיליון מטרים רבועים (כ-2,000 דונם) של קרקע בסמוך לעיר ל"דאנשגאה סנאתי אצפהאן", הלא היא אוניברסיטת אספהאן לטכנולוגיה, והעניקו עוד 2 מיליון מטרים רבועים (כ-2,000 דונם) של קרקע בתוך העיר לממשלת איראן, מתוך הבנה שהממשלה תבנה שם מתקן ייצור (מפעל לייצור מסוקים שהיה אמור להיבנות שם לפני המהפכה האיראנית, כיום משמש כביתה של התעשייה האיראנית לייצור כלי טיס).

בשנות ה-70, גולים אמריקאים וזרים רבים אחרים שעבדו בחוזה עבור ממשלת איראן וצבא איראן התגוררו בשאהינשהר במתחם סגור מוקף חומה ושערים. בניין בית הספר התיכון טופאניאן של בית הספר האמריקאי באספהאן (כיום קמפוס שלוחה של אוניברסיטת מאלכ אשתר) שכן בקצה הצפוני של העיר.

### היסטוריה עדכנית
שאהינשהר ידועה באיראן בזכות מתקני ומערכת החינוך המצוינים שלה, המדורגים במקום השני בכל המדינה, מורשת של בתי הספר מהשורה הראשונה שנבנו בה במקור. שאהינשהר היא כיום ביתם של עובדים רבים בארגונים ממשלתיים, כמו חברת הנפט הלאומית האיראנית, ובמגוון ארגוני חינוך. מרבית האוכלוסייה מגיעה מרקע של מעמד הביניים, ועובדת במגוון תעשיות כולל צבא, בתי זיקוק, ייצור חלל ותעופה, כמו גם עבודות משרדיות וקמעונאות טיפוסיות. היא העיר המגוונת ביותר באיראן כתוצאה מאוכלוסיית המהגרים הגדולה שבה. היא פופולרית גם בקרב איראנים שאינם מוסלמים, כגון מאמיני הדת הבהאית וארמנים מדור שני (נוצרים).

## דמוגרפיה
### אוכלוסייה
בזמן המפקד הלאומי של שנת 2006, אוכלוסיית העיר מנתה 126,070 נפשות ב-33,515 משקי בית. המפקד הבא בשנת 2011 מנה 143,308 אנשים ב-41,730 משקי בית. מפקד שנת 2016 מדד את אוכלוסיית העיר כ-173,329 אנשים ב-54,300 משקי בית.

## גאוגרפיה
העיר שוכנת בין רכסי ההרים המרכזיים של איראן, ממזרח להרי זגרוס. היא בגובה של 1,662 מטרים בממוצע עם שיפוע של 16%. יש לה אקלים יבש עם מעט מאוד משקעים. משרעת הטמפרטורות היא כ-50 מעלות צלזיוס.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציית אספהאן: יישובים