open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוסף טוב עלם הספרדי

רבי **יוסף בר אליעזר טוּב עֶלֶם הספרדי**, מכונה גם בשם **רבי יוסף טוב עלם השני**. (המאה ה-14) היה חכם ספרדי בעל השכלה רחבה ביהדות ובהשכלה כללית. כתב פירוש לפירוש האבן עזרא על התורה בשם "צפנת פענח".

## קורות חייו
נולד בספרד ככל הידוע בעיר טולדו, בשנת 1335 (שנת ה' אלפים צ"ה) בערך. אין בידינו מידע רב על חייו אך במכתב בכתב יד מסופר "שנקבצו ובאו עליו צרות על אודות אשה".

בשנת 1376 (קל"ו) היה בעיר 'כינאה' (חאניה) בקנדיה (כרתים), ולאחר מכן עבר למצרים, התעכב שם ועלה לירושלים.

ר' יוסף טוב עלם הרגיש שאנשים תוקפים את פירושו של ר' אברהם אבן עזרא, מכיוון שפירשו לתורה מתומצת ועמוק מידי ולכן לא הבינו אותו כראוי. ר' יוסף החליט לצאת להגנתו ולכתוב פירוש על פירושו של האבן עזרא.

מסיבות לא ידועות (המכונות: "קורות הזמן") נאלץ ר' יוסף לעזוב את ירושלים ואת עבודתו על פירושו ולעבור לדמשק. אך בעידודו של הנגיד רבי דוד בן יהושע,  (בנו של רבי יהושע הנגיד, מצאצאי הרמב"ם) ששמע על גדלותו של ר' יוסף בתורת האבן עזרא, חזר ר' יוסף לירושלים וסיים שם את פירושו.

לכל המאוחר, בשנת 1387 (קמ"ח) ר' יוסף שב לירושלים.

## כתביו
פירושו של ר' יוסף טוב עלם על האבן עזרא נקרא **צָפְנַת פַּעְנֵחַ**, הוא מהפירושים החשובים ביותר על פירוש האבן עזרא והמוקדמים שיש בידינו עליו. מכיוון שר' יוסף היה בעל השכלה גדולה ובקיא בכל תורתו של ראב"ע (רבי אברהם אבן עזרא) הוא הרבה להשתמש בפירושו של ראב"ע במקום אחר על מנת לפרש את כוונותיו במקומות בהם ראב"ע קיצר.

צפנת פענח נקרא בשל שמו של המחבר יוסף, על שם יוסף הצדיק המכונה בתורה 'צָפְנַת פַּעְנֵחַ' שכן פענח את צפונות חלומות פרעה, וכך גם חיבור זה בא לפענח צפונותיו של רבי אברהם אבן עזרא.

החיבור נדפס לראשונה על ידי רבי יקותיאל לאזי בתוך הספר "מרגלית טובה" (אמסטרדם תפ"ב) בשם "אהל יוסף" בצורה מקוצרת ומשובשת.

לאחר מכן יצא הספר בשלמות בשמו המקורי "צפנת פענח" על פי שבעה כתבי יד על ידי ד"ר דוד הערצאג.

בכתב יד אוקספורד 319 יש חיבור בשם "תקון שנים" שחובר על ידי אדם בשם יוסף. מספר חוקרים זיהו אותו עם טוב עלם הספרדי אבל יש ראיה לזהותו עם יוסף בן משה איש חי על פי חיבור אחר שלו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-14
קטגוריה:מפרשי פירוש האבן עזרא
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-14
הנדרסון (נבדה)

**הנדרסון** (באנגלית: **Henderson**), רשמית **העיר הנדרסון**, היא עיר במחוז קלארק, במדינת נבדה בארצות הברית. (בעיר מתגוררים כ-317,610)

בשנת 2011, המגזין פורבס דירג את הנדרסון כעיר השנייה הכי בטוחה בארצות הברית, וכן העיר תוארה כ"אחת מן הערים הטובות ביותר לגור בהן באמריקה", על ידי הביזנסוויק.

## היסטוריה

## אקלים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נבדה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
רקוויאם (אוקכם)

**הרקוויאם של אוקכם** היא רקוויאם שהולחן על ידי יוהנס אוקכם במחצית השנייה של המאה ה-15. יצירה זו היא הרקוויאם המוקדם ביותר המולחן בסגנון פוליפוני ואחד מהרקוויאמים הקדומים ביותר ששרדו עד היום. זוהי אחת היצירות הידועות של אוקכם והיא ממשיכה להיות מושמעת גם היום.

## היצירה
זמן חיבור היצירה המדויק אינו ידוע. יש המשערים שהוא הולחן בשנת 1461, שנת מותו של שארל השביעי, שהיטיב עם אוקכם, והיצירה מבטאת אבל עליו. לעומתם יש המאחרים את זמן חיבור היצירה ל-1483 שנת מותו של לואי האחד עשר, ואף לזמן מאוחר מכך, קרוב למותו של אוקכם עצמו. 

טקסט הרקוויאם הזה שונה מהטקסט הרגיל של הרקוויאם הקתולי. המזמור דיאס אירה נעדר, ובמקומו מופיעים שני מזמורים אחרים. מכיוון שהסנקטוס, האגנוס דאי והטקס לא מופיעים ביצירה, רווחת הסברה שהרקוויאם לא גמור. מקומות ריקים שנשארו בקודקס בו הופיעה היצירה מסוף המאה ה-15, יכולים להעיד שברקוויאם היו חלקים נוספים שלא היו בפני המעתיק או שהיו במצב לא קריא, בכל מקרה, חלקים אלו אם היו - אבדו. 

היצירה הולחנה לארבע קולות ויש בה חמישה פרקים. הסגנון של היצירה הוא צנוע, כנראה בשל התפיסה שכך יאה למיסת אבל. כל אחד מהפרקים הולחן במנגינה שונה, ובכך שונה המיסה הזו ממיסות אחרות שהלחין אוקכם. כל אחד מהפרקים משתמש בווריאציה על מנגינת המזמור הגרגוריאני המוכר למזמור זה, גם זה חריג ביחס ליצירות אחרות של אוקכם. 

## סדר הפרקים
* Introitus: Requiem aeternam
* Kyrie
* Graduale: Si ambulem
* Tractus: Sicut cervus desiderat
* Offertorium: Domine Jesu Christe

## קישורים חיצוניים

אוקכם
פסיון אדום-גב סיאמי

**פסיון אדום-גב סיאמי** (שם מדעי: *Lophura diardi*) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי ביערות דרום-מזרח אסיה. הפסיון הוא עוף כחול בהיר עם נוצות זנב כחולות-ירוקות כהות, רגליו אדומות ופניו אדומים בוהקים עם פסים לבנים סביבם וציצה שחורה מעל הראש. העיניים חומות והרגליים ורדרדות. אורכו כ-80 ס"מ בממוצע.

הפסיון חי ביערות גשם טרופיים סבוכים בקמבודיה, לאוס, תאילנד וווייטנאם. בשל תפוצתו הוא אינו נתון בסכנת הכחדה, אך עלול להיפגע בשל כריתת היערות בהם הוא חי.

הפסיון אדום-הגב הסיאמי הוא הציפור הלאומית של תאילנד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:פסיונים
קטגוריה:עופות יערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:תאילנד: עופות
קטגוריה:ציפורים לאומיות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1856
יעקב שמשוני

**יעקב שמשוני** (7 באפריל 1922 – 27 בינואר 2001) היה ראש מועצה הראשון של מועצת מרחבים, מייסד וראש ועד המתיישבים הראשון של העיירה אופקים, לפני שזו הוכרה כמועצה מקומית.

## ראשית חייו

שמשוני נולד ברומניה (בחלק ההונגרי של טראנסילבניה) לרגינה ומנחם מנדל. ניצול יחיד למשפחתו שנספתה כולה בשואה (אמא, אבא ואחות בשם איבי (איבויה)).

הוא למד בגימנסיה בקלוז', היה מנהיג תנועת "הנוער הציוני" בעיר מגוריו. בשנת 1941 עלה לארץ כחניך עליית הנוער.
בשנת 1942 התגייס שמשוני לפלמ"ח. לאחר שנה נפצע באימונים והצטרף לחברת הכשרה בקיבוץ גניגר. בשנת 1946 ירד שמשוני לנגב, במסגרת מבצע: "11 הנקודות" ליישוב הנגב 1946, היה בין מייסדי קיבוץ אורים והיה יוזם ההצעה לקרוא לקיבוץ החדש בשם: "אורים".

## קריירה
בשנים 1950–1951 היה מדריך במושב פדויים, שם התגורר באוהל במשך שנה.
בשנת 1951 התמנה יעקב שמשוני לראש המועצה הראשון של מועצה אזורית מרחבים ואף הגה את סמל המועצה האזורית מרחבים. במסגרת תפקידו ייסד את "המרכז הכפרי האזורי", שלימים הפך לעיירה אופקים. יעקב ציין את החשיבות להקמת המרכז כדי לפתור את בעיית תעסוקתם של העולים שאינם עוסקים בחקלאות והציע להקים מרכז כפרי בו יתגוררו אנשים העוסקים במתן שירותים למושבי הסביבה. בשנת 1953 החלו לממש את תוכניתו.
בשלב הראשון הוקמו שבעה צריפים אשר שימשו כתחנת טרקטורים וכמגורי עובדי התחנה ובני משפחותיהם.

שמשוני הוסיף להתגורר בפדויים עד שנת 1955, ולאחר מכן עבר לאופקים כדי לפקח על הקמת העיירה. שמשוני תכנן להקים עיר גדולה, אך מושבי הסביבה גילו התנגדות לרעיון זה. נערכו ויכוחים סוערים בנושא, ושמשוני ניצח בעזרת מנחם ברבש, עובד משרד העבודה באותם ימים.

במקביל הועברה תחנת הטרקטורים שהייתה חלק מ"המרכז הכפרי" לאשקלון, ושני בניינים קיבלו יעוד חדש: בנייני המועצה המקומית של אופקים. בליל 19 באפריל 1955 הגיעה קבוצת העולים הראשונה לאופקים כשהם מלווים בנציגי הקליטה של הסוכנות היהודית. העולים העייפים סירבו לרדת ולגור באופקים בשל השממה במקום, אך בסופו של דבר השתכנעו מדבריו של יעקב ונכנסו לצריפי המגורים.

שמשוני כיהן במשך שבע שנים כראש המועצה האזורית, אך סירב להיות ראש המועצה המקומית אופקים בטענה כי "אינני איש מפלגה".

## חיים אישיים
שמשוני נשא לאישה את עליזה. יחד אימצו שני ילדים, אורי וליאת. לאחר אימוץ הילדים שינה יעקב את שמו משמשון לשמשוני. עליזה נולדה בעיראק בשנת 1922 לרגינה וציון טופיק. היא לימדה בבית הספר "אשלים" שבאופקים במשך 34 שנים.

## לקריאה נוספת
*משה ניר, **מי ומה בבאר שבע ובנגב**, כל-בי, 1987 התשמ"ז

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת אופקים
קטגוריה:ראשי המועצה האזורית מרחבים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:אורים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:הנגב: אישים
קטגוריה:מועצה אזורית מרחבים: אישים
קטגוריה:יישובים דתיים ישראליים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
טביעת המעבורת דונגפאנג ג'ה שינג

**טביעת המעבורת MV דוּנְגְפַאנְג גְ'ה שִׂינְג** (בסינית: 东方之星; פין יין: **MV Dōngfāng zhī Xīng**. בתרגום חופשי: **כוכב המזרח**) הייתה אסון ימי קטלני שאירע במחוז חוביי שבסין ב-1 ביוני 2015, ובו נהרגו 442 בני אדם.

## מהלך האסון
המעבורת ששימשה כספינת תענוגות התהפכה במהלך סערה בלילה שבין שני לשלישי (1–2 ביוני 2015) בנהר היאנגצה כשעל סיפונה 454 נוסעים ואנשי צוות. רבים מנוסעי המעבורת היו תיירי פנים סיניים בגילאים מבוגרים.

מיד עם טביעת המעבורת הצליחו בודדים ובהם קברניט הספינה והמהנדס הראשי לקפוץ אל המים ולהגיע בשחייה לגדות הנהר. ניסיונות החילוץ של שאר הלכודים בבטן המעבורת לא צלחו, ולאחר ימים ספורים דווח ב-7 ביוני כי 431 אנשים מצאו את מותם באסון, וכי נמשכים המאמצים לאיתור 11 נעדרים נוספים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קצרמר כלי שיט
דונגפאנג ג'ה שינג
קטגוריה:אסונות ברפובליקה העממית של סין
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: תחבורה
קטגוריה:אסונות ב-2015
קטגוריה:חוביי
קטגוריה:יאנגצה
קטגוריה:2015 ברפובליקה העממית של סין
GPS Block IIIA

סדרת הלוויינים **GPS Block IIIA** או **GPS III** (מכונה בעברית: ***ג'י פי אס שלוש*** או **בלוק שלוש**) היא הדור הבא של לווייני מערכת האיכון העולמית - GPS. קבלן התכנון הפיתוח והייצור של שכבת הניסוי (GPS III Non-Flight Satellite Testbed או **GNST**) וכן של שמונת הלוויינים הראשונים של בלוק שלוש, היא חברת לוקהיד מרטין. הם אמורים בהדרה להחליף את הלוונים מהדור הקודם לרבות GPS Block IIF.

חיל האוויר האמריקאי מתעתד לרכוש עד 32 לווייני בלוק שלוש. הלוויין הראשון תוכנן במקור להיות משוגר בשנת 2014 אך לאור עיכובים כבדים שוגר בשנת 2018. הלווין אחרון בסדרה מתוכנן לשיגור בשנת 2023.

## רקע
מערכת הלוויינים האמריקאית GPS, הגיעה לבשלות מבצעית ביולי 1995, לאחר שהשלימה את כל היעדים הראשוניים שלה. אולם התקדמות טכנולוגית ושינויים ודרישות חדשות הובילו למאמץ שיפור מערכת הלוויינים. בשנת 1998 הכריז סגן הנשיא על המאמץ באופן רשמי. בשנת 2000 אישר הקונגרס את המאמץ והוא קיבל את הכינוי ***GPS III***.

הפרויקט כולל תחנות קרקעיות ולוויינים חדשים. בנוסף הוא כולל אותות חדשים, הן לשימוש אזרחי והן לצבאי ומטרתו לשפר את הדיוק והזמינות עבור כל המשתמשים.

חברת לוקהיד מרטין קיבלה את החוזה לביצוע GPS III במאי 2008.

## קישורים חיצוניים
* "GLOBAL POSITIONING SYSTEM (GPS) III SATELLITE" באתר חיל האוויר האמריקאי
* GPS III באתר ממשלת ארצות הברית
* GPS III באתר לוקהיד מרטין

קטגוריה:GPS
קרסנודון

**קרסנודון** (אוקראינית: **Краснодон**) היא עיר בשטח הרפובליקה העממית של לוהנסק (עד 2014 נודעה כמחוז לוהנסק, אוקראינה).

## היסטוריה
היישוב הוקם ב-1914 לאחר שבקרבת המקום התגלו מצבורי פחם גדולים והחל פיתוחם. שמו הראשון היה סורוקינה, ב-1916 התגוררו כאן כבר 3,105 תושבים ושנה מאוחר יותר נפתח כאן בית ספר ראשון.

ב-1938 היישוב קיבל מעמד של עיר ואת שמו הנוכחי. ב-19 ביולי 1942 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-14 בפברואר 1943.

מאז 2014 העיר נמצאת בשליטת הבדלנים של הרפובליקה העממית של לוהנסק.
## אוכלוסייה
אוכלוסיית קרסנודון לפי שנים:

## קישורים חיצוניים
* 

* 

קטגוריה:מחוז לוהנסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1914
מיה לאב

**לודמיליה "מיה" בורדו לאב** (באנגלית: **Ludmya Bourdeau "Mia" Love**; 6 בדצמבר 1975 – 23 במרץ 2025) הייתה פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית. לאב כיהנה כנציגת המחוז הרביעי של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא הייתה האדם האפרו-אמריקאי הראשון שייצג את יוטה בקונגרס.

## ביוגרפיה
לאב נולדה בברוקלין שבניו יורק, בתם של ז'אן ומרי בורדו. הוריה נמלטו מאימת הטונטון מקוט, המשטרה החשאית של האיטי, לארצות הברית ב-1973. בגיל חמש עברה עם משפחתה לקונטיקט שם סיימה לימודי תיכון ותואר ראשון באמנות הבמה באוניברסיטת הרטפורד. עבדה כדיילת אוויר בקונטיננטל איירליינס, כמדריכת כושר ובמוקד שירות.

בעקבות אחותה הצטרפה לכנסייה המורמונית, היא עברה ליוטה ב-1998, שם הכירה את בעלה.

ב-2003 נבחרה למועצת העיר סרטוגה ספרינגס ביוטה, ב-2010 נבחרה לראשות העיר וכיהנה בתפקיד עד סוף 2013. ב-2012 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים האמריקאי, היא ניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית אך הפסידה בבחירות הכלליות, לאחר שיריבה זכה ברוב זעום של 0.31% (768 קולות). ב-2014 התמודדה שוב ונבחרה לתפקיד לאחר שזכתה בבחירות ברוב של קצת יותר מ-50% לעומת 46.75% ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית. בכך הייתה לאישה השחורה הראשונה מהמפלגה הרפובליקנית שנבחרה לקונגרס. בבחירות 2018 הפסידה ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית, בן מקאדמס, בפער של פחות מ-700 קולות.

נפטרה ב-23 במרץ 2025 לאחר מאבק בגליובלסטומה מולטיפורמה, סוג של סרטן המוח.

## קישורים חיצוניים

* Mia Love: She’s black, a Mormon and is bad news for Obama - meet the new darling of the Republican Party, באתר האינדיפנדנט, 5 בנובמבר 2014
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרטפורד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מיוטה
קטגוריה:ראשי עיריות ביוטה
קטגוריה:נשים בראשות עיריות בארצות הברית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-114 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-115 של ארצות הברית
קטגוריה:דיילי אוויר אמריקאים
קטגוריה:פוליטיקאיות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:פוליטיקאים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:תנועת מסיבת התה: אישים
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2025
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025
רקוויאם (מיכאל היידן)

**הרקוויאם של מיכאל היידן** (**Missa pro defuncto Archiepiscopo Sigismondo** או **Missa pro Defunctis**) בדו מינור, MH 155, היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי מיכאל היידן, לטקסט של הרקוויאם הקתולי. הלחנה זו של הרקוויאם השפיעה על מוצרט, כאשר כתב את הרקוויאם שלו.

## היצירה
הרקוויאם הולחן על ידי מיכאל היידן בשנת 1771, לזכרו של הארכיבישוף זיגמונד פון שכרטנבאך. היצירה הוקדשה לארכיבישוף זיגמונד, אך גם ביתו של היידן, אליסיה ג'וזפה, נפטרה באותה השנה וכנראה האבל עליה היווה לו השראה. הרקוויאם בוצע לראשונה בינואר 1772 בזלצבורג. 

ההרכב הנדרש לביצוע הרקוויאם הוא מקהלה מעורבת, ארבעה סולנים (סופרן, אלט טנור ובס), ותזמורת הכוללת: סקיצת כלי קשת (כינורות ראשונים ושניים, צ'לים, ויולות, וקונטרבסים. המנגנים בבאסו קונטינואו), 4 חצוצרות, 2 בסונים, 3 טרומבונים וטימפני.

זמן ביצוע ממוצע של הרקוויאם הוא כ-40 דקות. 

### השפעה על מוצרט
לאופולד מוצרט ובנו וולפגנג אמדאוס מוצרט נכחו בשלושת הקונצרטים הראשונים שבהם בוצע הרקוויאם. ניכרת השפעת הרקוויאם של מיכאל היידן על הרקוויאם של מוצרט, הדמיון בין היצירות ניכר בעיקר בפתיח ובאופרטוריום.

## סדר הפרקים
* Introitus e Kyrie
* (Sequentia (Dies Irae
* Offertorium
* Hostias
* Sanctus
* Benedictus
* Agnus Dei

## קישורים חיצוניים

היידן
סטרובילסק

**סטרובילסק** (אוקראינית: **Старобільськ**) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה. ב- 2 במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה כבשה את העיר.

## היסטוריה
העיר הוקמה על ידי הקוזאקים במאה ה-17. החל מ-1730 שמו של המקום היה סטרה בילה, וב-1797 קיבל את שמו הנוכחי.

לפי מפקד האוכלוסין מ-1897 התגוררו בסטרובילסק 13,123 תושבים, מתוכם 78 אחוזים אוקראינים ו-20 אחוזים רוסים.

בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה השלטון בסטרובילסק התחלף כמה פעמים עד שב-1920 היא הפכה סופית לחלק מברית המועצות.

ב-1938 קיבלה מעמד של עיר.

ב-12 ביולי 1942 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-23 בינואר 1943.

ב- 2 במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה כבשה את העיר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז לוהנסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1686
סבטובה

**סבטובה** (אוקראינית: **Сватове**) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה.

## היסטוריה
השטחים עליהם ממוקמת כיום העיר החלו להתיישב בשנות השישים של המאה ה-17 על ידי איכרים אוקראינים, קוזאקים ורוסים.

ב-1773 התגוררו במקום 2,928 תושבים. 

להתפתחות הכלכלית של העיר עזרה סלילת מסילת הרכבת ב-1895 בקרבת העיר ובניית תחנת רכבת.

ב-1911 התגוררו בה 14,877 תושבים והיו בעיר 2,135 בתים.

ב-1938 התגוררו בעיר 20,700 תושבים וסבטובה קיבלה מעמד של עיר. 

העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-9 ביולי 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בינואר 1943.

ב-8 במרץ 2022, הרוסים כבשו את סבטובה כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מחוז לוהנסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1660
INSEE

**המכון הלאומי לסטטיסטיקה ומחקרים כלכליים** (בצרפתית: **L’Institut national de la statistique et des études économiques**; בראשי תיבות: **INSEE**) הוא הגוף האמון על יצירה, ניתוח ופרסום הסטטיסטיקות הרשמיות של צרפת כגון: השווי הלאומי, שינויים , נתוני האבטלה ועוד. המכון נמצא תחת משרד הכלכלה והאוצר של צרפת אך הוא גוף עצמאי, לפי חוק, שנתון לביקורת של  . המכון עובד בשיתוף פעולה הדוק עם  (INED).

תפקידיו העיקריים של המכון הם:
* פרסום נתונים דמוגרפיים וכן שינויים דמוגרפיים וניתוחים של הדמוגרפיה של צרפת
* מדידת אינדיקטורים כלכליים כמו תוצר מקומי גולמי, אחוז אבטלה, אחוז מועסקים, מידת העוני ועוד.
* יצירה ופרסום של נתונים פיננסיים כמו מדד המחירים לצרכן, רמת אינפלציה
* תפעול של הקוד הגאוגרפי של צרפת שמכיל קוד לכל קומונה, רובע, מחוז וחבל

לפני הקמת INSEE בתחום זה בצרפת פעלו כמה ארגונים. הראשון הוקם על ידי אדולף טייר בשנת 1833, בשנת 1840 שמו שונה ל (SGF). בשנות ה-20 של המאה ה-20 רנה קמיל הכניס לשימוש הארגון מערכות אוטומטיות והקים בית ספר מיוחד להכנת מומחים לארגון.

המכון הלאומי לסטטיסטיקה ומחקרים כלכליים נוסד לפי סעיפים 32 ו-33 לחוק האוצר ב-27 באפריל 1946. המכון החליף את  (SNS). באותה שנה המכון אחראי על מפקד האוכלוסין של צרפת ובאוגוסט 1946, המכון מקבל את האחריות על ניהול רשימות המצביעים במסגרת חוק 46-1889.

פרסומי המכון העיקריים:
* *Insee Première* - שבועון קצר שכולל נתונים פיננסיים.
* *Insee Références* - אוסף הפרסומים של המכון.
* *Économie et Statistique* (כלכלה וסטטיסטיקה) - ירחון בנושא כלכלה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסדות סטטיסטיקה ממשלתיים
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
פנינייה מצויצת

**פנינייה מצויצת** (שם מדעי: *Guttera pucherani*) היא עוף קרקע ממשפחת הפניניתיים – עופות קרקע דמויי תרנגול החיים באפריקה. הפנינייה המצויצת חיה ביערות גשם ויערות פתוחים, סוואנות ומישורים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה.

## מאפיינים
גובה הפנינייה עד 50 ס"מ ומשקלה נע בין 700 גרם ל-1.5 ק״ג. נוצותיה שחורות ברוב הגוף עם הכתמים המאפיינים אותה ומבדילים אותה מעופות אחרים. הצוואר כחול או לבן והראש אדום או לבן עם עיניים אדומות – תלוי בתת-המין. החלק העליון של הראש מכוסה בציצה שחורה גדולה מקצה המקור עד העורף.

הפניניות הן מונוגמיות ושומרות על בן זוג קבוע בעונת הרבייה. הן בונות את הקן על הקרקע, מוסווה בין עלים ועשבים, ומטילות 4–5 ביצים.

לפנינייה 5 תת-מינים:
**G. p. barbata* – מצוי בדרום-מזרח טנזניה עד מזרח מוזמביק ומלאווי.
**G. p. edouardi* – מצוי במזרח זמביה עד מוזמביק והקצה המזרחי של דרום אפריקה.
**G. p. pucherani* – מצוי מסומליה עד טנזניה, זנזיבר ואיי טומרו.
**G. p. sclateri* – מצוי בצפון-מערב קמרון.
**G. p. verreauxi* – מצוי מגינאה ביסאו עד מערב קניה, אנגולה וזמביה.

## ראו גם
*פניניית החושן
*פנינייה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גוסטב הארטלאוב
קטגוריה:פניניתיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1860
קטגוריה:עופות יערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: עופות
אבל השיטים

[250px|ממוזער|שמאל|מפת נדודי בני ישראל במדבר משנת [1641]]
**אָבֵל הַשִּׁטִּים** (באשורית: **abil-šiṭṭi**) היא עיר קדומה בעבר הירדן, הנזכרת בספר במדבר, בכתובות תגלת-פלאסר השלישי ובמקורות קלאסיים.

## אזכורים במקרא
זאת תחנתם האחרונה של בני ישראל בנדודיהם במדבר. משם שלח יהושע בן נון את המרגלים: , יהושע לעומת משה שולח שני מרגלים ולא שנים עשר, פה שליחת המרגלים הייתה חשאית וצבאית לעומת שליחותו המדינית/רוחנית של משה בספר במדבר.

על פי הכתוב במקרא חנו בני ישראל לפני כניסתם לארץ בין שני המקומות: .

השיטים נזכרת גם בספר מיכה. הפסוק בספר מיכה , מוסב אל הפועל המופיע בתחילת הפסוק "עַמִּי, **זְכָר** נָא". יש הסוברים כי הנביא קורא לזכור את קורות בני ישראל בשיטים שהיא תחנתם האחרונה של בני ישראל במסעם במדבר, ועד הגלגל, שהיא תחנתם הראשונה בכניסה לארץ בעבר הירדן. לדעת אחרים מקומות אלה מסמלים מעבר חיי נדודים במדבר להתיישבות קבע בארץ ישראל. יש הטוענים כי השיטים הנזכרת בספר מיכה יש בה רמז לחטא בעל פעור שהתרחש בשיטים. לדעת שמואל ורגון יש לראות בהיגד "מִן הַשִּׁטִּים, עַד הַגִּלְגָּל", מריזם אשר כוונתו לשלמות ההיקף בו חנו בני ישראל למרות הקרבה בין שני המקומות.

## אזכורים חוץ־מקראיים
העיר נזכרת בספרי שנות תגלת־פלאסר השלישי כ־a-bi-il-šiṭ-ṭi יחד עם הגלעד, והם מתוארים "על גבול בית עומרי".

לדעת יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, אבל (Άβίλη) היא אבל השיטים, הנזכרת בספר במדבר. בן מתתיהו כותב כי המרחק ממנה אל הירדן הוא , והיא מלאה בעצי תמר.

## זיהוי המקום
ממוזער|עצי תמר בתל אל-חמאם
הנרי בייקר טריסטראם מזהה את אבל השיטים עם תל כפרין. גם לדעת שמואל אחיטוב יש לזהות את אבל השיטים עם תל כפרין, ולחלופין עם תל אל-חמאם בקרבתו; בשני המקומות הייתה קיימת התיישבות בתקופה כנענית ובתקופה ישראלית.

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובי המקרא
טארט פלמבה

**טארט פלמבה** (**Tarte flambée**; באלמאנית ובאלזאסית: **Flammekueche**) הוא מאפה מהמטבח האלזסי והדרום-גרמני. המאפה עשוי בצק לחם דק וצורתו מלבן (הצורה המסורתית) או מעגל בדומה לפיצה, עליו נהוג למרוח גבינה לבנה או גבינה רכה טרייה או קרם פרש, ומעליה מפוזרות בדרך כלל פרוסות בצל דקיקות ו. על אף שמו, בדרך כלל המאפה אינו עובר פלמבה.

## רקע
טארט פלמבה הוא מעדן מסורתי של האיכרים האלזסים, ובפרט של אלו השוכנים בצפון מחוז הריין התחתון, הנחשב כערש ההיסטורי של הטארט, למרות שמקורו המדויק לא ידוע בוודאות. טארט פלמבה זכה לעדנה במאה ה-19 בבתי-חווה טיפוסיים גדולים אופייניים לאזור. בשנות ה-50 של המאה ה-20, פרץ הטארט לתודעת הציבור העירוני, אז החלו להגיש את המנה במסעדות.

טארט פלמבה מסורתי מורכב מבצק לחם דק מכוסה בתערובת גבינה לבנה וקרם פרש, מתובל במלח, פלפל ושמן קנולה, ומעוטר בבייקון ובצל.  המאפה התפתח כמעדן איכרים משום שבהכנת המנה נעשה שימוש במוצרי חווה שעמדו לרשותם של רוב האיכרים, והוא נאפה על אותה האבן שבתנור-העצים בה השתמשו באותה התקופה לאפיית לחם. בדרך כלל אפו את הטארט בעת הכנת הלחם השבועית, כאשר התנור היה מגיע למקסימום המעלות שלו (400 מעלות צלזיוס), הגחלים שהיו מפוזרות בצדדיו גרמו ללהבות האחרונות לשלהב או 'ללקק' את קצוות הטארט, ומכאן שמו (פלמבה=שלהוב). 

צורה ידועה מאוד לאכילה של הטארט בקרב האיכרים היא אכילה בידיים. זוהי דרך נוחה מאוד בה הטארט נחתך לחלקים שמגלגלים אותם מעט בקצוות על מנת שהשכבה העליונה לא תיפול. בעבר היה נהוג ללוות את אכילת הטארט עם ברנדי, שהיה עובר מפה לפה בסעודה משותפת; בימינו ניתנת עדיפות ליין מאלזס, לבן או רוזה, או בירה.

## גרסאות שונות
למנה קיימות וריאציות שונות:
* Gratinée (גרסה מוקרמת): עם גבינת גרוייר
* Forestière (גרסת יער): עם פטריות
* Munster: עם גבינת מינסטר 
* גרסת קינוח: עם תפוחים, קינמון וקלבדוס (או כל ליקר מתוק אחר) משולהב

## קישורים חיצוניים

* tarte flambée, באתר wordnik 
* lardon, באתר The Free Dictionary 
* La Table d'Alsace - Histoire, באתר La Table d'Alsace 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:המטבח הצרפתי: מאפים
קטגוריה:המטבח האלזסי
חוברה אפריקנית

**חוברה אפריקנית** או **חוברת קורי** (שם מדעי: *Ardeotis kori*) היא מין של חוברה גדולה החיה בסוואנות ובאזורים צחיחים ומדבריות באפריקה. זו חוברה שוכנת קרקע ואחת העופות המעופפים הגדולים בעולם. היא ניזונה הן מהחי והן מהצומח.

## תת-מינים
לחוברה האפריקנית שני תת-מינים:
**Ardeotis kori kori*
**Ardeotis kori struthiunculus*

## מאפיינים
החוברה היא עוף גדול ממדים - אורכה 120–150 סנטימטרים, גובהה 71–120 סנטימטרים ומוטת כנפיה 230–275 סנטימטרים. הזכרים שוקלים בין 7 ל-18 קילוגרם והנקבות 4.8-6.7 קילוגרם, אף שלעיתים יש פרטים גדולים יותר. למעשה החוברה היא אחת העופות המעופפים הגדולים בעולם, יחד עם שקנאי מסולסל, קונדור האנדים וברבור מחצצר, אך קטנה מקרובתה – חובה גדולה.

החוברה היא עוף חום ואפור עם נקודות שחור-לבן על הצוואר. הראש לבן עם פסים שחורים ליד העיניים הצהובות. המקור צהוב וארוך יחסית ומאחורי הראש ציצה גדולה שחורה הנוטה כלפי מטה. הרגליים ארוכות וצהבהבות. שני המינים דומים במראה אבל הנקבות קטנות ב-20-30 אחוז מהזכרים והן בעלות צוואר ורגליים דקות יותר. לזכרים יכולת לפרוע את הנוצות בכל הגוף, לפרוש את זנבם בצורה מוזרה למעלה בעונת הרבייה כדי להרשים את הנקבות, לנפח את כיסי הגרון לצורה המזכירה פסיונים שונים ולקרוא בקול לנקבה. אחרי החיזור וההזדווגות הנקבה מטילה ביצים על הקרקע במקום מוסווה והן בוקעות אחרי 23–30 יום.

החוברות חיות בערבות, סוואנות ומדבריות באפריקה ומסתובבים בעיקר על הקרקע. הן אוכלות בעיקר ארבה וחגבים וגם חיפושיות זבל וזחלים, אבל יאכלו גם בעלי חוליות קטנים וגם זרעים ועלים שונים.

הן יודעות לרוץ מהר כשמתקרב אליהם טורף. הטורפים הנפוצים הם: נמר, אריה, ברדלס, קרקל, צבוע נקוד, פיתון סלעים אפריקני, תנים, עיט שחור, עיט לוחם. חוברות צעירות נטרפות גם על ידי בבונים. עם זאת הסכנה העיקרית עבורן הוא האדם שצד אותן ואת ביציהן ועתידן נמצא בסיכון.

החוברה נצפית לעיתים בשותפות מוזרה עם השרקרק הארגמני שמחפש חרקים סביבה ועומד על גופה כדי לצפות בהם.

## גלריה

קובץ:Kori bustard bird - Ngorongoro-1.jpg
קובץ:Kori bustard, Ardeotis kori, at Pilanesberg National Park, Northwest Province, South Africa (16922513206).jpg
קובץ:Kori Bustard (Ardeotis kori).jpg
קובץ:Kori Bustard (Ardeotis kori) and Southern Carmine Bee-eater (Merops nubicoides) (6021439753).jpg|חוברה עם שרקרק ארגמני
קובץ:Ardeotis kori Etosha.JPG


## קישורים חיצוניים

* חוברה אפריקנית באתר גן החיות דאלאס

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1822
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם ג'ון ברצ'ל
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:טנזניה: עופות
קטגוריה:קניה: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
שרקרק ארגמני

**שְׁרַקְרַק אַרְגְּמָנִי** או **שרקרק ארגמני דרומי** (שם מדעי: *Merops nubicoides*) הוא מין שרקרק מסדרת הכחלאים החי בערבות אפריקה וקרוב משפחתו של השרקרק המצוי, החי בישראל. במראהו הוא דומה למין שרקרק ארגמני צפוני אך בעל גרון אדמוני ולא כחול.

## מאפיינים
השרקרק מצוי בסוואנות באפריקה שמתחת לקו המשווה בקוואזולו-נטאל, נמיביה, גבון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובקניה.

זהו עוף צבעוני, כמו רוב השרקרקים. צבע נוצותיו אדום-ורוד, עם ראש וקצוות כנפיים כחולים בהירים. המקור שחור ופס כהה עובר על העיניים. לזנב שני דגלי נוצות ארוכים.

השרקרקים מקננים בקירות של  אבני חול או עפר בגדות נהר ושפכי נהרות, בהם הם מתקבצים בלהקות גדולות. באמצעות מקורם הארוך הם חופרים מחילה ארוכה ובה הנקבה מטילה 2–5 ביצים,  המוגנות מטורפים. השרקרקים האדומים נודדים לזימבבואה בין אוגוסט לנובמבר ומשם לדרום אפריקה לחודשי הקיץ. בסוף הקיץ הם חוזרים לאזור המשווני.

המזון העיקרי של השרקרקים הארגמניים הוא דבורים, אותן הם צדים במקורם, חובטים אותן כנגד ענף כדי להורגן וגם משפשפים כדי להיפטר מהעוקץ הארסי. 

שרקרקים אלה צופים בדבורים ובחרקים מעמדות תצפית,  שכוללות גם בעלי חיים. כלומר, הם יושבים על גבן של חיות אפריקניות נפוצות כמו אנטילופות, יענים, זברות וג'ירפות ואפילו על גבה של החוברה האפריקנית. גם פילים אפריקניים, המבריחים בלכתם חרקים, מושכים להקות של שרקרקים, וגם שריפות טבע,  המניסות מאות חרקים מהאדמה לאוויר. השרקרקים גם חוטפים חרקים, הבורחים מחיות אחרות ואפילו ממכוניות נוסעות.

## גלריה

Merops nubicoides.jpg
Merops nubicoides, South Luangwa, Zambia 3.jpg
Southern Carmine Bee-eater (Merops nubicoides) (13951693613).jpg
Kori Bustard (Ardeotis kori) and Southern Carmine Bee-eater (Merops nubicoides) (6021439753).jpg|שרקרק עף סמוך לחוברה אפריקנית
Southern Carmine Bee-eaters (Merops nubicoides) hunting over Southern Ground Hornbills (Bucorvus leadbeateri) (16732493964).jpg|שרקרקים ארגמניים מתלווים לקלאויים אדומי פנים


## ראו גם
*שרקרק ירוק
*שרקרק מצוי
*חוברה אפריקנית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרקרקיים
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:קניה: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
הצ'מפיונשיפ הסקוטי

**הצ'מפיונשיפ הסקוטי** (באנגלית: **Scottish Championship**) היא הליגה השנייה בסקוטלנד. הליגה הוקמה ביולי 2013.

## קידום וירידה
האלופה עולה אוטומטית לפרמיירשיפ הסקוטי ומקום 12 בפרמיירשיפ יורדת אוטומטית לצ'מפיונשיפ. הקבוצות במקומות 3 ו-4 בצ'מפיונשיפ משחקות אחת נגד השנייה בשני משחקים בשיטת בית-חוץ, והמנצת משחקת מול הקבוצה שסיימה במקום השני, גם כן בשיטת בית-חוץ. הקבוצה המנצחת מתמודדת בשיטת בית-חוץ מול הקבוצה שסיימה במקום ה-11 בליגת העל על כרטיס לליגת העל בעונה שלאחר מכן.

מקום 10 בצ'מפיונשיפ יורדת אוטומטית לליגה הסקוטית הראשונה ואלופת הליגה הסקוטית הראשונה עולה אוטומטית לצ'מפיונשיפ. העפלה לצ'מפיונסשיפ מהליגה הסקוטית הראשונה מתקיימת באותה שיטה בה מתקיימת העפלה לפריימר ליג הסקוטית כפי שתואר לעיל.

## מועדונים
קבוצות הליגה לעונת 2025/2026

## אלופות לפני שנים

▲

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

סקוטלנד
צ'מפיונשיפ
אדלייד (אי)

**האי אַדֶלֵיְיד** (באנגלית: **Adelaide Island**), הידוע גם בתור **איסלה אדלאידה** (בספרדית: **Isla Adelaida**) או **איסלה בלגראנו** (בספרדית: **Isla Belgrano**), הוא אי גדול, מכוסה ברובו קרח, 139 ק"מ אורכו ו-37 ק"מ רוחבו, בצדו הצפוני של מפרץ מרגריט סמוך לחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי. מדרום לו שוכנים איי ג'ינג'ר. ארגנטינה, בריטניה וצ'ילה תובעות בעלות עליו.

## היסטוריה
### גילוי האי
האי אדלייד התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו, והמשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה (1910-1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו ערכה בו את המדידות הראשונות.

על האי שוכנים שני בסיסים. את הבסיס הישן של האי אדלייד (הידוע גם בשם "בסיס T") הקים סקר החסות של איי פוקלנד (FIDS), שהיה בהמשך לסקר אנטארקטיקה הבריטית. הבסיס נסגר עקב אי-יציבות בדרך הגישה אליו והפעלתו עברה אל תחנת המחקר רותרה החדשה בשנים 1977-1976; בסיס זה נשאר פתוח. הבסיס הישן הועבר לשליטת צ'ילה בשנת 1984, ושמו שונה לבסיס טֶנְיֵנְטֶה לואיס קָרוַוחַל וִיָארוֹאֶל. התחנה שימשה מאז את הצ'יליאנים בתקופת הקיץ בלבד. עם זאת, מדרון הסקי וה"שיפוע" היורד אל התחנה מן הרמה התערערו כל כך עם הזמן, שחיל האוויר הצ'יליאני (FACH) הפסיק את פעולותיו במקום. הצי הצ'יליאני מבקר בתחנה כמעט בכל קיץ כדי לוודא את איכות התחזוקה שם. גם עובדי תחנת רותרה מבקרים בתחנה במהלך החורף כשהגישה מן הרמה נוחה יותר.

### מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי ביסקו לכבוד אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת.

## קישורים חיצוניים


* BAS Mapping Catalogue
* Images at BAS


[ימין|250px|ממוזער|[תחנת המחקר רותרה, מבט לעבר חצי האי האנטארקטי]]

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנטארקטיקה: איים
קטגוריה:הטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית
קטגוריה:הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה
קלי איוט

**קלי איוט** (באנגלית: **Kelly Ayotte**; נולדה ב-27 ביוני 1968) היא פוליטיקאית אמריקאית המכהנת כמושלת ניו המפשייר ה-83 מאז 2025. בין השנים 2017-2011 כיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר, כחברת המפלגה הרפובליקנית. בבחירות 2024 נבחרה לתפקיד מושלת המדינה.

## ביוגרפיה
איוט נולדה וגדלה בנשואה שבניו המפשייר. ב-1990 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וב-1993 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה.

ב-1998 הצטרפה למשרד התובע הכללי של ניו המפשייר, שימשה תובעת ובהמשך עמדה בראש מחלקת תיקי הרצח במשרד. ב-2003 שימשה יועצת משפטית במשרדו של מושל ניו המפשייר ובאותה שנה מונתה לסגנית התובע הכללי. ביוני 2004 מונתה לתובעת הכללית והייתה בכך האישה הראשונה בניו המפשייר המכהנת בתפקיד זה, כיהנה בתפקיד עד יולי 2009. היא הובילה את התביעה במשפטו של מייקל אדיסון, רוצחו של השוטר מייקל בריגס, המשפט הסתיים בהרשעתו של אדיסון ובהטלת עונש מוות על הרוצח, הפעם הראשונה מאז 1959 שהוטל גזר דין מוות בניו המפשייר.

בנובמבר 2010 זכתה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 60.2% (פול הודס היה המתמודד השני) והושבעה לתפקיד בינואר 2011. היא כיהנה בסנאט בוועדת הביטחון, בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, בוועדה לביטחון לאומי וענייני ממשל ובוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית. בנובמבר 2016 הפסידה בבחירות לסנאט למושלת המדינה מגי האסן בפחות מ-800 קולות (פחות מ-0.5%).

ב-3 בנובמבר 2024 התמודדה בבחירות לתפקיד מושל ניו המפשייר וגברה על יריבתה ג'ויס קרייג, ראש עיריית מנצ'סטר, עם 53.2% מהקולות. היא הושבעה לכהונתה ב-8 בינואר 2025.

### משפחה
איוט נשואה לג'ו דיילי ואם לשני ילדים. בעלה שירת כטייס A-10 במלחמת עיראק, בשובו הקים עסק משפחתי לפינוי שלג לו סייעה איוט.

## קישורים חיצוניים

* 

* קלי איוט באתר הסנאט
* קלי איוט באתר votesmart.org
* עמדותיה של קלי איוט באתר ontheissues.org
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:נשואה (ניו המפשייר): אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וילאנובה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וילאנובה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:עורכות דין אמריקאיות
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-114 של ארצות הברית
קטגוריה:התובעים הכלליים של ניו המפשייר
קטגוריה:סנאטוריות חברות המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:מושלי ניו המפשייר
קטגוריה:מושלות מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1968
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
חובה גדולה

**חובה גדולה** (שם מדעי: *Otis tarda*) היא מין של חובה גדולה יחידה בסוגה, החיה בערבות עשב ובתות, בעיקר בדרום אירופה ובמרכז ומערב אסיה ומזדמנת נדירה ביותר בישראל. היא שוכנת קרקע ואחד העופות המעופפים הגדולים ביותר בעולם. היא גם המין הגדול ביותר במשפחת החובתיים.

לחובה הגדולה מוכרים שני תת-מינים:
**Otis tarda tarda*
**Otis tarda dybowskii*

החובה היא עוף גדול ממדים - אורכה 105 ס"מ בממוצע, גובהה 90–105 ס"מ ומוטת כנפיה 240 ס"מ. משקלם של הזכרים בין 5.8 ל-18 ק"ג ושל הנקבות בין 3.1 ל-8 ק"ג, אף שלעיתים יש פרטים גדולים יותר. למעשה החובה היא אחד העופות המעופפים היותר גדולים בעולם, יחד עם שקנאי מסולסל, קונדור האנדים, ברבור מחצצר ואלבטרוס נודד. אלה עופות עם נוצות כתומות בחזה ובבטן וכנפיים חומות עם דוגמה סרוגה של קווים, זנב גדול עם אברות רחבות פרועות מעט וראש אפור עם עיניים קטנות וצוואר לבן ושעיר בעל זיפי נוצות הפונים אחורה בקצהו. הרגליים כהות וארוכות מאוד.

חובה גדולה היא אוכלת כל מובהקת הניזונה הן מהחי והן מהצומח.

חובות אלה חיות לבד אך בחורפים הן מתקבצות ללהקות כדי לנדוד דרומה. זאת הן עושות בעיקר במרכז אסיה ורוסיה, שם החורפים קשים מאוד.

החובה יכולה לרוץ במהירות על הקרקע כדי להימלט מטורפים כמו שועלים, וביכולתה להגיע למהירות של עד 48 קמ"ש.

מצב השימור של חובה גדולה הוא בסכנה.

## קישורים חיצוניים

* 
/ 

## הערות שוליים

ימין|240px|ממוזער|זכר של חובה גדולה במצג ראווה
[ממוזער|240px|חובה גדולה בגן חיות ב[גן החיות של בייג'ינג]]
ממוזער|ביצי חובה גדולה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:ארץ ישראל: חובתיים
קטגוריה:ספרד: עופות
קטגוריה:הונגריה: עופות
קטגוריה:מרוקו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
חובה קטנה

**חובה קטנה** (שם מדעי: *Tetrax tetrax*) היא מין עוף בינוני ממשפחת החובתיים והמין היחיד בסוג *Tetrax*. החובה חיה באזורים פתוחים שונים כמו ערבות, סוואנות ומדבריות, באירופה ובמערב ומרכז אסיה ולעיתים מגיעה לישראל.

למרות שהיא הקטנה ממיני המשפחה באזור הפלארקטי, היא עדיין גדולה יחסית, בגודל של תרנגול, כשמשקלה עד 830 גרם, אורכה 42-45 ס"מ ומוטת כנפיה 90-110 ס"מ. הנוצות חומות והבטן לבנה אך הצוואר שחור עם פס לבן לאורכו והראש אפור. הנקבות חומות וקטנות מהזכרים, אך שני המינים שקטים מאוד. הם חיים על הקרקע ואוכלים חרקים, צמחים ומזונות שונים. באזורים הצפוניים הם מתלהקים בחורף כדי לנדוד דרומה לארצות חמות יותר. החובה מעדיפה אזורים פתוחים אך תעדיף שדות או ערבות עם עשב שופע בו ניתן יהיה להסתיר את קינה.

החובה הקטנה נמצאת במצב שימור קרוב לסיכון, עקב אובדן בתי גידול. הדבר גרם להכחדתה באזורים רבים, בהם חיה בעבר, כמו, למשל, הונגריה. גם ציד בלתי חוקי תרם להתמעטות המין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים


קובץ:Tetrax tetrax, Castuera, Estremadura, Spain 2.jpg
קובץ:Tetrax tetrax Museum de Genève.JPG
קובץ:Kleine-trap-2 (28647651875).jpg
קובץ:Tettet.jpg
Tetrax tetrax MHNT.ZOO.2010.11.72.1.jpg |Museum specimen


קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: חובתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:צרפת: עופות
קטגוריה:ספרד: עופות
קטגוריה:טורקיה: עופות
קטגוריה:מרוקו: עופות
קטגוריה:קירגיזסטן: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
מזמורי רקוויאם

**מזמורי רקוויאם** היא יצירה מאת המלחין הרוסי איגור סטרווינסקי, המתבססת על קטעים מתוך הרקוויאם הקתולי. יצירה זו נכתבה בשנים 1965–1966, בתקופה המאוחרת של סטרווינסקי, וכמו היצירות מתקופה זו היא קצרה ונוקשה, אולם בניגוד לרוב היצירות שכתב בתקופה זו, שנכתבו בסגנון סריאלי, במזמורי הרקוויאם יש עירוב סגנונות.

## היסטוריה
היצירה הוזמנה מסטרווינסקי על ידי סטנלי סיגר לזכר אמו, הלן ביקונן סיגר, בשנת 1965. הלן סיגר תרמה בצוואתה כסף רב לאוניברסיטת פרינסטון, ומחלקת המוזיקה של האוניברסיטה הייתה אחת הנהנות העיקריות מסכום זה. בנה ביקש שחלק מן הכסף יוקדש ל"אנדרטה מוזיקלית" לזכרה, ולכן פנה לסטרווינסקי. סטרווינסקי השלים את העבודה על היצירה בשנת 1966, וקונצרט הבכורה נערך באוניברסיטת פרינסטון ב-8 באוקטובר, בניצוחו של רוברט קרפט. 

היצירה בוצעה גם בהלווייתו של סטרווינסקי בשנת 1971.

## מבנה היצירה
היצירה מורכבת מתשעה פרקים, שישה פרקים ווקאלים ושלושה אינסטרומנטליים, המסודרים באופן סימטרי: פרק אינסטרומנטלי ראשון (Prelude), שלושה פרקים ווקאלים (Exaudi ,Dies Irae, Tuba mirum), פרק אינסטרומנטלי אמצעי (Interlude), שלושה פרקים ווקאלים (Rex tremendae, Lacrimosa, Libera me) ופרק אינסטרומנטלי אחרון (Postlude). כל אחד משלושת הפרקים האינסטרומנטליים מדגיש סוג אחר של כלי נגינה: הראשון - כלי קשת, האמצעי - כלי נשיפה מעץ והאחרון - כלי הקשה. בכך יש ביצירה רציפות בין הפרקים.

הטקסט של הפרקים הווקאלים מורכב מקטעים מתוך הרקוויאם הקתולי, הExaudi הוא מתוך הפתיחה "רקוויאם", ארבעת הקטעים הווקאלים הבאים הם מתוך ה"דיאס אירה, והקטע האחרון הוא המזמור "ליברה מה" כמעט בשלמותו. היצירה משתמשת רק בחלק קטן מהטקסט השלם של הרקוויאם. בחירת הקטעים מתוך הרקוויאם נעשתה על ידי רוברט קרפט, שגם ניצח על הבכורה של היצירה. 

המוזיקה של היצירה איננה סריאלית, כמו יצירות אחרות של סטרווינסקי מאותה התקופה, אך היא משתמשת במוטיבים א-טונאליים בהם סטרווינסקי הרבה להשתמש כמו שיטת שנים-עשר הטונים.

## הרכב וביצוע
היצירה הולחנה לשני סולנים: אלט ובס, מקהלה מעורבת ולתזמורת הכוללת: 3 חלילים (השלישי מוכפל בפיקולו), חליל אלט, 2 בסונים, 4 קרנות, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טימפני (עם שני נגנים), שני נגני כלי הקשה המנגנים על: קסילופון, ויברפון ופעמונים צינוריים, נבל, פסנתר, צ'לסטה ומחלקת כלי קשת.

ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-15 דקות (פרקי היצירה קצרים מאוד).
## סדר הפרקים
* Prelude
* Exaudi
* Dies Irae
* Tuba mirum
* Interlude
* Rex tremendae
* Lacrimosa
* Libera me
* Postlude

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות מאת סטרווינסקי
קטגוריה:רקוויאמים לא ליטורגיים
קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
פרנץ קסאבר פיבר

**פרנץ קסָאבר פִיבֶּר** (בגרמנית: **Franz Xaver Fieber**; 1 במרץ 1807 - 22 בפברואר 1872) היה בוטנאי ואנטומולוג גרמני, אחד האנטומולוגים המפורסמים של המאה ה-19. תרם רבות לסיווג הראשוני של סוגי הפשפשאים וחגבאים באזור הים התיכון.

## ביוגרפיה
נולד לפרנץ אנטון פיבר ומריה אנה הנסל. בין השנים 1824-1828 למד כלכלה, מדעים ושפות באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג.  החל לעבוד ככלכלן עבור הממשל ולאחר מכן שופט (magistrate) בצ'רודים שבבוהמיה. בתחילת דרכו העדיף פיבר לעסוק בבוטניקה ואיורים של עבודות פאוניסטיות. ב-1832 החל להעמיק את מחקריו בתחום האנטמולוגיה, בעיקר של פשפשאים וחגבאים. עבודתו החשובה ביותר היא על הפשפשאים שפורסמה בחלקים בין שנים 1860 ל-1870, בעבודה זו תיאר כ-200 מינים חדשים למדע והציג את הבסיס למיון סוגים באזור הים התיכון.

לאחר מותו אוסף החרקים שלו נרכש על ידי Lethierry, Lucien François ולאחר מותו של טיירי נרכש על ידי Noualhier, Martial Jean Maurice. נולהיר נהג לסחור רבות עם המינים שרכש, במיוחד עם Jean Baptiste Auguste Puton. בסופו של דבר רוב הטייפים שתיאר למדע הגיעו למוזיאון MNHN בפריז.

הוא היה פעיל גם בתחום חקר הצמחים. בשנת 1836 הוא פרסם ביחד עם פיליף מקסימיליאן אופיץ ובוטנאים נוספים ספר שמתאר את הצמחים של בוהמיה.

## מכתביו המפורסמים
*Synopsis der europäischen Orthopteren  (1854)
*Die europäischen Hemiptera  (1860)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנטומולוגים
קטגוריה:זואולוגים גרמנים
קטגוריה:בוטנאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1807
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1872
גדי ירקוני (פוליטיקאי)

**גד משה "גדי" ירקוני** (נולד ב-4 באוגוסט 1967) הוא חבר קיבוץ נירים, כיהן כראש המועצה האזורית אשכול.

## ביוגרפיה
ירקוני נולד בקיבוץ נירים בשנת 1967 לעמליה, מורה להיסטוריה ומקרא, וצבי, נהג משאית.

לירקוני תואר הנדסאי תעשייה וניהול מהמרכז האקדמי רופין והוא בוגר קורס במנהל עסקים. דירקטור בחברות "נירלט" ו"ניראל יזמות חקלאית".

ירקוני היה רכז המשק של נירים. בירי פצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר קיבוצו ב-26 באוגוסט 2014, כשעה לפני תום מבצע צוק איתן, נפצע ירקוני קשה ואיבד את שתי רגליו (מהירי נהרגו שניים מחברי הקיבוץ). בינואר 2015 העיד בפני צוות הבדיקה של האו"ם בנושא עימות ישראל-עזה 2014 על נסיבות פציעתו.

בעקבות בחירתו לכנסת של חיים ילין, ראש מועצה אזורית אשכול, נערכו ביוני 2015 בחירות לראשות המועצה, בהן ניצח ירקוני את אורי נעמתי ורן גויטע לאחר שזכה ב-51% מקולות הבוחרים. בבחירות 2018 לראשות המועצה ניצח את אפי  ממושב אוהד, ברוב של 55.77%.

ירקוני טען במאי 2023 שתוכנית ההתנתקות לא הייתה טעות. לאחר טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023, בראיון לערוץ 12 אמר שחמאס לא יכול להיות לצד מדינת ישראל.

בעקבות מתקפת הפתע נדרש להתמודד עם התרוקנות המועצה האזורית מרבים מתושביה, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברה. עקב מלחמת חרבות ברזל לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, וירקוני המשיך בתפקידו. לאור התמשכות המלחמה, הבחירות למועצה האזורית אשכול נדחו על ידי הכנסת ל-19 בנובמבר 2024. ירקוני לא הגיש את טפסי מועמדותו לראשות המועצה. מחליפתו היא מיכל עוזיהו-פלג ממושב עין הבשור מאחר שהיא הייתה המועמדת היחידה שהגישה את טפסי המועמדות לבחירות לראשות המועצה. ירקוני סיים את תפקידו כראש המועצה האזורית אשכול ב-3 בדצמבר 2024 לאחר כ-9 שנים בתפקיד.

## חיים אישיים
ירקוני נשוי לשהם ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* להיות פליט במולדת שלך, פודקאסט "המנגנון" עם גדי ירקוני, 26 באוקטובר 2023
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי המועצה האזורית אשכול
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי רופין
קטגוריה:הנדסאים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:נירים: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים נכים
קטגוריה:מבצע צוק איתן: אישים
קטגוריה:פצועי טרור ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
גונתר פלאוט

הרב **זאב משה (וולף גונתר) פלאוט** (**Wolf Gunther Plaut**; 1 בנובמבר 1912 - 8 בפברואר 2012) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בצפון אמריקה.

## ביוגרפיה
פלאוט נולד ליונה וסלמה במינסטר שבגרמניה. כשמלאו לו עשר, החלו הוריו לנהל בית יתומים יהודי בשדרות שנהאוזר בברלין. ב-1930 נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת ברלין. אף כי סיים דוקטורט בהצטיינות, עליית הנאצים לשלטון חסמה בפניו את העיסוק במקצועו. תחת זאת, בהמלצת אביו, נרשם לבית המדרש הגבוה למדעי היהדות, שם למד תחת אברהם יהושע השל והרב לאו בק. ב-1935 הציע ההיברו יוניון קולג' לבית המדרש לקלוט חמישה תלמידים מצטיינים, ופלאוט היה בין אלה שנבחרו לנסוע לאמריקה. במקביל השתתף באותה שנה במכביה השנייה, כטניסאי. הוא הוסמך לרבנות ב-1939 וקיבל משרה ראשונה כעוזר-רב בבית הכנסת 'בני אברהם ציון' בשיקגו. ב-1943 ניתנה לו אזרחות אמריקנית והוא התגייס מיד לצבא, שם שירת כקצין דת באוגדה ה-104. הוא נכח בעת שחרור מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו, ולאחר המלחמה הוענק לו כוכב הארד. ב-1946 חזר לשיקגו, וב-1948 עבר לשמש כרב קהילת 'הר ציון' בסיינט פול, מינסוטה. בתפקיד זה נותר עד 1961, כשהוזמן על ידי בית-הכנסת 'פרחי קדש' בטורונטו. הוא כיהן שם שש-עשרה שנה, וב-1977 עבר לשמש כנשיא הקונגרס היהודי-קנדי. ב-1983 התמנה ליו"ר איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR), הגוף המרכזי של התנועה הרפורמית בצפון אמריקה, משרה אותה מילא שנתיים. כמו כן כיהן כסגן יו"ר האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.

פלאוט היה תומך של המגמה המסורתית בזרם, והמשיך בדרכו של הרב שלמה פריהוף שעסק רבות בנושאי הלכה וחיבור שו"ת. בין היתר, הקפיד להשתמש במונח מצווה לתיאור המחויבויות הדתיות. מפעלו החשוב ביותר היה חיבור פרשנות מקיפה על התורה, שהפכה למקובלת ולנפוצה בקהילות הרפורמיות וגם בעדות קונסרבטיביות רבות. היא התפרסמה ב-1981, ונמכרו יותר מ-120,000 עותקים. הספר התבסס בין היתר על ביקורת המקרא וטכניקות מדעיות אחרות לפענוח הטקסט, והרב פלאוט ביטא את תפישת ההתגלות הרפורמית בהקדמה לכרך:  הוא חיבר עוד כעשרים וחמישה ספרים וטורים רבים בעיתונות.

כמו כן, היה פעיל זכויות אדם ואזרח והיה יו"ר הוועדה של אזור אונטריו לנושא. ב-1978 הוענק לו אות מסדר קנדה בדרגת חבר, וב-1999 קודם לשותף. באותה שנה עוטר בצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. פלאוט נשא את אליזבט שטראוס ב-1938 והיו לו שלושה ילדים. בראשית המאה ה-21 אובחן כסובל ממחלת אלצהיימר, ממנה נפטר ב-2012 ונקבר בטורונטו.

## ספרים




## קישורים חיצוניים

* הספד בניו יורק טיימס
* הספד בג'ואיש דיילי פורוורד
* הספד באתר האיחוד ליהדות רפורמית
* 

קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:רבנים רפורמים אמריקאים
קטגוריה:טורונטו: רבנים
קטגוריה:רבנים קנדים
קטגוריה:מעוטרי מסדר אונטריו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1912
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
מזמרה

ממוזער|מזמרה מסוג מספריים.**מזמרה** היא סוג של מספריים המיועדים לשימוש על צמחים. הם חזקים מספיק לצורך גיזום של עצים ושיחים.

המזמרה משמשת לחקלאות, גינון, סידור פרחים ועוד.

## מבנה
ממוזער|מזמרה מסוג סדן. רק להב אחד חד כשגזם מונח בין הלהב לסדן שטוח.
המזמרה כוללת זוג ידיות, ציר ולסתות. במזמרות הדומות למספריים, שני הלהבים חולפים האחד ליד משנהו וגוזרים את הגבעול/ענף. היא עדיפה לשימוש בגזם טרי. במזמרה מסוג "סדן" בניגוד למזמרת המספריים, לסתות המזמרה אינן אחידות: האחת חדה כסכין, והשנייה מהווה סדן שטוח. מזמרה זו עדיפה לעבודה עם גזם יבש.
הקפיץ שמחבר בין שתי הידיות גורם למזמרה להיפתח כאשר אינה בשימוש. ניתן לסגור את הידיות על ידי לחיצה מתמשכת או על ידי לולאה או סוגר בטיחות שמצמידים אותן יחדיו.

ישנן מזמרות המיועדות לאנשים בעלי יד ימין דומיננטית ואחרות המיועדות לאנשים בעלי יד שמאל דומיננטית.

## ראו גם
פלייר
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלים חקלאיים
קטגוריה:כלי חיתוך
קטגוריה:גינון: כלים ואביזרים
דב פישר

**דברה ("דב") סטרובל פישר** (באנגלית: **Debra Strobel "Deb" Fischer **; נולדה ב-1 במרץ 1951) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית. פישר מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת נברסקה.

## קורות חיים
פישר נולדה וגדלה בלינקולן שבנברסקה, בתם של פלורנס וג'רי סטרובל. סיימה תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת נברסקה-לינקולן. ב-2004 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של נברסקה וכיהנה בו עד 2013.

בנובמבר 2012 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא הביסה את יריבה מהמפלגה הדמוקרטית וגרפה 58% מקולות הבוחרים. היא הייתה בכך הרפובליקנית היחידה שהצליחה לזכות במושב שהיה בשליטת המפלגה הדמוקרטית. בינואר 2013 החלה לכהן בסנאט. היא חברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות ובוועדת העסקים הקטנים והיזמות. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה שנייה.

פישר בעלת עמדות שמרניות, היא מתנגדת להפלות מלאכותיות ומהמובילות בקונגרס להסרת המימון הפדרלי לפדרציה האמריקאית להורות מתוכננת.

פישר נשואה ואם לשלושה בנים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* דב פישר באתר הסנאט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי נברסקה
קטגוריה:לינקולן (נברסקה): אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מנברסקה
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-114 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-115 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-117 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-118 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של נברסקה
קטגוריה:סנאטוריות חברות המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת נברסקה–לינקולן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נברסקה–לינקולן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
הרמן פון ויסמן

**הרמן וילהלם לאופולד לודוויג ויסמן** (בגרמנית: **Hermann Wilhelm Leopold Ludwig Wissmann**; 4 בספטמבר 1853, פרנקפורט על האודר – 15 ביוני 1905, שטיריה) היה חוקר ואיש צבא גרמני. שירת בצבא, אולם פרש ממנו לטובת חיי הרפתקנות. בשנת 1880 חקר את קונגו בשירות לאופולד השני, מלך הבלגים.

## ביוגרפיה
בשנת 1888 פרץ במזרח אפריקה, מקום שם ניסו הגרמנים להקים מושבה, התקוממות גדולה של ערבים וסווהילים. הקנצלר אוטו פון ביסמרק מינה את ויסמן לרייכסקומיסר, ובשל היכרותו את האזור ציווה עליו לדכא את המרד. המורדים היו ערבים ממורמרים שהיוו את העילית באזור וחששו מפגיעה בפרנסתם (סחר עבדים ושנהב), וילידים סווהילים, אותם הנהיג ערבי למחצה בשם אבושירי אבן סאלם אל חארטי. ויסמן גייס שכירי חרב מקומיים רבים (אסקרי) ומינה עליהם קצינים גרמניים (מה שהיווה את הבסיס ליצירת השוצטרופה). הוא דיכא את המרד בשיטתיות, תוך כדי שהוא שורף כפרים וטובח בתושבים. ב-16 בדצמבר 1889 נלכד אל חארטי והוצא להורג, ולשאר המורדים העניק ויסמן חנינה.

ויסמן חזר לגרמניה כגיבור. הוא מונה למושל מזרח אפריקה הגרמנית, אולם בשל בריאות לקויה חזר לגרמניה שם כתב ספרים ונתן הרצאות. הוא מת בתאונת ציד ב-1905.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה הגרמנית: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים
קטגוריה:מעוטרי אות מסדר העיט האדום
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1853
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1905
טביתא באביט

**טביתא באביט** (באנגלית: **Tabitha Babbitt**; 9 בדצמבר 1779, הארדוויק, מסצ'וסטס, ארצות הברית - 1853) הייתה ממציאה ועושת-כלים אמריקאית שהשתייכה לכת השייקרים. בין המצאותיה היו המסור הסובב, שיפורים לראש גלגל הטוויה, ושיפורים לשיניים תותבות. לגבי המסור הסובב, לא ברור אם ההמצאה שלה או של שייקר אחר בסביבתה. היא השתייכה לקהילת השייקרים של הרווארד במדינת מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
250px|ממוזער|שמאל|מסור עגול שולחני
שרה (טביתא) באביט נולדה בהארדוויק אשר במדינת מסצ'וסטס. ב-12 באוגוסט 1793 הצטרפה לקהילת השייקרים בעיירה הרווארד.

לבאביט מיוחסת התובנה שלהב עגול יהא יעיל יותר מלהב ישר, והמצאת המסור הסובב הראשון, אשר שימש במנסרה החל משנת 1813. המסור היה מחובר למנוע שהופעל בכוח מים, כדי להקל על ניסור עצים. ככל הנראה, צפתה באביט בגברים מנסרים עץ, ועלה בדעתה שמחצית התנועה שלהם מבוזבזת. המסור הסובב הראשון שייצרה מצוי באולבני במדינת ניו יורק. בהיותה שייקרית, לא ניסתה לרשום פטנט על אף אחת מהמצאותיה. שלוש שנים לאחר המצאת המסור הסובב, רשמו שני צרפתים פטנט על ההמצאה, עליה למדו מקריאת עיתונות שייקרית.

ההיסטוריון מ' סטיבן מילר גורס שבאביט לא הייתה הממציאה הראשונה של המסור הסובב, לפי מועד הצטרפותה לשייקרים. לדבריו, המסור הסובב הומצא בכפר השייקרים מאונט לבנון, בידי איימוס בישופ או בנג'מין ברוס, בשנת 1793, או לחלופין שלא היה המצאה שייקרית כלל.

כמו כן מיוחסת לבאביט המצאה לייצור שיניים תותבות, וראש גלגל טווייה משופר. בנוסף היא חולקת את המצאת המסמרים החתוכים עם איליי וויטני.

## הערות שוליים

קטגוריה:ממציאות אמריקאיות
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:ילידות 1779
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1779
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1853
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1853