open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אריק השלישי, מלך דנמרק

**אריק השלישי** (בדנית: **Erik III**; 1120 לערך – 27 באוגוסט 1146) היה מלך דנמרק מ-1137 ועד שהתפטר מתפקידו זמן קצר לפני מותו. הוא היה נכדו של אריק הראשון ואחיינו של אריק השני, שאותו הוא ירש על כס המלכות. הוא היה המלך הדני הראשון שהתפטר מתפקידו, והיחיד עד הוויתור על הכס של מרגרטה השנייה בשנת 2024. על רקע ירושת כתרו התחוללה מלחמת אזרחים, בין סוון השלישי, קנוט החמישי וולדמר הראשון.

## חייו
אריק נולד באי פין. אמו הייתה הנסיכה רגנהילד, בתו של המלך אריק הראשון ואביו היה האציל הדני, האקון סוניבסון, נינו של המלך מגנוס הראשון ("הטוב"), שהיה מלך דנמרק ונורווגיה. אריק היה אחיינו של אריק השני, מלך דנמרק והוא נלחם לצדו בקרב פוטביק ב-1134 וירש אותו כאשר הוא נרצח ב-1137. לא ידוע הרבה על תקופת מלכותו של אריק השלישי. כרוניקנים בני התקופה חלוקים על אישיותו כמלך והם תיארו הן אדם פסיבי ולא החלטי והן לוחם אמיץ לב ונחוש.

אריק נאלץ להילחם על כס מלכותו כנגד בן דודו, האנטי-מלך אולף הארלדסון. אולף ביסס את כוחו בסקונה ב-1139 וניסה להדיח את אריק מכס המלכות, עד שאריק הביסו והרגו ב-1141 ליד הלסינגבורג. במהלך מלחמות האזרחים, פלשו הונדים לחופי דנמרק ולא נתקלו בהתנגדות של ממש. אריק תמך במגנוס הרביעי, מלך נורווגיה ובזיגורד סלמבה במלחמת האזרחים הנורווגית. הוא פעל להגדלת כוחה של הכנסייה, בעיקר של מנזר קנוט הקדוש באודנסה, והיו לו יחסים קרובים עם אסקיל, בישוף רוסקילדה.

ב-1146 התפטר אריק מתפקידו, המלך הדני היחיד שעשה כן, מסיבות בלתי ידועות. הוא פרש למנזר קנוט הקדוש, שם מת ב-27 באוגוסט אותה שנה ושם הוא נקבר. ניתן להסביר את התפטרותו בהקשר למסקנה שהוא הגיע כי הוא חסר יכולת לשלוט, או בשל מחלתו שממנה מת בסופו של דבר.

## מורשתו
כינויו של אריק היה "הכבש" (בדנית: Lam). ניתן לפרש כינוי זה בהקשר לשה האלוהים, שכן הוא היה אדם אדוק בדתו, מתון ונדיב, או שהוא מצביע על היותו מלך חלש ורך לבב. ב-1144 הוא נשא לאישה את לוטגרד מזלצודל, נישואים שמצביעים על ההשפעה הגרמנית ההולכת וגוברת שהייתה על דנמרק. הזוג לא הביא ילדים לעולם למרות שלאריק היה בן מחוץ לנישואין, מגנוס.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלכי דנמרק
קטגוריה:מונרכים שוויתרו על כסאם
קטגוריה:נפטרים ב-1146
אברהם מאיר אפשטיין

הרב **אברהם מאיר הלוי אפשטיין** (ה'תפ"ו, 1725 – א' באדר א' ה'תקל"ב, 5 בפברואר 1772) היה רב העיירה ליסקובי בליטא ולאחר מכן אב"ד העיר מוש-חדש.

## תולדותיו
נולד בשנת ה'תפ"ו לרב אריה לייב הלוי אפשטיין שהיה אז מגיד מישרים בעיר הורדנה והיה אחד משני האנשים היחידים שזכו לקבל מהגאון מווילנא הסכמה על ספריהם, ונקרא בשם מאיר.

כילד נחשב לעילוי ואביו לימדו בעצמו גמרא ושולחן ערוך ואת כל חידושיהם רשם בספר שקראו בשם דברי חידוד אך לא זכה להוציאו לאור.

נישא לשרה ובשנת ה'תק"י בהיותו כבן 24 בלבד התמנה לרב העיר ליסקובי ולאחר שנתיים בשנת ה'תקי"ב מונה לרב ואב"ד העיר מוש-חדש תפקיד בו כיהן עד סוף ימיו. היה תלמיד של המגיד ממזריץ' והיה בקשר עם תלמידו רבי חיים מאמדור.

בשנת ה'תקט"ז חלה ונטה למות, ולאחר תפילות רבות של בני קהילתו והוספת השם אברהם לשמו, שב לאיתנו, ומאז נקרא הרב אברהם מאיר.

בשנת ה'תקל"א חלה שוב לכמה חדשים ולאחר שהיה נראה כי כבר החלים לגמרי, בא' באדר ה'תקל"ב נפטר בהיותו בן 46.

## חיבוריו
כתב חיבורים רבים אך לא זכה להוציאם לאור עולם וחלקם אבדו במרוצת השנים.

הרבה מחידושיו הובאו בספר מחנה אפרים לנכדו הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין מחבר ספר הביוגרפיה גבורות ארי על בעל הפרדס.

מחיבוריו:
* **שביל נהיר** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **דברי ידידים** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **מהדורא בתרא** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **קול יהודה** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **ספר הדרושים** - דרשות שנשא בין השנים ה'תקי"א - ה'תקל"ב.
* **ויכוח גר ותושב** - ספר מוסר.
* **שו"ת** - שאלות שנשאל בהלכה והתשובות שהשיב.

צוואתו נדפסה בספר גבורות ארי לתולדות אביו.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת אפשטיין
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:אבות בתי דין
איקני

שמאל|ממוזער|220px|שבט האיקני
**שבט האיקני** היה שבט של קלטים בריטונים, שחי באנגליה באזור מחוז נורפוק, בין המאה הראשונה לפני הספירה לבין המאה הראשונה לספירה.

## ארכאולוגיה
שמאל|ממוזער|220px|מטבעות משבט האיקני
עדויות ארכאולוגיות של שבט האיקני כוללות בעיקר טבעות ומטבעות. השבט החל לייצר מטבעות בסביבות שנת 10 לפני הספירה. האיקני היו היחידים באנגליה שטבעו את שם השבט שלהם על המטבעות. איורים נוספים כגון סוסים, חזירי בר ופרחים נמצאו על המטבעות.

## המרד הגדול
המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה, היה מלכם של בני שבט האיקני. שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה, זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס. לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי. על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו. כתוצאה מכך, שבט האיקני יצא במרד מול הרומאים בהנהגת בודיקיאה. במהלך המרד כבשה והרסה בודיקיאה את קאמולודונום, ורולאמיום ולונדיניום.
המרד דוכא לאחר שהמצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס  אסף צבא והביס את המורדים בקרב ווטלינג סטריט.

## אנשים מפורסמים
*בודיקיאה - ראש שבט האיקני שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי ששלט באיים, בשנת 60 לספירה.
*פרסוטאגוס - מלך שבט האיקני ובעלה של בודיקיאה.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:קלטים
קטגוריה:אנגליה
סדקים (אלבום)

"**סדקים**" הוא אלבום האולפן השלושה-עשר של הזמר הישראלי אביב גפן, אשר יצא לאור ב-12 בספטמבר 2014.

## הפקה
מתוך האלבום יצאו לאור שלושה סינגלים: "כאב על כאב", "עולם חדש", שהקליפ שלו צולם בטוקיו, יפן, ודואט עם מתי כספי בשם "מסתובב". השיר הגיע בשנת 2015 לעשרת המושמעים של אקו"ם, ואף נכנס למקום 8 במצעד הפזמונים של רשת ג' ומקום 24 במצעד הפזמונים של גלגלצ באותה השנה.

באלבום זה נטלו חלק חברי להקת התעויוט תומר צדקיהו וערן מיטלמן.

תוך מספר שבועות, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב".

## רשימת רצועות

## משתתפים

* אביב גפן - זמרה, פסנתר (1-3, 5-7, 9, 10), קלידים (1-7, 9, 10), גיטרה (1, 3, 4, 6, 7, 9, 10), קולות רקע (1-4, 6, 7, 9), תזמור (1, 4, 5, 7, 8, 10), גונג (9), מלוטרון (9), הפקה (8)
* יועד נבו - תופים (1-4, 6, 7, 10), גיטרה בס (1-7, 9, 10), גיטרה (1-4, 6, 7, 10), קלידים (1-4, 6, 7, 9), כלי הקשה (1, 3, 4, 6, 7), תכנות (1, 3-7, 9, 10), קוטו (2, 9), דוגם צלילים (2), בוזוקי (3, 7), הרמוניום (10), יוקולילי (10), הפקה (1-7, 9, 10)
* תזמורת לונדון סשן - כלי מיתר (1, 4, 5, 7, 8, 10)
* מתי כספי - זמרה (3), קולות רקע (3)
* תומר צדקיהו - תופים (5, 8)
* רון קליין - תזמור (5, 8)
* גיא מנטש - קולות רקע, זמרה (6)
* יהל דורון - קולות רקע, זמרה (6)
* ערן מיטלמן - פסנתר (8)
* יובל כהן - סקסופון (8)
* אלי מגן - קונטרבס (8)
* אלכס משה - קולות רקע (10)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אביב גפן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי אביב גפן
שמעון זרחי

הרב **שמעון זרחי** (ה'תקמ"ח, 1788 – ט' באלול ה'תר"ך, 26 באוגוסט 1860) היה רב ליטאי. רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, ובסוף ימיו נשיא ישיבת עץ חיים בירושלים.

## תולדותיו
נולד בשנת ה'תקמ"ח בז'ז'מיר לרב זרח שהיה דור שמיני לפייטן רבי אליהו הזרחי שנהרג על קידוש השם בשנת ה'ת"ח, ובהיותו צעיר ממש נישא לאישה מהעיר קיידאן. לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו בעיר קיידאן ושם למד בחברותא עם הרב אריה לייב קצנלנבוגן, וכן למד את חכמת הקבלה בחברותא עם הרב משה בן הרב אברהם אחי הגר"א.

בשנת ה'תקצ"ה מונה לרב העיר יאקובשטאדט בחבל קורלנד בלטביה, אך בשנת ה'ת"ר נאלץ בגזירת השלטונות לעזוב את העיר ומונה לרב העיר טבריג בליטא.

בשנת ה'תרי"ג חזר לרבנותו בעיר יאקובשטאדט ובשנת ה'תרי"ז עזב את כל בני משפחתו וצאצאיו עלה עם רעייתו לירושלים, שם התיישב בחורבת רבי יהודה החסיד והגה בתורה, בתחילה מסר שיעורים בבית הכנסת אור החיים, של תלמידי רבי מנחם מנדל משקלוב, ולאחר מכן יסד את ישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד, ומונה לנשיאה. מאז בואו לירושלים ועד לפטירתו לא יצא מבין החומות.

בסוף שנת ה'תר"כ חלה ובאור לט' באלול נפטר.

לאחר פטירתו שלח הרב שמואל סלנט את כתביו לבניו שהתגוררו בטלז, והם הדפיסו אותם בשם **[http://hebrewbooks.org/1443 שו"ת נחלת שמעון]**, ובסוף הספר נדפסה גם צוואתו.

## קישורים חיצוניים
* 'זרחי, ר' שמעון', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 50 (, תמונה 1248).

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים לטבים
קטגוריה:ישיבת עץ חיים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:טבריג: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:יקבפילס: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ילידי 1788
קטגוריה:נפטרים ב-1860
סוון השלישי, מלך דנמרק

**סוון השלישי** (בדנית: **Svend III**; 1125 לערך – 23 באוקטובר 1157) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד מותו, כשהוא משתף פעולה לסירוגין עם קנוט החמישי ועם בן דודו, ולדמר הראשון. ב-1157 הסכימו השלושה על חלוקת דנמרק לשלושה חלקים. סוון ניסה להרוג את יריביו במשתה השלום ובסופו של דבר הובס על ידי ולדמר הראשון בקרב הערבה האפורה (Grathe Hede) ושם הוא נהרג.

## ראשית חייו
סוון היה בנו הבלתי חוקי של אריק השני, מלך דנמרק מפילגשו תונה. הוא נסע יחד עם אביו לנורווגיה באמצע שנות השלושים של המאה ה-12, כאשר אביו נלחם נגד נילס, מלך דנמרק על הכתר הדני. כאשר מת אריק השני ב-1137, ירש אותו אחיינו, אריק השלישי וסוון נשלח לחצרו של קונראד השלישי. כאן הוא התיידד עם אחיינו של קונרד, פרידריך, לימים פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פרידריך ברברוסה).

הוא שב לדנמרק, שם הוא ובן דודו, ולדמר (לימים ולדמר הראשון), שאפו להקדיש את דודו של סווין ואביו של ולדמר, קנוט לאברד ב-1146, למרות מחאתו של הארכיבישוף אסקיל מלונד. עם התפטרותו של אריק השלישי ב-1146, נבחר סוון להיות המלך על ידי אצולת שלן בעוד שקנוט הוכתר על ידי עמיתיהם ביוטלנד.

## מלך
בשנים הבאות, לחם סוון במלחמת אזרחים על המלוכה בדנמרק כנגד קנוט, בתמיכתו של ולדמר. קנוט זכה לתמיכתו של הארכיבישוף אסקיל, אך סוון פעל להבטחת נאמנותו של אסקיל על ידי הענקת האדמות של הארכיבישוף של לונד בסקונה ובבורנהולם. בסופו של דבר הביס סוון את קנוט בשלן והגביל אותו ליוטלנד. ב-1147 התאחדו השניים לתמוך במסע הצלב הוונדי. כאשר העסיק סוון את הונדים בקרב ימי, הוא זכה לעזרה מועטה מקנוט ואיבד את אוניית הדגל שלו. עד מהרה הוצתה מחדש מלחמת האזרחים.

לאחר כמה קרבות, כבש סוון את האי פין וחלקים מיוטלנד, ומינה את ולדמר כדוכס שלזוויג. הוא הוביל את המערכה יחד עם אתלר פון דיטמרשן כנגד אדולף השני מהולשטיין, תומך של קנוט. ב-1150 הצליח סוון לגרש את קנוט וחזרתו של קנוט בראש כוחות צבאיים גרמנים ב-1151 נהדפה גם היא. הן קנוט והן סוון שאפו לקבל את תמיכתו של קונראד השלישי. ב-1152 הוכתר פרידריך הראשון כמלך גרמניה ומאוחר יותר באותה שנה הוא רקם עסקה במרזבורג. על פי העסקה הוגדר סוון כ"מלך הראשי", כשקנוט היה זכאי לקבל חלק משמעותי משטחה של דנמרק וולדמר שמר ברשותו על דוכסות שלזוויג. במקביל, לסוון הוענקו שטחים קטנים יחסית. הוא הפר את ההסכם ומעמדו בדנמרק התערער עוד יותר בשל דרכי שלטונו הרודניים ובשל התנהגותו הפרו-גרמנית.

ב-1154 הודח סוון במסגרת ברית בין קנוט לבין ולדמר, שהכתיר את קנוט כמלך שותף. אסקיל ורוב התומכים האחרים של סוון נטשו אותו והוא יצא לגלות בגרמניה. סוון בילה שלוש שנים בחיפוש תמיכה לפעולת כיבוש ושב לדנמרק ב-1157 בתמיכתו של הדוכס הגרמני, היינריך הארי. מהלך זה עורר את האצולה הדנית לפצל את הממלכה ליוטלנד, שלן וסקונה. סוון היה הראשון לבחור והוא היה לשליט סקונה. במשתה השלום ברוסקילדה, שנערך ב-9 באוגוסט 1157 תכנן סוון להרוג את שני יריביו והצליח להרוג את קנוט. התקרית נודעה בכינוי "משתה הדמים של רוסקילדה".

## מותו
ולדמר נמלט ליוטלנד וב-23 באוקטובר, ניצבו סוון וצבאו מולו בקרב הערבה האפורה, שבעקבותיו הוא קיבל את הכינוי "האפור" (Grathe). בקרב זה הובס צבאו של סוון והוא נהרג על ידי האיכרים שלכדו אותו כאשר סוסו שקע בביצה כאשר הוא נס משדה הקרב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלכי דנמרק
קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1157
דולהינוב

**דולהינוב** (בבלארוסית: **Даўгінава**, דאוהינבה; בפולנית: **Dołhinów**; ברוסית: **Долгиново**, דולגינובו; ביידיש: **דאלהינאוו**) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון לדולהינוב הוא מהמאה ה-15, ובמאה ה-16 נבנתה בו כנסייה. לאחר חלוקת פולין בשנת 1793, נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ומשנת 1921 נכלל במחוז וילנה של הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1940, תחת שלטון הסובייטים, קיבל היישוב מעמד עירוני, ובשנת 1954 הוחזר למעמד של כפר.

## יהודי דולהינוב
בשנת 1667 נמנו בדולהינוב 485 יהודים, בשנת 1847 נמנו 1,194 יהודים, ובשנת 1897 נמנו בו 2,559 יהודים, כשלושה רבעים מאוכלוסייתו. ב-1925 נמנו כ-2500 יהודים. בין מלחמות העולם חיו ביישוב כ-3,000 יהודים, כמחצית מאוכלוסייתו. בשנים אלה פעלו בכפר מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וכן אגודת ישראל והבונד. כמו כן, פעל בכפר בית ספר מרשת תרבות. עם כניסת הסובייטים לכפר בספטמבר 1939 הולאמו בו עסקים פרטיים, ושפת הלימוד בבתי הספר הייתה יידיש.

עם פרוץ מבצע ברברוסה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים. ב-7 ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי שוד ורצח של יהודים בו. ב-20 ביולי 1941 נלקחו כ-1,000 גברים יהודים מהכפר לעבודות כפייה, וכעבור חמישה ימים הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת אות מזהה, הגבלות תנועה וחובת תשלום סכומי כופר, תוך לקיחת ילדים כבני ערובה.

ב-1 באפריל 1942 נורו ונשרפו כ-800 יהודים בכפר. לאחר מכן רוכזו יהודי היישוב בגטו קטן שהוקם בו. ב-27 עד 29 באפריל 1942 נרצחו כ-1,200 מיושבי הגטו מחוץ לעיר, וב-22 במאי 1942 נרצחו גם כ-300 היהודים בעלי המקצועות שהושארו בו. לאחר אקציה זו הוכרז היישוב רשמית כ"נקי מיהודים", והגרמנים ביצעו מצוד אחר יהודים שנמלטו ממנו ליערות. מספר יהודים מהכפר שנמלטו ליערות הצטרפו ליחידות פרטיזנים, ובמקרה אחד נכנסו ליישוב, ולקחו ממנו נשק וציוד.

רבי יעקב קמנצקי גדל בדולהינוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז מינסק: עיירות יהודיות
קנוט החמישי, מלך דנמרק

**קנוט החמישי** (בדנית: **Knud V**; 1129 לערך – 9 באוגוסט 1157) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד מותו. הוא היה מלך שותף יחד עם סוון השלישי ועם ולדמר הראשון. קנוט נרצח במה שכונה "משתה הדמים של רוסקילדה". אין מידע ברור על אישיותו ודמותו.

## חייו
קנוט היה בנו של מגנוס הראשון, מלך שוודיה. לאחר התפטרותו של אריק הראשון, מלך דנמרק ב-1146, הכריזו אצילי יוטלנד על קנוט כעל מלך, בעוד שאצילי שלן וסקונה הכתירו את סוון השלישי.

בשנים הבאות ניסה קנוט לשווא להביס את סוון בשלן כדי ששליטתו תהיה מלאה בכל שטחי דנמרק. ב-1147 איחדו השניים את כוחותיהם לטובת מסע הצלב הוונדי, שבסיומו התחדשה יריבותם. ב-1150 הביסו סוון וולדמר, בנו של קנוט לאברד, את קנוט ביוטלנד וזה נמלט ומצא מקלט אצל חותנו, סוורקר הזקן, מלך שוודיה. קנוט ניסה מספר פעמים לכבוש את הנחלה שאיבד, אך ללא הצלחה ופנה לפרידריך ברברוסה לעזרה. ב-1152 הושגה פשרה על פיה היה קנוט למלך שותף לסוון. אף על פי כן, סוון החליט שלא לכבד את העסקה.

כעת בא קנוט בברית עם ולדמר ועם סוורקר, שבתו, הלנה, נישאה לקנוט. סוון נמלט מדנמרק ב-1154, קנוט כרת ברית עם ולדמר והשניים היו למלכים שותפים. לאחר שובו של סוון לדנמרק ב-1157 הושגה פשרה בין השלושה בעקבות הלחצים שהופעלו מהאצולה הדנית. השלושה הוגדרו כשליטים שותפים וקנוט קיבל את השליטה על שלן. במהלך משתה השלום שנערך ברוסקילדה ב-9 באוגוסט 1157, ניסה סוון להרוג את שני יריביו. קנוט נרצח, ככל הנראה על ידי אחד מלוחמיו של סוון.

אחותו למחצה של קנוט, סופיה, נישאה לוולדמר, שזמן קצר לאחר הטבח, הוא נקם בסוון בקרב הערבה האפורה והרג אותו. כך זכה ולדמר בשליטה המלאה על כל דנמרק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלכי דנמרק
קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:מונרכים דנים שנרצחו
קטגוריה:נפטרים ב-1157
דומביה

**דומביה** (בפולנית: **Dąbie**) היא עיירה במחוז קולו שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
דומביה, השוכנת על גדות נהר נר , נזכרת לראשונה בשנת 1232. בשנת 1423 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך המאה ה-19 התפתחה העיירה, והייתה למרכז לעבודות יד.

## יהודי דומביה

בין מלחמות העולם נמנו בדומביה למעלה מ-1,100 יהודים, כשליש מתושביה. בשנים אלה פעלו ביישוב חוגים ציוניים, אגודת ישראל והבונד.

ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע. בקיץ 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו, ממנו גורשו בהמשך כ-200 יהודים למחנות עבודה.

ב-14 עד 17 בדצמבר 1941 שולחו כ-1,000 היהודים שנותרו בגטו למחנה ההשמדה חלמנו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פולין גדול: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין
דונייבצי

**דונייבצי** (באוקראינית: **Дунаївці**; בפולנית: **Dunajowce**; ביידיש: **דינעוויץ**) היא עיר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון של דונייבצי הוא משנת 1403. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלי תעשייה רבים.

### יהודי דונייבצי
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים. תחת השלטון הסובייטי עבדו חלק מיהודי העיר בקולחוזים שהוקמו בסביבתה. בשנת 1936 סגרו הרשויות את בית הכנסת בעיר.

ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך. 19 יהודים הוצאו להורג בחודש זה בגין הפרת החוקים.

באביב 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ורעב.

ב-8 במאי 1942 נערכה בגטו סלקציה, וכ-2,500 יהודים נלקחו ממנו למכרות ליד הכפר דמיאנקובצי (Demiankovtsy), ושם נקברו חיים בתוך המכרות שפוצצו עליהם. לאחר מכן, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה לרבות מוליקי ז'וונצ'יק.

ב-18 באוקטובר 1942 רוכזו כ-3,000 עד 5,000 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם סמוך לכפר סולוניצ'ניק (Solonichnik).

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מידע על העיירה דונייבצי באתר JewUA 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
דוקורה

**דוקורה** (בבלארוסית: **Дукора**; בפולנית: **Dukora**; ביידיש: **דוקאָר**) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
דוקורה נזכר מהמאה ה-16 כיישוב בבעלות משפחות אצולה. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1880 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ובשנת 1924 הוחזר למעמד של כפר.

## יהודי דוקורה
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-500 יהודים, ופעל בו בית ספר יידי.

עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, שדדו הגרמנים את רכוש יהודיו. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, ובנובמבר 1941 רצחה יחידת ס"ס את כ-300 עד 400 היהודים שנותרו בו. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו ביישוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז מינסק: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:גטאות בבלארוס
חיים דייטשמן

[ממוזער|250px|רבי חיים דייטשמן. [רפרודוקציה של ציור דיוקן, התפרסמה כנראה בעיתון יהודי-גרמני בין מלחמות העולם. מאוסף שבדרון]]
רבי **חיים (יואכים) דייטשמן** (או **דויטשמן**; בגרמנית: **Joachim Deutschmann**; ז' באדר ה'תק"ך, 24 בפברואר 1760 – ט"ו בכסלו ה'תקצ"ז, 24 בנובמבר 1836) היה רב בוהמי, אב בית דין וראש ישיבה בגביץ', טרביץ' וקלן.

## ביוגרפיה
נולד ברייכנוי, בגיל ארבע-עשרה יצא לישיבת "הנודע ביהודה" בפראג. בבירה למד גם בביתו של הרופא יונה ייטלס גרמנית ופילוסופיה יהודית, יחד עם בנו ברוך ייטלס. ב-1780 עזב לישיבתו של רבי שמואל קעלין מחבר ספר "מחצית השקל" בבוסקוביץ. ב-1784 נשא לאישה את רייזעל רוזנבאום, בת סוחר. הוא בילה עוד כשנתיים עם הרב נתן אדלר שהזדמן אז לבוסקוביץ לאחר שגורש מפרנקפורט דמיין. עמיתו של דייטשמן ללימודים היה רבי משה סופר הצעיר, שגם ניסה לאחר מכן לעזור לו לקבל את תפקיד אב"ד נייטרא, ללא הצלחה.

את משרת רבנותו הראשונה קיבל דייטשמן בהיותו בן 34 בשנת ה'תקנ"ד (1794) בהרשיץ (Hořice v Podkrkonoší). משם ניסה לעבור לרייכנוי, אך האשמה בקשרים עם שבתאים סיכלה את המינוי. ב-1812 התקבל לאב"ד בגביץ' ובשנת ה'תק"ף (1820) בטרעביטש. בשנת ה'תקפ"ט, 1829, התמנה לאב"ד קלן והחזיק במשרתו זו עד פטירתו. בערים בהן ישב קיים תמיד ישיבה גדולה למדי. בין מי שלמדו אצלו נמנו הרבנים ברוך גויטיין בעמח"ס "כסף נבחר", לאופולד לעף, יששכר בר אילווי, הכתב סופר וליב שוואב. כמו כן נודע כפטרון ואוהד של ההשכלה המתונה, ובין היתר התערב עבור שוואב אצל הרב הכולל למוראביה, מרדכי בנט, שרצה לשלול ממנו היתר לשמש אב"ד מפני שנחשב משכיל מדי.

## לקריאה נוספת

* Julius Carlebach, Michael Brocke, **Biographisches Handbuch der Rabbiner: Die Rabbiner der Emanzipationszeit in Den Deutschen, Böhmischen und Großpolnischen Ländern 1781-1871**, Walter de Gruyter, 2004. עמ' 250.

* הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר, **החתם סופר ובני דורו: אישים ב[[תשובות חתם סופר]]**, בני ברק, ה'תשנ"ג, פריט קצ"א

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים בוהמים
קטגוריה:רבנים מוראבים
קטגוריה:משכילי פראג
קטגוריה:תלמידי רבי נתן אדלר
דוקשטי

**דוקשטי** (בליטאית: , **דוקשטס**; בפולנית: **Dukszty**; ביידיש: **דוקשט**) היא עיירה במחוז המשנה איגנלינה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
דוקשטי הייתה יישוב בבעלות נסיכים מאז המאה ה-16, ואזכורה הראשון בכתב הוא משנת 1737. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הואץ פיתוחה של העיירה, עם חיבורה לקו מסילת הברזל.

## יהודי דוקשטי
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בדוקשטי כ-650 יהודים, כשני שלישים מסך האוכלוסייה בה. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, ופעלו בה מוסדות יהודיים שונים, ובהם בית ספר מרשת תרבות ובית ספר יידי.

במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי רצח ביהודיה, והקימו בה שני גטאות, אליהם צוו יהודי היישוב לעבור ללא רכוש. בד בבד נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה בתנאים קשים.

ב-21 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בידי שוטרים גרמנים וליטאים, והוצעדו לכיוון יער דגוצ'יאי (Deguciai), בו רוכזו יהודים נוספים מהאזור. שם נורו תחילה הילדים והזקנים, ולמחרת יתר היהודים. מספר בעלי מקצוע שהושארו בעיירה נרצחו לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז אוטנה
קטגוריה:גטאות בליטא
דמבלין

**דמבלין** (בפולנית: **Dęblin**, ביידיש: **מאָדזשיץ**, מודז'יץ) היא עיר קטנה במחוז ריקי שבפרובינציית לובלין בפולין, ליד נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון של דמבלין הוא משנת 1397, עת הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשנת 1840 הוענק היישוב בידי ממשלת פולין הקונגרסאית למצביא הרוסי איוואן פסקביץ' והיא נקראה איוונגרד (Ивангородской)  על שמו, עד תום השליטה הרוסית במקום בשנה 1915.

מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיר, כתוצאה מחיבורה למסילת הברזל. בשנת 1854 הוקמה בסמוך ליישוב המושבה "אירנה" (Irena) , אשר אוחדה עם דמבלין בשנת 1953.

באוקטובר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערך בקרבת המצודה של העיר קרב משמעותי, בו הדפו הרוסים מתקפה משולבת של גרמניה ואוסטרו-הונגריה.

## יהודי דמבלין
בין מלחמות העולם נמנו בדמבלין כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה. בעיר פעלה חסידות מודז'יץ שנוסדה בה, וכן חוגים ציוניים ובית ספר עברי.

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטל על יהודיה לשלם סכום כופר גבוה, ויהודיה נלקחו לעבודות כפייה. בתחילת 1940 צוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ובעיר הוקם יודנרט, בראשות לייזר טייכמן.

בנובמבר 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו פרצה בהמשך מגפת טיפוס הבהרות. משנת 1941 הועסקו יהודי הגטו בחמישה מחנות עבודה שהוקמו בסביבת העיר. בחורף 1942-1941 חוסלו אנשי היודנרט הראשון בעיר. בגטו זה הובאו יהודים מבוברובניקי הסמוכה.

ב-6 במאי 1942 נערכה בגטו דמבלין אקציה בידי שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, בה שולחו כ-2,500 יהודים, מתוך כ-3,500 יהודי הגטו, למחנה ההשמדה סוביבור. בהמשך החודש הובאו לגטו יהודים מריקי הסמוכה וכ-2,200 יהודים שגורשו מסלובקיה, ואלו הועסקו בעבודות כפייה.

ב-15 באוקטובר 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח כ-100 יהודים בשעת האקציה. בספטמבר 1943 חוסל מחנה העבודה האחרון שנותר בעיר, וב-22 ביולי 1944 הועברו כ-2,000 היהודים שהוחזקו במחנה העבודה שהוקם בשדה התעופה שליד העיר למחנה עבודה ליד צ'נסטוחובה, תוך רצח ילדיהם בבית העלמין היהודי בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
שבתי בוחבוט

הרב **שבתי בוחבוט** (1870, כ"ג בשבט ה'תר"ל – 26 באפריל 1948) היה אב בית דין ביפו, רב הקהילה היהודית בקיליס שבסוריה, הרב הראשי של חלב שבסוריה, ובהמשך הרב הראשי של יהדות לבנון.

## קורות חיים
נולד ביפו למשפחה ספרדית-מערבית. אביו, הרב שלמה בוחבוט, היה מקובל מישיבת חסד אל בירושלים, שעלה בצעירותו לארץ ישראל מרבאט שבמרוקו.

בילדותו למד לימודי חול בבית ספר אליאנס, לצד לימוד תורה מפי מלמדים ורבנים בני העדה הספרדית ביפו. בנוסף, למד במשך הזמן שפות שונות, ושלט באנגלית, צרפתית וטורקית (לצד עברית, לאדינו וערבית).

בגיל בגרות עבר לירושלים ונישא למזל בת עזריה די-בוטון (מעולי סלוניקי). בשנים הבאות למד ש"ס ופוסקים מפי הראשון לציון הרב יעקב מאיר, וכן הוסמך לרב בבית המדרש לרבנים באיסטנבול.

בשנת 1906 מונה לחבר בית הדין ביפו ובהמשך לאב בית הדין. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוגלה לסוריה, ושימש כרב הקהילה היהודית בקיליס שבצפון-מערב המדינה (כיום חלק מטורקיה). בעקבות יציאתו של הרב חזקיה שבתי לבואנוס איירס בשליחות גיוס כספים עבור בית יתומים בשנת 1921, מונה הרב בוחבוט לכהן במקומו כרבה הראשי של חלב. בשנת 1924 פרש מתפקידו, לאחר שהרב חזקיה שבתי חזר משליחותו ודרש לשוב ולקבל את המינוי, על אף שנבחר ברוב גדול להמשיך לכהן בתפקיד.

החל משנת 1925 ועד פטירתו בשנת 1948, כיהן בביירות כרבה הראשי של לבנון, לאחר שהוזמן לכהן במשרה על ידי בני הקהילה היהודית בעקבות הדחתו של הרב שלמה טאג'ר מרבנות העיר. לאורך שנות כהונתו עודד את חברי הקהילה לגלות עניין רב יותר ביהדות ולחזק את זיקתם למסורת, לצד הפתיחות למודרנה ולהשכלה כללית. כן פעל לחיזוק הקשרים עם היישוב היהודי בארץ ישראל ולתרומה לבניינו.

בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר.

הלך לעולמו בביירות בשנת 1948 (י"ז בניסן ה'תש"ח) ונקבר בה.

בשתדלנות של בנו בן-ציון בחבוט, הובא לקבורה בירושלים בכ"ז באדר ב' ה'תשי"א, על אף המתיחות בגבולות באותה תקופה.

## חיבוריו
במהלך חייו חיבר ספרים רבים על תורה, הלכה מוסר ופיוטים, אך מרביתם נותרו בכתב יד. כן חיבר דיוואן שירים, כתב מאמרים לכתבי העת המאסף, עם וספר ולמספר קובצי מאמרים רבניים. חלק מתשובותיו הודפסו בספר "ישכיל עבדי" מאת הרב עובדיה הדאיה.
* **מגד ציון**
* **שיבת ציון**
* **ילקוט ציון**
* **ארץ חפץ**
* **לב ירושלים**
* **חדר הורתי**
* **שלטון הנפש**
* **תכשיטי הנפש**
* **שעשועי הנפש**
* **קופה של בשמים**
* **מחלצות**
* **שפתי צדק -** ארבעה חלקים
* **טהרת המדות**
* **כלי גולה**
* **שירים** - מוסר בחרוזים ע"ד "בחינת עולם" מאת ידעיה הפניני, חלקו הודפס ב"קול ששון"

## לקריאה נוספת
* משה דוד גאון, **[[יהודי המזרח בארץ ישראל (ספר)|יהודי המזרח בארץ ישראל]]**, חלק ב' (עמ' 140)
* דוד תדהר (עורך), **אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו** (עמ' 2332 -2333)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* קברו, באתר Billion Graves

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:פעילים ציונים בלבנון
קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:עיתונאים יהודים לבנונים
קטגוריה:משוררים יהודים לבנונים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:רבנים לבנונים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ביירות: רבנים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1948
דז'יסנה

**דז'יסנה** או **דיסנה** (בבלארוסית: **Дзісна**, דזיסנה; בפולנית: **Dzisna**) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון לדז'יסנה, שהחלה כטירה מבוצרת על נהר דווינה, הוא משנת 1374. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמהלך מלחמת ליבוניה הפכה הטירה שביישוב למרכז איסוף לחייליו של סטפאן באטורי.

בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בנפת וילנה של הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי דז'יסנה
ממוזער|אנדרטה לזכר חללי הגטו.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-8,000 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וכן מוסדות תרבות ודת יהודיים. בספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום.

ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בהטלת גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות ורצח. בד בבד, הוקם בעיירה יודנרט, בראשות נחום רוכלין ואפרים גורדון.

ב-3 באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו צפיפות, רעב ומגפות, ויהודיו נאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר. באפריל 1942 נרצחו כ-30 יהודים מהגטו.

באמצע יוני 1942 פתחו הגרמנים, בסיוע שוטרים מקומיים, באקציה בגטו, בה ירו באופן אקראי לעבר יושביו. כ-2,200 יושבי הגטו התנגדו לגרמנים, וניסו להימלט מהגטו, אך רובם נתפסו, ונרצחו בבורות ירי. מעטים מיהודי העיירה שהצליחו להימלט ממנה, הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

בסך הכול נרצחו בעיירה 3,800 יהודים. אנדרטה לזכרם הוקמה בידי שארית הפליטה שחזרה לעיירה לאחר המלחמה.
על גבי המצבה רשום: נרצחו 3,800 בני אדם ללא תזכורת להשתייכותם הלאומית (יהודים).

ניצולי העיירה היו ברובם אלו שהספיקו לברוח מזרחה בימים שלפני הכיבוש הגרמני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
עדנאן (אפונים)

[ממוזער|530px|מפת מיקומם המוערך של שבטי חצי האי ערב בסביבות שנת ה-[600 לספירה]]
**עדנאן** (בערבית: **عدنان**) היא דמות מיתולוגית ערבית (בהמשך מוסלמית) שהוא אב קדמון-אֶפּוֹנִים לכל ערביי צפון, מרכז ומערב חצי האי ערב. בכך הם נבדלים משאר ערביי דרום חצי האי צאצאי קחטאן (כנראה שמו של יקטן במסורת הערבית). המסורת המוסלמית מציגה את ישמעאל כאביו הקדמון ומוחמד כצאצאו בדור ה-21.

פרט לכך שעדנאן הוא צאצא של ישמעאל אין אחדות דעים אודות אבותיו הקדמונים ומספר הדורות ביניהם, אך השתמרו מסורות יוחסין שמראות שמוחמד הוא מצאצאיו. רוב ההיסטוריונים המוסלמים טענו שהוא צאצא של קדר, בנו של ישמעאל ורובם גם מתנגדים לבחינה מחדש של אילן היוחסין. אבן אסחאק הניח כי אביו הקדמון דווקא היה נביות בנו האחר. במסורת האסלאמית נטען שבקרב בני עדנאן נשתמרה אמונה במונותאיזם עד מספר דורות לפני מוחמד, כשעמרו בן לחי, אחד מנכבדי העיר מכה הביא את פולחן האל בעל מאזור א-שאם.[ממוזער|320px|אילן יוחסין של עדנאן בהתאם ל[אבן השאם|אבן הישאם]]

לפי מסורות ערביות ואסלאמיות, עדנאן נולד לאדד, אחד מאצילי שבט קֵדָר שישבו באזור המדבר הסורי. לאחר שאדמתם נכבשה על ידי צבאות נבוכדנצר השני ונחרבה ממלכתם, עדנאן ואביו נדדו דרומה והתיישבו בחג'אז, בעיר מכה, בעוד שאר אחיהם נפוצו והוגלו למסופוטמיה. לעדנאן נולדו שני בנים: מעד ועכ. מעד ירש את אביו והוליד בנים שלימים יקומו מהם מרבית שבטי צפון ערב ועכ התיישב בתימן בעקבות נישואיו עם בת לשבט כהלאן בן שבא שגרו באזור ועבר לדבר בשפתם.

## במסורת הטרום איסלאמית
הדמות מוזכרת בשירה אפית טרום איסלאמית אצל פייטנים טרום איסלאמיים לביד אבן רביעה ועבאס אבן מרדאס.

דמותו של עדנאן נזכרה כאב נכבד של כלל שבטי צפון ערב (כנאנה, קייס, תמים, קמעה) ושימש כסמל להתנשאות על שבטי קחטאן שהיו מיעוט ביניהם. כאשר לילה בת לכיז, משוררת בת לשבט רביעה בן נזאר בן מעד בן עדנאן, נחטפה על ידי אחד מאצילי האימפריה הסאסאנית, היא שלחה לבני עמה שיר שתוכנו קריאה אליהם לבוא לעזרתה מתוך מחויבותם אליה כאחיה בני עדנאן.

פרט למסורות הטרום אסלאמיות השם עדנאן מוזכר בכתובות ת'מודיות. אצל הנבטים חשיבותו הגיע לכדי כך שחלק מן הכתובות חתומות ב"עבד עדנאן".

על פי המסורת הערבית צאצאי עדנאן כונו בני קייס (על שם אחד מנכדיו של עדנאן, שממנו יצא אחד מגדולי שבטיהם ונהיה לשם כולל) ואלערב אלמסתערבה (הערבים המשוערבים, שאמצו את הערביות ולא היו מיושבי חצי האי ערב המקוריים). לעומתם בני קחטאן (שעליהם נמנו בין היתר בני חמיר, סבא ושבט ע'סאן) כונו בני ימן על שם ארץ מולדתם תימן ואלערב אלעארבה (שפירושו - ״הערביים ביותר שבערבים").

היריבות בין ערביי החג'אז שראו בעדנאן ובישמעאל את אבותיהם הקדמונים, לבין ערביי תימן והדרום מבני קחטאן (יקטן), הייתה מקור למלחמות שבטיות שנמשכו עוד מאות שנים לאחר עליית האסלאם, שבאו לידי ביטוי ביריבות המסורתית של שבטי קייס וימן.

## הקשר בין עדנאן למוחמד
השושלת המסורתית בין עדנאן למוחמד

השושלת שלטה לפרקים בעיר מכה והייתה בעלת החזקה על הכעבה.
* עדנאן (عدنان)
* מעד (معد)
* נזאר (نزار)
* מצ׳ר (مضر)
* אליאס (إلياس)
* מדרכה (مدركة)
* ח׳זימה (خزيمة)
* כנאנה (كنانة)
* אלנצ׳ר (النضر)
* מאלכ (مالك)
* פהר (فهر) המכונה קורייש (قريش)
* ע'אלב (غالب)
* לואי (لؤي)
* כעב (كعب)
* מרה (مرة)
* כלאב (كلاب)
* קצי (قصي)
* עבד מנאף (عبد مناف)
* האשם (هاشم)
* עבד אלמטלב (عبد المطلب)
* עבדאללה (عبد الله)
* מוחמד (محمد)

## ראו גם
* האשמיה
* שבט קורייש
*שבטי קייס וימן
* Qahtanite (אנגלית) 
* קחטאן

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיתולוגיה ערבית
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:ערבים
ניקולס ניקלבי (סרט, 2001)

**ניקולס ניקלבי** (השם המלא באנגלית: **The Life and Adventures of Nicholas Nickleby**) הוא סרט טלוויזיה בריטי ששודר בבכורה בערוץ 4 בשנת 2001, וביים סטיבן ויטאקר על פי הרומן באותו שם משנת 1839 מאת צ'ארלס דיקנס.

## צוות השחקנים

## פרסים
ברברה קיד מעצבת התלבושות זכתה בשנת 2001 בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה וב-2002 זכתה בפרס "Royal Television Society" על עבודתה בסרט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים המבוססים על ניקולס ניקלבי
קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי טלוויזיה בריטיים
דרצ'ין

**דרצ'ין** (בבלארוסית: **Дзярэчын**, דזיארצ'ין; בפולנית: **Dereczyn**) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
דרצ'ין נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1537 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נפגע היישוב קשות, אך מאוחר יותר השתקם, ובשנת 1786 נבנה בו ארמון.

בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחומי האימפריה הרוסית, במחוז סלונים. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי דרצ'ין
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי דרצ'ין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בדרצ'ין כ-1,300 יהודים, כשני שלישים מהאוכלוסייה ביישוב. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציוניות, וכן של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בו בתי ספר מרשת תרבות ומרשת יבנה.

עם כניסת הצבא האדום לכפר בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בכפר, ועסקים פרטיים בו הולאמו.

ב-27 ביוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בביצוע עבודות כפייה. כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים סכומי כופר ורכוש, וכן כוח אדם לעבודות הכפייה.

בינואר 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר שהוקם בו, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-4,000 איש. בגטו שררו תנאי צפיפות קשים, רעב ומגפות, ובמרץ 1942 שולחו מאות צעירים ממנו למחנה עבודה בכפר פוז'וויצ'ה, ואלו נרצחו במאי ביער רודיצ'ין. לאחר שמספר ניצולים מהטבח הגיעו בחזרה לגטו, רצחו הגרמנים למעלה מ-250 יהודים בגטו, רובם נשים וילדים.

ב-24 ביולי 1942 ביצעו הגרמנים, בסיוע שוטרים ליטאים ואוקראינים, אקציה בגטו, בה ירו לתוכו באופן אקראי. כ-2,500 הניצולים מהירי רוכזו, ונרצחו מחוץ לכפר. יתר יהודי הגטו הועברו לסלונים, ובתי הגטו נשרפו. לפני אקציה זו התארגנה בגטו קבוצה מחתרתית, אשר אספה נשק, והבריחה כ-200 עד 300 יהודים מהגטו ליערות, שם חלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* חיים לנסקי ועיירתו דרצ'ין, באתר עונג שבת
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
ולדמר הראשון, מלך דנמרק

**ולדמר הראשון, מלך דנמרק** (בדנית: **Valdemar I**, ידוע גם כ**ולדמר הגדול**, בדנית: **Valdemar den Store**;  14 בינואר 1131 – 12 במאי 1182) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד למותו.

## ראשית חייו
ולדמר היה בנו של קנוט לאברד, נסיך דני אבירי ואהוד, שהיה בנו הבכור של אריק הראשון, מלך דנמרק. אביו של ולדמר נרצח על ידי מגנוס הראשון, ימים ספורים לפני לידתו כחלק ממלחמות ירושה. אמו, אינגבורג, בתם של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב ושל כריסטינה, בתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה, קראה לו על שם סבה, ולדימיר השני, נסיך קייב.

כיורש לכתר, וכמי שעד מהרה רכש לו יריבים, הוא גודל בחצרו של אציל דני יחד עם בנו, אבסלון, שבעתיד יהיה יועצו הנאמן.

## מלך
ב-1146, כאשר מלאו לוולדמר 15 שנים, התפטר אריק השלישי, מלך דנמרק וכתוצאה מכך נמשכה מלחמת אזרחים, או ליתר דיוק, מלחמות הירושה. הטוענים לכתר היו: סוון השלישי, בנו של אריק השני; קנוט החמישי, בנו של מגנוס הראשון וולדמר עצמו. נחלתו של ולדמר כללה את שטחי יוטלנד ושלזוויג. שלב זה של מלחמת האזרחים ארך כעשר שנים.

ב-1157 הסכימו שלושת המלכים לחלק את הארץ ביניהם. סוון אירח משתה שלום, בו הוא תכנן לרצוח את יריביו. קנוט נהרג, אך ולדמר הצליח להימלט ליוטלנד יחד עם אבסלון. סוון הוציא עד מהרה פלישה והובס על ידי ולדמר בקרב הערבה האפורה. הוא נהרג במהלך הקרב, ככל הנראה על ידי קבוצת איכרים שחסמו את דרכו במנוסתו משדה הקרב. ולדמר שהיה ליחידי מבין שלושת היריבים ששרד, היה למלך היחיד של דנמרק. כך הסתיימו מלחמות הירושה שנמשכו 26 שנים.

ב-1158 נבחר אבסלון להיות הבישוף של רוסקילדה וב-1177 מונה לארכיבישוף של לונד. ביוזמתו הכריז ולדמר מלחמה על הונדים, שפלשו לחופי דנמרק. הם יישבו את פומרניה ואת האי ריגן שבים הבלטי. ב-1168 כבשו הדנים את בירתם של הוונדים, ארקונה, והונדים הסכימו להמיר את דתם לנצרות ולהיות נתונים למרות הדנים. השפעתם של הדנים חדרה לפומרניה.

ולדמר חיזק את גבולותיה של דנמרק: מדרום בנה חומה, וכן בנה כמה מבצרים לחופי הממלכה. אבסלון השתתף במאמץ זה ובנה את המבצר שממנו התפתחה קופנהגן.

ב-1170 הצליח ולדמר להכתיר את בנו קנוט השישי בן השבע למלך שותף וכך להבטיח מעבר חלק של המלוכה. תקופת מלכותו של ולדמר עמדה בסימן עליית כוחה של דנמרק שהגיעה לשיאה תחת מלכותו של בנו השני, ולדמר השני.

## צאצאיו
ולדמר נשא לאישה את סופיה ממינסק, אחותו למחצה של קנוט החמישי ובתה של ריצ'זה מפולין, אלמנתו של מלך שוודיה. הם הביאו לעולם את הצאצאים:
* סופיה – נישאה לזיגפריד השלישי, רוזן ויימר-ארלמונדה.
* קנוט השישי, מלך דנמרק.
* מריה – נזירה ברוסקילדה.
* מרגרטה – נזירה ברוסקילדה.
* ולדמר השני, מלך דנמרק.
* אינגבורג – נישאה לפיליפ השני, מלך צרפת.
* הלנה – נישאה לוילהלם, הלורד של לינבורג.
* ריצ'זה – נישאה לאריק העשירי, מלך שוודיה.
* מיחסיו עם פילגשו טובה נולד בנו הבלתי חוקי, כריסטופר, דוכס יוטלנד.

## קישורים חיצוניים

* 
* King Valdemar den Store (the Great), www.danmarkskonger.dk 
* 

קטגוריה:מלכי דנמרק
קטגוריה:ילידי 1131
קטגוריה:נפטרים ב-1182
בן שמחון

**בן שמחון** הוא שם משפחה יהודי.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
וייסבלום

**וייסבלום** הוא שם משפחה ביידיש, שפירושו פריחה לבנה.

קטגוריה:שמות משפחה
מודל מערכת השמש בשוודיה

**מודל מערכת השמש בשוודיה** הוא המודל הגדול ביותר בקנה מידה אמיתי של מערכת השמש, והוא פרוש לאורכה של שוודיה באופן הממחיש את ממדיהם האמיתיים של כוכבי הלכת וגרמי השמים ואת המרחקים ביניהם.

השמש מיוצגת במודל על ידי אריקסון גלוב, היכל הספורט הלאומי של שוודיה, הממוקם בסטוקהולם. ארבעת כוכבי הלכת הפנימיים (כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ ומאדים) ממוקמים אף הם בסטוקהולם, אך כוכבי הלכת החיצוניים (צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון) וכן גרמי שמים אחרים המהווים חלק ממערכת השמש, פרושים צפונית לסטוקהולם, בערים שונות לאורך חופו של הים הבלטי.

קנה המידה של המודל הוא 1 ל-20 מיליון.

## המודל
גרמי השמים המיוצגים במודל כוללים את השמש, כוכבי הלכת (ובחלק מהמקרים הירחים שלהם), כוכבי הלכת הננסיים וסוגים שונים של גופים אחרים, כגון שביטים, אסטרואידים וגופים טרנס-נפטוניים. רכיביו השונים של המודל עוצבו ומוקמו במרוצת הזמן על ידי אמנים שונים. כיוון שמערכת השמש כוללת גרמי שמים קטנים רבים מאוד, המודל ממשיך להתרחב ככל שנוספים אליו דגמים של גופים שמימיים אחרים.

השמש מיוצגת במודל על ידי "אריקסון גלוב", המבנה הכיפתי השני בגודלו בעולם, שקוטרו 110 מטרים. על מנת להתאים לקנה המידה שנבחר, המבנה מייצג את השמש וכן את העטרה שלה.

### העצמים המיוצגים במודל

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר האינטרנט של המודל 

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכת השמש
קטגוריה:שוודיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:שוודיה: מבנים
קטגוריה:דגמים
דוברובנה

**דוברובנה** (בבלארוסית: **Дуброўна**; ברוסית: **Дубро́вно**, דוברובנו; בפולנית: **Dubrowna**) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון של דוברובנה הוא משנת 1514. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחרב היישוב כתוצאה מפשיטת הקוזקים, אך השתקם לאחר מכן, ובשנת 1732 ניתן היתר לקיים בו ירידים שנתיים.

בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1925 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

## יהודי דוברובנה
בתחילת המאה ה-20 נמנו בדוברובנה כ-4,300 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעל בית חרושת יהודי לאריגה, שהטליתות שייצר נמכרו ברחבי האימפריה הרוסית אותו ניהל רבי נחמיה גינזבורג. ערב מלחמת העולם השנייה עמד מספר יהודי העיירה על כ-2,100.

העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו נרצחו כ-200 יהודים.

בדצמבר 1941 נערכה בגטו אקציה, בה נלקחו כ-1,500 מיושביו אל בית העלמין היהודי בעיירה, ונרצחו בסמוך לו. בפברואר 1942 נרצחו כ-300 בעלי המקצוע היהודים שהושארו בגטו ובני משפחותיהם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
נחום אויסלנדר

**נחום אויסלנדר** (ברוסית: **Нау́м Евсе́евич Ойсле́ндер**;  1893 חודורקובו – 1962 מוסקבה) היה משורר יידי ומבקר ספרות.

## קורות חיים
אויסלנדר נולד ב-1893 בכפר חודורקוב בפלך קייב. הוא נולד למשפחה של סוחרי עצים, בין 1906–1911 למד בגימנסיות של אודסה וקייב. למד רפואה באוניברסיטאות של ברלין וקייב, לאחר סיום הלימודים הוא גויס לצבא האדום, שם שירת בתור רופא צבאי בין 1919–1922. 

החל לפרסם את שיריו ועבודות בקורת ספרותית ב-1917 בכתבי עת ועיתונים יידיים, כגון: נייע צייט ודער עמעס. בתקופת שרותו הוא פרסם מאמרים וסיפורים קצרים בעיתונות של הצבא האדום. בשנת 1921 הוא יסד וערך יחד עם יצחק נוסינוב ודוד הופשטיין את סדרת ספרי שירה ליריק, במסגרתה יצאו לאור 10 ספרים. בין 1922–1925 הוא היה עורך של מאסף ספרותי "שטראל" (קרן אור). היה ראש אגף לספרות יידיש באקדמיה הבלארוסית למדעים במינסק בין השנים 1925 - 1926, בין 1926 - 1931 עבד במכון לתרבות יהודית בקייב. הוא לימד באוניברסיטאות של מינסק וקייב וערך את אוסף עבודותיו של שלום עליכם שיצא לאור בחרקוב.

בזמן מלחמת העולם השנייה הוא היה חבר בוועידה ההיסטורית של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. לאחר המלחמה הוא עסק בחקר הספרות, התרבות והפולקלור היהודי בברית המועצות במסגרת הוועידה ההיסטורית בקייב עד סגירתה ב-1948.

עד 1961 הוא עסק בעבודות מזדמנות, ב-1961 הוא החל לעבוד בכתב העת היידי סאוועטיש היימלאנד, שם עבד עד יום מותו שנתיים לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים
* 
* מיכאיל קרוטיקוב, 
* זלמן רייזן, אויסלענדער, נחום בלעקסיקאָן פון דער ייִדישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, עמ' 51, 
* 

קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:רופאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:עיתונאי יידיש סובייטים
קטגוריה:סופרי יידיש סובייטים
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין דונסקויה החדש
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:נפטרים ב-1962
מאמר על המתודה

**מאמר על המתודה** (בצרפתית: **Discours de la méthode**) הוא חיבור פילוסופי ואוטוביוגרפי מאת הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, שראה אור בשנת 1637. שמו המלא הוא **מאמר על המתודה: כיצד להדריך נכונה את התבונה ולבקש את האמת במדעים**.

המאמר ידוע אולי יותר מכל בתור מקורו של הציטוט "אני חושב, משמע אני קיים" (בצרפתית: "Je pense, donc je suis") שמופיע בחלקו הרביעי. תרגומו הלטיני של המשפט (Cogito ergo sum) מופיע בספר המאוחר יותר - "עקרונות הפילוסופיה".

המאמר על המתודה הוא מהחיבורים המשפיעים ביותר בפילוסופיה המודרנית, ויש לו חשיבות רבה בהתפתחות מדעי הטבע, הן מתוך חדדו את הרציונליזם ומושגי ה"סובייקט" הצופה בעולם, וגם מתוך קידומו את המתודולוגיה הפוזיטיביסטית שתשמש רבות במדע המודרני. בחיבור דקארט מתמודד עם בעיית הספקנות, שנידונה בעבר גם על ידי סקסטוס אמפיריקוס, אל-ע'זאלי, ומישל דה מונטן. דקארט ניסח את הבעיה כך שהיא מסבירה אמת שהוא מוצא כבלתי ניתנת לסתירה. קו הטיעונים שלו מתחיל בהטלת ספק בכל כדי לראות את העולם מנקודת מבט רציונלית שאינה נזקקת להנחות ולדעות קדומות.

הספר פורסם במקור בליידן שבהולנד, בצרפתית, מעשה חריג לזמנו של דקארט. לאחר מכן תורגם ללטינית ובשנת 1656 יצא לאור באמסטרדם. הספר היה אמור לשמש הקדמה לשלושת החיבורים **אופטיקה, מטאורולוגיה, וגאומטריה**.

החיבור תורגם לעברית על ידי עירן דורפמן, ויצא לאור בשנת 2008 בהוצאת כרמל. תרגום נוסף, מאת יהושע קנז, יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת ידיעות ספרים - ספרי עליית הגג.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:כתבי רנה דקארט
קטגוריה:ספרי שנות ה-1630
דוסיאט

**דוסיאט** (בליטאית: , דוסטוס, בפולנית: **Dusiaty**, דוסיאטי; ביידיש: **דוסיאַט**) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, כ-30 ק"מ מערבית לזרסאי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

השם "דוסיאט" מתועד מהמאה ה-13. בשנת 1686 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בעיירה, השוכנת על גדת אגם סראטי (Sartai), הוקם פארק.

## יהודי דוסיאט
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה חוגים ציוניים ובית ספר עברית מרשת תרבות.

בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, והולאמו בה עסקים פרטיים.

עם פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה לאומנים ליטאים, וביצעו ביהודיה מעשי שוד ורצח. עם כניסת הגרמנים לעיירה, ריכזו את יהודיה בגטו קטן, אליו נכנסו מעת לעת השומרים הליטאים, והתעללו ביושביו.

ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו ליער דגוצ'יאי (Deugučiai), ונרצחו שם בסמוך לכפר סוויצ'יונאי (Savičiunai) עם יהודים נוספים מסביבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז אוטנה
ז'ייז'מריאי

**ז'ייז'מריאי** (בליטאית: **Žiežmariai**; ביידיש: **זשעזשמער**) היא עיר קטנה במחוז קישיאדוריס ליטא הנמצאת כ-6 קילומטרים מדרום לעיר קישיאדוריס. אוכלוסייתה נאמדה בשנת 2013 ב-3,514 תושבים.

## יהדות
בעיר התקיימה קהילה יהודית מאז המאה השש עשרה לפחות, אחת העתיקות בליטא, וכיהנו בה מספר רבנים חשובים, בהם הרב מרדכי אליאשברג. בעיר נמצא עדיין בית כנסת מסגנון ארכיטקטוני ייחודי לליטא ולפולין בשם "בתי כנסת עציים" .

בשנת 1940, ערב סיפוחה של ליטא לברית המועצות, 200 המשפחות היהודיות בעיר היו כמעט 50 אחוז מכלל האוכלוסייה. רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר, ממלאכת יד, ממפעלים קטנים ומחקלאות. בעקבות סיפוחה של ליטא לברית המועצות, כל העסקים הפרטיים בז'ייז'מריאי הולאמו (מדובר במידה רבה על עסקים בבעלות יהודית). בית הספר העברי נסגר ופעילות ציונית נאסרה. הצבא הגרמני כבש את ז'ייז'מריאי ב-24 ביוני 1941. לאומנים מקומיים השתלטו על העיר ופתחו במתקפה על תושביה היהודיים. הם בזזו את רכושם של היהודים ורצחו כמה גברים. ב-27-28 באוגוסט 1941, איינזצקומנדו 3a, בפיקודו של קארל יגר, ומשטרת העזר הליטאית רצחו את יהודי העיר עם יהודים משתי ערים שכנות. נשים יהודיות וילדים שנותרו בעיר נרצחו ב-29 באוגוסט 1941.
הצבא האדום שחרר את העיר בקיץ 1944.

בקיץ 1942 הקימו הגרמנים במקום מחנה עבודה שהועסקו בו יהודים שהגיעו מגטאות קטנים במחוז וילנה. הם הועסקו בבניית כביש בין וילנה וקובנה. ביולי 1943 הצליחה מועצת הזקנים בגטו קובנה להעביר לשם 700 מיהודי המחנה ובכך לעכב את השמדתם.

## תושבים מפורסמים
* הרב שמעון זרחי - רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקמ"ח
* הרב אברהם אבלי קרניץ - רבן של מספר ערים בליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקפ"ט

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:ליטא: ערים
דונילוביצ'ה

**דונילוביצ'ה** (בבלארוסית: **Дуні́лавічы**, דונליביצ'י; בפולנית: **Duniłowicze**; ביידיש: **דונילאוויטש**) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
האזכור הראשון לדונילוביצ'ה הוא משנת 1473. במהלך המאה ה-17 הוקמו בכפר כנסייה ומנזר.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכלל במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1941, תחת השלטון הסובייטי, קיבל היישוב מעמד עירוני, אך בשנת 1954 הושב למעמד כפרי.

## יהודי דונילוביצ'ה
ממוזער|אנדרטה לזכר חללי הגטו.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-700 יהודים, קרוב למחצית תושביו. בכפר פעלו מוסדות דת ותרבות יהודיים, וכן תנועות נוער ציוניות.

בספטמבר 1939 הועבר הכפר לשליטה סובייטית, ובתקופה זו נסגרו בו המוסדות היהודיים, ועסקים פרטיים במקום הולאמו.

ב-4 ביולי 1941 נכנסו לכפר הגרמנים, ותוך מספר הטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, הוקם בכפר יודנרט, בראשות ישעינו פרידמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.

ב-6 בינואר 1942 רוכזו כ-900 יהודי הכפר בגטו שהוקם בסמטה מוזנחת בו, בו הועסקו בתנאי רעב. בקיץ 1942 הגיעו לגטו פליטים יהודים מיישובי הסביבה.

בלילה של ה-21 בנובמבר 1942 נכנסו לגטו אנשי איינזצגרופן ושוטרים פולנים ובלארוסים, והחלו לירות על בתי הגטו, ולהצית אותם. יהודים שנתפסו מסתתרים בגטו, או שניסו להימלט ממנו, נורו במקום. כ-800 היהודים הנותרים הובלו לאורווה גדולה בסמוך לכפר, ושם נורו כולם. מהיהודים שהצליחו להימלט מהכפר היו שהצטרפו ליחידות פרטיזנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
טראז

**טראז** (; בתקופה הסובייטית נקראה **ג'אמבּוּל** (ברוסית: **Джамбул**)) היא עיר בדרום קזחסטן ובירת מחוז ז'אמבול. העיר ממוקמת על גדות , בגובה 610 מטרים מעל פני הים, כ-450 ק"מ דרום-מערבית לאלמטי ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן.

## היסטוריה
האזכור הראשון של היישוב (מתוך מקורות יווניים) מתייחס ליישוב בשם **טולוסה**, בשנת 568. טולוסה הייתה אחת הנקודות הצפוניות של דרך המשי.

בין המאה ה-13 וה-15, הייתה העיר חלק מחאנות צ'אגאטאי, ואילו בין 1465 ל-1718 הייתה חלק מהחאנות הקזחית.

ב-1864 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית.

## אוכלוסייה
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, אוכלוסיית העיר מנתה 427,356 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה בקזחסטן (אחרי אלמטי, אסטנה, שימקנט, אקטובה וקראגנדי). לפי מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897 התגוררו בעיר 11,722 תושבים (6,940 גברים ו-4,782 נשים). ההרכב הלאומי של אוכלוסיית העיר באותה שנה:

## גלריית תמונות

New Year's Tree Taraz.jpg|עץ ליום השנה החדשה בטראז. דצמבר 2009
Talas River.jpg|נהר טלס בשטח העיר
Aulie-Ata Mosque.jpg|מסגד היבאטאללה בשטח העיר
Body of Karakhan Mohammed.jpg|מצבה במאוזוליאום 
Mausoleum of Aisha Bibi-closer!.jpg|
Mausoleum of Babaji Khatun.jpg|
Dauitbek Mausoleum.jpg|
Finally!.jpg|


## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קזחסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1720