open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אילוינכה

**אילויַנכה** הוא נחש אגדתי המופיע במיתולוגיה החתית, שם מסופר על מסופר על מאבקו בתרחונת, אל הסער האנטולי. האטימולוגיה של השם "אילוינכה" מורכב מהלחם בסיסים של המילים בפרוטו-הודו-אירופית לצלופח, "אִילּוּ" (h₁illu*), ול"נחש", "חְנְגוּהִיס" (h₂n̥gʷʰis*). למיתוס זה יש מקבילות רבות במיתולוגיות שונות הרווחות בקרב עמים הודו-אירופיים, ושואב את מקורו ממיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית. במסגרת מיתוס זה מסופר על מאבק ביצור בעל שלושה ראשים. גרסות שונות של אותו המיתוס מופיעות במיתולוגיות שונות. כך, למשל, במיתולוגיה ההינדואית מסופר על מאבקו של טריטה בווריטרה ובמיתולוגיה היוונית מסופר על מאבקו של הרקולס בגריאון.

## הערות שוליים

קטגוריה:נחשים אגדיים
קטגוריה:חתים
תומאס קייל

**תומאס קייל** (באנגלית: **Thomas Cale**; 17 בספטמבר 1848 – 3 בפברואר 1941) היה נציג מחוז אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
קייל נולד ב-17 בספטמבר 1848 בעיירה אנדרהיל שבמדינת ורמונט, ולמד בבתי הספר המחוזיים ובאקדמיית בל שבאנדרהיל פלאטס. בשנת 1866 עבר לפורט אדוארד שבמדינת ניו יורק, במחוז וושינגטון. בשנים 1867–1868 לימד בבית ספר באנדרהיל סנטר, ורמונט.

בשנת 1869 עבר לפונד דו לאק שבמדינת ויסקונסין, לימד בבתי ספר במספר מחוזות במחוז פונד דו לאק, ולאחר מכן עסק בחקלאות סמוך לעיירה אידן, ויסקונסין. בשנים 1881–1884 שימש כמזכיר העיירה אידן. בין השנים 1884–1886 היה חבר במועצת המפקחים של מחוז פונד דו לאק. לאחר מכן חזר למחוז ושימש כסגן השריף בשנים 1886–1888, וכשריף המחוז בשנים 1888–1890. בהמשך עסק גם במכירת ציוד חקלאי.

בשנת 1898 עבר לפיירבנקס שבאלסקה ועסק בכרייה. הוא נבחר כנציג עצמאי לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-60. הוא כיהן מ-4 במרץ 1907 ועד 3 במרץ 1909, אך לא התמודד מחדש בבחירות של 1908.

בשנים 1910–1915 עסק בחקלאות סמוך למקלפלין שבדקוטה הדרומית, ובשנים 1915–1920 סמוך לסטיבנס פוינט, ויסקונסין. בשנת 1920 פרש מפעילות ציבורית ועסקית והתיישב בפונד דו לאק, ויסקונסין, שם התגורר עד פטירתו ב-3 בפברואר 1941. הוא נקבר בבית העלמין קוולרי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1848
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1941
פרנק הינמן ווסקי

**פרנק הינמן ווסקי** (באנגלית: **Frank Hinman Waskey**; 20 באפריל 1875 – 18 בינואר 1964) היה נציג מחוז אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1906–1907.

## ביוגרפיה
ווסקִי נולד ב-20 באפריל 1875 בלייק סיטי שבמדינת מינסוטה, ולמד בבתי הספר הציבוריים של מיניאפוליס. בפברואר 1898 עבר לאלסקה והשתקע בעיר נום. הוא עסק בכרייה ושימש כנשיא של חברת כרייה. בנוסף לכך היה דירקטור בבנק ובחברת הוצאה לאור, שניהם בעיר נום.

הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-59 והיה הנציג הראשון של אלסקה. הוא כיהן מ-14 באוגוסט 1906 ועד 3 במרץ 1907. הוא לא התמודד מחדש בבחירות של 1906. לאחר כהונתו עסק בחיפוש אחר מינרלים באלסקה ועבד כסוחר חפצי נוי בשנים 1911–1955. בין השנים 1915–1918 שימש כנציב של ארצות הברית בפורטונה לדג', אלסקה.

בשנת 1956 עבר להתגורר באוקוויל שבמדינת וושינגטון. הוא נפטר שם ב-18 בינואר 1964 ונקבר בבית העלמין שלטון בעיר שלטון, וושינגטון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מינסוטה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1875
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1964
Blackstar (שיר של דייוויד בואי)

"**Blackstar**" (יצא תחת השם "**★**") הוא שיר מאת מוזיקאי הרוק האנגלי דייוויד בואי. הוא יצא כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן העשרים ושישה והאחרון שלו באותו שם ב-19 בנובמבר 2015. "Blackstar" הגיע למקום ה-61 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-70 במצעד הסינגלים הצרפתי ולמקום ה-78 במצעד ה"בילבורד" הוט 100. "Blackstar" זכה בפרס גראמי לשיר הרוק הטוב ביותר ובנוסף לכך בפרס גראמי להופעת הרוק הטובה ביותר בטקס פרסי הגראמי ה-59. עם זמן השמעה של 9:57, זה היה השיר הארוך ביותר שנכנס למצעד ה"בילבורד" הוט 100, כשהוא עוקף את "A Better Place to Be" של הארי צ'אפין, עד שהלהקה האמריקנית Tool שברה את השיא בשנת 2019 עם "Fear Inoculum".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דייוויד בואי
קטגוריה:שירי דייוויד בואי
קלייב בל

**ארתור קלייב היוארד בל** (באנגלית: **Arthur Clive Heward Bell**; 16 בספטמבר 1881 - 17 בספטמבר 1964) היה מבקר אמנות אנגלי, המזוהה עם הפורמליזם וקבוצת בלומסברי.

## ביוגרפיה
בל נולד ב-1881 באיסט שפורד במחוז ברקשייר, השלישי מבין ארבעת ילדיהם של ויליאם היוארד בל (1849–1927) וחנה טיילור קורי (1850–1942). אביו היה מהנדס אזרחי שעשה את הונו במכרות הפחם של משפחתו במרת'יר טידוויל בוויילס. בל למד במרלבורו קולג' ובטרינטי קולג' בקיימברידג', וב-1902 קיבל את מלגת הרוזן מדרבי ללימודים בפריז, שם החל להתעניין באמנות. לאחר שובו ללונדון הכיר את אשתו לעתיד, ואנסה סטיבן, אחותה האמנית של וירג'יניה וולף, והשניים נישאו ב-1907. נולדו להם שני בנים, ג'וליאן (1908–1937) וקוונטין (1910–1996), ששניהם הפכו לסופרים. ג'וליאן השתתף במלחמת האזרחים בספרד כנהג אמבולנס, ונהרג מפגיעת פגז בגיל 29.

נישואיהם של ואנסה וקלייב לא החזיקו מעמד זמן רב, וב-1913 ואנסה החלה במערכת יחסים עם דאנקן גרנט, עברה לגור עימו ואף הביאה עימו ילדה משותפת. לקלייב היו מספר קשרים עם נשים אחרות, כולל מרי האצ'ינסון, אשתו של סנט ג'ון האצ'ינסון. עם זאת, קלייב וונסה מעולם לא נפרדו או התגרשו רשמית. הם ביקרו זה את זו באופן קבוע, בילו חופשות משפחתיות יחד וביקרו ביחד את הוריו של קלייב. קלייב התגורר בלונדון, אך לעיתים קרובות בילה תקופות ארוכות בצ'ארלסטון, וגידל את בתם של ונסה ודאנקן, אנג'ליקה גארנט (1918–2012), כבתו. רק לפני חתונתה גילתה לה אמה כי דאנקן הוא אביה הביולוגי.

בל היה חסיד של פציפיזם מוחלט, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה היה סרבן מצפון, שקיבל פטור מגיוס תמורת "עבודות בעלות חשיבות לאומית" בחווה של חבר הפרלמנט פיליפ מורל, באחוזת גרסינגטון. בחוברת "מחרחרי מלחמה" שפרסם ב-1938 התנגד בל לכל ניסיון של בריטניה להשתמש בכוח צבאי, בטענה ש"העריצות הגרועה ביותר טובה מהמלחמה הטובה ביותר". הטענה כי בל תמך בסופו של דבר במלחמה, כפי שציין הביוגרף שלו מארק האסי, לא הוכחה מעולם.

לדברי ההיסטוריון סטנלי רוזנבאום, "ייתכן כי בל הוא החבר הכי פחות אהוד בבלומסברי... בל נתפס כחסר ערך על ידי ביוגרפים ומבקרי הקבוצה - כבעל, כאב, ובמיוחד כגיס. אין להכחיש שהוא היה סנוב עשיר, נהנתן ורודף נשים, גזען ואנטישמי (אך לא הומופוב), שהפך מסוציאליסט ליברלי ופציפיסט לפייסן ריאקציונרי. המוניטין של בל גרם לכך שלא הוערך כראוי בהיסטוריה של בלומסברי...." 

## קריירה מקצועית
זמן קצר לאחר שבל פגש את רוג'ר פריי, הוא פיתח את תורת האמנות שלו "צורה משמעותית". השניים חלקו תשוקה לאמנות צרפתית בת-זמנם. ב-1914 פרסם בל לראשונה את תורתו בספר "אמנות", ובו תיאר אותה כ"קווים וצבעים המשולבים בצורה מסוימת, צורות מסוימות ויחסים בין צורות, המעוררים את רגשותינו האסתטיים". צורה זו ניתן לראות באמנות שיצרו רבים מחברי קבוצת בלומסברי, למשל יצירתו של דאנקן גרנט "Interior at Gordon Square".

### עבודותיו

## לקריאה נוספת

* Hussey, Mark, *Clive Bell and the Making of Modernism: A Biography* (2021). London: Bloomsbury Publishing. 


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצת בלומסברי: אישים
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1881
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1964
דוד אלסון

**דוד (דייב) אלסון** (7 באוגוסט 1919 – 8 באוגוסט 1988) היה ביוכימאי ישראלי ופרופסור במחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, נודע כמומחה לחקר אנזימים וריבוזומים. ממייסדי המחלקה לביוכימיה במכון, בראשה עמד, וכן כיהן כדקאן הראשון של הפקולטה לביוכימיה וביופיזיקה.

## ביוגרפיה
דוד אלסון נולד וגדל בקיין  שבפנסילבניה, בנם הצעיר של שבע חנה (לבית שצקין) וישעיהו צ'ארלס אלסון (במקור ורשבסקי), אח לאליס. הוריו היגרו לארצות הברית מרוסיה.

השלים לימודיו בתיכון המקומי ובקולג', לאחר מכן למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה והשלים את לימודיו ב-1941. שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והשתתף במערכה בצפון אפריקה. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטת קולומביה, בהנחיית פרופ' ארווין צ'רגף. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1952, נשאה את הכותרת "מחקרים על חומצות הגרעין של קיפוד הים ושל מקטעי תאים מהחי". לאחר מכן המשיך לעבוד עם צ'רגף. ב-1955 עלה לישראל והצטרף לסגל מכון ויצמן למדע, בתחילה כחוקר אורח ולאחר מכן כחבר סגל קבוע. יחד עם הפרופסורים אוריאל ליטואר, תאודור ויניק ומרדכי אברון, ייסד את המחלקה לביוכימיה ועמד בראשה החל מ-1963.

ב-1966 היה חבר בוועדת השיפוט של פרס ויצמן למדעים מדויקים. ב-1969–1970 שימש סגנו של יוסף גיליס כסגן יו"ר המועצה המדעית של המכון, ובאותה שנה אקדמית גם החל לכהן כדקאן הראשון של הפקולטה לביוכימיה וביפיזיקה. שימש כראש מחלקה עד 1972 וכדקאן עד 1973. הוא שב לתפקיד ראש המחלקה ב-1975. 

ב-1988 יצא לגמלאות, מעט לפני פטירתו.

## מחקר
מחקרו של אלסון התמקד בחקר אנזימים וריבוזומים. חלק ניכר ממחקרו הוקדש למיפוי המרכיבים של מערכת הריבוזום ובכלל זה חקר את החלבונים ומולקולות ה-RNA הניתנים לזיהוי כאשר שני המרכיבים העיקריים של הריבוזום ארוזים יחד בחלקיק בעל מהירות שקיעה של 70 יחידות סוודברג (Svedberg units), וכן כאשר הריבוזום מתפרק לתת-יחידות. בנוסף, אלסון חקר את הקישור של RNA מומס לריבוזום והראה כי הוא קשור בצורה ההדוקה ביותר לאחת מתתי-היחידות שלו. קבוצת המחקר שלו עסקה גם בהיבטים נוספים של ביוסינתזה של חלבונים. מחקרים אלה היוו, בין היתר, בסיס לעבודתה המחקרית של עדה יונת.

עם תלמידיו לאורך השנים נמנו פרופ' עדה זמיר ופרופ' צבי פוגל ממכון ויצמן, פרופ' חיים אביב, מבכירי התעשייה הביוטכנולוגית בישראל, ופרופ' הארי טובין מהמכון הטכנולוגי של ציריך.

ב-1968 סייע לעמיתו פרופ' אבאדום, שנמלט מביאפרה לגאנה, להיקלט כחוקר אורח במכון ויצמן במהלך מלחמת ביאפרה. 

## חיים אישיים
מ-1956 עד לפטירתו היה נשוי לד"ר פנינה (פרל) ספיטניק-אלסון, ששירתה בחיל המדע והייתה שותפת המחקר שלו לאורך עשרות שנים. היא הלכה לעולמה ב-2005. הם היו הורים לבן, פרופ' ארי אלסון, גנטיקאי במכון ויצמן. 

דוד אלסון נפטר באוגוסט 1988, יום אחד לאחר יום הולדתו ה-69, ונטמן בבית העלמין בעירו רחובות. בעבר, התקיים על שמם של דוד ופנינה אלסון חדר ישיבות בבניין אולמן למדעי החיים. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביוכימיה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
אנדרטה משותפת ליהודים ופולנים שנרצחו בוורשה

**אנדרטה משותפת ליהודים ופולנים שנרצחו בוורשה** (בפולנית: Pomnik Wspólnego Męczeństwa Żydów i Polaków w Warszawie). היא אנדרטה ברחוב אדוורדה גיבלסקייגו שברובע וולה, ורשה, שהוקמה לזכרם של שבעת אלפים יהודים ופולנים שנרצחו בהוצאות להורג המוניות, ונקברו בקבר אחים באתר זה בין השנים 1940–1943, במהלך הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה.

## מיקום האנדרטה
האנדרטה נמצאת דרומית לבית העלמין גנשה, היא תוכננה על ידי תדאוש שומיילביץ' ומרק מרטנס והושלמה בשנת 1988, במימון העירייה ובשיתוף . והיא האנדרטה היחידה בעולם – שהיא גם בית קברות – שהוקמה על קבר משותף של יהודים ופולנים.

בשנים 1929–1939 פעל במקום זה מגרש ספורט השייך למועדון הספורט של SKRA. עם כיבוש ורשה על ידי הגרמנים, הוטל איסור על עיסוק בספורט, והמדרש הפסיק לפעול. כשהוקם גטו ורשה על ידי נאצים, האצטדיון הפך למקום להשמדה המונית של יהודים ופולנים. בשנים 1940–1943, הגרמנים רצחו וקברו למעלה משבעת אלפים אנשים בשטח האצטדיון.. גם גופות של קורבנות ממקומות אחרים בגטו נקברו כאן, וכן 140 פולנים ויהודים שנורו ב-27 במרץ 1943 על ידי הגרמנים בכלא פאוויאק.

## הקמת האנדרטה
מיד לאחר המלחמה, הוצאו וגפותיהם של פעילי שמאל שהיו קבורים במקום, ובנוסף 6,588 גופות שזוהו כיהודיות (לאחר מכן נקברו ב ברחוב וולסקה בוורשה).

באוקטובר 1988, קרן ניסנבוים קיבלה הודעה כי נמצאו שרידי אדם במהלך חפירות לבניית יסודות לגורד שחקים ברחוב גיבלסקייגו, במקום בו היה אצטדיון סקרה. עבודות עפר הופסקו לאחר התערבות נציגי הקרן, ולאחר בדיקה, התברר שזהו במקום זה נעשו הוצאות להורג המוניות בשנות השואה. הנהלת הקרן הציע להנציח את אזור האצטדיון לשעבר כמקום הטבח ההמוני של פולנים ויהודים במהלך הכיבוש הנאצי, לאחר שהתברר כי שרידיהם של כשלוש מאות פולנים ויהודים נותרו במקום. בשיתוף פעילות של ארגונים נוספים, בנובמבר 1988 אישרו הרשויות העירוניות להנציח במקום את הנרצחים, ובספטמבר 1989 הוקמה שם האנדרטה בצורתה הנוכחית.

## קבורה
ב-13 בדצמבר 1988 נערך במקום טקס קבורה של הממצאים, בהשתתפות עשרים ואחד רבנים יהודים מרחבי העולם, ואנשי דת קתולים, בראשות הבישוף הנריק מושינסקי.

## מבנה האנדרטה
תכנון האנדרטה נעשה על ידי תדאוש שומיילביץ' ומרק מרטנס, במימון עיריית ורשה וקרן ניסנבוים.

ממוזער|אבן ההנצחה בצד המגרש
האנדרטה ממוקמת בכיכר מגודרת המכוסה בדשא. הכניסה היא מרחוב גיבלסקייגו, דרך שערי ברזל מעוצבים. בצד השמאלי של המגרש, מול האנדרטה, יש אובליסק מאבן חול שעליו הסמל הפולני ומגן דוד, וכן כתובות בפולנית, אנגלית, עברית ויידיש:

על שפת קבר האחים מונחים שלושה בלוקי אבן נוספים עם כתובות בשלוש השפות: פולנית, עברית ויידיש.

ממוזער|עמוד הזיכרון באנדרטה
בהמשך יורדים בגרם מדרגות רחב וארוך לעבר האנדרטה, הממוקמת בשקע אובלי עם גדר אבנים נמוכה, במרכז המגרש. היא נבנתה בצורת עמוד גבוה ומאחוריה קיר באורך של כמעט שלושה מטרים המקיף את האנדרטה בחצי עיגול, ומחופה בשיש גרניט אפור. עמוד האבן מסמל נר זיכרון, ובאירועי זיכרון שונים בוערת בראשו להבת גז.

ממוזער|תצוגת התמונות מול האנדרטה
בכיכר שמול האנדרטה מוצגות תצוגות תמונות מטקס הקבורה של שרידי הנרצחים.

לציון טקס הקבורה שהתקיים ב-13 בדצמבר 1988 ולציון חשיפת האנדרטה, המטבעה הממשלתית הטביעה מדליה מיוחדת שעוצבה על ידי האמן החזותי אנדז'יי נובאקובסקי.

במהלך מצעד החיים בוורשה, נערכים טקסים בסמוך לאנדרטה.

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה של האנדרטה באתר השטעטל הווירטואלי 

## הערות שוליים

קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
קטגוריה:ורשה: אנדרטאות להנצחת השואה
קטגוריה:אנדרטאות לרדיפות הנאצים
נשק חם קדום

[שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים|''הספר'' "המצור והחורבן של [ירושלים בתקופת בית שני|ירושלים על ידי הרומאים תחת פיקודו של טיטוס, שנת 70 לספירה", מאת דייוויד רוברטס (1850), מציג את העיר עולה באש.]]
[ממוזער|[נורמנים משתמשים בלפידים כדי להדליק את מגדל העוז העשוי עץ, על מוט בדינאן, 1064, שטיח באייה.]]
[שמאל|ממוזער|[תחריט משנת 1869 המציג טרבושה מהמאה ה-13 משגרת טיל תבערה]]
[שמאל|ממוזער|ספינות אש סיניות מכתב היד הצבאי ווג'ינג זונגיאו, 1044, [שושלת סונג]]
[ממוזער|300x300 פיקסלים|שני חיצי אש (ברחי קשת מוצלבים). דרום גרמניה, בערך מ[המאה ה-15, עם תערובת שריפה שמורה של סלפטר, פחם, גופרית וטקסטיל על המוט.]]
[ממוזער|[רימון יד|רימוני יד מלאים באש יוונית; מוקפים בקלטרופים (המוזיאון ההיסטורי הלאומי מהמאות ה-10-12, אתונה, יוון)]]
[שמאל|ממוזער|בניינים שרופים ב[המבורג לאחר התקפות התבערה של בעלות הברית ב-1943]]
**נשק חם קדום**, הם כלי נשק קדומים אשר עשו שימוש בחום או בפעולת בעירה כדי להשמיד או לפגוע באנשי אויב, ביצורים או בשטחים. כלים אלו שימשו בלוחמה בעת העתיקה והפוסט-קלאסיות (בערך מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד אמצע המאה ה-16 לספירה).

אמצעי תבערה שימשו לעיתים קרובות כקליעים במהלך לוחמה, במיוחד במהלך מצור וקרבות ימיים. חומרים מסוימים הורתחו או חוממו כדי לגרום נזק על ידי כוויות, חומרים אחרים הסתמכו על תכונותיהם הכימיות כדי לגרום לכוויות או נזק. כלי נשק או מכשירים אלה יכלו לשמש אנשים פרטיים, להיזרק על ידי מנועי מצור, או לשמש כאסטרטגיה צבאית. תערובות תבערה, כגון האש היוונית על בסיס נפט, שוגרו על ידי מכונות השלכה או באמצעות סיפון. חומרים ספוגים בגופרית ושמן הוצתו לעיתים ונזרקו לעבר האויב, או חוברו לחניתות, חצים וברגים ונורו ביד או במכונה.

הקליעים התרמיים הפשוטים והנפוצים ביותר היו מים רותחים וחול חם, שניתן היה לשפוך על אנשי צוות תוקפים. כלי נשק אחרים נגד אדם כללו שימוש בזפת חמה, שמן, שרף, שומן מן החי ותרכובות דומות אחרות. עשן שימש לבלבול או להרחקת תוקפים. חומרים כמו סיד וגופרית יכלו להיות רעילים ולגרום לעיוורון.

אש וכלי נשק תבערה שימשו גם נגד מבנים ושטחי אויב, לעיתים בקנה מידה עצום. שטחי אדמה גדולים, עיירות וכפרים הוצתו לעיתים קרובות כחלק מאסטרטגיית "אדמה חרוכה". טכניקות מצור שונות, ככרייה וקידוח, הסתמכו על חומרים דליקים ואש כדי להשלים את קריסת החומות והמבנים.

לקראת החלק האחרון של התקופה, הומצא אבק השריפה, מה שהגביר את תחכום כלי הנשק, החל מרומח אש, שהוביל בסופו של דבר לפיתוח התותח וכלי ירייה אחרים. פיתוח כלי הנשק המוקדמים נמשך מאז, כאשר כלי נשק מלחמה מודרניים כמו נפאלם, להביורי להבה וחומרי נפץ אחרים מקורם ישירות בנשק החם המקורי. עדיין ניתן לראות הדלקת אש ואסטרטגיות הרסניות אחרות בהפצצות אסטרטגיות מודרניות.

## במקרא
במקרא ישנם מספר אזכורים לשימוש בטכניקת הצתת שרפה כחלק ממאבק באויב:

* בני ישראל שרפו באש את יריחו לאחר כיבושה, וכן את העי, את מרכבות מלכי הצפון, ואת חצור.
* שמשון הבעיר את שדות הפלשתים באמצעות לפידים בוערים הקשורים לזנבות שועלים.
* העמלקים שרפו באש את צקלג, עירו של דוד באותה העת.
* פרעה שרף את העיר גזר לאחר שכבשה מידי הכנענים.
* נבוזראדן, שר הטבחים של נבוכנאצר מלך בבל שרף את ירושלים לאחר כיבושה.

## ראו גם
* אדמה חרוכה
* מוות על ידי הרתחה

## הערות שוליים

קטגוריה:נשק נגד אדם
קטגוריה:נשק תבערה
אברדינשייר

**אברדינשייר** (באנגלית: **Aberdeenshire**; בגאלית סקוטית: **Siorrachd Obar Dheathain**) הוא מחוז מינהלי במזרח סקוטלנד, המשתרע מדרום לחופי מוריי ועד לקצה הצפון-מזרחי של היבשת הסקוטית סביב כף דנתר (Dunnottar) ואזור באנף ובוכן. 

מבחינה מינהלית, גבולות המחוז המודרני שנקבעו ב-1996 שונים במידת מה מהמחוז ההיסטורי, הוא כולל שטח נרחב של כפרים, עיירות חוף ואזורים הרריים, אך אינו כולל את העיר אברדין עצמה, המהווה רשות נפרדת. אוכלוסיית אברדינשייר גדלה בעקביות בעשורים האחרונים, ונאמדת בכ-265 אלף תושבים, על רקע צמיחה כלכלית הקשורה לתעשיות אנרגיה, חקלאות ושירותים. מרכזי האוכלוסייה העיקריים הם עיירות החוף והפנים, בהן פיטרהד, פרייזרבורו, אינוורורי, סטונהייבן, וסטהיל ואלון, המשמשות מוקדי מסחר, דיג ושירותים אזוריים.

## גאוגרפיה
מחוז אברדינשייר גובל בצפון במחוז מוריי ובים הצפוני, במערב במחוז היילנד ובשטחי הפארק הלאומי קיירנגורמס, ובדרום במחוז אנגוס, מחוז פרת' וקינרוס ובחופי מפרץ הצפון-מזרחי. קו החוף הארוך של המחוז, המשתרע ממפרץ מוריי בצפון-מערב ועד חוף מרנס בדרום, כולל מצוקים, מפרצים חוליים ונמלי דיג מסורתיים, בעוד שפנים הארץ נע בין אזורי גבעות חקלאיים פורים במזרח לעמקים הרריים ואזורים גבוהים במערב. מבחינת חלוקה פנימית, המחוז מחולק לאזורי משנה שונים, המשקפים הבדלים גאוגרפיים וכלכליים ברורים בין צפון־החוף, אזורי החקלאות ומחוזות ההיילנד הפנימיים.

החלק המערבי של אברדינשייר כולל חלקים נרחבים מהפארק הלאומי קיירנגורמס, הגדול בפארקי בריטניה, המשתרע על פני כ-4,528 קמ"ר בכמה מחוזות, בהם אברדינשייר, מוריי, היילנד, אנגוס ופרת' וקינרוס. אזור דיסייד העליון (Royal Deeside), המשתרע לאורך נהר די ועיירות כמו בראמר ובאלטר, מהווה חלק בולט מהפארק הלאומי ומוכר בנופיו ההרריים, ביערות עתיקים ובקשר ההיסטורי לבית המלוכה הבריטי. בתחום אברדינשייר מצויים הרים גבוהים, עמקי קרחונים ואגמים, לצד אזורי מרעה ויערות מחטניים, המאכלסים חיות בר נדירות כגון אייל אציל, עיט זהוב, לוטרות וסנאיים אדומים, והופכים את המחוז ליעד מרכזי לטיולים רגליים, סקי ונופש כפרי.

אוכלוסיית אברדינשייר מונה כ-265,080 תושבים (נכון ל-2024) ומפוזרת ברובה ביישובים כפריים, ללא מרכז עירוני גדול בתחומי המחוז. באופן היסטורי, העיר אברדין (שעל שמה נקרא גם המחוז) היווה את מרכזו, אך מאז 1996 העיר נמצאת בתחומי מחוז עירוני נפרד. פיטרהד (Peterhead) היא העיירה הגדולה ביותר, עם כ-19,800 תושבים, ומהווה אחד מנמלי הדיג והאנרגיה החשובים בים הצפוני; אחריה אינוורורי (Inverurie) כמרכז מסחר ותעסוקה בפנים הארץ, ופרייזרבורו (Fraserburgh) כנמל דיג משמעותי נוסף בצפון-מזרח. עיירות נוספות, בהן וסטהיל (Westhill), סטונהייבן (Stonehaven) ואלון (Ellon), מתפקדות כעיירות לוויין לאברדין הסמוכה וכמוקדי מגורים לעובדי מגזר האנרגיה הימית והיבשתית, לצד מרכזי שירותים מקומיים, תעשייה קלה ותיירות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סקוטלנד: מחוזות
מיכל מנור

**מיכל מנור** (נולדה ב-1993) היא שחקנית, מדובבת ועיתונאית ישראלית.

## ביוגרפיה
מנור נולדה וגדלה בגבעתיים. אביה אמיר מנור טייס וקאוצ'ר + NLP ואימה נורית סדן מנור אדריכלית. הוריה התגרשו כשהייתה צעירה והיא התגוררה עם אימה נורית ואחיותיה נועה, סטנדאפיסטית וקומיקאית, ויעל. דודה מצד אביה הוא פרופ' אודי מנור, היסטוריון מאוניברסיטת חיפה המתמחה בהיסטוריה של העם היהודי בעת החדשה. בת דודתה מצד האם היא הזמרת נומקה, נועם סדן. למדה בתיכון א' לאמנויות תל אביב.

שירתה בצה"ל כמפיקה ומגישה בגלי צה"ל. בשנת 2014, לאחר סיום השירות הצבאי, החלה לעבוד כתחקירנית עבור התוכנית מועדון לילה.

בשנת 2016 החלה לעבוד בערוץ 13 ככתבת בתוכנית הבוקר של הערוץ "העולם הבוקר" ומגישת הפינה הקבועה בשם "ההמלצה היומית". למנור יש פודקאסט עם נועה מנור, ששמו "צריכות טיפול". בנוסף כותבת טורים ב-ynet בנושאי לייפסטייל ומשפחה.

## קריירה במשחק ודיבוב
בשנת 2009 שיחקה בסרטו של אמנון האס, "רון", בתפקיד מיכל.

בשנת 2018 שיחקה בסדרת הנוער שכונה בבימוי של אורן שקדי.

בשנת 2020 שיחקה את הדמות הדס בקומדיית המצבים הישראלית אחותי קפצה כיתה.

בשנת 2021 שיחקה תפקיד של כתבת בסדרה מותק בול באמצע.

בנוסף בשנת 2020 דיבבה את הדמות קאזה בסדרה משמר מאליבו: הגל הבא.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:גבעתיים: אישים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:סגל רשת
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1993
הרובע היהודי של גרוזני

**הרובע היהודי של גרוזני** היה ממוקם בחלקה המרכזי של העיר גרוזני, צ'צ'ניה, רוסיה, ואוכלס בעיקר על ידי יהודים. בעבר התקיימה בו קהילה יהודית משגשגת והיו קיימים בו מספר בתי כנסת, אולם הקהילה נעקרה ברובה במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה.

## גאוגרפיה
האזור שבו חיו היהודים שכן בחלקו הצפוני של מרכז גרוזני, בגדה הימנית של נהר סונז'ה, בתחומי מחוז אחמטובסקי. הרחובות המרכזיים ברובע הם מוסקובסקאיה וויקטור קאן-קליקה, שנודעו בעבר בשם סובוטניקים.

## היסטוריה
"הרובע היהודי" היה אזור שבו חיה הקהילה היהודית באופן מסורתי, ואחד מהרבעים הוותיקים של גרוזני. הקהילה הראשונה של יהודי ההרים עברה לאזור מצודת גרוזני במחצית השנייה של המאה ה־19, מכפר הסוחרים אנדיריי שבדאגסטן.

בתקופה הטרום-סובייטית כונה הרובע היהודי "הפרוור היהודי".

הרובע היה ידוע גם בשם "היישוב היהודי האדום", משום שגגות הבתים כוסו ברעפים אדומים, בניגוד לבתי הקוזאקים שגגותיהם כוסו בקש.

בשנת 1869 קיבלה גרוזני מעמד של עיר, מה שהוביל לזרימה של מתיישבים חדשים לרובע.

## מספר היהודים
* 1866 – 928 יהודים
* 1869 – 995 יהודים
* 1874 – 1,260 יהודי הרים (מתוך 8,450 תושבים)
* 1890 – 1,594 יהודים
* 1897 – 1,711 יהודים (10.9%)
* 1900 – 2,310 יהודים (14%)
* 1910 – 2,474 יהודים (9.5%)
* 1926 – 2,787 יהודים (כולל 1,475 יהודי הרים)
* 1939 – 3,992 יהודים
* 1970 – 4,791 יהודים
* 1979 – 3,758 יהודים (1%)

עיקר עיסוקי התושבים היו חקלאות, גינון, גידול בקר, מלאכות יד, מסחר ועיבוד עורות. בשנת 1866 היו בבעלותם 155 בקתות ו-27 חנויות.

האתנוגרף הרוסי ניקולאי חרוזין תיאר את חיי היהודים בעיר בשנת 1888: "בהיכנסך לגרוזני אתה רואה על הגשר קבוצת יהודי הרים… הם שולטים במסחר של גרוזני ונלצ'יק… רבים מהם פרשים מצוינים ואמיצים."

בשנת 1893 התגלו מאגרי נפט גדולים, והחלה הגירה של יהודים אשכנזים ממרכז רוסיה. בית התפילה הראשון נבנה ב-1875, וב-1902 הוקם בית הכנסת הגדול של גרוזני. בשנת 1883 פעלו בעיר שני בתי כנסת.

בסביבות 1928 נסגר בית הכנסת במסגרת רדיפות דת בברית המועצות, ובהמשך שימש כבית ספר למוזיקה.

## חיי הקהילה
* משנת 1847 כיהן כרב העיר משה צרניס
* בשנת 1900 פעל בעיר ארגון פועלי ציון
* בשנת 1906 נוסד בית ספר ליהודי ההרים
* בשנת 1909 היגרו 64 משפחות לירושלים
* בשנת 1925 יזם זכוי חודאינטוב את הלטיניזציה של שפת יהודו-טאט
* בשנת 1963 נסגר בית הכנסת

בסוף שנות ה-80 חיו ברובע כ-4,000 תושבים. עם פרוץ מלחמות צ'צ'ניה עזבה כמעט כל הקהילה היהודית את העיר והיגרה לישראל ולערים שונות ברוסיה.

## ראו גם
* יהודי ההרים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'צ'ניה
קטגוריה:יהדות רוסיה
פרוויז דאוודי

**פרוויז דאוודי** (בפרסית: **پرویز داودی**; 5 בפברואר 1952 – 18 באפריל 2024) היה מחנך ופוליטיקאי איראני שמרן. הוא כיהן כסגן נשיא איראן השלישי בין השנים 2005 ל-2009, והיה חבר במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.

## ביוגרפיה
פרוויז דאוודי נולד בטהראן, איראן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של איווה בשנת 1981 עם תואר דוקטור בכלכלה.

דאוודי היה גם כלכלן באוניברסיטת שהיד בהשתי. אף על פי שנשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד היה ידוע באידיאלים שמרניים, דאוודי לימד השקפות כלכליות ליברליות בכיתותיו באוניברסיטת שהיד בהשתי. ההערכה היא שרעיונותיו הכלכליים הושפעו רבות מהתיאוריה הכלכלית המודרנית, ושהוא תמך בשווקים חופשיים ובכלכלות פתוחות.

דאוודי כיהן כסגן נשיא איראן מ-11 בספטמבר 2005 עד 17 ביולי 2009. הוא נהג להתייחס לנשיא אחמדינז'אד כ"מנהיג העולם נגד שחיתות מערבית בגודל מלכותי". דאוודי מונה בשנת 2009 למנהל המרכז הנשיאותי למחקרים אסטרטגיים על ידי נשיא איראן אחמדינז'אד. הוא נפטר בטהראן ב-18 באפריל 2024, בגיל 72.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה (בפרסית)
* Vice President of Iran an Iowa State graduate, Rashah McChesney, *Iowa State Daily*, 17 June 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של איווה
קטגוריה:כלכלנים
קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:ילידי 1952
קטגוריה:נפטרים ב-2024
חסן חביבי

**חסן אבראהים חביבי** (בפרסית: **حسن ابراهیم حبیبی**; 29 בינואר 1937 – 31 בינואר 2013) היה פוליטיקאי, עורך דין ואיש אקדמיה איראני. הוא כיהן כסגן נשיא איראן הראשון משנת 1989 ועד 2001, תחת הנשיאים אכבר האשמי רפסנג'אני ומוחמד ח'אתמי. כמו כן, היה חבר המועצה העליונה של המהפכה התרבותית ועמד בראש האקדמיה ללשון ולספרות פרסית משנת 2004 ועד מותו ב-2013.

## ראשית חייו והשכלה
חביבי למד סוציולוגיה בצרפת. הוא היה בעל תואר דוקטור במשפטים ובסוציולוגיה. בהיותו סטודנט באוניברסיטה, הוא ביקר את רוחאללה ח'ומייני בעת שהותו של האחרון בגלות.

## קריירה פוליטית
במהלך שנות ה-60 שימש חביבי כמנהל הפרסומים של החזית הלאומית באירופה. בתפקיד זה היה מעורב בפרסום ובהפצה של "פיאם-ה דאנשג'ו", ביטאון אגף הסטודנטים של המפלגה.

חביבי היה חבר בתנועת החירות של איראן, לפני שעבר למפלגת הרפובליקה האסלאמית לאחר המהפכה האיראנית.

חביבי הופקד על ידי אייתוללה ח'ומייני על ניסוח טיוטת החוקה העתידית של איראן, בעת שח'ומייני שהה בגלות בפריז. הגרסה שלו עברה שינויים נרחבים בעקבות ביקורות, והנוסח הסופי אושר בבחירות בנובמבר 1979.

בעקבות המהפכה האיראנית, מונה חביבי לדובר מועצת המהפכה. הוא נמנה עם האדריכלים הראשיים של הטיוטה הראשונה של חוקת איראן, אשר הועברה מאוחר יותר לדיון מעמיק יותר במועצת המומחים לחוקה שנבחרה לשם כך. המועצה ביצעה שינויים משמעותיים בטיוטה המקורית, למשל על ידי הצגת המשרה החדשה של "מנהיג הרפובליקה האסלאמית" המבוססת על תפיסת שלטון חכם ההלכה של ח'ומייני, דבר שהעניק כוח כמעט בלתי מוגבל לאנשי הדת. הגרסה המתוקנת אושרה במשאל עם ב-1979. בבחירות לנשיאות ב-1980 התמודד חביבי לתפקיד, אך קיבל רק עשרה אחוזים מהקולות לעומת שבעים אחוז בהם זכה בני-סדר. בהליך הבחירות זכה חביבי לתמיכתו של מוחמד בהשתי. באותה שנה זכה במושב במג'לס כנציג של מפלגת הרפובליקה האסלאמית.

חביבי כיהן כשר המשפטים של איראן תחת ראש הממשלה מיר-חוסיין מוסאווי. ב־1989 מונה לסגן נשיא איראן הראשון; הוא כיהן בתפקיד שמונה שנים תחת נשיא איראן רפסנג'אני וארבע שנים נוספות תחת הנשיא ח'אתמי עד 2001. הוא הוחלף בתפקיד על ידי מוחמד רזא עארף בכהונתו השנייה של ח'אתמי. הוא כיהן גם כראש האקדמיה ללשון ולספרות פרסית וכחבר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.

## מותו
חביבי מת ב-31 בינואר 2013. הוא נקבר במאוזוליאום של רוחאללה ח'ומייני בטהראן ב-1 בפברואר. בהלוויה השתתפו דמויות פוליטיות איראניות מובילות, ביניהן נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.

## יצירותיו
חביבי הוא מחברם של מספר ספרים, בהם: "אלוהים" (1981), "חברה, תרבות, פוליטיקה" (1984), "האסלאם ומשבר תקופתנו" (1984), "בראי הזכויות: השקפות על זכויות בינלאומיות, משפט משווה וסוציולוגיה" (1988), "בחיפוש אחר השורשים" (עריכה ותרגום) (1994), "עבודת המקרה של סטודנט לגילאים" (1997), "מילה אחת מתוך אלפים" (2 כרכים) (1998–2001) ו"זכויות בינלאומיות כלליות" (2 כרכים) (2003).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת איראן
קטגוריה:ילידי 1937
קטגוריה:נפטרים ב-2013
הרובע היהודי של קורדובה

**הרובע היהודי בקורדובה** (בספרדית: **Judería de Córdoba**) הוא הרובע בקורדובה שבספרד שבו חיו היהודים בין המאה ה-10 למאה ה-15. הרובע ממוקם במרכז ההיסטורי של קורדובה, צפונית-מזרחית לקתדרלה של קורדובה. הרובע תחום על ידי הרחובות: **דאנס**, **מנריקס**, **תומאס קונדה**, **חודיוס**, **אלמנזור** ו**רומרו**.

הרובע הוא חלק מהמרכז ההיסטורי של קורדובה שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1994.

## הרובע היהודי של קורדובה
[ממוזער|כיכר ה[רמב"ם (פלאזה מיימונידס)]]
קורדובה עברה תקופה שבה נוצרים, יהודים ומוסלמים חיו יחדיו, אם כי האוכלוסייה הלא-מוסלמית הייתה כפופה לתשלום מס ג'יזיה, וליהודים הייתה מערכת משפט משלהם. ברחוב היהודים (Calle de los Judíos) שברובע היהודי, בכיכר טבריה, ניצב פסל ברונזה של הרמב"ם, רב ספרדי ופילוסוף, מגדולי הפוסקים בכל הדורות, מחשובי הפילוסופים בימי הביניים, איש אשכולות ורופא, יליד קורדובה.

## מקומות מעניינים
[ממוזער|פסל [הרמב"ם בכיכר טבריה]]
* בית הכנסת בקורדובה, שנבנה בשנת 1315 על ידי יצחק מוחב.
* קפלת סן ברתולומה (Capilla de San Bartolomé), שנבנתה ב-1399 כדי לאכלס מחדש את השכונה בעקבות הפרעות ביהודים.
* השוק העירוני של קורדובה (Zoco Municipal de Córdoba), שוק מלאכה הממוקם בבית מהמאה ה-15.
* שער אלמודובר (Puerta de Almodóvar) היה חלק מהחומות והיווה את קצה הרובע היהודי.
* בכיכר טבריה נמצא פסלו של הרמב"ם, הפילוסוף היהודי יליד קורדובה.
* הבית האנדלוסי (Casa Andalusí) ומוזיאון האלכימיה.
* בית ספרד (Casa de Sefarad), מוזיאון המוקדש לתרבות יהודי ספרד ולבית הכנסת.
* בית ספרד (Casa de Sefarad), מוזיאון המוקדש לתרבות יהודי ספרד ולבית הכנסת.
* בית הפאווס (Casa de las Pavas), שנבנה ב-1597 על ידי חואן סיגלר דה אספינוסה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קורדובה (ספרד)
קטגוריה:יהדות ספרד
אסף קוטף

**אסף קוטף** (נולד ב-1943) הוא סרן במילואים, אשר הוענק לו עיטור העוז על פעילותו במלחמת יום הכיפורים.

## ביוגרפיה
קוטף נולד לשרה וישראל קופיט. הוריו עלו לישראל מפולין והשתכנו בקיבוץ נען שם הכירו ונישאו ב-1944, כשנה לאחר לידת בנם הראשון אסף.

קוטף התחנך בקיבוץ נען וב-1961 התגייס לצה"ל. סיים בהצטיינות קורס מ"כים בגדוד 9 של חיל השריון, לאחר מכן יוצא קוטף לקורס קצינים. את סיום שירותו הצבאי הוא עושה בפלוגת הסיור של חטיבה 7. במילואים שובץ בחטיבה 200. עם שחרורו מצה"ל עבר להתגורר במשך תקופה בנאות הכיכר ועסק בהדרכות תיירים, לאחר מכן טייל באפריקה.

עם פרוץ מלחמת ששת הימים גויס למילואים בתחילה התמקמו כוחות הסיור באזור שדה בוקר ואז נעו עד לתעלת סואץ, במהלך המלחמה איבד 7 מלוחמיו בפלוגת הסיור.

לאחר מלחמת ששת הימים עבר קוטף להתגורר בקיבוץ מרום גולן, שם גם היה גזבר ושותף בהקמת מחצבת הטוף בתל פארס.

ב-1973 החל ללמוד והיה במכינה באוניברסיטת חיפה.
ב-1974 נישא קוטף לחיה, ב-1981 הם עברו להתגורר במעלה גמלא.

לחיה ואסף נולדו שני ילדים, בתם פרופסור הגר קוטף ובנם ניר קוטף.

## במלחמת יום הכיפורים
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס קוטף והתיצב במחנה עופר תחת פיקודו של מפקד החטיבה יוסי פלד ומפקד הפלוגה גיורא מוסנזון. משם הגיע קטיף וכוחותיו לצמח על מנת לשמש כוח עתודה מטכ"לי, למחרת קיבל הכוח פקודה לנוע לרמת הגולן.

ביום 10 באוקטובר 1973 השתתף קוטף בקרב על תל פארס והיה גורם משמעותי בכיבושו, בנוסף לקח חלק בכיבוש תל-ענתר ועל פעילות זו הוענק לו עיטור העוז. על פי נימוקי ועדת העיטור: במסגרת משימות סיור כשהוא ממלא תפקיד פיקודי בכוח רכוב. בעת הקרבות על תל פארס, הוא תקף טנק סורי שהוצב בעמדת שליטה גבוהה ועצר את התקדמות הכוחות הישראליים. קוטף הגיע למקום, נטל חלק בפינוי נפגעים מן השטח, ולאחר מכן פעל באופן יזום כנגד הטנק, תוך תנועה בשטח עוין שטרם טוהר. הוא תקף את צוות הכלי בירי מנשקו האישי ובהשלכת רימונים, ולאחר שמיצה את האמצעים שברשותו נסוג, הצטייד מחדש וחזר לפעולה. מהלך זה הוביל לנטרול הטנק ולאפשר את תפיסת התל.
במהלך הלילה שבין 18 ל 19 באוקטובר 1973 השתתף בפעולה להשבת השליטה בתל ענתר. הוא עמד בראש כוח מצומצם שכלל כלי רכב קלים וזחל"ם, ובמהלך הפעולה סרק וניקה מערכי לחימה ותעלות שנתפסו קודם לכן בידי יחידות קומנדו של האויב. תרומתו הייתה מרכזית בהצלחת המבצע. לאורך תקופת הלחימה מילא בנוסף משימות של חילוץ פצועים משדה הקרב, הכוונת אש ארטילרית, ביצוע תצפיות ואיסוף מידע מבצעי.

## קישורים חיצוניים
* 
* סרן אסף קוטף, באתר הגבורה

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:נען: אישים
קטגוריה:מרום גולן: אישים
קטגוריה:מעלה גמלא: אישים
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
איפילימומאב

**איפילימומאב** (באנגלית: **Ipilimumab**) היא תרופה ביולוגית המשמשת לטיפול בסרטן (מחלה) כחלק מטיפול אימונותרפיה, בעיקר במלנומה מתקדמת.   היא מורכבת מנוגדן חד-שבטי אנושי מסוג IgG1 המעכבת את נקודת הבקרה החיסונית CTLA-4, ומגביר את פעילות תאי T של מערכת החיסון. היא נמכתרת תחת השם המסחרי **ירבוי** (Yervoy)).

## שימוש רפואי
איפילימומאב מאושרת לשימוש במצבים הבאים:
* טיפול במלנומה עם גרורות או בלתי נתיחה.
* טיפול משלים במלנומה בשלב III, לאחר כריתה מלאה.
* טיפול משולב עם ניבולומאב (Nivolumab) בסרטן הכליה, סרטן ריאה מסוג NSCLC וסרטן המעי הגס עם MSI-H/dMMR.

## תופעות לוואי
איפילימומאב גורמת לתופעות-לוואי אימונולוגיות (immune-related adverse events) כתוצאה משפעול יתר של מערכת החיסון.

תופעות שכיחות כוללות:
* פריחה וגרד
* שלשול וכאב בטן
* עייפות

תופעות נדירות, אך חמורות כוללות:
* קוליטיס אימונולוגית העלולה להוביל לפרפורציה
* דלקת כבד אוטואימונית
* דלקת של בלוטת יותרת המוח (Hypophysitis)
* תת-או יתר-פעילות של בלוטת התריס

## התוויות נגד
אין להשתמש באיפילימומאב במצבים הבאים:
* רגישות יתר ידועה לאחד ממרכיבי התרופה
* מחלה אוטואימונית פעילה חמורה

## פרמקולוגיה של התרופה
### פרמקודינמיקה
איפילימומאב נקשר לקולטן CTLA-4 על פני תאי T, ובכך חוסם את האות המעכב הנוצר באינטראקציה עם CD80/CD86 על תאים מציגי אנטיגן. חסימה זו מובילה להגברת הפעלת תאי T, לפרוליפרציה שלהם ולתגובה חיסונית מוגברת כנגד תאים סרטניים.

### פרמקוקינטיקה
* **ספיגה:** מתן תוך-ורידי בלבד, עם זמינות ביולוגית מלאה.
* **פיזור:** נפח פיזור יציב של כ־7.5 ליטר.
* **מטבוליזם:** פירוק פרוטאוליטי כללי, ללא מעורבות של מערכת CYP450.
* **הפרשה:** פינוי איטי דרך מערכות קטבוליזם חלבוני.
* **זמן מחצית חיים:** כ־15.4 ימים.

## תגובות בין־תרופתיות
* טיפול ממושך בסטרואידים סיסטמיים במינון גבוה עשוי להפחית את היעילות האימונותרפית.
* שילוב עם לדיכוי מערכת החיסון אינו מומלץ.

## התרופה במחקר
איפילימומאב ממשיכה להיחקר בשילובים נוספים של אימונותרפיה ובאינדיקציות אונקולוגיות חדשות מעבר להתוויות המאושרות.

## בטיחות במהלך הריון והנקה
השימוש באיפילימומאב במהלך ההריון אינו מומלץ אלא אם התועלת הצפויה עולה על הסיכון האפשרי לעובר. במחקרי בעלי חיים נצפתה עלייה בהפלות ובתמותת עוברים. יש להימנע מהנקה במהלך הטיפול ובמשך 3 חודשים לאחר המנה האחרונה.

## קישורים חיצוניים
* עלון יצרן רשמי – Bristol-Myers Squibb
* DrugBank – Ipilimumab
* PubChem

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
הקריבהו נא לפחתך

**הקריבהו נא לפחתך** הוא עיקרון הלכתי העוסק בדרישת הראוי והכבוד בעבודת ה', ובפרט בהקרבת קורבנות ובקיום מצוות, לפיו אין להביא למצווה או קרבן דבר שלא מתאים להביאו לאדם חשוב. פחה הוא כינוי למושל, כינוי שרווח בעיקר באימפריה הפרסית. (פחתך = פחה שלך).

העיקרון נלמד מדברי הנביא בספר מלאכי, ונאמר כביקורת לעם ישראל בעקבות הקרבת קרבנות פגומים או בזויים.

## מקור הדין
מקורו של העיקרון בפסוק בספר מלאכי בו הנביא מוכיח את עם ישראל על איכות הקרבנות אותן הם מביאים להקרבה לבית המקדש:

בדברים אלו מוכיח הנביא את העם והכהנים על הבאת קרבנות בעלי מום, באומרו: דבר שאין אדם מוכן להגישו לפקיד אנושי, ל'פחה', קל וחומר שאין ראוי להגישו קרבן לפני הקב"ה.

אף שהפסוק נאמר כתוכחה, חז"ל למדו מכך שאין להביא קרבנות מבהמות שאינן משובחות דיים, ואף הרחיבו את הדין על כלל הדברים המוגשים לבית המקדש כגון סולת ויין למנחות ועוד.

האיסור נחשב כדברי קבלה, כדין כל הדברים הנלמדים מספרי הנביאים. אמנם באחרונים החמירו מאד בדין זה, ומהם אף שכתבו שחומרת האיסור היא כחומרת איסור דאורייתא.

## האיסורים הכלולים
בחז"ל ובראשונים הובאו כמה הלכות ודינים הנלמדים מעיקרון זה:
* עוף מחוסר איבר - אף שאין איסור בעל מום בהקרבת עוף, כתב רש"י שיש איסור להקריב קרבן שיש בו מום מאוס מחמת איסור הקריבהו נא לפחתך. כמו כן איסור איסור הקרבת עוף מחוסר איבר, לדעת רש"י, הוא מחמת דין 'הקריבהו נא לפחתך'. אמנם לדעת תוספות איסור מחוסר איבר מקורו מפסוק אחר.
* ספק טרפה - לדעת רש"י בהמה שמספק הוחזקה כטרפה פסולה למזבח מדין 'הקריבהו נא לפחתך'.
* כלי שרת - בתלמוד מובא שאף מי שמכשיר כלי שרת מכלים שנעשו מעץ, הוא רק בכלים חשובים, אך בכלים פשוטים כגון כפיפה מצרית, לדעת כולם הם אינם כשרים לכלי שרת מדין 'הקריבהו נא לפחתך'.
* משקים מגולים - בתלמוד מבואר שלדעת רבי נחמיה מים שהיו מכוסים עם מסננת, אף שאין בהם חשש סכנה, אין להשתמש בהם לניסוך המים על גבי המזבח, מדין 'הקריבהו נא לפחתך'.
* קידוש על יין הראוי למזבח - בתלמוד מבואר שאין לקדש אלא על יין שכשר לניסוך על גבי המזבח, ולכן יין שריחו רע פסול לקידוש. לדעת רש"י טעם הפסול הוא מדין 'הקריבהו נא לפחתך'.
* טריפה - לדעת הרמב"ם בהמה טריפה פסולה לקרבן מדין 'הקריבהו נא לפחתך': 
* חיטים למנחות - בתלמוד הובא כי אין להביא חיטים שנלקטו מגללי בהמה מחמת דין זה של 'הקריבהו נא לפחתך', אמנם הסתפקו במקרה שזרע חיטים אלה, האם מה שגדל מהם נחשב מאוס.

רש"י הזכיר עיקרון זה בפירושו על התורה לבאר את פסול עבודת כהן בעל מום .

## ממשקה ישראל
עיקרון זה קרוב לדין 'ממשקה ישראל', לפיו אין להביא לבית המקדש דבר שאסור באכילה להדיוט. אמנם איסור זה נאמר גם בתחומים נוספים שאינם שייכים לבית המקדש.

## קישורים חיצוניים
* עלון הלכתי בדין שימוש בשמן מאוס להדקלת נר חנוכה.
* 
* הקריבהו נא לפחתך, באתר ויקימקדש (שע"י מכון המקדש)

## הערות שוליים

קטגוריה:כבוד בהלכה
דיאנה ואקטיון (קורו)

**דיאנה ואקטיון** הוא ציור שמן על בד משנת 1836 מאת הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט קאמי קורו, המתאר סצנה מיתולוגית מתוך מטמורפוזות של אובידיוס. היצירה מציגה את הרגע שבו אקטיון, צייד צעיר, נתקל באלה דיאנה ובנימפותיה בעת רחצה ביער. דיאנה, בתגובה לזיהויו הבלתי־מכוון, מתוארת כשהיא מתיזה עליו מים, פעולה המבשרת את הפיכתו לאייל.

הציור משלב מראה נוף טבעי עם קומפוזיציה מתוכננת בקפידה, ומעיד על איזון בין תחושת ספונטניות לבין בנייה מחושבת של הסצנה. ניכר הבדל בין הטיפול ההדוק בצבע ובניגודי הטון בדמויות ובחזית, לבין הרקע השמאלי, המאופיין במרקם רישומי חופשי ובגוונים כסופים, המזוהים עם סגנונו המאוחר של קורו.

שנה לפני מותו של האמן התבקש קורו לשוב ולעבד את אזור הרקע השמאלי של הציור, לבקשת בעליו החדש של היצירה. הציור נמצא כיום באוסף רוברט להמן ומוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על מטמורפוזות
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:ז'אן-בטיסט קאמי קורו: ציורים
חיצית נאות-מדבר

**חִצִּית נְאוֹת-מִדְבָּר** (שם מדעי: *Ischnura fountaineae*) היא מין של שפרירית ממשפחת הרומחיתיים. זהו מין מדברי המצוי באזורים המדבריים של המערב הפליארקטי, ממרוקו במערב דרך רוב דרום-מערב אסיה ועד לקזחסטן במזרח. בישראל היא נפוצה באופן מקומי בגופי מים מתוקים בסביבות ים המלח ודרומה לאורך הערבה עד אילת.

## תיאור
**מידות:** אורך גוף של 27–34 מ"מ (מתוכם הבטן 21–25 מ"מ) ואורך כנף אחורית של 19–24 מ"מ.

חיצית נאות-מדבר היא שפרירית קטנה ודקה בצבעי כחול-שחור. זיהוי חיציות באזורינו קשה למדי, ומסתמך על פרטים קטנים:

♂: בניגוד למינים אחרים, השונות בצבעים של מין זה נמוכה למדי וצבע הגוף הבסיסי של פרטים בוגרים תמיד יהיה כחול שמיים, עם עיניים כחולות או ירוקות. פסי-הכתף (Antehumeral stripes) צרים, ולעיתים חסרים לגמרי. התוספתנים אינם בולטים מעבר לקצה הבטן. הדוגמה על פרק הבטן S2 דומה לזו של חיצית בריכות - במבט צד הגבול בין הצבע השחור לכחול בצורת אוכף עמוק, אך יש פרטים להם הדוגמה פחות בולטת והגבול יהיה זוויתי בלבד (אך לא מקבילי, כמו אצל חיצית ערוצים). החלק התחתון של פרקים S3–S6 בצבע כתום, ואילו S8 תמיד כחול לגמרי. לוחית העורף (פרונטום) עגולה ללא בליטה, והפטרוסטיגמה דו-גונית.

♀: נקבות החיציות עוד יותר קשות לזיהוי מהזכרים, ולרוב עדיף לחפש את הזכרים בסביבתן ולזהות את המין כך. בדומה למרבית החיציות, לנקבות ממין זה שני מופעים עיקריים: "אנדרומורף" בו לבוגרת יש צבעי זכר כחול-שחור; ו-"ג'ינומורף", בו צבען כתום. החלק העליון של פרקי הבטן שחור לכל אורכה.

## אקולוגיה
עונת התעופה העיקרית שלה היא בין אפריל לספטמבר.

### תפוצה
תחום תפוצתה מתפרש באזורים הצחיחים והצחיחים למחצה של צפון אפריקה ממרוקו ועד מצרים, דרך מערב אסיה, ועד מרכז אסיה. באזורנו, נראה שהמין נפוץ ביותר בלבנט, עיראק ואיראן, אך היא נמצאת גם בדרום-מזרח טורקיה, דרום הקווקז (במיוחד אזרבייג'ן) ולאורך המפרץ הפרסי. לעיתים קרובות היא נפוצה למדי בתחומה. התיעודים המזרחיים ביותר הם מקזחסטן וממערב סין.

### בית גידול
חיצית זו מעדיפה מים מליחים באזורים צחיחים עד צחיחים למחצה (ואדיות, נאות מדבר וביצות חוף, מים תרמיים חמים). הנימפות עמידיות למליחות גבוהה (עד 2.3%, למשל, בנחלי פנטלריה ובנחלי תוניסיה) ולטמפרטורות מים גבוהות, מה שמאפשר למין לחיות באופן קבוע במכתש הגעשי באי פנטלריה, הניזון ממעיינות גופריתיים המגיעים ל-56° מעלות צלזיוס, כאשר המים בחופיו מגיעים לעיתים ל-50° מעלות צלזיוס; בוגרים נצפים בשפע בחגורת הסוף הדלילה המקיפה את האגם. הוא עשוי להתרבות בהצלחה במים זמניים הודות להתפתחות המהירה של הנימפות, המאפשרת לשפיריות הבוגרות להגיח לפני שבית הגידול התייבש.

## גלריה

קובץ:Ischnura fountaineae 28992816.jpg|זכר, ניתן להבחין בצבע הכחול-שמיים הכללי, פסי הכתף הצרים, ב-S2 הגלי, ובחלק התחתון הכתום של הבטן
קובץ:Ischnura fountaineae 289486129.jpg|נקבה "ג'ינומורף" כתומה
קובץ:Ischnura fountaineae - 2017-03-05.webm|סרטון של הזדווגות מאיחוד האמירויות הערביות


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1905
קטגוריה:שפריריות
בריטיש רייל סדרה 37

**[[בריטיש רייל]] סדרה 37** (באנגלית: **British Rail Class 37**) המכונה גם "**אינגליש אלקטריק סימן 3**" היא סדרת קטרי דיזל-חשמל בתצורת Co-Co שנבנתה על ידי אינגליש אלקטריק עבור בריטיש רייל בתחילת שנות ה-60. 

הקטרים, המצוידים במנוע דיזל מסוג אינגליש אלקטריק 12CSVT בהספק של כ-1,750 כוחות סוס, הפכו לאחד הדגמים האיקוניים והעמידים של בריטיש רייל, עם מאות יחידות שנבנו ושנות שירות שנמשכו אף למעלה מחמישה עשורים. קטרי סדרה 37 פעלו על מגוון רחב של קווים, החל בקווי החוף במערב ויילס ובסקוטלנד ועד קווי משא כבדים במידלנדס ובצפון-מזרח אנגליה, ובשל צליל המנוע הייחודי ומראה הגוף האופייני זכו למעמד מיוחד בקרב חובבי רכבת.

## עיצוב ופיתוח
280px|ממוזער|קטר סדרה 37 "ויקינג", 1992.
[280px|ממוזער|קטר מסדרה 37 בקו נוסעים בל'אנישן, [קארדיף, 2019.]]
פיתוח סדרה 37 החל במסגרת מעבר חברת הרכבות הלאומית בריטיש רייל מדיזל-קיטור לדיזל-חשמל סטנדרטית בשלהי שנות ה-50, כאשר אינגליש אלקטריק הציעה את קטר "סימן 3" ("Type 3") בהספק ביניים, שתפקידו למלא את הפער בין קטרי משא כבדים ("סימן 4") לבין קטרים קלים יותר. גוף הקטר תוכנן במבנה "קופסאתי" ארוך עם שני תאי נהיגה בקצוות וגג מעוגל חלקית, שאפשר התקנת מערכת קירור גדולה ושימור גישה נוחה למכלולים פנימיים לצורך תחזוקה. במהלך הייצור נבנו תתי-דגמים שונים (כגון 37/0, 37/4, 37/5 ו-37/7) שנבדלו בפרטים כמו מערכות חימום רכבת, התאמות למשא כבד, שיפורי בלימה ושדרוג מערכות החשמל והפיקוד. רבים מהקטרים שודרגו במהלך שנות ה-80 וה-90 במסגרת תוכניות השבחה, מה שהאריך את חיי השירות שלהם מעבר לצפוי במקור.

אחד המאפיינים הייחודיים של סדרה 37 היה הרב-תכליתיות המבצעית שלו. הקטרים שימשו הן לרכבות נוסעים מהירות יחסית בקווים לא מחושמלים והן לרכבות משא. קטרי 37/4 עם חימום רכבת חשמלי התאימו במיוחד לקווים צפוניים בסקוטלנד, כולל הקווים להיילנדס, ושילבו ביצועים יציבים בתנאי מזג אוויר קשים עם יכולת טיפוס בעמקים תלולים. תתי-דגמים אחרים הותאמו למשא כבד ולשירותי תשתית, למשל בשימוש חברות תשתית והנדסה לאחר הפרטת הרכבות, כאשר חלק מהקטרים עברו לחברות פרטיות והמשיכו לגרור רכבות עבודות, רכבות מדידה ושירותי צ'רטר מיוחדים. גם לאחר כניסתם של דגמים מודרניים יותר (סדרה 47, 56 ו-66), המשיכו מספר קטרי סדרה 37 לפעול בשירות סדיר ומסחרי במקומות שונים, וכן נשמרו במספר רב יחסית בקווי מורשת ובמוזיאוני רכבות.

## מפרט
* **[[סידור גלגלים]]**: Co-Co
* **אורך**: 18.75 מטר
* **רוחב**: 2.71 מטר 
* **גובה**: 3.89 מטר
* **משקל**: 102-122 טון (תלוי דגם)
* **הנעה**: מנוע דיזל-חשמלי V12 אינגליש אלקטריק 12CSVT; סך הכל 1,750 כוח סוס (1,305 קילוואט)
* **גודל הצי**: 309 קטרים יוצרו סך הכל; 33 בשימור, 1 הומר לתצורת סדרה 23, ו-66 עדיין בשירות

## ראו גם
* בריטיש רייל סדרה 47

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קטרי רכבת
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: רכבות
הל אנרג'י

**הל אנרג'י** (במקור **HELL**) הוא מותג משקה אנרגיה פופולרי המופץ באירופה ובאסיה. המותג נוסד בשנת 2006 על ידי חברה פרטית שנוסדה בהונגריה בשנת 2004, אשר קיבלה את השם "Hell Energy Magyarország Kft." (בעברית, "הל אנרגיה הונגריה בע"מ"). תוך שלוש שנים היא הפכה למובילת השוק בהונגריה. אבן דרך משמעותית בפופולריות של המותג הייתה הסכם חסות לשנתיים עם קבוצת הפורמולה 1 ויליאמס רייסינג, שהחברה הייתה השנייה בענף משקאות האנרגיה שנכנסה לעולם מרוצי הפורמולה 1. הל אנרג'י משווקת בבולגריה, רומניה, סלובקיה, קפריסין, אזרבייג'ן, מקדוניה הצפונית, יוון, קרואטיה, סרביה ובוסניה והרצגובינה וזמינה ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם. החברה מייצרת את משקה האנרגיה Speedstar עבור רשת המרכולים האירופאית NORMA. להל אנרג'י יש מטה בהונגריה, רומניה, בריטניה, רוסיה וגם בקפריסין.

חברת הל אנרג'י הקימה את אוולן פארק (Avalon Park), אתר נופש, ספא ומרכז אירועים במישקולצ'טפולצה, אתר נופש השייך למישקולץ. הפארק זכה במספר פרסים, כולל מדליות זהב בשלוש קטגוריות בטקס פרסי מלונות היוקרה העולמי. היא קיבלה את הדירוג הבינלאומי של 5 כוכבים בטקס פרסי המלונות הבינלאומיים.

## ייצור המשקה
מפעל הל אנרג'י נבנה בשנת 2011 בסיקסו, הונגריה. יש בו שני קווי מילוי פחיות, בו מייצרים כ-2 מיליון פחיות ביום. ישנה מעבדה לניטור מתמיד של פרמטרי המשקאות. למפעל יש את תעודת בטיחות המזון הגבוהה ביותר – FSSC22000 – הקיימת באירופה. בשנת 2012 המפעל נבחר רשמית לאחד משלושת המפעלים הטובים ביותר באירופה בקטגוריית "ייצור ברמה עולמית וגלובלית" בטקס פרס הייצור האסטרטגי בדיסלדורף, גרמניה. המפעל מלווה במרכז לוגיסטי אוטומטי לחלוטין בשטח של 6000 מ"ר. המפעל של הל אנרג'י מסוגל לייצר פחיות בנפחים של 250, 330, 475 ו-500 מ"ל. הל אנרג'י מייצרת עבור השוק המקומי והיצוא מאז 2011 במפעל הבקבוקים בסיקשו. המפעל יכול לעבד 10 מיליארד פחיות משקה מאלומיניום בשנה – לייצר 4,406,400,000 פחיות ולמלא 6,103,176,000 פחיות, וכך הוא יכול לקבל מטלות ולבצע מיקור חוץ של מותגים אחרים.

## רכיבים וערך תזונתי

תכולת הקפאין בפחית אחת של הל אנרג'י היא 80 מ"ג/250 מ"ל (32 מ"ג/100 מ"ל). זה בערך כמו כוס אספרסו אחת.

### חששות בריאותיים
פחית אחת של הל אנרג'י בנפח 250 מ"ל מכילה כ-27.5 גרם סוכר (11 גרם לכל 100 מ"ל), כמות העולה על המגבלה היומית המומלצת של ארגון הבריאות העולמי (WHO) של 25 גרם סוכר מוסף למבוגרים. ארגון הבריאות העולמי ממליץ להגביל את צריכת הסוכר המוסף כדי להפחית את הסיכון למצבים כמו השמנת יתר, סוכרת מסוג 2 ומחלות לב. צריכה קבועה של משקאות עתירי סוכר כמו הל אנרג'י עלולה להוביל לחריגה מהמלצות אלו, דבר שעלול להגביר את הסיכון לתוצאות בריאותיות שליליות.

## שיווק
בשנת 2018 החתימה הל אנרג'י את ברוס ויליס כשגריר המותג שלה.

## בישראל
חברת דיפלומט אחזקות התחילה לייבא את המוצר לישראל באוגוסט 2025, בטעמים "HELL CLASSIC", "HELL STRONG APPLE", ואת הגרסה דלת הסוכר, "HELL ZERO".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משקאות אנרגיה
קטגוריה:משקאות קלים
רוקסיתרומיצין

**רוקסיתרומיצין** (באנגלית: **Roxithromycin**) היא אנטיביוטיקה מקרולידית חצי-סינתטית, המשמשת לטיפול בזיהום חיידקי של דרכי הנשימה, דרכי השתן ורקמות רכות. היא נגזרת של אריתרומיצין (Erythromycin) – וכוללת את אותה טבעת לקטון בת 14 אטומים – עם שרשרת צד המבוססת על אוקסים המחוברת לטבעת המקרולידית.

## היסטוריה
רוקסיתרומיצין נרשמה כפטנט בשנת 1980 ואושרה לשימוש רפואי בשנת 1987. היא זמינה תחת מספר שמות מסחריים באוסטרליה, צרפת, גרמניה, ישראל, דרום קוריאה, וניו זילנד, אך אינה זמינה בארצות הברית. חברת התרופות הצרפתית Roussel Uclaf שיווקה לראשונה את רוקסיתרומיצין בשנת 1987. בנוסף, הודגם כי לרוקסיתרומיצין קיימת גם פעילות נגד מלריה.

## תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן במערכת העיכול: שלשול, בחילה, כאב בטן, והקאות. תופעות לוואי פחות שכיחות כוללות השפעות על מערכת העצבים המרכזית או ההיקפית, כגון כאב ראש, סחרחורת וורטיגו.
תופעות לוואי נדירות כוללות פריחה בעור, ערכים חריגים של תפקודי כבד, ושינויים בחוש הריח ובחוש הטעם.

## אינטראקציות בין תרופתיות
כמקרוליד, לרוקסיתרומיצין יש הרבה אינטראקציות בין תרופתיות.
יש פחות אינטראקציות תרופתיות בהשוואה לאריתרומיצין, מאחר שיש לו זיקה נמוכה יותר לאנזימי ציטוכרום P450.

לא ידוע על אינטראקציה בין רוקסיתרומיצין לבין אמצעי מניעה הורמונליים, פרדניזולון, קארבאמזפין, רניטידין או סותרי חומצה.

כאשר רוקסיתרומיצין ניתן יחד עם תאופילין, חלק מהמחקרים הראו עלייה בריכוז התאופילין בפלזמה. בדרך כלל אין צורך בשינוי מינון, אך אצל מטופלים עם רמות גבוהות של תאופילין בתחילת הטיפול יש לעקוב אחר רמות הפלזמה.

נראה כי רוקסיתרומיצין יוצר אינטראקציה עם וורפארין. אינטראקציה זו מתבטאת בעלייה בזמן הפרותרומבין או ב־INR (International Normalized Ratio) אצל מטופלים הנוטלים רוקסיתרומיצין וּוורפרין במקביל. כתוצאה מכך דווחו גם אירועי דימום חמורים.

## צורות זמינות
רוקסיתרומיצין זמינה בדרך כלל בצורת טבליות או תרחיף פומי (נוזלי לשתייה).

## מנגנון פעולה
רוקסיתרומיצין מונעת את התרבות החיידקים על-ידי פגיעה בסינתזת החלבונים שלהם. התרופה נקשרת לתת-היחידה 50S של הריבוזום החיידקי, ובכך מעכבת את סינתזת הפפטידים. לרוקסיתרומיצין ספקטרום אנטימיקרוביאלי דומה לזה של אריתרומיצין, אך היא יעילה יותר נגד חיידקים גרם-שליליים מסוימים, ובפרט Legionella pneumophila.

## פרמקוקינטיקה
כאשר רוקסיתרומיצין נלקחת לפני הארוחה, היא נספגת במהירות רבה, ומתפזרת לרוב הרקמות ולתאים פגוציטיים. בשל הריכוז הגבוה בתאים הפגוציטיים, רוקסיתרומיצין מועברת באופן פעיל לאתר הזיהום. במהלך פגוציטוזה פעילה משתחררות כמויות גבוהות של רוקסיתרומיצין.

## מטבוליזם
רק חלק קטן מרוקסיתרומיצין עובר מטבוליזם. מרבית התרופה מופרשת ללא שינוי אל המרה, וחלק ממנה מופרש גם באוויר הנשוף. פחות מ־10% מופרשים בשתן. זמן מחצית החיים של רוקסיתרומיצין הוא כ־12 שעות.

## קישורים חיצוניים

* Roxithromycin – Drug Information Portal

קטגוריה:תרופות לטיפול במלריה
קטגוריה:אנטיביוטיקה
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:מקרוליד
האשמיה (ג'נין)

**האשמייה** הוא כפר הממוקם מערבית לג'נין. בעבר נקרא הכפר אל-בארד, ולאחר מכן, בתקופת השלטון הירדני ביהודה ושומרון, שונה שמו להאשמיה. הכפר שוכן על צלע גבעה בגובה כ-380 מטר מעל פני הים.

## שיום
לכפר יש יותר משם אחד. שמו היה אל-מורטאפה, בשל גובהו מעל פני הים. לאחר מכן הוא שונה לאל-בארד, בשל מזג האוויר הקר שבו. בימי השלטון הירדני, כאשר המלך עבדאללה הגיע לכפר, הוא הכיר את מוכתר האשמיה באמירה: "מוכתר הכפר הקר". המוכתר ראה במילה אל-בארד כעלבון כלפיו, ולכן שלח מכתב למלך בדרישה לשנות את שם הכפר. לאחר מלחמת השחרור שונה שמו להאשמיה, בהתייחסו למלך עבדאללה (המשתייך למשפחה ההאשמית).

## דמוגרפיה
שטח הכפר הוא 2721 דונם, והוא מוקף באדמות הכפרים כפר קוד, עראבה, ערקה ואל-יאמון. במפקד אוכלוסין משנת 1922 מנתה אוכלוסייתו 153 נפש, בשנת 1945 מנתה 280 נפש, בשנת 1967 מנתה 417 נפש, בשנת 1987 מנתה 528 נפש, בשנת 1997 מנתה 705 נפש, ובשנת 2020 מנתה 1450 נפש.

חלק מתושביו במקור מעראבה, ורובם ממשפחת ג'ראר. הוא מכיל את מעיין עין אל-מליח, המשמש להשקיה ולמי שתייה. יש בו מסגד ובית ספר יסודי ממשלתי. תלמידים לומדים בבתי ספר בכפרים הסמוכים כפר קוד וערקה. מאות עצי חרוב וזית מקיפים את הכפר, והוא נחשב למקור עיקרי לשמן זית ולמקור הכנסה חשוב עבור תושבי הכפר.

## אתרים ארכאולוגיים
בכפר נמצאים מקדש השייח' אל-שיבל, מקדש אסכנדר ומקדש אל-מזאר. האימאם עז א-דין אל-קסאם התגורר שם במשך 9 חודשים, ונכח במקום בשם אל-מע'רה.

קטגוריה:נפת ג'נין