האיש המכושף

**האיש המכושף** (באנגלית: **The Bewitched Man**), הידוע גם בשם **מנורת השטן** (**The Devil’s Lamp**), הוא ציור שמן על בד שנוצר סביב שנת 1798 מאת הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה. היצירה מתארת סצנה מתוך מחזה סאטירי מאת אנטוניו דה סאמורה בשם El hechizado por fuerza („האיש המכושף בעל כורחו”). במרכז הציור ניצבת דמותו של דון קלאודיו, המאמין כי הוטל עליו כישוף וכי חייו תלויים בכך שמנורה תוסיף לדלוק. היצירה מצויה באוסף הגלריה הלאומית בלונדון. 
## תיאור היצירה

הציור מתאר סצנה דרמטית מתוך המחזה הסאטירי El hechizado por fuerza מאת אנטוניו דה סאמורה, שהועלה לראשונה בשנת 1698. במרכז הקומפוזיציה עומד דון קלאודיו, כומר מבוהל ואחוז אמונה טפלה, אשר שוכנע כי הוטל עליו כישוף וכי חייו תלויים בכך שמנורה תוסיף לדלוק. קלאודיו נראה כשהוא שופך שמן אל תוך מנורה גדולה במיוחד, המעוצבת בדמות איל כמעט בגודל טבעי, במחווה נואשת שנועדה להאריך את חייו.

הסצנה מוארת באור חלש הנשלט בידי להבת הנר, שצבעה הכתום בולט על רקע גוונים כהים של שחור ואפור השולטים בציור. הניגוד החריף בין האור לצל מדגיש את אווירת האימה, החרדה והאבסורד. הבעת פניו של קלאודיו, עיניו הפעורות ותנוחתו המוגזמת, נועדו להמחיש את מצבו הנפשי המעורער ואת אמונתו העיוורת בכוחו של הכישוף.

ברקע מופיע ציור קיר גרוטסקי של חמורים רוקדים, אלמנט המעצים את תחושת המסתורין והכישוף, אך גם רומז לאופייה הקומי של הסצנה. למרות האווירה האפלה, מדובר בפרק מתוך קומדיה, וההגזמה החזותית נועדה לעורר צחוק ולעג כלפי דמותו של הגיבור, המוצג כקורבן של בורות, אמונות שווא ופחדים מימי הביניים.

בפינה הימנית התחתונה של הציור מופיעה כתובת חלקית הכוללת את המילים lámpara descomunal ("מנורה מפלצתית"), ביטוי הנאמר במחזה על ידי דון קלאודיו עצמו. שילוב הטקסט בציור מחזק את הזיקה הישירה למקור הספרותי ומדגיש את ממד הסאטירה ביצירה. באמצעות תיאור זה יוצר פרנסיסקו חוסה דה גויה אי לוסיינטס סצנה שבה הפחד, האמונה הטפלה והאבסורד משתלבים לכדי ביקורת נוקבת על חולשות אנושיות ועל כוחן של תפיסות שווא.

## פרשנות

הציור עוסק באמונה טפלה ובכוחו של פחד לעצב את התודעה והמעשה האנושי. אף שהסצנה נשענת על מחזה קומי, דמותו של דון קלאודיו מתוארת כשרויה בחרדה קיומית עמוקה, הנובעת מאמונתו כי חייו תלויים בהמשכה של פעולה פולחנית חסרת היגיון – שמירתה של מנורה דולקת. התנהגותו הכפייתית מבטאת כניעה מוחלטת למערכת אמונות מדומיינת, שאינה נשענת על מציאות רציונלית אלא על פחד וציות.

המנורה, המעוצבת בדמות איל כמעט בגודל טבעי, מקבלת תפקיד סמלי מרכזי כעצם מאיים ומפלצתי. הכתובת lámpara descomunal מדגישה את ממדיה החריגים ואת האימה שהיא מעוררת, ומעצימה את אופיו האבסורדי של המצב. הציור הגרוטסקי של חמורים רוקדים המופיע על הקיר מוסיף נדבך סאטירי, המרמז על טיפשות, עיוורון ושיבוש שיקול הדעת הנגרמים מהיצמדות לאמונות חסרות בסיס.

העמדת הדמות בתנוחה מוגזמת, עיניה הפעורות והבעת פניה הקפואה, מדגישות את הפער בין המציאות לבין תפיסתה הסובייקטיבית. הניגוד בין הצבעוניות הכהה, הנשלטת בידי שחורים ואפורים, לבין האור הכתום של הלהבה יוצר מתח חזותי בין חושך לאור, המשקף עימות בין בורות לפיכחון.

בהקשר רחב יותר, היצירה משתלבת בעיסוק ביקורתי בתרבות של פחד ואמונה טפלה, אשר עודדה חזרה לדימויים ולחרדות שמקורם בימי הביניים. בהקשר זה הוצע כי הציור מבטא גם עמדה ביקורתית כלפי מוסדות אשר טיפחו אמונות מסוג זה, ובכללם האינקוויזיציה הספרדית, שפעלה בשם הדת והפיצה פחד מפני כישוף, כוחות אפלים וסטייה מהאמונה הרשמית. הלעג הגלוי לדמות הכומר המאמין בקללה מדגיש את הביקורת על סמכות דתית המנציחה בורות ומניפולציה רגשית.

באמצעות סצנה קומית לכאורה, מציג האמן תפיסה פסימית של החברה ושל נפש האדם, הכפופה לאשליות שהיא עצמה מטפחת. הציור אינו מציג כישוף ממשי, אלא את כוחו של הפחד עצמו, ואת יכולתו לשמש כלי של שליטה, שיתוק והכנעה.

## תולדות הבעלות

הציור האיש המכושף צויר בשנת 1798 כהזמנה פרטית עבור דוכס ודוכסית אוסונה, מן הפטרונים המרכזיים של האמן באותה תקופה. היצירה הייתה חלק מקבוצה של שישה ציורים שעסקו בנושאי כשפים, כישוף ושדים, אשר הוזמנו כולם עבור בני הזוג אוסונה והוצגו יחד בשנת 1799 באקדמיה המלכותית במדריד. לאחר מכן נותר הציור בבעלות פרטית, ובשנת 1896 נרכש על ידי הגלריה הלאומית בלונדון, שם הוא שמור ומוצג כיום כחלק מן האוסף המרכזי של המוזיאון.

## ראו גם
* מעוף המכשפות
* שבת המכשפות (גויה, 1798)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרנסיסקו דה גויה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:סוסים באמנות