open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סוזן ג'ורג'

**סוזן מלודי ג'ורג**' (באנגלית: **Susan Melody George**; נולדה ב-26 ביולי 1950) היא שחקנית ומפיקה אנגלייה.

## ביוגרפיה
סוזן ג'ורג' נולדה בלונדון, אנגליה, החלה לשחק כבר מגיל ארבע, והופיעה בקולנוע ובטלוויזיה. תפקידיה המפורסמים ביותר כוללים את גילום דמותה של הנאנסת איימי סאמר בסרט כלבי הקש  (1971), שם היא הופיעה לצידו של דסטין הופמן ואת משחקה כמארי קומבס בסרט Dirty Mary, Crazy Larry (1974). בראשית שנות השבעים ג'ורג' נודעה בשל תפקידיה הפרובוקטיביים, לפעמים (כמו בכלבי הקש) שנויים במחלוקת, אליהם לוהקה. התסריטאי לסלי האליוול מתמצת את הקריירה שלה במילים האלו: "שחקנית בריטית מובילה, ילדה-שחקנית בעברה, בדרך כלל מלוהקת כחתיכה."

תפקידה של ג'ורג' ב"כלבי הקש" היה שנוי במחלוקת בזמנו והוא נותר כך גם היום מכיוון שהיא משחקת קורבן אונס שנראית נהנית ככל שהאלימות ממשיכה.

הצד הקליל של ג'ורג' נראה בכמה מהופעות הטלוויזיה שלה, כמו בפרק ב-The Persuaders (1971) עם רוג'ר מור וטוני קרטיס.

הסרט הראשון שג'ורג' הפיקה היה Stealing Heaven. ב-1988.

סוזן ג'ורג' הייתה נשואה לשחקן הבריטי סיימון מקורקינדייל  מאז 5 באוקטובר 1984, אין להם ילדים. נמסר שבני זוגה הקודמים היו ג'ק ג'ונס וצ'ארלס, נסיך ויילס.

## קישורים חיצוניים

* Susan George makes equestrian photography debut - Horse & Hound Online

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקי קולנוע בריטים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1950
ליזה פונסאגריב

**ליזה פונסאגריב** (**Lisa Fonssagrives**;  17 במאי 1911- 4 בפברואר 1992) הייתה דוגמנית שוודית, שנחשבת דוגמנית העל הראשונה.
## חייה
נולדה בשם ליזה בריג'יטה ברנסטון (בשוודית: Lisa Birgitta Bernstone) בשוודיה (ישנם דיווחים שונים על מקום היוולדה, חלק טוענים שבגטבורג וחלק מציינים את אודבלה) וגדלה באודבלה. כילדה היא למדה ציור, פיסול וריקוד. היא נסעה לבית ספרה של Mary Wigman בברלין ולמדה אמנות וריקוד. לאחר שובה לשוודיה, היא פתחה בית ספר לריקוד.

היא עברה משוודיה לפריז על מנת ללמוד בלט (אחרי שהשתתפה עם הכוריאוגרפית אסטריד מלמבורג בתחרות בינלאומית) ועבדה כמורה פרטית לריקוד ביחד עם פרנאן פונסאגריב,
מה שהוביל אותה לקריירה בדוגמנות,
והיא אמרה שהדוגמנות היא "ריקוד דומם".
בעת היותה בפריז ב-1936, הצלם וילי מייוולד גילה אותה במעלית וביקש ממנה לדגמן כובע עבורו. 
צילומיה של פונסאגריב נשלחו לווג, וצלם הווג הורסט פ. הורסט בחן אותה בכמה צילומים. 
לפני שפונסאגריב הגיעה לארצות הברית ב-1939, היא כבר הייתה דוגמנית-על.
תמונתה הופיעה על שערי מגזינים רבים במהלך שנות השלושים, הארבעים והחמישים, בכללם Town & Country, לייף, טיים מגזין, ווג וVanity Fair המקורי. נמסר שהיא "המשתכרת את השכר הגבוה ביותר, זו שזוכה לשבחים הרבים ביותר, דוגמנית אופנה מובילה."
היא תיארה פעם את עצמה כ"מתלה טוב לבגדים."

פונסאגריב עבדה עם צלמי אופנה מובילים כמו ג'ורג' הוינינגן-הון (George Hoyningen-Huene), מאן ריי, הורסט, ארווין בלומנפלד, George Platt Lynes, ריצ'רד אבדון ואדגר דה אוויה. היא נישאה לצלם האופנה הצרפתי פרנאן פונסאגריב ב-1935, הם התגרשו ב-1950 והיא נישאה באותה שנה לצלם אחר, אירווינג פן.

פונסאגריב הלכה לעולמה בגיל שמונים, בניו יורק, הותירה מאחוריה את בעלה, אירווינג פן ואת שני ילדיהם: בתה מיה פונסגריבס-סולו (Mia Fonssagrives-Solow) מעצבת תפאורה (costume designer) ובנה, תום פן, מעצב.

במכירה פומבית של אוסף הצילומים של אלטון ג'ון שערכה כריסטי'ס ב-15 באוקטובר 2004, נמכר צילום של פונסאגריב אותו צילם בעלה, אירוינג פן, עבור $57,360.

## ביבליוגרפיה

* Gross, Michael: Model: The Ugly Business of Beautiful Women, New York: W. Morrow, 1995, 
* Seidner, David (ed): Lisa Fonssagrives: Three Decades of Classic Fashion Photography, New York: Vendome Press, 1996, 


## קישורים חיצוניים

* ליזה פונסאגריב, ב-Internet Fashion Database

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוגמניות שוודיות
קטגוריה:ילידות 1911
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1911
קטגוריה:נפטרות ב-1992
קטגוריה:נפטרים ב-1992
פנטום פיין

שמאל|ממוזער|250px|עיצוב הדיסק "פנטום פיין"
**פנטום פיין** (**Phantom Pain**, בתרגום לעברית: "כאב רפאים") הוא שם האלבום השני של להקת המטאל הישראלית "אלמנה שחורה".

האלבום יצא במרץ 2010 והוא מכיל 12 שירים בעברית בלבד, בסגנון מטאל.
זהו אלבום אשר מוגדר בתור "אלבום קונספט", בעקבות סיפור של נערה בשם אופליה, ועוסק במציאות היומיומית בישראל, וכן בנושאי צבא, ציונות, והחיים בצל הפחד היומיומי ממלחמה. האלבום נכתב והוקלט על ידי חברי הלהקה בין השנים 2004-2009 והוא יצא לאור ב -21 במרץ 2010, לאחר עיכובים רבים. 

זהו האלבום הראשון שהלהקה מוציאה כאשר אלי זולטא הוא הזמר הראשי, כאשר בעבר הוא היה בעיקר בתפקיד גיטריסט הלהקה וזמר הרקע. 

בניגוד לאלבום הראשון של הלהקה, שהוגדר בסגנון גלאם מטאל, האלבום החדש מושפע מז'אנרים רבים, כולל רוק, רוק כבד, מטאל אלטרנטיבי, ת'ראש מטאל, מטאלקור והארדקור פאנק.

## עטיפת הדיסק ועיצובו
העיצוב מתחלק לשני חלקים עיקריים, חיצוני ופנימי.

עטיפת האלבום החיצונית היא עטיפת קרטון בצבא חום, בדומה למעטפות הצבאיות, ומכוסה בחותמות; מקדימה, חותמת הנושאת את הכיתוב "אלמנה שחורה" ולוגו הלהקה, ומאחורה אותה החתימה בצבע אחר, שמות השירים ושם האלבום; בדומה לצו גיוס לצה"ל.
בנוסף, בפינה הימנית העליונה המעטפה מכילה חלונית שבה בדרך כלל רשומה כתובתו של הנמען. הפריטים המופיעים בחלונית הדואר הם סימבוליים [XXXXXX] ומכוונים לבעלי הלאום הישראלי.

הדיסק עצמו עוטר עיצוב שאופייני לעטר בתי כנסת, וניתן לראות בו מגני דוד בסגנון אלטרנטיבי.

## משתתפים

* שירה: אלי זולטא
* פסנתר, קלידים וקולות: אדוש- ניר ריחני
* גיטרות: נאנק
* בס: יגל (מיסטר) כהן
* תופים: יאיר חנניה-המטאור
* הפקה מוזיקלית: לירון שפר ואלמנה שחורה
* עיבודים: אלמנה שחורה

## רשימת השירים

# "לוחם יקר" - 3:57 
# "דם צפרדע" - 3:38 
# "קדיש" - 4:41 
# "קב"ן" - 3:11 
# "היא" - 3:51 
# "אלוהים" - 4:09 
# "שלושה כדורים" - 3:39 
# "אופליה" - 3:55 
# "זמן מלחמה" - 3:07 
# "כמה פעמים ספרת עד 10" - 3:10 
# "הבריחה" - 4:10 
# "אמא" - 5:48

## קישורים חיצוניים

* מילות שירי האלבום - באתר שירונט

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי מטאל
קטגוריה:אלבומי קונספט
המדוזה בת האלמוות

***Turritopsis dohrnii*** (מכונה "**המדוזה בת-האלמוות**", ובהשאלה גם מדוזת בנג’מין באטן) היא מין במחלקת ההידרתים. היא דמוית פעמון, קוטרה המרבי 4.5 מילימטר והיא בעלת גובה ורוחב דומים. קיבתה היא אדומה בהירה. צורת המדוזה שלה – שלב הבגרות המינית, יכול לחזור לשלב הפוליפ – שלב החיים המוקדם ביותר של האורגניזם ובכך, באופן תאורטי, בהינתן תהליך שחוזר על עצמו פעם אחר פעם, אפשרות לחיי אלמוות. זהו בעל החיים הידוע היחיד המסוגל לחזור לצורתו הלא-מפותחת, במקרה זה – לשלב המושבתי, לאחר שהגיע לבגרות מינית. הדבר נעשה באמצעות תהליך גידול תאים – טרנסדיפרנציאציה. יחד עם זאת, בטבע מרבית ה-*Turritopsis*, כמדוזות אחרות, נאכלות בשלב הפלנקטון או מתות ממחלה, ולא חוזרות לצורת הפוליפ.

תהליך החזרה לצורת הפוליפ קורה כתגובה לפגיעה פיזית, לתנאים סביבתיים לא מתאימים ולהזדקנות. כאשר המטמורפוזה, שינוי הצורה, מתרחש, המדוזה משתנה לקבוצת תאים לא ממוינת שנקראת "ציסט" ולאחר מכן משתנה חזרה לשלב הפוליפ. במהלך המטמורפוזה, התאים עוברים שינוי.

חוקרים בדקו את הגנים המבוטאים בפוליפ, במדוזות ובציסט כדי להבין אילו תהליכים ביולוגיים מעורבים בהתפתחות ההפוכה הזאת. הם מצאו שכמה תהליכים חשובים מתרחשים בשלב הציסט כמו שינויים בביטוי ה-DNA והשתקה של גנים מסוימים.

מספר אירועים מורפוגנטים (שינוי צורת הגנום) מתרחשים במהלך החזרה לשלב הפוליפ, אירועים אלה מזכירים מטמורפוזה של פגית. ישנו מחקר שמצא כי חשיפה לכלוריד, שגורם למטמורפוזה בפגיות, יכול לגרום גם לתהליך ההפוך.

חוקרים נוספים השוו את הגנום המלא של המדוזה בת האלמוות Turritopsis duhrnii עם מדוזה שאינה בת אלמוות, Turritopsis rubra וזיהו שינויים בגנים הקשורים לשכפול DNA, תיקון בעיות בגנום ותקשורת בין התאים.

## ראו גם
* מדוזה
* חיי נצח
* הזדקנות
* לובסטר
* צבים
* יסעורון אטלנטי

## קישורים חיצוניים

* 
* "Does 'immortal' jellyfish have the secret to everlasting life?", 29 באוגוסט 2014, באתר CNN
* 
* דודי גולדמן, "לחיות כמו מדוזה", 8 בינואר 2013
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1883
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אוגוסט וייסמן
קטגוריה:הידרתים
קטגוריה:חיי נצח
קטגוריה:הזדקנות
סמלי השלום

[[יונה לבנה ובפיה ענף של עץ זית|ממוזער|שמאל|250px]]
**סמל השלום** הוא כינויָם של מספר סמלים המסמלים את מושג השלום וההתנגדות למלחמה. יונה ובפיה עלה של זית הייתה באופן מסורתי סמל המסמל את השלום. במחצית השנייה של המאה ה-20 הפך סמלה של התנועה לפירוק הנשק הגרעיני לסמל נפוץ המזוהה עם השלום.

## יונת השלום וענף עץ הזית
אחד הסמלים הידועים של מושג השלום היא היונה הלבנה, לעיתים כשהיא מחזיקה בפיה עלה או ענף של עץ זית. מקורו של סמל זה בתיאור המופיע בספר בראשית בו מתוארת היונה שנשלחה על ידי נח בתום המבול למצוא יבשה. היונה שבה אל תיבת נח ובפיה עלה זית שסימל את תום המבול.

גם במסורת היוונית העתיקה סימל עץ הזית את השלום. הזית היה אחד מסמליה של האלה אתנה מהמיתולוגיה היוונית – אלת החכמה ואלת מלחמת המגן.

בעת העתיקה נהגו חיילי האימפריה הרומית להיכנע כשהם מניפים ענפי עץ זית כסימן של כניעה (בדומה לדגל לבן בימינו). בעקבות מנהג זה התפתח בעת העתיקה מנהג לפיו מושיטים ענף עץ זית כסימן לשלום.

הצייר פבלו פיקאסו תרם להפצת סמל זה בציור שצייר לקונגרס השלום שנערך בפריז באפריל 1949.

### גלריית תמונות

קובץ:Israeli flags in Ashdod, September 2024 23.jpg|גרפיטי של יונה על רקע דגל ישראל בעיר אשדוד במהלך מלחמת חרבות ברזל
Call for the return the abducted at a rally supporting hostage deal, 15 February 2025 04.jpg|יונה עם עלה של זית במיצב למען שחרור החטופים בתל אביב


## סמל התנועה לפירוק הנשק הגרעיני
[ממוזער|סמל [התנועה לפירוק נשק גרעיני, שעוצב על ידי ג'רלד הולטום ב־1958 והפך לסמל שלום ברחבי העולם]]
בפברואר 1958 עיצב ג'רלד הולטום סמל, אותו הוא הסביר כאדם מיואש שידיו מושטות כלפי חוץ וכלפי מטה מוקף בעיגול, ואמר שהשראתו היא איכר לפני כיתת יורים. בחג הפסחא (4 באפריל) באותה השנה נערך מצעד מחאה מכיכר טרפלגר שבלונדון אל מפעל הנשק האטומי  בברקשייר, ובו הוצג הסמל לראשונה. בהקשר זה הוסבר הסמל גם כשילוב של האות "N" עם האות "D" באיתות סמפור, ראשי תיבות של "**N**uclear **D**isarmament" – "פירוז גרעיני", ולימים הוא אומץ בידי התנועה לפירוק הנשק הגרעיני.
קובץ:Semaphore November.svg|סמפור האות N
קובץ:Semaphore Delta.svg|סמפור האות D
הסמל הובא לארצות הברית בראשית שנות ה-60 והפך פופולרי בקרב תנועות שהתנגדו למלחמת וייטנאם.

## דגל קשת בענן
[ממוזער|דגל קשת בענן ועליו המילה "שלום" ב[איטלקית]]
סמל נוסף המסמל את השלום הוא דגל שעליו שבעת צבעי הקשת בענן ובמרכזו המילה "PACE" ("שלום" באיטלקית) או "Peace" ("שלום" באנגלית). מקורו של דגל זה באיטליה ונעשה בו שימוש לראשונה בהפגנה שנערכה ב-24 בספטמבר 1961.

## סמלים נוספים
ממוזער|המילים יחד עם דגלי פלסטין וישראל משולבים זה בזה|ימין
[ממוזער|[עגור אדום כתר, מסמלי השלום ביפן]]
במהלך השנים התפתחו סמלים נוספים לשלום, בהם סמל המורכב מהמילים בעברית וערבית, המסמל את השאיפה לשלום ישראלי–פלסטיני. כשבשנות התשעים המוקדמות נמכרה שרשרת דגלונים עם המילים הללו בצבע לבן על רקע כחול.

סימן V משמש סמל לשלום מאז אימוצו על ידי תרבות הנגד של ילדי הפרחים בשנות ה-60.

ביפן נפוץ השימוש בעגור אדום כתר כסמל שלום.

## קישורים חיצוניים

*ריצ'רד לאקיו, ההיסטוריה של סמל השלום, מגזין טיימס, 27 במרץ 2008
*50 שנה לסמל השלום, כתבת רשת ה-BBC
*לוגו התנועה לפירוק הנשק הגרעני – אתר רשמי

## ביאורים

## הערות שוליים

שלום
קטגוריה:אי-אלימות
קטגוריה:אנטי מלחמה
קטגוריה:שלום
ספוליה אופימה

**סְפּוֹלְיָה אוֹפִּימָה** (בלטינית: **Spolia Opima**, מילולית: השלל הנהדר) הוא השם שהעניקו הרומאים לשריון, לכלי הנשק ולחפצים נוספים שהסיר שר-צבא רומי מעל גופת מצביא האויב לאחר שהכריעו והרגו במו ידיו בקרב פנים אל פנים. מבין הסוגים השונים של שלל מלחמה שהכירו הרומאים, כמו נסי הצבא או אילי הניגוח של אניותיו, נחשב הספוליה אופימה לשלל הנעלה ביותר והנחיל למצביא רומאי כבוד שאין למעלה ממנו. בכל תולדותיה של רומא זכו בו שלושה בלבד: הגיבור המיתולוגי רוֹמוּלוּס, אַוּלוּס קורנליוס קוֹסוּס ומרקוס קלאודיוס מַרְקֶלוּס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:הצבא הרומי
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קוהינור הארטמוט

250px|ממוזער|שמאל|מוצרי קוהינור
**קוהינור הארטמוט** (בצ'כית: **Koh-i-Noor Hardtmuth a.s**) היא חברה צ'כית ידועה לייצור כלי כתיבה, בהם: עפרונות, עטים, ומוצרי נייר. החברה נוסדה בשנת 1790 על ידי יוזף הארטמוט מאוסטריה, ונקראה על שם היהלום ההודי הידוע קוהינור.
## היסטוריה
בשנת 1802 החברה הייתה בעלת הפטנט לייצור גלעין העפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית. בשנת 1848 נטלו לידיהם בניו של יוזף, קארל ולודוויג, את ניהול החברה והעתיקו את פס הייצור לבודייוביצה. העיר שהיום שוכנת בתחומי הרפובליקה הצ'כית הייתה אז בתחומי בוהמיה. מוצרי החברה זכו לעיטורים רבים בתערוכות עולמיות ברחבי תבל, בהן בניו יורק בשנת 1855, פריז בשנים 1855, ו-1900, לונדון בשנת 1862, וינה בשנת 1873, ומילאנו בשנת 1906.

בתערוכה העולמית של פריז (1889) הציג הארטמוט עפרונות באיכות מעולה תחת הלוגו "קוהינור הארטמוט". עפרונות אלה הפכו עד מהרה להצלחה עצומה וקבעו למעשה תקן שאליו שאפו יצרני עפרונות אחרים. כל עפרון נמכר בשפופרת עשויה עץ ארז. שמם של העפרונות, השאול משמו של היהלום שהיה אז הגדול בעולם, ובין תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, נועד לציין את איכותם המעולה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת קוהינור הארטמוט לחברה ממשלתית צ'כוסלובקית. בשנת 1992 נמכרה לבעלות פרטית, והיא ממשיכה לייצר ולשווק מוצריה בעולם עד היום תחת המותג "קוהינור".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמצעי כתיבה
קטגוריה:חברות צ'כיות
קטגוריה:יצרני ציוד משרדי
איתמר דוידוב

**איתמר דוידוב** (נולד ב-5 בספטמבר 1958) הוא שף ישראלי, המתמחה במטבח המקסיקני.

הוא בעלים ומנכ"ל משותף ביחד עם שותפו "סלומון רענן" משנת 1995 בקבוצת "דוידוב סלומון", "טרז פזוס" ו"פיטנגו".

דוידוב כתב בעיתונים מקצועיים רבים ובהם "השולחן" ו"מסע אחר", באתרי אינטרנט שונים, ומנחה פורומים בנושא מקסיקו ובישול מקסיקני.

בין השנים 1985–1991 היה דוידוב השף והבעלים של מסעדת "פיטנגו", מסעדה שהתמחתה בסגנון בישול ישראלי צרפתי חדש. בשנת 1992 יזם והפיק דוידוב את פסטיבל האוכל "הפסטיבל הגייסטרונומי", יריד אוכל של קהילת הלהט"ב שנערך ברחבת סינמטק תל אביב, לציון 25 שנה למהומות סטונוול ואִפשר לציבור הרחב טעימות ממנות גורמה. "הפסטיבל הגייסטרונומי" נתן את ההשראה להקמת פסטיבל "טעם העיר".

בין השנים 1992–1995 הוציא את ספר הבישול **"רק אוכל טוב"** בהוצאת מודן ועסק בעיצוב מזון לספרי בישול, התאמת מתכונים מתורגמים לישראל ("מדהור ג'עפרי-הבישול ההודי") ועיצוב מזון בצילומי פרסומות. כמו כן השתתף בתוכניות בישול ברדיו, ובטלוויזיה בערוץ 6 לילדים. בנוסף, התארח בתוכנית "לרדת בגדול".

בשנת 2000 הוזמן דוידוב על ידי שמעון פרס שכיהן אז כשר לשיתוף פעולה אזורי, לפגישה עם נשיא מקסיקו שהגיע לביקור בישראל במסגרת ניסיונו של פרס לחתום על הסכמי סחר עם מדינות הסכם נפט"א. בשנת 2013 הוזמן דוידוב להצטרף למשלחתו של פרס, אז כבר נשיא מדינת ישראל, בביקור במקסיקו.

בספטמבר 2017 השיק דוידוב את ספר הבישול השני **"מקסיקו אהובתי"** אשר יצא בהוצאת "פיטנגו".

דוידוב עוסק בהנחיית שפים לבישול מקסיקני מקצועי והטמעתו במטבח הישראלי המתחדש, כמו כן הוא מעביר סדנאות ייחודיות – כיתות אומן בשם "פיאסטה מקסיקנית".

הוא ביקר פעמים רבות במקסיקו, השתלם בבישול מקסיקני על גווניו, וכותב על אוכל מקסיקני ומתמחה במרכיביו והקשריו התרבותיים.

דוידוב מעביר סדנאות בישול מקצועיות בנושא המטבח המקסיקני לקהל מקצועי בבית הספר לבישול "דן גורמה", בבית הספר הגבוה לקולינריה "דנון" ו אף מעביר סדנאות בישול לאנשים פרטיים וחובבי בישול.

## חייו האישיים
דוידוב אב לשתי בנות ומתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים להט"בים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
צ'סקה בודייוביצה

**צֶ'סקֶה בוּדְיֶיוֹביצֶה** (בצ'כית: **České Budějovice**; בלשון העם: **Budějce**; בגרמנית: **Budweis**) היא עיר ברפובליקה הצ'כית. זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז בוהמיה הדרומית ומהווה עיר מחוז, מרכז כלכלי ומקום מושב הבישופות הקתולית של צ'סקה בודייוביצה, וכן אוניברסיטת דרום בוהמיה.

בקרבת העיר נמצאים הכפר הולשוביצה, שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1998 וארמון הלובוקה.

## גאוגרפיה
העיר נמצאת במרחק של כ-30 קילומטרים מהגבול עם אוסטריה ובמרחק של כ-120 קילומטרים דרומית לבירת המדינה, פראג.

## היסטוריה
העיר נוסדה על ידי הירזו, אביר של אוטוקאר השני, מלך בוהמיה (1233-1278), ובשנת 1265 הוענק לה זיכיון עירוני. העיר שימשה כעוגן לחיזוק כוחו של המלך בדרום בוהמיה וכדי לעמוד כנגד כוחם של האריסטוקרטים המקומיים. העיר באופן מסורתי הייתה מרכז לדת הקתולית באזור ומוקד לעימותים דתיים בבוהמיה.

החל מן המאה ה-17 ועד לשנת 1890 העיר הייתה מובלעת דוברת גרמנית. בעת תיעושה של העיר הפכו דוברי הצ'כית לרוב תושביה ועד לגירוש המיעוט הגרמני עם תום מלחמת העולם השנייה, בעיר חי מיעוט גרמני משמעותי (כ-15.5% מתושבי העיר על פי מפקד משנת 1930).

## בירה
בודייוביצה ידועה מזה שנים בזכות מבשלת הבירה הפועלת בה מאז המאה ה-13. בתקופה מסוימת הייתה זו המבשלה המלכותית של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, ובירה "בודוויזר" (בגרמנית: Budweiser Bier), לצד בירת פילזנר אורקוול מן העיר פלזן, היו בין הבירות הידועות ביותר. תעשיית הבירה בעיר מהווה עד היום גורם כלכלי משמעותי בעיר.

המבשלה הגדולה ביותר בעיר, אשר נוסדה בשנת 1895, Pivovar Budějovický Budvar, היא בעלת הזכויות החוקיות לשיווק בירה תחת השם "בודוויזר" (Budweiser) ברוב חלקי אירופה. באזורים אחרים נמכרת הבירה תחת השם רק "בודוואר" (Budvar) ו"צ'כוואר" (Czechvar) בגלל מחלוקת משפטית לגבי סימן מסחר עם יצרן הבירה האמריקאי אנהאוזר-בוש. הבירה האמריקאית בעלת השם הזהה נוצרה תחילה כחיקוי לטעמה של הבירה בבודייוביצה, אולם במהלך השנים פיתחה זהות עצמאית וזכתה להצלחה מסחרית רבה. אנהאוזר-בוש הציעה לרכוש את מבשלת הבירה הגדולה בבודייוביצה כדי להבטיח לעצמה את הזכויות העולמיות על השם "Budweiser", אולם ממשלת צ'כיה סרבה להצעה, והיא רואה בבירה המקומית מקור לגאווה לאומית.

Pivovar Samson, כפי שנקראה על ידי השלטון הקומוניסטי, היא המבשלה השנייה בגודלה בעיר, והעתיקה ביותר, הפועלת מאז היווסדה בשנת 1795 ועד היום.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבית של צ'סקה בודייוביצה
* 
* 

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
דזמונד דויל

**דזמונד דויל** (באנגלית: **Desmond Doyle**;  1924–1986) היה מעצב וצייר אירי, שילדיו נלקחו למשמורת על ידי האגודה הלאומית למניעת התאכזרות לילדים (NSPCC) לאחר שאשתו שרלוט ברחה ממנו ב-1953. דזמונד נאבק בבתי המשפט להשבת ילדיו, ובהכרעת בית המשפט העליון של אירלנד הושבו לו ילדיו ונפסק כי חוק הילדים האירי (Children's Act) סותר את החוקה האירית.

לאחר לקיחת הילדים למשמורת (אוולין, מוריס, נואל, ג'ון, קווין דרמוט), באופן זמני להבנתו של דויל, עבר דויל לעבודה באנגליה. במהלך שהותו שם פגש את ג'סי קנינגהם, שהייתה בעלת הבית שלו ושבה עמו חזרה לאירלנד כסוכנת הבית שלו. עם שובו למולדתו בסתיו 1954, עתר דויל להחזרת ילדיו. עם זאת, הממשלה סירבה לבקשתו, ונימקה זאת בטובתם של הילדים. לאחר מכן ניהל קרב משפטי להשיב את המשמורת עליהם, בניגוד להוראות חוק הילדים האירי. על פי חוק זה מנוע אב מטיפול בילדיו בהיעדר אמם, אלא אם היא חיה ונתנה לו אישור בכתב לעשות זאת. דויל היה מעורב בתיק שהוגש לפני בית המשפט העליון של אירלנד שבו נטען כי חוק הילדים האירי נוגד קטעים של החוקה האירית. בחודש דצמבר 1955, פסק בית המשפט העליון לטובת דזמונד דויל, והורה כי הילדים יוחזרו לו וכי הממשלה תממן לו את הוצאות המשפט.

## הסרט והספר אוולין
האירועים שהובילו להחלטה של בית המשפט העליון תועדו בספר **אוולין - סיפור אמיתי**, על ידי הבת הבכורה אוולין דויל, ובסרט "אוולין" (2002), בכיכובו של פירס ברוסנן (המגלם את דזמונד), ג'וליאנה מרגוליס, איידן קווין בבימויו של ברוס ברספורד. הסרט הציג רק שלושה ילדים, אוולין שני אחים (מוריס דרמוט), במקום את כל ששת ילדי המשפחה כמו בסיפור האמיתי.

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1924

קטגוריה:נפטרים ב-1986
פיל לואיס

**פיל לואיס** (באנגלית: **Phill Lewis**; נולד ב-4 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. משחק לרוב בתפקידים קומיים. שיחק בתפקידים קטנים בעשרות סרטים. לואיס ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמריון מוסבי בסדרה החיים היפים של זאק וקודי ובסדרת הספין אוף החיים היפים על הסיפון.

## חיי המשפחה
לואיס נולד למנכ"ל הפוטומק (טלפון) ושגריר ארצות הברית לשעבר דלאנו לואיס. הוא נולד באוגנדה, במזרח אפריקה, במהלך תקופה שבה אביו עבד כמנהל שותף בחיל השלום שפעל בארצות ניגריה ואוגנדה.

## קריירה
אחרי הופעות בתפקידי האורח בערוץ "טלוויזיה אפיזודי", שולב לואיס בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "Teech" בשנת 1991. התוכנית בוטלה אחרי ארבעה פרקים בלבד עקב דירוג נמוך. הוא הופיע מאז בתפקידי אורח בסדרות שונות, בהן "סמוך על צ'ארלס", "פסיפיק בלו", "באפי ציידת הערפדים", "אחות", "אחים ואחיות", "איך פגשתי את אמא", וכן כחלק מהצוות בסדרה "עולם אחר", "האחים Wayans", "ליזי מקגוויר", "יקרים", "חברים" ו"לגדל את הופ".

לואיס כיכב בשנים 2008-2005 בסדרה של ערוץ דיסני "החיים היפים של זאק וקודי" בדמותו של מריון מוסבי, ובשנים 2011-2008 כיכב בסדרת הספין-אוף "החיים היפים על הסיפון" שם הוא משחק את מנהל הספינה "S.S טיפטון". כמו כן הופיע בתפקידי אורח בערוץ דיסני בסדרה "כל כך רייבן" ובאחד הסרטים המקוריים של הערוץ, "אבא בצרה" (Dadnapped).

בנוסף לעבודתו בטלוויזיה, לואיס הופיע בתפקידי אורח ביותר מתריסר סרטים, כולל "העיר" (1999) "שחק אותה סטאר" (1999), "אני מרגל" (2002), "הגלגל השלישי" (2002), "לשרוד את חג המולד" (2004), "בועט" (2005), "אנשים יפים מכוערים" (2008) ו-"הלוואי והייתי כאן" (2014).

בשנת 2021, ביים פרק מתוך הסדרה  בשירות הסטרימינג Peacock; אשר מהווה ריבוט לסיטקום משנות השמונים. באותה שנה גם ביים שני פרקים מתוך הסדרה "איך עושים את זה?" שיצרה ונדה סייקס לשירות נטפליקס.

בשנת 2022 ביים את שני הפרקים האחרונים של הסיטקום "How We Roll" מבית CBS. 

בשנים 2022–2023 ביים לואיס ארבעה פרקים מתוך הסיטקום "*Lopez vs Lopez*" שיצר ג'ורג' לופז עבור רשת NBC. 

בשנת 2023 ביים פרק בודד של סדרת הטלוויזיה המחודשת "פרייז'ר" (אנ') בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".  

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:ערוץ דיסני: שחקנים ומנחים
קטגוריה:אוגנדים שנולדו ב-1968
הסופר קאפ האיטלקי

**ה[[סופר קאפ]] האיטלקי** (באיטלקית: **Supercoppa Italiana**) הוא טורניר כדורגל קדם-עונתי, הנערך שבוע לפני פתיחת עונת הכדורגל באיטליה בכל שנה. עד שנת 2022, הטורניר היה משחק בודד, המפגיש בין הזוכות של אליפות הסרייה א' ושל הגביע האיטלקי בעונה הקודמת. לרוב נערך משחק זה באצטדיונה הביתי של הקבוצה שזכתה באליפות הסרייה א', אך במספר מקרים הוא נערך גם במגרשים אחרים: בשנים 1993 ו-2003 הוא נערך בערי ארצות הברית, וושינגטון די. סי. ואיסט רתרפורד; ב-2002 הוא נערך בטריפולי, עיר הבירה של לוב; ב-2009, 2011 ו-2012 הוא נערך באצטדיון קן הציפור אשר ממוקם בבייג'ינג שבסין; וב-2018 ו-2019 הוא נערך בג'דה בערב הסעודית, משנת 2022 הטורניר נערך בערב הסעודית.

במקרה שאותה קבוצה זוכה הן באליפות הסרייה א' והן בגביע האיטלקי ("דאבל"), היא מתמודדת בסופר קאפ נגד הקבוצה שהפסידה לה בגמר הגביע האיטלקי. לאורך ההיסטוריה של הטורניר השתתפו מספר קבוצות שזכו בדאבל בטורניר - יובנטוס ב-1995 ובין 2015-2018, לאציו ב-2000 ואינטר מילאנו ב-2006 וב-2010. כיום יובנטוס מחזיקה בשיא הזכיות בסופר קאפ האיטלקי, כשבמאזנה תשע זכיות בטורניר מאז היווסדו בשנת 1988.

## דירוג הזוכות

## קישורים חיצוניים

* 
* היסטוריית הסופר קאפ האיטלקי באתר supercoppa.info

סופר קאפ האיטלקי
איטליה
*
מנקלה

ממוזער|250px|לוח מנקלה מהמאה ה-19
ממוזער|250px|נשים משחקות מנקלה
ממוזער|250px|לוח משחק מנקלה מודרני
**מַנקָלָה** היא משפחה של משחקי לוח בעלי ידיעה שלמה המשוחקים היום בעיקר באפריקה, מהמשחקים העתיקים ביותר שעדיין משוחקים בעולם. כלי המשחק הם לוח צר וארוך בעל גומות ומספר רב של חרוזים הנחים בתוך גומות אלו.

בעולם המערבי ידועים בעיקר המשחקים קלהה ואווור. משחקים נוספים הם קנגקק, אוווסו, אוני טגלולקה, באו, סונגקה ויגיסורו. השם "מנקלה" נגזר מהמילה הערבית "נקל" (בערבית: نقل), שפירושה להעביר. המשחקים ידועים גם בשמות "זריעה" ו"ספור ולכוד".

## היסטוריה
הראיה המוקדמת ביותר למשחק נמצאה בחפירה ארכאולוגית מצפון לעיר גדרה בישראל, שם נמצא לוח חרס בבית רומאי, המתוארך למאה ה-3. ראיות נוספות עם לוח חרס ומספר חלקי אבנים נתגלו במרוקו, אריתריאה ובאתיופיה. ארכאולוגים מתארכים פריטים אלה למאות השישית והשביעית.

## חלקים
חלקי המשחק כוללים לוח שנבנה מחומרים שונים עם סדרת שקעים המסודרים בשורות, בדרך כלל בשתים או ארבע שורות. חלק מהמשחקים משוחקים בשקעים שנחפרו באדמה או סותתו באבן. לפעמים יש גם שקעים גדולים בצד של כל שחקן לשמירת הכדורים. תצורות הלוח שונה ממשחק למשחק ויש משחקים עם כמה תצורות לוח.

ה"זרעים" יכולים להיות זרעים, קטניות, אבנים, גולות או כל דבר שנוח להעביר משקע לשקע.

## כללים
ממוזער|250px|משחק מנקלה על לוח עץ
משחקי מנקלה חולקים תהליך משחק דומה. השחקנים מתחילים בפיזור מספר מסוים (לרוב ארבעה או שישה) של "זרעים" בכל השקעים בלוח. השחקנים יכולים לספור את הזרעים כדי לתכנן את מהלכם. כל שחקן בתורו אוסף את הזרעים מאחד השקעים ומעביר אותם לאחד הבורות הבאים ברצף. למרות שכללי המשחק שונים מאוד ממשחק למשחק, כללים אלה משותפים לכל המשחקים.

במשחקים עם שתי שורות, בדרך כלל כל שחקן שולט על צד אחד ומנסה לבצע מהלכים לצד השני. במשחקים עם ארבע שורות, כל שחקן שולט בשורה פנימית ובשורה חיצונית והזרעים יישארו בשורות אלו אלא אם השחקן השני לכד אותם.

השחקנים בוחרים בתחילת תורם את השקע שממנו הזרעים יילקחו לזריעה. בחלק מהמשחקים השחקנים יכולים לבחור רק שקעים בצד שלהם עם מספר מינימום של זרעים. הזרעים נזרעים אחד-אחרי-השני בשקעים הבאים. בחלק מהמשחקים כל החלקים נלקחים מהשקע האחרון שנזרע בתור. בחלק מהמשחקים יש שקע שסיום בו מזכה בתור נוסף.

### לכידה
כתלות בשקע האחרון שנזרע, שחקן יכול "ללכוד" את הזרעים בשקע. בדרך כלל, השחקן נדרש לגמור את הזריעה בשקע עם מספר מסוים של זרעים, סיום עם זרעים בתצורה מסוימת לאורך הלוח, או סיום בשקע ריק סמוך לשקע של השחקן המתחרה המכיל אחד או יותר זרעים.

עוד דרך נפוצה ללכידה היא ללכוד את השקעים שהגיעו למספר זרעים מסוים. יש גם כמה משחקים שאפשר ללכוד בהם גם שקעים ובסיום המשחק הזרעים בשקעים אלו נלכדים על ידי לוכד השקע.

### מטרה
המטרה במשחקי מנקלה היא ללכוד יותר זרעים מהמתחרה. לפעמים השחקן מנסה להשאיר את המתחרה בלי אפשרות למהלך חוקי או לגרום למתחרה לרוקן את השורה שלו.

תכנון מראש של המהלכים הבאים וציפיית תגובת היריב הוא חיוני לניצחון במשחק.

## קישורים חיצוניים

* עולם מנקלה - ויקי על משחקי מנקלה
* איך לשחק מנקלה, באתר The Spruce

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי לוח
קטגוריה:משחקי חשיבה
קטגוריה:משחקי אסטרטגיה
שטחי בסיס ריבוניים

**שטחי בסיס ריבוניים** (אנגלית: **Sovereign Base Areas**) הם בסיסים צבאיים השוכנים בטריטוריה שבה הריבון הוא הממלכה המאוחדת, אך הם נפרדים מהאיים הבריטיים. שטחים אלה הם שריד של השלטון הקולוניאלי הבריטי שהתקיים באזורים רחבים סביב שטחי הבסיס הריבוניים.

## אקרוטירי ודקליה בקפריסין
שמאל|ממוזער|250px|מפה של קפריסין ובה שטחי הבסיס הריבוניים צבועים בוורוד
שני שטחי הבסיס הריבוניים הנוכחיים הם אקרוטירי ודקליה, השוכנים בצמוד לרפובליקת קפריסין, בדרום האי קפריסין, שבעבר היה כולו תחת שלטון הממלכה המאוחדת. עם מתן עצמאות לקפריסין, בשנת 1960, נותרו שטחים אלה בשליטת הממלכה המאוחדת.

הכוחות הבריטיים בקפריסין מוצבים באקרוטירי ודקליה על מנת לתפעל בסיסים אלה ולהגן עליהם, ויש בהם תחנת האזנה בריטית וכן הנציגות השלמה היחידה של חיל האוויר המלכותי בים התיכון, בבסיס אקרוטירי. בנוסף לכוחות שבאקרוטירי ודקליה תורמת הממלכה המאוחדת לכוח הפועל בקפריסין מטעם האומות המאוחדות. בסך הכל מוצבים בקפריסין כ-3,500 אנשי צבא בריטים.

החוקים האזרחיים נאכפים על ידי הרשויות הבריטיות האזרחיות, והם בעלי תוקף גבוה יותר בהשוואה לאלו של קפריסין. קפריסאים רבים עובדים בשטחי הבסיס הריבוניים, בעיקר עבור הרשויות הבריטיות, כחוואים או עבור בעלי עסקים מקומיים. רק קפריסאים בעלי קשר למקום מורשים להתגורר בו, כגון אלו המתגוררים בכפר אקרוטירי או בשולי הכפרים הסמוכים לבסיסים. הכפרים קסילוטימבו  ואורמידיה , תחנת הכוח דקליה וישוב הפליטים שבבעלותה הם מובלעות קפריסאיות המוקפות על ידי שטח הבסיס הריבוני דקליה.

שטחי הבסיס הריבוניים הם טריטוריה שמעבר לים, אך במקום לפעול תחת מושל, בדומה לשאר הטריטוריות, יש להם מנהל שממונה על ידי המלך צ'ארלס השלישי, והם נמצאים תחת סמכות משרד ההגנה הבריטי ולא תחת סמכות משרד החוץ הבריטי. מנהל השטחים הוא גם מפקד הכוחות הבריטיים בקפריסין. לשטחי הבסיס הריבוניים יש תחילית אות קריאה, ZC4, הנפרדת לחלוטין מזו של קפריסין, המשתמשת בדרך כלל ב-5B.

שטחי הבסיס הריבוניים משתרעים על פני 98 מיילים רבועים, מתוכם 47.5 של אקרוטירי ו-50.5 של דקליה. אולם, ממשלת בריטניה לא מחזיקה בבעלותה את כל השטח. משרד ההגנה מחזיק בבעלותו חמישית מהשטח, 60% מהשטח נמצאים בבעלות פרטית ומשמשים למטרות חקלאיות, ו-20% הנותרים הם אדמות כתר הכוללות יערות, דרכים, נהרות והאגם המלוח אקרוטירי.

בשטחי הבסיס הריבוניים פועלים גם אנשי מכס, המשתייכים לזרוע עצמאית למחצה של המכס הבריטי. לאנשי המכס יש תחומי אחריות נרחבים, והם אחראים על הטיפול הגירה, ייבוא, ייצוא, מסים, לידות, נישואים, גירושים ומיתות. כמו כן, בשטחי הבסיס הריבוניים פועל כוח משטרה אזרחי. הכוח הוקם באוגוסט 1960, והוא אחראי על כל תושבי השטחים, כולל אנשי הצבא. אולם, במקרה ומבוצעת עבירה בעלת אופי צבאי על ידי אחד מהחיילים המוצבים במקום, הסמכות נתונה ליחידת המשטרה הקפריסאית המשותפת, שהיא יחידה צבאית המורכבת מנציגי המשטרה הצבאית המלכותית ומשטרת חיל האוויר המלכותי. הכוח המשטרתי אחראי גם על ניהול בית הסוהר דקליה.

## במדינת אירלנד החופשית
בעבר היו שלושה שטחי בסיס ריבוניים במדינת אירלנד החופשית, שבעבר הייתה חלק מהממלכה המאוחדת. כיום שוכנים שלושת הנמלים הללו באירלנד. לאחר קבלת העצמאות האירית ב-1922 שמרה הממלכה המאוחדת ברשותה את נמלי המים העמוקים ליד ברהייבן, קווינסטאון ולוך סווילי, לפי תנאי האמנה האנגלו-אירית מ-1921. הנמלים נותרו בשליטה בריטית עד החתימה על הסכם הסחר החופשי בין אנגליה לאירלנד ב-1938, שלאחריה הועברו לריבונות אירית.

## קישורים חיצוניים
* מנהלת שטחי הבסיס הריבוניים באתר משרד ההגנה הבריטי

קטגוריה:בסיסי הצבא הבריטי
קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:קפריסין
רובר החזק

**רובר החזק** (820 – 2 ביולי 866) היה אביהם של אודו, מלך צרפת ושל רובר הראשון, מלך צרפת וסבא רבא של איג קאפה, מלך צרפת, מייסד השושלת הקאפטינגית.

## ביוגרפיה
רובר החזק היה בן למשפחת אצילים שעברה מפרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית בתקופתם של לודוויג הגרמני ושל שארל הקירח. ב-853, אחרי הפלישות הראשונות של הנורמנים לעמק הלואר ולאורך הסן, רובר החזק התמנה על ידי שארל הקירח למיסוס דומיניקוס (כלומר למפקח מנהלי בעל סמכויות שיפוטיות) בפרובינציות של מיין, אנז'ו וטורן במטרה לחזק את האזור נגד הנורמנים.

ב-10 בפברואר 856 שארל הקירח השיא את בנו לואי לאחת מבנותיו של אריספו, דוכס ברטאן שהעניק ללואי, שהיה בן עשר שנים בלבד, את דוכסות לה מאן ואת העיר לה מאן כבירתו. צעדים אלה קיצצו בסמכויותיו של רובר החזק וגרמו למורת רוח בקרב אנשי האצולה של ברטאן. בנובמבר 857 נרצח אריספו, דוכס ברטאן וב-858 רובר החזק וסאלומון מברטאן מרדו בשארל הקירח וקראו ללודוויג הגרמני לפלוש לפרנקיה המערבית. בספטמבר של אותה שנה לודוויג הגרמני הגיע לאורליאן, פגש את מנהיגי המורדים וגירש את לואי מלה מאן.

שארל הקירח נאלץ לפצות את רובר החזק על אובדן נחלותיו בעמק הלואר והעניק לו את רוזנות אוטן, את רוזנות נוור ואת רוזנות בורגונדיה. ב-861 שארל הקירח חתם על הסכם שלום עם רובר החזק ומינה אותו לרוזן אנז'ו. ב-862 הוא מינה אותו למרקיז נויסטריה. בתפקידיו אלה רובר החזק הגן בהצלחה על החוף הצפוני של פרנקיה המערבית נגד פלישת הנורמנים.

ב-866 רובר החזק נהרג בקרב בריסאת (כיום במחוז מיין-א-לואר שבחבל פיי דה לה לואר) כאשר יצא להגנת פרנקיה המערבית נגד הנורמנים והברטונים.

בפברואר 888 בנו אודו, שהיה רוזן פריז, הוכתר למלך צרפת. ב-29 ביוני 922 בנו רובר הוכתר למלך צרפת על ידי האצולה שמרדה במלך שארל התם. ב-3 ביולי 987 נינו של רובר החזק, איג קאפה, נבחר על ידי האצולה למלך צרפת והיה ראשון למלכי השושלת הקאפטינגית.

## משפחתו
רובר התחתן עם אדלייד מטור, בתם של איג מטור ואווה, ממנה היו לו שני בנים:
* אודו, מלך צרפת (860–898)
* רובר הראשון, מלך צרפת (866–923)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת הקפטינגית
קטגוריה:נפטרים ב-866
טאהר אל-חוסייני

**מוחמד טאהר מוסטפא אל-חוסייני** (בערבית: **محمد طاهر مصطفى طاهر الحسيني**, תעתיק מדויק: מחמד טאהר מצטפא טאהר אלחסיני, 1842 – 1908), שנודע בכינויו **טאהר אפנדי**, היה המופתי של ירושלים לאורך שנים ארוכות בשלהי התקופה העות'מאנית.

טאהר אל-חוסייני נולד בירושלים, בן למשפחת חוסייני המכובדת שבאותה תקופה החלה לצבור מעמד ורכוש תחת השלטון העות'מאני.
הוא היה ה**טאהר השני** בענף ה"טאהרי" של משפחת אל-חוסייני: בנו של מוסטפא, נכדו של חוסיין ונינו של טאהר הראשון.

טאהר אל-חוסייני מונה בידי השלטון העות'מאני לתפקיד המופתי של ירושלים בשנת 1869. כמו כן היה הקאדי של בית הדין השרעי. לאורך שנות כהונתו נאבק בעלייה ובהתיישבות היהודית בארץ ישראל, והפעיל את השפעתו על השלטונות העות'מאניים בדרישה לגרש את המתיישבים היהודיים המנסים לרכוש אדמות או לפחות להציק להם. ב-1897 הועמד בראש ועדת נכבדים ערביים שבחנה בקשות למכירת אדמות ליהודים, ובפועל עצר מכירת קרקעות בסביבת ירושלים לידיים יהודיות למשך שנים אחדות.
עם זאת, הוא נזכר ברשימה שנערכה בתנועה הציונית ב-5 בינואר 1937, הכוללת עשרות נכבדים ערבים שמכרו קרקעות ליהודים.

אל-חוסייני מילא את תפקיד המופתי עד מותו ב-1908. לטאהר היו שתי נשים: מחבובה ילדה לו שבע בנות ובן אחד, כאמל; זיינב ילדה לו שני בנים, פח'רי ואמין. כאמל אל-חוסייני ירש את התפקיד עם מות אביו והחזיק בו עד מותו שלו ב-1921, אז עבר התפקיד לידי אחיו למחצה אמין אל-חוסייני.

## קישורים חיצוניים
* אישים פלסטיניים: Al-Hussaini, Mohammed Tahir באתר PASSIA 

## הערות שוליים

קטגוריה:המופתים של ירושלים
טאהר
קטגוריה:הרובע המוסלמי: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1842
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1908
וילה פיזאני (מונטניאנה)

**וילה פיזאני** (איטלקית: **Villa Pisani**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, ליד מונטניאנה (Motagnana). וילה פיזאני הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. 

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות".
לבניין שתי חזיתות מרשימות. חזית הבניין הקדמית פונה אל הדרך ואל העירה מונטניאנה, ואילו חזיתו האחורית פונה אל הגנים והאחוזה. משפחת פיזאני הייתה בעלת טחנות שהופעלו על ידי ממי בנחל המקומי. לבניין שלוש קומות אך שתי הקומות התחתונות הן העיקריות (piano nobile), ולהן חלונות מלבניים גדולים. מתחת לגג קומה נוספת שלה חלונות נמוכים. מרכז החזית בשני צידי הבניין, מעוצב כלוג'יה שבה ארבעה עמודים - מערך העמודים התחתונים הוא בסדר דורי ואילו העליון בסדר יוני. עמודים אלה תומכים בגמלון. בגמלון שבחזית הבניין נראה סמל המשפחה בין שתי דמויות נשיות מכונפות. מתחתיהן, מעל העמודים, כתובת רבתי המנציחה את פרנצ'סקו פיזאני, אבי המשפחה שהקים את הבניין. האפריז הדורי שמעל העמודים התחתונים מקיף את ראש הקומה התחתונה סביב. המרווחים שבין העמודים בחזית הבניין, בשתי הקומות, סגורים בבנייה, בעוד שבחזית האחורית הם פתוחים, ויוצרים מבואה של ממש בקומה התחתונה, ומרפסת מרווחת בעליונה.  

האולם המרכזי (salone) של הקומה העיקרית מעוצב באופן שבו ארבעה עמודים חופשיים ושמונה חצאי עמודים אחוזים מחלקים אותו במערך יוצא דופן כדי לשאת את התקרה המקומרת. מערך זה גם יצר שמונה גומחות בצורת אפסיס בקירות האולם, שבהן הוצבו פסליו של הפסל אלסנדרו ויטוריה, המתארים את ארבע העונות.   

בתוכנית שפרסם פלאדיו בספרו מתוארים גם שני אגפים צדדיים לבניין בגובה של שתי קומות, שנועדו עבור מתקני המשק, אך אין עדות שתוכנית זו הוצאה אי-פעם אל הפועל.

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 146.

*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 112-117.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים

שמאל|ממוזער|280px|מפת נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים
**נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים** (באנגלית: **Pan-European corridors**) הם עשרה עורקי תחבורה המקשרים בין צפון אירופה ומזרחה - למרכזה ודרומה. 

הרעיון הועלה בוועידה האירופית הראשונה לענייני תחבורה שהתכנסה בפראג ב-1991. לאחר עבודת מטה שבוצעה הוגדרו הנתיבים הרלוונטיים, במסגרת הוועידה האירופית השנייה לענייני תחבורה, שהתכנסה בכרתים בשנת 1994, כעורקים המרכזיים הדורשים פיתוח והרחבה, תוך השקעה ארוכת טווח שעתידה להיפרס עד שנת 2015. המטרה העיקרית הייתה לקשר את מערב אירופה וחבר המדינות לאזורי הבלקן מחד והמדינות הנורדיות, מאידך. הפיתוח כולל את כל התשתיות התחבורתיות האפשריות תוך שימת דגש על כבישים, מסילות ברזל ובמקביל הרחבת נמלי תעופה רלוונטיים.

בוועידה השלישית לענייני תחבורה, שהתכנסה בשנת 1997 בהלסינקי, הורחב הפרויקט באופן משמעותי מבחינת ההשקעה הכספית. ההסכמה הכלל-אירופית על עשרת נתיבי התעבורה הושגה לאחר תום מעשי האיבה בבלקן, אשר ליוו את תהליך התפרקותה של יוגוסלביה. בשלב זה, הרחבת עשרת מסדרונות תחבורה אלו מובדלת מפרויקט נתיבי תעבורה חוצי אירופה, שיזם האיחוד האירופי ומתייחס להקמה והרחבה של נתיבי תעבורה בכל חלקי היבשת, אם כי ייתכן שהפרויקטים ישולבו בשל מקורות המימון הזהים.

העבודות החלו בראשית המאה ה-21 וצברו תאוצה מ-2004 עת צורפו 10 מדינות נוספות לאיחוד האירופי, עניין שהגביר את הצורך בתשתית תחבורתית המותאמת לעליה בהיקפי במסחר, התעסוקה והתיירות. במסגרת זו הוקם פורום לשיתוף פעולה תחבורתי עם מדינות הים התיכון שאינן חברות באיחוד האירופי, כדי לבחון חלופות להרחבת הפרויקט ובכלל זה לטורקיה והמזרח התיכון.

## רשימת נתיבי התעבורה

## קישורים חיצוניים
*מפות מפורטות של הנתיבים השונים

קטגוריה:אירופה: תחבורה
קטגוריה:כבישים בין-לאומיים
נציבי הכנסייה

**נציבי הכנסייה** (אנגלית: **Church Commissioners**) הוא הגוף המנהל את הנכסים ההיסטוריים של הכנסייה האנגליקנית.

גוף זה הוקם ב-1948 משילוב של קרן הנדיבות של המלכה אן, שהוקמה ב-1704 על מנת לסייע לכמרים עניים, והנציבים הרוחניים שמונו לראשונה ב-1836. ועדת החובות והתגמולים הרוחניים שקדמה לגוף זה פעלה בתקופת שלטונו הקצרה הראשונה של סר רוברט פיל ב-1835; היא חילקה מחדש את הנכסים בין הדיוקסיות השונות ושינתה את גבולותיהן, ובשנה שלאחר מכן הוקמה הוועדה הרוחנית.

הנציבים מפקחים גם על ארגון מחדש של קהילות, והסכמתם נחוצה לצורך הקמת או ביטול כהונה דתית, איחוד, הקמה או פירוק של משרה בשכר בכנסייה או בקהילות, וסגירת בנייני כנסיות או בתי קברות שקודשו.

נציבי הכנסייה הנוכחיים הם:
* הארכיבישוף מקנטרברי והארכיבישוף מיורק
* שלושת נציבי הנכסים של הכנסייה, המייצגים את נציבי הכנסייה בסינוד הכללי
* 11 אנשים הנבחרים מהסינוד הכללי: ארבעה בישופים, שלושה כמרים וארבעה נציגי ציבור שאינם כמרים
* שני כמרים בכירים
* תשעה אנשים הממונים על ידי הכתר והארכיבישופים
* שישה חברים אקס אופיציו (מתוקף תפקידם): ראש הממשלה, הלורד נשיא המועצה, מזכיר הפנים, מזכיר המדינה לענייני תרבות, תקשורת וספורט, יושב ראש בית הנבחרים והלורד יושב הראש.

בשלהי 2008 הוערך שווי הנכסים של הנציבים בכ-4.4 מיליארד לירות שטרלינג. עיקר ההכנסות משמשות לתשלום פנסיות לאנשי כמורה שיצאו לגמלאות.

## קישורים חיצוניים
* נציבי הכנסייה באתר הכנסייה האנגליקנית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הכנסייה האנגליקנית
אלתרמן (פירושונים)

**אלתרמן** (וגם בכתיב **אלטרמן**) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, שפירושו בגרמנית (**Alterman**) הוא איש זקן (חכם)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
אלמנה שחורה (אלבום)

שמאל|ממוזער|250px|עטיפת האלבום אלמנה שחורה
**אלמנה שחורה** הוא אלבום הביכורים של להקת המטאל הישראלית "אלמנה שחורה" שהוקמה ב-1991.

## הפקה
האלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 1997, והוא מוגדר כאלבום ז'אנר גלאם מטאל ישראלי היחיד של הלהקה בכל שנות פעילותה.

להקת האלמנה השחורה הופיעה עם שירי הדיסק ברחבי הארץ, בהרכב מלא של חברי הלהקה שניגנו בתקליט "אלמנה שחורה", עד לשנת 1998, בה פרשו מהלהקה אבי מועלם ואיציק עובדיה. 

הסינגל הראשון שיצא לרדיו טרם השקת הדיסק, השיר "תסתכלי לי בעיניים", לא נכלל באלבום. סינגלים נוספים שהופקו עבור הרדיו הם: "ג'ני", "דמעות", "הבושם הכחול", "חברים" וגרסת כיסוי ל"כל הכבוד" (קזבלן). השיר "דמעות" הופץ במספר מהדורות האלבום תחת השם "מושיט לך יד".

בשנת 2010 הוציאה הלהקה את אלבומה הבא, "פנטום פיין".

## משתתפים
* אסי חסון: זמר ראשי.
* אלי זולטא: גיטרות, קולות רקע, סולן ברצועות 5 ו-13.
* אבי מועלם: בס, פסנתר, קלידים, קולות רקע.
* איציק עובדיה: תופים, כלי הקשה, קולות רקע.
* יהורם גאון: שירה ברצועה 14.
* ארז נץ: מעבד, מפיק מוזיקלי.
* חברת הקלטות: Journey Records.
* עיבוד: אלמנה שחורה.

## רשימת השירים
# "היצירה" - 1:48 
# "אלמנה שחורה" - 5:11 
# "דמעות" - 4:46 
# "בושם כחול" - 3:41 
# "ג'ני" - 3:35 
# "חברים" - 4:33 
# "אושר פנימי" - 3:47 
# "הכל נגמר" - 4:25 
# "אש אש" - 5:18 
# "כוס אומק ערס" - 7:18 
# "בייב" - 4:11 
# "רחוק" - 4:21 
# "גן עדן" - 2:20 
# "כל הכבוד" בשיתוף יהורם גאון - 3:09

## קישורים חיצוניים

* דיסקוגרפיית האלבום - באתר מומה
* מילות שירי האלבום - באתר MP3 MUSIC

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1997
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי מטאל
לק ננה

**לק ננה** (בתאית: **เล็ก นานา**; 1924 - 1 באפריל 2010) היה איש עסקים ופוליטיקאי תאילנדי.

## קריירה
ננה היה פעיל המפלגה הדמוקרטית וחבר הוועד הפועל של המפלגה. בשנת 1975 מונה לסגן שר החוץ וכיהן בתפקיד כשנה. לאחר מכן מונה לקונסול כבוד כללי בתאילנד של עיראק. בתפקיד זה החזיק עד 1981 ולאחריו המשיך לעסוק בייצוא סחורות מעיראק. בדצמבר 1982 נמצאה במשרדו פצצה חבלנית שהביאה למות אדם, פציעתם של עשרים נוספים וגרמה לדליקה גדולה.

בין אפריל 1982 לאפריל 1986 כיהן כמזכיר המפלגה הדמוקרטית. שנים רבות היה חבר הפרלמנט. בשנת 1985 מונה ננה לשר המדע והטכנולוגיה.

עסקיו הפרטיים הקיפו רכוש נדל"ני רב. ננה היה בעל בניינים רבים ברובע המסחרי של בנגקוק. חלק מהאדמות בבעלותו נתרמו על ידו, בין היתר לצורך הקמת פארק לאומי, בית חולים ולבניין מטה המפלגה הדמוקרטית.

בשנות חייו האחרונות היה חבר הוועדה המייעצת העליונה במוסדות המפלגה.

ננה, בן הדת המוסלמית, היה חבר הוועד האיסלאמי המרכזי בתאילנד. במותו הקצה מלך תאילנד אדמה לצורך קבורתו במסגד מקומי.

קטגוריה:פוליטיקאים תאילנדים
קטגוריה:אנשי עסקים תאילנדים
קטגוריה:שרי מדע
קטגוריה:קונסולים של כבוד
קטגוריה:תאילנדים שנולדו ב-1924
קטגוריה:תאילנדים שנפטרו ב-2010
אמריקן סקולר

ממוזער|אמרסון, תחריט, 1878
**אמריקן סקולר**  (באנגלית: **The American Scholar**) הוא רבעון ספרותי אמריקאי.

אמריקן סקולר מוצא לאור בידי אגודת פי בטא קפא (Phi Beta Kappa Society), החל מ-1933. כתב העת זכה בארבעה פרסי כתבי עת לאומיים National Magazine Awards מידי האגודה האמריקאית לעורכי כתבי עת American Society of Magazine Editors. בנושאי מסות ב-1999 ו-2003, פרס מצוינות כללי (בקטגוריית תפוצת קוראים מתחת ל-100,000) בשנת 2000 ועבור טורים קבועים בשנת 2006.

בנוסף לכך זכה אמריקן סקולר בארבעה פרסי עיתונות עצמאית מידי Utne Reader.

כתב העת נקרא על שם נאום שנשא ראלף וולדו אמרסון לפני אגודת פי בטא קפא בשנת 1837.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות אמריקאית
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
חואן פונסה דה ליאון

**חואן פונסה דה ליאון** (בספרדית: **Juan Ponce de León**; 1474 – יולי 1521) היה מגלה ארצות ספרדי והמושל הראשון של פוארטו ריקו. הוא הוביל את המסע האירופאי הראשון לפלורידה והעניק לה את שמה.

## ביוגרפיה
ב-1492 השתתף דה ליאון במסעות המלחמה של ספרד נגד המורים בגרנדה. בספטמבר 1493 הוא השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לאמריקה. האוניות הגיעו לאיים הקריביים בנובמבר 1493 וביקרו במספר איים עד שהגיעו ליעדם באי היספניולה. ב-1504 מינה אותו מושל היספניולה, ניקולאס דה אובנדו, למושל הגבולות של המחוז החדש, איגוויי (בקצה המזרחי של הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו). ב-1505 קיבל דה ליאון אישור לייסד עיירה חדשה במחוז איגוויי, ונתן לה את השם סלבלאון דה איגוויי.

### מסעות לפלורידה
בפברואר 1512 קיבל דה ליאון חוזה מלכותי בלעדי לשלוש שנים לחפש איים חדשים, "איי בנימי", שטרם התגלו צפון מערבי לאי היספניולה. הוא צייד שלוש אוניות וצוות אותן עם 200 איש שמימן מכספו הפרטי והפליג מפוארטו ריקו ב-4 במרץ 1513. ב-2 באפריל 1513 צפה באדמה אותה חשב בתחילה לאי חדש וקרא לה "פלורידה".

את מסעו האחרון לפלורידה ביצע ב-1521. היה זה מסע התיישבות עם שתי אוניות ו-200 איש, כולל כומר, חקלאים, בעלי מלאכה, 50 סוסים ועוד חיות מבויתות. במסע זה הותקפו על ידי מקומיים ודה ליאון נפצע מחץ מורעל בכתפו. לאחר התקפה זו הפליג עם צוותו להוואנה שבקובה, שם מת מפצעיו כעבור מספר ימים.

## בתרבות
עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב מחברת עתיקה שמצאו מלחים ובה כתוב שמיקומו של "מעיין הנעורים" יימצא בספינתו האבודה של דה ליאון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מגלי ארצות ספרדים
קטגוריה:פוארטו ריקו: היסטוריה
קטגוריה:היספניולה: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 1474
קטגוריה:נפטרים ב-1521
אובמה (פירושונים)

**אובמה** הוא שם משפחה אפריקני שמקורו בסוואהילי. אובמה הוא גם שם משפחה יפני (**小浜**), וכן שמם של מספר יישובים ואתרים ביפן.

קטגוריה:שמות משפחה
אולברייט

**אולברייט** (באנגלית: **Albright**) הוא שם משפחה

קטגוריה:שמות משפחה
מחוז לוד

**מחוז לוד** (באנגלית: **Lydda District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר לוד. המחוז כלל שתי נפות:
*נפת רמלה
*נפת יפו 

## היסטוריה
נפות יפו ורמלה היוו בתחילה את מחוז יפו. ביולי 1922 חולקה הארץ לארבעה מחוזות בלבד, ומחוז יפו אוחד עם מחוז ירושלים ליצירת מחוז ירושלים-יפו. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחדו מחוז יפו וירושלים ומחוז הדרום. 

ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו שכלל את נפות יפו ורמלה, ומחוז עזה הכפרי. 

על פי סקר הכפרים (1945), מחוז לוד היה היחיד מבין מחוזות המנדט שהיה בו רוב יהודי: אוכלוסייתו מנתה כ-293,520 יהודים וכ-207,210 ערבים (וגם כ-340 אחרים). לכן תוכנית החלוקה ייעדה את רוב שטח הנפה למדינה היהודית, ורק חלק קטן יחסית יועד למדינה הערבית. 

## שטח
לפי סקר הכפרים (1945) היה סך כל השטחים של יישובי המחוז 1,205,558 דונמים (טורקיים). התפלגות השטח הייתה כדלקמן:

* שטח בבעלות ערבית: 828,812 דונמים
* שטח בבעלות יהודית: 251,598 דונמים
* שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 96,591 דונמים
* שטח בבעלות אחרת: 28,557 דונמים

## מושלים
מחוז ירושלים-יפו:
*רונלד סטורס, 1920–1925
מחוז הדרום:
* קמפבל, 1931–1926
* רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931–1939
מחוז לוד:
*רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1939–1943
* ר.ה. צ'רץ', 1944
* ללויד פיליפס (ממלא מקום), 1945
*גריג (ממלא מקום), 1945–1946
*וויליאם רידר מקגיי, 1946–1947
*סטיבנסון (ממלא מקום)
* מר פולר, 1947–1948

## הערות שוליים

לוד
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז עזה

**מחוז עזה** (באנגלית: **Gaza District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר עזה. המחוז כלל שתי נפות:

*נפת עזה
*נפת באר שבע

## היסטוריה

בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים. 
ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.

בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי.

בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה.

## מושלים
מחוז הדרום (עזה, באר שבע, חברון):
*אברמסון, 1922-1925

מחוז הדרום (מיפו דרומה):
* רונלד סטורס, אוגוסט 1925–1926
* קמפבל, 1931-1926
* רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931-1939

מחוז עזה:
*בקסטון
*באלארד, 1940-1943
*וויליאם רידר מקגיי, 1943-1946
*ללויד פיליפס, 1946-1947
*ו. קלמנס
*ר. טורן טורן

## הערות שוליים

עזה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
חוסיין אל-חוסייני

[שמאל|ממוזער|200px|חוסיין אל-חוסייני (במרכז, מתחת ל[דגל לבן|דגל הלבן) בטקס כניעת ירושלים, 1917]]
**חוסיין סלים אל-חוסייני** (בערבית: **حسين سليم الحسيني**, תעתיק: חסין סלים אלחסיני; ? – מאי 1918) היה ראש עיריית ירושלים מטעם השלטון העות'מאני החל משנת 1909 ועד מותו ב-1918, בתקופת המנדט הבריטי. נודע בכינויו חוסיין ביי.

חוסיין אל-חוסייני, בן למשפחת חוסייני, נולד בירושלים בסביבות אמצע המאה ה-19. אביו, סלים אל-חוסייני, היה איש ציבור נכבד בשלטון המקומי וכיהן אף הוא בתפקיד ראש עיריית ירושלים בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. חוסיין אל-חוסייני קיבל את תפקיד ראש העיר בשנת 1909, ובמהלך כהונתו עסק נמרצות בפיתוח התשתיות בעיר.
תחת הנהגתו רוצפו רחובות העיר העתיקה, שופרו שירותי הניקיון והתברואה, והחל ביצועו של פרויקט ביוב שמומן בחלקו בידי יהדות התפוצות.
מאמצי הפיתוח שלו זכו להערכת תושבי העיר המוסלמים, הנוצרים והיהודים.

בריאיון לעיתון המצרי "אל-אקדאם" במרץ 1914 עמד על ההבחנה שבין הציונות, שאינה מאיימת על "פלסטין", לבין ההתיישבות היהודית בפועל בה המהווה סכנה אמיתית, ומחייבת הטלת מגבלות מסוימות על מכירת קרקעות ליהודים. החל מ-1915 עמד חוסיין אל-חוסייני גם בראש ארגון הסהר האדום, שבצד התפקיד הרפואי שמילא בשנות מלחמת העולם הראשונה קידם הבנה בין ערבים ויהודים בעיר.

עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים בדצמבר 1917, מסר ראש העירייה חוסיין אל-חוסייני רשמית את כניעת העיר לכוחות הבריטים, בשורת טקסי כניעה שנערכו במקום הידוע כיום ככיכר אלנבי (בשכונת רוממה). הוא לקה בדלקת ריאות בעקבות העמידה הממושכת בקור וברוח, ואושפז בבית החולים שערי צדק, שם זכה לביקורו של הגנרל אדמונד אלנבי שהגיע לקבל ממנו את הכניעה הרשמית.
הוא נפטר במאי 1918. אחיו, מוסא כאזם אל-חוסייני, מונה למחליפו בראשות העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית ירושלים בתקופת השלטון הע'ותמאני
קטגוריה:משפחת חוסייני
קטגוריה:נפטרים ב-1918
מחוז ירושלים (המנדט)

**מחוז ירושלים** (באנגלית: **Jerusalem District**) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירתו הייתה העיר ירושלים. המחוז כלל חמש נפות: 
* נפת ירושלים
* נפת רמאללה
* נפת חברון
* נפת בית לחם – סופחה לנפת ירושלים בשנת 1944
* נפת יריחו – סופחה לנפת ירושלים בשנת 1944

## היסטוריה
המחוז, כמו שאר מחוזות המנדט, עבר מספר גלגולים לפני שנקבעה צורתו הסופית.

בתחילת תקופת המנדט כלל המחוז את אזור ירושלים לצד שלושה נפות נוספות – נפת בית לחם, נפת רמאללה ונפת יריחו. בספטמבר 1920 צורפה למחוז נפת חברון, שהוגדרה קודם לכן כמחוז עצמאי.

ביולי 1922 אוחד המחוז עם מחוז יפו למחוז אחד. באוגוסט 1925 אוחד המחוז המאוחד עם מחוז דרום, וכלל כעת את כל הארץ מדרום לקו הרצליה–נהר הירדן.

בנובמבר 1926 פוצל אזור ירושלים ממחוז דרום, והיה ליחידה עצמאית (Division). באוקטובר 1931 הוחזר לאזור ירושלים מעמד המחוז, והועברה אליו נפת חברון.

## אוכלוסייה
לפי מפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1931) אוכלוסיית המחוז מנתה 266,562 איש, שהתפלגו כדלקמן:

* 173,019 מוסלמים (64.91% מכלל האוכלוסייה), מתוכם:
** 9,072 בדואים נוודים
** 16 שיעים
* 54,959 יהודים (20.62%)
* 38,488 נוצרים (14.44%), מתוכם:
** 19,068 יוונים-אורתודוקסים
** 11,438 קתולים
** 4,635 פרוטסטנטים
** 3,347 אוריינטלים
* 52 חסרי דת (0.02%)
* 28 דרוזים (0.01%)
* 15 בהאים
* 1 שומרוני

לפי סקר הכפרים (1945), אוכלוסיית נפת ירושלים הייתה 384,880 תושבים, מתוכם 100,280 יהודים (עלייה של 82% ממפקד 1931). נתונים אלו הם הערכה בלבד, ומתבססים על מפקד 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה (שהיו חלקיים).

## שטח
לפי סקר הכפרים (1945) היה סך שטח המחוז 4,333,534 דונמים (טורקיים). התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
* שטח בבעלות ערבית: 3,993,001 דונמים
* שטח בבעלות יהודית: 39,679 דונמים
* שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 243,446 דונמים
* שטח בבעלות אחרת: 57,408 דונמים

## מושלים
*רונלד סטורס, 1920–אוגוסט 1925
*אדוארד קית'-רוץ' 1926–1931
* קמפבל, 1931–1937
* מקלרן, 1937
*אדוארד קית'-רוץ', 1937–1943
* מוריס ביילי, 1943
*ג'יימס פולוק, 1944–1948

## הערות שוליים

ירושלים
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1920
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948