open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גני טווילרי

[שמאל|ממוזער|250px|תחריט צרפתי משלהי [המאה ה-17, המראה את גני טווילרי וארמון הלובר]]
**גני טווילרי** (בצרפתית: **Le jardin des Tuileries**) הם הגנים העתיקים והחשובים ביותר בגנים הצרפתיים שבפריז, צרפת. הם נפרשים ממערב למזרח בין כיכר הקונקורד ועד הלובר, ומדרום לצפון מנהר הסן ועד רחוב ריבולי. שטח הגנים 230 דונם.
## היסטוריה
הגנים ניטעו בידי קטרינה דה מדיצ'י החל משנת 1564, במקביל לתחילת בנייתו של ארמון טווילרי. מזרקה, גן חיות ומערה מעטרים אותם, ובתחילת המאה ה-17 נוספו אליהם ביתן והאורנז'רי.

בשנת 1664, ז'אן-בטיסט קולבר הורה על עיצובם מחדש של הגנים בידי אנדרה לה נוטר, שכבר עיטר לפני כן את גני וו-לה-ויקונט. לה נוטר העניק לגן את צורתו בעלת הקווים הברורים, שנשמרה עד היום: הוא החדיר לציר הארמון שדרה מרכזית תחומה במזרח בבריכת מים מעוגלת, במערב בבריכה מתומנת; הוא בנה טרסה על שפת המים, לאורך המזח, וטרסה נוספת לאורך רחוב ריבולי; לבסוף, הוא בנה שתי טרסות לאורך גבולה הנוכחי של כיכר הקונקורד, עם שני פתחי כניסה.

## גלריית תמונות

Adolf Friedrich Erdmann von Menzel 038.jpg|גני טווילרי: ציור מאת אדולף פון מנצל
Tuileries-Roue.jpg|גלגל ענק בגני טווילרי
Paris 1st.png|מפת הרובע הראשון של פריז: במרכז הלובר וגני טווילרי
Étienne Jules Ramey-Theseus fighting the Minotaur-Jardins des Tuileries.jpg|פסל תסאוס נלחם במינוטאורוס מאת אטיין-ז'ול ראמי 
Caïn venant de tuer son frère Abel by Henri Vidal-Tuileries Garden-Paris.jpg|קין שזה עתה הרג את אחיו הבל מאת אנרי וידאל 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
565

## אירועים

*קולומבה מאזכר לראשונה את המפלצת מלוך נס

## נולדו

## נפטרו

* 13 או 14 בנובמבר – יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-483)
* בליסריוס - מצביא ביזנטי (נולד ב-505)
* פרוקופיוס - היסטוריון ביזנטי (נולד ב-500)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
הכביש המכושף

שמאל|ממוזער|250px|מבט על הכביש המכושף מטיילת ארמון הנציב
[ממוזער|הכביש המכושף [מונקטון קנדה]]
**הכביש המכושף** הוא קטע כביש מפורסם בירושלים, מתחת לארמון הנציב, בתחומי השכונה הערבית ג'בל מוכבר.
הכביש זכה לכינויו הייחודי מכיוון שכאשר עוצרים את המכונית באמצע כביש זה, היורד מפסגת ההר לעבר מדבר יהודה, ומשחררים את בלמיה, מבחינים בתופעה מעניינת: המכונית נראית כאילו היא נעה לכיוון מעלה, אף שעליה לנוע מטה בהתאם לכוח הכבידה, אותו הדבר גם כאשר שופכים מים על הכביש והם נראים כעולים במעלה הכביש במקום לרדת. התופעה הפכה חלק מן ההווי של תושבי ירושלים ואטרקציה למבקרים.

תופעה דומה מתרחשת באחד הכבישים בגליל, ליד עמוקה.

## הסבר התופעה
למעשה, התופעה אינה אלא אשליה אופטית. הזווית בה נסלל הכביש ביחס לנוף יוצרת את התחושה כי שיפוע הכביש הוא כלפי מעלה, כאשר למעשה הדבר הפוך, ושיפוע הכביש הוא דווקא כלפי מטה. האדם הצופה מן המכונית בנוף, מסיק כי הנוף הוא הישר ולכן רואה את המכונית נוסעת למעלה, אך למעשה, כאשר הוא משחרר את הבלמים, המכונית נעה כלפי מטה, בהשפעת כוח הכבידה.

## כבישים "מכושפים" נוספים בארץ ישראל
ישנם מספר כבישים נוספים בארץ ישראל שגם ביחס אליהם נטען כי קיימת אשליה אופטית דומה:
*הכביש ליד מושב אליפלט, מספר קילומטרים לפני ראש פינה.
*כביש באזור רמת הגולן, אחרי קצרין ולכיוון גשור.
*אחד הכבישים בגליל, ליד עמוקה
*הכניסה לכביש המהיר מבית שמש לכיוון שער הגיא.
*כביש באזור אילת, אחרי הכניסה לכביש שמוביל לבסיסים חיל הים ובדיוק לפני השלט מ.ק 24 מצד ימין.

## ראו גם
* מערבולת אורגון

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: רחובות
קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:אשליות אופטיות
קטגוריה:רכס ארמון הנציב
הר נימבה

**הר נימבה** (באנגלית: **Mount Nimba**; בצרפתית: **Mont Nimba**) הוא הר הנישא לגובה של 1,752 מטר במפגש הגבולות של חוף השנהב, ליבריה וגינאה, והוא הפסגה הגבוהה בכל אחת משלוש המדינות. ההר הוא חלק ממסיב נימבה, והוא עשיר בעפרות ברזל. עם זאת בצידו הליברי נחצבה המתכת עד שמאגריה התדלדלו ב-1989. 

מאז שנת 1944 מוכרז אזור ההר בשטח של 177.49 קמ"ר המשתרע בתחומי חוף השנהב וגינאה כשמורת טבע שאינה פתוחה לתיירים (Mount Nimba Strict Nature Reserve; Réserve naturelle intégrale du Mont Nimba), ובשנת 1981 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית. רוב השמורה בשטח של כ-130 קמ"ר נמצא בתחומי גינאה והיתר בשטחה של חוף השנהב. 

מורדות ההר מכוסים ביער הררי סבוך עד לגובה של 1,000 מטר ועשירים באפיפיטים, ועל הפסגה משתרעת ערבת סוואנה. בשמורה כ-200 מינים אנדמיים של צמחים ובעלי חיים והיא עשירה בגחניים, חתולים גדולים ובצביונים. בנוסף מצויים על ההר נמרים, קרפדה ייחודית להר (Mt Nimba Viviparous Toad, שם מדעי Nectophrynoides occidentalis) ולוטרה ננסית אפריקאית (dwarf African otter shrew), גם היא אנדמית למקום. עוד חיה על ההר קהילת שימפנזות הידועה ביכולתה לעשות שימוש באבנים כבכלים. 

ב-1992 צורפה השמורה לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון. חוסר היציבות הפוליטית באזור הביאה לחוסר שליטתה של ממשלת חוף השנהב בחלק זה של המדינה ולזרם של פליטים אל שטח השמורה בתחומי גינאה. בנוסף לכך, הסתבר כי קיימת כוונה לחדש את הפקת הברזל בשטח השמורה, אולם עניין זה הוסדר בשנת 1993 כאשר גבולות השטח המוגן תוקנו, כך שהאזור אשר יועד לכרייה הוצא מתחומה. למרות זאת השמורה נמצאת עדיין בסיכון ולפי דוח של אונסק"ו משנת 2005 חלקה של השמורה בתחומי חוף השנהב נמצא בשליטתם של מורדים שכורתים את היערות ועוסקים בצייד ובכרייה, ואילו בתחומי גינאה קיימות בעיות של ניהול ותיקצוב. 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוף השנהב: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:גינאה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתרי מורשת עולמית בסיכון
נימבה
קטגוריה:חוף השנהב: גאוגרפיה
קטגוריה:גינאה: גאוגרפיה
קטגוריה:ליבריה: גאוגרפיה
נימבה
קוטמאקו

**קוטמאקו** (בצרפתית: **Koutammakou**) הוא אזור במחוז קארה בצפון־מזרח טוגו, לאורך גבולה עם בנין. האזור, הררי למחצה באופיו, תחום מצפון בהרי אטאקורה ומדרום בנהר קרן, ובמזרחו הוא חודר ללא קו גבול גאוגרפי ברור אל תחומי בנין השכנה. אזור הקוטמאקו מיושב על ידי בני הבטמרימבה שתרבותם סובבת סביב בתי בוץ המכונים טקיינטה (Takienta). לבתים אלה ערך אדריכלי ותרבותי והם היו לאחד מסמליה של טוגו. בשנת 2004 הוכרז שטח של כ-500 קמ"ר בקוטמאקו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2023 הורחב שטח האתר ליותר מ-2,700 קמ"ר בתוך בנין הסמוכה .

מקורם של בני הבטמרימבה אינו ידוע במדויק, ולפי ממצאים ארכאולוגיים ומידע שעבר מדור לדור, הם הגיעו בין המאה ה-16 למאה ה-18 מאזור הנמצא כיום בשטחה של בורקינה פאסו מצפון ומצפון מערב לטוגו.

## אדריכלות
בתי בוץ נפוצים במערב אפריקה בצורות רבות המושפעות מהתרבות המקומית ומחומרי הבנייה הזמינים, אך בתי הטקיינטה בקוטמאקו נודעים בשל יופיים ובשל המבנה האדריכלי הייחודי שלהם. בתים אלה עשויים כחדרים בודדים הערוכים בצורת מעגל והם מוקפים בחומת בוץ המחברת ביניהם. החדרים, בדרך כלל עד שמונה בכל צבר, עגולים או אליפטיים, והחומה עצמה בנויה משכבות שיוצרות מבנה של פסים אופקיים. בדרך כלל ניצב חדר עגול נוסף במרכז המתחם. לחלק מהחדרים גג שטוח ולאחרים גג מחודד הבולט מעל לחומה החיצונית של המתחם, ובחדרים רבים יש שתי קומות. לחדרים הנפרדים תפקידים שונים, כמו מטבח, חדרי שינה, חדרי אחסון או מחסני תבואה, והם מספקים מקלט גם לבעלי החיים של משק הבית. תמונות שצולמו בסוף המאה ה-19 מראות שבעבר נבנו מצבורי טקיינטה שבהם חדרים רבים מאלה שיש בטקיינטה כיום, ומספרם הגיע לעיתים ל-20.

## חברה
מבני הטקיינטה מבטאים את הקרבה השבטית בקרב בני הבטמרימבה, והם מפוזרים בכפרים על שטח גדול יחסית. לפי המסורת המרחק בין המתחמים נקבע לפי מרחק מעופו של חץ. הבתים הם בני חלוף ומוקמים לפי הצרכים. כפר שלם עשוי לקום בשל הצורך או בשל מריבה בין שבטים. לפי המסורת נבנה הכפר החדש לפי דוגמת הכפר הראשון "קוייה" (Kuye) שהוקם בידי האלים. כדי להבטיח שהכפר החדש מוקם בהרמוניה עם הסביבה, נבנה תחילה מקדש ל"דיבו" (Dibo), הכוחות הטבעיים בסביבה אליהם קשורים הכפריים. לאחר הקמת הכפר נבנה גם מבנה לצורכי פולחן הכולל מזבח ובית קברות.

## כלכלה
השיתוף בין הכפריים מסתיים לאחר הקמת הכפר וכל משפחה מתפקדת כיחידה חקלאית עצמאית. אין שיתוף פעולה בין המשפחות בעיבוד השדות ובשטחי המרעה, אך משאבי הטבע משותפים לכל. הבתים ממוקמים למרגלות גבעות כדי לחוס על קרקע חקלאית, וחלק מהשדות אף שוכנים בטרסות על מורדות הגבעות. התושבים עוסקים בגידול דגנים ובגידול בעלי חיים, בעיקר פרות.

## קישורים חיצוניים

*אודות קוטמאקו באתר world heritage site
*גלריית תמונות של בני הבטמרימבה ושל בתי הטקיינטה

קטגוריה:טוגו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:טוגו: גאוגרפיה
קטגוריה:בנין: גאוגרפיה
באצבים

ה**בּאצים** (בגאורגית: **ბაცი**) או ה**באצבים** (**ბაცბი**) הם קהילה קטנה של דוברי נאח בגאורגיה הידועים גם בשם **צוֹבה-תוּשים** (**წოვა-თუშები**) על שם נקיק במחוז ההיסטורי, תושתי, המקום אליו נדדו מצפון הקווקז (אינגושטיה) במאה השש עשרה. 

רוב הבאצים מתגוררים כיום בכפר אלוואני עילית במחוז קאחתי, אולם משפחותיהם מפוזרות במקומות אחרים בגאורגיה. חלק מהבאצים שימרו את שפתם הבאצבית, שהושפעה רבות מהגאורגית ואינה מובנת באופן הדדי עם דוברי הנאח האחרים כמו הצ'צ'נית והאינגושית. לשפה זו אין שפה כתובה והבאצים משתמשים באלפבית הגאורגי. מנהגיהם ומסורתם דומים למנהגי העמים האחרים באזורים ההרריים של מזרח גאורגיה. 

## מקורות

* גאורגה האוויט (1996), **[http://books.google.com/books?id=5Z4X7e5FwtcC&pg=RA1-PA327&dq=%22Bats+people%22&sig=rZEC0_wxjlsS1iXhcv6I5TuRT7Y מקראה גאורגית]**, עמ' 327, הפרק "המסורות הפולקלוריסטיות בתושתי", , 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים קווקזיים
קטגוריה:גאורגיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:קאחתי
מוזיאון האצ"ל בתש"ח

**מוזיאון האצ"ל בתש"ח על שם [[עמיחי פאגלין]]**, הקרוי גם "בית גידי", מנציח את קורות האצ"ל החל בהחלטת עצרת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר 1947 ועד השתלבות הארגון בצה"ל לאחר קום המדינה. דגש מיוחד מושם על כיבוש יפו הערבית על ידי הארגון בקרבות תש"ח (25–28 באפריל 1948). מבנה המוזיאון הוא למעשה אחד הבתים של שכונת מנשייה שנפגעו בקרב על יפו.

## רקע
המבנה שבו הוקם המוזיאון נבנה לראשונה בשנת 1900 על ידי איש עסקים יהודי שביקש להשתקע בארץ ישראל. לאחר מותו, עבר הבית לידיים ערביות ושימש לסירוגין לצורכי מגורים, תעשייה ומסחר. הבניין היה חלק משכונת מנשייה, שכונה ערבית בפאתה הצפונית של יפו שהחלה להיבנות בתחילת המאה העשרים. לאחר מאורעות תרפ"ט, בעליית הגג של המבנה גרה משפחה יהודית - שלימים, במהלך מאורעות תרצ"ו, נאלצה להעתיק את מגוריה.

בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות עבר קו החזית בין יהודי תל אביב לערביי יפו בין השכונות נווה צדק ומנשייה. המבנה, שלימים הוקם בו המוזיאון, היווה חלק מקו הביצורים של הערבים. בחול המועד פסח תש"ח, פתח האצ"ל במערכה לכיבוש יפו שבמהלכו נפלו 41 לוחמים ונפצעו 82. בקרבת מבנה המוזיאון היה המעוז הערבי האחרון, שנפילתו לידי האצ"ל הכשירה את הקרקע לכיבושה של שכונת מנשייה ולכניעתה של יפו כולה.

## היסטוריה
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כשהוחלט לפנות את בתי שכונת מנשייה החרבים, פנו חברי ברית חיילי האצ"ל לעיריית תל אביב בבקשה להקים במקום אתר הנצחה לחבריהם שנפלו בקרב.

### הקמת המוזיאון
ממוזער|רב-סרן דוד אלעזר
דוד אלעזר, רס"ן בדימוס וחבר האצ"ל לשעבר, היה היוזם, הדוחף והמניע להקמתו של המוזיאון הזה, ועם הקמתו מונה גם למנהלו הראשון. בהתחלה נקרא המוזיאון "המוזיאון לשחרור יפו ע"ש עמיחי [גידי] פאגלין", שהיה קצין המבצעים של האצ"ל, ובקיצור "בית גידי". לימים, משעבר המוזיאון להיות חלק מיחידת המוזיאונים של משרד הביטחון, שונה שמו ל"מוזיאון האצ"ל בתש"ח". האדריכלים אמנון ניב, אמנון שוורץ ודני שוורץ שיחזרו חלק ממבנה האבן המקורי ושילבו בו מבנה פנימי מזכוכית שחורה, שיוצרת ניגוד חריף בין ישן לחדש.

בשנת 1983, בתום עבודות השימור והבנייה, נפתח המוזיאון לקהל הרחב, כאשר טקס הפתיחה החגיגי והממלכתי נערך בנוכחות ראש הממשלה מנחם בגין. בשנת 1987 זכה הבניין בפרס רוקח למפעלי הנדסה. משנת 1982 מכהן יוסק'ה נחמיאס כאיש עדות וכאחד מראשי המוזיאון.
שמאל|ממוזער|250px|החזית הצפונית והכניסה לבניין
## ראו גם
*מוזיאון האצ"ל

## קישורים חיצוניים

* 
* מוזאון האצ"ל בתש"ח, אתר המועצה לשימור מבנים ואתרים
* מוזיאון האצ"ל בתש"ח, באתר רשות העתיקות
* מוזיאון האצ"ל בתש"ח, באתר משרד הביטחון
* אדר' פאינה מילשטיין, מוזיאון האצ"ל בתש"ח, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2006
*אריה יצחקי, "בית גידי", מוזיאון אצ"ל בתש"ח. 2019
*בית גידי באבני מורשת

## הערות שוליים

קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:אצ"ל
אצ"ל בתש"ח
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
אצ"ל בתש"ח
אצ"ל בתש"ח
קטגוריה:יפו: תרבות
קטגוריה:מרחב תל אביב במלחמת העצמאות
משין הד

**משין הד** (**Machine Head**) היא להקת גרוב מטאל אמריקאית, שנוסדה בשנת 1992 באוקלנד, קליפורניה. עד כה, הלהקה הוציאה 11 אלבומי אולפן. הלהקה הייתה מועמדת לזכייה בפרס גראמי ב-2008 על ביצוע המטאל הטוב ביותר, על השיר "Aesthetics of Hate".

## הופעות בישראל
משין הד הופיעו בישראל בפעם הראשונה ב-10 במרץ 2008, במועדון התיאטרון בתל אביב.

## חברי ההרכב
### נוכחיים
*רוב פלין - שירה, גיטרה (1994 - היום)
*אדם דאס - גיטרה בס, קולות רקע (1994 - היום)
*פיל דאמל - גיטרה (2003 - היום)
*דייב מקליין - תופים (1995 - היום)

### לשעבר
*כריס קונטוס - תופים (1994 - 1995)
*לוגן מאדר - גיטרה (1994 - 1997)
*טוני קוסטנזה - תופים (1994)
*אהרו לאסטר - גיטרה (1999 - 2001)

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* סקירת ההופעה בישראל באתר מטאליסט

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות גרוב מטאל
קטגוריה:להקות ת'ראש מטאל
קטגוריה:להקות נו מטאל
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1991
קטגוריה:קליפורניה: להקות
הלוח האפריקאי

ממוזער|שמאל|300px|הלוח האפריקאי בימין המפה, בצבע כתום
**הלוח האפריקאי** הוא אחד מתשעת הלוחות הטקטוניים העיקריים בעולם. לוח זה, יחד עם לוח ערב והלוח ההודי, נעו צפונה במשך מיליוני שנים והביאו להתנגשות עם הלוח האירו-אסיאתי. התנגשות זו גרמה להיווצרות רצף של רכסי הרים מהרי הפירינאים, דרך רכסי ההרים בדרום אירופה ובמזרח התיכון ועד רכס ההימלאיה ורכסי דרום-מזרח אסיה.

חלק מהלוח האפריקאי הוא הלוח הלבנטיני.

## גבולות חילוף (טרנספורם)
גבולות חילוף הם אזורים שבהם הלוחות נעים (או מחליקים) אופקית לאורך העתק אנכי יחיד או קבוצה של העתקים מקבילים, כאשר תנועת הלוחות אינה לחיצתית או מתיחתית. השחיקה עשויה להיות חזקה עד כדי יצירת אזור של סלעים מרוסקים ברוחב של 100 ק"מ. 

העתקי החילוף העיקריים מסביב ללוח האפריקאי שוכנים הן בסביבה ימית, בקו המגע בינו לבין הלוח הדרום אמריקאי (לאורך הרכס המרכז אוקייני באוקיינוס האטלנטי), והן בסביבה יבשתית לאורך הבקע הסורי-אפריקני.

החוקרים משערים כי לאפריקה נודע מעמד חשוב בתהליך נדידת היבשות, משום שללוח האפריקאי גבולות חילוף עם מספר רב של לוחות טקטוניים אחרים. 

הלוח האפריקאי נע צפונה בקצב של 2.15 ס"מ לשנה. בקצב זה תגע אפריקה בקצה הדרומי של ספרד בעוד 650,000 שנה, ותגרום לחסימת הים התיכון מכיוון מצר גיברלטר. אם אכן ייחסם המצר, צפוי הים התיכון להתייבש.

## הפעילות במזרח אפריקה

פעילות בגבולותיהם של הלוחות הטקטוניים גורמת לרעידות אדמה ולהתפרצויות געשיות. בצידו המזרחי יוצר הלוח האפריקאי "סדק" גאולוגי פעיל לאורך השקע הסורי אפריקאי, ואזור משולש עפר פעיל במיוחד. באזור זה מתרחקים זה מזה תת-הלוח הנובי, תת-הלוח הסומלי והלוח הערבי. 

## קישורים חיצוניים

אפריקאי
קטגוריה:אפריקה: גאולוגיה
גיטרה רומנטית

[ממוזער|250px|גיטרה רומנטית, [פריז, בסביבות 1830]]
**גיטרה רומנטית** היא גיטרה שמקורה בתקופה הרומנטית של המוזיקה הקלאסית של המאה ה-19. מקורה במדינות (מערב)  אירופה (איטליה, צרפת, אנגליה, אוסטריה וספרד) והיא מהווה את המקור לגיטרה הקלאסית המודרנית ולגיטרה האקוסטית האמריקאית. הגיטרה הרומנטית ידועה כגיטרה הראשונה בעלת 6 מיתרים. הגיטרה הרומנטית מתאפיינת בצורה מוארכת וצרה, כאשר מיתריה עשויים מניילון או מעיים (Catgut) ושלושת מיתרי הבס מלופפים בנחושת מצופה בכסף, בדומה לגיטרה קלאסית מודרנית. לעיתים, המיתרים היו מחוזקים באזור הגשר על ידי פינים קטנים.

## סקירה כללית
הגיטרה הרומנטית הידועה הראשונה שנבנתה, נבנתה בשנת 1774 על ידי פרדיננדו גליאנו בנאפולי. גיטרה זו שהוצגה כיום ב**מוזיאון הייר** (Heyer Museum) לפני פשיטה הרגל שלו, מראה כמה הבדלים חשובים מהגיטרה הקלאסית המודרנית. היו לו 5 מיתרים במקום 6 שנמצאים בגיטרה הקלאסית. בסוף המאה ה-18 הגיטרה זכתה לפופולריות כללית ניכרת. אולם, לפי דבריו של רוג'רו צ'יזה , מוזיקולוגים רבים התעלמו במידה רבה ממקומה וחשיבותה במוזיקה הקלאסית.

### נגנים ומלחינים
מספר מלחינים ידועים שלא קשורים כלל לגיטרה הרומנטית ניגנו או הלחינו בשבילה יצירות, למשל: לואיג'י בוקריני ופרנץ שוברט. הקטור ברליוז היה גם נגן מיומן על הגיטרה הרומנטית. הוירטואוז והכנר ניקולו פאגאניני, ניגן אף הוא בגיטרה ואנטון דיאבלי הלחין כמות כלשהי של יצירות לגיטרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גיטרה
קטגוריה:כלי מיתר
קרון בילום

250px|ממוזער|שמאל|קרון בילום אמריקאי בתצוגה במוזיאון
[ממוזער|קרון בילום [הממלכה המאוחדת|בריטי של חברת בריטיש ריילווייז]]
**קרון בילום** (באנגלית: **Caboose** באמריקה הצפונית, **Brake Van** בממלכה המאוחדת) הוא קרון רכבת הנגרר בסופה של רכבת משא ומשמש בין היתר למגורי עובדי הרכבת. עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נדרשה כל רכבת משא בצפון אמריקה לגרור במאסף קרון בילום. עם פיתוח קרונות המשא ואמצעי האיתות וההתרעה במסילות הרכבת ושכלולם, פחת השימוש בקרונות בילום ובתחילת המאה ה-21 הם נעשו למחזה נדיר על המסילות.

## היסטוריה
קרון הבילום מספק לצוות הרכבת מקלט מפגעי מזג האוויר בקצה האחורי של רכבת משא. מן הקרון היה הצוות יוצא לעבודות עיתוק וכן לשמירה על הרכבת בשעה שעצרה. הקרון אפשר אף תצפית קבועה על הרכבת לצורך זיהוי תקלות שונות במשך הנסיעה: מטענים שחרגו ממקומם, ציוד הנגרר על המסילה וצירי גלגלים שנשחקו והתלהטו. לפקח הרכבת היה משרד בקרון הבילום, שבו היו נשמרים רישומי המטען של הרכבת. ברכבות משא לטווחים ארוכים היה קרון בילום שבו תנאי מגורים מינימליים לצוות, כולל מיטות ומטבח.

קרונות בילום ראשונים היו מורכבים מקרון שטוח שעליו הוקם ביתן קטן, או מקרון משא סגור. משך תקופה ארוכה היו קרונות הבילום מצוידים בדלת צדית, דוגמת קרונות משא סגורים, עד אשר הדבר נאסר בחוק בגלל הסיכון הבטיחותי שבמבנה זה. קרונות בילום מאוחרים יותר מתאפיינים במרפסת קטנה בכל אחד מקצותיהם, אשר מצידיה יכול איש הצוות לרדת מן הרכבת אף בעת תנועתה. קרון הבילום צויד בפנסים אדומים כדי לציין את סופה של הרכבת. רבים מקרונות הבילום נצבעו באופן מסורתי בצבעים בוהקים, חלקם באדום וחלקם בצבעי הקטר.

## סוף עידן קרון הבילום
התקנת בלמים נפרדים בכל קרון משא, המופעלים בלחץ אוויר, הורידה משמעותית את הצורך בקרון בילום אשר יסייע לבלימת הרכבת בצוותא עם הקטר.

החל משנות השמונים פותחו בצפון אמריקה מתקנים אלקטרוניים שאותם ניתן להצמיד לאחורי הקרון המאסף ברכבות משא, הממלאים את רוב הפעולות אותן מילא הפקח אשר אייש את קרון הבילום. המתקן, המכונה בארצות הברית FRED/EOT (ראשי תיבות של "מתקן אחורי מבזיק/מתקן מאסף הרכבת"), מנטר את לחץ האוויר במערכת הבלמים של הרכבת ומשדר אות אלחוטי על כל תקלה לקטר. המתקן אף מנטר את תנועת הקרון המאסף ומשדר זאת לקטר, כך יכול נהג הקטר לדעת כי בתחילת נסיעה "נמתחה" הרכבת לכל אורכה ולא נותר "חופש" במצמדים שבין הקרונות, ועתה ניתן להגביר את מהירות הנסיעה. מידע זה חשוב במיוחד ברכבות משא ארוכות המגיעות לעיתים לאורך של קילומטרים אחדים. המתקן אף מכיל פנס מהבהב באור אדום כך שניתן להבחין באחוריה של רכבת משא ארוכה. עם תחילת השימוש במתקן FRED/EOT הלך ודעך השימוש בקרונות בילום. היום קיימים בארצות הברית קרונות בילום בודדים בלבד, המופעלים על ידי חברות רכבות קטנות.

רכבת ישראל הפסיקה את השימוש בקרונות בילום ברכבות המשא שלה בסוף שנות ה-60, עם התקנת מערכות בלימה בכל קרונות המשא. במוזיאון רכבת ישראל מוצגים שני קרונות בילום, האחד של הרכבת המנדטורית ואילו השני קרון בילום מצרי, ככל הנראה שלל מלחמה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
בילום
מחבר

[ממוזער|300px|ציור של [לאוניד פסטרנק מהמאה ה-19 המתאר מחבר ספרים בעת יצירה]]
**מחבר** של יצירה ספרותית הוא האדם שכתב אותה, הסופר. המונח מחבר נוצר בתורת הספרות כדי להבחין בינה ובין המספר, שהוא פרסונה ספרותית המשמשת בתוך עלילת הסיפור או השיר (בשירה המספר קרוי "דובר").

## מחבר היצירה
מעבר להיותו האדם שברא את היצירה, אפשר לאפיין את המחבר לעומת הדמות הספרותית המחקה אותו, ה**מספר**. דמותו של המספר היא בעלת אופי ומאפיינים משל עצמה, ואלה אינם זהים בהכרח לאלה של המחבר. מחברים נוהגים לעיתים לשלב אלמנטים אוטוביוגרפיים בדמותו של המספר, ולכן חשובה ההבחנה ביניהם. המספר יכול להיות גיבור העלילה, אך קורה לא פעם שדמותו אינה ברורה וחבויה בסיפור בגוף שלישי, לעיתים כמספר יודע כל. חילוץ דמותו של המספר עשויה ללמד גם על זהותו של המחבר, במיוחד בספרים שלא נודע מחברם. קריאה זהירה בספרי התנ"ך, למשל, יכולה ללמד על דמויות אחדות של מחברים ומספרים המעורבות ביצירת ספר אחד. (ראו עוד להלן).

## ספרות עיונית
ביצירות עיוניות, כספרי מחקר או מדע פופולרי לא קיימת בדרך כלל דמות מובחנת של מספר, והמחבר עצמו מוכר כמספר, כמוסר העובדות וכזה שמחווה דעתו לגביהן. בספרי אסופות ובכתבי עת המחבר עשוי להיות העורך, או העורכים, של האסופה.

## דוגמאות
### המחבר בספרי התנ"ך
שיטות ביקורת המקרא השונות עסקו לעיתים בחילוץ דמותו של המחבר והמחבר המובלע וביצירת ההבחנה בינו ובין מספרי הסיפור. בספר דברים, למשל, מוצג משה כמספר העיקרי, כשמרבית הספר היא נאומו האחרון קודם מותו. בחיבורו "מאמר תאולוגי-מדיני" עמד ברוך שפינוזה על ההבחנה שיש לערוך בין המספר - משה, לבין המחבר - דמות שהמסורת אמנם ייחסה גם כן למשה אך זאת בניגוד לרושם המתקבל מקריאת הספר עצמו וההבחנה ההכרחית בין דמויותיהם של המספר והמחבר.

כמו כן, על פי ביקורת המקרא ספרים אחדים בתנ"ך נדמים כיצירה ספרותית אחת, אך בעצם משולבות בסיפור דמויות אחדות של מספרים, לפעמים כתוצאה של עריכה וכתיבה של מחברים אחדים.

## ראו גם
* מחבר מובלע
* מות המחבר
* מהו מחבר?
* מספר

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:תורת הספרות
עד שתבין אותי

"**עד שתבין אותי**" הוא סינגל הבכורה של הזמרת שירי מימון, מתוך אלבום הבכורה "שירי מימון". הפזמון נכתב והולחן על ידי הזמרת בתי. השיר הגיע למקום ה-9 במצעד השבועי של רשת ג'.

## הפקה
כאשר בתי אספה חומרים לאלבומה "נסה אותי" היא החליטה שהשיר "עד שתבין אותי" אינו מתאים לה. בתי שכמו שירי מימון חתומה בהליקון העדיפה להעבירו לזמרת אחרת, וכך הועבר השיר למימון שאספה גם היא, חומרים לאלבום הבכורה שלה באותה העת. השיר דורג בעשרת המקומות הראשונים של המצעדים בישראל והיה מועמד יחד עם שני הסינגלים הבאים שלה לתואר "שיר השנה" ב-2005.

בשיר מבטא את קולה של בחורה שמאסה ביחסיה עם בן זוגה, שאינו מבין אותה. הבחורה פונה לבן זוגה המשיב לה בזלזול ש"עד שהוא יבין אותה היא כבר לא תהיה איתו". היא נוטשת אותו ויוצאת למסע חדש בלעדיו ומרגישה שנפתחו בפניה דרכים חדשות בהן היא תוכל להמשיך בלעדיו.

## היוצרים
* מילים: בתי
* לחן: בתי
* עיבוד: בתי, גיא ליכטנטל, פיני ארונבייב
* גיטרות: אבי סינגולדה
* בס : שחם אוחנה
* קלידים: גיא ליכטנטל

## קישורים חיצוניים

* עד שתבין אותי, באתר MOOMA

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2004
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2004
קטגוריה:שירי בטי פבלו
קטגוריה:שירי שירי מימון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי בטי פבלו
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
Hopes and Fears

**Hopes and Fears** הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית קין.
האלבום הגיע היישר למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים בבריטניה עם יציאתו בשנת 2004, וקיבל מאז 8 פעמים פלטינה. בנוסף, האלבום זכה בפרס המוזיקה הבריטית עבור האלבום הטוב ביותר בפברואר 2005.
עם מכירות של כ-6 מיליון עותקים, האלבום דורג במקום ה-16 ברשימת האלבומים הבריטיים הנמכרים ביותר של המילניום הנוכחי.

## רשימת שירים




## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
דספרדו

**דספרדו** (באנגלית: **Desperado**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת נאו נואר-מערבון משנת 1995, שכתב, הפיק וביים רוברט רודריגז. הסרט מהווה את החלק השני בטרילוגיית מקסיקו, ומככבים בו אנטוניו בנדרס וסלמה הייק.

## תקציר העלילה
אהובתו של אל מריאצ'י, נגן גיטרה, נהרגת על ידי אנשיו של ברון סמים בשם **בוצ'ו**, ואף פוצעים את ידו של מריאצ'י כדי שלא יוכל לנגן עוד. מריאצ'י, המחפש נקמה, מגיע לעיירה קטנה במקסיקו, סנטה ססילה, שם מרכז פעולתו של ברון הסמים. מריאצ'י רוצה לתפוס את תשומת הלב של הברון, ועושה זאת על ידי הריסת עסקיו ורצח רבים מאנשיו. באחד מעימותיו עם אנשיו של בוצ'ו, אל מריאצ'י נפגע קשות, וקרולינה, מוכרת ספרים שלה קשרים עם הברון, אוספת אותו לחנות הספרים שלה ומטפלת בו. בגידתה גורמת לברון לשרוף את חנות הספרים שלה, שהוא עזר לה להקים, וביחד עם אל מריאצ'י היא יוצאת לנקום בו. שני חבריו "קאמפה" ו"ניקו" המסייעים לו במסע הנקמה מוצאים בו את מותם. במהלך מסע הנקמה מגלה אל מריאצ'י שברון הסמים בוצ'ו הוא אחיו. אל מאריצ'י הורג את אחיו כדי למנוע את הריגתה של קרולינה שהתאהב בה.

## דמויות
***המריאצ'י** (אנטוניו בנדרס) - מריאצ'י, שנושא נרתיק גיטרה המסווה כלי נשק.
***בוצ'ו** (חואקים דה אלמיידה) - סוחר סמים.
***קרולינה** (סלמה הייק) - אהובתו של המריאצ'י.
***בושמי** (סטיב בושמי)
***הברמן** (צ'יץ' מרטין)
***עובר אורח** (קוונטין טרנטינו)
***יד ימין** (קרלוס גומס)
***טאבו** (טיטו לאריבה)
***זמירה** (אנחל אווילס)
***נוואחאס** (דני טרחו)
***ניניו** (אברהם ורדוסקו)
***קמפה** (קרלוס גאיארדו)
***קינו** (אלברט מייקל הבן)
***מוקו** (פיטר מרקארדט)
***דומינו** (קונסואלו גומס)

## הפקה
בליהוק, האולפנים רצו שקרולינה תשוחק על ידי בלונדינית, אך לאחר האודישן של סלמה הייק, הם החליטו לתת לה את התפקיד. התפקיד הזה הכיר לצופים אמריקאים את הייק, ועזר לקידומו של אנטוניו בנדרס בהוליווד.

בסרט מופיע, בתפקיד קטן, הבמאי קוונטין טרנטינו, שהוא חבר טוב של רודריגז, במאי הסרט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
ישיבת חזון עובדיה

**ישיבת חזון עובדיה רוממה** היא ישיבה גדולה חרדית–ספרדית השוכנת בשכונת רוממה בירושלים.

## הקמת הישיבה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשל"ג (1973) במתכונת כולל על ידי הראשון לציון הרב עובדיה יוסף ויועדה עבור אברכים נשואים במטרה להכשירם כרבני קהילות ברחבי הארץ. את הקמת הכולל יזם הרב עובדיה יוסף לאחר שראה כי קיים מחסור רב ברבנים ודיינים הבקיאים בהלכה בקהילות השונות. בראשות הישיבה העמיד הרב עובדיה את בנו הרב יצחק יוסף.

בשנים הראשונות שכנה הישיבה בירושלים בדירה ברחוב חנה, באדר ה'תשמ"ב (1982) נערך טקס חנוכת הבית לישיבה בשכונת קטמון בירושלים הטקס התקיים במעמד גדולי תורה רבים ובהם הרב אלישיב, הרב אליעזר ולדנברג הרב בצלאל ז'ולטי ועוד. בבניין זה הייתה הישיבה למעלה מעשור, ובו שכנה גם לשכתו של הרב עובדיה יוסף במשך כהונתו כרב הראשי לישראל ולאחר מכן כשעברה למתכונת של ישיבה, עברה לשכונת גבעת שאול, נכון לשנת 2018 הישיבה נמצאת בשכונת רוממה שברחוב הרקמה (מספר שנים, בעשור השני של המאה ה-21, כונתה "ישיבת רוממה").

בשנת 1992, בעקבות חילוקי הדעות שנתגלעו בין ש"ס והנהגת הציבור הליטאי, על רקע כניסת ש"ס לקואליציה, הקים הרב יצחק יוסף את ישיבת חזון עובדיה עבור בחורים ספרדים. נכון ל-2018, מונה הישיבה כמאה תלמידים.

מבין תומכי הישיבה בלטו הגביר משה סבא ואיל ההון אדמונד ספרא.

באלול ה'תשע"ג לאחר מינויו של הרב יצחק יוסף לראשון לציון, מונה בנו הרב רחמים יוסף לעמוד בראשות הישיבה. המשגיחים בישיבה, הרב אריה נגר והרב אייל עזרן. בין הר"מים הרב שלמה לוי, הרב יהודה פרץ והרב שמואל חיות.
## שיטת הלימוד
שיטת הלימוד בישיבה היא בסגנון ישיבתי, לימוד גמרא עם ראשונים ואחרונים. אולם בשונה משאר הישיבות, בליל שבת ישנו סדר מיוחד המוקדש ללימוד הלכה, תוך שימת דגש על לימוד בספרים יביע אומר וילקוט יוסף (אשר חלק מכרכיו חוברו בין כותלי הישיבה). פסיקת ההלכה והמנהגים בישיבה הם על פי פסיקותיו של הרב עובדיה יוסף.

## מבוגרי הכולל והישיבה
* הרב יצחק פרץ, רב העיר רעננה
* הרב יצחק דניאל - רב בית הכנסת הגדול בירושלים
* הרב מרדכי גזית - יו"ר ארגון 'יד לאסיר'
* הרב יעקב זמיר- דיין בבית הדין הרבני הגדול ולפני כן אב"ד נתניה.
* הרב בנימין יפרח, אב"ד אשדוד
* הרב אברהם דיין, רב שכונת רמת שרת בירושלים
* הרב אברהם דניאל, רב בשכונת רמות בירושלים
* הרב דוד יוסף, הראשון לציון והרב הראשי לישראל 
* הרב שמואל פנחסי, רב שכונת מחנה יהודה וראש כולל 'דרכי דוד'
* הרב אליהו טופיק, ראש ישיבת באר יהודה
* הרב יצחק לוי, רב העיר נשר
* הרב אברהם שלוש, ראב"ד בעיר חיפה.
* הרב יניב עזיז, ראש מוסדות אור יצחק ב"ב.

## קישורים חיצוניים
* חזון יצחק - אתר הבית של תלמידי מר"ן הרשל"צ הרב יצחק יוסף
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: ישיבות
קטגוריה:ישיבות ספרדיות
קטגוריה:ישראל: כוללי אברכים
קטגוריה:רוממה
קטגוריה:עובדיה יוסף
קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
האונסלו (רובע)

**רובע הַאוּנְסְלוֹ של העיר לונדון** (באנגלית: **The London Borough of Hounslow**, ) הוא אחד מרובעי לונדון החיצונית, במערב העיר לונדון, על גדת נהר התמזה.

## מקור השם
הרובע קרוי על שם העיירה האונסלו, שנוסדה במאה ה-13. מקורו של השם "האונסלו" באנגלית עתיקה "האנד האלאו" ומשמעותו "גבעת העפר של האנד", וייתכן שמדובר בקבר של אותו אדם. בספר יום הדין קרויה העיירה: Honeslaw.

## היסטוריה
רובע האונסלו הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע העירוני ברנטפורד וצ'יזוויק, הרובע העירוני פלטהאם והרובע העירוני הסטן ואיזלוורת' שהיה שייך למחוז מידלסקס.

רובע האונסלו נמצא לגדת נהר התמזה, על הדרך המובילה לסאות'האמפטון, באת', בריסטול ואקסטר, וכן על הדרך המובילה לפנזנס שבקורנוול. יישובי הרובע התפתחו לאורך דרכים אלה ובמקור החלו כאכסניות לעוברי הדרכים.

הרובע התפתח במחצית השנייה של המאה ה-20 בשל התפתחות נמל התעופה הית'רו השוכן בסמוך לרובע, ממערב לו. בתקופה זו נבנו ברבע לאורך דרך M4 מספר רב של מפעלים (ובהם המפעלים של חברת הצמיגים והגומי פיירסטון וחברת ג'ילט). מרבית המפעלים הגדולים עזבו את הרובע בשנות ה-80.

## שכונות הרובע
שכונות הרובע העיקריות הן:
* אוסטרלי (Osterley)
* איזלוורת' (Isleworth)
* ברנטפורד (Brentford)
* גאנרסבורי (Gunnersbury)
* גרוב פארק (Grove Park)
* האטון (Hatton)
* האנוורת' (Hanworth)
* האונסלו (Hounslow)
* הסטון (Heston)
* למפטון (Lampton)
* מזרח בדפוטנט (East Bedfont)
* פלטהאם (Feltham)
* צ'יזיק (Chiswick)
* קראנפורד (Cranford)

## שלטון מקומי
בראשות הרובע עומדת מועצת הרובע ובה 60 חברי מועצה. בין השנים 1971–2006 שלטה במועצת הרובע מפלגת הלייבור. כיום, למפלגת הלייבור 24 מקומות במועצה, למפלגה השמרנית 23 מקומות ולמפלגה הליברלית הדמוקרטית 5 מקומות במועצה. לקבוצות מקומיות עצמאיות 8 מקומות במועצה.

## תחבורה
דרך הרובע עוברים שני קווים של הרכבת התחתית של לונדון: קו דיסטריקט – לו שלוש תחנות ברובע וקו פיקדלי – לו חמש תחנות ברובע.

כמו כן שלושה קווים מרשת הרכבת הלאומית הבריטית עוברים דרך הרובע – קו צפון לונדון המופעל על ידי חברת סילברלינק, הקו המעגלי האונסלו וכן קו רכבת מווינדזור לתחנת ווטרלו – שני האחרונים מופעלים על ידי חברת רכבות סאות' ווסט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* היסטוריה של הרובע

קטגוריה:לונדון: רבעים
האונסלו
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
Under the Iron Sea

**Under the Iron Sea** הוא אלבומה השני של להקת הרוק הבריטית קין.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים בבריטניה במהלך שבוע המכירות הראשון שלו עם מכירות של 222,297 עותקים. בארצות הברית האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של הבילבורד עם מכירות של 75,702 עותקים בשבוע הראשון. 
נכון להיום, האלבום מכר כ- 2.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. 

## רשימת שירים



## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
רוק פסנתר

**רוק פסנתר** הוא סגנון של מוזיקת רוק המבוסס על פסנתר או על כלים דומים, כגון הסינתיסייזר, וזאת במקום הגיטרה, עליה מבוסס הרוק המסורתי.

רוק פסנתר נעשה פופולרי החל משנות ה-70. הפופולריות גדלה בין השאר בזכות אומנים כמו אלטון ג׳ון ו-בילי ג׳ואל.

להקות רבות כגון קווין, קולדפליי ו-קין משתמשות בסגנון זה והוא נחשב סגנון נפוץ במיוחד.

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות רוק
קמוב

**קמוב** (ברוסית: **Камов**; באנגלית: **Kamov**) היא חברת מסוקים רוסית, שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938). החברה ייצרה וסיפקה מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי, וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה.

מסוק "קמוב Ka-60" היה האחרון שפותח על ידי מהנדסי החברה. הפיתוח הסתיים בשנת 1998. נבנו 2 מסוקים בלבד.

בדצמבר 2019 קמוב מוזגה יחד עם מיל ליצירת "מרכז בניית המסוקים הלאומי על שם מיל וקאמוב" (ברוסית: Национальный центр вертолётостроения имени М. Л. Миля и Н. И. Камова).

## כלי טיס בולטים מתוצרת החברה
* קמוב Ka-15
* קמוב Ka-18
* קמוב Ka-20
* קמוב Ka-22
* קמוב Ka-25 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות
* קמוב Ka-27 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות
* קמוב Ka-28 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים)
* קמוב Ka-32 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים)
* קמוב Ka-v-5 – מסוק קרב שפיתוחו בוטל בשנות ה-60
* קמוב KA-50 "בלאק-שארק" – מסוק קרב שתוכנן בשנות ה-80 ונכנס לשירות באמצע שנות ה-90.
* קמוב Ka-52 "אליגטור" – גרסה משופרת לקמוב 50
* קמוב Ka-50-2 "ארדוגאן" – גרסה משופרת לקמוב 50, פיתוח רוסי-ישראלי משותף
* קמוב Ka-60 – מסוק תובלה
* קמוב Ka-226 – מסוק תובלה
* קאמוב Ka-137 – מסוק בלתי מאויש

## ראו גם
* תעשיית תעופה ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קצרמר ברית המועצות
קטגוריה:קצרמר רוסיה
קטגוריה:יצרני מסוקים
דודו פלמה

**דוד (דודו) פלמה** (נולד ב-1 בפברואר 1950 בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד) הוא סופר עברי, משורר, צייר פובליציסט ועורך.

## ביוגרפיה
דודו פלמה, בן לניצולי שואה, את שירותו הצבאי עשה בסיירת אגוז. מאז שנת 1971 הוא מתגורר בקיבוץ כפר הנשיא. היה חבר במדרשה (מכללת) באורנים, ומנהל לימודים במדרשה למנהיגות, במכינה קדם-צבאית בגליל העליון. פלמה משלב חינוך והוראה עם יצירה ספרותית, איור גרפי וציור.

בשנות ה-70 למד ציור אצל אברהם אילת. תערוכתו הראשונה 1980, "זרדים מתכות", הייתה תערוכת פיסול בחומרים מעורבים ורישומים בגלריה "הקבוץ", ומאז ערך כמה תערוכות יחיד בגלריות שונות.

בשנת 1982, הצטרף למערכת כתב העת "שדמות", כעורך וכעורך גרפי. בשנת 1984 כתב וביים קברט סאטירי, "כמו בתוך קופסה". בשנת 1987 כתב מחזה, בשם "רק הכוכבים היו קרובים כל כך", שהועלה בפסטיבל עכו. בשנת 1992, היה בין מקימי "בית המדרש החילוני" במדרשה שבמכללת אורנים, ובעקבות ההצלחה שם, הקים את בית המדרש החילוני לנוער, בבית הספר "עינות ירדן", שבקיבוץ עמיר בעמק החולה.

בשנת 1983, סירב לשרת במילואים בלבנון בעקבות אירועי טבח סברה ושתילה, ונכלא ל-35 יום בכלא 6. בהמשך היה פעיל בתנועת יש גבול

בשנות ה-90 שימש במזכיר קיבוץ כפר הנשיא.

בשנת 1996 ייסד וערך את כתב העת "רוח אחרת", במה לחינוך חברתי, שיצא לאור כמה שנים על ידי "מרכז המורים", במכללת תל-חי.

בשנת 1998 העלה בתיאטרון הבימה מחזה בשם "ילדי הקירות" כפרויקט מיוחד ליום הזיכרון.

בינואר 2019 פורסמה באתר מקור ראשון כתבת תחקיר על פרסומיו של פלמה בפרופיל האישי אותו הוא מפעיל ברשת החברתית פייסבוק. בתחקיר הובאו איורים פרי עטו, שמציגים את מנהיגי הימין בארץ באופן שעלול להתפרש כהסתה. בתגובה אמר פלמה: "אני מנסה לעורר בכל האמצעים שאני מכיר,, אם זה בשפה או בגרפיקה או בציורים וקריקטורות, או במכלול של תחומים. אני יורה בכל הכלים. אני רק לא יורה באש חיה, אלא בכל הכלים שנקראים אומנות ... בינתיים, לא ראיתי שמישהו ירה בביבי בגלל קריקטורה שלי. אני לא הולך יותר מדי רחוק מהמציאות ... יש לי הרבה מאוד שותפים, אנחנו [אנשי השמאל] חיים בצורה של חיה נרדפת". בתגובה הודיעה עמותת מכינת גליל עליון בה לימד פלמה בעשרים השנים האחרונות על ניתוק מיידי של כל קשר עמו.

## ספריו
***טהיטי**, סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
***מחלקת נביאים סגורה**, שירים, תג, 1994.
***המקום ינחם**, שירי בית קברות, מחברת שדמות, 2005.
***כמו שור בלי ראש**, שירים, הוצאת פרדס, 2010.
***מסכת (לימוד וקריאה): 'המוצא', 'לרגל הכניסה', 'במתים חופשי', מאת [[יוסף חיים ברנר]], עם פירוש מאת [[עלי אלון]] ו[[יריב בן אהרון]], מדרש תמונה מאת דודו פלמה**. המדרשה - אורנים, תשנ"ח 1998.
***כשהגענו מן הים**, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2020.
*אין לה מנוחה אפילו בקבר, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2023https://shoeyraz.wordpress.com/tag/%D7%A4%D7%A9%D7%A2%D7%99-%D7%A9%D7%A0%D7%90%D7%94/

## לקריאה נוספת
***הומור חתרני : על סיפוריו של דודו פלמה**, מאת חנן חבר, נדפס ב"סימן קריאה", 21, 1990.
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* דודו פלמה בסופ"ש שירה מספר 7, באתר של המשוררת נילי דגן

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:לוחמי סיירת אגוז
קטגוריה:אשדות יעקב מאוחד: אישים
קטגוריה:כפר הנשיא: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
אוניברסיטת בית לחם

**אוניברסיטת בית לחם** (בערבית: **جامعة بيت لحم**) היא אוניברסיטה פלסטינית נוצרית-קתולית, הנמצאת בעיר בית לחם. מספר הסטודנטים באוניברסיטה הוא כ־3,000.

## היסטוריה
שורשיה של האוניברסיטה נטועים בשנת 1893, כאשר עמותת האחים הנוצרים על שם דה לה סאלה  פתחה מספר בתי ספר נוצריים בארץ הקודש, בערים בית לחם, ירושלים, יפו, נצרת, וכן במקומות נוספים במזרח התיכון.

בעת ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי בגדה המערבית בשנת 1964, הופנתה אליו בקשה מטעם ראשי הקהילה באזור לפתיחת מוסד אקדמי נוצרי, והתקבלה תמיכתו העקרונית ברעיון להפוך את בית הספר על שם האחים הנוצרים סאלה לאוניברסיטה קתולית. אולם הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת 1973 התקיימו דיונים בתוך ההנהגה הערבית ביהודה ושומרון על הקמת אוניברסיטה אך יוזמה זאת לא התקדמה בגלל חילוקי דעות בין גורמים שונים ביהודה ושומרון. בינתיים החליטו בבית לחם לקדם את היוזמה הישנה להקמת אוניברסיטה בעיר בתמיכת הוותיקן. בספטמבר 1973 הוחל ברישום תלמידים ולאחר שב-1 באוקטובר 1973 ניתן רישיון מטעם השלטון הצבאי הישראלי, האוניברסיטה נפתחה. בכך היא הייתה האוניברסיטה הראשונה שנפתחה בגדה המערבית. בשנה הראשונה למדו בה כ-100 סטודנטים. בסוף 1982 למדו באוניברסיטה כ-1200 תלמידים. בשנים 1987-88 היו באוניברסיטה כ-1600 תלמידים.

## עימותים עם השלטונות הישראלים
ביוני 1975 נעצר מנהל האוניברסיטה על ידי כוחות הביטחון הישראליים. בסוף פברואר 1978 נעצרו 18 סטודנטים באוניברסיטה לאחר שאחד התלמידים נהרג בעת שניסה לבצע פיגוע באוניברסיטה העברית. הפגנות התקיימו במקרים רבים באוניברסיטה ואלו הביאו לסגירת האוניברסיטה 12 פעמים על ידי השלטונות. באוקטובר 1986 ההתפרעויות באוניברסיטה עלו מדרגה, כאשר הושלך בקבוק תבערה על חיילי צה"ל מתוך הקמפוס. במהלך האינתיפאדה הראשונה, האוניברסיטה הייתה סגורה מ־1987 ועד 1990. הפסקות אלו בפעילות וכן המחסומים, הגבלות התנועה, ועוצרים הקשו על תפקודה הכלכלי והאקדמי.

## פעילות
באוניברסיטה פועלות המחלקות הבאות:
*מדעי הרוח והחברה - תוכניות לתואר ראשון בשפה וספרות ערבית, שפה וספרות אנגלית, מדע הדתות, עבודה סוציאלית וסוציולוגיה
*מנהל עסקים -תוכניות בוגר ומוסמך
*חינוך
*מדע: לימודים לתואר בוגר בביוטכנולוגיה, ביולוגיה, כימיה, מתמטיקה ומדעי המחשב
*סיעוד ובריאות (סיעוד, מיילדות, ריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה)
*תיירות: לימודי בוגר ומוסמך בתיירות וניהול בתי מלון

בשנת 2014 למדו באוניברסיטה כ-3,200 סטודנטים (88% מהם לתואר בוגר כ-4% לתואר מוסמך והיתר לימודי דיפלומה שונים), 77% מהסטודנטים היו נשים, 74% היו מוסלמים והיתר נוצרים. 49% מהסטודנטים באו מאזור בית לחם, 41% מירושלים, ו-8% מאזור חברון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

בית לחם
קטגוריה:בית לחם: מבנים
בית לחם
קטגוריה:ארץ ישראל: נצרות
הלוח הלבנטיני

[שמאל|ממוזער|300px|הלוח הלבנטיני (אינו מסומן) בצפון-מזרח [הלוח האפריקאי נושק ללוח הערבי]]
[שמאל|ממוזער|300px|[צילום לוויין של נאס"א שבו נראה מערך הלוחות: הלוח האפריקאי (למטה), הלוח הלבנטיני (במרכז) והלוח הערבי (למעלה)]]
**הלוח הלבנטיני** או **תת-הלוח ישראל וסיני** הוא חלק מהלוח האפריקאי ומחובר אליו ברצועה צרה בצפון תעלת סואץ. ממזרח גובל הלוח הלבנטיני בלוח הערבי לאורך חלקו הצפוני של השבר הסורי-אפריקאי: מפרץ אילת, הערבה ובקעת הירדן.

תחילה היו שני הלוחות – הערבי והלבנטיני – חלק מהלוח האפריקאי. בשלב ראשון נע הלוח הערבי צפונה והתנתק כמעט במלואו מהלוח האפריקאי במהלך השבירה האריתריאית כשחלקו המערבי – הלוח הלבנטיני – נותר מחובר בחלקו ללוח האפריקאי. שבירה זו גרמה לפתיחתו של ים סוף בדרומו של הלוח הערבי.

בשלב השני חלה השבירה הלבנטינית לאורך השבר הסורי-אפריקאי, שגרמה להפרדת הלוח הלבנטיני מן הלוח הערבי ולפתיחתו של מפרץ אילת בגבול הדרומי בין שני הלוחות. גבול זה מועד לרעידות אדמה עקב תזוזה מהירה יותר צפונה של הלוח הערבי ביחס ללוח הלבנטיני.

למעשה, שלושת הלוחות נעים כולם צפונה, אך הלוח הערבי נע מהר יותר. קצב התזוזה שלו כיום יחסית ללוח הלבנטיני הוא כסנטימטר בשנה. חישוב מראה כי בעוד כמה מיליוני שנים יתהווה בגבולה המזרחי של ארץ ישראל אוקיינוס.

## קישורים חיצוניים
* והארץ נוע תנוע, סנונית

## הערות שוליים

לבנטיני
קטגוריה:ישראל: גאולוגיה
קטגוריה:אסיה: גאולוגיה
אריק אג'יופור

**אריק אג'יופור** (נולד ב-21 ביולי 1979 באסאבה, ניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
## קריירה
אריק אג'יופור שיחק במספר קבוצות בניגריה, ובשנת 1999 עבר לקבוצת אנימבה, במדיה שיחק שלוש שנים. בשנת 2002 הגיע לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה, מיד לאחר גביע העולם בכדורגל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, בו נמנה עם סגל נבחרת ניגריה, אך לא שותף. באותה העונה הוא העפיל עם מכבי חיפה לשלב הבתים בליגת האלופות, וזכה עימה בגביע הטוטו. לאחר שנתיים במכבי חיפה עבר אג'יפור למועדון ספורט אשדוד, ושיחק בה עונה אחת.

לאחר שלוש שנים עזב אג'יפור את ישראל ועבר לשחק בקפריסין, בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני, במדיה שיחק עד שנת 2009.

## תארים
* ליגת העל (**1**):
** 2003/2004

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ניגרים
קטגוריה:בלמי כדורגל ניגרים
קטגוריה:כדורגלני אנימבה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני אנוסיס נאון פאראלימני
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ניגריה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בקפריסין
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1979
מחלף לוד

**מחלף לוד** הוא מחלף בו נפגשים כביש 1 וכביש 40. הוא ממוקם צפונית ללוד ודרומית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון. המחלף נפתח לתנועה ביולי 1978 עם פתיחתו של כביש 1 בקטע זה.

מחלף לוד הוא מחלף מסוג מחלף יהלום מורחב, שכן המעבר מכביש 1 לכיוון מזרח לכביש 40 לכיוון צפון מתבצע באמצעות לולאה. המחלף בנוי מגשר בכביש 1 החולף מעל לכביש 40. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבר המחלף עדכון ונבנתה הלולאה שהחליפה שימוש ברמזור. רוחבו של הגשר בכביש 1 הוכן מלכתחילה לקלוט תנועה אל הלולאה ובמשך יותר מ-20 שנה ניתן היה לראות נתיב לא מנוצל על הגשר.

סמוך למחלף ממוקם מחלף רכבות הצפוי בעתיד להפוך למחלף הרכבות הגדול בארץ. במחלף עוברת גם המסילה המזרחית של רכבת ישראל מתחת לכביש 1 ממערב לכביש 40. ממערב למחלף עוברת בגשר מעל כביש 1 מסילת ירושלים - גנות. שתי המסילות מתחברות באמצעות רמפה דרומית מערבית למחלף, כך שרכבות המגיעות מכיוון לוד במסילה המזרחית, יכולות לעבור למסילה לכיוון נתב"ג.
בעתיד צפוי להיבנות חיבור נוסף בין המסילות, צפונית מערבית למחלף, שיאפשר לרכבות המגיעות מכיוון צפון לעבור למסילה לכיוון ירושלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לוד, מחלף
קטגוריה:לוד: תחבורה
לוד
לוד
לוד
מנחם למברגר

שמאל|ממוזער|250px|"סולם יעקב"
**מנחם למברגר** (7 בינואר 1938 – 24 בנובמבר 1992) היה צייר ישראלי.

## ביוגרפיה
למברגר נולד בה' בשבט תרצ"ח (1938) לישראל חיים ויוכבד בקרקוב שבפולין, במשפחה חסידית. בגיל 4 נשלחו הוריו למחנה ההשמדה באושוויץ. בעקבות התייתמותו, אומץ על ידי סבתו עימה נדד ברחבי מזרח אירופה תוך כדי בריחה מתמדת. בשנת 1947 עלה לבדו ארצה בסיוע חיילי הבריגדה היהודית. שנתיים מאוחר יותר הצטרפה אליו סבתו ועבר להתגורר עימה בשרידי שכונת מנשייה, בין יפו לתל אביב.

כבר בגיל התיכון נאלץ לעבוד לפרנסתו כמלטש יהלומים ובשנת 1962 החל ללמוד ב"מכון אבני" ושם גם שימש בהוראה בשנים 1972–1987. כבר בסיום לימודיו בלט משאר חבריו לכיתה וזכה לתשבחות ממבקרי האמנות באותה העת על עבודותיו הייחודיות שאופיינו בניקיון צורני ובמינימליזם.

באותה העת זכה במלגת לימודים בארצות הברית שהובילה להצלחה שהביאה לו פרסים. למברגר חי ויצר בבני ברק עד למותו. בשנת 1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה ישארט בתל אביב. בשנת 1982 הוצגו יצירות שלו בתערוכה קבוצתית בבית אגודת הציירים והפסלים.

מנחם למברגר נפטר בבני ברק בכ"ח בחשון תשנ"ג ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו אשה ובן.

## פרסים
* 1964-1967: זכה במלגות מקרן שרת לאמנים צעירים
* 1976-1977: זכה במלגת אמן מקרן התרבות אמריקה-ישראל
* 1980:ציון לשבח The National Art Club New York
* 1981: ציון לשבח בביאנלה לאמנות, ניו יורק
* 1983 פרס ראשון בתחרות "ירושלים כסמל"
* 1987: נבחר בתחרות הדפסים על ידי ה"גרפוטק"
* 1988: פרס הרישום, קרן ברנשטיין

## פרסומים
***מנחם למברגר**, עבודות נייר והדפסים עם מבוא מאת גדעון עפרת ואוזיאש הופשטטר, ספריה קטנה לאמנות, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י, 1992.

## לקריאה נוספת
* **ארט 2000 - ספר אמני ישראל: ציירים ופסלים**, הוצאת סטודיו חיט, 1993, עמוד 92

## קישורים חיצוניים

* 
* פרטים, באתר גלריה אגוזי

## הערות שוליים

קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
הרובע השביעי של פריז

**הרובע השביעי של פריז** (בצרפתית: **VIIe arrondissement**), הממוקם בגדה השמאלית של העיר, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. הרובע מאכלס כמה מוסדות לאומיים צרפתיים חשובים, בהם האספה הלאומית הצרפתית ומספר משרדי ממשלה. הרובע השביעי הוא אתר תיירות מרכזי, בראש ובראשונה בשל מגדל אייפל ואוטל דז אינווליד, שבו טמון נפוליאון בונפרטה. שטח הקרקע של הרובע השביעי הוא 4.088 קמ"ר.

## דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1926, אז הגיע מספר התושבים ל-110,684 איש (שהם 27,075 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 56,985 איש, בעוד שהרובע הציע 76,212 משרות.

### היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

## הרבעים הפנימיים
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (*quartiers*). הרבעים הפנימיים של הרובע השביעי הם:
* **רובע סן-תומא-ד'אקואן** (Quartier de Saint-Thomas-d'Aquin)
* **רובע דז אינווליד** (Quartier des Invalides)
* **רובע דה ל'אקול-מיליטר** (Quartier de l'École-Militaire)
* **רובע די גרו-קאיו** (Quartier du Gros-Caillou)

## אתרים מרכזיים
*האספה הלאומית
*מגדל אייפל
*מוזיאון ד'אורסה
*מוזיאון רודן
*האינווליד
*אקול מיליטר
*מוזיאון קה ברנלי
*גשר אלכסנדר השלישי
*בית הספר סיאנס פו
*פארק שאן-דה-מארס

## ראו גם

## קישורים חיצוניים
* 

*
7
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
מלון ריוגיונג

[שמאל|ממוזער|250px|מבט מ[מגדל ג'וצ'ה שמעברו השני של נהר טאדונג; מלון ריוגיונג (מימין) מתבלט בקו הרקיע של העיר. במרכז התמונה כיכר קים איל סונג]]
**מלון ריוגיונג** (בקוריאנית: **류경호텔**) הוא שמו של מלון בלתי גמור הנמצא בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. המבנה הוא גורד שחקים סופר גבוה בגובה 330 מטר שבנייתו נפסקה בעבר. כיום, הושלמה בניית המלון, אך נכון להיום, הוא עודנו סגור. הבניין תוכנן להיות בית המלון הגבוה בעולם – עם 105 קומות. השם "ריוגיונג" הוא אחד משמותיה ההיסטוריים של פיונגיאנג שפירושו "בירת הערבות".

## היסטוריה
בנייתו החלה בשנת 1987, נפסקה ב-1992 וחודשה בשנת 2008. המבנה עשוי כולו בטון מזוין וצורתו היא דמוית פירמידה המזדקרת באופן בולט וחסר מתחרים בקו הרקיע של העיר. הפירמידה בנויה משלוש שלוחות באורך 100 מ' כל אחת המתכנסות במרכז אל ראש המגדל הבנוי בצורת חרוט. קודקוד הבניין תוכנן להיות חלק מסתובב עם נוף פנורמי אל העיר. בקצה הקודקוד נמצא עגורן אשר שימש לבנייה אך תוכנן להישאר גם לאחר גמר הבניין כחלק מהתכנון האדריכלי.

בנייתו בשנות ה-80 הייתה ככל הנראה כתגובה לבניית מלון ווסטין סטאמפורד בן 73 הקומות בסינגפור על ידי חברה מקוריאה הדרומית בשלהי המלחמה הקרה או לקראת האולימפיאדה שנערכה בבירת קוריאה הדרומית שנה לאחר מכן והציגה לעולם את הישגיה הכלכליים של השכנה מדרום. הצפי בצפון קוריאה היה למשוך משקיעים זרים רבים מן המערב באמצעות מלון זה אשר תוכנן להיחנך כבר ב-1989. על פי הערכות, עלות הבנייה המתוכננת הייתה 750 מיליון דולר, כ-2% מהתוצר המקומי הגולמי הצפון קוריאני. קשיים במימון המיזם השאפתני עיכבו את הבנייה עד לכדי עצירתה ב-1992 והמלון הפך ל"פיל לבן", ככל הנראה הגדול ביותר בעולם.

הממשל ניסה במשך תקופה ארוכה לגייס כספים לחידוש הבנייה והשלמת הבניין. המבנה הבלתי גמור נחשב מסוכן מאוד ולכן נאסר השימוש גם בחלקים ממנו. במקביל, על אף היותו המבנה הבולט ביותר בפיונגיאנג, נעשים ניסיונות להצניעו על ידי הסרתו ממפות רשמיות של העיר ועל ידי מניפולציות גרפיות שלו בתמונות רשמיות של העיר. בשנת 2008 חודשה הבניה. תאגיד "אורסקום" המצרי החל בשיפוץ הקומות העליונות של המבנה.

באוגוסט 2009, הופיעו תמונות בהן נראה כי בצד אחד של המלון הותקנו חלונות זכוכית, ובשנת 2011 הסתיימה בניית המלון, אך פתיחתו נדחתה מאז מספר פעמים, וגם הכרזה על פתיחה חלקית ב-2013 בוטלה לבסוף.

ב-2018 נודע שנוספו נורות LED לחזית המבנה, שהציגו את הדגל הצפון קוריאני, סצנות מסרטים ואנימציה, אך הבניין עדיין לא אוכלס, ונכון ל-2022 המלון עודנו סגור.

## התקדמות בניית המלון

File:Ryugyong hotel 01.jpg|מרץ 2004
File:Dprk pyongyang hotel rugen 05 s.jpg|אפריל 2005
File:Ryugyong Hotel - May 2005.JPG|מאי 2005
File:Ryugyong Hotel - 29 april 2010.jpg|אפריל 2010
File:Ryugyong Hotel October 2010.jpg|אוקטובר 2010
File:Ryugyong Hotel 4 Sep 2011.jpg|ספטמבר 2011
File:Ryugyong Hotel - Apr-12.jpg|אפריל 2012
File:Ryugyong Hotel Pyongyang 02.JPG|אוגוסט 2012


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיונגיאנג: מבנים
ריוגיונג
קטגוריה:קוריאה הצפונית: בתי מלון
בלו נוט (מועדוני ג'אז)

טקסט= בלו נוט ניו יורק 2006|ממוזער|בלו נוט ניו יורק 2006
**בלו נוט** (באנגלית **Blue Note**) היא רשת מפורסמת של מועדוני ג'אז עם מסעדות. המועדון הראשון נפתח על ידי הישראלי האמריקאי דני בן שושן (באנגלית: Danny Bensusan) בגריניץ' וילג' בעיר ניו יורק בשנת 1981, בשעה שהג'אז נחשב לסגנון מוזיקלי אזוטרי. הרעיון היה לאפשר לאמני ג'אז גדולים להופיע במועדון עם אווירה אינטימית, ולייצר קשר בלתי אמצעי עם הקהל. המועדון הראשון נחשב כיום לאחת מבמות הג'אז המובילות בעולם, אם לא החשובה שבהן. הופיעו בו, בין היתר, אוסקר פיטרסון, ריי צ'ארלס, שרה ווהן, דיזי גילספי, ג'וני הארטמן, בילי אקסטיין, טיטו פואנטה, ליונל המפטון, ריי בראון, ג'ורג' בנסון, שלישיית ביל פריזל-רון קרטר-פול מושן ורבים אחרים.

מועדונים נוספים ברשת מצויים בטוקיו ונאגויה, יפן ובמילאנו, איטליה.

רשת המועדונים שואבת את שמה מהמושג בלו נוט, שפירושו הרווח הוא "התו העצוב" אך בטרמינולוגיית הג'אז משמעותו "התו הנוסף" או "התו הנסתר". אין להתבלבל בין רשת מועדוני הג'אז לבין חברת התקליטים בעלת אותו השם.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של הרשת, ואתרי המועדונים במילאנו, בטוקיו, ובנאגויה
* בלוג הבלו נוט (עדכונים על פעילויות)
* כתבה לרגל 25 שנים לפתיחת המועדון הראשון

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:מועדוני ג'אז ומוזיקה קלה
קטגוריה:ארצות הברית: מועדוני ג'אז ומוזיקה קלה
חברובסק (חבל מנהלי)

**חבל מנהלי חברובסק** (ברוסית: **Хабаровский край**; בתעתיק: **חברובסקי קְרַאי**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 1,278 אלף תושבים. בירתו חברובסק.

החבל גובל בסין. 

## היסטוריה
המתיישבים הרוסים באזור ידועים מהמאה ה-17. בשנת 1647 הוקם מבצר ראשון ובהמשך הוקמו מבצרים נוספים. החל משנות ה-80 של המאה ה-17 החלו התנגשויות מזוינות עם המנצ'ורים. בהתאם להסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689, פינתה רוסיה את כל השטחים באזור האמור אך קיבלה חלק מהחוף על ים אוחוצק.

התיישבות רוסית באזור חודשה לאחר חתימת חוזה אייגון בשנת 1858 והסכם בייג'ינג (1860). בהתאם להסכמים אלו לשליטה של האימפריה הרוסית הועברו שטחים נרחבים. לאחר מספר שנים בשנת 1884 הוקמה "מושלות אמור" עם מרכז בחברובסק. עד לתחילת המאה ה-20 פעילות התיישבותית לא הייתה מהירה. הדבר השתנה עם הקמת מסילות ברזל חדשות בשנת 1900 ו-1902. בשנת 1915 באזור התגוררו 316 אלף תושבים.

בשנת 1920 באזור הוקמה רפובליקת המזרח הרחוק שבסופו של דבר נכבשה על רוסיה הסובייטית בשנת 1922. בשנת 1926 הוקם "חבר מזרח הרחוק" שכלל שטחים נרחבים. בשנת 1938 הוא פוצל לחבל מנהלי עם מרכזו בחברובסק ופרימוריה עם מרכזו בולדיווסטוק. במרוצת השנים מחבל פוצלו אזורים צפוניים בהם הוקמו מחוז מגדן, מחוז אמור, צ'וקוטקה וקמצ'טקה.  

בשנת 1993 המחוז היהודי האוטונומי פוצל מהחבל והפך להיות יחידה מנהלית נפרדת.

בשנת 2004 מספר איים על נהר אמור הועברו לסין.

בשנת 2018 מרכז של המחוז הפדרלי של המזרח הרחוק עבר מחברובסק לוולדיווסטוק.

## ממשל
ימין|ממוזער|200px
הרשות המחוקקת היה "הדומה המחוקקת של חבל חברובסק" שכולל 24 חברים. בראש חבל עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר דמיטרי דמשין.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-17 אזורים מוניציפליים ו-2 אזורים עירוניים.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 1,279,132 תושבים. בשנת 1991 התגוררו בו 1,619 אלף תושבים. בערים מתגוררת כ-84.5% מכלל אוכלוסיית האזור. רוב אוכלוסייה מרוכזת באזורים הדרומיים. ב-2 אזורים מוניציפליים הצפוניים שמהווים כשליש משטח החבל מתגוררים פחות מ-10 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-81% מאוכלוסיית המחוז, עמי הצפון קצת מעל 1%, האוקראינים - כ-0.6%.

## כלכלה
בשטח החבל נמצאו מרבצי זהב ופלטינה. חלק משמעותי של שטח החבל מכוסה ביערות ולאור כך קיימת תעשיית עיבוד עץ מפותחת. חלק משמעותי של תושבי החבל מתפרנסים מדייג.

### תחבורה
המרחק מחברובסק למוסקבה במסילת ברזל הוא 8,533 ק"מ.

דרך החבל עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצות - כביש A370 לוולדיווסטוק ו-M58 לצ'יטה.

מסילות ברזל של החבל היא חלק של הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילת הרכבת באיקל-אמור.

החבל מחובר לאי סחלין על ידי קו מעבורת.

בשנת 1954 פועל נמל התעופה חברובסק וקיימות נמלי תעופה נוספים.

בחברובסק פועל נמל על נהר אמור שהוא הנמל הגדול על הנהר. כמו כן קיימות מספר נמלי ים.

## ראו גם
*סרגיי פורגאל

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
קטגוריה:רוסיה: חבלים מנהליים (קראיה)
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1938