open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ינועם

שמאל|ממוזער|250px|מצבת סתי הראשון בבית שאן, שבה מצוינת העיר ינועם
**ינועם** (ינעמ במצרית קדומה) הוא שמה של עיר בכנען המופיעה בכתובות עתיקות ובטקסטים מתקופת הברונזה המאוחרת, על גבי פפירוסים במצרים העתיקה.
## זיהוי העיר
זיהויה של העיר אינו ידוע. הארכאולוג יוחנן אהרוני הציע לזהות את ינועם עם האתר הארכאלוגי תל עובדיה הנמצא 3 ק"מ מדרום לכנרת על גדתו המערבית של נהר הירדן מול קיבוץ בית זרע של היום. הצעתו מתבססת על מיקומו של התל ששלט על צומת הדרכים שעברו באזור והובילו מצפון בקעת הירדן דרומה, וממזרח מהבשן מערבה לכיוון עכו. גם הארכאולוג בנימין מזר תומך בהצעת זיהוי זו. הארכאולוג ויליאם אולברייט, הציע לזהות את ינועם עם "תל אַ-נַעְמֶה" שבעמק החולה. לואי-איג ונסאן שיער שהשם הכנעני ינועם הפך לשם העברי ינוח, מהערים שכבש תגלת פלאסר. זיהוי אחר של העיר הוא עם האתר תל א-שיהאב שליד הירמוך.

## אזכורים של ינועם במקורות המצריים
המלך תחותמס השלישי יצר בעקבות מסעות המלחמה שלו רשימות טופוגרפיות של הערים השונות. הרשימה הכוללת את ערי כנען כוללת 118 ערים, רשימה זו אינה כוללת את ינועם, אבל היא מוזכרת באנאלים כאחת הערים שניתנו לאל אמון. לאחר קרב מגידו, הפכה העיר, ביחד עם מספר ערים נוספות, למרכז שלטון מנהלי מצרי בכנען.

שמה של העיר מופיע במכתבי אל-עמארנה מכתב מס' 197 מתקופתו של המלך אחנתון שמלך במחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס. במכתב זה מואשם ביריאווזה שליט דמשק שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, דמשק, וארץ תַּחְשׁ.

המלך סתי הראשון שמלך בסוף המאה ה-14 לפי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה, יצא למסעות מלחמה. מסעו הראשון לכנען היה כדי לדכא מרד שפרץ בבית שאן שהפכה למרכז שלטון מצרי בכנען, לאחר ניצחונו של תחותמס השלישי בקרב מגידו. בעקבות ניצחונו הציב סתי הראשון שתי מצבות בבית שאן, על אחת המצבות נכתב:

הכתובת מתארת את הסדר של מסע מלחמה אחד שהתנהל באזור בית שאן, וכל הערים המוזכרות בה, היו סביב בית שאן.

במקדש האל אמון בכרנך, נמצאת רשימה של תבליטים המתארים את ניצחונותיו של סתי הראשון. אחד התבליטים מוקדש לתיאור כיבוש ינועם. על פי התבליט העיר הייתה מוקפת נהר וסבך שיחים. ברשימה טופוגרפית של סתי הראשון מופיעה פעמים רשימה של 17 ערים ממסעו הראשון של סתי הראשון. הרשימה מתארת את מסלול המסע של סתי. הצבא הגיע לעכו, חלק פנה צפונה לכיוון צור וצידון, וחלק פנה לכיוון עמק יזרעאל שם קץ למרד בבית שאן, פנה צפונה דרך ינועם לחצור, קדש ובית ענת.
[שמאל|ממוזער|250px|[מצבת מרנפתח, המוזיאון המצרי בקהיר]]

ינועם מופיעה ברשימת הערים בפפירוס אנאסטאזי א המתוארך למאות ה-13-14 לפנה"ס, תקופת רעמסס השני ויורשיו. על פי אהרוני, הרשימה מייצגת את הערים על דרך הים ושלוחות הדרך.

במצבת מרנפתח, מצבת ניצחון של פרעה מרנפתח בנו של רעמסס השני, שהוצבה בשובו מאחד ממסעות הכיבוש שלו בשנת 1208–1209 לפנה"ס בכנען, הוא מתאר את ניצחונותיו, על פי הכתובת הוא החריב את ינועם. קטע מהכתובת:

## הערות שוליים

קטגוריה:כנען
קטגוריה:עמק הירדן
קטגוריה:תקופת הברונזה המאוחרת
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
פסטיבל בעיקר מוצרט

**פסטיבל בעיקר מוצרט** (באנגלית: **Mostly Mozart Festival**) היא סדרת קונצרטים קיציים במרכז לינקולן בניו יורק. המנהלת האמנותית הנוכחית היא **ג'יין מוס** (Jane Moss) והמנהל המוזיקלי הוא **לואי לאנגרה** (Louis Langrée). בשנת 2006 חגג הפסטיבל את שנת ה-40 לייסודו ואת יובל ה-250 להולדת וולפגנג אמדאוס מוצרט, שעל שמו הוא נקרא. כמנהגו זה שנים רבות, מעלה הפסטיבל "רבות מיצירותיו של מוצרט לצד מגוון של יצירות מוזיקליות, שנכתבו לאחר מותו בהשראת גאוניותו ובהשפעתה".

## היסטוריה
"סרנדות של קיץ - פסטיבל מוצרט" היה פועלם המשותף של האמרגן ג'יי ק. הופמן עם ויליאם לוקווד והחל את פעולתו ב-1 באוגוסט 1966. תוכנית זו, שהתאפשרה הודות לאולמות החדשים, הממוזגים, של מרכז לינקולן, תהיה עם הזמן למה שידוע כיום כ"פסטיבל בעיקר מוצרט". ב-27 בינואר 1991 נפתחו אירועי שנת המאתיים למוצרט במרכז לינקולן בקונצרטים באולם אוורי פישר ובבית מטרופוליטן אופרה. הייתה זו המחווה הגדולה והמקיפה ביותר לחיי מוצרט וליצירתו שנערכה בעולם כולו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

בעיקר מוצרט
קטגוריה:וולפגנג אמדאוס מוצרט
תרבות
דורותיאה ונדלינג

**מריה דורותיאה ונדלינג** (בגרמנית: **Maria Dorothea Wendling** 21 במרץ 1736 – 20 באוגוסט 1811) הייתה זמרת סופרן גרמניה.

דורותיאה ונדלינג נולדה בשם מריה דורותיאה שפורני בשטוטגרט. כיום היא זכורה בעיקר כזמרת, שלמענה כתב מוצרט את תפקיד "איליה" באופרה אידומניאו.

דורותיאה ונדלינג מתה במינכן בשנת 1811.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה גרמנים
קטגוריה:זמרות גרמניות
קטגוריה:זמרות-יוצרות גרמניות
קטגוריה:זמרות סופרן
קטגוריה:ילידות 1736
קטגוריה:נפטרות ב-1811
יוהאן פטר סלומון

**יוהאן פטר סלומון** (בגרמנית: **Johann Peter Salomon**; 20 בפברואר 1745 – 28 בנובמבר 1815) היה כנר, מלחין, מנצח ואמרגן מוזיקלי גרמני שנולד כיהודי והוטבל לנצרות בינקותו.

## ביוגרפיה
סלומון נולד בבון, בנו השני של פיליפ סלומון, אבובן בתזמורת החצר של בון. הבית שבו נולד היה ברחוב בון 515, הבית שבו עתיד להיוולד, כעבור עשרים וחמש שנים, בצירוף מקרים מוזר, לודוויג ואן בטהובן. בגיל שלוש-עשרה היה לכנר בתזמורת החצר וכעבור שש שנים היה לקונצרטמייסטר בתזמורת של הנסיך היינריך מפרוסיה. הוא חיבר כמה יצירות לחצר הנסיך בהן ארבע אופרות ואורטוריה אחת. סלומון עבר ללונדון בראשית שנות ה-80' של המאה ה-18, שם הלחין וניגן בכינור הן כסולן מהולל והן ברביעיית מיתרים. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בקובנט גארדן ב-28 במרץ 1781.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים מומרים גרמנים
קטגוריה:כנרים יהודים גרמנים
קטגוריה:מלחינים יהודים גרמנים
קטגוריה:מנצחים יהודים גרמנים
קטגוריה:אמרגנים
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1745
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1815
כיפה סיבית

**כיפה סיבית** היא שכבה של רקמת חיבור סיבית על פני הגלימה הפנימית של עורק, אשר עובייה גדול יותר ותכולת התאים בה מועטה יותר מבגלימה. הכיפה הסיבית מכילה מקרופאגים ותאי שריר חלק.

כיפה סיבית של אתרומה, רובד טרשתי בדופנות העורק, מכילה תאי שריר חלק, מקרופאגים ותאי קצף, לימפוציטים וסיבי קולגן ואלסטין. ככל שהכיפה דקה יותר ויציבה פחות, בין השאר כאשר היא מכילה פחות סיבי קולגן, כך גובר הסיכוי לקרע בה ולחשיפה של האתרומה. בעקבות חשיפה של התהליך הדלקתי באתרומה נוצר קריש דם על גבי האתרומה, שעלול לחסום את העורק ולגרום לאירוע איסכמי, דוגמת אוטם שריר הלב.

קטגוריה:מערכת ההובלה
POJO

בשפת התכנות ג'אווה, **POJO** (**פּוֹג'וֹ**) הם ראשי תיבות של **Plain Old Java Object** (בתרגום חופשי: **אובייקט ג'אווה פשוט, "ישן וטוב"**). המושג משמש כדי להדגיש שאובייקט מסוים הוא אובייקט רגיל של ג'אווה, ולא סוג מיוחד כלשהו של אובייקט.

המושג POJO משמש בעיקר כדי לתאר אובייקט ג'אווה שאינו מוגדר בהתבסס על שום מודל אובייקטים, קונבנציה, או תשתית תוכנה גדולה. ככל הנראה, השימוש במושג הפך מקובל בגלל הצורך במושג נפוץ וקל להבנה, כדי להבחין בין אובייקטים רגילים לאובייקטים מורכבים של תשתיות תוכנה.

JavaBean הוא מקרה פרטי של POJO, העונה על שלושת הכללים הבאים: האובייקט ניתן לסריאליזציה, יש לו קונסטרקטור שלא מקבל ארגומנטים, והוא מאפשר גישה למשתני המחלקה באמצעות מתודות get ו-set הנקראות על פי קונבנציה פשוטה למתן שמות.

## הגדרה
באופן אידיאלי, POJO הוא אובייקט ג'אווה שאינו מוגבל על ידי שום כלל חוץ מאלה הנאכפים על ידי המפרט של שפת ג'אווה עצמה. POJO **לא אמור** להיות מחויב לאף אחד מהבאים:
* לרשת (extend) ממחלקה כלשהי שהוגדרה מראש.
* לממש (implement) ממשק כלשהו שהוגדר מראש.
* להכיל אנוטציה (Java annotation) כלשהי שהוגדרה מראש.

עם זאת, בגלל קשיים טכניים ומסיבות אחרות, תשתיות ומוצרי תוכנה רבים המתוארים כמותאמים לעבודה עם POJOs, בכל זאת דורשים שימוש באנוטציות שהוגדרו מראש, על מנת שאפשרויות כמו persistence יעבדו כנדרש.

## מקור המושג
את המושג טבעו מרטין פאולר, רבקה פרסונס וג'וש מקנזי בספטמבר 2000:

POJO ממשיך את התבנית של מושגים ישנים יותר לתיאור טכנולוגיות שאינן משתמשות במאפיינים חדשים ומיוחדים, כגון:
* בטלפוניה, המושג POTS עבור Plain Old Telephone Service.
* ב-++C, המושג PODS עבור Plain Old Data Structure, מתאר מבני נתונים המשתמשים רק במאפיינים של שפת C.
* ב-Perl, המושג POD עבור Plain Old Documentation.
* בדוט נט, המקבילה ל-POJO היא POCO עבור Plain Old CLR Oject. ב-PHP, המושג הוא POPO עבור Plain Old PHP Object.

קטגוריה:Java
רביעיית וג

**רביעיית וג** (בהונגרית: **Végh**) היא רביעיית מיתרים שהתקיימה מ-1940 ועד 1980 ונודעה בהקלטות מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן ובארטוק. 

הרביעייה הוקמה על ידי שאנדור וג (Végh Sándor), תלמידו של זולטן קודאי, שניגן בה כינור ראשון וכן ניגנו בה עד 1978 שאנדור זלדי (Zöldy Sándor), כינור שני; ג'ורג' ינצר (Janzer Georges) בויולה ופאול סבו (Szabo Paul) בצ'לו. ב-1978 החליף פיליפ נגלה (Philipp Naegele) את שאנדור זלדי וברונו גיורנה (Bruno Giuranna) החליף את ג'ורג' ינצר.

לפני הקמת הרביעייה ניגן וג ניגן עם זולטן סקלי, ידידו של בלה בארטוק, ויחד עמו ניגן את בכורת רביעיית המיתרים מס' 5 של המלחין. ב-1940 הקים וג את הרביעייה ששהתה בבודפשט במהלך מלחמת העולם השנייה ועזבה אותה ב-1946 לפריז. באותה שנה ניגנה הרביעייה בז'נבה וזכתה בפרס ראשון בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בעיר. 

ב-1952 הקליטה הרביעייה במונו את מכלול הרביעיות של בטהובן בבוסטון וב-1954 הקליטה את שש רביעיות המיתרים של בארטוק, שתי ההקלטות ראו אור ב-EMI. ב-1954 הוחתמה הרביעייה לחברת דקה והקליטה רביעיות של קודאי, מוצארט, היידן, ברהמס ושוברט. בין השנים 1972 ל-1974 שבה הרביעייה והקליטה שנית, בסטריאו את מכלול הרביעיות של בטהובן, ההקלטה ראתה אור תחת מותג "טלדק" המשותף לדקה ולטלפונקן. ב-1972 הוקלטו מחדש בסטריאו גם הרביעיות של בארטוק.

במקביל להקלטות הופיעה הרביעייה רבות ברחבי העולם.

ב-1978 עבר ג'ורג' ינצר ורעייתו הצ'לנית אווה צ'קו לנגן עם הכנר הבלגי ארתור גרומיו והרכב הרביעייה השתנה. ב-1980 עזב וג לקריירה כסולן והרביעייה התפרקה לאחר 40 שנות פעילות רצופה.

## קישורים חיצוניים

* ביקורת הקלטת רביעיות בטהובן מ-1952

וג
קטגוריה:הרכבים קאמריים
משה בריינהנדלר

**משה אליעזר בריינהנדלר** (**בן ענת**; 15 באוקטובר 1902 – 7 ביולי 1953) היה עסקן ציבור ישראלי, חבר אחדות העבודה, מפא"י ומפ"ם, חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב, ממייסדי קופת מלווה וחסכון של עובדי תל אביב ומייסד משען.

## ביוגרפיה
בריינהנדלר נולד בבריסק למשפחה דתית. קיבל חינוך בחדר מתוקן, למד בבית ספר תיכון ולאחר מכן באוניברסיטת ורשה. הוא היה פעיל ציוני, חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית, וממייסדי החלוץ בבריסק והסתדרות הנוער הרצליה. במהלך לימודיו כתב מאמרים רבים בעיתונים ציוניים. בשנת 1925 התחתן ועלה עם אשתו לארץ ישראל. לאחר שעבד חודשים אחדים כפועל היה ממייסדי "קופת מלווה וחסכון" של העובדים בתל אביב וכיהן כמזכיר הקופה.
בשנת 1931 יזם את הקמת משען, שעסקה בעזרה לנזקקים. בריינהנדלר נתן לפונים למשען יחס אישי ואנושי חם שכונה כגישה "רגשנית", לעומת מה שנודע כגישה ה"מפוכחת" של זאב ויינר.

בשנים 1942–1945 שירת בנוטרות. 

בריינהנדלר היה חבר באחדות העבודה, ועם הקמת מפא"י היה לחבר בה. בעת הפילוג בשנת 1944 עבר אל התנועה לאחדות העבודה, ועם הקמת מפ"ם ב-1948 היה לחבר בה. הוא נשא בתפקידים שונים, בהם חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב.

נפטר ב-1953 ממחלה ממארת, בגיל 50. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

הותיר את אשתו, נעמי, ושני בנים: ברוך (בורלה) בן-ענת (1926–1999) ושמואל בן-ענת.

במלאת שנה למותו נקראה על שמו מרפאה של קופת חולים כללית ביפו. במלאת 20 שנה לפטירתו קבעו מרכז משען ולשכת המס המרכזית את פרס "משען" על שמו, שיוענק לעבודה בכתב בנושא "העזרה ההדדית בהסתדרות".

## קישורים חיצוניים
* 
* , 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953
האיגוד הכל-גרמני

[ממוזער|שמאל|250px|מפה [אתנוגרפיה|אתנוגרפית של אירופה המציגה את פיזורם של דוברי שפות גרמאניות (שפראכבונד) בסוף המאה ה-19 

]]
**האיגוד הכל-גרמני** (בגרמנית: **Alldeutscher Verband**; עד 1894: **האיחוד הגרמני הכללי**, **Allgemeiner deutscher Verein**) היה ארגון גרמני לאומני שנוסד באופן רשמי בבירה ברלין ב-9 באפריל 1891. הארגון עסק בשורה של נושאים, והתרכז באימפריאליזם, אנטישמיות, "השאלה הפולנית" (בעיקר במערב פרוסיה) ובמידה פחותה בצרפתים באלזס לורן ובתמיכה במיעוטים גרמניים במדינות אחרות.

מטרת האיגוד הייתה לטפח ולהגן על האידאולוגיה של לאומיות גרמנית ככוח מאחד של גרמנים באשר הם, גם תושבי גרמניה וגם כאלו החיים מחוץ לגרמניה, להחיות את התודעה הפטריוטית ולטפל ולתמוך באינטרסים גרמניים בחו"ל. למרות מספרם הנמוך יחסית של חבריו, האיגוד נהנה מהשפעה לא-פרופורציונלית על גרמניה, ורעיונותיו השפיעו על הממשלה והעם הגרמניים.

בין מייסדי האיגוד היו אלפרד הוגנברג, קרל פטרס (Peters) והיינריך קלאס (Claß). מטרתם העיקרית בעת הקמת האיגוד הייתה למחות נגד החלטות ממשלה שלדעתם יחלישו את גרמניה. הזרז להקמה היה אמנת זנזיבר. בהסכם זה, שנחתם ב-1890 בין בריטניה וגרמניה ועסק בנושאים טריטוריאליים במזרח אפריקה, ויתרה גרמניה על שליטה במושבות זנזיבר וויטולנד (האחרונה כיום חלק מקניה); חברי האיגוד התעלמו מהישגים כמו קבלת השליטה באיי הלגולנד, קבלת "רצועת קפריבי" (Caprivi) שבדרום-מערב אפריקה הגרמנית וההסכמים שאפשרו את הקמת מזרח אפריקה הגרמנית. האיגוד היה קשור לאיגוד האיכרים (Bund der Landwirte) החזק.

האידאולוגיה של האיגוד התפתחה בהדרגה לגזענות ביולוגית, דרוויניזם חברתי (לאמארקיזם), טוהר הגזע והאמונה כי העם הגרמני זקוק לעוד מקום על מנת לשרוד (מרחב מחיה). משהתפתחה בקרב חברי האיגוד ההכרה העצמית כ"גזע עליון", הם התנגדו להתערבבות עם גזעים נחותים להשקפתם, כמו יהודים וסלאבים. האיגוד התיר בתחילה חברות של יהודים, בתנאי שהם התבוללו לחלוטין בתרבות הגרמנית. רק בשנת 1912, שמונה שנים לאחר מותו של וילהלם מאר, הצהיר האיגוד על גזענות כעקרון יסוד.

האיגוד היה נדבך בעיצוב השאיפות הגאופוליטיות-אימפריאליסטיות של גרמניה. הפרסום "לו הייתי הקיסר", שיצא מטעם האיגוד ב-1912, קרא לגרמנים לכבוש שטחים במזרח המיושבים על ידי סלאבים "נחותים", וליישב במקומם מתיישבים גרמנים, וכן קרא לגירוש של אוכלוסייה פולנית משטחים פרוסיים. במלחמת העולם הראשונה ולאחריה הציגו חברי האיגוד עמדות נִציות, ותמכו באגדת תקיעת הסכין בגב של אריך לודנדורף, שהאשים דמוקרטים וסוציאליסטים שהם בגדו בגרמניה וגרמו לכך שהגרמנים הפסידו במלחמה.

האיגוד התפרק בשנת 1939 ונטמע בתוך המפלגה הנאצית. מושגים שטבעו האיגוד ואנשיו הפכו לחלק מהשיח הנאצי, ובהם: "Lebensraum" (לבנסראום, 'מרחב מחיה'), "Drang nach Osten" (דראנג נאך אוסטן, 'הדחף מזרחה') וכן "Volksgruppe" כהגדרה למיעוטים גרמניים מחוץ לגרמניה, כלומר לא עוד מיעוט אלא קבוצה לאומית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: אנטישמיות
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:גרמניה: פוליטיקה
קטגוריה:ארגונים אנטישמיים
ביריאווזה

**ביריאווזה** (תעתיק **Biryawaza**; באכדית **<sup>M</sup>Bir<sub>5</sub>-ia-wa-za**) בנו של שוטרנה (Šutarna), היה שליט דמשק בסביבות אמצע המאה ה-14 לפנה"ס. הוא היה מלך-ואסל נאמן למצרים ותקופת שלטונו החלה בסוף תקופתו של אמנחותפ השלישי והסתיימה בשנותיו הראשונות של אחנתון.

השם ביריאווזה הוא בשפה הודו-אירופאית וייתכן שהיה מקבוצת ה (Maryannu) בדומה לעם ששלט במיתני ולחתים.

הוא מופיע מספר פעמים במכתבי אל-עמארנה: בא"ע 250 השליט המצרי מצווה עליו לנקוט בפעולה צבאית כנגד בניו של לבאיה, ובא"ע 151 מוזכרת מתקפה של אבי-מילכי שליט צור על ממלכתו ובמכתבים אחרים מצוינים התכתשויות נוספות עם איטקאמה, שליט קדש וכן עם עזירו, שליט האמורו.

ביריאווזה מופיע גם במכתב א"ע 197. במכתב זה הוא מואשם על ידי פרעה שלקח מרכבות בעַשְתָּרוֹת ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, וארץ תַּחְשׁ. הוא מופיע גם במכתבים 194, 195, ו-196.

## לקריאה נוספת

* Nadav Na’aman: *Biryawaza of Damascus and the Date of the Kamid el-Loz Apiru Letters*, in: *Ugarit-Forschungen* 20 (1988), 179–193.
* Nadav Na’aman: *[http://books.google.co.il/books?id=HmTOoQmf23AC&printsec=frontcover#v=onepage&q&f=false Ancient Israel and Its Neighbors: Interaction and Counteraction: Collected Essays]*, Eisenbrauns, 2005

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מושלי כנען בתקופת אל-עמארנה
קטגוריה:סופרי מכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:דמשק
חיבוק ראשון (עמותה)

שמאל|ממוזער|250px|לוגו העמותה
**חיבוק ראשון** היא עמותה העוסקת בטיפול בתינוקות נטושים ובודדים בבתי החולים בישראל.

נכון לשנת 2021 מכהנת בתפקיד יו"ר העמותה מיכל קוריאט. מנכ"לית העמותה היא אפרת יסעור.

## חזון העמותה
עמותת חיבוק ראשון (עמותה רשומה), הוקמה במטרה לטפל בתינוקות הנטושים והבודדים ישראל, על ידי צוות של מתנדבות מסורות שרצו לעזור לשפר את מצבן הנפשי הירוד של התינוקות בעקבות נטישת ההורים.

## רקע
עמותת "חיבוק ראשון" הוקמה בשנת 2004 על ידי מיכל קוריאט, מנכ"ל ובעלים של חברת "טרנסקום גלובל", לאחר שנחשפה לפרסום באינטרנט שעסק בתינוקות נטושים.

במדינת ישראל נולדים מדי שנה כ-300 תינוקות שננטשים על ידי הוריהם בבתי החולים, ונשארים שם עד להחלמתם המלאה או עד למציאת פתרון מתאים למצבם, לפעמים למשך חודשים ארוכים. תינוקות אלו זוכים לטיפול פיזי ורפואי מסור על ידי צוות בית החולים, אך בשל עומס העבודה אין באפשרותם להעניק טיפול רגשי רציף לו הם זקוקים.

## פעילות העמותה
העמותה שמה לה למטרה למלא את החלל הנוצר בהיעדר הטיפול ההורי, ולספק עד כמה שניתן את הצרכים הרגשיים והקוגניטיביים החיוניים כל כך להתפתחותו התקינה של התינוק. העמותה מטפלת גם בתינוקות הסובלים מהיעדר נוכחות הורית מספקת (הנובעת מאילוצים שונים), החיונית להחלמתם ובריאותם הנפשית.

העמותה פעילה ב-22 מתוך כ־35 בתי-חולים ומוסדות מדינה מוכרים ברחבי ישראל, ונותנת מענה לכל תינוק באמצעות הפעלת מערך מתנדבות המונה כ־500 נשים. מתנדבות העמותה המלוות את התינוקות באופן יומיומי מדמות למעשה עבורם את ההורה הביולוגי החסר ויוצרות עימם קשר אנושי קבוע, מחייכות אליהם, מחבקות אותם ודואגות לכל צורכיהם.

## תמיכה כספית
פעילות עמותת חיבוק ראשון, מתקיימת מכספי תרומות של אנשים פרטיים. העמותה מעסיקה מערך סוציאלי, המשמש לזרוע המקשרת בין העמותה לבין בתי החולים. כל מקרה של תינוק נטוש הוא מקרה רווחה מורכב והטיפול מתבצע בין עובדת סוציאלית של העמותה לבין עובדת סוציאלית מבית החולים. כמו כן המערך הסוציאלי מבצע את הסינון, המיון, ההכשרה והליווי של המתנדבים.

## פרסים ואותות
* שנת 2008 - ארנסט אנד יאנג בשיתוף "דה מרקר" בוחרים במיכל קוריאט, מייסדת ויו"ר חיבוק ראשון, לאחת מעשרת יזמי השנה
* שנת 2009 - מגן שר הבריאות למתנדב
* שנת 2010 - אות הנשיא למתנדב מוענק על ידי הנשיא שמעון פרס למיכל קוריאט על תרומתה הייחודית לטובת המדינה והחברה בישראל.
* שנת 2013 - אות אומ"ץ מוענק על ידי תנועת אומ"ץ לעמותת חיבוק ראשון על פועלה למען קידומן וטיפוחן של אוכלוסיות חלשות.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* גל מור, עמותת חיבוק ראשון למען תינוקות נטושים: יוזמה שדורשת חיבוק, באתר חורים ברשת 22 במאי 2012
* הילה נגר, לבד בעריסה: התינוק שננטש עובר גמילה מסמים , באתר mynet, 12 ביולי 2012
* 
*  
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני עזרה
קטגוריה:ישראל: רווחת הילד
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ארגונים התנדבותיים
קטגוריה:מעוטרי אות הנשיא להתנדבות
גד רפן

**גד רֶפֶּן** (נולד ב-18 בספטמבר 1945) הוא לוחם בחיל השריון בדימוס שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו בקרב עמק דותן במלחמת ששת הימים.

## ביוגרפיה
רפן נולד וגדל בקיבוץ עין חרוד. היה מ"מ במילואים של טנקי שרמן אם-51 בפלוגה ה' בגדוד 39 בחטיבה 45 (לימים חטיבה 188) של חיל השריון. לקראת מלחמת ששת הימים גויס ויחידתו יועדה לפעילות בגזרת ג'נין.

עם פרוץ המלחמה נעה יחידתו, שהייתה מכונסת בשטחים באזור אליקים, דרך יקנעם לצומת מגידו. כשהגיעה לאזור הצומת קיבלה היחידה הודעה על תותחים ארוכי טווח המפגיזים את רמת דוד. הכוח נכנס לקרב וחיסל את התותחים. לאחר שמפקד הפלוגה נפגע לקח רפן את הפיקוד על הפלוגה, ועם סיום הקרב הוביל את הטנקים לרכס מעל ג'נין כדי לוודא שהטנקים הירדניים חוסלו. הוא קיבל פקודה לשוב לעמק דותן, המרחב שבו התנהל הקרב, ושם ניהל קרב נוסף מול טנקי פטון M-48, בהיותו בעמדת נחיתות. במהלך הקרב נפצע רפן, ספג רסיסים בכל חלקי גופו, נכווה קשות, וידו השמאלית נותרה תלויה על בלימה. הוא ועשרה חיילים רצו לעבר  סמוך. מכיוון שחששו שהם עומדים ליפול בשבי הירדני, השמידו החיילים שמצאו מסתור בבית המשאבה את כל המסמכים שהיו ברשותם. בסופו של דבר, הטנקים הירדניים לא איתרו אותם, והם הצליחו להתארגן ולבסוף חולצו מהמבנה.

רפן פונה לבית חולים העמק בעפולה, ובשל מצבו החמור העבירו אותו לבית החולים רמב"ם בחיפה, שם נקבע כי לא ניתן להציל את ידו.

בתיאור המעשה נכתב:

על פעולותיו בקרב עוטר רפן בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי כושר מנהיגות למופת, שליטה עצמית וסבילות.

רפן נזכר, לצידו של צבי סדן שעוטר בעיטור העוז, במילות שירה של דליה רביקוביץ', "עמק דותן", שהושר על ידי להקת פיקוד הצפון: "וגדי וצבי בהדר גבורתם".

רפן עבר תהליך שיקום של שנתיים ובו הותאמה פרוטזה לידו הכרותה. לאחר מכן השלים בגרויות במסגרת מבצע של התנועה הקיבוצית שהקימה בית ספר בקיבוץ אייל במימון משרד הביטחון.

בשנת 1970 הצטרף לפרויקט טנק מרכבה והיה בצוות האחראי לבניית התובה. כמו כן, עסק בניסויי שדה של הטנק עד לשנת 1978. לאחר מכן שב לקיבוץ.

בשנת 1980 הצטרף לעבודה בחברת ביטוח ממשלתית, קרן הביטוח לנזקי טבע וחקלאות. רפן עבד בקרן במשך 20 שנה והגיע לתפקיד שמאי ראשי ומנהלת מחלקת שמאות, תפקיד שבו היה ממונה על השמאים בארץ.

בשנת 2023 הצטרף להפגנות נגד הרפורמה המשפטית.

## קישורים חיצוניים

* 
* סגן גד רֶפֶּן, באתר חיל השריון
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור הגבורה במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 188
קטגוריה:שמאים ישראלים
קטגוריה:עין חרוד איחוד: אישים
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
מלון קרלטון תל אביב

**מלון קַרלטון תל אביב** הוא בית מלון הממוקם בלב רצועת החוף של תל אביב מול המרינה של תל אביב, בצמוד לכיכר אתרים.

## היסטוריה
המלון הושלם בספטמבר 1981 ותוכנן בידי האדריכלים יעקב רכטר, משה זרחי והמהנדס מיכה פרי.

המלון מתנשא לגובה 56.95 מטרים ובו 15 קומות. במפלס הגג ישנה מרפסת תצפית, ג'קוזי ובריכת שחיה פתוחה. המלון מכיל 269 חדרי אירוח הצופים בין היתר אל הים התיכון, אל המרינה של תל אביב ואל יפו העתיקה. פעילות המלון מתמקדת בתחום אירוח תיירות זרה מחו"ל, בדגש על תיירות עסקית.

קרלטון תל אביב הוא מלון היוקרה היחיד הנמצא בבעלות פרטית של קבוצת משקיעים מחו"ל, ואינו נמנה עם רשת בינלאומית, כאשר ניהול המלון נעשה ישירות על ידי הבעלים ומנכ"ל המלון, יוסי נביא, ולא על ידי חברת ניהול חיצונית.

במהלך שנת 2012 שופץ המלון בעלות כוללת של למעלה מ-28 מיליון ש"ח וחזית המלון חוברה ישירות לטיילת של תל אביב.

בשנת 2013 פתח המלון את מתחם הקומה ה-15 הכולל בריכת שחיה מחודשת ואת מסעדת "בלו סקיי" החלבית של השף מאיר אדוני.

ביוני 2014 נפתחה במלון מסעדת לומינה הבשרית, אף היא של השף מאיר אדוני.

## פרסים
בשנים 2010, 2012 ו-2013 זכה המלון בתואר המלון העסקי הטוב ביותר במסגרת תחרות ה-World Travel Awards.

## קישורים חיצוניים

*
* 
* 
* Covering all the angles" - 20.11.14, Jerusaelm Post"

קרלטון
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יעקב רכטר
קטגוריה:ברוטליזם בישראל
קטגוריה:רחוב הירקון
קטגוריה:הצפון הישן
גור ורבינסקי

**גרגור "גור" ורבינסקי** (באנגלית: **Gregor "Gore" Verbinski**; נולד ב-15 במרץ 1964) הוא במאי, תסריטאי, מפיק ומוזיקאי אמריקאי. ורבינסקי ידוע בשל בימוי הסרטים הצלצול, שודדי הקאריביים ורנגו.

## קורות חיים
ורבינסקי נולד כילד השלישי למשפחה של חמישה ילדים להוריו ויקטור ולורטה ורבינסקי באוק רידג', טנסי. אביו היה מדען פולני שעבד כפיזיקאי. בשנת 1967 משפחת ורבינסקי עברה לסן דייגו, קליפורניה, והוא החל את הקריירה המקצועית שלו כגיטריסט בלהקות פאנק רוק (Punk rock), כדוגמת "הנועזים" (Daredevils), וביים את סרטיו הראשונים יחד עם חבריו. לאחר שפיתח תשוקה לקולנוע מכר את הגיטרה שלו ורכש בכסף מצלמת 8 מ"מ. במקביל למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עד לסיום התואר הראשון שלו בשנת 1987.

עם תחילת הקריירה שלו ביים קליפים ללהקות רוק. ביניהן בד רליג'ן, L7 ועוד. לאחר מכן המשיך וביים פרסומות לחברות גדולות כמו נייקי, אמריקן איירליינס, קוקה-קולה ועוד. בשנת 1993 יצר את קמפיין הפרסום המפורסם "באדוויזר" שכלל צפרדעים מקרקרות. כפרס על הקמפיין הוענק לו פרס "ארי הכסף" בפסטיבל הפרסום בקאן וגם ארבעה פרסי קליאו.

ורבינסקי החל את קריירת בימוי הסרטים שלו עם בשנת 1997 עם הסרט "Mousehunt" שזכה לביקורות בינוניות. לאחר מכן ביים את הסרט "המקסיקני" בשנת 2001 שזכה לביקורות צנועות. שנה לאחר מכן ביים את סרטו המצליח הצלצול, שגרף למעלה מ-230 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה לביקורות מרשימות. ההצלחה הגדולה ביותר שלו כבמאי הייתה הסרט שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה, שגרף למעלה מ-650 מיליון דולר וזכה למעריצים בכל רחבי העולם ו-5 מועמדויות לפרס האוסקר. לאחר הביקורות הטובות ולאור הצלחת הסרט הראשון, חברת וולט דיסני ביקשה מוורבינסקי לביים שני סרטים נוספים בסדרת שודדי הקאריביים: שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת ושודדי הקאריביים: סוף העולם. בנוסף דיסני פנתה אליו לביים פעם נוספת את כוכב שודדי הקאריביים ג'וני דפ בסרט "הפרש הבודד" (The Lone Ranger) שיצא לקולנוע בשנת 2013.

### חיים אישיים
ורבינסקי מתגורר בלוס אנג'לס יחד עם אשתו ושני בניו, אנטון ואיבן.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אנני - תסריט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
מארק ברנס

**מארק נאומוביץ' ברנס** (ברוסית: **Марк Наумович Берне́с**; 8 באוקטובר 1911 – 16 באוגוסט 1969) היה זמר שאנסון ושחקן קולנוע יהודי-סובייטי. 
שמאל|ממוזער|מארק ברנס על בול רוסי|180px

## חייו
נולד בשם  **מנחם ניימן** בעיירת ניז'ין (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. כאשר היה בן חמש עברה משפחתו לחרקוב. בהיותו בחרקוב החל להופיע בתיאטרון מוזיקלי המקומי ואימץ את שם הבמה "ברנס". בשנת 1929, לאחר סיום קורס תיאטרון עבר למוסקבה, שם השתתף במספר הצגות בתיאטרונים השונים בעיר. בשנת 1935 החל ברנס להצטלם בקולנוע ולצבור פופולריות. 

בשנת 1943 שיחק ברנס באחד התפקידים הראשים בסרט "שני לוחמים" (Два бойца) לצדו של בוריס אנדרייב והסרט זכה להצלחה רבה. הסרט צולם בטשקנט, לשם נמלטה תעשיית הקולנוע הסובייטי בזמן מלחמת העולם השנייה. בסרט זה הוא שר את השיר ״לילה אפל״ (Тёмная ночь), שזכה לאהדת הקהל ונותר אחד השירים המפורסמים שלו. לאור הצלחת הסרט והשירים אותם שר ברנס, החל להופיע במסגרת קונצרטים ברחבי כל ברית המועצות. החל מסוף שנות ה-40 היה ברנס בין הזמרים הפופולריים במדינה. רפרטואר הזמר כלל 82 שירים מהם 40 נכתבו לפי הזמנתו או בהשתתפותו.

במקביל לשירה, המשיך ברנס להצטלם בסרטי קולנוע. בשנת 1951 הוא זכה בפרס סטלין עבור תפקיד בסרט. 

ב-17 בספטמבר 1958 הופיעו מאמרים בגנותו של ברנס בעיתונים איזבסטיה ופראבדה, מאמרים שלא יכלו להתפרסם ללא אישור בכירי השלטון הסובייטי. כתוצאה מפרסומים אלו חדלו תחנות הרדיו הסובייטיות מלהשמיע את שיריו, והוא לא הוזמן לשחק בסרטים. רק בשנת 1960 הוא חזר לרדיו ובשנת 1961 הצטלם בתפקיד זוטר בסרט. באותה שנה שר את השיר ״האם הרוסים רוצים מלחמה?״ (Хотят ли русские войны), שהיה שיר מחאה אנטי-מלחמתי אותו כתב המשורר יבגני יבטושנקו. השיר זכה לפופולריות רבה.

בהמשך חזר ברנס בהדרגה להופיע ולשיר בסרטי קולנוע, אולם לא שב לתפקידים הראשיים. במהלך הקריירה שלו הצטלם ברנס במעל 40 סרטים, והופיע רבות ברחבי ברית המועצות ובמדינות הגוש הסובייטי. ב-8 ביולי 1969 הקליט את שירו האחרון, "העגורים" (Журавли), שכתב יאן פרנקל על מילים של רסול גמזטוב.

מארק ברנס נפטר ב-16 באוגוסט 1969 מסרטן הריאה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. לפי בקשתו במהלך הלוויה הושמעו הקלטות משיריו.

בשנים 1995-1997 הוצאו 3 תקליטורי אוסף הכוללים את כל שירי הזמר.

מארק ברנס נישא  פעמיים. אשתו הראשונה, פולינה, נפטרה בשנת 1956. ממנו הייתה לו בת בשם נטליה. בשנת 1960 נישא לליליה, שהייתה צעירה ממנו ב-18 שנים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:זמרים יהודים
קטגוריה:זמרים סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:נפטרים מסרטן הריאה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רוסיה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1911
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1969
גולדמרק

250px|ממוזער|שמאל|שטר של 20 מרק. 1914.
**גולדמרק** (בגרמנית: ** Goldmark **, מילולית: מרק זהב, סימן: ℳ) לרוב סתם "מרק", היה המטבע של הבסיס הדו מתכתי ששימש את הקיסרות הגרמנית משנת 1873 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. המילה "זהב" הכלולה בשם המטבע מצביעה על כך שנתמך בזהב לפי תקן הזהב בערך של 2,790 מרק לקילוגרם זהב במרתפי הרייכסבנק. במהלך המלחמה ולאחריה, כיוון שלא גובה עוד בזהב נקרא "פפירמרק" (Papiermark; "מרק נייר"). מרק אחד נחלק ל-100 פפניג (Pfennig).

## היסטוריה
עד לאיחוד גרמניה הנפיקה כל מדינה מטבע עצמאי, אך רובם היו קשורים למטבע ה-Vereinsthaler, מטבע שהכיל  גרם של כסף טהור. לערים ואזורים שלא השתמשו ב-Vereinsthaler היה שער המרה ידוע ממטבען ל-Vereinsthaler. לפיכך, כאשר הוחלט על הטבעת מטבע אחיד נקבע שער חליפין פשוט של שלושה מרקים ל-Vereinsthaler אחד.

הילכים קודמים אחרים בגרמניה היו הגולדן של דרום גרמניה (בוואריה, באדן, וירטמברג ופרנקפורט); הטאלר של ברמן והמרק של המבורג, באלזס-לורן נעשה שימוש בפרנק הצרפתי.

## מטבעות
250px|ממוזער|שמאל|מרק כסף מ-1875
מטבעות בערכים של פחות ממרק אחד הוטבעו בעיצוב אחיד לכל הקיסרות, מטבעות ממרק אחד ומעלה הוטבעו בעיצוב מקומי, כאשר על צד אחד נטבע העיט הקיסרי, סמל הקיסרות ובצד השני דיוקן המונרך המקומי או סמל העיר (בערים החופשיות ליבק, המבורג וברמן).

המטבעות במחזור היו:
* 1 פפניג נטבע בנחושת בין 1873 ל-1916 ובאלומיניום בין 1916 ל-1918
* 2 פפניג – נחושת 1873–1916
* 5 פפניג – סגסוגת נחושת-ניקל 1873–1916; ברזל 1915–1922
* 10 פפניג – נחושת-ניקל 1873–1916; ברזל ואבץ 1915–1922
* 20 פפניג – כסף (90% כלומר 1 גרם כסף טהור ב-1.111 גרם מטבע) 1873–1878; נחושת-ניקל 1887–1892
* 25 פפניג – ניקל 1909–1912
* 50 פפניג או חצי מרק – כסף (90%, 2.7778 גרם מטבע) 1873–1919; אלומיניום 1919–1922
* 1 מרק – כסף 90% (5.5555 גרם מטבע) 1873–1916
* 2 מרק – כסף 90% (11.1111 גרם) 1873–1915
* 3 מרק – כסף 90% (16.6667 גרם) 1908–1918
* 5 מרק – כסף 90% (27.7778 גרם) 1873–1915; זהב (90% במשקל מטבע 1.9912 גרם) 1877–1878
* 10 מרק – זהב 90% (משקל מטבע 3.9825 גרם) עד 1915
* 20 מרק – זהב 90% (משקל מטבע 7.965 גרם) עד 1915

## שטרות
שטרות בערכים של 10, 20 ו-50 מרק הופקו על ידי האוצר האימפריאלי (Reichskassenschein) בעוד שטרות בערכים 20, 50, 100 ו-1,000 הופקו על ידי הרייכסבנק המרכזי בברלין ועל ידי בנקים מרכזים של המדינות בוואריה, באדן, וירטמברג וסקסוניה.

## קישורים חיצוניים

* הערך "גולדמרק" באתר האנציקלופדיה הגרמנית למטבעות 
* מטבעות הקיסרות הגרמנית 

קטגוריה:גרמניה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות

קטגוריה:האימפריה הגרמנית
רייכסבנק

ממוזער|180px||מניית הרייכסבנק, 1925
**רייכסבנק** (בגרמנית: **Reichsbank**) היה הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית מ-1876 ועד 1945.
## היסטוריה
לפני איחוד גרמניה שימש הבנק, שהיה בבעלות פרטית ובפיקוח ממשלתי, כבנק המרכזי של פרוסיה והיה אחד מ-31 בנקי-שטרות מדינתיים (Notenbanken), שהנפיקו כל אחד הילך (מטבע) נפרד. גם לאחר העברת חוק הבנק והקמתו ב-1 בינואר 1876 המשיכו להתקיים מספר בנקים מדינתיים עצמאיים בבוואריה, באדן, וירטמברג וסקסוניה.

המטבע עד מלחמת העולם הראשונה היה הגולדמרק, שנשען על כלכלתה היציבה של הקיסרות. לאחר המלחמה, דרישות הפיצויים האדירות שהשיתו על גרמניה יריבותיה בחוזה ורסאי, התמוטטות כלכלתה וכיבוש חבל הרוהר על ידי צרפת ירד ערכו של המטבע דרמטית והוא לא גובה עוד בזהב ולפיכך הפך ל"פפירמרק" (כסף-נייר), האינפלציה בגרמניה של שנות העשרים הובילה לאנרכיה בתחום המוניטרי, שנבלמה בשלהי 1923 עם הצגת הרנטמרק, שמחק 12 אפסים מערך המרק הקודם וייצב את גיבוי המטבע על ערבויות של נדל"ן וסחורות באמצעות בנק ייעודי שנקרא רנטבנק. 

תוכנית דוז מ-1924, שנועדה להסדר פריסת חובות הפיצויים של גרמניה, ניתקה את הבנק המרכזי משליטת הממשלה והפכה אותו לישות עצמאית. ב-30 באוגוסט 1924 החל הבנק להנפיק באופן סדיר את המטבע החדש, הרייכסמרק, שהחליף את הרנטמרק. לנשיא הבנק התמנה אחד מאדריכלי עצירת ההיפר-אינפלציה, היילמאר שאכט. שאכט התפטר מתפקידו ב-1930, לאחר שסירב לקחת חלק בהכרה בפיצויים שעל גרמניה לשלם. עם זאת, לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, מינה אותו היטלר מחדש לנשיא הבנק, תפקיד בו כיהן עד 1939. בשנת 1934 בנק החל להנפיק שטרי מפו.

חוק מ-1937 שחוקקה ממשלת גרמניה הנאצית הביא את עצמאות הבנק לקיצה וחידש את השליטה הממשלתית בבנק. ב-1939 שונה שמו של הבנק ל-Deutsche Reichsbank והוא הועבר לשליטתו האישית של אדולף היטלר, כאשר כנשיא הבנק נבחר לכהן ולטר פונק, שהחליף את שאכט.

לאחר מלחמת העולם השנייה פורק הבנק, יחד עם יתר מוסדות השלטון הנאצי. בעלות הברית נטלו על עצמן את תפקיד הדפסת הכסף, לפי תוכנית מורגנטאו והגורם המנפיק שנרשם על השטרות היה Alliierte Militärbehörde (השלטון הצבאי של בעלות הברית). ב-1948 חולקה גרמניה, הבנק המרכזי של גרמניה המערבית היה Bank deutscher Länder (בנק המדינות הגרמניות) ומ-1957 הדויטשה בונדסבנק (Deutsche Bundesbank), הבנק המרכזי של מזרח גרמניה היה Staatsbank der DDR (בנק המדינה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית).

## נשיאי הבנק
*1876–1890: הרמן פון דשנד (Hermann von Dechend)
*1890–1908: ריכרד קוך (Richard Koch)
*1908–1923: רודולף הבנשטיין (Rudolf E. A. Havenstein)
*1923–1930: היילמאר שאכט
*1930–1933: האנס לותר
*1933–1939: היילמאר שאכט
*1939–1945: ולטר פונק

## קישורים חיצוניים

* הרייכסבנק

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: כלכלה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר
קטגוריה:גרמניה הנאצית: כלכלה
קטגוריה:בנקים מרכזיים
קטגוריה:האימפריה הגרמנית
קיר רפלקטיבי

"**קיר רפלקטיבי**" הוא שם קבוצת פסלים של האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסלים מוצבים במקומות שונים כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ועוד.

## היסטוריה
קבוצת הפסלים "קיר רפלקטיבי" נוצרה במהלך המחצית השנייה שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו זנח תומרקין את סגנון הפיסול האסמבלאז'י, המשלב חלקי נשק, לטובת עיסוק במבניות וצורה גאומטריים.

תצוגה של שבעה פסלים, אותה כינה תומרקין "מחוה לארצות-הברית", נפתחה ב-1 בספטמבר 1976 בפארק פלאשינג מדוז שבניו יורק. פסלים נוספים הוצגו באותה עת גם ליד מוזיאון קווינס במנהטן ופסל נוסף בסוהו, בסמוך לגלריית "Sculpture Now". בעקבות השחתה של פסלים ובעיות של ביטוח, פירק תומרקין את התצוגה בחודש נובמבר. חלק גדול מן הפסלים נפגע בתאונת דרכים. תומרקין תיקן את חלקם והעבירם לתצוגה בסטנפורד, ניו ג'רזי, באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, באוניברסיטת בוסטון ופסל נוסף הותקן בביתו של אספן פרטי בווסטר, מסצ'וסטס.

## תיאור
היצירות מורכבות ממסגרות מתכת בהן שילב תומרקין משטחי זכוכית. משטחים אלו חושפים בפני הצופה את מנגנוני הבנייה של הפסל ואף מהווים רקע לקומפוזיציה של צורות המשולבת במערכת המסגרות של הפסל.

תומרקין קשר את הסגנון הפיסולי של היצירות אל חוויותיו מן התרבות האמריקאית. "הביקור בניו יורק", כתב תומרקין, "נותן לי עוד זווית ראייה; הזכוכית והקורטן, הסביבה משתקפת בפסלים. פסליי הופכים לאופקיים, כניגוד לאדריכלות הבינלאומית המכוונת לגובה.

## מעבודות הסדרה

No free image (camera)-he.svg|קיר רפלקטיבי מס' 1, 1975אוניברסיטת בוסטון, ארצות הברית
No free image (camera)-he.svg|Moma Reflection, 1975, פלדת קורטן וזכוכית, אורך 6 מ'ניו יורק, ארצות הברית
No free image (camera)-he.svg|מחווה למיס ון דר רוהה, 1975-6פלדת קורטן וזכוכית, אורך 16 מ'אוסף פרטי
No free image (camera)-he.svg|Absoloutely Horrizntal, 1976פלדת קורטן, אורך 16 מ'מוזיאון רוז לאמנות, וולטמן (Waltham), מסצ'וסטס, ארצות הברית
Wall-reflective No. 5 002.JPG|קיר רפלקטיבי מס' 5, 1976-8ברזל פלדה וזכוכית, אורך 8 מ'קמפוס אדמונד י' ספרא, גבעת רם, ירושלים
File:PikiWiki Israel 19522 quot;Reflective Wallquot; by Yigael Tumarkin Te.JPG|קיר רפלקטיבי, 1978ברזל ופקסיגלסמוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: פסלים
סטריגיל

[200px|ממוזער|שמאל|סטריגיל ובקבוקוני שמן, [המוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה]]
[ממוזער|שמאל|150px|"[המגרד", נער מנקה את גופו באמצעות סטריגיל]]

**סטריגיל** היה כלי מתכתי קטן ומעוקל ששימש ביוון העתיקה וברומא העתיקה לקירצוף לכלוך וזיעה מהגוף, בתקופות בהן עדיין לא היו סבונים יעילים.

ניקוי הגוף התבצע בשלבים: תחילה נמרח שמן מבושם, אחר כך גורד השמן מהגוף יחד עם הלכלוך על ידי הסטריגיל. עבור העשירים ביצעו משרתים את הפעולות הללו.

סטריגיל שימשו לעיתים קרובות אתלטים וכן במרחצאות רומיים. הכלי יוצר בגדלים שונים, עבור אברי גוף שונים. לסטריגיל נלווה "אריבלוס" - קנקן שמן קטן. יצירות אמנות בנות התקופה מציגות אתלטים עם אריבלוס וסטריגיל.


קובץ:Roman - Strigil - Walters 541926.jpg|סטריגיל ארד רומי, המאה הראשונה
קובץ:Athletes Louvre MNE964.jpg|שני אתלטים, הימני אוחז סטריגיל, השמאלי - אריבלוס
קובץ:MuseoPireo-5814TAW.JPG|אתלט מנקה את גופו באמצעות סטריגיל
קובץ: Athlete jumping MAR Palermo NI2135.jpg|אתלט מתכונן לקפיצה. על הקיר תלויים ספוג, סטריגיל ואריבלוס
Public bath sign - Sabratha.JPG|שלט פסיפס מבית מרחץ רומי בסברתה, מציג סנדלים רומיים וסטריגיל


## ראו גם
* מגרד גב

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלים ומכשירים (היגיינה)
קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
קטגוריה:יוון העתיקה: ספורט
קטגוריה:רומא העתיקה: תרבות
אריה מלכיאל קוטלר

הרב **אריה מלכיאל קוטלר** (נולד ה'תשי"א, 17 באפריל 1951) הוא ראש ישיבת לייקווד בניו ג'רזי וחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.

## קורות חייו
נולד לרישל ולרב שניאור (בנו של הרב אהרן קוטלר). בנם השני מתוך 9 ילדים. נקרא על שם אבי אמו, הרב אריה מלכיאל פרידמן. מצד אביו הוא נינו של רבי איסר זלמן מלצר.

למד בישיבת בית התלמוד בברוקלין ובישיבת בריסק בישראל. נישא להינדה, בתם של ליפשא (בת הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק) והרב יחיאל מיכל פיינשטיין. הם היו נשואים במשך עשר שנים והתגוררו בירושלים. לא נולדו להם ילדים. בתקופה זו למד בישיבת בריסק. 

לאחר פטירת אביו, בשנת 1982, מונה בגיל 32 לעמוד בראשות ישיבת "בית מדרש גבוה" בליקווד, הישיבה הגדולה בארצות הברית. הרב אלעזר מנחם מן שך הכריז על מינויו בהלוויה של אביו. אשתו הינדה סירבה להגר עמו לארצות הברית בשל איסור שהטיל סבה, הרב יצחק זאב, על צאצאיו שלא להגר למדינה זו. בלחצה של משפחתה סירבה גם להתגרש. הוא השאיר עבורה גט למקרה שתתרצה, בבית הדין של הרב ניסים קרליץ אך היא סירבה לקבלו. בסופו של דבר קיבל הרב קוטלר היתר מאה רבנים כדי להינשא בשנית, בשנת ה'תשמ"ה (1985) וכעבור מספר חודשים נישא לחנה לאה לבית טיקוצקי. בני הזוג מתגוררים בלייקווד ונולדו להם בת ובן. הינדא עברה להתגורר בבית הוריה בבני ברק וממשיכה בסירובה לקבל את הגט. הפרשה עוררה סערה גדולה בין המחנות במגזר החרדי-ליטאי ושימשה רקע למחזהו של אמנון לוי "שיינדלה".

הרב קוטלר משמש כראש הישיבה, לצד גיסו הרב דוד שוסטאל ובני דודיו הרב ירוחם אולשין והרב ישראל ניומאן.

## ספריו
***קונטרס הגות תשובה**, על הלכות תשובה לרמב"ם, ה'תשס"א.
***ספר ביני עמודי על מסכת יבמות**, תשפ"ה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה בארצות הברית
קטגוריה:ראשי ישיבת לייקווד
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:משפחת קוטלר
קטגוריה:בוגרי ישיבת בריסק-ירושלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
M-75

**M-75** היא רקטת  ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס. הרקטה מגיעה לטווח של 70–75 קילומטר, ובעת שיגור מרצועת עזה מסוגלת לפגוע בין היתר בתל אביב ובירושלים. ראש הנפץ של הרקטה נושא מקסימום 10 קילוגרם חומר נפץ.

## היסטוריה
הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן, עת שוגרה לעבר ירושלים ותל אביב. ב-16 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, שוגרה רקטה שכזו לעבר ירושלים ונפלה במזרח גוש עציון.
לפי עלי ברכה, נציג חמאס בלבנון, הרקטה היא גרסה מקומית של פג'ר 5, אשר מיוצרת בעזה עם
טכנולוגיה שמקורה באיראן.
שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף ראשי תיבות שם משפחתו של איבראהים מקאדמה, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס שנהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל בשנת 2003.

כמו יתר הרקטות שבשימוש החמאס, בהן הפג'ר 5 המגיעה לטווח של עד 75 קילומטר וה-M-302, גם ה-M-75 אינה מצוידת במערכת הנחיה ולכן דיוק הפגיעה שלה במטרות מוגבל, אך הטווח המוגדל שלה הופך אותה לאפקטיבית יותר מיתר הקסאמים שברשות הארגון. הרקטה הפכה לסמל לניצחון עבור החמאס, ובעת חגיגות ה-25 שנה להקמתו הציג הארגון דגם קרטון ענק של הרקטה, וכן הושקו בושם שנושא את שם הרקטה וכיכר בעזה על שמה.

במהלך מלחמת חרבות ברזל חשף החמאס רקטה חדשה מדגם M-90, שהיא ככל הנראה שיפור של ה-M-75 בה הוגדל טווח הירי ל-90 קילומטרים. רקטות מסוג זה שוגרו לראשונה לאזור המרכז ב-8 בדצמבר בשעות הערב. בליל השנה החדשה 2024 בדיוק בחצות, שיגר החמאס מטח של רקטות M-90 לכיוון המרכז, שיורטו על ידי מערכת קלע דוד.

## ראו גם
* קסאם
* פג'ר (רקטה)
* כיפת ברזל

## קישורים חיצוניים
*
## הערות שוליים

M-75
קטגוריה:חמאס: אמצעי לחימה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: המצאות
בירידיה

200px|ממוזער|שמאל|מכתב א"ע 365, מכתבו של בירידיה
**בירידיה** היה שליט מגידו בתקופת הברונזה המאוחרת ב (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), קיומו ידוע ממכתבי אל-עמארנה. במכתבים הוא מכונה "נסיך העיר" (באכדית: amelu שפירושו המילולי "איש העיר"). שמו  של בירידיה מעיד על מוצא הודו-איראני, כשמו של שכנו מתענך "ישדתה".

בתקופה זאת כנען הייתה כפופה לשלטון מצרים. השלטון נעשה באמצעות מושלי הערים אשר ניהלו את הערים והעלו מיסים למצרים, ובאמצעות החזקת חיל מצב מצרי בכנען.

מכתבי אל-עמארנה הם ארכיון מכתבים גנוזים שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות באל עמארנה שבמצרים התיכונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בארכיון נמצאו שבעה מכתבים שנכתבו על ידי בירידיה - מכתבים א"ע 242, 243, 244, 245, 246, 247 ו-365. בנוסף מוזכר השם בירידיה בקורפוס מכתבי כומידו של שליט כּוּמִידוּ עיר עתיקה ששכנה בבקאע שבלבנון. באחד המכתבים שזהות שולחו ונמענו אינם ידועים עוסק ברכושו של איש בשם בירידיה. שולח המכתב מזכיר שלמרות בקשותיו הקודמות לא נשלח אליו רכושו. לא ברור אם מדובר באותו אדם, ייתכן ובירידיה שליט מגידו נהרג ושולח המכתב (אולי קרוב משפחתו) מבקש שישלחו אליו את רכושו.

מכתביו של בירידיה לפרעה עוסקים בניסיונותיו של לבאיה שליט שכם המעוניין להרחיב את תחום שלטונו לאזורים בעמק יזרעאל ובכך מסכן את שלטונו של בירידיה.

על פי מכתב א"ע 244 של בירידיה, לבאיה מנצל את החזרת הגדוד המצרי הסדיר ממגידו למצרים כדי לבצע את תוכניות ההתפשטות שלו. הוא נעזר בבעלי בריתו החבירו. הסיבה להחזרת הגדוד המצרי אינה מובהרת מהמכתבים. השערת החוקרים היא שהגדוד הוחזר אולי בשל מאורע חגיגי לכבוד אמנחותפ השלישי, או כדי לעזור לאמנחותפ הרביעי לסגור את מקדשי נא אמון. במכתב זה מתלונן בירידה על מצור שהטיל לבאיה על העיר מתוך מטרה לכבוש אותה. בירידיה הצליח להדוף את לבאיה, ובעקבות זאת נשלח מכתב 243 המספר שבירידיה שומר עכשיו על מגידו, ביום שומר על השדות עם מרכבות, ובלילה על החומות.

במכתב א"ע 245 כותב בירידיה למלך מצרים ומבטיח לו לתפוס את לבאיה חי. לבאיה היה שבוי במגידו, על פי המכתב סַֻרתַ מושל עכו לקח את לבאיה ממגידו והבטיח לשלוח אותו למצרים באנייה. במקום זאת קיבל ממנו כסף ושחרר אותו ביחד עם בעלמהר מחנתון לביתו. על פי מכתב זה, היחסים בין מגידו וממלכת עכו מתוחים למדי. ייתכן והסיבות לכך הוא בסמיכות השטחים בשליטתם שהביאו לתביעות טריטוריאליות.

לפי מכתב 248 כנראה נכללה תענך בתחום ממלכתו של בירידיה. במכתב 365 מתלונן בירידיה שהוא חורש לבדו את אדמות שונם ולשם כך גייס אנשים כמס עובד מיפו ומנריבתה.

באחד המכתבים מסופר שבירידיה שלח שלושים ראשי בקר למצרים. 
## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי מכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:מושלי כנען בתקופת אל-עמארנה
קטגוריה:מגידו
אביעזר פילץ

הרב **אביעזר פילץ** (נולד בכ"ב באב ה'ת"ש, 26 באוגוסט 1940) הוא ראש ישיבת תושיה במושב תפרח ("ישיבת תפרח") וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בכפר אברהם, לרב יצחק מרדכי, ראש ישיבת "תורה ומלאכה" במקום, וגולדה-דבורה פילץ. למד בישיבת אור ישראל לצעירים ובישיבת חברון בירושלים. בתחילת שנות ה-60 נישא לאפרת, בתו של הדיין הרב יצחק מאיר בן מנחם-פצ'ינר, חתנו של הרב איסר זלמן מלצר. באירוסיו שנערכו בפתח תקווה נכח דוד הכלה הרב אהרן קוטלר, ששהה באותה עת בביקור בישראל. בתקופת אירוסיו למד בישיבת לייקווד במשך כשנה אצל הרב קוטלר. לאחר נישואיו התגורר בביתו של סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר בשכונת בתי ברוידא בירושלים ולמד בכולל של בוגרי ישיבת חברון בשכונת גבעת שאול בירושלים.

בשנות ה-70 הצטרף לצוות הרבנים של ישיבת תושיה במושב תפרח בראשות הרב יעקב פרידמן, וכעבור זמן התמנה לעמוד בראשות הישיבה. בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה. לישיבה תקנות רבות אשר מטרתן לשמר את הצביון הייחודי של הישיבה. עם השנים צירף לצוות הישיבה את גיסו הרב מנחם בן-מנחם ואת תלמידיו הרב יעקב שיינברג והרב דניאל ארנפרוינד. במהלך השנים הקים הרב פילץ מוסדות נוספים בתפרח ובהם ישיבה קטנה בראשות תלמידו הרב בצלאל גנצרסקי.

בשנת ה'תשע"ג פתח הרב פילץ סניף בעיר בית שמש בשם "נתיבות התורה", בראשות הרב יוסף רובינשטיין. הרב פילץ הוא נשיא הסניף ובתחילת דרכו מסר בו אחת לשבועיים שיעור כללי.

הרב פילץ דוגל בקו ההשקפתי השמרני של הרב שך, שהיה קרוב משפחתו. הוא בעל השפעה על קהילות ומוסדות תורה, בעיקר בדרום הארץ. הוא סייע רבות בהקמת ישיבת רכסים, בראשות הרב אליהו ציון סופר.

במבצעי צה"ל, "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן", הורה על המשך לימודים סדירים של הישיבה, בניגוד לישיבות אחרות בדרום שהעתיקו את פעילותן לאזור המרכז.

לקראת ההתנתקות התבטא בשיחה שהעביר לבני ישיבתו כי אילולא צער המשפחות היה ראוי שהמפונים יחגגו "יום טוב" על כך "שנגאלו מן העבודה הזרה של הציונות".

הרב פילץ נאם בעצרת רבבות של "דגל התורה" לקראת הבחירות לכנסת העשרים ודיבר בחריפות בגנות מדינת ישראל והציונות.

בשבועות הראשונים של התפרצות הקורונה בישראל, הורה להמשיך את הלימודים בישיבה כרגיל, למרות הוראת משרד הבריאות לסגור את הישיבה.

בי"ח בכסלו תשפ"א צורף כחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.

בין תלמידיו: האדמו"ר הרב פנחס אבוחצירא והרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר.

## משפחתו
נשוי לאפרת פילץ, בתו של הרב יצחק מאיר בן-מנחם ומחנכת במכללת אופקים. הם הורים לשני בנים. בנם הבכור, הרב מאיר, מחבר ספרי "אורי וישעי" על התלמוד, וראש כולל "בית ישראל" בירושלים. בנם השני, איסר זלמן, חתנו של הרב בנימין קרליבך, ר"מ בישיבת מיר, והוא משמש כראש כולל לבוגרי הישיבה בשכונת גני איילון בעיר לוד.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת אור ישראל לצעירים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:משפחת מלצר
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה
קטגוריה:רבני ישיבת תושיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
נועה וולמן

**נועה וולמן** (נולדה ב-12 בדצמבר 1986) היא שחקנית, דוגמנית וקומיקאית ישראלית.

## ביוגרפיה
וולמן נולדה בתל אביב, לדפנה, אמנית, ויגאל, רופא נשים. כשהייתה בת 12 הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה ואחיה ואחותה הקטנים לרמת השרון.

בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.

בוגרת הסטודיו למשחק "אימפרו".

## קריירה
### בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2008 הייתה הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של וולמן בתוכנית הסאטירה "דבר עם הסוכן שלי" עם אסי עזר, בה שימשה ככתבת שטח. בשנת 2009 שיחקה וולמן בסדרה "אלכס בעד ונגד" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד זואי. בשנת 2010, שיחקה וולמן בסדרות "חצויה" ששודרה ב-HOT ו"תיכון השיר שלנו" ששודרה ב-Yes. כמו כן, שיחקה וולמן בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה".

הייתה חברת פאנל בתוכנית "מועדון לילה" בעונתה הרביעית בערוץ 2 של קשת. בין השנים 2010-2012 שיחקה בשתי העונות של הסדרה הקומית "המשרד" ששודרה ב-yes בתפקיד שירי.

בשנת 2012, השתתפה וולמן בתפקיד אורח בסדרה ״כאן גרים בכיף״, שם גילמה את תמרה חברתו הדתייה של דניאל אותו גילם דניאל מורשת.

בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה קטמנדו. בשנים 2012 ו-2015 השתתפה וולמן בשתי עונות של קומדיית המצבים "נשואים פלוס" בערוץ 2, לצד ליאור אשכנזי, דורית בר אור ועוד.
בשנת 2013, שיחקה בתפקיד אורח את חברתו של אדם, ענבל, בסדרה "סברי מרנן", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה, גם התארחה בתוכנית הקומית "מצב האומה".

בשנת 2015 שיחקה בסרט הישראלי "איביזה" בתור ג'ניפר.

ב-2016 היא גלמה את מיל בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל בפרק 12.

במהלך 2016 פרשה מהתחום זמנית.

### דוגמנות
היא השתתפה בפרסומות ל"חומוס אחלה", "מקדונלד'ס", "יופלה" ו"קוקה-קולה".

בשנת 2008 נבחרה להיות פרזנטורית של רשת אופנת "פנקייר". באותה שנה הצטלמה יחד עם ירדן הראל לקמפיין קיץ של רשת "אינטימה".

כמו כן, דגמנה עבור "ג'ינס Lee" ו"פוקס" במסעות פרסום לצדם של יעל בר זוהר ויהודה לוי.

## חיים אישיים
נשואה לתום לביא ולהם שני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרי תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1986
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
יצחק מאיר בן-מנחם

הרב **יצחק מאיר בן מנחם (פצ'ינר)** (תרנ"ח, 1898 – ז' בסיוון תש"ך, 2 ביוני 1960) היה חבר בית הדין הרבני הגדול, כמו כן עסק בההדרת ספרי הראשונים.

## תולדותיו
נולד בפולין בשם יצחק מאיר פצ'ינר, בנו של מנחם מנדל פצ'ינר, שהשתייך לחסידות גור. למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של הרב נפתלי טרופ. באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל. למד בישיבת חברון ונחשב לבכיר התלמידים בה. לאחר מכן למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.

בשנת תרפ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המאורעות, נישא לשרה, בתו של הרב איסר זלמן מלצר.

בשנת תרצ"ח (1938) פרסם את ספרו "פרשת המלך" על הלכות אישות בספר משנה תורה לרמב"ם. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים ובאותה תקופה הוציא את חידושי הרשב"א על מסכת נידה עם הגהות ומראי מקומות. בשנת תש"ב פרסם את פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים, עם הערות, הגהות ומראי מקומות.

בשמת תרצ"ג (1933) התמנה כדיין בבית הדין בפתח תקווה. בין הרבנים שכיהן לצדם לאורך השנים: הרב עובדיה הדאיה, הרב ישראל אריה ספיר, הרב עובדיה יוסף, הרב שמעון יוז'וק והרב צבי ברוידא. לאחר מלחמת העולם השנייה עברת את שמו ל"בן מנחם", שבו הנציח את שם אביו שנהרג בשואה.

בשנת תשט"ז (1956) מונה כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכיהן בתפקידו עד לפטירתו בשנת תש"ך (1960).

בן מנחם נפטר ב-2 ביוני 1960 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

לאחר פטירתו יצאו שני כרכים נוספים בסדרת ספריו "פרשת המלך", הכוללים באורים וחידושים בסוגיות בסדר מועד, וכן חידושים ובאורים על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הספר "משנה תורה" לרמב"ם.

## משפחתו
רעייתו שרה, היא בתו של הרב איסר זלמן מלצר.

בנו, הרב מנחם אליהו בן מנחם, הוא ר"מ בישיבת תושיה בתפרח.

חתנו, הרב אביעזר פילץ, הוא ראש ישיבת תושיה.

נכדו, הרב דוד בן-מנחם מכהן בתפקיד 'נושא-ונותן' בישיבת חברון בירושלים.

## ספריו
* **פרשת המלך** - על ספר משנה תורה לרמב"ם, תרצ"ח, תשנ"ה ותשנ"ו (3 כרכים)
* **חדושי הרשב"א על מסכת נדה** - עם הגהות ומראי מקומות, תרצ"ח
* **פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים** - עם הערות, הגהות ומראי מקומות, תש"ב

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה-פתח תקווה
קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:משפחת מלצר
קטגוריה:פרשני הרמב"ם
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
מספרי בל

[שמאל|ממוזער|200 פיקסלים|52 החלוקות של קבוצה בת 5 איברים: הנקודות מייצגות איברים בקבוצה; כאשר הן אינן צבועות הן מסמנות [תת-קבוצה|תת-קבוצות בעלות איבר יחיד. האזורים הצבועים מייצגים תת-קבוצות שלה.]]
בקומבינטוריקה, **מספרי בל** (על שם המתמטיקאי האמריקאי אריק טמפל בל) ניתנים על ידי נוסחת הנסיגה הבאה:
:B_0=1,\quad B_n=\sum_{k\,=\,0}^{n\,-\,1}\binom{n-1}{k}B_k
עבור מספר החלוקות הזרות של קבוצה לא-ריקה A, כאשר איחוד הקבוצות מכסה את A.

## דוגמה
לקבוצה בת 3 איברים ישנן 5 חלוקות זרות שונות:
:\begin{align}&\bigl\{\{1\},\{2\},\{3\}\bigr\}\\&\bigl\{\{1\},\{2,3\}\bigr\}\\&\bigl\{\{2\},\{1,3\}\bigr\}\\&\bigl\{\{3\},\{1,2\}\bigr\}\\&\bigl\{\{1,2,3\}\bigr\}\end{align}

## הסבר
תהי קבוצה בת n איברים. ללא הגבלת הכלליות, נבחר איבר כלשהו ונוסיפו לקבוצה בת 0\le k\le n-1 איברים שאותם נבחר ב-\tbinom{n-1}{k} אפשרויות.
על כל אפשרות כזו ישנן B_{n-k-1} אפשרויות לחלוקת n-k-1 האיברים הנותרים לקבוצות לא-ריקות. על פי זהות פסקל נקבל:
:B_n=\sum_{k\,=\,0}^{n\,-\,1}\binom{n-1}{k}B_{n-k-1}=\sum_{k\,=\,0}^{n\,-\,1}\binom{n-1}{n-k-1}B_{n-k-1}=\sum_{k\,=\,0}^{n\,-\,1}\binom{n-1}{k}B_k

## משולש בל
שמאל|ממוזער|מציאת מספר בל
**משולש בל** (נקרא גם **משולש [[צ'ארלס פרס|פרס]]** או **משולש **), הדומה למשולש פסקל, מספק את ערכי הסדרה:
:\begin{matrix}&\color{red}1\\&1&\color{red}2\\&2&3&\color{red}5\\&5&7&10&\color{red}15\\&15&20&27&37&\color{red}52\\&52&67&87&114&151&\color{red}203\\&203&255&322&409&523&674&\color{red}877\end{matrix}
#האיבר הראשון הוא 1.
#בשמאל השורה הבאה נכתוב את האיבר הימני ביותר בשורה הקודמת.
#כל איבר (החל מהשני משמאל) הוא סכום האיבר השמאלי לו והאיבר מעל השמאלי לו. כלומר:
::C(m,n)=C(m-1,n-1)+C(m,n-1)

## קישורים חיצוניים
*

קטגוריה:קומבינטוריקה
קטגוריה:משפטים בקומבינטוריקה