open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'וזף בראדלי וארנם

**ג'וזף ברדלי וארנם** (באנגלית: **Joseph Bradley Varnum**; 29 בינואר 1750/1751 – 21 בספטמבר 1821) היה פוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית, ואף החזיק בתפקידי הנהגה בשני הגופים. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.

## ביוגרפיה
וארנם נולד בדראקט במחוז מידלסקס שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ב־29 בינואר 1750 או 1751, והיה בנם של החקלאי, קצין המיליציה ופקיד הציבור המקומי סמואל וארנם ושל אשתו מרי פריים. השכלתו הפורמלית הייתה מוגבלת, אך הוא היה אוטודידקט. וארנם עצמו עסק בחקלאות, ובגיל 18 קיבל מינוי כקפטן במיליציה של מסצ'וסטס. הוא פיקד על פלוגת המיליציה של דראקט בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, ולאחר מכן המשיך לשרת במיליציה ואף היה שותף לדיכוי מרד שייז. ב־1787 מונה לקולונל על ידי הקהילייה של מסצ'וסטס. בשנת 1802 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, וב־1805 לדרגת מייג'ור גנרל במיליציה של המדינה – תפקיד שבו החזיק עד מותו ב־1821.

לאחר העצמאות היה פעיל בממשל מסצ'וסטס, ובין השאר היה חבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1780–1785 וחבר בסנאט של המדינה בשנים 1786–1795. למרות שלא היה עורך דין, כיהן גם כשופט, ובין השאר כשופט בבית המשפט לפלילים ולענייני משפחה של מסצ'וסטס, ואף כראש בית המשפט הכללי לעניינים פליליים.

ב־1794 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן מ־4 במרץ 1795 ועד התפטרותו ב־29 ביוני 1811. הוא היה אחד משישה נציגים דמוקרטים־רפובליקנים שהתנגדו לתיקון ה־12 לחוקת ארצות הברית. בארבע שנותיו האחרונות בבית הנבחרים כיהן בתפקיד יושב ראש הבית.

ב־1811 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מושבו של טימותי פיקרינג שהתפנה. הוא היה לסנאטור היחיד ממסצ'וסטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. בין דצמבר 1813 לפברואר 1814 כיהן כנשיא זמני של הסנאט. הוא גם כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני מיליציה בקונגרס ה־14.

לאחר שחזר למסצ'וסטס ב־1817, חזר לכהן בסנאט המדינתי עד מותו ב־21 בספטמבר 1821. הוא נפטר בדראקט ונקבר בבית העלמין וארנם שבעיר. אחיו היה מייג'ור גנרל ג'יימס מיצ'ל וארנם, שפיקד על רגימנט רוד איילנד הראשון במלחמת העצמאות, שימש מפקד בריגדה בקרב רוד איילנד, ובהמשך מונה למייג'ור גנרל של מיליציית רוד איילנד.

## עבדות
ב"היסטוריה של העבדות" שכתב הנרי וילסון מצוטט וארנם בדיון בבית הנבחרים במרץ 1798 על חוק הממשל של טריטוריית מיסיסיפי כמי שהתנגד בתוקף לעבדות השחורים. לוארנם הייתה ידידות קרובה עם סילאס רויאל, עבד לשעבר ששוחרר בידי משפחת וארנם ואף שירת לצדו במלחמה.

ב־3 במרץ 1805 הגיש וארנם הצעת חוק ממסצ'וסטס לתיקון החוקה ולביטול סחר העבדים. ההצעה נדחתה לשולחן עד 1807, אז הועברה בקונגרס בהובלתו ואושרה בשני הבתים ב־2 במרץ 1807. הנשיא תומאס ג'פרסון חתם עליה לחוק ב־3 במרץ 1807.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1751
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1821
משה טל (שחקן)

**משה טל** הוא שחקן עבר ישראלי.

## ביוגרפיה
טל הוא בוגר להקת חיל הים. בעבר עבד בתור צלם בשבועון הישראלי "להיטון".

ב-1971 השתתף במחזמר המוזיקלי "ג'אמבו מיוזיקל" שהועלה בתיאטרון העממי על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל). באותה השנה שיחק בתפקיד מרכזי בסרט "חסמבה ונערי ההפקר" בו גילם את דמותו של מנשה התימני. בנוסף באותה השנה גם הופיע בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק" ששודרה בטלוויזיה הישראלית.

ב-1972 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "אני אוהב אותך רוזה", בו גילם את דמותו של ניסים הבוגר, וצילם את קדימון הסרט. באותה השנה גם הופיע בסרט "עזית הכלבה הצנחנית" בתפקיד חייל מהיחידה של אורי (יוסי פולק).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:חברי להקת חיל הים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בלה מיקלוש

**בלה מיקלוש, אביר דלנוק** (בהונגרית: **vitéz lófő Dálnoki Miklós Béla**) 11 ביוני 1890 – 21 בנובמבר 1948) היה גנרל הונגרי שפיקד על הארמייה ההונגרית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה. מ-22 בדצמבר 1944 עד 15 בנובמבר 1945 כיהן כראש הממשלה הזמנית של הונגריה, אשר נתמכה על ידי בעלות הברית. 
## ביוגרפיה
נולד בבודפשט במשפחה של סקלרים. הוא למד בבית ספר צבאי ולאחר מכן באקדמיה צבאית. בשנת 1910, בתום לימודיו, קיבל דרגת סגן משנה והוצב לשרת ביחידת הוסרים של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה שירת במטה הכללי של הצבא ההונגרי. בהמשך עבר לשרת במשרד ההגנה, בשנת 1929 מונה לסגן ראש הלשכה של שליט הונגריה מיקלוש הורטי. בשנים 1933 - 1936 היה נספח צבאי בגרמניה. לאחר שובו מגרמניה מונה למפקד חטיבת פרשים. בשנת 1939 קודם לדרגת מייג'ור גנרל. בשנת 1940 מונה למפקד גיס. במלחמת העולם השנייה השתתף עם הגיס שבפיקודו בפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן בפלישה לברית המועצות. הוא הצטיין בכיבוש קייב ועל כך, בנובמבר 1941 קודם לדרגת לוטננט גנרל. הפיקוד הגרמני העניק לו את צלב האבירים של צלב הברזל. בשנת 1942 שב מהחזית המזרחית להונגריה ומונה לראש הלשכה הצבאית של מיקלוש הורטי. 

ב-1 באוגוסט 1944 חזר לחזית ומונה למפקד הארמייה ההונגרית הראשונה, שלחמה כנגד הצבא האדום באזור הרי הקרפטים. בלה מיקלוש היה שותף לניסיון של מיקלוש הורטי להעביר את הונגריה לצד בעלות הברית. מיקלוש החל לנהל מגעים עם הסובייטים, והציע כניעה של הכוחות ההונגריים תמורת שמירה על עצמאותה של הונגריה. ב-15 באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי מהשלטון. מיקלוש קרא לחיילי הארמייה שבפיקודו להיכנע לצבא האדום. מעטים נענו לבקשתו הוא בעצמו עבר את קו החזית ונכנע. בנו, ששירת בצבא ההונגרי, נעצר בעקבות כניעת אביו, ונכלא במחנה ריכוז דכאו. 

ב-22 בדצמבר 1944 הוקמה בעיר דברצן ממשלה הונגרית זמנית בראשותו של בלה מיקלוש. הממשלה פעלה תחת חסותה של ברית המועצות ושאר בעלות הברית. היא היוותה אלטרנטיבה למשטרו של פרנץ סלשי ששלט בשטחה של הונגריה, שהיה תחת הכיבוש הגרמני. מיקלוש המשיך לנהל את ממשלת הונגריה גם בסיום המלחמה, עד הבחירות לפרלמנט, שנערכו ב-15 בנובמבר 1945. לאחר הבחירות קיבל תפקיד של חבר פרלמנט, למרות שלא השתתף בבחירות. בבחירות בשנת 1947 הוא השתתף בבחירות מטעם מפלגת העצמאות ההונגרית (מפלגה שהתנגדה לשלטון הקומוניסטי בהונגריה). הוא הוא נבחר לפרלמנט, אך כיהן בו תקופה קצרה - הוא סולק משם על ידי השלטון הקומוניסטי. לאחר סילוקו מהפרלמנט, הוא ומשפחתו סבלו מהתנכלויות הפקידים של השלטון הקומוניסטי. בלה מיקלוש מת בביתו בבודפשט ב-21 בנובמבר 1948. לאחר מותו משפחתו גורשה מבודפשט לאזור כפרי נידח. בנו נשלח למחנה עבודה.
## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה קצרה של בלה מיקלוש  
* ביוגרפיה של בלה מיקלוש 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת הונגריה
קטגוריה:גנרלים הונגרים
קטגוריה:אנשי צבא הונגרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי ארמיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:נספחים צבאיים
קטגוריה:חברי האספה הלאומית ההונגרית
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1890
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1948
יום התיירות הבין-לאומי

[ממוזער|330x330 פיקסלים|6 אזורים של [UNWTO]]
**יום התיירות הבין-לאומי** הוא אירוע בין-לאומי שנחגג ב--27 בספטמבר מאז 1980, ארגון התיירות העולמי של האו"ם.

תאריך זה נבחר מכיוון שב-27 בספטמבר 1970 אומצו חוקי ארגון התיירות העולמי. אימוץ חוקים אלה נחשב לאבן דרך בתיירות העולמית. מטרת יום זה היא להעלות את המודעות לתפקיד התיירות בקהילה הבינלאומית ולהדגים כיצד היא משפיעה על ערכים חברתיים, תרבותיים, פוליטיים וכלכליים ברחבי העולם.

במושבה ה-12 באיסטנבול שבטורקיה, באוקטובר 1997, החליטה האספה הכללית של UNWTO למנות מדי שנה מדינה מארחת שתפעל כשותפה של הארגון בחגיגות יום התיירות העולמי. במושבה ה-15 בבייג'ינג בירת סין, באוקטובר 2003, החליטה האספה על הסדר הגאוגרפי הבא לחגיגות יום התיירות העולמי: 2006 באירופה; 2007 בדרום אסיה; 2008 באמריקה; 2009 באפריקה ו-2011 במזרח התיכון.

איגנטיוס אמאדווה אטיגבי, אזרח ניגרי, היה זה שהציע את הרעיון לציין את ה-27 בספטמבר בכל שנה כיום התיירות העולמי. לבסוף הוא זכה להכרה על תרומתו בשנת 2009. צבע יום התיירות העולמי הוא כחול.

המטרה העיקרית של יום התיירות העולמי היא להדגיש את חשיבות התיירות בקנה מידה עולמי. מלבד ההשפעה הכלכלית שתיירות מביאה למדינה, היא גם ממלאת תפקיד בהשפעה על הסביבה החברתית, הפוליטית והתרבותית של המדינות. על ידי חגיגת יום זה, מדינות מבקשות להדגיש שתיירות אינה רק עניין של הכנסות; היא גם עוסקת בטיפוח קשרים, הבנת תרבויות מגוונות וקידום שיטות עבודה בנות קיימא.

## מדינות מארחות ונושאים של יום התיירות הבין-לאומי

## קישורים חיצוניים
* 

* יום התיירות העולמי 
* אוניברסיטת סנגאם בהילווארה רג'סטאן - יום התיירות העולמי 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:מועדי האומות המאוחדות
קטגוריה:אירועים בחודש ספטמבר
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:תיירות
צהוב-אדום-כחול

**צהוב, אדום, כחול** (ברוסית: **Желтое-красное-синее**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הרוסי וסילי קנדינסקי, שנוצר בשנת 1925. היצירה משתייכת לשיא פעילותו של קנדינסקי בתחום הציור המופשט, והיא אחת מן העבודות האהובות והמוכרות ביותר שלו. ממדיה 127 על 200 סנטימטרים, והיא מוצגת כיום במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית שבמרכז ז'ורז' פומפידו בפריז.

## תיאור היצירה
הציור מציג קומפוזיציה רחבת היקף הנשענת על שלושת צבעי היסוד – צהוב, אדום וכחול – ומתוכה מתפתחים מגוון של גוונים משניים משלימים. הדינמיות נוצרת באמצעות שילוב בין קווים ישרים, קשתות וגלים, המוליכים את העין בין אזורי אור וצל. בצדו השמאלי של הציור בולטים גוני זהב וצהוב על רקע כחול־סגלגל, בעוד שהחלק הימני מציע את ההיפוך. המעבר ביניהם מתוזמר בקפידה, כך שהעין נעה משמאל לימין ולאחר מכן ממשיכה לנוע במעגלים על פני הבד, מונחית על ידי עיגולים ואלכסונים. הקומפוזיציה יוצרת תחושת איזון בין אור לחושך, בין סדר לחירות ובין הגדרה לטשטוש.

## סגנון ופרשנות
על אף המראה החופשי של היצירה, הסידור הצורני אינו מקרי. קנדינסקי הקפיד על תחושת איזון פנימי, שבה צורות מסודרות – כגון ריבועים מצוירים בסגנון משובץ – מקיימות מקום בתוך מכלול דינמי בזכות קיומן של צורות אחרות מעליהן ומתחתיהן. כך נוצרת מערכת יחסים בין אלמנטים גאומטריים שונים, שכל אחד מהם תורם לזרימה הכללית של היצירה. הציור נתפס כמעין תרגום חזותי של מוזיקה: קווים וצבעים מתפקדים כצלילים המייצרים חוויה רגשית. כשם שמוזיקה מעוררת תגובות שונות אצל מאזינים שונים, כך גם הציור נועד לעורר חוויות רגשיות ורוחניות מגוונות אצל הצופה.

## רעיון והשפעה
קנדינסקי האמין כי אמנות איננה רק למען העין אלא גם עבור הנפש, ושביכולתה לעורר תגובה רגשית ואף חוויה רוחנית. בציור זה הוא מזמין את הצופה להגיב באופן אישי לתמונות שלפניו, לאתגר את חושיו ולמצוא משמעות אישית בסידור הצורות והצבעים. ההשפעות של אמנים כפול סזאן, פול גוגן ואנרי מאטיס, וכן תנועות כגון האימפרסיוניזם, הפואנטיליזם והקוביזם, ניכרות בתפיסתו האמנותית. יחד עם זאת, קנדינסקי ייחד לעצמו שפה מופשטת ייחודית, שהפכה אותו לדמות מפתח בהיסטוריה של האמנות המודרנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
היסטוריה של הפרנקים שכבשו את ירושלים

ה**היסטוריה של הפרנקים שכבשו את ירושלים** (בלטינית: *Historia Francorum qui ceperunt Iherusalem*), אשר פורסמה גם תחת הכותרת הפשוטה "ספר" (*Liber*), היא כרוניקה לטינית של מסע הצלב הראשון, שנכתבה בין השנים 1098 ו-1105, וכנראה הושלמה עד שנת 1101, על ידי פונס מבלזון  וריימונד מאגילר.

פונס היה אביר שמת במהלך מסע הצלב באביב 1099. ריימונד היה הכומר של ריימונד הרביעי, רוזן טולוז. למרות שהחיבור מיוחס לשניהם, נראה שפונס לא עשה הרבה מעבר לעידוד ריימונד להתחיל לכתוב לפני מותו. החיבור המוגמר הוא בעיקרו של ריימונד. כעד ראייה לאירועי מסע הצלב הראשון, הוא אחד הכרוניקאים החשובים ביותר של המסע, וניתן להשוות את חשיבותו ל"עלילות הפרנקים" (*Gesta Francorum*) ולפולכר משארטר.

ה"היסטוריה של הפרנקים" נכתבה ככל הנראה במהלך מסע הצלב. ההנחה היא שהיא הושלמה לפני שנת 1105, משום שהיא אינה מזכירה את מותו של פטרונו של ריימונד, רוזן טולוז, באותה שנה. סביר להניח שהיא הושלמה במידה רבה עד שנת 1101, שכן היא בהחלט שימשה את פולכר משארטר לספרו, שהושלם באותה שנה. ה"היסטוריה" עושה שימוש מוגבל ב"עלילות הפרנקים", אך היא בעיקר תיאור ממקור ראשון עם מיקוד שונה לחלוטין מ"עלילות הפרנקים". מכיוון שהיה קרוב לרוזן, ריימונד היה בקיא יותר בפעולותיה הפנימיות של הנהגת הצלבנים מאשר מחבר "עלילות הפרנקים".

ה"היסטוריה של הפרנקים" הייתה אחד הטקסטים שניתנו ללואי השביעי, מלך צרפת כמתנה לכבוד הכתרתו בשנת 1137. מלבד פולכר, מחבר ה"היסטוריה של מלחמת הקודש" (*Historia belli sacri*) וויליאם מצור השתמשו בו כמקור גם כן.

שבעה כתבי יד של ה"היסטוריה" שרדו: שלושה מהמאה ה-12, שניים מהמאה ה-13, אחד מהמאה ה-14 ואחד מהמאה ה-15. ברוב המקרים, החיבור נכרך בקודקס לצד כתבי פולכר וולטר הנגיד.

## מהדורות
ה"היסטוריה של הפרנקים" תורגם לצרפתית מודרנית בתחילת המאה ה-19 על ידי החוקר הצרפתי פרנסואה גיזו, בספר *Memoires sur l'histoire de France* XXI (1824), 227–397. הטקסט הלטיני פורסם לראשונה על ידי ז'אק בונגאר  בספר *Gesta Dei per Francos*, I, pp. 139–183, ושוב ב-*Recuil des historiens occidentaux des croisades*  (1866), pp. 235–309. התרגום האחרון לאנגלית נכתב על ידי ג'ון ולוריטה היל (John and Laurita Hill) בשנת 1968: Raymond d'Aguilers, *Historia Francorum qui ceperunt Iherusalem* tr. John Hugh Hill, Laurita L. Hill. Philadelphia: American Philosophical Society, 1968.

## הערות שוליים

קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
קטגוריה:כרוניקות
דווייט פוסטר

**דווייט פוסטר** (באנגלית: **Dwight Foster**; 7 בדצמבר 1757 – 29 באפריל 1823) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא כיהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
פוסטר נולד ב-7 בדצמבר 1757 בברוקפילד שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ולמד בבתי הספר המקומיים בברוקפילד. בשנת 1774 השלים את לימודיו במכללה במושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס (שמה הקודם של אוניברסיטת בראון) בפרובידנס.  לאחר מכן למד משפטים והוסמך לעריכת דין בשנת 1778. הוא נשאר ברוד איילנד, פתח משרד עורכי דין בפרובידנס, וב־1784 קיבל תואר שני מאוניברסיטת הרווארד. 

לאחר שחזר למסצ'וסטס, מילא פוסטר שורה של תפקידים ציבוריים. הוא כיהן כשופט שלום במחוז ווסטר בין השנים 1781 ל-1823, כשופט מיוחד בבית המשפט לפלילים ולענייני משפחה ב-1792, וכשריף של מחוז ווסטר ב-1792. בשנת 1791 נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס מטעם המפלגה הפדרליסטית.

ב־1793 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית (הקונגרס ה־3) ונבחר מחדש לשלושה קונגרסים עוקבים, כשבכל פעם הביס את יריבו לוי לינקולן האב. הוא כיהן בקונגרס מ־4 במרץ 1793 ועד שהתפטר ב־6 ביוני 1800. בתקופה זו עמד בראש ועדת בית הנבחרים לתביעות.

בשנת 1799 היה נציג בוועידת החוקה המדינתית,  וב-6 ביוני 1800 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של סמואל דקסטר שהתפטר. הוא כיהן בסנאט עד 3 במרץ 1803. לאחר מכן שב לפוליטיקה המדינתית, היה חבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס (1808–1809) וחבר מועצת המושל (1818). 

בשנת 1813 נבחר לחבר באגודה האמריקאית לעתיקות.

פוסטר נפטר בעיר הולדתו ברוקפילד ב-29 באפריל 1823, בגיל 65.

## משפחתו
אביו של פוסטר היה שופט בית המשפט העליון של מסצ'וסטס, ג'דדיה פוסטר, שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1744.  פוסטר נישא לרבקה פוקנר ב-7 במאי 1783, ונולד להם בן אחד, אלפרד דווייט פוסטר. 

הוא היה אחיו של חבר הסנאט של ארצות הברית תאודור פוסטר,  וסבו של התובע הכללי של מסצ'וסטס ושופט בית המשפט העליון של מסצ'וסטס, דווייט פוסטר, שנקרא על שמו. 

## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1757
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1823
סוויטת ברגמסק

**סוויטת ברמסק** (L. 75) היא סוויטה לפסנתר שהולחנה בידי המלחין הצרפתי בין הסוגה האימפרסיוניסטית במוזיקה הקלאסית קלוד דביסי בשנת 1890, אך עשה בה שינויים קלים טרם פרסומה הסופי ב-1905. הפרק השלישי ביצירה, Clair de lune (בצרפתית: אור הירח) הוא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של דביסי, ולפסנתר בכלל.

## רקע ופרסום היצירה
בתחילה לא התכוון דביסי לפרסם את היצירה משום שלטענתו לא משקפת את סגנונו הבוגר. עם זאת, ב־1905 שינה את דעתו כאשר מוציאו לאור שכנע אותו להוציא בכל זאת את היצירה, שבדיעבד תהפוך למבין הנודעות שביצירותיו. ניכר כי דביסי עשה שינויים מרובים ביצירה עד לפרסומה הסופי, בעיקר בשמות הפרקים, שקיבלו את שמם על שם הפואמות שכתב פול ורלן. כך למשל, שם הפרק השלישי והמפורסם שביצירה הפך ל"אור הירח" אחרי שנקרא בהתחלה "טיילת מעוררת הרגשות". בפואמה "אור הירח" ישנו אזכור לברמסק, שם הסוויטה כולה.

## מבנה היצירה
הסוויטה מורכבת מארבעה פרקים:
* פרלוד – פה מז'ור
* ממוזער|"אור הירח"מינואט – לה מינור
* "אור הירח" – רה במול מז'ור
* ממוזער|תווי הפרק השלישיפספיד – פה דיאז מינור

## הערות שוליים

קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
קטגוריה:יצירות משנת 1905
איזק רנה גי לה שפלייה

**איזק רנה גי לה שפלייה** (בצרפתית: **Isaac René Guy Le Chapelier**; 12 ביוני 1754 – 22 באפריל 1794) היה משפטן ופוליטיקאי צרפתי.

## ביוגרפיה
לה שפלייה נולד ברן שבברטאן, שם היה אביו עורך דין נודע. גם איזק נכנס למקצוע עריכת הדין והתפרסם כנואם ורטוריקן. ב-1775 התחנך לה שאפליה כבונה חופשי במזרח הגדול של צרפת.

ב-1789 הוא נבחר כנציג לאספת המעמדות של 1789 על ידי הקורפורציה של רן. הוא אימץ דעות קיצוניות ורכש השפעה משמעותית על האספה המכוננת הלאומית. הוא כיהן כנשיא בין 3 ל-17 באוגוסט 1789, וניהל את המושב המפורסם שנמשך כל הלילה בין ה-4 ל-5 באוגוסט, ובמהלכו בוטל הפיאודליזם בצרפת. בסוף ספטמבר 1789 צורף לוועדת החוקה, שם ניסח את רוב חוקת צרפת 1791.

יוזמה מפורסמת שלו היא  שאסר על קיומם של איגודים מקצועיים וגילדות ואסר על שביתות פועלים. החוק נחקק ב-14 ביוני 1791 ונותר בתוקף עד 1864.

לה שפלייה היה אחד ממייסדי  שנועד בתחילה לצירים שהגיעו ממחוז הולדתו, אך בהמשך משך אליו צירים נוספים שחלקו את אותה אידאולוגיה רדיקלית. לאחר העברת האספה הלאומית לפריז, שכר המועדון מנזר דומיניקני והפך למועדון היעקוביני, אשר לה שפלייה היה נשיאו הראשון.

כמו צירים רדיקליים רבים, לה שפלייה ייחל שהתפקיד המרכזי שמילאו אגודות עממיות כאלה בתחילת המהפכה הצרפתית, יגיע לסיומו עם ההכרזה על חוקה חדשה. אמונה שהתגברה אחרי  ב-17 ביולי 1791. תוך ימים ספורים הצטרף לה שפלייה לעזיבה ההמונית של צירים מתונים שנטשו את המועדון היעקוביני לטובת ארגון חדש,  ומאוחר יותר מועדון הפייאנטים.
לה שפלייה, בתפקידו כיושב ראש ועדת החוקה, הציג בפני האספה הלאומית בישיבותיה האחרונות חוק המגביל את זכויותיהן של חברות עממיות לנקוט בפעולה פוליטית מתואמת, כולל הזכות להתכתב זו עם זו. החוק עבר ב-30 בספטמבר 1791. בזכות הציות לחוק זה, הפייאנטים המתונים איבדו את מעמדם לטובת היעקובינים הרדיקליים שהתעלמו מהחוק.

בתקופת שלטון הטרור, בגלל קשריו עם הפייאנטים, הוא היגר זמנית לבריטניה, אך חזר לצרפת ב-1794, במאמץ כושל למנוע את החרמת נכסיו. הוא נעצר והוצא להורג בגיליוטינה בפריז באותו יום שבו הוצא להורג .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המהפכה הצרפתית: אישים
קטגוריה:משפטנים צרפתים
קטגוריה:מהפכנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1754
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1794
קתרין היקלנד

**קתרין היקלנד** (באנגלית: **Catherine Hickland**; נולדה ב-1956) היא שחקנית אמריקאית.

## ביוגרפיה
היקלנד נולדה בפורט לודרדייל, אביה היה רופא שיניים, היא החלה ללמוד באוניברסיטה בפלורידה, אך לאחר שנתיים עזבה את הלימודים והחלה לעבוד כדיילת אוויר בחברת התעופה "National Airlines", היא עשתה פרסומת עבור חברת התעופה והפסיקה לעבוד בכך על מנת ללכת ללמוד משחק בלוס אנג'לס.

תפקידה המשמעותי הראשון היה בסדרה "טקסס". ב-1987 שיחקה את ברוק לוגן בסדרה היפים והאמיצים כשהשחקנית הקבועה ששיחקה את הדמות הייתה חולה. ב-1988 שיחקה אדריכלית בסרט האימה האיטלקי "La Casa 4 - Witchcraft", ב-1991 הופיעה בסרט האיטלקי "Miliardi".

ב-1992 שיחקה במחזה "Run for Your Wife", ב-1995 הופיעה בברודוויי במחזמר עלובי החיים בתפקיד פנטין. ב-2001 הוציאה ליין קוסמטיקה בשם "Cat Cosmetics", היא כתבה טור בנושא קוסמטיקה וטיפוח העור במגזין "Soap Opera Digest".

היא נשואה בפעם החמישית, בעלה השני היה השחקן דייוויד הסלהוף.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:דיילי אוויר אמריקאים
אופרריו

**אופרריו** (בפורטוגזית: **Operário Futebol Clube**) הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר קמפו גראנדה, בירת מדינת מאטו גרוסו דו סול. המועדון נוסד בשנת 1938, וקבוצת הכדורגל שלו שיחקה בעבר בליגת העל הברזילאית.

## היסטוריה
מועדון הספורט "אופרריו" הוקם בשנת 1938 בעיר קמפו גראנדה על ידי עובדי חברת בנייה מקומית.

בשנת 1973 השתתפה הקבוצה לראשונה באליפות מדינת מאטו גרוסו. בשנת 1974 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות המדינה, ובהמשך זכתה בתואר מספר פעמים נוספות. בשנת 1979 פוצלה מדינת מאטו גרוסו, ועיר הבית של המועדון נכללה בשטחה של מדינת מאטו גרוסו דו סול. כבר באותה שנה זכתה הקבוצה באליפות המדינה החדשה. בסך הכול זכתה "אופרריו" ב-14 אליפויות מדינת מאטו גרוסו דו סול, כולל הזכיות בשנים 2024 ו-2025.

בעונת 1974 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג הבכיר של אליפות ברזיל בכדורגל. בסך הכול שיחקה "אופרריו" בליגה הבכירה עשר פעמים, כאשר עונתה האחרונה בדרג זה הייתה בשנת 1986.

בליגת המשנה הברזילאית השתתפה הקבוצה עד שנת 1992. לאחר מכן שיחקה לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית.

בשנת 2009 איבדה הקבוצה את מקומה בליגה הבכירה של אליפות מדינת מאטו גרוסו דו סול, אך שבה אליה כעבור עונה אחת. בהמשך נקלע המועדון לקשיים כלכליים, ובמשך כשנתיים לא השתתף בתחרויות רשמיות. עם שיפור מצבו הפיננסי חזרה הקבוצה לפעילות סדירה. בסיום עונת 2015 שבה "אופרריו" לדרג הבכיר של האליפות המדינתית, ובשנת 2018 זכתה באליפות מאטו גרוסו דו סול לראשונה לאחר הפסקה של 21 שנים.

בשנת 2021 חזרה הקבוצה להתחרות ברמה הארצית, במסגרת הליגה הרביעית של הכדורגל הברזילאי.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מאטו גרוסו דו סול
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1938
This Guitar (Can't Keep from Crying)

**"This Guitar (Can't Keep from Crying)"** (מאנגלית: "הגיטרה הזאת (לא יכולה להפסיק לבכות)") הוא שיר מאת המוזיקאי האנגלי ג'ורג' האריסון. השיר הוא חלק מהאלבום *[[Extra Texture (Read All About It)]]* משנת 1975. האריסון כתב את השיר כהמשך לשיר הפופולרי שלו מימי הביטלס "While My Guitar Gently Weeps", בתגובה לביקורת אישית שספג במהלך ולאחר סיבוב ההופעות שלו באמריקה הצפונית ב-1974 עם ראווי שנקר, במיוחד מ"רולינג סטון". גרסה ערוכה של השיר יצאה כסינגל בדצמבר 1975. הסינגל לא הצליח להיכנס למצעדים בארצות הברית או בבריטניה.

מילות השיר משמשות דוגמה לדיאלוג שהיה נפוץ בשנות ה-70 בין פזמונאים למבקרי מוזיקה. הביקורת החריפה של "רולינג סטון" על סיבוב ההופעות של האריסון ועל האלבום הנלווה לו, *[[Dark Horse (אלבום של ג'ורג' האריסון)|Dark Horse]]*, היוותה תפנית מצד ההוצאה לאור, שבעבר הייתה אחת מתומכיו הקולניים ביותר, והובילה לטינה מתמשכת של האריסון כלפי המגזין בעשורים שלאחר מכן.

הריסון הקליט את השיר בלוס אנג'לס במהלך אפריל ומאי 1975, תקופה שהתאפיינה בייאוש רב מצידו לאחר סיבוב ההופעות. הקלטת השיר כוללת סולואי גיטרה בביצועם של האריסון והמוזיקאי האמריקאי . השיר זכה באופן מסורתי לביקורות מעורבות מצד מבקרים, בין היתר בשל השוואותיו ל-"While My Guitar Gently Weeps". האריסון הקליט מחדש את השיר בשנת 1992 עם , לשעבר חבר להקת יורית'מיקס. גרסה זו מופיעה כרצועת בונוס בהוצאה המחודשת של *Extra Texture* משנת 2014.

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1976
קטגוריה:סינגלים מ-1976
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי רוק
קטגוריה:שירי ג'ורג' האריסון
What We Hide

**What We Hide** (בתרגום חופשי: "מה שאנחנו מסתירות", או בשמו הנוסף **Spider & Jessie** – ספיידר וג'סי) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2025 שבוים על ידי דן קי. בסרט מככבות מקנה גרייס וג'וג'ו רג'ינה כאחיות שנאלצות להסתיר את הגופה של אמן לאחר שזו מתה ממנת יתר. בנוסף לשתיים, השחקנים פורסט גודלאק, מאליה בייקר, דייקר מונטגומרי וג'סי ויליאמס מופיעים בתפקידי משנה. הסרט זכה לביקורות חיוביות.

## עלילה
לאחר שאמן מתה ממנת יתר, האחיות ספיידר וג'סי מחביאות את הגופה שלה מחשש שרשויות הרווחה יפרידו ביניהן וישלחו אותן לחיות במשפחות אומנה.

## שחקנים
* מקנה גרייס – **סיידי** (מכונה "**ספיידר**")
* ג'וג'ו רג'ינה – **ג'סי**.
* ג'סי ויליאמס – השריף **בן ג'פריס**
* דייקר מונטגומרי – **ריס**
* פורסט גודלאק – **קודי**
* מאליה בייקר – **אלכסיס**

## הפקה
הפקת הסרט הוכרזה במגזין Deadline Hollywood באוקטובר 2022. הסרט צולם ב ו, פלורידה. בנוסף, צילומים נערכו בבית הספר התיכון  ובחטיבת הביניים באודר.  התפרץ במהלך הפקת הסרט, מה שגרם לעיכוב של שישה ימים.

## הפצה
הסרט זכה להפצה עולמית תחת השם "ספיידר וג'סי" בפברואר 2025 בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי של סנטה ברברה. הסרט הופץ בהפצה מוגבלת למספר בתי קולנוע ב-8 באוגוסט 2025. ב-29 באוגוסט, הסרט הופץ בצורה דיגיטלית בשירותי וידאו על פי דרישה תחת השם "מה שאנחנו מחביאות".

## ביקורות
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 82% טריות על סמך 11 ביקורות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2025
גוול'יאן פרך גריפיד'

**גוול'יאן פרך גריפיד**' (בוולשית: **Gwenllian ferch Gruffydd**; בערך 1097 – 1136), הייתה מנהיגה צבאית ונסיכת ממלכת דהייברת', ביתו של מלך ממלכת גוויניד' גריפיד' אפ קינן ואשתו של מלך דהייברת' גריפיד' אפ ריס, אשר הובילה יחד עם בנייה ובעלה מערכה צבאית כנגד האדונים האנגלו-נורמנים בדרום מערב ויילס.

## ביוגרפיה
[250px|ממוזער|[טירת קידוולי, בו נערך הקרב שבו נפלו שני בנייה והיא הוצאה להורג ב-1236.]]
גוונליאן פרך גריפיד' הייתה בתו הצעירה של גריפיד' אפ קינן, מלך גוויניד', ואשתו אנגרהרד. היא נולדה בכס המשפחה באברפרו (כיום באנגלסי, ויילס) והייתה הצעירה במשפחה שכללה ארבע אחיות ושלושה אחים. על פי המסורת, גוונל'יאן נודעה ביופייה ובשיערה האדמוני, והתחנכה בבית אביה ברוח חינוכית ולוחמנית כאחת. בגיל צעיר נישאה גוונליאן לגריפיד' אפ ריס, נסיך דהייברת', אליו הצטרפה במבצרו בדינוור בעמק הטווי. בני הזוג נודעו במערכה הצבאית שניהלו כנגד שלטון הנורמנים בדרום ויילס, ויחד הביאו לעולם שמונה ילדים; בהם מורגן, מלגווין, מרדוד וריס (שיהפוך בהמשך ללורד ריס).

בשנת 1136, לאחר מות המלך הנרי הראשון ופרוץ מלחמת הירושה באנגליה ("האנרכיה"), פרץ מרד בדרום ויילס נגד האדונים האנגלו-נורמנים. כאשר בעלה יצא צפונה כדי לאסוף תגבורות, נותרה גוונל'יאן להגן על אדמות הממלכה. היא גייסה לוחמים מקומיים והובילה כוח שנועד לבלום את הנורמנים ליד טירת קידוולי. אולם היא נבגדה בידי אחד מבעלי בריתה, ומחנה כוחותיה הותקף במפתיע. בקרב שנערך נהרג בנה מורגן, ובסופו נתפסה גוונל'יאן והוצאה להורג.

מותה הפך לסמל במאבק הוולשי באנגלו-נורמנים, והיווה גורם משמעותי בהתפרצות "המרד הגדול" של אותה שנה. לאחר מכן הובסו הנורמנים במספר קרבות בצפון קרדיגיון ובקרדיגן. בעלה גריפיד' מת כעבור שנה, אך בנם הצעיר, ריס אפ גריפיד', הצליח לבסוף להשיב חלק ניכר מאדמות המשפחה ואף תפס מחדש את טירת קידוולי ב-1159. לזכרה הוקמה אנדרטה בקידוולי, והיא נחשבת עד היום לדמות בולטת במסורת ההיסטורית של ויילס כלוחמת וכמנהיגה שנהרגה בקרב נגד הנורמנים.

## ראו גם
* בודיקיאה
* ממלכת דהייברת'
* ממלכת גוויניד'

## קישורים חיצוניים

* 


## הערות שוליים

קטגוריה:בית אברפראו
קטגוריה:בית דינוור
קטגוריה:לוחמות
קטגוריה:נסיכות המאה ה-12
קטגוריה:ילידי 1097
קטגוריה:נפטרים ב-1136
מאגר מפלי קרוטון

**מאגר מפלי קרוטון** (באנגלית: **Croton Falls Reservoir**) הוא מאגר במערכת הובלת המים לעיר ניו יורק, הנמצא בעיירות כרמל  ובסאות' איסט  במחוז פטנאם, ניו יורק, כ-80 ק"מ צפונית לניו יורק. הוא חלק מאגן הניקוז של נהר קרוטון, ונוצר על ידי אגירת הענף המערבי והענף התיכון של נהר קרוטון, יובלים של נהר קרוטון, הזורם לנהר ההדסון.

המאגר שנוצר, ושהוכנס לפעילות בשנת 1911, משתרע על פני אגן ניקוז של 25.6 קמ"ר והוא יכול להכיל 54,000,000 מ"ק של מים בקיבולת מלאה. זה כולל את כל גופי המים הזורמים למאגר. מקורות המים באגן כוללים את נחל מייקלס  ואת אגם גילעד,שהוא אחד משלושת האגמים הנשלטים באגן הניקוז של קרוטון. המאגר מחולק לשלושה חלקים על ידי כבישים 35  ו-38  של מחוז פטנאם, החוצים אותו באמצעות גשרים ודרכי הגעה. שטח הפנים שלו הוא 2,440 דונם.

מים מהמאגר זורמים למחוז וסטצ'סטר, ניו יורק, דרך מאגר מסקוט ומאגר ניו קרוטון לפני שהם נכנסים לאמת המים החדשה של הקרוטון. המים באמה זורמים דרך הברונקס אל מאגר פארק ג'רום.

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: נהרות
קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגן הניקוז קרוטון
משרד ויילס

**משרד ויילס** (באנגלית: **Wales Office**) הוא משרד ממשלתי בממשלת הממלכה המאוחדת, האחראי לייצוג ענייניה של ויילס במוסדות הממשל המרכזי בלונדון, ולקידום אחריותה של ממשלת בריטניה בתחומי המדיניות שאינם מועברים ("non-devolved") לוויילס. בראש המשרד עומד מזכיר המדינה לענייני ויילס ("Secretary of State for Wales"), ולצידו סגן שר פרלמנטרי.

המשרד משמש מתווך בין ממשלת בריטניה לממשלת ויילס (Senedd Cymru), ותפקידו לקדם את האינטרסים של ויילס במסגרת הממלכה המאוחדת.

## תפקידים
משרד ויילס פועל בכמה תחומים מרכזיים:
* **קידום הכלכלה הוולשית** – המשרד פועל עם משרדי ממשלה בבריטניה, ממשלת ויילס, עסקים וגורמים נוספים, במטרה לעודד השקעות, להמריץ צמיחה כלכלית וליצור מבנה כלכלי מאוזן יותר בוויילס.
* **הבטחת ביזור סמכויות לממשל האזורי** – המשרד אחראי לכך שהסדרי העברת הסמכויות בין ממשלת בריטניה לממשלת ויילס יישארו ברורים, הוגנים ויציבים. בכלל זה, הוא מבטיח שחוקי הפרלמנט הבריטי והסנֶד קימרי (Senedd Cymru) ישקפו במדויק את גבולות הביזור, וכן מקדם מערכת יחסים אפקטיבית בין שתי הממשלות.
* **ייצוג האינטרסים של ויילס בממשלת בריטניה** – המשרד פועל מול משרדי ממשלה אחרים כדי לוודא שענייני ויילס נלקחים בחשבון בקביעת מדיניות בתחומים שאינם מואצלים. נוסף לכך, המשרד מעלה את המודעות בוויילס למדיניות הממשלה בתחומים אלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משרדי ממשלת בריטניה
קטגוריה:ויילס: פוליטיקה
מאגר רונדאוט

**מאגר רונדאוט** (באנגלית: **Rondout Reservoir**) הוא מאגר במערכת הובלת המים לעיר ניו יורק. הוא ממוקם 121 ק"מ צפון-מערבית לעיר בהרי הקטסקיל, סמוך לקצה הדרומי של פארק קטסקיל , המחולק בין העיירות וווארסינג  במחוז אלסטר ונברסינק  במחוז סאליבן. זוהי נקודת האיסוף המרכזית של אמת המים של דלאוור, המספקת מחצית מהצריכה היומית שלה.

אמת המים של דלאוור מובילה מים מאגן ניקוז בגודל של כ-250 קמ"ר, באמצעות מאגרי רונדאוט, נברסינק, פפאקטון וקנונסוויל דרך מנהרות דלאוור ונברסינק. שלושת המאגרים האחרונים נמצאים בתוך אגן הניקוז של נהר דלאוור, אך מאגר רונדאוט נחשב על ידי מחלקת הגנת הסביבה של העיר ניו יורק (NYCDEP) כחלק ממערכת דלאוור, למרות היותו בתוך אגן הניקוז של נהר ההדסון.

מאגר רונדאוט הוא אגן יחיד באורך 10.5 ק"מ, בשטח של 8.30 קמ"ר, ומגיע לעומק מרבי של 53 מטר ליד הסכר. העומק הממוצע הוא 22.5 מטר. הגובה הוא 260 מטר מעל פני הים.

הוא מכיל 188 מיליון מטר מעוקב, המגיעים לא רק מאגן הניקוז של המאגר עצמו, ששטחו 247 קמ"ר, אלא גם ממאגרי קנונסוויל, נברסינק ופפאקטון דרך מנהרות דלאוור ונברסינק. מכיוון ששלושת אלה נמצאים באגן הניקוז של נהר דלאוור, אזי כאמור, רונדאוט נחשבת על ידי מחלקת הגנת הסביבה של העיר כחלק ממערכת דלאוור למרות היותה בתוך אגן הניקוז של נהר ההדסון עצמו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
סימייז

**סימייז** (באוקראינית: **Сімеїз**, ברוסית: **Симеиз**) היא עיירת נופש, בתחומי עיריית יאלטה ברפובליקה האוטונומית של קרים, טריטוריה המוכרת על ידי רוב מדינות העולם כחלק מאוקראינה אך שסופחה על ידי רוסיה כחלק מרפובליקת קרים. שמה של העיירה הוא ממקור יווני (σημαία – 'דגל'+ הסיומת -εις ברבים). היא שוכנת למרגלות המדרונות הדרומיים של רכס הרי קרים, כ- מערבית ליאלטה. אוכלוסייה: 2,604 (על פי מפקד האוכלוסין 2014)

## היסטוריה
באזור הסמוך לסימייז נמצאו דולמנים ומבנים מבוצרים פרהיסטוריים. בימי הביניים האזור היה תחת שליטת האימפריה הביזנטית, שבנתה מנזר מבוצר בסמוך (וייתכן שהעניקה לעיירה את שמה). עם היחלשות השלטון הביזנטי, עברה השליטה לידי הרפובליקה של ג'נובה, ולאחר מכן לידי האימפריה העות'מאנית.

### המאה ה-19 וה-20
ימין|ממוזער|וילה קסניה בסימייז
בשנת 1828 עברה סימייז לבעלותו של איוון אקימוביץ' מלטסוב, אשר החל לנטוע כרמים באזור. בשנת 1900 ייסד מלטסוב, שהיה אסטרונום חובב, את מצפה הכוכבים סימייז. המצפה התפתח והורחב במהלך העשורים הבאים.

בתחילת המאה ה-20, צאצאיו של מלטסוב הקימו אתר נופש בשם נובי סימויז'. נובי סימויז' הפך במהרה לאחד מאתרי הנופש היוקרתיים ביותר בחצי האי קרים. בתקופה זו נבנו פארק ומספר וילות שנותרו קיימים עד היום. בשנת 1912 ביקר ניקולאי השני עם משפחתו. לאחר מהפכת אוקטובר, סימייז הולאמה והוקמו בה בתי הבראה ציבוריים, שהתמחו בעיקר בשחפת. בשנת 1927 ביקרו בסימייז כ-10,000 איש.

במהלך מלחמת העולם השנייה, הגרמנים כבשו את סימייז החל מ-8 בנובמבר 1941, מה שגרם לאבידות רבות ולהרס נרחב, העיירה שוחררה על ידי הצבא האדום ב-16 באפריל 1944. במהלך הכיבוש, מצפה הכוכבים של סימייז ניזוק קשות. ב-18 במאי 1944, הדיקטטור הסובייטי יוסיף סטלין הורה על תחילת גירוש הטטרים של קרים ברחבי חצי האי כולו, כולל סימייז. כתוצאה מכך גורשו הטטרים של קרים (עם ילידי של האזור) למרכז אסיה, בטענה כי שיתפו פעולה עם גרמניה הנאצית.

לאחר המלחמה, אתר הנופש שוקם מחדש, וההריסות נעלמו עד 1955. מצפה הכוכבים סימייז נבנה מחדש, והמשיך למלא תפקיד חשוב בתחום האסטרונומיה.

### המאה ה-21
לפני סיפוח חצי האי קרים על ידי הפדרציה הרוסית בשנת 2014, סימייז' נודעה כ"אתר נופש לגייז". זוגות הומוסקסואלים ממדינות ברית המועצות לשעבר נהגו לנסוע לסימייז לחופשות קיץ. לדברי דניס קראט, מנהל אמנות מקומי, הקהילה הגאה הייתה מאוד נוכחת בעיירה, והוא ציין שזוגות הומוסקסואלים יכלו להחזיק ידיים בפומבי ללא חשש מהטרדה או אלימות. עם זאת, לאחר השתלטות רוסיה על חצי האי בשנת 2014, ממשלת הכיבוש החדשה אכפה מדיניות הומופובית בקרים, דבר שפגע קשות בחיי הקהילה הגאה התוססת. מנהיגי הקהילה הלהט"בית נאלצו לברוח או לרדת למחתרת. בשנת 2018, עיתונאים תיארו בר בסימייז כ"בר הגאה האחרון בחצי האי".

## דמוגרפיה
נכון לשנת 1926, אוכלוסיית סימייז מנתה 622 תושבים. 431 מהם היו טטרים קרים, 119 רוסים, 31 יוונים ו-25 אוקראינים. עד שנת 2016, אוכלוסיית סימייז מנתה 2,604.

## גלריה

קובץ:Simeiz_Park,_Crimea.jpg|טקסט=Simeiz Park| פארק סימייז
קובץ:Simeiz_3.jpg
קובץ:Симеиз,_Крым.jpg
קובץ:Скала_Дива,_Симеиз,_Крым.jpg|טקסט=Rock Diva| רוק דיווה
קובץ:Вид_на_гору_Кошка_с_горы_Панеа._Симеиз._Крым._Сентябрь_2012_-_panoramio.jpg|טקסט=Mount Koshka| הר קושקה


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: ערים
קטגוריה:רוסיה: ערים
מזכיר המדינה לענייני ויילס

**מזכיר המדינה לענייני ויילס** (באנגלית: **Secretary of State for Wales**) הוא שר בממשלת הממלכה המאוחדת, העומד בראש משרד ויילס (Wales Office). תפקידו לייצג את ענייני ויילס בממשלת בריטניה, להבטיח שהמדיניות הממשלתית משקפת את צורכי האזור, ולפקח על תחומים שאינם מואצלים (non-devolved) לסנֶד קימרי (Senedd Cymru).

המזכיר משמש דמות מרכזית בקשר שבין ממשלת בריטניה לבין ממשלת ויילס, ומחזיק בסמכות להבטיח שהחקיקה והמדיניות הממשלתית אינן חורגות מגבולות ביזור הסמכויות. לצדו פועל סגן שר פרלמנטרי המסייע בניהול תחומי הפעילות.

## אחריות ותפקידים
תחומי אחריותו של המזכיר כוללים:
* פיקוח על הסדרי האצלת הסמכויות לממשל האזורי וייצוג ויילס בהליכי החקיקה בפרלמנט הבריטי.
* קידום הצמיחה הכלכלית וייצוב המערכת הפיננסית בוויילס.
* ניהול תהליכי המעבר בתעשיית הפלדה, לרבות מועצת המעבר של TATA.
* פיתוח מדיניות ארוכת טווח לעידוד תעשיות חדשות ומסורתיות.
* תמיכה ביוזמות פיתוח אזוריות ותיאום השקעות ממשלתיות.
* קידום פרויקטים בתחומי אנרגיה ירוקה והתמודדות עם אתגרי האקלים.
* תמיכה במוסדות וביוזמות תרבותיות לשימור וחיזוק הזהות הוולשית.
* קידום תדמיתה של ויילס בעולם ועידוד השקעות זרות.
* אחריות על תחומים שאינם מואצלים הקשורים לביטחון הפנים ולמערכת המשפט.
* פיקוח על פרויקטים מרכזיים בתחום התחבורה והתשתיות.
* ייצוג ענייני ויילס במדיניות ההגנה של בריטניה.
* פיקוח על מינוי בעלי תפקידים רשמיים והענקת עיטורים מטעם המדינה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת בריטניה
קטגוריה:ויילס: פוליטיקה
רכבות אל החיים - רכבות אל המוות

**רכבות אל החיים – רכבות אל המוות** (בגרמנית: **Züge ins Leben – Züge in den Tod**) הוא פסל ברונזה מעשה ידי הפסל היהודי־בריטי פרנק מייסלר, המוצב בסמוך לתחנת פרידריכשטראסה בברלין. הפסל נוצר לזכר הקינדר-טרנספורט ולילדים היהודים שנרצחו בתקופת השואה.

## תיאור היצירה
הפסל מציג שבע דמויות של ילדים בגודל טבעי, יצוקות בברונזה. חמש מהדמויות, שגופן עשוי ברונזה כהה, מביטות לצד אחד ומסמלות את גורלם של הילדים שנשלחו ברכבות למחנות הריכוז ולא שרדו. מנגד, שתי דמויות בברונזה בהירה מביטות לכיוון אחר ומייצגות את הילדים שניצלו בזכות הקינדרטרנספורט לאנגליה. סידור הקבוצה יוצר ניגוד סמלי בין חיים למוות ומבטא את השבר ההיסטורי דרך חוויית הילדים.

באנדרטה מפוסלים שבעה ילדים העומדים על רציף רכבת, מחולקים לשתי קבוצות פיסול, העומדות בגבן זו אל זו, כך שהן מייצגות ניגודים וגורלות שונים - לחיים ולמוות. בקבוצה אחת נראים שני ילדים זקופים ודינמיים, לבושים היטב ובידיהם מזוודות, ומתחתם ברציף נכתב בלוחית קטנה במספר שפות "הרכבת לחיים", כלומר קבוצה זו מייצגת את הילדים שניצלו באמצעות רכבת הקינדר-טרנספורט. בקבוצה השנייה נראים חמישה ילדים בעלי תנוחה סטטית, בגדיהם בלויים ועליהם טלאי צהוב, לרגליהם מזוודות ריקות ותכולתם מפוזרת, מבטם נראה מלנכולי ומושפל או תועה בחלל, ועל הרציף מתחתם נכתב "הרכבת למוות" - החמישה מייצגים ילדים בשואה שלא זכו לעלות לרכבת קינדר-טרנספורט והובלו ברכבות למחנות ההשמדה. מייסלר בחר להקים אנדרטה זו מבלי להציג רק את מבצע ההצלה ולהתעלם ממיליון וחצי ילדים שלא שרדו בשואה.

## רקע והיסטוריה
הקינדרטרנספורט היו מבצעי הצלה שנערכו בשנים 1938–1939, שבמסגרתם הוברחו כ־10,000 ילדים יהודים מגרמניה, אוסטריה, פולין וצ'כוסלובקיה לבריטניה. הרכבת הראשונה יצאה מתחנת פרידריכשטראסה. בנובמבר 1938. יוזמות ההצלה אורגנו בין היתר על ידי אישים בבריטניה, בהם ניקולס וינטון, שיזם את הבאתם של מאות ילדים לרכבות הראשונות שיצאו מברלין. הפסל מהווה תזכורת כפולה – הן להצלת המעטים והן להשמדת הרבים – והוא אחד מאתרי ההנצחה המרכזיים בברלין לתקופת השואה. פרנק מייסלר, יוצר הפסל, היה בעצמו ילד ניצול שגורש ב־1939 מברלין לאנגליה במסגרת הקינדרטרנספורט, וחווייתו האישית עיצבה את משמעות היצירה.

## פרשנות ואירועים
הפסל מדגיש את הדואליות של התקופה: מצד אחד אלפי ילדים שניצלו וקיבלו חיים חדשים, ומנגד מיליוני ילדים שנספו בידי הנאצים. בינואר 2024 רוסס הפסל בגרפיטי במהלך הפגנה פרו־פלסטינית בלתי חוקית בברלין. פני הדמויות כוסו בצבע, ועל חלק מהן צוירו סמלים ובהם ייצוג של מסגד אל-אקצא. האירוע עורר תגובות חריפות מצד ארגונים יהודיים, ובהם אגודת ניצולי השואה בבריטניה (AJR), שהגדירה את המעשה כ"חילול מזעזע של אנדרטה יקרה וחשובה". אחרים ציינו את הקשר שבין הכחשת השואה להכחשת טבח שבעה באוקטובר בישראל. המעשה נתפס כניסיון לפגוע בסמל של זיכרון השואה והגביר את תחושת האיום על הקהילה היהודית באירופה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה: פסלים
קטגוריה:ברלין: אנדרטאות להנצחת השואה
קטגוריה:קינדר-טרנספורט
מורן ארביב גנס

**מורן ארביב גנס** (נולדה ב-5 באוקטובר 1980) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
מורן ארביב נולדה וגדלה בהרצליה, לאם שעלתה לישראל מטריפולי ואב שעלה לארץ ממצרים. בת זקונים, במשפחה עם 3 אחיות נוספות. בוגרת מגמת התיאטרון בתיכון מקיף היובל בהרצליה. שירתה בצה"ל בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. לאחר סיום שירותה הצבאי בשנת 2002 החלה ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים. עשתה את צעדיה הראשונים בעולם המשחק בתיאטראות פרינג' שם שיחקה בין היתר בעיבודים תיאטרליים למחזות "שירת העצבים" ו"האוהל האדום".

## קריירה במשחק
בשנת 2019 שיחקה בקברט "בורדל טוטל", סאטירה חברתית שבמרכז עלילתה מועדון העומד לפני פירוק, שם שיחקה בתפקיד יפה אטיאס, מנהלת המועדון.

גלעד קמחי צפה במשחק של ארביב ב"בורדל טוטל" ובעקבות כך הוצע לה תפקיד בתיאטרון הקאמרי.

תפקיד הבכורה שלה בקאמרי היה בהצגה"תחושת בטן". לאחר מכן שיחקה גם בהצגה של הקאמרי "גדר חיה" המבוססת על הספר באותו שם, שם שיחקה את אביגיל, אחותה של הגיבורה. בהמשך שיחקה בהצגות נוספות, בין היתר: "הטנק", מחזה המבוסס על הספר באותו שם, "תחושת בטן" ועוד.

ארביב שיחקה בתפקידים שונים בטלוויזיה ובקולנוע, בין היתר לעבור את הקיר, נורמלי, בעלת החלומות, ישמח חתני ואור ראשון.

## פילמוגרפיה

### תיאטרון

### טלוויזיה

### קולנוע

## חיים אישיים
נשואה לצייר אודי גנס, מתגוררת בהרצליה, אמא לשניים. מלמדת משחק בסמינר הקיבוצים ומנהלת אמנותית של מרכז דידה: מרכז תיאטרון ואומנויות הבמה הפועל תחת החברה לאמנות ולתרבות של עיריית הרצליה ושל להקת "על הבמה".

## קישורים חיצוניים

* מורן ארביב גנס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* מורן ארביב גנס, באתר האינטרנט של תיאטרון חיפה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:הרצליה: אישים
קטגוריה:בוגרות תיכון היובל (הרצליה)
קטגוריה:סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
לוקה פרוטופופסקו

**לוקה פרוטופופסקו** (בצרפתית: **Luca Protopopescu**; נולד ב-27 במרץ 2016) הוא שחמטאי וילד פלא צרפתי בדרגת מועמד לאמן. 

נכון לאוקטובר 2025, מדורג במקום 455 בצרפת לפי מד כושר.

## ביוגרפיה
פרוטופופסקו חבר במועדון Marseille-Échecs של התאחדות השחמט הצרפתית מאז גיל 4, זמן קצר לאחר שלמד את חוקי המשחק במרץ 2020 במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה.

מאז ספטמבר 2024 מאמנו הוא רב האמן הטורקי מרט ארדואודו.

## הישגים בולטים
פרוטופופסקו הוא סגן אלוף אירופה עד גיל 8 לשנת 2023. 

דורג במקום הראשון בעולם עד גיל 8, עד גיל 9 ולאחר מכן עד גיל 10, באפריל 2025.

הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שעבר את מד הכושר 2200, בגיל 9 שנים ו-5 ימים, לאחר שניצח את מאמנו לשעבר, האמן הבין-לאומי גיום פיליפ, בטורניר הייר בפברואר 2025, וזכה בטורניר B באליפות קאן הבינלאומית הפתוחה, בכך שבר את השיא הקודם שקבע אית'ן פאנג האנגלי בשנת 2024 בגיל 9 שנים ו-103 ימים.

הוא היה אלוף צרפת עד גיל 8 בשנת 2024, והוא אלוף צרפת הנוכחי עד גיל 10 מאז מאי 2025.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפתים ממוצא רומני
קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:שחמטאי נוער
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-2016
קרב קריג מאוור

**קרב קריג מאוור** (בוולשית: **Brwydr Crug Mawr**) היה קרב מכריע שנערך באוקטובר 1136 כחלק מהמרד הוולשי; בין כוח מממלכת דהייברת' וגוויניד' כנגד כוח אדוני המארשר האנגלו-נורמנים.

לקרב הייתה חשיבות מכרעת בבלימת הכיבוש וההשפעה האנגלו-נורמנית בדרום-מערב ויילס והבטיח עצמאות ולשית באזור ללמעלה ממאה שנים לאחריו. הניצחון המזהיר של הכוח הוולשי כנגד כוח אנגלו-נורמני עדיף, שניצב בעמדה עדיפה, יוחס לשימוש של הוולשים בקשת ארוכה, והיה כך לטבילת אש מוצלחת ראשונה לטכנולוגיה החדשה. יכולות הקשת הארוכה, כפי שנצפו בשדה הקרב, הובילו לאימוץ נרחב שלה גם בקרב הכוחות האנגליים במאות השנים הבאות.

## רקע
280px|ממוזער|אזור שדה הקרב וגבעת קריג מאוור; עלייה הוצב הכוח האנגלו-נורמני.
בתחילת המאה ה-12 הושלם תהליך הכיבוש הנורמני של אנגליה, כ-60 שנה לאחר דיכוי ההתנגדות האנגלו־סקסית האחרונה. חלק ניכר מאצולת אנגליה לשעבר נמלט לסקנדינביה, סקוטלנד, אירלנד ואף לאימפריה הביזנטית. בעקבות הצלחתם באנגליה, החלו אדונים נורמנים שונים לחדור גם לוויילס, תהליך שהוביל בהמשך ליצירת "לורדי המארש". משפחות בולטות בהם היו דה ברוז, דה קלייר ומורטימר. בשנת 1110, בעקבות חטיפה, פלש גילברט פיץ' ריצ'רד דה קלייר לקרדיגיון, ולאחר מכן קיבל מהמלך הנרי הראשון את טירת קרדיגן. צעד זה העלה את המתח באזור, ושני הצדדים גייסו צבאות גדולים.

מותו של המלך הנרי הראשון ב-1135 גרם להשבת חלק ניכר מהכוחות הנורמנים לאנגליה, על מנת להבטיח את עלייתו של סטיבן מבלאוה לשלטון. המרד בוויילס היה בלתי נמנע. באותה שנה הביסו כוחות ולשים בראשות הוול אפ מרדיד' את הנורמנים בקרב לוח'ור שבחצי האי גאוור. זמן קצר לאחר מכן נפל גילברט פיץ' ריצ'רד דה קלייר במארב סמוך לאברגווני, אירוע שחיזק את רוחם של הוולשים. גריפיד' אפ קינן שלח את בנו, אווין אפ גריפיד', לתקוף יישובים נורמנים, ובמהלך התקפות אלו נפלה טירת אבריסטווית'. טירת קרדיגן נותרה המעוז הנורמני העיקרי באזור.

## מהלך הקרב
בקרב קריג מאוור עמדו הנורמנים, בפיקודו של רוברט פיץ מרטין, עם כוח של כ-1,000 חיילי רגלים פלמים מקצועיים, 7,000 לוחמים ממיליציות מקומיות וכ-2,000 פרשים, רובם כבדים. מולו ניצב אווין גוויניד' עם כ-6,000 לוחמים רגליים, 2,000 קשתים וכ-1,000 פרשים. הנורמנים התמקמו על גבעת קריג מאוור בצפון קרדיגן, תוך שהם מציבים את הפלמים בחזית, המיליציות בעורף והפרשים מאחור, בהתאם לטקטיקה הנורמנית המקובלת. הוולשים סידרו את הקשתים מלפנים, הפרשים באגפים וחיל רגלים מאחוריהם.

במהלך הקרב פתחו הוולשים במטחי חצים מרוכזים, מהשימושים המוקדמים המתועדים בקשת ארוכה. הנורמנים, שלא היו ערוכים לכך, החלו להתערער. פיץ מרטין ניסה להטיל לקרב את הפרשים, אך אלה נבלמו גם הם במטחי חצים ולא הצליחו לפרוץ את מערך נושאי הרומח הוולשי. מתקפת הנגד של הפרשים הוולשים מהאגפים הכריעה את המערכה, והכוחות הנורמנים נמלטו. רבים מהם נהרגו בעת ניסיון חציית נהר הטייפי בקרדיגן, כאשר הגשר קרס תחת הלחץ.

התוצאה הייתה מפלה קשה לנורמנים; עיקר כוחם באזור הושמד, והשימוש היעיל בקשת הארוכה סימן נקודת מפנה. אף שטירת קרדיגן נותרה בידיהם, ההשפעה הנורמנית בוויילס דעכה למשך כ־20 שנה. רק עם עלייתו של הנרי השני לשלטון ב־1157 חודשה הלחימה, אך גם אז ספג תבוסות. האזור נותר עצמאי מהאנגלים למעלה ממאה שנה לאחר הקרב, כאשר שליטה אנגלית מצומצמת חזרה לאזור רק בשנת 1241, עם פלישתו של המלך הנרי השלישי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ויילס: היסטוריה
קריג מאוור
קטגוריה:קרדיגיון
מעשי האל בידי הפרנקים

**מעשי האל בידי הפרנקים** (בלטינית: *Dei gesta per Francos)* הוא תיאור של מסע הצלב הראשון (1096–1099) מאת גיבר מנוז'ן, שנכתב בין השנים 1107 ו-1108.

החיבור היה סטייה רדיקלית מבחינת סוג היצירה הספרותית עבור גיבר, שעבד בעבר על חיבורים תאולוגיים. הוא מספר כי החליט לכתוב היסטוריה של מסע הצלב, לאחר שקרא תיאור אנונימי של עד ראייה בשם "עלילות הפרנקים" (*Gesta Francorum*). בעיני גיבר, חיבור זה היה גס ופשוט. בהקדמה לחיבורו, הוא כותב כי חיבור זה "לעיתים קרובות הותיר את הקורא המום מריקנותו התפלה". גיבר הרגיש שנדרשת רמת דקדוק וניסוח גבוהים בהרבה. בנוסף על כך, הוא הכניס רטוריקה אנטי-יהודית לתיאור מסע הצלב הראשון.

היו כאלה שהאמינו שעדיף להשאיר את כתיבת ההיסטוריה לאלו שראו בפועל את האירועים עצמם, ולכן ביקרו את הפרויקט של גיבר. אפילו גיבר עצמו אמר זאת כ-10 שנים קודם לכן, במדריך לכמרים. עם זאת, הוא הצדיק את כתיבת הספר באומרו בהקדמה, שאם "מישהו מערער עלי שלא ראיתי, הוא לא יכול לערער שלא שמעתי - כי אני באמת מאמין ששמיעה היא, במובן מסוים, כמעט כמו ראייה". גיבר הכיר באופן אישי צלבנים, גדל עם צלבנים, ושוחח איתם על זיכרונותיהם וחוויותיהם עם שובם.

היסטוריונים של מסעי הצלב באופן מסורתי לא נתנו ביקורות חיוביות על תיאורו של גיבר. העובדה שהוא נשאר כל כך קרוב ל"עלילות הפרנקים" המקורי, והקושי בלטינית שלו, הופכים אותו למיותר. עם זאת, עורכים ומתרגמים אחרונים הפנו את תשומת הלב לכתיבתו המצוינת ולחומר המקורי שלו. חשוב מכך, "מעשי האל" מספק מידע יקר ערך על קבלת הפנים של מסע הצלב בצרפת, הן בשל תגובת הציבור הרחב והן בשל תגובותיו האישיות של גיבר לסיפורים ששמע מצלבנים שחזרו.

גיבר היה עד ראייה נדיר להטפותיו של פטרוס הנזיר, אליו לא חש דבר מלבד בוז. הנזיר, הוא כותב, הלך יחף ולא אכל לחם, אך שתה יין ואכל דגים - ביקורת על נזיר נודד מצד גיבר הנזיר הבנדיקטיני. כאשר פטרוס נמלט מהמצור על אנטיוכיה (1097–1098), רוב הכרוניקאים הסתירו את בריחתו, אך גיבר לא חסך במאמציו כשכתב את שיר הלעג הזה, שבו תהה מדוע פטרוס לא יכול היה לעמוד בלחצי הרעב של המצור:

:: עמדו איתן! זכור את חייך כנזיר,
:: מנהגי הצום הישנים שלכם!
:: עד עכשיו היית עור ועצם.
:: לא הייתה לך ברירה אלא לאכול עשב עם הבקר
:: הבטן הנוהמת שלך נרגעה עם שורשים לא מבושלים.
:: איך תוכל עכשיו לזכור סעודות זללניות?

"מעשי האל" לא היה רק תיאור היסטורי, אלא גם הכיל הדרכה מוסרית; הקורא יכול היה ללמוד לקחים למסעו הרוחני. הוא הכיל גם אלמנטים של נבואה, שדנו כיצד מסע הצלב היה חלק מהתוכנית האלוהית הרחבה יותר. לפיכך, זה היה חיבור אלגורי מימי הביניים שהכיל את ארבעת יסודות האלגוריה: מילולי, טיפולוגי, מוסרי ואנגוגי.

## לקריאה נוספת

* Guibert of Nogent, *Dei Gesta per Francos*, ed. R.B.C. Huygens, Corpus Christianorum, Continuatio Mediaevalis 127A (Turnhout: Brepols, 1996).
* Robert Levine (1997). *[https://www.gutenberg.org/ebooks/4370 The Deeds of God through the Franks] : A Translation of Guibert de Nogent's `Gesta Dei per Francos*'.
* Gesta Dei per Francos, האנציקלופדיה הקתולית 
* Elizabeth Lapina, "Anti-Jewish rhetoric in Guibert of Nogent's Dei gesta per Francos," *Journal of Medieval History*, 35,3 (2009), 239-253.


## הערות שוליים

קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
מאגר קנונסוויל

[ממוזער|מאגר קנונסוויל בהאנקוק, [ניו יורק (מדינה)|ניו יורק .]]
**מאגר קנונסוויל** (באנגלית: **Cannonsville Reservoir**) הוא מאגר מים במערכת הובלת המים לעיר ניו יורק, במחוז דלאוור, ניו יורק. הוא נוצר על ידי בניית סכר קנונסוויל בקצהו המערבי, אשר כלא מעל מחצית מהענף המערבי של נהר דלאוור. הוא שוכן בחלקו המערבי של אגן הניקוז של דלאוור, והוא המאגר המערבי ביותר של ניו יורק. הוא הוכנס לשירות בשנת 1964, והוא המאגר האחרון שנבנה במערכת העיר ניו יורק.
אמת המים של דלאוור ניזונה ממאגר רונדאוט, שבתורו ניזון מ-3 מנהרות המעבירות מים: מנהרת דלאוור המערבית, המובילה מים ממאגר קנונסוויל; מנהרת דלאוור המזרחי המעבירה מים ממאגר פפאקטון; ומנהרת נברסינק, המעבירה מים ממאגר נברסינק. ביציאה ממאגר רונדאוט, מתחילה אמת המים. משם היא יורדת דרום מזרחה לכיוון נהר ההדסון, וחוצה אותו בעומק של 150 מטר מתחתיו, למאגר הענף המערבי במחוז פוטנם (שהוא חלק מאגן הניקוז של נהר קרוטון, הכולל את זרימת מאגר בוידס קורנר במעלה הזרם – צפונית מערבית לו), ואז למאגרי קנסיקו והילוויו בדרום מחוז וסטצ'סטר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
מאגר נברסינק

ממוזער|מפת אזור המערכת של נברסינק.
**מאגר נברסינק** (באנגלית: **Neversink Reservoir**) הוא מאגר במערכת הובלת המים לעיר ניו יורק. הוא ממוקם בעיירה נברסינק  בהרי הקטסקיל במחוז סאליבן, ניו יורק, 121 ק"מ צפון-מערבית לעיר.

המאגר ניזון מנהר נברסינק , היובל הארוך ביותר של נהר דלאוור. המים הנאספים במאגר עוברים בתורם דרך מנהרת נברסינק, מרחק קצר מזרחה, למאגר רונדאוט, שם הם נאספים יחד עם המים ממאגרי פפאקטון וקאנונסוויל, המהווים את מרכיבי אמת המים של דלאוור ממערב לנהר ההדסון. יחד, הם מספקים כמעט מחצית מהצריכה היומית של העיר.

אמת מים של מערכת הדלאוור מקבלת מים ממאגרי המים: רונדאוט, קנונסוויל, נברסינק ומאגר פפאקטון בגדה המערבית של נהר ההדסון, דרך תחנת ההשאיבה צ'לסי על הגדה המזרחית של נהר הדסון, מצפון לגשר ניוברג-ביקון, ואז לתוך מאגרים בגדה המזרחית, ומסתיימת במאגר הילוויו ביונקרס, ניו יורק. אמת המים נבנתה בין השנים 1939 ל-1945. רוחבה 4.1 מ', ואורכה 137 ק"מ. אמת המים של דלאוור היא המנהרה הארוכה בעולם. יכולה לעבור שנה שלמה מהרגע שטיפת מים מהנגר העילי נכנסת למערכת הזו, עד שתגיע לברז בעיר, דרך רשת של מנהרות, סכרים ומאגרים, המובלים באמצעות כוח הכבידה בלבד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:ארצות הברית: אגמי אגירה מלאכותיים
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק

## ביאורים