בטהובן עם כתב היד של המיסה סולמניס

**בטהובן עם כתב היד של המיסה סולמניס** הוא דיוקן של המלחין לודוויג ואן בטהובן, שצויר על ידי האמן הגרמני יוזף קרל שטילר והושלם בשנת 1820. בציור נראה בטהובן אוחז בכתב היד של יצירתו הדתית החשובה "מיסה סולמניס". הדיוקן שמור באוסף בית בטהובן  שבבון, גרמניה. לאורך השנים הופקו וריאציות שונות של הדיוקן על ידי אמנים שונים, בהם  ואנדי וורהול.

## תיאור הדיוקן
הדיוקן מצויר בצבעי שמן על בד, ומתאר את בטהובן כשהוא לבוש במעיל כחול כהה עם צווארון לבן רחב וצעיף אדום. שיערו האפור מתואר כ"פרוע, למעשה בלתי ניתן לסירוק". שיערו האפור "סורר, למעשה בלתי ניתן לסרק". בטהובן אוחז בכתב היד של יצירתו "מיסה סולמניס" ונראה כמי שכותב. ברקע נראית סוכה מכוסה בגפן. מידות הציור הן 72.0 על 58.5 סנטימטרים (28.3 על 23.0 אינץ').

החוקר אלכסנדר וילוק תאייר ציין כי הציור הוא "סקיצתי" ולא הושלם באופן מלא. אנטון שינדלר סבר כי הדיוקן משקף נאמנה את "ההבעה האופיינית" של בטהובן, אולם טען כי תנוחת הראש המורכן אינה תואמת את היציבה הרגילה שלו. שינדלר אף טען כי מחלה ממנה סבל בטהובן באותה תקופה הביאה לשינוי ניכר במראהו החיצוני, כפי שהוא מתועד בציור זה בהשוואה לדיוקנאות מוקדמים יותר.

על פי החוקר ג'ון קלאב, עיצובו של שטילר היה "דרמטי אף יותר" מהדיוקנאות הקודמים שיצר מיילר, תוך שימוש באותו דיוקן של סבו של בטהובן כהשראה, והדגשת "הזדהותו של המלחין עם רעיונות מהפכניים". החוקרת אלסנדרה קומיני ציינה כי הדיוקן כולל "את כל המרכיבים היקרים ללבם של יוצרי המיתוסים בעתיד", ובהם: "גאון השרוי בהשראה פנימית לנוכח הטבע, שערו האריה הגולש בפראות כייצוג סמלי לסערת היצירתיות הרגשית הרוחשת בו".

## יצירה
הציור החל להיווצר בשנת 1819 והושלם באפריל 1820. הוא הוזמן על ידי פרנץ ואנטוני ברנטנו, שאותם תיאר בטהובן כ"חבריי הטובים ביותר בעולם". שטילר, שהתפרסם כצייר דיוקנאות, שהה באותה תקופה בווינה כדי לצייר את הקיסר פרנץ, ושם פגש את בטהובן.

בטהובן התייחס לציור דיוקנו כאל סוג של "כפרה", ואיפשר רק שלוש או ארבע פגישות עם הצייר. כתוצאה מכך, נדרש שטילר להשלים את ציור הגוף והרקע ללא נוכחותו של בטהובן. על פי החוקרת אלסנדרה קומיני, "זרועותיו של בטהובן אינן מחוברות לשכמותיו באופן משכנע"; גרסאות מאוחרות של הדיוקן פתרו בעיה זו באמצעות השמטת הזרועות לחלוטין. עם סיום הציור, הוצג הדיוקן לצד פסל חזה של בטהובן מאת הפסל דיטריך.

## היסטוריית בעלות
ההיסטוריה המוקדמת של בעלות הדיוקן אינה ברורה; ייתכן כי הוחזק לזמן קצר בידי משפחת ברנטנו. תאייר טען כי בתחילה היה הדיוקן בבעלות משפחתו של שטילר. בהמשך עבר לרשותו של וילהלם שפור, אחיו של המלחין לואי שפור. לאחר מותו בשנת 1860, עבר הדיוקן לבעלות בתו, רוזלי, רוזנת זאוארמה.
ממוזער|ליטוגרפיה משנת 1841 מאת יוזף קריהובר
משנת 1909 היה הדיוקן בבעלותו של הנרי הינריכסן מלייפציג, מו"ל מוזיקה ואספן אמנות בעל אוסף נרחב. אוספו, ובכללו דיוקן בטהובן, נשדד בידי הנאצים במהלך תקופת השלטון הנאצי; הינריכסן עצמו נרצח בשואה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, הצליח בנו, וולטר הינריכסן, להשיב לידיו חלק מהאוסף, והעביר את הדיוקן לעיר ניו יורק. בשנת 1981 הזמין העתק של הדיוקן, ומכר את המקור לבית בטהובן (Beethoven-Haus) בבון, גרמניה.

## רפרודוקציות
סטילר צייר גרסה מיניאטורית של הדיוקן על שנהב. אותה הוא נתן לאנטוני ברנטאנו.

ליטוגרפיות של הדיוקן פורסמו על ידי הוצאת ארטריה בשנת 1826; בטהובן חילק עותקים לחבריו. קומיני כותב כי "ההעתקה הליטוגרפית הנרחבת" של היצירה הביאה לכך שהייתה לה "ההשפעה הגדולה ביותר על האיקונוגרפיה של בטהובן".

וריאציות על הדיוקן נוצרו, בין היתר, על ידי יוזף קריהובר (1841) ואנדי וורהול (1987).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים רומנטיים
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:בטהובן
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים