open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המעונות המלכותיים של בית סבויה

**המעונות המלכותיים של בית סבויה** (באיטלקית: **Residenze sabaude in Piemonte**) הם קבוצת מבנים בטורינו ובאזור "טורינו" אשר במחוז פיימונטה בצפון איטליה. בשנת 1997 הוסיף ארגון אונסק"ו את ה"מעונות המלכותיים" לאתרי מורשת עולמית. בהחלטת אונסק"ו נקבע כי **המעונות המלכותיים של בית סבויה** מסביב לעיר טורינו מציגים מבט מקיף של הארכיטקטורה המונומנטלית האירופאית של המאה ה-17 והמאה ה-18, תוך הדגשת הסגנונות, הממדים והמרחבים של מונרכיה אבסולוטית.

## תיאור כללי
כאשר אמנואלה פיליברטו, הדוכס לבית סבויה, החליט בשנת 1562 להעביר את בירתו לטורינו, הוא בנה שורה של מבנים מלכותיים (שבנייתם נמשכה בידי יורשיו) המבטאים את עוצמת בית המלוכה. מעונות אלה, אשר נבנו על ידי גדולי האדריכלים והאומנים של אותם הזמנים, מרוכזים סביב מוקד הארמון המלכותי של בית סבויה באזור טורינו. המכלול כולל מעונות מגורים ומעונות ציד.
ה"מעונות המלכותיים" כוללים את האתרים הבאים:

**בעיר טורינו:**
* הארמון המלכותי של טורינו (Palazzo Reale di Torino).
* ארמון מדאמה (Palazzo Madama).
* ארמון קאריניאנו (Palazzo Carignano) - המוזיאון לתנועת התחייה האיטלקית.
* ארמון קיאבלזה (Palazzo Chiablese).

כמו כן, מטה המשטרה עם מחסן הנשק המלכותי והספרייה המלכותית, ארכיב בית המשפט, האקדמיה הצבאית, המטבעה המלכותית, בית הספר לרוכבי מרוץ, תיאטרון רג'יו טורינו (Teatro Regio Torino), קסטלו דאל ולנטינו (Castello del Valentino) וילה דלה רג'ינה (Villa della Regina).

**באזור פיימונטה:**
ממוזער|220px|חזית "קסטל של ראקוניגי" Castle of Racconigi
* קסטלו די ריבולי (Castello di Rivoli). היום מוזיאון לאמנות מודרנית.
* רג'ה די ונריה ריאלה (Reggia di Venaria Reale).
* מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi).
* קסטלו די אג'ליה (Castello di Agliè).
* קסטל של ראקוניגי (Castle of Racconigi).
* עזבון פולנצו (Estate Pollenzo).
* קסטלו די גובונה (Castello di Govone).
* קסטלו די מונקליירי (Castello di Moncalieri).
* קסטלו דלה מנדריה (Castello della Mandria).

## גלריה

Torino - Palazzo Reale - 1.jpg|הארמון המלכותי של טורינו (Palazzo Reale di Torino)
Castello del valentino.jpg| הארמון של ולנטינו (Castello del valentino)
Stupinigi.jpg|מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi)
Torino-Palazzo Carignano-jpg.jpg| ארמון קאריניאנו (Palazzo Carignano) - המוזיאון לתנועת התחייה האיטלקית
Torino - Palazzo Madama.jpg|ארמון מדאמה (Palazzo Madama). 
Reggia di Venaria Reale - Corpo centrale.jpg|קסטלו דה ונריה (Castello di Venaria) 
Castellorivoli5.jpg|קסטלו די ריבולי (Castello di Rivoli)
Agliè castello.JPG|קסטלו די אג'ליה (Castello di Agliè) 


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איטליה: ארמונות מלכותיים
קטגוריה:איטליה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:טורינו: מבנים
אוצר זכרונותי

**אוצר זכרונותי** הוא חיבור היסטורי על קורות יהודי ארצות הברית אשר כתב יהודה דוד אייזנשטיין. החיבור יצא לאור בניו יורק בשנת תר"ץ - 1929 והוא מקור חשוב למידע היסטורי על התפתחות הקהילה היהודית בארצות הברית בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים.

החיבור מכיל מספר חלקים. חלקו הראשון של החיבור מכיל סקירה של אייזנשטיין על יהודים מפורסמים בתולדות ארצות הברית. החלק השני הוא יומנו האישי של יהודה דוד אייזנשטיין, ובו תיאור של תולדות היהודים בארצות הברית לצד קורות חייו. אייזנשטיין קימץ וקיצר בתיאור קורות חייו האישיים בארצות הברית. הוא אמנם תיאר באריכות את דרכו לארצות הברית אך ביומן כמעט ואין תיאור של עסקיו הכלכליים בהם עסק בארצות הברית בטרם הקדיש את מלוא מרצו למפעליו הספרותיים. ביומן גם אין תיאור של התפתחות מפעליו הספרותיים. עם זאת יש ביומן תיאור על מצבם של בני משפחתו והחרדה שאחזה בו ובבני ביתו בעת מלחמת העולם הראשונה, עת גויסו שני בניו לצבא ארצות הברית. כמו כן יש ביומן, תיאור של שני מסעותיו לארץ ישראל.

לעומת הקיצור בחייו האישיים, היומן מכסה תחומים שונים ומגוונים: אירועים כלל אמריקאיים והשפעתם על יהודי ארצות הברית, מצבם החומרי של יהודים בארצות הברית ומספרם בתקופות שונות, אנטישמיות ועוד.

ביומנו של אייזנשטיין בולטת האיבה לרוסיה הצארית אשר באותן שנים רדפה את המיעוט היהודי בקרבה והמאבקים של יהודי ארצות הברית להשפיע על ממשלת ארצות הברית לנסות ולסייע ליהודים ברוסיה.

## אוצר זכרונותי כאסופת מאמריו של אייזנשטיין
בקובץ מכונסים מאמריו של אייזנשטיין בתחומים שונים אשר התפרסמו מעל בימות שונות לאורך עשרות שנים. בין המאמרים ישנם העוסקים בהיסטוריה של הקהילות היהודיות בארצות הברית.
* מאמר על הרב חיים הירשנזון וסקירה על משנתו והגותו ההלכתית.
* מאמר על הניסיונות לייסד מושבות חקלאיות יהודיות בארצות הברית.
* מאמר על ניסיונו של מרדכי מנואל נח לייסד מושבה יהודית בארצות הברית בראשית המאה תשע עשרה.
* מאמר על תולדות התיאטרון היהודי בארצות הברית.
* מאמר על תולדות הקהילה היהודית של יוצאי רוסיה בניו יורק.
* סקירה ביקורתית על מאמרים בתחומי ההלכה והמשפט העברי באנציקלופדיה היהודית.
* מאמר הסוקר את הסכסוך בין כולל אמריקה לוועד הכולל של העדה היהודית האשכנזית בירושלים.
* מאמרי השקפה והגות של יהודה דוד אייזנשטיין.
* מאמר תגובה לדברי הביקורת של ישראל חיים טביוב על אנציקלופדיה אוצר ישראל.
* מאמרים פובליציסטיים על ענייני השעה באשר ליהדות ארצות הברית שפורסמו בעיתונות היהודית בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ספרי יהודה דוד אייזנשטיין
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: תרבות
קטגוריה:ספרי זיכרונות
קטגוריה:ספרי 1929
אנטוניו בנדרס

**חוסה אנטוניו דומינגז בנדרה** (בספרדית: **José Antonio Domínguez Bandera**; נולד ב-10 באוגוסט 1960), הידוע בשם הבמה **אנטוניו בנדרס**, הוא שחקן קולנוע, במאי, מדבב וזמר ספרדי-אמריקאי, ידוע בעיקר כשחקן ברבים מסרטיו של פדרו אלמודובר וכן בשל תפקידיו הראשיים בסרטי "זורו": המסכה של זורו (1998); האגדה של זורו (2005), ודיבוב החתול של שרק.

## ביוגרפיה
בנדרס נולד במאלגה שבדרום ספרד. בילדותו רצה להיות כדורגלן והשקיע בכיוון זה, אך בעקבות שבר ברגל בגיל 14 עזב את הכדורגל לטובת לימודי קולנוע.

בגיל 19 הוא נסע למדריד, שם שיחק בתיאטרונים קטנים.

## קריירה
את תחילת הקריירה הקולנועית שלו בשנות ה-80 החל בעזרת במאי הקולנוע פדרו אלמודובר. הוא שיחק בסרטים מצליחים של אלמודובר, בהם הסרטים "מטדור", "קשור אותי! אהוב אותי!", שעליהם קיבל מועמדות לפרס גויה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, ו"נשים על סף התמוטטות עצבים", שהיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.

בתחילת שנות ה-90 עבר לארצות הברית והשתלב שם בתעשיית הקולנוע האמריקאית. בנדרס כיכב במספר סרטים אמריקאיים, ביניהם הסרט זוכה האוסקר "פילדלפיה". בעת צילומי הסרט "זוגות בהחלפה" הכיר את השחקנית האמריקאית מלאני גריפית'. הוא התגרש מאשתו, אנה לסה, לה היה נשוי שמונה שנים וזמן קצר לאחר מכן התחתן עם מלאני גריפית'. לבני הזוג נולדה בת בשם אסטלה דל כרמן. ביוני 2014 פורסם, כי גריפית' הגישה תביעת גירושין מבנדרס לאחר 18 שנות נישואים, בשל "הבדלים שאינם ניתנים לגישור".

בשנת 2019 השתתף בסרט "כאב ותהילה", ועל תפקידו בסרט זה זכה בפרס גויה ובפרס פסטיבל הקולנוע בקאן לשחקן הטוב ביותר.

באפריל 2025 פורסם כי בנדרס הצטרף לדומיניק ססה בסרט *Tony*, סרט ביוגרפי על אנתוני בורדיין.

מלבד קריירת משחק בקולנוע, בנדרס עסק גם בבימוי – הוא ביים את הסרטים "טירוף באלבמה" (1999), בו הופיעו אשתו ובתו, ו-"El camino de los ingleses" (2006), שאותו צילם בעיירת הולדתו, מאלגה. כמו כן, חיבר מוזיקה לסרטים ("היו זמנים במקסיקו") ודיבב את דמותו של החתול במגפיים בסרטים "שרק 2", "שרק השלישי", "שרק לנצח", "החתול של שרק" ו"החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי". בשנת 2008 הוא הפיק את הסרט "לינקס אבוד", ובשנת 2013 הפיק את הסרט "ג'סטין הגיבור" ודיבב שם את דמותו של סר כלורקס.

## פילמוגרפיה נבחרת

### טלוויזיה

* ובכיכובו של פאנצ'ו וילה בתפקיד עצמו (אנ') (2003, סרט טלוויזיה) בתפקיד: פנצ'ו וייה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ספרדים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:זוכי פרס דונוסטיה
קטגוריה:זוכי פרס גויה: השחקן הטוב
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1960
פראפסידה

**פראפסידה** (parapsida) היא קבוצה פוליפילטיות של זוחלים קדומים אשר להם גולגולת בעלת פתח צדע יחיד מאחורי ארובת העין. פתח זה גובל בעצם הקשקשת ובעצם הקודקוד. 

הפראפסידים השתלשלו מדיאפסידים כשהם מאבדים את פתח הצדע התחתון. הם קרויים גם איריאפסידים (Euryapsida). לפראפסידים משתייכים:

* קבוצת איכתיוזאוריה (Ichthyosauria) - נכחדה
* קבוצת זאורופטריגיים (Sauropterygia) - נכחדה 
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זוחלים ימיים פרהיסטוריים
קטגוריה:קבוצות זוחלים שהתבטלו
אנאפסידה

**אנאפסידה** (שם מדעי: Anapsida) היא קבוצה של זוחלים קדומים מקבוצת הזאורופסידה, אשר להם גולגולת חסרת פתחי צדע. קבוצה זו נחשבה במשך שנים לזו ממנה השתלשלו הצבים אך כיום מניחים שהם התפתחו מהקבוצה טסטודינטה הקרובה לזאורופטריגיים. 

כיום מניחים שקבוצה זו לא רלוונטית ומרבית הקבוצות שבה משויכות לקבוצה פררפטילה במקום.

### סדרות
*Mesosauria
*Pareiasauroidea''
* Millerosauria
*פרוקולופונומורפה (Procolophonia)
*צבים (Testudines)

[250px|ימין|ממוזער|[צב אלדברה. הצבים הם היצורים היחידים בקבוצה ששרדו]]

## ראו גם

* זוחלים
* קוטילוזאוריה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי סמואל ונדל ויליסטון
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1917
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זאורופסידה
קטגוריה:קבוצות זוחלים שהתבטלו
אייל דוד

**אייל דוד** (מוכר גם בשמו הסיני מילו; שם מדעי: *Elaphurus davidianus*) הוא מין של אייל. בעבר הייתה תקופה שנכחד בטבע ופעלו לשימורו בשבייה, וכיום יש ממנו 3,000 פרטים בטבע בנוסף ל-2,000 בגני חיות.

## מאפיינים
הבוגרים מגיעים למשקל 150 עד 200 קילוגרמים. משך ההיריון תשעה חודשים, שלאחריהם נולדים עופר אחד או שניים. העופרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 14 חודשים, ולבלות מינית בגיל 23 שנים.

לאייל דוד זנב ארוך, קרניים מסועפות ופרסות רחבות. צבע הפרווה נע בין אדום - חום לאפור. לעופרים נקודות לבנות על הפרווה, הנעלמות עם התבגרותם.

אייל דוד נודע למערב לראשונה במאה ה-19, על ידי האב ארמן דוד, מיסיונר קתולי צרפתי שהיה בוטנאי וזואולוג חובב ופעל בסין בשנות השישים של המאה ה-19. באותו הזמן, שכן העדר היחיד שחי בסין (ובעולם בכלל) בשטח פרטי השייך לקיסר הסיני, והיה מעין שמורת ציד. לאחר שהאב דוד פרסם את תגליתו, מספר איילי דוד הועברו למדינות אירופיות והחלו להתרבות שם. עם זאת, האוכלוסייה בעדר שבסין הידלדלה מאוד, עד שאחרוני האיילים נאכלו על ידי חיילים מערביים ויפנים בזמן מרד הבוקסרים.

לאחר שמת אחרון האיילים בסין, קובצו כל הפרטים מגני החיות באירופה לגן חיות אחד באנגליה, על מנת להקים גרעין רבייה ולהציל את אוכלוסיית המין. לאחר שהתרבו, הועברו בתחילת שנות ה-80 שני עדרי איילים שכללו 40 פרטים בחזרה לסין שם הם חיים בשתי שמורות טבע וכן לגני חיות אחרים ברחבי העולם.

כיום אייל זה מצוי בגני חיות ברחבי העולם ובשמורות הטבע בסין. מספרם של איילי דוד בסין מגיע לכ-3,000 ובנוסף יש עוד כ-2,000 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, והם ממשיכים לשגשג בשמורות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלפונס מילנה-אדוארד
קטגוריה:אייליים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1866
נואוספירה

**נואוספירה** הוא מונח בפילוסופיה המדבר על "תחום המחשבה האנושית".  המילה נואוספירה נגזרת מהמילה היוונית עתיקה "νους" - נואוס, שפירושה "נפש", "שכל" והיא מקבילה לתבנית של "אטמוספירה" ו"ביוספירה" ומהמילה ספרה σφαίρα שפירושה כדור, אך הושאלה לפירוש תחום.  בתאוריה המקורית של ולדימיר ורנדסקי, הנואוספירה היא השלישית ברצף שלבי ההתפתחות של כדור הארץ אחרי הגאוספירה (חומר דומם) והביוספירה (חיים ביולוגיים). בדיוק כפי שהופעת החיים שינתה באופן יסודי מהקצה אל הקצה את הגיאוספירה, כך הופעת התודעה האנושית משנה באופן יסודי את הביוספירה. בניגוד לרעיונות של התאורטיקנים של השערת גאיה, או המקדמים של רעיון החלל הקיברנטי, הנואוספירה של ורדנסקי מופיעה בנקודה בה האנושות, כתוצאה משליטתה בתהליכים גרעיניים, מתחילה ליצור משאבים באמצעות שינוי של אלמנטים.

לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר תודעה על-אנושית הנובעת מתוך האינטראקציות בין שכליהם של בני-אדם. זוהי התפיסה שהציע התאולוג פייר טייאר דה שארדן שהוסיף שהנואוספירה הולכת ומתפתחת לקראת אינטגרציה גדולה יותר, המסתיימת בנקודת האומגה, בה ראה את היעד העליון של ההיסטוריה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זרמים בפילוסופיה
קטגוריה:מטאפיזיקה
ויה אגנטיה

שמאל|ממוזער|350px|תוואי הדרך
[שמאל|ממוזער|250px|שרידי ריצוף הדרך ואבן שתמכה בגשרון ליד [פיליפי]]
**ויה אגנטיה** (לטינית **Via Egnatia**; יוונית **Εγνατία Οδός**; אלבנית **Rruga Egnatia**; מקדונית **Виа Егнација**; טורקית **Egantia yolu**) הייתה דרך רומית שהובילה מדירכיום (Dyrrachium), היא דורס בת ימינו שבאלבניה, אל ביזנטיון (כיום איסטנבול בטורקיה).

## היסטוריה
ויה אגנטיה נסללה על ידי הרומאים במאה ה-2 לפנה"ס וחצתה את איליריה, מקדוניה ותראקיה בשטח הנמצא כיום באלבניה, מקדוניה, יוון והחלק האירופאי של טורקיה. אורכה של הדרך היה 1,120 ק"מ, ובדומה לדרכים רומיות אחרות, רוחבה היה כ-6 מטרים והיא כוסתה באבנים גדולות מרובות צלעות או בעפר דרוך. המקורות העיקריים לתולדות הדרך ובניתה הם ב"גאוגרפיקה", חיבורו של הגאוגרף היווני סטרבון, ובמספר אבני דרך שנותרו לאורך התוואי בו עברה. כתובות דו לשוניות מעידות על כך שגנאוס אגנטיוס (Gnaeus Egnatius), פרוקונסול מקדוניה, הורה על בנייתה של הדרך בתאריך שאינו ידוע במדויק, והדרך נטלה את שמו. לפי מרקוס טוליוס קיקרו ופוליביוס, ייתכן שויה אגנטיה נסללה לאורך דרך צבאית עתיקה שהובילה מאיליריה אל ביזנטיון.

הדרך נסללה במטרה לקשר את רומא אל מושבותיה המזרחיות בבלקן, והייתה המשכה של ויה אפיה, אשר יצאה מרומא עד ברינדיזיום (ברינדיזי) לחוף הים האדריאטי. נקודת ההתחלה של ויה אגנטיה מוקמה בדירכיום, על חופו המזרחי של הים האדריאטי מול ברינדיזי, ונדרשה הפלגה בת יום בין שני הנמלים. הדרך היוותה את ציר התחבורה העיקרי של האימפריה הרומית גם אל מושבותיה במזרח הים התיכון, עד שאוגוסטוס בנה דרך נוספת מצפון לה.

אבני דרך שנותרו לאורכה של ויה אגנטיה מעידות כי טראיאנוס שיפץ את הדרך לפני מלחמותיו כנגד הפרתים בשנת 113, אך במאה ה-5 הופסק השימוש בה בשל חוסר היציבות בבלקן, והיסטוריון בן התקופה ציין כי חלקה המערבי הפך כמעט בלתי עביר.

ויה אגנטיה שופצה שוב על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במאה ה-6 והפכה לציר תחבורה חשוב באימפריה הביזנטית. באותה עת היא הגיעה לשער הזהב של קונסטנטינופול. אף שכמעט כל קשרי המסחר היבשתי של האימפריה הביזנטית עם מערב אירופה נעשו דרכה, קיימות עדויות לכך שמצב הדרך עדיין היה בכי רע והיא הפכה בלתי שמישה לאחר גשם. בימי הביניים עדיין נודעה לויה אגנטיה חשיבות, וחלק ממסעי הצלב עברו דרכה אל ארץ ישראל.

בשנת 2010 הושלמה סלילת הכביש המהיר אגנטיה אודוס, הידוע גם ככביש מספר 2, בצפונה של יוון, שבחלקו הגדול מקביל לתוואי של ויה אגנטיה הרומית.

בשנת 2014 נחנכה דרך מטיילים העוברת על שרידי הדרך הקדומה, המסלול נחצה לשני חלקים: דורס - סלוניקי, סלוניקי - איסטנבול, כאשר רק החלק הראשון פתוח להליכה ולרכיבת אופניים והשני עודנו בשלבי מחקר.

## קישורים חיצוניים

* ויה אגנטיה – תיאור החלק האלבני

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דרכים ברומא העתיקה
קטגוריה:יוון תחת שלטון רומא
קטגוריה:אלבניה: היסטוריה
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: היסטוריה
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:האימפריה הביזנטית
לוי יצחק הירושלמי

**לוי יצחק הירושלמי** (29 בינואר 1927 – 26 באפריל 2007) היה עיתונאי ישראלי, יושב-ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.

## ביוגרפיה
[ממוזער|239x239 פיקסלים|ראש ה[מפד"ל, זבולון המר ולוי יצחק הירושלמי במסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, דצמבר 1975]]
לוי יצחק הירושלמי נולד בירושלים בשם **יצחק נחום לוי**, דור שביעי בארץ ישראל, בנם של הרב יעקב לייב לוי ושיינה לבית הורוביץ, בתו של הרב יוסף גרשון הורוביץ, ראש ישיבת מאה שערים ורב שכונת מאה שערים ומראשי המזרחי בארץ. אבותיו, ר' יעקב יהודה לייב לעווי (לוי) משלשין (Ślesin) ור' מנחם מנדל משקלוב, היו מראשי היישוב היהודי בעיר. הוא גדל בשכונה החרדית מאה שערים, כשהייתה בעלת אופי דתי לאומי. סבו, רב השכונה וראש הישיבה המרכזית בה, הסמיכו לרבנות. אך כעבור זמן יצא בשאלה ועזב את החברה החרדית. בתחילה הצטרף לתנועת ברית החשמונאים הקשורה לבית"ר, ואחר כך לנוער העובד ולארגון "ההגנה".

בשירותו במלחמת העצמאות כתב ב"דבר ירושלים". בשנת 1950 החל לכתוב בעיתון "הדור", שהיה עיתון ערב בבעלות מפא"י, וכיהן כמזכיר מערכת העיתון. בשלב מאוחר יותר נהיה דובר מפא"י. ב-1956 שימש כמזכירו של פנחס לבון בעת שהלה כיהן כמזכ"ל ההסתדרות, זאת בתקופת הפרשה. היה עורך הדו-שבועון "מן היסוד". בשנות השישים הצטרף לעיתון "מעריב", ובו כתב מאות מאמרים במשך שנים רבות. בשנת 1985 מונה לסגן עורך "מעריב", תפקיד שבו כיהן עד לשנת 1991. עמד שנים מספר בראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. בשנותיו האחרונות כתב באתר האינטרנט "פוליטינט".

ב-2006 קיבל את אות יקיר תל אביב.
ממוזער|300x300 פיקסלים|לוי יצחק הירושלמי, 1984

## חיים אישיים
היה נשוי לאלישבע, ולהם שני בנים, אבי ועמי ובת בשם אורנה.במשך שנים התגורר בבית מגורי העיתונאים – בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד ויגאל לב.

אחותו מלכה היא אמם של הרב יוסף כרמל - מראשי מכון ארץ חמדה ושולמית קורייזר אשתו של הרב יהודה קרויזר ואמו של ח"כ יצחק קרויזר.

## ספריו
* **לפתחו של בור: סיפורי ירושלים** (צייר: משה בן שאול), תל אביב: אור, תשכ"ט 1969. (סיפורים קצרים)
* **הכיפה השלטת**, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997. (על החברה החרדית והדתית בישראל)
* **רוחות במרתף: תסכית**

בעריכתו:
* **יובל החמישים הסוכנות היהודית לארץ ישראל**: תרפ"ט–תשל"ט, ציריך 1929 – ירושלים 1979, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1979. (אלבום)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* לוי יצחק הירושלמי, כתבות באתר פוליטינט
* 
* 
*  (נקרולוג)

מפרי עטו (מבחר):
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:דיירי בית מגורי העיתונאים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:משפחת לעוי-וייספיש-בהר"ן
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2006
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
קונסטנטין איפסילנטי

ממוזער|שמאל|250px|ציור דמותו של קונסטנטין איפסילנטי
**קונסטנטין איפסילנטי** (יוונית: Κωνσταντίνος Υψηλάντης, רומנית: Constantin Ipsilanti, בערך 1760 - 1816) היה מהנסיכים הפאנאריוטים, שליט נסיכות מולדובה בין ה-8 במרץ 1799 ל-4 ביולי 1801, אוקטובר 1806 - נובמבר 1806; שליט ולאכיה בתקופה 1 בספטמבר 1802 - אוגוסט 1806, 27 בדצמבר 1806 - 31 במאי 1807 והמושל שלה מטעם רוסיה במהלך 3 שבועות באוגוסט אותה שנה.

קונסטנטין איפסילנטי היה בנו של השליט אלכסנדר וודה איפסילנטי ואביו של אלכסנדר איפסילנטי, מנהיג הפיליקי אטריה. הוא התחיל את הקריירה שלו כמתורגמן דיפלומטי (דרגומן) בחצר הסולטאן העות'מאני, בתקופת השלטון השנייה של אביו בארצות הרומניות. במהלך שירותו כמתורגמן קשר יחסים עם נציגים רוסים ואנגלים ובעזרתם הגיע לשלטון בנסיכות מולדובה ב-1799. בעקבות מדיניות פרו-רוסית מודגשת הודח ב-1801 ושב לקונסטנטינופול. לפי ההסכם הרוסי-טורקי מ-1802, הרוסים קיבלו אפשרות להשפיע על מינוי שליטים בארצות הרומניות לתקופה של שבע שנים והביאו למינויו של ניקולאה מברוקורדט לשליט נסיכות ולאכיה.

הוא הצטרף לפעילות לשחרור יוון וכשמעורבותו התגלתה הוא נמלט לווינה, ובשנת 1799 קיבל חנינה מידי הסולטאן ומונה לשליט של נסיכות ולאכיה. בשנת 1805 הודח ונמלט לסנקט פטרבורג, ובשנת 1806 חזר לבוקרשט בראש 20,000 רוסים, כדי לחדש את המאבק לשחרור יוון. בעת שלטונו בוולאכיה נעזר בשירותיו של הסוחר והחלפן הארמני מנוק מרזאיאן שנהנה מאמונם של הטורקים והרוסים כאחד. אולם תוכניותיו של איפסילנטי נקטעו בעקבות חוזה טילזיט. הוא חזר לרוסיה ונפטר בקייב.

בתחילת המאה ה-19 הגן על יהדות בוקרשט מפני עלילת דם.

## בניו
* אלכסנדר איפסילנטי (1792-1828)
* דימיטריוס איפסילנטי (1793-1832)

## לקריאה נוספת
* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ילידי 1760
קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:דרגומנים
קטגוריה:משפחת איפסילנטי
קטגוריה:נפטרים ב-1816
טאקואינום סניטאטיס

ממוזער|250px|איור מהמאה ה-14
**טאקואינום סניטאטיס** (בלטינית: **Tacuinum Sanitatis**) הוא ספר מימי הביניים בתחום הרפואה. ספר איורים זה התבסס על הספר "תקווים א-סחה" (**تقويم الصحة** - בערבית: "שימור הבריאות" או "תיקון הבריאות") מאת אבן בוטלאן . הספר תורגם ללטינית ואויר על ידי מאיירים אירופאים.

הספר מתאר את התכונות הרפואיות של מאכלים וצמחים, אולם כולל גם הערות ואיורים על מנוחה, צורות נשימה ובריאות הנפש.

ספר זה הפך פופולרי ונפוץ ביותר באירופה של שלהי ימי הביניים. המילה האיטלקית **taccuino**, מקורה בשמו של הספר, ומשמעה "ספר הדרכה".

איוריו של הספר שופכים כיום אור על אורח החיים האירופאי בשלהי ימי הביניים, ועל הידע הרפואי והחקלאי האירופאי בתקופה זו.

## קישורים חיצוניים

* טאקואינום סניטאטיס משלהי המאה ה-14 והמאה ה-15 
* דוגמאות לעמודי הטאקואינום סניטאטיס

קטגוריה:ספרות ימי הביניים
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:ספרי רפואה
מיכאל בלומנטל

**מיכאל בלומנטל** (11 בנובמבר 1935 – 28 באפריל 2007) היה רופא עיניים בישראל ומומחה למחלת הקטרקט.

## ביוגרפיה
מיכאל בלומנטל נולד בטבריה ב-11 בנובמבר 1935, בן לזוג רופאי עיניים שעלו מגרמניה. הוא סיים את לימודי הרפואה בשנת 1965 באוניברסיטה העברית בירושלים והשלים התמחות במחלקת העיניים בבית החולים הדסה עין כרם. שימש מרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.

בשנים 1970–1976 שימש מנהל מחלקת עיניים בבית החולים סורוקה בבאר שבע ואחר כך, עד שנת 1993 ניהל את מחלקת עיניים בבית החולים שיבא, תל השומר. בשנת 1984 יסד את המרכז לרפואת עיניים "עין טל" בתל אביב. בשנת 1985 התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. פיתח שיטת ניתוח קטרקט הקרויה על שמו.

בלומנטל כיהן כיו"ר איגוד רופאי העיניים בישראל בשנים 1992–1996, ונשיא האגודה האירופאית לקטרקט וקוצר ראייה בשנים 1995–1997.

נפטר ב-28 באפריל 2007 בגיל 72 ממחלת הסרטן, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב ביצרון.

## חיים אישיים
נישא לנעמי גרינבאום, לימים חברת הכנסת נעמי בלומנטל. לזוג נולדו שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* קורות חייו, באתר מרפאת העיניים עין טל
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:רופאי עיניים ישראלים
קטגוריה:ביצרון: אישים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
מה שנשאר

**מה שנשאר** הוא אלבום מוזיקה של המלחין אילן וירצברג שיצא ב-1990.

## הפקה
האלבום נוצר בתקופת שיא פעילותו של וירצברג כמפיק מוזיקלי. כל אותה תקופה עבד עבור אמנים אחרים, ועלה בו הצורך להביע את עצמו. כמו ב"בציר טוב" גם כאן מילא המפיק אשר ביטנסקי תפקיד מרכזי בקידום ההפקה ובעידודו של וירצברג להשקיע את מיטב זמנו ביצירה.

וירצברג מעיד כי האלבום נוצר מתוך צורך ליצור מוזיקה שונה מסוג החומרים שעליהם עבד עם אחרים. גישה זו הובילה בסופו של דבר ליצירת אלבום קונספט של רוק מתקדם ברוח מוזיקת הרוק של תחילת שנות ה-70. האלבום הוקלט עם הנגנים - מאיר ישראל בתופים, ואלון נדל בבס. לאלבום היה צליל מרשים יותר לעומת אלבומו הקודם, משני צדי הכדור, שנעשה בתנאים ביתיים יותר.

מתוך שמונת שירי האלבום שניים הם קטעים אינסטרומנטליים, שלושה הם לחנים למילותיהם של כותבים אחרים ושלושה נכתבו בידי וירצברג עצמו. המילים שכתב וירצברג לשירי האלבום הן קשות בשל תהליכים נפשיים עמוקים של צמיחה רגשית שחווה בתקופה ההיא.

## רשימת השירים
שמאל|ממוזער|180px|"מה שנשאר"
# יהיה
# מה שנשאר
# שפל בחופים
# החיה - חלק א'
# יפו
# החיה חלק - ב'
# רק עם שוך הסערה
# מונשדו

## קישורים חיצוניים

* דף האלבום באתר האמן, האתר הרשמי של אילן וירצברג
* האלבום "מה שנשאר" באתר MOOMA

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:הדור השני לשואה בתרבות ובאמנות
הארמון המלכותי של טורינו

ממוזער|300px|'''הארמון המלכותי''', חזית המבנה היא משנת 1646 - 1660)
שמאל|ממוזער|250px|ככר הארמון
**הארמון המלכותי של טורינו** (באיטלקית: **Palazzo Reale di Torino**) נחשב לאתר הראשון והחשוב של המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון ממוקם במרכז העיר טורינו. מהככר המרכזית, מול הארמון המלכותי, "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello) יוצאים הרחובות הראשיים של המרכז ההיסטורי של העיר: רחוב פּוֹ (Via Po), רחוב רומא (Via Roma), רחוב גריבלדי (Via Garibaldi) ורחוב פטר מיכה (via Peter Micca). המבנה של הארמון הוא בסגנון בארוקי, אך ללא הראוותנות המאפיינת מבנים אלה. אורך החזית 107 מטר והגובה הממוצע הוא 30 מטר. הוא מרשים פחות מארמון כמו מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi). עם זאת מקומו האסטרטגי עדיין משרה עצמה.

## היסטוריה
הארמון נבנה במאה ה-16, ומאה ה-17 שופר עבור כריסטין מארי מצרפת, מאדמה ריאלה. הארמון נבנה בטורינו, היום בירת מחוז פיימונטה, אשר הייתה בירת בית סבויה מהמאה ה-12 עד המאה ה-19. הארמון המלכותי כולל ממצאים המעידים על סגנון החיים האריסטוקרטיים. המשפחה המלכותית גרה בארמון משנת 1645. חדרי הארמון מקושטים בשטיחי קיר עשירים ובאוספים של אגרטלים סינים ויפניים. במחסן הנשק המלכותי יש אוסף תצוגות של נשק מהמאה ה-16 והמאה ה-17.

## תיאור המקום
הארמון מאופיין בסגנון בנייה בארוקי אך כולל גם אלמנטים של אדריכלות נאו-קלאסית. חזית הארמון שוחזרה בשנים האחרונות ושוחזר צבעה המקורי שהיה לבן.

הארמון נבנה על ידי שני אדריכלים: קרלו די קסטלמונטה (Carlo di Castellamonte) ו"אמדיאו קסטלמונטה" ( Amedeo di Castellamonte). מבט לאורך החזית של הארמון מצביע על האיזון בין 
הביתנים הצדדים. האיזון מופרע רק בכיפה הנראית משמאל של הקפלה, בה נשמרים "תכריכי טורינו". ב"ארמון המלכותי" מצויה גם האנדרטה הלאומית של הקרביניירי (בעבר משטרת הפרשים) (Monumento Nazionale al Carabiniere).

נוסע שביקר בארמון בשנת 1795 כותב על הארמון: "הריהוט מתאים לתפארת החדרים. בין השאר, מעמדי התאורה משתקפים במראות אשר מעוטרות במסגרות כסף, שנעשו בטעם רב. אני מעיר הערה זו רק בגלל העובדה שפרטי הריהוט, שבשימוש החדרים באיטליה, מוצבים בירכתי האולם כך שלא תימנע כניסה של אור היום לחדר".

מאחורי הארמון מצויים הגנים המלכותיים. הכניסה היא משדרות לוצ'יו (Viale Luzio). הגנים פתוחים לציבור בשעות אלה: משעה 9:00 בבוקר עד שעה לפני השקיעה. הכניסה חופשית.

## ראו גם
* טורינו
* בית סבויה
* המעונות המלכותיים של בית סבויה
* ארמון מדאמה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טורינו: ארמונות
בידי

250px|ממוזער|שמאל|סיגריות בידי
**בידי** (באנגלית: **Beedi**, בהינדית: **बीड़ी**) היא סיגריה הודית מגולגלת, העשויה מטבק מגולגל בעלה אקליפטוס. הבידי קטנה מסיגריה רגילה אך מזיקה יותר בריאותית מכיוון שאין לה פילטר. בנוסף, בשונה מסיגריה רגילה, ב'בידי' העלה מחליף את נייר הסיגריה, ולכן המעשן צריך לשאוף עמוק יותר כדי להשאיר את הבידי דולק.

בידי אחד מייצר פי שלושה ניקוטין ופי חמישה זפת (עטרן) מסיגריה ממוצעת.

הבידיס נמכרים בחפיסה מנייר עיתון הודי המכילה 25 יחידות.

הבידי צבר פופולריות בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי-לנקה, קולומביה והודו עקב מחירן הנמוך וזמינותן. בהודו נצרכות כ-800 מיליארד סיגריות בידי בשנה.

## הבידי בישראל
סיגריות הבידי בישראל צברו פופולריות בפסטיבלים שונים כמו "בומבמלה" או "בראשית".

הבידי אינן זמינות בישראל כמו סיגריות אחרות, לכן נדיר לראות אדם מעשן בידי מחוץ לפסטיבלים אלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טבק
קטגוריה:סיגריות
קטגוריה:הודו: תרבות
אנטוני טאפייס

**אנטוני טאפייס אי פוץ**' (בקטלאנית: **Antoni Tàpies i Puig**; 13 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2012) היה צייר ופסל קטלאני-ספרדי, שהוגדר כאחד מגדולי האמנים המודרניים שחיו באירופה.

## ביוגרפיה
טאפייס נולד בברצלונה שבספרד ובצעירותו התגורר בפריז. לאחר שלמד שלוש שנים משפטים החליט בשנת 1943 להקדיש את חייו לציור בלבד. ב-1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בברצלונה. טאפייס היה ממייסדי תנועה אמנותית שנקראה "דאו-אל-סט", שקמה בספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, ושהייתה קרובה ברוחה לסוריאליזם ולזרם הדאדא. האמנות של טאפייס הושפעה רבות מפאול קלי וז'ואן מירו.

טאפייס זכה בהכרה עולמית החל מסוף שנות ה-50. מסוף שנות ה-50 ועד תחילת ה-60 עבד עם מספר ציירים ספרדים מפורסמים, בהם אנריקה טברה ומנואלו מילרס. משנות ה-70 (בהשפעת אמנות הפופ) החל להכניס לציוריו אלמנטים בולטים יותר, כמו חלקים מרהיטים.

ב-1981 זכה טאפייס בפרס וולף לאומנות. ב-2010 זכה לקבל מעמד אצולה ספרדית מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקיבל את התואר "המרקיז מטאפייס".

מכון אנטוני טאפייס שנמצא בברצלונה הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו והוקם בשנת 1990. על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציירים ספרדים
קטגוריה:ציירים קטלאנים
קטגוריה:פסלים ספרדים
קטגוריה:ציירים מודרניים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לאמנויות
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לציור
קטגוריה:זוכי פרס וולף לאמנות
רשות (בעלות)

**רשות** של אדם במשפט העברי היא מונח המשמש בדרך כלל לתאר את הבעלות המעשית של אדם על רכושו, בדרך כלל מטלטלין, בהנגדה לעצם הבעלות עליהם ("ברשותו" מול "שלו").

## מקור הדין
מקור הדין הוא בתלמוד:

כלומר: אם אדם גזל מאדם אחר חפץ, והנגזל עדיין לא התייאש מהחפץ, אלא בדעתו עדיין להעמיד את הגזלן בדין ולהוציא ממנו את הגזילה, אין הנגזל יכול להקדיש, שכן למרות שהחפץ **שלו** משפטית בהחלט, אין החפץ **ברשותו**. כאשר חפץ של אדם אינו ברשותו, הדבר מהווה מחסור בבעלותו, שכן בעלות אינה צדק אלא מציאות; בעלותו של אדם מתבטאת בשליטתו על חפציו, ובהחלשות שליטתו המציאותית, נחלשת בעלותו, ולכן כאשר הוא רוצה להקדיש את החפץ, התורה דורשת שהוא יהיה שלו לגמרי, שלו - וברשותו.

על פי עיקרון זה מסביר המהר"ל את דין הייאוש המפקיע את החפץ מיד בעליו. המהר"ל מסביר שחפציו של אדם אינם אבר מאבריו, ובעלותם מוגבלת בשייכותם אל האדם ובמימוש בעלותו עליהם, ולכן כאשר יצא החפץ מדעתו ומרשותו, נפקעה בעלותו עליהם.

## קישורים חיצוניים
*אסופת מאמרים בנושא בעלות, באתר ספריית אסיף
## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: קניינים
ויאקום

**ויאקום** (באנגלית: **Viacom**) הייתה חברת תקשורת בינלאומית אשר בסיסה בניו יורק, ארצות הברית. עיקר עסקיה של ויאקום היו בתחום הטלוויזיה בכבלים ובלוויין ובהפצת סרטי קולנוע. התאגיד היה הבעלים של מספר רשתות שידור פופולריות, כגון MTV, CBS, קומדי סנטרל, ניקלודיאון ו-Showtime. יושב ראש החברה עד מותו היה סאמנר רדסטון.

ב-2005 תאגיד ויאקום המקורי התפצל והפך לתאגיד CBS, המתמקד בהפקת התכנים הטלוויזיוניים, בעוד ש"תאגיד ויאקום החדש" (New Viacom Corp.) התמקד בעסקים הרווחיים יותר, הגדלים במהירות רבה יותר, של התאגיד המשותף, כגון MTV והפצת סרטי הקולנוע. עם זאת, רדסטון הוא עדיין בעל השליטה בשני התאגידים השונים, ומיוצג בהם בשנים האחרונות על ידי בתו, שרי רדסטון.

ב-2019 מוזגו חזרה  ויאקום ותאגיד CBS ויצרו את תאגיד ViacomCBS, שמאוחר יותר שינתה את שמה לפרמאונט גלובל.

בשנת 2020 רכשה החברה הממוזגת את קבוצת ענני תקשורת הישראלית.

## הליכים משפטיים נגד YouTube
כבעלי זכויות היוצרים של תוכני בידור רבים, לרבות סדרות טלוויזיה, ויאקום עקבה בדאגה בעוד שזכויות אלו הופרו לטענתה באתר YouTube. האתר, המאפשר העלאת קובצי וידאו על ידי משתמשיו, הואשם לא אחת בהפרת זכויות יוצרים על ידי גופים שונים. ויאקום הגישה רשימה בת 100,000 פריטים אשר לטענתה הוצגו באתר והפרו את זכויותיה, אם כי לאחר בדיקה חוזרת הוסרו מהרשימה מספר פריטים אשר זכויותיהם לא היו של ויאקום.

ביולי 2008 פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות כל הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.

## ראו גם
*CBS Corporation
*לוגו (ערוץ טלוויזיה)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* פרופיל החברה באתר "יאהו!"
* פרופיל החברה בגוגל פיננסים
* פרופיל החברה ב-TheMarker

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: טלוויזיה
קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות תקשורת אמריקאיות
קטגוריה:חברות אמריקאיות שנסגרו
קטגוריה:חברות תקשורת המונים בארצות הברית
ואדי סודר

שמאל|ממוזער|250px|עין סודר בוואדי סודר
שמאל|ממוזער|250px|אחת מבריכות מוית אל גולת בוואדי סודר
**ואדי סודר** (בערבית: **وادي سدر**), הוא נחל במערב חצי האי סיני המנקז את האזור שממזרח לחלקו הצפוני של מפרץ סואץ. אגן הניקוז של הנחל כולל את ג'בל א-רחה וג'בל א-זרפה מצפון וג'בל בודיע ממזרח. אפיק הנחל הוא בכיוון כללי של צפון מזרח - דרום מערב. בחלקו העילי הוא מתפתל ובעל אופי קניוני ובהגיעו בסמוך למפרץ סואץ הוא מישורי ורחב. שפכו נמצא בסמוך לעיירה ראס סודר. 

לאורך הנחל עובר הכביש המוביל מצומת פרקר - הנמצאת בצידו המזרחי של מעבר המיתלה - לראס סודר. 

באפיק הנחל נובעים מספר מעיינות (סדר הרשימה מצפון מזרח לדרום מערב):
*עין תיסר אל מילח
*עין סודר - מקור השם משם הנחל, כנראה מהשם הערבי לעץ השיזף. מי המעיין טובים לשתייה ובמקום יש מטע תמרים גדול.
*עין אבו רג'ום - על שם גל האבנים שהוקם מעל מצוק הנחל לזכר החוקר הבריטי אדוארד הנרי פאלמר שנרצח במקום יחד עם משלחתו ב-1882. במקום נמצאות שורת בריכות הנקראות מוית אל גולת.
*עין א-דיסה
*עינות א-רתמה
*עין א-רוית
*באר הניך
*באר אום ג'ירף - מצפון לג'בל סין בשר
*עין אבו ג'ראד - נמצא במוצא הוואדי מהאזור ההררי. אולי על שם הארבה, ארבה - ג'ראד בערבית. 

כ-20 ק"מ מדרום למעבר המיתלה, על גדת אפיק הנחל נמצאת מצודת קלעת אל ג'ונדי (בערבית: מצודת החייל) שנבנתה על ידי צלאח א-דין ב-1180 בקירוב. המצודה הייתה חלק ממערך הביצורים שבנה הכוח המוסלמי במלחמתו בצלבנים.

בחלקו המערבי של הנחל, מעל גדתו הדרומית, נמצא ג'בל סין בשר הבולט מעל סביבתו ומתנשא לגובה של 618 מטר מעל פני הים. החוקר מנשה הראל הציע לזהותו כהר סיני. הראל אף סבר כי נתיב המסע בסיני של יציאת מצרים עבר בוואדי סודר.

באזור העיירה ראס סודר, הנמצאת בשפכו של הנחל, נתגלו בעבר בארות נפט, שהביאו לפיתוח האזור.

## לקריאה נוספת
מנשה הראל, **קלעת אל-ג'ונדי**, סדרת נופים ואתרים ב', עמ' 293–297, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1973

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
קטגוריה:מצרים: נהרות ונחלים
ארמון מדאמה

ממוזער|250px|האזור האחורי של הארמון, עדין נראה כמצודה
ממוזער|250px|תמונת לילה של האזור האחורי של הארמון

**ארמון מדאמה** ו**קאזאפורטה דליי אקאיה** (באיטלקית: **Palazzo Madama e Casaforte degli Acaja**) הם ארמונות בטורינו במכלול המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון נמצא באחת הככרות המרכזיות של העיר "פיאצה קסטלו" (*Piazza Castello*). השם של הארמון, המורכב משני שמות: "מדאמה" ו"אקאיה", מבטא רציפות היסטורית לקיומו של מבנה שלטוני במשך תקופה של כאלפיים שנה. בארמון מצויים השלבים הבאים בתולדותיו: שער רומאי עם ארבע כניסות, מצודה קטנה מימי הבינים, מצודת בית אקאיה, ארמונות שתי השליטות - "כריסטין מרי מצרפת" ו"מרי ז'אן-בטיסט דה סבואה - נמור" (באיטלקית: מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור) מבית סבויה, בהיותו מושב הסנאט הוצגה בו גלריית תמונות מלכותית. מאז 1934 הארמון מאחסן את המוזיאון לאמנות עתיקה.

## תולדות המקום
מתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, נמצא באתר הארמון השער בחומה הרומאית של העיר, "אוגוסטה טאורינורום" (*Augusta Taurinorum*), השם ההיסטורי של טורינו ממנו יצא דקומנוס מקסימוס, (*decumanus maximus*) הרחוב המרכזי בציר מזרח - מערב של העיר הרומית. בשני שערים ששוחזרו במיקום המקורי, היו ארבעה פתחים שהובילו לכיוונים הבאים: כניסה לעיר, יציאה ממנה, לדרך מזרחה ללומברדיה ולדרך לבירה רומא. 

מאוחר יותר, מבני העיר הרומית, עברו לבעלות משפחת האצילים, "סבויה-אקאיה", ענף משנה של בית סבויה. בראשית המאה ה-13 הם הפכו את המבנים למצודה (*Castello*). במאה ה-14 "לודוביקו די אקאיה" בנה מחדש את המצודה בצורת ריבוע, עם חצר פנימית בתוכה, אולם כניסה ומגדלים גליליים בכל אחת מהפינות. אפשר להבחין במבנה זה מאחורי הארמון. המבנה עצמו היה לבית אירוח של בית סבויה.

בשנת 1637 העוצרת לדוכס קרלו אמנואלה ה-II, הדוכסית כריסטין מרי מצרפת, בחרה את הארמון למגוריה. היא החליטה על בניית תקרה לחצר ועל שיפוץ החדרים הפנימיים. לאחר ששים שנה, עוצרת נוספת מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור כינתה את הארמון בשם החיבה "מדאמה" (בצרפתית *Madame*). היא הזמינה את האדריכל פיליפּוֹ יוּבָרָה לעצב את הארמון בסגנון החדש של הבארוק כאשר ביקשה כי הקירות החיצוניים יצופו באבנים לבנות. האדריכל הספיק לצפות רק את חזית הארמון. הקומה התחתונה של המבנה בנויה מאבני גזית, שמעליהן חלונות גדולים, מחולקים על ידי עמודים עגולים ועמודים מרובעים, לפי הסדר. בחלק העליון של האולם יש "קורדונטה" (*Cordonata*), מקושטים באגרטלים ובפסלים בשיש לבן.

לאחר מכן היו לארמון שימושים אחדים:
* היה למטה של הממשל הצרפתי הזמני בתקופת מלחמות נפוליאון.
* במאה ה-19 המלך קרלו אלברטו בחר בארמון למושב הפרלמנט של ממלכת סרדיניה ושל בית המשפט העליון שלה.
* משנת 1934 הוא משמש למוזיאון לאמנות עתיקה בארמון מדאמה.

## מוזיאון העיר לאמנות עתיקה
ארמון מדאמה מארח את ה"מוזיאון לאמנות עתיקה". במוזיאון אוסף נדיר של עתיקות מ"גאנדארה" (* Gandhara*) בצפון פקיסטן ומזרח אפגניסטן, אשר מקורו מחפירות של משלחת איטלקית ב"מקדש בוקטרה" (*Butkara Stupa*) בפקיסטן. בחורף 2007 נפתחה במוזיאון תערוכה "בעקבות אלכסנדר הגדול מסלוקיה שעל שפת החידקל עד "גאנדארה" בצפון פקיסטן.

## ראו גם
* הארמון המלכותי של בית סבויה

## לקריאה נוספת

* Carlo Merini, *Palazzi e Curiosit? Storiche Torinesi*, Torino, Stamperia editoriale Rattero


## קישורים חיצוניים

* 
[ימין|ממוזער|250px|חזית הארמון בסגנון ה[בארוק]]

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: ארמונות מלכותיים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מדאמה
קטגוריה:טורינו: מוזיאונים
קטגוריה:מבנים שתכנן פיליפו יוברה
רוי הרפר

שמאל|ממוזער|200px|רוי הרפר, 2001
**רוי הרפר** (באנגלית: **Roy Harper**; נולד ב-12 ביוני 1941) הוא זמר פולק-רוק אנגלי, פעיל מאמצע שנות ה-60 ועד לימינו. הרפר התחיל את דרכו כזמר כשהוא מלווה את עצמו בגיטרה בלבד, ועם השנים התפתח והוסיף עיבודים מורכבים יותר לשיריו. 

שיריו של הרפר מאופיינים בכתיבה מלאת מטפורות ובביקורת חברתית נוקבת. הוא ידוע כאמן שדבק באמונתו וביושרו האמנותי, דבר שפגע לעיתים בפופולריות שלו והפך את שיריו לקשים יותר להאזנה (חלק משיריו ארוכים ביותר וכוללים קטעי הקראה). עם זאת, היווה הרפר כמודל לחיקוי למוזיקאים רבים מאז תחילת דרכו כאמן ועד היום, הן בגלל כנותו וחוסר הכניעה שלו לפן המסחרי שבמוזיקה, והן בגלל סגנונו הייחודי ושיריו העדינים. להקת לד זפלין אף הקדישה לו שיר באלבומה השלישי- "Hats off to (Roy) Harper". בנוסף, הוזמן הרפר להקליט את השירה בשיר "Have a Cigar" של להקת פינק פלויד במהלך הפקת האלבום "Wish you were here". 

במהלך שנות ה-70 הוציא שישה אלבומים שנחשבים לחשובים ומשפיעים ביותר:

* 1970 – Flat Baroque and Berserk
* 1971 – Stormcock
* 1973 – Lifemask
* 1974 – Valentine
* 1975 – HQ
* 1977 – Bullinamingvase

הרפר ידוע כ-"זמר של זמרים", כלומר- זמר המוערך מאוד בקרב חברים למקצוע. באלבומיו הראשונים מנגנים איתו בין היתר ג'ימי פייג' וג'ון פול ג'ונס מלד זפלין ודייוויד גילמור מפינק פלויד.
רוי הרפר זייף את גילו כדי להתגייס לצבא הבריטי, אבל אז התגלה מום בלבו. הרופאים חזו שלא יגיע לגיל 40 אך הוא שרד. בדצמבר 1992 הגיע להופעות בישראל. במאה ה-21 הוציא 2 אלבומים בלבד: "האיש הירוק" (2000) ו"אדם ומיתוס" (2013). ב-2013 הוגשו נגדו 5 כתבי אישום בשל קיום יחסי-מין עם קטינות (לכאורה) אך לאחר משפט של שנתיים כל כתבי האישום בוטלו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1941
אנצ'יקלופדיה איטליאנה

שמאל|ממוזער|פרסומת ל'''אנצ'יקלופדיה איטליאנה''' ביריד הספרים הבינלאומי של טורינו, 2006.
**אנצ'יקלופדיה איטליאנה**, או בשמה המלא – **Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti** ("אנציקלופדיה איטלקית למדעים, ספרות יפה ואמנויות"), הידועה גם כ**אנציקלופדיה טרקאני** (Enciclopedia Treccani) או בפשטות **טרקאני** (Treccani) היא אנציקלופדיה היוצאת לאור בהוצאת "מכון האנציקלופדיה איטליאנה" שקם ב-18 בפברואר בשנת 1925. בסך-הכל, התפרסמו 35 כרכים של מלל ועוד כרך מפתח-עניינים אחד נוסף. כל כרך כלל בממוצע 1,015 עמודים. עשרים ושישה כרכי מילואים יצאו לאור בין השנים 1938 ו-2006.

לפילוסוף ג'ובאני טרקאני, עורכה המדעי הראשון, יש לייחס את מרבית התהודה ורמתה התרבותית הגבוהה של האנציקלופדיה. החל במהדורה הראשונה, מדענים גדולים רבים, כמו גם סטודנטים, כתבו ערכים בעבור האנציקלופדיה של טרקאני. טרקאני הצליח לשמור על עצמאות עריכתית רבה גם בימי המשטר הפשיסטי, ואף הדף ניסיונות הצינזור של פרקים באנציקלופדיה על ידי מסדר הישועים.

בשנים 1925–1928 הושלם שלב ההכנה של האנציקלופדיה. המהדורה הראשונה יצאה לאור בין השנים 1929 ו-1936. אחת מבעיות האנציקלופדיה בעבר ובהווה היא האתגר שבשמירה על העדכניות אל מול קצב ההתפתחויות הטכנולוגיות הגובר. בשנת 1938 כרך המילואים הראשון יצא לאור. שישה נספחים יצאו בעקבותיו ברבות השנים, חלקם בכמה כרכים. הנספח השביעי, שכונה בשם "המאה ה-21", כלל חמישה כרכים. בסך-הכל, כל כרכי האנציקלופדיה שיצאו ברבות השנים מונים 62 כרכים, ובהם כ-56,000 עמודים ו-50 מיליון מילים בקירוב; האנציקלופדיה זמינה למכירה על DVD.

לרוב, ערכי האנציקלופדיה נחתמו על ידי ראשי-התיבות של שם מחברם. ישנה מסה על אודות "דוקטרינת הפשיזם" החתומה על ידי בניטו מוסוליני, והופיעה במהדורה של האנציקלופדיה איטליאנה משנת 1932.

## נשיאי מכון האנצ'יקלופדיה איטליאנה
* ג'ובאני טרקאני – בשנים 1925 עד 1933
* גוליילמו מרקוני, חתן פרס נובל לפיזיקה – בשנים 1933 עד 1937
* לואיג'י פדרצוני – בשנים 1938 עד 1943
* לואיג'י אינאודי – בשנת 1946
* גאטנו דה-סנקטיס – בשנים 1947 עד 1954
* אלדו פרבינו – בשנים 1954 עד 1972
* ג'וזפה אלסי – בשנים 1973 עד 1993
* ריטה לוי-מונטלצ'יני, כלת פרס נובל ברפואה – בשנים 1993 עד 1998
* פרנצ'סקו פאולו קזוולה – החל מ-1998

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 

## הערות שוליים

איטליאנה
קטגוריה:אנציקלופדיות
קססה

**קססה** (אנגלית: Kasese) היא עיר במערב אוגנדה השוכנת צפונית לאגם ג'ורג'. זוהי עיר המחוז של מחוז קססה ומקום המושב הממשל המקומי במחוז. בעיר נמצא ארמון של מלך רוונזורורו.

קססה שוכנת בסמוך לרכס רוונזורי ולפארק הלאומי המלכה אליזבת, כ-350 ק"מ מערבית לבירה קמפלה. סביבה מכרות נחושת וקובלט באתר קילמבה.

אוכלוסייתה של קססה עומדת על 74,300 נפש. זוהי אחת הערים בעלות ריבוי האוכלוסין הגבוה ביותר באוגנדה, וזאת בשל תיירות הולכת ועולה לאתרי רכס הרוונזורי והפארק הלאומי המלכה אליזבת, מספר גבוה של פועלים במכרות הסמוכים בקילמבה, הקרבה לגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אשר מאפשרת קשרי מסחר ענפים ותחבורה סדירה לקמפלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוגנדה: ערים
המנון זמביה

**[[המנון]] [[זמביה]]**, מושר בשפה המקומית. הלחן של ההמנון של זמביה זהה ללחן של המנון דרום אפריקה.

## מילות ההמנון באנגלית - שפתה הרשמית של זמביה

:Stand and sing of Zambia, proud and free,
:Land of work and joy in unity,
:Victors in the struggle for the right,
:We have won freedom's fight.
:All one, strong and free.

:Africa is our own motherland,
:Fashion'd with and blessed by God's good hand,
:Let us all her people join as one,
:Brothers under the sun.
:All one, strong and free.

:CHORUS
:Praise be to God.
:Praise be, praise be, praise be,
:Bless our great nation,
:Zambia, Zambia, Zambia.
:Free men we stand
:Under the flag of our land.
:Zambia, praise to thee!
:All one, strong and free.


## מילות ההמנון בשפת 18 שבטי הבמבה המקומיים


:Lumbanyeni Zambia, no kwanga,
:Ne cilumba twange tuumfwane,
:Mpalume sha bulwi twa cine,
:Twaliilubula.
:Twikatane bonse.

:Bonse tuli bana ba Africa,
:Uwasenaminwa na Lesa,
:Nomba bonse twendele pamo,
:Twaliilubula.
:Twikatane bonse.

:CHORUS
:Lumbanyeni,
:Lesa, Lesa, wesu,
:Apale calo,
:Zambia, Zambia, Zambia.
:Fwe bantungwa
:Mu luunga lwa calo.
:Lumbanyeni Zambia.
:Twikatane bonse.


## מילות ההמנון בעברית
:עמדו ושירו את השיר של זמביה, החופשייה והגאה.
:ארץ העבודה השמחה והמאוחדת, 
:ארצם של מנצחי המאבק לזכויות.
:ניצחנו במלחמת החופש -
:אנחנו כאחד חזקים ובני חורין.

:אפריקה, היא מולדתנו,
:אשר מעוצבת ומבורכת על ידי ידו הברוכה של האל.
:הבה אנו - בניה, נתאחד, האחים אשר אותה שמש נמצאת מעלינו.
:מאוחדים - חזקים וחופשיים.

:פזמון:
:ברוכים נהיה לאלוהים,
:ברוכים, ברוכים, ברוכים.
:ברך את מדינתנו ואומתנו הגדולה:
:זמביה, זמביה, זמביה.
:אנשים חופשיים אנחנו,
:תחת דגלה של ארצנו.
:זמביה, ברוכים כולנו לך
:מאוחדים - חזקים וחופשיים!

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמביה: סמלים לאומיים
זמביה
אגון פולק

**אגון פולק** (12 בנובמבר 1898 – 21 בנובמבר 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי, מאמנה הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה.

## קורות חייו
פולק נולד בשנת 1898 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד רץ. יחד עם הקבוצה זכה באליפות אוסטריה בשנת 1925 ובמדיה כיכב בניצחון החוץ 0-5 על וסטהאם יונייטד. יחד עם קבוצתו ביקר פעמיים בארץ ישראל של תקופת המנדט. בשנת 1928 עבר לשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס האמריקאית, ובשנת 1932 פרש ממשחק פעיל.

בשנת 1934 מונה למאמן מכבי תל אביב במקום שמעון "לומק" רוטנר, אף הוא שחקן עבר של הכח וינה. המאמן שחרר מיד שחקנים מבוגרים של הקבוצה והעלה שחקני נוער במקומם. במקביל לתפקידו כמאמן מכבי תל אביב אימן פולק גם את נבחרת ארץ ישראל בשנת 1938, דבר שהיה חידוש באותם ימים. במשחקי הנבחרת מול יוון במוקדמות מונדיאל 1938 הנבחרת הפסידה ופולק התפטר מתפקידו.

בשנת 1939 היה שותף למסעה של מכבי תל אביב לאוסטרליה שנמשך כחצי שנה ונשאר ביבשת כשנה נוספת. לאחר שובו לישראל חזר לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לשנת 1947.

לאחר קום המדינה מונה למאמנה הראשון של נבחרת ישראל למשחק ראווה מול נבחרת ארצות הברית, שבו הפסיד עם נבחרתו 3-1. בעקבות ההפסד הוחלף פולק בידי לאיוש הס.

פולק היה לפרשן, בין השאר ב"ידיעות היום", ולמאמן לעת מצוא. בשנת 1949 מונה למאמן הפועל חיפה, ולאחר שנה סיים את תפקידו. בשנת 1955 היה מאמנה של בית"ר ירושלים, אך לא הצליח להצעיר את הקבוצה כפי שרצה. בשנת 1957 שב למכבי תל אביב בתפקיד יועץ ומרכיב הנבחרת. במרץ 1958 קיבל על עצמו את אימון מכבי רמת גן. בשנת 1959 לקח על עצמו לאמן את בית"ר תל אביב לתקופה קצרה. פולק האמין בצירוף של כדורגל סקוטי ואוסטרי, כצורת המשחק המושלמת. 

בשנת 1976 הוציא אוטוביוגרפיה, "חוויותיו והרפתקאותיו של שחקן כדורגל בחמש יבשות תבל - באספקלריה אישית של אגון פולק", ושימש כתב עבור העיתון "חדשות הספורט".

בשנות ה-70 היגר לגרמניה, שם נפטר בשנת 1981.

## קישורים חיצוניים

* עמוד המאמן של אגון פולק באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:וינה: כדורגלנים
קטגוריה:מגני כדורגל אוסטרים
קטגוריה:מגני כדורגל יהודים
קטגוריה:מאמני נבחרת ישראל בכדורגל
קטגוריה:מאמני מכבי תל אביב
קטגוריה:מאמני הפועל חיפה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני בית"ר ירושלים
קטגוריה:מאמני כדורגל יהודים
קטגוריה:כדורגלני הכח וינה
קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
ים (אל)

**יָם** הוא אל הים, הנהרות ומקוואות המים במיתולוגיה הכנענית. בנו של **[[אל (אל כנעני)|אל]]** ואחיו של **[[בעל (אל)|בעל]]**. מקבילם של פוסידון היווני ונפטון הרומי. הוא הופיע במספר גרסאות של מיתוס מלחמת אל הסער בים במזרח הקרוב הקדום, בהן הוא מבקש לשלוט על העולם ולהציף את האדמה, ומובס על ידי אלי סער כמו בעל הכנעני.

## דמותו
בשירה האוגריתית נחשב לאל אימתני שאלי הפנתיאון הכנעני פוחדים ממנו ומעוזריו. כאשר **ים** שולח את עוזריו לאספת האלים, הם לא משתחווים בפני האלים, והאלים מורידים את בגדיהם עד לברכיהם בשל יראתם. ולמעשה אל ראש הפנתיאון, מצדד במלכותו של ים, וקורא לכל האלים לעבוד את ים ולהעלות לו מס.

בעלילות בעל וענת מסופר עליו שהצליח להדיח את עשתר מכס מלכות העולם, אך לא מצליח לבנות לו היכל ב**פסגת צפון**. והוא נכנס למלחמה עם בעל על השליטה בארץ, כאשר שפש אלת השמש, ענת אלת המלחמה וכושר וחסיס אל האומנות עוזרים לבעל. ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים. שפש – אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע, שים הציף במי מלח והרס את היבולים. וכושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים – **יגרוש** ("מגרש") ו**אימור** ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו "האלות שמזנקות כמו נשר מידיו של בעל", ניצח בעל את ים, הפילו ארצה והרגו.

עוזריו הם מפלצות ים איומות ומפחידות:
* לווייתן נחש בריח.
* נחש עקלתון בעל שבעה ראשים.
* תנין גדול.
### בתנ"ך

בתנ"ך יש מספר התייחסויות לים ועוזריו, בהם מתואר אלוהים כמי שברא אותם וכמי שיכול בכוחו לנצח אותם. אחד הידועים שבהם הוא בספר ישעיהו: "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל **לִוְיָתָן** נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל **לִוְיָתָן**, נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין, אֲשֶׁר בַּיָּם". ישות נוספת שמוזכרת בהקשר של ים מכונה "**רהב**", כפי שמופיע בפסוק: "עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי עֹז זְרוֹעַ ה', עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם דֹּרוֹת עוֹלָמִים, הֲלוֹא אַתְּ הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין". עוד שני פסוקים מופיעים בספר איוב "בְּכֹחוֹ, רָגַע הַיָּם; ובתובנתו (וּבִתְבוּנָתוֹ), מָחַץ רָהַב" (איוב כ"ו יב'), וכן אֱלוֹהַּ, לֹא-יָשִׁיב אַפּוֹ; תַּחְתָּו שָׁחֲחוּ, עֹזְרֵי רָהַב (איוב ט' יג'). כן יש בתהילים "אַתָּה דִכִּאתָ כֶחָלָל רָהַב; בִּזְרוֹעַ עֻזְּךָ, פִּזַּרְתָּ אוֹיְבֶיךָ." (תהילים פ"ט יא').

הפרשנים חלוקים האם רהב הוא דמות העומדת בפני עצמה או שם מקביל לים. בספרות חז"ל קיים הד לתפיסה הקדומה על רהב כשם מקביל לים בסיפור הבא:

## ראו גם
* פוסידון – אל הים היווני
* נפטון – אל הים הרומי

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלי ים ונהר
קטגוריה:אלים בתנ"ך
תריסר של אופים

[ממוזער|100px|סידור של תריסר של אופים - 13 יחידות - בתבנית מלבנית עם [יחס ממדים ~11:6]]
**תריסר אופים** או **תריסר של אופים** (באנגלית: **baker's dozen** או **long dozen** - "תריסר ארוך") הוא מונח שמקורו באנגליה של המאה ה-13, ובניגוד למשתמע משמו אין הכוונה לתריסר אלא לכמות של 13 יחידות.

קרוי גם "תריסר של השטן" (באנגלית: **devils's dozen**), בפי אלה הרואים במספר 13 כמביא מזל רע.
## היסטוריה
ממוזער|100px|סידור של תריסר של אופים - 13 יחידות - בתבנית מלבנית עם יחס ממדים ~3:2
מקורו של המונח בחוק אנגלי מהמאה ה-13 שנחקק על ידי מלך אנגליה הנרי השלישי. חוק זה, שנקרא "חוק הלחם והשיכר", הורה כי אופה שירמה את לקוחותיו ייענש עונשים חמורים ביותר. החוק נועד למנוע מקרים של מרמה בשקילת הלחם או מזיגת השיכר (המאכלים הבסיסיים של פשוטי העם באנגליה של ימי הביניים). עונשים חמורים אלה כללו כריתת ידו של האופה. על מנת להגן על עצמם מפני ענישה, מכרו האופים 13 כיכרות לחם במחיר של 12. מכירה עודפת זו נועדה להגן על האופה במקרה שאחת הכיכרות תיאבד או תתקלקל, כך שבכל זאת ייוותרו בידי הקונה תריסר כיכרות (כפי שרכש בפועל).

מנהג זה הפך לנוהג רשמי של גילדת האופים של לונדון.

כיום משערים שמקורו של מנהג זה קודם עוד לחוק האנגלי, וזאת בשל העובדה שקל יותר לאפות 13 כיכרות לחם בתוך תבנית מלבנית מאשר 12 כיכרות - קצות התבנית מתקררים ומתחממים יותר ממרכזה של התבנית ולכן סידור של 4:5:4 מאפשר ניצול יעיל יותר של השטח מאשר סידור של 6:6 באותה תבנית או סידור של 5:5:5 התופס יותר מקום, ואשר יכול לגרום שכיכרות הנאפים בקצות התבנית יישרפו. מסיבה זו נוצר המנהג של אפיית כיכרות לחם בסידור של 4:5:4, שהוביל למכירת תבנית שלמה במחיר אחיד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפייה 
קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קטגוריה:13 (מספר)