open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דני איילו

שמאל|ממוזער|200px|איילו (משמאל), 2010
**דניאל לואיס "דני" איילו הבן** (באנגלית: ; 20 ביוני 1933 – 12 בדצמבר 2019) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי, שהיה ידוע בהופעותיו האלימות והוולגריות. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1989 על תפקידו בסרט "עשה את הדבר הנכון".

## ביוגרפיה
איילו נולד במנהטן לפרנסס ודניאל לואיס איילו האב. אביו של איילו נטש את הבית כאשר היה ילד קטן, הוא לא שינה את דעתו גם כאשר אמו של איילו התעוורה. במשך שנים גינה איילו באופן פומבי את החלטת אביו, השניים התפייסו ב-1993 אך איילו שמר טינה לאביו על החלטתו לעזוב את הבית.

בגיל 16 שיקר איילו בנוגע לגילו האמיתי במטרה להתגייס לצבא ארצות הברית, לאחר ששירת שלוש שנים חזר איילו לניו יורק והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות כדי לעזור בפרנסת המשפחה.

## קריירת משחק
איילו התחיל את דרכו בתעשיית הסרטים בתחילת שנות ה-70 עם הופעות בתפקידים משניים בסרטים "פעימות לב", ו"הסנדק 2", בשני הסרטים הופיע איילו לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1984 שיחק איילו פעם נוספת לצד דה נירו, בדרמת הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה".
את תפקיד הפריצה שלו עשה איילו שנה לאחר מכן בדרמה הקומית של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה", שם התפרסם בתור מונק, בעלה של ססיליה (מיה פארו). איילו הופיע גם בסרטו של וודי אלן "ימי הרדיו".
לאחר מכן הופיע איילו בתפקיד ראשי בקומדיה "מוכת ירח", בסרט גילם את ג'וני סאמריי, ארוסה של גיבורת העלילה לורטה קאסטוריני (שר).

דמותו הידועה ביותר עד היום של איילו בעולם הקולנוע הייתה סלבטורה "סאל" פרנג'יאונה, בעל הפיצרייה האיטלקית שבשכונת ברוקלין בסרטו של ספייק לי בשנת 1989 "עשה את הדבר הנכון".
תפקיד זה הקנה לאיילו מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

הופעותיו הבולטות האחרונות של איילו היו במותחן האימה "חיים בצל הסיוט", בו גילם את חברו של הדמות הראשית ג'ייקוב סינגר (טים רובינס) שמנסה להשאיר את עברו הטראומטי כחייל במלחמת וייטנאם מאחוריו ללא הצלחה, ופולחן הפעולה של לוק בסון "לאון", שם הופיע בתור המאפיונר האיטלקי טוני, מפעילו של המתנקש קר הרוח לאון (ז'אן רנו).

## חיים אישיים
לאיילו ארבעה ילדים - שני בנים ושתי בנות מאשתו סנדי כהן, לה היה נשוי מאז 1955 ועד למותו. בנו, דני איילו השלישי היה פעלולן והלך לעולמו ב-2010 ממחלת הסרטן.
דני איילו אושפז בעקבות מחלה והלך לעולמו ב-12 בדצמבר 2019.

## פילמוגרפיה נבחרת

### טלוויזיה
* הדון האחרון (1997)
* *Dellaventura* (1997 - 1998)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אמי לבידור בשעות היום: הופעה בתוכנית ילדים
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
ניקולאוס אוטו

**ניקולאוס אוגוסט אוטו** (בגרמנית: **Nikolaus August Otto**; 10 ביוני 1832, הולצהאוזן אם דר היידה – 26 בינואר 1891, קלן) היה ממציא גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית הראשון ששרף דלק באופן יעיל בחלל הבוכנה של מנוע בעל מחזור ארבע פעימות. תכנון זה מהווה אבטיפוס לרוב מנועי המכוניות הנמצאים בשימוש מאז תחילת המאה ה-20.

## חייו
אוטו היה בנו של איכר שניהל גם את משרד הדואר המקומי בעיירה קטנה. בבגרותו עבר אוטו הכשרה במסחר והחל לשמש כאיש עסקים בפרנקפורט ואחר כך בקלן. במקביל, גילה אוטו התעניינות במנועים ובמיוחד במנוע של אטיין לנואר ששימש במכונות תעשייתיות והיה מנוע הבעירה הפנימית השימושי הראשון. אוטו שאף לשפר את יעילותו של מנוע זה והחליט לפרוש מעסקיו האחרים ולהתמקד בפיתוח מנועי גז קטנים שיהוו תחליף למנועי הקיטור הגדולים.

ב-1864 פגש אוטו את אויגן לנגן והקים איתו בשותפות חברה בשם N. A. Otto & Cie לייצור מנועים נייחים (החברה קיימת עד ימינו בשם Deutz). בשנות ה-70 של המאה ה-19 נחשבה החברה לגדולה ביותר בעולם בייצור מנועים, והעסיקה מהנדסים שעסקו בפיתוח ושיפור דגמי המנועים. בין המהנדסים היו כמה מחלוצי תעשיית הרכב כדוגמת גוטליב דיימלר ווילהלם מייבאך. דיימלר ומייבאך גילו התעניינות במנועים ניידים לכלי רכב אך לא הצליחו לעניין את אוטו בכיוון זה. ב-1876 הגיש אוטו בקשת פטנט בארצות הברית והוא נרשם ב-1877. כותרת הפטנט הייתה "שיפורים במנועי דלק". ב-1880 פיטר אוטו את דיימלר על רקע סכסוך אישי ומייבאך עזב את החברה איתו. שניהם חברו להמשך פיתוח מנועים המיועדים לכלי רכב. אוטו המשיך בשיפור דגם המנוע שלו ורשם פטנטים נוספים בשנים הבאות.

אוטו נישא לאנה גוסי ונולדו להם שבעה ילדים. בנו, גוסטב אוטו, שעסק בבניית מטוסים, היה מחלוצי עולם התעופה והקים את חברת פפאלץ פלוגצויגוורקה, אחת משתי החברות שהפכו לימים לחברת BMW.

## מחזור אוטו ופטנטים מוקדמים
המנוע שאוטו פיתח לא היה מנוע הבעירה הפנימית הראשון אך היה הראשון שפעל לפי מחזור ארבע הפעימות. רעיונות דומים של מנועים הפועלים לפי עקרון של כמה מחזורים כבר החלו להתפתח באותה עת אך אוטו היה הראשון שיישם את הרעיון באופן מעשי. עקרון פעולה זה מכונה לעיתים בשם "מחזור אוטו" על שמו של אוטו. אף על פי שהשימוש הנרחב ביותר במנוע זה היה ברבות הימים בכלי תחבורה, אוטו לא הגה אותו כמנוע נייד אלא פיתח ומכר אותו כמנוע נייח, המיועד בעיקר למכונות תעשייתיות.

מחקרים היסטוריים מראים שאוטו לא היה הראשון לרשום פטנט על מחזור ארבע הפעימות אך כנראה היה הראשון שייצר מנוע כזה בעל יעילות גבוהה. הממציאים האיטלקים מטוצ'י וברסנטי רשמו ב-1854 פטנט באנגליה על מנוע בעירה פנימית, אך רישומי הפטנט אבדו ולא ידוע במדויק מה כלל תכנון מנוע זה. ב-1860 רשם האוסטרי רייטמן פטנט בגרמניה בנוגע למנוע ארבע פעימות וב-1862 רשם הצרפתי רושס פטנט על שיפור במנוע הנוגע לדחיסת אוויר ודלק לפני ההצתה. בכל המקרים לא ידוע עד כמה הושפע אוטו מתכנוני המנועים שהציגו הממציאים שהקדימו אותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:חלוצי תעשיית הרכב
קטגוריה:ממציאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1832
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1891
רב-גביש

[שמאל|ממוזער|250px|מבנה הגרעינים בתמונת [מטלוגרפיה של פליז]]
**רב-[[גביש]]** הוא חומר מוצק המורכב ממספר רב של גבישים קטנים, בגדלים ובכיוונים שונים. מרבית המתכות והקרמיקות הן רב-גבישים, לדוגמה ברזל, זהב, גרפיט.
בהנדסת חומרים הגבישים הקטנים נקראים גרעינים, גבישונים או קריסטליטים. 

מבנה הגבישים משפיע באופן חזק על תכונות החומר. ככלל אצבע, חומר בעל גבישים קטנים יותר יהיה חזק יותר, ולעומתו חומר בעל גבישים גדולים יותר יהיה קשה יותר ופריך יותר.

כיוון הגבישים יכול להיות אקראי, אך גם מכוון, למשל כתוצאה מתהליך ערגול. רב-גביש של חומר שקוף למעבר אור יכול להיות לא שקוף, אלא חלבי, כמו במקרה של אלומינה. תופעה זו נגרמת כתוצאה מהעובדה שאלומינה היא חומר בעל שבירה כפולה, כלומר הכיוון של הגביש משפיע על זוויות שבירת האור, והגבישונים המתחברים בזוויות שונות ואקראיות שוברים את האור כך שהחומר אינו שקוף.

חומרים מסוימים בטבע נמצאים בצורת גביש יחיד: אבני חן הן קרמיקות מגביש יחיד, לדוגמה יהלום ואודם, ובתעשייה מגדלים גבישים יחידים, כמו פרוסות סיליקון למעבדי מחשבים.

## ראו גם
*גביש
*צורות של גבישים
*קריסטלוגרפיה
*מטלוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הנדסת חומרים
קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
קטגוריה:קריסטלוגרפיה
מצד אבירים

שמאל|ממוזער|250px|מצד אבירים
**מצד אבירים** הוא אתר עתיק, כנראה מהתקופה הרומית או הביזנטית, שלושה ק"מ צפונית מזרחית למעלות, על הגדה הצפונית של נחל כזיב, ליד אבירים. מידות האתר הן 12 מטר על 12 מטר (144 מטר רבוע) והוא בנוי אבנים מסותתות גדולות. בערבית נקרא המצד 'מסר' שפירושה מצרים, אך הסיבה לכך איננה ידועה.

ויקטור גרן שביקר במקום בסוף המאה ה-19 מתאר: 

## לקריאה נוספת
* מושון גבאי, **מדריך ישראל החדש כרך 3: הגליל העליון וחופו**, כתר, עמ' 179
* ויקטור גרן, **תיאור של ארץ ישראל, כרך ז**'. יד בן צבי, תשמ"ב. עמ' 37

## קישורים חיצוניים

* , דוגרינט

קטגוריה:מבצרי צלבנים בארץ ישראל
קטגוריה:הגליל העליון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אבירים (יישוב)
עמנואלה טרויזן סמי

**עמנואלה טרויזן סמי** (איטלקית: **Emanuela Trevisan Semi**) היא חוקרת יהדות וקהילות ישראל ופרופסור באוניברסיטת קה פוסקרי שבוונציה.

## ביוגרפיה
טרויזן סמי נולדה בוונציה. בשנת 1970 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קה פוסקרי בוונציה בשפות וציוויליזציות אוריינטליות. בשנת 1971 החלה לשמש כמרצה באוניברסיטה, ובשנת 2001 מונתה לפרופסור ללימודי יהדות בעת החדשה במוסד.

היא שימשה כמרצה אורחת במוסדות הבאים: המוסד הלאומי לשפות ולציוויליזציה אוריינטלית (Institut national des langues et civilisations orientales) בפריז, בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (School of Oriental and African Studies) בלונדון, יוניברסיטי קולג' לונדון, באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, באוניברסיטה האוטונומית של מדריד (Autonomous University of Madrid) ובאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2002 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1991 נבחרה נשיאת האגודה למדעי יהדות אתיופיה (International Society for the Study of Ethiopian Jewry) והחל משנת 2004 משמשת כסגן-נשיאת האגודה.

עמנואלה טרוויזן סמי חוקרת את כתבי הסופר א.ב יהושע.

## מספריה
סמי כתבה מספר ספרים, בין אלו שתורגמו לאנגלית ישנם

* **Father of the Falashas: The Life of Jacques Faitlovitch**, Vallentine Mitchell Publishers
* **The Beta Israel in Ethiopia and Israel: Studies on the Ethiopian Jews**, Taylor & Francis Group, Tudor Parfitt, Emanuela T. Semi
* **The Jews of Ethiopia :The Birth of an Elite**, by Tudor Parfitt, Emanuela Trevisan Semi


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר אוניברסיטת קה פוסקרי, ונציה
* קורות חיים, באתר אוניברסיטת פרינסטון
* אינטלקטואל אחרון - בודד כתמיד, אודות תאמרת עמנואל, מאת עמנואלה טרויזן סמי
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:חוקרי ביתא ישראל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1947
ספר נשים (סרט)

**סַפָּר נשים** היא קומדיית טעויות מז'אנר סרטי הבורקס מבית היוצר של זאב רווח. רווח ביים את הסרט וכתב את התסריט יחד עם  הלל מיטלפונקט.

ויקטור הוא עובד ניקיון ואב לשבעה ילדים, שחי בשכונת מצוקה, ובקושי מצליח לפרנס את משפחתו. אחיו התאום, מישל, הוא סַפָּר נשים מדופלם והומוסקסואל, בעל אמצעים ודירת יוקרה. האחים לא דיברו ביניהם שנים רבות, אולם כאשר ויקטור מסתבך בגנבת גדולה של כסף ממקום עבודתו, הוא פונה לאחיו, והם מתחלפים בתפקידים, כדי להטעות את המשטרה.

מכאן והלאה מתחילה התסבוכת כאשר מנהליו של ויקטור מעוניינים להסתיר את הגנבה, משום שמדובר בכסף לא חוקי, ואילו החוקר (גבי עמרני) מתעקש לחקור את המקרה לעומקו, ולמעשה להפליל את מנהליו של ויקטור על קיום עסקאות וכסף רב שנשמר בכספת באופן לא חוקי, ממנה גנב ויקטור אלפי דולרים.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטי בורקס

קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:תאומים באמנות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1984
וילה קורנרו

שמאל|ממוזער|250px|מראה בתוך הווילה
**וילה קורנרו** (איטלקית: **Villa Cornaro**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (בפיומבינו דסה Piombino Dese שבנפת טרוויזו).

הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של ג'ורג'ו קורנרו. הבנייה התבצעה בשנות החמישים של המאה השש-עשרה. וילה קורנרו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו.

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". תוכנית הבניין דומה מאוד לזו של וילה פיזאני במונטניאנה, אך גדולה ממנה. ואמנם שתי התוכניות מופיעות בספרו של פלאדיו האחת מול השנייה.

זוהי וילה ובה קומה עיקרית כפולה, הניכרת בחלונות המלבניים הגבוהים, עם קומת שירותים נמוכה מתחתיה ולה חלונות צרים, וקומה עליונה מתחת לגג, הניכרת גם היא בחלונות צרים. לווילה שתי חזיתות, אחת מכל צד, הניכרות במבואות בעלות שני טורי עמודים, זה מעל זה. הטור העליון תומך בגמלון ובו מעוצב סמל המשפחה. גרם מדרגות רחב מוביל אל המבואה הראשית של המבנה. טור של שישה עמודים תחתונים עם כותרות יוניות, ומעליו  טור של שישה עמודים עם כותרות קורינתיות יוצרים מרפסת מעל המבואה. כך גם בחזית האחורית, אלה שזו הקדמית בולטת מקיר חזית הבניין, ואילו האחורית משוקעת בו.

את מרכזו של הבית תופס חדר מגורים (salone) רבוע גדול. פלאדיו כותב בספרו כי המיקום הפנימי נעשה כדי שאולם זה יהיה מוגן מן החום ומן הקור. לסלון יש תקרת קורות שטוחה, הנתמכת על יד ארבעה עמודים בעלי כותרות יוניות פינתיות. מבחינה זו שונה התקרה מאולמות דומים בווילות האחרות שרובם בעלי קמרונות מקומרים. הכותרות היוניות גולפו באבן על ידי הפסל אוגוסטינו זופו איש פדובה, בעוד שהכותרות הקורינתיות של הקומה השנייה עשויות חרס (טרה קוטה). באולם הגדול עוצבו שתי גומחות חצי עגולות בכל קיר עבור פסלים, בוודאי פסלי אבות המשפחה. עיטורי הפרסקו שעל הקירות נוצרו במאה השמונה עשרה.

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 147.

*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 117-121.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
טיפקאנו וטיילר גם

שמאל|ממוזער|250px|תווי השיר. פורסמו על ידי ג'י. אי. בלייק מפילדלפיה.
שמאל|ממוזער|250px|שלט בחירות ועליו סיסמת הבחירות "טיפ וטיי" המבוססת על השיר
**טיפקאנו וטיילר גם** (באנגלית: **Tippecanoe and Tyler too**) או בקיצור "**טיפ וטיי**" (**Tip and Ty**) היה שיר בחירות פופולרי ובעל השפעה רבה במערכת הבחירות לנשיאות שנערכה בשנת 1840 בארצות הברית, בהם נבחרו ויליאם הנרי הריסון ("טיפקאנו") וג'ון טיילר לנשיא וסגן הנשיא, בהתאמה.

## היסטוריה
השיר נועד לסייע לבחירתו של נציג המפלגה הוויגית ויליאם הנרי הריסון, אשר ניצח את האינדיאנים בקרב טיפקאנו ועל כן זכה לכינוי "טיפקאנו". הריסון התמודד יחד עם סגנו ג'ון טיילר מול נציג המפלגה הדמוקרטית מרטין ואן ביורן.

שיר בחירות זה הביא למעשה לבחירתו של הריסון, ופתח מסורת של כתיבת שירי בחירות ושימוש בהם בכל מערכת בחירות בארצות הברית עד ימינו. שם השיר ידוע גם כיום כדוגמה לסיסמת בחירות מוצלחת.

באופן אירוני, האריסון, שהחל בכהונתו כנשיא ב-4 במרץ 1841, מת לאחר חודש בתפקיד, וסגנו, ג'ון טיילר הוא שכיהן כנשיא בהמשך תקופת הנשיאות.

## מקור השיר
השיר נכתב על ידי אלכסנדר קופמן רוס (Alexander Coffman Ross), תכשיטן מזייסוויל (Zanesville) שבמדינת אוהיו בשנת 1840 ללחן של שיר עממי בשם "החזירים הקטנים" (Little Pigs). השיר הושמע לראשונה במפגש של המפלגה הוויגית שנערך בזייסוויל, ולאחר מכן, בעת שנסע במסע עסקים בניו יורק, השמיע את השיר באספת בחירות ויגית שנערכה בעיר ניו יורק. מכאן התפשט השיר בכל רחבי ארצות הברית והושמע באסיפות בחירות של המפלגה הוויגית בכל רחבי המדינה.

מילות השיר "החזירים הקטנים" נשכחו, ואינן ידועות כיום.

ברחבי ארצות הברית נפוצו גרסאות שונות רבות של השיר, ונכתבו לו בתים שונים במהלך מערכת הבחירות. השיר זכה לפופולריות רבה בשל חוסר הרצינות שלו, והיותו שיר עם פשוט (בניגוד לשירי הבחירות הרציניים שקדמו לו).

## מילות השיר

גרסת השיר של רוס כללה 12 בתים ופזמון חוזר. בשל מילות השיר המסגירות גלגול, החלו במערכת הבחירות להשתמש בכדורי בד גדולים ולגלגל אותם במהלך השמעת השיר.

## אזכורים תרבותיים
* להאזנה לבית הראשון של השיר
* להאזנה לשיר המלא

בשנת 1968 הושמע השיר במחזמר ברודוויי "כיצד לגנוב מערכת בחירות" ("How to Steal an Election"). השיר עובד למחזה על ידי הזמר אוסקר ברנד.

השיר הוקלט בגרסתו המקורית בשנת 1978 על ידי פיטר ג'נובסקי באלבום "Winners and Losers: Campaign Songs from the Critical Elections in American History, Vol. 1" ובשנת 1999 על ידי אסוקר ברנד לאלבום "Presidential Campaign Songs: 1789 - 1996" עבור מכון הסמית'וניאן.

הלהקה They Might Be Giants הקליטה גרסת רוק של השיר בשנת 2004 באלבומם: "Future Soundtrack for America", כאשר הם שרים את הבית הראשון, השמיני והשני של השיר המקורי.

## ראו גם
* קללת טיפקאנו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הבחירות לנשיאות ארצות הברית
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:ויליאם הנרי הריסון
קטגוריה:ג'ון טיילר
קטגוריה:1840 בארצות הברית
קטגוריה:תעמולת בחירות בארצות הברית
קטגוריה:שירים על נשיאי ארצות הברית
פרס לואיג'י נפוליטנו

**פרס לואיג'י נפוליטנו** (באנגלית: **The Luigi G. Napolitano Award**) הוא פרס שנתי המוענק על ידי הפדרציה הבין-לאומית לאסטרונאוטיקה, לחוקר צעיר מתחת לגיל 30, עבור מאמר בולט שהוצג בכנס השנתי לאסטרונאוטיקה המאורגן על ידי הפדרציה הבין-לאומית לאסטרונאוטיקה. הפרס כולל תעודה, מדליה ומענק כספי.

הפרס קרוי על שם חלוץ תחום החלל באיטליה, לואיג'י נפוליטנו.

## זוכים
* **1993** - שין-איצ'י נישיזאווה 
* **1994** - ראלף ד. לורנץ 
* **1995** - או.ג'י.ליפק  
* **1996** - וו. טאנג 
* **1997** - ג'.וו.ר. פרנקן  
* **1998** - מייקל דונלד אינגהם
* **1999** -  כריס בלנקסבי 
* **2000** - פרדריק מונאי 
* **2001** - נובורו טאקיצ'י 
* **2002** - סטפנו פרטי 
* **2003** - ורוניקה דה מיקו 
* **2004** - ג'ולי בלרוז 
* **2005** - ניקולה באג'יו 
* **2006** - קרלו מנון 
* **2007** - פול וויליאמס 
* **2008** - ג'וזפה דל גאודיו 
* **2009** - דניאל קוואם 
* **2010** - אנדרו פלאש 
* **2011** - נישצ'אי מהטרה 
* **2012** - ולריו קרנדנטה 
* **2013** - סריג'ה נאג 
* **2014** - אלסנדרו גולקר 
* **2015** - קוקי הו 
* **2016** - מליסה מירינו 
* **2017** - אקשטה קרישנמורטי 
* **2018** - פיטר ז. שולטה 
* **2919** - האו צ'ן 
* **2020** - אליזבת באריוס 
* **2021** - פדריקה אנג'לטי 
* **2022** - ג'וליה ברידן 

## קישורים חיצוניים
* 
* מידע על הפרס ורשימת הזוכים בו באתר הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה
* אתר אגודת לואיג'י נפוליטנו

לואיג'י נפוליטנו
פרס רוברט היינליין

**פרס רוברט היינליין** של אגודת החלל הלאומית (אנגלית: **NSS Robert A. Heinlein Memorial Award**) הוא פרס הקרוי על שמו של סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין, אשר ניתן על תרומה יוצאת דופן לקידום חקר החלל והשאיפה של אגודת החלל הלאומית לכינונה של חברה שוחרת חלל. בפרס ניתן לזכות פעם אחת בלבד.

קיים פרס נוסף על שמו של היינליין, פרס היינליין

## זוכים בולטים
*ארתור סי. קלארק (1988)
*חלוץ הטילאות וורנר פון בראון (1990)
*יוצר מסע בין כוכבים, ג'ין רודנברי (1992)
*צ'אק ייגר (1996)
*האסטרונאוטים באז אולדרין (1996) וניל ארמסטרונג (2000)
*אן מק'קפרי (2007)
*ברט רוטאן (2008)

## עיצוב הפרס
הפרס מעוצב כתותח ימי המוצב על כן, ועל קנהו חרוטות האותיות TANSTAAFL, המייצגות ראשי תיבות של אמרה שגורה של היינליין: There Ain't No Such Thing As A Free Lunch ("אין ארוחות חינם"). התותח נבחר כמחווה לרוח ההתרסה והתעוזה המוצגת בסיפור הקלאסי של היינליין, עריצה היא הלבנה.

## קישורים חיצוניים
* 
* מידע מורחב על הפרס ורשימת הזוכים בו

רוברט היינליין
קטגוריה:רוברט היינליין
Orgullo, Pasión y Gloria: Tres Noches en la Ciudad de México

**Orgullo, Pasión y Gloria: Tres Noches en la Ciudad de México** ("גאווה, תשוקה ותהילה: שלושה לילות במקסיקו סיטי") הוא אלבום הופעה של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מטאליקה, שיצא ב-30 בנובמבר 2009 והופץ באמריקה הלטינית. האלבום הוקלט במקסיקו סיטי בתאריכים 4, 6 ו-7 ביוני 2009 במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה במסגרת קידום אלבומה החדש, Death Magnetic.

האלבום הגיע למקום שני ולמעמד פלטינום בארגנטינה ובמקסיקו עם היקף מכירות של מעל 40 אלף עותקים, ולמעמד פלטינום כפול בברזיל.

## רשימת שירים ב-DVD

## מבצעים
*ג'יימס הטפילד - גיטרה חשמלית ושירה (גיטרה אקוסטית ב-"The Unforgiven")
*קירק האמט - גיטרה חשמלית, קולות רקע
*רוברט טרוחיו - גיטרה בס, קולות רקע
*לארס אולריך - תופים, כלי הקשה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי וידאו מ-2009
קטגוריה:אלבומי מטאליקה
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומי וידאו באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת יוניברסל מיוזיק גרופ
מילה (עץ)

[300px|שמאל|ממוזער|התפשטות [חיפושית המילה בצפון אמריקה]]
שמאל|ממוזער|250px|פירות מכונפים של המילה Fraxinus agnustifolia, שיש המשייכים אליה את המילה הסורית, Fraxinus syriaca, הגדלה בר בארץ
**מֵילָה** (שם מדעי: *Fraxinus*, באנגלית: Ash tree) היא סוג של עצים ממשפחת הזיתיים (Oleaceae). הכולל בין 58 ל-63 במספר, רובם נשירים, אם כי ישנם מספר מינים סובטרופיים ירוקי-עד. תחום התפוצה הטבעי של הסוג באזורים הממוזגים של אירואסיה המשתרעים עד למרכז ודרום מלזיה, וכן בצפון ומרכז אמריקה ובקובה.

עלי המילה נגדיים, מנוצים עם עלעלים משוננים על פי רוב. פירות המילה הם כנפית חד-זרעית. רבים ממיני המילה הם עצים גדולים מאוד היכולים להגיע בתנאי גידול טובים, הכוללים משקעים תכופים וקרקע פורייה, ביערות ממוזגים למשל, לגובה של למעלה מ-30 מטרים.

## שימושים
עץ המילה הוא עץ קשה ודחוס, קשיח, חזק מאוד אך אלסטי. הוא משמש באופן נרחב להכנת קשתות, ידיות כלים, מחבטי בייסבול ומחבטי הרלינג איכותיים ולמטרות אחרות הדורשות חוזק ועמידות רבים. בימינו נחשב עץ אחר, ההיקורי, כטוב במיוחד להכנת ידיות הדורשות עמידות גבוהה כגון ידיות של גרזני חטיבה וגרזני ביקוע, אך עד גילוי אמריקה הצפונית (מקום צמיחתו של ההיקורי) היה עץ המילה העץ המועדף לשימושים כאלה באירופה.

עץ המילה משמש פעמים רבות ליצירת הגוף של גיטרות חשמליות, ולעיתים תדירות פחות לגוף גיטרות אקוסטיות. הוא ידוע בגוון הצליל הבוהק והחד ובאיכותו המשתמרת לאורך זמן. עץ המילה גם משמש בהיקף רחב לפורניר ברהיטי משרד. עץ המילה, לרבות עץ הליבה, אינו עמיד במגע עם הקרקע ולכן אינו משמש למטרות חיצוניות.

חרשי עץ נהנים באופן כללי מעץ זה בשל תכונות הגימור המצוינות שלו. ניתן לעבדו בקלות במכונות והוא קל לשימוש עם מסמרים, ברגים ודבק. עץ המילה מצוין כשיש צורך בעץ קשה ועמיד, אך לא כבד מאוד. צבע עץ הליבה של המילה אינו שונה מצבע עץ השרף שלה.

עץ המילה הוא גם עץ בערה מצוין והוא גם משמש במידה מסוימת לעישון מזון. עץ מילה שזה עתה נכרת נחשב יחסית יבש. כלומר אחוזי המים בו נמוכים יחסית. לכן קיים הפתגם האנגלי: "Ash wood wet or ash wood dry, a King will warm his slippers by"; כלומר: עץ המילה יכול לשמש לבערה בעת צרה גם כשאין עץ יבש בסביבה.

## איומים
חיפושית המילה  היא מין פולש של חיפושית שמוצאה בסין וב-2002 נדדה לצפון אמריקה. החיפושיות כרסמו את עצי המילה וכך קטלו עשרות מיליוני עצים במשך כ-15 שנים. עקב כך, ניסו אנטמולוגים רבים ליצור דרך להדביר את החיפושית כדי להגן על העצים. אחד מהפתרונות שנמצאו הוא הנחת מלכודת בדמות נקבת החיפושית, שמפתה את הזכרים לנחות עליה, ואז מחשמלת אותם למוות ב-4,000 וולט.

## עץ המילה בארץ ישראל
בארץ ישראל גדלה בר המילה הסורית, שיש הרואים בה מין נפרד ויש הרואים בה תת-מין של Fraxinus angustifolia. זהו עץ נשיר גדול, הגדל באזורים הים תיכוניים ובייחוד באזורים לחים כמו בקרבת נחלים. מין זה ומיני מילה אחרים נשתלים לנוי, כדוגמת המין הנפוץ ביישובים שונים בארץ, המילה ירוקת העד (*Fraxinus uhdei*), מין הגדל בר במרכז אמריקה, ממקסיקו עד להונדורס ונשתל ונחשב פולש בהוואי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:זיתיים
קטגוריה:צמחי נוי
צ'רטר מלכותי

**צ'רטר מלכותי** הוא צ'רטר, כלומר מסמך המעניק זכויות וסמכויות, אשר שימש במונרכיות שונות כהכרה רשמית של השלטון המלוכני בקיומה של רשות מקומית.

## באנגליה
באנגליה של ימי הביניים שימש הצ'רטר המלכותי (באנגלית: **Royal charter**) להכרזה רשמית על ערים, כלומר על ישויות מקומיות עם זכויות וחובות. תאריך מתן הצ'רטר נחשב לתאריך הייסוד של העיר, גם אם האתר בו היא שכנה היה מיושב קודם לכן. בעבר הענקת צ'רטר מלכותי הייתה הדרך היחידה שבה גוף מאוגד היה יכול להיווצר, וכיום משמשים לצורך זה גופים שונים כגון רשם החברות.

בין הגופים והקבוצות שהוקמו בצ'רטר מלכותי ניתן למנות את חברת הודו המזרחית הבריטית, חברת הלבנט, חברת מפרץ הדסון, חברת דרום אפריקה הבריטית והקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה. העיר באת', לדוגמה, קיבלה את הצ'רטר המלכותי שלה מהמלכה אליזבת הראשונה ב-1590, הנחשבת לשנת הקמתה, על אף שהיא הייתה מיושבת כבר בתקופה הרומית בבריטניה. צ'רטרים מלכותיים ניתנו גם על ידי המועצה המלכותית הבריטית.

קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חוקים
קטגוריה:המלוכה האוסטרלית
המובטל בטיטו

**המובטל בטיטו** הוא סרט קולנוע קומי בבימויו של זאב רווח. את התסריט כתבו זאב רווח (שגם ביים ושיחק בתפקיד הראשי) וניסים עזיקרי על-פי מחזהו של טומי לפיד "תפוס את הגנב" מחזה שהוצג בתיאטרון עם השחקנים ניסים עזיקרי, ליה קניג ושמואל סגל.

## עלילה
ששון בטיטו (זאב רווח) פוטר מהמפעל בו עבד ובשל חובות משפחתו בת שבעת הילדים, נאלץ לפרוץ לבתים. באחת מהפריצות הוא מגיע לבית משפחת ורטמן הפעילים במפלגה כלשהי (אריק לביא ושושיק שני). כשהם מגלים אותו הם סבורים כי הגיע עם בנם (דן תורן) משירות המילואים שלו, ואילו הבן סבור כי הוא חבר של הוריו מהמפלגה. בעקבות מריבה משפחתית מתגלה מעילה שביצעו הזוג בכספי המפלגה, וכאשר הם מגלים את דמותו האמיתית של ששון בטיטו, הוא מנצל מידע זה על מנת לסחוט אותם, ואף מגיע לעמדה בכירה במפלגתם.

## שחקנים

## לקריאה נוספת
Ido Rosen. "Billion dollar madness: examining the paradox of financial satire through the 1980s economic crisis in Israeli comedy films". (2022) Journal of Israeli History

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:תאומים באמנות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1987
הסערה (צ'ייקובסקי)

**הסערה** (ברוסית: **Буря**) היא פנטזיה סימפונית בפה מינור, אופוס 18, מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, אשר נכתבה בהשראת המחזה הסערה של ויליאם שייקספיר.

היצירה בוצעה לראשונה בדצמבר 1873 במוסקבה. המנצח על התזמורת היה ניקולאי רובינשטיין. היצירה התקבלה בחום רב על ידי המאזינים ובעוינות רבה מצד המבקרים. רק במאה ה-20 זכתה יצירה זו, על התזמור המבריק שלה, התובעני ביותר כלפי הנגנים ואחת הראשונות שצ'ייקובסקי כתב לתזמורת, לקבלת הפנים הראויה לה, כאשר גם המבקרים קיבלו אותה באותה התלהבות כמו קהל המאזינים.

תוכנית היצירה פורסמה יחד עם הפרטיטורה:
* **הים** – (תיבה 1 עד תיבה 82: הפתיחה בפה מינור יוצרת תחושה של גלי הים הנעים לאיטם בכלי הקשת, מעליהם בונה צ'ייקובסקי מלודיה בנגינת קרן יער. יחד עם זאת מוסיף צ'ייקובסקי אלמנטים, המבשרים את בוא הסערה מתיבה 83 ועד תיבה 142.
* **הקוסם פרוספרו** שולח את אריאל, משרתו, ליצור סערה אימתנית בלב ים כדי להטביע את האניה הנושאת את פרדינאנד; מתיבה 143 ועד תיבה 251: קטע על פי מיטב המסורת משל צ'ייקובסקי. פורטיסימו בכל כלי התזמורת ממחיש את הסערה. החלילים וכלי הקשת מנגנים לעיתים תרוצות עולות ויורדות. כלי הנשיפה ממתכת מבססים את מוטיב הסערה על המלודיה שניגנה הקרן בפתיחה, בשילוב כלי ההקשה השונים. עם שוך הסערה העזה, דועכת המוזיקה לאיטה. קטע מעבר מתיבה 252 ועד תיבה 264 כהכנה לסצנת האהבה.
* **ניצני אהבה ראשונים** מלבלבים בין פרדינאנד ומירנדה, מתיבה 265 ועד תיבה 342: מלודיית אהבה אשר איננה נופלת בעוצמתה מסצנת האהבה ב"רומיאו ויוליה". קטע חושני, שנושאו עובר חליפות בין כלי הנשיפה מעץ וכלי המיתר. בתצוגת מוטיב האהבה משולבים גם אלמנטים מתוך הסערה, הנעלמים לאחר זמן ואינם מופיעים עוד.
* **אריאל** – מתיבה 343 ועד תיבה 373: תצוגה מקאברית של אריאל, שהסעיר את הים בפקודתו של פרוספרו. קטע פנטסטי, היוצר דו-שיח מרתק ועתיר דמיון בין כלי הנשיפה מעץ לכלי הקשת.
* **קאליבאן** – מתיבה 374 ועד תיבה 384: הבאסים והצ'לי מנגנים את המוטיב, שמעליו נשמע עדיין הנושא של אריאל. קטע מעבר אל הפיתוח,
תיבה 384 ועד תיבה 458: צ'ייקובסקי מתרכז בפיתוח בעיקר בנושא הסערה. הוא מציג את הפיתוח בכעין קטע פוגלי. אמנם אין זו פוגה בשלמותה, אלא דמוי-פוגה. יחד עם זאת, זהו קטע מרשים ביכולת הכתיבה ובעיקר התיזמור.
* **הנאהבים נכנעים לקסם האהבה והתשוקה** – מתיבה 459 ועד תיבה 550: הפעם המלודיה מקבלת נופך שונה ואחר. הליווי אינטנסיבי יותר. המנגינה מבוצעת תחילה על ידי כלי נשיפה מעץ בליווי כלי הקשת. תצוגה שנייה של המלודיה נמסרת לכלי הקשת, כאשר כלי הנשיפה מעץ מלווים בתרוצות עולות ויורדות. לאחר קטע מעבר בתרוצות עולות ויורדות בכלי הקשת, המלודיה מופיעה פעם נוספת בפורטיסיסימו בכל כלי התזמורת.
* **פרוספרו מסיר את הכישוף שהטיל על האי וממשיך בדרכו** – מתיבה 551 ועד תיבה 581: תרועת ניצחון נשמעת בכל התזמורת, הכישוף הוסר. לאחר קטע הנשמע כמארש עוצמתי דועכת המוזיקה אל כוראל הודיה.
* **הים** – מתיבה 582 ועד תיבה 629: צ'ייקובסקי שב ומציג את נושא הים עם המלודיה בקרן היער עד הסיום השקט. עד כה תואר סיפור המעשה בצלילים, והנה תם הסיפור ואנחנו מתרחקים מהסצנה ומכל אשר היה.
תוכנית זו אפשרה לצ'ייקובסקי להציג כמה אלמנטים נבחרים מהמחזה וליצור פנטזיה סימפונית, אשר איננה כפופה למבנה מסוים, אלא יוצרת מבנה עצמאי. גם אם יש ביצירה אי-אילו רמזים למבנה הסונאטה, המרחק גדול מדי. הנושאים אינם מפותחים דיים ופרק הפיתוח מטפל בעיקר בנושא הסערה עצמה ואינו נוגע במוטיב דואט האהבה.

קטגוריה:יצירות מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי מחזות
קטגוריה:פואמות סימפוניות
פדרציית הכוכבים המאוחדת

**פדרציית הכוכבים המאוחדת** (או בקיצור: "הפדרציה") היא רפובליקה פדרלית בין-כוכבית בדיונית המופיעה בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של זיכיון המדע בדיוני "מסע בין כוכבים".

הפדרציה, הכוללת למעלה מ-150 כוכבי לכת ואלפי קולוניות, המפוזרים לאורך למעלה מ-8,000 שנות אור בגלקסיית שביל החלב, היא בעלת אופי פוסט-קפיטליסטי, ליברלי, דמוקרטי וחוקתי, ומתוארת לעיתים כאוטופיה סוציאליסטית, המקדמת חופש, שוויון, צדק ושיתוף-פעולה. הזרוע הביצועית של הפדרציה, המשמשת אותה לצורכי ביטחון, דיפלומטיה, מחקר מדעי וחקר חלל, נקראת צי הכוכבים (Star Fleet).

הפדרציה כוללת גופים נוספים, בהם מועצה מחוקקת, נשיא ורשות שופטת. מטה הפדרציה ממוקם בעיר סן פרנסיסקו, שם גם ממוקמת האקדמיה של צי הכוכבים.

לאורך השנים, הפדרציה הייתה בעימותים צבאיים עם האימפריה הקלינגונית, האימפריה הרומולאנית, האיחוד הקרדסי, הבורג והדומיניון.

## רביע אלפא
הפדרציה שוכנת ברבע הדיסקית של גלקסיית שביל החלב הקרוי **[[רביע אלפא]]**. השם ניתן על ידי עמי הפדרציה, בני האנוש והוולקנים.
הוא נקרא "אלפא", שהיא האות הראשונה באלפבית היווני, מכיוון שזהו המקום בו נמצאים בתיהם של שני העמים – כדור הארץ ו-וולקן.

## עתיד הפדרציה
בפרק "קליפסו" בסדרה *[[מסע בין כוכבים: מסעות קצרים]]* המתרחש כאלף שנים בעתיד, הפדרציה קיימת עדיין, אך מכונה על ידי קראפט, הדמות הראשית בפרק, בשם "ו'דרייש" ("V'draysh"). לא סופר רבות על הו'דרייש, מלבד שהיא נמצאת במלחמה עם אנשי אלקור 4, ושאנשיה מחפשים עתיקות מהתרבות האנושית. כותב הפרק, מייקל שייבון, אישר בעמוד האינסטגרם הרשמי שלו ש"ו'דרייש" היא סינקופה למילה "פדרציה".

בטריילר שהופץ באוקטובר 2019 לעונה השלישית של הסדרה *[[מסע בין כוכבים: דיסקברי]]*, שעלילתה מתרחשת בתקופת הזמן שבה מתרחש הפרק "קליפסו", מופיע דגל הפדרציה כשעליו רק שישה כוכבים, במקום עשרות כוכבים במאות ה-23 וה-24. מספר הכוכבים המועט מעיד שמספר הכוכבים החברים בפדרציה התדרדר משמעותית במאות שחלפו. מתוך שלושת הכוכבים הגדולים שייצגו את מייסדות הפדרציה, כדור הארץ, וולקן ואנדוריה, נותרו רק שניים (לטלרייטים לא הוקדש כוכב, אף על פי שגם הם נחשבים לאחד הגזעים המייסדים). בטריילר מופיעים לוחמים אנדוריים אלימים, מה שמעיד שמתוך שלוש המייסדות נותרו רק האנושות והוולקנים.

עם תחילת עונתה השלישית של דיסקברי התברר שבסביבות שנת 3060 התרחשה "השריפה", אירוע שבו התפוצץ כמעט כל הדייליתיום בגלקסיה בבת אחת, מה שגרם להשמדת רוב ספינות החלל של צי הכוכבים, והגביל באופן משמעותי טיסות במהירות גדולה ממהירות האור. הפדרציה איבדה מכוחה והפכה בחלקים מסוימים מהגלקסיה לזיכרון רחוק שנקרא בקרב חלק מהאוכלוסייה, הוו'דרייש.

## הערות שוליים

קטגוריה:מסע בין כוכבים - ממשלים
סטרטגיקון

ה**סטרטגיקון** (ביוונית: **Στρατηγικόν**) הוא ספר תאוריה צבאית שכתיבתו במאה השישית מיוחסת לקיסר הביזנטי מאוריסוס, והוא נועד, כדברי ההקדמה, לשמש "ספר בסיסי לאלו המיעדים עצמם לפיקוד על צבא".

הטקסט הידוע בשם סטרטגיקון נכתב ככל הנראה במטרה ליצור אחידות מבנית ורעיונית לתורת הלחימה של האימפריה הביזנטית בימי הביניים וכקודקס חוקים לרפורמה הצבאית של הקיסר הלוחם מאוריסוס. בקרב ההיסטוריונים המודרניים חלוקות הדעות בשאלה מיהו מחברו האמיתי של הסטרטגיקון, ויש סברה כי הקיסר מאוריסוס הזמין את כתיבתו וכי גנרלים אלמונים של האימפריה עסקו במלאכת איסוף החומר והכתיבה. הסטרטגיקון נחשב לאחד הטקסטים הצבאיים החשובים של ימי הביניים ובסיס לספרי תאוריה צבאית ביזנטיים מאוחרים יותר.

הסטרטגיקון מחולק ל 12 פרקים המכונים לעיתים "ספרים", וכל פרק מכסה פן אחד של טקטיקה בשימוש הצבא הביזנטי במאה השישית והשביעית. משקל רב ניתן לתמרונים של חיל הפרשים אך מקום נכבד שמור גם למבנה ופעולה של חיל רגלים, טקטיקות מצור, מערכות אספקה, אימונים צעידות וסיכום של החוק הצבאי. ספרים 7 ו-8 מהווים מעין תמצית של הסטרטגיקון וכתובים במשפטים קצרים ובפתגמים היוצרים "מתכון" לניהול קרבות.

## ראו גם
*אסטרטגיה צבאית
*דוקטרינה צבאית
*הצבא הביזנטי

## לקריאה נוספת

*Dennis, George T. **[https://books.google.co.il/books?id=ihDmbG-BhXsC&dq=George+T.+Dennis.+Maurice%27s+Strategikon:+Handbook+of+Byzantine+Military+Strategy.+University+of+Pennsylvania+Press+(+2001)&hl=iw&source=gbs_navlinks_s Maurice's Strategikon: Handbook of Byzantine Military Strategy]**. University of Pennsylvania Press, 2001. 


קטגוריה:ספרי המאה ה-6
קטגוריה:אסטרטגיה
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: צבא וביטחון
קטגוריה:ספרות ביזנטית
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
אנסטסיוס סינאיטה

**אנסטסיוס סינאיטה** (לטינית **Anastasius Sinaita** - או אנסטסיוס מסיני; ? - אחרי 700) היה איש דת וכומר שפעל במאה השביעית כאב המנזר של מנזר סנטה קתרינה שעל הר סיני. אנסטסיוס הוכרז קדוש נוצרי של הנצרות אורתודוקסית והכנסייה הקתולית, היה סופר פורה והוא ידוע בכתביו הרבים בנושאי תאולוגיה והיסטוריה.

מעט מאוד ידוע על חייו של אנסטסיוס סינאיטה וזאת אך ורק מליקוט עובדות אוטוביוגרפיות מתוך כתביו.
נולד באלכסנדריה למשפחה אמידה. בגיל צעיר הוא הפך לנזיר, ולאחר שנסע לסוריה וירושלים הגיע למנזר סנטה קטרינה בסיני. הוא נשאר שם, ומאוחר יותר הפך לאב מנזר. בכתביו הוא נלחם נגד המונופזיטים ובזכות כך הוכר על ידי הכנסייה כקדוש. הכנסייה האורתודוקסית חוגגת את יומו ב-21 באפריל.

יש לעיתים בלבול בינו לבין אנסטסיוס הראשון מאנטיוכיה, שהיה אף הוא כומר וסופר כך שיש עבודות שאין ביטחון מלא מי מבין השניים כתב אותן.

ספריו מכסים מגוון רחב של נושאים וחלקם כתובים בסגנון שאלות ותשובות על הדוגמה הנוצרית, ענייני טקסים ודרך חיים הרצויה למאמין. הוא גילה עניין רב בשאלת אופיו של האלוהים ומהות קיומם בני האנוש, ובעיקר במהותו של ישו (כריסטולוגיה). כתביו היו לעיתים שנויים במחלוקת, ולצד פרשנות מקיפה, ייתכן והיו כפופים לצנזורה.

## עבודות עיקריות
* **מורה דרך** (לטינית: Viae Dux) - נכתב בהגנה על תפיסת השילוש הקדוש כנגד תפיסות של מינות ובעיקר המונופיזיטיזם.
* **שאלות ותשובות** (Qaestiones et Responsiones) - מציע עצות שנכתבו במיוחד לקהילה של המאמינים הלא משכילים בנושאים כנסייתיים ומקיף תחומי חיים רבים כגון: נישואים, צדקה, תרומות וכיוצא בזה. ספר זה, האישי בסגנונו, קורע צוהר לחיי היום-יום במאה השביעית וממנו עולים הדים לתחילת התפשטות האסלאם וכיבושי האימפריה המוסלמית.
* **על הבריאה בשישה ימים** (Hexaemeron) - ספר זה עוסק בתחום המיסטי בסגנון אלגורי, ובו כותב אנסטסיוס סינאיטה פירוש ביקורתי למיתוס הבריאה התנכי, תוך שהוא נסמך על כתבי קודש נוצריים. החיבור מזהיר מפני קריאת הטקסט התנכי כפשט ומייחס לכתוב משמעות רוחנית עמוקה הדורשת התמסרות והתעמקות. לטענתו של אנסטסיוס, משה רבנו קיבל את השראתו מרוח הקודש, וכתיבתו חרגה מתיאור בריאת העולם הגלוי ועסקה גם בבריאה מחודשת דרך ישו הצלוב. על פי דבריו אדם מייצג את המושיע, וחוה מיצגת את הכנסייה הנוצרית - כלתו הנצחית. השלמות הרוחנית ומהותה הטרנסצנדנטלי של הכנסייה הם הצירים המרכזיים ביצירה.

## לקריאה נוספת

*Haldon, John. "The Works of Anastasius of Sinai : A Key Source for the History of Seventh-Century East Mediterranean Society and Belief." In *The Byzantine and Early Islamic Near East, Volume I : Problems in the Literary Source Material,* edited by A. Cameron and L. Conrad. Princeton: Darwin Press, 1992. pp. 107–147
.

## קישורים חיצוניים

* אנציקלופדיה קתוליקה
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:תאולוגים ביזנטים
קטגוריה:ילידי 630
קטגוריה:נפטרים ב-701
מדחס אוויר

טקסט=|ממוזער|מדחס אוויר
**מדחס אוויר** (באנגלית: **Air compressor**; מוכר בסלנג העברי "**קומפרסור**", מהשם של המדחס בלעז: **Kompressor**) הוא מכשיר שממיר כוח לאנרגיה קינטית על ידי דחיסה של אוויר אותו ניתן לשחרר לפי פקודה.

המדחס בנוי מיחידת דחיסה וממכל לחץ. המשאבה מעבירה אוויר מהלחץ האטמוספירי אל מכל שממדיו מוגבלים ועל ידי כך מגבירה את הלחץ עליו. האוויר הדחוס נשמר במכל עד לשימוש בו.

המשאבות הנפוצות ביותר לשימוש במדחסי אוויר הן משאבות בוכנתיות בעלות מספר זוגי של בוכנות. הבוכנות נעות ברוטציה הלוך ושוב בתוך צילינדרים, כאשר בנסיגתן הם מושכות איתן אוויר אל הצילינדר ובחזרתם משחררות אותו אל המכל. שסתומים אל-חוזרים מונעים דליפה. לחץ האוויר במכל מבוקר כל הזמן וכאשר הוא מגיע לרמה שנקבעה מראש פעולת המשאבה מופסקת.

בשימושים תעשייתיים נעשה שימוש במדחסים בורגיים, שבהם שתי בוכנות בצורת בורג, מסתובבות סביב צירן, ובסיבובן הן מזרימות את האוויר למכל.

לאוויר הדחוס שימושים תעשייתיים רבים.

## ראו גם
*פנאומטיקה
*צינור לחץ
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכונות
גרהאם גרין (שחקן)

**גרהאם גרין** (באנגלית: **Graham Greene**; 22 ביוני 1952 – 1 בספטמבר 2025) היה שחקן קולנוע קנדי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1990 על תפקידו בסרט "רוקד עם זאבים".

## ביוגרפיה
גרין היה יליד השבט האינדיאני "אונדיה", נולד בכפר אוסווקאן בשטח שמורת האומות הראשונות שבאונטריו, קנדה וגדל בעיר המילטון, בנם של ליליאן וג'ון גרין.
לאחר שסיים את לימודיו, החל גרין לשחק במופעי תיאטרון בקנדה ובאנגליה.

לאחר ששיחק במספר סדרות בקנדה, קיבל גרין תפקיד ראשי במערבון של קווין קוסטנר "רוקד עם זאבים".
בסרט גילם גרין את דמותו של "ציפור בועטת", הכהן של שבט הסו אשר מסכים לקבל לשבטו את סגן ג'ון דנבאר (קוסטנר), קצין בכיר בצבא האיחוד בשלהי מלחמת האזרחים האמריקנית.
על הופעתו בסרט היה גרין מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

תפקיד זה הוליך אותו להופיע בהפקות הוליוודיות נוספות במהלך שנות ה-90 כגון: "מווריק" של ריצ'רד דונר, "מת לחיות 3" בתור הבלש ג'ו לאמברט והדרמה של פרנק דרבונט "המייל הירוק" בה הופיע בתור אחד מהאסירים הראשיים.

הופעתו בסרט "המייל הירוק", הייתה ההופעה המשמעותית האחרונה שלו, גרין הספיק עוד לשחק בתפקידים קטנים בסרט "טראנסאמריקה" ובסרט ההמשך שובר הקופות של "דמדומים", "דמדומים 2: ירח חדש".

בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "הבקתה" וכן שיחק בדרמה של אהרן סורקין "המשחק הגדול".

נפטר ב-1 בספטמבר 2025.

## פילמוגרפיה
* המהפכה (1985)
* רוקד עם זאבים (1990)
* לב הרעם (1992)
* גשם ללא רעם (1992)
* קמילה (1994)
* מווריק (1994)
* הורים בהזמנה (1994)
* מת לחיות 3 (1995)
* חיים חדשים (1997)
* גרין מייל (1999)
* Misery Harbour (1999)
* אבודות והוזות (2001)
* כלבי השלג (2002)
* סקינס (2002)
* טראנסאמריקה (2005)
* זה עתה נקברו (2007)
* דמדומים 2: ירח חדש (2009)
* הבקתה (2017)
* רוחות קרות (2017)
* המשחק הגדול (2017)
* We Are Boats (2018)
* דרך האשוחית השחורה (2018)
* A Dark Foe (2020)
* קרניים (2021)
* Defining Moments (2021)
* אמה, הזאב והאריה הגדול (2021)
* אחיות לנקמה (2022)
* The Performance (2023)
* Squealer (2023)
* King Ivory (2024)
* Ice Fall (TBA)
* Protectors of the Land (TBA)
* Afterwards (TBA)

### טלוויזיה
* משפחת קמבל (1986–1988)
* חשיפה לצפון (1992–1993)
* המופע של רד גרין (1994–2006)
* אקדח של איש מת (1997)
* Wolf Lake (2001)
* אל המערב (2005)
* התנגדות (2013–2015)
* לונגמייר (2014–2017)
* גוליית (2019)
* 1883 (2022)
* ג'יין (אנ') (2023)
* האחרונים מבינינו (2023)
* אקו (2024)
* כל האמת (אנ') (2025)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקני תיאטרון קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1952
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2025
ניקולוז ברתשווילי

**ניקולוז בָּרַתַשווילי** (בגאורגית: **ნიკოლოზ ბარათაშვილი**; 4 בדצמבר 1817 – 21 באוקטובר 1844), היה משורר גאורגי. אחד מראשוני המשוררים הגאורגים שאימץ את הנציונליזם המודרני עם הרומנטיזם האירופי והביא את הניחוח האירופי לספרות הגאורגית. למרות מותו המוקדם והמורשת הספרותית הקטנה של פחות מארבעים שירים ליריים, פואמה ארוכה ומספר מכתבים פרטיים, נחשב ברתשווילי למשורר הגאורגי הרומנטי הבולט ביותר.

## ביוגרפיה
ברתשווילי הידוע בכינוי החיבה טאטוֹ (ტატო) נולד בטביליסי שבפלך טביליסי, בירת מלכות המשנה של הקווקז. אביו, הנסיך מליטון ברתשווילי (1795-1860) היה אציל מרושש שעבד במנהלה הרוסית. אימו, אפמיה אורבליאני (1801-1849), הייתה אחותו של המשורר הגאורגי הגנרל גריגול אורבליאני ונצר אחרון של המלך ארקלה השני.

ברתשווילי סיים את חק לימודיו בגימנסית האצילים בטביליסי בשנת 1835. אחד ממוריו היה סולמון דודאשווילי, פילוסוף ליברל ופטריוט גאורגי. האיכות הטרגית של שירתו הייתה תוצאה של חייו הטראומתיים האישיים כמו גם של המצב הפוליטי במולדתו באותם ימים. בהיותו תלמיד בית ספר, נאלץ לחזות בכישלון הקונספירציה האנטי-רוסית בשנת 1835 של אצילי גאורגיה, שאותה אהד. הוא נאלץ לראות את אובדן התקווה האחרונה לעצמאות, כמו רבים מהקושרים, ולהשלים עם האוטוריטה הרוסית. הקינה על העבר האבוד ועל נפילת שושלת הילדים קיבלה את ביטויה בשירתו הרומנטית. המחסור בכסף מנע ממנו מלהמשיך את לימודיו באוניברסיטאות הרוסיות. בנוסף לזה, הצליעה שלו, פגיעה פיזית מוקדמת, מנעה ממנו שירות צבאי כפי שרצה. בסופו של דבר החל ברתשווילי לעבוד בשרות הבירוקרטיה הרוסית ושרת כפקיד מן השורה בעיר גנג'ה מוכת המחלות שבאזרבייג'ן. אהבת חייו, הנסיכה אקתרינה צ'בצ'בדזה, דחתה אותו ונישאה לדוד דאדיאני, נסיך מגרליה.

ברתשווילי מת בגנג'ה ממלריה בעודו בגיל 27. איש לא התאבל על מותו והוא נותר לא ידוע במותו. ההכרה ביצירתו התעכבה זמן רב ורק דור המשוררים הבא גילה את שירתו מחדש. הוא התפרסם לאחר מותו, בין השנים 1861-1876, בהערצה. בשנת 1893, הועברה גופתו של ברתשווילי מגנג'ה ונקברה מחדש בטביליסי בחגיגה לאומית. בשנת 1938 הועברה גופתו לפנתאון מתאצמינדה בטביליסי.

## יצירתו
המפתח להבנת השקפת עולמו של ברתשווילי ניתן למצוא בפואמה ההיסטורית בֶּדי כָּרתליסָה (ბედი ქართლისა, "הגורל של כארתלי" או "הגורל של גאורגיה", 1839). קינה רהוטה ומלאת השראה על ביש המזל של גאורגיה באותם ימים.

## קישורים חיצוניים

* דונלד ראיפילד (2000), הספרות הגאורגית: היסטוריה, עמ' 297, , 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: אצולה
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון מתאצמינדה
קטגוריה:ילידי 1817
קטגוריה:נפטרים ב-1845
לה גראן ופור

שמאל|ממוזער|443x443px|הכניסה למסעדה
**לה גראן ופור** (בצרפתית: **Le Grand Véfour**) היא מסעדת העילית הראשונה בפריז. 

רשימת הלקוחות הקבועים במאתיים השנים האחרונות כוללת אישים בולטים מבין נכבדי פריז, בתרבות ובפוליטיקה הצרפתית, כגון ויקטור הוגו, נפוליאון, ז'אן קוקטו, קולט ואנדרה מאלרו.

רוטב מורניי היה אחד המאכלים הראשונים שהוגשו בגראן ופור. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

## היסטוריה
המסעדה נפתחה לראשונה בפאסאז' פאלה רויאל ב-1784 בידי אנטואן אוברטו, בשם "קפה דה שארטר". בשנת 1820 רכש אותה ז'אן ופור, ושמה שונה ל"מסעדת ופור". לאחר שלוש שנים פרש ופור ומכר את המסעדה לז'אן בואסייה.

בשנים 1905–1947 הייתה המסעדה סגורה והיא נפתחה מחדש בידי השף רמון אוליבר, כשז'אן קוקטו עיצב את התפריט.
אוליבר החזיר את המסעדה לימי גדולתה והיא הייתה שוב מוקד משיכה לנכבדי צרפת, עד שעזב את המסעדה ב-1983.

בשנת 1983 נהרסה המסעדה בפיגוע  ונרכשה על ידי ז'אן טטינג'ה, אשר שיקם אותה ופתח אותה מחדש.

בנובמבר 1991 הציע טטינג'ה לגי מארטן (נולד ב-1957, סבואה עילית), את תפקיד השף הראשי ומנהל המסעדה. מארטן, שנשבה בקסמו של המקום ההיסטורי השוכן בגני פאלה רויאל, עזב את סבואה והתמנה לעמוד בראש המסעדה.
בתקופת כהונתו הגיעה המסעדה לפסגת ההכרה הקולינרית: היא זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן וב-19 נקודות במדריך גו מיו.

כאשר איבדה המסעדה אחד משלושת כוכבי המישלן שלה בשנת 2008, תחת הנהגתו של מארטן שעבד עבור קבוצת טטינג'ה, עורר הדבר כותרות בתקשורת. בשנת 2011 רכש השף מארטן את המסעדה.

בשנת 2021, על רקע מגפת הקורונה, החליט השף מארטן להפוך את המסעדה לביסטרו אלגנטי, ובעקבות שינוי זה הוסרו ממנה כל כוכבי המישלן.

בדצמבר 2025 עזב מארטן את המסעדה ומכר אותה לאיש העסקים לורן דה גורקוף , העומד בראש קבוצת Paris Society.

## מבנה ועיצוב
המסעדה, המעוצבת בסגנון נאו קלאסי מראשית המאה התשע עשרה, מתאפיינת במראות גדולות במסגרת מוזהבת ובעיטורים מצוירים מעל פתחי הדלתות, הידועים באדריכלות כסופרפורטות. היא ממשיכה את המסורת הקולינרית שלה באותו אתר, ואף כונתה "מצודה רוויית היסטוריה של המטבח הצרפתי הקלאסי".

## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **תענוגות פאריס**, הוצאת בבל, מארס 2003. עמודים 63, 68, 105, 106, 111-110.

* **Larousse Gastronomique**, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 573.
* Guy Martin, **Vegetables**, Ici La Pr, 2002.
* Guy Martin (Actor), Lionel Boisseau (Director) **Guy Martin: Portrait of a Grand Chef**, DVD ,2011.


## קישורים חיצוניים

* 
* כתבות על מסעדת לה גראן ופור באתר dininginfrance.com

## הערות שוליים

## ביאורים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: מסעדות
וילה פוסקארי

**וילה פוסקארי** (באיטלקית: **Villa Foscari**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בגמבררה די מירה, בנפת ונציה (Gambarare di Mira). הוילה ידועה גם בכינוי וילה מלקונטנטה (Malcontenta - "חסרת שביעות הרצון"). 

הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים ניקולו ואלוויזה פוסקארי. היא בנויה על גדות התעלה היוצאת מנהר ברנטה, סמוך ללגונה שמעברה האחר שוכנת העיר ונציה. מבחינה זו, הווילה איננה וילה חקלאית, בדומה למרבית הווילות האחרות שבנה פלאדיו באזור ונטו, אלה וילה עירונית (villa suburbana) ששימשה לארוח, לייצוג, ועל-מנת לבטא את מעמדם של בעלי המקום. הבנייה הסתיימה בשנת 1560. וילה פוסקארי הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו.

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות".
בניגוד למרבית הווילות האחרות שבנה פלאדיו, וילה פוסקארי היא מבנה גבוה הבולט מאוד בשטח. הדבר נעשה מטעמים מעשיים, כדי להגן על קומת האדון (piano nobile) מן הסכנה של עליית מי הלגונה הסמוכה, בדומה למה שמתרחש, לעיתים, בעיר ונציה. לשם כך קומת השירותים גבוהה מאוד יחסית למקובל בווילות האחרות. גובהה הרב של הווילה משווה לה מראה של ארמון עירוני. 

לוילה מבואה גדולה וגבוהה, הבולטת מקו חזית הבניין. היא עשויה כמקובל, במתכונת של חזית מקדש רומאי, עם שישה עמודים גבוהים הנושאים גמלון משולש ובו קבוע סמל המשפחה. העלייה אל המבואה נעשתה שלא כרגיל בגרם מדרגות מרכזי, אלא באמצעות שני גרמי מדרגות צדדיים ארוכים וסימטריים. בעוד הבסיסים והכותרות היוניות עשויים אבן, בנויים העמודים מלבנים. הכוונה הייתה להשאיר אותם כך ולא לצפות אותם בכיור לבן. כך נוצר ניגוד מעניין בין הלבנה האדומה לבין האבן והטיח הלבנים, שהיה חידוש אצל פלאדיו, אותו יישם גם בעמודים הקולוסאליים בבניין קפיטניאטו שבמרכז העיר ויצ'נזה.  

פרופיל מערכת הקורות שמעל לעמודים נמשך גם סביב הבניין. קומת האדון, כמקובל, היא בעלת חלונות מלבניים גבוהים. לקומה שמעליה חלונות רבועים, והיא קומת מגורים נוספת ולא מרחב שנועד לאחסון תוצרת חקלאית כמקובל בווילות החקלאיות. מעל קומה זו מצוי כרכוב נוסף המקיף את הבניין, ולבסוף גג גמלוני. 

במרכז קומת האדון שוכן האולם המרכזי (salone) שהוא בעל מתאר דמוי צלב, והוא גבוה מאוד ומקורה בקמרונות צולבים. בחזית האחורית של הבניין אין מבואת עמודים. במרכז החזית שלושה חלונות מלבניים ומעליהם חלון תרמאלי גדול, ואלה הם הפתחים המחדירים אור רב להארת האולם המרכזי. 

בציורי עיטורי הפרסקו של האולם המרכזי החל בטיסטה פרנקו, ומשנפטר המשיך בעבודה בטיסטה ונציאנו.

## ראו גם
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 144.

*Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 144-149.


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
אובל

שמאל|ממוזער|200px|למעלה: אובל (הצורה הכהה), הבנוי מקשתות של מעגלים. למטה: אובל (בכחול) לעומת אליפסה (באדום), שלהם אותם צירי סימטריה.

**אובל** או **** הוא שמן של צורות מישוריות אחדות, הדומות למעגל פחוס (אך אינן אליפסה). השם "אובל" נגזר מהמילה הלטינית ovum, שפירושה ביצה. 

גוף הסיבוב של אובל קרוי **אובואיד**, וצורתו דומה לזו של ביצה.

תכונות משותפות לכל העקומות הקרויות אובל:
* זו עקומה גזירה בכל נקודותיה, פשוטה (אינה חותכת את עצמה), קמורה, סגורה ומישורית.
* לעקומה יש ציר סימטריה אחד לפחות.

## אובל הבנוי מקשתות של שני מעגלים

צורה זו בנויה מקשתות של שני מעגלים בעלי רדיוסים שונים. הקשתות מתחברות זו לזו בנקודה שבה המשיקים להן נמצאים על קו ישר אחד, כך שהחיבור רציף וגזיר. כל נקודה על פני האובל שייכת לאחת משתי קשתות שרדיוסן קבוע.

לאובל זה, בדומה לאליפסה, שני צירי סימטריה, גדול וקטן.

## אובל הבנוי משני חצאי עיגול המחוברים בישרים מקבילים

אובל פשוט יותר לבנייה הוא זה המורכב משני חצאי עיגול המחוברים ביניהם בשני ישרים מקבילים, שהמרחק ביניהם שווה לקוטר העיגול.  

גם לאובל זה שני צירי סימטריה, גדול וקטן. בניגוד לאליפסה ולאובל הבנוי מקשתות של שני מעגלים, שבהם אין שלוש נקודות הנמצאות על קו ישר אחד, אובל מהסוג שלפנינו מכיל שני קטעים ישרים.


Image:Oval aus kreisboegen4.svg|אובל הבנוי משני חצאי עיגול המחוברים בישרים מקבילים
Image:oval1.svg|אובל עם ציר סימטריה יחיד
Image:Chicken egg 2009-06-04.jpg|ביצה


## ראו גם
* אליפסה
* אובל קאסיני

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עקומות
מולי סימס

שמאל|ממוזער|200px|מולי סימס, 2008
**מולי סימס** (באנגלית: **Molly Sims**; נולדה ב-25 במאי 1973) היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית. סימס ידועה במיוחד בשל הופעותיה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ובשל תפקידה בתור דלינדה דליין בסדרה "לאס וגאס" (2003–2008) של רשת NBC.

## ביוגרפיה
מולי סימס נולדה במוריי (אנ'), קנטקי ב-25 במאי 1973 לג'ים ודוטי סימס. בילדותה היא גרה במייפילד (אנ'), קנטקי, ולאחר מכן שבה עם משפחתה למוריי, כדי שאביה יוכל להמשיך לעבוד בחברת הספרים שלו. יש לה אח גדול, טוד. היא ממוצא גרמני מצד אמה ואנגלי וצ'רוקי מצד אביה. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון מוריי (אנ') ב-1991, סימס נרשמה לאוניברסיטת ואנדרבילט כדי ללמוד מדעי המדינה. ב-1993, כשסימס הייתה בת 19, היא עזבה את לימודיה כדי לקדם קריירה בדוגמנות.

## קריירה
היא הופיעה על השער של גיליון ווג ספרד מאפריל 1997 ובגיליון של ווג פריז בספטמבר 1999.

בשנת 2001 סימס הייתה הדוגמנית הדוברת של "אולד נייבי". היא הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשנים 2000, 2001, 2002, 2004 ו-2006, כמו גם השתתפה מספר פעמים בתוכנית "House of Style" של MTV.

בגיליון לשנת 2006 של המגזין ספורטס אילוסטרייטד, היא הופיעה בתמונה כשהיא לובשת ביקיני בעיצובה של סוזן רוזן בשווי 30 מיליון דולר שהיה עשוי מיהלומים. 

בשנים 2003–2008 סימס הופיעה כדלינדה דליין בכל חמש העונות של הסדרה "לאס וגאס".

כמו כן, היא הופיעה במספר סרטים קומיים כגון: "יס מן", "הפנתר הוורוד 2" ושיחקה בשנת 2006 בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.

ב-6 בדצמבר 2008 הופיעה סימס בווידאו "Jizz in My Pants" של להקת "The Lonely Island".

בשנת 2009 שיחקה בסרט הקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק.

בשנת 2020 הופיעה בתפקיד קצר בתור מליסה האמיתית בסרט הקומדיה רומנטית  לצד דייוויד ספייד ולורן לפקוס.

## חייה האישיים
סימס היא תומכת של "Friends of El Faro", ארגון שמתנדב ומסייע לגייס כספים ל-Casa Hogar Sion, בית יתומים בטיחואנה, מקסיקו. היא הנחתה את שני אירועי גיוס הכספים האחרונים ומבקרת בבית היתומים בקביעות.

ב-2009 היא יצאה עם השחקן אהרון אקהרט.

ב-24 בספטמבר 2011 היא נישאה למפיק הקולנוע סקוט סטאבר (אנ'), בטקס שנערך בכרם בעמק נאפה. לבני הזוג שלושה ילדים, שני בנים ילידי 2012 ו-2017; ובת ילידת 2015.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* מולי סימס ב-Fashion Model Directory
* האתר של Friends of El Faro

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1973
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973