צ'ורו חינם

**צ'ורו חינם** (באנגלית: **Free Churro**) הוא הפרק השישי בעונתה החמישית של סדרת ההנפשה האמריקאית "בוג'ק הורסמן", והפרק ה-54 בסדרה כולה. הפרק נכתב בידי יוצר הסדרה, רפאל בוב-וקסברג, בוים בידי איימי וינפרי, ועלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 בספטמבר 2018, לצד שאר פרקי העונה החמישית.

במרכז הפרק עומד בוג'ק הורסמן (בדיבובו של ויל ארנט), הנושא הספד לאמו, ביאטריס. במהלך הנאום הוא מתקשה להחליט כיצד לדבר עליה, לנוכח ההתעללות הרגשית והנפשית שחווה בילדותו, וסוטה שוב ושוב להומור שחור, אנקדוטות מעולם הטלוויזיה, וכן לסיפור על קופאית שנתנה לו צ'ורוס בחינם בדרכו להלוויה. לכל אורך הפרק מנסה בוג'ק לפענח את משמעות מילותיה האחרונות של אמו. ויל ארנט, המדבב גם את אביו של בוג'ק, באטרסקוץ’ הורסמן, בהופעת פתיחה קצרה, הוא המדבב היחיד המופיע בפרק.

הפרק זכה לשבחי הביקורת על מימושו של רעיון נרטיבי שאפתני ועל הופעת הדיבוב של ארנט. הוא נכלל ברשימות סוף השנה של פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר לשנת 2018, היה מועמד לפרס אמי בפריים-טיים בקטגוריית סדרת האנימציה הטובה ביותר, וארנט זכה בפרס אנני על עבודת הדיבוב שלו בפרק.

## עלילה
בקטע הפתיחה המתרחש בפלשבק, באטרסקוץ’ הורסמן מסיע את בוג'ק הצעיר הביתה מאימון כדורגל. במהלך הנסיעה הוא מתלונן על כך שאשתו, ביאטריס, הסתגרה בחדר השינה לאחר שצפתה במחזה "בית בובות" מאת הנריק איבסן, ולכן נגזר עליו לאסוף את בוג'ק במקומה. המוסר שהוא מבקש להנחיל לבנו הוא שעל האדם להבין שאיש לא ידאג לו מלבד עצמו.

בהווה, בוג'ק נושא הספד לאמו בבית הלוויות. הוא פותח בסיפור על כך שעצר בחנות הנוחות "Jack in the Box" בדרכו להלוויה, וכאשר סיפר לקופאית לאן הוא הולך – קיבל ממנה צ'ורוס בחינם. במהלך ההספד בוג'ק מתבדח עם נגן העוגב, מחקה את הבעת פניה המעוותת של אמו ברגע מותה, ומספר סיפורים מחייו, על אמו ועל סדרות טלוויזיה כמו "בקר" וסדרת הפריצה שלו עצמו, "על הסוס". בשלב מסוים הוא מספר סיפור שנשמע תחילה כמחווה חיובית לביאטריס, אך מיד חושף כי מדובר בסיפור שהועתק מפרק של הסדרה "מוד". רבים מהסיפורים מתארים את ההתעללות שספג משני הוריו, וכן את מותו של אביו בדו-קרב. במקביל הוא מנסה להבין את משמעות מילותיה האחרונות של אמו: "I see you" ("אני רואה אותך").

לקראת סיום הפרק מבין בוג'ק כי ביאטריס לא דיברה אליו כלל, אלא קראה את האותיות "ICU” (יחידה לטיפול נמרץ) שעל קיר החדר שבו אושפזה. כשהוא מבין שמילותיה האחרונות היו חסרות משמעות רגשית, הוא מתפרץ בכעס וטוען שהקופאית שנתנה לו צ'ורוס בחינם גילתה כלפיו יותר חמלה ממה שאמו גילתה לו אי-פעם. לאחר שהוא נרגע, בוג'ק משלים עם העובדה שלעולם לא יזכה למערכת היחסים שייחל לה עם ביאטריס, ושגם הוא עצמו אינו מבין מה היא רצתה באמת – אך מכיר בכך שמגיע לה ארון פתוח, כפי שביקשה. כשהוא פותח את הארון, מתגלה הטוויסט האחרון: בוג'ק נמצא למעשה בהלוויה הלא-נכונה, ונשא את ההספד בפני אולם מלא בשממיות.

## הפקה
[190px|ממוזער|שמאל|הופעתה של [בי ארתור בדמותה של מוד פינדלי שימשה השראה חלקית ליצירת הפרק ולמונולוג של בוג'ק.]]
הפרק נכתב בידי יוצר הסדרה "בוג'ק הורסמן", רפאל בוב-וקסברג, ובוים בידי איימי וינפרי. זהו הפרק השישי בעונה החמישית והפרק ה-55 בסדרה כולה. כל פרקי העונה החמישית, ובהם הפרק, עלו לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 בספטמבר 2018.

האתגר המרכזי בהפקת הפרק היה שמירה על עניין הצופים לאורך מונולוג רציף שאורכו כעשרים דקות. לצורך השראה צפה בוב-וקסברג בפרק מתוך הסדרה "מוד" בשם "Maude Bares Her Soul", אשר מורכב כמעט כולו מדבריה של הדמות הראשית, בגילומה של בי ארתור, בשיחה עם הפסיכולוג שלה. לדבריו, הצפייה בפרק סייעה לו להבין כיצד ניתן לבנות בתוך מונולוג יחיד בתוך ציר "עלילת A, עלילת B ועלילת C". ניסיונותיו של בוג'ק לפענח את משמעות מילותיה האחרונות של אמו שימשו כ"עלילת A" – הציר שאליו שב המונולוג שוב ושוב.
מכיוון שההספד מתרחש כולו בחדר אחד, כאשר בוג'ק עומד מאחורי דוכן, בחרה וינפרי להשתמש בשלוש זוויות מצלמה מובחנות, שכל אחת מהן ייצגה סגנון שונה במונולוג של בוג'ק: דיבור על אמו, אלתורים והסתעפויות, וסיפורים קומיים. מתוך רצון לאפשר לתסריט של בוב-וקסברג ולדיבובו של ויל ארנט לשאת את הפרק, וינפרי בחרה ב"החלטות מתוחכמות אך פשוטות" שנועדו להשלים את הכתיבה והדיבוב ולא להאפיל עליהם.

עקב המרחב המצומצם, התנועה המוגבלת ומיעוט זוויות הצילום, התמקדו וינפרי ושאר צוות ההנפשה בעיקר במה שבוב-וקסברג כינה "משחק פנים" – הנפשה מדויקת של הבעות פנים. צוות ההפקה חשש שהפרק יהיה "משעמם לצפייה – אדם אחד שמדבר חצי שעה", ואף שקל לשלב קטעי פלשבק מונפשים המלווים בקריינותו של ארנט, בדומה לשחזורים בסדרה "היסטוריה שתויה" מבית קומדי סנטרל. רעיון זה נזנח, לטובת הצגת הפרק בצורה "טהורה" ומינימליסטית. אף שקהל המשתתפים בהלוויה אינו נראה עד לצילום הסיום, עיצוב הסאונד שונה כך שירמוז על נוכחות אנשים נוספים בחדר, לאחר שהמפיק בפועל נואל ברייט ציין כי המיקס המקורי נשמע יותר כמופע יחיד מאשר כהספד.

בוב-וקסברג ראה בפרק מעין היפוך לפרק "דג מחוץ למים" מהעונה השלישית, שהוא כמעט נטול דיאלוג לחלוטין. ויל ארנט הוא המדבב היחיד המופיע בפרק, ומשמיע את קולו הן לבוג'ק והן לאביו, באטרסקוץ’. ארנט סיפר כי "מעולם לא קרא דבר דומה” לתסריט של הפרק, וכי לא ידע למה לצפות במהלך הקריאה הראשונה. בניגוד לפרקים אחרים של הסדרה, שבהם כל שורת דיאלוג מוקלטת פעמים רבות, את הפרק הקליט ארנט במקטעים ארוכים, כמעט ללא הנחיה מצד צוות היצירה.

## ניתוח ותמות
### פורמט וסגנון ניסיוני
הפרק נחשב לאחד הפרקים הניסיוניים והמוערכים ביותר בסדרה, בשל הפורמט החריג שלו: מונולוג רצוף ובלתי מופרע של הדמות הראשית לאורך כ-20 דקות. יוצר הסדרה, רפאל בוב-וקסברג, הסביר כי הצוות חיפש דרכים חדשות לאתגר את המדיום בכל עונה; בפרק זה, הבחירה הייתה "לקשור זרוע מאחורי הגב" של צוות ההנפשה – במקום להישען על החזות הוויזואלית העשירה המאפיינת את הסדרה, הצוות צמצם את החזות למינימום והתמקד בלעדית בכוחה של המילה הכתובה.

הכותבים שאבו השראה מפרקים טלוויזיוניים קודמים המבוססים על מונולוג, דוגמת הפרק "Maude Bares Her Soul" מהסיטקום "מוד" (1975), שבו בי ארתור נוכחת ומדברת לבדה עם פסיכיאטר. בוג'ק אף מציין את הסדרה במפורש במהלך ההספד. מבחינה מבנית, הפרק נחשב ל"יצירה משלימה" לפרק "דג מחוץ למים" מהעונה השלישית; בעוד שהאחרון התבסס על שתיקה מוחלטת, "צ'ורו חינם" מבוסס על עודף מילולי, ושניהם יחד מדגימים את יכולתה של הסדרה להתנסות בפורמטים קיצוניים של תקשורת.
### מבנה נרטיבי ותוכן רגשי
הפרק נבנה סביב מערכת היחסים המורכבת והטראומטית של בוג'ק עם אמו המנוחה, ביאטריס. ציר העלילה המרכזי נסוב סביב ניסיונו של בוג'ק לפענח את מילותיה האחרונות של אמו: "I see you" ("אני רואה אותך"). המונולוג בנוי כזרם תודעה מתוחכם המשלב פגיעות, כעס והומור ציני, תוך שימוש בהדהודים לרגעים מוקדמים בסדרה ובדיחות פנימיות.

הסיום המפתיע של הפרק – הגילוי שבוג'ק נשא את ההספד בחדר הלא נכון – משמש כפאנץ'-ליין שמבטל או "מנפח" את חשיבותו של המונולוג שקדם לו. בוב-וקסברג ציין כי סיום זה הלם את נושאי הפרק, שכן הוא משלב שיא רגשי עם האבסורד המאפיין את חייו של בוג'ק.

## ביקורות
### תגובת המבקרים
הפרק התקבל בשבחי הביקורת, כאשר מבקרים רבים הגדירו אותו כנקודת השיא של העונה. אלן ספינוול מ"רולינג סטון" ורייצ'ל סיים מ-"The New Republic", למשל, כינו את הפרק "הישגה הגדול ביותר" ו"שיא" העונה החמישית, בהתאמה. דון טרמבור מ-"Collider" כתב לקוראיו כי גם "אם לא תצפו בשום פרק אחר של בוג'ק הורסמן – עשו לעצמכם טובה וצפו בפרק הזה". רבקה ניקולסון מ"הגארדיאן" שיבחה את מימוש הרעיון של הפרק, וציינה כי מדובר ב"סדרה נדירה שמסוגלת להקדיש 30 דקות למונולוג מבלי לבחון את סבלנות הצופים". לסטר פביאן בריית'ווייט, בכתיבתו ל-"The Observer", ציין כי האיזון הטרגי-קומי שבהספד של בוג'ק "מזקק את מה שהופך את סדרת האנימציה של רפאל בוב-וקסברג בנטפליקס לאחת הטובות בטלוויזיה".

חלק מהמבקרים התייחסו במישרין לאופן שבו הפרק מתמודד עם נושאו האפל. רבקה פאטון מ-"Bustle" כתבה כי הפרק "קולע בול" לתחושת האבל על אדם "נוראי" כמו ביאטריס הורסמן. דניאל קורלנד מ־Vulture הביע את הערכתו לכך שהפרק "מעיר הערה רהוטה על כך שלמעשה לאיש אין תשובות בכל הנוגע למוות". גם ביצועיו ויל ארנט זכו לשבחים: דניאל פיינברג מ"הוליווד ריפורטר" כתב כי מדובר ב"עבודת דיבוב ברמה הגבוהה ביותר שניתן להגיע אליה", וגרג קוויק מ-"Slant Magazine" הכריז כי פרק זה הוא "שיא הקריירה של ארנט". אמילי ואנדרוורף מ-"Vox" הרחיקה לכת וטענה כי יהיה זה "עוול גדול מהרגיל" אם ארנט לא יזכה בפרס אמי על הופעתו. לס שאפל מ-"The A.V. Club" העניק לפרק ציון A, וציין כי "ניתן לשמוע כל שמץ של קלילות מאולצת, טינה וכאב אמיתי כאשר בוג'ק מנסה למצוא דרך כלשהי להשלים עם מותה של אמו – ועם רגשותיו, או היעדרם, בנושא”.
### פרסים ומועמדויות
הפרק הופיע ברשימות רבות של פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר לשנת 2018. ג'ון מאהר מ-"Paste" כינה אותו "מרהיב לחלוטין", ג'ודי ברמן מ"טיים" תיארה אותו כ"נוגה, מריר, מצחיק ומטא-טקסטואלי לעומק", וקרוליין פרמקי מ"וראייטי" הגדירה את העלילה כ"דרך מתפתלת ומפתיעה שאינה מאבדת לרגע את יעדה". ג'ס ג'והו, בכתיבתה ל-"Mashable", כתבה כי מדובר ב"אחד הדיוקנאות האפלים והמציאותיים ביותר של ייסוריו של אדם הנפרד מהורה מתעלל". מרגרט ליונס מ"הניו יורק טיימס" כינתה את "צ'ורו חינם" "הפרק הטוב ביותר מכל דבר שראיתי ב־2018”, וכן "תמצית של כל מה שבוג'ק הורסמן עושה נכון". גם כאן זכו בוב-וקסברג וארנט לשבחים: ברמן הודתה להם על "פרק שגרם לי לשכוח שאני צופה בסוס מצויר", ולניקה קרוז מ-"The Atlantic" כתבה כי "בעולם אידיאלי, 'צ'ורו חינם' היה מבטיח פרס אמי לוויל ארנט על הדיבוב ולסדרה עצמה על הכתיבה".

הפרק היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית "תוכנית האנימציה הטובה ביותר" בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-71. זו הייתה המועמדות הראשונה של "בוג'ק הורסמן" בקטגוריה זו, אף שקריסטן שאל הייתה מועמדת בעבר לפרס על דיבוב דמותה של שרה לין בפרק "". בטקס עצמו הפסיד הפרק לפרק "Mad About the Toy" של "משפחת סימפסון". בטקס פרסי אנני ה-46 זכה ויל ארנט בפרס "הישג יוצא דופן בדיבוב להפקת טלוויזיה מונפשת", על הופעתו בפרק. הוא גבר על דבי דריברי, ג'ולייט דוננפלד, פטריק וורברטון וטארה סטרונג.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרקי טלוויזיה: בוג'ק הורסמן
קטגוריה:פרקי בקבוק בטלוויזיה