open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פאבל בטיצקי

**פאבל פיודורוביץ' בטיצקי** (ברוסית: **Павел Фёдорович Батицкий**; 27 ביוני 1910 – 17 בפברואר 1984), קצין בכיר בצבא ברית המועצות, מרשל ברית המועצות.

## ביוגרפיה
פאבל בטיצקי נולד בחרקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת פועלים ממוצא רוסי. לאחר סיום בית ספר היסודי המשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי ליד מפעל למנועים המקומי.

בשנת 1924 הוא החל ללמוד בפנימייה קדם-צבאית ובשנת 1926 נשלח לבית הספר לקציני פרשים. בשנים 1929–1935 שירת בחיל הפרשים. בשנים 1935–1938 בטיצקי למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. לאחר סיום האקדמיה הוא המשיך בשרות במחלקת מבצעים של המטה הכללי הרוסי. מספטמבר 1939 ועד לדצמבר 1940 בטיצקי היה בשליחות בסין כחלק של קבוצת יועצים סובייטים ליד המטה של צ'יאנג קאי שק. עם חזרתו לברית המועצות הוצב ביחידה צבאית בשטח ליטא הסובייטית.

### מלחמת העולם השנייה
לויטננט קולונל בטיצקי השתתף בקרבות המלחמה החל מימיה הראשונים. הוא השתתף בקרבות בלימה בשטח ליטא ונסוג ביחד כל הכוחות של הצבא האדום מזרחה. במהלך שנת 1942 לחם בטיצקי בחלק המרכזי של החזית נגד הנאצים. בשנת 1943 הוא לחם בשטח אוקראינה ויחידה בפיקודו חצתה פעמיים את נהר הדנייפר. בשנת 1944 הוא לחם בחלק הדרומי של אוקראינה ויחידה שלו הייתה בין הראשונות שהגיעו לגבול ברית המועצות וחצו אותה לכיוון רומניה. את הקרבות של המלחמה הוא סיים בשטח צ'כוסלובקיה. במהלך המלחמה הוא הומלץ פעמיים לתואר גיבור ברית המועצות אך בסופו של דבר התואר לא הוענק לו. בשנת 1965 הוענק לו את התואר האמור על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה. את המלחמה הוא סיים בדרגת גנרל.

### שרות לאחר שנת 1945
בשנת 1948 בטיצקי סיים את האקדמיה של המטה הכללי בהצטיינות יתרה. באופן מפתיע הוא לא חזר לכוחות היבשה וקיבל מינוי בחיל הנ"מ הסובייטי. בפברואר 1950 הוא נשלח לסין בפעם השנייה. הפעם בטיצקי היה אחראי לארגן הגנה אווירית בסביבת שאנגחאי. תוך זמן קצר הוא סיים את המטלה בהצלחה רבה ובספטמבר 1950 חזר לברית המועצות. הוא קודם לתפקיד ראש המטה של חיל האוויר הסובייטי. ביולי 1953 בטיצקי הועבר לתפקיד סגן מפקד הכוחות של פיקוד מוסקבה. בהיותו בתפקיד זה הוא השתתף במעצר של לברנטי בריה והתנדב להוציא לפועל את גזר דין המוות עבורו. בשנת 1954 הוא קודם לתפקיד מפקד הכוחות של הפיקוד הצבאי של מוסקבה.

החל מיולי 1966 ובמשך 12 שנים פיקד בטיצקי על כוחות ההגנה האווירית של ברית המועצות. בשנת 1970 הוא נשלח למצרים במטרה לארגן הגנה אווירית של המדינה במהלך מלחמת ההתשה. בשנת 1968 בטיצקי קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.

בשנת 1978 בטיצקי לא הסכים עם העברת חלק משמעותי מיחידות ההגנה האווירית לפיקוד יחידות יבשה המוצבות בגבול והתפטר מהתפקיד. במשך שש שנים הוא היה יועץ בקבוצת יועצים של משרד ההגנה הסובייטי.

בטיצקי נפטר בשנת 1984 והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

במהלך שרותו הצבאי בטיצקי קיבל מספר רב של עיטורים: גיבור ברית המועצות (1965), עיטור לנין (5 פעמים), עיטור מהפכת אוקטובר (1970), עיטור הדגל האדום (5 פעמים), עיטור קוטוזוב, עיטור סובורוב ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור סובורוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור קלמנט גוטוולד
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1910
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1984
האקדמיה הצבאית התרזיאנית

**האקדמיה הצבאית הטרזיאנית** (בגרמנית: **Theresianische Militärakademie** בקיצור: TherMilAk) היא האקדמיה הצבאית הוותיקה ביותר בעולם. האקדמיה, השוכנת במבצר וינר נוישטאדט באוסטריה תחתית, נוסדה בפקודתה של מריה תרזה, קיסרית אוסטריה ב-14 בדצמבר 1751. עם הקמתה ארך מסלול ההכשרה 11 שנים, אך הוא קוצר וכיום עומד על 3 שנים.

בשנים 1918–1934, בעת הרפובליקה האוסטרית הראשונה, הועברה האקדמיה לעיר אנס (Enns) ולאחר מכן חזרה לוינר נוישטאדט. מפקד האקדמיה הצליח למנוע מהורמאכט להשתלט על האקדמיה לאחר האנשלוס, עד לפרישתו. לאחר מכן היה במקום בית ספר למש"קים של הוורמאכט. מפקדו הראשון של בית הספר בתקופה זו היה ארווין רומל. הגרמנים הקימו מבנה מודרני בסמוך, בו נמצא היום בית הספר התיכון הצבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם למבצר הרס רב. לאחר פרק זמן קצר (1955–1958) באנס, שוקם המבצר והאקדמיה חזרה לוינר נוישטאדט.

כיום פתוחה האקדמיה בנוסף למועמדים לקצונה גם לאזרחים ומציעה מסלול לימודים של שלוש שנים לתואר שני במדעי הצבא.

האותיות AEIOU על גבי סמל האקדמיה הן צירוף אותיות נפוץ בסמלים אוסטריים. הוא מיוחס לפרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשמעותו לא חד-משמעית, אם כי סביר שהיא ראשי תיבות של *Alles Erdreich ist Österreich untertan* ("כל העולם כפוף לאוסטריה"), אם כי קיימים משפטים מתאימים רבים אחרים, בהם המשפט בלטינית *Austria Erit In Orbe Ultima* ("אוסטריה תהיה האחרונה [שתשרוד] בעולם").

## קישורים חיצוניים

* 

* בניית קצינים בצבא האוסטרי 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטריה: חינוך
קטגוריה:אוסטריה: צבא וביטחון
קטגוריה:בתי ספר לקצינים
קטגוריה:האימפריה האוסטרית
אוסטריה
אוסטריה
קטגוריה:וינר נוישטאדט
מוריס ז'אנו

**מוריס ז'אנו** (נולד ב-8 במאי 1958) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, משחקניה הבולטים של הפועל תל אביב בשנות ה-80,.

## קריירה
ז'אנו נולד במרוקו ובגיל צעיר עלה לישראל וגדל באשקלון למשפחה בת תשעה ילדים. ז'אנו החל לשחק כדורגל בהפועל אשקלון וכבר בגיל 16 הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת, שהייתה אז בליגה א'. לאחר שהתגייס לצבא ניגש למבחנים לאליפות חיל האוויר בכדורגל, שם פגש את כדורגלן הפועל תל אביב יעקב אקהויז, שהמליץ לו להגיע ולהיבחן בקבוצתו. לאחר שהתאמן בשורות הפועל תל אביב ביקשה הקבוצה להחתימו, אך באשקלון הערימו קשיים על המעבר, וז'אנו נכנס לשנת הסגר.

במהלך השנה בה לא שיחק ניתק הקשר בינו לבין הפועל תל אביב, ובשנת 1980 הוא חתם בהפועל באר שבע, שם ערך את הופעתו הראשונה בליגה הבכירה. במחזור ה-24 כבש שער יתרון מול הפועל תל אביב, שנלחמה באותה העת על האליפות. בתום המשחק ניצחה הפועל תל אביב 2–1 ומאמן הקבוצה, דוד שווייצר, ניגש לז'אנו וביקש ממנו שיצור איתו קשר בתום העונה. לאחר שזכתה באליפות, החתימה הפועל תל אביב את ז'אנו בקיץ 1981.

כבר במשחק הבכורה שלו בהפועל תל אביב, כבש ז'אנו שער 8 דקות מפתיחת המחזור הראשון של הליגה, מול הפועל ירושלים באצטדיון בלומפילד. בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב. ז'אנו היה שחקן מגוון ששיחק הן כקשר התקפי והן כחלוץ, ובמהלך שנות ה-80 כיכב בהפועל תל אביב לצידם של משה סיני, אלי כהן, גילי לנדאו ושבתאי לוי, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות (ב-1986 וב-1988).

ב-1989 ירד ז'אנו עם הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה, ובעונה שלאחר מכן כבש 15 שערים, כולל שלושער במחזור האחרון מול מכבי רמת עמידר, ותרם רבות לעלייתה של הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. בנוסף הבקיע ז'אנו במדי הפועל תל אביב 39 שערים בליגה הבכירה, ובסך הכל 69 שערים בכל המסגרות. ז'אנו שיחק עוד עונה אחת בהפועל תל אביב ובשנת 1991 עזב את הקבוצה לאחר ששיחק 10 שנים במדיה. במשחקו האחרון בקבוצה כבש צמד בניצחון 4–1 על הפועל כפר סבא. לאחר שעזב את הקבוצה שיחק בהפועל אשדוד ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

ז'אנו הופיע 5 פעמים במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-15 בפברואר 1983, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה, ולאחר מכן הופיע בארבעה משחקים נוספים במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי, האחרון שבהם מול נבחרת פורטוגל ב-11 בינואר 1984.

## לאחר הפרישה
לאחר שפרש אימן מספר קבוצות בליגות נמוכות, ובקיץ 2012 מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל תל אביב. לאחר עונה אחת סיים ז'אנו את תפקידו.

ב-15 ביוני 2015 מונה למאמנה של הפועל אשדוד, שהוקמה מחדש בליגה ג'. ז'אנו סיים את תפקידו במועדון כעבור שני מחזורים.

ביוני 2017 מונה למנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל אשקלון.

## תארים
;הפועל תל אביב
* אליפויות: 1985/1986, 1987/1988
* גביע המדינה: 1982/1983

## חיים אישיים
ז'אנו נשוי ואב לשלושה ילדים. נכון ל-2023 הוא בעל פיצרייה, כותב במקומון האשקלוני 'סקופ' ומפרשן כדורגל ברדיו המקומי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:אשקלון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשדוד
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי אשקלון
קטגוריה:מאמני מכבי עירוני קריית מלאכי
קטגוריה:מאמני הפועל אשקלון
קטגוריה:מאמני הפועל אשדוד
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
גלידה באר שבע

ממוזער|שמאל|200px|הלוגו של גלידה באר שבע עד 2010
שמאל|ממוזער|250px|"גלידה באר שבע" בעיר העתיקה בבאר שבע. על הקיר תמונת המייסדת, יוליה רוטנברג
**גלידה באר שבע** היא רשת גלידריות ישראלית שראשיתה בגלידריה בבאר שבע.
## היסטוריה
הגלידריה "גלידה באר שבע" הוקמה ב-1950 בעיר העתיקה בבאר שבע, ברחוב הדסה, על ידי יוליה רוטנברג. רוטנברג, ילידת פולין, היגרה לווינה והחלה לעסוק שם במסעדנות, אך עברה לאחר מכן לעסוק בייצור גלידה. עם קום המדינה עלתה לישראל והשתקעה בבאר שבע. את "גלידה באר שבע" הקימה כשברשותה שתי מכונות לייצור גלידה. העסק הוקם בבית ישן שהוסב למפעל קטן לגלידה ולחנות. הגלידה הוכנה משמנת אמיתית, ונמכרה בחמישה טעמים בסיסיים. הגלידריה הייתה פופולרית, והייתה תחנת עצירה ידועה בדרך דרומה לאילת.

בשנות ה-90 החליטה רוטנברג להפוך אותה לרשת סניפים. בשנת 2005 נפטרה רוטנברג, שנהגה לפקוד את הגלידריה עד פטירתה בגיל 93. את העסק ירשו נכדיה של רוטנברג, עודד ואליענה בר. כיום משמש עודד בר המנכ"ל והבעלים של הרשת, שמונה את הסניפים הבאים: שישה סניפים בבאר שבע וסניפים בחיפה, בתל אביב, בפתח תקווה, בחולון, בירושלים, בפצאל, באשדוד ובאשקלון.

הגלידות שנמכרות בגלידריות הרשת מיוצרות בשני מפעלים, בבאר שבע ובקריית גת. הגלידות המיוצרות נטולות חומרים משמרים, חומרים מייצבים או צבעי מאכל.

ב-2012 חנכה הרשת קונספט חדש בחנויותיה: סניפים שנבנים כמודל מוקטן של הסניף הראשון בבאר שבע, שבהם מיוצרת הגלידה במטבח פתוח למול הלקוחות. החנויות הן בגדלים של 20–70 מ"ר.

## קישורים חיצוניים
* 

* אורן פייט, גלידה באר שבע , באתר סמליל - על מיתוג מחדש של הרשת, 25 בנובמבר 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע: בתי קפה ומסעדות
באר שבע
קטגוריה:תעשיית גלידות בישראל
קטגוריה:ישראל: רשתות בתי קפה
קטגוריה:באר שבע: תיירות
נינוצ'קה

**נינוצ'קה** (באנגלית: **Ninotchka**) הוא סרט דרמה-קומדיה אמריקאי משנת 1939 בבימויו של ארנסט לוביטש. הסרט מגולל את סיפורה של צירה רוסית המתאהבת בגבר צרפתי במהלך ביקורה בצרפת. בסרט משחקים גרטה גרבו ומלווין דאגלס בתפקידים ראשיים. זהו סרטה הקומי הראשון של גרבו. בנוסף, זהו אחד הסרטים האמריקאיים הראשונים המתארים את רוסיה הקומוניסטית באופן הומוריסטי.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. ב-1990, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.

## צוות שחקנים
* גרטה גרבו - איונווה נינוצ'קה
* מלווין דאגלס - לאון דאלאווט
* אינה קלייר - הדוכסית סוואנה
* סיג רומאן - ירנוב
* פליקס ברסארט - בלזונוב
* אלכסנדר גרנאץ' - קופלסקי
* בלה לוגוסי - ראזינין

## הפקה
הסרט יצא לאקרנים במהלך מלחמת העולם השנייה ברחבי אירופה. ברית המועצות ובנות בריתה החרימו את הסרט עקב תוכנו. למרות זאת הסרט היה הצלחה כלכלית ברחבי העולם.

חרף הניסיון לצייר את תפקידה הראשון הקומי של גרטה גרבו, למעשה כבר בסרט "המלכה כריסטינה" (1933) ניהלה דיאלוגים קומיים עם השחקן ג'ון גילברט.

## פרסים ומורשת
הסרט זכה לביקורות מהללות ולהצלחה כלכלית ברחבי העולם. הסרט השפיע רבות על סרטים כמו גרבי משי (1957) ולבני הברזל (1956). מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימות מאה שנים... מאה תשוקות במקום ה-40 ומאה שנים... מאה קומדיות במקום ה-52.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (עבור גרטה גרבו), התסריט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סרטי 1939
קטגוריה:סרטי גרטה גרבו
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי סאטירה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטים על קומוניזם
בנאווה

**בנאווה** (או **בנאווי**, Banaue או Banawe) היא רשות מקומית בנפת איפוגאו שבמחוז קורדילרה בפיליפינים. לפי מפקד התושבים האחרון, היישוב מונה 21,448 תושבים ב-3,952 משקי בית. היישוב נודע כמקום הימצאן של שתי מערכות של טרסות חקלאיות, בטאד ובנגאן, הכלולות באתר המורשת העולמית "טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית".

## טרסות האורז

מערכת הטרסות בבנאווה, שנקראת לעיתים על ידי המקומיים "פלא תבל השמיני", נפרסת ממדרון רכס ההרים בבנאווה ועד לגובה של אלפי מטרים. שתיים ממערכות הטרסות בבנאווה, בנגאן ובטאד, מהוות חלק מאתר המורשת העולמית טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית, שמוכר על ידי אונסקו. נטען כי אם הטרסות ייפרסו לאורכן מקצה לקצה, הן יקיפו מחצית מכדור הארץ. הטרסות נבנו לפני 2,000 שנה, והן מדגימות את יכולותיהם ההנדסיות המעולות של המקומיים. מערכת ההשקיה נעזרת בזרמי ההרים ובמעיינות, שמימיהם מוזרמים דרך ברזים ומועברים בתעלות החצובות לאורך ההר ועד לטרסות.

## תחבורה
ניתן להגיע לבנאווה בג'יפני, באוטובוס וברכב פרטי מהעיר בגויו.

## קישורים חיצוניים

*  

קטגוריה:הפיליפינים: ערים
פיליפ עירון

**פיליפ עירון** (22 במאי 1942, בלגיה – 22 במרץ 1995) היה רב חובל, נתב ומנהל מחלקת תפעול בנמל אילת. הוא היה חבר מועצת עיריית אילת ובשנים 1988–1993 היה סגן ראש עיריית אילת. 
## ביוגרפיה
עירון נולד ב-1942 בבלגיה כפיליפ הופשטטר לפריץ ומלכה הופשטטר. 

היה נתב בנמל אילת, ובמקביל לעבודתו זו הקים, יחד עם רב חובל הנמל, חברה פרטית לשירותי ים בשם "מרין".

עירון מונה לרב חובל של אניית הצובר "מינרל דמפייר" של צי הסוחר הישראלי. ב-22 ביוני 1995 התנגשה האנייה באנייה קוריאנית, וטבעה. כל אנשי צוותה, 9 ישראלים ו-21 זרים, טבעו. בערכאת הערעור של בית המשפט לאדמירליות בבריטניה נקבע כי האונייה הקוריאנית הייתה אחראית לתאונה ביחס של 4:1 לעומת המינרל דמפייר.

גופותיהם של עירון ועוד ארבעה ישראלים אותרו והובאו לקבורה בישראל.

עירון נישא לחיה ולזוג נולדו 3 בנות ובן.

## הנצחה
המרינה העירונית באילת קרויה על שמו של עירון. אנדרטה לזכרו נמצאת במרינה. האנדרטה היא מעשה ידיו של האמן האילתי אמיר אלקיים. היא בנויה ממבנה אבן ועליו עוגן צבוע בכחול. בצד האחורי יש פסוק מ: .

בבסיס האנדרטה יש פרטים על קורות חייו של עירון.


Philip Eiron Memorial in Eilat.jpg|פרטים על פיליפ עירון בבסיס האנדרטה
Sea captain Philip Eiron memorial, Eilat.jpg|מבט מהצד על האנדרטה
Sea captain Philip Eiron memorial in Eilat.jpg|אנדרטת פיליפ עירון באילת


## קישורים חיצוניים
* פיליפ עירון, באתר "אילת עירי"
* מינרל דמפייר, באתר המוזיאון הימי הלאומי

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר לקציני ים עכו
קטגוריה:הרוגי טביעה ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת העיר אילת
קטגוריה:רבי חובלים ישראלים
קטגוריה:סגני ראשי רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:אישים הקבורים באילת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
כורש הראשון

**כּוֹרֶשׁ הראשון** (בפרסית עתיקה: **Kuruš**; בפרסית: **کوروش**; ביוונית: **Κῦρος**) היה מלך אנשאן בין השנים 600-580 לפני הספירה (חלק מהחוקרים טוענים כי מלך בין 652-600 לפני הספירה). נכדו המפורסם היה כורש הגדול, הידוע גם ככורש השני.

כורש היה בן השושלת האחמנית. ככל הנראה היה נכדו של האחמניש ובנו של צ'ישפיש. לפי אחת הסברות, בניו של צ'ישפיש חילקו את הממלכה ביניהם לאחר מותו. כורש מלך על אנשאן, ואחיו ארירמנס מלך על פרס.

תיארוך תקופת המלוכה אינו ודאי. יש חוקרים המציעים לזהותו עם מלך בשם "Kuras of Parsumas", המוזכר לראשונה בסביבות שנת 652 לפני הספירה. באותה שנה שמש-שום-אוכין, מלך בבל (668-648 לפנה"ס) התמרד נגד אחיו הגדול אשורבניפל, מלך אשור (668-627 לפנה"ס). Kuras מוזכר כשותף לברית צבאית עם הבבלי. המלחמה בין שני האחים הסתיימה ב-648 לפנה"ס בתבוסה והתאבדות של שמש-שום-אוכין.

Kuras מוזכר שוב בשנת 639. באותה שנה אשורבניפל הצליח להביס את עילם והפך לאדונם של בעלי בריתו לשעבר. Kuras היה כנראה ביניהם. בנו הבכור ארוקו (Arukku) נשלח לאשור כדי לחלוק כבוד למלכו. Kuras נעלם מהתיעוד היסטורי, אך הצעת הזיהוי שלו עם כורש מסיית לחבר את השושלת האחמנית לאירועים החשובים של המאה ה-7 לפנה"ס.

אשורבניפל מת ב-627 לפנה"ס. כורש כנראה המשיך לחלוק כבוד לבניו ויורשיו אשור-אתיל-אילני (מלך בין 627-623 לפנה"ס) וסין-שר-אישכון (מלך בין 623 ל-612 לפנה"ס). שניהם התנגדו לברית בראשות Cyaxares מלך מדי (633-584 לפנה"ס) ונבופלאסר מלך בבל (626-605 לפנה"ס). בשנת 612 לפני הספירה, הצליחו בעלי הברית ללכוד את הבירה האשורית נינוה, ולמעשה סימנו את סוף האימפריה האשורית. שרידי הצבא האשורי תחת אשור-אובליט השני (מלך בין 612-609 לפנה"ס) המשיכו להתנגד מחרן.

מדי ובבל חילקו ביניהן את אדמות האימפריה אשורית, ונראה שאנשאן נפלה בידי הבבלים. כורש סיים את חייו, כנראה, תחת שלטונו של Cyaxares או של Astyages בנו (584-550 לפנה"ס). כורש הוחלף על ידי בנו כנבוזי הראשון, ונכדו היה כורש הגדול, מייסד האימפריה הפרסית.

לפיכך, תיארוך חייו ושלטונו ממקמים את כורש הראשון יותר ממאה שנה לפני נכדו. ייתכן שהוליד את כנבוזי בגיל מבוגר ושמת בגיל מתקדם. יש הטוענים שכורש ו-Kuras היו דמויות נפרדות ושאין קשר ברור ביניהם. נראה שכורש שלט בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס ושלטונו היה חסר אירועים. בשל מחסור בתיעוד מספק לתקופה היסטורית זו, אין לדעת איזו תאוריה נכונה יותר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:כורש הגדול
הלם תרמי

**הלם תרמי** הוא מצב שבו חומר נשבר או נסדק עקב חימום או קירור מהיר מדי.

כאשר חומר מחומם או מקורר באופן לא אחיד, החום עובר מאזור חם יותר לאזור קר יותר, בקצב שנקבע על פי המוליכות התרמית שלו. אזורים חמים וקרים מתפשטים באופן שונה, על פי הפרש הטמפרטורות ומקדם המוליכות התרמית של החומר. הבדלים של התפשטות בחומר גורמים למאמצים בחומר. כאשר מאמצים אלו יותר גדולים מהחוזק של החומר, הוא נשבר.

ככלל, הלם תרמי ייגרם עקב שילוב של התנאים הבאים: הפרש טמפרטורות גדול, מוליכות תרמית נמוכה, חוזק נמוך של החומר, ותנאים נוספים אשר מפורטים בהמשך.

## דוגמאות
כאשר זורקים קובית קרח לתוך מים חמים (או אפילו פושרים), החוזק הנמוך של קרח ביתי, מקדם ההולכה הנמוך והפרש הטמפרטורות הגדול גורמים לקרח להסדק או להתנפץ. התופעה נובעת מכך שהצד החיצוני של הקרח מתחמם מהר מאוד ומתכווץ, והצד הפנימי נשאר כפי שהיה, וזה גורם למאמצים בתוך הקרח אשר גורמים לשבירתו. יש לציין שקרח (בטמפרטורה הקרובה ל-0 מעלות צלזיוס), בניגוד למרבית החומרים, מתכווץ עם עליית הטמפרטורה (ראו האנומליה של המים).

בחישול של מתכות מקררים במהירות מתכת חמה על מנת לקבל חוזק גבוה ותכונות רצויות אחרות. עם זאת, ישנם תקנים אשר מגדירים במדויק כיצד יש לקרר את המתכת, שכן קירור מהיר מדי יביא לסדיקה.

## מניעה של הלם תרמי
הלם תרמי ניתן להפחית באמצעות שינוי התנאים:
* הפרש טמפרטורות קטן יותר, או חימום וקירור איטיים יותר
* הכנסת מאמצים מכוונים בתוך החומר (כמו בזכוכית מחוסמת), אשר יתקזזו עם המאמצים הנגרמים במהלך החימום
* שינוי תכונות החומר או שימוש בחומר אחר, בעל:
:* מוליכות תרמית גבוהה יותר
:* מקדם התפשטות תרמית קטן יותר
:* חוזק גדול יותר
:* מודול יאנג קטן יותר - גורם למאמצים קטנים יותר עבור אותה התפשטות
:* קשיחות (toughness) גדולה יותר - גורמת לחומר לספוג מאמצים באופן פלסטי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:הנדסת מכונות
תיבת דו-שיח

[250px|ממוזער|שמאל|תיבת דו-שיח של [Gedit, המציגה למשתמש שאלה - האם ברצונו לשמור את השינויים לפני סגירת הקובץ. מאפשרת לסגור ללא שמירה,  לחזור בו מהכוונה לסגור את הקובץ ולהשאיר את הקובץ פתוח או לשמור.]]
בממשק משתמש גרפי של מחשבים, **תיבת דו-שיח** (באנגלית: **Dialog box**) היא חלון המאפשר הדדיות או דיאלוג בין המשתמש האנושי לבין התוכנה. תיבת דו-שיח עשויה למסור מידע או לבקש מהמשתמש לבצע פעולה. תיבת דו-שיח מספקת למשתמש אמצעי להורות כיצד לבצע פקודה או להגיב לשאלה או התרעה.

תיבת דו-שיח עשויה להיות חלון מודאלי (המחייב את המשתמש להגיב לפני שתוחזר השליטה אל התוכנה שיזמה את הופעת התיבה) או בלתי-מודאלי, בתלות באינטראקטיביות הנדרשת.

הסוג הפשוט ביותר של תיבת דו-שיח הוא התרעה, המציגה מסר ודורשת שהמשתמש יאשר שהבחין במסר (לרוב באמצעות כפתור אוקיי) או יקבל החלטה אם לאשר פעולה או לבטלה. התרעות משמשות גם לחיווי על סיום מכוון או קריסה בלתי מכוונת של תוכנה או מערכת הפעלה (כמו למשל מסך המוות הכחול). מומחי שימושיות מבקרים התרעות כאלו, משום שאינן תורמות מידע שימושי למשתמש, אינן משיגות את המטרה המצופה - הגנה מפני שגיאות שנגרמו עקב פעולות הרסניות, וקיימות להן חלופות טובות יותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ממשקי משתמש במחשב
אנרי ון דה ולדה

**אנרי קלמנס ון דה ולדה** (בהולנדית/פלמית: **Henry Clemens Van de Velde**; 3 באפריל 1863 – 3 באוקטובר 1957) היה אדריכל, צייר ומעצב פנים בלגי-פלמי איש זרם האמנויות והאומנויות, יחד עם ויקטור הורטה הניח את היסודות לתנועת האר נובו בבלגיה. מראשית המאה ה-20 ועד עליית הנאצים לשלטון פעל בגרמניה.

## תולדות חייו
ון דה ולדה נולד באנטוורפן ולמד ציור באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן ובפריז אצל קרלו-דוראן (Carolus-Duran). לאחר שהכיר את יצירותיהם של פול סיניאק וז'ורז' סרה היה לחבר בתנועה הנאו-אימפרסיוניסטית. בבריסל היה חבר בתנועת האמנים, "העשרים" (Les XX) יחד עם קאמי פיסארו, פול סזאן, פול גוגן, קלוד מונה, זורז' סרה ווינסנט ואן גוך. ון דה ולדה קיים קשר ידידות עם ווינסנט ואן גוך ועם אחיו, תאו ואן גוך.

ב-1892 נטש את הציור לטובת עיצוב פריטי עיצוב פנים, רהיטים ואדריכלות ברוח ערכי תנועת האמנויות והאומנויות. ב-1895 הציג בגלריה של זיגפריד בינג, הגלריה המובילה של האר נובו בפריז. במפנה המאה העשרים עיצב מספר וילות פרטיות בבלגיה, הולנד וגרמניה.

ב-1905 הוזמן על ידי הדוכס הגדול של ויימאר לפתוח בית ספר לאמנות בעיר. ון דה ולדה הקים את בית הספר לאומנות ומלאכה, שהפך ב-1919 לבית הספר באוהאוס. כמו כן היה ון דה ולדה כח מניע בתנועת האמנויות והאומנויות, עיצוב תעשייתי ועיצוב המוצר הגרמנית, הוורקבונד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את ויימר בהיותו נתין מדינת אויב. ב-1926 השתתף בייסוד בית הספר העליון לעיצוב בבריסל (Institut supérieur des Arts décoratifs), כן היה מרצה באוניברסיטת גנט, בה תכנן אף מגדל הספרייה ה-Boekentoren.

ב-1935 תכנן בהולנד את מוזיאון קרולר-מילר בפארק הלאומי הוכה פלוהה, אחד מאוספי ואן גוך החשובים.

בשנותיו האחרונות חי בשווייץ. נפטר בציריך בגיל 94.


קובץ:Henry van de Velde - Chair - 1895.jpg|כיסא למעונו הפרטי, 1895
קובץ:NietzschearchivWeimarvoordeur.JPG|דלתות הכניסה לארכיון ניטשה בווימאר, 1903
קובץ:Gent Boekentoren3.JPG|מגדל ספריית אוניברסיטת גנט 1933-1938


## קישורים חיצוניים

* דף באתר senses-artnouveau
* דף באתר היסטוריה של העיצוב
* ביוגרפיה
* וילה אשה
* 
* 

קטגוריה:אדריכלי אר נובו
קטגוריה:אדריכלים בלגים
קטגוריה:אמנים בלגים
קטגוריה:מעצבים בלגים
קטגוריה:מעצבים
קטגוריה:פלמים
קטגוריה:ילידי 1863
קטגוריה:נפטרים ב-1957
וולקן (קומיקס)

**וולקן** (באנגלית: **Vulcan**) היה דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *X-Men: Deadly Genesis #1* מינואר 2006, ונוצרה על ידי הכותב אד ברובייקר והמאייר טרוור היירסין.

וולקן הוא האלטר אגו של גבריאל "גייב" סאמרס, אחיהם הצעיר של סקוט ואלכס סאמרס, שידועים בזהויותיהם סייקלופס והאבוק, בהתאמה. סאמרס הצעיר הוא בנם שטרם נולד של כריסטופר וקתרין סאמרס, שנחטפו בידי ד'קאן, שליט האימפריום של השי'אר. השליט המטורף דקר את קתרין ההרה לאחר שכריסטופר ניסה להימלט, היא עצמה נהרגה והתינוק נחשב למת. אולם, העובר הזעיר הוצא מגופה והוכנס למאיץ אינקובטור, בו השתמשו כדי לגדל עבדים מינקות. כתוצאה מכך, הרך הנולד גדל בקצב מואץ עד לבגרותו. הוא נשלח לכדור הארץ כעבדו של אריק האדום, עושה דברו של ד'קאן, אך נמלט ממנו ונמצא בידי מוירה מק'טאגרט ללא כל זיכרון מעברו. היא לקחה אותו תחת חסותה ועזרה לו לפתח את כוחותיו. זאת ועוד, צ'ארלס אקסבייר זיהה בו את החותם הגנטי השייך למשפחתו, ולמשך זמן מה סאמרס הצעיר הצטרף לקבוצת אקס-מן חדשה שנשלחה להציל את הקבוצה המקורית מהאי התבונתי קרקואה. אולם, הוא נשכח מאחור ונחשב למת. המום וכאוב ממות אחיו, סקוט פנה בחוסר אונים לאקסבייר, שהחליט למחוק את זיכרונותיהם של כולם מאירועים אלו על מנת לחסוך את הצער.

בימים מודרניים, וולקן התעורר כתוצאה מהאנרגיות המוטאנטיות ששוחררו בעקבות אירועי בית אם. הוא חזר משהותו הארוכה בחלל כדי לנקום באקסבייר, הרג את באנשי תוך כדי, וכמו כן ניסה להרוג את וולברין וחטף את רייצ'ל סאמרס - אחייניתו מיקום מקביל - ואת סקוט אחיו. בהמשך, הוא שב למקום בו גדל, אימפריית השי'אר, ונקלע למלחמה בין-גלקטית שבמהלכה נבחר לשמש כקיסר.

בסוף אירועי "מלחמת המלכים", חזיז שחור מתעמת עם וולקן ומפעיל פצצה אימתנית הגורמת לחור במרקן הזמן והחלל, והורגת את וולקן. מאוחר יותר התגלה כי הוא לא נהרג, והצטרף לאומת המוטאנטים של צ'ארלס אקסבייר על האי קרקואה.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
הסמוראי הכסוף

**הסמוראי הכסוף** (באנגלית: **Silver Samurai**) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Daredevil #111* מיולי 1974, ונוצרה על ידי הכותב סטיב גרבר והמאייר בוב בראון.

הסמוראי הכסוף הוא האלטר אגו של קניוצ'יו הראדה, מוטאנט יפני בעל הכוח להטעין כמעט כל דבר באנרגיית טכיונים, אשר גם מסוגלת לחתוך כל חומר מלבד אדמנטיום. עוטה חליפה המבוססת על תלבושת הסמוראי המסורתית. הראדה היה שומר ראשה של הטרוריסטית הנודעת וייפר, וגם שכיר חרב לעת מצוא. כאשר עבד עבור וייפר, הוא נלחם נגד אויבים כמו ספיידרמן, האלמנה השחורה וקבוצות המוטנטים החדשים והאקס-מן. הראדה הפך למנהיג שבט ישידה לאחר מותה של מאריקו ישידה, אחותו למחצה. יריבו המושבע של וולברין. נהרג בחוברת *Wolverine Vol.4 #1* מנובמבר 2010. 

לאחר מותו, בנו שינג'ן הראדה השני נטל את זהות הסמוראי הכסוף והצטרף לאחוות המוטאנטים של מיסטיק.

דמותו של הסמוראי הכסוף מופיעה בסרט הלייב אקשן "וולברין".

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
כיכר האוניברסיטה

[שמאל|ממוזער|280px|כיכר האוניברסיטה ב[בוקרשט]]
[שמאל|ממוזער|280px|[הפגנה בכיכר האוניברסיטה]]

**כיכר האוניברסיטה** (ברומנית: **Piaţa Universităţii**) היא כיכר מרכזית בבוקרשט, בירת רומניה. הכיכר היא קילומטר אפס של בוקרשט והייתה מוקד של הפגנות בתקופה שלאחר המהפכה הרומנית.

בכיכר האוניברסיטה שוכנים מבנים של אוניברסיטת בוקרשט, התיאטרון הלאומי על שם יון לוקה קאראג'אלה וגרנד הוטל בוקרשט.

## קישורים חיצוניים

* מפת בוקרשט ועליה ניתן למצוא את כיכר האוניברסיטה 

אוניברסיטה
וילם ואן הוגסטראטן

**וילם ואן הוגסטראטן** (בהולנדית: **Willem van Hoogstraten**  18 במרץ 1884 – 11 בספטמבר 1965) היה כנר ומנצח הולנדי.

## ביוגרפיה
ואן הוגסטראטן נולד באוטרכט שבהולנד. בגיל שמונה החל ללמוד נגינה בכינור, ובין מוריו היה אלכסנדר שמולר. בגיל שש-עשרה נסע לגרמניה לקונסרבטוריון של קלן, שם למד אצל בראם אלדרינג. הוא המשיך את לימודי הכינור בפראג.

את הקריירה שלו כמנצח החל באתר מרפא ובהמשך ניצח על התזמורת בקלפלד, בשנים 1914–1918.

הוגסטראטן היה נשוי במשך שש-עשרה שנים, מ-1911 עד 1927, לפסנתרנית אלי ניי (Elly Ney). השניים נפגשו ב-1907 בקונסרבטוריון בקלן, שניי נמנתה עם סגל מוריו. הם סיירו ברחבי אירופה בנגינת מוזיקה קאמרית, לאחר שצירפו אליהם את הצ'לן פריץ רייטץ ליצירת שלישייה. הזוג התגורר בטוצינג על ימת שטארנברגר. הם הקליטו שלושה מן הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, מס' 3, 4 ו-5. בתם, אלאונורה ואן הוגסטראטן, הייתה לשחקנית. הם התגרשו בשנת 1927.

ואן הוגסטראטן ניצח על פסטיבל ברהמס בווינה ועל פסטיבל מוצרט בזלצבורג. כמו כן הופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה. הוא ניצח על הפילהרמונית של ניו יורק בסדרת הקונצרטים הקיצית באצטדיון לואיסון בשנים 1922–1939, ואף כיהן שם כמנצח-משנה מ-1923 עד 1925. בלואיסון ניצח ב-1927 על הפילהרמונית של ניו יורק בביצוע "הרפסודיה בכחול" והקונצ'רטו בפה מז'ור  עם ג'ורג' גרשווין כסולן. האגודה הפילהרמונית מינתה את ואן הוגסטראטן למנהל מוזיקלי של התזמורת בין יוזף סטרנסקי ווילם מנגלברג, למשך חצי עונה עד שמנגלברג התפנה לקחת עליו את המשרה.
 
ואן הוגסטראטן התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אורגון אחרי מותו הפתאומי של תאודור שפירינג בשנת 1925. במשרתו זו התמיד שלוש-עשרה עונות. מ-1939 עד 1945 כיהן כמנצח קבוע של אוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.

ואן הוגסטראטן מת 1965 בטוטצינג, גרמניה, ונקבר שם לצד אשתו לשעבר, אלי ניי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים הולנדים
קטגוריה:כנרים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1884
קטגוריה:נפטרים ב-1965
שש מצוות תמידיות

**שש מצוות תמידיות** הן מצוות בתורה שניתן לקיימן בכל זמן ובכל רגע והן אינן דורשות עשיית מעשה בפועל, אלא מספיקה לקיומן רק מחשבתו של האדם. ספר החינוך הוא המקור לסידור מצוות אלו, ורבים מספרי ההגות וההלכה המאוחרים יותר הזכירו דבריו. בהקדמה לספר החינוך נכתב: שש מצוות חיובן תמידי לא יפסקו מעל האדם אפילו רגע אחד כל ימיו.

מפורסם ביותר הוא בעל המשנה ברורה שהעתיק ב'ביאור הלכה' בתחילת הסימן הראשון בשולחן ערוך, שם מדובר על דרך הצדיקים לקיים "שויתי השם לנגדי תמיד", וכותב: הרוצה לקיים "שויתי" כראוי יזדרז לקיים מה שנכתוב בשם ספר החינוך, ומפני גודל חביבותם העתיקום כמה גדולים בספריהם.

## שש המצוות
### אמונה בה'

להאמין שיש אלוה אחד בעולם שהמציא כל הנמצאות ומחפצו ורצונו הוא כל מה שהוא עכשיו ושהיה ושיהיה לעדי עד ושהוא הוציאנו ממצרים ונתן לנו התורה וזהו מצוות עשה דכתיב אנכי ה' אלהיך אשר הוצאתיך וגו' ופירושו תדעו ותאמינו שיש לעולם אלוה המשגיח שהרי הוצאתיך מארץ מצרים.

### לא יהיה לך אלוהים אחרים

שלא נאמין בשום אלהים זולתו שנאמר: לא יהיה לך אלהים אחרים על פני. ואפילו מודה שהקב"ה שולט על הכל, רק שידמה בדעתו שמסר הנהגת העולם למלאך או לכוכב, הרי זה מודה בעבודה זרה ועובר על לא יהיה לך אלהים אחרים על פני. אלא יאמין שהקב"ה בעצמו ובכבודו משגיח בכל העולמות, ואין לשום נברא כוח לעשות דבר בלתי רצונו, ולכן נקרא הקב"ה אלקי האלהים.

### ייחוד ה'

לייחדו שנאמר שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד. ופירושו שמע ישראל ודע כי ה' שהווה את הכל ברצונו והוא אלהינו המשגיח בכל העולמות הוא ה' אחד בלי שום שיתוף.

### אהבת ה'

לאהוב המקום ברוך הוא שנאמר ואהבת את ה' אלהיך וגו' וכיצד יגיע האדם לאהבה הוא על ידי התורה וכדאיתא בספרי לפי שנאמר ואהבת איני יודע כיצד לאהוב את המקום ת"ל והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם כלומר שע"י ההתבוננות בתורה יכיר את גדולתו של הקב"ה שאין לו ערך ולא קץ ותתיישב האהבה בלבו בהכרח. ועניין המצוה שיראה האדם להשים כל מגמתו וכל מחשבתו אחר אהבת השם יתברך ויעריך בלבו כי כל מה שיש בעולם מעושר ובנים וכבוד הכל הוא כאין נגד אהבתו יתברך וייגע תמיד בבקשת חכמת התורה למען ישיג ידיעה בה'. והקובע את מחשבתו בעניינים הגשמיים ובהבלי העולם שלא לשם שמים רק להתענג ולהשיג כבוד ביטל עשה זו ועונשו גדול.

### יראת ה'

להיות יראת השם יתברך על פניו תמיד לבלתי יחטא ועל זה נאמר את ה' אלהיך תירא ומי שבא דבר עבירה לידו חייב להעיר רוחו ולתת אל לבו באותו הפרק שהקב"ה משגיח בכל מעשי בני אדם אף אם יהיו במחשך מעשיהם וישיב להם נקם לפי רוע המעשה וכדכתיב אם יסתר איש במסתרים ואני לא אראנו נאום ה' וגו'.

### לא תתורו

שלא נתור אחר מחשבת הלב וראיית העיניים שנאמר ולא תתורו אחרי לבבכם וגו' ואמרו חכמים אחרי לבבכם זו אפיקורסות ואחרי עיניכם זו זנות ובכלל אפיקורסות הוא כל מחשבות זרות שהם היפך דעת התורה ובכלל זנות הוא מי שהוא רודף אחר תאות העולם מבלי שיכוין בהם כלל לכוונה טובה כלומר שלא יעשה אותם כדי שיעמוד בריא ויוכל להשתדל בעבודת בוראו רק כוונתו תמיד להרבות תענוגים גדולים לנפשו.

## לקריאה נוספת

* **לחיות במרחב האלוקי**, הרב יצחק גינזבורג, הוצאת גל עיני (ה'תשס"ז).

## קישורים חיצוניים
* ערך שש מצוות תמידיות באנציקלופדיה לפנימיות התורה

## הערות שוליים

*
ארמון בורבון

400px|ממוזער|מבט על ארמון בורבון מהסן בלילה
150px|שמאל|לוגו האספה הלאומית
**ארמון בורבון** (בצרפתית: **Palais Bourbon**) הוא מקום מושבה של האספה הלאומית – הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי. הוא ממוקם בגדה השמאלית של הסן, מול כיכר הקונקורד, בפריז, צרפת.

## היסטוריה
הארמון נבנה עבור לואיז פרנסואז דה בורבון, דוכסית בורבון, שהייתה בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ופילגשו המרקיזה דה מונטספן. האדריכל האיטלקי לורנצו ג'ארדיני תכנן את הארמון ופיקח על הבנייה מ-1722 עד מותו ב-1724. האדריכל הצרפתי ז'אק גבריאל החליף אותו, והבנייה הושלמה ב-1728.

הארמון משקיף על נהר הסן, מול גני טווילרי במזרח והשאנז אליזה במערב. בתחילה היה מורכב המבנה מחלק מרכזי ושני בניינים תואמים בצדדים. עצים ניטעו בהדרגה וחלקות פרחים הפרידו בין החלקים. לואי החמישה עשר, מלך צרפת קנה את המקום ב-1756 עבור הממלכה, ואז מכר אותו ללואי ז'וזף; נסיך קונדה, נכדה של הדוכסית, שהרחיב את המבנה ב-1765.

### בזמן המהפכה
בזמן המהפכה הצרפתית הולאם ארמון בורבון והבית התחתון נפגש בארמון החל מ-1798. בהמשך, כחלק מתוכניות נפוליאון בונפרטה להפיכת פריז למונומנטלית יותר, נבנה פורטיקו בחזית המבנה הפונה לכיכר הקונקורד. הפורטיקו משקף את חזית כנסיית המדלן הנראית מולו ברחוב רויאל.

בשנת 1800 בניין החלו ישיבות של הגוף המחוקק שכלל 300 חברים.

### בתקופת הרסטורציה
בתקופת הרסטורציה של שושלת בורבון, נסיך קונדה חזר מגלותו וקיבל לרשותו את הארמון. הוא השכיר חלק גדול מן הארמון לבית הנבחרים. הארמון נקנה בשלמותו מיורשו ב-1827, תמורת 5,250,000 פרנקים. אז התאפשר לבית הנבחרים לבצע שיפוץ נרחב שכלל חדרים ומשרדים מתאימים יותר, סידור מחודש של המסדרונות, ומיקום הולם לספרייה.

### בשנות ה-40 של המאה ה-19
בית הנבחרים שנבחר ב-1846 פוזר בעקבות מהפכת פברואר 1848. עם הקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה ניתנה זכות בחירה כללית לגברים, ונבחרה האספה המכוננת הלאומית ואחריה, ב-1849, גם אספה מחוקקת.


P1030530 Paris VII Palais-Bourbon de nuit rwk.JPG|ארמון בורבון בלילה
Panorama de l'hémicyle de l'assemblée nationale.jpg|פנים האספה
Bibliothèque de l'Assemblée Nationale 1.jpg|ספריית הארמון
Concorde Assemblée Nationale.jpg|מבט מנהר הסן 


## ראו גם
* האספה הלאומית של צרפת
* ממשלת צרפת
* פוליטיקה של צרפת

## קישורים חיצוניים

* 
*  היסטוריית ארמון בורבון, באתר הרשמי של האספה הלאומית (אנגלית)
*  היסטוריית ארמון בורבון, באתר הרשמי של האספה הלאומית (צרפתית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממשלת צרפת
קטגוריה:צרפת: ממשל
קטגוריה:פריז: ארמונות
חומר תשמורת

**חומרי תשמורת** הם חומרים עתירי אנרגיה המורכבים ממולקולות גדולות, אשר נוצרות בתאי צמחים ובעלי חיים, ומשמשים כמאגרי אנרגיה המגיעים לכלל שימוש בשלבים מאוחרים יותר במידת הצורך. חומר המיוצר ומפורק על ידי אותו צמח למטרת שמירת האנרגיה, נחשב כ"חומר תשמורת".

התכונות של חומרי התשמורות הן:
#הגוף יודע לבנות אותם.
# הגוף יודע לאגור אותם.
# הגוף יודע לפרק אותם (זו הסיבה שתאית **אינה** חומר תשמורת בצמחים כי הצמחים אינם מסוגלים לפרק אותה).
# מסיסותם במים נמוכה מאוד, לכן לפי כלל אוסמוזי-היפרטוני חומר התשמורת (לדוגמה בבעלי חיים גליקוגן) שפריסתו בתא אינה ניכרת, לא ייכנסו מים לתוך התא ולא ייווצר מצב של התפוצצות התא.

חומר התשמורת העיקרי בצמחים הוא עמילן. הפוטוסינתזה מייצרת גלוקוז, שממנו נבנה עמילן המצטבר בפקעות וזרעים, ובהמשך מתפרק חזרה לגלוקוז המהווה מקור אנרגיה חשוב לצמח. בבעלי חיים משמשים שומנים כחומרי תשמורת, וכן גליקוגן הנאגר בכבד ובשרירים, ומתפרק בעת הצורך לגלוקוז כדי להזין את תאי הגוף.

חשיבות נוספת לחומרי התשמורת היא בשמירה על הומיאוסטזיס של סוכר בדם, הומיאוסטזיס של סוכר משמעותו שמירה על סביבה נורמטיבית של סוכר בדם. הוא נעשה באמצעות שני הורמונים המופרשים מהלבלב - בעת מחסור בסוכר מדם מופרש ההורמון גלוקגון המעודד את חומר התשמורת גליקוגן להתפרק לפחמימה פשוטה (גלוקוז) ולצאת לדם, ובכך, אחוז הסוכר בדם חוזר לנורמה.
בעת עליית אחוז הסוכר בדם מופרש מהלבלב ההורמון אינסולין הגורם הן להכנסתם של עודפי הגלוקוז לתאי הגוף והן ליצירת חומר התשמורת גליקוגן מעודפים אלו, בכך אחוז הסוכר בדם יורד וחוזר לנורמה. 

יתרון נוסף לחומר התשמורת הוא עקרון הנועץ כי חומר התשמורת הפחמתית בבעלי חיים לדוגמה המורכבת גליקוגן היא מניעת אוסמוטיות. כלומר, אילו הגליקוגן היה מחולק למספר רב של מולקולות גלוקוז, אזי הפריסה בו תהיה נאותה באופן כזה שמעלה את ריכוז המומסים בתא, לכן לפי כלל תמיסה היפוטונית (הגורס כי בתמיסה בעלת ריכוז מומסים נמוך מאשר ריכוז המומסים בתא ייכנסו מים לתוך התא) ייכנסו מים לתוך התא, עד כי התא יתפוצץ מאחר שקרום התא לא עומד בלחצים מסוג זה, והתא לא יהיה פעיל. לכן, היתרון הוא מניעת התפוצצות התא.

יתר על כן הגליקוגן משמש גם כמאגר אנרגיה לשם זמינות (לדוגמה, שמיש בהומיאוסטזיס של סוכר בדם, כאשר כמות הסוכר בדם נמוכה, ההורמון גלוקגון מופרש מהלבלב ומעודד את הגליקוגן להתפרק ולצאת אל מחוץ התא ובכך ריכוז הסוכר בדם נשמר).
פריסה אוסמוטית היפוטונית כזו ניתנת רק במצב בו המומסים מסיסים במים, לדוגמה חומר התשמורת הנפוץ בבעלי חיים הוא גליקוגן אשר הוא רב סוכר שאין מסיס במים, לכן הפריסה שלו לקויה לחלוטין. לעומת זאת, בכדי למנוע פריסה כזו על מנת למנוע כניסה אוסמוטית היפוטונית של מים אל התא, הדו-סוכר והחד-סוכר מסיסים במים ולכן יש להם תכונת מסיסות ופריסה ניכרת, ולכן יש לאוגרם בתור חומר תשמורת שימנע ממצב כזה לקרות. 
מומס מסיס במים - (חד סוכר, דו סוכר) פריסתו תגרום לתגובה אוסמוטית. 
מומס שאינו מסיס במים - פריסתו לא תגרום לשום תגובה אוסמוטית ופריסתו לקויה לחלוטין.

## קישורים חיצוניים
*מהם חומרי תשמורת ומה תפקידם? מתוך "שאלות הכנה לבגרות בביולוגיה"

קטגוריה:מטבוליזם
צ'ישפיש

**צִ'ישְׁפִּישׁ** (תעתיק: **Čišpiš**, ביוונית: **Τεΐσπης**;  675-640 לפנה"ס), בנו של האחמניש ואבי סבו של כורש הגדול. יש ראיות לכך שכורש הראשון ו-Ariaramnes היו שניהם בניו. כורש הראשון הוא סבו של כורש הגדול, ואילו Ariaramnes הוא סבא רבא של דריווש הראשון. על פי ממצאים מהמאה ה-7 לפנה"ס, הוא כבש את עיר העילמית אנשאן לאחר שהשתחרר משלטון מדי, והרחיב את ממלכתו שהייתה כפופה לשלטון עילם. הוא הוחלף על ידי בנו השני, כורש הראשון.

## ביבליוגרפיה

*
*


## קישורים חיצוניים
* ČIŠPIŠ, באנציקלופדיה איראניקה
* 

קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
אהרון בן דוד

הרב ד"ר **אהרון בן דוד** (תש"א, 1941 - 27 בדצמבר 2025) הוא רב וחוקר יהדות תימן.

## ביוגרפיה
נולד בכפר וטן אלמקאש באזור אמלח שבצפון תימן. בשנת 1951 עלה עם הוריו לישראל במבצע על כנפי נשרים ומשפחתו התיישבה בקריית עקרון. בשנת 1964 הוסמך בבית המדרש למורים שליד ישיבת הדרום ברחובות כרב-מורה, שם גם המשיך ללמוד לימודי יהדות גבוהים. בשנת 1966 הוסמך לרבנות על ידי הרב זבולון גרז אב"ד רחובות ועל ידי הרב צבי יהודה מלצר, ובשנת 1990 על ידי הרבנות הראשית לישראל. בשנים 1972–1977 כיהן כמנהל בית הספר "סיני" ברחובות. בתקופת ניהולו זכה בית הספר (בשנת 1976) בפרס החינוך הארצי.

למד באוניברסיטת בר-אילן, שם הוסמך בשנת 1980 לתואר שני בתחום החינוך, והשלים שם גם את לימודי התואר השלישי.

בשנת 1980 התמנה כמפקח על בתי הספר של החינוך ממלכתי דתי של אזור המרכז. בתפקיד זה כיהן עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1998. בשנה זו התמנה לחבר בוועדת השחרורים מטעם משרד המשפטים.

בשנים 1991–1992 כיהן כיועץ של שר הדתות אבנר חי שאקי ועמד בראש המיזם לקליטה רוחנית של עולים מכל תפוצות הגולה.

משמש כיו"ר העמותה "אהבת תימן", ובמקביל משמש כיו"ר "בית נחמה ויאיר" ברחובות, הכולל גם ארכיון המכיל חומר רב אודות יהודי תימן. במסגרת פעילותו במוסדות אלו הוא עוסק בהדרכת סטודנטים, ארגון הרצאות במגוון נושאים, סיוע והדרכה לחוקרים הכותבים אודות מורשת יהודי תימן, ועוד.

במקביל לפעילותו הציבורית הוא עוסק, מזה כארבעים שנה, במחקר תורני ובחקר מורשת יהודי תימן.

בשנת 2001 הוענקה לבן דוד תעודת יקיר האגודה לטיפוח חברה ותרבות, כאות הערכה על תרומתו במסגרת פעילותו באגודה. בשנת 2002 הוענק לו "מדליון המעברה" על ידי נשיא המדינה על תרומתו למורשת העדה התימנית בארץ ישראל. בשנת 2008 הוענקה לו תעודת "יקיר החינוך הממ"ד".

נפטר ב-27 בדצמבר 2025.
## חיבוריו
* **החינוך היהודי בצפון תימן ושרשיו ביהדות** - "לקט", תש"מ
* **לב אהרן**- לקט מקורות (מן התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי) על החינוך היהודי בתקופת המשנה והתלמוד, האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תשנ"ב
* **החינוך כבבואה** - השוואה בין החינוך היהודי בתימן לבין החינוך היהודי בתקופת המשנה והתלמוד. האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תשנ"ו
* **ספר הקישורים** - מבוא על משמעות המונח "קישור" ומכיל 60 קישורים שהיו נהוגים בצפון תימן
* **ספר יהדות תימן** - תולדות יהודי תימן מאז הגעתם לתימן ועד עלייתם לארץ ישראל. האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תשס"א
* **ספר הוד** - תיאור חייהם של שני יהודים בני זוג בתימן ובארץ ישראל כראי לחיי הנישואין ולחיי התרבות בתימן
* **בית האבן** - תיאור הליכות יהודי צפון תימן, מורשתם וחייהם מסוף המאה התשע עשרה ועד סוף המחצית הראשונה של המאה העשרים. אהבת תימן, תשס"ח,
* **ספר המעשים** (שני חלקים) - כולל סיפורים, מעשיות, אגדות ומעשים העוסקים בהליכותיהם של יהודי צפון תימן בישוביהם השונים. אהבת תימן, תש"ע

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:חוקרי יהדות תימן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
יודיד הכסף

**יודיד הכסף** (או **כסף יודי,** באנגלית: **Silver iodide**) הוא תרכובת של יוד ושל המתכת כסף.

## היסטוריה
חוקרים במחלקה למדעי האטמוספירה באוניברסיטה העברית בירושלים חיפשו חומרים מלאכותיים שישמשו לזריעת עננים במטרה להגביר את כמות הגשם היורדת במדינת ישראל הסובלת מחוסר מים ומתקופות בצורת על ידי פיזור חומר שירכז סביבו את טיפות המים שבעננים ועל ידי כך יגרום לירידת גשם. במהלך המחקר נמצא כי ליודיד הכסף היכולת להקפיא את מי הענן בטמפרטורות שאינן נמוכות בהרבה מטמפרטורת הקיפאון.

## ניסויי ישראל
במהלך סדרת ניסויים המכונה ניסויי ישראל ליצירת כמות גשמים מוגברת התברר שיודיד הכסף הוא היעיל מכולם לצורך השגת מטרה זו. יודיד הכסף מסוגל למשוך אליו את אדי המים ולקשור ביניהם באופן היעיל ביותר ליצירת טיפות גשם. זריעת כמות רבה מדי של יודיד הכסף גורמת שלא ירד גשם כלל.

לאחר ניסוי "ישראל 4" הופסק השימוש ביודיד הכסף לזריעת עננים לאחר שהתגלה כי תרומת פעולה זו היא תוספת של 1.8% בממוצע של מי גשמים דבר אשר אינו מצדיק את העלות הגבוהה של התהליך.

## השלכות ונזקים
במידה וזורעים יותר מדי יודיד הכסף או שיש כמות גדולה של אירוסולים באוויר, גודל הטיפות לא יעלה על 1 מילימטר ולא ירד גשם כלל. כאשר יש ריכוז גבוה מאוד של יודיד הכסף במים הוא עלול לגרום לארגיריה, אולם הכמות בה משתמשים בזריעת עננים היא כמות מזערית והפיזור על ידי מטוסים הוא פיזור יעיל הגורם לכך שמשתמשים בכמות קטנה של יודיד הכסף שלא מסוכנת לבריאות. כחלק מניסוי ישראל 4 נבדק הפיזור של יודיד הכסף בגשם ולא נמצא ריכוז גבוה במי הגשם שנבדקו. הגשם היורד על האדמה לרוב מסונן מיודיד הכסף וההשפעה של זריעת העננים זניחה.

## ראו גם
* זריעת עננים
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ישראל: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:עננים
קטגוריה:ישראל: מזג אוויר
קטגוריה:כסף: תרכובות
קטגוריה:יוד: תרכובות
קטגוריה:הנדסת אקלים
ניקולס פארל

**ניקולס פארל** (באנגלית: **Nicholas Farrell**; נולד ב-1955) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.

## ביוגרפיה
פארל נולד בשם ניקולס פרוסט (Frost). התחנך בבית הספר "Fryerns Grammar and Technical School" בבאזילדון (Basildon) שבאסקס. בהמשך למד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק" בעיר בריסטול.

בתחילת הקריירה שלו הופיע פרל בתפקיד אוברי מונטגיו בסרט "מרכבות האש" זוכה פרס אוסקר משנת 1981. ב-1983 גילם את דמותו של אדמונד ברטרם בסדרת הטלוויזיה "מנספילד פארק" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. ב-1984 שיחק בסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" ובסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" המבוססת על "רביעיית הראג'" של פול סקוט.

עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה כללה מספר תפקידים במחזות שייקספירים כמו הוריישו ב"המלט", סרטו של קנת בראנה משנת 1996, תפקיד שגילם עם בראנה בלהקה השייקספירית המלכותית. הוא הופיע בעיבודים למחזות "הלילה השנים עשר" (1996), "אותלו" (1995) ובסרט "ההצגה חייבת להמשך" (1995). הוא דיבב את דמותו של המלט בסדרת האנימציה של מחזות שייקספיר (Shakespeare: The Animated Tales).

ב-2009 גילם את הדמות של אלברט דיסל בסדרת הטלוויזיה "יומנה של אנה פרנק. ב-2011 השתתף בסרט אשת הברזל בו גילם את דמותו של איירי ניב (Airey Neave), שהיה חבר קרוב ויועץ של מרגרט תאצ'ר.

בין הופעותיו הנוספות בטלוויזיה היו סרטי "פוארו" על הבלש של אגאתה כריסטי, "הרגימנט של שארפ" (Sharpe's Regiment), "שלום אדוני המלך", "טורצ'ווד" והסדרה "Collision". עוד שיחק בתפקיד אורח בסדרות "לאבג'וי", "מלחמתו של פויל", "יחצ"נים מסוכנים", "ספוקס", "רציחות במידסומר", בסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey" ובסדרת בית החולים "Casualty".

בתיאטרון שיחק בין השאר בהצגות "גן הדובדבנים", "הגברת עם הקמליות" ו"ציד המכשפות" מאת ארתור מילר. השתתף בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית כגון "הסוחר מוונציה" ו"המלט". ב-2011 השתתף בפסטיבל צ'יצ'סטר במחזות "South Downs" ו"גרסת בראונינג" בשניהם גילם דמות של מנהל בית ספר.

ב-2012 הופיע במיני סדרה "מדינה סודית" שבכיכובו של גבריאל ביירן בתפקיד הגנרל מונרי.

פארל נשוי לשחקנית הסקוטית סטלה גונה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* ניקולס פארל במדריך לתיאטרון בריטי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1955
טיפשות

[250px|ממוזער|שמאל|[טיל אוילנשפיגל, טיפש מפורסם במסורת הגרמנית.]]
[250px|ממוזער|שמאל|[ג'וחא (נאסר א-דין), דמות הטיפש בארצות העולם המוסלמי.]]
**טיפשות** היא מצב או תכונה של היעדר אינטליגנציה, חוכמה, הבנה או חשיבה.

## פולקלור
בפולקלור של עמים אחדים מופיעות ערי טיפשים. תושבי אותן ערים נוהגים לעשות מעשים נפסדים שאין בהם תכלית, ומתגאים בהם כאילו היוו תרומה של ממש. בפולקלור היהודי ידועה העיר חלם שבפולין כעיר של טיפשים ותושביה מכונים חכמי חלם או חלמאים.
## פרסים
פרס דרווין מוענק לבני אדם אשר, כהגדרת מעניקי הפרס, "סייעו לאנושות לשפר את מאגר הגנים שלה, וזאת על ידי סילוק עצמם מהעולם או סירוס עצמי בדרך מטופשת במיוחד".

## ראו גם
* מצעד האיוולת
* אינטליגנציה
* טיפש-עשרה
* טמבל
* אפקט דאנינג-קרוגר

## לקריאה נוספת
* ארסמוס מרוטרדם, **[[שבחי הסכלות]]**, תרגם מלטינית חיים הלפרין, איורים: הנס הולביין, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ז, 1967.
* אביטל רונאל, **טיפשות**, הוצאת רסלינג, 2006

## קישורים חיצוניים

* 
* עמי בן בסט, הטפשות היא נשק מסוכן, בבלוג "קצה", 9 ביוני 2005.
* דן לחמן, טיפשות לאביטל רונאל, במגזין "אימגו", 31 בינואר 2007 
* 
* 

קטגוריה:אינטליגנציה
קטגוריה:רגשות
יו חווה

**יוּ חְוָוה** (בסינית פשוטה: **余华**; בסינית מסורתית: **余华**; נולד ב-3 באפריל 1960 האנגג'ואו בג'ג'יאנג) הוא סופר סיני.

חְוָוה עבד כרופא שיניים במשך חמש שנים, ולאחר מכן, בשנת 1983, פנה לכתיבה ספרותית. הוא גדל במהלך מהפכת התרבות בסין, ורבים מהסיפורים והרומנים שלו עוסקים בתקופה זו. אחד המאפיינים הייחודיים של עבודתו היא חיבתו לתיאורים מפורטים של מעשי אלימות ברוטלית.

יו כתב ארבעה רומנים, שישה אוספי סיפורים קצרים ושלושה אוספים של מסות. ספרו הידוע ביותר הוא "קורותיו של שו`סאן גוּאן, סוחר דם" (תורגם מסינית לעברית בידי דן דאור, עם עובד, 2007). רומן זה תורגם לשפות רבות, ויצא כסרט קולנוע בשנת 2013.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סופרים סינים
קטגוריה:רופאי שיניים
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1960
הגביע היוגוסלבי בכדורסל

**הגביע היוגוסלבי בכדורסל** (בסרבית: **Куп Југославије у кошарци**) הוא טורניר כדורסל יוגוסלבי לשעבר, שהתקיים במקביל לליגת הכדורסל היוגוסלבית עד לשנת 1991 כשמדינת יוגוסלביה חדלה מלהתקיים. בשנים 1992–2002 נמשך המפעל רק במדינת סרביה ומונטנגרו.

## מחזיקות הגביע

## טבלת זכיות

## ראו גם
* הליגה היוגוסלבית בכדורסל

יוגוסלביה
קטגוריה:תחרויות כדורסל ביוגוסלביה
קטגוריה:תחרויות כדורסל לא פעילות
ארכיפ קוינג'י

שמאל|ממוזער|200px|ארכיפ קוינג'י, דיוקן של וסנצוב
**ארכיפּ איוואנוביץ' קוינג'י** (באוקראינית: **Архип Іванович Куїнджі**; 15 בינואר 1842 – 11 ביולי 1910), צייר אוקראיני ממוצא יווני, שבלט בציורי נוף.

## ביוגרפיה
קוינג'י נולד ב-1841 ביישוב קאראסיובקה על יד מריאופול שבאוקראינה) למשפחת סנדלר ממוצא יווני. מועד לידתו אינו ברור, וקיימות גרסאות לפיהן הוא נולד בשנת 1841 או בשנת 1843. בידיו היו שלושה דרכונים ובהם שנת לידה שונה. הוריו נפטרו בהיותו ילד, ולכן היה צריך לעבוד בעבודות מזדמנות שונות לפרנסתו. הוא לא הלך לבית ספר, ולמד אצל מורה יווני. כבר מגיל צעיר אהב לצייר, וניצל לצורך כך כל פיסת נייר. בשנים 1860-1865 עבד קוינג'י בסטודיו לצילום בטגנרוג (עיר על שפת ים אזוב כ-70 ק"מ מרוסטוב על הדון). בשנת 1865, לפי המלצות קרובי משפחה שהכירו את איוון אייווזובסקי, הוא נסע לפאודוסיה. (עיר בחצי האי קרים), אך לא התקבל יפה אצל הצייר הידוע ולאחר מספר חודשים קוינג'י חזר לטגנרוג.

בשנת 1866 קוינג'י נסע לסנקט פטרבורג ברוסיה וניסה להתקבל לאקדמיה לציור, אך ללא הצלחה. הסיבה העיקרית לכך הייתה בכך שלקוינג'י לא הייתה שום השכלה פורמלית והוא לא היה יכול לעבור בחינות בנושאים כלליים. לאחר שהציג באחת התערוכות את הציור שלו, הוא התקבל לאקדמיה תוך הסכמת הנהלה לבחון אותו רק בנושאי ציור. קוינג'י סיים את לימודיו בשנת 1872. כבר בשנת 1873 הוא קיבל מדליות על ציוריו בתערוכות בלונדון ובווינה. החל משנת 1874 החל להציג את עבודותיו במסגרת תערוכות של "הנודדים", ובשנת 1877 התקבל כחבר בארגון זה. במשך מספר שנים השתתף בתערוכות ה"נודדים" באופן קבוע.

בשנת 1880 אורגנה לו תערוכת ציור אחד "ליל ירח על הדנייפר". התערוכה נחלה הצלחה בלתי רגילה. בשנת 1882 אורגנה תערוכה אחרונה של ציוריו. משנה זו קוינג'י לא היה מוכן להציג את ציוריו באף תערוכה. יחד עם זאת, הוא המשיך בציורי נוף. ציורים רבים מאותה תקופה נחשפו לאחר מותו.

בשנים 1894-1897 הוא היה מורה לציור באקדמיה לציור בה למד. ניקולאוס הימונאס, וילהלמס פורוויטיס וארקדי רילוב היו בין תלמידיו. קוינג'י פוטר מהאקדמיה עקב תמיכתו בהפגנות סטודנטים נגד המשטר.

בשנת 1901, לאחר כשני עשורים, הציג קוינג'י בפני חבריו ציור נוסף שלו, "ישו בגת שמנים".

בשנת 1904 תרם קוינג'י לאקדמיה לציור 100 אלף רובל להענקת 24 מלגות כל שנה. בשנת 1909 הוא תרם את כל הונו להקמת ארגון הציירים באחוזתו בחצי האי קרים. ארגון זה פעל עד לשנת 1930.

קוינג'י מת מדלקת ריאות בשנת 1910 בסנקט פטרבורג.

רוב יצירותיו רוכזו במוזיאון הרוסי ובגלריית טרטיאקוב.

הוא תרם את כספו להקמת "אגודת קוינג'י" שתמכה בציירים, ארגנה תערוכות וחילקה פרסים. ניקולאי בוגדנוב-בלסקי היה בין מייסדי האגודה יושב ראש שלה.

## עבודות

Archip Iwanowitsch Kuindshi 006.jpg|ליל ירח בדנייפר, 1882
Archip Iwanowitsch Kuindshi 002.jpg|אלברוס, 1890–1895
Archip Iwanowitsch Kuindshi 007.jpg|ערב באוקראינה, 1878
Kuindzhi After a rain 1879.jpg|לאחר גשם, 1879
Archip Iwanowitsch Kuindshi 005.jpg|יער, 1879
Archip Iwanowitsch Kuindshi 009.jpg|קשת, 1900


## קישורים חיצוניים

* אתר לזכרו 
* אתר לזכרו 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים אוקראינים
קטגוריה:מורים לציור
קטגוריה:ילידי 1842
קטגוריה:נפטרים ב-1910
הסרט הכחול

שמאל|ממוזער|250px|אוניית הקיטור "סיריוס" נחשבת לזוכה הראשונה בסרט הכחול לאחר שהפליגה ב-1838 אל ניו יורק במהירות ממוצעת של 8.03 קשרים
**הסרט הכחול** (באנגלית: **Blue Riband**, "בְּלוּ רִיבֶּנְד") הוא תואר בלתי רשמי הניתן לאוניית נוסעים שחצתה את האוקיינוס האטלנטי במהלך הפלגה סדירה במהירות שיא.

המונח הושאל ממרוצי סוסים ולא היה בשימוש נרחב אלא לאחר 1910. על פי החוקים הבלתי כתובים של התחרות, השיא נקבע לפי המהירות הממוצעת ולא על פי משך ההפלגה, מאחר שאוניות מפליגות בנתיבים שונים. אונייה נחשבת לשוברת שיא אם עברה את השיא הקודם בהפליגה מזרחה, אך אינה זכאית לסרט הכחול אלא אם שברה גם את השיא הקשה יותר בהפלגה מערבה, נגד זרם הגולף.
מבין 35 אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות המחזיקות בתואר "הסרט הכחול", 25 היו בריטיות, 5 גרמניות, 3 אמריקניות, אחת מאיטליה ואחת מצרפת. 13 אוניות השתייכו לחברת הספנות קונארד ליין (כולל "קווין מרי" של חברת קונארד וייט סטאר), 5 לווייט סטאר ליין, 4 לנורדדויטשר לויד, 2 לקולינס ליין, 2 לאינמן ליין, 2 לגאיין ואחת לבריטיש אנד אמריקן, גרייט וסטרן, המבורג-אמריקה ליין, איטליה נוויגציונה, קומפני ז'נרל טרנסאטלנטיק ויונייטד סטייטס ליינס. רבות מבין אוניות אלו נבנו בסיוע סובסידיות ממשלתיות נדיבות ותוכננו למלא צרכים צבאיים בעת מלחמה. וינסטון צ'רצ'יל העריך כי שתי הקווינים של חברת קונארד סייעו לקיצורה של מלחמת העולם השנייה בשנה אחת. אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית האחרונה שזכתה בסרט הכחול, אוניית הקיטור "יונייטד סטייטס", תוכננה לשמש הן כמובלת צבא הן כאוניית נוסעים מסחרית.

עד 1935 לא הוענק כל פרס לאונייה ששברה את השיא. הרולד היילז (1868–1942), פוליטיקאי בריטי והבעלים של חברת הספנות Hales Brothers, העניק לראשונה בשנה זו את גביע הפרס. חוקי גביע היילז שונים מן החוקים המסורתיים של הסרט הכחול. בגביע היילז יכולה לזכות אוניית נוסעים מסחרית מכל סוג שהוא בהפלגה לכל כיוון. האונייה הראשונה שקיבלה את הגביע ואינה אוניית נוסעים העורכת הפלגות סדירות (liner) היא מעבורת הנוסעים/מכוניות "הוברספיד גרייט בריטיין"; היא שברה את השיא בהפלגה מזרחה ללא נוסעים ב-1990. ברם, "יונייטד סטייסט" מוסיפה להחזיק בתואר הסרט הכחול משום שהאוניות ששברו את השיא אחריה לא היו אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות בהפלגה סדירה מערבה.

## קישורים חיצוניים

* חיים בר-תקווה, "הסרט הכחול". בתוך רשימות מהבוידעם של אבנר שץ. 16 ביוני 2004. אוחזר ב-9 בנובמבר 2012.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוניות נוסעים