open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלפרד גוטשאלק

**אלפרד גוטשאלק** (אנגלית: **Alfred Gottschalk**, 22 באפריל 1894 - 4 באוקטובר 1973) היה ביוכימאי גרמני שהיווה דמות מובילה בחקר הגליקופרוטאין. במהלך הקריירה שלו הוא כתב 216 מאמרי מחקר וסקירות מדעיות וארבעה ספרים.

## חייו
גוטשאלק נולד באאכן, השלישי מבין ארבעה ילדים לבנימין ורוזה גוטשאלק. הוא בחר ללמוד רפואה, מ-1912 הוא למד באוניברסיטאות במינכן, פרייבורג ובון. לימודיו הופרעו על ידי מלחמת העולם הראשונה, אך הוא השלימם ב-1920 וסיים את אוניברסיטת בון כדוקטור.

הוא השלים ניסיון עבודת מרפאה בבתי ספר רפואיים בפרנקפורט ווירצבורג ולימודי פיזיולוגיה וביוכימיה בבון, מה שהוביל לפרסומיו הראשונים, פרס מאוניברסיטת מדריד והצעה לעבוד במכון קייזר וילהלם עבור תרפיה ניסיונית וביוכימיה ביחד עם קרל נויברג. ב-1923 הוא התחתן עם ליזבת' ברטה אורגלר, ויחדיו הולידו ילד יחיד.

גוטשאלק עזב את מכון קייזר וילהלם ב-1926 כדי לנהל את המחלקה הביוכימית בבית החולים הכללי בשצ'צ'ין. הוא עזב את בית החולים ב-1934 בעקבות תהפוכות בגרמניה הנאצית והחל בתעסוקה עצמאית. הוא עבר לאנגליה באביב של 1939, ועבר למלבורן ביולי. הוצע לו משרה כביוכימאי על ידי צ'ארלס קלווי, מנהל מכון וולטר ואליזה הול. הוא גם לימד ביוכימיה וכימיה אורגנית במכללה הטכנית במלבורן ובאוניברסיטת מלבורן. ב-1945 הוא קיבל אזרחות בריטית.

במכון וולטר ואליזה הול הוא שיתף פעולה עם פרנק מקפרלן ברנט וביחד הם גילו את הנויראמינידאז. הוא נבחר לאקדמיה האוסטרלית למדעים ב-1954.

ב-1959 הוא הוזמן בידי פרנק פנר לערוך מחקר בבית ספר הרפואי המחקרי ע"ש ג'ון קרטין באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. הוא עזב את קנברה כדי לנסוע לגרמניה ב-1963 ומונה לפרופסור אורח במכון מקס פלאנק לחקר וירוסים בטיבינגן. הוא המשיך במחקר פעיל ובגלל תרומותיו למדע הוא נבחר להצטרף לאגודה האמריקאית לפיתוח המדע ב-1967 וקיבל תוארי דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת מלבורן ומאוניברסיטת מינסטר.

פרס גוטשאלק למחקר רפואי המחולק על ידי האקדמיה האוסטרלית למדעים נקרא על שמו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:ביוכימאים אוסטרלים
קטגוריה:ביוכימאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1973
עיגול הטשטוש

[מסגרת|עומק השדה הוא האזור בו עיגול הטשטוש קטן יותר מ[כושר הפרדה|כושר ההפרדה של העין האנושית, או של אמצעי התצוגה.]]
**עיגול הטשטוש** באופטיקה הוא הכתם המתקבל מדימות של עצם נקודתי. הכתם מתקבל במקום נקודה, על ידי חרוט האור המגיע מעדשה כתוצאה מאי יכולתה של העדשה ליצור דמות נקודתית מושלמת של העצם הנקודתי. 

עיגול זה משמש בצילום לקביעת עומק השדה, כלומר, את חלק הדמות הנתפס כחד. מאחר שגודל זה תלוי בתפיסת הראיה האידיבידואלית, ערכו נקבע על-פי תקן התלוי בפורמט של הדמות. עם זאת, גם עבור התקן המתאים ביותר, עדיין, כאמור, הערך תלוי בחדות הראיה, בתנאי הראות, ובמידת ההגדלה.

בשל עיוותים אופטיים ובשל מגבלת העקיפה, עדשות אינן מסוגלות ליצור דמות נקודתית של עצם נקודתי, כלומר, הן אינן יכולות למקד בצורה מושלמת, וגם מערכת אופטית בעלת כושר המיקוד הטוב ביותר, תיצור עדיין כתם אור במקום נקודה. עיגול הטשטוש הקטן ביותר שניתן לקבל על ידי עדשה מכונה **עיגול מיעוט הטשטוש**.

## ראו גם
*דיסקת איירי
*אברציה כרומטית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אופטיקה
תכנון לא-ליניארי

**תכנון לא-ליניארי** במתמטיקה ובחקר ביצועים בפרט הוא תהליך פתירת מערכת משוואות ואי-שוויונות (הנקראים **אילוצים**) במספר כלשהו של משתנים לאור פונקציית מטרה שיש להביא למקסימום או למינימום, כאשר לפחות אחד מהאילוצים ומפונקציית המטרה אינם ליניארים. אם אכן כולם ליניארים התהליך נקרא תכנון ליניארי.

לתהליך זה שימושים רבים בפתרון בעיות מגוונות שאינן ניתנות למידול כבעיה ליניארית. אם קיים מודל ליניארי מתקבל על הדעת לבעיה, עדיף להשתמש במודל זה על פני מודל לא-ליניארי, בשל הסיבוכיות הגבוהה של התכנון הלא-ליניארי לעומת הזה הליניארי.

## ניסוח מתמטי של הבעיה
כאשר:
:f: \mathbb{R}^n \to \mathbb{R}
:X \subseteq \mathbb{R}^n
בעיית תכנון לא-ליניארי מבקשת למצוא את הערך (או הערכים)
:\underset{x \in X}{\text{argmax}}\ f(x)
במילים אחרות, מבקשים להביא את פונקציית המטרה למקסימום, תוך קביעת n משתנים.

לחלופין, תחת אותם תנאים, בעיית תכנון לא-ליניארי יכולה לבקש למצוא את
:\underset{x \in X}{\text{argmin}}\ f(x)
כלומר, להביא את פונקציית המטרה למינימום.

שתי הבעיות שקולות, שכן
:\min_{x \in X}f(x) = -\max_{x \in X}\left(-f(x)\right)

## שיטות לפתרון
אם פונקציית המטרה והאילוצים הם ליניארים, אזי מדובר בבעיית תכנון ליניארי שנחשבת לפתירה בעזרת שיטות דוגמת סימפלקס. אם פונקציית המטרה היא פונקציה קמורה בבעיית מינימום או פונקציה קעורה בבעיית מקסימום וגם האילוצים מגדירים קבוצה קמורה, אז הבעיה נחשבת לקמורה גם היא ושיטות כלליות לפתרון אופטימיזציה קמורה זמינות לשימוש.

בעיות שאינן נופלות באחת מהקטגוריות הקודמות מצריכות אופטימיזציה לא-קמורה שנחשבת לקטגוריה מורכבת. קבוצת שיטות נפוצות הן מסוג סעף וחסום (branch and bound) המחלקות את הבעיה לתתי-מחלקות ופותרת קירוב של כל תת-מחלקה כזו באמצעות אופטימיזציה קמורה. בכל שלב החסם העליון על הפתרון והחסם התחתון מתקרבים עד שמגיעים לדיוק הרצוי.

עבור בעיה לא-ליניארית שאילוציה הם כולם משוואות, ניתן להשתמש בשיטת כופלי לגראנז' שמאפשרת למצוא את נקודות הקיצון הפוטנציאליות באמצעות מערכת משוואות הנוצרת מהנגזרת של פונקציית המטרה והאילוצים. אם בנוסף למשוואות יש גם אי-שוויונות, משפט קרוש-קון-טוקר  (הידוע בקיצור KKT) מספק תנאים הכרחיים לנקודת קיצון פוטנציאלית. תחת קמירות, תנאים אלו גם מספיקים.

גישה אחרת לפתרון סופגת את האילוצים המוגדרים בבעיה לתוך פונקציית המטרה באמצעות "קנס" על חריגה מהם. גישה זו נקראת גישת קנס (Penalty Method), והיא מאפשר רדוקציה לבעיה בכל המרחב ה-n-ממדי \mathbb{R}^n, בלי מגבלות נוספות.

## ראו גם
* תכנון ליניארי

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אופטימיזציה רציפה
ד'יאב אל-עלי

**ד'יאב אל-עלי** (בערבית: **ذياب العلي**; מכונה גם **אבו אל-פתח**) היה מפקד מנגנון הביטחון הלאומי ובפועל הקצין הבכיר ביותר ברשות הפלסטינית.

אל-עלי נולד בכפר ליד צפת ובשנת 1948 נמלטה משפחתו ללבנון. הוא הצטרף לפתח ושירת במגוון תפקידים בארגון בלבנון. בשנת 1995 חזר לשטחים ושימש כמפקד אזורי בג'נין ובטול-כרם ובשנת 2007 מונה לתפקיד מפקד הביטחון הלאומי, בו שירת עד שנת 2011, אז היה ליועצו הצבאי של מחמוד עבאס. נפטר בשנת 2018.

## קישורים חיצוניים
* 
* ראיון עמו

קטגוריה:ראשי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים
קטגוריה:פליטים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1943
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2018
דיסקת איירי

באופטיקה **דיסקת איירי** (או: **תבנית איירי**) היא כתם או עיגול האור הממוקד ביותר, ולכן הקטן ביותר, המתקבל על ידי עדשה אידיאלית (כלומר, ללא עיוותים אופטיים). זוהי מגבלה פיזיקלית, הנובעת מתופעת העקיפה של גלי האור.

תבנית העקיפה המתקבלת ממיפתח עגול המואר באופן אחיד, מורכבת מאזור בהיר מאוד במרכז, הקרוי דיסקת איירי, וסביבה סדרה של טבעות קונצנטריות. הדיסקה והתבנית קרויים על שמו של ג'ורג' בידל איירי, אסטרונום בריטי.

רדיוס דיסקת איירי נתון על ידי הנוסחה: R_a=1.22\lambda\frac{f}{D}
כאשר \lambda הוא אורך הגל של האור הפוגע בעדשה,
D קוטר העדשה, ו-f הוא אורך מוקד העדשה.

היישום החשוב ביותר של מושג זה הוא בתחומי הצילום והטלסקופיה: מאחר שכל עדשה או מראה ממקדת אינם יכולים למקד אלומת אור המגיעה אליהם לנקודה אחת, אלא לאזור בעל גודל סופי, שהוא דיסקת איירי.

## ראו גם
* עקיפה
* פונקציית איירי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אופטיקה פיזיקלית
קטגוריה:צילום
סמל דרום סודאן

שמאל|ממוזער|250px|סמל דרום סודאן
[שמאל|ממוזער|250px|סמל דרום סודאן משנת [2005, ועד לקבלת העצמאות]]
**סמל [[דרום סודאן]]** אומץ עם הכרזת עצמאותה של המדינה ב-9 ביולי 2011, לאחר שאושר על ידי הקבינט הממשלתי בחודש אפריל של אותה השנה. בסמל נראה עיטם קולני (*Haliaeetus vocifer*) המישיר מבטו שמאלה. כנפיו וזנבו של העוף פרושים, ובטפריו הוא אוחז במגילה ועליה הכיתוב באנגלית "הרפובליקה של דרום סודאן". בחזית גופו של העיט נראים מגן וחיצים, ומתחת להם המוטו הלאומי: "Justice, Liberty, Prosperity" (צדק, חירות, שגשוג). העיט מסמל עוצמה, חוסן וחזון, בעוד המגן והחצים מסמלים הגנה למדינה החדשה.

קודם להכרזת העצמאות, הייתה דרום סודאן אוטונומיה במסגרת סודאן, והחל ב-2005 עשתה ממשלתה שימוש בסמל שהורכב מסמל סודאן המוקף בחלקו העליון בכיתוב: "Government of Southern Sudan" (ממשלת דרום סודאן) באנגלית, ובחלקו התחתון בקיצור "GOSS" של הכיתוב העליון. במרכז סמל סודאן עצמו נמצאת הציפור הלאומית של סודאן – הלבלר המחזיקה את המגן מתקופת מוחמד אחמד שהכריז על עצמו כמהדי, ושלט בסודאן במאה ה-19. על המגן מופיעים שני כיתובים:
*העליון הוא המוטו הלאומי, "النصر لنا", "אל-נאסר לנא" שפירושו "הניצחון לנו".
*התחתון מכיל את שם המדינה, "جمهورية السودان", "ג'ומהוריית אל-סודאן", שפירושו "הרפובליקה של סודאן".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דרום סודאן: סמלים לאומיים
דרום סודאן, סמל

דרום סודאן
קטגוריה:עיט בתרבות
דגל דרום סודאן

**דגל [[דרום סודאן]]** אומץ בעקבות חתימת הסכם השלום המקיף (Comprehensive Peace Agreement, CPA) בסודאן, שסיים את מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
הדגל שימש בעבר את לוחמי תנועת החופש של העם הסודאני והוא דומה לדגל קניה בתוספת משולש תכלת וכוכב מוזהב בחלק הקרוב לתורן. הפס השחור מייצג את העם הסודאני, הפס האדום את שפיכות הדמים במאבק לחופש והפס הירוק את האדמה. המשולש התכלת נוסף לייצוג מימי הנילוס וכוכב הזהב הוא כוכב בית לחם שמייצג את האחדות של מדינות דרום סודאן. עם הכרזת עצמאותה של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011 היא אימצה את הדגל.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

דרום סודאן, דגל
קטגוריה:דרום סודאן: סמלים לאומיים
דרום סודאן
דרום סודאן
אלחובו

**אלחובו** (בבולגרית: **Елхово**) היא עיר בדרום מזרחה של בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז ימבול וממוקמת כ-339 ק"מ מהבירה סופיה, 38 ק"מ מבירת המחוז ימבול ושוכנת על גדות הנהר טונדז'ה.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית פזורה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. ב-72 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרפובליקה הרומית ובסמוך למיקומה המודרני של העיר הוקם יישוב בשם **אוֹרוּדִיקָה אָד בּוּרְגוּם**. לאחר הפיצול באימפריה הרומית עבר היישוב לשליטת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-7 התיישבו באזור שבטים סלאבים אשר הקימו כפר במקום והעניקו לו את השם **יאניצה**. בתקופת שלטונו של החאן קרום עבר היישוב לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה. ב-1373 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והוא נותר באחיזתה עד ה-21 בינואר 1878, עת נכבש בידי צבא האימפריה הרוסית, באחד מקרבות המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין צורף היישוב למחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 אוחד עם נסיכות בולגריה.

## כלכלה ותחבורה
העיר ממוקמת בסמיכות למרבץ הליגניט השני בגודלו בבולגריה אשר עתודותיו מוערכים בכ-600 מיליון טונות וחלק מבני העיר מועסקים בכרייתו. באלחובו מספר מחלבות אשר מוצרי החלב המיוצרים בהן נודעים ברחבי המדינה. לאחר פתיחת מעבר גבול נוסף למעבר סחורות בין בולגריה לטורקיה ליד הכפר לסובו הסמוך, חוברה העיר לכביש המהיר "חוצה תראקיה". באלחובו תחנת רכבת אחת המשמשת לתעבורת סחורות לעיר ימבול. מ-2002 הופסקה תעבורת הנוסעים ברכבות והיא מתבצעת בתחבורה ציבורית, בעיקר בקווי אוטובוס.

## אקלים
באלחובו שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-0oc בינואר ועד 23oc ביולי. כמות המשקעים השנתית נעה בין 500 – 750 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא יוני.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז ימבול
אלי האג'י-שיק

**אלי האג'י-שיק**, (באנגלית: **Ali Haji-Sheikh**; נולד ב-11 בינואר 1961 באן ארבור, מישיגן) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל האג'י-שיק כבועט באוניברסיטת מישיגן. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1983 על ידי ניו יורק ג'איינטס. כבר בעונתו הראשונה הבקיע 35 שערי שדה ושבר את שיא שערי השדה בעונה אחת. ב-1984 נבחר האג'י-שיק למשחק הפרובול. ב-1986 עבר לשחק באטלנטה פלקונס וב-1987 עבר לוושינגטון רדסקינס. עם הרדסקינס זכה בסופרבול XXII ובסוף העונה פרש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:אן ארבור: אישים
קטגוריה:שחקני פוטבול אמריקאים
קטגוריה:שחקני וושינגטון קומנדרס
קטגוריה:שחקני פוטבול: בועטים
קטגוריה:שחקני אטלנטה פלקונס
קטגוריה:שחקני ניו יורק ג'איינטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איראני
קטגוריה:מישיגן: שחקני פוטבול
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
דונלד גלייזר

**דונלד ארתור גְלֶיְיזֶר** (באנגלית: **Donald Arthur Glaser**; 21 בספטמבר 1926 - 28 בפברואר 2013 בקליבלנד שבאוהיו) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1960.

## השכלה ופעילות
גלייזר נולד בקליבלנד וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטה באוהיו בשנת 1946. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. שימש מרצה באוניברסיטת מישיגן, ובה בנה ב-1952 את "תא הבועות", גלאי חלקיקים טעונים המשמש בניסויים של פיזיקת חלקיקים. הגלאי הוא מכל שקוף המלא בנוזל שקוף במצב של חימום יתר, בדרך כלל מימן נוזלי. הגלאי החליף את "תא הערפל", שבאמצעותו יכלו לעקוב עד אז אחרי מסלולי החלקיקים הגרעיניים בתאוצתם. המצאתו של גלייזר פתחה בפני חוקרי הגרעין אופק חדש ואפשרה את הגילויים שבאו לאחר מכן בחקר החלקיקים. על המצאה זו קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1960, כזוכה יחיד. בשנת 1959 עבר להרצות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

בשנת 1960 פנה גלייזר לתחום חדש, והחל לערוך מחקרים בביולוגיה מולקולרית.

גלייזר התחתן בתחילת 1961.

## פרסומים

* Donald A. Glaser (1952). "Some Effects of Ionizing Radiation on the Formation of Bubbles in Liquids" *Physical Review*, 87 (4): 665–665.


## קישורים חיצוניים

* דונלד גלזר, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* Physics Nobelist and biotech pioneer Donald Glaser dies at 86 באתר אוניברסיטת ברקלי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:קליבלנד: אישים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:אנשי השנה של המגזין טיים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:מדעני מוח יהודים
קטגוריה:זוכי מדליית אליוט קרסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
אלחמדוללה

ממוזער|הכיתוב אלחמדוללה, בערבית.
**אלחמדוללה** (מערבית: **ٱلْحَمْدُ لِلَّٰهِ**) הוא ביטוי בערבית שמשמעותו "השבח לאללה", "שבחו את אללה" או "כל השבחים לאללה". 

בדיבור היומיומי משמעות הביטוי "תודה לאל!" והוא נפוץ בקרב כל דוברי השפה הערבית (וגם באיראן) בלי קשר לדת, אך בפרט בקרב אלו המוסלמים בשל מרכזיותו של הביטוי בקוראן ובדברי נביאם מוחמד. גם ערבים נוצרים ויהודי ארצות האסלאם נוהגים להשתמש בביטוי זה. להלכה יש לומר את הביטוי מתוך תחושה עמוקה של הערצה והכרה בגדולת האל, אך בפועל השימוש בו יומיומי ואינו בעל קונוטציה דתית או אמונתית כלשהי.

אמירת "אלחמדוללה" נקראת בערבית "תחמיד" (ראו גם "תכביר"). 

לפי האסלאם יש להשתמש בביטוי במצבים הבאים:
* כברכה לאחר התעטשות
* עם התעוררות משינה
* בתשובה לדרישת שלום ("מה שלומך?")
* בכל פעם שמוסלמי מעוניין לשבח את אללה

השורש ח.מ.ד (ح م د) המופיע במילה הוא גם שורשם של השמות המוסלמים הנפוצים מוחמד, מחמוד ואחמד.

## ראו גם
* משאללה
* אינשאללה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
קטגוריה:מושגים באסלאם
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'

[ממוזער|350px|הפינה הדרום-מזרחית של בית הקברות. בין היתר נראים קבריהם של: [הרב שך, הרב זבולון גרז, הרב פינחס שרייבר, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב ראובן יוסף גרשונוביץ, הרב זלמן רוטברג, הרב נחום אבא גרוסברד והרב שלמה שמשון קרליץ]]
**בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז**' או בקיצור **בית הקברות פוניבז**' הוא בית קברות יהודי לשומרי שבת, השוכן בדרום בני ברק, סמוך לבית הקברות שומרי שבת הוותיק. עם הקמתו תכנן הרב יוסף שלמה כהנמן, ראש ישיבת פוניבז' ומייסדה, להעלות לקבורה בו את עצמותיהם של הגאון מווילנה והחפץ חיים, אך הרעיון לא התממש.

## היסטוריה
בית הקברות הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי מייסד ישיבת פוניבז', הרב יוסף שלמה כהנמן. נקברו בו נדבנים שתרמו לאחזקת מוסדות פוניבז' וכונו "נציבים". בחלקו הדרום-מזרחי הוקצה מתחם מיוחד לרבני ישיבת פוניבז' ובראשם הרב כהנמן עצמו. הקבר הראשון שנכרה בבית הקברות הוא של הרבנית גוטל שך, רעייתו של ראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך, שהובאה למנוחות בי"ח בשבט תשכ"ט. קברו של הרב שך עצמו הוא היחיד מבין קברי רבני הישיבה הממוקם במתחם עצמאי. הקבר חריג גם במראהו ובגודלו והוא משמש מוקד עלייה לרגל במיוחד בערבי ראש חודש.

בין הקבורים בבית הקברות: ראשי ורבני ישיבת פוניבז' לדורותיהם ובכללם הרב יחזקאל לוינשטיין, הרב שמואל רוזובסקי, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, וכן הרב רפאל ברוך טולדנו, הרב משה שמואל שפירא, והרב גדליה נדל. במתחם בית הקברות מצוי האוהל ובו קבריהם של אדמו"רי חסידות אלכסנדר.

בין אישי הציבור הקבורים בבית הקברות, ראשי עיריית בני ברק בעבר משה בגנו ושמואל וינברג.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
נציבי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:ישיבת פוניבז'
נציבי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:קצרמר ישראל
אל הרינגטון

**אלברט "אל" הרינגטון** (באנגלית: **Albert "Al" Harrington**; נולד ב-17 בפברואר 1980 באורנג', ניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד. הרינגטון, המתנשא לגובה 2.06 מטר, שיחק בליגת ה-NBA במשך כ-16 עונות.

## ראשית חייו
הרינגטון נולד באורנג' שבניו ג'רזי, ועבר עם משפחתו לרוסל, אשר בניו ג'רזי אף היא, שם שיחק במסגרת קבוצת הכדורסל של תיכון סיינט פטריק. הרינגטון נבחר לשחקן הכדורסל הטוב ביותר לשנת 1998 על ידי העיתון USA Today, וזכה בפרס שחקן השנה של נייסמית'.

## קריירה
בשנת 1998, בהיותו בן 18, נבחר הרינגטון בדראפט ה-NBA במקום ה-25 על ידי קבוצת אינדיאנה פייסרס. בעונת הרוקי שלו בפייסרס לא היה דומיננטי, וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק. עונתו השנייה הייתה טובה יותר מהקודמת, וממוצע הנקודות שלו משחק עלה ל-6.6. בעונתו השלישית הוא המשיך במגמת השיפור. בעונת 2001-2002, עונתו הרביעית של הרינגטון באינדיאנה, הפך הרינגטון לשחקן משמעותי בקבוצה, כשקלע 13.1 נקודות והוסיף 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך לאחר כחצי עונה, נפצע בברך במשחק מול בוסטון סלטיקס, והחמיץ את שארית העונה. בעונתו החמישית בפייסרס שיחק הרינגטון בכל משחקי הקבוצה, ושמר על יכולתו הטובה מהעונה הקודמת. בעונתו השישית באינדיאנה, נבחר הרינגטון במקום השני לתואר השחקן השישי של העונה. 

ב-15 ביולי 2004 הרינגטון נשלח בטרייד לאטלנטה הוקס תמורה לסטיבן ג'קסון. באטלנטה הפך הרינגטון לראשונה לשחקן חמישייה קבוע, והשיג את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בקריירה שלו עד אז, 17.5 בממוצע, ואת שיא ממוצע הריבאונדים עד כה (7 בממוצע). בעונתו השנייה באטלנטה המשיך במגמת השיפור, וקלע 18.6 נקודות (שיא קריירה שנשבר רק 4 שנים מאוחר יותר) עם 6.9 ריבאונדים בממוצע.

אחרי עונת 2005-2006 הפך הרינגטון לשחקן חופשי. הרינגטון חתם בהוקס, ומיד הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס תמורה לבחירת דראפט בסיבוב הראשון. בקדנציה השנייה שלו באינדיאנה קלע הרינגטון 15.9 נקודות ושבר את שיא הקריירה שלו באחוזים לשלוש.

ב-17 בינואר 2007 הרינגטון עבר לגולדן סטייט ווריורס בטרייד יחד עם סטיבן ג'קסון, שארונאס יאסיקביצ'יוס וג'וש פאוול בתמורה לטרוי מרפי, מייק דאנליבי, אייק דיאוגו וקית' מקלוד שעשו את הדרך ההפוכה. עונתו הטובה ביותר בווריורס הייתה הראשונה, בה הוא קלע 17 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה יכולתו ירדה, וגם ממוצעיו. בעונה השלישית הוא שיחק חמישה משחקים בלבד, בהם השיג את ממוצע השיא שלו בחטיפות למשחק, 1.4 במשחק. 

ב-21 בנובמבר 2008 נשלח הרינגטון בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לג'מאל קרופורד. המעבר הטיב עם הרינגטון, אשר קלע בעונתו הראשונה בקבוצה את ממוצע הנקודות הגבוה בקריירה שלו (20.7), ובנוסף השיג אחוזי שיא מהעונשין, 80.4% בממוצע. בעונתו השנייה ממוצעיו ירדו מעט, אך הוא שמר על יכולת טובה.

ב-15 ביולי 2010 חתם הרינגטון על חוזה בדנוור נאגטס.

## סטטיסטיקה ב-NBA
### בעונה הסדירה

### בפלייאוף

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר ה-NBA
* דף השחקן באתר ESPN

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:כדורסלני אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק ניקס
קטגוריה:כדורסלני דנוור נאגטס
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:שחקני כדורסל תיכונים שנבחרו בדראפט ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני פוג'יין סטורג'נס
קטגוריה:בחירות דראפט של אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-BIG3
קטגוריה:כדורסלני סידני קינגס
קטגוריה:ניו ג'רזי: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
מרשל האץ'

דוקטור **מרשל דוידסון האץ**' (אנגלית: **Marshall Davidson Hatch**, נולד ב-24 בדצמבר 1932) הוא ביוכימאי אוסטרלי, פיזיולוג צמחים ומדען המחקר הראשי במחלקת תעשיית הצמחים בארגון המחקר המדעי והתעשייתי של חבר העמים הבריטי בקנברה. הוא גם זכה בפרס קלארק, היה חבר באקדמיה האוסטרלית למדעים וחבר בחברה המלכותית.
## חייו
האץ' למד במכללת ניואנגטון (1947-1950) ולמד ביוכימיה באוניברסיטת סידני עם פרדריק רוברט ווטלי. הוא השלים את התואר הראשון שלו במדעים בהצטיינות ב-1954. מ-1955 עד 1959 הוא חקר צמחים בארגון המחקר מדעי והתעשייתי של חבר העמים הבריטי בסידני. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1959 מאוניברסיטת סידני וקיבל חברות בתוכנית פולברייט ב-1961 ובעזרתה הוא עבד עם פול קארל סטאמפ במחלקת הביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.

מ-1961 עד 1966 האץ' עבד כקצין מחקר במרכז מחקר הצמחים ע"ש דייוויד נורת' בחברה לזיקוק סוכר בע"מ בבריסבן עם ק. ט. גלאסזיו. הוא למד בוטניקה באוניברסיטת קווינסלנד ב-1967 וחזר לחברה לזיקוק סוכר בע"מ מ-1968 עד 1969 והיה המנהל של מרכז מחקר הצמחים ע"ש דייוויד נורת'. מ-1970 הוא היה מדען המחקר הראשי במחלקת תעשיית הצמחים בארגון המחקר המדעי והתעשייתי של חבר העמים הבריטי בקנברה.

האץ' גילה את נתיב קיבוע פחמן במסלול C4 עם צ'ארלס רוג'ר סלאק והנתיב נקרא גם נתיב האץ'-סלאק של פוטוסינתזה. הוא פרסם יותר מ-200 מאמרים בכתבי עת מדעיים וספרים בתחום הפוטוסינתזה ותחומים אחרים של ביוכימיה בצמחים. לכבוד תרומותיו למדעי הצמחים הוא קיבל את הפרס הבינלאומי לביולוגיה ב-1991 ונהיה חבר במסדר אוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביוכימאים אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: חברים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1932
אלגארבה

שמאל|ממוזער|250px|חוף טיפוסי סמוך לעיירה לגואה
ה**אַלְגָארְבֶה** (בפורטוגזית: **Algarve**) הוא חבל ארץ בדרום פורטוגל, ובו הנקודה הדרום-מערבית ביותר של יבשת אירופה. שמו מגיע מערבית, ופירושו - "המערב".

## גאוגרפיה
שטחו של האלגארבה 5,412 קמ"ר ולאורכו פזורות 16 רשויות מקומיות שבהן חיים כ-426,400 תושבי קבע. עיר הבירה היא העיר פארו, והחבל חופף למעשה את מחוז פארו. אזור זה הוא בעל חשיבות תיירותית עליונה, חופיו נחשבים מהטובים בעולם וחלק הארי של כלכלתו הוא בקיץ, כשבשיא העונה אוכלוסייתו יותר ממוכפלת. בתי מלון רבים שמים דגש על תיירות גולף ומפתחים מגרשים איכותיים לענף ספורט זה. בנוסף על תיירות, האזור הוא בעל ערך חקלאי ומימיו מספקים דגים ופירות ים, וכמו כן מגדלים בו עצי פרי כחרובים, תאנים ושקדים.

פני השטח של האלגארבה מחורצים בגבעות רמות, שאותן חוצים עמקים עשירים. הנקודה הגבוהה ביותר היא ההר פוֹיָה, 902 מ'. אורך החוף הדרומי כ-155 ק"מ, אורכו של החוף המערבי הוא 50 ק"מ, ובין שניהם, בנקודה הדרום-מערבית, נמתח כף סאו ויסנטה שצוקיו האנכיים מתנשאים 75 מטרים מעל מי האוקיינוס האטלנטי. לאורך החופים מצויים כמה איים ואיונים. לגונת רִיָה פוּרְמוֹזָה מהווה שמורת טבע ומוקד עצירה של מאות ציפורים ממינים שונים. קו החוף מנוקד במערות גיר ציוריות, שנגישוֹת בעיקר בסירות.

האקלים בחבל מצטיין בטמפרטורות מקסימום שנעות בין 15 מעלות צלזיוס בחורף ו-31 בקיץ, וכמעט לעולם אינן צונחות אל מתחת לאפס בחורפים.

מלבד הבירה פארו, נמנות כמה עיירות ובהן הגדולות הן לולה, פורטימאו, אולְיָאו, סילווש, אלבופיירה ולאגוש.

שדה התעופה של החבל נמצא במרחק של 4 ק"מ ממערב לעיר פארו.

## היסטוריה
הפיניקים ייסדו נמל מסחר לחוף האלגארבה בערך בשנת 1000 לפני הספירה. אנשי קרתגו הקימו את נמל חניבעל (היום העיירה פורטימאו) כ-450 שנה מאוחר יותר. הרומאים התפשטו בחצי האי האיברי במאה השנייה לפנה"ס, ואתרים ארכאולוגיים רבים מתקופה זו עדיין נמצאים באזור.

במאה החמישית לספירה היו אלה הוויזיגותים שתפסו את האזור, והחזיקו בו עד לראשית הפלישה המורית בשנת 711. המורים קראו ללאגוש זָאווַאיה, ולעיר סנטה מריה פַארַאון, היום פארו. העיירה סילְווֶש שימשה בירה תחת שלטון המורים.

הכיבוש המורי של איבריה הביא לכך שהאזור נקרא "אל-גארב אל-אנדלוס" (המערב האנדלוסי - כש"אנדלוס" הוא השם הערבי לאיבריה שתחת האסלאם).

באמצע המאה ה-12, הודות לשורת מבצעים צבאיים מוצלחים של ממלכת פורטוגל, הסתיימה האחיזה הערבית בחבל. תחת שלטון נוצרי היה "אל-גארב" לממלכת-אלגארבה. אפונסו השלישי, מלך פורטוגל קרא לעצמו "מלך פורטוגל ואלגארבה". המלך אפונסו החמישי בתורו, בעקבות כיבוש שטחים בצפון אפריקה שנתפסו כ"אלגארבה שבחוץ", לאחר 1471, נתכנה "מלך פורטוגל והאלגארבש (צורת הרבים של אלגארבה) כאן ובחוץ", ותואר זה נותר על כנו עד להכרזת הרפובליקה הפורטוגלית הראשונה ב-1910.

כמה מהמסעות הימיים שכוננו את האימפריה הפורטוגזית יצאו במאה ה-15 מאזור העיר לאגוש. משלחות התגלית הביאו לעיר תהילה ושפע. המסחר שגשג ולאגוש הייתה ב-1577 לעיר הבירה של פרובינציית אלגארבה, תואר בו החזיקה עד שנה לאחר שנהרסה ברעידת האדמה של 1755. הרעידה, שמרכזה היה בליסבון, גרמה לצונאמי שהחריב בתים ופגע בחלקים ניכרים באלגארבה. הנזק הקיף כמעט את כל העיירות והכפרים שלאורך החוף, מלבד פארו - ששוניות המחסום של לגונת ריה פורמוזה הגנו עליה.

ב-1807 נכבש האלגארבה בידי כוחות ספרדיים, אולם שנה אחר כך הפך לחלק הראשון של פורטוגל הכבושה שהשתחרר מהפולש הספרדי, במרד אוליאו.

## ראו גם
* סגרש
* קרב כף סנט וינסנט
*טבירה

## קישורים חיצוניים

* 
* אלגארבה במגזין "מגלים"
* 
* 

קטגוריה:פורטוגל: גאוגרפיה
איסט לונדון

**איסט לונדון** (באפריקנס: **Oos-Londen**; באנגלית: **East London**; בקוסה: **eMonti**) היא העיר השישית בגודלה בדרום אפריקה.

העיר, שבה כ-480 אלף תושבים, שוכנת בפרובינציית הכף המזרחי, לחופו של האוקיינוס ההודי בדרום-מזרחה של דרום אפריקה, ויחד עם שתי עיירות שכנות שצורפו אליה מוניציפלית בשנת 2000 היא מהווה רשות מקומית בשם **באפלו סיטי** (*Buffalo City*), שבה כ-880 אלף נפש. העיר יושבת בין שני נהרות: הבאפלו (Buffalo River) והנָהוּן (Nahoon River), ומהווה את נמל-הנהר היחידי בדרום אפריקה, כמו גם את המרכז העירוני השני בגודלו בפרובינציית הכף המזרחי, לאחר פורט אליזבת.

## היסטוריה
באזור שפך הנהון התגלו עקבות האדם המאובנות העתיקות בעולם, עקבות ילד שהוערכו כבנות 200,000 שנה. בהיסטוריה החדשה יותר היה זה מקום ישיבתם של הקויסאנים (בני שבטי הבושמנים והקויקוי), קרוביהם של הקוסה - כיום אוכלוסיית הרוב בכף המזרחי. אזור איסט לונדון היה מקום המפגש הראשון של הלבנים (שבאו מזרחה) עם השחורים ילידי המקום, מפגש שהמשכו במלחמה טריטוריאלית. מאחז צבאי בריטי, מצודת גְלָמוֹרגן, הוקם על הבאפלו ב-1847, כשתפקידו להבטיח את האספקה לחיילים ולמתיישבים, וסביבו צמחה העיר של ימינו - ראשית בשנת 1873 כשהייתה למועצה מקומית, וב-1914 לעיר.

גרעין התיישבות הקבע הראשון שבא לעיר בעקבות התפתחותה היה של גרמנים, ושמות משפחה גרמניים באיסט לונדון, כמו גם שמות עיירות בסביבתה, עודם שכיחים.

ב-1935 הושלם מעל הנהר גשר דו-קומתי, היחיד בדרום אפריקה עד היום.

ב-1961 נוצרו משני עבריה של העיר בנטוסטנים גדולים - סיסקאי ממערב וטרנסקאי ממזרח. איסט לונדון הלבנה הייתה לאורך שנות האפרטהייד דלילה וכמעט מבודדת.

בשנת 2000 אוחדו יחד הערים קינג ויליאמז טאון, בישו ואיסט לונדון, לכדי מועצה מנהלית משותפת תחת השם באפלו סיטי - העיר על נהר הבאפלו. בישו (Bhisho) היא מאז 1994 בירת הכף המזרחי.

## גאוגרפיה ואקלים
איסט לונדון שוכנת לחופי האוקיינוס ההודי באקלים סובטרופי שמדורג בין עשרת המתונים ביותר על כדור הארץ.

החודש הגשום ביותר הוא נובמבר, עם 110 מ"מ בממוצע. ינואר ופברואר הם החודשים החמים, עם 26 מעלות צלזיוס בממוצע, ויולי הוא החודש הקר, עם 10 מעלות.

העיר ממוקמת באותו קו אורך עם יוהנסבורג, במרחק אווירי של 760 ק"מ דרומה. קייפטאון מרוחקת כ-890 ק"מ ממערב, ודרבן 460 ק"מ מצפון-מזרח. פורט אליזבת' נמצאת 240 ק"מ ממערב.

## כלכלה
תעשיית הרכב היא משענת מהותית ביותר לכלכלת איסט לונדון. חברת דיימלר-קרייזלר, יצרנית מרצדס, מייצאת מכאן מכוניות יוקרה לשוקי העולם. הנמל של העיר טיפל בשנת המסחר 2008/09 ב-333 אוניות במשקל סחורות כולל של קרוב ל-9 מיליון טון.

אזור הסְפר הסובב את העיר הוא מהעניים בדרום אפריקה.

## דמוגרפיה
83 אחוז מאוכלוסיית באפלו סיטי הם שחורים. 10 אחוז בקירוב הם לבנים, צבעונים מונים כ-6 אחוזים, וההודים פחות מאחוז.

## אתרים
שונית הנהון (Nahoon Reef) היא מאתרי הגלישה הפופולריים והטובים בדרום אפריקה, הודות לגליה.

מוזיאון איסט לונדון מציג את דג הקולאקנת הפרהיסטורי, שהוגדר בעבר כזן נכחד עד שנתגלה שוחה מול חופי אפריקה במאה העשרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיירות בבאפלו סיטי
* נמל איסט לונדון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דרום אפריקה: ערי חוף
קטגוריה:דרום אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:הכף המזרחי: יישובים
קטגוריה:דרום אפריקה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1847
קטגוריה:האוקיינוס ההודי: ערי נמל
גירוד

250px|ממוזער|שמאל|תן מתגרד
**גירוד** או **גֶרֶד** (לטינית: *Pruritus*) הוא פעילות בתאי העצב התחושתיים הגורמת חישה בלתי-נעימה שמעוררת את הדחף לשרוט או לשפשף את העור. גירוד הוא, גם, פעולת שריטת-העור בתגובה לגירוי הנ"ל.

## היבטים מדעיים
הגירוד הוא חוויה גופנית חושית שהמדע מתקשה לסווג. הגם שמובחנות נקודות דמיון רבות בינו לבין כאב, בהיות שניהם חוויות לא-נעימות המועברות במערכת תחושות הגוף, הרי שהם שונים זה מזה בדפוסי התגובה ההתנהגותיים. בעוד שכאב יוצר רפלקס-נסיגה, גירוד, בהיותו פעילות של תאי-עצב שנקודות החיבור שלהם ממוקמות על-פני הגוף, מוביל להחזר בדמות הפעלתו של איבר סמוך (אצל האדם זו לרוב היד) לשם שפשוף האזור המגורה והעלמת העיקצוץ. **החזר הגירוד** נחקר בצורה מקיפה במטרה להבין את תפקודן של רשתות עצביות בבעלי חוליות.

בשנים האחרונות נוטים החוקרים לראות בגירוד **חוש בפני עצמו** המועבר בתאי עצב נפרדים מאלו המעבירים כאב. זוהו קולטנים ספציפיים המתמירים חומרים שונים וגורמים לתחושת הגירוד. אחד מהם הוא היסטמין, שמופרש אל הדם על-פי רוב כתגובה אלרגית או דלקתית. חומרים אחרים הגורמים לגירוד מפעילים קולטנים אחרים. אחד הבולטים בקבוצה הוא הכינין, תרופה נגד מלריה, המוכר כגורם לגירוד קשה אופייני ונקשר לקולטנים ממשפחת ה Mrgpr.  תאי העצב המבטאים את הקולטנים השונים המופעלים בעת גירוד הם סיבי עצב לא-מבודדים, בדומה לסיבי הכאב. תאי עצב תחושתיים אלה מופעלים על ידי תהליכים שונים המפרישים בעור את החומרים גורמי הגרד. אלו יכולים להיות עקיצות, הפרשות של כינים, או תגובה אלרגית הגורמת להפרשת היסטמין. 

## היבטים תרבותיים
מגרדי גב הם כלי עזר לגירוד אזורי גוף שהגישה אליהם קשה, בפרט הגב. באירופה של המאות ה-16 עד ה-18 השילוב בין ההגיינה הלקויה המקובלת באותה עת, ההידבקות המתמדת בכינים ואופנת הפאות הגבוהות, המסורבלות והמפודרות הפכו את מגרד הגב והקרקפת לפריט נחוץ ואופנתי.

בישראל בתקופת הפלמ"ח ההגיינה הלקויה של מגורי החיילים בצה"ל ומגוון החרקים שאפפו אותם הפכה את הגירוד לאחת מחוויות חיי הצבא, שאף הונצחה בשיר "מגרד לי פה".

## ראו גם
* גרדת
* דגדוג
* עקיצה
* גרבוץ
* שפשפת
* שחין

## קישורים חיצוניים
*  
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דלקות עור וגרב
קטגוריה:רפלקסים
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
ימבול (מחוז)

**מחוז ([[אובלסט]]) ימבול** (בבולגרית: **област Ямбол**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, השוכן בדרום מזרח בולגריה, שטחו מהווה 3.1% משטח המדינה ועיר בירתו היא ימבול. המחוז גובל בדרומו בטורקיה.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית פזורה במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת החלה במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נכבש האזור על ידי פיליפוס השני מלך מוקדון ובראשית המאה ה-1 לפנה"ס על ידי צבא הרפובליקה הרומית. עם הפיצול באימפריה הרומית עבר המחוז לחזקת האימפריה הביזנטית ובשלהי המאה ה-6 הוחרבו יישוביו בפשיטות של אווארים. במהלך המאה ה-7 עבר לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה ובהמשך נשלט גם על ידי האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1363 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית ובמשך 500 שנות שלטונה קיבל את צביונה ובכלל זה מבני ציבור שנבנו באדריכלות עות'מאנית כגון מסגדים ושווקים מקורים. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחרר המחוז על ידי צבא האימפריה הרוסית, אך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין נותר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-6 בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, על איחודו של האזור עם נסיכות בולגריה.

## כלכלה
עיקר התוצר המקומי הגולמי במחוז מגיע מחקלאות ומתעשייה הכוללת מפעלי מזון, טקסטיל ומכונות חקלאיות. בראשית המאה ה-21 הוחל בשיתוף עם חברות מיפן, אוסטריה וספרד בבניית מפעל לאביזרי רכב, תחנת כוח סולארית ומפעל למיחזור פלסטיק. באזור מתבצעת גם כריית ליגניט.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה) ובין 2004 – 2009 קטנה אוכלוסיית המחוז בשיעור שנתי ממוצע של 6.5%. 89.86% מתושבי המחוז הם ממוצא בולגרי, 6.23% הם צוענים ו-2.68% ממוצא טורקי.

## אקלים
במחוז שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים השחור. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10oc וערכי הקיצון נעים מ-1oc בינואר ועד 23oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 540 ל-700 מילימטרים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ימבול
פקיד

**פקיד** הוא תוארו של מי שמחזיק במשרה הכרוכה בביצוע משימות משרדיות או הקשורות במכירות או קניינות.

באופן כללי, תחומי אחריותו של הפקיד כוללים תיעוד ותיוק של רשומות ומסמכים, איוש עמדת שירות, הנפקת תכתובות, וניהול מטלות אדמיניסטרטיביות שונות. בתרבויות רבות המונח פקיד מציין דרגה הייררכית נמוכה ברשות זו או אחרת של המינהל הציבורי, והמאפיין של תפקידו הוא שהוא אינו מקבל החלטות, כי אם מוציאן לפועל או מעבירן בין הדרגים השונים. עם זאת, פקידים עובדי ציבור יכולים להגיע למעמד רם.

דוגמאות לפקידוּת בישראל, הם פקידים של המשרדים הממשלתיים השונים - כפקיד שומה, פקידי רווחה: "פקיד סעד לחוק הנוער", "פקיד סעד בשירות הזקן" ועוד; נציב קבילות הציבור, פקיד היערות ועוד. בעולם הערבי, נאמן-השלטון הוא המוח'תאר, בברית המועצות - קומיסר.

בארצות דוברות אנגלית המילה לפקיד היא קלרק (*Clerk*) והיא נגזרת מתפקידו ההיסטורי-מסורתי של הפקיד בשרשרת משׂרות הכמורה.

**פקידות קבלה** היא תפקיד תומך משרדי/מנהלי שמתבצע מול קהל.

## ראו גם
* ניהול
* פקיד בנק
* מזכיר
* בירוקרטיה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משרות פוליטיות
קטגוריה:נותני שירות
ילדי בוכנוואלד

[שמאל|ממוזער|250px|[ישראל מאיר לאו בן ה-8 עוזב את מחנה הריכוז בוכנוולד כשבאופן אירוני הוא לובש בגד של ה"היטלר יוגנד". את הרובה, המזוודה, הכומתה ושני המעילים קיבל במתנה מהחיילים האמריקאים (המופיעים ברקע התמונה, יחד עם אחיו נפתלי).]]
**ילדי בוכנוואלד** הם 244 ילדים ממחנות ריכוז שונים בגרמניה אשר קובצו במחנה בוכנוואלד. 

מחנה בוכנוואלד שוחרר על ידי הכוחות האמריקאים באפריל 1945. בעת השחרור, לחלק מהילדים לא היו בגדים במידות המתאימות להם. הפתרון נמצא לאחר שנפרץ מחסן אשר בו אוחסנו בגדים של הנוער ההיטלראי. אלו חולקו אז לילדים תושבי בוכנוואלד כך שיוכלו לשמש אותם בחודשים שלאחר מכן. במאי אותה שנה הגיע הרב מרקוס, קצין יהודי-אמריקאי, ואסף את כל הילדים שהגיעו למחנה ואשר רצו לנסוע לפלשתינה.

ביוני 1945 החלו להישלח ילדי המחנה ברכבות לצרפת. באקואי חיכה להם בית הבראה שנשכר על ידי אוז"ה, ארגון צדקה יהודי צרפתי. יהודית המנדינגר ניהלה את בית היתומים לילדי בוכנוואלד. במקום התקבצו באותה עת כ-500 נערים, מבוכנוואלד ומברגן-בלזן. ב-3 ביולי 1945 יצאו 152 מהנערים באקואי למסע לכיוון ארץ ישראל, מלווים בנציגי הסוכנות היהודית. ב-7 ביולי הפליגה הקבוצה ממרסיי על אונייה של הצי הצרפתי והגיעה לנמל ג'נובה. לאחר כשעתיים בג'נובה הפליגו באוניית העולים מטרואה וב-15 ביולי הגיעו לנמל חיפה.

החל מיולי של אותה שנה הקבוצה השתכנה למספר חודשים בארמון "Château d'Ambloy" בכפר Ambloy בחבל Loir-et-Cher שהיה בבעלות משפחת מרצבך.

עם "ילדי בוכנוואלד" נמנים: 
* ישראל מאיר לאו ואחיו הגדול נפתלי לאו
* אברהם אוברציגר
* יעקב ונתן צימברקנופף
* שלום מרקוביץ
* אלעזר וחנינא שיף
* דב פרומן
* ג'וזף שלייפשטיין
* מאיר אריה אקרמן
* אפרים לנגנסר

## לקריאה נוספת
* הרב ישראל מאיר לאו, **[[אל תשלח ידך אל הנער (ספר)|אל תשלח ידך אל הנער]]**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005
* רוז'קה קורצ'ק, **ילדים במחנה ריכוז בוכנוואלד**, ילקוט מורשת, ח' (אדר תשכ"ח); עמ' 74-42
* יהושע ביכלר, **בלוק ילדים 66 במחנה-הריכוז בוכנוואלד**, ילקוט מורשת, כ"ה (ניסן תשל"ח); עמ' 60-45
* יהושע ביכלר, **בוכנוולד**, האנציקלופדיה של השואה, כרך ראשון, הוצאת יד ושם וספרית פועלים, תל אביב  1990, עמ' 155-157
* יהודית המנדינגר פיסט, **ילדי בוכנוואלד : ניצולים וקורותיהם**, ר מוס, 1990
* מיכל כהן-חי, **לוּלֶק**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2021

## קישורים חיצוניים
* מפגש "ילדי בוכנוולד" וטקס לרגל הוצאתו לאור של הספר "להציל את הילדים", מאי 2010, באתר יד ושם
* ילדים במחנה הריכוז בוכנוואלד, באתר מורשת
* על ילדי בוכנוואלד בבית הילדים באקואי, באתר יד ושם

קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוכנוואלד
קטגוריה:ניצולי השואה באירופה לאחר השואה
ניצב (אמנות הבמה)

[300px|ממוזער|הכנת ניצבות לצילום בסרט , [1949 בקולנוע|1949]]
**ניצב**, ולעיתים **סטטיסט** או **אקסטרה**, הוא שחקן בתפקיד שולי אשר אינו מערב מלל או יכולות משחק מיוחדות. הניצב, מופיע לרוב כדמות אחת מתוך רבות ברקע ההתרחשות המצולמת, בלא שדמותו נושאת השפעה עלילתית, כי אם משלימה את הסביבה המתאימה לסצנה, על כן, קרוי הניצב בתעשיית הבמה גם "*Non-actor*".

הפקות שדורשות ניצבים שוכרות אותם על-פי רוב ליום צילומים אחד או יותר. ברוב המקרים, הניצב נבחר על פי מראהו החיצוני ומאפיינים פיזיים התואמים את סוג הדמויות שאותן מבקש התסריט לשזור ברקע מאחורי הדמויות הראשיות.

הפקות מסוגים שונים דורשות היקף משתנה של ניצבים: סרטי מלחמה לדוגמה, דרמות היסטוריות רחבות-יריעה או לחלופין אופרות-ענק, עושים שימוש במספר רב של ניצבים – לעיתים מאות. השחקנים הזוטרים נקראים לבוא על-פי רוב עם בגדיהם היומיומיים, בהתאם לצורכי הסצנה שבה הם יופיעו, ובמידת הצורך מולבשים במקום, וברוב המקרים מקבלים שכר על פי יום עבודה. לעיתים קרובות יום כזה עשוי לארוך שעות רבות ולכלול רק אפיזודות צילום מועטות, שביניהן הפוגות ארוכות שבהן הניצב נותר על הסט. מרבית שחקני הקולנוע והטלוויזיה, גם המפורסמים ביותר, החלו את דרכם כניצבים, ורבים שיחקו כניצבים במשך שנים לפני שקיבלו תפקיד גדול.

במרבית הפעמים סוכנויות שחקנים או אף סוכנויות-ניצבים ייעודיות מספקות את הניצבים להפקות השונות, כאשר באחדות ממדינות המערב, האחרונים זוכים להגנתם של איגודים מקצועיים. בישראל פועלות סוכנויות שחקנים המגייסות ניצבים לסרטוני פרסומת, לסדרות טלוויזיה, לסרטי קולנוע ולמגוון הפקות מקור.

## ראו גם
* ביט (אמנות הבמה)
** הופעת קמע (בדרך כלל ביט, לעיתים ניצב)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מקצועות הבידור
קטגוריה:מקצועות בתעשיית הקולנוע
קטגוריה:מונחים בטלוויזיה
לוריאן (כדורגל)

**מועדון הכדורגל לוריאן** (בהגייה צרפתית: **lɔˈryɑ̃ bʁətaɲ syd**), המכונה **לוריאן**, הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר לוריאן המשחק בליג 1.

## היסטוריה
המועדון הוקם ב-2 באפריל 1926 בתור מועדון חובבנים.

בשנות ה-70 נאבק המועדון עם בעיות כלכליות, דבר שהוביל לפשיטת רגל בשנת 1978. במהלך תקופה זו, תחת השם "Club des Supporters du FC Lorient" (האוהדים השתלטו באופן חוקי על הקבוצה כדי לשמור על הקבוצה בחיים). בשלב זה שיחקה לוריאן בליגת העל האזורית (הליגה השישית בכדורגל הצרפתי). בתחילת שנות השמונים, ז'ורז' גנום לקח על עצמו את הבעלות על ההמועדון, והחתים את שחקן הקבוצה לשעבר כריסטיאן גורקף למאמן הקבוצה. תחתיו לוריאן טיפסה במהירות חזרה לצמרת הכדורגל הצרפתי. בשנת 1983 זכתה הקבוצה באליפות הליגה החמישית, בעונה לאחריה זכתה בליגה הרביעית, ולאחר מכן גם בליגה השלישית. גורקף עזב את המועדון לאחר עונתו הראשונה בליגת המשנה לאחר שנשרה לליגה השלישית פעם נוספת, בו שיחקה ב-5 השנים שלאחר מכן. ב-1990 המועדון פשט את הרגל פעם נוספת, אך בכל זאת הורשה להישאר בליגה השלישית. בשנת 1991 חזר גורקף למועדון לאחר כמעט עשור ויחד איתו חזרה הקבוצה לליגת המשנה.

לאחר 2 עונות בליגת המשנה הצליחה הקבוצה לעלות לליג 1 לראשונה בתולדות המועדון. לאחר עונה אחת נשרה הקבוצה חזרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-16. לאחר שתי עונות בליגה השנייה, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה.

בעונת 2001/2022 זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון 0–1 על בסטיה. בנוסף הגיעה גם לגמר גביע הליגה הצרפתי, שם הפסידה 0–2 לבורדו. בליגה סיימה הקבוצה במקום ה-16. לאור הזכייה בגביע, השתתפה הקבוצה בעונת 2002/2003 בגביע אופ"א אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי דניזליספור הטורקית בהשתתופתה הראשונה אי פעם במפעל אירופי.

בעונת 2005/2006 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה הצרפתית השנייה ושבה לליגה הבכירה. בעונת 2006/2007 סיימה הקבוצה במקום ה-14 בליגה ועונה לאחר מכן במקום העשירי. את עונת 2008/2009 סיימה הקבוצה גם היא במקום העשירי ועונה לאחר מכן במקום השביעי.

בסוף עונת 2016/2017 ירדה לוריאן לליגה הצרפתית השנייה וחזרה לליגה הראשונה בסוף עונת 2019/2020.

בסוף עונת 2023/2024 ירדה לליגה השנייה, ולאחר עונה אחת שבה לליגה הבכירה לאחר שזכתה באליפות ליגת המשנה.
## סגל הקבוצה
;נכון ל-3 בפברואר 2026 

 

 (בהשאלה ממרסיי)
 (קפטן)

 (בהשאלה מניוקאסל יונייטד)

 (בהשאלה מבאייר לברקוזן)

 (בהשאלה מלומל)

 
 

## תארים
**[[הגביע הצרפתי]]**: 2001/2002

## קישורים חיצוניים

* 

* נתונים על המועדון

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל צרפתיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1926
קטגוריה:ברטאן: ספורט
קטגוריה:1926 בצרפת
רמי וייץ

**רמי וייץ** (נולד ב-11 במרץ 1953) הוא שדרן ספורט ישראלי המשדר בערוצי ספורט 1 של צ'רלטון, ובעבר בערוצי ספורט 5. נחשב מבכירי שדרני הספורט בישראל.

## ביוגרפיה
וייץ החל את דרכו ככתב במחלקת הספורט של ערוץ 1 ב-1975, וכעבור מספר שנים עבר למחלקת החדשות ושימש ככתב משפטי במבט לחדשות. ב-1987 חזר לשדר ספורט, ולאחר שיורם ארבל עזב את רשות השידור ב-1990 הפך יחד עם מאיר איינשטיין לאחד משני השדרים המובילים בערוץ. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 שידר את משחקי ליגת העל בכדורגל וליגת האלופות. בקיץ 1994 עבר וייץ לערוץ הספורט כמחליפו של יורם ארבל שעבר לערוץ 2. עם מעבר זכויות השידור של ליגת האלופות לערוץ הספורט הפך וייץ לשדר המזוהה עם המפעל לצד הפרשן שגיא כהן, כאשר השידור הזכור ביותר שלו היה הניצחון הדרמטי של מנצ'סטר יונייטד על באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות 1999. בנוסף, שידר וייץ בערוץ הספורט: כדורגל ישראלי, ליגה אנגלית, ליגה ספרדית ואת מונדיאל 2002.

במקביל לעבודתו בערוץ הספורט, שידר וייץ כדורגל ישראלי בתוכנית "הדקה ה-91" ברשת ולאחר מכן בטלעד, זכייניותיה דאז של ערוץ 2. הוא אף המשיך לשדר במונדיאל 1998, יורו 2000 ויורו 2004, אם כי עבור הערוץ הראשון. שידר בשנים אלו גם את מכבי תל אביב בכדורסל במסגרת טורניר היורוליג בשנים 2003–2005, השנתיים בהן זכתה הקבוצה ביורוליג.

בשנת 2003 עבר וייץ לשדר עבור ערוצי הספורט של צ'רלטון (ערוצי "ספורט 1"), אבל המשיך לשדר עבור ערוץ הספורט במשחקי ליגת האלופות ובהזדמנויות אחרות.

בזמן עבודתו בצ'רלטון, ידע וייץ רגע מביך כאשר דווח עליו ביולי 2012, כי הלך לישון במהלך משחק ששידר בשלהי חודש ינואר של אותה שנה, במסגרת הגביע הספרדי, בין אספניול ומיראנדס .

בסוף שנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בטלנובלה האלופה כאיתן, מנהל התוכנית של זהבה אבוקסיס.

בשנת 2011 עזב רמי וייץ את ערוץ הספורט. באותה שנה, החל לשדר ביחד עם רון קופמן, משה פרימו ואחד הקולגות שלו, מאיר איינשטיין, בתוכנית רדיו יומית בתחום הספורט, אך עזב אותה לאחר תקופה קצרה. בסוף שנת 2013 התפטר מצ'רלטון לאחר מחלוקות. בקיץ 2014 וייץ חזר לערוץ ושימש שדרן במשחקי יורו 2016.

בשנת 2017 מונה וייץ לשדר הכדורגל הבכיר של תאגיד השידור כאן עם הקמתו, ולקראת מונדיאל 2018 מונה למנהל מבצע השידורים ולשדר הבכיר בטורניר, ושידר לראשונה את משחקי חצי הגמר והגמר, כשלצידו הפרשן מוטי איוניר.

וייץ ידוע בהקפדתו על הגיית שמותיהם של שחקנים באופן הנהוג במדינתם, על אף שספג ביקורת על כך במהלך השנים.

### חיים אישיים
מתגורר במושב גבעת יערים. נכדו של איש קק"ל, יוסף ויץ, ואחיינם של פעילי הציונות רענן ויץ ויחיעם ויץ.

בתו, מיכל ויץ, היא מפיקת סרטים דוקומנטריים. בשנת 2021 רמי וייץ השתתף בסרט התיעודי (בקרב רבים מהחוגים הציוניים בישראל, סרט זה נחשב לכזה המציג עמדות פוסט-ציוניות ואף האשמות אנטי-ציוניות נגד קק"ל והתנועה הציונית במהלך העשורים בהם הצטרכו לסייע בהקמת המדינה) שביימה בתו "**[[קופסה כחולה]]**" ששודר ב-yes דוקו, על חייו של סבו של רמי ורב-סבה של מיכל – יוסף ויץ – מראשי קרן קיימת לישראל ומהפעילים בה ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות וברכישת קרקעות בארץ ישראל, . הסרט מציג קונפליקט ועימות בין הנרטיב המקובל ברוב חלקי משפחתה של הבמאית מיכל ואף בקרב רמי וייץ עצמו – ובין הנרטיב ה"ציוני-מידיי" המשתקף לטענתם ביומניו האישיים של סבם ואביהם המנוח, יוסף ויץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:סגל ערוץ הספורט
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
רמי
קטגוריה:גבעת יערים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
פרימיטיביות

[שמאל|ממוזער|250px|כלים פרימיטיביים מ[בוליביה במוזיאון האתנולוגי בברלין]]
בשיח האבולוציוני והאנתרופולוגי, **פְּרִימִיטִיבִיוּת** (מהמילה "פרימוס" שמשמעותה "ראשון") היא אפיון הנקשר למינים אלה ואחרים, או תכונות, השייכים לאוסף פרטים קדמוני, ולדרגה התפתחותית קדומה או ראשונית, ביחס למתבונן או לשלב היסטורי או ביולוגי נתון. סיווגו של אורגניזם - או מעשה אמנות - כפרימיטיבי מציין את היותו פחות **מורכב** משלבים אפשריים מאוחרים יותר של אותו מין.

השימוש במונח בקרב כמה ביולוגים התפתחותיים דעך, מאחר שהוא לכאורה מציג את האבולוציה כ"סולם" שבו כל תוספת חדשה שמתגלה מציבה את קודמתה כנחותה ממנה, ויצור חדש יכול להיות עליון ביחס לזה שבמדרגה הקדומה יותר. הפרשנות התאורטית המצומצמת הזו נענית בטענה הנגדית, שלפיה הרבה אורגניזמים מורכבים דווקא אינם איכותיים יותר מאורגניזמים פשוטים שקודמים להם כרונולוגית. הדוגמה הבולטת - חיידקים קדומים, נחשבים כפרימיטיביים בשעה שהם מסוגלים לשגשג בסביבות קיצוניות מגוונות בהרבה מאלו שמאפשרות לאדם - לכאורה מין מתקדם - לשרוד. השימוש בדיכוטומיה אלטרנטיביות כ"פשוט" מול "מורכב" מאפשר לפיכך מתן עדיפות להתבוננות ביחס שבין "סדרות", על-פני יחס שבין "דרגות" - של התהליך האבולוציה.

בהתייחסות לתרבות, תרבות פרימיטיבית נדונה כיחידה תרבותית שנעדרים ממנה סממנים מהותיים של מודרניות, או כתב. הסתכלות זו הייתה בשימוש אצל מערביים שביקשו לחקור את החברות החדשות שאותן גילו או כבשו. 
כיוצא מכך, התואר "פרימיטיבי" משמש ככינוי גנאי לאדם המחזיק בתפיסות ובדעות שאינן נחשבות ל"מודרניות", כמו הומופוביה וסקסיזם.
גישה שקוראת לצפייה בעולם השלישי כבעל-ערך עדיף מזה המערבי קרויה פרימיטיביזם.

## ראו גם
* פילוגנטיקה
* פרימט
* פרהיסטוריה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוגנטיקה
קטגוריה:אנתרופולוגיה
עונת המעשרות

המשניות הראשונות במסכת מעשרות עוסקות בשלבי גידול שונים המחייבים בהפרשת תרומות ומעשרות.

במשנה הראשונה במסכת נאמר כך:

מהמשנה עולים שני כללים. מהכלל הראשון עולה התנאי שכדי להתחייב, הגידול צריך להיות בגדר אוכל למעט צמחים שאינם משמשים לאכילה כגון עלים שמיועדים להכנת צבע. בכלל השני המשנה מבארת שהגידול מתחייב רק ברגע שהוא ראוי לאכילה ולא לפניו.

אם כן, קיימים שני מצבים שונים:
*כל שתחילתו אוכל וסופו אוכל - גידול שכבר מרגע ראשוני ראוי לאכילה, מתחייב במעשר מיד, אף על פי שהבעלים מעוניין להשאירו על מנת שיגדל.
*כל שאין תחילתו אוכל אבל סופו אוכל - בתחילת הגידול עדיין אינו עונה לגדר אוכל - כמו פירות בתחילת גידולן, ורק לבסוף נהיה אוכל, גם חיובם בתרומה ומעשר הוא רק מאותה עת שנעשה ראוי לאכילה.

משניות ב'- ד' מפרטות את המועד הזה בפירות שונים שכאמור אינם ראויים בתחילת גידולן ולכן עונת המעשרות שלהן בהתאם למצבם. אם כן, עונת המעשרות הוא הזמן שבו הגידול מגיע לכלל הגדרת אוכל, דבר המשתנה בין גידול לגידול.
וכן כתב הרמב"ם ():

וכן פסק ה:

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:תרומות ומעשרות
LATAM אקספרס

שמאל|ממוזער|250px|הלוגו הישן של החברה
**LATAM אקספרס** או בשמה הקודם: **LAN אקספרס** (באנגלית: **LATAM Express**) היא חברת תעופה צ'ילנית המהווה חלק מקבוצת LATAM איירליינס. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של עיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בצ'ילה וכן טיסות לארגנטינה ולברזיל, בעוד שחברת LAN איירליינס מפעילה את הטיסות הבינלאומיות.

## תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1958 כחברת לאדקו (Ladeco), אך באוגוסט 1995 היא נרכשה על ידי חברת LAN איירליינס. ב-2010 LAN אקספרס נשלטת בידי LAN איירליינס ב-99.4 אחוזים.

## צי המטוסים
צי המטוסים של LAN אקספרס, נכון לאוגוסט 2017:

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר LAN

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות צ'יליאניות
קטגוריה:צ'ילה: תעופה
אקספרס
מריה קנטקוזינו

[שמאל|ממוזער|140px|[פורטרט של מריה קנטקוזינו שצויר על ידי בעלה, הצייר פייר פובי דה שאבאן]]
**מריה קנטקוזינו** (ברומנית: **Maria Cantacuzino**; 1822 - אוגוסט 1898) הייתה אשת החברה הגבוהה בנסיכות מולדובה ומודל של כמה ציירים ידועים.

## ביוגרפיה

מריה קנטקוזינו נולדה באחוזת **הורודניצ'ן** (Horodniceni), באזור סוצ'אבה, בנסיכות מולדובה. היא הייתה השביעית מבין 18 הילדים של הלוגופט הגדול ניקולאה קאנטה (Nicolae Canta). האב, שהיה משכיל וידע שפות זרות (קרא את הומרוס במקור), השגיח בכישוריה האמנותיים וטיפח אותם. באפריל 1834 הופיעה בפני קהל באירועים לכבוד פאבל קיסליוב, המושל שעמד לעזוב. בגיל 16, בלחץ האם, הושאה לבן של בעל אחוזה שכנה, אך במהרה התגרשה מבעלה ונישאה לבן משפחתה, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו-קנאזול (Alexandru (Alecu) Cantacuzino Kneazul), חדרן של הצאר הרוסי, מקורב של אלכסנדרו יואן קוזה וחבר של וסילה אלכסנדרי. מריה קנטקוזינו, לצד אחותו של אלכסנדרי ועוד כמה גבירות נכבדות, היו העילית הנשית הבולטת בחיי הרוח והחברה ביאשי.

וסילה אלכסנדרי התאהב במריה קנטקוזינו. הוא ליווה אותה, בשנת 1850 עד צ'רנוביץ (את יתרת הנסיעה עשתה בליווי אחיו של וסילה אלכסנדרי, ינקו), בנסיעתה על פני אירופה אל איי דרום צרפת, שם קיוותה להבריא ממחלתה (כנראה שחפת). ב-1852 כתב אלכסנדרי את שיר האגדה "Mărioara Florioara" ("מריוארה פלוריוארה"), שפורסם ב-1853 והוקדש למריה קנטקוזינו.

בצרפת הצטרפה מריה קנטקוזינו לניקולאה בלצ'סקו, שגם הוא חלה בשחפת ושניהם נסעו לאיי דרום צרפת, לאקלים שהתאים יותר למחלתם. מצבו של בלצ'סקו היה קשה יותר ומריה, שהתגוררה איתו, סייעה בידו על ידי כך שכתבה, לפי הכתבתו, פרקים בספרו: "ההיסטוריה של הרומנים תחת שלטונו של מיהאי האמיץ". בלצ'סקו ניסה לשוב לנסיכות ולאכיה בעזרת דרכון עותמאני, שהשיג בפריז, אך שלטונות ולאכיה לא נתנו לו להיכנס והוא נסע לאיטליה, שם מת.

לזוג אלכסנדרו ומריה קנטקוזינו היה בית בפריז והם השתלבו בחברה הגבוהה ובחברה האינטלקטואלית, כשהם מופיעים יחד לאירועים. בביתם התארחו אמנים רבים, בהם גם ויקטור הוגו, שהיה אסיר תודה למריה קנטקוזינו על סיוע שהגישה לו כשנמלט מצרפת בגלל עמדתו נגד נפוליאון השלישי. גם תאודור שאסריו, תאופיל גוטייה, ז'ול מישלה וארנסט רנן היו בין באים ביתם.

מריה דגמנה לתאודור שסריו ובין השניים התפתחו קשרים מעבר לכך. מאוחר יותר, בסביבתו של הצייר, הכירה מריה צייר נוסף, פייר פובי דה שאבאן והחלה לדגמן גם עבורו ולמעשה הייתה הדוגמנית הראשית שלו. בציור שבו שלומית בת הרודיאס תובעת את ראשו של יוחנן המטביל מהורדוס, דגמנה מריה את שלומית ואת הורדוס דגמן אנטול פראנס. מריה עודדה את דה שאבאן, שבאותה תקופה טרם זכה להצלחה, ובנוסף להיותה דוגמניתו הייתה גם ליועצת שלו בנושאים אומנותיים ובהמשך התפתחו ביניהם גם יחסים רומנטיים.

לאחר שבעלה נסע ליאשי מריה נשארה לבדה בבית הפריזאי ולאחר מות שסריו, בגבור בדידותה היא עברה אל הסטודיו של דה שאבאן. לאחר מות בעלה, ב-1884, מריה ודה שאבאן נישאו. מריה ליוותה את עשייתו של דה שאבאן עד מותה במשך כארבעים שנה ועל כך אמר עליה דה שאבאן:

חודשיים אחר מותה של מריה, נפטר גם דה שאבאן.

## קישורים חיצוניים
* בת יאשי שצוירה בפריז - באתר של הפובליציסט יון מיטיקאן 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידות 1820
קטגוריה:בויארים רומנים
קטגוריה:נפטרות ב-1898
גרמיו

**גרמיו פוט-בול פורטו אלגרנסה** (בפורטוגזית: **Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense**) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר פורטו אלגרה שבמדינת ריו גראנדה דו סול, ברזיל. גרמיו ואינטרנסיונל הן שתי קבוצות הכדורגל הגדולות בריו גראנדה דו סול. בדירוג הקבוצות הברזילאיות של ההתאחדות הברזילאית באוגוסט 2010 מופיעה גרמיו במקום הראשון.

## שחקנים מפורסמים
* רונאלדיניו
* ז'ילברטו דה סילבה מלו
* סבסטיאן אבראו
* לאונרדו אסטרדה
* פליפה מלו
* רנאטו גאושו
*דוגלאס קוסטה
* ארתור מלו
* אדוארדו דו קיירוס
* לואיס אלברטו סוארס

## תארים
### בינלאומי
***[[הגביע הבין-יבשתי]]: (1)**
**(1983)
**מקום שני: 1995
***[[גביע ליברטדורס]]: (3)**
**(1983, 1995, 2017)
**מקום שני: 1984, 2007.
***[[גביע רקופה סודאמריקנה]]: (2)**
**(1996, 2018)

### לאומי
***[[הגביע הברזילאי]]: (5)** (שיא)
**1989, 1994, 1997, 2001, 2016.
**מקום שני 3 פעמים.
***[[ליגת העל הברזילאית]]: (2)**
**(1981, 1986)
**מקום שני פעמיים
*ליגה ב' הברזילאית (סדרה ב' של האליפות הברזילאית): 2005.

### במדינה
***[[אליפות ריו גראנדה דו סול]] - (44)**
**1921, 1922, 1926, 1931, 1932, 1946, 1949, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968 1977, 1979, 1980, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1993, 1995, 1996, 1999, 2001, 2006, 2007, 2010, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2026.

## קישורים חיצוניים

* 

* כתבה על הקבוצה באתר פיפ"א. 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1903
קטגוריה:פורטו אלגרה: מועדוני כדורגל