open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ואלנסיין

**וָאלֶנְסְיֶין** (בצרפתית: **Valenciennes**), עיר תעשייתית במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס בצרפת.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2006 מנתה העיר 43,198 תושבים. שטח העיר 13.84 קמ"ר. צפיפות: 2,983 תושבים לקמ"ר. בשנת 1975 החלה ירידה במספר תושביה, אך מ-1990 מספר התושבים נמצא בתהליך עליה הן בעיר והן באחדים מפרווריה. בשנת 1999 התגוררו בשטח היישוב העירוני כולל הפרוורים 399,677 תושבים (מקום 14 בגודלו בצרפת).

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת על הנהר סכלדה (צרפתית: Escaut), כמאתים ק"מ מצפון לפריז וכמאה ק"מ מדרום לבריסל.

## היסטוריה
ואלנסיין מופיעה לראשונה במסמכים רשמיים של קלוביס השני מלך הפרנקים משנת 693. בחוזה ורדן (843 ) נכללה העיר בממלכת לותארינגיה, בין ממלכות פרנקיה המערבית ופרנקיה המזרחית. בשנת 881  פלשו הנורמנים לדוכסות אֵיְנו, שוואלנסיין הייתה חלק ממנה. ב-1008 סבלה העיר מרעב ותושביה נדבקו במגפת דבר. ב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה, ששלט גם בהולנד ובזילנד. ב-1433, עברה העיר לחסותו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים, והפכה לחלק מנחלותיו בארצות השפלה הבורגונדיות. ב-1477, לאחר מות שארל הראשון דוכס בורגונדיה, הפכה ואלנסיין עם כל ארצות השפלה הדרומיות לנחלת בית הבסבורג מאוסטריה. בשנת 1556, אחרי שקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התפטר, עברה ואלנסיין, כחלק של ארצות השפלה, לשלטון בנו, פליפה השני מלך ספרד. ב-1677, צבאו של לואי הארבעה עשר כבש את העיר והיא הפכה לחלק של צרפת בהתאם להסכם ניימכן (1678). ביולי 1793 נכבשה העיר ונחרבה על ידי כוחות אנגלו-אוסטריים, אך שוחררה על ידי צבא המהפכה הצרפתי באוגוסט 1794. במלחמת העולם הראשונה נפלה העיר בידי הגרמנים ב-1914, ושוחררה על ידי חיילים בריטיים וקנדיים ב-1918. ב-10 במאי 1940 הופצצה העיר על ידי הגרמנים, ופרצה דליקת ענק שהחריבה את מרכז העיר. ואלנסיין שוחררה ב-2 בספטמבר 1944 על ידי צבא ארצות הברית.

## כלכלה
כבר במאה ה-15 התפרסמה ואלנסיין כמרכז תעשיית בדי תחרים שיוצרו מחוטי פשתן. גם כיום קיימת בעיר תעשיית טקסטיל מפותחת. ב-1718 נתגלו מרבצי פחם בסביבות העיר וב-1734 הוקמה חברה לכריית פחם. כיום מתבססת העיר על תעשיית מכוניות, בתי זיקוק ותעשיות מטלורגיה, אלקטרוניקה, צבעים ותרופות.

בעיר ממוקמת קבוצת כדורגל מהליגה העליונה הצרפתית - ואלנסיין.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערים מעוטרות אות לגיון הכבוד
קטגוריה:נור-פה דה קאלה: ערים
קטגוריה:או-דה-פראנס: ערים
מסוט

[200px|שמאל|ממוזער|[סווט מעביר ידנית מסוט ברכבת ישראל, 1950]]
200px|שמאל|ממוזער|מסוט כפול
[200px|שמאל|ממוזער|מפלגים, דרומית ל[תחנת הרכבת באר יעקב|תחנת באר יעקב, במסילה לתחנת רכבת ראשונים]]
**מסוט**, הנקרא לעיתים גם **מפלג** (באנגלית בריטית: **Turnout** או **Points**; באנגלית אמריקאית: **Switch**) הוא התקן המהווה חלק ממסילת הרכבת ומשמש למעבר בין שתי מסילות סמוכות או למיזוג שתי מסילות למסילה אחת (בכיוון ההפוך).

## השליטה במסוטים
השליטה במסוטים דרושה על מנת לקבוע לאיזו מסילה תנותב רכבת העוברת במסוט. לרכבת עצמה אין יכולת לבחור את המסילה אליה היא תנותב בדומה להגה של רכב הנוסע בכביש, והניתוב נעשה אך ורק באמצעות שינוי פיזי של מצב המסוט.

בעבר היו קיימים מסוטים הניתנים לשליטה ידנית באמצעות הזזת ידית כלשהי. עובדי רכבת שהפעילו את המסוטים הידנים נקראו סווטים. מסוטים מסוג זה הם נדירים כיום וניתן למצוא אותם בעיקר במערכות מיושנות יחסית כמו מסילות רכבת קלה ישנות, וכן באזורים שאינם שייכים למסילה הראשית (כמו מסילות צִדיות, מוסכי תחזוקה, ולעיתים מסילות המשמשות רכבות מטען בלבד).   

במאה ה-21 מתבצעת השליטה במסוט באופן אוטומטי על ידי אות הנשלח ממחשב במרכז הבקרה האחראי לתפעול אותו קטע מסילה בהתאם לכיוון אליו צריכה להמשיך הרכבת הבאה העתידה לעבור במסוט. התוכנה בונה מסלול לכל רכבת ויודעת את מיקומה המדויק באמצעות מערכות שנמצאות על גבי המסילה. 

## מהירות הנסיעה על המסוט
מהירות הנסיעה המותרת על המסוט נקבעת לפי אורכו. ככל שהמסוט ארוך יותר כך העיקול שלו חד פחות ומהירות הנסיעה המותרת בו גבוהה יותר. ככל שהמסוט ארוך יותר הוא גם יקר יותר (לרוב בהפרשים משמעותיים). השיקול העיקרי בבחירת מסוט הוא מהירות הנסיעה הרצויה בעקלתון.  

לדוגמה, מסוט הנמצא לפני או אחרי תחנה שבה עוצרות רוב הרכבות יוכל להיות מסוט קצר וזול יחסית, שכן הרכבות ממילא נוסעות במהירות נמוכה בקטע זה לקראת העצירה בתחנה או לאחר היציאה ממנה. מסוטים כאלה ניתן למצוא לפני ואחרי רוב התחנות בישראל. לעומת זאת כאשר נוצר צורך לשלב מסוט בקטע מסילה שבו מהירות הנסיעה גבוהה (לדוגמה: בפיצול קו תל אביב - לוד לכיוון נמל התעופה בן-גוריון, בסמוך למחלף גנות) נדרש מסוט ארוך ויקר שכן מהירות הנסיעה בקטע זה גבוהה ומרבית הרכבות העוברות בו נדרשות להחליף מסלול על המסילה באמצעות המסוט. קיימים פרמטרים נוספים העשויים להשפיע על מהירות הנסיעה המותרת במסוט אך זהו הפרמטר העיקרי.

## סוגי מפלגים
**מפלג כפול** (המכונה גם **מפלג הצטלבות (קרוס**) הוא מסוט בצורת X המחבר בין שתי מסילות ומאפשר החלפה או אי-החלפה של מסילה בכל אחד מכיווני הנסיעה.

**מפלג פשוט** מסוט המפצל מסילה לשתי מסילות נפרדות. קיימות צורות אפשריות רבות למסוט זה: פיצול למסילה צדדית בצד ימין, פיצול למסילה צדדית בצד שמאל, או פיצול לשני הצדדים, אך כולם דומים מאוד זה לזה.

**מפלג תלת-כיווני** (דאבל סליפ) הוא מסוט המפצל מסילה אחת לשלוש מסילות נפרדות. ניתן להשיג מטרה דומה מאוד באמצעות שני מסוטים הנמצאים בזה אחר זה.

### מבנה המסוט
המסוט בנוי ממנוע אלקטרו מכני. בזמן ההפעלה המנוע מייצר לחץ שמן הידראולי שדוחף בוכנות שמזיזות את החלק הקדמי של המסילה (מחטים) לצד הרצוי ובכך הרכבת נעה לצד ימין או שמאל של המסילה ומשנה את מסלולה.

במסוט קיימים מספר אלמנטים מכניים מעבר למנוע, כגון תושבות, סומכים, אבזמים, פינים ועוד. לכולם תפקיד חשוב במערכת הנעילה שמונעת מהרכבת לפרוץ מסוט ולגרום לשימוט.

ברכבת ישראל קיימים שני סוגים של מנועי מסוטים:
***מסוט מנוע L826** - נמצא בשימוש מ-2013
***מסוט מנוע L700** - המודל הישן שהיה בשימוש עד 2013

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציוד רכבות
קטגוריה:תפעול רכבות
אנדריי קירילנקו (מדינאי)

**אנדריי פבלוביץ' קירילנקו** (רוסית: Андрей Павлович Кириленко; 8 בספטמבר 1906 - 12 במאי 1990), מדינאי סובייטי, חבר המפלגה הקומוניסטית.
## ביוגרפיה
קירילנקו נולד במשפחת פועלים. בשנת 1931 הצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1936 סיים את לימודי הנדסה במכון לתעשיית תעופה בעיר ריבינסק. הוא שימש בתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית בדנייפרופטרובסק, ולאחר מכן ביקטרינבורג (לשעבר סוורדלובסק). בתקופת חרושצ'וב הצטרף לוועד המרכזי ובתקופת ברז'נייב גם לפוליטבירו ולמזכירות. בהיותו חבר הוועד המרכזי על המפלגה היה אחראי על התעשייה.

בשנות השישים היה סגן יו"ר הלשכה של הוועד המרכזי של הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית. לאחר התפטרותו הכפויה של ניקיטה חרושצ'וב, הוא הפך לסגן הראשי של ליאוניד ברז'נייב בתוך הוועד המרכזי. מטרתו העיקרית הייתה להבטיח את בסיס הכוח של ברז'נייב, ואם אפשר, לחזק את עמדתו של ברז'נייב במפלגה. אנדריי קירילנקו היה המזכיר הארגוני הראשון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מההדחה של חרושצ'וב עד למותו של ליאוניד ברז'נייב. קירילנקו היה חלק מהמשמרת הוותיקה והיה בין המעטים שכיהנו במקביל במזכירות הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ובפוליטביורו. זמן מה סומן כיורש פוטנציאלי של ברז'נייב, אולם לאחר שברז'נייב מת, בן חסותו צ'רניינקו, צבר מספיק חשיבות. בשנת 1982 חלה בשיטיון ועקב ניסיונו של בנו לערוק לבריטניה הוא אולץ לפרוש.

על פעילותו הוענק לו עיטור לנין (6 פעמים) ועיטור גיבור העמל הסוציאליסטי פעמיים.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* 

קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור קלמנט גוטוולד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1990
וילי שטוף

**וילי שטוף** (בגרמנית: **Willi Stoph**; 9 ביולי 1914 – 13 באפריל 1999) היה מדינאי ואיש צבא מזרח גרמני. ראש ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (DDR) משנת 1964 עד שנת 1973 וכן משנת 1976 עד 1989.

## תולדות חייו
וילי שטוף נולד בברלין ב-9 ביולי 1914. בהיותו בן שנה התייתם מאביו שנהרג במלחמת העולם הראשונה.

בשנת 1928 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ושירת כחבר זרוע הביון של המפלגה.

שירת בוורמאכט בין השנים 1935–1937.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גויס שוב בשנת 1940, ובמהלך הלחימה קיבל את עיטור צלב הברזל (דרגה שנייה) והגיע לדרגת אונטר אופיצר (סמל). עם סיום המלחמה בשנת 1945 נפל שטוף בשבי הסובייטי.

בהיותו בשבי הסובייטי, התנדב לעזור לשוביו לזהות את חברי המפלגה הנאצית והאס אס שהיו בקרב השבויים הגרמנים. לאחר שחרורו התיישב בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה, ובשנת 1946 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בשנים 1946–1950 מילא שטוף שורה של תפקידים במשרד התעשייה. בשנת 1950 נבחר לוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולפרלמנט של מזרח גרמניה.

בשנת 1952 מונה לשר הפנים. באותן שנים משרד הפנים של מזרח גרמניה עסק בכל נושאי הביטחון, כולל הניהול של כל הכוחות המזוינים של המדינה (צבא, משטרה, משמר הגבול והמשטרה החשאית). בשנת 1955 בוצע רה-ארגון במשרד הפנים של מזרח גרמניה – הוא פוצל למשרד ההגנה (שהיה אחראי לנושאים צבאיים) ולמשרד הפנים (המטפל בנושאי ביטחון פנים). בעקבות זאת מונה וילי שטוף למפקד צבא מזרח גרמניה והועלה לדרגת גנרל אוברסט. בשנת 1956 התמנה לשר ההגנה הראשון מאז מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1960 התמנה לסגן ראש הממשלה (מועצת השרים) ועזב את הצבא. בשנת 1964 התמנה לראש ממשלת מזרח גרמניה, תפקיד שמילא עד שנת 1989 (עם הפסקה בשנים 1973–1976, שבמהלכן היה יושב ראש מועצת המדינה). וילי שטוף היה גם חבר בפוליטבירו המזרח-גרמני משנת 1950.

בשנת 1970 נשלח שטוף על ידי ולטר אולבריכט, המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי (בפועל – מנהיג מזרח גרמניה) לפגישות עם וילי ברנדט, קנצלר מערב גרמניה, בארפורט ובקאסל. פגישות אלה היוו את התחלתו של השיפור ביחסי שתי הגרמניות.

בשנת 1989, בעקבות מחאה ציבורית, הוא התפטר יחד עם שאר הפוליטבירו. באותה שנה הוא סולק ממפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ונעצר בעוון שחיתות, אך שוחרר ב-1990 בשל מצב בריאותו הרופף.

בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, נעצר שטוף שנית והואשם באחריות להרג אזרחים שניסו לחצות את חומת ברלין. הוא שוחרר בשנת 1992 עקב בריאותו הרופפת.

שטוף נפטר בשנת 1999 בברלין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנרלים בצבא גרמניה המזרחית
קטגוריה:ראשי ממשלת גרמניה המזרחית
קטגוריה:אנשי הוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:שרי ממשלת גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:מעוטרי גיבור גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור שרנהורסט
קטגוריה:מעוטרי גיבור עמל של גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור דגל העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:מעוטרי מסדר הוורד הלבן של פינלנד
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1914
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1999
55

## אירועים
* 55 - לראשונה הכנת מים ב"בוילר" (מתקן לחימום מים) בפומפיי

## נולדו
* 55 - אפיקטטוס, פילוסוף יווני - רומי

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
STS-3

**STS-3** היא המשימה שלישית של מעבורות החלל, והשלישית של הקולומביה. זו הייתה המשימה הראשונה שבה מכל הדלק החיצוני לא היה צבוע, והמשימה היחידה שנחתה בנמל החלל וייט סנדס שבניו מקסיקו.

## צוות
* **מפקד המשימה:** ג'ק לוסמה 
* **טייס:** גורדון פולרטון 

### צוות גיבוי
* מפקד: תומאס מטינגלי 
* טייס: הנרי הרטספילד 

זוהי המשימה האחרונה שבה בוצע מינוי לצוות גיבוי בהיקף מלא.

## המשימה
גם משימה זו בדקה את הביצועים המשולבים של המעבורת, שהייתה רכב חלל חדש עדיין. בנוסף, נשאה מספר ניסויים שבדקו את ביצועי המעבורת, וכן ניסויי תצפית על סערת שמש.

ב-22 במרץ 1982 בשעה 11:00:00 על פי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, זמן השיגור המתוכנן, הקולומביה המריאה בשלישית ממרכז החלל קנדי שבפלורידה (כן שיגור 39A).

למעשה, השיגור נדחה בשעה בגלל כשל של מתקן חימום של צינור חנקן קרקעי.

המטרה העיקרית של שיגור זה הייתה בדיקת הזרוע הרובוטית של המעבורת, ובדיקת הבידוד התרמי של מגיני החום על ידי כיוון חלקה האחורי והקדמי של המעבורת לשמש.

לראשונה, בוצעו שורה של ניסויים בגוף החללית, ובהם ניסוי במערכת האלקטרופוריזה (Continuous Flow Electrophoresis System) כדי ללמוד יותר על ההפרדה ברכיבים ביולוגיים, וניסוי ה-Monodisperse Latex Reactor כדי ללמוד על חלקיקי לטקס אחידים בגודל מיקרומטר (uniform micrometre sized latex particles).

במשימה זו הוכנסה לראשונה לשימוש מסילת כושר, לאימון האסטרונאוטים בזמן המשימה כדי להקטין את השפעות חוסר המשקל על גוף האדם. במהלך 10 דקות אימון, עבר כל אסטרונאוט כ-3,000 מייל (כאשר המעבורת בתוכה היה עברה מעל כדור הארץ).

במהלך המשימה שני אנשי הצוות חשו לא טוב, השירותים לא היו תקינים, יחידת העזר לקביעת מהירות (Auxiliary Pacer Unit) התחממה יתר על המידה (אך פעלה היטב בזמן הנחיתה) ושלושה ערוצי תקשורת אבדו ב-26 במרץ.

מספר אריחי מגן נפלו מן החלק העליון של חרטום המעבורת, לפני החלון הקדמי, במהלך השיגור. הדבר נתגלה בצילומים של חלק זה שנעשו מן הזרוע הרובוטית במהלך המשימה. כמו כן, חומר כלשהו נפלט מן המנועים הראשיים של המעבורת במהלך שני ימי הטיסה הראשונים.

משימת STS-3 תוכננה במקור ל-7 ימי שהייה בחלל, אבל המשימה הורחבה ליום נוסף בגלל רוחות עזות באזור הנחיתה, ומסלול נחיתה 23 בקליפורניה ששירת את שתי המשימות הקודמות, שהיה למעשה קרקעית של אגם יבש, היה רטוב מכדי לאפשר נחיתה מוצלחת.

לבסוף, הנחיתה התקיימה בחלק הצפוני של מטווח הטילים וייט סנדס בניו מקסיקו, בשעה 9:05 בבוקר על פי שעון MST.

STS-3 הייתה המשימה היחידה שנחתה באזור זה. נראה היה כי המעבורת יכולה לנחות על חול, אך בפועל הדבר גרם לנזקים.

במשימה זו הקולומביה הקיפה 130 פעמים את כדור-הארץ בגובה מסלול של 272 ק"מ וגמאה כ-5,400,000 ק"מ במשך 8 ימים, 4 דקות ו-46 שניות. בסה"כ נשרו 36 אריחי בידוד ו-19 ניזוקו. 

המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי ב-6 באפריל 1982.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* 
* סיכום המשימה באתר נאס"א
* סרטון של נאס"א על המשימה בליווי הסברים של אנשי הצוות, עם כמה אנקדוטות משעשעות.
* תיאור המשימה

STS-003
קטגוריה:1982 בארצות הברית
הידרו

[ממוזער|250px|ה[הידרה היא מפלצת מים מהמיתולוגיה היוונית]]
התחילית **הידרו** (ביוונית: **ύδρο**) מציינת מים, נוזלים או מימן.

תחילית זו משמשת במילים ובמושגים רבים:
* בכימיה:
** חומר המתגבש עם מולקולות מים נקרא **הידרט** (Hydrate). זו אינה תרכובת עם מים שכן המים נוטים להשתחרר מהחומר בזמן המסה או התכה. אין להתבלבל עם המושג **קרבוהידרט** (בתרגום חופשי: הידרט של פחמן) שתרגומו בעברית **[[פחמימה]]** המציין משפחה של תרכובות של פחמן, מימן וחמצן שבהן יחס אטומי המימן לחמצן הוא 1:2 בדומה ליחס בתרכובת המים, ומכאן נגזר שמם.
** פירוק של מולקולה גדולה לשתי מולקולות קטנות יותר באמצעות תגובה עם מים נקרא **[[הידרוליזה]]** (Hydrolysis).
** תהליך שבו מולקולות מים נספחות לחומר אחר המומס בהם נקראת **הידרציה** (Hydration), ובעברית: **[[מיום מינרלי|מיוּם]]**. התהליך ההפוך שבו מולקולות מים ניתקות מחומר המומס בהם נקרא **דהידרציה** (Dehydration), ובעברית: **אל-מיום**.
** השם הלועזי של מימן הוא **הידרוגן** (Hydrogen, ביוונית: "יוצר מים"). גם משמו של המימן נגזרים מונחים כימיים רבים: הידרוגנציה, הידריד ועוד.
** **[[הידרוקסיל]]** - (Hydroxyl) היא קבוצה פונקציונלית (בכימיה אורגנית), וכן יון דו-אטומי (בכימיה אי-אורגנית; כאן נקראת הקבוצה **הידרוקסיד**, Hydroxide).
* בפיזיקה ובהנדסה:
** **[[הידרוסטטיקה]]** - ענף בפיזיקה.
** **[[הידרודינמיקה]]** - תחום בפיזיקה ובהנדסה המהווה מימוש של מכניקת הזורמים לנוזלים.
** **[[תחנת כוח הידרואלקטרית|כוח הידרואלקטרי]]** - חשמל המופק באמצעות אנרגיית מים.
** **[[בוכנה הידראולית]]** - מכשיר המפעיל כוח רב בצורה קווית (ליניארית). בנוי כגליל ובתוכו בוכנה הנעה באמצעות לחץ של נוזל.
* ברפואה:
** **אנהידרוזה** (Anhydrosis) הוא חוסר יכולת לייצר זיעה.
** **[[הידרותרפיה]]** - (טיפול באמצעות מים)- תחום בפיזיותרפיה.
** **[[כלבת|הידרופוביה]]** - מחלת כלבת (על שם סימפטום פחד ממים).

## הערות שוליים

קטגוריה:מים
קטגוריה:ביטויים ביוונית
מנשר אוקטובר

[שמאל|ממוזער|250px|"17 באוקטובר 1905", מאת הצייר הרוסי [איליה רפין]]
**מִנְשָׁר אוקטובר** (ברוסית: **Октябрьский Манифест**) הוא קובץ של זכויות שניתן על ידי הצאר הרוסי ניקולאי השני ב־17 באוקטובר 1905 (לפי הלוח היוליאני; 30 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) כתגובה למהפכת 1905, ואשר סימן את סיומה של אוטוקרטיה בלתי מוגבלת ברוסיה והתחיל תקופה של מלוכה חוקתית. בין הזכויות שניתנו במנשר אוקטובר היו: חופש הדת, חופש הביטוי וחופש ההתארגנות.
מנשר אוקטובר הוא גם הבסיס של החוקה הרוסית של שנת 1906.

עם הצגת המנשר לצאר ב-14 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני) בידי סרגיי ויטה ואלכסיס אובולסקי, התווכח הצאר על תוכנו במשך שלושה ימים. אולם בסופו של דבר אושר על ידו. לאחר פרסום המנשר התחרט הצאר על כך שחתם על המנשר. הוא אמר כי הרגיש באותו רגע "בחילה ובושה על הבגידה בשושלת".

מנשר אוקטובר לא שינה את חייו של הרוסי הממוצע. למרות פרסום המנשר עדיין היה הצאר גורם מכריע בפוליטיקה הרוסית, שיכול לשנות ולהתאים את חוקי המדינה כרצונו. כמו כן שמר הצאר על שליטתו בפרלמנט הרוסי - הדומה. לדומה שנוצרה היו שני בתים, ואולם חברי אחד מהם בלבד היו צריכים להיבחר על ידי העם. יתר על כן, לדומה הייתה רק שליטה מוגבלת על התקציב ואף לא הייתה שום שליטה על הרשות המבצעת של הממשלה. בנוסף, זכויות האזרח וזכויות ההתאגדות שהוענקו בחוקי היסוד היו מוגבלות בהרבה מאלה שהובטח על ידי המניפסט.

## ראו גם
*חוקי היסוד של האימפריה הרוסית (1906)
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה הרוסית: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה הרוסית: חוק ומשפט
קטגוריה:1905 ברוסיה
זורנה

ממוזער|170px|זורנות
[ממוזער|230px|זורנה [אזרבייג'נית.]]
**זוּרְנָה** הוא כלי נשיפה מעץ הנמצא בשימוש באזור אסיה הקטנה, קווקז, כורדיסטן, טורקיה, דרום בולגריה ומקומות נוספים, ומשמש בדרך כלל בטקסים מסורתיים. הזורנה איתה מנגנים באזור כורדיסטן נקראת זורנה כורדית.

במוזיקה יוונית יבשתית זורנה מהווה חלק של זיגיה. 

## חלקי הזורנה
הזורנה הוא כלי נשיפה המורכב כעין קנה צר בתחילתו המתרחב בקצהו. מבנה זה מקנה לזורנה את הצליל הייחודי לו, היוצא דופן משאר כלי הנשיפה. לאורך הקנה הדק נקובים שבעה חורים ובנוסף עוד שני חורים קטנים יותר בחלק המתרחב בקצה הכלי. אל מקום הנשיפה בזורנה מחוברת מעין פייה מיוחדת העשויה מעלה של סוף או קנה מצוי. קיימים מספר כיוונים של זורנה, כל כלי בהתאם לסולם שבו מנגנים. הכיוון נקבע על פי אורך הכלי, דבר זה מאפשר העלאה או הורדה של הטון. נוהגים לגלף את הזורנה מגזירי עץ מסוגים שונים. העץ הנחשב המתאים ביותר לזה הוא שזיף.

## טכניקת הניגון בזורנה
ישנן מספר טכניקות שונות לניגון זורנה: השיטה הפשוטה היא נשיפה כבכל שאר כלי הנשיפה, אך ישנה שיטה מיוחדת הנהוגה לרוב בזורנה כורדית הנעשית בצורה של שאיפת אוויר בצורה מעגלית דרך האף.

## קישורים חיצוניים

* ניגון זורנה 
* 
* כל מה שרצית לדעת על הזורנה 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
הבועה

"**הבועה**" הוא סרט קולנוע ישראלי של איתן פוקס וגל אוחובסקי, אשר יצא לאקרנים ב-29 ביוני 2006. פוקס ביים את הסרט, ואוחובסקי כתב את התסריט.

## עלילה
הסרט עוקב אחר סיפורם של חבורת צעירים המתגוררים בלב תל אביב, רחוב שינקין, וחיים את הוויית "הבועה" התל אביבית הבורגנית:
* נועם – מוכר דיסקים בחנות "האוזן השלישית".
* לולו – עובדת בחנות הסבונים "סבון של פעם".
* יהלי – מנהל משמרת במסעדת "אורנה ואלה".
חיי השלושה משתנים כאשר לחייהם נכנס אשרף, צעיר פלסטיני, איתו מפתח נועם סיפור אהבה ייחודי. החבורה מחליטה לאמץ אותו אליה, והופכת אותו, באמצעות שם בדוי ועבודה חדשה במסעדה, לחלק מהבועה בה הם עצמם חיים. עד מהרה מגלה החבורה כי המציאות העגומה חזקה מהם, כי הדברים אינם מסתדרים בקלות, ולבסוף הבועה בה הם חיים מתנפצת באכזריות ישראלית טיפוסית. בסרט מופיעים מספר ידוענים, בהם: דנה מודן, גיא פינס, ליאור אשכנזי ואליענה בקייר.

עלילת הסרט עוסקת בהוויית החיים התל אביבית; היוצרים חיים הוויה זו בעצמם, ונוהגים לתאר אותה ברבות מעבודותיהם, כשהבולטת שבהן היא סדרת הטלוויזיה "פלורנטין". גם נושא יחסי יהודים-ערבים מוכר מעבודותיהם האחרות, בהן "ללכת על המים", ונושאי ההומוסקסואליות, המוכרים גם מסרטם "יוסי וג'אגר". בסרט זה, שני היוצרים שמו דגש על תיאור מפורט של הפרטים השונים שיוצרים הוויה "בועתית" זו, למשל דרך תיאור מקומות בולטים ומרכזיים בנוף של מרכז תל אביב, כמו חנות "האוזן השלישית" ומסעדת "אורנה ואלה", מקומות שהפכו למוקדים עירוניים עבור צעירי העיר. הנושא העיקרי בסרט הוא הקשר השבור והמקרטע (אך האפשרי) בין הבוהמה של מרכז תל אביב הבורגנית לבין שאר חלקי הארץ ואזורי הרשות הפלסטינית, נושא המועבר דרך היחסים בין הדמויות המרכזיות לדמותו של אשרף.

## ביקורת
אורי קליין סבר כי מדובר ב"סרט עילג מכל בחינה אפשרית כמעט". לדברי שמוליק דובדבני, "במקום לייצר איזו אמירה בעלת משמעות על צעירים החיים במקום הזה ובזמן הזה, הוא מכונן - ע"ע ללכת על המים - מרטירולוגיה הומואית מזככת מהסוג הזול ביותר". ואילו מבקר נענע10, גולן כספי, ראה בו "סרט בינוני, דחוס קלישאות שלא מצליח לייצר רגע דרמטי ראוי".

## פרסים
הסרט זכה בפרס איגודי הקולנוע באירופה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2007, כסרט בעל פוטנציאל ההצגה הגדול ביותר בבתי הקולנוע באירופה. כמו כן, זכה הסרט באותו פסטיבל במקום השני בפרס חביב הקהל. בנוסף, זכה הסרט בפרס טדי ובפרס בחירת הקהל בפסטיבל טורינו.

בקיץ 2007 יצא הסרט להפצה מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:סרטי איתן פוקס
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:רחוב שינקין
קטגוריה:זוכי פרס טדי
קטגוריה:יצירות זוכות פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה
קטגוריה:האינתיפאדה השנייה בקולנוע
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2006
דירה דאווה

**דירה דאווה** (באמהרית: **ድሬዳዋ** - "מישור ריק") היא עיר במעמד מדינה במזרח אתיופיה והעיר השנייה בגודלה במדינה. בעיר התגוררו בשנת 2005 כ-400,000 תושבים. העיר מהווה מרכז תעשייה גדול, ויש בה שווקים רבים ונמל תעופה בינלאומי. היא ממוקמת במזרח אתיופיה על נהר הדאצ'ואטו, בין מחוז סומאלי בצפון ומחוז אורומיה בדרום.

## היסטוריה
העיר דירה דאווה נוסדה בשנת 1902 בעת שהושלמה מסילת הרכבת בין אדיס אבבה לג'יבוטי. בתחילה אמור היה קו הרכבת לעבור דרך העיר הרר, המרכז הכלכלי והפוליטי של מזרח אתיופיה באותה עת, אך הרעיון נדחה לבסוף. החלטה זו נבעה מהפרשי הגבהים בין המישור בו תוכננה המסילה להסלל לבין מיקומה של העיר. הרר אמנם שוכנת בגובה של כ-1,900 מטר מעל פני הים, והמישור נמצא בגובה של כ-1,700 מטרים, אך בין שתי הנקודות, שהמרחק ביניהן הוא כ-40 קילומטרים בלבד, חוצץ רכס הרי אחמר שגובהו כ-2,200 מטרים. קיסר אתיופיה מנליק השני אישר את התוכנית החדשה וקבע שבמישור תוקם תחנת רכבת שתכונה "הרר החדשה" ("אדיס הרר" -አዲስ ሐረር). עם זאת, המהנדסים אשר חששו מבלבול אפשרי בין השמות "אדיס הרר" ו"אדיס אבבה", כינו את התחנה החדשה בשמו של כפר קטן ששכן במקום - "דירה דאווה", היינו, מישור ריק. מסילת הרכבת הגיעה מהחוף לדירה דאווה ב-24 בדצמבר 1902. העיר החדשה שהתפתחה סביב תחנת הרכבת נבנתה לפי תוכנית בינוי ערים, והיא מתאפיינת ברחובות הערוכים בצורת שתי וערב. הרר חוברה אל דירה דאווה בכביש, אחד מראשוני הכבישים באתיופיה, אך התפתחותה של העיר החדשה נישלה את הראשונה מחשיבותה הפוליטית והכלכלית. 

דירה דאווה הופרדה ממחוז אורומיה בשנת 1998 והפכה לעיר עצמאית. ב-4 ביוני 2002, אירע פיצוץ בתחנת הרכבת המרכזית בעיר. הארגון לשחרור האורומו טען שביצע את הפעולה הזו בגלל המשך מעצרים של אנשי האורומו בידי הממשלה האתיופית.

## דמוגרפיה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה, לדירה דאווה אוכלוסייה של כ 398,000 (מדורגת תשיעית באתיופיה), כאשר 199,000 גברים ו-199,000 נשים. 102,000  (25.6%) הם כפריים ו-296,000 
(74.4%) עירוניים. שטחה הוא כ-1,213 (מדורגת תשיעית באתיופיה) עם צפיפות ממוצעת של כ-328 איש לקמ"ר.

הקבוצות האתניות בעיר הם 48% אורומו, 27.7% אמהרים, 13.9% סומלים, 4.5% גוארג'ה, 2.3% סאבט באת, 0.8% סודאו, 1.4% סילאטי, 5.9% אחרים. השפה המדוברת בעיר היא האמהרית כשפה רשמית (פדרלית ומחוזית) לצד האורומית כשפת יומיום.

63.2% מאוכלוסיית העיר הם מוסלמים, 34.5% נוצרים קופטים, 1.5% נוצרים פרוטסטנטים, 0.7% נוצרים קתולים, 0.1% דתות אחרות.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע בסיסי - דירה דאווה
* הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה (אנגלית)
* 

*
קטגוריה:אתיופיה: ערים
קטגוריה:מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי
קטגוריה:ערי מדינה
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1902
STS-4

**STS-4** היא המשימה הרביעית של מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל קולומביה. STS-4 שוגרה אל החלל ב-27 ביוני 1982, וחזרה שבוע לאחר מכן, ב-4 ביולי 1982.

## צוות
* **מפקד המשימה:** תומאס מטינגלי  (Thomas K. Mattingly)
* **טייס:** הנרי הרטספילד (Henry W. Hartsfield)

## המשימה
משימת STS-4 הייתה המשימה הראשונה בתוכנית החלל שיצאה ללא שום עיכוב, והייתה המשימה האחרונה לצורך מחקר ופיתוח של המעבורת.

השיגור התבצע ב-27 ביוני 1982 בשעה 11:00:00 לפי שעון קיץ החוף המזרחי של ארצות הברית, כשעל סיפונה של מעבורת החלל, מפקד המשימה תומאס מטינגלי והטייס הנרי הרטספילד.

המצנחים האמורים להאט את נפילתם של מאיצי הדלק המוצק בזמן השיגור, לא נפתחו, וכתוצאה מכך המאיצים הריקים פגעו במים ושקעו.

ניסוי מערכת האלקטרופורזה וניסוי Monodisperse Latex Reactor בוצעו שנית.

הצוות ביצע צילומים של פעילות ברקים באטמוספירה באמצעות מצלמות ידניות, וערכו על עצמם ניסויים רפואיים לשני פרויקטי סטודנטים, הצוות גם השתמש בזרוע הרובוטית של המעבורת (ה-RMS) כדי להניף ניסוי שנקרא Induced Environment Contamination Monitor סביב המעבורת.

מטען המעבורת כלל תשעה ניסויים של אוניברסיטת המדינה של יוטה, ניסוי מסחרי ראשון הכולל מערכת אלקטרופורוזה בזרימה רציפה, המשימה כללה גם מטען מסווג של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.

כאשר המעבורת הייתה על כן השיגור, חדרו מי גשם לכיסוי המגן של מספר אריחי מגן. כאשר המעבורת הגיעה לחלל, הופנו האריחים אל השמש, והמים התאדו, ובכך נמנע נזק נוסף מקפיאת המים.

STS-4 תוכננה לשהייה בחלל של 7 ימים. היא נחתה ב-4 ביולי 1982 בשעה 9:10 בבוקר לפי שעון קיץ האזור הפסיפי (PDT) על מסלול הנחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. הייתה זו הפעם הראשונה שבה מעבורת חלל נחתה על מסלול נחיתה מבטון (אורכו 4.6 ק"מ). המשימות הקודמות נחתו על קרקע האגם היבש רוג'רס שבשטח אותו בסיס.

המשימה ארכה 7 ימים, שעה אחת 9 דקות ו-31 שניות. הקולומביה עברה במהלך כל המשימה 4.7 מיליון ק"מ והקיפה את כדור הארץ 113 פעמים.

המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי בפלורידה ב-15 ביולי 1982.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* 
* סיכום המשימה באתר מרכז החלל קנדי
* סרטון של נאס"א על המשימה 
* תיאור המשימה

STS-004
קטגוריה:1982 בארצות הברית
STS-5

**STS-5**, היא משימת מעבורות החלל החמישית של נאס"א, והמשימה החמישית של מעבורת החלל קולומביה. המשימה יצאה אל החלל ב-11 בנובמבר 1982 בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.

## צוות
* **מפקד המשימה:** ואנס בראנד
* **טייס:** רוברט אוברמייר (Robert F. Overmyer)
* **מומחה למשימה:** ג'וזף אלן (Joseph P. Allen)
* **מומחה למשימה:** ויליאם לנויר (William B. Lenoir)

## המשימה
STS-5 הייתה המשימה המבצעית הראשונה (המשימות שקדמו לה היו משימות מחקר ופיתוח). במסגרת המשימה נשלחו מספר אנשי הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (4 אסטרונאוטים).

ההמראה החמישית ממרכז החלל קנדי החלה בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית ב-11 בנובמבר 1982. זו הייתה הפעם השנייה שהשיגור התבצע בזמן המדויק ללא שום עיכוב.

משימת STS-5 כללה שיגור שני לוויינים מסחריים והצבתם בחלל. לוויינים אלו, שנבנו על ידי יוז איירקראפט, נפרסו והוצבו במקומם בהצלחה, ללא תקלות. אחד הלוויינים, SitS- C, נרכש על ידי חברת Satellite Business Systems והלוויין השני Anik C-3 בבעלות חברת Telesat. הלוויינים צוידו במנוע דלק מוצק, שהביא אותם אל מסלולם הסופי מן המעבורת. בנוסף, ביצעו אנשי הצוות שלושה ניסויים של סטודנטים במהלך השהייה בחלל.

משימה זו הייתה אמורה להיות הראשונה שמתבצעת בה הליכת חלל, אולם זו התבטלה. הסיבה הרשמית הייתה שהליכת החלל בוטלה מפאת בעיות שנוצרו בחליפות החלל של שני מומחי המשימה שהיו אמורים לבצעה. למעשה, אחד האסטרונאוטים הקיא באופן כה חמור עקב מחלת חלל, שהיה חשש שהוא יקיא בתוך קסדת חליפת החלל, וייחנק למוות.

קולומביה נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-16 בנובמבר 1982 בשעה 6:33:26 בבוקר שעון אזור הזמן הפסיפי (PST). במשימה שארכה 5 ימים, שעתיים 14 דקות ו-26 שניות עברה הקולומביה מרחק כולל של 3,397,082 ק"מ.

ב-22 בנובמבר 1982 הוחזרה הקולומביה למרכז החלל קנדי בפלורידה.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* 
* סיכום המשימה באתר נאס"א
* סרטון של נאס"א על המשימה
* תיאור המשימה

## הערות שוליים

STS-005
קטגוריה:1982 בארצות הברית
נארה לאאו

ממוזער
**נָארַה לֵאָאוּ** (בפורטוגזית: **Nara Leão**; 19 בינואר 1942 – 7 ביוני 1989) הייתה זמרת ברזילאית שכונתה "המוזה של הבוסה נובה".

## ביוגרפיה
לאאו נולדה בעיר ויטוריה שבמדינת אספיריטו סנטו, ברזיל. כשהייתה כבת שנה עקרה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם גדלה בקופקבנה. כשהייתה בת 12 קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה.

את הופעותיה הראשונות ערכה בשנת 1963. בשנה שלאחר מכן, שנת ההפיכה הצבאית וקום הדיקטטורה בברזיל, לקחה לאאו חלק במופע "דעה" (opinião) בו ביטאה ביקורת חברתית גלויה. מאוחר יותר הוגלתה עם בעלה, במאי הקולנוע קקה דיאגס (Cacá Diegues), לצרפת בעוון פעילותם נגד השלטון, שם נולדו שני ילדיהם.

## קריירה
בדירתה בקופקבנה נערכו מפגשים מוזיקליים בהן פרחה הבוסה נובה. היא ביצעה שירים של שיקו בוארקי, רוברטו מנסקל, אנטוניו קרלוס ז'ובים (יחד עם אליס רז'ינה ובלעדיה), קייטנו ולוזו ורבים אחרים. בשנים בהן הקליטה, הצליחה ליצור אוסף מרשים של קלאסיקות בוסה נובה ושירי סמבה של יוצרים אותנטיים של הפאבלס.

במהלך שנות השמונים המעיטה לאאו בהופעות. היא תכננה לחדול מפעילותה המוזיקלית כדי ללמוד פסיכולוגיה, אך ב-1988, התגלה אצל לאאו סרטן מוח מתקדם, ולא היה טעם לנתחה. היא נפטרה שנה מאוחר יותר, ב-1989.

ב-2007 הוציאה פרננדה טאקאי את אלבום הסולו "Onde brilhem os olhos seus" ("היכן נוצצות עיניך"), עם שירים מהרפרטואר של נארה לאאו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:זמרות ברזילאיות
קטגוריה:ילידות 1942
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1942
קטגוריה:נפטרות ב-1989
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1989
פורו (ריקוד)

שמאל|ממוזער|200px|פסל נגני פורו
שמאל|ממוזער|200px|רקדני פורו
**פוֹרוֹ** (**forró, בהיגוי פורטוגזי ברזילאי [fɔˈɦ̥ɔ]**) הוא ריקוד עממי וז'אנר מוזיקלי ברזילאי - בעיקר ריקוד זוגות אך גם ריקוד מעגל - שמקורו בצפון מזרח ברזיל. זהו גם שמו של סגנון המוזיקה המלווה את הריקוד.

## אופן הריקוד
הפורו כריקוד זוגות נושא אופי חושני במיוחד. הגבר והאשה רוקדים צמודים, רגלו של הגבר ממוקמת בין רגלי האשה, רגלה של האשה בין רגלי הגבר בעוד זרועו הימנית של הגבר חובקת את מותני האשה והשמאלית אוחזת בזרועה הימנית כלפי מעלה, כשהם נעים בהתאמה ובו זמנית, מהווים מראה זה לזה: כאשר הגבר נע ימינה האשה נעה שמאלה, כאשר הוא נע קדימה, היא נעה אחורה, תוך שהם נשארים צמודים זה לזה.

צעד אופייני: ימין-שמאל-ימין (הפסקה), שמאל-ימין-שמאל (הפסקה) וחוזר חלילה, תוך כדי ניע ירכיים.
ישנם גם צעדים מורכבים יותר, כמו למשל סחרור האשה על ידי הגבר בדרכים שונות. צעד אופייני לפורו מעגלי הוא שני צעדים ימינה ושניים שמאלה, בשינוי כיוון.

## סגנונות ומאפיינים
פורו מסורתי מאופיין בנגינת אקורדיון תזזיתית מלווה בתיפוף חזק במיוחד של תוף בס גדול (זבומבה) ומשולש. תוכני המילים של שירי הפורו עוסקים בעיקר באהבה, תשוקה ומין, לעיתים עד כדי בוטות. בין סגנונות הפורו הבולטים ניתן למצוא את הבאיאו (Baião), הקוקו (Coco), הרוז'או (Rojão), הקוואדריליה (Quadrilha), השאשאדו (Xaxado) והשוטצ'י (Xote).

הפורו אינו רק ז'אנר מוזיקלי, הוא מהווה מרכיב חשוב בזהות צפון מזרח ברזיל, ובמידה רבה בזהות הצפון כולו. הוא פופולרי במיוחד בערים קרוארו (Caruaru) וקמפינה גרנדה (Campina Grande), בהן הוא משמש כסמל יום החג של סאו ז'ואו (החל ב-24 ביוני), ובבירות מדינות הצפון – פורטלזה, נאטאל ורסיפה, שם נערכות באותו תאריך חגיגות גדולות הנקראות גם הן פורו.

הזמר/מחבר שהכי מזוהה עם סגנון הפורו הוא לואיז גונזגה Luiz Gonzaga שהיה הראשון שהקליט פורו בשנת 1950.

## מקור השם
מקור השם "פורו" אינו חד משמעי.

לפי סברה אחת המקובלת בצפון-מזרח ברזיל, שמו של הסגנון נגזר מן הביטוי האנגלי "For all" ("לכולם"), ומקורו בראשית המאה ה-20. על פי גרסה זו, מהנדסים בריטים שעסקו בבניית מסילת הרכבת בפרנמבוקו נהגו לערוך בסופי השבוע נשפים שחלקם מיועדים לאנשי הצוות הבריטי בלבד, וחלקם "לכולם", כלומר, גם לתושבי המקום. חיזוק לסברה זו הייתה התנהגות דומה של אנשי צוות חיל האוויר האמריקני שהוצבו בנטאל בעת מלחמת העולם השנייה.

הסברה האחרת והמבוססת יותר, על פי ההיסטוריון והאנתרופולוג לואיש דה קמארה קסקודו (1898–1986), שהתמקד במחקר צפון-מזרח ברזיל, היא כי השם פורו הוא קיצור המלה הפורטוגזית "פורובודו" (forrobodó), שמשמעותה "הילולה" או "משתה", אך גם בלבול, מהומה ואי-סדר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברזיל: תרבות
קטגוריה:מוזיקת עולם
קטגוריה:מוזיקה ברזילאית
קטגוריה:מחול
מכון פרטנר לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב

**מכון פרטנר לחקר האינטרנט** הוא מכון בין-תחומי הפועל באוניברסיטת תל אביב. מוסד זה עוסק בחקר האינטרנט, מהפכת המידע והשלכותיה, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה. המכון מהווה מוקד מידע ומחקר אינטרדיסציפלינרי. דגש מיוחד ניתן לחקר השפעת האינטרנט על החברה הישראלית ועל העולם היהודי.

## עבר והווה
המכון הוקם בשנת 2003 בתמיכתה של חברת נטוויז'ן ונקרא אז "**מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט**". שיתוף הפעולה עם נטוויז'ן הסתיים בשנת 2010. החל משנת 2011, המכון פועל בתמיכת חברת פרטנר ושמו שונה ל"**מכון Orange לחקר האינטרנט של אוניברסיטת תל אביב**" ובהמשך, ל"**מכון פרטנר לחקר האינטרנט IIS**".

המנהל האקדמי הראשון של המכון היה פרופ' ניב אחיטוב. כיום משמש בתפקיד זה פרופ' דב תאני. המנהל המקצועי של המכון, מיום היווסדו, הוא אלי הכהן.

המכון משלב מחקר אקדמי עם פעילות מעשית, מקיים כנסים, ימי עיון, ערבי עיון, סמינרים וסקרי דעת קהל בנושא בחינת השפעות חברתיות-תרבותיות של האינטרנט על הפרט והחברה. המכון תומך במחקר של דוקטורנטים בתחום חקר האינטרנט, ומעניק מדי שנה מלגות עידוד וסיוע. המכון מסייע גם בגיבושם והקמתם של פרויקטים אינטרנטיים הן בממשל והן באקדמיה. כמו כן נרקמים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר וגורמי עשייה אינטרנטית בישראל ובעולם.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: יחידות מחקר
קטגוריה:ישראל: אינטרנט
קטגוריה:מחקר האינטרנט
מנחת ספיר

**מנחת ספיר** (מכונה גם "**מנחת עין יהב**"), הוא מנחת הממוקם כשני קילומטר צפונית־מזרחית לספיר, וכחצי קילומטר מזרחה מכביש הערבה. נמצא בשטח השיפוט של מועצה אזורית הערבה התיכונה ומנוהל תחת רישיון הפעלה שהוענק ממשרד התחבורה לחברת איה תעופה.

המנחת נבנה בשנת 1970, טיסות סדירות החלו בשנת 1989, ובשנת 1991 החל השימוש בשדה במטוס בעל קיבולת של 9 נוסעים.

במנחת חונים בעיקר מטוסים קטנים מונעי מדחף וישנה בו לעיתים פעילות של טיסנים.

בשנת 2008 החלו בקידום תוכנית להרחיב את פעילות המנחת ולהפוך אותו לשדה תעופה קטן מדרגה 4 (שדה תעופה למטוסים קלים ומטוסים חקלאיים). אך ב-2020 בוטלה רשמית התוכנית מטעם מחוז התכנון בדרום בין השאר בשל הצורך לקיים תסקיר להשפעות הסביבתיות שתגרום הגדלת פעילות הטיסות במנחת.

## קישורים חיצוניים

* מגזין ערבה - כתבה על המנחת ושירותי התעופה בו.
*מנחת עין יהב באתר רשות התעופה האזרחית

קטגוריה:ישראל: שדות תעופה
קטגוריה:הנגב: שדות תעופה ומנחתים
קטגוריה:מועצה אזורית הערבה התיכונה: מבנים
קטגוריה:מועצה אזורית הערבה התיכונה: תחבורה
קטגוריה:עין יהב
קטגוריה:ספיר
STS-6

**STS-6** היא משימת מעבורות החלל השישית, והראשונה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה שוגרה ב-4 באפריל 1983 בשעה 13:30 לפי השעון המזרחי של ארצות הברית.

## צוות
* **מפקד המשימה:** פול וייץ 
* **טייס:** קרול בובקו 
* **מומחה למשימה:** דונלד פטרסון 
* **מומחה למשימה:** סטורי מאסגרייב 

## המשימה
STS-6 הייתה המשימה הראשונה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה המריאה ב-4 באפריל 1983 בשעה 13:30 בצהריים, לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, ממרכז החלל קנדי בפלורידה.

במקור, תוכננה המשימה ל-20 בינואר 1983, אך בעקבות גילוי דליפת מימן באחד מהמנועים הראשיים, נדחה השיגור ל-25 בינואר. לאחר תיקון התקלה הייתה הצ'לנג'ר מוכנה לשיגור, אולם עקב דליפת מימן בשני המנועים האחרים של המעבורת ההמראה נדחתה פעם נוספת. בזמן החלפת המנועים במעבורת, סערה קשה גרמה לזיהום בלוויין המעקב והממסר שהיה בתא המטען.

משימת STS-6 כללה 4 אסטרונאוטים: וייטס מפקד המשימה, פטרסון מומחה משימה, מוסגריב מומחה משימה ובובקו הטייס.

האסטרונאוטים הכניסו למסלול את לוויין המעקב והממסר TDRS-1. עקב תקלה במנוע של הלוויין, הוא נכנס למסלול שגוי אך יציב. בעזרת מנועי התמרון שלו, הצליח צוות הקרקע להכניסו למסלול הנכון במהלך החודשים הבאים. מלבד זאת, נשאה המעבורת ניסוי אלקטרופורוזה בזרימה מתמדת, סקר ברקים ביום ובלילה, ועוד מספר ניסויים.

פטרסון ומוסגריב השתמשו בחליפות חלל חדשות שעוצבו במיוחד למעבורת החלל, והשלימו את הליכת החלל הראשונה בתוכנית המעבורות. הליכת החלל נמשכה 4 שעות ו-17 דקות.

זו הייתה הטיסה הראשונה שהשתמשה בדגם קל משקל של מנועי הדלק המוצק, המוצמדים לשני צדדיו של מכל הדלק החיצוני, וגרסה קלה יותר של מכל הדלק עצמו. זה גם היה השיגור הראשון ממשטח השיגור הנייד (המוביל את המעבורת ממבנה ההרכבה אל כן השיגור) מס' 2.

ביום הטיסה האחרון שוחח הצוות עם סגן הנשיא ג'ורג' בוש.

צ'לנג'ר חזרה לכדור הארץ ב-9 באפריל 1983 בשעה 10:54 לפי שעון האזור הפסיפי, לא לפני שהשלימה 81 הקפות סביב כדור הארץ בגובה 330 ק"מ, ועברה 3,370,437 ק"מ.

המעבורת נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס, וחזרה למרכז החלל קנדי ב-16 באפריל 1983.

כאשר מנועי הדלק המוצק פורקו, לאחר השיגור, נתגלו בהם חורים בחיבורי נחירי הפליטה. טבעות האיטום הושפעו מן החום, אך לא נשחקו (שחיקת טבעות איטום גרמה ככל הנראה לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר).

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* סיכום המשימה באתר נאס"א
* סיכום המשימה באתר הראשי של נאס"א
* סרטון על המשימה
* תיאור המשימה

## הערות שוליים

STS-006
קטגוריה:1983 בארצות הברית
מחלת קורו

**מחלת קוּרוּ** (**Kuru**) היא מחלה פריונית נדירה המועברת באמצעות אכילת מוח אנושי, ובעיקר תאי עצב במוח ובחוט השדרה.

מחלת קורו נגרמת על ידי פריון, קיפול פגום של חלבון שמנגנוני התא מתקשים לפרק. זאת בדומה למחלת קרויצפלד-יעקב. המחלה גורמת בתחילה לשינוי מסוים בהתנהגות אשר ילווה בתוך פחות משנה על ידי שיטיון וירידה בתפקוד המנטלי, עוויתות וקפיצות שרירים ועד שיתוקים באזורים שונים ואובדן הכרה. למחלה אין מרפא, והחולה צפוי למות בתוך כשנה.

מחלת קורו נחקרה ונלמדה בשנות החמישים של המאה העשרים, לאחר שנמצא כי אחוז ניכר מבני שבט הפורה, שבט קניבלי מגינאה החדשה סובל ממנה. נמצא כי המחלה גרמה למותם של כעשרה אחוזים מבני השבט, ואפיין אותה במיוחד אחוז התחלואה הגבוה לאין שיעור אצל ילדים ונשים, יחסית לתחלואה אצל גברים שאצלם היא לא הייתה קיימת כמעט. נתון זה נבע מהעובדה ששבטים אלה, אשר נהגו לאכול בשר אדם, נהגו לתת את המוח למאכל לנשים ולילדים, מסיבות של מסורת ואמונה שמאכל המוח ייטיב עימם.

בניגוד לשמועות שהשבטים האלו מסוכנים לבני אדם שנקלעים בטעות למקום, בני השבט היו אוכלים את בן משפחתם שנפטר (בדרך הטבע, בדרך כלל) כדי לחלוק לו כבוד אחרון. כל השבט היה לוקח חלק באכילת הנפטר, אך רק נשיו וילדיו היו מקבלים את המוח, וזו הסיבה שרוב הלוקים במחלה בקרב השבט היו נשים וילדים.

בעזרת השוואה למחלת סקראפי התוקפת את הצאן והקשר לאכילת המוח, הסתבר לחוקרים שהמוח, או ליתר דיוק תאי עצב שבמוח ובחוט השדרה, הם המקור למחלה.

## ראו גם

* מחלת קרויצפלד-יעקב
* מחלות הקשורות לחלבון הפריון
* קניבליזם
* ספגת המוח

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קורו
קורו
קטגוריה:הרעלת מזון
קטגוריה:מחלות נדירות
פורה (שבט)

**פורה** (**Fore**) הוא שבט הררי בגינאה החדשה המונה נכון ל-2006 כ-20,000 איש. שפת הפורה מתחלקת לשלושה דיאלקטים שונים לפי האזורים הגאוגרפיים.   

בני שבט פורה היו בעבר קניבלים ונהגו לאכול את מוח מתיהם ומנהג זה גרם להופעת מחלת קורו בקרבם ולמותם של כעשרה אחוזים מבני השבט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: דמוגרפיה
אופטימאטים

ה**אופטימאטים** (**optimates**; הטובים ביותר) או ה**בונים** (**boni**; אנשים טובים) היו סיעה אריסטוקרטית ברפובליקה הרומית המאוחרת שחבריה הגיעו בדרך כלל מקרב המשפחות המיוחסות ביותר ברפובליקה הרומית. הסיעה ביקשה להגביל את כוחן של אספות העם ושל הטריבונים הפלבאים ולעומת זאת להגביר את השפעתו של הסנאט, שבראייתה היה יציב יותר ומחויב יותר לטובת המדינה הרומית.

האופטימאטים העדיפו את האצילים (nobilis) והתנגדו במידה מסוימת לכניסתם לפוליטיקה של "אנשים חדשים" (novi homines), אנשים שלא הגיעו ממשפחות בעלות עבר פוליטי. באופן אירוני אחד האופטימאטים הידועים ביותר, קיקרו, היה בעצמו "איש חדש" והראשון ממשפחתו שהגיע לסנאט, לאחר שנבחר הודות לתמיכה עממית רחבה. בנוסף למטרותיהם הפוליטיות התנגדו האופטימאטים להרחבת האזרחות הרומית ותמכו בשימור "מנהגי האבות" (mos maiorum).

האופטימאטים היו מודאגים במיוחד מעלייתם של מצביאים, כדוגמת גאיוס מריוס, פומפיוס ויוליוס קיסר, שבהשתמשם בטריבונאט, באספות ובחייליהם עלו בכוחם על הסנאט עצמו. ראשית התנגדו האופטימאטים לתוכניתו של מריוס לגייס רומאים עניים לצבא ולספק להם נשק על חשבון המדינה (בניגוד לנוהג הרומאי לפיו על החייל לרכוש בעצמו את ציודו) ובכך ליצור תלות בינם לבין המצביא שלהם. בהמשך התנגדה הסיעה לניסיונות ליישב את החיילים הוותיקים (שכבר היו נאמנים למצביאים שונים) על אדמות מדינה.

שיא השפעתם של האופטימאטים היה תחת הדיקטטורה של לוקיוס קורנליוס סולה, שבמהלך שלטונו נושלו האסיפות כמעט לחלוטין מכוחן, מספר חברי הסנאט הוגדל, ופופולרים (הסיעה הנגדית) רבים הוצאו להורג. עם זאת לאחר התפטרותו של סולה ומותו הושבו לאחור רבים מתיקוניו.

אופטימאטים ראויים לציון, לצד קיקרו וסולה, הם קאטו הצעיר ומרקוס יוניוס ברוטוס. על-אף שהתנגדו לפומפיוס במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו, בסופו של דבר תמכו בו האופטימאטים בזמן מלחמת האזרחים נגד יוליוס קיסר.

## לקריאה נוספת

* Adrian Goldsworthy, *Caeser - The life of Colossus*. Yale university press, 2006

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה הרומית
STS-8

**STS-8** היא המשימה השמינית בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השלישית של מעבורת החלל צ'לנג'ר. משימה זו הייתה הראשונה שהמריאה ונחתה בלילה.

## צוות
* **מפקד המשימה:** ריצ'רד טרולי (Richard H. Truly)
* **טייס:** דניאל ברנדנסטיין (Daniel C. Brandenstein)
* **מומחה למשימה:** דייל גרנדר (Dale A. Gardner)
* **מומחה למשימה:** גיון בלופורד (Guion S. Bluford)
* **מומחה למשימה:** ויליאם טורונטון (William E. Thornton)

## המשימה
המשימה יצאה לדרכה ב-30 באוגוסט 1983 בשעה 2:32:00 בלילה ממרכז החלל קנדי שבפלורידה, כשעל סיפונה של המעבורת 5 אסטרונאוטים: מפקד המשימה, ריצ'רד טרולי, שהיה הטייס במשימת STS-2; שלושה מומחי משימה - בלופורד, שהיה האפרו-אמריקאי הראשון שטס לחלל, דלה גרנדר, ויליאם טורונטון; וטייס המשימה דניאל ברנדנשטיין.

במשימה זו היו מספר רב של ניסויים, ונפרס הלוויין הרב תכליתי, INSAT-1B של הודו בחלל. בנוסף, הוסט סיפון הטיסה מהשמש למשך 14 שעות, כדי לבדוק את עמידותו לתנאי קור קיצוניים. הצוות גם ערך ניסוי ובו צילם צינור חוֹם שהותקן בתא המטען של המעבורת.

ניסוי נוסף התבצע בגובה 250 ק"מ כדי לבדוק את הזוהר המקיף את המעבורת בזמן חשכה, שנגרם מאטומי חמצן. המפרקים של הזרוע הרובוטית נבדקו בעומסים גבוהים. שש חולדות שהוטסו במעבורת נבדקו, כדי לבדוק את תגובתן לתנאי החלל. גם תגובתם של אנשי הצוות לתנאי חוסר המשקל נבדקה במספר ניסויים קוגניטיביים.

ניסויים נוספים כללו ניסוי נוסף באלקטרופורוזה, ניסוי של תלמידים, וניסויים אחרים. בנוסף, שמונה פחיות עם 250,000 מעטפות היום הראשון מטעם שירות הדואר של ארצות הברית הוטסו במעבורת.

ניסויי תקשורת בין המעבורת ולוויין מעקב וממסר נתונים, ששוגר במשימה STS-6, בוצעו בעזרת אנטנת ערוץ ה-Ku של המעבורת.

נחיתת הצ'לנג'ר התבצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, בקליפורניה, במסלול נחיתה 22, בשעה 12:40:43 בלילה לפי השעון הפסיפי.

המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-9 בספטמבר 1983.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* 
* סיכום המשימה באתר נאס"א
* סרטון על המשימה
* תיאור המשימה

STS-008
קטגוריה:1983 בארצות הברית
STS-7

**STS-7** היא המשימה השביעית בתוכנית המעבורות של נאס"א, והמשימה השנייה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. משימה זו יצאה אל הדרך עם המראתה ב-18 ביוני 1983.

## צוות
* **מפקד המשימה:** רוברט קריפן (Robert Crippen)
* **טייס:** פרדריק הוק (Frederick H. Hauck)
* **מומחה משימה:** ג'ון פביאן (John M. Fabian)
* **מומחית משימה:** סאלי רייד (Sally K. Ride)
* **מומחה משימה:** נורמן ת'אגארד (Norman E. Thagard)

## המשימה
המראתה השנייה של הצ'לנג'ר אל החלל החלה ב-18 ביוני 1983 בשעה 7:33 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.

זו הייתה משימת החלל הראשונה שבה השתתפה אישה אמריקאית, סאלי רייד (Sally K. Ride). בנוסף, לקחה המשימה  את הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (5 אסטרונאוטים).

בנוסף לסאלי, חברי הצוות של אותה משימה היו רוברט קריפן מפקד המשימה, שהיה טייס במשימת STS-1, פרדריק הוק טייס המשימה, ג'ון פביאן ונורמן ת'אגארד שהיו מומחי משימה כמו סאלי. ת'אגארד, רופא בהכשרתו, טס מוקדם מן המתוכנן למחזור שלו משום שנאס"א רצתה לחקור בטיסה זו את בעיית מחלת הטיסה, שהשפיעה על צוות STS-5.

שני לווייני תקשורת שנשאה המעבורת, לוויין ANIK C-2 של חברת Telesat of Canada ולוויין שני מסדרה Palapa B-l של מדינת אינדונזיה, הוצבו בהצלחה בחלל ללא תקלות. שבעה מטעני Get Away Special הוחזקו במעבורת לשם ניסויים באפס גרביטציה. אחד מהניסויים עסק בהתנהגות חברתית במושבת נמלים בהיעדר גרביטציה. בנוסף לכל ניסויים אלו נוסו עוד כ-10 ניסויים בתחומים שונים.

אחד המטענים של המעבורת נקרא SPAS-01. זהו לוויין שניתן לשחרר מן המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית כך שיטוס לצידה בחופשיות, וללכוד אותו בחזרה כעבור מספר ימים. מטען זה בדק יצירה של סגסוגות מתכת במיקרו-כבידה. מטען זה נשלח מטעם סוכנות החלל הגרמנית. הניסוי במטען זה בוצע ביום הטיסה החמישי. המערכת כללה גם מצלמת 16 מ"מ שצילמה את המעבורת מן הלוויין. מצלמה זו כבר טסה לחלל בעבר, באחת הטיסות של טילי ליטל ג'ו במסגרת תוכנית מרקורי.

STS-7 שבה לכדור הארץ ב-24 ביוני 1983 בשעה 6:57 בבוקר לפי השעון הפסיפי (PST), והייתה אמורה להיות למשימה הראשונה שנוחתת היישר במרכז החלל קנדי, אך בגלל תנאי מזג אוויר קיצוניים הופנתה למסלול נחיתה 15 בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. המשימה ארכה 6 ימים, שעתיים 23 דקות ו-59 שניות שבהם עברה המעבורת מרחק כולל של 4,072,553 ק"מ, ב-97 הקפות סביב כדור-הארץ.

צ'לנג'ר חזרה אל מרכז החלל קנדי ב-29 ביוני 1983.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* סיכום המשימה באתר נאס"א
* סיכום המשימה, חדש יותר
* סרטון על המשימה
* תיאור המשימה

STS-007
קטגוריה:1983 בארצות הברית
לואיס דה קמארה קסקודו

**לואיס דה קמארה קסקודו** (בפורטוגזית: **Luís da Câmara Cascudo**; 30 בדצמבר 1898 - 30 ביולי 1986) היה היסטוריון, חוקר פולקלור, אנתרופולוג, עורך דין ועיתונאי ברזילאי. הוא נולד בנאטאל, בירת מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבצפון מזרח ברזיל, ובה חי עד יום מותו.

## עבודתו המחקרית
קסקודו עסק כל חייו בחקר התרבות הברזילאית. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטה הפדרלית של גראנדי דו נורטי והמכון לאנתרופולוגיה של אוניברסיטה זו קרוי על שמו. הוא חיבר את ספר הגאוגרפיה של ברזיל ההולנדית (1956) העוסק בתקופת הכיבושים ההולנדיים בברזיל, עסק בחקר הדמות העממית של איש הזאב וחקר את ההשפעות האפריקניות על התרבות של ברזיל. בשנת 1965 יצא לאפריקה המערבית כדי לחקור במקום את תרומת הקולינריה של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת על הבישול הברזילאי. הנושא של מחקרו זה התרחב לזיקה התרבותית בכלל שבין אותן קולוניות לבין אזור צפון המזרח של ברזיל. עבודתו החשובה ביותר היא מילון הפולקלור הברזילאי, שמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1952.

## עמדותיו הפוליטיות
קסקודו היה חבר במפלגה הפשיסטית "הפעולה המשולבת הברזילאית" (AIB) שהייתה אהודה מאוד בשנות השלושים של המאה העשרים בחוגי העלית השמרנית מאוד של ריו גראנדה דו נורטה. הוא תמך בהפיכה הצבאית של שנת 1964, שביטלה את החוקה, הקימה את הדיקטטורה ופגעה אנושות בזכויות האדם והאזרח.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:היסטוריונים ברזילאים
קטגוריה:אנתרופולוגים
קטגוריה:עיתונאים ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1898

קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1986
אליס רז'ינה

ממוזער
**אליס רז'ינה קרבליו קוסטה** (בפורטוגזית: **Elis Regina Carvalho Costa**; 17 במרץ 1945 – 19 בינואר 1982) הייתה זמרת ברזילאית, אחת מן החשובות בהיסטוריה של ברזיל והבולטת ביותר מאמצע שנות ה-60 ולאורך שנות ה-70 של המאה העשרים. ביצועיה משלבים טכניקה, פרפקציוניזם, רגש ואנרגיה. גם כיום היא בין הזמרות הפופולריות והאהובות בברזיל.

## ביוגרפיה
רז'ינה נולדה ב-17 במרץ 1945 בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול שבדרום ברזיל. קריירת השירה שלה החלה כבר כשהייתה בת 11, בעת ששרה בתוכנית רדיו לילדים. בשנת 1959, כשהיא רק בת 14, החתימה אותה תחנת רדיו אחרת על חוזה. בשנה שלאחר מכן הקליטה בריו דה ז'ניירו את תקליטה הראשון. בשנת 1964, אחרי שכבר הספיקה להקליט מספר תקליטים נוספים, עזבה את פורטו אלגרה והחלה לנוע על הציר ריו דה ז'ניירו - סאו פאולו. ב-1965 כבר זכתה בפרס הראשון בפסטיבל ה-MPB ויצאה במופע משותף ומצליח עם המוזיקאי ז'איר רודריגז. ב-1968 יצאה לסיבוב הופעות באירופה והצליחה במיוחד בצרפת. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 תרמה לפופולריות של הטרופיקליה כאשר הקליטה שירי טרופיקליה, למשל כאלה של ז'ילברטו ז'יל.

רז'ינה השמיעה מספר פעמים דברים בגנות הדיקטטורה הצבאית ששלטה בברזיל. באחד הראיונות, בשנת 1969, הביעה דעתה שברזיל נשלטת בידי גורילות. מעמדה והפופולריות שלה הקנו לה חסינות, אך מאוחר יותר - יש הטוענים כי אולצה לעשות כן כ"תשלום" בגין התבטאותה - היא שרה את ההמנון הברזילאי במופע שנערך באחד האצטדיונים. הופעתה זו - שנראתה אם לא כשיתוף פעולה עם המשטר הצבאי אזי לפחות כהשלמה עמו - הנחיתה מכה מוראלית על ראשם של המתנגדים לדיקטטורה.

היא נפטרה ב-19 בינואר 1982, כבת 37, ממנת יתר של קוקאין, אלכוהול ותרופות הרגעה. היא הותירה אחריה שלושה ילדים, שהקטנה שבהם, מריה ריטה מריאנו, הייתה כבת חמש כשנפטרה אמה. בשנת 2001, כשהייתה מריה ריטה בת 24, היא זנחה את לימודיה בפקולטה לשיווק ואת עבודתה ככתבת בעיתון נוער, ופתחה בקריירה מוזיקלית. שנתיים אחר כך זכה הדיסק שלה בגראמי הלטיני בשלוש קטגוריות מרכזיות. מבקרים רבים טוענים כי מריה ריטה מחקה את הסגנון של אמה. קולותיהן, מכל מקום, דומים להפליא. גם שני בניה האחרים של רז'ינה הפכו למוזיקאים.

## אמנותה

רז'ינה הייתה ידועה בטכניקה המושלמת של אינטונציה ושליטה בקולה. עוצמת הרגש שהביעה בשירתה והאנרגיה שאפפה אותה זיכו אותה בכינויים "furacão" ("הוריקן") ו"pimentinha" ("פלפלונת"). היא שיתפה פעולה עם יוצרים כמילטון נסימנטו, ז'ילברטו ז'יל, רנאטו טשיירה, ז'ואו בוסקו, אלדיר בלאנק, סאולי קוסטה, גינגה ואחרים, אבל לא ניתן שלא לציין את "אליס וטום", אלבום המופת המשותף לה ולטום ז'ובים, שנחשב לאחד מאלבומי הבוסה נובה היפים ביותר וכולל שירים כמו Aguas de Março ("והגשם יבוא", בנוסח העברי שכתב עלי מוהר). אלבום זה ואחרים ביססו את מעמדה כבכירת זמרות המוזיקה הפופולרית הברזילאית.

## קישורים חיצוניים

* תמצית ביוגרפית ודיסקוגרפיה של אליס רז'ינה 
* 

קטגוריה:זמרות ברזילאיות
קטגוריה:ברזילאיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:נפטרות ב-1982
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1982