open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הודא עזרא נונו

**הודא עזרא איברהים נונו** (בערבית: **هدى عزرا نونو**; נולדה ב-7 בספטמבר 1964) היא אשת עסקים, פוליטיקאית, ודיפלומטית יהודייה-בחריינית. כיהנה כשגרירת בחריין בארצות הברית בין יולי 2008 לסוף 2013 ובמקביל כשגרירת בחריין בקנדה מיוני 2009.

## קורות חיים
נונו היא בת למשפחה יהודית שהיגרה מעיראק לבחריין בתחילת המאה ה-20 (בבחריין גרים עשרות יהודים שהיגרו מעיראק ומעוד מקומות). אביה וסבה עסקו בבנקאות ובחלפנות כספים.

נונו היא בעלת תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת העיר לונדון ותואר שני במנהל עסקים. היא עבדה בחברת מחשבים גדולה, וכיהנה כמנכ"לית ארגון פיקוח על זכויות האדם בבחריין. בסוף 2006 מונתה על ידי מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה כחברה במועצת השורה (הפרלמנט הבחרייני), כאשר חברת הפרלמנט אליס סמעאן מונתה לתפקיד סגנית יושב ראש הפרלמנט. בפרלמנט הבחרייני מכהנים 80 חברים, מחציתם ממונים על ידי המלך ומחציתם על ידי האזרחים. ביולי 2008 התמנתה נונו לשגרירת ארצה בארצות הברית, השגרירה היהודייה הראשונה ממדינה ערבית, והאישה הבחריינית הראשונה שמונתה לתפקיד שגריר בארצות הברית.

## חיים אישיים
נונו נשואה לסלמן אידאפאר, יהודי בריטי שהכירה במהלך לימודיה, ואם לשני בנים. בנוסף לכך היא קרובת משפחתו של איברהים דאוד נונו, אשר כיהן, החל משנת 2000, ובמשך שתי קדנציות, כחבר הפרלמנט הבחרייני.

## קישורים חיצוניים

* כתבה ב"וושינגטון פוסט", 19.12.2008
* דיווח על מינויה של נונו לשגרירה בארצות הברית, מברק מ-2008 באתר ויקיליקס 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בחריינים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
קטגוריה:דיפלומטים בחריינים
קטגוריה:פוליטיקאיות בחרייניות
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בחריינים
קטגוריה:נשים בחרייניות
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בקנדה
קטגוריה:יהודים חברי פרלמנטים
קטגוריה:ילידות 1964
ויליאם פלית'

**ויליאם פלית**' (באנגלית: **William Pleeth**; 12 בינואר 1916 – 6 באפריל 1999) היה צ'לן בריטי ומורה בעל שם לצ'לו. שמו נודע בעיקר כמורה של ז'קלין די פרה, שהייתה תלמידתו בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
## חייו
פלית' נולד בלונדון למשפחת מהגרים מפולין. כישרונו כצ'לן התגלה כשהיה בן שבע. הוא למד בבית הספר לצ'לו בלונדון ולאחר מכן בלייפציג, אצל יוליוס קלנגל, שהיה גם מורם של עמנואל פויירמן וגרגור פיאטיגורסקי.

פלית' ניגן כסולן עם תזמורות אך העדיף מוזיקה קאמרית והקים את רביעיית המיתרים "אלגרי" בשנת 1952. פלית' החל ללמד בבית הספר על שם מנוחין בשנת 1977. כמו כן חיבר את הספר "צ'לו" בסדרת מנוחין של מדריכים לכלי נגינה.

בין שאר תלמידיו ניתן למנות את הצ'לנית הקנדית ילידת ישראל, עופרה הרנוי ואמנדה פורסייט.

ויליאם פלית' הוא אביו של הצ'לן אנתוני פלית'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צ'לנים בריטים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:אנשי חינוך בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1916
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1999
ספרטק נלצ'יק

**מועדון הכדורגל המקצועי ספרטק נלצ'יק** (רוסית: Профессиональный футбольный клуб "Спартак" Нальчик) היא קבוצת כדורגל המשחקת כיום בליגה הרוסית השנייה וממוקמת בעיר נלצ'יק שברוסיה.

הקבוצה נקראה בעבר גם "אוטומוביליסט" (1969-1972) וכן "אלברוס" (1976).

הקבוצה מקבלת את מרבית תקציבה מממשלת קברדינו-בלקריה ותומכת במפלגת רוסיה המאוחדת, המפלגה הגדולה ברוסיה. הקבוצה נחשבת לבכירה מבין שני מועדוני הכדורגל הצ'רקסים המובילים ברוסיה (יחד עם דרוז'בה מייקופ).

## היסטוריה
מועדון הכדורגל ספרטק נלצ'יק הוקם בשנת 1935, ושיחק בליגה המחוזית "B Class" בסבב הליגות של ברית המועצות (הליגה השלישית בחשיבותה בברית המועצות). בשנת 1965 סיימה הקבוצה ראשונה בליגה זו ועלתה ל"A Class", שם שיחקה בין השנים 1966 ו-1970.

אחרי רה-ארגון הליגות בברית המועצות שיחקה הקבוצה בליגה הסובייטית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה בברית המועצות) (בשנים 1971, 1977, 1978, 1981-1989) ובליגה הסובייטית הראשונה (בשנים 1972-1976, 1979, 1980) כאשר היא עולה ויורדת בין שתי הליגות הללו.

ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בליגה הסובייטית הראשונה היה הגעה למקום ה-14 בליגה זו (בעונות 1974 ו-1975).

בשנים 1990 ו-1991 הקבוצה שיחקה בליגה הרביעית בחשיבותה בברית המועצות.

ב-1992 לאחר התפרקותה של ברית המועצות והקמתה של רוסיה שיחקה הקבוצה בליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית בחשיבותה ברוסיה) אך הורדה לליגה הרוסית השנייה בשנת 1993.

בשנת 1995 חזרה הקבוצה לליגה הרוסית הראשונה ובעקבות הופעותיה בשנת 2012 ירדה ממנה.

ספרטק נאלצ'יק עלתה לראשונה לליגת העל הרוסית אחרי שסיימה את עונת 2004/2005 במקום השני, העלייה המפתיעה של הקבוצה תפסה את המועדון עצמו לא מוכן למשחקים בליגת העל הרוסית. כחלק מההכנות החליפה הקבוצה את מרבית שחקני הסגל ולשם כך בחנה הקבוצה לא פחות מ-60 שחקנים. בנוסף, האצטדיון עבר שיפוץ נרחב כדי להתאימו לסטנדרטים הדרושים לליגת העל הרוסית. הקבוצה נחשבה למועמדת בטוחה לירידה אך המשיכה להפתיע ולקראת סוף הסיבוב הראשון אף הוליכה למספר מחזורים את הטבלה.

נאלצ'יק סיימה את העונה הראשונה שלה בליגת העל הרוסית במקום התשיעי המכובד. היא החלה את העונה השנייה לאחר שעברה שוב שינויים משמעותיים בסגל השחקנים שכלל מספר רב של כדורגלנים חדשים לרבות ולדימיר קיסנקוב וולנטין פילאטוב, הקבוצה נאבקה בתחתית אך לבסוף הצליחה להישאר בליגה וסיימה במקום ה-12.

בעונת 2009-2010 הקבוצה סיימה במקום ה-4 בליגה.

שלושה משחקני הקבוצה - הבלם דמיטרי יאצ'נקו, הקשר אולג סמסונוב והחלוץ נאזיר קז'ארוב - נמנו עם סגל נבחרת רוסיה הצעירה. תקציב המועדון היה מהנמוכים מבין קבוצות הליגה ונע סביב 5 מיליון אירו.

בעונת 2015/16 סיימה כאלופת הדרום בליגה הרוסית השנייה והעפילה לליגת המשנה הרוסית, אך נשרה חזרה לליגה הרוסית השנייה בסיום עונת 2016/2017.

## הישגים
* **אליפות [[רוסיה הסובייטית]] (2):** 1965, 1970
* **[[גביע רוסיה בכדורגל|הגביע הרוסי]]:** רבע גמר 2007/2008
* **הישג שיא ב[[ליגת העל הרוסית בכדורגל|ליגת העל הרוסית]]:** מקום ששי בעונת 2010

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל רוסיות
קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:קבוצות כדורגל ששיחקו בליגה הבכירה ברוסיה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1935
בוריס גודונוב

**בוריס פיודורוביץ' גוֹדוּנוֹב** (ברוסית: **Бори́с Фёдорович Годуно́в**; 1552 – 13 באפריל 1605) היה הצאר של רוסיה בשנים 1598 - 1605, באופן מעשי (דה פקטו) היה שליט משנת 1585.

## ביוגרפיה
[ימין|ממוזער|ציור של בוריס גודונוב מ-[1630|262x262 פיקסלים]]
גודונוב נולד למשפחת אצולה בעלת אחוזה בגודל בינוני. עם הנהגת משטר האופריצ'נינה על ידי איוואן הרביעי הוא הצטרף לשורותיו. גודונוב נשא לאישה את מריה סקורטובה-בלסקי, בתו של מליוטה סקורטוב שהיה מהמקורבים לאיוואן הרביעי, והתקדם בחצר הצאר. בשנת 1580 בחר איוואן הרביעי את אחותו של גודונוב, אירינה להיות אשתו של בנו פיודור. גודונוב קודם לדרגת בויארין - הדרגה הגבוה באצולה הרוסית. הוא נכח באירוע שבמהלכו הרג איוואן הרביעי את בנו איוואן, אך התערבותו לא עצרה את הצאר מהריגת בנו.

הוא התמנה כעוצר של הצאר פיודור הראשון, שלא היה מתאים לניהול המדינה ולכן מינה לו אביו חמישה עוצרים. גודונוב היה דומיננטי מאוד ותוך שנה גירש את כל שותפיו, והשתלט מעשית על כס המלוכה (1585). לאיוואן הרביעי היה בן נוסף - דמיטרי. גודונוב שלח אותו עם אמו לגלות, ולאחר זמן מה הוא נהרג. על אף שלא ידוע מי היה האחראי לרצח, יש שתלו את האשמה בגודונוב לאור המניע הברור שלו.

בשנת 1598 מת פיודור, וכס השלטון עבר לאשתו אירינה (שהייתה אחות של גודונוב) אך לאחר 9 ימים היא התנזרה. ב-17 בפברואר 1598 נבחר גודונוב להיות צאר באופן חוקי בהחלטת זמסקי סובור. בכך פסק שלטון שושלת רוריק ברוסיה.

מדיניותו של בוריס גודונוב הייתה חיזוק המדינה. בהנחייתו, עוד בתקופת היותו של פיודור הראשון צאר רוסיה, החלו בבניית ערים ומבצרים בגבול הדרומי וורונז' (1585), בלגורוד (1596), בהתיישבות מסיבית באזורים דרומית לריאזן, ובהקמת עיר חדשה טומסק בסיביר ועוד. גודונוב יזם מלחמה עם שוודיה במטרה להשיב את השטחים שאיבדה רוסיה במלחמת ליבוניה, והצליח להחזיר לרוסיה הצארית שטחים ומבצרים לאורך החוף הבלטי. הוא הנהיג מדיניות של התקרבות למערב והזמין מספר אנשים מאירופה לרוסיה.
ימין|ממוזער|200x200 פיקסלים|מטבע זהב עם דיוקן של בוריס גודונוב
בשנת 1601 החורף היה מוקדם וקר במיוחד, וגם האביב היה גשום מאוד. גם בשנת 1602 התנאים האקלימיים היו קשים. כתוצאה מכך החל רעב ברוסיה ומחירי הלחם נסקו פי 100. רק במוסקבה נפטרו מרעב מעל 100 אלף איש. לאור המצב הקשה החלו להתפשט שמועות שהנסיך דמיטרי לא נהרג ולכן בוריס גודונוב צאר לא חוקי. כמו כן, בהתאם לשמועות, האירועים האקלימיים הקשים הם למעשה עונש מאלוהים על כך שבכס המדינה יושב צאר לא חוקי. בשנת 1604 התפשטו השמועות שהנסיך דמיטרי חי אצל הקוזאקים ובכוונתו לחזור לשלטון. ב-16 באוקטובר 1604 צבאו של דמיטרי הכוזב הראשון החל לנוע לכיוון מוסקבה בתמיכת הפולנים והקוזאקים בטענה שהוא המיועד להיות הצאר. הדבר היה למעשה תחילת מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618) שבתחילתה מלך פולין השתמש בצבאות פרטיים לקידום מטרותיו. בקרב שהתרחש בינואר 1605 כוחותיו של גודונוב ניצחו אך לא ידעו לנצל את ההצלחה ולהביס את הנסיך הכוזב באופן סופי.

ב-13 באפריל 1605 מת בוריס, ובנו הצעיר פיודור השני, החל בכהונתו הקצרה.

דמותו של בוריס גודונוב שימשה בסיס למחזה "בוריס גודונוב" מאת פושקין, שלאחר מכן גם עובד לאופרה "בוריס גודונוב" על ידי מוסורגסקי. בנוסף קורות עלייתו לשלטון עובדו גם לסדרת הטלוויזיה "גודונוב" בכיכובו של סרגיי בזרוקוב.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים (ברוסית)
* 
* 
* 

קטגוריה:צארים רוסים
קטגוריה:ילידי 1552
קטגוריה:נפטרים ב-1605
לפתית

[שמאל|ממוזער|250px|שדה לפתית ב[גרמניה]]
שמאל|ממוזער|250px|תרמיל לפתית פתוח
**לְפָתִית** או **כרוב הנפוס** (שם מדעי: *Brassica napus*) הם כינויים נפוצים של **כרוב הלפת**, צמח עשבוני ממשפחת המצליבים.

מקור הכינוי "לפתית" למין זה מקורו בטעות תרגום שהופיעה לראשונה במילון אבן-שושן שתרגם את המושג rape seed oil ל"שמן לפתית". המין משתייך לסוג כרוב, וקרוב למין לפתית מצויה הנפוץ בישראל בתור צמח בר.

## שימושים עיקריים בלפתית

מזרעי הלפתית מפיקים מספר מוצרים:
*כוספת לפתית, המשמשת להאכלת בעלי חיים.
*שמן קנולה
*שמן קולזה
*לציטין

בהלכה, נהגו האשכנזים להימנע מאכילת קטניות בפסח. הגדרת הקטניות האסורות לעניין זה (השונה מההגדרה הבוטנית) אינה ברורה, ומעמדה של הלפתית שנוי במחלוקת.

באי מאן משתמשים בשורש הלפתית מזן רוטבגה להכנת עששיות ג'ק-או-לנטרן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:צמחי בר גרים בישראל
קטגוריה:ירקות
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
אינה גורביץ'

**אינה גורביץ**' (ברוסית: **Инна Гуревич**; נולדה ב-14 באפריל 1968 באוקראינה) היא כדורסלנית ומאמנת ישראלית, המאמנת ומשחקת בעמדת הקלע בקבוצה בת של אליצור רמלה.

## ביוגרפיה
גורביץ' נולדה בשם אינה טקאצ'נקו למשפחה יהודית בעיר אודסה שבברית המועצות. בגיל צעיר החלה לשחק כדוריד וכדורסל, אך עד מהרה החלה להתמקד בכדורסל. בגיל 14 עברה לדנייפרופטרובסק ושיחקה בקבוצת הכדורסל המקומית. בהיותה בעיר זו נישאה, ובגיל 20 הייתה לאם. לאחר הלידה חזרה לשחק כדורסל, וב-1989 עברה לשחק בדינמו קייב. במדי קבוצה זו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1991, וב-1992 זכתה עמה באליפות חבר העמים והעפילה לגמר גביע אירופה לאלופות. ב-1991 גם זומנה לשחק במדי נבחרת ברית המועצות באליפות אירופה בכדורסל נשים שנערכה בתל אביב, אך נופתה ממנה ברגע האחרון. לאחר פירוק ברית המועצות נחלשו הקבוצות במדינות שהרכיבו אותה, והשחקניות העדיפו לשחק במדינות אירופאיות אחרות. גורביץ' ובעלה החליטו לעבור לישראל, והיא הצטרפה לקבוצת הפועל עמק הירדן, במעמד של שחקנית זרה.

לאחר שתי עונות בקבוצה, ועוד עונה בבני יהודה, בסיומה השתקעה סופית בישראל כעולה חדשה, הגיעה בשנת 1996 לאחת הקבוצות הבכירות ביותר בישראל באותה תקופה, אליצור חולון. היא שיחקה בקבוצה זו במשך חמש עונות, בהן זכתה באליפות אחת ובשני גביעים. בעונת  עברה לאנדה רמת השרון, ובשתי העונות בהן שיחקה בה זכתה עמה בדאבל. ב-2003 עברה ליריבתה המושבעת של אנדה, אליצור רמלה, במדיה שיחקה במשך שבע עונות, במהלכן זכתה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים, אך גם ירדה עמה לליגה השנייה בסוף עונת .

גורביץ' ידועה כקלעית טובה מכל הטווחים. המלחמה שלה על כל כדור והיכולת שלה לבצע מהלכים שמכריעים משחקים הקנו לה תדמית של בלתי מנוצחת. גם בגילאים המבוגרים בהם שיחקה הייתה אחת השחקניות הבולטות בקבוצתה. בסוף עונת , החליטה אליצור רמלה שלא להחתימה לעונה נוספת. עם זאת, גורביץ' בת ה-42 לא פרשה מכדורסל, והיא עדיין משחקת בקבוצה בת של המועדון, בליגה הארצית, בה היא משמשת גם כמאמנת. בנוסף, מאמנת גורביץ' את קבוצת הנערות של אליצור רמלה, וכן משמשת כמורה לחינוך גופני.

;אליצור רמלה
* 2003/2004 - דאבל
* 2004/2005 - אליפות המדינה
* 2006/2007 - דאבל
* 2007/2008 - דאבל

## קישורים חיצוניים

* דף השחקנית של אינה גורביץ' באתר אליצור רמלה
* 
* 

קטגוריה:כדורסלניות בני יהודה
קטגוריה:כדורסלניות רמת השרון
קטגוריה:כדורסלניות אליצור רמלה
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:כדורסלניות אליצור חולון
קטגוריה:מאמנות כדורסל ישראליות
קטגוריה:רמלה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
עיר קטנה

**עיר קטנה** הוא האלבום הסולו ה-11 של הזמרת הישראלית יהודית רביץ שיצא במרץ 2007. האלבום מכיל שני תקליטורים, כשהשני מביניהם הוא תקליטור בונוס שמורכב ברובו מדואטים, אותם ביצעה רביץ בעבר במסגרות שונות. ב-4 ביוני 2007 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים.

## רשימת רצועות

התקליטור השני הוא למעשה אוסף שירים ממקורות שונים:
*"האיש ההוא" הוקלט במסגרת התוכנית "מפגשיר" בהפקת ערוץ 24
*"רחוק ממך" מתוך האלבום "11א'" של ברי סחרוף ורע מוכיח
*"את עושה אותי אמא" מתוך ההצגה "ילדות - מסע מוזיקלי תיאטרלי" שרביץ העלתה בשנת 2004
*"ים של געגוע" הוקלט במיוחד למופע המשותף של רביץ ועופרים בשנת 1995
*"חדרים שבלב" מתוך אלבומו של חמי רודנר "מלנכוליה אהובתי"
*"כמו עפיפון" מתוך האלבום של דני סנדרסון "תולדות המים - שירים לאחרים" שבו רביץ ביצעה את השיר

## סינגלים

## וידאו קליפים
* עיר קטנה (בימוי: איתי לב)
* כשתבוא אהבה (בימוי: יוני מרדכי)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי יהודית רביץ
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי אמיר צורף
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
מעגל כוח

**מעגל כוח** הוא משחק ילדים, לרוב משתתפת בו קבוצה גדולה של שחקנים. משחק זה מבוסס על כוחם של השחקנים, שאותו הם מפעילים על מנת לפסול שחקנים אחרים.

## עזרי המשחק
למשחק נדרש אביזר גדול כלשהו כגון כסא, פח גדול וכדומה.

## חוקי המשחק
על מנת לשחק,  יש צורך במרחב גדול, וחפץ גדול.
*כדי להתחיל, שמים את החפץ הגדול במרכז הרחבה, וכל הילדים נאספים מסביב לחפץ במעגל, כשכל אחד מהשחקנים אוחז בכל יד את היד של שחקן אחר.
*ברגע שהמשחק התחיל, מותר לשחקנים המשחקים לנוע בחופשיות, למעט העובדה שאסור להפריד ידיים מהשחקנים שאתה מחזיק בידיהם, ואסור לגעת בחפץ שבמרכז הרחבה.
*שחקן שנגע בחפץ שבמרכז הרחבה יוצא מהמשחק.
*שחקנים שניתקו ידיים יוצאים מהמשחק.
*מותר לשחקנים לנסות להפריד ידיים של שחקנים אחרים זו מזו.
*כאשר נשארו שני שחקנים, מי שנוגע בחפץ שבמרכז הרחבה יוצא מהמשחק, והשחקן השני הוא המנצח.
משחק זה דורש מאמץ, ומומלץ שהחפץ שיהיה במרכז הרחבה לא יהיה עשוי ממתכת, כדי שהשחקנים לא יפגעו.

קטגוריה:משחקי ילדים
קטגוריה:משחקי ילדים פיזיים
רוג'רס

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ולשיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קברט (סרט)

**קברט** (באנגלית: **Cabaret**) הוא סרט מוזיקלי משנת 1972, אשר ביים בוב פוסי, ומככבים בו לייזה מינלי, מייקל יורק, וג'ואל גריי. עלילת הסרט מתרחשת ברפובליקת ויימאר בשנת 1931, מעט לפני עליית הנאצים לשלטון.

עלילתו של הסרט מבוססת על המחזמר קברט משנת 1966 מאת ג'ון קאנדר ופרד אב, שהתבסס בתורו על הנובלה "פרידה מברלין", שהתפרסמה בספר סיפורי ברלין מאת כריסטופר אישרווד. הוא מצולם ברובו בתאורה חשוכה, שמשווה לו תחושה של פילם נואר, וזאת אף על פי שצולם בצבע.

הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר (אחרי מועמדות ל-10 אוסקרים). ב-2006 הוכתר הסרט כחמישי ברשימת מחזות-הזמר הטובים של ארצות הברית.

## עלילת הסרט

סאלי בולס היא זמרת במועדון הלילה "הקיט-קט", אמריקנית בשנות ה-30 המוקדמות לחייה ובתו של שגריר. במועדון נערכים מופעי קברט גרמני. בריאן רוברטס, בריטי שעבר לגרמניה, גר בדירה שכורה לצד סאלי בולס. בריאן מנסה להתקיים ממתן שיעורי אנגלית ומתרגום ספר פורנוגרפי לאנגלית. ניסיונות הפיתוי של סאלי לא צולחים, והיא חושדת שבריאן הומו. לבסוף היא מצליחה והם הופכים להיות בני זוג. בריאן מתערה בגרמניה ולומד להכיר אנשים שונים במסגרת שיעורי האנגלית שהוא מעביר.

בו-בזמן מתחילה עלייתם של הנאצים לשלטון, ומגיע מקסמיליאן פון-הוינה, ברון עשיר, שכובש הן את סאלי והן את בריאן. הם מבלים איתו הרבה, ובריאן לא מביע חיבה יתרה כלפי מקסמיליאן על פני השטח. לקראת הסוף מתוודה סאלי בתוקפנות כי היא מנהלת רומן עם מקס, ובאותה נימה מתריס כלפיה בריאן "גם אני". בסופו של דבר מאבד הברון עניין בשניהם ונוטש אותם לנפשם בברלין.

עלילת הסרט כולה מועברת תוך הקבלה אל בימת המועדון בו סאלי עובדת, ובו מוצגים האירועים שבעלילה, אך מוצגים בהקצנה וחושפים את מה שמוסתר, לכאורה, במציאות. כמו שהסרט נפתח כך הוא מסתיים עם תזמורת מועדון הלילה. אך אם בתחילת הסרט מדובר על תזמורת בעלת הופעה נוצצת בסוף הסרט כאשר השלטון הנאצי מתבסס בברלין התזמורת כבר נראית עלובה למדי.

## קישורים חיצוניים

* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי אוסקר: העריכה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: מיקס הסאונד הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: עיצוב ההפקה הטוב
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט קומדיה או מוזיקלי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי 1972
קטגוריה:סרטי להט"ב מוזיקליים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות זמר
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
קטגוריה:סרטי דרמה היסטורית אמריקאיים
צלב הגפן

[שמאל|ממוזער|200px|צלב הגפן ב[קתדרלת סיוני שבטביליסי]]
[שמאל|ממוזער|200px|צלב הגפן מוטבע בדלת במנזר המערות ב[ורדזיה|וורדזיה]]
**צלב הגפן** (בגאורגית: **ჯვარი ვაზისა**; ג'בארי ואזיסה), הידוע גם בשם **הצלב הגאורגי** או **צלב נינו הקדושה**, הוא הסמל הראשי של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, שמקורו מתוארך למאה הרביעית, עת הפכה הנצרות לדת הרשמית של ממלכת איבריה. 

הסמל הוא בצורת צלב נוצרי כאשר זרועותיו שמוטים קמעה. המקורות המסורתיים מייחסים את יצירתו לנינו הקדושה, האישה מקפדוקיה שניצרה את ממלכת איבריה (הממלכה העתיקה של כארתלי מקביל בערך לשטח גאורגיה של ימינו) בתחילת המאה הרביעית. האגדה מספרת כי צלב הגפן ניתן לה על ידי מרים הבתולה. לפי גרסה אחרת היא חישלה אותו בעצמה בדרכה למצחתה, והגנה עליו על ידי כך ששזרה אותו בשערה. נינו הביאה את הצלב עמה במשימתה המיסיונרית בגאורגיה. המייצג המוכר ביותר של הצלב, עם הזרועות השמוטות שלו, לא הופיע עד לתחילת העת החדשה. 

על פי המקורות המסורתיים נשמר הצלב בקתדרלת סווטיצחובלי שבמצחתה עד שנת 541. בתקופת הפלישה הפרסית נלקח הצלב לארמניה ונשאר שם עד שהמלך דוד הבנאי כבש את העיר הארמנית אני (Անի) מידי המוסלמים בשנת 1124, והביא את הצלב למצחתה. המלך וחטנג השלישי (1303-1307) נצר את הצלב במעטפה מיוחדת, המעוטרת בציורים של חיי נינו הקדושה. במאות ה-17-ה-18, כאשר גאורגיה הייתה נתונה לסדרת פלישות פרסיות ועות'מאניות, נלקח הצלב למקום בטוח. בתחילה לכנסיית גרגטי (כנסיית השילוש הקדוש), ולאחר מכן למנזר אננורי שבאזור ההררי של גאורגיה, ובסופו של דבר למוסקבה. בשנת 1801 העניק אותו הנסיך הגאורגי הגולה, גיאורגי בגרטיון לצאר הרוסי, אלכסנדר הראשון, שהחזירו לגאורגיה בשנת 1802, לאחר סיפוחה של האחרונה לאימפריה הרוסית. מאז מוצג הצלב בקתדרלת סיוני שבטביליסי גאורגיה.

## לקריאה נוספת

* אילמה רייסנר, כנסייה תחת צלב הגפן הנפוץ בספר הכנסייה המזרחית, 51 (1996), עמ' 77–97, בגרמנית
* פטר האופטמן, תחת צלב הגפן הנפוץ של נינו הקדושה: סקירה כללית על ההיסטוריה הכנסייתית של גאורגיה. בספר כנסיות במזרח 17 (1974) עמ' 9–41, בגרמנית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

גפן, צלב ה 
קטגוריה:גאורגיה: סמלים לאומיים
קטגוריה:גאורגיה: דת 
קטגוריה:סמלים נוצריים
מונוקורד

שמאל|ממוזער|100px
ה**מונוקורד** הוא כלי נגינה קדום אשר שימושו העיקרי היה מדידת גובה צליל.
מקור השם ביוונית ומשמעותו היא מיתר אחד. יש המיחסים את בניית הכלי לפיתגורס וידוע כי הוא נעזר בו לביצוע ניסויים לפני כ-2,500 שנה.

## מבנה הכלי
את המונוקורד ניתן להגדיר כמיתר בודד אשר מתוח מעל לתיבת תהודה. המיתר נשען על גשר המסוגל להחליק לאורכו ובצורה זו לשנות את אורכו האפקטיבי של המיתר. על תיבת התהודה מופיעות שנתות אורך המסייעות בחישוב גובה הצליל.

## השימוש בכלי
המונוקורד שימש לקביעת היחס המתמטי בין אורך המיתר לתדירות אותה הוא מפיק (ובהתאם גובה הצליל).
לדוגמה, אם נחלק את אורכו של מיתר לשניים, בכל אחד משני צדי הגשר הצף נקבל צליל הגבוה באוקטבה מן הצליל המקורי. לפיכך, על מנת להפיק צליל במרווח של אוקטבה, יש לחלק את המיתר ביחס של 2:1.
בצורה זו שימש הכלי במשך אלפי שנים עד להופעת מכשירי מדידה מדויקים יותר. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי מיתר
חשיבת יחד

ממוזער |330x330 פיקסלים|תיאור של חשיבה קבוצתית שחברי קבוצה נוטים לקבל רעיון המייצג קונצנזוס קבוצתי. חוץ מזה, זה גם מציע איך להימנע מחשיבה קבוצתית שחברים דנים ברעיונות שונים.
**חשיבת יחד** או **חשיבה קבוצתית** היא תופעה שבה חברי קבוצה שואפים לצמצם מחלוקות וחיכוכים ביניהם, על חשבון בחינה ביקורתית של רעיונות חדשים או מנוגדים. כתוצאה, הקבוצה עלולה לקבל החלטות פזיזות ובלתי רציונליות, עקב היעדר אופוזיציה פנימית שמוקרבת למען שמירת הקונצנזוס ו"שלום הבית". המונח נטבע ב-1952 על ידי הסוציולוג ויליאם ה. וייט, שהדגיש שזו לא קונפורמיות רגילה אלא תהליך רציונליזציה שבו הקבוצה משכנעת את עצמה בערכיות ותקפות החלטותיה. הפסיכולוג אירווינג ג'ניס הגדיר את חשיבת היחד כסוג חשיבה שבו השאיפה לאחידות דעות גוברת על הרצון להציע הצעות ריאליסטיות לשינוי דרכי פעולה. 
## קווים כלליים לחשיבת יחד
אירווינג ג'אניס, בספרו "Victims of Groupthink" מונה את הסיבות, תסמינים ואמצעי מניעה לחשיבת יחד:
### סיבות לחשיבת יחד
* קבוצה מגובשת היא בעלת סיכויים גדולים יותר ליפול למלכודת חשיבת היחד. ככל שהקבוצה מגובשת יותר, קטן הסיכוי להעלאת תהיות אשר ישברו את הגיבוש.
* בידוד מרצון מדעות ומומחים חיצוניים.
* מנהיגות חזקה מובילה לחשיבת יחד, מכיוון שמנהיגות חזקה נוטה לכוון את הקבוצה לפי דרכה האישית.
* כאשר חברי הקבוצה באים מרקע סוציאלי ואידאולוגי דומה, גדלים הסיכויים לחשיבת יחד.

### תסמינים של חשיבת יחד
* אשליית אי הפגיעות - חברי קבוצה מרגישים מוגנים מטעויות בשל ההגנה שמספקת הקבוצה.
* דחיית אזהרות אשר נוגדות את הנחות היסוד של הקבוצה.
*רציונליזציה - מנגנון הגנה טבעי המנמק באופן לכאורה לוגי כשלים בחשיבה.
* לחץ לקונפורמיות - לחץ המופעל על פרטים בקבוצה ליישר קו עם חברי הקבוצה.
* תחושת עליונות - תפיסה של עליונות חברי הקבוצה לעומת סביבתה.
* צנזורה עצמית - נטייה של פרטים בקבוצה לא לבטא ביקורת פנימית.
* אשליית אחדות הדעים - אשליה הנובעת מהגורמים הנ"ל ומחזקת את הלחץ לקונפורמיות.
* ראיה סטריאוטיפית של מנהיגי הקבוצה היריבה.
* "שומרי סף" - פרטים בקבוצה המתריסים כנגד דעות ביקורתיות.

### מניעת חשיבת יחד
* מינוי "פרקליטי שטן" - אנשים שתפקידם מוגדר מראש כמבקרי המדיניות.
* חשיפת עמדתו של מנהיג הקבוצה בסוף - מונע הטיה של דעות חברי הקבוצה כתוצאה מלחץ לקונפורמיות וחנופה.
* חלוקת הקבוצה למספר צוותי חשיבה עצמאיים ונפרדים.
* סיעור מוחות.
* כל האלטרנטיבות הסבירות נבחנו עד תום.
* קבלת חוות דעת חיצונית לקבוצה.

## ביקורת על המונח

## ראו גם
* זיכרון טרנזקטיבי

## קישורים חיצוניים

* ד"ר אורי בר-יוסף, הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
* 

קטגוריה:פעילות שיתופית
קטגוריה:קבלת החלטות קבוצתית
מאיה קופרמן

**מאיה קופרמן** (נולדה ב-19 בספטמבר 1982) היא משוררת ועיתונאית ישראלית.

## ביוגרפיה
קופרמן נולדה בחיפה, בנערותה השתתפה בסדנאות הכתיבה לנוער של מתא"ן. שיריה הראשונים התפרסמו בכתב העת הליקון בשנת 1999, ובאותה שנה השתתפה גם בכיתת השירה של "הליקון". בהמשך התפרסמה הפואמה שלה 'שפת אם' בגיליון הבכורה של כתב העת "מטעם" וזיכתה אותה בתשומת לב ציבורית.
 
זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם, בשנת 2006, וספר שיריה הראשון "שפת אם" ראה אור ב-2007.

בנוסף לכתיבת שירה היא עורכת ערוץ הנדל"ן באתר האינטרנט ynet.

## ספר שיריה
***שפת אם**, שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2007

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  - סקירה של הספר "שפת אם"
* 

קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:עיתונאיות לסביות ישראליות
קטגוריה:משוררות לסביות ישראליות
קטגוריה:סגל ynet
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
מועצת המדינה של גרמניה המזרחית

[שמאל|ממוזער|250px|מועצת המדינה המזרח גרמנית בישיבה ב-1981 (יושב ראש: [אריך הונקר)]]
**שטאטסראט** (גרמנית: **Staatsrat**, מועצת המדינה) הייתה לפי חוקת גרמניה המזרחית הגוף הקולקטיבי העליון במדינה. השטאטסראט נוצרה באמצעות חוק ב-12 בספטמבר 1960 כמחליפה של מוסד הנשיאות, לאחר מותו של נשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק ב-7 בספטמבר אותה שנה. 

לפי סעיף 66 של חוקת גרמניה המזרחית, יושב ראש מועצת המדינה הוא ראש המדינה. 
מועצת המדינה כללה, מלבד היושב ראש, את ששה עשר סגניו ומזכיר. חברי מועצת המדינה נבחרו על ידי הפרלמנט המזרח-גרמני (הפולקסקאמר) אחת ל-5 שנים. דה פקטו, לא היה לחברי המועצה כוח של ממש בקביעת המדיניות, וזו הודרכה בעיקר על ידי היושב ראש. 

בשנות ה-70, לאחר הדחת ולטר אולבריכט ב-1971, גבר כוחה של מועצת המדינה; תפקידיה כללו פרסום תאריך בחירות לפולקסקאמר וגופים ממשלתיים אחרים, בחירת חברי מועצת ההגנה הלאומית, חנינה, חתימה על הסכמים עם מדינות זרות ויצירה והענקה של עיטורי גרמניה המזרחית. על אף כוחה, מרכז הכוח התרכז בפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, המפלגה השלטת בגרמניה המזרחית. לכן, גם ולטר אולבריכט וגם אריך הונקר לקחו את תפקיד יושב ראש מועצת המדינה בנוסף להיותם מזכירי המפלגה. ב-5 באפריל 1990 בוטלה מועצת המדינה של גרמניה המזרחית ותפקידיה הועברו ליושב ראש הפולקסקאמר. כמה חודשים לאחר מכן אירע איחוד גרמניה.

## ראו גם
*פוליטיקה של גרמניה המזרחית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמניה המזרחית
קטגוריה:גרמניה המזרחית: פוליטיקה
המבצע לביעור הבערות

[ממוזער|[יצחק נבון, ראש האגף לתרבות במשרד החינוך והתרבות צופה בתלמידת המבצע לביעור הבערות, 1964|335x335 פיקסלים]]
**ביעור הבערות** היה מבצע ללימוד עברית למבוגרים אותו יזם משרד החינוך בשיתוף עם צה"ל בין השנים 1964 ועד לאמצע שנות ה-70.

המבצע החל ביוזמתו של מנהל המחלקה לתרבות במשרד החינוך, יצחק נבון, לימים הנשיא החמישי, בשיתוף פעולה עם סא"ל סטלה לוי, מפקדת ח"ן ראשית בצה"ל. מטרתו הייתה להרחיב את ידיעת קרוא וכתוב בעברית בקרב מבוגרים. ייחודו של המבצע היה בניסיון השיטתי והמקיף ובגיוס של מוסדות אזרחיים וצבאיים לפתרון הבעיה. צה"ל העמיד חיילות לרשות משרד החינוך ואלה נשלחו אל "החזית", אל יישובים בהם היה ריכוז גבוה של מבוגרים חסרי השכלה או בעלי השכלה מעטה. המבצע החל במושבים באזורים מרוחקים והורחב אל עיירות פיתוח, שכונות בערים ויישובים במרכז הארץ.

## רקע למבצע
במפקד האוכלוסין ב-1961 נמצא כי רבע מיליון מהיהודים המבוגרים בישראל (מגיל 14 ומעלה) אינם יודעים קרוא וכתוב בשום שפה. זלמן ארן, שר החינוך ב-1963, אמר בריאיון לעיתון הארץ כי:  דברים אלו היו בבסיס המניע למבצע רחב ההיקף שכלל מאות מורות-חיילות ושרשרת פיקוד ענפה, שהתפרסו ביישובים השונים.

## עבודת השטח
[ממוזער|שיחה בין ראש המחלקה לחינוך עולים של [הסוכנות היהודית יצחק נבון לחיילות צה"ל המשמשות כמורות להדרכת עולים, 1 במאי 1964|333x333 פיקסלים]]
למען איתור האנאלפביתים ברחבי הארץ, איסוף הנתונים והכנת הקרקע לגיוס ומאות מורים הנחוצים להוצאת המבצע לפועל, נחלץ לעזרת נבון יהודה אילן, ראש מרכז ההסברה, שהפנה את נבון אל חיים ציפורי, מעובדי משרד החקלאות ולימים מי שיעמוד בראש החברה למתנ"סים. ציפורי ונבון בדקו כמה אנאלפביתים ישנם, היכן הם מצויים ובזמן קצר יצרו מסד נתונים אמין. המבצע יצא לדרך בינואר 1964. מספר האנאלפביתים שאותרו עמד על כ-260,000 - שני שלישים נשים ושליש גברים. אחוז גבוה מן האנאלפביתים היה מצוי במושבים, בערי הפיתוח, אך גם במשכנות העוני בערים הגדולות. בערים הגדולות כדוגמת ירושלים היה קל למצוא מורים להפנות אותם אל המיזם. אך המכשול אותו צריך היה נבון לעבור, היה השגת המורים הדרושים לערי הפיתוח.

המורות-החיילות קיימו שיעורים פרטיים בבתיהם של מבוגרים שונים, אם ביחידים או אם בקבוצות קטנות, ולימדו אותם קריאה וכתיבה בסיסיים בעברית. עיקר התלמידים היו נשים, שכן הגברים נהגו לעבוד מחוץ לבית רוב שעות היום. לתלמידות היה זמן מועט בין עבודות הבית לטיפול בילדים, והן התלמידות והן המורות תמרנו את השיעורים בין הזמנים השונים.

חומרי הלימוד המתקדמים כללו את עיתוני **שער**, **למתחיל** ובהמשך שער למתחיל. הישגי התלמידים היו קריאה בעיתונים אלה, כתיבה וקריאה של מכתבים, והיכולת לחתום את שמם במקום טביעת אצבע בדיו.

## תוכנית תהיל"ה
בשנת 1977 תוכנן הפרויקט מחדש תחת השם תהיל"ה. תפיסתו הייתה יצירת כיתות לימוד במוסדות ציבוריים אליהם יגיעו התלמידים, במקום שהמורות יגיעו אל ביתם. מסלול זה כולל בעשור השני של המאה ה-21 השלמת תעודת בגרות עבור טכנאים.

## קישורים חיצוניים
* אתר מחקרי אודות המבצע לביעור הבערות, מטעם האוניברסיטה העברית.
* הסרט "המבצע לביעור הבערות" של משרד ההסברה.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מיזמי חינוך
קטגוריה:חיל נשים
קטגוריה:יצחק נבון
גיליירמינה סוז'ה

250px|ממוזער|שמאל|תמונת הדיוקן שצייר אוגוסטוס ג'ון
**גיליירמינה סוז'ה** (פורטוגזית: Guilhermina Suggia; 1885–1950) הייתה צ'לנית ילידת פורטוגל. סוג'ה למדה בלייפציג אצל יוליוס קלנגל. משנת 1907 עד 1913 חיה ועבדה בפריז עם הצ'לן פבלו קזאלס, אך לא נישאה לו. החל ב-1914 בנתה לה קריירה מרהיבה, שבסיסה בלונדון ובפורטוגל. היא הרבתה לבקר בטירת לינדיספרנה, שם, בחדר המוזיקה, מונח עכשיו צ'לו לזכר הימים שעשתה שם. הקונצרט הבריטי האחרון שלה התקיים בפסטיבל אדינבורו ב-1949.

## דיוקן
תמונתה המפורסמת ביותר של מאדאם סוז'ה היא, כנראה, תמונת דיוקן נהדרת בצבע שמן של הצייר הולשי אוגוסטוס ג'ון. ציור תמונה זו החל ב-1920 אבל הסתיים רק ב-1923. נראה, שסוז'ה ניגנה באך בשעת הישיבה. התוצאה היא פוזה מציאותית מאוד, שהונצחה כנראה ברגע הסיום של אחת הסוויטות לצ'לו של באך, תנוחה שוודאי לא הייתה קלה לצ'לנית להישאר בה לאיזה שהוא משך זמן. הצייר הצליח במיוחד במיקום נכון ומדויק של ברכה השמאלית.

תמונת הדיוקן הוצגה במכון קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה, נקנתה על ידי אמריקאי אך הושבה לאנגליה והיא מוצגת בגלריית טייט. ממדי התמונה הם 186X165ס"מ.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ילידות 1885
קטגוריה:צ'לניות
קטגוריה:נפטרות ב-1950
Youthanasia

**Youthanasia** הוא אלבום האולפן השישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת', שיצא ב-1 בנובמבר 1994 דרך חברת התקליטים קפיטול רקורדס. שם האלבום בא ממשחק מהמילים האנגליות Youth (נוער) ו-Euthanasia (המתת חסד), מהרעיון שהחברה ממיתה את הנוער שלה, עוד רעיון הוא שהנוער בחברה מתנהג בחוסר כבוד למבוגרים שלה, אך הכריכה של האלבום (תינוקות נתלים לייבוש) יעיד על הפירוש הראשון. האלבום המשיך במגמה של האלבום הקודם Countdown to Extinction לעבר שירים יותר מלודיים ואיטיים, דבר זה גרם לפילוג בסיס המעריצים של הלהקה שרצו מוזיקה יותר ת'ראשית ומהירה. למרות זאת האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה.

Youthanasia קיבל ביקורות חיוביות עם יציאתו. הוא זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום ה-4 במצעד בילבורד 200, ובשנת 1995 הגיע למעמד פלטינה לאחר שמכר מיליון עותקים בארצות הברית. מהדורה מחודשת הכוללת מספר רצועות בונוס והערות מפורטות יצאה לאור מחדש ב-27 ביולי 2004.

## רקע והקלטה
אלבום האולפן הקודם של מגאדת', Countdown to Extinction, הפך להישג המסחרי הגדול ביותר של הלהקה, נכנס לבילבורד 200 במקום השני ובסופו של דבר הגיע לפלטינה כפולה. כתוצאה מכך, הם מכרו ללא הרף זירות ברחבי צפון אמריקה, בנוסף לפיתוח קהל מעריצים חזק מעבר לים. עם Youthanasia, הלהקה עברה לצליל מיינסטרימי יותר.

זו הייתה תקופה של בעיות וקונפליקטים עבור מגאדת', שבכל שבועיים בערך, לדברי סולן הלהקה דייב מאסטיין, היו "התערבויות רגשיות שערורייתיות" כדי להפוך את הקבוצה לדמוקרטית. פגישות להקה רבות בתקופה זו עסקו בשליטה היצירתית של מאסטיין על "נוסחה מוצלחת", כך ששאר חברי הלהקה יוכלו לממש טוב יותר את היצירתיות שלהם. בעיה נוספת הייתה חוסר ההחלטה היכן תתבצע ההקלטה. מאסטיין לא רצתה להקליט בלוס אנג'לס, ולכן הוחלט בסופו של דבר להקליט בפיניקס, מכיוון שרוב חברי הלהקה התגוררו באריזונה.

הסשנים של האלבום החלו באולפני Phase Four Studios (Tempe) בינואר 1994, לאחר מספר שבועות הסשנים הועברו ל-Vintage Recorders בפיניקס ונמשכו שם עד מאי. המפיק מקס נורמן הציע להם לבנות אולפן חדש ייעודי לעצמו, בשיתוף פעולה עם הלהקה, קפיטול ונורמן מימנו אולפן מודולרי שנבנה במחסן בדרום פיניקס. בדברו על תהליך ההקלטה, אמר מאסטיין כי Youthanasia נכתב אך ורק באולפן. "לא ניגנו חומרים ישנים ומקוטלגים. שום דבר מהעבר לא באמת השפיע על האלבום החדש". הוא ציין שהוא נתן "יותר חופש" לשאר חברי הלהקה וכינה את האלבום "מאמץ מוחלט של הלהקה".

מעניין לציין כי זה היה התקווה להיות האלבום הראשון שהוקלט אך ורק על דיסק קשיח, ולא סרט מגנטי. גם נורמן וגם מאסטיין האמינו בחוד החנית של הטכנולוגיה, נורמן השתמש זמן רב במחשבים כדי לדגום, לכוון ולהלחין רצועות. המחשבים בהם נעשה שימוש היו בעיקר מקינטוש קוואדרה ובמאמץ רב של כולם, היה ברור עד מהרה שיהיה צורך להשתמש בסרט מגנטי.

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.

## משתתפים
* דייב מאסטיין - שירה, גיטרה חשמלית
* מרטי פרידמן - גיטרה חשמלית, קולות רקע
* דייוויד אלפסון - גיטרה בס, קולות רקע
* ניק מנזה - תופים, קולות רקע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
יוליוס קלנגל

**יוליוס קלנגל** (בגרמנית: **Julius Klengel**; ) היה צ'לן, שעיקר פרסומו בא מן האטיודים ויצירות הסולו שכתב לכלי זה.
## ביוגרפיה
קלנגל נולד בלייפציג, בן לעורך דין, ולמד בנעוריו אצל אמיל הגאר. אחרי שמלאו לו 15, הצטרף קלנגל לתזמורת הגוונדהאוז ויצא למסעות קונצרטים באירופה וברוסיה. בזמן זה גם היה קלנגל לסולן והרבה להופיע בנגינת סולו.

קלנגל עלה לדרגת צ'לן ראשי בתזמורת בשנת 1881 ונשאר בתפקידו זה למשך יותר מארבעה עשורים. במשך תקופת זמן זו, התמנה קלנגל למורה בקונסרבטוריון של לייפציג והחל להלחין. במשך הזמן חיבר מאות יצירות לצ'לו, ביניהן ארבעה קונצ'רטי לצ'לו, 2 קונצ'רטי לקונטרבס, רביעיות צ'לו, סונאטה לצ'לו ומספר רב של קפריצ'י, אטיודים וקטעים טכניים אחרים.

בין תלמידיו של קלנגל היו עמנואל פוירמן, גילהרמינה סוג'ה, פאול גרימר, גרגור פיאטיגורסקי וויליאם פלית'. קלנגל מת באוקטובר 1933 בעיר הולדתו, לייפציג. 

יוליוס קלנגל היה אחיו של פאול קלנגל ובן דודו של הכנר יוליוס רנטגן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צ'לנים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:סגל בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1859
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1933
וקטור האקסצנטריות

שמאל|ממוזער|350px|פרמטרי המסלול האליפטי
באסטרודינמיקה, **[[וקטור (פיזיקה)|וקטור]] ה[[אקסצנטריות (מתמטיקה)|אקסצנטריות]]** הוא וקטור המצביע לכיוון הפריאפסיס ושווה בגודלו לאקסצנטריות המסלול.

הפלנטה נמצאת על מוקד הנקרא ממשי, ואילו המוקד השני נקרא מדומה (Vacant focus). הנקודה הקרובה ביותר לפלנטה נקראת במקרה הכללי פריאפסיס (במקרה של כדור הארץ - פריגיאה, ובמקרה של השמש - פריהליון). מגדירים את וקטור האקסצנטריות:
: \ \vec e= \frac{\vec v \times \vec h}{\mu}-\frac{\vec r}
כאשר:
* v - מהירות הגוף אשר נמצא במסלול.
* h - התנע הזוויתי הסגולי.
* &mu; - קבוע הגרביטציה עבור הפלנטה.
* r - המרחק של הגוף מן המוקד הממשי של המסלול.

מסלול סביב פלנטה יכול להיות כל חתך חרוט בעל תנע זוויתי (כלומר כל חתך פרט לקו ישר). מגדירים:
* a - חצי ציר גדול.
* b - חצי ציר משני.
* c - חצי המרחק בין המוקדים.
* p - פרמטר המסלול.
* e - אקסצנטריות המסלול.
* &nu; - זווית אנומליה אמיתית.
* x - מרחק הגוף מן הדירקטיקס.

מתקיימים הקשרים:
* מיקום הגוף: \ r={p\over 1+e\cos\nu}.
* מיקום הדירקטיקס באליפסה ובהיפרבולה: \ x={a^2 \over c}; בפרבולה: \ x=-a.
* האקסצנטריות: \ e={r\over x}.
* פרמטר המסלול: \ p=a(1-e^2).
* גובה הפריאסיס: \ r_{min}= {p\over 1+e}=a(1-e).
* גובה האפואפסיס: \ r_{max}= {p\over 1-e}=a(1+e).

## ראו גם
* וקטור לפלס-רונגה-לנץ

קטגוריה:חתכי חרוט
אדוארד ליין

**אדוארד ויליאם ליין** (באנגלית: Edward William Lane, 
17 בספטמבר 1801 - 10 באוגוסט 1876) היה בלשן אנגלי ידוע בחקר הלשון והספרות הערבית.

ליין נולד בעיירה הרפורד הנמצאת במערב אנגליה. כבנו של כומר העיירה הוא נשלח בבחרותו לאוניברסיטת קיימברידג' מתוך מטרה לרכוש את מקצוע הכמורה, אך תוכנית זו לא התממשה משום שהוא נשר מן האוניברסיטה ועבר ללונדון, שם למד את מלאכת התגליף.

כאשר אובחן כחולה בשחפת מדבקת, הומלץ לו לשהות באקלים חם ויבש והוא עקר למצרים. 
בזמן שהותו במצרים הוא הקדיש את מרצו ללמידת ערבית, ספרות ערבית ודת האסלאם. כמו כן הוא בחן את מנהגיהם ואורחות חייהם של המצרים ואימץ לעצמו את הלבוש ואורח החיים של מצרי משכיל.

בשנת 1828 חזר ליין לאנגליה כשבאמתחתו טיוטת ספר מסע שכתב אשר כללה גם איורים פרי יצירתו. לאחר קשיים רבים מצא לבסוף ליין מוציא לאור אשר הסכים לפרסם את ספרו, אולם הוא ביכר לערוך מסע נוסף במצרים בשנת 1833 על מנת להרחיב את תצפיותיו הקודמות.

תוצאת שני מסעות אלה היא ספרו המפורסם "מנהגיהם ואורחות חייהם של המצרים המודרניים". הספר יצא לאור בשנת 1833 ולמרבה ההפתעה הוכתר כרב מכר, כנראה עקב צימאון הקהל האירופי לידע אודות בני ערב.

בין השנים 1833 ו-1840 הוציא ליין לאור מספר כרכים מתוך תרגומו לקובץ "סיפורי אלף לילה ולילה" וגם ספרים אלו זכו להצלחה.

בשנת 1840 נישא ליין לאישה ממוצא יווני.

לאחר שפרסם ספר הכולל תרגומי תקצירים מתוך הקוראן, החליט ליין לערוך מילון ואגרון של השפה הערבית.
בשנת 1842 חזר ליין למצרים על מנת לעבוד על ספרו זה ונשאר שם עד שנת 1849 בה חזר לאנגליה.
עד יום מותו בשנת 1876 שקד ליין על יצירת מילונו העצום אך הוא לא הספיק להשלימו. את מלאכת ההשלמה עשה בן אחיינו, המזרחן סטנלי ליין-פול, שהפיק את הכרכים השישי, השביעי והשמיני של המילון בשנים 1877–1893.

ספרו של ליין על מנהגי המצרים מספק עד היום עדות ממקור ראשון על החיים במצרים של המאה ה-19.
ליין אף ספג ביקורת נוקבת על תיאוריו בספר זה בספרו של אדוארד סעיד "אוריינטליזם".

## קישורים חיצוניים

* מילונו של ליין 
* יורם מלצר, "האיש שמת באות ק'", אלכסון, 1 ביולי 2015
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים בריטים
קטגוריה:מילונאים אנגלים
קטגוריה:מתרגמים אנגלים
קטגוריה:מתרגמים מערבית
קטגוריה:מזרחנים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1801
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1876
אליהו אורשנסקי

**אליהו** (איליה גריגורייביץ) **אוֹרְשַנְסקי** (ברוסית: **Илья Григорьевич Оршанский**; 1846 – 1875) היה משפטן, עיתונאי, פובליציסט, סופר והיסטוריון יהודי-רוסי, חוקר ההיסטוריה של עם ישראל.

את מחקריו כתב ברוסית. כמה ממאמריו נכתבו בעיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט", וכונסו לימים בקובץ אחד.

## קורות חיים
אורשנסקי נולד בשנת 1846 ביקטרינוסלב, אוקראינה במשפחת יהודית אמידה. המשפחה נקטה בעקרונות ליברליים. אחיו הצעיר של אליהו, משה, שהיה ידוע בשם העט מ. גאלבי, הפך לעיתונאי. את השכלתו הראשונית רכש בחדר, שם למד תלמוד וספרות עברית עתיקה. ובנעוריו התפרסם בקרב הקהילה היהודית בעירו כעילוי. חרף זאת, לא המשיך ללמוד בישיבה, ותחת זאת הלך ללמוד משפטים באוניברסיטאות, ובשנת 1864 התקבל ללימודים בשנה הראשונה של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חרקוב ואודסה.

אורשנסקי נחשב בין ההיסטוריונים המוקדמים של התנועה החסידית.

אורשנסקי היה אחד הדיוקנאות הראשונים שהופיעו בספר השנה "כנסת ישראל" של שפ"ר.

אחיו, יצחק (איסאק) אורשנסקי, היה פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת חארקוב, ומאנשי העיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט".

תלמידו היה שמעון יהודה סטניסלבסקי.

## לקריאה נוספת
* יצחק מאור, 'אליהו אורשאנסקי ומקומו בהיסטוריוגראפיה של יהודי רוסיה', **העבר**, כ' (תשל"ג), עמ' 49–61
* ד"ר פ. יאמפאלסקי, 'זכרונות ימי נעורי', ספר השנה "כנסת ישראל" של שפ"ר, עמ' 888-855

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סגל ראזסווייט
קטגוריה:פובליציסטים יהודים רוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים רוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אוקראינים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:משפטנים יהודים רוסים
קטגוריה:חכמת ישראל: אישים
קטגוריה:חוקרי יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:חוקרי חסידות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1846
קטגוריה:נפטרים ב-1875
שרביט

[שמאל|ממוזער|200px|ארון הקבורה של הפרעה [תות ענח' אמון, המציג את דמותו אוחזת בצמד שרביטים בצורת מורג ומטה רועים, המסמלים את המלוכה]]
**שרביט** הוא מוט מעוטר המשמש כאביזר טקסי, לרוב בידי מלכים או אנשי אצולה.
פרשן התנ"ך הרב יעקב ב. חרר בספרו באר יעקב (אסתר ד, יא), כותב, כי מילת שרביט מורכבת משתי מילות שר - שבט, כלומר שבט הנתון ביד השר והמושל. ומקל זה שונה מן השאר בעיטוריו ובמהותו.

השרביט משמש כאביזר בעל משמעות סמלית המייצג עוצמה וסמכות עוד מזמנים קדומים מאוד. 
במצרים העתיקה, צמד שרביטים בדמות מורג ומטה רועים שימש כאחד מסימני ההיכר העיקריים של הפרעה.
באיליאדה מוזכר השרביט כסמל הן של מלוכה (לדוגמה, איליאדה א 279) והן של כהונה (לדוגמה, איליאדה א 15).

בתנ"ך מוזכר שרביטו של המלך אחשוורוש, במגילת אסתר. המלך מושיט את שרביטו לאסתר כמחווה סמלית לנכונותו לחון אותה מעונש על־אף שהפרה את הוראתו, שאין לאף אדם להיכנס לחצר הפנימית ללא הוראה מפורשת מהמלך.

בסיפורי אגדות ופנטזיה, משמש לעיתים שרביט קסמים ככלי לחולל נפלאות בידי מכשפים או פיות. שרביטים משמשים גם כאביזר מקובל במופעי קוסמות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלוכה
קטגוריה:סמלי שלטון
*
מונודיה

[שמאל|ממוזער|250px|עמוד השער של "המוזיקה החדשה" מאת [ג'וליו קאצ'יני]]
למונח **מונודיה** שתי משמעויות במוזיקה:

# מילה נרדפת למונופוניה, כלומר מנגינה בעלת קו מלודי ומקצב אחידים, בניגוד להומופוניה ופוליפוניה.
# בהיסטוריה המוזיקלית מונח זה מציין שירה בעלת קו מלודי אחיד וליווי כלי המנוגן על אותו קו מלודי.

אף כי סגנון זה היה קיים במגוון תרבויות לאורך ההיסטוריה, מונח זה מציין בדרך כלל סגנון אשר התפתח בשיר האיטלקי בתחילת המאה ה-17 (1640-1600). המונח מתייחס הן לסגנון בכללותו והן לשיר הבודד.

המונח עצמו הוא המצאה מאוחרת והוא לא היה קיים במאה ה-17. השירים בסגנון המתואר לעיל כונו בתקופתם במגוון שמות כגון: מדריגל, מוטט או קונצ'רטו (במשמעותו הקדומה, כלומר - "בליווי כלי").

בשנות ה-80 של המאה ה-16 התפתחה המונודיה מתוך ניסיונות "הקמראטה הפלורנטינית" לשחזר ערכים יווניים עתיקים של מלודיה ודקלום (קרוב לוודאי ללא דיוק היסטורי). המונודיה פורשה בתקופה זו כשירת סולן אשר כללה לרוב קישוטים רבים. את השירה ליווה קו קונטינואו בעל עצמאות קצבית. בין הכלים ששימשו לליווי: לאוטה, קיטארונה, תיאורבו, צ'מבלו, עוגב ולעיתים אף גיטרה. חלק קטן מהמונודיות היו עיבודים של יצירות להרכב קטן יותר (תופעה אשר הייתה מקובלת בשלהי המאה ה-18, במיוחד באסכולה של פירנצה), אך רובן היו יצירות עצמאיות. התפתחות המונודיה הייתה אחת מסימני ההיכר של תקופת הבארוק המוקדמת בניגוד לתקופת הרנסאנס המאוחרת אשר התאפיינה ברב קוליות.

שני סגנונות מוזיקליים אשר התפתחו במקביל למונודיה ואף שאלו ממנה רעיונות היו המדריגל והמוטט.
מעברים מנוגדים במונודיות התאפיינו במלודיה או דקלום ואופני ביצוע אלו התפתחו יותר מאוחר לסוגות האריה והרצ'יטטיב. בשנת 1635 לערך, התמזגה המונודיה עם הקנטטה.

בשנת 1601, ערך המלחין הפירנצי ג'וליו קצ'יני חיבור חשוב ומוקדם על המונודיה, אשר נכלל בקובץ שיריו "המוזיקה החדשה" (Le nuove musiche) שיצא בפירנצה ב-1601.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
זרמי הערבול (גאולוגיה)

שמאל|ממוזער|250px|זרמי הערבול במעטפת כדור הארץ
**זרמי הערבול** הם תאי זרימה הנוצרים במעטפת של כדור הארץ. בכל תא כזה עולה המגמה ממעמקי המעטפת, וכשהוא מתקרב הוא מתקרר ונוחת חזרה.  זרמי הערבול הם האחראים לנדידת היבשות, המוסברת באמצעות טקטוניקת הלוחות. דוגמה להמחשת תהליך פיזיקלי זה מהווה מנורת לבה שבה השעווה מתפקדת כחומר הסלעי.

החומר הסלעי בסמוך לפני השטח של כדור הארץ, בייחוד הליתוספרה שמתחת לימים, מתקרר על ידי מעבר חום אל האוקיינוסים והאטמוספירה, מתכווץ עקב איבוד החום וצפיפותו גדלה, ואז שוקע תחת כובד משקלו באזורי הפחתה שבהם הלוח האוקייני שוקע מתחת ללוח היבשתי. חומר זה שוקע עד לעומק מסוים בתוך כדור הארץ עד שצפיפות השכבה בה הוא נתקל מונעת ממנו לשקוע יותר. עצירה זו יוצרת את "שכבת הגבול התרמי" שבה החומר ששקע סופג חום מהשכבה מתחתיו, מתרחב, ומחדש את יכולת הציפה שלו והוא עולה כעמוד עשן כלפי קרום כדור הארץ בחזרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאופיזיקה
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
תחנת הרכבת כפר חב"ד

**תחנת הרכבת כפר חב"ד** היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל שהוקמה בשנת 1952 וממוקמת על מסילת יפו–ירושלים באזור התעשייה שבפאתי כפר חב"ד וסמוכה למושב צפריה, למושב אחיעזר וליישובים נוספים. ליד התחנה עובר נחל שפירים.

## היסטוריה

[ממוזער|200px|ימין|סככת הפח הראשונה ונוסעים העולים לרכבת בתחנת [כפר חב"ד, 1970]]
לפני הקמת הרציף הראשון במקום, עוד בימי המנדט הבריטי הייתה התחנה "נקודת עצירה" בלבד (באנגלית: Halt) שזה מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה כלשהו, שנקראה "סאפארייה" על שם הכפר הערבי סאפריה ששכן במקום, על קו מסילת הרכבת יפו–ירושלים, בקום המדינה עם החזרת קו הרכבת לירושלים, נקראה התחנה על שם היישוב כפר חב"ד והיה זה עם סככה מפח.

במרוצת השנים, הוקם בנקודה רציף עץ קצר באורך של כ-50 מטר, עם סככה קטנה מפח. עם השלמת העבודות להכפלת המסילה בין לוד לתל אביב בשנת 1999, החליטה רכבת ישראל להרוס את התחנה, והוציאה מכרז לבניית תחנה מודרנית בכפר חב"ד.

ב-2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס. ב-2022 התחילה לעבור בתחנה רכבת חשמלית.

## מבנה התחנה
מבנה התחנה הנוכחי הוא מבנה מודרני, הכולל שני רציפים ארוכים עם ספסלים לישיבה ומעבר תת-קרקעי המחבר את הרציפים. בתחנה אמצעי נגישות שונים וחניה חינם ל־40 מכוניות ולאופניים. בתחנה נעשים עבודות תשתית כך שבעתיד יהיו 150 מקומות חניה נוספים ומחלף בעל הפרדה מפלסית שיחליף את המפגש כביש-מסילה הצמוד לתחנה.

טקסט=|מרכז|360x360 פיקסלים|350

## שירות רכבות בתחנה

בתחנה עוצרות רכבות פעמיים בשעה לבנימינה, פעם בשעה לרחובות ופעם בשעה לאשקלון.

## קווי אוטובוס בתחנה

## תכנון עתידי

מתוכנן להוסיף בתחנה עוד שתי מסילות, להאריך את התחנה בשני הכיוונים, ולשלב את הכניסה אליה במחלף חב"ד האמור להבנות במקום.

## קישורים חיצוניים

* תחנת הרכבת כפר חב"ד באתר רכבת ישראל
* ווידאו של הסוכנות משנת תשכ"א - 1961 מתחנת הרכבת בכפר חב"ד, 12 שנים לאחר קום הכפר, באתר col
* היו ימים: תחנת הרכבת בכפר חב"ד באתר col
* הרכבת של כפר חב"ד באתר col
* 

## הערות שוליים

כפר חב"ד
קטגוריה:כפר חב"ד: תחבורה
כפר חב"ד
ארתור גרומיו

**ארתור גרומיו** (בצרפתית: **Arthur Grumiaux**; 21 במרץ 1921 - 16 באוקטובר 1986) היה כנר בלגי, שהיה מיומן גם בפסנתר.

## ביוגרפיה וקריירה
גרומיו נולד בווילר-פרווין, בלגיה, בשנת 1921, למשפחה ממעמד הפועלים, וסבו הוא שהמריץ אותו להתחיל בלימודי מוזיקה בגיל 4. הוא התאמן בנגינה בכינור ובפסנתר עם חמישיית פרנאן בקונסרבטוריון של שרלרואה, שם קיבל פרס ראשון בגיל 11. כעבור שנה קידם את לימודיו בעבודה עם אלפרד דובוא בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל במקביל ללימודי קונטרפונקט ופוגה אצל ז'אן אבסיל. את הפרסים החשובים הראשונים שלו קיבל עוד לפני שמלאו לו 20; את פרסי אנרי וייטאן ופרנסואה פרום קיבל בשנת 1939, ואת פרס הווירטואוז קיבל מן הממשלה הבלגית ב-1940. במהלך הזמן הזה גם למד באופן פרטי קומפוזיציה אצל הכנר והמלחין הרומני המפורסם ג'ורג'ה אנסקו בפריז, מורו של יהודי מנוחין. הופעותיו הראשונות היו בבלגיה, עם הפילהרמונית של בריסל, בנגינת הקונצ'רטו של פליקס מנדלסון, ובבריטניה עם תזמורת רשות השידור הבריטי בשנת 1945. בגלל הכיבוש הגרמני של ארצו במלחמת העולם השנייה, היה פער זמנים קצר בין שני האירועים החשובים הללו. במשך הזמן הזה ניגן באופן פרטי עם כמה הרכבים קטנים ונמנע מכל הופעה פומבית מכל סוג שהוא. 

על אף הדיחוי הקל הזה בפתיחת הקריירה הבינלאומית שלו, מרגע שהחלה, התפתחה במהירות. לאחר הופעת הבכורה שלו בבריטניה, התקדם לעולם האקדמי של בלגיה, כאשר התמנה לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון המלכותי, המוסד שבו למד לפנים. בהוראתו שם דגש על הפיסוק, איכות הצליל ואמות המידה הטכניות הגבוהות בביצוע אמנותי.

נגינתו של גרומיו הונצחה על גבי יותר משלושים תקליטים, כמעט כולם בחברת פיליפס, אם כי שמו מופיע גם על תקליטי EMI, Bekart ו-Music & Arts. המוזיקה בתקליטים אלה היא על פי רוב משל באך, בטהובן, ברהמס, מוצרט ושוברט ולפעמים גם יצירות של ראוול ודביסי. אחת השמחות הגדולות בחייו הייתה שותפותו עם הפסנתרנית קלרה הסקיל. מדי פעם היו השניים מתחלפים בכלים לשם שינוי נקודת הראות וההתייחסות. גרומיו נותר עם חסך מקצועי ואישי כשהסקיל מתה בגלל נפילה בתחנת רכבת, בדרכה לקונצרט עמו. נוסף לעבודתו כסולן, הקליט חמישיות של מוצרט עם "אנסמבל גרומיו" ומבחר יצירות עם "שלישיית גרומיו", שכלל את הדואו ההונגרי של הזוג גיאורגה יאנצר (ויולה) ואווה צאקו (צ'לו). קריירת ההופעות המצליחה שלו הובילה להכרה מלכותית, כשהמלך בודואן העניק לו תואר ברון על שירותיו למוזיקה בשנת 1973, תואר שחלק עם פגניני.

## מותו

על אף מאבק הסוכרת, התמיד גרומיו בלוח זמנים נוקשה של הקלטות וקונצרטים, בעיקר במערב אירופה, עד שאירוע מוחי פתאומי שם קץ לחייו ב-1986. בגיל 65 הותיר גרומיו מאחוריו את זכר המוזיקאי שהיה, יציב ואלגנטי.

## קישורים חיצוניים

* les fondations Arthur Grumiaux et AREMI
* 
* 

קטגוריה:כנרים בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1921
קטגוריה:נפטרים ב-1986
אמיליו דה בונו

**אמיליו דה בונו** (באיטלקית: **Emilio De Bono**; 19 במרץ 1866 – 11 בינואר 1944), איש צבא ופוליטיקאי איטלקי הידוע כאחד הבכירים במשטרו של בניטו מוסוליני. דה בונו סייע בהקמת המפלגה הפשיסטית באיטליה, פיקד על הצבא המלכותי האיטלקי במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, אך בשל חלקו בהדחת מוסוליני, הוצא להורג על ידי מוסוליני בשנת 1944.

## ביוגרפיה
דה בונו נולד בעיירה קאסאנו ד'אדה, ליד מילאנו. הוא התגייס לצבא האיטלקי בשנת 1884 כקצין זוטר, ועלה בסולם הדרגות. במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית בשנת 1911 שירת במטה הכללי. לאחר מכן לחם במלחמת העולם הראשונה, בה הצטיין בקרבות כנגד האימפריה האוסטרו הונגרית. בשנת 1920 השתחרר בדרגת גנרל.

בתחילת שנות העשרים סייע דה בונו לארגן את המפלגה הפשיסטית, ובשנת 1922 היה בין ארבעת מארגני המצעד על רומא, שסימן את תחילת המשטר הפשיסטי באיטליה. בתקופה שלאחר מכן שירת כמפקד המשטרה, מפקד המיליציה הפשיסטית, ומושל טריפוליטניה. ב-1925 נשפט על חלקו ברצח הסוציאליסט ג'אקומו מאטיאוטי (רצח שאף מוסוליני היה מעורב בו כנראה, ושכמעט הביא לקץ שלטונו), אך נמצא זכאי.

ב-1929 מונה לשר המושבות. הוא המשיך למלא תפקיד חשוב בצבא, ובשנת 1935 כאשר פרצה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מונה למפקד הצבא. לאחר מספר חודשים הוחלף על ידי פייטרו באדוליו, שכן מוסוליני סבר שהתקדמותו איטית וכי הוא זהיר מדי. כפיצוי קיבל את התואר "מרשל איטליה" ב-16 בנובמבר 1935.

דה בונו התנגד לכניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה. ב-1942 מונה לשר הפנים. ב-24 ביולי 1943 השתתף בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה בה הוחלט על הדחתו של מוסוליני, והיה אחד מאלו שהצביעו בעד ההצעה להדחתו. לאחר שמוסוליני שוחרר משביו על ידי הגרמנים והקים ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו", נתפס דה בונו. יחד עם אחרים שהיו מעורבים בהחלטה על הדחת מוסוליני, וביניהם גליאצו צ'אנו, חתנו של מוסוליני, הועמד למשפט ראווה בעיר ורונה. ב-11 בינואר 1944 הוצא להורג ביריה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים באיטליה בתקופת הפשיזם
קטגוריה:מרשלים איטלקים
קטגוריה:אנשי צבא איטלקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג באיטליה
קטגוריה:נאשמים במשפטי ראווה
קטגוריה:אנשי צבא איטלקים במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1866
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1944
המסור 4

**המסור 4** (באנגלית: **Saw IV**) הוא סרט אימה, הרביעי בסדרת סרטי "המסור". במאי הסרט הוא דארן לי בוסמן , שביים גם את שני הסרטים הקודמים בסדרה - המסור 2 והמסור 3. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 באוקטובר 2007 לרגל ליל כל הקדושים. מאוחר יותר הופץ למדינות מסוימות בעולם. לישראל הסרט הגיע ב־3 ביולי 2008. לפי הביקורות הוא נחשב לסרט הכושל ביותר בסדרה.

## תקציר עלילה
בסוף הסרט מישהו הורג את ג'יגסו, אך עוד לפני מותו דאג לסבך את העניינים לאלו שעדיין בחיים.

מתברר כי הסרט הרביעי מתנהל במקביל לסרט השלישי: במהלכו מנהלים שני סוכני ה-FBI סטרם ופרז מרדף אחר השוטר ריג, שבעצמו משתתף במשחק של "המסור". בסופן של המשימות שמוטלות על ריג, נמצאים הבלש מת'יוס והבלש מארק הופמן, הנמצאים ביחד במלכודת תחת השגחתו של ארט, הנמצא גם הוא במשימה של "המסור". בדיעבד מתברר שהבלש הופמן הוא המתלמד החדש של "המסור". הסרט מתאחד עם הסרט הקודם בסצנה בה מגיע הסוכן סטרם לחדר שאליו נכנס ג'ף לפני כן, בו נמצאות גופותיהם של אמנדה, לין וג'ון, והורג את ג'ף, לאחר שנופף באקדח על סטרם ואיים להורגו.

לאחר שריג נכשל במשימתו האחרונה וגרם למותו של הבלש מת'יוס (ונורה בעצמו), קם הופמן ממלכודתו המדומה וחשף את עצמו כאשר אמר לריג "המשחק נגמר". משם הולך הופמן לחדר בו נמצא כעת הסוכן סטרם, ונועל אותו ביחד עם גופותיהם של היתר.

סצנת הסיום זהה לסצנת הפתיחה של הסרט (אך מבחינה כרונולוגית מיקומה כאן): במהלך נתיחת גופתו של ג'ון, נמצאת קלטת בקיבתו – הקלטת מיועדת לבלש הופמן, שמוזהר שגם לו מצפה מבחן.

## שחקנים ודמויות

## קישורים חיצוניים

* Saw 4 Trailer

4
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי אימה מ-2007
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
המסור 4
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית