Haemophilus influenzae

***Haemophilus influenzae*** (בקיצור: *H. influenzae*, בתעתיק לעברית: **המופילוס אינפלואנזה**. נקרא בעבר **Pfeiffer's bacillus**, וגם ***Bacillus influenzae***) הוא מין של חיידק גראם-שלילי, בעל צורה נקדית-מתגית (Coccobacillus), , אל-אווירני פקולטטיבי, ששייך למשפחת Pasteurellaceae. *H. influenzae* תואר לראשונה בשנת 1892 על ידי ריצ'רד פייפר במהלך מגפת שפעת.
עד לשנת 1933, טרם גילוי נגיפי השפעת, נחשב החיידק בטעות כמחולל מחלת השפעת. *H. influenzae* אחראי על מגוון רחב של זיהומים אופורטוניסטיים מקומיים ופולשניים. מין זה היה האורגניזם החי הראשון שכל הרצף הגנומי שלו פוענח .
ממוזער|מושבות לווין של ''Haemophilus influenzae'' ליד ''Staphylococcus aureus'' (צהובות) על צלחת אגר דם.

## סרוטיפים
בשנת 1930 הוגדרו שתי קבוצות עיקריות של *H. influenzae*: זנים שהם ללא קפסולה (unencapsulated) וזנים שהם בעלי קפסולה (encapsulated). זנים בעלי קפסולה סווגו על בסיס האנטיגנים הקפסולריים הנבדלים שלהם. ששת סוגי הזנים של *H. influenzae* הם: a, b, c, d, e ו-f . השונות הגנטית בין זנים חסרי קפסולה גדולה יותר מזו שבקבוצה בעלת הקפסולה. זנים חסרי קפסולה נחשבים כלא ניתנים לאפיון (נקראים nontypable-NTHi) בשל העדר סרוטיפים קפסולריים; עם זאת, ניתן לסווגם על פי רצף הבסיסים הנוקלאוטידים. הפתוגנזה של זיהומים על רקע *H. influenzae* אינה ברורה במלואה, אם כי נוכחות של הקפסולה בסוג B (Hib), סרוטיפ הגורם למצבים כגון דלקת מכסה הגרון, ידועה כגורם מרכזי לאלימות החיידק. הקפסולה שלהם מקנה להם עמידות כנגד פגוציטוזיה וליזיס בתיווך מערכת המשלים של המאכסן הבלתי מחוסן. זנים חסרי קפסולה הם כמעט תמיד פחות פולשניים; עם זאת, הם עלולים, לייצר תגובה דלקתית בבני אדם, אשר עלולה להוביל לתסמינים רבים. חיסון עם תרכיב נגד Hib יעיל במניעת זיהום Hib, אך לא מונע זיהום עם זני NTHi .

## מחלות
רוב הזנים של *H. influenzae* הם פתוגנים אופורטוניסטים; כלומר, הם בדרך כלל חיים בפונדקאי שלהם מבלי לגרום בהם למחלה, אך גורמים לבעיות בשילוב עם גורמים אחרים (כגון מזיהום ויראלי, מירידה בתפקוד המערכת החיסונית או ברקמות דלקתיות כרוניות, למשל מאלרגיות) ליצירת הזדמנות. הם מדביקים את הפונדקאי על ידי כך שהם נדבקים לתא הפונדקאי באמצעות חלבוני הדבקות חוץ ממברנליים (trimeric autotransporter adhesins).

מחלה נרכשת באופן טבעי, שנגרמה על ידי *H. influenzae*, מתרחשת כנראה בבני אדם בלבד. אצל תינוקות וילדים קטנים הזן Hib עלול לגרום לבקטרמיה, דלקת ריאות, דלקת מכסה הגרון, ודלקת קרום המוח חיידקית חריפה. לפעמים, נגרמים גם צלוליטיס, דלקת העצם, וכן דלקת מפרקים זיהומית. זוהי גם אחת מהסיבות לזיהום ולדי.

בשל השימוש השגרתי בחיסון תרכיב Hib בארצות הברית מאז 1990, שכיחות מחלת Hib הפולשנית ירדה ל-1.3 לכל 100,000 ילדים. ברם, Hib נשאר כגורם העיקרי לדלקות בדרכי הנשימה התחתונות אצל תינוקות וילדים במדינות מתפתחות, שבהן החיסון אינו מצוי בשימוש נרחב. זנים לא קפסולרים של *H. influenzae* אינם מושפעים על ידי תרכיב Hib, וגורמים לדלקות אוזניים (דלקת האוזן התיכונה), דלקות עיניים (דלקת הלחמית) וסינוסיטיס אצל ילדים, וכן לדלקת ריאות במבוגרים.

## אבחון
טקסט=הגדלה של X1000 מצביעת גראם של דגימת כיח שנלקחה מחולה דלקת ריאות כתוצאה מ-H. influenzae. החיידקים הגראם-שליליים מודגמים על רקע נויטרופילים|ממוזער|תמונת צביעת גראם-שלילית של חיידקי H. influenzae בהגדלה של X1000 מדגימת כיח של חולה בדלקת ריאות מחיידק ''H. influenzae''. הקוקוביצילים מודגמים על רקע נויטרופילים.
תכונות קליניות עשויות לכלול סימפטומים ראשוניים של דלקת בדרכי הנשימה העליונות המחקות זיהום וירלי, כרוכה לעיתים בחום, בדרך כלל ברמה נמוכה. הדבר עלול להתקדם תוך כמה ימים לדרכי הנשימה התחתונות, עם סממנים הדומים לעיתים קרובות לאלה של ברונכיטיס חרחורי. הכיח עשוי להיות צמיגי ולעיתים קרובות בעל צבע אפור או קרם. השיעול עלול להימשך שבועות ללא הטיפול ההולם. מקרים רבים מאובחנים רק לאחר הדגמת זיהומים שאינם מגיבים לפניצילין בחזה או לדור הראשון של צפלוספורינים. בצילום רנטגן חזה או בטומוגרפיה ממוחשבת של הראות (CT) ניתן לזהות קונסולידציה אלוואולרית.

אבחון קליני של *H. influenzae* מבוצע בדרך כלל על ידי תרבית חיידקים או על ידי מבחן אגלוטינצית לטקס חלקיקית. האבחנה נחשבת כמאושרת כאשר החיידק מבודד מאתר סטרילי בגוף. במובן זה, *H. influenzae* שתורבת מחלל הלוע והאף (nasopharyngeal), או מהכיח, לא יהווה אישור חד-משמעי למחלה של *H. influenzae*, כיוון שבאתרים אלו ניתן למצוא את החיידק באנשים ללא מחלה. עם זאת, *H. influenzae* המבודד מנוזל שדרה-מוח, או מדם יהווה אינדיקציה לזיהום ודאי.

### תרבית
תרבית חיידקים של *H. influenzae* מתבצעת על צלחות אגר, בעדיפות לאגר שוקולד, תוך הוספת הגורמים X (המין) ו- V (ניקוטינאמיד אדנין דינוקלוטיד - NAD) והדגרה ב-37 מעלות צלזיוס באינקובטור בסביבה מועשרת ב-CO<sub>2</sub> . צמיחת אגר הדם מושגת רק כתופעת לוואי סביב חיידקים אחרים. מושבות של *H. influenzae* מופיעות כמושבות קמורות, חלקות, חיוורות, אפורות או שקופות.

בחינה מיקרוסקופית של תבחינים בצביעת גראם של *H. influenzae* תדגים קוקובצילים גראם-שליליים. ניתן לאפיין יותר את האורגניזם המתורבת באמצעות בדיקות קטלאז ואוקסידאז, ששניהם אמורים להיות חיוביים. יש צורך בבדיקה סרולוגית נוספת כדי להבחין בפוליסכריד הקפסולרי ולהבחין בין *H. influenzae* למינים שאינם קפסולריים.

על אף רגישותה של תרבית החיידקים לבידוד החיידק, שימוש באנטיביוטיקה לפני איסוף הדגימה מפחית במידה נכרת את שיעור בידודי *H. influenzae*. מעבר לכך, *H. influenzae* הוא חיידק הדורש תשומת לב מרובה לגידולו בתרבית, וכל שינוי של נוהלי התרבית עלל להפחית מאוד את שיעורי הבידוד. הרמה הנמוכה של מעבדות רפואיות במדינות מתפתחות גרמה לשיעור בידודו הנמוך.

*H. influenzae* יכול לצמוח בסביבה ההמוליטית של *[[Staphylococcus aureus]]* על צלחות אגר דם; המוליזה של כדוריות דם אדומות באגר דם על ידי *Staphylococcus aureus* משחררת פקטור V החיוני לצמיחתו של *H. influenzae*. לכן *H. influenzae* לא יצמח מחוץ לאזור ההמוליטי של *S. aureus*, בשל היעדר בחומרים מזינים כמו פקטור V באזורים אלה. אגר פילדס מועדף לצורכי בידוד. במדיום לוינטל, זנים קפסולויים מדגימים נצנוץ ססגוני מובהק (Iridescence).

### אגלוטינצייה חלקיקית בלטקס
מבחן אגלוטינציה חלקיקית בלטקס (agglutination particle latex -LAT) היא שיטה רגישה יותר לגילוי *H. influenzae* מאשר בתרבית. מכיוון שהשיטה מסתמכת על מציאותו של אנטיגן ולא על חיידקים ברי קיימא, התוצאות אינן מופרעות בגין שימוש קודם באנטיביוטיקה. יש לה גם את היתרון הנוסף של שיטה מהירה בהרבה משיטות תרבית. עם זאת, בדיקת רגישות לאנטיביוטיקה אינה אפשרית בשיטת LAT בלבד, ולכן יש צורך להשתמש במקביל בשיטת התרבית.

### שיטות מולקולריות
סוג אבחון נוסף הוא אבחון מולקולרי באמצעות PCR, שהוא רגיש יותר מאשר מבחני הלטקס או תרבית חיידקים. שיטות PCR הוכחו כרגישות יותר מבדיקות LAT או תרבית, והן ספציפיות ביותר. עם זאת, מבחני PCR טרם הפכו לשגרה במסגרות קליניות.

### ריצוף
*H. influenzae* היה האורגניזם הראשון שכל הגנום שלו רוצף. הפרויקט הושלם על ידי קרייג ונטר (Craig Venter and his team) וצוותו ב"מכון לחקר הגנום" ( The Institute for Genomic Research). חיידק זה נבחר מכיוון שאחד ממובילי הפרויקט, חתן פרס נובל המילטון סמית', עבד על כך במשך עשרות שנים והצליח לספק ספריות DNA איכותיות. הגנום מורכב מ־1,830,140 זוגות בסיסים של DNA בכרומוזום מעגלי יחיד המכיל 1740 גנים המקודדי חלבון, 2 גנים של tRNA ו- 18 גנים נוספים של RNA. שיטת הרצוף ששימשה הייתה של ריצוף גנום שלם "בשיטת רובה הציד", שהושלם ופורסם בעיתון המדעי *Science* בשנת 1995.

## אינטראקציה עם החיידק ''Streptococcus pneumoniae''
הן את *H. influenzae* והן את *[[Streptococcus pneumoniae|S. pneumoniae]]* ניתן למצוא בדרכי הנשימה העליונות של בני האדם. במחקר שנערך התברר ש-*S. pneumoniae* תמיד התגבר על השפעתו של *H. influenzae* על ידי התקיפה שלו בהידרוגן פרארוקסיד, תוך הסרת מולקולות השטח החיוניות להישרדותו של *H. influenzae*.

כאשר שני החיידקים ממוקמים יחד בתוך חלל האף, תוך שבועיים, רק *H. influenzae* שורד. כאשר כל אחד מהם ממוקם בנפרד בחלל האף, כל אחד מהם שורד. כאשר בדקו את רקמת דרכי הנשימה העליונות בעכברים שנחשפו בו זמנית לשני מיני החיידקים, נמצא מספר גדול במיוחד של נויטרופילים (תאי חיסון). בעכברים שנחשפו רק לאחד המינים, לא נצפתה נוכחות של תאים נויטרופילים.

בבדיקות המעבדה נמצא כי נויטרופילים שנחשפו לחיידקי *H. influenzae* מתים, היו תוקפניים יותר בתקיפת *S. pneumoniae* מאשר נויטרופילים שלא נחשפו. לחשיפה לחיידקי *H. influenzae* מתים לא הייתה כל השפעה על חיידקי *H. influenzae* חיים.

שני תרחישים עשויים להיות אחראים לתגובה זו:

# כאשר חיידקי *H. influenzae* מותקפים על ידי חיידקי *S. pneumoniae* קיים איתות למערכת החיסון לתקוף את *S. pneumoniae*.
# השילוב של שני המינים מעורר תגובה של מערכת החיסון שאינה מתרחשת על ידי אף אחד מהמינים בנפרד.

לא ברור מדוע *H. influenzae* אינו מושפע על התגובה החיסונית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיידקים אמיתיים
קטגוריה:חיידקים ארגמניים