open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מיסטר מיקסזפיטליק

**מיסטר מיקסזפיטליק** (בקיצור: **מיקסי**; באנגלית: **Mister Mxyzptlk**) הוא דמות בדיונית של שדון נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Superman #30* מספטמבר 1944, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.

מיסטר מיקסזפיטליק הוא שדון מהממד החמישי, שהוצג לראשונה בתור הזהב של הקומיקס ומתואר לרוב כתכסיסן, במובן המיתולוגי של המילה. הוא אינו מוגבל לפי החוקים הפיזיקליים הידועים, ולכן מעשיו נראים כמעשי קסם. בתחילה, תוכניותיו של מיקסי היו לכבוש את העולם ולעשות בו כרצונו, אך בהמשך הוא הסתפק בהתעמרות בסופרמן כל אימת שניתנת לו ההזדמנות. בין היתר, הוא העמיד פנים שפגעה בו משאית והרגה אותו, רק כדי להעלות את מסת גופו כשהאמבולנס הגיע, להתעורר ולהדהים את הפרמדיקים. הוא ציין בפני סופרמן שהוא ליצן חצר בעולם ביתו, מה שמסביר מדוע הוא משתמש בכוחותיו כדי לבצע תכסיסים. חולשותיו היחידות הן שהוא לא סובל את העובדה שהביכו אותו, וכן אם מערימים עליו להגיד את שמו או לאיית אותו במהופך, שולחים אותו חזרה לעולם ביתו בממד החמישי. מעשה זה ישאיר אותו שם למשך 90 ימים. אולם, מגבלה זו של הדמות הוסרה בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1986, ולאחריה הוא עוזב רק כאשר הוא מסכים לכך מרצונו ולאחר שתנאיו - אבסורדיים ככל שיהיו - מולאו.

בתור הכסף של הקומיקס, חזותו החיצונית של מיקסי השתנתה. מאדם גוץ וקירח בחליפה סגולה, עניבה ירוקה וכובע מגבעת סגול, הוא השתנה לאדם בעל חליפה עתידנית כתומה בעלת עיטורים סגולים וכן קצוות שיער לבנות מצדי ראשו. סיפורו של מיקסי לא השתנה בהרבה לאחר המשבר, אם כי הורחבו התיאורים על ההשפעות הפסיכולוגיות של תעלוליו על אחרים, כמו האנשת בניין ה"דיילי פלאנט" בעוד האנשים העובדים בו לכודים בפנים. אחד הסיפורים הידועים לגבי דמותו היה "משבר הקריפטונייט האדום", שבו הוא סיפק ללקס לות'ר דוגמית של קריפטונייט אדום שגזלה מסופרמן את כוחותיו כל עוד לות'ר לא יגלה לסופרמן שמיקסי היה מעורב בכך. בסופו של דבר, הכישוף הוסר כאשר לות'ר גילה לקלארק קנט במי מדובר ובכך הפר בלא יודעין את הכלל של מיקסזפיטליק.

דמותו של מיסטר מיקסזפיטליק מדורגת במקום ה-76 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
סופרבוי פריים

**סופרבוי פריים** (באנגלית: **Superboy Prime**) היה דמות בדיונית של גיבור-על שהפך לנבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *DC Comics Presents #87* מנובמבר 1985, והיא נוצרה על ידי הכותב אליוט ס. מאגין והמאייר קורט סוואן לפי דמותו המקורית של סופרמן מאת ג'רי סיגל וג'ו שוסטר. 

סופרבוי פריים הוא מיקום מקביל הנקרא "ארץ-פריים", בו לא היו גיבורי-על. קיומו של "ארץ-פריים" נמחק כתוצאה מאירועי המשבר בעולמות האינסופיים, וסופרבוי פריים מצא את עצמו בממד "גן עדן". הוא לא היה מסוגל להרפות מחייו הקודמים ומגורלו כגיבור הגדול ביותר של כוכב הלכת שלו. עם הזמן, אמונותיו ומוסריותו השתבשו והוא עדיין מחזיק באמונה שלהפוך לסופרמן הוא ייעודו בחיים. בשל כך, הוא נבל-העל הפסיכוטי והמסוכן ביותר שאותם הכירו סופרמן ושאר גיבורי העל היקום DC מעולם.

באירועי המשבר האינסופי, סופרבוי פריים הזועם הלם במחסום המציאות והיה אחראי למספר שינויי המשכיות כמו חזרתו של ג'ייסון טוד, לאחר שזה מת בסיפור "באטמן: מוות במשפחה"; שילוב סיפורי מקורו של סופרמן ("איש הפלדה" משנת 1986 ו"סופרמן: זכות מלידה" מ-2003); אתחול מחודש של קבוצת פטרול האבדון; מספר גלגולים של הוקמן; וכן גלגולים שונים של קבוצת לגיון גיבורי העל. הוא נלכד ונשמר בתא אנרגיה מיוחד בידי שומרי היקום, יוצריו של חיל הפקחים הירוקים. באירועי "גרין לנטרן: מלחמת חיל סינסטרו", סופרבוי פריים משוחרר מכלאו ומצטרף לחיל סינסטרו.

סופרבוי פריים מצא את סופו בהתקפה משולבת של חברי הטיטאנים הצעירים, והועבר בידי סופרבוי וסופרגירל למבנה קוסמי הנמצא בשולי היקום ואשר ממנו אין דרך חזרה.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
אנט אוטול

**אנט אוטול** (באנגלית: **Annette O'Toole**; נולדה ב-1 באפריל 1952) היא שחקנית, רקדנית וזמרת-יוצרת אמריקאית. שיחקה כשחקנית משנית בתפקידים רבים, וכשחקנית ראשית במספר מיני סדרות טלוויזיה, המפורסמת מכולן היא "זה".

## ביוגרפיה
נולדה בשם **אנט טול** (באנגלית: **Annette Toole**) ביוסטון, טקסס. אמהּ הייתה מורה לריקוד, ואוטול החלה ללמוד ריקוד בגיל שלוש. כשהייתה בת 13, משפחתה עברה ללוס אנג'לס והיא החלה ללמוד משחק. הופעתה הראשונה הייתה בגיל 15 בתוכנית הטלוויזיה *The Danny Kaye Show* .

אוטול היא אמא לשתי בנות מנישואיה הקודמים לשחקן ביל גילינגר. היא נשואה מאז 1999 למוזיקאי והשחקן מייקל מקין.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:יוסטון: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:רקדניות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
קבוצת הארמיות השישית

**קבוצת הארמיות השישית** (באנגלית: **Sixth Army Group**) הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה. בשל היותה הדרומית בקבוצות הארמיות של בעלות הברית שפעלו בצפון-מערב אירופה היא נקראה גם "קבוצת הארמיות הדרומית".

מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בקורסיקה ב-1 באוגוסט 1944, לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת (מבצע דרגון). הוכפפו לה הכוחות האמריקניים והצרפתיים שנועדו להשתתף במבצע זה – הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הצרפתית הראשונה ששמה עד ה-25 בספטמבר 1944 היה "הארמייה הצרפתית B". מפקדי ארמיות אלו היו לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ' (Alexander Patch) וגנרל ז'אן דה לאטר דה טאסיני (Jean de Lattre de Tassigny), בהתאמה.  למפקד קבוצת הארמיות מונה לוטננט גנרל ג'ייקוב דיוורס (Jacob L. Devers) האמריקני. 

לאחר הפלישה לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 התקדמו חיילי קבוצת הארמיות צפונה לתוך צרפת במעלה עמק הנהר רון, וב-11 בספטמבר חברו ליד העיר דיז'ון עם אגפה הימני של קבוצת הארמיות ה-12, אשר הבקיעה את דרכה מחזית הפלישה לנורמנדי אל לב צרפת.

מהקמתה ועד מחצית ספטמבר 1944 הייתה קבוצת הארמיות כפופה למפקדת כוחות בעלות הברית בזירת הים התיכון (שעליה פיקד גנרל הנרי מייטלנד וילסון). ב-14 בספטמבר, לאחר החבירה עם קבוצת הארמיות ה-12, הועברה קבוצת הארמיות השישית תחת פיקודה של המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF), אשר פיקדה על יחידות בעלות הברית במערב אירופה.

מספטמבר 1944 התקדמה קבוצת הארמיות לאורך הגבול השווייצרי והתייצבה בגזרה הדרומית של חזית המערכה בגבול צרפת-גרמניה. היא כבשה את חבל אלזס מידי הגרמנים, ובינואר ופברואר 1945 כבשו חייליה את כיס קולמר. היא חדרה אל תוך בוואריה, חצתה את נהר הריין וכבשה את חלקה המערבי של אוסטריה. ב-5 במאי 1945, ערב כניעת גרמניה, נפגשו חיילי קבוצת הארמיות במעבר ברנר בגבול אוסטריה-איטליה עם חיילי קבוצת הארמיות ה-15 של בעלות הברית, שהגיעה שמה לאחר התקדמות ולחימה מדרומה של איטליה אל צפונה. בשיא כוחה פעלו במסגרת קבוצת הארמיות 23 דיוויזיות – 12 אמריקניות ו-11 צרפתיות.

לאחר סיום המלחמה באירופה, ב-14 ביולי 1945, פורקה קבוצת הארמיות השישית.

## לקריאה נוספת

*Jeffrey J. Clarke, Robert Ross Smith, **Riviera to the Rhine**, Washington, D.C.: Center of Military History, United States Army, 1993.
*Harry Yeide and Mark Stout, **First to the Rhine : the 6th Army Group in World War II**, St. Paul, MN: MBI, 2007.
*David P. Colley, **Decision at Strasbourg : Ike’s strategic mistake to halt the Sixth Army Group at the Rhine in 1944**, Annapolis, MD.: Naval Institute Press, 2008.

## קישורים חיצוניים
*Riviera to the Rhine, מתוך סדרת הספרים צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה באתר המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
6
קטגוריה:זירת מערב אירופה במלחמת העולם השנייה
בני שנגול

**בני שנגול** (געז: **ቤኒ ሻንጉል**) הוא אזור הממוקם במערב אתיופיה בין הנילוס הכחול לגבול סודאן. שם האזור מגיע מצמד המילים "בלה שנגור" בשפת הבארטים, כאשר משמעות המילה "בלה" היא סלע והמילה "שנגור" שהוא כינוי לאזור קבורה שבו נמצאים, על פי האמונה, רוחותיהם של אבות הבראטים. 

לפנים היה האזור מקור לעבדים וזהב וכן עברו בו דרכי מסחר מן הרמה האתיופית לסודאן ולדרום סודאן. בתחילת המאה ה-17 החלו האתיופים לפלוש לאזור ובשלהי אותה המאה היה תחת שליטת של סולטנות פונג'.

במאה ה-18 וה-19 היה לאזור שבו לא שלטה שום ישות מדינית וב-1898 כבש כוח אתיופי בראשותו של מקונן וולדה מיכאל את האזור וסיפח אותו לאימפריה האתיופית. במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז ולגה.

כיום האזור נכלל בתוך מחוז אסוסה שמדינת בנישנגול-גומאז שבאתיופיה.  

## לקריאה נוספת

*Atieb A. Dafallah, **Scheik Khojele al-Hassan and Bela Shangul (1825-1938)**, Addis Ababa University, 1973
*Alessandro Triulzi, **Salt, Gold and Legitimacy: Prelude to the History of a No Man's Land, Bela Shangul, Wallagga, Ethiopia (ca. 1800-1898)**, Instituto Universitario Orientale, 1981


## הערות שוליים

קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
אדואר אלכסנדר דה פומיאן

**אדואר אלכסנדר דה פומיאן** (בצרפתית: **Edouard Alexandre de Pomiane**; לעיתים נקרא **אדוארד פוזרסקי** (בפולנית: **Edouard Pozerski**);  20 באפריל 1875 – 26 בינואר 1964) היה מדען, שדרן רדיו וסופר אוכל צרפתי. 

הוריו היגרו מפולין ב-1863, הם שינו את שמם מפוזרסקי לפומיאן, ונעשו לאזרחים צרפתים.

דה פומיאן עבד כרופא במכון פסטר, שם הוא נתן לפליקס ד'ארל לעבוד במחקר בקטריופאג'ים.

ספריו הידועים ביותר של דה פומיאן תורגמו והם Cooking in Ten Minutes ו-Cooking with Pomiane. סגנון כתיבתו היה ייחודי בתקופתו בישירות שבו (הוא השתמש לעיתים קרובות בסיפור בגוף שני, מספר לך – הקורא – מה שאתה רואה ומריח בזמן שאתה מכין את המתכון) ושאט הנפש בה חש כלפי המטבח הצרפתי המתוחכם של המעמד העליון. הוא הרבה לטייל, אם כי מעט ממתכוניו הם בהשפעה זרה. במתכוניו הוא ניסה להפיג את המסתורין של הבישול באמצעות הסברת התהליכים הכימיים בעבודה.

בשנת 2010 ספרו Cooking in Ten Minutes נכלל במקום 41 ברשימת 50 ספרי בישול הטובים בכל הזמנים של "אובזרבר".

## ספריו
**בתרגום לאנגלית**

* French cooking in ten minutes : or, Adapting to the rhythm of modern life (1930)  
**Also translated as Cooking in ten minutes : The adaptation to the rhythm of our time  
* Cooking with Pomiane 


**ספר שפרסם בשם אדוארד פוזרסקי** 

* *Hygiène alimentaire*, 1922


**ספרים שפרסם בשם אדואר אלכסנדר דה פומיאן**

* *Cuisine juive, ghettos modernes*, Albin Michel, 1929
* *Radio-Cuisine* (Chroniques gastronomiques diffusées par la TSF), Albin Michel, 1933 ; 1949
* *La Cuisine en plein air*, Paul Martial, 1935
* *Vingt Plats qui donnent la goutte*, 1935
* *Réflexes et réflexions devant la nappe*, Guillaumin et Gérard, 1939
* *Le Code de la bonne chère*, Albin Michel, 1939
* *Cuisine et restrictions*, Corréa, 1940
* *Manger quand même*, Corréa, 1941
* *Conserves familiales et microbie alimentaire*, Albin Michel, 1943
* *Bien manger pour bien vivre*, Albin Michel, 1948
* *Des honnestes voluptés de bouche et d'amour*, Segep, 1955
* *La Cuisine en 10 minutes*, Calmann-Lévy, 1961
* *Les Recettes préférées de la mère Denis*, Princesse, 1979
* *Les Recettes de ma vieille nounou*, Crémille, 1996
* *Conserves familiales*, Albin Michel, 1998
* *La Cuisine en 6 leçons*, Bélénos, 2002


**חיבורים נוספים**

* *365 Menus, 365 Recettes*, Albin Michel
* *Recettes nouvelles pour le Printemps*, Corréa
* *La Cuisine en six leçons*, Paul Martial, avant 1940
* *La Cuisine en dix minutes*, Paul Martial, avant 1940
* *La Cuisine en plein air*, Paul Martial, avant 1940
* *Le Carnet d'Anna*, Paul Martial, avant 1940
* *La Goutte au compte-goutte*, Paul Martial, avant 1940
* *La Cuisine pour la femme du monde*, éd. de la Société du Gaz de Paris
* *La Cuisine et le Raisonnement*, éd. de la Société du Gaz de Paris


## לקריאה נוספת

* Ginette Mathiot, À table avec Édouard de Pomiane, Albin Michel, 1975


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של אדואר אלכסנדר דה פומיאן 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1875
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1964
מדליה לזכר קרב טונקין

**מדליה לזכר קרב טונקין** (בצרפתית: **La Médaille commémorative de l’expédition du Tonkin**) הייתה מדליה אשר הוענקה לכל החיילים והמלחים אשר לקחו חלק בקרבות של מערכת טונקין במלחמה הסינית-צרפתית בין 1883 ל-1885. המדליה הונפקה מתוקף חוק מיום 6 בספטמבר 1885 וחולקה ל-65,000 חיילים ומלחים ב-14 ביולי 1886. מאוחר יותר חולקה המדליה גם למשתתפים בכיבוש הודו-סין, ובסך הכול חולקה ל-97,300 איש.

## החוק

החוק אשר מתאר את צורת המדליה ואת הקריטריונים לחלוקתה חוקק ב-6 בספטמבר 1885, ובו כתוב:

*סעיף 1. מוקמת בזה מדליית הנצחה עבור משלחת טונקין והפעולות הצבאיות נגד סין ואנאם ב-1883, 1884 ו-1885. 

*סעיף 2. המדליה תהיה מכסף, 30 מ"מ קוטרה. מצד אחד היא תישא את סמל הרפובליקה, עם המילים République Francaise, ומצד שני את הכתובת "טונקין, סין, אנאם" וגם את שמות קרבות הגבורה המפוארים. המדליון יהיה סגור בתוך זר דפנה.

*סעיף 3. אנשים שלהם הוענקה מדליה זו יענדו אותה בצד שמאל של החזה, כשהיא מחוברת לסרט שחציו ירוק וחציו צהוב.

*סעיף 4. המדליה תוענק על ידי נשיא הרפובליקה לכל החיילים והמלחים שהשתתפו במשלחת טונקין ובפעולות הצבאיות נגד סין ואנאם ב-1883, 1884 ו-1885, בהמלצת המשרד אחראי עליהם לפי חיל או שירות.

## תיאור המדליה

כפי שנקבע בחוק של 6 בספטמבר 1885, מצד אחד של המדליה מופיע סמל הרפובליקה והמילים République Francaise, סגור בתוך זר דפנה. בהתאם למוסכמה, הרפובליקה מיוצגת בדמות אישה צעירה חבושה קסדה עם המילה patrie (מולדת) חרוטה על מגן השמש של הקסדה שלה. 

בצד הגב של המדליה מופיעה רשימה של כמה מן הקרבות הבולטים ביותר של מערכת טונקין ושל המלחמה הסינית-צרפתית. המדליה הונפקה בשתי צורות, אחת עבור הצבא ואחת עבור הצי. המדליה של הצי כוללת את השמות הבאים: קאו-ג'אי, סונטאי, באק-נין, פו-צ'או, פורמוזה, טויין-קוואן, פסקדורס. המדליה של הצבא משמיטה את השם קאו-ג'אי.

השמות נכתבו בסדר כרונולוגי: הקרב על גשר הנייר (19 במאי 1883), מערכת סונטיי (דצמבר 1883), מערכת נין-באק (מרץ 1884), קרב פוג'ואו (23 באוגוסט 1884), מערכת קילונג (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885), המצור על טויין קוואנג (נובמבר 1884 עד מרס 1885) ואת מבצע פסקדורס (מרץ 1885). 

סרט המדליה שתואר בחוק היה סרט חצי ירוק וחצי צהוב, אולם הוא עוצב מחדש במהלך הייצור, והנוסח הסופי היה מורכב מארבעה פסים ירוקים על רקע צהוב. על האבזם חרוטה המילה טונקין.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:צרפת: צבא וביטחון
קטגוריה:צרפת: עיטורים
צינור הנפט כירכוכ–ג'ייהאן

**צינור הנפט כירכוכ–ג'ייהאן** (באנגלית: **Kirkuk–Ceyhan Oil Pipeline**), הידוע גם כ**צינור הנפט העיראקו-טורקי**, הוא צינור נפט באורך 970 ק"מ המוביל נפט גולמי. הצינור מחבר את עיר הנפט כירכוכ שבצפון עיראק לנמל ג'ייהאן שבטורקיה. הצינור הוא מוביל הנפט הגדול ביותר של עיראק לשווקים מחוץ למדינה.

הצינור הוא מערך של שני צינורות בקוטר של 1,170 מילימטר (46 אינץ'). הצינור תוכנן להעביר 0.5-1.1 מיליון חביות נפט ביום כאשר הקיבולת המקסימלית שלו מגיעה עד 1.6 מיליון חביות.

בעקבות חבלות נשנות בצידו העיראקי של הגבול, שהחלו בשנת 2003 עם פרוץ מלחמת עיראק, ממשלת עיראק מתכננת לבנות צינור חדש שיעקוף את האזורים שנמצאים בסכסוך כך שהצינור יעבור דרך מחוז ארביל ומחוז דהוכ.

## ראו גם
* צינור הנפט כירכוכ-בניאס
* צינור הנפט כירכוכ-חיפה

## קישורים חיצוניים
* 

כירכוכ-ג'ייהאן
קטגוריה:עיראק: כלכלה
קטגוריה:טורקיה: כלכלה
הירוקים של אנדורה

**הירוקים של אנדורה** (בקטלאנית: **Verds d'Andorra**) היא מפלגה פוליטית באנדורה. נכון לשנת 2024 אין למפלגה ייצוג במועצה הכללית של העמקים שהיא הפרלמנט של אנדורה. המפלגה פעילה בעיקר בתחום איכות הסביבה.

## היסטוריה
המפלגה הוקמה בשנת 2003 והשתתפה מאז הקמתה בכל מערכות הבחירות במדינה (2005, 2009 ו-2011), אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה ולא זכתה לייצוג אלקטורלי בפרלמנט. בכל מערכות בחירות זכתה המפלגה בכ-3% תמיכה: בבחירות שנערכו באפריל 2005, זכתה המפלגה ב-3.5% מקולות הבוחרים; בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-3.17% מקולות הבוחרים; ולאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, שבהן זכתה המפלגה ב-3.35% מקולות הבוחרים.

כיום, עומד בראש המפלגה איזבל לוזנו מוניוז.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* המועצה הכללית של העמקים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אנדורה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות ירוקות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2003
איחוד לורידיאנה

**איחוד לורידיאנה** (בקטלאנית: **Unió Laurediana**) היא מפלגה בקואליציה באנדורה המשמשת כמפלגה משנית בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים - היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.

## היסטוריה
בבחירות שנערכו בשנת 2001 באנדורה, זכתה המפלגה ב-2 מושבים בפרלמנט (מתוך 28). בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 2005, איבדה המפלגה את ייצוגה בפרלמנט, ולא עברה את אחוז החסימה. נתון זה (0 מושבים בפרלמנט) נשאר זהה גם בבחירות 2009 במדינה. אך לאחר שנתיים (באפריל 2011), נערכו בחירות במדינה, ובהם זכתה ב-2 מושבים בפרלמנט.

המפלגה נחשבת למקורבת למפלגת דמוקרטים למען אנדורה, המכהנת כיום בראשות ממשלת אנדורה. בראש המפלגה עומד הפוליטיקאי מונסראט גיל אי רוזר. המפלגה לוקחת חלק פעיל במשרת התובע הכללי.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* המועצה הכללית של העמקים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדורה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1999
מרלה סוקולוף

** מרלה לין סוקולוף** (אנגלית: **Marla Lynne Sokoloff **; נולדה ב-19 בדצמבר 1980) היא שחקנית וזמרת אמריקאית-יהודייה. מוכרת בעיקר בזכות תפקידה בתור לוסי האטצ׳ר בסדרת הדרמה המשפטית "הפרקליטים" (2004-1998) ובקומדיות "אחי איפה האוטו שלי" (2000), "הורמונים בפעולה" (2001) ו"אהבה מהצד" (2004).

## ביוגרפיה
סוקולוף נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. אמה, סינדי (לבית זוסמן) הייתה מסעדנית ואביה הווארד, הוא רופא מומחה לרפואת רגליים. משפחתה יהודית ומקורה מרוסיה וגרמניה.

בגיל 14 עברה להתגורר עם משפחתה בלוס אנג'לס, למדה תיאטרון ומוזיקה ב"תיכון לוס אנג'לס לאומנויות".
זכתה להערכה על יכולותיה המוזיקליים בטקסים מטעם בית הספר, בהם שרה בין היתר את ההמנון האמריקאי.

## קריירה
בשנת 1993 החלה סוקולוף את דרכה עם שמונה הופעות בסדרה "צער גידול בנות" בתור ג'יה מאהן, חברתה של סטפאני טאנר, ושנתיים לאחר מכן עם שבע הופעות בסדרת הדרמה "שולחן לחמישה" בתור הסטודנטית ג'ודי לינץ'.

בשנת 1997 שיחקה בדמותה של גוון מרטין בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "*Over the Top*" ברשת ABC, לצדו של סטיב קארל. סוקולוף פרצה לתודעה בשנת 1998 בתפקיד משני בסדרת הדרמה המשפטית "הפרקליטים". בסדרה הופיעה במשך שש שנים בתפקיד לוסי האצ'ר, פקידת הקבלה של משרד עורכי הדין של בובי דונל ושותפיו.

בשנת 2000 שיחקה בקומדיית הנעורים "אחי איפה האוטו שלי", בתור וילמה, חברתו של צ'סטר גרינברג (שון ויליאם סקוט).
ב-2001 הופיעה בתפקיד ראשי בקומדיית הפשע "הורמונים בפעולה" בתור המעודדות הקנאית ליסה ג'נוש.

בשנת 2006 הוציאה סוקולוף את אלבום הסולו שלה " Grateful". האלבום מונה שמונה שירים אותם מבצעת סוקולוף בהופעות קטנות.

## חיים אישיים
סוקולוף יצאה עם השחקן ג'יימס פרנקו במשך חמש שנים לאחר שנפגשו על הסט של "כל מה שצריך" ב-1999.

בשנת 2004, היא החלה לצאת עם אלכס פורו (אנ'), המתופף של להקת הרוק האלקטרוני "*Deadsy*". הם נישאו ב-7 בנובמבר 2009, ולהם שלוש בנות שנולדו בפברואר 2012, במרץ 2015 ופברואר 2022.

## פילמוגרפיה
### סרטים

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
צינור הנפט הטרנס-אנטולי

**צינור הנפט הטרנס-אנטולי** (באנגלית: **Trans-Anatolian Pipeline**), הידוע גם כ**צינור הנפט סאמסאן-ג'ייהאן** (באנגלית: **Samsun–Ceyhan pipeline**, או בקיצור **SCP**) הוא צינור נפט מתוכנן שיוביל נפט גולמי מהים השחור לנמל הנפט שבעיר ג'ייהאן שלחופי הים התיכון. מטרת הפרויקט היא לספק דרך חלופית להעביר נפט רוסי וקזאחי ולהקל את העומס על מצרי בוספורוס ומצרי הדרדנלים. עלות הצינור היא 2 מיליארד דולר, אורכו 550 קילומטר והוא הופעל בשנת 2012.

## היסטוריה
הצינור תוכנן ונבנה על מנת לקטין את תנועת המכליות במצרי בוספורוס. בתחילת שנות ה-2000 הוגש מספר בקשות לבניית צינור מהים הכספי לים התיכון. מבין הבקשות שהוגשו, נבחר המסלול מהעיר סמסון דרך סיוואס ועד ג'ייהאן. הרישיון לבניית הצינור ניתן ב-31 באוגוסט 2004. תוכניות הבניה הושלמו בתחילת שנת 2007. בניית הצינור תושלם בשנת 2012.

## מפרט טכני
אורכו המתוכנן של הצינור הוא 550 ק"מ (340 מייל), קוטרו יהיה 1,070-1,220 מילימטר (42-48 אינץ'). הצינור יעביר כמיליון חביות נפט ביום כאשר הקיבולת המקסימלית שלו היא 1.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור יהיו 4 תחנות שאיבה ותחנה אחת להורדת לחץ. חוות נפט בסמסון תאפשר אחסון של כ-6 מיליון חביות נפט ותחנה בג'ייהאן תאפשר לאחסן 8 מיליון חביות.

## השפעה סביבתית
כיום, מכליות נפט שעוברות דרך מצרי בוספורוס ודרדנלים מובילות 120 מיליון חביות נפט בכל שנה. בעשור הקרוב נתון זה צפוי לגדול לכ-250 מיליון חביות בשנה. עם פתיחת הצינור, תנועת המכליות צפויה לקטון במחצית.

טראנס-אנטולי
קטגוריה:טורקיה: כלכלה
פרנק צ'רוטי

**פרנק צ'רוטי** (בצרפתית: **Franck Cerutti**) הוא שף צרפתי.

## ביוגרפיה
פרנק צ'רוטי נולד וגדל בניס, עבד עם אלן דיקאס במסעדת "לה טראס" (La Terrase), בראשית שנות השמונים ואז עבר למלון נגרסקו בניס. אחר-כך עבד במסעדת "אנוטקה פינקיורי" בפירנצה, היה זה צעד חריג בשביל שף צרפתי ללמוד מהאיטלקים, אבל צ'רוטי, שחלקו מאבות אבותיו היו איטלקים וגדל בפרובאנס, התאהב בפשטות של המטבח האיטלקי, הוא היה נשאר במסעדה, אלמלא הבעלים שלה, ג'ורג'יו פינקיורי, רצה לזכות בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ובשל כך הפך את מטבחו ליותר צרפתי, צ'רוטי לא אהב את השינוי. משם עבר צ'רוטי למסעדת "לואי ה-15" במלון אוטל דה פארי במונקו ונעשה סגנו של אלן דיקאס. ב-1990 עזב צ'רוטי את "לואי ה-15" ופתח מסעדה משלו בניס בשם "דון קאמילו" (Don Camillo), שהצליחה מאוד. ב-1996, כשדיקאס קיבל על עצמו להחליף את ז'ואל רובישון הפורש במסעדת "ז'אמן" בפריז, הוא שכר את צ'רוטי כדי שיחליף אותו. צ'רוטי הוא השף מאז ועד היום (2011). הוא זוכה לשבחים רבים, למשל מפרנסואה סימון, אנדי היילר ומייקל שטיינברגר, למרות שהוא לא ממוקם ממש בצרפת, יש הרואים בו את השף הטוב בצרפת. צ'רוטי מחזיק בשלושה כוכבים במדריך מישלן.

## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **התענוגות של פרובאנס**, עמ' 20, 380, 393, 393, 394.
* שגיא כהן. **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**. תל אביב: הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 76.

* Michael Steinberger, **Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine**, Bloomsbury Publishing PLC, 2010. pp. 173–175, 180.


## קישורים חיצוניים
* מסעדת לואי ה-15 במונקו באתר dininginfrance.com
* מרגרט קמפ, "באז גורמה: פרנק צ'רוטי", bonjourparis.com

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1959
חוק דוד-פרנק

[200px|שמאל|ממוזער|הנשיא [ברק אובמה נפגש בבית הלבן עם חבר הקונגרס ברני פרנק ועם הסנאטורים דיק דרבין וכריס דוד, לפני ההכרזה על רפורמה ברגולציה הפיננסית, 17 ביוני 2009]]
**חוק הרפורמה בוול סטריט והגנת הצרכן דוד-פרנק**, הנקרא בפשטות **חוק דוד-פרנק** (באנגלית: **Dodd–Frank Wall Street Reform and Consumer Protection Act**) הוא שמה של חקיקה פדרלית בארצות הברית, אשר נחתמה כחוק בידי הנשיא ברק אובמה ב-21 ביולי 2010. החוק מיישם רפורמה ברגולציה הפיננסית בארצות הברית, אשר אושרה על ידי הקונגרס האמריקאי ה-111, שהיה בשליטת המפלגה הדמוקרטית, ועל ידי ממשל אובמה. הרפורמה חוקקה בתגובה למיתון הכלכלי שעקב למשבר האשראי העולמי, ושווקה כשינוי המשמעותי ביותר ברגולציה הפיננסית בארצות הברית מאז השפל הגדול, כזו שלכאורה משקפת שינוי משמעותי בסביבת הרגולציה הפיננסית האמריקאית ומשפיעה על כל סוכנויות הרגולציה הפדרלית האמריקאית וכמעט כל היבט בתעשיית השירותים הפיננסיים האמריקאית.

החוק הוצע לראשונה ב-2 בדצמבר 2009 בבית הנבחרים ביוזמתו של ברני פרנק, ובוועדת הבנקאות ביוזמתו של יו"ר הוועדה, כריס דוד מקונטיקט. לאור מעורבות שני חברי הקונגרס בהצעת החוק, הוועידה שהתכנסה להיוועץ בהצעת החוק ב-29 ביוני 2010, הצביעה בעד כינוי הצעת החוק בשמם.

## רקע וסקירה כללית
המשבר הכלכלי העולמי הוביל לקריאות נרחבות לשינוי במערכת הרגולטורית בארצות הברית. ביוני 2009 הציג הנשיא ברק אובמה הצעה ל "שיפוץ כולל במערכת הרגולציה הפיננסית בארצות הברית, שינוי שלא נראה כמוהו מאז הרפורמות שבאו בעקבות השפל הגדול". לקראת פרסומה של הצעת החוק, הצהיר הנשיא אובמה כי היא כוללת 90% מהצעותיו בנושא. הצעת החוק אמנם הייתה ככלל עקבית להצעתו הראשונית של הנשיא אובמה, אך כללה גם אלמנטים נוספים אשר נגעו ליישום הרפורמה, כגון חוק וולקר המטיל מגבלות על הבנקים בארצות הברית באשר למסחר בהונם העצמי.

הרפורמה שינתה את המבנה הרגולטורי שהיה קיים לפניה, במובנים כגון יצירת סוכנויות חדשות (תוך כדי איחוד והפסקת קיומן של אחרות) במאמץ לפשט את התהליך הרגולטורי, והגברת הפיקוח על מוסדות ספציפיים הנחשבים למהווים סיכון על המערכת. במובן שהרפורמה משפיעה כמעט על כל הסוכנויות הפדרליות לרגולציה פיננסית בארצות הברית, החקיקה מייצגת שינוי באופן שבו השווקים הפיננסיים בארצות הברית יפעלו בעתיד. עם זאת, טרם ניתן לאמוד את השפעתה המלאה של הרפורמה בשלב זה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דוד-פרנק
דוד-פרנק
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:2010 בארצות הברית
צינור הגז תבריז–אנקרה

**צינור הגז תבריז–אנקרה** (באנגלית: **Tabriz–Ankara gas pipeline**) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מהעיר תבריז בצפון-מערב איראן לבירת טורקיה, אנקרה. בעיר הטורקית ארזורום, צינור הגז באקו–טביליסי–ארזורום מתחבר לצינור הגז תבריז-אנקרה.

## היסטוריה
בניית הצינור החלה בשנת 1996 אחרי שנחתמה עסקת גז בין ממשלת טורקיה לממשלת איראן, ב-30 באוגוסט 1996. בניית הצינור השולמה ב-26 ביולי 2001.

ב-1 בינואר 2008 הוקטנה כמות הגז שעוברת בצינור וב-7 בינואר העברת הגז הופסקה משום שטורקמניסטן הפסיקה את הזרמת הגז. ההזרמה חודשה ב-27 בינואר. הצינור הותקף מספר פעמים על ידי המחתרת הכורדית ה-PKK.

## מפרט טכני
אורכו של צינור הגז הוא 2,577 ק"מ (1,601 מייל). הקיבולת המקסימלית של הצינור היא 14 מיליארד מטר מעוקב (BMC) של גז טבעי לשנה כאשר בפועל עוברים בו 11 מיליארד.

תבריז–אנקרה
תבריז–אנקרה
קטגוריה:איראן: כלכלה
פרס מולייר

שמאל|ממוזער|250px|תיאטרון מגאדור בו ניתן הפרס בשנים 2002–2006
**פרס מולייר** הוא הפרס הלאומי לתיאטרון בצרפת, המחולק מדי שנה על הישגים בתחום התיאטרון הצרפתי.
## היסטוריה
הטקס הראשון התקיים בשנת 1987 ביוזמת מפיק הסרטים , שהיה גם מייסד שותף של פרס סזאר. הפרס מוענק מאז מדי שנה בחודש אפריל או מאי בפריז על ידי האיגוד המקצועי והאמנותי של התיאטרון (APAT), להפקת התיאטרון הטובה ביותר בשפה הצרפתית, ולאמנים מצטיינים מהעונה הקודמת. הטקס משודר בטלוויזיה הצרפתית בערוץ פראנס 2, בערב הקרוי "La Nuit des Molières" (הלילה של מולייר). הפרס קרוי על שם של המחזאי הצרפתי המפורסם מולייר.

בעבר נבחרו הזוכים על ידי חבר שופטים מצומצם, שהחלטותיהם נתקלו לעיתים קרובות בביקורת פומבית. בשנת 2004 הציג נשיא APAT דאז פייר סנטיני תהליך זכייה חדש, במטרה להפוך את חלוקת הפרס למאוזנת ומייצגת יותר. את הזוכים בוחרת ועדה בת כ-1,500 חברים איש מתחום התיאטרון הפרטי והציבורי. עיתונאים ומבקרי תיאטרון אינם רשאים להשתתף בתהליך. בנוסף, שיעור השחקנים החברים ב-APAT לא יכול למנות יותר ממחצית סך חברי הוועדה הבוחרת. בטקס שהתקיים בשנת 2006 ניתנו פרסים ב-16 קטגוריות.

## קישורים חיצוניים

* 
*רשימת הפרסים (בשנים 1987-2005) באתר surlesplanches.com 
*אתר לא רשמי עם מידע נוסף על הפרס 

מולייר
מולייר
קטגוריה:תיאטרון צרפתי
קטגוריה:מולייר
חתונה בעיירה (מחזה)

[שמאל|ממוזער|250px|[עטיפת תקליט|עטיפת התקליט עם שירי המחזמר]]
**חתונה בעיירה** (במקור ביידיש: **אַ** **חתונה (כאַסונע) אין שטעטל**) הוא מחזה תיאטרון יידיש, מלודרמה מוזיקלית. המחזה נכתב על ידי ויליאם סיגל, והולחן על ידי הרמן וול בהזמנת פסח בורשטיין, שגם ביים אותו פעמים רבות. צוות השחקנים כלל בעיקר את משפחתו הקרובה של בורשטיין - אשתו ליליאן לוקס, ומאוחר יותר גם בנו מייק בורשטיין ובתו סוזן בורשטיין. המחזה נקטל על ידי המבקרים, אך זכה להצלחה רבה בקרב הקהל. הוא הועלה בערים שונות במזרח אירופה לפני השואה, והמשיך להופיע גם לאחריה בישראל, באמריקה הלטינית ובארצות הברית.

כמו "זמר הג'אז" של אל ג'ונסון, גם מחזה זה עסק בהתמודדות של הפרט עם "העולם הישן". הוא מתאר את התנסויותיו של בן הרב שנוטש את עולמו של אביו ופונה לקריירה של משחק בתיאטרון. המחזה התבסס ככל הנראה על אלמנטים אוטוביוגרפיים של בורשטיין, שברח ממשפחתו הפולנית כדי להצטרף ללהקת תיאטרון יידיש נודדת.

המחזה זכה לעיבוד קולנועי, אך לא הצליח כסרט. המחזה עומד בין היתר במרכז הסרט התיעודי "הקומדיאנטים" של ארנון גולדפינגר משנת 2000. באחד הקטעים בסרט, מתאר השחקן והבמאי ישראל בקר כיצד נשלח כילד על ידי השחקן בן ציון ויטלר לנכוח בהצגה ו"לצלם" אותה בזיכרונו, על מנת שוויטלר יוכל להעלות את המחזה בעצמו.

## הערות שוליים

קטגוריה:תיאטרון יידיש
טרפז מעופף

שמאל|ממוזער|250px|מופע טרפז מעופף בגני התערוכה. יולי 2010
שמאל|ממוזער|250px|חוג טרפז מעופף לילדים ב"קרקס פלורנטין"
**טרפז מעופף** (באנגלית: **Flying trapeze**) הוא מתקן המגיע מעולם הקרקס ואומנות לוליינות הטרפז. בטרפז המעופף המשתתף קופץ מבמה מוגבהת כאשר ידיו מחזיקות במקל ("בר") המחובר בשני קצותיו לחבלים תלויים.

הטרפז המעופף משמש לוליינים בביצוע מופעי אקרובטיקה. במופעים אלו הלוליינים מתנדנדים על שני טרפזים כך שהם קופצים מטרפז אחד למשנהו תוך ביצוע סלטות ומיני אקרובטיקה שונים.

בשנים האחרונות, כחלק מהמודעות הגוברת לכושר ובריאות וכמענה לחובבי האקסטרים, אומנות הטרפז המעופף נהייתה לנחלת הציבור הרחב. ישנם ברחבי העולם אלפי מתאמני טרפז מעופף שאינם לוליינים בקרקס. כדי לאבטח את האימון על הטרפז המעופף נהוג כיום לחבר את המתאמנים לחבלי בטיחות בנוסף לרשת הביטחון הקיימת בתחתית המתקן.

מתקני טרפז מעופף לציבור הרחב קיימים היום בישראל, במדינות רבות ברחבי ארצות הברית ואירופה, במלונות של רשת המלונות קלאב-מד ועוד.

בישראל קיימים שלושה מתקני טרפז מעופף פעילים:  
*"הקרקס המעופף" במתנ"ס 'תקוותינו' בנהריה 
*במלון U Coral Beach Club באילת
*"הטרפז המעופף העברי" (The Hebrew Flying Trapeze) שנמצא בבית יהושע

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרקס
קטגוריה:ספורט אתגרי
קטגוריה:התעמלות
זלמן דולינסקי

שמאל|ממוזער|230px|המשגיח רבי זלמן דולינסקי
הרב **זלמן דולינסקי** (תר"ל, 1870 לערך -  ט' באב תר"ע, אוגוסט 1910) היה משגיח בישיבות סלובודקה ומיר.

## תולדותיו
נולד בשם **שלמה זלמן הכהן כ"ץ**, בעיירה אליטה שבליטא, לרב זכריה מנדל כ"ץ, רב העיירה. בצעירותו עבר אביו עם משפחתו לעיירה ראדין כדי לכהן בה כרב, ועל שמה כונה הבן זלמן רדינר. 

למד בבית ה"תלמוד תורה" בקלם, אצל הרב שמחה זיסל זיו, ה"סבא" מקלם. הוא הצטרף אל רבו בנסיעת הנופש השנתית שלו בימי הקיץ לכפר גויגר שליד קלם, שם שהו באחוזתו של הגביר שאול בונר. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לרחל, בתו של הגביר שאול בונר. כעבור זמן, לאחר שחותנו ירד מנכסיו, עבר להתגורר בשאוול, ולפרנסתו פתח חנות מכולת שנוהלה בידי אשתו.

בשנת תר"ס (1900) לערך, בהיותו כבן שלושים, התמנה כמשגיח בישיבת סלבודקה על ידי "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל. במשך כל זמן שהותו בסלבודקה המשיכה משפחתו להתגורר בשאוול, והוא שב לביתו לתקופת החגים בלבד. 

בשנת תרס"ז (1907) ביקשו הרב פינקל לעבור לכהן כמשגיח בישיבת מיר כדי להפיח בה את רוח תנועת המוסר. אף בהיותו בישיבת מיר המשיכה משפחתו להתגורר בשאוול, והוא שב לביתו לתקופת החגים. 

כעבור שנה, בשנת תרס"ח (1908), חלה במחלת סרטן הקיבה ועבר ניתוחים בקניגסברג ובברלין. במשך תקופה נבצר ממנו לאכול דרך הפה והוא ניזון דרך צינורית שהותקנה ישירות לקיבה. הוא התייחס לדבר בגישה מוסרית, באומרו שהואיל וחטא בימי חייו בפיו, מן השמים התקינו לו פה אחר שאינו יכול לדבר בו. לאחר כשלוש שנות חולי נפטר בערב תשעה באב תר"ע.

## לקריאה נוספת
* תנועת המוסר, כרך חמישי 123-107

## הערות שוליים

קטגוריה:משגיחי ישיבת מיר
קטגוריה:משגיחי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:משפחת כ"ץ-כהן
קטגוריה:בוגרי תלמוד תורה (קלם)
קטגוריה:ילידי 1871
קטגוריה:נפטרים ב-1911
מוזיאון לח"י

**מוזיאון לח"י**, הנקרא גם **בית יאיר** על שם מפקד לח"י, אברהם שטרן (יאיר), הוא מוזיאון הנמצא בבניין בו נרצח שטרן על ידי ג'פרי מורטון, קצין בולשת בריטי.

## היסטוריה
אברהם שטרן שעמד בראש ארגון לח"י התגורר בשבועות האחרונים לחייו בבית זה ברחוב מזרחי ב' מס' 8 (כיום – רחוב אברהם שטרן) בשכונת פלורנטין שבתל אביב, בדירת חדר על הגג ביחד עם חברי לח"י טובה ומשה סבוראי. ב־12 בפברואר 1942 (כ"ה בשבט תש"ב) הגיע למקום קצין הבולשת תומאס ג'יימס וילקין וגילה את שטרן כשהוא מסתתר בתוך ארון בגדים. זמן קצר לאחר מכן עזב וילקין ולמקום הגיע קצין הבולשת ג'פרי מורטון. הוא העמיד את שטרן הכפות בידיו סמוך לחלון וירה בו מאחור שלוש יריות אקדח שגרמו למותו המיידי.

לאחר הקמת המדינה בקשו חברי לח"י להקים בדירה בו נרצח יאיר מוזיאון והסכם על כך נעשה עם בעלי הדירה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.

בשנת 1953 הוצב שלט הנצחה ליאיר על הבית, ובסוף 1963 שכרה או רכשה האגודה להנצחת חללי הלח"י את הדירה בתרומתם של ראובן גרינברג ויהודה הררי מרינבורג ובדירה הריקה הציבה פינת זיכרון ליאיר. משנת 1964 הייתה הדירה פתוחה למבקרים ביום הזיכרון ליאיר בכ"ה שבט. בתחילת 1964 נרכש כל הבניין על ידי יהודה להמן עבור האגודה. בינואר 1965 יצאה האגודה במסע לגיוס כספים כדי לפנות את דיירי הבניין ולהקים בבית מוזיאון. במודעה שפרסמו כתבו: "אין לנו קרנות, ואין לנו קרדיט, זולת זה שבלבות העם. לחמנו לא כמפלגה, אלא כשליחי העם. אל העם הזה, ולא אל המפלגות והקרנות, אנו פונים היום ומבקשים שיעזור לנו לממן את רכישת הבית, שיהיה מיועד לעם. באותו זמן שונה שם הרחוב ל"אברהם שטרן" ופורסם שהבית נרכש ב-40 אלף לירות אך דרושים עוד כרבע מיליון ל"י כדי לפנות את דייריו ולהכשירו למוזיאון.

בינואר 1981 הועבר הבית לידי משרד הביטחון לצורך הקמת המוזיאון. המוזיאון נחנך ב-4 בפברואר 1986. בראשית 1989 כלל המוזיאון את דירת הגג שבו נרצח יאיר, חדר הנצחה לעולי הגרדום ומערכת אורקולית על לח"י. הוא מופעל על ידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.

## המוזיאון
בקומה השלישית נמצאת דירת הגג בה התחבא ונרצח שטרן. במשקוף החלון נראה חור מאחד הקליעים שפגעו בו. הרהיטים הם מקוריים כולל הארון שבתוכו התחבא שטרן. במקום מוקרן סרט על פרשת רציחתו.

הגג נסגר וקורה ובו חדר הנצחה ל-127 לוחמים ולוחמות לח"י שנהרגו בפעולות המחתרת ובשורות צה"ל ולעולי הגרדום וחדר הנצחה לשטרן.

בקומה השנייה – תערוכה על פעולות לח"י עם מיצגים שונים.

בקומה הראשונה נמצאים משרדי עמותת לח"י הפועלת להנציח ולשמר את מורשת לח"י לדורות הבאים.

## גלריה

קובץ:Lehi Museum in Tel Aviv.JPG|החדר בו נרצח אברהם שטרן. חור קליע בצד ימין של משקוף החלון והארון בו התחבא שטרן
קובץ:Lehi Museum – Memorial Room.jpg|חדר יזכור במוזיאון
קובץ:Memorials plate on Lehi Museum.JPG|שלט ההנצחה בכניסה למוזיאון


## קישורים חיצוניים

* 
* מוזיאון לח"י באתר משרד הביטחון
* אתר עמותת לח"י
* 

## הערות שוליים

לח"י
לח"י
קטגוריה:לח"י
לח"י
קטגוריה:הנצחת אברהם שטרן (יאיר)
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:פלורנטין
עצי אשוח (סרט)

**עצי אשוח** (ברוסית: **Ёлки**; שווק במערב תחת השם "שש דרגות של חגיגה") הוא סרט דרמה קומי רוסי בבימויו ובהפקתו של טימור בקממבטוב, בשיתוף פעולה עם דמיטרי קיסליוב, אלכסנדר ווייטינסקי, אלכסנדר אנדריושצ'נקו, יארוסלב צ'באשבסקי ואיגנס יונינאס. הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2010 וצילומיו נעשו ב-11 ערים שונות ברחבי רוסיה.

זוהי קומדיה שהופקה במיוחד לכבוד חגיגות השנה האזרחית החדשה 2011. ילדה קטנה בבית יתומים בקלינינגרד משקרת לחבריה לכיתה שאביה האמיתי הוא נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב. הילדים דורשים ממנה הוכחה – שהנשיא יגיד משפט מסוים בנאום ראש השנה שלו. מרגע זה נכנס לפעולה חבר שמחליט להפעיל את שיטת "שש דרגות של הפרדה" המבוססת על הרעיון (נטול הבסיס העובדתי), לפיו כל שני אנשים בעולם מקושרים ביניהם על ידי חמישה אנשים אחרים לכל היותר. הבמאי והמפיק הקזחי טימור בקממבטוב אכן הצליח לגייס את נשיא רוסיה להופיע בתפקיד עצמו בסרט.
## עלילה
העלילה מתרחשת ב-11 ערים שונות ברוסיה והיא נפתחת במשפט המסכם את הסרט כולו: "אין לנו כל כך הרבה חגים אותם חוגגת המדינה כולה, אלה - הופעות מוצלחות של נבחרת רוסיה בכדורגל וליל השנה החדשה, ומכיוון שהשני הוא חג נדיר יותר, עליו גם נדבר".

הסרט מתווה את סיפורן של שורת דמויות שונות שהקשר ביניהן הוא מקרי לחלוטין. הדמויות מוצאות את עצמן בערב השנה החדשה במצבים קשים, שכדי להימלט מהם הם יכולים רק אם ימצאו עזרה או בדרך נס או באמצעות שש דרגות של הפרדה. לפי תאוריה זו, כל האנשים על פני כדור הארץ מתקשרים בשישה לחיצות ידיים מוכרות.

הסרט מתחיל בקלינינגרד, העיר האחרונה ברוסיה שחוגגת את השנה החדשה. הסיפור סובב סביב התארגנות הילדים בבית יתומים מקומי לקראת החג. ילדה אחת מוקנטת וכל חבריה נטפלים אליה כי הם חושבים שאביה הוא נשיא רוסיה, הם מבטיחים להפסיק להיטפל אליה בתנאי ש"אביה" יברך אותה בנאום השנה החדשה המסורתי במסר מוצפן. היא לא יודעת מה לעשות, והחבר שלה וובה, מנסה לעזור לה ומספר לה על תאוריית שש דרגות של הפרדה. הדמויות בסרט הם סטודנט, גנב וקשריו עם השוטר שלכד אותו, נהג מונית המחפש את אהובתו, זמרת פופ שנכשלת למצוא זיווג, איש עסקים שממהר להגיע אל אהובתו, שני גולשי סנובורד, העוזר הנשיאותי ופועל. וכך באמצעות מנקה השלג הקווקזי בכיכר האדומה בקשתה של ואריה מועברת לנשיא רוסיה שמבחין במסר המוצפן כתוב על גבי השלג בחצר הקרמלין. בליל השנה החדשה, הביטוי "סנטה קלאוס עוזר למי שעוזר לעצמו" (На Деда Мороза надейся, а сам не плошай!) מופיע בנאומו של הנשיא (אותו משחק בהופעת קמאו דמיטרי מדבדב עצמו) ובכך מאמת למעשה את תאוריית שש דרגות של הפרדה.

## צוות השחקנים

## הקרנה והכנסות
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-16 בדצמבר 2010, והכניס למעלה מ-700 מיליון רובל (כ-23.5 מיליון דולר), והפך לסרט המכניס ביותר באותה עת.

## DVD
ב-13 בינואר 2011 הסרט שווק בגרסת DVD אשר יצאה בשתי גרסאות - גרסה פשוטה וגרסת מתנה. גרסת המתנה כוללת דיסק בונוס עם מידע נוסף על יצירת הסרט, כגון סצנות שבעריכה לא נכנסו לסרט, חומרים ייחודיים מסצנות הצילום של הסרט, וגם פתית שלג מלאכותי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הקרמלין בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטי קומדיה רוסיים
קטגוריה:סרטי דרמה רוסיים
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי חג המולד
קטגוריה:סרטי ערב השנה החדשה
קטגוריה:סנקט פטרבורג בקולנוע
קטגוריה:סרטי הערוץ הראשון ברוסיה
דניאל סברובסקי

[ממוזער|250px|[מצבה|פסל לזכרו של סברובסקי באוסטריה]]
**דניאל סוורובסקי** (**Daniel Swarovski**; 24 באוקטובר 1862 – 23 בינואר 1956) היה תעשיין אוסטרי בתחום הזכוכית והבדולח, מייסד חברת ייצור הזכוכית והקריסטלים סברובסקי. סברובסקי ומשפחתו היו חברים רשומים במפלגה הנאצית לאחר האנשלוס של אוסטריה לרייך השלישי, במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
סברובסקי נולד בעיר בצפון בוהמיה, באימפריה האוסטרית (עיר הולדתו כיום חלק היא מצ'כיה), לאב שעסק בחיתוך זכוכית. האב היה בעל מפעל זכוכית קטן, ובבגרותו דניאל למד את רזי המקצוע במשך שנתיים במפעל המשפחתי. בתקופה זו הוא פיתח מיומנות באומנות חיתוך הזכוכית.

בשנת 1892 המציא מכונה שהקלה על תהליך חיתוך בדולח, אותה רשם כפטנט.

בשנת 1895 ייסד חברה ומפעל על שמו, **[[סברובסקי]]**, בעיירת השוק ואטנס שבמחוז אינסברוק באזור טירול שבארץ האוסטרית, כדי להשתמש במשאבי האנרגיה הטבעיים של האזור (כגון מים) עבור הייצור התעשייתי של הקריסטלים. בעשורים הבאים פיתח עם שלושת בניו טכניקות ייצור שונות ליצירת קריסטלים בוהקים וטהורים ככל האפשר, ותעשיית התכשיטים של החברה החלה לצבור רווחים גדולים.

### חברות במפלגה הנאצית
סברובסקי ומשפחתו היו חברים רשומים במפלגה הנאצית לאחר האנשלוס של אוסטריה לרייך השלישי, במהלך מלחמת העולם השנייה.

## מוות
סברובסקי מת ב-1956 ונקבר בוואטנס שבאוסטריה, בגיל 93.

## קישורים חיצוניים

* 
* נקודות ציון בהיסטוריה של סברובסקי ושל דניאל סברובסקי, באתר Crystal fanatics club 

## הערות שוליים

קטגוריה:זכוכית
קטגוריה:אנשי עסקים אוסטרים
קטגוריה:האימפריה האוסטרית: אישים
קטגוריה:נאצים
קטגוריה:אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוסטרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1862
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1982
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1956
פברואה

**פברואה** (בלטינית: **Februa**) או **פברואטיו** (**Februatio**) היה פסטיבל או חג ברומא העתיקה, המוקדש לטהרה. החג חל ביום ה-15 (אידו) של חודש פברואר. לימים אוחד חג זה עם פסטיבל הלופרקאליה. החג, שנחוג למעשה בסוף החורף, שימש לטיהור הבית והמקדשים לקראת השנה החדשה והאביב. על פי אובידיוס מקור שם החג במילה הלטינית פברוארה, שמקורה במילה אטרוסקית שמשמעה "טיהור". באותה עת הלוח היוליאני החשיב את מרץ כחודש הראשון בשנה.

חג זה נתן את שמו לחודש פברואר בו חל החג (משמעות המילה "פברואריוס" – "שבו חל פברואה"). לימים הואנש נושא הטהרה והאלוהות הרומית פברואוס זוהתה על החג ועם הטהרה.

## קישורים חיצוניים
*משמעות שמות החודשים בלוח היוליאני

קטגוריה:רומא העתיקה: דת
Google Sites

**Google Sites** (בתרגום חופשי לעברית: **אתרי גוגל**) היא מערכת חינמית הנמצאת בבעלות חברת גוגל ומאפשרת לכל אדם שברשותו חשבון Google ליצור אתרי אינטרנט ללא כל צורך בידע קודם בשפות פיתוח אתרים. המערכת יושבת בענן של גוגל ולמעשה המשתמש הפרטי (בעל חשבון גוגל רגיל) לא צריך לרכוש שירות אחסון כלשהו כדי להשתמש בשירות.

## הגבלות

נפח האחסון המוקצה לחשבונות המשתמשים החינמיים מוגבל ל-100MB, ונפח האחסון למשתמשי G Suite עומד על 500MB ו-10 ג'יגה בייט נוספים לכל עובד נוסף בעסק שנמצא תחת החשבון. המערכת לא תומכת בסקריפטים שונים ובקודי CSS כדי למנוע שימוש לרעה.

הטמעה של אפשרויות מורכבות יותר מאשר רק הצגה של מידע, גם כאלה שנפוצות במערכות אחרות לא קיימות במערכת הזו. לדוגמה: שימוש ב-TLS.

## התפתחות
בשנת 2015 עבר הממשק רענון מאסיבי וכעת ניתן לבנות במערכת אתרי אינטרנט רספונסיביים וכל זאת בעזרת שימוש בממשק ניהול מתקדם, נוח ומעוצב היטב לפי מגמות עיצוב עכשוויות.

בחודש יוני 2016, גוגל שינתה לגמרי את המראה של אתרי גוגל בהתאם לקו העיצובי החדש של מוצריה - ה-Material Design. למערכת החדשה קוראים "אתרי גוגל החדשים (New Google Sites)" וכעת ניתן לבחור לבנות אתרים עם המערכת הישנה בעיצוב קלאסי או עם החדשה בעיצוב מודרני.

גוגל הוסיפה אפשרות המרה אוטומטית, בה המערכת ממירה אתר שנבנה במערכת הישנה, ומייבאת אותו למערכת החדשה.

בסוף שנת 2019 תיקנה גוגל את התמיכה בשפה עברית ויישרה את הממשק מימין לשמאל, כך שניתן יהיה לכתוב מימין לשמאל בצורה טובה יותר.

## צנזורה

בשנת 2009, בית משפט מחוזי בטורקיה פסק על חסימת הגישה לאתר לאחר שאחד הדפים שאוחסנו עליו הכיל עלבונות במייסד טורקיה המודרנית, מוסטפא כמאל אטאטורק. בשנת 2012 קרא בית המשפט של האיחוד האירופי להסיר את החסימה אך נכון ל-2013 היא עדיין קיימת.

## קישורים חיצוניים

* 
* חדשות, טיפים ומדריכים 
* חדשות, טיפים ומדריכים 
* הוראות לשימוש בכתובת אתר מותאם אישית 
*המערכת החדשה של גוגל אתרים

## הערות שוליים

קטגוריה:גוגל
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2008
קטגוריה:שירותי אחסון אתרים חינמיים
הפועל ירושלים (כדורעף)

170px|ממוזער|סמל הקבוצה בעבר
**הפועל ירושלים** היא אגודת כדורעף המשתייכת ל"עמותה לספורט השגי ועממי בירושלים" ולמרכז הפועל.

לאגודה שתי קבוצות בוגרים: נכון לעונת 2024/2025, "הפועל אריות ירושלים" משחקת בליגת העל בכדורעף, ו"הפועל ירושלים" משחקת ב"ליגה לאומית דרום".

"הפועל לידר ירושלים", משחקת את משחקיה הביתיים באולם אורט פלך בנים שנמצא בשכונת פת בירושלים. לקבוצה קהל אוהדים תומך שמורכב בעיקר מאוהדי קבוצות הכדורגל והכדורסל של הפועל ירושלים ומחובבי כדורעף בעיר. מספר האוהדים במשחקי הקבוצה גבוה מהמקובל בליגה.

קבוצת "הפועל ירושלים" משחקת בליגה הלאומית, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם של מתנ"ס בקעה, הנמצא ברח' יהודה 29 בירושלים. עד לעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה באולם "לזרוס", הנמצא בשכונת תלפיות.

בעונת 2011/2012 הקבוצות נקראו בהתאמה "הפועל ירושלים 1", אשר שיחקה בליגת העל בכדורעף, ו"הפועל ירושלים" - קבוצת הוותיקים - אשר שיחקה בליגה הארצית, מחוז דרום.

## היסטוריה
בשנות ה-1970 שיחקה הפועל ירושלים בליגה הארצית וליגה א' (שהיו אז הליגה השנייה והשלישית, בהתאמה). בתחילת שנות ה-90 התפרקה "הפועל ירושלים". לפני-כן, בשנת 1986 הוקמה קבוצת הכדורעף אס"א ירושלים על ידי מיקי קידר, שהייתה מורכבת בעיקר מסטודנטים ירושלמים, וכמה שחקנים ותיקים. רוב השנים שיחקה אס"א ירושלים בצמרת הליגה הארצית (הליגה השנייה דאז). בשנת 2001 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הארצית, והעפילה לליגה הלאומית למשך עונה אחת. בשנת 2007 לקח מרכז הפועל את הקבוצה תחת חסותו ושינה את שמה להפועל ירושלים. עד 2007 שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות בארץ ולא זכתה להצלחה מקצועית.

מאז הפיכתה להפועל ירושלים 1, החלה הקבוצה בנסיקה מקצועית, ובתוך מספר שנים תחת אימונו של אוריה כהן הגיעה לליגת העל שבה היא משחקת עד לעונה זו, 2015/2016. בתום משחקי הסיבוב הראשון של עונת 2015/2016 העפילה הקבוצה למשחקי הפלייאוף העליון, ובסיום העונה סיימה במקום ה-6 עם 13 נקודות (4 ניצחונות מתוך 19 מחזורים). בתום הסיבוב השני של עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה, ובכך שובצה למשחקי הבית התחתון. עם סיום העונה הסדירה דורגה הקבוצה המקום השני בבית התחתון (20 נקודות, 6 ניצחונות מתוך 20 משחקים), ובהמשך הפסידה בשלב רבע גמר הפלייאוף של ליגת העל.

## סגל השחקנים
סגל שחקני הפועל לידר ירושלים נכון ל-4 במרץ 2017

שחקני עבר בהפועל לידר ירושלים:

## ראו גם
* הפועל ירושלים

## קישורים חיצוניים
* 
* הפועל לידר ירושלים, עונת 2016/17, אתר איגוד הכדורעף בישראל
* הפועל לידר ירושלים, עונת 2015/16, אתר איגוד הכדורעף בישראל
* הפועל ירושלים, עונת 2016/17, אתר איגוד הכדורעף בישראל
* הפועל ירושלים, עונת 2015/16, אתר איגוד הכדורעף בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורעף ישראליות
ירושלים
כדורעף
H&H Bagels

**H&H Bagels** היא חברת בייגל פופולרית בעיר ניו יורק, היא יצרן הבייגל הגדול ביותר בעיר ניו יורק ואחד מיצרני הבייגל הגדולים ביותר בעולם, מייצרת כ-80,000 בייגלים מדי יום.

העסק נוסד ב-1972, כשהלמר טורו וגיסו הקטור הרננדז (מכאן "H&H") רכשו את "מידטאון בייגלס" בברודוויי פינת רחוב 80 עבור $5,000 במזומן ו-$50,000 בהלוואה. לימים טורו הפך לבעל השליטה המלאה על העסק.

ב-1993 הם העבירו את המאפייה לרחוב 46 פינת השדרה ה-12 בהלס' קיצ'ן מנהטן, אם כי החנות הראשית נותרה באפר ווסט סייד. שתי החנויות נסגרו והזיכיון נמכר לאחרים. ל-H&H Bagels יש תעודת כשרות מ-Star-K (ועד הכשרות של בולטימור).

בנוסף למכירות בארצות הברית, הם גם מוכרים בייגל ברחבי תבל.

## הופעות בתרבות הפופולרית
* בסרט יש לך הודעה, קומדיה רומנטית אמריקאית מ-1998, של האחים וורנר.
* בסרט "תעלומת רצח במנהטן" - וודי אלן נושא שקית של H&H Bagels.
* בסדרה סיינפלד, קוזמו קריימר בפרק The Strike מנסה לחזור לעבודה לאחר תריסר שנות שביתה.
* בסדרה הפמליה, בפרק "The Boys Are Back in Town", "טרטל" מעביר חבילה גדולה של בייגלס ללוס אנג'לס קליפורניה
* בסדרה סקס והעיר הגדולה, בפרק "Time and Punishment" מביאה חבילה גדולה של בייגלס לדירתה של חברתה מירנדה הובס.
* בסדרה Giada's Weekend Getaways, בפרק "New York City" ג’אדה דה לאורנטיס קונה בייגל לארוחת הבוקר.
* בקומדיית המצבים איך פגשתי את אמא - טד מספר על H&H Bagels
* בסדרה המשרד, עונה 6, פרק 8 - דווייט מביא H&H Bagels לעמיתיו לעבודה.
* בסדרה How to Make It in America, עונה 1, פרק 6 - בן וקאם מביאים H&H Bagels לפגישה עם דייוויד קפלן כדי לקבל מימון לייצור החולצות המשובחות שלהם.
* במשחק הווידאו Grand Theft Auto IV מוצגת חנות בייגל שמכונה G&Y Bagels, שהיא פרודיה על H&H Bagels.

## קישורים חיצוניים
* 
* קרול לוסון, "ניו יורקרים ושותפים.; המומחים לבייגל... מפוארטו ריקו", הניו יורק טיימס, 10 באוקטובר 1993
* הכשר STAR-K לH & H Bagels

קטגוריה:ניו יורק: מסעדות
פברואוס

**פברואוס** (באטרוסקית ובלטינית: **Februus**) היה אל הטהרה האטרוסקי ואל המוות בדת רומא העתיקה.

מקורה של האמונה האטרוסקית באל זה בהאנשה של חג הטהרה פברואה, אשר נחוג באידו של חודש פברואר (החודש נקרא על שם החג, לא על שם האל), והחג הפך לחגו של האל. בחג זה נערכו טקסי ניקיון וטהרה לסמל את תום החורף ותחילת השנה החדשה שהחלה באביב בחודש מרץ.

לימים התפתחה דמותו במיתולוגיה הרומית לדמותה של פבריס - אלת המחלה והחום (ומניעתו). ואילו חגו אוחד עם פסטיבל הרומי הלופרקאליה שנערך באביב.

## קישורים חיצוניים
* אלים אטרוסקים
* הדת האטרוסקית
* תפקידי אלים רומיים ואטרוסקים

קטגוריה:אלי מוות
קטגוריה:אלים אטרוסקים
קטגוריה:אלים רומיים
הנרי אהרן שטרן

שמאל|ממוזער|250px|שטרן מטיף לביתא ישראל (1862).
250px|ממוזער|שמאל|קבוצת בני הערובה באתיופיה, עומדים משמאל לימין, שטרן ורוזנטל, בשורה האמצעית משמאל הורמוז רסאם
**הנרי אהרן שטרן** (באנגלית: **Henry Aaron Stern** 11 באפריל 1820 - 13 במאי 1885) היה מיסיונר יהודי שהתנצר שנשלח מטעם החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים ופעל בעיקר בקרב יהדות ביתא ישראל שבאתיופיה.
## חייו
שטרן נולד בעיירה אונטרייכנבאך שבמדינת הסה-קסל (היום בגרמניה) למשפחה יהודית. בצעירותו התחנך בעיר פרנקפורט.

ב-1839 עבר שטרן ללונדון ושנה לאחר מכאן המיר את דתו לנצרות. ב-1844 נשלח לירושלים, קיבל את התואר דיאקון מהבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר והחל לעסוק במסעות מיסיון בעיראק, באיראן, בכורדיסטן ובתימן.

ב-1860 הגיע לאתיופיה כדי להקים מיסיון בקרב ביתא ישראל, במהלך הטפותיו תקף את מנהגיהם של יהודי אתיופיה לרבות הקרבת הקורבנות, מוסד הנזירות ומוסד הכהונה. את רוב מסעות המיסיון עשה בדמביה, שם פגש את מתנגדו החריף ביותר, הנזיר אבא מהרי. ב-1860 עזב את אתיופיה לבריטניה והשאיר את מרטין פלאד כאחראי. ב-1863 חזר לאתיופיה והקים את מרכזו בג'נדה, זמן קצר לאחר מכאן נכלא יחד עם אירופאים אחרים במקדלה בפקודת הקיסר תוודרוס השני. ב-1868 שוחררו העצורים בידי המשלחת הצבאית הבריטית שהגיעה למדינה.

בערוב ימיו פעל כמיסיונר בקרב יהודי האיסט אנד של לונדון.

## ראו גם
*סמואל גובאט
*מרטין פלאד

## לקריאה נוספת

*Henry Aaron Stern, **[http://books.google.co.il/books?id=4NMWAAAAQAAJ Wanderings among the Falashas in Abyssinia: Together with Descriptions of the Country and Its Various Inhabitants]**, London, 1862 and 1868
*Henry Aaron Stern, **[http://anglicanhistory.org/africa/stern_missionary1868/ The Captive Missionary: Being an Account of the Country and People of Abyssinia - Embracing a Narrative of King Theodore's Life, and His Treatment of Political and Religious Missions]** London, 1869
*Albert Augustus Isaacs, **Biography of the Rev. Henry Aaron Stern, D.D.: for more than forty years a missionary amongst the Jews: containing an account of his labours and travels**, London, 1886


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:מיסיונרים
קטגוריה:גרמנים
קטגוריה:יהודים מומרים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1820
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1885