open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סקוט יאנאו

**סקוט יאנאו** (באנגלית: **Scott Yanow**;  נולד ב-4 באוקטובר 1954) הוא מבקר מוזיקה, היסטוריון ועיתונאי אמריקאי הכותב על ג'אז.

## ביוגרפיה
יאנאו נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. כשהיה בן 16 עברה משפחתו להתגורר סמוך ללוס אנג'לס שבקליפורניה. בנעוריו שמע תזמורות דיקסילנד ג'אז בתוכנית רדיו יומית וכן התרשם מהופעתו של לואי ארמסטרונג בסרט של דני קיי. על אף שהיה חובב סווינג ודיקסילנד ג'אז החל להאזין גם למוזיקאים כצ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק ודיזי גילספי שלתקליטיהם האזינו חבריו לקולג' (בו למד חשבונאות). אט אט החל להתפתח וסקרנותו הביאה אותו בראשית שנות השבעים להאזין ולכתוב על תקליטי והופעות ג'אז מסווינג ועד אוונגרד בעבור כתבי עת של סטודנטים. ב-1975 היה לעורך הג'אז של *Record Review* וב-1983 היה גם לבעל טור במגזין הג'אז הנחשב Jazziz. בנוסף נשכר לכתוב הערות אלבום עבור חברות תקליטים רבות וכתב עבור כ-600 אלבומים.

ב-1996 החל לכתוב עבור אתר האינטרנט Allmusic, הפך לכותב הג'אז הראשי של האתר וכתב שם את מרבית הביוגרפיות על אמני הג'אז וביקורות על אלבומים.

יאנאו מארח תוכנית רדיו שבועית ומשמש כעורך הג'אז של לוס אנג'לס טיימס (משרה ש"ירש" מלאונרד פד'ר).

## מספריו
* The Jazz Singers
* Jazz On Film
* Duke Ellington
* Swing
* Bebop
* (Afro-Cuban Jazz, (2000
* Trumpet Kings
* Classic Jazz
* Jazz: A Regional Exploration
* Jazz On Record 1917-76
* Allmusic Guide to Jazz - עורך

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים של המוזיקה
קטגוריה:מבקרי ג'אז
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
רומן האובנשטוק-רמתי

**רומן האובנשטוק-רמתי** (27 בפברואר 1919 – 3 במרץ 1994) היה מלחין ומורה יהודי יליד פולין, שחי שנים אחדות בישראל וקיים קשר עם חוגי המוזיקה בארץ גם אחרי שעזב אותה.

## חייו
האובנשטוק-רמתי נולד בקרקוב. הוא למד הלחנה, תאוריה של המוזיקה, כינור ופילוסופיה בשנים 1937–1940. משנת 1947 עד 1950 עמד בראש מחלקת המוזיקה של רדיו קרקוב. ובשנת 1950 עלה לישראל ונשאר בה עד 1957. בשנותיו בארץ נמנה עם מקימי הספרייה המרכזית למוזיקה בתל אביב וכיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב. למוסד זה חזר בין השנים 1969 ל-1972 להגיש קורסים בתיווי.

בשנת 1957 קיבל מלגה לשישה חודשים לאקדמיה למוזיקה קונקרטית בפריז. ב-1958 עבר להתגורר בווינה ועבד כעורך מוזיקה חדשה בהוצאת אוניברסל ובמקביל הגיש הרצאות אורח וסמינרים בתל אביב, סטוקהולם, דרמשטדט, בילטהובן (בהולנד) ובואנוס איירס. בשנת 1967 פנתה אליו העסקנית הציונית רחה פראייר להשתתף ב"טסטימוניום" - מיזם מוזיקלי להנצחת ההיסטוריה היהודית. ל"טסטימוניום" הראשון, בשנת 1968, כתב את היצירה "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית מלאה.

משנת 1973 עבד כפרופסור להלחנה בקונסרבטוריון של וינה, שם נפטר בשנת 1994.

נוסף להיותו מוזיקאי, היה האובנשטוק-רמתי גם מעצב וצייר.

## יצירתו
האובנשטוק-רמתי השתמש בחלק מיצירותיו בשיטת הסריאליזם, שהעסיקה אותו לצד סוגיית הצורה המוזיקלית. הוא ביקש ליצור צורות נעות ומשתנות במוזיקה, בניגוד לצורות היציבות של המוזיקה הקלאסית. דרך יצירתו הייתה מעגלית - הוא החל בתיווי ועל ידי הרכבת קולות שכבה על גבי שכבה, השיג תהליך משתנה. מן התיווי התהוותה צורה שהייתה לתוכן ובכך שב אל התיווי וסגר את המעגל. הייתה זו צורה סגורה ודינאמית גם יחד, משום שכל מבצע ניגן את תפקידו בזמנים שונים ועל ידי כך השתנה הרכב הכלים המנגנים בו-זמנית, אך כל מנגן חזר על תפקידו פעם אחר פעם, בלולאות קבועות מראש, ומכאן מתפרשת הצורה כסגורה. תהליך היצירה הזה נותן לנגנים הוראות נגינה מדויקות מצד אחד וחירות ביצוע מצד שני והחיבור נשמע אפוא שונה בכל ביצוע, אבל שומר על תוכנו הקבוע.

## רשימת יצירות חלקית
* ריצ'רקארי לשלישיית כלי קשת
* "ברכות" לקול אישה ותשעה כלים (1953), יצירה בעלת אופי בינלאומי, המשלבת את שיטת שנים-עשר הטונים האירופאית עם מוזיקה חוץ- אירופאית כמו ראגה הודית מאקאמה ערבית, זימרה ביזנטינית וחזנות יהודית. (בכורה: פסטיבל דונאואשינגן 1954)
* רצ'יטטיב ואריה לצ'מבלו ותזמורת (1955)
* ריצ'רקארי לתזמורת כלי קשת (1956)
* "סימפוניות הגוונים"
* "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית גדולה (1968)
* "אינסופי" לשבעה נגנים ומנצח (1975)

## לקריאה נוספת
* "נעימי זמירות ישראל"/יהודה כהן, הוצאת עם עובד 1990

## קישורים חיצוניים

* 

* Examples of Notations by Roman Haubenstock-Ramati
* German Text by Erhard Karkoschka(1971)



קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
סרגיי בלוב

**סרגיי אלכסנדרוביץ' בלוב** (ברוסית: **Серге́й Алекса́ндрович Бело́в**; 23 בינואר 1944 – 3 באוקטובר 2013) היה כדורסלן סובייטי, הידוע בשל הופעותיו עם נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים. בלוב, ששיחק כפורוורד, נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים באירופה בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
נולד בעיירה נשצ'יוקובו (כיום במחוז טומסק). בצעירותו התאמן בלוב באקדמיות ספורט של הצבא האדום. בגיל 20 ערך בלוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקומית של סברדלובסק, אוראלמש, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות בשנים 1964-1967. לאחר מכן עבר בלוב לקבוצת צסק"א מוסקבה, ושיחק במדיה במשך שתים עשרה שנים. עם צסק"א זכה בלוב ב-11 אליפויות ברית המועצות ובשתי אליפויות היורוליג, בשנים 1969 ו-1971.

בנוסף, שיחק בלוב במשך ארבע עשרה שנים במדי נבחרת ברית המועצות בכדורסל, בשנים 1967-1980. הוא זכה עם נבחרתו בארבע מדליות במשחקים האולימפיים: מדליית זהב באולימפיאדת מינכן 1972, ושלוש מדליות ארד באולימפיאדות של 1968, 1976 ו-1980. הוא הוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה באליפות העולם בכדורסל בשנים 1967 ו-1974, ולזכייה באליפות אירופה בכדורסל בשנים 1967, 1969, 1971 ו-1979.

בשנות ה-90 שימש בלוב כמאמנה של נבחרת רוסיה במשך שש שנים. הוא הדריך אותה בשתי אליפויות עולם (1994 ו-1998), שבשתיהן היא הגיעה עד לגמר, ובשלוש אליפויות אירופה, שבאחת מהן (ב-1997) זכתה במדליית הארד. בלוב גם שימש כמאמן הנבחרת הצעירה של רוסיה באוניברסיאדה ב-2009, שבה היא זכתה במדליית הכסף.

בלוב נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו ב-NBA. ב-1991 הוא נבחר על ידי פיב"א לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בכל הזמנים, ובשנת 1992 הוא היה לאירופי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הוא הוכנס להיכל התהילה של פיב"א בשנת 2007.

נפטר ב-3 באוקטובר 2013 ממחלת הסרטן.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר היורוליג
* סרגיי בלוב באתר היכל התהילה של פיב"א
* מהלך הקריירה כמאמן באתר Basketpedya
* 

קטגוריה:כדורסלנים סובייטים
קטגוריה:כדורסלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מאמני צסק"א מוסקבה בכדורסל
קטגוריה:מדליקי הלפיד האולימפי
קטגוריה:חברי היכל התהילה של פיב"א
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורסל
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1944
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2013
רחוב פאולוס השישי

250px|ממוזער|מבט על מרכזה של נצרת. רחוב פאולוס השישי חוצה את העיר משמאל למטה לכיוון ימין במרכזה של התמונה
**רחוב פאולוס השישי** הוא רחובה הראשי של העיר נצרת, והוא קרוי על-שמו של האפיפיור פאולוס השישי, אשר ביקר בעיר ב-5 בינואר 1964.
## גאוגרפיה
אורכו של הרחוב הוא כ-1,650 מטרים, ויחד עם המשכו הצפוני, המכונה רחוב הגליל, הוא חוצה את העיר בכיוון כללי מדרום-מערב לצפון-מזרח. תחילתו בצומת נצרת דרום, שבה הוא נפגש עם כביש 75 ועם הקצה הצפוני של התוואי הישן של כביש 60 (רחוב ג'ורג' איבן עמאר). הוא חוצה את "כיכר העיר", וחולף ממזרח לעיר העתיקה של נצרת ולמתחם בזיליקת הבשורה. סופו של הרחוב ב"כיכר המעיין" שבמרכזו שוכן מעיין מרים, מקום בו הכביש פונה לכיוון מזרח ומשנה את שמו לרחוב הגליל. בין האתרים השוכנים לאורכו של הכביש נמנים בית הספר דון גאנטלה של האב הוגו, מנזר שארל דה פוקו, מקאם שהאב א-דין ומנזר הנזירות הפרנציסקניות.

לאורך חלקו המרכזי של הרחוב משתרעת חזית מסחרית שבה חנויות ובתי עסק מכל הסוגים, ומסעדות רבות. הרחוב עמוס משך כל שעות היום, ורוב קווי האוטובוס העירוניים והבין-עירוניים המשרתים את נצרת חולפים דרכו. תחנתם הסופית של חלק מקווים אלה שוכנת ברחוב ליד כיכר העיר, עובדה המוסיפה על העומס התעבורתי.

ברחוב מתקיימות תהלוכות לפני חג המולד, והפגנות האחד במאי של מק"י וחד"ש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נצרת: תחבורה
פאולוס השישי
קואיצ'ירו מאצואורה

**קואיצ'ירו מאצואורה** (ביפנית: 松浦 晃一郎; נולד ב-29 בספטמבר 1937), הוא דיפלומט יפני ולשעבר המזכיר הכללי של אונסק"ו.
## ביוגרפיה
מאצואורה, יליד טוקיו, למד לתואר במשפטים באוניברסיטת טוקיו, ולתואר בכלכלה בהוורפורד קולג' שבפנסילבניה, ארצות הברית.

הוא החל בקריירה דיפלומטית ב-1959. כיהן במספר תפקידים במשרד החוץ היפני, בהם מנהל המשרד לשיתוף פעולה כלכלי ב-1988, ומנהל המשרד לענייני צפון אמריקה ב-1990. בשנים 1992–1994 כיהן כסגן שר החוץ. לאחר מכן מונה לשגריר יפן בצרפת, עד 1999.

אחרי שנה בה כיהן כיושב ראש אונסק"ו, נבחר למזכיר הכללי התשיעי של הארגון, ב-12 בנובמבר 1999. ב-12 באוקטובר 2005 נבחר שוב, לכהונה של עוד 4 שנים. בנובמבר 2009 הוחלף על ידי אירינה בוקובה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אונסק"ו
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:שגרירי יפן
קטגוריה:שגרירים בצרפת
קטגוריה:בוגרי הוורפורד קולג'
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1937
ז'וינווילי

**ז'וינווילי** (בפורטוגזית: **Joinville**) היא המאוכלסת בערי מדינת סנטה קטרינה, ברזיל, ומרכזה הכלכלי והתעשייתי. בז'וינווילי מתגוררים כחצי מיליון תושבים, רובם ממוצא אירופי, בעיקר גרמני. העיר ממוקמת בגובה פני הים על גדות מפרץ בביטונגה ולרגלי רכס ההרים סרה דו מאר. אקלימה של ז'וינוויל סובטרופי חם ולח, וגשום רוב ימות השנה.

מקור השם הוא שמו של פרנסואה ד'אורלאן, נסיך ז'ואנוויל הצרפתי שנשא לאישה את בת קיסר ברזיל דונה פרנסיסקה בשנת 1843. בפורטוגזית ברזילאית הגיית השם הצרפתי השתבשה מעט.

ז'וינווילי היא מהמרכזים התעשייתיים החשובים בברזיל. בין החברות היושבות בה "דוקול" לכלים סניטריים, "דהלר" לטקסטיל ו"בוסקאר" לאוטובוסים. העיר מארחת גם כנסים עסקיים רבים.

בז'וינווילי פועלת אוניברסיטת אוניוויל העירונית וכמה מכללות פרטיות, וכן שלוחה של האוניברסיטה הציבורית של סנטה קטרינה. ז'וינווילי מארחת שני אירועים שנתיים בעלי תהודה לאומית ובינלאומית: פסטיבל הריקוד באולם הבולשוי וכן את פסטיבל הפרחים המציג זנים חדשים ופיתוחים בפלוריקולטורה.

לז'וינווילי שדה תעופה לטיסות פנים, תחנת רכבת משא, תחנת אוטובוס מרכזית וכן מעגן ספינות. העיר מחוברת לציר התנועה הראשי BR101 המוביל לקוריטיבה בצפון ולבלנאריו קמבוריו ופלוריאנופוליס בדרום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סנטה קטרינה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1851
יוסף דורפמן

**יוסף דוֹרפמן** (באנגלית: Joseph Dorfman; 3 באוגוסט 1940 – 8 ביוני 2006) היה מלחין ופרופסור להלחנה ומוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

## חייו
דורפמן נולד באודסה למשפחה יהודית מסורתית, שכללה מוזיקאים וחזנים. מוזיקה חסידית ופולקלור יהודי היו ברקע גידולו של דורפמן והם באים לביטוי במוזיקה שלו. דורפמן החל לגלות עניין במוזיקה בגיל תשע, ובגיל שלוש עשרה כבר החל להלחין. הוא למד בקונסרבטוריון של אודסה, שם קיבל תואר מוסמך למוזיקה בהצטיינות והמשיך את לימודיו במכון גנסין במוסקבה, שם קיבל תואר דוקטור בהלחנה ומוזיקולוגיה.

יוסף דורפמן עלה לישראל בשנת 1973 עם אשתו ובתו. בשנת 1983 היה לפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1985 – 1989 כיהן כמנהל האקדמיה. בנוסף, היה גם המנהל האמנותי של פסטיבל האמנות היהודית הבינלאומי, שהחל ב-1992.

כמלחין, יצירותיו של דורפמן לרוב בסגנון מוזיקה של המאה העשרים, כולל סוגות רבות כדוגמת תיווי גרפי, אלתור אלקטרוני-אקוסטי וכדומה. יוסף כתב למעלה מאלף יצירות, וביניהן יצירות לכלי סולו, הרכב קאמרי, מוזיקה קולית, מוזיקה כוראלית, בלט, יצירות לתזמורת, קנטטות ואורטוריות.

דורפמן חקר את המסורת המוזיקלית היהודית של מזרח אירופה, והתמקד ביצירות של החברה למוזיקה היהודית העממית. כחלק ממחקרו מצא יצירות אבודות של מלחינים מחברה זו. התעניינותו במוזיקה יהודית השפיעה על גדולתו כמלחין. לפי עופר בן עמוס, *האלמנט החשוב ביותר בעבודותיו של יוסף דורפמן הוא עובדת היותן מוזיקה יהודית*.

יוסף נפטר בשנת 2006, בגיל 65, ונקבר בבית העלמין ירקון.

ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.

## יצירותיו
המוזיקה של דורפמן הייתה טונאלית והתבססה על סולמות ומודוסים, על פי הטכניקה של טאנייב. הפרק הראשון של הסונאטה מס' 1 לפסנתר כתוב כווריאציות על שורה של 12 צלילים, אך איננו דודקאפוני. הפרטיטה לכלי קשת כתובה בסגנון האסכולה הקונטרפונקטית הרוסית. ביצירתו ניכרת השפעת הפולקלור היהודי-אירופי, חזנות ומוזיקה חסידית.

"התעלות", לפסנתר וכלי הקשה, (1974) הייתה היצירה הראשונה, שדורפמן כתב בישראל, והיא כתובה בתיווי גרפי. "אבני ירושלים" (1974 - 1977), כתובה כמוזיקה אלקטרונית לקריין, הקורא ושר בהגייה תימנית, ולסרט מגנטי, וכוללת הקשה על אבנים וצלילים סינתטיים. " י"ב שבטי ישראל " כוללת תזמורת כלי הקשה ומלווה הקרנת תמונות של מארק שאגאל ופעלולי אורות. בשלוש היצירות הללו פתח דורפמן תקופה חדשה של כתיבה גרפית-אליאטורית ויצירה באולפן מוזיקה אלקטרונית.

## פרסים, מלגות
* פרס אקו"ם (1978)
* מלגת קרן פולברייט (1979)
* מלגת מכון הינדמית (1980)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
גזרת הים

**גזרת הים** הייתה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון.

איסור זה נשאר בתוקפו, לסירוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467-1485.

## הרקע לגזירה
הר ציון הוא מקום מקודש הן ליהודים, שמציינים במקום את קבר דוד, והן לנוצרים, המאמינים גם ששם נערכה הסעודה האחרונה. במקום היה במאה ה-15 מבנה צלבני ובו התמקמו גם הפרנציסקנים. היהודים קיימו במקום תפילות וטקסים, והוא היה אחת התחנות בעלייה לרגל. בין המחצית השנייה של המאה ה-14 ועד 1427 התקיימו סכסוכים בין יהודים לנוצרים על החזקה במקום ועל זכויות התפילה והביקור. ב-1427 פנה נגיד היהודים אל הסולטאן הממלוכי (ג'קמק) וביקש להגיע לפשרה. תשובתו של הסולטאן, לפי פליקס פברי הייתה: "גם אנו חושבים את דוד לקדוש, ממש כמו הנוצרים והיהודים, ואנו מאמינים בכתבי הקודש ממש כמוהם. על-כן לא היהודים ולא הנוצרים יהיו בעלי המקום הזה, אלא ניקח אותו לעצמנו." לפי ניתוח אחר בתקופה זו היה לממלוכים עניין פוליטי לפגוע בנוצרים, כחלק מהתחרות שלהם עם האימפריה העות'מאנית, והם הענישו את הנוצרים בעקבות "בנייה בלתי חוקית". לפי ניתוח זה, ההיטפלות להשתדלות היהודים היא רק תעמולה נוצרית.

ואכן, הנזירים סולקו מהמקום וב-1452 המקום הפך למסגד. כך החלה סדרת סכסוכים בינלאומיים, בהם השתדלו גופים נוצריים אצל השלטון הממלוכי לקבל לידיהם את המקום. גם יהודים עשירים ניסו לשחד את הסולטאן לבל יתן יד לדחיקתם של יהודים. ב-1462 מדווח הנוסע גיום אוליבר: "הם (המוסלמים) מונעים את הנוצרים מלהיכנס שם (למבנה קבר דוד) תחת עונש מוות". במשך תקופות קצרות חזרה למקום שליטה פרנציסקנית, אך לבסוף נושלו הפרנציסקנים סופית וחלקם נאסרו.

## גזירת הגזירה
ההשלכות על העם היהודי היו קשות, שכן הזעם הנוצרי הופנה אל היהודים. בשנת 1428 הוציא בוונציה האפיפיור מרטינוס החמישי, צו (בולה אפיפיורית) המטיל חרם על רבי-חובלים נוצרים להוביל באוניותיהם יהודים העושים דרכם לארץ-ישראל. כמה מרבי החובלים הרחיקו לכת, מתוך קנאות יתרה, עד כדי הטלת נוסעים יהודיים לים. כמו כן הוטלו מיסים כבדים על יהודי איטליה כ"פיצוי" לפרנציסקנים. גזירות אלה, שנקראו **גזירת הים**, בוטלו רק בשנות השמונים של המאה ה-15. בשנת 1488 דיווח עובדיה מברטנורא:

## ראו גם
* ירושלים בתקופה הממלוכית

## לקריאה נוספת
* יוסף דרורי, **ירושלים לדורותיה** (יחידה 7), האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ה, עמודים 97–98.
* **"זאת ירושלים"**, יד בן-צבי, כרך ב'.

## קישורים חיצוניים
* יהושע פראוור, "מנזר הפראנציסקאנים ב"הר ציון" ויהודי ירושלים במאה הט"ו", **ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה** יד (א-ב), החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תש"ח 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:המאה ה-15
סקראוצקי

**סקראוצקי** או **סקראוסקי** (ברומנית: **Scaraoţchi** או **Scaraoschi**)  הוא אחד מכינויו של ראש השדים במיתולוגיה הרומנית.

השם הרומני סקראוצקי נגזר מהשם **איסקריוצקי**, הנוסח הסלאבי לשם יהודה איש קריות.

זיהויו של היהודי השנוא ביותר על הנוצרים עם השטן היה חלק מהדמוניזציה של היהודים בקרב השכבות העממיות. סקראוצקי מככב באגדות עם רומניות, לעיתים יחד עם דמויות אגדיות נוספות וגם סופרים קנוניים השתמשו בדמותו בחלק מיצירותיהם.

## לקריאה נוספת
* טשו סולומוביץ', România Judaica, כרך 1, פרק 6. 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה רומנית
אלבקור

**אלבקור** (שם מדעי: *Thunnus alalunga*; על פי האקדמיה העברית ללשון: **[[טונה]] ארוכת-סנפיר**) הוא מין של דג בסוג טונה הנמצא בכל האוקיינוסים הטרופים והממוזגים, ובים התיכון.

## מאפיינים
אורכו של האלבקור עשוי להגיע ל-140 ס"מ, ומשקלו יכול להגיע ל-45 ק"ג. דגי טונה אלבקור חיים עד 600 מטרים מתחת לפני המים, והם נפוצים באזורים סובטרופיים בחלקו הצפוני של האוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי, בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.

גופם של האלבקורים מכוסה בקשקשים קטנים במיוחד, לאורך גופם נמתח פס כחול בוהק ועל סנפירי הגב והשת מופיעים גוני צהוב. סנפירי החזה ארוכים במיוחד בדומה לטונה עיננית. הזכרים דומים לנקבות, אך גדולים יותר. תוחלת החיים של הזכרים ארוכה מזו של הנקבות (כ-13 שנים באוקיינוס האטלנטי, וכתשע שנים בים התיכון). מסיבה זו, בין הפרטים הבוגרים יש יותר זכרים מאשר נקבות.

האלבקור מגיע בלהקות לישראל במרחק של כמה עשרות קילומטרים מהחוף בחודש מאי, ונָדוג באופן מסחרי, וכן על ידי חובבי ספורט הדיג בשיטת טרולינג. מספריו יתמעטו עם חלוף חודשי הקיץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* טונה אלבקור, מדריך הדגים של ישראל, באתר גוגל ספרים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר ז'וזף בונאטר
קטגוריה:קולייסיים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מגה-פאונה ימית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
יעקב הרפז

**יעקב הרפז** (נולד ב-1951) הוא נשיא קבוצת IMC, שימש בעבר כמנכ"ל ישקר.

## ביוגרפיה
הרפז נולד בקריית מוצקין. שירת בצה"ל בחיל החימוש. במלחמת יום הכיפורים נפצע באזור תעלת סואץ ואיבד כף רגל, על אף הפציעה חילץ וטיפל בחברו לכוח והציל את חייו, על כך זכה לעיטור המופת. למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.

לאחר סיום לימודיו עבד במעבדה לתהליכי עיבוד, ממנה הגיע ל"ישקר" כאיש פיתוח. אחרי מפגש עם סטף ורטהיימר עבר למכירות ושיווק. למד בקורס ניהול (PMD) בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. ב-1984 מונה כמנהל השיווק של "ישקר". ב-1992 מונה כמנכ"ל החברה ובהמשך מונה לנשיא קבוצת IMC. אחרי מכירת החברה לוורן באפט התבקש להישאר בתפקידו. ב-1996 זכה בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת, מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.

הרפז מתגורר בכפר ורדים, נשוי ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:כפר ורדים: אישים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת מכונות
קטגוריה:חיילי חיל החימוש במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
אנדריי טיחונוב (מתמטיקאי)

**אנדריי ניקולאיביץ' טיחונוב** (ברוסית: Андрей Николаевич Тихонов; 30 באוקטובר 1906 - 7 באוקטובר 1993) היה מתמטיקאי רוסי, נודע בשל תרומתו הרבה לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית.

## ביוגרפיה
טיחונוב למד באוניברסיטת מוסקבה, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1927 תחת הנחייתו של פאבל אלכסנדרוב. בשנת 1933 נבחר לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. הפך לעמית באקדמיה למדעים של ברית המועצות ב-29 בינואר 1939 ולחבר מן המניין ב-1 ביולי 1966.

## עיסוק מדעי
טיחונוב עסק במספר תחומים שונים במתמטיקה. הוא תרם תרומה משמעותית לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית. הוא נודע בעיקר בשל עיסוקו בטופולוגיה, שכלל הוכחה למשפט אוריסון בשנת 1926, ואת משפט טיכונוף, שקובע שכל מכפלה של מרחבים טופולוגים קומפקטים היא קומפקטית. לכבודו, מרחב רגולרי לחלוטין נקרא גם "מרחב טיכונוף".

בפיזיקה מתמטית, הוא הוכיח את משפט אוריסון למשוואת החום ולמד את משוואת האינטגרל של וולטרה.

באנליזה אסימפטוטית, הוא החל את תאוריית האנליזה האסימפטוטית למשוואות דיפרנציאליות עם מקדם קטן.

## פעילות
טיחונוב היה הגורם המרכזי לייסודה של הפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה באוניברסיטת מוסקבה ושימש כדיקן הראשון שלה בין השנים 1970–1990.

## פרסים
טיחונוב קיבל מספר פרסים על עבודתו, כולל פרס לנין (1966) וגיבור המפלגה הסוציאליסטית (1954, 1986).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:טופולוגים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1906
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1993
מלגת אלון

**מלגת אלון** היא מלגה שניתנת על ידי ות"ת ונועדה לאפשר קליטה של חוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל.

המלגה נועדה להתגבר על המחסור בתקציב לקליטתם של חוקרים צעירים, כאלה שזה עתה סיימו את הכשרתם האקדמית דוקטורט ופוסט-דוקטורט. מלגת אלון אינה ניתנת לחוקר ישירות, אלא מממנת את העסקתו במשרה אקדמית באוניברסיטה (בדרגה שנקבעה לו) במשך שלוש שנים, שלאחריהן מתחייבת האוניברסיטה להמשיך ולהעסיקו במשרה תקנית. בנוסף ניתן למלגאי מענק חד-פעמי לרכישת ציוד מחקרי.

מלגת אלון קרויה על שמו של יגאל אלון, שהיה שר החינוך ויו"ר המועצה להשכלה גבוהה. המלגה ניתנת לחוקר על בסיס הצטיינותו האישית, אך הגשת הבקשה למלגה נעשית על ידי האוניברסיטה החפצה להעסיקו. על המלגה מתחרות כל האוניברסיטאות בישראל, בלא שתיקבע מכסה לכל אוניברסיטה או לתחומי המחקר השונים. בסך-הכל מוענקות בכל שנה, במסגרת התוכנית, עד 25 מלגות תלת-שנתיות חדשות. המלגות ניתנות למלגאים מתחומים שונים, בהם מדעים מדויקים והנדסה, מדעי החברה, מדעי הרוח ומדעי החיים.

עם הזוכים במלגת אלון נמנים כאלה שהפכו ברבות הימים לפרופסורים מן המניין, ובהם אבי בל, יעל רויכמן, יוסף קפלן, רחל אליאור, ניר טסלר, מנחם פיש, דוד אסף, אסף חמדני, אורנה אלרואי-שטיין וחתני פרס ישראל נוגה אלון ודן יקיר. יש גם כאלה שלא הגשימו את מטרתה של המלגה, ועברו מהאקדמיה לפעילות אחרת, ובהם חבר הכנסת לשעבר (ואחר כך שר האוצר) יובל שטייניץ.

## קישורים חיצוניים
* 
* מידע באתר המועצה להשכלה גבוהה
* חגית מסר-ירון ושירלי כהנוביץ', נשים ומדע בישראל - תמונת מצב, דצמבר 2003 סעיף 2.5.5 - מלגות אלון
## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: אקדמיה
קטגוריה:מלגות
קטגוריה:הנצחת יגאל אלון
ג'פרי טייט

ד"ר **ג'פרי טייט**, CBE, (באנגלית: **Jeffrey Tate**, 28 באפריל 1943 - 2 ביוני 2017) היה מנצח אנגלי.

טייט נולד בסולסברי שבאנגליה עם שדרה שסועה וגבנון. בילדותו עברה משפחתו לפרנהם במחוז סארי בדרום מזרח אנגליה, שם הוא למד בקולג' המקומי בין השנים 1954-1961, וזכה במלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'. במקביל ללימודי הרפואה באוניברסיטה, גם ניהל כמה הפקות תיאטרון. לאחר שסיים את התואר ברפואה, התמחה בכירורגיית עיניים, ועבד בבית החולים סט. תומאס בלונדון, עד שוויתר על קריירת הרפואה, ופנה ללמוד מוזיקה במרכז ללימודי אופרה בלונדון. לאחר הלימודים נעשה רפטיטור ומאמן בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תחת חסותו של המנצח גאורג שולטי.

הבכורה הבינלאומית של טייט כמנצח, הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בשנת 1979. בשנת 1985 התמנה למנצח הראשי הראשון של התזמורת הקאמרית האנגלית. ב-1986 מינתה הנהלת בית האופרה של הקובנט גארדן את טייט למנצח הראשי של בית האופרה, גם כאן, הראשון שקיבל את התואר. טייט שימש כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, הולנד בין השנים 1991-1995. בשנת 2005 מונה טייט למנהל מוזיקלי של בית האופרה תיאטרון סן קרלו בנאפולי. ב-2008 מונה טייט למנצח ראשי בתזמורת הסימפונית של המבורג.

בין הקלטותיו ישנה סדרה של קונצ'רטי לפסנתר מאת מוצרט עם הפסנתרנית היפנית מיצוקו אושידה.

טייט היה נשיא אגודת הצדקה לשדרה שסועה באנגליה מאז 1989.

## קישורים חיצוניים

* דף על טייט באתר תיאטרון סן קרלו
* אתר הבית של ASBAH, האגודה האנגלית לשדרה שסועה (ספינה ביפידה)

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2017
שבתי פרנקל

**הרב שבתי פרנקל** (13 באוגוסט 1909, כ"ו באב ה'תרס"ט – 30 בספטמבר 2000, א' בתשרי ה'תשס"א) היה נדבן והמו"ל של הוצאת שבתי פרנקל העוסקת בעיקר בהוצאה מוגהת וממופתחת של ספרי משנה תורה לרמב"ם.

## קורות חיים
פרנקל נולד בביליץ, פולין ליוסף ולפרל פרנקל. הוא נישא לחיה שינדל - בתו של הרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא ונינו של החת"ם סופר. בשואה נמלט לוילנה בליטא, משם היגר לארצות הברית, התיישב בניו יורק ועסק בפעולות הצלת יהודים מידי הנאצים. רוב משפחתו, הוריו, אחיו ובני משפחתם, נספו בשואה. לאחר המלחמה פעל לשיקום פליטים ולביסוס מוסדות שהוקמו עבורם. פרנקל ואשתו אימצו שני יתומים ממשפחתה של האישה, שהוריהם נספו בשואה.

בשנת ה'תש"ל עלה פרנקל לישראל. הוא הקים כולל מיוחד של אברכים כדי לממש את מפעל הוצאת ספרי המשנה תורה. הכולל נקרא "ישיבת אהל יוסף" - לזכר אביו, יוסף, שנספה בשואה. כמו כן הקים לשם כך את הוצאת שבתי פרנקל. מלבד ספרי הרמב"ם הוציא לאור גם קיצור שולחן ערוך עם ליקוטים מהספר משנה ברורה, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין.

הוא כתב ספר "רזא דשבתי" ב-3 כרכים.

לאחר פטירת אשתו ביום כ"ד בחשוון ה'תשמ"ו נישא בזיווג שני לחיה אסתר לבית ברינר (בריננער), בתו של החסיד ר' שלמה אמסטרדם מטשין, מצאצאי הרב שאול לוונשטם מחבר הספר **בנין אריאל** והרב צבי אשכנזי מחבר הספר חכם צבי, איתה חי כעשר שנים עד לפטירתו.

ביום א' של ראש השנה בשנת ה'תשס"א נפטר פרנקל ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הוא לא הותיר אחריו צאצאים. חתנו החורג - הרב נפתלי קפלן (נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ) ממשיך במפעל חייו, ומחלק את זמנו בין ביתו בניו יורק וביתו בבני ברק.

## קישורים חיצוניים
* ר' שבתי פרנקל בארץ, שערים, 1 במרץ 1951, עמ' 1
* ר' שבתי פרנקל סייר ביישובי פא"י, שערים, 21 במרץ 1951, עמ' 1 ו-4 (חלק 1, חלק 2)
* נפתלי קראוס, הרמב"ם "קם לתחייה" בבני-ברק, מעריב, 6 ביוני 1975, עמ' 25
* 

קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:בני ברק: אישים
קטגוריה:מחברי ספרי מפתחות
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
סובריין

שמאל|ממוזער|150px|סובריין, 1558
**סובריין** (באנגלית: **Sovereign** – ריבון) הוא מטבע זהב בריטי שערכו ההיסטורי היה לירה שטרלינג. שמו של המטבע נגזר מדיוקן המלך המכהן שמופיע על צד הנושא של המטבע. בצידו השני של המטבע מופיע הקדוש ג'ורג' כשהוא רוכב על סוסו וקוטל דרקון.

הסובריין הראשון הונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי. משקלו באותה עת היה 15.6 גרם בטוהר 23 קרט (958 אלפיות). ב-1816 הכריז הפרלמנט הבריטי על רפורמה מוניטרית שביטלה את הגינאה כהילך חוקי והגדירה מחדש את הסובריין כמטבע המכיל 7.322 גרם זהב טהור, ואשר שוויו 20 שילינגים. עד מלחמת העולם הראשונה היה הסובריין מטבע עובר לסוחר בבריטניה, אך עם השעיית בסיס הזהב ברחבי האימפריה הבריטית בעקבות המלחמה, ולאחריה, בעקבות השפל הגדול, הצטמצמה כמות הסובריינים במחזור ובמקומם נעשה שימוש הולך וגדל בשטרי נייר ובמטבעות בעלי ערכים נמוכים מליש"ט של בנק אנגליה. המטבעה המלכותית הבריטית ממשיכה להנפיק מדי שנה סובריינים, המהווים הילך חוקי לכאורה, אך מכיוון שערכו של הזהב בכל סובריין גבוה בהרבה מליש"ט אחת, הסובריינים משמשים בעיקר כזהב נזיל או בקרב אספנים.

הסובריין התקני מכיל 0.2354 אונקיות טרוי של זהב טהור, כאשר טוהר הזהב הוא 22 קראט (916 אלפיות), ומשקלו 7.98 גרם. מספר מִטבעות שונות מנפיקות סובריינים ובכללן: פרת', מלבורן, סידני, לונדון ובעבר גם בומביי ופרטוריה. מטבעות בעריכים של חצי סובריין, שני סובריינים וחמישה סובריינים מונפקים מעת לעת. ב-2009 אף הנפיקה המטבעה המלכותית לראשונה מטבע זהב בערך רבע סובריין.

## קישורים חיצוניים

* מטבע זהב סוברין – מדריך מלא: היסטוריה, ערך ותמונות, באתר Banknote

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:מטבעות זהב
הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס

**הפארק הלאומי שפאדה דוס וֶאַדיירוס** (בפורטוגזית: **Parque Nacional da Chapada dos Veadeiros**) משתרע על פני 655 קמ"ר בצפון-מזרח מדינת גויאס, במרכז ברזיל, כ-200 ק"מ צפונית לברזיליה. הפארק נחנך בידי נשיא ברזיל ז'וסלינו קוביצ'ק ב-11 בינואר 1961 במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי אמאס שבדרום-מערב גויאס.

## גאוגרפיה
הסראדו הוא אזור של סוואנה טרופית המשתרעת על פני שטחים נרחבים במרכז ברזיל ובקצותיהן המזרחיים של בוליביה ופרגוואי. הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס משתרע על פני רמה הנושאת שם זה במרכז הסראדו, שגילה מוערך בכ-1.8 מיליארד שנים. גובה הרמה נע בין כ-600 לכ-1,700 מ' מעל פני הים, וגובהה של הנקודה הגבוהה ביותר, סרה דה סנטנה, הוא 1,691 מ' מעל פני הים. סרה דה סנטנה היא גם הפסגה הגבוהה ביותר במדינת גויאס כולה. תצורות הסלעים בפארק הן מהקדומות בעולם, ואדמתו מכילה קוורץ. 

הנהר המרכזי הזורם בפארק הוא נהר פְּרֶטוֹ, מיובליו של נהר טוקנטינס, היוצר קניונים שקירותיהם מגיעים לגובה של 40 מטרים. בשטח הפארק עשרות מפלים, בהם מפלי ריו פרטו, שגובהם 120 מ'.

## החי והצומח
בשטח הפארק גדלים 25 מיני סחלבים, והעצים הנפוצים בו כוללים בין היתר טבבויה ורודה, קופיבה, פלפלון רך, דקל סיאגרוס רומנזוף ודקל באבאסו.

עולם החי בפארק כולל איילי פמפאס, איילי ביצות, זאבי רעמה, יגוארים, ארנבוני יער, ארמדילים ענקיים, דובי נמלים, קפיבארות וטפירים, וכן עופות כננדו, טוקן, אורובו שחור ונשרון מלכותי.

## גלריה

Chapada dos Veadeiros, akvofalo 120 m.jpg|מפלי ריו פרטו
Paepalanthus, Eriocaulaceae.JPG|Paepalanthus, ממשפחת הברומליים, אנדמי לאזור הסראדו
Vale do .jpg|נהר פרטו
Veadeiros2 leofleck.jpg|מפל בפארק
Parque Nacional Chapada dos Veadeiros.jpg|נופי הפארק


## קישורים חיצוניים

* 

שפאדה דוס ואדיירוס
שפאדה דוס ואדיירוס
אנטוניו ולנסיה

**לואיס אנטוניו ולנסיה** (בספרדית: **Luis Antonio Valencia**; נולד ב-4 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אקוודורי. 

ולנסיה החל את הקריירה שלו במועדון אל נסיונל. בעונת  הוא עבר לוויאריאל מהליגה הספרדית ומשם הושאל לרקראטיבו ולבה. בעונת  הוא הושאל לוויגאן אתלטיק. את הופעת הבכורה בוויגאן הוא ערך ב-19 באוגוסט 2006, במשחק הפסד 2-1 לניוקאסל יונייטד. ב-21 באוקטובר 2006, במשחק מול מנצ'סטר סיטי, כבש ולנסיה את שערו הראשון בקבוצה. ב-18 בינואר 2008 נרכש כרטיסו על ידי ויגאן והוא חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בקבוצה.

ב-30 ביוני 2009 עבר ולנסיה למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום המוערך ב-16 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה ל-4 שנים.

ההופעה הראשונה של ולנסיה בנבחרת אקוודור הייתה ב-27 במרץ 2005 במשחק מול פרגוואי. ולנסיה הבקיע שני שערים בדרך לניצחון נבחרתו 5-2. הוא שותף עם נבחרתו במונדיאל 2006 ואף היה מועמד מטעם פיפ"א לנבחרת הטורניר וכן היה אחד מ-6 המועמדים לפרס השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר.

בשנת 2018 מונה לקפטן קבוצת מנצ'סטר יונייטד ובכך הפך לקפטן הלא אירופי הראשון בתולדות הקבוצה. עוד קודם לכן, ענד את סרט הקפטן במשחק גמר הליגה האירופית 2017, בו גברה קבוצתו 2-0 על אייאקס בדרך לזכייה בתואר.

ב- 28 ביוני 2019 ולנסיה עזב את מנצ'סטר יונייטד לאחר 10 שנים וחזר לאחר 14 שנים באירופה למולדתו אקוודור, כאשר חתם בקבוצה ליגה דה קיטו מליגת העל של אקוודור.

## תארים

; מנצ'סטר יונייטד
* אליפות אנגליה (2): 2010/2011, 2012/2013
* הגביע האנגלי (1): 2015/2016
* גביע הליגה (2): 2009/2010, 2016/2017
* מגן הקהילה (3): 2011,2014 ,2017
* הליגה האירופית (1): 2016/2017

## קישורים חיצוניים

* 

* אנטוניו ולנסיה באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד

קטגוריה:כדורגלנים אקוודורים
קטגוריה:קשרי כדורגל אקוודורים
קטגוריה:כדורגלני אל נסיונל
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:כדורגלני רקראטיבו ולבה
קטגוריה:כדורגלני ויגאן את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ליגה דה קיטו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אקוודור
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2007
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2011
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2019
קטגוריה:אקוודורים שנולדו ב-1985
תיאטרון ארג'נטינה

**תיאטרו ארג'נטינה** (איטלקית:Teatro Argentina), הוא בית אופרה ותיאטרון הממוקם במתחם עתיקות ברומא שבאיטליה (מתחם הכולל את תיאטרון פומפיוס). בית האופרה הוא אחד העתיקים ברומא, נחנך ב-31 בינואר 1732 בהצגת האופרה "ברניצ'ה" (Berenice) מאת המלחין דומניקו סארו.

## היסטוריה
150px|ממוזער|שמאל|מופע מוזיקה בתיאטרו ארג'נטינה - ציור מאת ג'ובאני פאולו פאניני, 1747
המבנה נבנה בהזמנת משפחת ספורצה צ'זאריני ותוכנן בידי האדריכל ג'רולאמו תיאודולי. מבנה האודיטוריום הוא בצורה מסורתית של פרסה בגובה 6 קומות של תאי צפייה עשויים עץ. המבנה שופץ פעמים רבות.
### המאה ה-19
הדוכס פרנצ'סקו ספורצה-צ'זריני שניהל את תיאטרו ארג'נטינה בשנים 1815-1807 היה אוהב תיאטרון מושבע שצבר עד יום מותו חובות גדולים בעקבות חריגות תקציביות.
האירוע המפורסם ביותר שהתקיים בתיאטרון התרחש ב-20 בפברואר 1816:בכורת האופרה "הספר מסביליה" מאת ג'ואקינו רוסיני
התפאורה נחתמה על ידיאנג'לו טוזלי. הליהוק כלל את מנואל גרסיה  בתפקיד הרוזן אלמוויבה, גרטרודה ג'ורג'י-ריגטי  - רוזינה, לואיג'י זמבוני - פיגרו  - זנוביו ויטרלי - דון בזיליו, ברטולומאו בוטיצ'לי - ברטולו.
הצגת הבכורה נחשבה לכישלון, אולם בהצגות הבאות הרושם תוקן. 
בתיאטרו ארג'נטינה הוצגו בבכורה גם כמה אופרות של סאבריו מרקדנטה
ב-28 בינואר 1822התקיימה בו גם הצגת הבכורה של האופרה "זוראידה די גרנאדה" מאתדוניצטי עם הזמרים דומניקו דונצלי ולואיג'יה בוקאבדאטי. 
רק ב-1826 נגצרה בניית החזית של הבניין, יצירת האדריכל פייטרו הול. גם שתי אופרות מאת ורדי: "שני הפוסקארים" ב-1844 ו"קרב לניאנו" ב-1849  
בנוסף אירח האולם אופרות מצליחות מאת צ'ימרוזה דוניצטי ורסיטל מפורסם של פגניני בשנת 1827. בתחילת שנות ה-1850 כיכבה על במת התיאטרון רקדנית הבלט סופיה פואוקו.

### בתקופה העכשווית
ב-1944-1919 אף-על-פי שהוצגו בו יותר מופעי אופרה משל תיאטרון, במקום אירח הצגות בכורה של מחזות מאת פירנדלו, איבסן וגורקי. בחורף 1945-1944 שורה של מופעי אופרה התקיימו בו לכבוד הכוחות הבריטים והאמריקאיים. 
בשנות ה-1950 שימש המתחם להקלטות התזמורת סנטה צ'צ'יליה. 
השיפוץ האחרון של התיאטרון נערך על ידי פאולו פורטוגזי ב-1993.

אחרי 1994 הפך התיאטרון למושב ראשי של להקת התיאטרון של רומא או תיאטרו סטאבילה, בניהולו של מריו מרטונה (2001-1999). 
האולם מארח מופעי ספרות, מחזות וכן מופעי אופרה ומוזיקה סימפונית.
בבניין הוקם מוזיאון היסטורי של התיאטרון המאחסן ארכיוני תעודות וצילומים,פתוחים לביקורים מודרכים לקהל הרחב. 
החל מ-2022 "התיאטרון של רומא" הוכר כקרן. ב-2023 התיישב בבניין מועצת המנהלים החדשה שלה.

#### במדיה אמנותית אחרת

ברומן "הרוזן ממונטה קריסטו מאת אלכסנדר דיומא האב סצנה חשובה מתרחשת בתיאטרו ארג'נטינה בעת הצגה של האופרה "הפריזאית" מאת גאטנו דוניצטי.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הבית של התיאטרו די רומא, עם תמונות

תיאטרון ארג'נטינה
ארג'נטינה
קטגוריה:תיאטרון איטלקי
קטגוריה:רומא: מבנים
הבראנדנבורגים בבוהמיה

**הברנדנבורגים בבוהמיה** (בצ'כית: **Braniboři v Čechách**) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי בדז'יך סמטנה במאה ה-19 לצורך תחרות, ונועדה לכבוש את לב העם הצ'כי שהיה בתהליכי הדגשת לאומיותו.

## רקע להלחנה
ממוזער|הבראנדנבורגים בבוהמיה - פרטיטורה|page=4
המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה ניגש לתחרות מוזיקלית בשנת 1863. לתחרות הגיש אופרה בשלוש מערכות, הקרויה הברנדנבורגים בבוהמיה. 
העם הצ'כי היה בשלבי התעוררותו הלאומית מהשלטון הגרמני, תופעה שהייתה נפוצה בקרב עמים רבים במרכז אירופה במאה ה-19. סמטנה רצה להלחין יצירה שתיחשב ליצירה לאומית צ'כית, שיהיו בה אלמנטים אנטי-גרמניים.

## עלילה
העלילה מתרחשת במאה ה-13, כאשר מלך בוהמיה נרצח על ידי רודולף לבית הבסבורג. אלמנת המלך מזמינה את שליט ברנדנבורג לבלום את כוחותיו הפולשים של רודולף, אבל במקום לסייע לה יוצאים הברנדבורגים למסע של רצח אונס וביזה בארצה. שלוש בנותיו של ראש העיר פראג נחטפות בידי גרמני, עד שמלך הקבצנים, דמות דמיונית שמשמשת כגיבור לאומי, מסייע לשחרורן. לאחר מכן בוזזים את בתיהם של הפולשים הגרמנים ומגרשים אותם.

## התחרות
לאחר דיונים וויכוחים רבים, הפרס בתחרות הוענק לסמטנה באי רצון. חבר השופטים סבר שהמוזיקה גרמנית מדי, הנושא לא מספיק לאומי ואין שימוש בשירי עם.

## החידוש ביצירה
לראשונה במוזיקה הצ'כית מוצג העם כגיבור בעל תפקיד דרמטי פעיל. ככל שהפגיעה בצ'כים מתגברת כך המוזיקה מתגברת עד הגיעה לשיא עוצמתה ואז נחלשת, לבסוף הצלילים הולכים ונעלמים כמו בהשלמה חסרת תקווה. אז יש קולות ללא ליווי, ואז מצטרפת התזמורת, משתלטת ומגיעה לשיא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופרה
רכבת הפרוורים של שיקגו

**רכבת הפרוורים של שיקגו** או **מטרא** (באנגלית: **Metra**) היא מערכת רכבות פרווריות אשר פועלת באזור המטרופולין של שיקגו. שירותי רכבת הפרוורים מופעלים על ידי "רשות התחבורה האזורית" (RTA, Regional Transportation Authority).

## סקירה
מערכת המטרא כוללת כיום מערך של 11 קווי רכבת אשר עוברים דרך 237 תחנות ברחבי אזור המטרופולין של שיקגו. האורך הכולל של כל הקווים הוא 797 ק"מ.

רכבת הפרוורים של שיקגו משרתת קרוב ל-80 מיליון נוסעים בממוצע מדי שנה.

## תחנות מרכזיות בשיקגו
שלושת התחנות המרכזיות של רכבת הפרוורים בשיקגו הן:
* תחנת הרכבת שיקגו יוניון
* מילניום סטיישן
* מרכז התחבורה אוגילבי

## קווים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שיקגו: תחבורה
קטגוריה:ארצות הברית: רכבות
קטגוריה:ארצות הברית: תחבורה ציבורית
גרגור פוצ'קה

**גרגור פוצ'קה** (באיטלקית: **Gregor Fučka**; נולד ב-7 באוגוסט 1971 בקראן, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני-איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. פוצ'קה נבחר לכדורסלן האירופאי של השנה ב-2000 ול-MVP של אליפות אירופה 1999 ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים בכל הזמנים.

## קריירה קבוצתית
בילדותו שיחק פוצ'קה בקבוצת הנוער של ק.ק. טריגלב קראני ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אולימפיה ליובליאנה ובעונת  עלה לקבוצה הבוגרת, אם כי לא קיבל דקות משחק. לאחר מכן שיחק ארבע עונות בקבוצה האיטלקית פלקנסטרו טריאסטה, עימה הגיע לגמר גביע קוראץ'. לקראת עונת  חתם באולימפיה מילאנו עימה הגיעה פעמיים לגמר גביע קוראץ' (1995, 1996) וזכה בגביע האיטלקי ובאליפות הסרייה א' ב-1996. בנוסף על כך נבחר לאולסטאר הליגה האיטלקית ב-1996 ונבחר בו ל-MVP של המשחק. לאחר שלוש עונות במילאנו עבר פוצ'קה לפורטיטודו בולוניה, ובחמש העונות ששיחק בה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה עימה בגביע האיטלקי ובסופר קאפ האיטלקי ב-1998 ובאליפות הסרייה א' ב-2000, כשהוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר. בנוסף על כך נבחר במדי בולוניה למר אירופה ב-2000, 3 פעמים ל-MVP השבועי של היורוליג, פעם אחת לחמישיית העונה ב-2001 ובאותה השנה נבחר שוב ל-MVP של משחק האולסטאר האיטלקי.

בעונת  עבר פוצ'קה לספרד וחתם בברצלונה וכבר בעונתו הראשונה בה זכה עימה בגביע המלך הספרדי, באליפות ספרד ובאליפות היורוליג ובכך סייע לקבוצתו להשלים טרבל ראשון בהיסטוריה שלה, כשהוא קולע 12.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שוב זכתה קבוצתו באליפות ספרד ומאוחר יותר גם בסופר קאפ הספרדי. בשתי העונות שלאחר מכן לא זכתה ברצלונה באף תואר, לכן עבר פוקצ'ה לז'ירונה לעונת  וזכה עימה בגביע היורוצ'לנג', כשהוא קולע 8.6 נקודות בממוצע למשחק.

בעונת  שב פוצ'קה לאיטליה וחתם בלוטומטיקה רומא, במדיה קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-23 בנובמבר 2008 חזר לשחק בפורטיטודו בולוניה ולאחר עונה בה שימש בעיקר כשחקן מחליף, ירד לסרייה ב' וחתם בפיסטויה באסקט.

## נבחרת לאומית
פוצ'קה החל שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 18 וזכה עימה באליפות אירופה ב-1990. לאחר מכן עלה לנבחרת איטליה עד גיל 19 וזכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם ב-1991. באותה השנה ערך גם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת וזכה עימה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון. הוא היה חלק מהנבחרת עד גיל 22 באליפות העולם ב-1993 ובזאת סיים לשחק בנבחרות הנוער ועלה רשמית לסגל הבוגר. עם הנבחרת הוא זכה במדליות הכסף במשחקי הצדקה ב-1994 ובאליפות אירופה ב-1997 ובמדליית הזהב באליפות אירופה 1999 ואף נבחר ל-MVP של הטורניר.

## תארים והישגים

**נבחרת איטליה**
* זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 18: 1990
* זכייה במדליית הכסף באליפות העולם עד גיל 19: 1991
* זכייה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון: 1991
* זכייה במדליית הכסף במשחקי הצדקה: 1994
* זכייה במדליית הכסף באליפות אירופה: 1997
* זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה: 1999

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר היורוליג

קטגוריה:כדורסלנים סלובנים
קטגוריה:כדורסלנים איטלקים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני פורטיטודו בולוניה
קטגוריה:כדורסלני ברצלונה
קטגוריה:כדורסלני ז'ירונה
קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני פיסטויה
קטגוריה:סלובנים שנולדו ב-1971
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1971
כיש

[250px|שמאל|ממוזער|מסופוטמיה בתקופת [חמורבי]]
[250px|ממוזער|שמאל|שרידי ה[זיקורת בעיר כיש]]
**כיש** הייתה עיר שומרית. חורבותיה נמצאו בתל אל-אוחימיר במסופוטמיה שבעיראק. מיקום העיר הוא 12 ק"מ ממזרח לבבל, ו-80 ק"מ מדרום לבגדאד.

על שם העיר נקראה תרבות כיש, שבהתאם למחקרים אחרונים תיאור האזור כתרבות ייעודית נפסל 
## היסטוריה
תחילת ההתיישבות בכיש נעשתה בתקופת ג'מדת נצר (3200–2900 לפנה"ס). היא הייתה אחת הערים החשובות בתקופת הממלכה הקדומה בשומר. יש מידע מועט לגבי קורותיה של העיר לפני תקופת סרגון מאכד אשר מקורו היה מעיר זו. על פי רשימת המלכים השומרית, כתב יד אשר תיעד את המלכים השומרים ושושלות זרות לאחר המבול, כאשר המלוכה ירדה משמים, השושלת הראשונה התחילה במאה ה-29 לפנה"ס לערך בעיר כיש. הרשימה מכילה שמות של 40 מלכים שמלכו בכיש לאורך תקופה של ארבע שושלות. הממצאים הארכאולוגיים מאשרים את קיומם של המלכים רק מהמלך ה-22 בשושלת הראשונה של כיש, אנמברגשי. רשימת המלכים כוללת שמות מלכים אשר זוהו כשמות שמיים ואשר מעידים על כך שהאוכלוסייה הקדומה של כיש כללה גם אוכלוסייה ממוצא שמי. 

על פי רשימת המלכים השומרית, לאחר שכיש הובסה במלחמה במאות ה-27–26 לפנה"ס, עברה שושלת המלוכה לארך. אולם למרות הירידה בכוחה הצבאי והכלכלי של כיש, היא המשיכה להיות עיר חשובה מבחינה פוליטית כמו העיר ניפור בדרום. מלכים רצו לשלוט בכיש כדי לתת לגיטימציה לשלטונם, והם נשאו את התואר "מלך כיש" גם אם מקורם היה מאכד, מאור או מבבל. לאחר נפילת אור 3 בעקבות מהומות האמורים, קיבלו האמורים את ההנהגה הפוליטית על ערים באזור, ובכללן כיש. ההתיישבות בכיש נמשכה גם בתקופה הבבלית הקדומה, האשורית החדשה. בתקופה האכדית האל הפטרון של העיר היה זבבה (או זמאמה), לצד אשתו אִינַנַ.

## ארכאולוגיה
[ממוזער|שמאל|200px|קנקן חרס קטן מהאלף השלישי לפנה"ס מכיש, מוצג במוזיאון ה[לובר]]
[ממוזער|[קונכייה שעליה מצוין שמו של מלך כיש רימוש. מקור הקונכייה במפרץ הפרסי או בים האדום.]]
האתר הארכאולוגי של כיש משתרע על שטח אליפטי שאורכו כ-9 ק"מ ורוחבו כ-3.5 ק"מ, המקיף 40 תילים קטנים. הגדולים שבהם הם אוחימיר ואינגרה. תל אוחימיר הוא האתר של העיר כיש; משמעות השם הוא "האדום", על שם הלבנים האדומות של הזיקורת שנמצא בתל. בתל אינגרה נמצא המקדש לאלה איננ.

במאה ה-19, בעקבות חפירות לא חוקיות באתר, החלו להופיע לוחות חרס בשוק. לוחות אלה אפשרו את זיהוי האתר על ידי חוקר צרפתי כעיר כיש. בשנים 1912 ו-1914 ביצע צוות של ארכאולוגים צרפתיים חפירות ארכאולוגיות מסודרות באתר. הממצאים כללו 1,400 לוחות חרס מהתקופה הבבלית הקדומה. לוחות אלה נמצאים היום במוזאון הלובר בפריז ובמוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול. בשנים 1923 עד 1933 חפרה באתר משלחת משותפת של מוזיאון פילד משיקגו ואוניברסיטת אוקספורד בראשות סטיבן לנגדון. בשנים 1988, 2000 ו-2001 חפרה באתר משלחת יפנית.

## קישורים חיצוניים

* 
* אוסף כיש במוזיאון פילד
* 
* תמונות מהאתר של כיש במכון האוריינטלי בשיקגו

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מדינה בשומר
קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים
הפארק הלאומי אמאס

**הפארק הלאומי אמאס** (בפורטוגזית: **Parque Nacional das Emas**; מילולית: "הפארק הלאומי ננדואים") משתרע על פני כ-1,320 קמ"ר, רובם בדרום-מערב מדינת גויאס שבברזיל, ומקצתם במאטו גרוסו דו סול. הפארק הוכרז ב-11 בינואר 1961 בידי נשיא ברזיל, ז'וסלינו קוביצ'ק, במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס שבצפון-מזרח גויאס.

שטחו של הפארק אינו רציף, והוא נקטע במספר עיירות כורים, הגדולות שבהן קוסטה ריקה ושפדאו דו סאו.

כפארק המצוי באזור הסראדו, הוא מאופיין בסוואנה טרופית. כ-70% משטחו הם שדות פתוחים, ורק 1.2% מיוערים. עיקר הצמחייה כוללת מיני דגנים. עולם החי בפארק כולל, בין היתר, יגוארים, פומות, ארמדילים ענקיים, טאיאסואים לבני שפתיים, זאבי רעמה, טפירים, איילי פאמפאס, איילי ביצות, מזאמות אדומות, מזאמות אפורות, אוצלוטים, זאבי יער וננדואים, שעל שמם קרוי הפארק.

## קישורים חיצוניים

* 
[ממוזער|ימין|[אייל פמפס בפארק]]

אמאס
אמאס
אמאס
שמורת בני ציון

ממוזער|250px|אדמת כורכר מחורצת
**שְׁמוּרַת בְּנֵי צִיּוֹן**, הידועה גם כִּ**שְׁמוּרַת חָרוּצִים**, היא שמורת טבע באזור השרון.
## גאוגרפיה
השמורה נמצאת מערבית למושב בני ציון ובקרבת היישוב חרוצים, בדרום השרון. היא הוכרזה כשמורה ב-21 במרץ 1968 ושטחה 108 דונם. השמורה מתנשאת לגובה 40 מ' מעל פני הים.

השמורה משתרעת בשטחו המחורץ של רכס הכורכר השני. גדלה בה צמחייה נמוכה (בתה וגריגה) על אדמות חמרה וחוסמס.

בשנת 2002 נשרף רוב שטח השמורה, ומאז שוקמה ברובה. הכניסה לשמורה היא ללא תשלום, אך הכניסה לכלי רכב ואופניים אסורה, כדי לא לרמוס את הצמחייה, לחרוץ את הקרקע ולשנות את משטר הניקוז בשמורה.

ב-2015 השמורה נסגרה לצורך שיקום הקרקע שנפגע מעומס המטיילים ברגל ומרוכבי אופניים והסוסים
## צומח
מעריכים שבשמורה גדלים כ-300 מיני צמחים, חלקם נדירים. בין הפרחים הבולטים בשמורה: כלנית מצויה, סביון אביבי, נעצוצית סבוכה, לשון-אפעה קטנה, רומוליאה סגלולית, חיננית הבתה, חבצלת קטנת-פרחים, סתוונית היורה, צבעוני השרון, חצב מצוי, צנון מצוי ועוד. רובם פורחים בחורף ובאביב. בשנים האחרונות פלש לשמורה גם חמציץ נטוי, המתחרה עם הצומח המקומי.
## בעלי חיים
בשמורה נצפו בעלי חיים כגון:
***יונקים**: מחילות של שועל מצוי, דרבן, חולד, חדף מצוי, קיפוד מצוי.
***זוחלים**: צב יבשה מצוי, חרדון מצוי, שנונית השפלה, חומט פסים, צפע מצוי, זיקית ים-תיכונית, חנק משריץ, חומט מנומר צפוני ותלום קשקשים מצוי.
***עופות**: בולבול, דרור ספרדי, דרור הבית, חוגלה, פשוש, כחל, עורב אפור, חוחית, עפרוני מצויץ ועוד רבים אחרים.

## גישה
נכון לשנת 2017 קיים שביל יחיד החוצה את השמורה בחלקה הצפוני וניתן ללכת בו.

אורך מסלול הטיול הוא כשעה. ההליכה על שביל מסומן שאורכו כ-400 מטרים, מסלול הטיול מתאים למשפחות.

על השמורה אפשר להשקיף מקצהו המערבי של המושב בני ציון. כמו כן גם מנקודת התצפית ב"מצפה עידו" (מצפה שהוקם לזכרו של עידו שני ז"ל שנפל בקרבות ה-7 באוקטובר) אשר ממוקם בקצה היישוב הקהילתי חרוצים.

## קישורים חיצוניים

* 
* [שמורת רכס חרוצים (בני ציון),](https://inature.info/wiki/שמורת_רכס_חרוצים_(בני_ציון)) טבע ונופים בישראל
* מושב בני ציון, הושבילים- מסלולים ואתרים בארץ ובעולם
## הערות שוליים

בני ציון
נבחרת הודו בכדורסל

**נבחרת הודו בכדורסל** היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הודו. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל ההודית. 

נבחרת הודו נחשבת לנבחרת בינונית באסיה ולא הגיעה להישגים משמעותיים. הישג השיא שלה באליפות אסיה בכדורסל הוא המקום הרביעי בשנת 1975. הנבחרת העפילה פעם אחת למשחקים האולימפיים בשנת 1980 וסיימה במקום ה-12 והאחרון. נבחרת הודו מעולם לא השתתפה באליפות העולם בכדורסל.

## כל אליפות העולם בכדורסל
* 1950 עד 2023 - לא העפילה

## כל המשחקים האולימפיים

## כל אליפויות אסיה בכדורסל

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

הודו
קטגוריה:הודו: כדורסל
כדורסל
שקנאי מסולסל

ממוזער|230px|שקנאי מסולסל בשחייה
[ממוזער|[ביצה|ביצת שקנאי מסולסל, אוסף מוזיאון טולוז]]
טקסט=שקנאים באגם קרקיני עפים על רקע שקיעה|ממוזער|שקנאים באגם קרקיני בשקיעה
**שקנאי מסולסל** (שם מדעי: *Pelecanus crispus*) הוא מין במשפחת השקנאיים. הוא מתרבה מדרום-מערב אירופה דרך אסיה עד סין בביצות ובאגמים רדודים. השקנאי המסולסל הוא מזדמן נדיר בישראל.

## מאפיינים
זהו הגדול שבשקנאים: אורכו נע בין 170 ל-190 ס"מ, משקלו נע בין 11 ל-15 ק"ג, ומוטת כנפיו היא כ-3 מטרים. בממוצע, זהו המין המעופף הכבד ביותר, על אף שחובות גדולות וברבורים מצויים זכרים יכולים לעלות על השקנאי המסולסל במשקל מקסימלי. הוא נבדל מהשקנאי המצוי בנוצות עורפו המסולסלות, שנתנו לו את שמו בעברית, רגליו האפורות, ופלומתו האפרפרה-לבנה, להבדיל מהשקנאי המצוי שפלומתו לבנה לגמרי. לסתו התחתונה אדומה בעונת ההזדווגות. הצעירים אפורים וחסרים את נקודת העור האדומה בפנים של צעירי השקנאי המצוי. לנ"ל יש נוצות תעופה כהות יותר.

השקנאי המסולסל נודד למרחקים קצרים, הוא נראה אלגנטי בזמן דאייה, כשהלהקה עפה בתיאום. קינו הוא למעשה ערימה גסה של צמחייה ומשוך אחורה כשל קינה של האנפה. השקנאי תופס דגים ויצורי מים קטנים בשק שבתחתית מקורו.

כמו השקנאי המצוי, אוכלוסיית השקנאי המסולסל נפגעה קשות בעקבות הרס בתי גידול וציד.

השקנאי המסולסל הוא אחד מהעופות בהם עוסק הסכם עופות המים האפריקני-אסיאתי (AEWA).

טרם זוהו תת-מינים של השקנאי המסולסל בטווח תפוצתו הרחב, אבל תואר תת-מין קדום (*Pelecanus crispus palaeocrispus*) בהתבסס על הבדלי גודל שנמצא בבינאגאדי, אזרבייג'ן.

## גלריה

קובץ:8230 Dalmatian Pelican over Kerkini Lake.jpg|שקנאי מסולסל בתעופה לקראת נחיתה באגם קרקיני


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל פרידריך ברוך
מסולסל
קטגוריה:ארץ ישראל: שקנאים
קטגוריה:קזחסטן: עופות
קטגוריה:רומניה: עופות
קטגוריה:פאונת מים מתוקים במרכז אסיה
תל אביב-יפו (סדרה)

**תל אביב-יפו** היא מיני סדרה תיעודית ישראלית בת שלושה פרקים העוסקת בתולדותיה של העיר תל אביב-יפו.

הסדרה שודרה בערוץ 8 בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לתל אביב. את הסדרה הנחה מודי בר-און, שהיה גם אחד מיוצריה, לצדם של ענת זלצר וגבריאל ביבליוביץ. ההסכם להפקת הסדרה נחתם בספטמבר 2005, והתחקיר לקראת הכנת הסדרה נמשך כשנה. בראשיתה, הייתה אמורה לכלול עשרה פרקים, ולהיות משודרת בערוץ 10, אך עקב עלויות ההפקה, היא צומצמה לשלושה פרקים, ששודרו בתחילה בערוץ 8, וחודשים ספורים אחר כך גם בערוץ 10.

בר-און מספר את סיפורה של העיר תל אביב כשהוא משוטט ברחובותיה, תוך מעבר מקטעי ארכיון לצילומים עדכניים של המקומות הנזכרים, בסגנון המוכר מסדרות דוקומנטריות קודמות שהנחה בר-און, "הכל אנשים" ו"במדינת היהודים". בין הקטעים משולבים גם קטעי קריינות של עלמה זק, המכילים ציטוטים של אישים שונים אודות העיר. מוטיב חוזר לאורך פרקי הסדרה הוא הקונפליקט המתמשך בין הישן לבין החדש, בין ה"תל" ל"אביב", בין יפו לבין תל אביב, אותה מכנה בר-און "העיר שבליבה מקף".

## פרקי הסדרה
הפרק הראשון נפתח בתיאור הגרלת המגרשים ב-1909, אך עוסק בעיקר בקורותיה של העיר יפו במאה ה-19, החל מהמצור שהטיל נפוליון על העיר ב-1799 והטבח שביצעו חייליו לאחר נפילתה, דרך התפתחותה ושגשוגה בתקופת שלטונם של אבו נבוט ומוחמד עלי, ועד להקמת השכונות היהודיות נווה צדק, נווה שלום, כרם התימנים ולבסוף אחוזת בית, עיר הגנים שתהפוך לימים לתל אביב

הפרק השני עוסק בהתפתחותה המואצת של תל אביב במחצית הראשונה של המאה ה-20 וכינונה של עיריית תל אביב כרשות מקומית נפרדת מיפו. בתקופה זו ידעה תל אביב תלאות בדמותם של גירוש תל אביב, מכת ארבה, מגפת טיפוס ופרעות תרפ"א, שבעקבותיהן התפתחה העיר במהירות, וסיגלה לעצמה אדריכלות ייחודית, מוסדות תרבות, חיי חברה ומסחר.

הפרק השלישי, ארוך יותר מקודמיו, עוסק בתקופה שמשנות ה-30 של המאה העשרים ועד שנת המאה של תל אביב. תקופה זו כוללת את קורותיה של העיר במהלך המרד הערבי, מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות, לאחר מכן כיבוש יפו, נטישת תושביה ואיחודן של שתי הערים, הקמת שכונות עבר הירקון, ולבסוף הקמת גורדי השחקים, חיי הבוהמה בעיר, התופעות התרבותיות והחברתיות המאפיינות אותה ומיצובה כ"עיר בלי הפסקה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2009
קטגוריה:תל אביב-יפו בטלוויזיה