open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אתלטיקה באולימפיאדת סיאול (1988)

שמאל|150px
שמאל|150px

**[[אולימפיאדת סיאול (1988)]]** נערכה בסיאול, קוריאה הדרומית. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 23 בספטמבר לבין 1 באוקטובר 1988. נערכו 42 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (18 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,617 משתתפים (554 נשים ו-1,063 גברים) מ-148 מדינות.

## אירועים בולטים
**[[ארצות הברית]]** () זכתה במקום הראשון עם 13 מדליות זהב ו-26 מדליות בסך הכל, לפני ברית המועצות () עם 10 מדליות זהב ו-26 מדליות בסך הכל.

בתחרויות אלו נקבעו 5 שיאי עולם חדשים (3 לנשים ו-2 לגברים) ו-8 שיאים אולימפיים (3 לנשים ו-5 לגברים).

### האתלטיות הבולטות
פלורנס גריפית' ג'וינר () שזכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב ו-1 כסף, בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.54 שניות, השיא הנוכחי (2025) ובריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 21.34 שניות, השיא העולם הנוכחי (2025), ג'קי ג'וינר קרסי () שזכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 7.40 מטר, שיא האולימפי הנוכחי (2025) ובקרב שבע בשיא עולם חדש של 7291 נקודות, שיא העולם הנוכחי (2025) ואולגה בריזגינה () שזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש.

### האתלטים הבולטים
קרל לואיס () שזכה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ו-1 כסף. הוא הגן על תואריו בקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר בשיא עולם חדש (9.92 שניות) לאחר שבן ג'ונסון () שבר את שיא העולם והעמיד אותו על 9.79 שניות. אולם, פחות מ-48 שעות לאחר מכן, התגלה כי הוא זכה בעזרת שימוש בסמים ממריצים ולכן הוא נפסל. סטיב לואיס () שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר בהשוואת שיא העולם ורוג'ר קינגדום () שהגן על תוארו בריצת 110 מטר משוכות.

## טבלת המדליות

## הזוכים במדליות
### נשים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

## קישורים חיצוניים

* אתלטיקה באולימפיאדת סיאול (1988), באתר Sports Reference 

*
1988
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת סיאול (1988)
תיאודריך הראשון

**תיאודריך הראשון** (**Theuderic I**; 484/485 – 533/534) היה שליט פרנקי ואחד מראשוני השושלת המרובינגית.

## ביוגרפיה
### רקע
תיאודריך היה אחד מבניו, ואולי אף בנו הבכור, של המלך כלוביס הראשון, שאיחד את כל השבטים הפרנקים תחת שלטונו. עם מותו של כלוביס ב-511, חולקה ממלכתו בין ארבעת בניו לפי המנהג הסאלי: כילדברט הראשון נעשה לשליט אזור פריז, כלודומר הומלך על סואסון, כלותאר הראשון קבע את בירתו באורליאן ותיאודריך קיבל את ריימס, מץ וסביבתן. ממלכתו של האחרון הפכה ברבות הימים לאוסטרזיה. תיאודריך היה נשוי לסואווגוטה, בתו של זיגיסמונד, מלך בורגונדיה.

### ראשית שלטונו
בשנת 516 לערך, הותקפה ארצו על ידי היגלק, מלך גוטלנד (כיום בשוודיה המודרנית). תיאודריך שלח צבא בראשות בנו, תיאודברט הראשון, שהביס את הפולשים והרג את מלכם.

ב-523, תקפו תיאודריך ושלושת אחיו את נחלותיו של זיגיסמונד והביסו אותו. אך הצבא הבורגונדי לא מוגר: גונדומר, אחיו של זיגיסמונד, גירש את הפרנקים בקרב וזרונטיה שהתחולל ב-21 ביוני 524, בו נהרג כלודומר.

### אחרית שלטונו
ב-529 התערב תיאודריך, יחד עם אחיו כלותאר, במלחמת הירושה של שבט התורינגים, ותמך בטוען לכתר הרמנפריד נגד אחיו באדריק. בתמורה לעזרתם, הבטיח להם הרמנפריד את חצי ממלכתו שנשלט בידי אויבו. הפרנקים הביסו את צבאו של באדריק ולאחר שנפל בשבי, ערפו את ראשו. הרמנפריד סירב לעמוד בהתחייבותו ולא מסר את הקרקע שהבטיח. ב-531 או ב-532, פלשו תיאודריך ואחיו שוב לממלכתו וכבשו את הבירה סקיתינגי. הרמנפריד הצליח להימלט, אך הסכים להיפגש עם המלך מריימס כשזה ערב לביטחונו. השניים נועדו ביחד בעיר צילפיך, ותיאודריך העניק לתורינגי מתנות רבות - אך כשזה עמד על החומה, הוא נדחף אל מותו.

ב-532 שוב פשטו תיאודריך ואחיו על בורגונדיה, והצליחו להרוג את גונדומר בקרב אוטן. ב-534 הם חילקו את בורגונדיה ביניהם. באותה שנה מת המלך.

## קישורים חיצוניים

* תיאודריך הראשון באנציקלופדיה אוניברסליס 
* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
מלון בראשית

ממוזער|יעל במלון בראשית, מצפה רמון
**מלון בראשית** הוא מלון בוטיק יוקרתי של רשת מלונות ישרוטל, השוכן במצפה רמון. המלון, שנחנך בשנת 2011, ממוקם על שפת מכתש רמון, מעל מעלה העצמאות שבכביש 40.

המלון, שממתג את עצמו כ"מלון נופש מדברי יוקרתי", הוקם בהשקעה של 180 מיליון ש"ח הכוללים סיוע ממשלתי בסך 21 מיליון ש"ח. הוא משתרע על-פני שטח של 50 דונם ושירות קרוניות גולף זמין להעברת האורחים בשטחו. במלון 111 חדרים וב-39 מהם בריכות שחייה פרטיות בשטח של 12 עד 40 מ"ר. שתי בריכות השחייה המרכזיות שוכנות על שפת המכתש. חדרי המלון הסטנדרטיים גדולים במיוחד ושטחם הוא 42 מ"ר. הם ערוכים ב-40 מבנים בני קומה בודדת או שתי קומות, העשויים אבן ועץ כך שיטיבו להשתלב בנוף. בעיצוב המלון נעשה מאמץ שלא לפגוע בנוף המדברי, על עצי השיטה המאפיינים אותו, ואין במלון צמחייה, ערוגות פרחים ומזרקות. כל התשתיות הן תת-קרקעיות והגדר ההיקפית של המתחם נמוכה ומאפשרת ליעלים לרעות בשטחו. עם השירותים שמציע המלון נמנים ספא, גן ילדים, אולם כנסים, מסעדות ובר, חדר כושר ומגרשי טניס. במלון מועסקים כ-230 עובדים.

בשנת 2012 היה המלון היחיד בישראל שנכלל בידי קונדה נאסט טראבלר ברשימת 60 המלונות הטובים בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על מלון בראשית, באתר 'חלון אחורי', 19 באפריל 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:ישרוטל
בראשית
קטגוריה:מצפה רמון: מבנים
קטגוריה:הנגב: מבנים
אברהם זלץ

**אברהם אדולף זָלְץ** (נכתב גם **זאלץ**; **Abraham Adolph Salt**; פברואר 1864 – 3 בפברואר 1941) היה עורך דין, מראשוני התנועה הציונית וחובבי ציון, וממנהיגי ציוני גליציה. שימש ציר מטעם הרוויזיוניסטים בקונגרס הציוני העולמי הראשון בו נבחר לסגן נשיא שני, אחרי תיאודור הרצל ומכס נורדאו.

## קורות חיים
זלץ נולד ב-1864 בעיר טרנוב שבגליציה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן לאהרן. בשנת 1887 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת וינה, בתואר דוקטור למשפטים, ולאחר מכן עבד כעורך דין בעיר הולדתו. כתב מאמרים והיה שותף, יחד עם אברהם קורקיס, לייסודו של השבועון הציוני בשפה הפולנית *Przyszłość* ("פּשישלוֹשץ'", 'עתיד').

משנת 1884, בעת לימודיו בווינה, היה פעיל באגודת הסטודנטים "קדימה". ב-1897 נשלח כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל, ונבחר כחבר הוועד הפועל הציוני.

זלץ תמך בהתיישבות יהודית בארץ ישראל וקיבל סיוע מהרב של צ'ורטקוב בהפצת רעיונותיו ותוכניתו להתיישבות. הוא כיהן כסגן נשיא האגודה "אהבת ציון" שנוסדה בטרנוב בשנת 1891 ותמך בנתן בירנבוים בעבודת ההכנה להקמת "אגודת ציון".

ב-3–5 בספטמבר 1893 נכח לצד מרדכי אהרנפרייז, וילי במבוס, צבי בלקובסקי, ראובן בריינין ונתן בירנבוים, בוועידה מקדימה שהתקיימה בדירתו של בירנבוים בסמטת מיסבאך 12 בווינה, שנועדה להיות בסיס לכינוס קונגרס ציוני כללי בברלין (ואשר, בהיעדר תמיכה נוספת, כשלה). בנוסף, כיהן כיושב-ראש הראשון של המפלגה הלאומית היהודית של גליציה.

בשנת 1899 היה אחד משני המקימים של המושבה דאז, מחניים בגליל ולשם כך השיג בחשאי את הסכמת הרצל (בשנת 1897 רכש בפריז 10 אלף דונם של אדמה מאדמונד רוטשילד בלי התייעצות מוקדמת, וכנגד עמדת הקונגרס).

זלץ השתתף באחד עשר הקונגרסים הציוניים הראשונים, ובקונגרס השמיני, שהתקיים באוגוסט 1907 בהאג, נבחר לוועד הפועל. בנוסף, הוא רץ לפרלמנט הפולני ללא הצלחה בשנים 1907 ו-1911.

בשנת 1934 הוציא ספר זיכרונות על פועלו הציוני בטרנוב מהשנים 1884–1914 לכבוד חגיגות היובל לתנועה הציונית בטרנוב.

זלץ נפטר בראשית שנת 1941 בטרנוב, בן 77 במותו. מקום קבורתו לא נודע. גטו טרנוב הוקם על ידי הנאצים במרץ אותה שנה וככל הנראה הוא נרצח בעת הקמת הגטו והעברת היהודים אליו.

## לקריאה נוספת
* "חלקה של עיר טרנוב בציונות גליציה", חיפה: הוצאת י' פגי, תשכ"א (על אברהם זלץ וזאב ברקלהמר, מראשוני ציוני גליציה, תדפיס מתוך: ישראל כהן ודב סדן (עורכים), **פרקי גליציה: ספר זיכרון לד"ר אברהם זילברשיין**, תל אביב: עם עובד, תשי"ז).
* נתן מיכאל גלבר, **תולדות התנועה הציונית בגליציה: 1875–1918**, ירושלים: ר' מס, 1958.
* זאב ענר (עורך), **סיפורי מושבות: סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בא"י: מחניים מושבה קצרת ימים**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996, עמ' 131–135.

## קישורים חיצוניים
* 
* אברהם זלץ, באתר מוזיאון טרנוב 
* 
* 

* "Dr. Salz, Polish Zionist Leader Dead." Jewish Telegraphic Agency 4 Mar 1941, באתר JTA 


## הערות שוליים

קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השני
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:עורכי דין יהודים אוסטרים
קטגוריה:עורכי דין יהודים פולנים
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:עורכי דין שנספו בשואה
קטגוריה:פעילים פוליטיים שנספו בשואה
קטגוריה:טרנוב: אישים
קטגוריה:ילידי 1864
קטגוריה:נפטרים ב-1941
קורט פולר

**קורט פולר** (באנגלית: **Kurt Fuller**; נולד ב-16 בספטמבר 1953) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "על טבעי" ו"בניחוש חוקר" ובסרטים "מת לצעוק", "חצות בפריס", "סדנה לעצבים" ו"המרדף לאושר".

## ביוגרפיה
### קולנוע
פולר הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 1987 בסרט הפעולה "הנרדף".
התגלה לראשונה בדרמת העצמאית- אפוקליפטית המוערכת "מירקל מייל" בתפקיד היאפי המסומם גרסטיד.
שיחק לאחר מכן בקומדיית ההיאבקות "נו הולדס בארד" בהפקת ה-WWF בתפקיד ברל היושב ראש המנסה לצרף לתוכניתו את המתאבק המפורסם ריפ (האלק הוגאן). ב-1992 השתתף בקומדיה "עולמו של ויין" בתור מפיק הטלוויזיה ראסל פינלי.
ב-1999 שיחק בקומדיה "מגדל פיקוח" ובעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מיכאל קולהאס".
בשנת 2000 הופיע בפרודית האימה המצליחה "מת לצעוק" בתפקיד השריף.
ב-2002 שיחק בסרטו של פול שרדר "אוטו פוקס" בתפקיד השחקן המפורסם וורנר קלמפרר.
ב-2003 שיחק בקומדיה "סדנה לעצבים" בתפקיד פרנק, הבוס של דייוויד בזניק (אדם סנדלר).
ב-2004 השתתף בדרמה המוזיקלית "ריי".
ב-2006 שיחק בדרמה "המרדף לאושר" בתפקיד וולטר ריבון, מנהל בכיר בחברה להכשרת ברוקרים אליה רוצה להתקבל כריס גרדנר (ויל סמית').
ב-2011 הופיע בסרטו המצליח של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד ג'ון, אביה של אינז (רייצ'ל מקאדמס).

### טלוויזיה
ב-2003 שיחק בשישה פרקים בסדרת המתח "זהות בדויה" בתפקיד ראש סוכנות ה NSC רוברט לינדסי.
ב-2005 שיחק בעונה השנייה של הדרמה הקומית המפורסמת "עקרות בית נואשות" בתפקיד הבלש ברטון ובשלושה פרקים בסדרת הדרמה "בוסטון ליגל".

בין 2009 ל-2010 (והופעת אורח נוספת ב-2019) הופיע בסדרת האימה "על טבעי" בתפקיד המלאך זכריה.
בין 2010 ל-2011 הופיע בסיטקום "עדיף איתך" בתור ג'ואל אביהם של האחיות מדליין ומיה פוטני.
שיחק בסדרת המשטרה הקומית "בניחוש חוקר" בתור וודי חוקר מקרי המוות.

## חיים אישיים
לפולר שתי בנות מאשתו השחקנית ג'סיקה הנדרה, בתו של התסריטאי הבריטי טוני הנדרה.

## פילמוגרפיה
* הנרדף (1987)
* המייל הקסום (1988)
* אלווירה, גברת האופל (1988)
* מכסחי השדים 2 (1989)
* איב של הרס (1991)
* בינגו (1991)
* עולמו של ויין (1992)
* נערת לוח השנה (1993)
* וירוס (1995)
* תשוקה מעוותת (1996)
* נאמנות מקללת (1997)
* המנהל לוקח חופש (1998)
* יהלומים (1999)
* מגדל פיקוח (1999)
* הג'ק בול (1999)
* מלאכים בשדה (2000)
* מת לצעוק (2000)
* ג'ושוע (2002)
* הבחור החדש (2002)
*מאחורי המצלמה (2002)
* סדנה לעצבים (2003)
* ריי (2004)
* המרדף לאושר (2006)
* סופרהירו (2008)
* *Group Sex* (2010)
* *The Prankster (2010)*
* חצות בפריס (2011)
* *The Silent Thief* (2012)
* אהבה בהפרעה (2016)
*מרד במשרד (2018)
**Josie* (2018)
*הפילוסופיה של פיל (2019)
*קול החופש (2023)
**The Potters*(TBA) - דיבוב 

### טלוויזיה
* לאורי היל (1992)
* זה הבוש שלי (2001)
**Porn 'n Chicken* (2002) - סרט טלוויזיה של קומדי סנטרל
* זהות בדויה (2003)
* בוסטון ליגל (2005)
* עקרות בית נואשות (2005–2006)
*יום גדול (2007-2006)
* על טבעי (2009–2010)
* בניחוש חוקר (2009–2012)
* עדיף איתך (2010–2011)
*אנחנו והם (2018)
**Heathers*  (2018)
*האמת על פרשת הארי קברט (2018)
*פני הרוע (2019-הווה)
*בית דין לילי  (2023)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
יאנוש פירסט

**יאנוש פירסט** (בהונגרית: **Fürst János**; 8 באוגוסט 1935 – 3 בינואר 2007) היה מנצח וכנר יהודי-הונגרי.

## ביוגרפיה
יאנוש פירסט החל את לימודי הכינור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בעיר הולדתו, בודפשט. אחרי דיכוי המרד ההונגרי על ידי השלטון הסובייטי בשנת 1956, המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון בבריסל, בלגיה. בהמשך למד בקונסרבטואר של פריז וזכה שם בפרס ראשון. בשנת 1958 התקבל ככנר לתזמורת רדיו אירלנד ובנה שם קריירה ככנר ראשי של התזמורת. 

ב־1963 ייסד פירסט את התזמורת הקאמרית האירית ומכאן החלה קריירת הניצוח שלו להתפתח. עם ייסוד תזמורת אלסטר בשנת 1966, התמנה פירסט לכנר הראשון שלה ובהמשך לעוזר המנצח בשנת 1971. הוא כיהן כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי בתזמורות של מאלמה (1974–1977), אלבורג (1980–1983), דבלין ווינטרטור (1990-1994) וכמנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של הלסינקי.

בשנים 1981–1990 היה פירסט המנהל המוזיקלי של האופרה של מרסיי. כמו כן היה אורח תדיר בהאופרה האנגלית הלאומית, האופרה הסקוטית והאופרה המלכותית השוודית. ב־1978 ניצח על הצגת הבכורה של "סאלומה" מאת פיטר מקסוול דייוויס ובהמשך הקליט אותה. הוא הרבה להקליט לחברת ההקלטות פוקס עם התזמורת הסימפונית של במברג, בין השאר מוזיקה לא־מוכרת של צ'ייקובסקי. שיצאה לאור באמצע שנות ה-70'; חלק מן ההקלטות יצאו מחדש בתקליטורים.

לפירסט יצאו מוניטין של מורה מעולה. כמה וכמה מתלמידיו בקונסרבטואר של פריז זכו בתחרויות ניצוח יוקרתיות. הוא עבד עם תזמורות נוער, בהן תזמורת הנוער הלאומית של בריטניה. באחרית ימיו הוזמן לעמוד בראש הוראת הניצוח התזמורתי בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, אבל לא האריך ימים עד לקבלת המשרה.

פירסט מת ממחלת הסרטן בפריז, בשנת 2007.

## קישורים חיצוניים


* Biography


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים יהודים הונגרים
קטגוריה:כנרים הונגרים
קטגוריה:כנרים יהודים הונגרים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לצרפת
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1935
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2007
לידיה ז'ורז'

**לידיה ז'ורז**' (בפורטוגזית: **Lídia Jorge**; נולדה ב-18 ביוני 1946) היא סופרת פורטוגזית. ספריה תורגמו לשפות רבות ובהן עברית.

## ביוגרפיה
לידיה ז'ורז' נולדה ב-1946 בכפר בּוּלִיקֵימֶה (Boliqueime) המצוי באלגארבה, פורטוגל למשפחה שהיגרה מאיטליה. עם סיום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד בלשנות באוניברסיטת ליסבון. לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד כמורה בבית ספר תיכון. בעקבות נישואיה לאיש צבא פורטוגזי, אשר שירת במושבות הפורטוגזיות באפריקה, התגוררה שנתיים באנגולה (1968–1970) וארבע שנים במוזמביק (1970–1974) בתקופה זו חוותה את מלחמת המושבות הפורטוגזית. בשנת 1977 התגרשה ומאז היא מתגוררת בליסבון.

בשנת 1980 התפרסם הרומן הראשון שלה, **יום הפלאות** (O Dia dos Prodígios), שהיווה תרומה חשובה לגל החדש של הספרות הפורטוגזית המודרנית. הספר תורגם לאנגלית ולשפות נוספות. שני ספריה הבאים שיצאו לאור ב-1982 וב-1984 זכו להצלחה בפורטוגל, ועבור שניהם זכתה פעמיים בפרס ליסבון.

ב-1988 יצא לאור ספרה A Costa dos Murmúrios ("חוף המלמולים"). הספר תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, ומבוסס על זיכרונותיה מהתקופה בה התגוררה באפריקה וחוותה ממקור ראשון את מלחמת המושבות הפורטוגזית, הספר הפך אותה לאחת הסופרות החשובות בפורטוגל.

בשנת 1991 חזרה לידיה ז'ורז' לאיטליה, על מנת להכיר את מולדת משפחתה.

במהלך השנים זכתה בפרסים ספרותיים חשובים בפורטוגל ובעולם. בשנת 2008 ביקרה בישראל והשתתפה בפסטיבל הסופרים הבינלאומי בירושלים.

## ספריה שתורגמו לעברית
* **נוכח שמיכת החייל**, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2005
* **הרוח הנושבת בעגורנים**, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2007
* **ניאבק בצללים**, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2012
* **ליל הנשים השרות**, מפורטוגזית: מרים טבעון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד\ספרי סימן קריאה 2017

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

**מכּתביה**:
* העיר הנסתרת, טור אישי באתר הספריה החדשה

**על כתביה**:
* דן לחמן, הרוח הנושבת בעגורנים / לידיה ז'ורז',באתר e-mago, 13 בספטמבר 2007

קטגוריה:סופרות פורטוגזיות
קטגוריה:ילידות 1946
גונתרם, מלך בורגונדיה

**גונתרם**, ידוע גם כ**גונטרן** (*Gontran* ,*Gontram*; 532 - 28 במרץ 592) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.

## ביוגרפיה
### עלייתו לכס
גונתרם היה בנם השלישי של המלך כלותאר הראשון ואשתו אינגונד. עם מות אביו ב-561, חילקו הוא ושלושת אחיו את הממלכה הפרנקית ביניהם. גונתרם קיבל את אזור בורגונדיה וקבע את בירתו באורלאן. ב-567 מת ללא יורשים אחיו הבכור כריברט הראשון, מלך פריז, ושלושת האחים הנותרים קיבלו כל אחד נתח מהשטחים עליהם שלט.

### שנותיו המוקדמות
ב-573 פרצה מלחמה בינו לבין אחיו, סיגברט הראשון מלך אוסטרזיה. לאחר שנתיים בהן לא הושגה הכרעה, קרא גונתרם לעזרת אחיו כילפריך הראשון, מלך נויסטריה. אך כילפריך הצליח לאחד את שני היריבים כנגדו, וצבאו נסוג כשכוחותיהם המשותפים התייצבו מולו. בסוף 575 נרצח סיגברט וכילפריך פלש לארצו. גונתרם שלח את המצביא מומולוס כנגדו, והשליט הנויסטרי אולץ לעזוב את אוסטרזיה.

לגונתרם היו חיי משפחה מעורערים: לפי גרגוריוס מטור, אשתו הראשונה ונרנדה התקנאה כשלאשתו השנייה מרקטרודה נולד בן, והיא הרעילה אותו. לאחר מכן, מת בנה שלה ממחלה. גונתרם נשא אישה שלישית, אוסטרכילד. היו לו מספר צאצאים נוספים, אך כולם מתו בטרם הגיעם לבגרות. עם פטירת שני בניו האחרונים מדיזנטריה ב-577, אימץ כיורש את אחיינו כילדברט השני, בנו של סיגברט ומלך אוסטרזיה.

### שנותיו המאוחרות
ב-581, פרצה מלחמה בין גונתרם לכילפריך, והאחרון פלש לבורגונדיה וכבש שטחים נרחבים. כילדבר פנה כנגד גונתרם וכרת ברית עם דודו האחר. אך כשכרת המלך ברית שלום עם אחיו, הוא הצליח להדוף את צבא אחיינו. ב-584, פלש לאוסטרזיה על מנת לגמול לכילדבר ולבסוף שניהם החליטו להפסיק את הלחימה.

באותה שנה, דיכא המלך מרידה של מתחזה בשם גונדובלד, שטען כי הוא בנו הבלתי חוקי של כלותאר הראשון. אף כי המתחזה נחל הצלחות בתחילה, הביס אותו גונתרם עד מהרה ואילץ אותו לסגת לטירת קומאנז'. צבאו של המלך צר על הטירה עד שתומכי גונדובלד בגדו בו ומסרו אותו לידי גונתרם, שהוציאו להורג.

בשנת 587 ניסתה גיסתו, פרדגונד, להתנקש בחייו ללא הצלחה. באותה שנה אילץ גונתרם את וארוך, מלך הונטים, להשבע לו אמונים ולהעלות לו מס. ב-589, כשוארוך לא שילם את הכסף, פלש צבא המלך לארצו ואילץ אותו לכבד את ההסכם. באותה שנה, הובילה בסינה, בתו הנזירה של כילפריך, מרי נגד אם המנזר שלה. המלך השליט שוב סדר במנזר ונידה את אחייניתו.

לפי גרגוריוס, גונתרם היה נוצרי אדוק והיה אהוב מאוד על נתיניו. הוא אף מייחס לו מעשי נסים. זמן קצר לאחר מותו, הוכרז המלך כקדוש. יום החג שלו הוא ה-28 במרץ, יום מותו, והוא נחשב לפטרון הגרושים ולפותר בעיות בחיי הנישואין.

## בתרבות

אופרה בשם "גונטרם" (אופוס 25), המבוססת באופן חלקי על חייו של המלך, נכתבה על ידי ריכרד שטראוס ב-1894.

## קישורים חיצוניים

* גונתרם באתר המוקדש לקדושים קתוליים 
* 
* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
קטגוריה:מלכי בורגונדיה
קטגוריה:ילידי 532
קטגוריה:נפטרים ב-593
כלוביס הרביעי

**כלוביס הרביעי** (**Clovis IV**; בין 680 ל-682 - 695) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.

## ביוגרפיה
250px|שמאל
כלוביס היה בנו הבכור של תיאודריך השלישי ואשתו כלוטילדה. עם מות אביו ב-691, לאחר שבע עשרה שנות שלטון, הוא עלה לכס המלוכה כשהוא עודו ילד, כשהיה בערך בן עשר. כמו אביו וכמה מקודמיו, נעדר כלוביס כל סמכות ממשית ממילא: זה עשורים שכוחם של המלכים המרובינגיים היה סמלי בעיקרו, והם מלכו בתואר בלבד, בעוד שהכח האמיתי היה שייך למאיורדומוס שלהם. אי לכך, כונו השליטים המאוחרים בשושלת בשם מלכים עושי-כלום. תיאודריך השלישי היה חלש גם ביחס לקודמיו, שכן תמך במאיורדומוס ברתר נגד המאיורדומוס פפין האמצעי. כשפפין ניצח בקרב טרטי ב-687, הוא נותר בעל הכח הבלתי מעורער בממלכה הפרנקית המאוחדת והחל לכנות את עצמו דוכס הפרנקים. פפין שלט למעשה במדינה בזמן מלכותו של כלוביס הצעיר.

הרשומות מספקות מידע מועט ביותר על חייו, ומזכירות רק שירש את אביו וממת ממחלה כעבור פחות מארבע שנים, בעודו בן ארבע עשרה או חמש עשרה.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר צרפתי

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-7
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
קטגוריה:מלכי בורגונדיה
קטגוריה:מלכי נויסטריה
קטגוריה:נפטרים ב-695
כילדברט השלישי

**כילדברט השלישי** (**Childebert III**; 683 - 23 באפריל 711) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית, מלך בשנים 695–711.

## ביוגרפיה
כילדברט היה בנם השני של תיאודריך השלישי וקלוטילדה (או דודה - Doda). ירש את אחיו כלוביס הרביעי לאחר מותו של זה ממחלה בגיל צעיר. כמו קודמיו לפניו, היה נטול סמכות ממשית ואחד מהמלכים עושי-כלום. הוא היה נתון לחלוטין לשליטתו של המאיורדומוס פפין האמצעי. עם זאת, הרשומות מזמנו מהללות אותו כמלך רחום והוגן, ומציינות כי נהג לשפוט בצדק.

במהלך שלטונו הכניע פפין את ראדבוד דוכס פריזיה. כמו כן, נעשו האצילים בדרום הממלכה מרדניים יותר. בתקופתו נבנה המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל) על האי מון-סן-מישל. כילדברט מת לאחר שש עשרה שנים על הכס, בנו דגוברט השלישי החליף אותו בשלטון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-7
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-8
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
קטגוריה:מלכי בורגונדיה
קטגוריה:מלכי נויסטריה
קטגוריה:נפטרים ב-711
יד היהלום

**יד היהלום** (ברוסית: **Бриллиантовая рука**) הוא סרט קולנוע קומי סובייטי משנת 1968 בכיכובם של יורי ניקולין, אנדריי מירונוב ואנטולי פפאנוב. הסרט נחשב לאחד מהסרטים המצליחים ביותר בברית המועצות. 
## תקציר העלילה
"הבוס" של השוק השחור מנסה להבריח תכשיטים ויהלומים מטורקיה לתוך ברית המועצות בעזרת השליח גנאדי. סמיון, בעל תמים ואב לשני ילדים יוצא לראשונה בחייו להפלגה לטורקיה. בזמן השייט הוא מתיידד עם גנאדי. תוך כדי טיול ברחובות איסטנבול מחליק סמיון וזורק קללה. הקללה היא הסימן לחברי הכנופיה שממתינים באיסטנבול. הם לוקחים את סמיון ל"מרפאה" וגובסים את ידו וטומנים בגבס את התכשיטים והיהלומים. כאשר הוא חוזר לברית המועצות הוא מספר למשטרה את אשר אירע בטורקיה. המשטרה משתמשת בסמיון כפיתיון כדי לתפוס את הנוכלים. רוב העלילה סביב ניסיונותיהם השונים של שני הנוכלים גנאדי ולוליק לקחת חזרה את התכשיטים והיהלומים.
## פארודיה
בדצמבר 2024 שוחרר סרט הטלוויזיה ״לא יד היהלום״, בהפקת Comedy Club Production ורשת THT. בסרט מככבים טימור בטרודינוב, אלכסיי וורוביוב, מקסים לגאשקין, מרינה קראבץ, ולדימיר יפיפאנצב, אולגה קורטונקובה, נטליה מדבדבה, פאבל ווליה, מיכאיל גלוסטיאן ואחרים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מוספילם
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:סוצ'י בקולנוע
כריברט הראשון

**כריברט הראשון** (**Charibert I**; 520/521 – 567) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.

## ביוגרפיה
### כנסיך
כריברט היה בנו השני של מלך הפרנקים כלותאר הראשון מאשתו אינגונד. ב-556 שלח אביו אותו ואת אחיו גונתרם נגד שראם, אחיהם הצעיר שפתח במרד. צבאותיהם עמדו לפני קרב כשפרצה סופת רעמים שאילצה אותם לעזוב את השדה. שראם שלח לשניהם מכתבים מזויפים לפיהם כלותאר מת; כריברט וגונתרם מיהרו לחזור לבורגונדיה על מנת לבסס את מעמדם במלחמת הירושה שהיו בטוחים שתפרוץ. לבסוף, הדביר אביהם את המרד לבדו בשנת 561 והוציא את בנו להורג. אך הוא מת מוכה חרטה זמן קצר לאחר מכן.

### עלייתו לשלטון
עם מותו של כלותאר, חילקו בניו את הממלכה ביניהם לפי המנהג הסאלי. כריברט קיבל את נויסטריה ואת חבל אקיטן, וקבע את בירתו בפריז: ממלכתו חפפה בערך לזו של דוד אביו, כילדברט הראשון.

### תקופת מלכותו
כריברט נשא לאישה בת אצולה בשם אינגבורגה, אך לא שמר לה אמונים. הוא החזיק מספר גדול של פילגשים. אינגבורגה הולידה לו ארבע בנות, שאחת מהן, ברתה, נישאה לבסוף לשליט ממלכת קנט. הוא התגרש מאשתו כדי לשאת את מרופלדה, בתו של טווה צמר, שיחד עם אחותה מרקופלדה הייתה בין פילגשיו; הוא התחתן עם השנייה לאחר מות מרופלדה. באותה תקופה פרצה מגפה בארץ: ראשי הכנסייה הקתולית האשימו בה את המלך, שכן האמינו כי זהו עונש מאלוהים על שביצע גילוי עריות כשנישא לאחות אשתו. הבישוף גרמנוס מפריז נידה את כריברט מחיק הכנסייה.

עם מותו, היה למלך מספר גדול של צאצאים, אך כולן היו נשים. עקב כך, לא היה זכר שירש אותו, ואחיו חילקו את ממלכתו ביניהם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
קטגוריה:מלכי נויסטריה
קטגוריה:נפטרים ב-567
דגוברט השלישי

**דגוברט השלישי** (**Dagobert III**; 698 או 699 – 715) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.

## ביוגרפיה
דגוברט היה בנו של כילדברט השלישי, וירש את אביו בגיל שתים עשרה. הכוח האמיתי בממלכת הפרנקים היה מסור בידיו של המאיורדומוס פפין האמצעי, שריכז בידיו את כל הסמכות הממשית מאז קרב טרטי ב-698. דגוברט, כמו קודמיו, היה אחד מהמלכים עושי-כלום.

בשל קוצר שלטונו וגילו הצעיר, הרשומות מזמנו לא מוסרות עליו כמעט שום מידע. ידוע רק שבתקופת מלכותו, בעוד פפין עסוק במלחמה בפריזים, החלו אצילי הדרום להיעשות מרדניים יותר ויותר: הבישוף סוואריק מאאוקסר הרחיב את נחלתו באמצעות כיבוש מספר ערים, בעוד אודו דוכס אקוויטן ואנתנור מפרובאנס התנהלו כאדונים עצמאיים לחלוטין באחוזותיהם. ב-714 נפטר פפין, והחלה מלחמת אזרחים בין המתחרים על משרתו, עליה הייתה למלך השפעה אפסית. הוא מת בערך בגיל שש-עשרה, אחרי ארבע שנים על הכס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-8
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
קטגוריה:מלכי בורגונדיה
קטגוריה:מלכי נויסטריה
קטגוריה:נפטרים ב-715
גורקה

**גורקה** (בנפאלית: **गोर्खा**, בנפאלית 'גורקלי': **गोर्खाली**) היא קבוצה אתנית, הכוללת מספר שבטים בהרי ההימלאיה שבנפאל. בני הגורקה מוכרים מאז המאה ה-19 כעם 'לוחמני' ואמיץ, על כן גויסו רבים מביניהם לשורות הצבא הבריטי החל משנת 1815. בשנים האחרונות, הם משרתים גם בצבא ההודי והנפאלי. 

לבני הגורקה סכין סמלית וייחודית, הנקראת "קוקרי". לסכין להב מתעקל, המתרחב לקראת חוד הסכין. הקוקרי נענדת באופן מסורתי על חגורתם של חיילי הגורקה, וכן מהווה סמל לרוב יחידותיהם.

ממוזער|סכין קוקרי מושחזת

## יחידות גורקה
החל משנת 1815 וכחלק מתוצאות המלחמה האנגלו-נפאלית (מלחמת הגורקה), החל הצבא הבריטי לגייס לשורותיו חיילי גורקה, גיוס שהתעצם לאחר המרד ההודי הגדול של שנת 1857. בתחילת המאה ה-20 שירתו בצבא הבריטי עשרה רגימנטי גורקה שהיו רגימנטים של חיל רגלים קל בתפקיד רובאים (רג' רובאי הגורקה ה-1 עד ה-10), רגימנטים אשר שירתו תחת צבא הודו הבריטית. בשנת 1947 עם קבלת העצמאות וחלוקת הודו, הועברו רוב יחידות הגורקה לשירות צבא הודו החדש ומספר קטן נשאר בשירות הצבא הבריטי.

**בצבא הבריטי** בשנת 1948 לאחר עצמאות הודו נותרו ארבע רגימנטי גורקה, אך החל משנת 2006 חיילי הגורקה בצבא הבריטי משרתים בחטיבת הגורקה אשר מרכזת מספר יחידות סיוע (רגימנט קשר, רגימנט לוגיסטיקה ורגימנט הנדסה) בנוסף לרגימנט לוחם; רגימנט רובאי גורקה המלכותי שמורכב משני גדודים.

**בצבא הודו** שישה רגימנטי גורקה המשיכו לשרת בהודו לאחר עצמאותה והועברו מצבא הודו הבריטית ובמשך השנים הורכב רגימנט נוסף. נכון לשנת 2009, כ-42,000 חיילי גורקה משרתים בצבא ההודי בשבעה רגימנטים (רובאי גורקה ה-1, ה-3, ה-4, ה-5, ה-8, ה-9 וה-11).

**ב[[צבא נפאל]]** משרתים כיום שני גדודי גורקה אשר הוקמו עוד במאה ה-18 והם יחידות הגורקה העתיקות ביותר. גדודים אלו שירתו בין היתר במשימות חיל משלוח של האו"ם בין היתר בסיני בשנת 1974.

**משטרת סינגפור** כוללת כוח אשר גויס תחילה מחיילי גורקה לשעבר. כוח זה "משלחת הגורקה" (Gurkha Contingent) הוא כיום כוח עילית במשטרת סינגפור אשר משמש לתגבור עמדות משטרה ובמשימות מיוחדות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נפאל: דמוגרפיה
קטגוריה:עמי אסיה
תזיזו ת'רגליים 2

**תזיזו ת'רגליים 2** (באנגלית: **Happy Feet Two**) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011, ומשמש כסרט ההמשך לסרט "תזיזו ת'רגליים". הסרט בוים והופק על ידי ג'ורג' מילר.

## עלילה
הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא.
בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו. אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד.
במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים. אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה.
כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה.
ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים.
ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו.
זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן.
הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו. הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים.
בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו.

## דמויות
* **ממבל**- הפינגווין המרקד, אביו של אריק.
* **גלוריה**- אשתו המזמרת של ממבל אימו של אריק.
* **אריק**- בנם של גלוריה וממבל.
* **הגורו**- פינגווין רוחני שחי עם הפינגווינים האדליים שמביא אליהם את סוואן.
* **סוואן**- ציפור מעופפת שכולם חושבים שהוא פינגווין שיודע לעוף אך בסוף הסרט הוא מודה שהוא לא פינגווין.
* **רמון**- פינגווין אדלי וחברו הטוב ביותר של ממבל.

* **אטיקוס**- חברו הטוב של אריק ושל בודיסאה. בנו של סימור.

***בודיסאה**- חברתו הטובה של אריק, ושל אטיקוס. ובתה של גברת גיולה.

## דיבוב
* ממבל - אלייז'ה ווד 
* גלוריה - פינק
* ראמון, לאבלייס - רובין ויליאמס
* סוון הגדול (תוכי ים) - האנק עזריה
* בריאן מלך החוף - ריצ'רד קרטר
* כרמן – סופיה ורגרה
* אריק - אליזבת דיילי

## קישורים חיצוניים

* 

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנפשה אוסטרליים
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים על פינגווינים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:סרטי אנימציה של האחים וורנר
קטגוריה:סרטי אנימציה על ציפורים
קטגוריה:סרטי ג'ורג' מילר
אולימפיאדת החורף 1944

**אולימפיאדת החורף 1944** הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב מלחמת העולם השנייה.

אירוח האולימפיאדה נמסר לעיר קורטינה ד'אמפצו שבאיטליה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי בישיבתו ה-38, שנערכה בלונדון ב-9 ביוני 1939. קורטינה ד'אמפצו הועדפה על פני שתי הערים המתמודדות האחרות במכרז האולימפי – מונטריאול שבקנדה ואוסלו שבנורווגיה.

למרות המלחמה ערך הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1944 אירועים שונים כדי לציין מלאת חמישים שנים לייסודו. אלו נערכו במטה הוועד בלוזאן שבשווייץ מה-17 ועד ה-19 ביוני באותה שנה. 

לימים, ב-1956, אירחה קורטינה ד'אמפצו את משחקי אולימפיאדת החורף השביעית וצפויה ב-2026 לארח ביחד עם מילאנו את משחקי אולימפאידת החורף העשרים ושש.

## ראו גם
*אולימפיאדת הקיץ 1940
*אולימפיאדת החורף 1940
*אולימפיאדת הקיץ 1944

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:1944 בספורט
1944
קטגוריה:איטליה: אולימפיאדות
חורף 1944
בנטיו

**בנטיו** (באנגלית: **Bentiu**) היא עיר הבירה של מדינת האיחוד, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן.

## מיקום
העיר בנטיו נמצאת בנפת רובקונה שבמחוז מדינת האיחוד, על גדותיו הדרומיים של נהר בחר אל-ע'זאל, הנמצא בצפון דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת כ-654 ק"מ צפון-מערב מעיר הבירה והעיר הגדולה ביותר, ג'ובה. על גדותיו הצפוניים של הנהר נמצא היישוב רובקונה. שני היישובים מחוברים בגשר אל-סאלם, החוצה את הנהר לרוחבו.

## אוכלוסייה
בשנת 2006 התגוררו בעיר בערך 7,700 תושבים.

## סקירה
בנטיו היא מרכזה המנהלי, העסקי והפוליטי של מחוז מדינת האיחוד.

## כלכלה
במחוז מדינת האיחוד נמצאים מאגרי הנפט הגדולים ביותר בדרום סודאן.

בעיר קיים סניף של הבנק המסחרי של קניה.

## תשתיות
כתוצאה ממלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, נגרם הרס רב בתשתיות העיר ואלה נבנות מחדש בימים אלו וכוללים את: 
*שדה התעופה בנטיו 
*בית חולים ציבורי - שנתרם ונבנה על ידי חברת הנפט הלאומית של סין.
*רובקונה מרקט - המספק מזון טרי לאוכלוסיית העיר והיישובים סביבה.

## חינוך
בעיר קיימים 3 בתי ספר יסודיים, 2 תיכונים ואוניברסיטת מערב הנילוס העליון שמתוכננת להיפתח. כל המוסדות מלמדים בשפה הערבית. 

## ראו גם
* שדה התעופה בנטיו
* מדינת האיחוד

## קישורים חיצוניים

* מיקום העיר בנטיו בגוגל מפות
* פרופיל של העיר באתר Travelngluck.com
*  סודאן, נפט וזכויות אדם

## הערות שוליים

קטגוריה:דרום סודאן: ערים
קטגוריה:מדינות דרום סודאן: ערי בירה
הלמברכטס

**הלמברכטס** (בגרמנית: **Helmbrechts**) היא עיירה במחוז הוף בבוואריה שבגרמניה, והיא השלישית בגודלה במחוז. העיירה שוכנת בקצהו הדרומי של יער פרנקוניה, בקרבת הכביש המהיר A-9, בחצי הדרך בין קלמבך והוף, כ-20 ק"מ דרומית מערבית לחוף.

הלמברכטס נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1232, בשמו של האביר דיטריקוס הלמברכטס. בשנת 1422 הכריז הרוזן פרידריך החמישי מנירנברג על הלברכטס כעיירה. מאז 1810 נכללת הלמברכטס בתחומה של מדינת בוואריה.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בשטחה של הלמברכטס מחנה ריכוז לנשים. מחנה הריכוז הלמברכטס היה מסונף למחנה הריכוז פלוסנבירג.

כלכלתה של הלמברכטס מתבססת על תעשיית פלסטיק ותיירות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוואריה: ערים
המנון גאנה

**אלוהים ברך את מולדתנו גאנה** (באנגלית: **God Bless Our Homeland Ghana**) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]] של [[גאנה]]**. ההמנון נכתב והולחן במקורו על ידי פיליפ גבהו ואומץ עם קבלת עצמאותה של גאנה ב-1957, אולם לאחר ההפיכה בשנת 1966 שונו מילותיו, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 אימצה המדינה את מילותיו של מייקל קוואמה גבורדזואה ללחנו של גבהו.

## מילות השיר

## ראו גם
* דגל גאנה
* סמל גאנה

## קישורים חיצוניים

גאנה
קטגוריה:גאנה: סמלים לאומיים
עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, אטום

**עיצור [[עיצורים בתר-מכתשיים|בתר-מכתשי]] [[עיצורים מחוככים|מחוכך]] [[עיצורים שורקים|שורק]] [[קוליות העיצורים|אטום]]** הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʧ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-tS. העיצור מוכר לדוברי עברית כצד"י גרושה (צ׳) המשמשת לכתיבת מלות סלנג (לדוגמה: "התגלץ׳", "ריצ׳רץ׳") ומלים שאולות. כדי לבטא עיצור זה נדרש לבטא את העיצורים [] ו-[] בו-זמנית. זהו צליל ה-צ' במילה צ'אט, וכמו Ch במילה באנגלית Chase וכדומה.

למעשה, תעתיקו האמיתי של עיצור זה אינו /tʃ/ אלא /ṯʃ/, שכן בהידמות בסיס החיתוך (המכתשי) של פונמת /t/ לזה  של /ʃ/ (בתר־המכתשי) הופך זה לאלופון [ṯ] (עיצור בתר-מכתשי, סותם, אטום), אך מפאת הנוחות והזהות לאוזניים רגילות, נוח יותר לתעתקו כבתמונה הנ"ל.

## התרחשות

## ראו גם

בתר-מכתשי
מברישימון הערבה

**מברישימון הערבה** (שם מדעי: *Cerbalus aravaensis*) הוא מין עכביש אנדמי לישראל ולירדן. המין התגלה לראשונה ב-2003 במהלך מחקר שנערך משני צדי הגבול בין המדינות על ידי פרופסור אורי שיינס מאוניברסיטת חיפה–אורנים וצוות של חוקרים ישראלים וירדנים באזור הערבה הדרומית, צפונית לעין עברונה. זהו העכביש הגדול ביותר במזרח התיכון.

המין, המשתייך לסוג מברישימון (*Cerbalus*), הוגדר ותואר לראשונה על ידי ד"ר גרשם לוי מהאוניברסיטה העברית. האפיתט *aravaensis* שבשם המין ניתן לו עקב גילויו באזור הערבה.

ב-2010, בעקבות מאבק מתוקשר שהחל במטרה למנוע את כריית החולות הבלתי חוקית בשמורת חולות סמר, הוא נודע לראשונה בעיתונות הפופולרית בישראל לצד בעלי חיים אחרים המצויים בסכנה עקב הכרייה בחולות.

המין מאכלס חולות ושולי מלחות בערבה הדרומית, אך בשנים האחרונות, מאז התגלה, הוא נצפה בעיקר בחולות סמר.

## תיאור ומורפולוגיה
מברישימון הערבה הוא בעל שריון גב צהוב מכוסה בזיפים לבנים עם פס דורסלי אמצעי בצבע חום כהה הנמשך עד קצות הכליצרות הקדמיות. גפיים צהובות מסיביות שחורות במפרקים ובקצוות. בעל אופיסטוזומה בצבע קרם. הכליצרות מכילות שלוש שיניים רטרו-מרגינליות.

מוטת הרגליים של המברישימון כ-14 ס"מ, והוא העכביש הגדול ביותר שנתגלה עד כה במזרח התיכון. אורך גופו של הזכר עשוי להגיע ל-24 מ"מ, הנקבה גדולה יותר והיא עשויה להגיע לאורך גוף של עד 26.5 מ"מ.

## פעילותו
מברישימון הערבה פעיל בשעות הלילה, בעיקר בחודשים החמים של השנה. הוא חופר מחילה באדמה ומסווה אותה באמצעות דלת עשויה מגרגירי חול מודבקים.

המחילה משמשת לו הן כמסתור מפני טורפים והן כמקום בו הוא אורב לטרף מזדמן - חרקים וזוחלים קטנים.

המשך קיומו נמצא בסכנה חמורה עקב כריית החולות המוגברת באזור חולות סמר, העלולה להביא להיכחדותו.

## לקריאה נוספת
**Calommata (Atypidae) and new spider species (Araneae) from Israel**, pp 17, Gershom Levi, Zootaxa ISSN 1175-5326 (print edition), 2007

## קישורים חיצוניים

* כתבה על מברישימון הערבה מ-20 בינואר 2010, עיתון אפוק טיימס
* עכביש ענק התגלה בדיונות החול של המזה"ת, **Wired Science** כתבה מ-11 בינואר 2010
* יניב גולן, שעון החול בסמר באתר התנועה הירוקה, 5 במאי 2011
* גילוי מברישמון הערבה (''Cerbalus aravaensis'') כ-100 ק"מ צפונית לסמר, עמותת מן השדה

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גרשום לוי
קטגוריה:מברישניים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2007
קטגוריה:הערבה
סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות

**סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות** (במקור: **A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master**) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1988 אשר נכתב על ידי בריאן הלגלנד וסקוט פירס, על פי סיפור מאת ויליאם קוצווינקל ובריאן הלגלנד, על פי דמויות מאת וס קרייבן, אותו ביים רני הרלין. זהו הסרט הרביעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".

בסרט מככבים טיוזדיי נייט, קן סאגוס, רודני איסטמן, ליסה וילקוקס, אנדראס ג'ונס, ברוק תייס, דני האסל ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.

## תקציר העלילה
סרט זה הוא המשך ישיר לעלילת הסרט הקודם. כאשר חלומותיה הרעים של **קריסטן פרקר** (טיוזדיי נייט) חוזרים אליה, היא משתמשת בכוחותיה המיוחדים - היכולת להכניס אנשים אחרים אל החלומות שלה - והיא מזמנת לתוכם את חבריה **רולנד קינקייד** (קן סאגואס) ו**ג'ואי קרוסל** (רודני איסטמן), על מנת שיעזרו לה להילחם בפרדי קרוגר. שניהם מנסים להרגיע אותה, ואומרים לה כי פרדי מת. אולם חששותיה היו מוצדקים - קינקייד מגיע בחלומו למגרש הגרוטאות, בו נקבר פרדי בסוף הסרט הקודם. פרדי (רוברט אנגלונד) יוצא מהקבר והורג את קינקייד, ועוד באותו הערב מגיע לתוך חלומו של ג'ואי והורג גם אותו.

למחרת, קריסטן מנסה להיעזר בחברתה הטובה **אליס ג'ונסון** (ליסה וילקוקס), אולם אימה **איליין** (ברוק באנדי) נותנת לה גלולות שינה, לאחר שהבחינה כי ביתה אינה מסוגלת לישון. קריסטן נרדמת ובחלומה פוגשת את פרדי, שהורג אותה - הילדה האחרונה מבין ילדי רחוב אלם. רגע לפני מותה, קריסטן מכניסה בטעות את אליס אל החלומות שלה, ומעבירה אליה את כוחותיה המיוחדים. אליס, שהייתה עד עתה נערה ביישנית וחסרת ביטחון, מגלה כי היא משתנה, ומאמצת לה תכונות המאפיינות את קריסטן המנוחה.

אליס מגלה כי פרדי מנצל אותה, את חלומותיה ואת הכוחות המיוחדים שקיבלה מקריסטן, על מנת למצוא לעצמו קורבנות חדשים, שאינם מילדי רחוב אלם. פרדי ממשיך במסע ההרג שלו והורג את חבריה של אליס - **שילה קופקי** (נוי ניוקירק), תלמידה מחוננת הסובלת מאסתמה, **ריק ג'ונסון** (אנדראס ג'ונס), אחיה של אליס ובן-זוגה של קריסטן, המומחה באמנויות לחימה, ו**דבי סטיבנס** (ברוק תייס), בחורה אתלטית הפוחדת מחרקים. בעקבות כל מקרה מוות, אליס משתנה עוד ועוד, ומאמצת לעצמה מאפיינים ויכולות נוספים של חבריה המנוחים.

על ראי שבחדר השינה של אליס תלויות תמונות רבות, של אליס ושל חבריה, המסתירות את הראי כולו. לאחר כל מקרה מוות מסירה אליס תמונות, הכוללות את החבר המנוח, כך שהיא חושפת עוד ועוד מהראי שמאחוריהן. לאחר שכל חבריה מתו, הסירה אליס את כל התמונות, קיבלה לעצמה את כל כוחותיהם, והיא מחליטה להיכנס אל ארץ החלומות ולהילחם בפרדי, ביחד עם **דן ג'ורדן** (דני האסל), חברו של אחיה ריק. בחלומה היא מגלה שלפרדי יש כוחות כבירים, אותם הוא שואב מנשמותיהם של קורבנותיו. אולם כוחה שלה - כוחותיהם המשולבים של כל חבריה המתים - מתגלה כשווה ערך לכוחו של פרדי. אליס מנצחת את פרדי, ומשחררת ממנו את כל הנשמות הכלואות.

## צוות השחקנים

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 54% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 26 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## ראו גם
* יום שישי ה-13 (סרט)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

4
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי אימה מ-1988
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רני הרלין
איקונולוגיה

[300px|ממוזער|[אלגוריה של יוני, פרסקו תמונות החודשים ב בפרארה,  1430–1495]]
**במושג איקונולוגיה** (מהמילים ביוונית עתיקה: **εἰκών** – תמונה ו־**λόγος** – תורה) מציינים, משנות העשרים והשלושים, שיטת מחקר בהיסטוריה של האמנות  העוסקת במשמעויות הסמלים ביצירת אמנות. 

המתודולוגיה האיקונולוגית פותחה לראשונה על ידי אבּי ורבורג בעבודת הדוקטור שלו מ־1892 על שתי תמונות של בוטיצ'לי. במונח ניתוח איקונולוגי (ikonologische Analyse) הוא השתמש בפעם הראשונה בהרצאתו על  בפרארה בה הצליח לפענח את הדימויים האסטרולוגיים המורכבים בפרסקאות. השיטה הייתה ידועה כאסכולת ורבורג לסטודנטים ולצוות בספריית ורבורג: גרטרוד בינג, פריץ זקסל, ולטר זולמיץ,  ו.

ארווין פנופסקי, תלמידו של ורבורג, פיתח את האיקונולוגיה ב־1939 לתוכנית פרשנות בעלת שלושה שלבים:
*ניתוח קדם איקונוגרפי, **סמנטיקה**: מה מוצג.
*ניתוח איקונוגרפי, **תחביר**: איך מוצג הדבר
*פרשנות איקונולוגית, באופן **מעשי** מה משמעות הדבר.

בכך מבדיל פנופסקי בין שלושה מישורים:

*משמעות התופעה (Phänomensinn)
*משמעות החשיבות (Bedeutungssinn)
*משמעות המסמך (Dokumentsinn)

השיטה האיקונולוגית מתייחסת גם לתולדות האמנות ומשמשת כלי ניתוחי חשוב למחקר של תופעות ויזואליות מעבר לגבולות של תקופות ותקשורת, והיא מספקת תאוריה מוכוונת תרבות של צורה ותוכן של סמלים בציור, בלי להתייחס למעמד של האמנות במובן הצר יותר וכלי לשימוש בתמונות. "הוא קידם את מושג האיקונולוגיה לכיוון של חקר העמדות הבסיסיות של עם, של תקופה או של גישה דתית או פילוסופית באמצעות האומנות"

## קישורים חיצוניים
* Encyclopedia.com: Iconology and Iconography
* "Ross Woodrow, "Erwin Panofsky's Iconology
* Dictionary of Art Historians: Panofsky, Erwin
* "Lorenzo Giulini, "A Cryptic Dimension in Visual Art
* Worldmuseum Ikonography: ICONOGRAPHY - ICONOLOGY
* .Erwin Panofsky, Studies in Iconology: Humanistic Themes in the Art of the Renaissance. Oxford 1939
* "Maria-Irina Popescu, "Iconography Versus Iconology in Erwin Panofsky's Method
* "'Richard Woodfield, "Ernst Gombrich: Iconology and the 'linguistics of the image.

## הערות שוליים

קטגוריה:תולדות האמנות
יוסי בן אהרון

[250px|ממוזער|שמאל|משמאל לצד [בנימין נתניהו בעת חזרה ממשא ומתן בוושינגטון, 1991]]
**יוסי בן אהרון** (נולד ב-כסלו ה'תרצ"ג, דצמבר 1932) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 1986–1992 תחת ראש הממשלה יצחק שמיר.

## ביוגרפיה
בן אהרון נולד בירושלים לאהרן ושמחה, נכד לרב שמואל עזראן, היגר עם משפחתו למצרים בגיל חצי שנה, גדל בפורט סעיד ולמד בבית ספר בריטי. תקופה קצרה טרם החלטת החלוקה ב-1947 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.

שירת בצה"ל בחיל הקשר, למד באוניברסיטה העברית בירושלים ערבית וספרות ערבית.

לאחר מלחמת סיני החל בקריירה במשרד החוץ, תחילה עבד באגף המנהלה והכספים, שירת כפקיד בשגרירות ישראל בבורמה ואחר כך עבד במחלקת המחקר של המשרד. שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בשגרירות ישראל בארצות הברית בה שימש מזכיר ראשון ויועץ לשגרירים אברהם הרמן ויצחק רבין. ב-1973 שב לישראל ושירת במשרד ראש הממשלה כיועץ מדיני לגולדה מאיר ובהמשך לרבין. אחרי המהפך ב-1977 נשלח מטעם מחלקת המחקר של משרד החוץ לניו יורק.

לאחר מינויו של יצחק שמיר לשר החוץ, נבחר בן אהרון לשמש כראש לשכתו, באוקטובר 1983, כששמיר נכנס לתפקידו כראש הממשלה, מונה בן אהרון ליועצו המדיני. לאחר הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984 שימש כראש לשכתו של שמיר שמשרד החוץ לאחר מימוש הסכם "הרוטציה" ב-1986 וכניסתו של שמיר לתפקיד ראש הממשלה, מונה בן אהרון למנכ"ל משרד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 1992. במהלך תפקידו שימש יו"ר המשלחת הישראלית לשיחות השלום עם סוריה בעקבות ועידת מדריד (1991).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים
* טוריו של יוסי בן אהרון באתר Nrg מעריב
* טוריו של יוסי בן אהרון באתר ynet

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי משרד ראש הממשלה
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:משפחת עזראן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
אייזיק אוזבנד

הרב **אייזיק אוזבנד** (Ausband; תרע"ד, 1914 - ו' בניסן תשע"ב, 29 במרץ 2012) היה ראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.

## קורותיו
נולד בלבנורס (Labanoras) שבליטא, בנו של הרב המקומי אליהו אוזבנד (נספה בשואה). למד בישיבה שבעיר פוניבז' הסמוכה, אצל הרב אשר קלמן בארון והרב יוסף שלמה כהנמן. לאחר מספר שנים עבר ללמוד בישיבת טלז, אצל הרב אברהם יצחק בלוך, לימים חותנו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם קבוצת תלמידי הישיבה לרוסיה ומשם לסיביר, שם שהה במשך שנות המלחמה. לאחר המלחמה התמנה כרב רשמי בווילנה. בתקופת כהונתו בווילנה סייע בהצלת פליטים יהודים ששהו בקובנה, ובהם גם בני משפחת רבו הרב אברהם יצחק בלוך שנספה בשואה. 

לאחר חצי שנה עזב את וילנה ונסע לצרפת, שם שהה עם קבוצת פליטי מלחמה יהודים. בעת שהותו בצרפת נשא את בתו של רבו הרב אברהם יצחק בלוך. לאחר נישואיו עבר לארצות הברית. עם בואו החל למסור שיעורים בישיבת טלז שהוקמה בקליבלנד על ידי דודיה של אשתו, הרב אליהו מאיר בלוך והרב חיים מרדכי קאטץ. בשנים הראשונות מסר את שיעוריו בישיבה הקטנה ולאחר מכן עבר לישיבה הגדולה. החל משנת תשל"ט מסר שיעורים כלליים בפני תלמידי הישיבה. כמו כן שימש מורה הוראה לאנשי הקהילה התורנית בקליבלנד. אשתו הקימה וניהלה את סמינר "יבנה" לבנות בקליבלנד.

בחייו לא פרסם ספרים. בני המשפחה ליקטו מחידושיו על התורה בספר "לקח דעת". כמה מתשובותיו פורסמו בכתבי עת תורניים, בהם מוריה בישראל ו"עם התורה" בארצות הברית. 

נפטר בקליבלנד בו' בניסן תשע"ב, בגיל 97, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

## משפחתו
בניו: 
*הרב אברהם אוזבנד - ראש ישיבת "תלמידי ישיבת טלז" בריברדייל, ניו יורק. נפטר בשנת ה'תשפ"ד.
*הרב אליהו אוזבנד. 
*הרב אליעזר אוזבנד - ר"מ בישיבת דגל התורה במונסי. 
*הרב חיים מרדכי אוזבנד - ראש ישיבת עטרת שלמה בשדה חמד. 
חתניו: 
*הרב דוד גולדברג - מראשי ישיבת טלז-קליבלנד.
*הרב אליהו בורשטין - ראש ישיבת "מתיבתא דלייקווד". 
*הרב משה ברסלר - ר"מ בישיבת "מקדש מלך". 
*הרב יצחק פינקל - ר"מ בישיבת נובומינסק בניו יורק. 
*הרב בנימין שפירא.

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:ראשי ישיבת טלז בקליבלנד
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:משפחת בלוך
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז' (ליטא)
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
האישה המסתורית

**האישה המסתורית** (בספרדית: **La extraña dama**) הייתה טלנובלה ארגנטינאית ששודרה ב-1989.
בישראל שודרה הטלנובלה בשנים 1994–1995, והייתה מהטלנובלות הראשונות (יחד עם אנטונלה) ששודרו בערוצי הכבלים.

הסדרה הופקה על ידי Canal 9 הארגנטינאי וכללה 120 פרקים. במוקד הסדרה עומדת פרשת אהבתם של מרסלו ריצ'רדי (חורחה מרטינס) העשיר וג'ינה פלקוני (לואיסה קוליוק) הכפרית. ריצ'רדי מעדיף להינשא לאלסה פראדי בת מעמדו על פני פלקוני אהובתו, לא לפני שפלקוני נושאת ברחמה את בתו של ריצ'רדי.

פלקוני, ביאושה, מצטרפת למנזר ומעבירה לריצ'רדי את פיאמה, פרי אהבתם. מרצ'לו סבור שפלקוני מתה בכרעה ללדת, ומגדל את בתו כיתומה מאם. בהיותה בת 20 פוגשת פיאמה את אמה לראשונה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טלנובלות ארגנטינאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
מיכה טמיר

**מיכה טמיר (טנדליך)** (1949 – 20 במאי 2024) היה תת-אלוף בצה"ל. שימש כמפקד סיירת צנחנים וכמפקד יחידת הקישור ללבנון ועוצבת עמוד האש.

## ביוגרפיה
טמיר נולד וגדל בגן יבנה והתגורר ביסוד המעלה. עם גיוסו לצה"ל ב-1967 התנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים הוביל את צוותו בפשיטות מעבר לקווי האויב בסוריה (מבצע כותונת ומבצע דוידקה) עליהן פיקד שאול מופז. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. בשנים 1978–1976 פיקד על סיירת צנחנים.

בהמשך מונה למפקד גדוד 450. ימים ספורים בטרם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה היה מיועד להתמנות כמפקד גדוד 202 של הצנחנים, אולם מפקד החטיבה, יורם יאיר, בחר להותיר בתפקיד את המג"ד היוצא ישראל רמות ולמנות את טמיר כמפקד כוח נוסף במלחמה ובו פלוגותיהם של שאול אריאלי וניר ברקת. בין היתר כבש כוח זה את ארמון הנשיאות בביירות. בהמשך הלחימה מונה למפקד גדוד 202. הגדוד בפיקודו הוצב בביירות וכיתר את מחנות הפליטים סברה ושתילה, ולאחר הטבח התנגד טמיר לכניסת כוחות צה"ל למחנות. מפקדו, אל"ם יאיר לא קיבל את דעתו והצנחנים, ובהם טמיר, נכנסו למחנות כדי למנוע טבח נוסף.

בהמשך שימש כמפקד חטיבה 226 בדרגת אל"ם, ובשנים 1988–1987 שימש כמפקד חטיבת הבקעה. לאחר מכן עשה הסבה לשריון ומונה למפקד חטיבה 211. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ובין פברואר 1991 לאוקטובר 1992 שימש כמפקד יחידת הקישור ללבנון. ארגון החזבאללה ניסה להתנקש בחייו וב-6 באפריל 1992 נערכה התקפת מחבל על שיירה צה"לית בה נסע. שני חיילים נהרגו אולם טמיר עצמו לא נפגע, ופיקד על הכוח שהרג את המחבלים. בהמשך שימש כמפקד עוצבת עמוד האש בשנים 1993–1996. לאחר מכן השתחרר מצה"ל.

לאחר שחרורו שימש טמיר כראש יחידת מבצעים בחברת רפא"ל וכמרכז הכנה לצה"ל במכינת גליל עליון.

עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל התנדב שוב לשירות מילואים.

נפטר ב-20 במאי 2024, הותיר אחריו אישה, ילדים ונכדים.  הובא למנוחות בבית העלמין של יסוד המעלה .

## קישורים חיצוניים
* עמנואל רוזן, אל"ם מיכה טמיר - מפקד יחידת הקישור ללבנון, באתר מעריב, 12 בדצמבר 1990
* יהודה גורן, מפקד יחידת הקישור ללבנון, תת-אלוף מיכה טמיר: ישיבתנו באזור הביטחון זמנית, באתר מעריב, 19 במרץ 1991

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:מפקדי חטיבת הבקעה
קטגוריה:מפקדי חטיבה 226
קטגוריה:מפקדי עוצבת עמוד האש
קטגוריה:מפקדי יק"ל
קטגוריה:מפקדי גדוד 202
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:סגל רפאל
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:גן יבנה: אישים
קטגוריה:יסוד המעלה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
בועז הוס

**בועז הוס** (נולד ב-10 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לחקר הקבלה במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחומי התמחותו העיקריים הם אזוטריקה מערבית , קבלה מודרנית ותנועות רוחניות עכשוויות.

## ביוגרפיה
בועז הוס נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים. בנערותו למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1977). אחר כך, למד לתואר ראשון דו-חוגי בפילוסופיה ובמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים ב-1986). את עבודת הדוקטור שלו, בנושא הקבלה של ר' שמעון אבן-לביא, כתב בהנחייתו של משה אידל (סיים בשנת 1993). משנת 1996 הוא מלמד במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## מחקר
הוס עוסק בחקר ההיסטוריה של הקבלה מפרספקטיבה של לימודי התרבות. הוא פרסם מחקרים רבים על ספר הזוהר ותולדות התקבלותו. ספרו הראשון עסק ברבי שמעון לביא, מראשוני פרשני הזוהר, וספרו השני עסק בהתקבלות ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי. הוס הוא אחד החוקרים הראשונים שעסק בחקר הקבלה המודרנית והקבלה בת זמננו, נושא שעד לאחרונה הוזנח במחקר הקבלה. הוא כתב על הקבלה הקומוניסטית של הרב יהודה אשלג, על המוטיבים הקבליים ביצירות של מדונה, ועל ההיבטים הפוסט-מודרניים והזיקה לעידן החדש בקבלה העכשווית. הוא עוסק גם בחקר הקבלה והחברה התיאוסופית. במסגרת המחקר הביקורתי שהוא מנהל על חקר המיסטיקה היהודית, ביקר הוס את השימוש במושג "מיסטיקה' כקטגוריה מרכזית בחקר הקבלה והחסידות ואת ההנחות התאולוגיות העומדות ביסוד המחקר האקדמי של המיסטיקה היהודית.

## חיים אישיים
אשתו - אפרת הוס, היא פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן- גוריון. הוריו - חוה (לבית קרן), פסיכולוגית קלינית, ואברהם הוס, פרופ' אמריטוס באוניברסיטה העברית במכון למדעי כדור הארץ ומשורר. אחיו הבכור - ד"ר מתי הוס הוא מרצה בכיר לספרות עברית באוניברסיטה העברית ומתמחה בספרות עברית בספרד של ימי הביניים.

## פרסומים נבחרים
***על אדני פז: הקבלה של ר' שמעון בן לביא**, הוצאת מגנס ומכון בן-צבי, ירושלים תש"ס
***כזוהר הרקיע: פרקים בהתקבלותו של ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי**, מכון בן צבי ומוסד ביאליק, ירושלים תשס"ח
***למות ביום אחר: מדונה והקבלה הפוסט-מודרנית**, זמנים 91, 2005
***קומוניזם אלטרואיסטי: הקבלה המודרניסטית של [[יהודה אשלג|הרב אשלג]]**, עיונים בתקומת ישראל 16, תשס"ו
***המיסטיפיקציה של הקבלה והמיתוס של המיסטיקה היהודית**, פעמים 110, תשס"ז
***שאלת קיומה של מיסטיקה יהודית: הגנאלוגיה של המיסטיקה היהודית והתאולוגיות של חקר הקבלה**, מכון ון-ליר והקיבוץ המאוחד, 2016.
*שמואל הוגו ברגמן, **אסכולות אזוטריות** (בעריכה משותפת עם שמואל גלובר), ירושלים-ברלין: ספרי בלימה, 2024.

***Kabbalah and Contemporary Spiritual Revival**, Ben-Gurion University Press: Beer Sheva, 2011.
***The New Age of Kabbalah: Contemporary Kabbalah**, The New Age and Postmodern Spirituality Journal of Modern Jewish Studies 6 (2007)
***The Sufis From America: Kabbalah and Theosophy in Puna in the Late 19th century**, Kabbalah and Modernity: Interpretations, TransformationsAdaptations, eds. Boaz Huss, Marco Pasi, Kocku von Stukrad, Brill: Leiden 2010


## קישורים חיצוניים
* עמוד הבית של בעז הוס
* בעז הוס באתר academia.edu
* בעז הוס באתר של האגודה האירופאית לחקר האזוטריות המערבית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מחשבת ישראל
קטגוריה:חוקרי קבלה
קטגוריה:חוקרי מחשבת ישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:רחביה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959