open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קציר

שמאל|ממוזער|230px|ציור משנת 1889 המתאר את הפעילות בתקופת הקציר
[שמאל|ממוזער|250px| חודש [יוני בשעת קציר בחרמש. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"]]
** קָצִיר** הוא כריתת יבולי התבואה בשדות. עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים. הכלי העיקרי לקציר בימי קדם היה המגל, ובימי הביניים הוחלף בחרמש. בעידן המודרני הומצאו המקצרה והקומביין, לצד כלים נוספים המפשטים את העבודה.

**שֶׁלֶף** הוא שדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים. **שִׁלְפֵי קָצִיר** הוא הזמן שאחרי הקציר.

המילה מוזכרת לראשונה במקרא בפרשת נוח, בספר בראשית פרק ח' פסוק כ"ב: "עֹ֖ד כׇּל־יְמֵ֣י הָאָ֑רֶץ זֶ֡רַע **וְ֠קָצִ֠יר** וְקֹ֨ר וָחֹ֜ם וְקַ֧יִץ וָחֹ֛רֶף וְי֥וֹם וָלַ֖יְלָה לֹ֥א יִשְׁבֹּֽתוּ"

## פעולות וכלי הקציר
בימי קדם היו החקלאים קוצרים את יבולם צבתים-צבתים באמצעות מגל או חרמש ומקבצים אותם לאלומות. האלומות הושענו האחת כלפי השנייה, עם השיבולת כלפי מעלה, ונערמו לגדיש במטרה לייבש את גרגרי התבואה. לאחר שיבשו הגרגרים נאספו אלומות התבואה מן השדה ונדושו בגורן. התבואה אז נזרתה ברוח במטרה להפריד את הבר מן המוץ והתבן.

בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה. בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת. שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות. בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה.

הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ול, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח. המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום. אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש. לאחר מכן, באמצעות מגוב, הקש מגובב לאומנים (שורות קמה קצורות המכונות ואלים), נכבש  לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים.

## הקציר בתרבות

### ביהדות
* מלאכת קוצר היא אחת מל"ט אבות מלאכה.
* אחד משלושת הרגלים הוא חג השבועות, המכונה גם "חג הקציר", ובתקופת חג זה, של ראשית הקיץ, היו קוצרים ואוספים את החיטה.
* שיבת ישראל לארצו נמשלה לשמחה שבעבודת הקציר, ככתוב במזמור תהילים קכ"ו:

*  נהוג לשיר את מזמור תהילים קכ"ו לפני ברכת המזון בשבתות ומועדים.
* הלכות מצה שמורה נוהגות משעת הקציר עצמה.
* יש המציינים כיום את מועד קציר השעורה, שהיה זמן הקרבת עומר התנופה בבית המקדש, ב"חג העומר".

## גלריית תמונות

Harvest time in Romania, 1920.jpg|הקוצרים ברינה, רומניה, 1920.
קציר 01.jpg|קציר באמצעות מקצרה הרתומה לטרקטור
חציר בערימת באלות ישראל (1).jpg|קש כבוש בערימת בָּאלות בישראל.
Straw lines and Combine Harvester.jpg||שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, וברקע הקומביין
Straw lines.jpg|שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, ולפני איסופן לבָּאלות.
Jd9880sts-abtanken.jpg|הקומביין (משמאל) של חברת ג'ון דיר בשעת קציר, פורק את הגרגרים שנאספו במכל הצבירה של הקומביין אל עגלה הנגררת על ידי טרקטור (או אל משאית) דבר המאפשר לו להמשיך בקציר ללא הפסקה.



## ראו גם
* מלאכת קוצר
* קציר העומר
* מתנות עניים
* שבועות
* חציר

## קישורים חיצוניים

* 
*  קציר בנגב, יומני כרמל 1952

## הערות שוליים

קטגוריה:פעולות חקלאיות
המנון ג'מייקה

**ג'מייקה, ארץ שאנו אוהבים** (באנגלית: **Jamaica, Land We Love**) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]] של [[ג'מייקה]]**. מילות ההמנון נכתבו על ידי יו שרלוק (Hugh Sherlock) והמוזיקה הולחנה על ידי רוברט לייטבורן (Robert Lightbourne) עם עיבוד של מייפלטופט פול (Mapletoft Poulle). השיר אומץ רשמית כהמנונה של ג'מייקה בשנת 1962 עם קבלת העצמאות.

## מילות השיר

במקור הייתה השורה השנייה בהמנון: **Guard** us with thy mighty hand.

## ראו גם

* דגל ג'מייקה
* סמל ג'מייקה

## קישורים חיצוניים

מנגינת ההמנון הג'מייקני (mp3)

ג'מייקה
קטגוריה:ג'מייקה: סמלים לאומיים
קטגוריה:שירים על ג'מייקה
סמיון טימושנקו

**סמיון קונסטנטינוביץ' טימושנקו** (ברוסית: **Семён Константинович Тимошенко**)
 (18 בפברואר 1895 –31 במרץ 1970) היה מרשל ברית המועצות, מצביא במלחמת העולם השנייה ושר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1940–1941.

## קורות חייו
טימושנקו נולד ב-18 בפברואר 1895 בפורמאניבקה בבסרביה, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בחיל הפרשים במהלך המלחמה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה במספר חזיתות, כאשר החשובה מביניהם הייתה צאריצין. שם פגש בסטלין, פגישה זו תסלול את דרכו במפלגה הקומוניסטית. בהמשך הוא עבר לארמיית הפרשים הראשונה.

בשנת 1939 קיבל את הפיקוד על החזית האוקראינית. בינואר 1940 לקח פיקוד על המלחמה הסובייטית מול פינלנד לאחר הכישלון של וורושילוב. תחת הנהגתו הסתיימה הלחימה בהפסקת אש שנחתמה במרץ. לאחר סיום הלחימה טימושנקו מונה לשר ההגנה של ברית המועצות וכיהן בתפקיד זה עד יולי 1941.

### מלחמת העולם השנייה
בשנת 1941 נשלח על ידי סטלין להוביל את הצבא האדום בקרבות גבול בחזית המערבית (ברית המועצות) אך הגרמנים הצליחו להתקדם עד לפרברי מוסקבה שעמדה ליפול בידי הגרמנים, למרות אבדות קשות הוא הצליח להציל חלק משמעותי של הצבא באזור למרות נפילתם של מאות אלפי חיילים בשבי.

בספטמבר נשלח לאוקראינה, שם ספג הצבא האדום אבדות הרסניות של כמיליון וחצי חיילים, טימושנקו הצליח לייצב את החזיתות לאחר קרב קייב וקרב אומן.

במאי 1942 פיקד על חזית סטלינגרד וכשתחת פיקודו 640,000 חיילים פתח במתקפת נגד בחרקוב. ההתקפה לא צלחה והכוח הסובייטי הצליח רק לעכב את הוורמאכט בדרכו לסטלינגרד. בהמשך היה לטימושנקו כישלון נוסף במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד וכתוצאה ממנו נפתחה הדרך לכיוון הרי הקווקז. ב-21 ביולי 1942 טימושנקו פוטר מתפקידו כמפקד החזית ובמקומו מונה גנרל ואסילי גורדוב, שמונה למפקד החזית החדש. החל משנת 1943 טימושנקו לא מונה למפקד החזית אך כיהן בתפקידי פיקוד שונים.

טימושנקו נודע כמפקד בעל שיטות שמרניות ששאף להחזיר את המשמעת הצבאית לימי הצאר. הוא קיבל את "עיטור הניצחון". לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא מילא תפקידים לא משמעותיים מבחינה מעשית.

ב-31 במרץ 1970 מת טימושנקו בביתו שבמוסקבה, ונטמן בבית העלמין של חומת הקרמלין.

טימושנקו נישא פעמיים. היו לו שתי בנות ובן. בתו הבכורה הייתה נשואה לואסילי סטלין, בנו של יוסיף סטלין. בנו התחתן עם בתו של מרשל צ'וייקוב
## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של חומת הקרמלין
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מלחמת החורף: אישים
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור סובורוב
קטגוריה:שרי ההגנה של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הניצחון
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור טודור ולדימירסקו
קטגוריה:מעוטרי אות האריה הלבן
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי צלב גיאורגי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור כוכב הפרטיזנים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1895
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1970
9M111 פאגוט

**9M111 פאגוט** (קוד דיווח נאט"ו: **AT-4 SPIGOT**) הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות. הטיל פותח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והוכנס לשירות בשנת 1970, כממשיך דרכו של טיל הסאגר. המערכת מבוססת על משגר רב פעמי המכיל את מערכת ההנחיה, אליו מתחבר בכל שיגור זביל עם טיל. בדרך כלל המערכת מופעלת על ידי חוליות בנות 3 לוחמים אולם ישנן גם גרסאות המותקנות על כלי רכב ו/או משוריינים שונים.

המערכת מאופיינת במידות קטנות ובמשקל נמוך. תכונות אלו מאפשרות לחוליה לשאת מספר טילים גבוה ולשנות עמדות במהירות, דבר המגביר באופן משמעותי את יעילותן. 

טיל ה-**[[קונקורס (טיל)|9M113 קונקורס]]** (קוד דיווח נאט"ו: **AT-5 SPANDREL**), המיועד לשיגור מרק"מים, מבוסס על טכנולוגיה זהה ופותח במקביל לטיל ה**פאגוט**, ממנו הוא נבדל רק בגודלו המעניק לו טווח וכושר חדירה גדולים יותר.

## גרסאות
לטיל 3 גרסאות:
* **9M111** - הגרסה הבסיסית של הטיל שנכנסה לשירות בשנת 1970.
* **9M111-2** - גרסה בעלת מנוע משופר, תיל הנחיה משופר טווח מקסימלי של 2,500 מטר וכושר חדירה של 460 מ"מ. 
* **9M111M** - גרסה מתקדמת של הטיל בעלת ראש נפץ כפול ("טנדם") המיועד להתגבר על מיגון ריאקטיבי. בעל כושר חדירה של 600 מ"מ. 

הטיל נמצא בשימוש עשרות מדינות ובהן רוסיה, סוריה, וארגוני חמאס וחזבאללה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טילים נגד טנקים רוסיים וסובייטיים
קטגוריה:טילים נגד טנקים מהדור השני
אלוהה

ממוזער|פרחים מסודרים במילה אלוהה בהוואי
**אלוהה** (Aloha) היא מילה בשפה ההוואית שלה משמעויות רבות: חיבה, אהבה, שלום, חמלה, רחמים, "להתראות", "שלום" במובן של ברכת פגישה ומילים אחרות עם צביון דומה. המילה בשימוש בעיקר בהוואי כברכת שלום או להתראות, והיא מהווה סמל לתרבות שלמה בהוואי ויש לה חשיבות תרבותית רבה במדינה. לפעמים המילה משמשת כהתחלה של ברכה, לדוגמה בברכות "Aloha kakahiaka" (בוקר טוב), "Aloha auinalā" (צהריים טובים), "Aloha ahiahi" (ערב טוב) או "Aloha kākou" (ברוכים הבאים). הצירוף הדומה "Aole pilikia" משמעותו "על לא דבר".

## אטימולוגיה
מקור המילה אלוהה הוא בשילוב המילים ההוואיות *alo* שמשמעותה "נוכחות", "חזית" או "חלקה" והמילה *ha* שמשמעותה "רוח חיים" או "מהות החיים". בזמנים קדומים, ולפעמים גם בימינו, בני הוואי ערכו ועורכים טקס בו הם מצמידים את מצחיהם ואומרים "alo" ולאחר מכן נושפים נשיפה עמוקה ואומרים "ha" וכך, לפי אמונתם, הם מחליפים את רוח חייהם וניצבים מולה.

## משמעות דתית
במשך השנים, המילה אלוהה ביטאה והתייחסה להלך רוח הנקרא Aloha spirit או Sense of Aloha, סוג של תפיסת/דרך חיים תרבותית נפוצה בהוואי. התפיסה מבוססת על אכפתיות והסברת פנים לסביבה וגם כבוד לדעות הסובבים ולטבעם, אף בזמן לחץ. כינוייה הרשמי של מדינת הוואי, מדינת אלוהה, נובע מאווירת ה-Aloha Spirit השוררת במדינה. כך גם קיבלו את שמותיהם אצטדיון אלוהה שבהונולולו, חברת התעופה אלוהה איירליינס ומגדל אלוהה שבנמל הונולולו.

## הפצה
המילה "אלוהה" הופצה ברחבי העולם, גם מחוץ למדינת הוואי. בין מפיציה נכללת השחקנית והזמרת בט מידלר, ילידת הונולולו, שנוהגת להשתמש בברכה בהופעותיה. המילה גם תופסת חלק חשוב בסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש אפס" ובסרט "לילו וסטיץ'".

## קישורים חיצוניים

*על המילה והמושג "אלוהה"

קטגוריה:ברכות ואיחולים
קטגוריה:הוואי
גטו פלרמו

בפלרמו התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו פלרמו הוקם בשנת 135. עד היום קיים בפלרמו שער הקרוי בשם שער היהודים "פורטה יהודאיקה" (porta di Ferro/porta Judaica). ב-12 בינואר 1493 גורשו היהודים מסיציליה ובהם יהודי פלרמו.

## חלוקה פנימית
ממוזער|225px
הגטו היהודי בפלרמו מחולק לשתי שכונות עיקריות: "גוצטה" (Guzzetta) ו"מסקיטה" (Meschita).

מקורו של השם מסקיטה (Meschita; שפירושו בערבית: המסגד) הוא מערבית "חרת אבו הימס". כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה מסקיטה" (Quartiere Meschita) היה בין הרחובות האלה:
* פונטיצ'לו (Piazza Ponticello)
* קלדרי (Via Calderai)
* ג'רדינצ'ו (Via Giardinaccio)
* 40 מרטירי (Via SS. 40 Martiri)
* כריסטופורו (via S. Cristoforo)

מקורו של השם גוצטה (Guzzetta) (שפירושו בערבית: רובע יהודי) הוא מערבית "חרת אל יהוד" (שכונת היהודים). כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה גוצטה" (Quartiere Guzzetta) היה בין הרחובות האלה:
* רוג'רו (via Ruggero Mastrangelo)
* לטריני (Via Lattarini)
* קאלז'יבטה (Via Calascibetta)
* קוריירי (Vicolo dei Corrieri)

בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה" (Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בית הכנסת הנמצא בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בפלרמו.

## בעת המודרנית
כנסיית סן פאולינו (Chiesa di San Paolino dei Giardinieri) הייתה במקור בית הכנסת ונהפכה למסגד בשנת 1978.

ב-2017 התקיים טקס בארכיון העירוני בפלרמו שבו הכריז הארכיבישוף של פלרמו, קורדו לורפיש, על החזרת מתחם לקהילה היהודית (שהוחזק על ידי הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו ), לבקשת ארגון שבי ישראל והמכון הסיציליאני למדעי היהדות. על המתחם ייבנה מחדש בית כנסת, סומך לחורבות בית הכנסת ההיסטורי. לפי כתבי עובדיה מברטנורא, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בעולם באותה תקופה. ישנה סברה כי מדובר במקור במסגד שהוסב לבית כנסת.

## לקריאה נוספת

*Salvo Di Matteo:* Fonti per la storia dell'espulsione degli Ebrei dalla Sicilia*
*Carlo Di Franco:* La Giudecca di Palermo*, Palermo 1995


## קישורים חיצוניים

*פלרמו'''

## הערות שוליים

פלרמו
פלרמו
הלל בן נפתלי הירץ

רבי **הלל בן ר' נפתלי הירץ (נפתלי צבי)** (ה'שע"ה, 1615, בריסק – כ"ב בטבת ה'ת"ן, 1690, זאלקווא) היה רב ליטאי, מדייני וילנא, ולאחר מכן אב"ד בקהילות אה"ו (בגרמניה) ובז'ולקווה (בגליציה). נודע בעיקר בזכות חיבורו **בית הלל** על השולחן ערוך.

## ביוגרפיה
נולד בבריסק שבאיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1615. לרב נפתלי הירץ. בתחילה למד אצל רבי הירש דרשן מבריסק. מאוחר יותר למד תורה אצל דודו רבי יהושע השיל בעל "מגיני שלמה" וכן אצל רבי יעקב מלובלין (אביו של רבי השיל מקראקא), בערך עד גיל 30.

נישא לשרה (נפטרה בי"ח באב ה'תל"ה), בתו של יעקב אליעזר עשיר מווילנה והינדל בת שמחה בונם מייזליש ודרייזל, בת הרמ"א, ועבר לגור שם. החל משנת ה'ת"י בערך, הוא כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה לימא. את רבי משה לימא, אב בית הדין, הוא ראה כרבו. לצדו בבית הדין ישבו רבי השיל מקראקא ורבי שמואל קאיידנובר. בתפקיד זה כיהן לפחות עד ה'תכ"ד.

לאחר שעזב את וילנא, כיהן כמרא דאתרא בכמה עיירות בליטא. את מקומו כדיין מילא רבי שבתי כהן (הש"ך). בשנת ה'ת"ל (1670) עבר לכהן כרב בקהילת המבורג, ובי"ג באב ה'תל"א (1671) התמנה באופן רשמי כאב"ד של איחוד שלוש הקהילות שכונה קהילות אה"ו (אלטונה, המבורג, וונדסבק), עד לשנת 1680. לאחר מכן עבר לזאלקווא, שם כיהן כרב עד פטירתו.

שימש כציר בוועד ארבע ארצות.

נפטר בשנת 1690.

### חיבורו
ספרו "בית הלל" הוא פירוש על כל השולחן ערוך, אולם רק על החלקים יורה דעה ואבן העזר הודפס פירושו בידי בנו, רבי משה דרשן אב"ד קמפנו. שני החלקים האחרים, כמו גם פירושו על התורה, נותרו בכתב יד.

## לקריאה נוספת
* אברהם מנחם הורוויץ, "לתולדות הגאון רבי הילל ב"ר נפתלי הירץ זצ"ל", **[[ישורון (מאסף תורני)|ישורון]]** ל"ז (תשע"ז), עמ' תתסב–תתצט.

## קישורים חיצוניים
* 'ר' הלל ב"ר נפתלי־הרץ', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 45 (, תמונה 1243).
* 
* 

קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:פרשני שולחן ערוך
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה: ראשוני האחרונים
קטגוריה:ז'ובקבה: רבנים
קטגוריה:רבני אה"ו
קטגוריה:וילנה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1615
קטגוריה:נפטרים ב-1690
בעיית שטיינר

300px|ממוזער|שמאל
**בעיית שטיינר** היא בעיה שהציג הגאומטרן השווייצרי יאקוב שטיינר ב-1850, בירחון המדעי של אוגוסט לאופולד קרל (August Leopold Crelle). הבעיה בניסוחו של שטיינר (בתרגום מגרמנית לעברית):
:"אם מחלקים מספר נתון כלשהו לשני חלקים, ידוע שמכפלתם תהיה הגדולה ביותר אם החלקים יהיו שווי גודל. עיקרון זה נשמר כאשר מחלקים מספר כלשהו a ל-3, 4, 5, … n חלקים. כיוון שהמכפלות המתקבלות במקרים השונים האלה הן שונות בגודלן, נשאלת איפוא השאלה, **לכמה חלקים שווי גודל, או באופן כללי לכמה חלקים בכלל יש לחלק מספר כלשהו a, כך שמכפלתם של החלקים תהיה הגדולה ביותר מכל המכפלות, דהיינו מקסימום של כל המקסימומים?**"
:
:שטיינר שאל על "המכפלה המקסימלית של החלקים של מספר", כלומר, מהו הערך המקסימלי של המכפלה a_1 \dots a_{n/m}, כאשר a_1,\dots,a_{n/m} הם חלקים של מספר קבוע, n. לפי אי שוויון הממוצעים, הערך המקסימלי מתקבל כאשר כל החלקים שווים זה לזה, ואם קובעים שערכו של כל חלק הוא m, אז מספר החלקים הוא , וערך המכפלה הוא m^{n/m} = \left(m^{1/m}\right)^n. מכאן עולה כי כדי למצוא את הערך המקסימלי (עבור n נתון) יש לבחור m כך שהמספר \sqrt[m]{m} יהיה מקסימלי.

מכאן פתרון לבעיה שקול למציאת x ככה ש .\frac{d}{dx}\sqrt[x]{x}=0

שטיינר מציין כי "קל למצוא" שהמקסימום מתקבל כאשר m שווה לבסיס הלוגריתם הטבעי (ואכן, זהו תרגיל בסיסי בחשבון אינפיניטסימלי).

במכתבו לירחון הוסיף שטיינר שלכל מספר c>1 קיים בן-זוג יחיד d>1, שעבורו \sqrt[c]{c}=\sqrt[d]{d} (במספרים שלמים יש למשוואה זו פתרון יחיד: \sqrt[2]{2}=\sqrt[4]{4}).

## פרסום הבעיה
חלק מפרסום הבעיה בא לה בעקבות הכללתה בתוך ספרו של היינריך דרי , *100 Great Problems of Elementary Mathematics* (100 בעיות גדולות במתמטיקה יסודית), אלא ששם מופיעה הבעיה בצורה מופשטת יותר, דהיינו:
**מהו ערך <math>x</math> שמביא את הפונקציה**
f(x) = \sqrt[x]{x}
**לערכה המרבי**
והתשובה, כאמור לעיל, היא קבוע אוילר, ℮.

## פתרון הבעיה
כפי שראינו הבעיה שקולה למציאת x ככה ש \frac{d}{dx}\sqrt[x]{x}=0. נראה ש\frac{d}{dx}(\sqrt[x]{x})=\frac{d}{dx}\Bigl( x^{1/x} \Bigr)=\frac{d}{dx}\Bigl( e^{\frac{1}{x}ln(x)}\Bigr)
=\Bigl(\frac{1}{x^2} - \frac{ln(x)}{x^2}\Bigr)*e^{\frac{1}{x}ln(x)}=(1-ln(x))*\frac{\sqrt[x]{x}}{x^2}על פי ניסוח השאלה ברור שצריך להתקיים x>0, ומכאן גם \sqrt[x]{x}=x^{\frac{1}{x}}>0, \frac{\sqrt[x]{x}}{x^2}\ne0לכן בשביל שהנגזרת תתאפס צריך להתקיים

1-ln(x)=0

x=e

## לקריאה נוספת

* Jacob Steiner, **Works**, Vol. 2, p. 423.
* Heinrich Dorrie, **100 Great Problems of Elementary Mathematics**, 1965, problem 89. 

## קישורים חיצוניים


* 


קטגוריה:חשבון אינפיניטסימלי
שלטון המוח

**שלטון המוח** (באנגלית: **Scanners**) הוא סרט אקשן, מדע בדיוני ואימה אשר נכתב ובוים על ידי דייוויד קרוננברג ויצא לאקרנים בשנת 1981.

## עלילה
בני אדם בעלי כוחות מיוחדים, המכונים "סורקים", מסוגלים לחדור ללא מגע לתוך מוחו של אדם אחר, ובכך להאזין למחשבותיו, להתערב בהן ואף לגרום לו כאב פיזי, נזק גופני ומוות.
הסרט מתמקד בשולשה סורקים. דאריל רוויק, אושפז בגיל 22 במוסד פסיכיאטרי לאחר שקדח חור במצחו, כדי שהאנשים שאצלו בראש יוכלו לצאת. בהווה הוא מסתובב חופשי ובכוונתו לנצל את יכולותיו המיוחדות על מנת להשתלט על העולם. קמרון ווייל, חסר בית, מאותר על ידי תאגיד "קונסק" ומגויס במטרה לחדור לארגון של רוויק, ולחבל בתוכניותיו. קים אובריסט, עומדת בראש קבוצה קטנה של סורקים בעלי כוונות טובות, ויכולותיה בתחום הסריקה מוגבלות. העלילה מסתבכת כאשר מתברר שהאחראי על הביטחון בתאגיד קונסק, בריידון קלר, משתף פעולה עם רוויק. הוא מנסע להשפיע על ההנהלה לסגור את הפרויקט שעושה שימוש בסורקים. בראש התכנית עומד ד"ר פול רות'. לאחר שקלר מספר לרוויק על ווייל, רוויק שולח רוצחים שכירים שיחסלו את ווייל. הרוצחים מחסלים את כל חברי הקבוצה של אובריסט מלבד היא עצמה. בהמשך מתגלה שווייל ורוויק הם למעשה אחים, והם בניו של ד"ר פול רות'. עשרות שנים קודם לכן, רות' המציא משכך כאבים לנשים בהיריון. רות', שניסה את התרופה על אשתו בשני הריונותיה עם בניו, גילה שהחומר משפיע על העובר ומעניק לו את יכולות הסריקה. כמו כן החומר משמש גם לשיכוך היכולות המיוחדות של סורקים. בסוף הסרט נערך קרב מוחות בין שני הסורקים החזקים ביותר, רוויק ווייל. רוויק מצליח לגרום לפגיעות קטלניות ביותר לווייל - הוא שורף אותו, ומנקר את עיניו, בעזרת כוחות הסריקה שלו. אולם בסופו של דבר ווייל מביס את רוויק, אך הואיל וגופו נהרס, רוחו משתכנת בגופו של רוויק.

## שחקנים ודמויות

## סרטי המשך
* שלטון המוח 2: הסדר החדש (1991)
* שלטון המוח 3: ההשתלטות (1992)

בנוסף, ישנם שני סרטי ספין אוף לסרט זה:
* שוטר סורק (1994)
* שלטון המוח: הקרב (ידוע גם כ"שוטר סורק 2") (1995)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1981
קטגוריה:סרטי אימה מ-1981
קטגוריה:סרטי אימה קנדיים
קטגוריה:סרטי דייוויד קרוננברג
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי מתח קנדיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1981
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת הווארד שור
נידלבה

**נידלבה** (**Nidelva**; ידוע גם כ-**Nidelven**) הוא נהר במרכז נורווגיה, במחוז טרנדלג. פירוש המילה "elva" בנורווגית הוא "הנהר", כך שפירוש השם הוא "הנהר ניד". העיר טרונדהיים, שהנהר עובר בה, נקראה בימי הביניים "נידארוס" (Nidaros), שפירושו "שפת הנהר ניד".
## גאוגרפיה
הנהר מתחיל את דרכו בקצה המערבי של אגם סלבו וממשיך לכיוון מערב. בקטעו האחרון חוצה הנהר את העיר טרונדהיים מצפון לדרום, ולבסוף נשפך אל תוך הפיורד הנקרא "פיורד טרונדהיים".

הנהר מהווה מקום חנייה אידיאלי לסירות, היות שהוא מוגן מפני הים הגועש והוא מאפשר נגישות לשוקי העיר. כיום מוגבלת התחבורה בנהר לסירות קטנות בלבד. לאורך הנהר ישנן שש תחנות כוח הידרו-אלקטריות, אשר מקורן בתוכנית הידרו-אלקטרית מתחילת המאה העשרים. יובלו העיקרי של הנידלבה הוא הנהר נאה (Nea). הנהר מהווה גם מקום דיג, וידוע במיוחד בשל דגי הסלמון הגדולים שבו. מלבד זאת הנהר הוא גם מקום בילוי ופנאי לתושבי טרונדהיים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נורווגיה: נהרות ונחלים
קטגוריה:טרונדהיים
קטגוריה:טרנדלג: נהרות ונחלים
בית האונייה

ממוזער|בית שלם ומאחוריו מהדהד בית האונייה
**בית שמעון לוי**, הידוע יותר כ**בית האונייה**, הוא בניין מגורים בשכונת נווה שאנן בדרום תל אביב הנמצא ברחוב לבנדה 56 בפינת הרחובות המסגר והרכבת.

## היסטוריה
המבנה הוא אחד מבנייניה הידועים ביותר של העיר הלבנה של תל אביב, הן בשל מאפייניו והן בשל מיקומו יוצא הדופן. הבניין תוכנן על ידי האדריכל אריה כהן שתכנן מבנים דומים בסגנון הבינלאומי בסביבת שכונת נווה שאנן, דוגמת בית קלמרו בראש פינה 26 ובית שלם בראש פינה 28 שיחד מייצרים את אחד ממקבצי הסגנון המפורסמים בעיר.

הבניין נבנה בשנים 1934–1935 על ידי הקבלן שמעון חמדי-לוי. המבנה שוכן על גבעה קטנה שבעבר ירדה לנחל איילון ולאורכה עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים וכיום הוא צופה אל מחלף לה גוארדיה של נתיבי איילון. צורת המגרש שעליו נבנה היא משולש בעל זווית חדה מאוד יחסית ובשל כך נבנה בצורה ייחודית זו: חזית צרה ומתעגלת בפינה החדה, שתי חזיתות ארוכות כמעט מקבילות לאורך הבניין וחזית אחורית מעט צרה פחות מהקדמית. צורה זו, המזכירה חרטום של אונייה, העניקה לבניין את כינויו.

התוכניות המקוריות לבניין הוגשו לעירייה לאישור בתחילת 1935. התוכניות (שלא שרדו) הציגו בניין בן שלוש קומות. אף על פי שתוכניות הבניין לא אושרו, הבנייה הסתיימה בתוך חודשים ספורים. באותה תקופה נהגו לבנות בתל אביב בתים בני שלוש או ארבע קומות (בהתאם לחוק עזר עירוני), אולם בית האונייה התנשא לגובה של שש קומות.
שנה אחר כך דרשו פקחי העירייה משמעון לוי להרוס את הקומות העליונות והוגשה תביעה נגדו. אך, לאחר משא ומתן בין שמעון לבין ראש העירייה מאיר דיזנגוף, הוחלט להותיר את המבנה במתכונתו הנוכחית.

הבניין מרוחק יחסית מאזור מרכז תל אביב שבו מרוכזים רוב בנייני העיר הלבנה, ומיקומו בקצה שכונת נווה שאנן וקרוב לאיילון הוא אחת הסיבות שהפך לבולט במיוחד. ממדיו הצרים והארוכים של הבית, בהם תוכנית הבניין מאפשרת קיומן של דירות נוחות וגרעין מדרגות אחד, הופכים אותו לייחודי מבחינה אדריכלית. משום גובהו הרב שימש גג הבית תצפית לאנשי ההגנה. לפי דן יהב, בספרו "תל אביב-יפו עיר החלומות", הערבים נהגו לפרסם את תמונת הבית בכרזות תעמולה המסבירות את "שאיפות ההשתלטות של היהודים הבונים מבצרי ענק".

במשך שנים רבות פעל בקומת הקרקע של הבניין מועדון "הבולדוג". בקומה העליונה תוכנן בית כנסת שפעל בשנותיו הראשונות של הבניין.

על אף שהבניין מוכרז כמבנה לשימור, הוא סבל שנים רבות מהזנחה שפגעה במבנה ובחזותו האסתטית. בסוף שנת 2007 עבר הבניין שיפוץ חיצוני, אך עד מהרה התדרדרה שוב חזותו. 
עם זאת, רבים מפרטי הבניין המקוריים נותרו באתר ובמיוחד אלה המצויים בחדר המדרגות וכוללים ריצוף, מדרגות, מעקה ברזל וחלון אנכי המלווה את חדר המדרגות לכל גובהו.

מודל בקנה מידה של 1:25 הנציח את בית האונייה גם באתר מיני ישראל.

## גלריית תמונות

בית האונייה, רן ארדה.jpg|בית האונייה בימי זוהרו
בית האונייה.jpg
DSCN5837.JPG|חזיתו המערבית של הבניין, בשנת 2008 לאחר ששופצה
בית שמעון לוי 2012.jpg|החזית הצרה לעומת האחורית הרחבה מעט יותר
beithoniya1901.JPG|חדר המדרגות


## קישורים חיצוניים

* בית לוי (האנייה), באתר ארטלוג
* תמונת הבניין , באתר של אריה סבינסקי
* כתבה על העיר הלבנה, בחדשות אוניברסיטת תל אביב, סתיו 2004
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית האונייה בלבנדה 56, באתר 'חלון אחורי', 11 ביוני 2019

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:נווה שאנן (תל אביב)
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב הרכבת
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית

**מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית** (באנגלית: **Department of Health and Human Services**, בראשי תיבות: **HHS**) היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שמטרתה להגן על בריאותם של כל האמריקנים ואספקת שירותי אנוש חיוניים.
## היסטוריה
הנשיא וורן הרדינג הציע להקים מחלקה לחינוך ולרווחה כבר ב-1923, והנשיאים שכיהנו אחריו העלו הצעות דומות. מסיבות שונות אף אחת מההצעות הללו לא הוגשמה עד 12 במרץ 1953, אז הוקמה המחלקה בעקבות תוכנית לארגון מחדש שהגיש הנשיא דווייט אייזנהאואר לקונגרס. מזכירת המחלקה הראשונה הייתה אובטה קאלפ הובי.

שם המחלקה שונה ל"המחלקה לבריאות ולשירותי אנוש" ב-1979, אז הועברו סמכויותיה בתחום החינוך למחלקת החינוך שהוקמה אז. בתחומי אחריותה של המחלקה נותרו מנהל הביטוח הלאומי, סוכנויות המרכיבות את שירותי בריאות הציבור ומנהל התמיכה במשפחות. מנהל הביטוח הלאומי הפך לסוכנות עצמאית במסגרת הממשל הפדרלי ב-1995.

בראש המחלקה עומד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, הממונה על ידי הנשיא בהסכמת הסנאט. שירות בריאות הציבור הוא החטיבה העיקרית במחלקה, ובראשה עומד עוזר מזכיר המחלקה לבריאות. למחלקה יש גם סוכנות שאנשיה נחשבים לקציני אכיפת חוק, ובסמכותם לחקור פשעים בתחום אחריותה של המחלקה.

## יחידות משנה

* מינהל לענייני הזדקנות (AOA)
* המינהל למחקרי בריאות ואיכות (AHRQ)

* המרכז לביטוח רפואי לקשישים ומעוטי יכולת (CMS)

* המינהל למשאבי ושירותי בריאות (HRSA)

* המרכז לתוכניות תמיכה (PSC)

## ראו גם
* המחלקות לשירותים חברתיים בישראל

## קישורים חיצוניים

* 

* הודעות מטעם מחלקת הבריאות ושירותי האנוש על דיונים ושינויי חקיקה מהרשומה הפדרלית RSS Feed
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ארצות הברית: בריאות ורפואה
בריאות ושירותי אנוש
ארצות הברית
רוקח (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
רוברט מיליקן

**רוברט אנדרוז מיליקן** (בשם מלא באנגלית: **Robert Andrews Millikan**; 22 במרץ 1868 – 19 בדצמבר 1953) היה פיזיקאי אמריקני, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1923.

## קורות חייו
מיליקן נולד בעיר מוריסון, אילינוי. הוא השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, בשנת 1895 והיה הסטודנט הראשון לפיזיקה שקיבל תואר דוקטור באוניברסיטה זו. בשנת 1909 התמנה לפרופסור באוניברסיטת שיקגו.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הוביל צוות מחקר במועצה הלאומית למחקר בניסיון לפתח מערכת לאיתור צוללות, בעקבות האתגרים של ציי מדינות ההסכמה במסגרת מערכת הצוללות. הצוות שהוביל הצליח להביא לשיפור מערכות מסוג הידרופון שהיו קיימות בבריטניה ובצרפת, ולהביא להטמעתן בצי הבריטי ובצי האמריקאי.

בשנת 1917 השתכנע לעבור לאוניברסיטה קטנה בקליפורניה. עם הזמן, מוסד זה התפתח למכון הטכנולוגי של קליפורניה, ומיליקן היה הנשיא הראשון שלו.

מיליקן ידוע בעיקר בזכות ניסוי טיפת השמן שערך בשנת 1909, ובו הוכח כי כל מטען חשמלי הוא כפולה שלמה של מטען אלמנטרי מסוים, הוא מטען האלקטרון. אם המטען החשמלי הוא \ q אזי תמיד מתקיים \ q=n \cdot e. כאן \ n הוא מספר שלם והערך המוחלט של מטען האלקטרון הוא (ביחידות SI) \ e \cong 1.6 \times 10^{-19}\mbox{C}.

מיליקן היה גם זה שאושש את התאוריה של איינשטיין המסבירה את הִתכנות האפקט הפוטואלקטרי ב-1916, לאחר שהקדיש זמן רב בניסיונות להפריכה. באחד הניסויים שביצע לצורך כך הוא גילה שקיים יחס ישר בין המתח לתדירות (ובכך בעצם מדד את קבוע פלאנק), וכי קיימת תדירות מינימלית שמתחת לה לא יעקרו אלקטרונים. בכך הוא אישש את התאוריה שהתנגד לה בנחרצות.

הוא נפטר בסן מרינו, קליפורניה.

## ראו גם
* ניסוי טיפת השמן

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי מדליית יוז
קטגוריה:זוכי פרסי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:בוגרי אברלין קולג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
קטגוריה:זוכי מדליית פרנקלין
מחסום כתיבה

[ממוזער|ייצוג של מחסום כתיבה מאת [לאוניד פסטרנק|ליאוניד פסטרנק]]
**מחסום כתיבה** הוא מצב בו כותב יוצר מפסיק ליצור. כל כותב נתקל במחסומים מפעם לפעם, אך כאשר המחסום מתפרס על פני זמן ארוך הוא עלול להיות משמעותי ליצירה, להפריע לה ואף לפגום בה באופן מכריע, עד כדי אי-השלמה. מחסום כתיבה אינו חיצוני כי אם רגשי.

ישנם סוגים רבים של מחסומי כתיבה, אחד מהם הוא מצב בו "אוזל" הדמיון, ומאגר הרעיונות אינו מצליח להתחדש. לכותב יש מילים, אך אין לו מה לכתוב. סוג אחר של מחסום כתיבה, אינו נובע מהמחסור ברעיונות כי אם מפרפקציוניזם; מחסום זה נובע מן ההרגשה, כי המשפטים אותם כותב הכותב אינם מוצלחים דיים. הכותב מרגיש תסכול כיוון שאינו מצליח לכתוב את שיש לו להגיד בצורה מתקבלת על הדעת. ג'יימס ג'ויס וש"י עגנון, הם דוגמה לכותבים שלקו במחסום שכזה.

על אף החסרונות הברורים הנובעים ממחסום הכתיבה, רבים טוענים כי דווקא מתוך אותם מחסומים עולים ופורצים הטקסטים המוצלחים ביותר. למשל, סיפורו המפורסם של בורחס, "בורחס ואני", נכתב מתוך מחסום כתיבה. אחרים טוענים גם כי שייקספיר היה נוהג לכתוב אחת מן הסונטות שלו בכל פעם שהיה נתקל במחסום שכזה. 

אין שיטה שהוכחה באופן מדעי לטיפול במחסומי כתיבה. לרוב, כותבים נוהגים לטפל במחסום שכזה על ידי כתיבת רצף, אולם אחרים חולקים על כך וטוענים שיש לקרוא על מנת לצאת מן המחסום. המשורר יקיר בן משה המליץ פעם למשוררים הנתקלים במחסום כתיבה לקחת ספר שירה שהם אוהבים ולהעתיקו מתחילתו ועד סופו. הוא סיפר שכאשר הוא נתקל במחסום כתיבה, הוא נוהג להעתיק ספרים של יונה וולך ונתן אלתרמן. כנגד כל אלו יש גם הסבורים כי מחסום כתיבה הוא דבר שאי אפשר לטפל בו, יש לחכות שיחלוף.

## קישורים חיצוניים
* אילה הורוביץ, לשבור את הבלוק: 10 אתרים לשבירת מחסום כתיבה, 11 ביולי 2012, באתר feeder
* אפרת אביבי, זהירות! מחסום כתיבה לפניך, 4 בנובמבר 2012, באתר "מה וזה"
* בית אריאלה, פודקאסט מחסום כתיבה

* Acolella, Joan. Blocked: why do writers stop writing?. 14 June 2004, The New Yorker


## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:כתיבה
רז'ב

**רְזֵ'ב** (ברוסית: **Ржев**) היא עיר השוכנת במעלה נהר הוולגה, במחוז טבר שבמערב רוסיה. זו העיר השנייה בגודלה במחוז ומתגוררים בה (נכון לאומדן 2010) 61,982 תושבים. 

העיר שוכנת בצומת מסילות הברזל הראשיות מוסקבה-ריגה וסנקט פטרבורג - בריאנסק. בסמוך לעיר ממוקמים בסיסי חיל האוויר רז'ב ובחמוטובו שהיו מרכזים חשובים של הגנה אווירית לאזור מוסקבה בעת המלחמה הקרה.

## היסטוריה
רז'ב נזכרה בכתובים לראשונה בחוקי נובגורוד מ-1019 ונזכרת בפירוש כנסיכות עצמאית תחת שלטונו של מסטיסלב הנועז, נסיך טורופץ, באלמנך משנת 1216. בכל מקרה, רז'ב הושפעה בימי הביניים משלוש שכנות חזקות בסביבתה : רפובליקת נובגורוד, נסיכות סמולנסק ונסיכות ולדימיר-סוזדל.

לאחר הפלישה המונגולית, עברה רז'ב לשליטת שושלת סמולנסק שעשתה אותה לבירתה וחילקה אותה לשניים, חצי בשליטת הנסיך דימיטרי וחצי בשליטת הנסיך תאודור. באמצע המאה ה-14 סבלה תקיפות רבות של האלגירדים מליטא ונסיכי טבר, שקנו את כל הקרקעות סביבה לבסוף. צאצאיהם עזבו למוסקבה לאחר שנים רבות, ומשפחת רז'בסקי נותרה כמוקד לבדיחות עממיות רוסיות רבות. העיר נכבשה עוד מספר פעמים על ידי טבר, פולין-ליטא ולבסוף על ידי המוסקובים.

במאה ה-18 פרחה העיר כלכלית, פריחה שנקטעה על ידי המהפכה הקומוניסטית ובייחוד בשל קרב רז'ב השני (1942) במלחמת העולם השנייה שהחריבו את העיר כליל. למעלה משישית תושבי העיר נשלחו לעבודת כפייה בגרמניה וכ-9,000 הוצאו להורג במחנה ריכוז במרכז העיר.
## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:מחוז טבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
ולדימיר צ'לומיי

**ולדימיר ניקולאייביץ צ'לומיי** (ברוסית: **Влади́мир Никола́евич Челоме́й**; 30 ביוני 1914 - 8 בדצמבר 1984) היה מחשובי המתכננים של חלליות, מנועים רקטיים וטילים בברית המועצות.

## פעילות מוקדמת
בשנת 1932 החל ללמוד במכון הפוליטכני של קייב. בשנת 1936 פרסם את ספרו הראשון, "אנליזה וקטורית". צ'לומיי למד תחומים מגוונים של מתמטיקה, פיזיקה ומכניקה. סיים את לימודיו במכון בשנת 1937 ועבד בו זמן קצר כמרצה.

## פעילות בעת מלחמת העולם השנייה
צ'לומיי עסק בפיתוח מנוע סילון פועם (Pulse Jet) דומה לזה שהניע את טיל השיוט הגרמני וי 1. בנוסף לפעילות זו קיבל אחריות על מפעל המטוסים פוליקארפוב. צ'לומיי פיתח את טיל השיוט הסובייטי הראשון, שכונה 10X, אשר שוגר בדצמבר 1944.

## ראש משרד התכנון 52
בעקבות הצלחתו ופעילותו בשנות מלחמת העולם השנייה, הועמד צ'לומיי בראש משרד התכנון 52, שהיה אחראי על פיתוח מטוסים ללא טייס, על בסיס הידע של טיל השיוט הגרמני וי 1. בשלב מוקדם למדי (1952) הוכנה על ידי משרד תכנון זה הצעה לפיתוח טיל בליסטי בעל טווח בין יבשתי. הצעה זו אמנם לא התקבלה, אך חיזקה את מעמדו של צ'לומיי בממסד הטכנולוגי צבאי של ברית המועצות. לימים שונה שמו של משרד התכנון למשינוסטרויניה (NPO Mashinostroeniya), הפעיל עד היום ומוכר במערב כ-NPO MASH. משרד זה ממשיך בתכנון וייצור לוויינים מסוגים שונים.

## תכנון חלליות
צ'לומיי החל בפיתוח חלליות בשנת 1962, והתחרה עם משרד התכנון של סרגיי קורוליוב, במיוחד בתכנון חללית המאוישת לירח. צ'לומיי פיתח את משגר הלוויינים הכבד "פרוטון", וייעד אותו בין היתר לשיגור חלליות מאוישות מסביב לירח. קורוליוב התנגד לתכנון זה, בעיקר בשל האמינות של המשגר, שלא הייתה גבוהה בראשיתו, וכן התנגד לסוג הדלק והמחמצן שנבחרו למשגר (ראו המחלוקת עם ולנטין גלושקו בנושא זה).

משרד התכנון של צ'לומיי היה אחראי על פיתוח שורה של לווייני מחקר למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ובהם "פוליוט", הלוויין הראשון של ברית המועצות שיכול היה לשנות את מסלולו בחלל באמצעות מערכת ההנעה שהותקנה בו.

צ'לומיי הופקד על תכנון תחנות החלל הצבאיות מסדרת "אלמאז", תחנות החלל של תוכנית סאליוט וכן חללית מיוחדת בעלת כושר חזרה לכדור הארץ, שכונתה TKS. חלק מעבודת התכנון של תחנת החלל מיר בוצע אף הוא במשרד התכנון של צ'לומיי. לאחר התפרקות ברית המועצות היו תוכניות להחיות שיגורי TKS במסגרת חברה פרטית אקסקליבר-אלמאז.

## עיטורים, פרסים והוקרות
צ'לומיי עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות. החשובים והבולטים ביניהם:
*גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים)
*פרס ברית המועצות (שלוש פעמים)
*פרס לנין
*4 עיטורי לנין
*עיטור מהפכת אוקטובר

## קישורים חיצוניים

* משרד התכנון NPO MASH, מייסודו של צ'לומיי
* 
* 

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מדענים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רוסיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1984
ג'וזפה ולרגה

**ג'וזפה וַלֶרְגָה** (באיטלקית: **Giuseppe Valerga**; 9 באפריל 1813–1872) היה הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים בתקופה המודרנית.

ולרגה נולד בעיר קטנה ליד ג'נובה שבצפון איטליה ב-9 באפריל 1813. משפחתו הייתה ענייה ולימודיו מומנו על ידי נדבנית. לאחר לימודיו התיכוניים הוא נסע ללמוד ברומא וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובחוק הכנסייתי. כמו כן הוא השתלם במספר רב של שפות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, עברית וערבית. עובדה זאת הייתה לו לעזר רב במסעותיו בשליחות הכנסייה למזרח התיכון.

ב-17 בינואר 1836 הוסמך ולרגה לכמורה. תחילה שימש בתפקיד מנהלתי ובו נוצלה ידיעתו בשפות שונות ובמיוחד לטינית, יוונית וערבית. לאחר מכן מונה כעוזר לשליח הוותיקן בסוריה. במסגרת זאת יצא לשליחות בקרב הנוצרים בכנסייה הכלדאית בעיראק. ב-1847, כשהחליט האפיפיור פיוס התשיעי למנות פטריארך לטיני בירושלים ובכך להקים למעשה מחדש את הפטריארכיה הלטינית של ירושלים הוא בחר בוולרגה לתפקיד זה. ולרגה נבחר לתפקידו ב-17 במאי 1847 והוסמך כבישוף ב-10 באוקטובר באותה שנה.

בתפקידו זה הניח את היסודות הראשונים להקמת הפטריארכיה הלטינית בירושלים בפרט ובארץ ישראל ועבר הירדן המזרחי בכלל.
הוא הקים קהילות ומוסדות חינוך קתולים בכפרים ובערים. עם בואו, היו בארץ (ובכלל זה בעבר הירדן המזרחי) כארבעת אלפים נוצרים קתולים ועם מותו היה מספרם כפול. נפטר ב-1872 ונטמן בתוך הקתדרלה שבפטריארכיה הלטינית שאת הקמתה יזם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:פטריארכים לטינים של ירושלים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1813
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1872
החזית האדומה

**החזית האדומה** היה שמו של פלג מרקסיסטי-לניניסטי שפרש מהברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) בסוף שנת 1971 - פלג שבעצמו פרש קודם לכן מהארגון הסוציאליסטי הישראלי "מצפן" בספטמבר 1970. עיקר פעילותו הגלויה של הארגון הייתה הפצת החוברת "חזית אדומה" אותה ערך דן ורד.

## היסטוריה
על פי חבר החזית האדומה, דן ורד, במאמר שכתב בגיליון 1 של "חזית אדומה", הפרישה של חברי הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) ממצפן הייתה בשל "גישתה האנטי-מרקסיסטית של מצפן כלפי הפרולטריון בישראל". את הפרישה של חברי החזית האדומה מבק"מ (הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)) הסביר ורד בכך שהקבוצה לא הוקיעה בצורה נחרצת דיה את "השוביניזם הציוני", והתעסקה בעיקר ב"סיסמאות של מאבק מקצועי גרידא".

בנוסף, האשים ורד את הקבוצה בכך שלא ניסתה להביא בפני העובדים רעיונות קומוניסטיים ולמעשה טען שחברי הקבוצה התייחסו אל הפועלים באליטיזם מכיוון שחשבו שהעובדים "הפשוטים" לא יבינו את הרעיונות הקומוניסטיים המהפכניים, וחשבו שהמונופול על הרעיונות המהפכניים צריך להישאר בקרב המומחים בדבר (גישה שניתן להגדירה כבלאנקיזם).

לבסוף האשים את "הברית הקומוניסטית המהפכנית" בכך שנמנעה מלהוקיע את הרוויזיוניזם הסובייטי ואת המנהיגים ה"בורגנים לאומניים - ערפאת ונאצר" כיוון שהיו בעיני "ההמונים הערבים...סמל למהפכה".

בדצמבר 1972 נעצרו כמה מחברי התנועה, ביניהם אהוד (אודי) אדיב, דן ורד, דוד קופר ויחזקאל כהן, עם עוד כ-30 חברים ערבים בחשד לחברות ברשת ריגול וחבלה יהודית-ערבית.

במהלך המשפט התגלה כי דן ורד ואחריו אהוד אדיב נסעו לדמשק ונפגשו עם חביב קהוואג'י (ערבי ישראלי מהכפר פסוטה שבגליל, שהמיר מעצר תחת תקנות ההגנה בגירוש), חבר המועצה הלאומית הפלסטינית שישב בדמשק באותה תקופה.

שבעה מחברי החזית האדומה הורשעו בריגול - מגע עם סוכן זר ופגיעה בביטחון המדינה, ונידונו לתקופות מאסר ארוכות.

אהוד אדיב נידון ל-17 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה 12 מתוכן; דן ורד נידון ל-10 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה שני שלישים מעונשו. יחזקאל כהן נידון ל-7 שנות מאסר, אותן ריצה במלואן. דוד קופר נידון ל-5 שנות מאסר מהן ריצה שני שלישים.

החברים הערבים שהיו מעורבים, דאוד תורכי (מפקד הרשת), סובחי נעראני ואניס קרעאווי, נידונו ל-17, 15 ו-15 שנות מאסר בהתאמה, ושוחררו בשנת 1985 כחלק מ"עסקת ג'יבריל".

## לקריאה נוספת
מיכאל בר זהר וניסים משעל, **חיסול ממוקד / שב"כ - המבצעים הגדולים**, הוצאת ידיעות ספרים, 2017, (עמודים 86–93).

## קישורים חיצוניים
* תיאור הפרשה על ידי איש מצפן עקיבא אור באתר 'הגדה השמאלית' עם תגובה של אודי אדיב

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני שמאל רדיקלי בישראל
קטגוריה:מפלגות קומוניסטיות בישראל וביישוב
משרד לתכנון ניסויי (ברית המועצות)

**משרד לתכנון ניסויי** או ה־**OKB** (אוֹ־קֶה־בֶּה, ראשי תיבות ברוסית של **Опытное конструкторское бюро**, "אופיטנויה קונסטרוקטורסקויה ביורו", "משרד לתכנון ניסויי") הוא כינוי סובייטי למכונים סגורים לתכנון ועיצוב אבות טיפוס של יישומי טכנולוגיה צבאית מתקדמת בברית המועצות, בעיקר בתחום התעופה והחלל. מכונים אלו היו קטנים יחסית שהתעסקו בפיתוח ויצרו אבות טיפוס וניסו אותם. המכונים יצרו את השרטוטים ותוכניות היוצרו, אבל יישומם היה בידי מפעלים שהוקצו לכך על ידי המדינה.

כל משרד OKB זוהה על ידי מספר ולעיתים באופן רשמי־למחצה בשמו של המתכנן הראשי. למשל OKB-51 בראשותו של פאבל סוחוי, נודע לבסוף כסוחוי. OKB מוצלחים במיוחד שימרו את שם המתכנן הראשי גם לאחר פטירתו.

## OKB בתעשיית האוויר והחלל
* OKB-1 - קורולב
* OKB-4 מולניה שפיתח את הטיל באותו שם
* OKB-10 רשטניובה - לוויינים
* OKB-19 שבצוב, סולביוב וכיום "פרם MKB" - התמקד בפיתוח מנועים
* OKB-20 קלימוב - כיום "אמסק מוטורס". התמקד בפיתוח מנועים
* OKB-23 מיאסישצ'ב - פיתח מטוסים אמפיביים בעיקר
* OKB-24 מיקולין - מנועי סילון
* OKB-49 ברייב - מטוסי תובלה ואמפיביים
* OKB-51 סוחוי - מטוסי קרב
* OKB-115 יאקובלב - מטוסי קרב
* OKB-134 וימפל - טילים
* OKB-153 אנטונוב - מטוסי תובלה
* OKB-155 מיקויאן גורביץ' - מטוסי קרב
* OKB-156 טופולב - מפציצים כבדים
* OKB-165 ליולקה - מנועי סילון
* OKB-246 קוזנצוב - מנועי סילון למטוסים גדולים
* OKB-276 טומנסקי - מנועי סילון למטוסי קרב
* OKB-301 לאבוצ'קין - מטוסי קרב וגשושיות חלל
* OKB-329 מיל - מסוקי תקיפה ותובלה
* OKB-938 קאמוב - מסוקי תקיפה ותובלה

קטגוריה:ברית המועצות: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:ברית המועצות: צבא וביטחון
בנה-הפעל-העבר

**בנה-הפעל-העבר** (**BOT**) (באנגלית: **Build-Operate-Transfer**) היא שיטה של שותפות ציבורית-פרטית למימון פרויקט, שבה גוף פרטי מקבל זיכיון מגוף ציבורי כדי לממן, לתכנן, לבנות ולהפעיל מתקן ציבורי לתקופה קצובה. בישראל משך ההסכם הוא לרוב 25–35 שנים (כולל תקופת ההקמה), ואילו במדינות אחרות משך ההסכם הוא בין 10 ל-99 שנים. בתום תקופת ההסכם נמסר המתקן לידי הגוף הציבורי. הבעלות על המתקן נמצאת בידי הגוף הציבורי, אך במשך תקופת הזיכיון מקבל המפעיל זכות לגבות תשלום ממשתמשי המתקן, בהתאם לתנאים האמורים בחוזה, וזאת כדי להשיב לעצמו את ההשקעה בבניית המתקן ובאחזקתו וכן רווח (וזאת בשונה מחוזה BOOT - Build-Own-Operate-Transfer לפיו הבעלות בתקופת הזיכיון נמצאת בידי היזם).
[שמאל|ממוזער|250px|עבודות הנחת פסי [הרכבת הקלה בירושלים]]

חוזי BOT הפכו נפוצים מאוד בעיקר בארצות מתפתחות, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, ככל שגבר הקושי לגיוס מימון בינלאומי לעבודות תשתית לאומיות.
בין המדינות שבהן נפוצים חוזי BOT נמצאות אנגליה, אוסטרליה, יפן, הרפובליקה הסינית (טאיוואן), מלזיה והונג קונג. במספר מדינות, כגון קנדה וניו זילנד מקובל דגם של עסקאות BOOT. חוזי BOT נפוצים לבניית תחנות כוח, מתקני טיהור שפכים והתפלת מים, כבישים מהירים, נמלים ושדות תעופה, רכבות תחתיות, מתקני תקשורת, ועוד.

בעשורים האחרונים נעשות עסקאות BOT אף בין חברות פרטיות. במקרים אלה חברות מערביות גדולות, מצפון אמריקה ואירופה, חותמות על חוזה עם גוף מסחרי בדרך כלל בהודו או בסין, לפיו החברה מאסיה תבנה ותפעיל מרכז שירות לקוחות עבור החברה המערבית, או שירות אחר, לתקופת זמן קצובה, אולם החברה המערבית מחזיקה בזכות להעביר לבעלותה את המפעל שהוקם, בתנאים ובמחיר הנקובים בחוזה.

לעלייה במספר עסקאות BOT הנעשות בעולם קיימים מספר גורמים, בהם: שילוב יתרונות המגזר הפרטי והציבורי, ביקוש העולה על ההיצע לתשתיות ציבוריות, וכן מגבלות תקציביות ציבוריות כפועל יוצא מסדרי עדיפויות.

הפרויקטים הבולטים בשיטת BOT בישראל הם:
* כביש חוצה ישראל
* מנהרות הכרמל
* הרכבת הקלה בירושלים
* צינור הגז הטבעי אל-עריש-אשקלון
* הנתיב המהיר בכביש 1
* תחנת הכוח באשלים
* רוב מתקני ההתפלה

## ראו גם
* כביש אגרה
* שותפות ציבורית-פרטית

## קישורים חיצוניים
* אתר הפרויקטים בשיתוף המגזר הפרטי במשרד האוצר
* מידע נוסף על צבר הפרויקטים באתר משרד הביטחון

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מימון ציבורי
קטגוריה:מיזמי שותפות ציבורית-פרטית
פיורד טרונדהיים

[שמאל|ממוזער|250px|[מגדלור ליד האי מונקהולמן שבפיורד]]

**פיורד טרונדהיים** (בנורווגית: **Trondheimsfjorden**) הוא פיורד במרכז נורווגיה, הפורץ מהים הנורווגי לתוך נורווגיה שממערב.
## גאוגרפיה
עומקו המרבי של הפיורד הוא 617 מטר, ועם אורך מרבי של כ-130 קילומטר הוא הפיורד השלישי באורכו בנורווגיה. האיים הגדולים ביותר בפיורד הם איטריי (Ytterøy) וטאטורה (Tautra), ואי הנופש מונקהולמן (Munkholmen) נמצא אף הוא בפיורד, למול נמלה של העיר טרונדהיים, בה עובר הפיורד ועל שמה הוא נקרא. מלבד זאת ישנם עוד מספר איים קטנים ברחבי הפיורד. 

הפיורד מתחיל על יד העיירה ארלנד (Ørland) ומשם יורד דרומה באפיק צר. לאחר מכן מתרחב הפיורד ופורץ לכיוון צפון, שם פוגש בדרכו את העיר טרונדהיים, השוכנת על חצי אי קטן, ואת העיירות לבנגר (Levanger) ושטיירדל, (Stjørdal) המאכלסת את נמל התעופה האזורי, ואת העיירה שטיינקייר (Steinkjer), וסמוך לה מגיע אל קיצו. בקרבת הפיורד נמצא אגם סנוסה שמקושר איתו על ידי נהר.

הנהר לא קופא ברובו בחורף, לבד מהפיורד-ענף הצר והארוך וראסונדט (Verrasundet), והפיורד-ענף בייטסטאדפיורד (Beitstadfjord), העשוי לקפוא אך לשבועות אחדים. מעל הפיורד-ענף סקארסונדט (Skarnsundet) עובר גשר סקארסונד. בשנים האחרונות התגלו אלמוגים בפיורד, לא רחוק מטרונדהיים. מספר נהרות שופעי דגים מתרוקנים אל תוך הפיורד, ביניהם נידלבה בתחומי טרונדהיים, גאולה (Gaula) מדרום לטרונדהיים ואורקלה בעיירה אורקדל. מצפון לפיורד ישנו חצי האי פוסן (Fosen), המאופיין בפני שטח הרריים, ומדרום ומזרח, אשר פני הקרקע שלהם שטוחה, נמצאים שטחי חקלאות מהטובים בנורווגיה. 

מאז תקופת הוויקינגים משמש הפיורד כנתיב תחבורה ימי חשוב. בשנת 1888 אירע שטף-בוץ תת-ימי בפיורד, אשר גרם לצונאמי בו נהרג אדם אחד והתבקעו מספר מסילות רכבת.

## קישורים חיצוניים

* תמונות ומידע על שונית האלמוגים בפיורד 
* פיורד טרונדהיים באנציקלופדיית קולומביה
* 

קטגוריה:נורווגיה: פיורדים
קטגוריה:טרונדהיים
קטגוריה:טרנדלג: פיורדים
פינחס בן שמואל מכפר חבתא

**פינחס בן שמואל מכפר חבתא** (או "חפתא", או Aphthia) היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.

מסופר כי פינחס היה איכר עני ובור, וכי לאחר פרוץ המרד הגדול בשנת 67 מינו אותו הקנאים למשרת הכהן הגדול על פי גורל, במקומו של הכהן הגדול מתתיהו בן תאופילוס.

## במלחמת היהודים
כך מספר יוסף בן מתתיהו:

יש סוברים כי הוא היה מבני משמרת יקים והגרסה במלחמות צריכה להיות "יקים" ולא "יכין".

## בדברי חז"ל
התוספתא מתייחסת למעשה מהיבט אחר. על פי ההלכה על הכהן הגדול להיות עשיר מכל אחיו הכהנים, ובמידה ואיננו עשיר, על הכהנים להעשירו קודם למינויו. פינחס איש חבתא היה עני, ואחיו הכהנים העשירוהו:

אך בדור שלאחר החורבן נמצאו מערערים על המעשה, שכיכול התמנה אדם פשוט, עני, וחסר יחוס לתפקיד הכהונה הגדולה. וכך התווכח רבי חנניא, בנו של הנשיא רבן גמליאל עם המספר בתוספתא, בטענה שהסיפור איננו מדויק, וכי פינחס היה ממשפחת הנשיא:

מינויו של פינחס קומם את מרבית תושבי העיר ובראשם חנן בן חנן, שהיה בעבר הכהן הגדול בעצמו. בעוד הקנאים מסתגרים בהר הבית הקהיל חנן, ביחד עם מנהיגי הציבור היהודי ובראשם רבן שמעון בן גמליאל הזקן, את העם, ודרש את סילוק הקנאים מהעיר. במקום פרצה מהומה, והקנאים התבצרו בהר הבית והזעיקו את בעלי בריתם האדומים. כעשרים אלף אדומים עלו אל העיר וחברו לקנאים. בטבח שערכו במתונים נרצחו למעלה משנים עשר אלף איש, ובראשם הכהן הגדול חנן בן חנן. מעשה זה היה נקודת המפנה בתולדות המרד הגדול, בה ניצחו הקנאים את המתונים ששאפו לשלום עם הרומאים.

סופו של פינחס בן שמואל אינו ידוע, ומשערים כי נספה במהלך המלחמה או החורבן.
## ראו גם
* סלסטינוס החמישי

## לקריאה נוספת
* דפנה ברץ, "פנחס איש חבתה", בתוך **בין יוספוס לחז"ל**, כרך ב: אגדות החורבן, טל אילן, ורד נעם; בשיתוף מאיר בן שחר, דפנה ברץ ויעל פיש, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 2017, עמ' 665–672.

## הערות שוליים

קטגוריה:המרד הגדול
קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
קטגוריה:כהנים בתקופת המשנה
קטגוריה:יהודים במאה ה-1
אפקט פאראדיי

"**אפקט פאראדיי**" הוא סיבוב של מישור הקיטוב (מישור התנודה) של קרן אור בהשפעת שדה מגנטי.. זוהי תופעה דומה לפעילות אופטית, המתרחשת בחומרים שאינם פעילים אופטית תחת הפעלת שדה מגנטי. האפקט קרוי על שם מייקל פאראדיי, שגילה את התופעה ב-1845.
[350px|ממוזער|טקסט=אפקט פארדאי|אפקט פארדאי – מישור ה[קיטוב של האור מסתובב בעקבות מעבר בתוך שדה מגנטי מקביל לכיוון האור]]
האפקט קשור לאפקט זימן, לפיו כאשר מעבירים אור דרך חומר ישנן מספר תדירויות תהודה שבהן מתרחשת בליעה (עירור של גל בתוך החומר), כאשר מפעילים שדה מגנטי נוצרות עבור כל תדירות כזו שתי תדירויות קרובות נוספות המובדלות מהתדירות המקורית ב +-dV, כאשר v-dv היא תדירות רזוננס עבור גלים בקיטוב מעגלי שמאלי ו-v+dv היא התדירות עבור גלים בקיטוב מעגלי ימני. עוד מסתבר כי מקדמי השבירה של החומר שונים עבור שתי תדירויות הרזוננס החדשות וכתוצאה מכך הגלים נעים במהירויות שונות ונוצר הפרש מופע בין שני הקיטובים המעגליים, היוצר סיבוב של מישור הקיטוב.

המדען אנגלי, מייקל פאראדיי הבחין בתופעה לראשונה בשנת 1845 כאשר חקר את השפעתו של שדה מגנטי על גלי אור מקוטבים במישור. גלי אור יכולים להתנודד בשני מישורים ניצבים זה לזה, והעברת אור רגיל דרך חומרים מסוימים מבטלת את התנודה באחד המישורים. הוא גילה כי מישור התנודה מסתובב כאשר מסלול האור וכיוון השדה המגנטי המופעל מקבילים זה לזה.

אפקט פאראדיי מתרחש בגזים, נוזלים ומוצקים, רבים. עוצמת סיבוב מישור הקיטוב תלויה בעוצמת השדה המגנטי, בטיבו של החומר שבו עובר האור, ובקבוע ורדה (Verdet), שהוא תכונה של החומר המעביר ותלוי גם בטמפרטורה שלו ובתדירות האור. כיוון הסיבוב זהה לכיוון זרימת הזרם בחוט של האלקטרומגנט; לכן, אם אותה קרן אור מוחזרת שוב ושוב דרך התווך, זווית הסיבוב שלה גדלה בכל מעבר נוסף.

זווית הסיבוב של מישור הקיטוב נתונה על ידי המשוואה:
: \theta = B \cdot V \cdot l
כאשר: l עובי החומר, B השדה המגנטי, ו-V קבוע ורדה.

לפי הנוסחה ניתן לראות שבאפקט פאראדיי הזווית תלויה ליניארית בעוצמת השדה, כלומר בהפרשים בין רמות האנרגיה הנוצרות, וכן במרחק שעובר האור בתוך החומר.

יישום חשוב לאפקט זה הוא בבניית מבדדים אופטיים (איזולטורים), החוסמים החזרות לכיוון מקור האור, הודות לכך שסיבוב מישור הקיטוב במעבר כפול (הלוך ושוב) דרך מסובב פאראדיי אינו מתבטל אלא נצבר פעמיים.

## ראו גם
אלקטרומגנטיות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:קיטוב (גלים)
מיתוג ריח

**מיתוג ריח** (ידוע גם כ**מיתוג ריחני**) הוא השימוש בריח על מנת לחזק את זהות ואהדת המותג. מיתוג ריח הופך במהירות לכלי להעברת תחושות וזיכרונות נעימים לצרכנים, תוך חיזוק משמעותי של זיכרון המותג. יכולות אלו מושגות בעיקר בגלל תכונת "זיכרון הריח" החזקה של בני האדם, ובגלל היות הריח חוש אינסטינקטיבי המפעיל רגשות חזקים.

## לוגו ריח
לוגו הריח הוא אחד הכלים המשמשים למיתוג ריח. לוגו ריח (הידוע גם כ"חתימת ריח מותגית") הוא ניחוח ייחודי הנבנה עבור כל מותג באופן ספציפי. תהליך בניית לוגו הריח מצריך הבנה עמוקה בהשפעות הסביבה על התנהגות צרכנית, שכן בחירת ניחוח שאינו מתאים למותג ולמסריו עלול לא להשיג את המטרות, ואפילו לגרום לדחייה רגשית. בבחירת הניחוח המתאים נלקחים בחשבון מרכיבים רבים ביניהם ערכי הליבה של המותג, מסריו ארוכי הטווח, ניתוח דמוגרפי של קהל היעד ועוד. לוגו ריח אפקטיבי בנוי בצורה כזו שיישאר חקוק בזיכרון הצרכנים כסימן היכר נוסף של המותג.

לוגו הריח צריך להוביל לתחושת אהדה וחיבה למותג, שכן ניחוח הנתפס כנעים מייצר תחושות נעימות. רתימת התחושות הנעימות הללו למותג עצמו, הן חלק ממטרות היסוד של מיתוג הריח.

**לוגו ריח-** תרגום מסרי המותג, ערכיו, האג'נדה החברתית שלו וכדומה לכדי ניחוח.  

**חתימת ריח-** "שינוי" ואדפטציה של לוגו הריח על מנת שיתיאמו למוצרים שונים מבחינה כימית, תקנים בינלאומיים ועל מנת שיריחו בצורה שונה אך עדיין יכילו את "ריחות הבסיס" של המותג. לא סתם לקוחות אומרות " זה מריח שנל" שכן מותגים כמו שנל ועוד דואגים להכניס אלמנטים ספציפיים למוצרי הקוסמטיקה והבישום שלהם.

## יישום מיתוג הריח
בשנים האחרונות, בד בבד עם ההתקדמות הטכנולוגית, פותחו דרכים רבות ומגוונות להפצת לוגו הריח. למעשה, כיום ניתן להפיץ את לוגו הריח בכל מקום בו קיימת נוכחות מותגית: בחלל הקמעונאי, בהפקות דפוס, בפרסום בסוגי מדיה רבים, באירועי קידום מכירות, חסות וכיוצא בזה.

## קישורים חיצוניים
* חוש הריח      
* 
קטגוריה:פרסום
קטגוריה:ריח
פאולה הקדושה

**פאולה הקדושה** (בלטינית: **Sancta Paula**; 347–404) הייתה גבירה עשירה מראש המעמד הסנטורי הרומי בתחילת ימי האימפריה הביזנטית. לאחר שהתאלמנה החלה ללמוד את כתבי הקודש של הנצרות והלכה אחר הירונימוס לארץ הקודש (בשלהי 385), מסע שבסופו התיישבה במנזר שהקימה בבית לחם עד יום מותה.

## מסעה של פאולה
מסעה של פאולה מתואר באיגרת 108 של הירונימוס, המופנית לאוסטוכיום , בִתה של פאולה, לאחר מות אימהּ, מעין הספד של הירונימוס על ידידתו המנוחה, בו מתוארת אישה שוויתרה על עושרה וכבודה למען האל. על פי המתואר באיגרת, למסעה היה ערך דידקטי וביקוריה במקומות הקדושים העלו בה חוויות מיסטיות עד כדי השתתפות במאורעות המתוארים באוונגליונים.

## לקריאה נוספת
*אורה לימור, **מסעות ארץ הקודש**, יד יצחק בן צבי, ירושלים, 1998. (מכיל את איגרתו של הירונימוס).
*אורה לימור, אלחנן ריינר (עורכים), **עלייה לרגל - יהודים, נוצריים, מוסלמים**, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2006.

## קישורים חיצוניים

* הירונימוס על 'עלייתה לרגל של פאולה הקדושה', תרגום לאנגלית בהוצאת החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, לונדון, 1887; הקדמה והערות של צ'ארלס ויליאם וילסון
* ביקורה של פאולה במערת המכפלה

קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נשים במאה ה-4
קטגוריה:נשים במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 347
קטגוריה:נפטרים ב-406