open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
זמן פלאנק

**זמן פלאנק** הוא יחידת זמן, המהווה את אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק. 

זמן פלאנק מוגדר כמשך הזמן של תנועת פוטון במהירות האור, בריק, לאורך מרחק של יחידת אורך פלאנק. היחידה נקראת על שמו של הפיזיקאי מקס פלאנק, והיא בעלת חשיבות רבה בחקר התפתחות היקום לאחר המפץ הגדול.

## הערך
ערכו של זמן פלאנק הוא:

t_P = \sqrt{\frac{\hbar G}{c^5}} \approx 5.39124(27) \times 10^{-44} \mbox{ s}


כאשר:
:\hbar = h / 2 \pi הוא קבוע פלאנק
:G הוא קבוע הכבידה
:c הוא קבוע מהירות האור בריק 
:t_P נמדד בשניות.
:שתי הספרות בסוגריים מצביעות על חוסר הוודאות בקביעת הערך המדויק של זמן פלאנק.

## משמעות מדעית
באופן פשוט, ניתן לתאר את זמן פלאנק כמשך הזמן שייקח לאלומת אור לעבור מרחק השווה לאורך פלאנק. נכון ל-2006, יחידת הזמן הקצרה ביותר שנמדדה באופן ישיר היא בסדר גודל של אטו-שנייה (10−18 שניות), והיא גדולה ב-26 סדרי גודל מזמן פלאנק. על פי אחת ההשערות, אם מביטים ביקום בחלוף יחידת זמן פלאנק אחת מרגע המפץ הגדול, ניתן להעריך את תכונותיו בסדרי הגודל של יחידות פלאנק האחרות - הטמפרטורה שלו היא בסדר הגודל של טמפרטורת פלאנק, ממדיו הם בסדר הגודל של אורך פלאנק וכו'.

על פי תאוריית מכניקת הקוונטים, זמן פלאנק הוא משך הזמן הקצר ביותר הניתן למדידה תאורטית. עם זאת, על פי מחקרים חדשים משנת 2003, שהתבססו על תצפיותיו של טלסקופ החלל האבל, עולה האפשרות כי טענה זו אינה נכונה.

## קישורים חיצוניים
* מודלים של המפץ הגדול בסדרי גודל של זמן פלאנק 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחידות פלאנק
קטגוריה:יחידות זמן
קטגוריה:אסטרופיזיקה
רנאטו צ'ליני

**רנאטו צ'ליני** (באיטלקית: **Renato Cellini**, 24 באפריל 1912 – 25 במרץ 1967) היה מנצח אופרה איטלקי ידוע-שם. אביו היה אנציו צ'ליני, במאי שעבד עם ארטורו טוסקניני.

## קריירה
צ'ליני נסע לארצות הברית בשנת 1947, הצטרף לצוות המטרופוליטן אופרה ובהופעת הבכורה שלו שם, ב-9 באפריל 1952, ניצח על דון קרלו של ורדי, עם יוסי ביירלינג, אלינור סטבר ורגינה רזניק. כעבור שנה ניצח על אאידה (עם הרווה נלי וג'ין מדיירה ועל כוחו של גורל (עם זינקה מאלינוב ומריו דל מונקו. בשנת 1954 ניצח שוב על "כוחו של גורל", הפעם עם נלי ועם ליאונרד וארן, וכן, בערב אחד, על אבירות כפרית וליצנים.

ב-1954 התמנה צ'ליני למנהל מוזיקלי ומנצח של עמותת האופרה של ניו אורלינס. את כהונתו שם פתח בלה בוהם בבימויו של ארמנדו אנייני. בתקופת שהותו שם ייסד את תיאטרון האופרה הנסיוני של אמריקה (1954-1960) בשיתוף עם האופרה של ניו אורלינס. תכלית המוסד הייתה "לתת לזמרים צעירים הזדמנות להישמע באופרה." בין הזמרים הצעירים האלה היו הארי תייארד, מיניון דאן, נורמן טרייגל, ג'ון רירדון ואחרים.

בתקופת שהותו בניו אורלינס ניצח צ'ליני על הפקות של אופרות רבות, בהן "אותלו" (עם ראמון ויניי ונלי), טוסקה (עם אינגה בורך ורוברט ויד), לקמה, "אמליה בנשף" (עם שון), "אלקטרה", "אהבת שלושת המלכים", "ורתר", "לה צ'נרנטולה", בוריס גודונוב (עם בוריס כריסטוף), "טרובדור", "טורנדוט", "נורמה", "דון ג'ובאני" (עם טרייגל), "טנהויזר", "מנון" (עם פיליס קורטין וניקולאי גדה), "נשף המסכות", "אורפאו ואורידיצ'ה", "אביר הוורד", "ריגולטו" (עם קורנל מקניל) ו"כוחו של גורל" (עם איילין פארל וריצ'רד קאסילי).

במהלך עשור השנים של צ'ליני באופרה של ניו אורלינס, הופיעו הרבה כוכבים אמריקאים ובינלאומיים בפעם הראשונה עם הלהקה. כוכבים אלה הם לואיג'י אלווה (בתפקיד הרוזן אלמביבה ב"הספר מסביליה", ג'וזפה קמפורה (כאדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור"), ליזה דלה קאזה (בתפקיד המרשלית ב"אביר הוורד"), פלאסידו דומינגו (בתפקיד לורד ארטורו בולאב ב"לוצ'יה"), גדה (בתפקיד דה גריו), לואיס קיליקו (בתפקיד לסקו), צ'זרה סייפי (כדון ג'ובאני) ובברלי סילס (בתפקידי הגיבורות של "סיפורי הופמן").

בשנת 1964 התערערה בריאותו של צ'ליני והוא ניצח בפעם האחרונה, על הצגה של אאידה. הוא מת ב-25 במרץ 1967 בניו אורלינס, בן חמישים וחמש.

## לקריאה נוספת
* הספד, "אופרה", מאי 1967

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1912
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1967
סקרלט תומאס

**סקרלט תומאס** (באנגלית: **Scarlett Thomas**; נולדה ב-4 ביולי 1972) היא סופרת אנגלייה.

## ביוגרפיה
נולדה בלונדון שבממלכה המאוחדת. למדה במגוון בתי ספר. בנעוריה השתתפה בהפגנות שונות. תומאס השלימה תואר ראשון בלימודי תרבות באוניברסיטת מזרח לונדון (UEL). שלושת הרומנים הראשונים שלה עסקו בקורותיה של מרצה לספרות שפותרת תעלומות רצח. 

ב-2001 העיתון הבריטי "The Independent" מיקם אותה ברשימת עשרים הכותבים הצעירים הטובים ביותר. ב-2002 נבחרה לסופרת השנה של Elle Style (פרס של מגזין Elle). שני הרומנים האחרונים של תומאס, "סופו של מיסטר Y" ו"היקום הטרגי שלנו", ראו אור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים.

תומאס משמשת גם כמרצה לספרות.

## קישורים חיצוניים

*  - ביקורת על ספרה "סופו של מיסטר Y"

קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1972
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1972
וידוי (שיר)

"**וִדּוּי**" הוא שיר עברי שכתב המשורר אלכסנדר פן בשנת 1941. השיר פורסם לראשונה בעיתון "דבר" ב-10 באפריל 1970, והוא האחרון מבין שיריו של פן שראה אור עוד בחייו.

כתבי היד של השיר מלמדים שהשם: "וידוי" לא היה שמו הראשון. שמותיו המוקדמים היו: "הפגישה על הגשר" ו"וידוי של אשה".

השיר נאמר מפיה של אישה, שאהבתה לגבר גורמת לה להשלים עם אלימותו, ואף התנהגותו אינה פוגמת באהבתה, והיא מבקשת: "אִם יִהְיֶה זֶה שֵׁנִית אַל יִהְיֶה זֶה אַחֶרֶת".

## השיר
### מבנה השיר
השיר בנוי שלושה בתים, עם בית חוזר אחרי כל אחד מהם. הבתים כתובים בתבנית סקסטיה ספרדית כפולה (sextilla), בחריזת א-א-ב-ג-ג-ב; ואילו הבית החוזר הוא בתבנית טריולט - סטנצה מתומנת, שורות במבנה א-ב-א-א-א-ב-א-ב.

השיר הוא מונולוג דרמטי טרגי ורומנטי, בו מדברת הדוברת אל אהובהּ, שבו היא מוכנה לדבוק עד מוות, למרות הקשר המתפורר ביניהם ("הָיָה זֶה לֹא טוֹב, הָיָה רַע לְתִפְאֶרֶת"), העוני המלווה את חייהם, ולמרות אלימותו, ניאופיו ושכרונו.

בבית הראשון מתוארת פגישתם של השניים. הדוברת מצהירה שעל אף שקילל אותה קללות קשות ("אף למוות אתה קיללתני לא פעם") בעוניים ובזעמו, רעדו כתפיה משמחה - היה לה ברור שסיפור אהבתם יוביל אותו לחטא ולפשע ("שיובילו אותך בגללי בנחושתיים"), ובכל זאת היא תדבק בו.

בבית השני מתארת הדוברת את קנאתה לאהובה הנואף ("וקינאתי לך ובחושך ארבתי"), השב הביתה "מרוד כמו כלב" (- ניתן להבין זאת כשיכור), נוקם בה עבור עלבונות שנעלב מזרים, ולבסוף נוטש אותה הרה ללדת.

בבית השלישי מתוודה הדוברת כי היא יודעת שאהובה ירצח אותה בזעמו, או ימית אותה לאט ביחסו המשפיל אליה, אך גם אחרי מותה תשוב אליו כי, כדברי הבית החוזר "אותה אהבה עניה וסוררת" יקרה ללבה ו"אִם יִהְיֶה זֶה שֵׁנִית אַל יִהְיֶה זֶה אַחֶרֶת, יִהְיֶה כָּךְ, כָּךְ יִהְיֶה אוֹת בְּאוֹת".

### דימויים
בכל אחד משלושת בתי השיר מופיע דימוי:
* בית ראשון: "והיה לי ברור כמו שתיים ושתיים / כי אהיה בשבילך כמו לחם ומים / וכאל מים ולחם אלי תחזור"
* בית שני: "ובשובך אל הבית, מרוד כמו כלב"
* בית שלישי: "הוא יבוא פתאומי, כגרזן על עץ יער".

## לחנים וביצועים
השיר הולחן מספר פעמים, לחנו המוכר ביותר הוא זה של סשה ארגוב, אותו ביצעה לראשונה מיכל טל ב-1971. לחן זה זכה לביצועים רבים נוספים, בין השאר של בתו של פן - אילנה רובינא, של צילה דגן, אורה זיטנר, יהודית רביץ, מתי כספי, מארינה מקסימיליאן בלומין ופרידה עוזיאל. המשקל בלחן זה הוא 6/8 בחלקו האחד ו-6/8-9/8 בחלקו השני.

גילה אלמגור הקליטה את השיר בלחן פחות מוכר, של שמעון שגיא. כמו כן ישנו לחן שונה של משה וילנסקי.

בדרך כלל נוהגים להימנע משירת הבית האחרון, על סופו הנוגה.

השיר מסיים את ההצגה "היה או לא היה" של התיאטרון הקאמרי, העוסקת ברומן הסוער של פן עם חנה רובינא.

בסוף שנת 2020 יצא חידוש לשיר בחלק השלישי של פרויקט "צו השעה", בביצועם של דניאל זמיר ובניה ברבי.

## קישורים חיצוניים

*  – פרסומו המקורי של השיר
* השיר "וידוי" - מילים וביצועים באתר הספרייה הלאומית
* ביצוע השיר על ידי הזמרת יהודית רביץ, בערוץ "מוסיקה ישראלית"
* יוסי חרסונסקי, צילה דגן יהודית רביץ, וידוי, 29 בדצמבר 2010
* 

קטגוריה:שירי 1941
קטגוריה:שירי 1970
קטגוריה:שירי מיכל טל
קטגוריה:שירי אילנה רובינא
קטגוריה:שירי צילה דגן
קטגוריה:שירי אורה זיטנר
קטגוריה:שירי יהודית רביץ
קטגוריה:שירי מתי כספי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אלכסנדר פן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי סשה ארגוב
קטגוריה:שירים על אלימות במשפחה
קטגוריה:מחלוקות במוזיקה
סיון כהן

**סיון כהן-סבן** (נולדה בירושלים ב-19 בנובמבר 1982) היא עיתונאית, שדרנית רדיו ומגישת טלוויזיה, זוכת אות אומ"ץ, פרס פרימור של הרשות השנייה ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.

## ביוגרפיה
נולדה בירושלים, שם גדלה והתחנכה. הייתה טניסאית בילדותה. בגיל 15, החלה לעבוד במקומון הירושלמי "כל העיר" כתיכוניסטית. בשנת 2002 זכתה שרה נתניהו בתביעת דיבה נגד סיון כהן, "כל העיר" ועורכו, בעקבות שתי ידיעות שליליות לא נכונות שפורסמו בטור הרכילות.

עבדה בחדשות המקומיות ובערוץ ספורט 1.

בשנת 2007 הצטרפה למערכת חדשות 10 ושימשה עורכת ומגישת פינת הספורט, מגישת תוכנית הבוקר, כתבת מגזין ומגישת מבזקי חדשות. במהלך עבודתה סיקרה את ארגון האוהדים של בית"ר ירושלים "לה פמיליה", חיסולי משפחות הפשע בנתניה, הייתה אחראית למספר ראיונות בלעדיים עם ארקדי גאידמק, חשפה אלימות שוטרים במגרשי כדורגל, ותיעדה את פרשת הבנק המחתרתי בבורסה ליהלומים.

הייתה כתבת לענייני משפט בירושלים של חדשות 10. בשנת 2012 דיווחה על ניסיון חטיפה של ילדה ישראלית בפארק דיסניוורלד בארצות הברית, אך לאחר השידור התברר כי מדובר היה באגדה אורבנית. היא הושעתה מעבודתה, ולאחר מכן יצאה לחופשה ללא תשלום. ביולי 2012 החלה כהן להגיש יחד עם דב גיל-הר את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, "שישי בבוקר".

ביולי 2013 עלתה לאוויר התוכנית החברתית-כלכלית-צרכנית "הכל כלול" בערוץ 10, אותה יצרה והגישה יחד עם נגה ניר נאמן. בשנת 2015 החלה להגיש את התוכנית לבד. בין השאר, במהלך התוכנית יזמה את קמפיין המאבק בתאגידי המים וביוב בישראל, וחשפה את ההתנהלות הבעייתית בחברת הוט שהביאה לקנס חסר תקדים של משרד התקשורת שהושת על החברה.

מאז טבח השבעה באוקטובר מנחה מדי שבוע את עצרת משפחות החטופים שבכיכר החטופים והנעדרים. עד סוף 2023 הנחתה גם את מהדורת החטופים ששודרה בערוץ וואלה+.

משמשת מנכ"לית The Institute, מיזם לאומי לבינה מלאכותית בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, גופי מודיעין, דובי פרנסס ואחרים.

מנהלת קרן השקעות משפחתית בתחום הטק.

מאז מאי 2024 משמשת פרשנית פוליטית בחברת החדשות של קשת 12.

## פרסים והוקרה
* קיבלה את אות המופת של עמותת אומ"ץ לשנת 2015 יחד עם נגה ניר נאמן, על עבודתן העיתונאית של שתיהן במסגרת התוכנית "הכול כלול".
* בנובמבר 2016 זכתה בפרס פרימור של הרשות השנייה, על תחקיר "עוקץ הקשישים". מנימוקי הוועדה: .
* במרץ 2017 זכתה בפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה עם תוכניתה "הכול כלול" שזכתה בפרס התוכנית הכלכלית הטובה בישראל. באותה שנה החלה להגיש תוכנית חברתית בתחנת הרדיו 103FM.סיון כהן הגישה פעם בשבוע את התוכנית "לפני החדשות" עד חודש אוגוסט.

## חיים אישיים
כהן נשואה לאיש העסקים יוני סבן, אחיינו של חיים סבן. השניים הורים לבת ובן. הם מתגוררים בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* סיון כהן באתר 103FM
* 
* 
* דורון בראונשטיין, סיון כהן-סבן: "אקטיביזם חדשותי" מן המעלה הראשונה: עז, לוחמני, פורץ דרך – בדרכו, בבלוג חי תרבות, 25 באוגוסט 2021

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרניות, שחקניות ומנחות
קטגוריה:סגל חדשות 13
קטגוריה:זוכי אות אומ"ץ
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:סגל כל העיר
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
שנגחאי איירליינס

**שנגחאי איירליינס** (במנדרינית: **上海航空公司**, באנגלית: **Shanghai Airlines**) היא חברת תעופה סינית. שבסיסיה נמצאים בנמלי התעופה של העיר שאנגחאי.

## תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי הממשלה המחוזית של שנגחאי ובכך הייתה חברת התעופה הראשונה בסין אשר הוקמה על ידי מחוז. בתחילה ביצעה החברה טיסות פנים בסין בלבד אך בשנת 1997 קיבלה החברה אישור מממשלת סין לביצוע טיסות בינלאומיות.

בשנת 2002 הונפקה החברה בבורסה של שנגחאי. בדצמבר 2007 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס.

בשנת 2009 נודע כי החברה תתמזג עם חברת צ'יינה איסטרן איירליינס שמרכזה גם הוא בנמלי התעופה של שנגחאי. הוערך שהמיזוג יקטין את התחרות הישירה בין שתי החברות הפועלות מאותם הבסיסים ויאפשר להן להתחרות בצורה יעילה יותר אל מול שאר חברות התעופה הסיניות ויבסס את שנגחאי כמרכז תעופתי מרכזי. המיזוג הושלם בשנת 2010, המסחר במניות החברה הופסק והיא הפכה באופן רשמי לחברת בת של צ'יינה איסטרן איירליינס. לאחר המיזוג עזבה שנגחאי איירליינס את סטאר אלייאנס, והצטרפה לברית סקאיי טים בה חברה חברת האם. למרות המיזוג, שתי החברות ממשיכות לפעול בנפרד.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא שנגחאי איירליינס באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תעופה סיניות
קטגוריה:סקאיי טים
קטגוריה:שאנגחאי
מוטוביקן

**מוטוביקן **(בצרפתית: **Motobècane**) הייתה יצרנית צרפתית של אופניים, אופניים ממונעים, קטנועים ואופנועים.

מוטוביקן יצרה את ה-"Mobylette" שהוא היה סוג של טוסטוס, במשך כמעט חצי מאה (1949–1997) יצרה מוטוביקן 14 מיליון יחידות. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמכרו בממוצע כל שנה 750,000 יחידות.

ב-1981, מוטוביקן נקלעה לחובות קשים והיא נקנתה על ידי ימאהה ובשנת 1984 שונה שמה ל-MBK.
כיום היא מייצרת קטנועים לשוק האירופאי בשם MBK.

מוטוביקן **אינה** קשורה ל-Motobecane USA אשר מייבאת אופניים שמיוצרות בטאיוואן תחת אותו סימן מסחר.

## אופנועים
צ'ארלס בנויט ואבּל ברדין חברו ב-1922. ב-1923 הם עיצבו את האופנוע הראשון שלהם, אופנוע בעל מנוע דו-פעימתי בנפח 175 סמ"ק עם צלינדר בודד.

ב-1933 הם ייצרו את האופנוע בעל ארבע פעימות הראשון שלהם בנפח 250 סמ"ק.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יצרני אופנועים
קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:יצרני רכב צרפתיים
ספנאייר

ממוזער|שמאל|250px|MD-83 של החברה בסכמת הצביעה הישנה
**ספנאייר** (**Spanair**) הייתה חברת תעופה ספרדית שנוסדה ב-1986 ואשר הפסיקה את פעילותה ב-28 בינואר 2012 לאחר שנכנסה לפשיטת רגל.

## תולדות החברה
חברת התעופה נוסדה בשנת 1986 על ידי סקנדינביאן איירליינס אשר החזיקה 20% ממניות החברה, כאשר 80% הנותרים היו שייכים לאנשי עסקים ספרדים. כאשר רק ב-1988 החלה להפעיל טיסות בפועל. כאשר בהתחלה החברה הפעילה טיסות שכר מרחבי אירופה ליעדי נופש בספרד.

ב-1991 החברה החלה להפעיל טיסות שכר לארצות הברית, הרפובליקה הדומינקנית ומקסיקו. וב-1994 החלה להיות חברה סדירה שהחלה להפעיל טיסות פנים סדירות בתוך ספרד. ב-1997 החלה להפעיל טיסות ארוכות טווח סדירות ליבשת אמריקה עם מטוסי בואינג 767-300ER. הטיסות המשיכו עד למשבר שנוצר בעולם התעופה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.

ב-1 במאי 2003 ספנאייר הצטרפה לסטאר אלייאנס.

ב-2009 חברת סקנדינביאן איירליינס מכרה 80% מאחזקותיה לקבוצת משקיעים. אלו העבירו את מטה החברה לברצלונה. הסיוע המתמשך של ז'נרליטט דה קטלוניה לחברת התעופה, הובילה את וולינג וריאנאייר, חברות לטיסות חסך להן בסיס בברצלונה, לתבוע את ספנאייר בפני נציבות התחרות של האיחוד האירופי בגין הפרה של חוקי התחרות החופשית האירופית, על ידי קבלת סיוע ממשלתי גדול ללא כל הצדקה כלכלית. בנוסף, הם האשימו את ספנאייר. על כך שהשתמשה בסיוע כדי לבצע מלחמת מחירים דורסנית בקווים שבהם הייתה לה תחרות עם חברות תעופה אחרות ועל בזבוז משאבים על סמך מסעות שיווק גדולים.

ביוני 2011 פנתה ספנאייר לבנק ההשקעות הצרפתי Lazard22 כדי למצוא משקיע אחד או יותר שמתעניין בפרויקט ספנאייר. לבסוף, בנובמבר של אותה שנה, מספר חברות תעופה בסטאר אלייאנס הודיעו כי הן בוחנות רכישה של 49% ממניות החברה, כדי להתחיל בטיסות ארוכות טווח. בינתיים, ממשלת קטלוניה ומועצת עיריית ברצלונה הודיעו על הגדלת הסיוע לחברה בסך עשרות מיליוני אירו. ב-27 בינואר 2012 קטר איירווייז הודיעה כי לא תשקיע בספנאייר לאחר סירובה של הנציבות לתחרות של האיחוד לסגור את התיק נגד החברה. באותו יום היא הפסיקה לקבל סובסידיות מהממשל הקטלוני. על כן לחברה לא הייתה ברירה ונאלצה באותו לילה להודיע על סיום פעולתה.

## צי המטוסים
עם סגירתה ב-27 בינואר 2012, צי החברה כלל את המטוסים הבאים:



## פעילות החברה בישראל
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות בקו נמל התעופה של ברצלונה לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320 ולעיתים במטוסי איירבוס A321.

## קישורים חיצוניים

* 
 מדיה וקבצים בנושא ספנאייר באתר Airliners.net

קטגוריה:חברות תעופה ספרדיות שנסגרו
אד אינפיניטום

**אַד אינפיניטום** (מלטינית: **Ad infinitum**, מילולית: **ל[[אינסוף]]**) הוא ביטוי שמשמעותו "לנצח", "לעד", ולכן משמש לתיאור תהליך ללא סיום מוגדר, תהליך רקורסיבי ללא תנאי עצירה, תהליך החוזר על עצמו ללא תנאי סיום וכיוצא בזה. הוא גם יכול להחליף במקרים מסוימים את הביטוי הלטיני "et cetera" (וכולי) כדי לציין המשך של סדרה כתובה עד אינסוף.  דוגמאות:

* הסדרה החשבונית **2, 4, 6, 8, ...** ממשיכה *אד אינפיניטום*.
* חישוב איטרטיבי של היקף של פרקטל יכול להימשך *אד אינפיניטום*.
* הרצת פונקציה רקורסיבית ללא תנאי עצירה תימשך *אד אינפיניטום*.

המתמטיקאי אוגוסטוס דה מורגן כתב בהשראת ג'ונתן סוויפט שיר שעשוע על אד אינפינטום. בתרגום לעברית:
:לפרעושים גדולים יש פרעושים קטנים שעוקצים אותם מלמעלה,
:וגם להם יש פרעושים קטנים, וכולי וכן  הלאה.
:הגדולים עצמם רוכבים על פרעושים גדולים, שגם
:הם עוקצים פרעושים יותר גדולים, אד אינפיניטום לעולם.

## ראו גם
* רקורסיה
* אינדוקציה
* התייחסות עצמית

## קישורים חיצוניים
* מי מפחד מהאינסוף?, מאמר באתר אלכסון

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
טרה אינקוגניטה

[שמאל|ממוזער|250px|מפה של [צפון אמריקה משנת 1566 בה מצוינים הכיתובים *Terra In Cognita* ו-*Mare In Cognito*]]
[שמאל|ממוזער|250px|[טרה אוסטרליס אינגוקניטה]]
**טרה אינקוגניטה** (בלטינית: *Terra incognita*, בעברית: ארץ לא-נודעת) הוא המונח הלטיני בו השתמשו בקרטוגרפיה לתיאור שטחי יבשה שעדיין לא מופו או תועדו. 
הביטוי נזכר לראשונה בספר 'גאוגרפיה' של פטולומאיוס תַלְמָי בסביבות שנת 150 לספירה. המונח הוחזר לשימוש במאה החמש-עשרה בעידן התגליות. ביטויים מקבילים ניתן למצוא בצרפתית (*terres inconnues*) ובאנגלית (*Parts Unknown*). על אותו משקל נעשה השימוש במונח **Mare incognitum** לתיאור שטחים ימיים לא נודעים. 

הביטוי טרה אינקוגניטה מתייחס לעיתים ליבשת הדמיונית בדרום טרה אוסטרליס כפי שניתן לראות במפה משנת 1564 (Theatrum Orbis Terrarum), פרי עבודתו של אברהם אורטליוס.

חלקים נרחבים באפריקה נותרו עם שם זה עד המאה תשע-עשרה. במהלך מאה זו, עם סיום המיפוי המלא של כדור הארץ, הביטוי *טרה אינקוגניטה* נעלם ממפות העולם. 

כיום הביטוי משמש בקרב קהיליות מחקריות שונות כמטפורה לתחומים בתוליים שעדיין לא נחקרו.

## אריות ודרקונים
פלוטארכוס (חיי תסאוס) כותב כי "שגיאוגראפים דוחקים בקצוות החיצוניים של מפותיהם את חלקי הארץ הנעלמים מידיעתם בתוספת הערות "מה שנמצא מעבר מזה אינו אלא מדבר חול נטול מים ומלא חיות טרף" (תרגום הלוי עמ' 347). הרומאים נהגו לרשום על חלקי ארץ באפריקה שלא תוירו "כאן יש אריות" (בלטינית "HIC SVNT LEONES") ומנהג זה נמשך לתוך ימי הביניים.יש הסוברים שזו הייתה מטפורה לסכנה. בגלובוס האנט-לנוקס משנת 1510 מופיע הכיתוב "כאן יש דרקונים" בלטינית ("HIC SVNT DRACONES") על אזור בדרום-מזרח אסיה.  מפות אחרות ציירו בשטחים לא נודעים חיות מיתולוגיות שונות, כמו דרקון ונחש עקלתון ללא כיתוב. עם זאת, אגדה אורבנית טוענת שהתיוג  "כאן יש דרקונים" (באנגלית: **Here Be Dragons**) היה נפוץ במפות.

## ראו גם
*תולה

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:מפות
וירולוגיה

**וִירוֹלוֹגְיָה** (בעברית: **חקר הנגיפים**, באנגלית: **virology**) היא תת-תחום במיקרוביולוגיה העוסק בחקר הנגיפים ובגופיפים דמויי-נגיפים.

הווירולוגיה חוקרת את מבנה הנגיפים, את סיווגם ואת האבולוציה שלהם, את דרך הדבקת התא וניצולו לצורך התרבותם, את המחלות שלהן הם גורמים, את השיטות לבודד אותם ולגדל אותם, ואת הפוטנציאל האפשרי שלהם במחקר ובריפוי מחלות. הווירולוגיה נחשבת לדיסציפלינת משנה של מיקרוביולוגיה ושל פתולוגיה.

## היסטוריה
הצורה הפרימיטיבית הראשונה של חיסון נגד נגיפים  הייתה נהוגה בהודו ובשושלת סונג הסינית מאז המאה ה-11. במהלך הטיפול הוחדר תפליט של חולי אבעבועות שחורות לגופם של אנשים בריאים דרך שריטה בבשרם.

שיטת החיסון הובאה לאנגליה בשנת 1721. הסיכון למות כמוצאה מהחיסון היה כ-2 אחוזים, בהשוואה לתמותה מאבעבועות שחורות שעמדה אצל ילדים בין 25–40 אחוזים.

צורת החיסון הזו הופסקה החל במאה ה-18 עם גילויו של החיסון נגד אבעבועות שחורות.

בשנת 1879 התבקש האגרונום אדולף מאייר  לחקור את מחלת מוזאיקת הטבק, מאייר הצליח להוכיח כי ניתן למגר אותה באמצעות הדבקת צמחים בריאים במוהל מן הצמחים הנגועים. ההערכה הייתה שמחוללי המחלה הם חיידקים, אולם מאייר לא מצא באמצעות בדיקה במיקרוסקופ אופטי רמז לחיידקים או פטריות במוהל. מדענים שבאו אחריו זיהו שהנגיף קטן יותר מהחיידקים ועובר במסננים.

בשנת 1898, טבע מרטינוס ביירינק  לראשונה את המונח וירוס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיקרוביולוגיה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
*
מילת קריאה

**מילת קריאה** היא אחת מבין חלקי הדיבר הזוטרים. בדרך כלל אין למילת הקריאה קשר דקדוקי כלשהו לשאר המשפט ולרוב גם לא ניתן להטותה. כל מטרתה לאפשר לדובר להדגיש רגש כלשהו בנוגע לנאמר במשפט. שילוב מילת הקריאה נעשה בדרך כלל בתחילת המשפט או בסופו, ובמרבית המקרים מילת הקריאה אף יכולה להוות משפט של מילה אחת ("יש!").

## מילות קריאה בעברית
בעברית הקריאה מופרדת בפסיקים משאר המשפט. משפטים המופיעה בהם מילת קריאה יסתיימו בסימן קריאה. מילת קריאה לא יכולה לבוא במשפט אחרי מילת יחס, וה' השאלה לא תבוא לפניה.

### דוגמאות למילות קריאה
* שמחה, תרועה: "יש", "הידד", "האח" ("ניצחנו בתחרות, הידד!")
* צער: "אוי ואבוי", "אויה", "שוד ושבר" ("שכחתי את המפתח בבית, אויה!")
* תדהמה: "חזיז ורעם", "שומו שמיים" ("שומו שמיים, נגמר החלב!")
* הזמנה וזירוז: "הבה", "קדימה", "נוּ" ("הולכים לאכול, קדימה!")
* משאלה: "הלוואי", "אמן" ("יום יבוא ויגיע השלום, אמן!")
* תשובה חיובית: "בבקשה" ("בבקשה, לא אוכל לסרב לאדם מבוגר!")
* זירוז: "נוּ!" ("נו! זוז כבר!"; המילה משמשת גם לציפייה לתשובה ("נוּ?"; "נו? ומה הוא ענה?") או כמילת השלמה עם מצב ("נו, טוב, שיהיה")

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חלקי הדיבר
גבירת האגם

[ממוזער|שמאל|250px|גבירת האגם מספרת לארתור על [אקסקליבר. אוברי בירדסלי, שלהי המאה ה-19]]
220px|ממוזער|מרלין וגבירת האגם, 1912
ממוזער|שמאל|220px|גבירת האגם מוליכה את מרלין שולל. אדוארד ברן-ג'ונס, 1874
**גבירת האגם** (באנגלית: **Lady of the Lake**) היא דמות המוזכרת באגדות המלך ארתור. פיה או אלה זו העניקה למלך ארתור את החרב אקסקליבר ובסיום חייו הובילה את ארתור הגוסס לאבלון לאחר קרב קמלן. כמו כן גבירת האגם גידלה את לנסלוט לאחר מות אביו.

כותבים שונים נתנו לה את השמות נימוּאֶה (Nimue או Nimueh), ויויאן (Viviane), איליין (Elaine), ניניאן (Niniane) ונינֶוֶוה (Nyneve).

## מקור הדמות
מקורה של דמות זו, ככל הנראה, באגדות פגאניות קלטיות קדומות. האזכור הראשון של האי אבלון - מקום מושבה של גבירת האגם, מוזכר בספרו של ג'פרי ממונמות': "היסטוריה רג'ום בריטניה" (ההיסטוריה של מלכי בריטניה). ג'פרי מציין כי החרב אקסקליבר (אותה הוא מכנה "קאליברן") חושלה באי זה, וכי ארתור נלקח אל האי לאחר הקרב עם מורדרד על מנת שירפא מפצעיו.

שרטיין דה טרוי מזכיר ברומן "Lancelot, the Knight of the Cart" כי את לנסלוט גידלה פיה אשר נתנה לו טבעת המגינה מפני קסמים. ביצירה בגרמנית: "Lanzelet" (לנסלוט) מאת אולריך פון צאטציקהובן וביצירה "Prose Lancelot" מתוארת גבירת האגם כמי שגידלה את לנסלוט לאחר מות אביו, המלך באן. 

דמותה של גבירת האגם דומה לדמותן של הנראידה תטיס המוזכרת במיתולוגיה היוונית וייתכן שיש קשר בין מיתולוגיות אלו - השפעה שאירעה בזמן הכיבוש הרומי של בריטניה (גם תטיס מגדלת את בנה אכילס ונותנת לו הגנה מפני קסמים).

## אזכורים ספרותיים
### אגדות המלך ארתור
באגדות המלך ארתור מסופר על גבירת האגם הלומדת כישוף ממרלין שמתאהב בה, אך היא מסרבת להשיב לאהבתו עד לאחר שיגלה לה את קסמיו - וכאשר הוא מגלה לה היא כולאת אותו בתוך עץ או תחת אבן (בהתאם לגרסה). 

בגרסה אחרת של הסיפור מדובר בשתי נשים, הראשונה - ויויאן נתנה לארתור את החרב אקסקליבר, אך דורשת ממנו בתמורה כי יעשה כרצונה במועד מאוחר יותר. לאחר עלייתו לשלטון מופיעה הגבירה בחצרו ודורשת את חייו של סר באלין. באלין כורת את ראשה ומגורש מהחצר. גבירת האגם השנייה - בשם ניניאן מטפלת בארתור לאחר שזה נפצע.

### אזכורים מאוחרים
בשיריו של אלפרד טניסון "אידליות המלכים" מוזכרת גבירת האגם - אולם בהתבסס על הגרסאות המאוחרות של האגדה, טניסון מחלק את הגבירה לשתי דמויות - ויויאן המפתה והמרמה את הקוסם מרלין והגבירה הטובה שגידלה את לנסלוט והעניקה לארתור את החרב.

לדמותה של גבירת האגם תפקיד ראשי ב"ערפילי אבלון" מאת מריון זימר בראדלי. בספר זה גבירת האגם הוא תוארה של הכוהנת השולטת באבלון.

## מיקום האגם
מספר אגמים ברחבי הממלכה המאוחדת מקושרים עם גבירת האגם, ובהם: בריכת דוזמרי, לין לידו, לין אוגוון, בריכת לו ולוך ארתור.

## קישורים חיצוניים

*שירו של וולטר סקוט, "גבירת האגם"

קטגוריה:אגדות המלך ארתור
קטגוריה:פיות
קטגוריה:אלי ים ונהר
ג'וזפה קמפורה

**ג'וזפה קמפורה** (באיטלקית: **Giuseppe Campora**; 30 בספטמבר 1923 – 5 בדצמבר 2004) היה טנור אופראי איטלקי.
## חייו
קמפורה היה מגדולי הטנורים לתפקידי פוצ'יני בדורו. הודות לכישרון המשחק שלו ולעיניו הכחולות עזות המבט יצר קמפורה קשר יחיד במינו עם הקהל ועשה לו שם בציבור הרחב בתקופת חייו. קמפורה קצר הצלחות בכל בתי האופרה הגדולים של איטליה (בין השאר, כמאוריציו ב"אדריאנה לקוברה" עם מגדה אוליברו בלה סקאלה, בשנת 1958), כמו גם במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם זוכרים עדיין לטובה את הופעותיו משנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20. הוא שר את אדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור" עם מריה קאלאס בשידור היחיד שלה עם המטרופוליטן, בשנת 1956. ב-1973 הופיע לראשונה באופרה של ניו יורק בתפקיד האביר דה גריו ב"מנון".
 
רשימת הקלטותיו של קמפורה כוללת הקלטות של "כוחו של גורל" של ורדי (1952), "לה ג'וקונדה" של פונקיילי, מאדאם באטרפליי של פוצ'יני (עם רנאטה טבאלדי 1952), "סימון בוקנגרה" של ורדי (עם ויקטוריה דה לוס אנחלס, טיטו גובי ובוריס כריסטוף, 1957), "טוסקה" (עם טבאלדי ואנציו מסקריני, 1952) ולה טרוויאטה של ורדי (1952).

## קישורים חיצוניים



* Page at Grandi Tenori



קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1923
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2004
ג'ו שו

**ג'וזף אבנעזר "ג'ו" שו** (אנגלית: **Joseph Ebenezer "Joe" Shaw**; 7 במאי 1883 - ספטמבר 1963) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

שו נולד בערי ברי שבלנקשייר, והחל את הקריירה במועדון המקומי. לאחר מכן הוא עבר לשחק עבור אקרינגטון סטלני, וסייע למועדון לזכות באליפות לנקשייר. ב-1907 הוא עבר לדרום לונדון והצטרף לוולוויץ' ארסנל.

משחקו הראשון היה נגד פרסטון נורת' אנד ב-28 בספטמבר, ותוך זמן קצר הוא הפך למגן השמאלי הקבוע למשך שבע העונות הבאות. במועדון שררה אופטימיות לאחר ההעפלה לליגה הראשונה ב-1904 ועם העפלה במשך שנתיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA, אך תוך זמן קצר היא התפוגגה. לאחר המקום השישי בעונת 1908/1909 רמת המשחק של המועדון ירדה, ובעונת 1912/1913 הוא ירד ליגה.

למרות הירידה שו נשאר במועדון, כולל בזמן המעבר לאצטדיון הייבורי, והיה שחקן קבוע בעונה האחרונה (1914/1915) לפני השעיה המשחקים הרשמיים בגלל מלחמת העולם הראשונה. הוא המשיך לשחק במשחקים הלא רשמיים, וכאשר חודשו המשחקים לאחר המלחמה הוא עבר לשחק בעמדת המגן הימני. שו קיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1919, והחליף את פרסי סנדס שעזב. המועדון הצליח להעפיל בחזרה לליגה הראשונה, ושו המשיך לשחק עד גיל 38 (1922); משחקו ה-300 במדי ארסנל היה נגד ניוקאסל יונייטד ב-23 באפריל 1921, והוא היה השחקן השלישי בהיסטוריה של ארסנל שמגיע להישג זה לאחר פרסי סנדס ורודי מקאיצ'ריין.

שו השתתף במדי ארסנל ב-326 משחקים בסך הכל, אך לא הבקיע בהם ולו שער אחד. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא החל לעסוק באימון, ובהתחלה אימן את קבוצת המילואים של ארסנל. לאחר מותו הפתאומי של הרברט צ'פמן בינואר 1934 הוא מונה למאמן הזמני של הסגל הבוגר למשך יתרת העונה; שו המשיך בעבודתו הטובה של צ'פמן וזכה עם ארסנל באליפות לעונת 1933/1934, שהייתה השלישית בתולדות המועדון. שו חזר לאמן את קבוצת המילואים לאחר שג'ורג' אליסון התמנה לתפקיד המאמן הראשי.

שו עבד בארסנל לאורך יתרת שנות ה-30 ובמהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא אימן את צ'לסי במשך תקופה קצרה, אך חזר לארסנל והתמנה לעוזרו של טום ויטאקר ב-1947. מאוחר יותר הוא עבד כנציג מטעם המועדון. שו פרש מכדורגל ב-1956, לאחר 49 שנים שבהן היה קשור לארסנל.

## לקריאה נוספת

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1883
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1963
ג'ק קלסי

**אלפרד ג'ון "ג'ק" קלסי** (אנגלית: **Alfred John "Jack" Kelsey**; 19 בנובמבר 1929 - 18 במרץ 1992) היה כדורגלן ולשי בינלאומי ששיחק בעמדת השוער בנבחרת ויילס ובארסנל. קלסי נחשב לאחד השוערים הטובים ביותר ששיחקו בנבחרת ויילס.

## חייו
קלסי נולד באזור לנסמלט שבסוונסי, ובצעירותו עבד בתעשיית הפלדה. ב-1949 הוא אותר על ידי לן מוריס שהיה שחקן ארסנל בעברו, בזמן ששיחק במועדון המקומי וינץ' ון בליגת סוונסי אנד דיסטריקט. מוריס המליץ לארסנל להחתים את קלסי, ולאחר שבמועדון צפו בו במספר משחקים הוחלט לעשות זאת. באותה תקופה ג'ורג' סווינדין היה השוער הראשון של ארסנל, כך שקלסי נאלץ להמתין להזדמנות שלו לשחק בהרכב.

סווינדין סבל מפציעה בעונת 1950/1951, וב-24 בפברואר 1951 קלסי ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק נגד צ'רלטון אתלטיק באצטדיון הייבורי; אולם, הבכורה של קלסי לא הייתה מוצלחת כיוון שהמשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 2 - 5, שהיה גם ההפסד הגדול ביותר מאז נובמבר 1928. באותה עונה קלסי השתתף בארבעה משחקים, אך חזר לשבת על ספסל המחליפים כשסווינדין החלים, ולא היה חלק מההרכב של ארסנל שהגיע לגמר גביע ה-FA בעונת 1951/1952.

קלסי חזר להרכב במהלך עונת 1952/1953 לאחר עונה שלמה בקבוצת המילואים, וחלק את העמדה עם סווינדין; הוא השתתף ב-29 משחקים וזכה עם ארסנל באליפות. קלסי התבלט במבנה גופו הקשיח וביכולתו לתפוס כדורים, והצליח להדיח מההרכב את סווינדין שהשתתף בשני משחקים בלבד בעונת 1953/1954. הוא המשיך להיות השוער הראשון של ארסנל במשך שמונה העונות הבאות; מעמדו של קלסי בארסנל נחלש בעקבות שבר בידו שנגרם בתיקו בגביע ה-FA נגד שפילד יונייטד ב-1959, והוא הוחלף על ידי ג'ים סטנדן.

בתקופתו של קלסי בארסנל המועדון סבל מ"בצורת תארים" (המקום השלישי ב-1958/1959 היה הטוב ביותר), והוא לא הצליח לזכות עמו בתארים נוספים. למרות זאת הוא נחשב לאחד מהשוערים הטובים ביותר בתולדות המועדון. קלסי היה בסגל של קבוצת לונדון XI שהובסה על ידי ברצלונה בסיכום שני המשחקים של גמר גביע ערי הירידים של 1958.

קלסי היה גם השוער הראשון של נבחרת ויילס, וערך את הופעתו הראשונה מתוך 41 ב-1954. קלסי שיחק במשחק של נבחרת הממלכה המאוחדת נגד שאר אירופה ב-1955. הוא היה שוער הנבחרת במונדיאל 1958, היחיד עד כה שבו היא השתתפה. הנבחרת הוולשית הצליחה להעפיל עד רבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת ברזיל לאחר הפסד בתוצאה 0 - 1. קלסי היה אחד מהשחקנים העיקריים בנבחרת שהצליחו למנוע מהברזילאים להבקיע לאורך רוב המשחק, אך בדקה ה-70 בעט פלה כדור שפגע בסטיוארט ויליאמס והצליח להטעות את קלסי ולהיכנס לשער.

הקריירה של קלסי נקטעה כתוצאה מפציעת גב שספג לאחר שניסה לעצור בעיטה של ואוה במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל שנערך במאי 1962; למרות הניסיונות המאומצים לחזור לשחק הוא נאלץ לפרוש בשנה שלאחר מכן. סכום הביטוח שקיבל על כך היה 5,000£. במדי ארסנל הוא השתתף ב-352 משחקים, כאשר דייוויד סימן הוא השוער היחיד בתולדות המועדון ששיחק יותר ממנו.

לאחר פרישתו הוא עבד בארסנל בתפקיד המנהל השיווקי, ולבסוף פרש ב-1989.

## לקריאה נוספת

*Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 


## קישורים חיצוניים

* מחווה באתר football-england.com

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:שוערי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ויילס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
אדולף סילבר

**אדולף סילבר** (בצרפתית: **Adolphe Silbert**) היה שחמטאי וכנר צרפתי.

## הישגים בולטים
סילבר ניצח בתחרות ארקשון בשנת 1902 (אליפות צרפת הראשונה לשחמטאים חובבים). הוא חי בפריז שם התמודד בתחרויות רבות בקפה דה לה רז'אנס. סילבר הגיע למקום החמישי בתחרות 1896, חלק מקום 4–5 בתחרות 1902 (ניצח: דוד ינובסקי), הגיע למקום השלישי בתחרות 1905 (ניצח: ז'אן טאובנהאוס), הגיע למקום השני בשנת 1908, הגיע למקום החמישי בשנת 1909, הגיע למקום הרביעי בשנת 1910, למקום השלישי בשנת 1912, חלק מקום שני בשנת 1914, והגיע למקום השני, בשנת 1917 (ניצח: ארנולד אורבך).

סילבר הפסיד בדו-קרב לארנולד אורבך 1–3 וניצח דו-קרב מול ויינשטיין 3.5-1.5; שני הדו-קרבות התקיימו בשנת 1907.

סילבר חלק מקום שני בתחרות ניצה בשנת 1925 (אליפות צרפת לשחמט, ניצח: רוברט קרפו) וחלק מקום 10–11 באליפות צרפת לשחמט בשנת 1932 (ניצח: מוריס רייזמן).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:ילידי המאה ה-19
קטגוריה:נפטרים במאה ה-20
הרבי רוברטס

**הרברט "הרבי" רוברטס** (אנגלית: **Herbert "Herbie" Roberts**; 19 בפברואר 1905 - 19 ביוני 1944) היה כדורגלן אנגלי.
## קריירה
רוברטס נולד באוסווסטרי שבשרופשייר, ושיחק במועדון החובבני המקומי אוסווסטרי טאון, במקביל לעבודתו כשוטר. רוברטס היה קשר ימני גבוה ושקט, וחתם של חוזה מקצוען בארסנל של הרברט צ'פמן בדצמבר 1926, תמורת 200£. משחקו הראשון בארסנל היה נגד אסטון וילה ב-18 באפריל 1927, אך במשך שתי העונות הראשונות שלו במועדון הוא השתתף רק בחמישה משחקים.

צמיחתו של רוברטס החלה כאשר צ'פמן העביר אותו לעמדת הקשר המרכזי במקום ג'ק באטלר. צ'פמן והקפטן צ'ארלי באקן פיתחו עבור ארסנל את מערך ה-WM, ותפקידו של רוברטס היה לשמש כקשר המרכזי ה"עוצר" את הכדור במרכז ההגנה; הייתה זו טקטיקה חדשנית ביחד למקובל באותה תקופה. עמדתו של רוברטס נוצרה כתגובה לשינויים בחוק הנבדל שנכנסו לתוקף ב-1925, ותוך זמן קצר הפכה לנפוצה בכל הכדורגל האנגלי. בתקופה שבה רוברטס החל לשחק כקשר מרכזי הוא ספג ביקורת והאשמות מאוהדי המועדונים היריבים על כך שהוא משחק בסגנון שלילי מדי.

מספר המשחקים שבהם רוברטס שיחק היה גדול יותר בעונת 1928/1929 ולאחריה, אך הוא החמיץ את גמר גביע ה-FA של עונת 1929/1930 בגלל פציעה. החל מעונת 1930/1931 הוא הפך לקשר המרכזי הבכיר של ארסנל, ושיחק ביותר מ-30 משחקים בכל עונה עד 1936/1937. בתקופה זו הוא זכה עם ארסנל בארבע אליפויות ובגביע FA ראשון בקריירה שלו ב-1935/1936 (הוא שיחק במדי ארסנל בהפסד בגמר של 1931/1932). בתקופה זו הוא גם ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד ב-28 במרץ 1931.

הקריירה הארוכה והמוצלחת של רוברטס בארסנל נקטעה בפתאומיות בתחילת עונת 1937/1938, לאחר שהוא שבר את רגלו במשחק נגד מידלסברו ונאלץ לפרוש. המועדון זכה באותה עונה באליפות החמישית בתולדותיו, אך כיוון שרוברטס הספיק להשתתף ב-13 משחקים היה חסר לו משחק אחד על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות. הוא השתתף במדי ארסנל ב-335 משחקים, והבקיע בהם 5 שערים.

לאחר פרישתו הוא עבד כמאמן כושר בארסנל. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לרובאים המלכותיים, ושירת בדרגת לוטננט. הוא מת בתפקידו בגיל 39 כתוצאה משושנה שוטה; הוא היה ככל הנראה השחקן המפורסם ביותר מבין תשעת שחקני ארסנל שמתו בזמן המלחמה.

## לקריאה נוספת

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 


## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1905
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1944
ארנולד אורבך

**ארנולד אורבך** (בפולנית: **Arnold Aurbach**; 1888, ורשה – 31 בדצמבר 1952) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
## קריירה
בתחילת המאה ה-20 אורבך עזב את ורשה והיגר לפריז. שם ניצח בדו-קרב מול אדולף סילבר בתוצאה 1–3, ניצח בתחרות פריז 1909, הגיע למקום ה-12 בתחרות אבציה 1912, לאחר שנאלץ לפרוש עקב מחלה (ניצח: רודולף שפילמן), סיים בתיקו דו-קרב קצר עם חוסה ראול קפבלנקה 1-1 בשנת 1913 והפסיד לחוסה ראול קפבלנקה 0–2 שנה מאוחר יותר; שני הדו-קרבות התקיימו בפריז.

בשנת 1917 ניצח אורבך בתחרות פריז, מיד אחריו סיים אדולף סילבר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפסיד בדו-קרב קצר 0.5-1.5 לאלכסנדר אלכין (פריז, 1922) וסיים במקום השני, בתחרות ברן 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1888
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1952
חמישיות (תוכנית טלוויזיה)

**חמישיות** היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 2004 והיא תוכנית המשך לתוכנית "צעדים". התוכנית ידועה כאחת מתוכניות הדגל של ערוץ הספורט ונחשבת כאחת תוכניות הספורט הנחשבות והנצפות בישראל. התוכנית משודרת במהלך עונת הכדורסל (מאוקטובר עד יוני) בימי שלישי אחרי חדשות הספורט (למעט בימים בהם משודרים בימי שלישי אולפן ליגת האלופות).

התוכנית היא מגזין כדורסל שבועי בהגשת עודד הלפרין ובהשתתפות גור שלף ועפר שלח כפרשנים קבועים. בעונתה הראשונה הגיש עפר שלח את התוכנית יחד עם ניב רסקין ובהשתתפות ארז אדלשטיין כפרשן, ובעונה השנייה עודד קטש שימש כפרשן בתוכניות הראשונות עד שמונה למאמן הפועל גליל עליון והוחלף על ידי שימי ריגר.

התוכנית מחולקת ארבעה רבעים כאשר שני הרבעים הראשונים מוקדשים בדרך כלל למשחקי ליגת העל בכדורסל, ולמכבי תל אביב ביורוליג, והרבע האחרון ל-NBA. ברבעים עצמם מתבצע דיון בין משתתפי התכנית, ובין הרבעים משודרות כתבות צבע. בעיקר על שחקי הליגה הן ישראלים והן זרים. שיר הפתיחה והסיום של התכנית הוא Big Fun (אנ') של Kool & The Gang (אנ').

בשנת 2021, לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, שב עפר שלח להגיש את התוכנית.

רשימת המגישים לדורותיה:

## פרסים ומועמדויות

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוץ הספורט: תוכניות וסדרות
גן בריץ

שמאל|ממוזער|250px|תצלום אוויר של הפארק
ממוזער|שעון השמש בפארק
**גן בריץ** (בגרמנית: **Britzer Garten** – "בריצר גארטן") הוא פארק ציבורי בדרומה של העיר ברלין, בירת גרמניה. הפארק נמצא בשכונת בריץ של רובע נויקלן של העיר, ונקרא על שם השכונה.
## היסטוריה
הפארק הוקם בשנת 1985 בשל ניתוקם של תושבי אזור זה של ברלין משטחי הכפר שסביבם (בשל הקמת חומת ברלין שהקיפה את ברלין המערבית) ועל מנת לשמש אתר נופש ופנאי לתושבי אזור דרום מערב ברלין. שטחו של הפארק 900 דונמים והוא כולל גן ורדים, גני משחקים, שטחים מיוערים, אגמים, וערוגות פרחים.

בגן הוקם שעון שמש שקוטרו 99 מטרים, והוא הגדול ביותר באירופה. השעון תוכנן על ידי האדריכלים יירגן דירק צילינג, יאספר האלפמן וקלאוס ציליך.

בית הקפה בפארק (Café am See) הוקם בשנת 1985 בתכנונו של האדריכל אנגלברט קרמזר תוך שימוש בטכנולוגיה ידידותית לסביבה.

בפארק נערכים אירועים ציבוריים כגון קונצרטים ומופעים, וכן מופעי זיקוקים.

בכניסה לפארק ממוקם הפסל המכונה "Fette Henne" מעשה ידי הפסל רולף שימנסקי.

הפארק מנוהל על ידי חברת הפארקים והגנים של ברלין הירוקה בע"מ (**Grün Berlin Park und Garten GmbH**) – חברה בבעלות עיריית ברלין.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברלין: פארקים
הגן הבוטני של ברלין

[ממוזער|ימין|150px|[חזרן ענק בביתן המרכזי.]]
[שמאל|ממוזער|250px|ביתן ה[קקטוסים.]]
שמאל|250px|ממוזער|ביתן ויקטוריה.
**הגן הבוטני של ברלין** או, בשמו הרשמי, **הגן הבוטני והמוזיאון הבוטיני ברלין - דאהלם** (בגרמנית: **Botanischer Garten und Botanisches Museum Berlin-Dahlem**) הוא גן בוטני ששטחו 430 דונמים ומוצגים בו כ-22,000 צמחים שונים. גן זה נחשב לאחד מהגנים הבוטניים הגדולים והידועים בעולם. הגן ממוקם בשכונת דאהלם ברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה.

## היסטוריה של הגן
הגן הוקם בין השנים 1897–1910 על פי תוכניות של האדריכל אדולף אנגלר, במטרה לשכן בו את הצמחים הרבים שהובאו ממושבותיה של גרמניה, ומתוך רצון לחקות גנים בוטניים דומים באנגליה (גני קיו) ובצרפת (הז'רדן דה פלנט).

כיום מנוהל הגן והמוזיאון הבוטני על ידי האוניברסיטה החופשית של ברלין.

## תיאור הגן
הגן כולל מספר ביתנים וחממות ששטחן הכולם 6,000 מ"ר.

בין הביתנים ניתן למנות את ביתן ויקטוריה, בו מוצג אוסף של סחלבים, צמחים טורפים וויקטוריה מלכותית (צמח ממשפחת הנופריים); ביתן הקקטוסים; והפביליון הגדול (*Das Große Tropenhaus*) - החממה הגדולה בעולם - מבנה שגובהו 25 מטרים בו נשמרת טמפרטורה קבועה של 30 °C ומוצגים בו צמחים טרופיים.

תערוכת הקבע במוזיאון הבוטני סגורה עד סוף 2022 עקב עבודות מודרניזציה. עדיין ניתן לבקר בתערוכות מיוחדות ובגן.

## קישורים חיצוניים
* 

* תיאור הגן בוטני 

קטגוריה:ברלין: פארקים
ברלין
קטגוריה:שטגליץ-צלנדורף
דינא, מלכת ירדן

[ממוזער|תמונה מ-[1955 מחתונת הזוג]]
המלכה **דינא בנת עבד אל-חמיד** (בערבית: **دينا بنت عبد الحميد**; 15 בדצמבר 1929 – 21 באוגוסט 2019) הייתה אשתו הראשונה של חוסיין, מלך ירדן. דינא הייתה גם דודה מדרגה שלישית של אביו טלאל, מלך ירדן.

## ביוגרפיה
דינא בנת עבד אל-חמיד נולדה בקהיר בירת מצרים. כצאצאית של חסן בן עלי וכקרובת משפחה של טלאל מלך ירדן ניתן לה תואר הכבוד הערבי שריפה של מכה. כמו ילדים רבים ממשפחות אריסטוקרטיות ערביות, היא נשלחה לפנימייה באנגליה, ובהמשך השלימה תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת קיימברידג' היוקרתית וכן תעודת תואר שני במדעי החברה ממכללת בדפורד, בלונדון. בעבר הייתה מרצה לספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קהיר. דינא הכירה את חוסיין לראשונה בזמן לימודיה בלונדון בשנת 1952.

דינא התחתנה עם חוסיין ב-19 באפריל 1955, כשהוא היה בן 19. היא הייתה מבוגרת ממנו במספר שנים ומשכילה יותר, והנישואין עלו עד מהרה על שרטון. לזוג נולדה ב-13 בפברואר 1956 בת, הנסיכה עאליה בת חוסיין, אך מכיוון שנשים לא יכולות לעמוד בראשות ירדן היא לא זכתה להיות מלכת ירדן. הזוג נפרד עוד ב-1956, והתגרש ב-24 ביוני 1957. דינא נשארה בעלת התואר נסיכת ירדן. לאחר מספר שנים נישא חוסיין בשנית למונא אל-חוסיין, בתו של קצין בריטי שהתאסלמה.

באוקטובר 1970 התחתנה דינא עם אסד סולימאן עבד אל-קאדר (סאלח תעמרי), בכיר בארגון לשחרור פלסטין. תעאמרי נתפס בידי ישראל בשנת 1982 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ושהה בכלא הישראלי. הוא שוחרר לאחר שנה במסגרת עסקה להחלפת שבויים שניהלה דינא, יחד עם עוד 8,000 אסירים נוספים.

דינא נפטרה בעמאן ב-21 באוגוסט 2019.

## ראו גם
'ללכת שבי', ספרם של אהרון ברנע ועמליה ארגמן ברנע (הוצ' ידיעות אחרונות משכל, 1986)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכות ירדן
קטגוריה:נשים מצריות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קהיר
קטגוריה:ילידות 1929
קטגוריה:ילידי 1929
קטגוריה:נפטרות ב-2019
קטגוריה:נפטרים ב-2019
דון רופר

**דונלד ג'ורג' בומונט "דון" רופר** (אנגלית: **Donald George Beaumont "Don" Roper**; 14 בדצמבר 1922, בוטלי, המפשייר - 8 ביוני 2001, סאות'המפטון) היה כדורגלן אנגלי.

## קריירה
רופר התבלט כחלוץ בעל יכולת הבקעת שערים גבוהה כבר בגיל בית הספר. הוא אותר על ידי טובי קלהר, עוזרו של המאמן טום פארקר מסאות'המפטון, וביולי 1940 הוא חתם במועדון. משחקיו הראשונים היו במסגרת המשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה. לאחר חידוש משחקי הכדורגל התחרותיים ב-1946 רופר הצליח לבסס את מעמדו כ"קיצוני (ימני) עם שתי רגליים חזקות".

במקביל לקריירת הכדורגל שלו הוא השתתף פעם אחת במשחק קריקט מקצועני בין המפשייר לאוניברסיטת קיימברידג'.

רופר שיחק בעונת 1946/1947 בליגה השנייה וגילה יכולת טובה, ולפיכך בסיום העונה הוחתם על ידי ארסנל תמורת 10,000£, כאשר ג'ורג' קרטיס וטום רדקין עוברים לסאות'המפטון. בהנהלת ארסנל רצו מאוד להחתים את רופר על חוזה במועדון, והמאמן טום ויטאקר הגיע לסאות'המפטון כ-11 פעמים במסגרת המשא ומתן.

רופר הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת האליפות 1947/1948 הוא השתתף ב-40 משחקים שבהם הבקיע 10 שערים. הוא עבר לעמדת הקיצוני השמאלי בעונת 1949/1950, אך הוחלף על ידי דניס קומפטון לקראת משחק גמר גביע ה-FA של 1950, שהסתיים בניצחון של ארסנל. רופר חזר לעמדה זו בעונה שלאחר מכן, והמשיך לשחק בה במשך חמש עונות נוספות. עם זאת, בגמר גביע ה-FA של 1952 בו הפסידה ארסנל לניוקאסל יונייטד, שיחק רופר בעמדת הבלם האחורי במקום וולי ברנס שנפצע.

עונת 1952/1953 הייתה מוצלחת מאוד מבחינת רופר, ובמהלכה הוא זכה עם ארסנל באליפות נוספת והשתתף במשחק אחד של נבחרת אנגליה ב' (אם כי מעולם לא שיחק בנבחרת הבכירה). ב-1952 הוא גם הבקיע חמישה שערים במשחק ידידות נגד היברניאן, שהיה אחד מהראשונים במדינה ששוחקו לאור הזרקורים.

רופר היה שחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות נוספות, אך בעונת 1955/1956 איבד ממעמדו ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. הוא שיחק במדי ארסנל ב-321 משחקים, בהם הבקיע 95 שערים.

בינואר 1957 הוא חזר לשחק עבור מועדון הכדורגל סאות'המפטון שהתדרדר עד לליגה השלישית, התמנה לתפקיד הקפטן ושיתף פעולה עם שחקנים כגון דרק ריבס וטרי פיין הצעיר. בסוף העונה רופר הסתכסך עם הנהלת סאות'המפטון על תנאי העסקתו, וטען שהבטחות שניתנו לו על ידי טד בייטס לקבל תפקיד של מאמן כושר לא קוימו. רופר עזב את סאות'המפטון בכעס רב, ולאחר מכן סירב להשתתף באירועים של המועדון או לבקר באצטדיון הדל.

רופר פרש ממשחק פעיל ב-1963 לאחר ששיחק עבור ויימאות' ודורצ'סטר טאון. לאחר פרישתו הוא עבר להתגורר בסאות'המפטון ועבד כמהנדס.

## לקריאה נוספת

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 


## קישורים חיצוניים

* הספד באתר הגרדיאן

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2001
תמונת פספורט

[שמאל|ממוזער|250px|[תעודת זהות גרמנית ובה תמונת הפספורט של 'אריקה מוסטרמאן', המקבילה הגרמנית ל (פלוני אלמוני)]]
**תמונת פַּסְפּוֹרְט** או **תְּמוּנָה מְזַהָה** היא תצלום פניו של אדם, המשמשת לתעודת פספורט, תעודת זהות, רישיון נהיגה או תעודות רשמיות אחרות.

## מפרט לתמונת פספורט חוקית
למרות שבכל מדינה ישנו מפרט שונה לתמונות פספורט, החוקים הבאים תקפים ברוב המדינות:
* צילום חזיתי של הפנים.
* צבע עיניים ברור.
* במדינות בהן הונהג דרכון ביומטרי, על הבעת הפנים להיות נייטרלית, ללא חיוך וכאשר הפה סגור.
* על התמונה להיות בגודל קבוע, השונה ממדינה למדינה.
ניתן לצלם תמונות פספורט ברוב חנויות הצילום, ולקבל תמונות העונות על הדרישות. ישנה גם אפשרות להכין תמונות פספורט לבד בתוכנת עריכה גרפית או בשירות מקוון.

### מפרט במדינת ישראל
בנוסף למפרט הנ"ל, הדרישות לתמונת פספורט חוקית במדינת ישראל הן:
* רקע בהיר לבן ללא צללים.
* גודל תמונה 3.5X4.5 ס"מ.
* מנח ראש ישר
* יש לראות את שתי האוזניים בתצלום
* הבעה נייטרלית

## ראו גם
* דיוקן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמצעי זיהוי
קטגוריה:צילום
עאליה, מלכת ירדן

[ממוזער|שמאל|המלכה עאליה ובעלה [חוסיין, מלך ירדן|חוסיין (משמאל) בפגישה עם נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד ואשתו בטי פורד (מימין), 30 במרץ 1976]]
המלכה **עאליה בהאא א-דין טוקאן** (בערבית: **علياء بهاء الدين طوقان**; תעתיק מדויק: עליאא' בהאא' אלדין טוקאן; 25 בדצמבר 1948, קהיר, מצרים – 9 בפברואר 1977) הייתה אשתו השלישית של חוסיין, מלך ירדן.

## ביוגרפיה
עאליה בהאא א-דין טוקאן נולדה ב-25 בדצמבר 1948 בקהיר למשפחה פלסטינית משכם. משפחת טוקאן קשרה קשרים טובים עם בית המלוכה הירדני עוד מתקופת המנדט הבריטי. אחד מקרובי משפחתה של עאליה, אחמד טוקאן, שימש כראש ממשלת ירדן בשנת 1970. אביה, בהאא א-דין טוקאן, שימש כשגריר ירדן במצרים בשעת לידתה, ולאחר מכן שימש כשגריר בארצות הברית, איטליה, טורקיה ובריטניה. עאליה נדדה יחד עם משפחתה בהתאם לשליחות אביה והתחנכה במוסדות מערביים. לאחר מכן למדה מדעי המדינה באוניברסיטה בשיקגו.

בשנת 1971 חזרה עאליה להתגורר בירדן, ועבדה בחברת התעופה הירדנית (לימים רויאל ג'ורדניאן). בספטמבר 1972 נתבקשה באופן פרטי בידי המלך לארגן פסטיבל סקי מים בעקבה. ב-22 בדצמבר 1972 נישאו עאליה וחוסיין בטקס פרטי, ועאליה הוכתרה למלכה עאליה אל-חוסיין. נישואי חוסיין ועאליה אירעו חודשים ספורים לאחר גירושיו של המלך מאשתו השנייה מונא אל-חוסיין. ייתכן כי להיכרותו של חוסיין עם עאליה היה חלק בגירושין.

לזוג נולדו שני ילדים: האיא (נולדה ב-3 במאי 1974) ועלי (נולד ב-23 בדצמבר 1975). האיא התחתנה עם השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות. כמו כן אימצו השניים ב-1976 ילדה פלסטינית יתומה בשם עביר (ילידת 1972). עאליה נחשבה למלכה פופולרית בדעת הקהל, ונישואיה עם המלך חוסיין נחשבו למוצלחים. היא הרבתה בפעילויות צדקה וסעד, בייחוד בעזרה לבתי יתומים. ב-1974 תמכה במתן זכות בחירה לנשים בממלכה.

ב-9 בפברואר 1977 נהרגה המלכה בהתרסקות מסוק בעמאן שבירדן בדרך לדרום הממלכה, בדרכה למשימת פיקוח על אזורים נידחים. על שמה נקרא נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. כחצי שנה לאחר מותה נישא חוסיין בפעם הרביעית למלכה נור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

עאליה
עאליה
קטגוריה:הרוגי תאונות אוויריות
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:חברות מסדר גבריאלה סילאנג
קטגוריה:ירדנים ממוצא פלסטיני
קטגוריה:ילידות 1948
קטגוריה:נפטרות ב-1977
אסיאנה איירליינס

[שמאל|ממוזער|250px|[איירבוס A380|איירבוס A380-800 של החברה נוחת בנמל התעופה הבינלאומי של קנסאי]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 777 של החברה]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בואינג 777-200ER של החברה בסכמת הצביעה עד 2006]]
**אסיאנה איירליינס** (בהנגול: **아시아나 항공**; באנגלית: **Asiana Airlines**) היא חברת תעופה דרום קוריאנית. בסיסיה של החברה נמצאים בנמלי התעופה של סיאול. החברה היא השנייה בגודלה בקוריאה הדרומית אחרי קוריאן אייר.

## תולדות החברה

החברה נוסדה בפברואר 1988 והחלה את פעילותה בדצמבר אותה שנה עם טיסות בקו לפוסן.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2021:

## תאונות ותקריות

בתאריך 6 ביולי 2013 התרסק מטוס מדגם בואינג 777 של החברה, שהיה בטיסה 214, בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו בעת נחיתה על המסלול. מתוך 291 נוסעים ו-16 אנשי צוות, 3 נהרגו, ו-187 נפצעו. הסיבה הייתה מערכת ILS כבויה בשל שיפוצים, וטייסים חסרי ניסיון בהתמודדות עם הנמכה ידנית.  

## קישורים חיצוניים

* 

* סקירה על החברה מתוך ״הקוריאנים״ - המדריך לאנשים ועסקים בקוריאה
*  מדיה וקבצים בנושא אסיאנה איירליינס באתר Airliners.net
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סטאר אלייאנס
קטגוריה:קוריאה הדרומית: תעופה
קטגוריה:חברות דרום קוריאניות
קטגוריה:אסיה: חברות תעופה
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסת קוריאה
פט רייס

**פטריק ג'יימס רייס** (באנגלית: **Patrick James Rice**; נולד ב-17 במרץ 1949 בבלפסט) הוא כדורגלן עבר צפון אירי. היה עוזרו של מאמן ארסנל, ארסן ונגר, מאז 1996 ועד 2012.

## חייו
רייס גדל בלונדון. בצעירותו עבד כירקן בגילספי רואד, וב-1964 הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד. הוא חתם על חוזה המקצוען שלו ב-1966, ופילס את דרכו דרך קבוצות הנוער והמילואים של המועדון. משחקו הראשון במדי הסגל הבוגר היה בגביע הליגה נגד ברנלי ב-5 בדצמבר 1967, שהסתיים בניצחון ארסנל בתוצאה 2 - 1.

בעונתו הראשונה בעמדת הבלם הימני של ארסנל הוא השתתף ב-16 משחקים, והחמיץ את ניצחון ארסנל על אנדרלכט בגמר גביע ערי הירידים של עונת 1969/1970. אולם, בתקופה זו הוא זכה לזימון ראשון לנבחרת צפון אירלנד, ומשחקו הראשון היה נגד נבחרת ישראל ב-10 בספטמבר 1968, במקביל לכך שהיה שחקן מחליף בארסנל. פיטר סטורי היה הבלם הימני הבכיר של ארסנל, אך לאחר שעבר לשחק במרכז המגרש בתחילת עונת 1970/1971, רייס תפס את מקומו והיה לשחקן הרכב קבוע למשך יתרת העונה שבה זכה המועדון בדאבל.

רייס היה הבלם הימני הבכיר של ארסנל לאורך שאר שנות ה-70, ושיחק בגמר גביע ה-FA של 1972; הוא היה שחקן הרכב קבוע בשלוש עונות - 1971/1972, 1975/1976 ו-1976/1977. רייס היה השחקן האחרון שנותר מהסגל שזכה בדאבל, וקיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1977. בתפקידו כקפטן הוא זכה להניף את גביע ה-FA לאחר הניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר של 1979, אך מנגד להפסיד בגמרים של 1978 ו-1980. הוא היה השחקן היחיד של ארסנל ששיחק בכל משחקי גמר גביע ה-FA בין 1971 ל-1980, מספר המהווה שיא מועדון שאותו הוא חולק עם דייוויד סימן וריי פארלור. רייס הוביל את ארסנל לגמר גביע המחזיקות של 1980, שהסתיים בהפסד של ארסנל לוולנסיה.

רייס המשיך לשחק עבור נבחרת צפון אירלנד, ובקריירה שנמשכה 11 שנים הוא השתתף ב-49 משחקים. משחקו האחרון היה בהפסד 1 - 5 לנבחרת אנגליה ב-17 באוקטובר 1979. רייס עזב את ארסנל ב-1980 כשהיה בן 31 ולאחר 528 משחקים בכל המסגרות במדי המועדון. הוא עבר לשחק בווטפורד של המאמן גרהאם טיילור; רייס שיחק בווטפורד 137 פעמים, סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1981/1982 וקיבל את סרט הקפטן. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1984.

רייס הצטרף לארסנל כמאמן קבוצת הנוער לאחר פרישתו, והחזיק בתפקידו זה במשך 12 שנים שבהן הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-FA לנוער (1987/1988 ו-1993/1994). רייס היה המאמן המחליף של ארסנל למשך תקופה קצרה בספטמבר 1996, לאחר שהמאמן סטיוארט יוסטון התפטר. יוסטון עצמו החליף את המאמן המפוטר ברוס ריוק. רייס אימן את ארסנל בשלושה משחקי פרמייר ליג שבהם המועדון ניצח, ובהפסד הביתי 2 - 3 בגביע אופ"א לבורוסיה מנשנגלדבך.

רייס התמנה לעוזרו של ארסן ונגר שהגיע בסוף ספטמבר, והוא היה חלק משמעותי מההצלחות של ארסנל בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 (שני דאבלים ועונת האליפות ללא הפסד). רייס הוא האדם היחיד מלבד בוב וילסון שנטל חלק (כשחקן או מאמן) בכל שלושת תוארי הדאבל ארסנל.

בסוף נובמבר 2013 גילו בגופו של רייס סרטן

## לקריאה נוספת

*Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 


## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר Arsenal-land

קטגוריה:כדורגלנים צפון אירים
קטגוריה:מגני כדורגל צפון אירים
קטגוריה:בלפסט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צפון אירלנד
קטגוריה:מאמני כדורגל צפון אירים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1949
אל-מהרה

**מחוז אל-מהרה** (בערבית: **محافظة المهرة**) הוא מחוז במזרחה של תימן. בירת המחוז היא העיר אל-ע'יט'ה. המחוז הוא הקטן ביותר בתימן מבחינת אוכלוסייה והמחוז ה-2 בגודלו מבחינת שטח, 82,045 קמ"ר. המחוז גובל במערב עם חצרמוות, במזרח עם המדינה עומאן ובדרום עם הים הערבי. בנוסף לשפה הערבית, במחוז מדוברת גם השפה המהרי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תימן: מחוזות