open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אולפני אילינג

**אולפני אילינג** הם אולפני טלוויזיה וקולנוע הפועלים בשכונת אילינג במערב לונדון. האולפנים החלו את פעולתם בשם "אולפני אילינג" בשנות ה-30, וידעו תקופת זוהר בה ייצרו קומדיות הנחשבות כיום לקלאסיות, בשנות ה-50. בסוף שנות ה-50 הופסק ייצור הסרטים תחת השם "אולפני אילינג" אך חודש לקראת אמצע שנות ה-90, והוא ממשיך אף כיום (2009).

## היסטוריה

האולפנים הם בין אולפני הסרטים הוותיקים בעולם. במקום פעלו מפיקי קולנוע שונים וביניהם ויל בארקר מחלוצי הקולנוע הבריטי, שהקים את האולפנים במקום בשנת 1896 ובזיל דין, שרכש את האולפנים בשנת 1929. בשנת 1931 החל דין להסריט במקום סרטים במסגרת חברת "אולפני אילינג". בשנת 1933 הוחלף שם החברה ל-"Associated Talking Pictures" (סרטים מדברים מאוגדים), ובמקום הוסרטו כ-60 סרטים עד לשנת 1938 בה רכש את החברה איל הקולנוע מייקל בלקון בשיתוף עם חברת MGM. בלקון החל מחדש להשתמש בשם "אולפני אילינג". בשנת 1944 נרכשה החברה על ידי תאגיד ראנק, אך המשיכה בפעילותה הקולנועית תחת שמה.

בשנות ה-30 ושנות ה-40 הפיקה החברה בעיקר קומדיות בהשתתפות בדרנים כג'ורג' פורמבי שהיה ידוע כזמר ונגן יוקולילי-בנג'ו, וויל היי שרכש את פרסומו על במת המיוזיק הול. כן עסקה החברה בהסרטת סרטי תעודה. החברה הייתה חלוצה בשימוש בבמאי תעודה ליצירת סרטי מלחמה בעלי מראה ריאליסטי.

לאחר המלחמה החלה אילינג בייצור קומדיות, שהפכו לסימן ההיכר של האולפן, ונקראות עד היום "קומדיות אילינג". אלו היו לעיתים סאטיריות באופן קליל ונראו כמשקפות מאפיינים שונים של האופי הבריטי והחברה הבריטית. הקומדיות התבססו על מספר במאים קבועים וביניהם צ'ארלס קרייטון, אלכסנדר מקנדריק וצ'ארלס פרנד, ומספר כוכבים קבועים, ובראשם אלק גינס. הראשונה שביניהן הייתה הקומדיה "Hue and Cry" משנת 1947, והאחרונה "Barnacle Bill" משנת 1957. בין הטובות שבקומדיות היו "Whisky Galore!" (1949), "דרכון לפימליקו"  (1949), "דם כחול" (1949), "The Lavender Hill Mob"  (1951), "The Man in the White Suit" (1951), "The Titfield Thunderbolt"  (1953 ו-"הרוצחים והגברת" (1955). סרטים אלו נחשבים כיום כקלאסיקה של הקולנוע הבריטי, וכלולים בין הקומדיות המשובחות ביותר שהופקו מעולם. הקומדיות זכו במספר פרסי אוסקר ומספר פרסי באפט"א ופרסים נוספים.

בשנת 1955 רכש ה-BBC את האולפנים, על אף שהפקות הנושאות את הכותרת "אולפני אילינג" המשיכו להיווצר באולפני MGM באלזטרי למשך שנתיים נוספות. ה-BBC השתמש באולפנים לצילומי סדרות טלוויזיה ידועות כגון "הבלש המזמר" (1986) וסדרות רבות נוספות.

בשנת 1995 נרכשו האולפנים על ידי בית הספר הלאומי לטלוויזיה וקולנוע, ובאמצע שנות ה-2000 נרכשו על ידי קבוצת אנשי עסקים בראשות אורי פרוכטמן, ברנבי תומפסון, הארי הנדלסמן וג'ון קאו. בשנת 2001 החל האולפן ביצירת סרטים בכותרת "אולפני אילינג" והוא ממשיך בכך עד היום.

## הקומדיות של אילינג

בטבלה זו מרוכזים פרטים באשר ל"קומדיות של אילינג" שנוצרו בתקופה שבין 1947 ל-1957 והקנו לאולפנים את עיקר פרסומם.

### סרטים מאוחרים

## קישורים חיצוניים

* 
* אולפני אילינג באתר screenonline
* 

קטגוריה:אולפני קולנוע
קטגוריה:קולנוע בבריטניה
לזלי וולר

**לזלי אליסון וולר** (באנגלית: **Leslie Elson Waller**; 1 באפריל 1923 – 29 במרץ 2007) היה סופר אמריקאי וממייסדי הרומן הגרפי.

וולר נולד בשיקגו שבאילינוי למשפחת מהגרים מאוקראינה. הוא היה נכה וסבל משיתוק ילדים ועין עצלה, אך השלים את לימודיו בבית ספר תיכון בגיל 16. וולר התעניין בכתיבה מגיל צעיר, ובטרם נרשם ללימודיו בקולג' עבד ככתב-משטרה ופלילים.

בשנת 1942 הוא הצטרף לחילות האוויר של צבא ארצות הברית והמשיך לכתוב במקביל, ופרסם את הרומן הראשון שנכתב תחת שמו, "Three Day Pass". קודם לכך פרסם את "Lie Like a Lady" תחת שם העט "C.S. Cody".

לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נרשם לאוניברסיטת שיקגו ונישא ללוסי הטסל. השניים עברו לניו יורק ושם פרסם ב־1953 את הרומן השני שלו, "Phoenix Island". השניים הביאו לעולם שתי בנות והתגרשו ב־1968, ובאותה שנה נישא וולר לפאטריקה מאהן והחל לטייל בעולם תוך שהוא ממשיך לכתוב. כשחזר עבד כאיש יחסי ציבור והחל בכתיבת סדרת ספרי ילדים.

טרילוגיית ספרים שכתב בנושא פשע מאורגן הגיעה לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הוא נודע בשל העיבוד לרומן שעשה עבור הסרטים אחר צהריים של פורענות (תחת שם העט פטריק מאן) ומפגשים מהסוג השלישי.

לזלי וולר כתב יחד עם ארנולד דרייק את הרומן הגרפי הראשון "It Rhymes with Lust", כרעיון לשָלב בין קומיקס וספרות.

## ביבליוגרפיה
[ימין|ממוזער|250px|עטיפת הספר It Rhymes with Lust (ב[עברית: "זה מתחרז עם תשוקה") מ-1950, הנחשב לאבי הרומנים הגרפיים.]]

* Lie Like a Lady (תחת שם העט C. S. Cody)
* Three Day Pass (1944)
* Show Me the Way (1947)
* The Bed She Made (1951)
* The Witching Night (1953) (תחת שם העט C. S. Cody)
* Phoenix Island (1958)
* The Banker (1963)
* Will the Real Toulouse Lautrec Please Stand Up? (1965)
* Overdrive (1966)
* New Sound (1968)
* The Family (1968)
* Change in the Wind (1970)
* The American (1971)
* Number One (1973)
* The Vacancy (1973) (תחת שם העט פטריק מאן)
* Dog Day Afternoon (1974) (תחת שם העט פטריק מאן)
* Coast of Fear (1975)
* The Swiss Account (1976)
* K. Assignment (1976)
* Close Encounters of the Third Kind (1977) (יחד עם סטיבן ספילברג)
* Hide in Plain Sight (1978)
* Trocadero (1978)
* Brave and the Free (1979)
* Blood and Dreams (1980)
* Steal Big (1981) (תחת שם העט פטריק מאן)
* Gameplan (1983)
* Falcon Crest (1984) (תחת שם העט פטריק מאן)
* Embassy (1987)
* Amazing Faith (1988)
* Mafia Wars (1991)
* Deadly Sins (1992)
* Tango Havana (1993)
* Manhattan Transfer (1994)
* Eden (1997)
* Comeback (1997)
* Target Diana (2001)


## קישורים חיצוניים

* לזלי וולר באתר Library Thing.
* לזלי וולר באתר Fantastic Fiction.
* הספד שפורסם לאחר מותו בעיתון הגארדיאן הבריטי.
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:קומיקסאים אמריקאים
קטגוריה:כתבים פליליים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
קטגוריה:שיקגו: אישים
קרל קוקס

**קרל קוקס** (באנגלית: **Carl Cox**; נולד ב-29 ביולי 1962) הוא מפיק מוזיקלי ותקליטן טכנו והאוס בריטי ידוע. קוקס ידוע כאחד התקליטנים המובילים בעולם ובעל שתי חברות תקליטים: "אינטק רקורדס" ו"תקליטי המאה ה-23".

קרל קוקס נולד באולדהאם, בריטניה. הוא החל לתקלט באמצע שנות ה-80 במועדונים במנצ'סטר. פריצתו הגדולה באה בשנת 1991 כאשר עשה רמיקס לטראק של פול אוקנפולד, "I Want You". הרמיקס הפך ללהיט גדול בכל רחבי אירופה.

קוקס היה התקליטן הראשון שזכה במקום הראשון ב"מצעד 100 התקליטנים של מגזין דיג'יי" בשנת 1997.

כיום יש לו תוכנית רדיו בשם Global שמשודרת ב-24 מדינות שונות בעולם.

## דיסקוגרפיה
* 1996- At The End Of The Cliche
* 1999- Phuture 2000'
* 2005- Second Sign
* 2011 - All Roads Lead To The Dancefloor

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תקליטנים בריטים
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1962
מזע'ונה

**מַזְע'ונָה** (ערבית **مزغونة**) הוא אתר פירמידות הבנויות מלבני בוץ מתקופת השושלת השתים עשרה ששלטה במצרים העתיקה בין המאה ה-20 לפנה"ס ועד המאה ה-18 לפנה"ס. האתר נמצא 5 ק"מ דרומית לדחשור.

האתר נחקר בשנת 1910 על ידי ארנס מקיי, ונחפר בשנת 1911 על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי. באתר נמצאו שתי פירמידות שבנייתן לא הושלמה. השערת הארכאולוגים היא שהפירמידות שייכות למלך אמנמחת הרביעי ולמלכה סבכנפררע. האתר מכיל גם בית קברות עם קברים מתקופת הממלכה הקדומה ועד התקופה הרומית. פיטרי מצא קברים שלמים מהתקופה הרומית הקדומה. קברים אלה שמורים היום במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית בלונדון

שמאל|ממוזער|250px|הפירמידה הדרומית - חפירות פיטרי 1911

## הפירמידה הדרומית
הפירמידה הדרומית נמצאת במרחק של כ-5 ק"מ דרומית לפירמידה הנטויה של סנפרו בדחשור, מוקפת בחומה גלית. ניתן לראות בשטח שרידים של לבני הבוץ, לא נמצאו שרידי כסוי אבני הגיר של הפירמידה. שטח בסיס הפירמידה הוא 52.5 מ"ר, אבל היא מעולם לא הושלמה. אין מידע לגבי שיפוע הפירמידה וגובה החומה המקיפה. ההנחה היא שהיא דמתה לפירמידה של חווארה, בממדים יותר קטנים. יחוס הפירמידה לאמנמחת הרביעי נעשה על בסיס המבנה, וצורת חדר הקבר. חדר הקבורה החיצוני הכיל בתוכו קבר מונוליטי סגור עשוי מחלמיש כמו קברו של אמנמחת השלישי בחווארה. באתר נמצאה אבן שחם גדולה מוכנה להשלמת קודקוד הפירמידה, אבל לא נעשה בה כל שימוש משום שאף אחד לא נקבר בפירמידה. הכניסה לאזור התת-קרקעי של הפירמידה הייתה ממרכז צידה הדרומי. מסדרון המעבר נבנה בקצהו בצורת U אשר הוביל לחדר הקבורה הפנימי. המרווח בין החדר לקבר היה כשני ס"מ. במקום נמצאו 42 טון לוחות חלמיש מחכים שיחליקו אותם מעל הקבר.

## הפירמידה הצפונית
פירמידה זו כמו הפירמידה הדרומית יוחסה למלכה סבכנפררע על בסיס שרידים שנמצאו בשטח. מלכה זו שלטה פחות מארבע שנים. קשריה המשפחתיים עם השליטים שקדמו לה לא נקבעו בבירור. ההנחה היא שהייתה ביתו של אמנמחת השלישי, ואחותו או חצי אחותו ובת זוגו של אמנמחת הרביעי. הפירמידה גדולה יותר מהפירמידה הדרומית. מבנה הבסיס של הפירמידה הושלם אבל איש מעולם לא נקבר בה. גם המבנה העליון של הפירמידה מעולם לא הושלם.

## לקריאה נוספת

•W.M.F. Petrie, G.A. Wainwright, E. Mackay, The Labyrinth, Gerzeh and Mazghuneh. London 1912


## קישורים חיצוניים

* אתר הפירמידות של מצרים - פירמידות של מזע'ונה



קובץ:Piramide-mazghuna-south-he.png|שרטוט הפירמידה הדרומית במזע'ונה - בכיתוב תעלת הכניסה לחדר הקבורה
קובץ:Mazghouna-herses.jpg|שרטוט של המסדרון וחדר הקבורה בפירמידה הצפונית של מזע'ונה
קובץ:Piramide-mazghuna-north-he.png|שרטוט הפירמידה הצפונית במזע'ונה



## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מצרים: מבנים
מצרים, הפירמידות ב-
קטגוריה:קבורה
אברהם קפלן (מוזיקאי)

**אברהם קפלן** (5 במאי 1931 – 6 בספטמבר 2023) היה מנצח מקהלות ומלחין ישראלי-אמריקאי.

## ביוגרפיה
קפלן נולד בישראל, בן ונכד למנצחי מקהלות – סבו היה חזן ומנצח מקהלה ב. אביו, שלמה קפלן, הניח את התשתית לתרבות שירת המקהלה בישראל והיה למנצח המקהלות המוביל באמצע המאה ה-20. ניסיונו הראשון של אברהם בתחום זה היה בעת שירותו הצבאי, כאשר ניצח על מקהלה ביחידה שלו.
אחרי השחרור החל בלימודי מוזיקה (ניצוח על מקהלות) באקדמיה למוזיקה בירושלים והתמנה למנצח המקהלות של הקונסרבטוריון ושל קול ישראל.

בשנת 1954 יצא קפלן לניו יורק, להמשיך בלימודי המוזיקה בג'וליארד. כעבור שלוש שנים, מצויד בשתי דיפלומות ואחרי תקופת עבודה כעוזר מנצח, חזר לישראל וניצח על מקהלת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. בשנת 1961 חזר לארצות הברית, התמנה לראש מחלקת ניצוח מקהלות בג'וליארד. במקביל שימש מנצח או מנהל מוזיקלי במקומות שונים, הופיע בתוכניות טלוויזיה והקליט עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. על תלמידיו בג'וליארד נמנה המנצח ג'ון נלסון.

בשנת 1954 היה שותף להכנות לביצוע הבכורה העולמי של האופרה "דוד" מאת דריוס מיו בירושלים. ב-1963 הכין את המקהלה לביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש", בתל אביב.

ליאונרד ברנשטיין הביע את התפעלותו מן המוזיקליות והרבגוניות של תזמורת הקאמרטה הסימפונית בניצוחו של "מאסטרו אברהם קפלן, שנשלח לה ממרומים". קפלן ניצח על תזמורת זו בשנים 1968–1977.

בשנת 1977 הופיע בבית הלבן בקונצרט חגיגי לכבוד נשיא פינלנד, אורהו קקונן. הוא הוזמן לנצח בקונצרט לכבוד אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה הדוכס מאדינבורו בביקורם בארצות הברית בשנת 1983.

ב-1977 הצטרף אברהם קפלן לסגל המרצים של אוניברסיטת וושינגטון כמנהל לימודי המקהלה.

נוסף לניצוח והוראה, כתב קפלן ב-1985 את ספר הלימוד "Choral Conducting", בנושא "ניצוח מקהלות". הספר, הנפוץ מאוד בשימוש, יצא במהדורה שלישית.

בתחילת 2020 עבר לבלטימור במטרה להיות סמוך לבנו ונכדיו.

לעת זקנה, הוא החליט לחזור ולחיות בעיר ילדותו תל אביב, לצד אחיותיו.

אברהם נפטר ב-6 בספטמבר 2023.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אברהם קפלן, באתר naxos.com
* אברהם קפלן, באתר bach-cantatas.com

* https://web.archive.org/web/20081220084303/http://www.washington.edu/research/showcase/1977c.html


קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:מנצחי מקהלות ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:משפחות במוזיקה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
משפט הצפיפות של צ'בוטרב

**משפט הצפיפות של צ'בוטרב** הוא משפט מרכזי בתורת המספרים האלגברית. עבור הרחבת גלואה נתונה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה G, המשפט מתאר כיצד מתפלגת בין איברי G העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני הנבחר, כביכול, באקראי. משפט הצפיפות מהווה הכללה משותפת למשפט דיריכלה על ראשוניים בסדרות חשבוניות ולמשפט פרובניוס על פירוק פולינום שלם מודולו ראשוניים שונים. בין המסקנות החשובות מהמשפט: בכל שדה מספרים, האידיאלים הראשוניים מתפלגים באופן אחיד (במובן של צפיפות דיריכלה) בין המחלקות השונות של חבורת מחלקות האידיאלים.

**משפט הצפיפות**: תהי K/F הרחבת גלואה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה \ G = \operatorname{Gal}(K/F). עבור כל מחלקת צמידות C של G, לקבוצת הראשוניים p שעבורן העתקת פרובניוס שייכת ל-C יש צפיפות דיריכלה השווה ל- \ \frac. יש להבחין שהעתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (של F) אינה מוגדרת היטב כאיבר של G, אלא עד כדי הצמדה. לכן קובע המשפט למעשה שהעתקת דיריכלה מקבלת כל ערך אפשרי בחבורה, ב"הסתברות" אחידה.

אם f הוא פולינום מתוקן בעל מקדמים בחוג השלמים האלגבריים \ O_F של F, אז העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (שהוא אידיאל ראשוני בחוג השלמים) פועלת על שורשי הפולינום בשדה השאריות \ O_K/P באמצעות העלאה בחזקת \ q = |O_F/p|. לפי תורת גלואה של שדות סופיים, מבנה המחזורים של פעולה זו שווה לתבנית הפירוק של הפולינום f מעל השדה \ O_F/p. כך אפשר להסיק ממשפט הצפיפות של צ'בוטרב את משפט פרובניוס.

צ'בוטרב (1894-1947) הוכיח את המשפט ב-1922, באמצעות רדוקציה של הרחבת שדות כללית להרחבה ציקלוטומית. כדי להוכיח את המשפט עבור הרחבה ציקלוטומית K/F, הוא פירק את פונקציית זטא של השדה K כמכפלה של פונקציות L של השדה F, בדומה לאופן שבו הוכיח דיריכלה את המשפט שלו. ההוכחה פורסמה ב-1923 ברוסית, ואז ב-1925 בגרמנית. שנתיים אחר-כך נעזר אמיל ארטין בשיטת הרדוקציה של צ'בוטרב כדי להוכיח את משפט ההיפוך שלו, ושיטה זו היא עדיין צעד חיוני בכל הוכחה של משפט ההיפוך. את המשפט של צ'בוטרב, לעומת זאת, גוזרת הספרות המודרנית ממשפט ההיפוך, המטפל באופן ישיר בכל הרחבת שדות אבלית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת המספרים האלגברית
צפיפות של צ'בוטרב
צפיפות של צ'בוטרב
וינסנט קנבי

**וינסנט קנבי** (באנגלית: **Vincent Canby**; 27 ביולי 1924 – 15 בספטמבר 2000) היה מבקר קולנוע אמריקאי.

## ביוגרפיה
קנבי נולד בשיקגו שבאילינוי לקטרין אן ולויד קנבי. בשנת 1969 הפך למבקר הקולנוע הבכיר בעיתון "הניו יורק טיימס" וכתב בעיתון על יותר מ-1,000 סרטים. הוא היה תומך נלהב של כמה במאים, בהם וודי אלן שאף הגדיר את הביקורת על סרטו "קח את הכסף וברח" כנקודת מפנה בקריירה שלו. קנבי העביר ביקורת קשה על סרטים עטורי שבחים כגון "רוקי", "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית", "היו זמנים באמריקה", "צ'יינהטאון", "שגעון של לילה", "מגרש השדים", "קן הקוקייה", "הסנדק חלק שני", "הנוסע השמיני" ו"מלתעות" שעליו כתב בסגנונו האופייני: "45 שניות אחרי שהסרט יסתיים לא יהיה צופה אחד שלא יחוש שהוא צפה בקשקוש".

קנבי נפטר ממחלת הסרטן במנהטן שבניו יורק. שלוש שנים לאחר מותו של קנבי, הופיעה בעמוד הראשי של "ניו יורק טיימס" ידיעה פרי-עטו על מותו של בוב הופ. כחלק מתיק חבצלת כתב קנבי כתבת-הספד על הופ שנים רבות לפני כן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בעלי טור אמריקאים
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
סקופ

**סְקוּפּ** (מאנגלית אמריקנית: **scoop**; פירוש המילה המקורי הוא "מחטף") הוא מונח בעיתונאות המציין ידיעה חדשותית מקורית, חשובה, מפתיעה או מרעישה שנחשפה באופן בלעדי על ידי גורם עיתונאי כלשהו. השימוש המתועד הראשון במילה במשמעות זו הוא מאמצע המאה ה-19.
בהשאלה, המילה משמשת כסלנג עבור תגלית מפתיעה בכל תחום שהוא בחיים. האקדמיה ללשון העברית הציעה, כבר בשנות החמישים, את החלופה העברית **סנונית**. אולם עדיין לא נפלה החלטה בדבר. 

סקופים הם לרוב חדשות בעלות חשיבות רבה, אשר סביר להניח שיעניינו מספר רב של אנשים. הסקופ הוא לרוב סיפור חדש או, לחלופין, כזה המלמד על היבט חדש לגבי אירוע חדשותי אשר ידוע זה מכבר. לרוב הסיפור הוא לא צפוי או מפתיע ולעיתים אף מדובר בידיעה סודית. בשל כך, אירועים אשר מתרחשים לעיני כל ובפומבי, כגון אירוע ציבורי גדול או הצהרות שניתנו במהלך מסיבת עיתונאים, אינם נחשבים כסקופים.

על אף זאת, לא כל ידיעה בלעדית למדיום חדשותי כלשהו היא סקופ. כך, לדוגמה, ידיעה בלעדית על פריצה למשרד היא לאו דווקא סקופ, שכן לרוב אין לפריצה שכזו השפעה רבה על הציבור או על ההיסטוריה. מצב הפוך עלול להתרחש כאשר ידיעה בלעדית אשר בהקשרה המקורי לא נראתה כסקופ הופכת לכזו בהקשר ההיסטורי, כך למשל היה בפרשת ווטרגייט.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות
דן לנדאו

**דן ג'סטין לנדאו** (נולד ב-12 באפריל 1970) הוא עורך דין שכיהן כמנכ"ל הכנסת בשנים 2009 – 2013.

## ביוגרפיה
לנדאו הוא בוגר ישיבת הר עציון במסגרתה שירת בחיל השריון כחייל הסדר, בעל תואר במשפטים ומוסמך לעריכת דין. במהלך הכנסת ה-15 שימש כעוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת ראובן ריבלין. לאחר מינויו של ריבלין לשר התקשורת עבר עמו למשרד ושימש ראש מטה השר. מתוקף תפקידו עמד בראש צוות מקצועי שהמליץ להמיר את פעילות משרד התקשורת ברשות עצמאית. אחריותו השוטפת במשרד התקשורת כללה ריכוז הקשר עם הכנסת ומשרדי הממשלה השונים.

לאורך כהונת הכנסת ה-16, בעקבות מינויו של ריבלין ליושב ראש הכנסת, שימש לנדאו ראש לשכת היו"ר. בתקופה זו עמד בראש פרויקט ההקמה של ערוץ הכנסת וליווה את הליך החקיקה הכרוך בהקמתו ומכרז הזכיינות לגוף המשדר. כן הוא ליווה את פעילות מרכז המחקר והמידע של הכנסת בתקופת הקמתו, והציג את עמדת היו"ר בישיבות הוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת. לאחר פיזור הכנסת ה-16 ולקראת התכנסות הכנסת ה-17 החליטו יו"ר הכנסת ומזכיר הכנסת להעסיק את לנדאו דרך חברת מאסטרפלאן לזמן מוגבל בגלל היותו בעל הניסיון היחיד בנושא פרויקט הקמת מרכז מבקרים של הכנסת שהיה אז בעיצומו. מבקר המדינה מתח ביקורת על הסדר העסקה זה ובעקבות זאת ביטל מנכ"ל הכנסת הנכנס את פרויקט מרכז המבקרים וסיים את ההתקשרות עם לנדאו.

בשנים 2006–2009 עסק בעריכת דין באופן פרטי והתמקד בייצוג משפטי בבג"ץ ובפרויקטים בתחום התקשורת. בשנת 2008 הציג מועמדותו לתפקיד יו"ר המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין.

לאחר כינון הכנסת ה-18 ובחירתו מחדש של ריבלין לתפקיד יו"ר הכנסת, באפריל 2009 מונה לנדאו למנכ"ל הכנסת ואושר לתפקיד על ידי ועדת הכספים. בתפקיד מנכ"ל הכנסת שם לנדאו דגש על ניהול המשכן על פי תקנים מקובלים של חברות עסקיות, כולל הכנת תוכניות עבודה שנתיות ורב שנתיות ופרסום מרבי של פעילות הכנסת להגדלת השקיפות. בין השאר שודרג אתר האינטרנט של הכנסת, הוגברו השידורים הישירים ממליאת הכנסת ומוועדות הכנסת באמצעות ערוץ הכנסת והאינטרנט, הוגדל באופן ניכר מערך הדוברות של הכנסת, וכן הורחבו ימי הביקור בכנסת, פותחו סיורים ייחודים ותוכניות חינוכיות לקהלים בכל הגילאים ומותאמים לנושאים שונים ומגוונים, דבר שהביא להכפלת מספר המבקרים בכנסת.

בשנים 2025-2015 שימש לנדאו סמנכ"ל רגולציה ברכבת ישראל.

לנדאו הוא בנו של דוד לנדאו, נשוי ואב לחמישה. מתגורר באפרת.

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי הכנסת
קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
יעקב שמואל

**יעקב שמואל** (נולד ב-7 באוגוסט 1968) הוא מתאגרף ישראלי מקצועני לשעבר במשקל נוצה. מאזנו כמקצועני הוא 7 ניצחונות ו-0 הפסדים.

שמואל ייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, הגיע לשלב רבע הגמר וסיים במקום החמישי באולימפיאדה. הוא גם היה אלוף ישראל במשקל נוצה פעמים רבות ואלוף מדינת ניו יורק לחובבים ב-1986.

## קריירה
שמואל גדל באור יהודה. החל את קריירת האגרוף בשנת 1980 אצל המאמן פימה ליפמנוביץ'. בהיותו בן 14 ערך שמואל את הקרב הבינלאומי הראשון שלו נגד אלוף בתי הספר של אנגליה וניצח, בתחרות שנערכה בין נבחרת ישראל ולבין נבחרת צפון אנגליה. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ישראל לנוער. ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות ברחבי אירופה.

בשנת 1986 יצא לתחרות בניו יורק וזכה במדליית זהב בטורניר הספניש גלובז (אליפות מדינת ניו יורק לחובבים). ב-1987 זכה בטורניר בפולין.

בשנת 1987 התגייס לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין ושירת באשקלון.

בשנת 1988 השתתף שמואל באולימפיאדת סיאול שבקוריאה הדרומית. בקרב הראשון הוא ניצח את ירמו אסקלינן מפינלנד, ובקרב השני את ריקרדו פיטמן מאיי קוק, אך בשלב רבע הגמר נוצח על ידי האיטלקי ג'ובאני פאריסי, שהמשיך וזכה במדליית הזהב.

בשנת 1990, לאחר שרותו הצבאי, עבר שמואל לצרפת ושם עבד כשנתיים כמתאגרף מקצועני.

בין 3 בדצמבר 1988 ו-10 בפברואר 1991 ערך שמואל שבעה קרבות כמקצוען, וניצח בכולם. הוא התאגרף עם מיק פאול, מוסטפא ורקווי, פסקל ראגאוט, רדהא ג'ין עבאס, ג'ין מארק אוגוסטין, ליונל ג'ין ואנק ריגל.

בשנת 1995 הגיע למקום חמישי באליפות העולם שנערכה בברלין. אך בעקבות הפסד למתאגרף טורקי באליפות אירופה, נמנעה ממנו האפשרות להתחרות באולימפיאדת אטלנטה (1996).

בשנת 1996 פרש שמואל מאגרוף תחרותי בעקבות פציעה ביד. הוא עבר לאימון, אימן חמש שנים בקבוצת מכבי תל אביב באגרוף, ובמקביל אימן בנבחרת ישראל באגרוף. נכון ל-2013 משמש כמאמן ומדריך לאגרוף במכון שפתח באור יהודה.

גרוש ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתאגרפים ישראלים
קטגוריה:מתאגרפים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:מתאגרפים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
בית הכנסת סקולנובה

**[[בית כנסת|בית הכנסת]] סקולנובה** (באיטלקית: **Sinagoga Scolanova**; מילולית: "בית הכנסת החדש") נמצא בעיר טראני שבדרום איטליה. הוא נבנה בימי הביניים בשנת 1247. בשנת 1541, עם גירוש היהודים מהאזור בידי קרלוס החמישי, הוסב – יחד עם שלושת בתי הכנסת הנוספים בטראני – לכנסייה קתולית, ששמה היה "סנטה מריה סקולנובה" (באיטלקית: Chiesa di Santa Maria Scolanova). הכנסייה שפעלה בו הפסיקה את פעילותה בשנות ה-50, ובשנת 2006 שב המבנה ליעודו המקורי, בית כנסת יהודי. אף שהכנסייה פעלה במבנה במשך מאות שנים, לא הוכנסו שינויים משמעותיים בעיצובו הפנימי של המבנה, וכך השתמרו גומחת ארון הקודש ושלושה חלונות המעטרים את קיר המזרח.

בית הכנסת סקולנובה היה אחד מארבעה בתי כנסת שפעלו בעיר טראני בימי הביניים. בשנת 1541, עם גירוש יהודי האזור, הוסבו כל ארבעת בתי הכנסת לכנסיות ו-310 היהודים שנותרו בעיר נאנסו להמיר את דתם לנצרות. מתוך ארבעת מבני בתי הכנסת שרדו רק הסקולנובה והסקולגרנדה. מבנה בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה (באיטלקית: Sinagoga Scolagrande; מילולית: "בית הכנסת הגדול") הפך לכנסיית סנט'אנה (באיטלקית: Chiesa di Sant’Anna), וב-2009, כתוצאה מפעילותו של חוקר יהדות איטליה צ'זרה קולפמינה ואחרי עבודות שיקום ממושכות, נפתח בו מוזיאון למורשת יהודי טראני .

על אף השבת המבנה לייעודו המקורי כבית הכנסת, בשל היותו מקום היסטורי אין אפשרות לשנות דבר במבנה. כך נוצר מבנה דת יהודי שמשלב אלמנטים נוצרים. בבית הכנסת נותר מגדל פעמונים בראש המבנה, אך אחד מבני הקהילה החליף באישון לילה את הצלב במגן דוד. את איור מרים אם ישו, שבגומחת ארון הקודש, כיסו באמצעות קיר זמני.

מאז 2006, היהודי האחרון שנותר בטראני, אברהם זכאי זקילו, מתפלל בבית הכנסת מדי יום. לתפילה במקום מצטרפים גם מבקרים מזדמנים בעיר.

## ראו גם
* יהדות טראני

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

טראני
טראני
המל

**המל** (מערבית: **راس الحمل** - ראס אל המל, "ראש הכבש") או **α בטלה** הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים טלה והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. הכוכב מייצג את ראשו של הטלה כפי שמרמז שמו בערבית. הכוכב נקרא גם לעיתים אל-נאת' (בערבית, הנוגח) אך שם זה מזוהה כיום עם הכוכב β בשור.

לפני כ-2,000 שנים היה הכוכב סמוך לנקודת המפגש בין מישור המלקה ובין קו המשווה השמימי, כלומר במקום בו נמצאה השמש בנקודת השוויון של האביב (בחצי הכדור הצפוני), ומסיבה זו נחשב מזל טלה למזל הראשון בגלגל המזלות. נקיפת ציר כדור הארץ העבירה את נקודת השוויון לקבוצת דגים.

## תכונות
המל הוא ענק כתום במרחק של כ-66 שנות אור ועם מסה של כ-2 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום שלב היתוך המימן בליבתו. רדיוס הכוכב הוא 15 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו היא פי 50 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 90 אם כוללים גם את התחום התת אדום.

## קישורים חיצוניים
* המל באתר של ג'ים קלר
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים טלה
קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:כוכבים בהירים
קטגוריה:קטלוג גליזה
מאיר

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מאיר
לוחיות ברכת כהנים

**לוחיות ברכת כהנים** הן שתי לוחיות כסף זעירות שנמצאו גלולות היטב שעליהן נמצא כיתוב בכתב עברי קדום שפוענח ככולל טקסט הדומה מאוד לברכת כהנים. הלוחיות נחשבות לממצא הארכאולוגי הקדום ביותר של טקסט מקראי, ומשערים שהן שימשו כקמע.

הלוחיות, שנמצאו בשנת 1979 בכתף הינום שמדרום-מערב לעיר העתיקה, הן הממצא המרשים ביותר שנתגלה במאספה בחפירות כתף הינום.

## מציאת הלוחיות
בריאיון לעיתון ישראל היום תיאר הארכאולוג גבי ברקאי את סיפור חשיפת הלוחיות:
פתיחת הלוחיות התעכבה במשך שלוש שנים עד שנמצאה טכנולוגיה מתאימה לפתיחת הלוחיות מבלי שייגרם להן נזק. עם פתיחתן נמצא כי הן מכילות שורות חרוטות בכתב האלפבית העברי העתיק. גבריאל ברקאי הצליח לקרוא רק מילים בודדות, בהן את שם הויה, ואלו פורסמו בקדמוניות. לקראת הצגת הלוחיות במוזיאון ישראל בתערוכה שנפתחה בסוף יוני 1986, ביקשה מיכל דייגי-מנדלס מפרופסור יוסף נוה לנסות לפענח את הכיתוב על הלוחיות. נוה הפנה אותה לעדה ירדני מומחית לכתב עברי קדום ולהעתקת כתובות קדומות. ירדני ציירה במדויק את הכיתוב על הקמיעות וזיהתה שמדובר בטקסט קדום של ברכת הכהנים. בסוף הקמיעות מופיע נוסח המהווה וריאציה מקוצרת של ברכת הכהנים. לאחר למעלה מעשור, הצליח צוות של מדענים להביא לפענוח חלקים נוספים מהכתובת, בעזרת שיטות מתקדמות של צילום. שתי לוחיות הכסף, בנוסף לכלים נוספים אשר נמצאו במאספות, מוצגות כיום במוזיאון ישראל.

## נוסח הלוחיות<small></small>

נוסח המסורה של ברכת כהנים (בספר במדבר) הוא , על לוחית הכסף הראשונה מופיע הפסוק הראשון ותחילתו של הפסוק השני, סיומו של פסוק זה אינו ברור. על לוחית הכסף השנייה נכתב:  שהוא שילוב של הפסוק השני והשלישי שבנוסח המסורה.

## תיארוך הלוחיות
תיארוך הלוחיות נתון במחלוקת. יש מן החוקרים שתיארכו את הלוחיות למאה השביעית לפנה"ס על סמך מאפיינים פלאוגרפיים ועל סמך ממצאים נוספים מהאתר, או לראשית המאה השישית לפנה"ס. חוקרים אחרים איחרו את זמן של הלוחיות, לתקופת שיבת ציון על סמך היעדר מגילות כסף מוכרות מתקופת הבית הראשון ובגלל הכתיב המלא יחסית של מספר מילים בכתובת.

## השפעת הלוחיות על חקר המקרא
|שמאל|ממוזער|250px|שתי הלוחיות בתצוגה
חוקרי המקרא חלוקים ביניהם ביחס לשאלת המועד בו נכתבו ספרי המקרא. על פי השערת התעודות, המקרא הוא אסופה ערוכה של כתבים שנוצרו בתקופות שונות על ידי כותבים שונים, כשתיארוכם נע בדרך כלל מזמנו של חזקיהו ואילך עד לחורבן בית שני. מציאת טקסטים מקראים המתוארכים לסוף המאה השביעית לפנה"ס על פי השיטות המקדימות, מספקים את המועד המוקדם ביותר, הידוע לחוקרים, לחיבורם. ממציאתן של שתי נוסחאות שונות בשתי הלוחיות, מסיק גבי ברקאי ששתיהן מבוססות על נוסח המסורה שבטקסט המקראי בספר במדבר ומקצרות אותו. לפי זה ניתן לקבוע שחיבור הטקסט המקראי של ברכת כהנים קדם למאה השישית לפנה"ס.

בלוחיות מופיע גם בבירור השם "יהוה" חמש פעמים. זהו הממצא הראשון של שם 'יהוה' בירושלים בתקופת בית ראשון.

## ראו גם

* רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  (פורסם גם בתוך: **מקרא ועולמו**, הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 421–432)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כתובות בעברית עתיקה
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ארכאולוגיה
פול קלוג

**פול פרדריק קלוג** (באנגלית: **Paul Frederick Kluge**, נולד בשנת 1942 בניו ג'רזי, ידוע בכינוי **P. F. Kluge**) הוא סופר אמריקאי המתגורר באוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית-הספר הגבוה לאומנות וכיום הוא מלמד במקום כתיבה יוצרת. בין השנים 1967–1969 שרת בחיל השלום והוצב במיקרונזיה.

קלוג כותב בעיקר רומאנים והוא מחברם של כמה ספרים עטורי שבחים ביניהם גם הרומן האחרון שלו שיצא ב-2008, Gone Tomorrow. שתיים מצירותיו הפכו לסרטי קולנוע: "אדי והמשוטטים" (1983) ואחר צהריים של פורענות (1975) שבוסס על מאמר שכתב יחד עם תומאס מור עבור מגזין "לייף". קלוג נוהג לכתוב גם למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.

## ביבליוגרפיה
#### רומאנים
* The Day I Die: A Novel of Suspense  (1976)
* Eddie and the Cruisers  (1980)
* MacArthur's Ghost  (1987)
* Seasons for War  (1988)
* Biggest Elvis  (1996)
* Final Exam  (2005)

#### אחרים
* The Edge of Paradise  (1991)
* Alma Mater: A College Homecoming  (1995)
* Gone Tomorrow  (2008)

## קישורים חיצוניים

* פול קלוג, האתר הרשמי.
* פול קלוג באתר Xoxox Press.

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי קניון קולג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
כיתור

[שמאל|ממוזער|300px|ציור משנת [1923 המתאר את קרב וינסנס שנערך באילינוי בשנת 1779 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. כוח צבאי אמריקאי קטן כיתר מצודה וצעד סביבה עד שהבריטים והאינדיאנים שהיו במקום שוכנעו כי מדובר בכוח גדול מאוד ונכנעו.]]
**כיתור** הוא תמרון שבו כוח אחד מקיף את הכוח השני מכל עבריו. לעיתים הכיתור לא נעשה על ידי חסימת הכוח המכותר, אלא רק על ידי שליטה באש על דרכי הגישה של הכוח המכותר. כיתור מתקיים בעיקר בפעילות צבאית, אך גם בפעילות משטרתית ולעיתים גם בפעילות של כוחות שאינם סדירים.

הכוח המכותר נמצא בעמדת נחיתות משום שיכולת התמרון שלו מוגבלת, כל אגפיו חשופים לאויב, ולרוב דרכי האספקה שלו מנותקות, לפחות במידת מה. מאידך, לכוח המכותר קווי אספקה קצרים המקלים עליו לנייד את יחידותיו בתוך השטח המכותר בעוד שקווי האספקה של הכוח המכתר נמתחים ויעילותם נפגמת. נוסף על כך, על הכוח המכתר לפזר את כוחותיו סביב אזור הכיתור כולו, ולשם כך עליו לדלל את כוחותיו לאורך החזית המתארכת, אילוץ החושף נקודות תורפה בטבעת הכיתור. כוח מכותר עשוי לנסות ולפרוץ את דרכו אל מחוץ לטבעת הכיתור, יכול לדבוק בעמדותיו על מנת להתיש את הכוח המכתר, יכול להילחם עד מוות או להיכנע.

כיתור שימש טקטיקה צבאית על ידי מצביאים רבים במהלך ההיסטוריה, בהם אלכסנדר הגדול, חניבעל, סון דזה, אלברכט פון ולנשטיין, היינץ גודריאן, גרד פון רונדשטט, גאורגי ז'וקוב וג'ורג' פטון. סון דזה סבר כי עדיף שלא לבצע כיתור הדוק אלא לתת לכוח המכותר אפשרות להימלט על מנת למנוע את העלאת המורל בקרבו, דבר שיכול להביא למלחמתם למוות במקום האפשרות העדיפה שייכנעו.

הטקטיקה הבסיסית של כיתור, תנועת מלקחיים, מתבצעת כך שלאחר שהאויב התקדם במרכז החזית, מותקפים בו זמנית אגפי האויב משני צדדיו כדי לכתרו. בו בזמן תנועת מלקחיים נוספת סוגרת את האגף המרוחק של האויב כדי למנוע תגבור הכוחות במרכז. הטקטיקה מסוכנת ליישום, היות שהתוקף חייב להפריש חלק ניכר מצבאו לאגפיו החזקים וכך המרכז נותר חלש וקל יותר להבקיע אותו. הכיתור של הארמייה השישית במהלך קרב סטלינגרד הוא דוגמה אופיינית לשימוש בטקטיקה זו.

במידה וקיים בשדה הקרב מכשול טבעי כגון הרים או אוקיינוס דרושה רק מחצית מ"תנועת המלקחיים" ("צבת יחידה") מכיוון שהתפקיד נעשה על ידי אותו המכשול. המתקפה הגרמנית על שפלת צרפת בשנת 1940 היא דוגמה אופיינית למצב זה.

דוגמה שלישית ונפוצה יותר של כיתור היא מצור. במקרה זה הכוח המכותר הוא זה שיוצר את המצב מיוזמתו והוא נעשה במבצר שבו קיימת אספקה לזמן ארוך וביצורים מגננתיים אשר מונעים אפשרות של מתקפה. מצורים התרחשו כמעט לאורך כל היסטוריית הלחימה.

## דוגמאות לכיתורים מפורסמים
*כיבוש העי (ארץ כנען, 1272 לפנה"ס)
* קרב קאנאי (פוליה, 216 לפנה"ס)
* קרב פראוסטדט (פולין, 1706)
* קרב טננברג (פולין, 1914)
* קרב קייב (ברית המועצות, 1941)
* קרב סמולנסק (ברית המועצות, 1941)
* קרב סטלינגרד (ברית המועצות, 1942)
* כיתור הארמייה השלישית של מצרים (סיני, 1973)

## לקריאה נוספת
*הרב שי עילם, לצאת לקרב עם פירוש המלבי"ם, קולמוס גיליון 150

## ראו גם
* מבלט
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:אסטרטגיה
פטרישה קלארקסון

** פטרישה דייוויס קלארקסון** (באנגלית: **Patricia Davies Clarkson**; נולדה ב-29 בדצמבר 1959) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה", זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני-סדרה "חפצים חדים", הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בשנת 2003 על תפקידה בסרט "רסיסי אפריל".

## ביוגרפיה
קלארקסון נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה לארתור ולג'קי קלארקסון שהיו מנהל בית ספר מקומי לרפואה ופוליטיקאית. קלארקסון היא הצעירה ביותר מבין 5 אחיות.

משפחתה חלקה ממוצא יהודי אשכנזי וחלקה נוצרית. מוצא משפחתה הכללי הוא בסקי, ספרדי, רוסי, ליטאי, אנגלי, גרמני, אירי, סקוטי והולנדי.

קלארקסון למדה באוניברסיטת פורדהאם שם סיימה את לימודיה בהצלחה, ולאחר מכן החלה ללמוד דרמה באוניברסיטת ייל.

## קריירת משחק
את תפקידה הראשון קיבלה קלארקסון בשנת 1987 בדרמת הפשע זוכת פרס האוסקר של בריאן דה פלמה "הבלתי משוחדים", בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של קתרין נס אשתו של סוכן משרד האוצר האמריקאי אליוט נס (קווין קוסטנר). שנה לאחר מכן שיחקה בסרט משחק המוות לצידו של קלינט איסטווד.

ב-1995 השתתפה קלארקסון במותחן הפנטזיה "ג'ומנג'י".

תפקיד הפריצה המשמעותי של קלארקסון באותן שנים היה בשנת 1999 בדרמת הפשע מועמדת 4 פרסי האוסקר של פרנק דרבונט "גרין מייל".
בסרט גילמה קלארקסון את מלינדה מורס וקיבלה את פרס סאטורן.

ב-2001 שיחקה קלארקסון בדרמת המסתורין של שון פן "השבועה".

בשנת 2002 קיבלה קלארקסון את פרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "עמוק באדמה", כמו כן באותה שנה השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית מועמדת 4 פרסי האוסקר "הרחק מגן עדן".

בשנת 2003 קיבלה קלארקסון מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וכמו כן מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית "רסיסי אפריל".
בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של ג'ויי ברנס אמה של אפריל גיבורת הסרט.
באותה שנה קיבלה ביקורות טובות על תפקידה בסרט "אנשי התחנה".

ב-2005 שיחקה קלארקסון בדרמת המתח ההיסטורית שהייתה מועמדת ל-6 פרסי אוסקר של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה".

בשנת 2006 קיבלה קלארקסון את פרס אמי השני שלה, גם הוא על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה".
ב-2007 השתתפה קלארקסון בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט" ובדרמה הקומית מועמדת פרס האוסקר "לארס והבחורה האמיתית".

ב-2008 השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה".

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה
*המשווה (אנ') (1986) - בתפקיד: דבורה וייד.
*המלכה של אלכס היילי (1993) - בתפקיד: ליזי
*רצח מדרגה ראשונה (1996-1995) - בתפקיד: אנני הופמן
*ארץ הפלאות (2000) - בתפקיד: תאמי באנגר
*חפצים חדים (2018) - בתפקיד: הבלשית אדורה קרלין
*בית הקלפים (2018) - בתפקיד: ג'יין דייוויס
**State of the Union* (2022) - בתפקיד: אלן
*לא רעב ולא אוהב (2022) - בתפקיד: דיבוב קולה של פאם
**Gray* (2023) - בתפקיד: קורנלה גריי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקנית אורחת בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן משנה
קטגוריה:פעילות איכות הסביבה אמריקאיות
קטגוריה:פעילי איכות הסביבה אמריקאים
קטגוריה:אל-הוריות אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:זוכות פרס סאטורן לשחקנית משנה בקולנוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית

**71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית** (בגרמנית: **71<span style="color: white;">i</span>Fragmente einer Chronologie des Zufalls**) הוא סרט אוסטרי מ-1994 מאת מיכאל הנקה. זהו חלקה האחרון של "טרילוגיית ההתקרחנות" של הנקה המורכבת משלושת סרטי הקולנוע הראשונים שביים, ועוסקת בנושאים כמו התנוונות רגשית וניכור בחברה המודרנית. הסרט מבוסס על אירוע טבח אמיתי שאירע בסניף בנק באוסטריה, שבו סטודנט צעיר ירה למוות במספר בני אדם אותם לא הכיר מעולם ולאחר מכן התאבד.

## מבנה
הסרט מורכב מ-71 קטעים (פרגמנטים) שלכאורה אינם קשורים אחד לשני המופרדים בהפוגות להרף-עין של מסך שחור, וממספר קווי עלילה נרטיביים המתארים את חייהם של כמה בני אדם, שמן הסצנה המתארת את הטבח בבנק ניתן להסיק כי הם קשורים באופן כלשהו לאירוע זה. הדמויות כוללות את הרוצח עצמו, וכן ילד רומני שהיגר לאוסטריה באופן בלתי חוקי וחי ברחובות וינה (דמות שמבוססת אף היא על מקרה אמיתי), מאבטח נוצרי דתי העובד בבנק, קשיש שהטלוויזיה בביתו דלוקה לכל אורך הסרט, וזוג השוקל לאמץ ילד. חלקים רבים של הסרט מהווים כתבות חדשות טלוויזיוניות אמיתיות הכוללות דיווחים על מלחמת בוסניה, מלחמת האזרחים בסומליה, הלחימה בדרום לבנון (1982 - 2000), מעשי פיגועים בטורקיה, וההאשמות במעשים מגונים שהופנו כלפי מייקל ג'קסון. חלק מכתבות אלה אף עוסקות באירועים מתוך הסרט - מעשה הטבח וגילויו של הילד שהיגר מרומניה.

הסרט נחשב לשונה משני הסרטים הראשונים בטרילוגיה בכך שאינו עוסק בתא משפחתי בודד אלא במרכיבים שונים ומצטלבים של החברה, וכן בעיסוקו של הנקה בנושאים גלובליים יותר שאינם קשורים בהכרח לאוסטריה, דבר שחזר על עצמו בסרטיו הבאים.

הטכניקה של הרכבת סרט מסצנות רבות שלכאורה אינן קשורות אחת לשנייה חזרה על עצמה בסרט מאוחר יותר של הנקה, "לחיות על הקצה". טכניקה זו, לדבריו של הנקה, היא הדרך היחידה בה יוצר קולנועי מסוגל לדמות את עושרם של החיים האמיתיים.

"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" ו"לחיות על הקצה" חולקים את הנושא המרכזי של הצטלבות גורלותיהם של בני אדם הזרים זה לזה, בעקבות מאורע מסוים. בניגוד ל"לחיות על הקצה", בו המאורע המקשר בין גורלותיהן של הדמויות מתרחש בתחילת הסרט, ב"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" מאורע זה מתרחש בסופו של הסרט.

## תגובות ופרשנות
אתר "Senses of Cinema" קרא לסרט "אחת מהיצירות הנרטיביות המאתגרות ביותר של שנות התשעים", וטען גם כי הבנק בו מתבצע הטבח בסוף הסרט בא לסמל את הקפיטליזם התאגידי.

בפסטיבל הסרטים הקטלוני הבינלאומי בסיטגס זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס איגוד מבקרי התסריטאים הקטלוני.

## קישורים חיצוניים

* "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר "הבמה"

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי מיכאל הנקה
קטגוריה:סרטים אוסטריים
שוורין

**שוורין** (בגרמנית: **Schwerin**) היא עיר בצפון גרמניה, בירת המדינה הפדרלית הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. האוכלוסייה נכון לדצמבר 2015 עומדת על כ-96,800 תושבים. שוורין מוקפת על ידי אגמים רבים, הגדול בהם הוא אגם שוורין, ששטחו כ-60 קמ"ר.

## היסטוריה
היישוב הוקם במאה ה-11 כשסלאבים בנו טירה באזור בו נמצאת כיום טירת שוורין. במאה ה-14 הפכה שוורין לחלק מדוכסות מקלנבורג, והפכה לעיר המושב של הדוכס מאז ועד ל-1918, מהפכת נובמבר, בה ויתרו הקיסר הגרמני, וילהלם השני, והאצולה המקומית על השלטון. 
במלחמת העולם השנייה נכבשה שוורין על ידי צבא ארצות הברית במאי 1945, נמסרה לאחר מכן לבריטים ולאחר מכן לידי הצבא האדום. שוורין נכללה בתחום אזור הכיבוש הסובייטי והייתה חלק מגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, נוצרה מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, ושוורין נבחרה בתור בירת המדינה, אף-על-פי שהעיר רוסטוק הנמצאת גם היא במדינה, גדולה יותר.

אתר התיירות המרכזי בעיר הוא טירת שוורין, שנבנתה על אי באגם שוורין למטרת מגורים של הדוכס של מקלנבורג-שוורין. כיום נמצא בטירה פרלמנט המדינה. כמו כן, על האי שוכנת קתדרלת הארמון, שנבנתה במאה ה-16, והייתה הקתדרלה הפרוטסטנטית הראשונה שנבנתה במקלנבורג. 
הקהילה היהודית בשוורין מונה כ-900 איש, רובם יוצאי ברית המועצות. זוהי אחת הקהילות הגדולות במזרח גרמניה. 

משנת 1991 מתקיים בעיר פסטיבל סרטים מהגדולים במזרח גרמניה בשבוע הראשון של מאי בשם "FilmArtFestival Mecklenburg-Pomerania".

ב-2024 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם מכלול המגורים של שוורין, הכולל את טירת שוורין ועוד כמה עשרות מבנים ששירתו את הדוכסות ברחבי העיר.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות גרמניה: ערי בירה
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
סנטינל 3

**סנטינל 3** (**Sentinel 3**) הוא מערך לוויני חישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק מתוכנית קופרניקוס האירופית. הלוויין מיועד לעקוב אחר הקרקע והאוקיינוסים, באמצעות מגוון חיישנים אופטיים. מערך הלוויינים עובד בצוותא עם לוויני סנטינל 2, יאפשר ייצור מהיר של תצלומי לוויין, ומפתחיו מציינים כי בין הפקודה לצלם אזור בעל עניין עד שיופצו תוצרים למשתמשים יעבור פרק זמן שלא יעלה על שלוש שעות.

## לוויני המערך
המערך מארבעה לוויינים: 
* Sentinel-3A שוגר ב-16 בפברואר 2016.
* Sentinel-3B שוגר ב-25 באפריל 2018
* Sentinel-3C מתוכנן להיות משוגר ב 2024
* Sentinel-3D מתוכנן להיות משוגר ב 2025

## משימות הלוויינים
בין משימות הלוויינים ניתן לציין:
*המשך המשימות של הלוויין Envisat - צילומי צבע של יבשה וימים
*מדידת טמפרטורה של אזורי יבשה וים
*מעקב אחר קרחונים
*מעקב אחר צמחייה

## ראו גם
*סנטינל 1
*סנטינל 2
*סנטינל 4
*סנטינל 5

## קישורים חיצוניים
* 

*סנטינל 3, באתר לווייני סנטינל
* לוויני סטנינל 3  
*מידע טכני על הלוויין
*

## הערות שוליים

קטגוריה:GMES
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
סנטינל 4

**סנטינל 4** (**Sentinel 4**) הוא מטע"ד לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. המטעד יחובר ללוויין מסדרה מטאוסאט של ארגון EUMETSAT. הוא יוצב בחלל במסלול גיאוסטציונרי, בשונה מלווייני סנטינל 1, 2 ו - 3, המתוכננים לפעול בגובה נמוך מעל כדור הארץ. יעודו העיקרי של הלוויין - מעקב אחר אטמוספירת כדור הארץ, באמצעות חיישן מולטי ספקטראלי.

## ראו גם
*סנטינל 1
*סנטינל 2
*סנטינל 3
*סנטינל 5

## קישורים חיצוניים

*סנטינל 4, באתר לווייני סנטינל
*מידע טכני על הלוויין
*
קטגוריה:GMES
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
טלוגו

**טֶלוּגוּ** (**తెలుగు**) היא שפה דראווידית. השפה מהווה שפה רשמית במדינות ההודיות אנדרה פרדש וטלנגאנה ובמחוז ינאם המשתייך לטריטוריית האיחוד פודוצ'רי. זו השפה ה-13 המדוברת ביותר בעולם כשפת אם. כאשר כוללים דוברים שזו אינה שפת האם, טלוגו היא השפה השלישית המדוברת ביותר בהודו.

טלוגו היא שפה קלאסית בת אלף שנים של ספרות ויצירה תרבותית רצופה. המסורת הספרותית בטלוגו ידועה פחות מזאת של הטמילית.

## הגיית השפה וכתיבתה

## ספרות טלוגו

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות דראווידיות
כלי תל אל-יהודיה

[שמאל|ממוזער|250px|פכיות ממשפחת כלי תל אל-יהודיה, [מוזיאון רוקפלר]]
שמאל|ממוזער|250px|פכית, מוזיאון רוקפלר
[ממוזער|כלים זואומורפיים, [מוזיאון ישראל]]
**כלי תל אל יהודיה** היא קבוצת כלי קרמיקה ייחודית מתקופת הברונזה התיכונה II  בארץ ישראל ותקופת הביניים השנייה בהיסטוריה של מצרים העתיקה תקופת החיקסוס. מקור השם של קבוצת הכלים נלקח מהתל בו נמצאו לראשונה תל אל יהודיה במרכז הדלתה של הנילוס במצרים. כלים אלו נמצאו גם באתרים ארכאולוגים בקפריסין ובלבנט.

כלים אלו נתגלו לראשונה בחפירתו של פלינדרס פיטרי בתל בשנים 1905 – 1906. פיטרי היה הראשון שזיהה את ייחודה של קבוצת כלים זו.

הכלים נמצאו לראשונה בשכבות שתוארכו לתקופת הברונזה תיכונה IIA (MBIIA) (שנים (2000 – 1750 לפנה"ס), הקבוצה הגיעה לשיא הפופולריות בתקופות ברונזה תיכונה IIB-C (MBIIB-C) (שנים (1750 – 1550 לפנה"ס), שבה ניתן לראותה בו זמנית באתרים בכנען ובאתרי הדלתה במצרים. שרידים מעטים של קבוצת כלים זו ניתן למצוא באתרים בתקופת הברונזה המאוחרת.

## טכניקה ומרקם
החומר ממנו נעשו הכלים היה בצבע אפור או חום בהיר שהכיל גריסים, מחופה חיפוי אפור, חום-שחור או צהוב וממורק.

## עיטור
ייחודם של כלים אלה נובע מהעיטור המיוחד שלהם. סגנון של עיטור מודקר, שנעשה בעזרת כלי חד. העיטור כלל דגמים ממולאים דקירות המוגבלים על ידי חריצים, או שטחים ממולאים בדקירות הנמשכות בקו ישר, או אלכסוני או בזיגזג, ללא הגבלה של השטח הדקור על ידי חריצים. המוטיבים השולטים בדקירות הם משולש, מרובע או מעוין. נתגלו גם כלים בודדים עם מוטיב עיטור של מעגלים כפולים. העיטור נעשה על הכלי לאחר שהוא הוחלק ושויף. פני השטח של הכלים לרוב כהה. החורים שנוצרו מולאו לעיתים קרובות בגיר או סיד, ובכך נוצרה ניגודיות מעניינת יותר בין פני השטח הכהים וחורי הדיקור הבהירים.

## צורתם החיצונית של הכלים
משפחת כלי תל יהודיה כוללת בעיקר פכיות (פך קטן), וכן כלים זואומורפיים (כלי המעוצב כבעל חיים). נמצאו מספר דוגמאות נדירות של כלים המעוצבים כפרי.

## תפוצה
מקורה של משפחת הכלים הוא בכנען אשר ממנה היא יוצאה לאזורים אחרים. כמות גדולה של כלים נמצאה מעמק הנילוס עד נוביה בדרום. אבל עיקר תפוצתם במצרים העתיקה היה בדלתה של הנילוס באתרים חיקסוסיים. כלים נמצאו בחלקה של כנען. כלים נמצאו לאורך החוף, מחופה הצפוני של כנען, החוף הפיניקי כולל החוף של סוריה. כלים נמצאו בחופה המזרחי של קפריסין (לא נמצאו כלים באזורים הפנימיים של כנען הצפונית וסוריה). תפוצת הכלים מצביעה על קשרי המסחר בתקופה שבה הייתה נפוצה.

## חשיבות הכלים בארכאולוגיה
מציאת כלים אלה באתר ארכאולוגי נותנת כלי אבחון חד משמעי לזיהוי תקופת הברונזה התיכונה IIB-C באתרי ארץ ישראל ומצרים. למשל, באתר מנדס אשר נמצא באזור הדלתה של הנילוס, נמצאו שברי כלים אלה בשלבים מוקדמים של החפירה והם אפשרו לארכאולוג הקנדי האחראי פרופסור דונלד ב' רדפורד לקבוע את מציאותה של תקופת הביניים השנייה באתר, ובכך לשער שהיישוב היה תחת כיבוש בתקופה זו.

## לקריאה נוספת

*רות עמירן, **הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל**, עמודים 144 - 149 

Petrie, W.M. Flinders [1906], *Hyksos and Israelite Cities*, London, 1906
.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תקופת הברונזה התיכונה
קטגוריה:חיקסוס
קטגוריה:קדרות בארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:משפחות קרמיות בעת העתיקה
בריגיטה פסבנדר

**בריגיטה פסבנדר** (בגרמנית: **Brigitte Fassbaender**, נולדה ב-3 ביולי 1939 בברלין) היא זמרת מצו-סופרן אופראית גרמניה ובשנים האחרונות, מנהלת אמנותית. פסבנדר נושאת את אות הכבוד "זמרת החצר" (Kammersänger) מטעם האופרה הממלכתית של בוואריה.

## ביוגרפיה

פסבנדר היא בתם של שחקנית הקולנוע סאבין פטרס והבריטון הגרמני הנודע וילי דומגראף-פסבנדר. המשפחה השתקעה בנירנברג אחרי מלחמת העולם השנייה, ובריגיטה החלה בקריירת השירה שלה במינכן. בראיון בבי.בי.סי. דיברה בריגיטה פסבנדר בחופשיות על יחסיה עם שני המינים ועל מערכת היחסים שניהלה במשך 27 שנים עם בת זוגה.

## קריירה

בריגיטה פסבנדר למדה שירה אצל אביה בקונסרבטוריון של נירנברג. בשנת 1961 הצטרפה לאופרה הממלכתית של בוואריה. התפקיד הראשי הראשון ששרה שם היה **ניקלאוס** בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך. בשנת 1967 הופיעה פסבנדר במינכן כ**אוקטביאן** ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, התפקיד שהזניק אותה לקריירה בינלאומית. ב-1971 שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והופעת הבכורה שלה המטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-1974.

נוסף להישגיה בתחום האופרה, נחלה פסבנדר הצלחה באולם הקונצרטים כזמרת לידר ובסרטי קולנוע, כאשר שרה את תפקיד הנסיך אורלובסקי בהפקה קולנועית משנת 1984 של העטלף מאת יוהאן שטראוס. היא הרבתה להקליט - אופרות, לידר (בהם מסע החורף ושירת הברבור של שוברט), אורטוריות ("אורטוריית חג המולד" של באך, משיח של הנדל ועוד) - והופיעה במספר רב של הפקות אופרה טלוויזיוניות, המצויות כיום על גבי DVD. אלה כוללות תפקידי מפתח כמו אוקטביאן ב"אביר הוורד" ואורלובסקי ב"העטלף", שתיהן בניצוח קרלוס קלייבר, עמו הרבתה להופיע. בין שאר עיסוקיה, בריגיטה פסבנדר מלמדת כיתות אמן. 

בשנים האחרונות מכהנת פסבנדר במשרות ניהול. היא קיבלה עליה את ניהול התיאטרון הממלכתי של בראונשווייג בסקסוניה תחתית, שנהנה מחזונה היוצר למשך שנתיים. בשנת 1999 התמנתה למנהלת אמנותית בתיאטרון הממלכתי של טירול באינסברוק שבאוסטריה, היוצא בהפקות אופרה, בימתיות ותזמורתיות, מדי שנה.

## קישורים חיצוניים


* Short biography


## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרות אופרה גרמניות
פסבנדר
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1939
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1939
החובב הצעיר

**החובב הצעיר** ("החובב הצעיר, אלקטרוניקה פופולרית לנוער החובב") הוא סדרה של שלושה ספרים שהופיעו בתחילת שנות ה-70 בהוצאת י. מרכוס ושות', ירושלים. את הסדרה ערך עודד שרמר (4X4SO) בהשתתפות יחיאל אגמון (4X4LI), יאיר בורלא (4X4BO), ויהודה פרדיס, שגם כתבו בה מספר מאמרים. בדומה לספרי "הטכנאי הצעיר" של שנות ה-50, עסקה הסדרה באלקטרוניקה פופולרית ופנתה בעיקר לחובבי רדיו.

בכל כרך הופיעו מספר מדורים כמו "במו ידיך" (הרכבת מכשירים ובניות), מדידות וחישובים, רעיונות ואלתורים. בהיותו מכוון לחובבי רדיו, רבים ממדוריו של ה"חובב הצעיר" הוקדשו לתקשורת בגלים קצרים, למשדר רדיו, למקלטים, ולאנטנות. בנוסף הופיעו עצות מועילות לחובב וגם חידות משעשעות.

למרות שרכיבים טרנזיסטורים היו קיימים זה מכבר, חלק ניכר מהמעגלים האלקטרוניים שתוארו בספר היו מבוססים עדיין על שפופרות ריק. מקצת מהמאמרים התייחסו לטרנזיסטורים מסוג גרמניום. חובבי הרדיו הצעירים של אותה תקופה, אשר התעניינו גם בבניית ציוד התקשורת שלהם בגלים קצרים (HF), הכירו את המעגלים, כמו למשל זה המופיע במאמר של דניאל רוזן (4X4SK) בכרך ב': "משדר זעיר ל-40 מטר" (40 מטר הוא אורך הגל המתאים לפס החובבים בתדר 7 MHz).

250px|ממוזער|שמאל|המאמר "משדר זעיר ל-40 מטר"
250px|ממוזער|שמאל|המשדר הבנוי

## הערות שוליים
 
250px|ממוזער|ימין|משדר

קטגוריה:ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:חובבות רדיו
קטגוריה:ספרי 1972
אחמד וחידי

**אחמד וחידי** (בפרסית: **احمد وحیدی**; נולד ב-27 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי וטרוריסט איראני המכהן כמפקד משמרות המהפכה באופן זמני, לאחר ההתנקשות בקודמו לתפקיד מוחמד פאכפור במבצע שאגת הארי. בעבר כיהן כשר הפנים ושר ההגנה של איראן.

שמו של וחידי נקשר לפעולות טרור כנגד ארצות הברית וישראל מאז שנות ה-80. לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994, האינטרפול הוציאו לווחידי צו מעצר. וחידי היה מעורב גם בפיתוח תוכנית הגרעין של איראן ובדיכוי ההפגנות באיראן (2022–2023). ארצות הברית והאיחוד האירופי הטילו סנקציות על וחידי בעקבות מעורבותו בטרור בתוכנית הגרעין האיראנית.

ב-1988 וחידי מונה למפקד יחידת הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה האסלאמית, כוח קודס, המתמחה בלוחמה לא קונבנציונלית ובפעולות מודיעין צבאיות. הוא היה שר ההגנה תחת מחמוד אחמדינז'אד מ-3 בספטמבר 2009 עד 15 באוגוסט 2013. וחידי היה נשיא האוניברסיטה ומכון המחקר הגבוה ללימודי ביטחון ואסטרטגיה מאוגוסט 2016 עד 2021.

## ביוגרפיה

וחידי שימש מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה האסלאמית, האחראי על מבצעים מחוץ לגבולות המדינה. בשירותו הצבאי נקשר שמו כאחראי לביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994, ובגינו הוא מבוקש על ידי האינטרפול יחד עם ארבעה בכירים איראנים נוספים.

## סגן שר ההגנה, ושר ההגנה
בשנים 2005–2009 כיהן כסגנו של שר ההגנה מוסטפא מוחמד-נג'אר, ובספטמבר 2009 מונה לשר ההגנה במקומו, הוא כיהן בתפקיד זה עד 15 באוגוסט 2013.

ב-1 ביוני 2011 הורתה בוליביה על גירוש אחמד וחידי משטחה בעקבות בקשת ארגנטינה. בהודעה הרשמית של ממשלת בוליביה נאמר: "ממשלת בוליביה דאגה לכך שאחמד וחידי יעזוב מיד את שטחה של בוליביה". מאוחר יותר, התנצל שר הפנים הבוליביאני בפני עמיתו הארגנטינאי על הזמנתו של וחידי.

## שר הפנים וסגן הרמטכ״ל
מ-25 באוגוסט 2021 עד 21 באוגוסט 2024 כיהן כשר הפנים תחת הנשיא אבראהים ראיסי. לאחר מותו של ראיסי בהתרסקות מסוק, נבחר מסעוד פזשכיאן לנשיא איראן, ומינה את אסקנדר מומני לתפקיד שר הפנים.

באפריל 2024 ביקשה ארגנטינה מהאינטרפול להוציא צו מעצר לווחידי, עקב מעורבותו בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית.

בנובמבר 2025 מונה לשמש כסגן רמטכ״ל צבא איראן.

## עיצומים
בעקבות מעורבותו בטרור ובפרויקט הגרעין של איראן הוטלו עליו עיצומים על ידי מדינות רבות (ארצות הברית, קנדה, בריטניה, שווייץ ומדינות נוספות).

## קישורים חיצוניים

* אחמד וחידי, מבוקש באתר האינטרפול
* 
* איראן: הפרלמנט אישר מינוי של מחבל לתפקיד שר ההגנה, באתר נענע 10, 3 בספטמבר 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר אנשי צבא

קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:שרי ההגנה של איראן
קטגוריה:שרי הפנים של איראן
קטגוריה:מבצע עם כלביא
קטגוריה:מבצע שאגת הארי
קטגוריה:שיראז: אישים
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1958