open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוח צ'ינוק

שמאל|ממוזער|250px|רוח צ'ינוק
**רוח צ'ינוק** (יש לבטא "שינוק") או **רוח אוכלת שלג** היא תופעה מטאורולוגית בה רוח חמה יחסית נושבת על אזורים מכוסים בשלג, בדרך כלל כבד, וממיסה אותו לעיתים אף בקצב של יותר מ-30 סנטימטרים ביום. 

ניתן להמחיש תופעה זו בנשיפה על שכבת קרח דקה במקפיא: היא תימס במהירות. 

הרוח נושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר. רוח זו נובעת מהתחממות אדיאבטית של אוויר אשר התרוקן מלחות במדרון הפונה אל הכיוון שממנו בא האוויר. כתוצאה משיעורי מפל אדיאבטיים שונים של אוויר יבש לעומת אוויר לח.

תופעה זו ידועה בפולקלור הקנדי בשל שכיחותה שם, ומכנים אותה "אוכלת שלגים". אחד הסיפורים הידועים בפולקלור הקנדי הוא על נוסע במזחלת שבגלל קצב ההתכה המהיר של השלג בקושי הספיק להחליק. החלק האחורי של המזחלת שלו כלל לא נגע בשלג. כינוי מודרני יותר הוא פיינאפל אקספרס, כלומר "אקספרס האננס", משום שמקורה של התופעה טרופי מהאזור הסמוך לאיי הוואי.  

רוחות הצ'ינוק נפוצות גם בחורף והן עשויות להיות בעלות משמעות רבה לשרידות בעלי חיים. למשל, כאשר משב רוח כזה ממיס את השלג, עשב יכול לצמוח במהירות במקומות אלו ולהוות אוכל לעדרים.

כאשר רוחות אלו נושבות באביב ובקיץ הן עלולות להסב נזקים. לדוגמה, הן גורמות לשרפות, יובש ונזק לגידולים החקלאיים. יתר על כן, הרוחות גורמות לשינוי טמפרטורות רציני וחד; במספר דקות הטמפרטורות עשויות לעלות בכ-30 מעלות צלזיוס ביחס למצב הקודם.

## ראו גם
* רוח פן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שלג
צ'ינוק
ג'ינה בכאואר

**ג'ינה בכאואר** (ביוונית**:Τζίνα Μπαχάουερ**; 21 במאי 1913 - 22 באוגוסט 1976) הייתה פסנתרנית יוונית יהודיה, שהרבתה במסעות קונצרטים בארצות הברית ובאירופה. היא הייתה ידידה קרובה של מוריס אברבנל, מנצחה הקבוע של תזמורת יוטה במשך למעלה מ-30 שנה, והופיעה לעיתים קרובות עם תזמורת זו.

בשנת 1976, לאחר פטירתה של הפסנתרנית, נוסדה תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ג'ינה בכאואר. התחרות מושכת מדי שנה פסנתרנים צעירים מכל רחבי העולם אל אוניברסיטת בריגהאם יאנג ביוטה, ארצות הברית.

## ילדותה ולימודיה
נולדה ליד אתונה במשפחה יהודית. אביה היה יליד וינה ואמה הייתה אזרחית איטליה. כשרונה לנגינה בפסנתר התגלה כשהייתה בת 5 ובגיל 8 ניגנה לראשונה בפני קהל באתונה. ג'ינה בכאואר למדה פסנתר באקדמיה למוזיקה באתונה שם הייתה תלמידתו של ולדמר פרימן, מורה גרמני.

בגיל 19 נסעה לפריז כדי להשתלם אצל אחד מחבריו ללימודים של סרגיי רחמנינוב. אחר כך התקבלה כתלמידה של רחמנינוב עצמו בלונדון ולמדה ב"אקול נורמל דה מוזיק" אצל אלפרד קורטו בפריז.

## חייה במצרים ובבריטניה. פעילותה האמנותית

בשנת 1930 התחתנה עם איש העסקים היווני יואניס כריסטודולוס והזוג עבר עברה לגור במצרים. בעת מלחמת העולם השנייה הרבתה לנגן (כ-630 קונצרטים) באלכסנדריה לפני חיילים וימאים של בעלות הברית ששהו במצרים, לוחמים או פצועים, שהיו מאושפזים שם.
בשנת 1933 זכתה במדליית כבוד בתחרות פסנתרנים בווינה.

בשנת 1935 הופיעה לראשונה עם התזמורת הסימפונית של אתונה תחת שרביטו של דימיטרי מיטרופולוס. כעבור שנתיים ניגנה בפריז בניצוחו של פייר מונטה. את הקונצרט הראשון בלונדון ניגנה בניצוחו של אלק שרמן ב-12 בינואר 1946.

אחרי מות בעלה הראשון בשנת 1950 עזבה את מצרים לאנגליה ונישאה לאלק שרמן. היא התגוררה בלונדון ומדי שנה, בחודש דצמבר, נהגה לנסוע ליוון לרגל יום הולדתו של המלך פבלוס השני וניגנה לפני המשפחה המלכותית. אחת מבנות המלך, הנסיכה איריני של יוון ודנמרק, הייתה תלמידתה.

באוקטובר 1950 נתנה את רסיטל הבכורה שלה בניו יורק בפני אולם כמעט ריק. שבחי המבקרים שהתרשמו מנגינתה ( היו כאלה שהתרשמו מכך, שהיא "מנגנת כמו גבר") גרמו לכך, שבהופעתה השנייה ניגנה לפני אולם קונצרטים מלא.

בכאואר הצטיינה בעיקר בנגינת יצירות רומנטיות ופוסט רומנטיות - משל רחמנינוב, סקריאבין, סטרווינסקי. באחד מתקליטיה, ב"גספר הלילה" של מוריס ראוול,, מקריין ג'ון גילגוד.

ג'ינה בכאואר ביקרה וניגנה בישראל עוד בתקופת חייה במצרים. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית בעת הסיור שלה במצרים. בשנותיה האחרונות הורתה בכיתות אמן גם בירושלים.

ג'ינה בכאואר מתה באופן פתאומי מהתקף לב ב-22 אוגוסט 1976 זמן קצר לפני שעמדה לעלות על במת הקונצרטים בפסטיבל אתונה, עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

בשנת 1981, 5 שנים אחרי מותה, הוציאה ממשלת יוון בול דואר לזכרה.

ביתה בשכונת האלאנדרי באתונה המשיך אחרי מותה להיות מתוחזק על ידי שכניה והפך למקום עלייה לרגל למעריציה, הממשיכים את מנהגה להאכיל את החתולים במקום.

## לקריאה נוספת
*נתן דונביץ - **ענקים ופסנתרנים אחרים**, זמורה ביתן, תל אביב 2000

## קישורים חיצוניים
* 

* Gina Bachauer

קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים יוונים
קטגוריה:יהודיות יווניות
קטגוריה:ילידות 1913
קטגוריה:נפטרות ב-1976
סעודת אסתר

**סעודת אסתר** הוא כינוי לתוספת מאכל בסעודה של היום השני של חג הפסח שנהגו בו חלק מהיהודים האשכנזים, לכבוד המשתה שהביא לתליית המן שעל פי דברי חז"ל אירע ביום זה (ט"ז בניסן). 

## מקור המנהג
המקור הקדום ביותר למנהג "סעודת אסתר" הוא בספר שני לוחות הברית של הרב ישעיה הלוי הורוביץ בו כתוב: "וראיתי מאחד מהמדקדקים שהיו עושים בסעודתם של יום שני של פסח איזה זכר לסעודת אסתר כי בו ביום נתלה. כדי להזכיר שבחו של מקום ברוך הוא".  

לאחר מכן נזכר המנהג, בין השאר, במגן אברהם, בערוך השולחן ובקיצור שולחן ערוך. אצל הרב יאיר חיים בכרך מצוין שהמדקדקים אוכלים "בשר יבש חתיכה הראוי להתכבד". בספר מנהגי החת"ם סופר מצוין כי הוא נהג לאכול לשון מיובשת בסעודת אסתר. בחוץ לארץ היום השני של פסח הוא יום טוב ועל כן מתקיימת בו ממילא סעודת חג. 

## בחסידות
אצל חסידים היו מנהגים שונים לגבי המאכל שהיו מוסיפים לסעודה וכן נוספו זמירות. הרב אהרן בראנדוויין מפלעשטין והרב יואל טייטלבוים מסאטמר נהגו לאכול פשטידה מיוחדת. הרב אהרון רוקח מבעלז נהג לאכול "חרעמזלעך" (לביבות מטוגנות) והרב אליעזר פלטיאל רויטבלאט, אב"ד שעניצא, נהג לאכול מאכל שנעשה משאריות חרוסת. 

הרבי מנחם מנדל שניאורסון דן בשאלה מדוע מציינים את נס פורים בימי הפסח, שהרי נס הפורים טפל לגאולת מצרים. הוא עונה שיש מעלה בפורים בכך שהיה בו התעוררות מלמטה, מצד עם ישראל, בניגוד לגאולת מצרים שהייתה בה התעוררות מלמעלה.

## קישורים חיצוניים
* יעל לוין, "סעודת אסתר", מועד טו (תשס"ה), עמ' 94–109.
* יעל לוין, סעודת אסתר, קולך 104, ניסן תשס"ו, עמ' 3–4, באתר קולך.
* 

## הערות שוליים

אסתר
קטגוריה:פסח
קטגוריה:פורים
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
דימיטרי מיטרופולוס

**דימיטרי מיטרופולוס** (ביוונית: **Δημήτρης Μητρόπουλος** – דימיטריס מיטרופולוס; 1 במרץ 1896 – 2 בנובמבר 1960), מנצח, פסנתרן ומלחין יווני, שעשה את רוב הקריירה שלו בארצות הברית.

## ביוגרפיה
דימיטריס מיטרופולוס, לימים דימיטרי מיטרופולוס, נולד באתונה. אבותיו מצד אביו יאניס מיטרופולוס היו תושבי מליסופטרה בחבל ארקדיה ומצד אמו, אנגליקי אנגנוסטופולו חיו באי אנדרוס בים האגאי. אחרי לימודים תיכוניים בבית הספר "וארוואקיון" באתונה, מיטרופולוס למד מוזיקה בקונסרבטוריון עיר הולדתו ואחר כך בבריסל וברלין. בין מוריו היה פרוצ'ו בוזוני. משנת 1921 עד 1925 היה אסיסטנט לאריך קלייבר באופרה של ברלין ואחר קיבל עליו שורה של משרות ביוון. בקונצרט בשנת 1930 עם הפילהרמונית של ברלין ניגן את תפקיד הסולו בקונצרט לפסנתר וניצח על התזמורת מן הפסנתר, ובכך היה לאחד המוזיקאים הראשונים בתקופה המודרנית שעשה זאת.

מירופולוס הופיע לראשונה בארצות הברית בשנת 1936, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, ובשנים הבאות התיישב באמריקה וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1946. משנת 1937 עד 1949 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה), ואחר כך עבד עם הפילהרמונית של ניו יורק. הוא היה למנצחה הראשי של הפילהרמונית בשנת 1951 ובשנת 1957 עזב. מחליפו היה ליאונרד ברנשטיין, שהוא שימש לו חונך. הוא הכניס לרפרטואר התזמורת יצירות רבות משל גוסטב מאהלר, בין השאר את הסימפוניה השישית שלו. רבים מן הקונצרטים שלו אפשר להשיג כיום על תקליטורים.

## רישומו של מקצוע המוזיקה
מיטרופולוס נודע כתומך נלהב במוזיקה המודרנית, כגון זו של חברי האסכולה הווינאית השנייה. הוא כתב כמה יצירות תזמורתיות וכמה יצירות לפסנתר סולו, וכן עיבד כמה מיצירות העוגב של יוהאן סבסטיאן באך לתזמורת.

נוסף לכך השפיע רבות על ליאונרד ברנשטיין כשעודד אותו לנצח על ביצועי יצירותיו הסימפוניות של מאהלר. כמו כן ניגן בביצוע בכורה קונצרט לפסנתר של ארנסט קרנק, שאותו גם הקליט (ההקלטה קיימת על תקליטור) והביא לבימת הקונצרטים יצירות משל מלחינים אמריקאיים כגון רוג'ר סשנס ופיטר מנין.

על שמו נקרא אולם קונצרטים ב שבאתונה.

## חייו הפרטיים
מיטרופולוס נודע בזיכרון הצילומי שלו. הוא היה נאמן לאורך חייו לנצרות האורתודוקסית היוונית ושמר בדרך כלל על אורח חיים נזירי.
הוא לא התחתן. היה ידוע כהומוסקסואל דיסקרטי ולא הרגיש צורך בנישואים לשם כיסוי.
בין השאר, ישנן ידיעות על קשרו המיוחד עם לאונרד ברנשטיין

הוא מת במילאנו, איטליה בשנת 1960, בגיל 64, בזמן חזרה על הסימפוניה השלישית של מהלר.

## לקריאה נוספת
* נתן דונביץ, **מאסטרו – גדולי המנצחים בכל הזמנים**, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "דימיטרי מיטרופולוס – סגפן ומתבודד יווני שהפיק חשמל", עמ' 337–350.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אפי אגרפיוטי באתר "בני ארקדיה"

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יוונים
קטגוריה:פסנתרנים
קטגוריה:מלחינים יוונים
קטגוריה:להט"בים יוונים
קטגוריה:מהגרים מיוון לארצות הברית
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מנצחים שנפטרו על הבמה
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1896
קטגוריה:נפטרים ב-1960
חרבת בית זכריה

**חרבת זכריה** (בערבית: **خربة بيت زكريا**) הוא יישוב ערבי זעיר בגוש עציון, שממוקם בין היישובים אלון שבות וראש צורים.

תושבי היישוב מתפרנסים מחקלאות זעירה ומעבודה ביישובים היהודיים הסמוכים. במהלך שנות האינתיפאדה לא נרשמה בכפר פעילות חבלנית.

## היסטוריה
### העת העתיקה
מספר חוקרים שיערו שהשם ח'רבת זכריה משמר את שמו של היישוב היהודי "בית זכריה" מתקופת בית שני ומרד המכבים, בו ככל הנראה נערך קרב בית זכריה נגד הצבא הסלאוקי בשנת 162 לפנה"ס.

בכפר נחשפו מספר מערות קבורה מהמאה הראשונה לפנה"ס, וחרסים המתוארכים למאה הראשונה לספירה. במקום התגלו גם חרסים מהתקופה הרומית והביזנטית.

בתקופה הביזנטית הייתה במקום כנסייה חשובה, המופיעה גם במפת מידבא. באתרה נבנה לאחר מכן מסגד בשם נבי זכריה. חלק משרידי הכנסייה נחשפו בחצר ובגג המסגד. מספר בתים בכפר בנויים על גבי חורבות עתיקות ומערות, ובהם גם קולומבריום.

### ימי הביניים
בתקופה הצלבנית הכפר היה ידוע בשם "קסל זכריה", ובדומה לכפר הסמוך אל-ח'דר, נראה שהתגוררה בו אוכלוסייה נוצרית.

חרסים מהתקופה הממלוכית התגלו גם כן בכפר.

### העת החדשה
במרשמי המס העות'מאנים שנערכו בשנים 1538-1539, "בית ז'כריא" הופיע בנפת חברון, וב-1557, נכתב שהכנסות הכפר הועברו לבית תמחוי אימפריאלי בירושלים.

החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב ש"כמעט כולו נטוש, והוא גיבוב של בתים קטנים, בנויים בנייה גרועה ורובם מטים לנפול. רק באחדים מהם יושבים עוד כעשרה פלחים, ומצאתים עוסקים בדישת דגנם בגרנות עתיקות". גרן חזה בביקורו במספר בורות חצובים בסלע, ובמסגד קטן, בו עמודים שייתכן ומקורם ביזנטי, שנאמר עליו שבתוכו, מתחת לגלי מפולת, מצוי קברו של אבו זח'ריא.

תושבי המקום היו אריסים שעיבדו את אדמות משפחת מורקוס שחלקן נמכרו לחברת הימנותא. בעקבות מלחמת העצמאות וחורבן גוש עציון טענו התושבים לבעלות על האדמות, אולם הפסידו בבית המשפט לבני משפחת מורקוס שטענו שהמכירה בטלה. בשנת 1969, בעת הקמת ראש צורים, נכלל חרבת זכריה בקרקעות שיועדו לראש צורים. אולם בעקבות טענות של מוסלמים שמדובר באתר קדוש למוסלמים, הוחרג המקום משטח הקיבוץ.

בשנת 1980 פנו התושבים לבג"ץ בטענה לבעלות על 700 דונם של אדמות באזור, אך עתירתם נדחתה. באותה שנה כלל הכפר שבע בקתות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גוש עציון
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
קטגוריה:נפת בית לחם
עגיל (בוטניקה)

שמאל|ממוזער|200px|עגיל של עץ לבנה
בבוטניקה, **עגיל** הוא אשכול של פרחים זעירים וחסרי עלי כותרת המופיע בכמה סוגים של צמחים בעלי פרחים.

פרחי העגיל מואבקים באמצעות הרוח בלבד, והם חד-מיניים - כל פרח מכיל איברי רבייה זכריים או נקביים בלבד - כשבדרך כלל כל פרחיו של צמח יחיד משתייכים לאחד המינים בלבד.

עצי צפצפה שחורה וערבה, למשל, מצמיחים עגילים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
מוזיאון גוגנהיים בילבאו

[שמאל|ממוזער|250px|פסל ה"כלבלב" של [ג'ף קונס בכניסה למוזיאון. על הפסל שתולים פרחים חיים]]
**מוזיאון גוגנהיים בילבאו** (בספרדית: El **Museo Guggenheim Bilbao**) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בבילבאו שבספרד. המוזיאון נחנך ב-18 באוקטובר 1997 על ידי מלך ספרד חואן קרלוס הראשון, עם תערוכה של 250 יצירות אמנות עכשווית. הוא מציג תערוכות קבועות ומתחלפות של יצירות אמנים ספרדים ובינלאומיים והוא אחד ממספר מוזיאונים השייכים לקרן סולומון ר. גוגנהיים ואחד המוזיאונים הגדולים בספרד. תכנון בניין המוזיאון נחשב כאחת העבודות החשובות ביותר שהושלמו מאז 1980 בסקר האדריכלות העולמי של 2010 בקרב מומחי אדריכלות.

## היסטוריה
המוזיאון, שהוקם בשנת 1997, ידוע במיוחד בעיצובו ובצורתו, פרי תכנונו של האדריכל פרנק גרי. מאז הקמתו נחשב לאחד המבנים הייחודיים ביותר בעולם בתכנונם ובעיצובם אשר נבנו בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם.

הבניין, המחופה בעיקר בטיטניום, נבנה על גדות נהר הנרביון. הוא תוכנן כך שיזכיר בצורתו ספינה, כסמל המשקף את מיקומו בעיר נמל. מיד עם בנייתו הפך את העיר למוקד תיירות עולמי, אשר מושך כמיליון תיירים מדי שנה. סביב המוזיאון עומדים פסלי-ענק מאת אמנים מודרניים, שהמפורסם מביניהם הוא ה"**כלבלב**" של ג'ף קונס. על אף שהמבנה נחשב כהצלחה אדריכלית גדולה, מבקרי אמנות רבים טוענים כי בדומה למוזיאון גוגנהיים ניו יורק, הוא גונב את ההצגה מיצירות האמנות המוצגות בו.

לפני הקמת המוזיאון, העיר בילבאו הייתה שקועה במשבר, עקב שקיעת התעשייה בחלקה השני של המאה ה-20. המוזיאון שינה את מצבה הסוציו-אקונומי של העיר, הוריד את האבטלה לשיעור נמוך, והביא לפיתוח של ענף התיירות בעיר.

המוזיאון הוקם באתר שבקרבתו שכן בעבר נמל בילבאו, ובעקבות ההקמה הועבר הנמל לאתר קרוב יותר למפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי.

## מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי
האדריכל פרנק גרי מתכנן גם את השלוחה החדשה של מוזיאון גוגנהיים לאמנות מודרנית ועכשווית באבו דאבי שבאמירויות המפרץ הפרסי. גוגנהיים החדש של אבו דאבי ישכון במרכז התרבותי של האי סעדיאת. על פי התכנון, מדובר בגדולה מבין כל השלוחות הקיימות ברחבי העולם. עבודות הבנייה אמורות להסתיים בשנת 2025, לאחר עיכובים רבים. מתחילת עיצוב הפרויקט עברו כבר 16 שנה, העיכובים נבעו מסיבות כלכליות של מימון הפרויקט וכם מאתגרים הנדסיים עקב התכנון הייחודי והמורכב שדרש פתרונות הנדסיים חדשניים, מה שהאריך את לוחות הזמנים. 

במוזיאון יוצגו אוספים קבועים של אמנות מודרנית לצד תערוכות מתחלפות מאוסף קרן סלומון ר. גוגנהיים העולמית.

## ראו גם
* מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי
* מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק
* מוזיאון הסובלנות, ירושלים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

גוגנהיים בילבאו
קטגוריה:דה-קונסטרוקטיביזם
בילבאו
קטגוריה:בילבאו: מבנים
גוגנהיים בילבאו
קטגוריה:מבנים שתכנן פרנק גרי
תוכנית ההתכנסות

ממוזער|250px|מפה של תוכנית ההתכנסות

**תוכנית ההתכנסות** היא תוכנית מדינית שהגה והציג לציבור ממלא מקום ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט במספר ראיונות לתקשורת במהלך מערכת הבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006 ולאחריה.

## עיקרי התוכנית
התוכנית כללה פינוי מדורג של מרבית ההתנחלויות ביהודה ושומרון, בהתאם למדיניות ההפרדה של ממשלת ישראל. על פי התוכנית, תושבי ההתנחלויות היו אמורים להתכנס בשלושה גושים גדולים: גוש מעלה אדומים, גוש אריאל וגוש עציון, לפי תוואי גדר ההפרדה, או תוואי דומה שתושג עליו הסכמה לאומית ולגיטימציה בינלאומית. ביוני 2006 פרסם עיתון ידיעות אחרונות כי גם קריית ארבע והיישוב היהודי בחברון, אשר נמצאות מחוץ לתוואי גדר ההפרדה, לא יפונו במסגרת התוכנית. לפי התוכנית, היו אמורים רוב היישובים המפונים להיות מועתקים לגושי ההתיישבות ביהודה ושומרון, 60 לערך במספר, מה שהיה מותיר בידי ישראל כ-7% משטחי יהודה ושומרון לפי קווי 1967 (מעריב, 11 באפריל 2006).

בשל אופיו החד צדדי של המהלך, הוחלט כי קודם לכן תנסה ממשלת ישראל להידבר עם הפלסטינים, ורק אם יתברר שאין פרטנר להידברות, יבוצע הצעד החד צדדי, כאשר רק לקראת שנת 2008 היה אמור להסתיים תכנון המהלך.

במהלך מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006, אמר אולמרט שהמלחמה תיתן תנופה לתוכנית ההתכנסות אך בעקבות תוצאות המלחמה, הצהיר אולמרט שתוכנית ההתכנסות ירדה מהפרק.

## רקע לתוכנית
התוכנית באה לאחר פינוי רצועת עזה שביצעה ממשלת שרון באוגוסט 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות, וגם בשל כישלון מפת הדרכים ועליית החמאס לשלטון. אולמרט טען כי הוא פועל ברוחו של שרון, וכי לו שרון היה יכול לשמש כראש הממשלה, היה פועל בצורה דומה. ברם, כוונותיו של שרון עצמו בנושא היו לא ברורות. מצד אחד, שרון אמר מפורשות לאחר תוכנית ההתנתקות ש"לא יהיה מהלך נוסף מסוג זה". אולם היו הדלפות בעיתונות על כוונה לתוכנית דומה נוספת ביהודה ושומרון.

## התנגדות לתוכנית
על אף תוצאות הבחירות לכנסת ה-17 אשר נתנו רוב לנסיגות משטחי הגדה וניצחונה של מפלגת קדימה אשר רצה עם תוכנית זו כתוכנית המרכזית שלה, היו לתוכנית מתנגדים רבים מתוך מדינת ישראל ומחוץ לה, גם מימין וגם ומשמאל.

ממשלת ירדן התנגדה לתוכנית ההתכנסות, וטענתה שנסיגה חד צדדית של ישראל ללא כל תמורה או הבטחה מצידם של הפלסטינים עלולה לחזק את הכוחות הקיצוניים ברשות הפלסטינית, כפי שתוכנית ההתנתקות הביאה להתחזקות החמאס. מנגד גם החמאס הביע בפומבי מספר פעמים את התנגדותו לתוכנית בטענה כי אינה טובה לעם הפלסטיני.

פרט לירדן, גם מדינות רבות אחרות, האו"ם ואף ארצות הברית הסתייגו ממהלך ישראלי חד צדדי ולא התכוונו להכיר בגבולות שלא נקבעו בהסכמה על ידי שני הצדדים - דבר שהטיל ספק גדול ביעילותה של התוכנית.

בימין בישראל העלו את טענת הירדנים, כחלק מהטיעונים נגד התוכנית. טיעון נוסף להתנגדות היה העובדה שלאחר ביצוע התוכנית יוכלו הפלסטינים לשגר קסאמים, קטיושות וגראדים מהשטחים שיפונו לעבר ערי ישראל, בדומה להתגברות המשמעותית של ירי הרקטות לעבר יישובי גבול רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות. בניגוד למצב שהיה  באותה העת בעוטף עזה שבו משגרי הרקטות נכשלו פעמים רבות בפגיעה ביישובים ישראלים ופגעו במקום זאת בשטחים פתוחים. המתנגדים לתוכנית חששו שלאחר שתוכנית ההתכנסות תבוצע יוכלו ארגוני טרור פלסטינים לשגר רקטות לעבר אזורים צפופים ומיושבים הרבה יותר, כגון גוש דן ואזור ירושלים, דבר שיגרור נזק כבד ונפגעים רבים יותר בנפש.

## קישורים חיצוניים
* .
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
קטגוריה:הצעות לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:2006 בפוליטיקה
גגאוזים

ה**גגאוזים** (בגגאוזית: **Gagauz** וברבים – **Gagauzlar**, בטורקית: *Gagavuz*, ברבים – *Gagavuzlar*, ברומנית: ביחיד *găgăuz*, ברבים *găgăuzi*, ברוסית: *гагаузы*, באוקראינית: *Гагаузи*) הם עם טורקי.

ריכוזי גגאוזים נוצרים אורתודוקסים מהווים מיעוט אתני ברפובליקת מולדובה, באוקראינה, ברוסיה, בטורקיה, בבולגריה וברומניה.

הגגאוזים היושבים בחבל ההיסטורי מולדובה מונים כ-210,000 נפש ומתרכזים בעיקר בחבל הקרוי גגאוזיה ובמחוז בוג'אק שבדרום בסרביה (היום באוקראינה). באוקראינה מתרכזים גגאוזים גם באזור אודסה וזפוריז'יה. הגגאוזים ביוון ובבולגריה מונים כ-20,000 נפש.

הגגאוזים המוסלמים חיים בחלק האירופאי של טורקיה ובמקדוניה.

אבות הגגאוזים באים מהשבטים הנודדים "גוזים" ו"אוזים". מסמכים ביזנטיים מציינים את העובדה שבמאה ה-11 השבט הנודד "אוזים" חצה את הדנובה ונכנס לחבלי בולגריה, מקדוניה יוון של היום. לאחר שהנוודים האלה התיישבו קיבלו על עצמם את סגנון החיים הכפרי המקומי ואת הנצרות האורתודוקסית. עירוב בני השבטים האלה עם טורקים מהשבטים "פצ'נגים", "קומנים" ו"פולובצים" הוא כנראה מקור הגגאוזים של ימינו.

המדינה הגגאוזית הראשונה הוקמה בחבל השייך היום לרומניה ונקרא "נסיכות דוברוג'ה" Principatul Dobrogea, או, בשפה הגגאוזית "אוזי איאלט" – Uzi Ayalet. נסיכות זו שגשגה כמאתיים שנה עד שנכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. בלחץ העות'מאנים היגרו הגגאוזים אל שטחים שנשלטו על ידי רוסיה. בתקופה שבין 1750 ובין 1846 הם עברו את הדנובה והתיישבו בדרום בסרביה. השלטונות הרוסיים אילצו חלק מהשבטים הטורקים שישבו בבוג'אק להגר אל חצי האי קרים ובמקומם הושיבו גגאוזים ובולגרים. במקום הושבו גם סרבים נמלטים, גרמנים שהגיעו מדוכסות ורשה ועוד אחרים. רוסיה עזרה למתיישבים בחלוקת קרקעות ולימוד השפה הרוסית, כולל קרוא וכתוב. המתיישבים החדשים הפכו את הערבות השוממות של הבוג'אק לחבל חקלאי פורה. בחורף של שנת 1906 הכריזו הגגאוזים על אוטונומיה של "רפובליקת קומרט" (Republica Comrat), אך העצמאות הזאת החזיקה מעמד רק 6 ימים.

בדצמבר 1990 הכריזה התנועה הבדלנית גגאוז חאלקי, בתמיכה שקטה של שלטונות מוסקבה, על שלושה מחוזות מולדובים – קומרט, צ'יאדר-לונגה ווולקנשטי – כרפובליקת גגאוזיה. בדצמבר 1994, הכיר הפרלמנט המולדובי באוטונומיה לגגאוזים במסגרת מולדובה ובשנת 1995 נקבעו גבולות האוטונומיה לאחר משאל עם מקומי. אוכלוסיית האוטונומיה כוללת כ-160,000 גגאוזים, שהם כשני שלישים מהגגאוזים בעולם, וכן רומנים/מולדובים, אוקראינים, רוסים, בולגרים וצוענים.

השפה הגגאוזית נכתבה עד שנת 1957 באלפבית יווני ומשנת 1957 אומץ אלפבית קירילי שעבר התאמה.

## קישורים חיצוניים

* Găgăuzii: rătăciţi prin istorie 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עמי אירופה
קטגוריה:רומניה: דמוגרפיה
קטגוריה:מולדובה: דמוגרפיה
קטגוריה:אוקראינה: דמוגרפיה
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: דמוגרפיה
קטגוריה:בולגריה: דמוגרפיה
קטגוריה:טורקיה: דמוגרפיה
קטגוריה:יוון: קבוצות אתניות
קטגוריה:עמים טורקיים
קטגוריה:רוסיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:בולגריה: קבוצות אתניות
קטגוריה:קזחסטן: קבוצות אתניות
קטגוריה:קירגיזסטן: קבוצות אתניות
קטגוריה:רומניה: קבוצות אתניות
קטגוריה:אוזבקיסטן: קבוצות אתניות
קטגוריה:אוקראינה: קבוצות אתניות
דוד אפלבום

**דוד יעקב הלוי אפלבום** (ט' בטבת ה'תשי"ג, 27 בדצמבר 1952 – י"ג באלול ה'תשס"ג, 9 בספטמבר 2003) היה רופא ישראלי ורב. שימש כמנהל חדר המיון במרכז הרפואי שערי צדק בירושלים, מקים השירות הרפואי טרם ומנהלו הראשון. נרצח בפיגוע בקפה הלל בירושלים עם בתו נאוה, שעמדה להינשא למחרת היום.

## קורות חייו
אפלבום נולד בדטרויט, בן ליוכבד ועמנואל. בשנת 1972 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, וכעבור שנתיים קיבל תואר שני בביולוגיה. בשנים 1966–1977 למד בישיבת בריסק בשיקגו, ובשנת 1974 קיבל סמיכה לרבנות מהרב אהרן סולובייצ'יק והיה תלמידו המובהק. מרבו אימץ את ההשקפה לפיה השתתפות פעילה בחיי המעשה המודרניים אינה סתירה לשמירה קפדנית על עקרונות ההלכה, וכי שני הערכים משלימים זה את זה. בהמשך חייו המקצועיים המשיך לעסוק גם בתורה בכלל וברפואה והלכה בפרט, ובין היתר הרצה בנושאים אלה בכנסי 'תורה שבעל פה' במוסד הרב קוק, ופרסם מאמרים בכתב העת "הלכה ורפואה" בעריכת הרב משה הירשלר.

ב-1978 סיים לימודי רפואה פנימית באוניברסיטת אוהיו. לאחר מכן התמחה ברפואת חירום במרכז הרפואי "הר סיני" בקליבלנד שבאוהיו. בשנת 1977 נישא לדבורה, ובשנת 1981 עלו לישראל עם שני ילדיהם. בישראל נולדו לבני הזוג עוד ארבעה ילדים.

במשך שנות חייו עסק בעידוד עלייה מצפון אמריקה, דבר שהונצח בקרן "חברי ד"ר דוד אפלבום" שהוקמה לאחר מותו.

## מפעל חייו

עם עלייתו לישראל עבד אפלבום בחדר המיון של בית החולים שערי צדק כרופא תורן, ולאחר מכן שימש במשך עשר שנים כאחראי לניידות טיפול נמרץ במגן דוד אדום. בשנת 1986 קיבל פרס יושב ראש הכנסת לאיכות החיים.

במהלך עבודתו הבחין שחדרי המיון אינם יעילים. מקרים רפואיים דחופים מקבלים קדימות, ומקרים קלים ממתינים שעות ארוכות דבר היוצר עומס שפוגע באיכות וטיב הטיפול. בשל כך החליט לספק חלופה לחדר המיון לטיפול בבעיות רפואיות שאינן מצריכות אשפוז. בשנת 1989 מימש את חזונו והקים יחד עם שותפים נוספים מרכז לרפואה דחופה "טרם" ברוממה, בירושלים. בהמשך פתח סניפים נוספים, ברחביה ובמעלה אדומים (1993), במודיעין (1998) ובבית שמש (2002). בנוסף ניהל ואייש שני סניפים של קופת חולים לאומית בשכונת רמות בירושלים.

אפלבום נשא הרצאות בישראל ומחוצה לה בנושאים שונים הקשורים לרפואה דחופה. סמוך להירצחו נשא סדרת הרצאות בארצות הברית בנושא היערכות לפיגועים קונבנציונליים וביולוגיים בבתי חולים.

## מותו

לקראת חתונת בתו, חזר בספטמבר 2003 ממסע הרצאות, ובשעת לילה סעד עם בתו בקפה הלל. מחבל מתאבד שהגיע למקום הפעיל חגורת נפץ, וגרם למותם של השניים ולחמישה קרבנות נוספים. הוא נטמן לצד בתו בהר המנוחות. משמלת הכלולות של נאוה נתפרה הפרוכת הלבנה של קבר רחל.

## קישורים חיצוניים
* 
* ד"ר דוד יעקב הלוי אפלבום, באתר "גלעד לזכרם – בני ירושלים"
* שיר שנכתב לזכר דוד ונאוה אפלבום
* שיר שנכתב לזכר דוד ונאוה אפלבום, מילים וביצוע ביוטיוב
* קורות חיים, באנגלית
* , על עמותת 'חברי ד"ר דוד אפלבום'
* 
* 
* הרב ד"ר דוד יעקב הלוי אפלבום, קידושין בין השמשות והזמה בעדי קידושין, בלכתך בדרך כג (ישיבת כרם ביבנה תשס"ה) עמ' 35–41, בספריית אסיף

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:חללי טרור ישראלים
קטגוריה:חללי טרור בישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:מומחים ישראלים לרפואה דחופה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי שערי צדק
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס יו"ר הכנסת
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוהיו
קטגוריה:חוקרי רפואה והלכה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
אפי אושעיה

**אפי (אפלטון) אושעיה** (נולד ב-2 ביוני 1956) הוא יועץ אסטרטגי לתאגידים ולוביסט פוליטי, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.

## ביוגרפיה
אפי אושעיה נולד ב-2 ביוני 1956. שמו המלא הוא "אפלטון" על שם סבו. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, בבסיס רפידים, שם שירת כשש שנים עד פינוי חצי האי סיני.

בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת לינקולן שבאנגליה, ובמקצועו הוא יועץ אסטרטגי לתאגידים. 

בשירותו הציבורי כיהן אושעיה כיו”ר ההסתדרות במרחב נתניה, כחבר מועצת העיר נתניה מטעם מפלגת העבודה וכיושב ראש התנועה לקידום העבודה. כיהן בעבר כיושב ראש קרן ברל כצנלסון, חבר בוועד הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל וחבר בחבר הנאמנים של המכללה למנהל. מכהן כחבר ועד מנהל במועצה לישראל יפה. 

אושעיה נבחר לראשונה לכנסת ב-1996, ובשנית ב-2001. בכנסת ה-14 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת וכמצליף סיעת העבודה ובכנסת ה-15 כיהן כיושב ראש סיעת העבודה-מימד וכיושב ראש הקואליציה. בשלהי הכנסת ה-16, הודיע חיים רמון על פרישתו ממפלגת העבודה, התפטרותו מן הכנסת והחזרת המנדט שלו למפלגת העבודה. ביום בו נכנסה ההתפטרות לתוקף, הודיע אושעיה, שנכנס תחתיו לכנסת, גם כן על התפטרותו מחברות בכנסת. התפטרותו נכנסה לתוקף לאחר ארבעה ימים, ותחתיו נכנסה טובה אילן.

אושעיה היה מנכ"ל חברת השדלנות "פוליסי", שבבעלות בוריס קרסני, ובעבר כיהן כחבר בדירקטוריונים של "קבוצת דלק", "גרין" "איסתא" וחברת העובדים. 

בנובמבר 2021 הקים את חברת Plato consultants המייעצת ומלווה חברות ותאגידים בישראל ובעולם, והוא משמש כבעלים והמנכ"ל שלה. 

## חיים אישיים
נשוי ליפה, אב לארבעה וסב לשבעה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ישראל אחת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם עבודה-מימד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד
קטגוריה:חברי מועצת העיר נתניה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:שדלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת החמש עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי עסקים
כיכר יוניון (ניו יורק)

300px|ממוזער|כיכר יוניון
שמאל|ממוזער|250px|שוק חג המולד בכיכר
**כיכר יוניון** (באנגלית: **Union Square**) או **פארק כיכר יוניון** (**Union Square Park**) היא כיכר (שבמרכזה מצוי גן עירוני) הנמצאת במפגש הרחובות ברודוויי ובאורי (Bowery) באי מנהטן שבעיר ניו יורק. אזור זה של העיר תוכנן ונבנה במהלך המאה ה-19.

## מבנה הכיכר
הכיכר מצויה בין הרחובות 14, מזרח כיכר יוניון, 17 ומערב כיכר יוניון.
כמו כן הכיכר נמצאת במפגש הרחובות ברודוויי, השדרה הרביעית וברוורי.

בכיכר נמצאת תחנת רכבת תחתית מרכזית. בקרבת הכיכר נמצאת יוניון סקוור קפה.

מסביב לכיכר נמצאת השכונות פלאטאיירון בצפון, צ'לסי במערב, גריניץ' וילג' ואוניברסיטת ניו יורק בדרום וגרמסי במזרח.

## היסטוריה
אזור הכיכר תוכננה והכיכר הוקמה במהלך המאה ה-19. באפריל 1861 לאחר נפילת פורט סמטר נערכה בכיכר עצרת למען האיחוד - העצרת הגדולה ביותר שנערכה באמריקה הצפונית עד לאותה עת, בה הונף הדגל אשר הורד מתורן המצודה.

## פסלים בכיכר
במרכז הכיכר נמצא פסלו של ג'ורג' וושינגטון מעשי ידי הפסל הנרי קירק בראון. הפסל נחנך בשנת 1856. בשנת 1986 נוסף לכיכר פסלו של מהטמה גאנדי.

## שוק האיכרים
230px|ממוזער|שמאל|שוק האיכרים
מדי יום שני, רביעי, שישי ושבת נערך בכיכר שוק איכרים בו מביאים איכרי ניו אינגלנד ומדינת ניו יורק את תוצרתם. בשוק נמכרים בעיקר ירקות ומוצרי מזון ביתיים כגון ריבות ורטבים ביתיים.

## אתר הפגנות פופולרי
ממוזער|200px|פסלו של ג'ורג' וושינגטון.
הפארק הוא אתר פופולרי להפגנות פוליטיות - בעיקר הפגנות מצד השמאל האמריקאי והפגנות אנטי מלחמתיות.

לאחר מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר הפכה הכיכר מקום התרכזות מרכזי של הבעת הצער ופעילויות שלום – אנשים רבים הדליקו נרות בכיכר והניחו זרי פרחים ונערכו בה עצרות רבות.

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של כיכר יוניון, אתר מחלקת הפארקים והפנאי של עיריית ניו יורק.
* כיכר יוניון אחרי אירועי ה-11 בספטמבר

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהטן: פארקים
יוניון
קטגוריה:רחוב ברודוויי
קטגוריה:שדרת פארק
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
אחמד א-ד'אהר

**אחמד כאמל א-ד'אהר** (בערבית: **أحمد كامل الظاهر**; 1906 – 6 בפברואר 1984) היה חבר הכנסת בכנסת הרביעית ובכנסת החמישית וחבר מועצת עיריית נצרת במשך כ-30 שנה.

## ביוגרפיה
א-ד'אהר, בן שני במשפחה בת שישה אחים (אח וארבע אחיות), מצאצאיו (נכד נינו) של שליט הגליל דאהר אל-עומר ששלט במאה ה-18 בתקופת העות'מאנים, כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת קידמה ופיתוח בכנסת הרביעית ובכנסת החמישית.

א-ד'אהר היה חבר בוועד ההגנה הלאומי שהיה ועד ארצי בימי המנדט הבריטי אשר פעל בחסות הוועד הערבי העליון. חבר מועצת עיריית נצרת במשך כ-30 שנה. היה לו חלק בגיוס תרומות מהארץ ומחול לבניית מסגד אלסלאם בשכונה המזרחית בעיר, השכונה הגדולה בנצרת שהייתה ללא מסגד. ממייסדי בנק ערבי ישראלי וחבר ועד ההנהלה לתקופה ארוכה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קידמה ופיתוח
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי מועצת העיר נצרת
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
סרטי פרמאונט

**סרטי פרמאונט** (באנגלית: **Paramount Pictures Corporation** ובקיצור **Paramount Pictures**) היא חברה אמריקאית להפקה והפצה של סרטי קולנוע, שמרכזה בהוליווד שבלוס אנג'לס, קליפורניה. החברה היא חלק מתאגיד פרמאונט גלובל (לשעבר ויאקום). זהו אולפן הסרטים הוותיק ביותר כיום.

## היסטוריה
250px|ממוזער|סמלה של חברת פרמאונט בעבר
ב-1912 נוסדו שתי חברות הפקה – חברת "פיימוס פליירס" של אדולף צוקור וחברת "לסקי" של ג'סי לסקי.
ב-1914 החלו "פיימוס פליירס" ו"לסקי" להפיץ את סרטיהן דרך חברת **Paramount Pictures** החדשה, שהייתה חברת ההפצה הכלל-ארצית המצליחה הראשונה. ב-1916 אוחדו שלוש החברות. במהלך השנים הפיקה פרמאונט והפיצה אלפי סרטים. משנות ה-30 של המאה ה-20 עד שנות ה-50 של המאה ה-20 הפיקה החברה סרטים מצוירים קצרים.

ב-29 באוקטובר 2025 הודיעה החברה על סבב פיטורים נרחב כחלק מתהליך התייעלות רחב היקף. מנכ"ל החברה, דייוויד אליסון, שלח לעובדים מזכר שבו נמסר כי מדובר בצעדים "הנחוצים להצלחת החברה בטווח הארוך". בשלב הראשון פוטרו כ-1,000 עובדים, רובם בארצות הברית. בסך הכול מתוכננת הפחתה של כ-2,000 משרות ברחבי העולם – כ-10% מכוח העבודה של פרמאונט. הפיטורים נוגעים למחלקות הטלוויזיה, הקולנוע, הסטרימינג וההנהלה המרכזית.

### רכישות
עד סגירתה ב-2014 פעלה Paramount Digital Entertainment כחטיבה של אולפני פרמאונט. Paramount Players ו-MTV Films פעילות כיום כחטיבות של החברה.

בשנים 1942–1967 פעלה חברת Famous Studios (מאוחר יותר נקראה Paramount Cartoon Studios) כחטיבה של סרטי פרמאונט, שהתמקד בסרטי הנפשה. מסגירתה ועד 2011 יצאו מעט סרטי הנפשה של פרמאונט, אך החברה שימשה כמפיצה של סרטי דרימוורקס הנפשה בשנים 2006–2012. לקראת סיום החוזה עם דרימוורקס, ובעקבות הצלחת הסרט רנגו של פרמאונט עצמה, הוקמה בשנת 2011 Paramount Animation כחטיבה של סרטי פרמאונט הממוקדת בהפקת סרטי אנימציה.

### האולפן
אולפן פרמאונט נמצא בהוליווד החל מ-1927 והוא האולפן הגדול האחרון שעדיין שוכן בטריטוריה של הוליווד. האולפן הוא אחד מסמליה המפורסמים של הוליווד ואטרקציה תיירותית.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
יצחק גאגולה

**יצחק גאגולה** (נולד ב-1 בינואר 1964 בשם **איסק גאגולאשווילי**, בגאורגית: **ისააკ გაგულაშვილი**) הוא חבר הכנסת לשעבר מש"ס, יליד גאורגיה.

## חייו
שירת בצה"ל באוגדת עזה. הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו.

לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-18 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ולאחר הבחירות בהן זכתה ש"ס ל-17 מנדטים (אך אריה דרעי ששובץ במקום הראשון פרש עוד לפני השבעת הכנסת), נכנס לכנסת ה-15 וכיהן כחבר בוועדות הכנסת, הכלכלה, העלייה, החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.

גאגולה, שנחשב כמשתייך למחנה תומכי אריה דרעי, לא שובץ ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-16 ב־2003.

גאגולה כיהן כסגן נשיא הקונגרס העולמי של יהדות גרוזיה.

נבחר מטעם סיעת אמונה במשפט לחבר מועצת מחוז מרכז של לשכת עורכי הדין בישראל.
גר ברחובות, נשוי ואב לחמישה.

## קישורים חיצוניים
* 
* רשימות של יצחק גאגולה, חדשות מחלקה ראשונה

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ש"ס
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:ישראלים ילידי גאורגיה
קטגוריה:רחובות: חברי הכנסת
קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
אולפני ואן ביורן

**אולפני ואן ביורן** הייתה חברת אנימציה שהפיקה סרטונים מצוירים בין השנים 1928–1936. החברה הפסיקה את פעילותה בשנת 1936 מאחר שהמפיצים שלהם, חברת RKO, ויתרו על הפקותיהם ועברו לעבוד עם חברת ההפקות של וולט דיסני.

בין סרטוניהם המוכרים היו סדרת  (על שתי דמויות אנושיות, להבדיל מסדרת טום וג'רי של MGM המאוחרת יותר על החתול והעכבר) וכמה מסרטוני פליקס החתול.

ואן ביורן הפיקו בנוסף גם מספר סרטוני פעולה.

בשנת 1932 הם רכשו כמה מסרטי הראינוע של צ'ארלי צ'פלין והפיצו אותם מחדש בתוספת פסקול.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:אולפני הנפשה
נערת המחר

**נערת המחר** (באנגלית: **The Girl from Tomorrow**) היא סדרת מדע בדיוני אוסטרלית לילדים, בת 24 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1992.

בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנת 1993.

## עלילה
ממוזער|ימין|"כמוסת הזמן"
בשנת 3000 האנושות הצליחה לבנות חברה אוטופית משגשת, שלווה, שוחרת שלום ומתקדמת מבחינה טכנולוגית לאחר מאות שנים של סכסוכים אלימים, כולל אירוע קטסטרופלי המכונה "האסון הגדול" אשר אירע בשנת 2500, ואשר כמעט השמיד את כדור הארץ כולו. הסיבה המדויקת לאותו האירוע הקטסטרופלי נותרו בגדר תעלומה ורבים מעוניינים לגלות כיצד הדבר קרה על מנת להבטיח שאסון דומה לא יתרחש שוב בעתיד.

על מנת לחקור את הסיבות שהובילו לאירוע הקטסטרופלי ההוא, מדען בשם ברונו מפתח מכונת זמן המכונה "כמוסת הזמן". ברונו בוחר בטוליסטה שתהיה הנוסעת בזמן הראשונה אשר תשתמש במכונת הזמן על מנת לחזור לשנת 2500 ולאסוף שם את המידע החיוני הנחוץ בשביל לגלות מה בדיוק הוביל לאותו האירוע הקטסטרופלי.

עם זאת, כאשר טוליסטה מגיעה באמצעות מכונת הזמן לשנת 2500 היא נתפסת על ידי פושע אימתני משנת 2500 בשם סילברת'ורן. סילברת'ורן מבין ממנה שבני האדם בעתיד לא נושאים יותר כלי נשק, ובעקבות כך הוא מחליט להשתמש במכונת הזמן על מנת לצבור כוח וממון רב בשנת 3000. עם זאת, בהמשך הוא מגלה כי על אף שבשנת 3000 אין לאף אחד כלי נשק, הנשק שלו לא מסוגל בפני מכשירי ה"מתמר" אותו מרכיבים כל תושבי העתיד על ראשם ובעזרתם הם מסוגלים להזיז חפצים ולרפא אנשים באופן טלפתי.

בעקבות כך סילברת'ורן חוטף את אלנה, תלמידתה הצעירה של טוליסטה, ולוקח אותה כבת ערובה בחזרה אל העבר באמצעות כמוסת הזמן, שם הוא מקווה להשיג יתרון אסטרטגי על יתר בני האדם. עם זאת, לאחר שהם חוזרים בזמן לשנת 1990, אלאנה מצליחה להימלט מסילברת'ורן. בהמשך היא מתיידדת עם הנערה האוסטרלית ג'ני אשר מסייעת לה להסתגל לחיים בתקופה אשר איננה מוכרת לה, וכמו כן מסייעת לה לאתר את "כמוסת הזמן" על מנת שהיא תוכל לחזור באמצעותה לשנת 3000.

ג'ני ואלאנה מגלות בהמשך שסילברת'ורן משתמש בכמוסת הזמן על מנת לצבור כוח וממון רב באמצעות הידע הרב אשר מצוי במאגר הנתונים של כמוסת הזמן. בעקבות כך אלאנה וג'ני מחליטות שהן חייבות לסכל את מזימותיו של סילברת'ורן וחייבות להחזיר לאלנה את השליטה על כמוסת הזמן על מנת שהיא תצליח לחזור לעתיד.

## צוות השחקנים הראשי
* קת'רין קאלן בתפקיד אלנה
* מליסה מרשל בתפקיד ג'ני קלי
* ג'ון הווארד בתפקיד סילברת'ורן
* ג'יימס פינדלי בתפקיד פיטי קלי
* הלן אוקונור בתפקיד איירין קלי
* אנדרו קלארק בתפקיד ג'יימס רוני

## הפקה
הסדרה צולמה במיקומים שונים ברחבי העיר סידני הן עבור העולם העתידני של שנת 3000 והן עבור האירועים שמתרחשים בשנת 1990.

## סדרת המשך
בעקבות הצלחת הסדרה הופקה בשנת 1992 סדרת ההמשך "The Girl from Tomorrow Part II: Tomorrow's End" . עלילת סדרה ההמשך ממשיכה מאותו המקום בו עלילת הסדרה המקורית הסתיימה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:מסע בזמן בטלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אוסטרליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה: מדע בדיוני
קית' לוקהארט

**קית' לוקהארט** (באנגלית: **Keith Lockhart**, נולד ב-7 בנובמבר 1959) היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של תזמורת יוטה, שהתאחדה בשנת 2002 עם האופרה של יוטה.
## קריירה
לוקהארט, יליד ניו יורק, החליף בשנת 1995 את ג'ון ויליאמס בניהול תזמורת הטיילת של בוסטון ולפני משרה זו היה מנצח חבר של התזמורת הסימפונית של סינסינטי, השוכנת בסינסינטי שבאוהיו.

קית' לוקהארט משמש כמנצח אורח ראשי של תזמורת הקונצרטים של ה-BBC וזאת לאחר שהיה מנצח ראשי של התזמורת בין השנים 2010-2017.

במקביל הוא משמש כמנהל האמנותי של מרכז המוזיקה של ברווארד.

לוקהארט הוא בוגר אוניברסיטת פורמן בקרוליינה הדרומית ותואר שני מאוניברסיטת קרנגי מלון.

## קישורים חיצוניים
* 

* קית' לוקהארט, באתר BBC Music

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורמן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
אדוארד ג'י רובינסון

[שמאל|ממוזער|230px|אדוארד ג'י רובינסון בסרט "[עשרת הדיברות (סרט, 1956)|עשרת הדיברות" בשנת 1956]]
[250px|ממוזער|שמאל|הרמטכ"ל [יגאל ידין מעטר את השחקן אדוארד ג'י רובינסון בסמל צה"ל בעת ביקורו בישראל בשנת 1950]]
**אדוארד ג'י רובינסון** (באנגלית: **Edward G. Robinson**; 12 בדצמבר 1893 – 26 בינואר 1973) היה שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי.

## ביוגרפיה
### ראשית דרכו
רובינסון נולד בשם **עמנואל גולדנברג** בבוקרשט, בירת רומניה, למשפחה יהודית דוברת יידיש. בילדותו, ב-1903, היגרה משפחתו לניו יורק. התעניינותו בעולם המשחק וכישרונו זיכו את רובינסון במלגה מטעם האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. עם זכייתו, שינה שמו לאדוארד ג'י רובינסון, כשהג'י מציינת את שם משפחתו המקורי. קריירת המשחק שלו החלה ב-1913 וב-1915 החל להופיע בתיאטראות ברודוויי. ביחד עם ג'ו סוורלינג  כתב את הקומדיה "The Kibitzer" (הקיביצר; סלנג מיידיש: משקיף מהצד שנותן עצות מיותרות ליד שולחן משחק קלפים, למשל); ב-1916 הופיע בסרטו הראשון, סרט אילם בשם: "Arms and the Woman". את מקומו בעולם הקולנוע כבש ב-1931 עם הופעתו בתפקיד ריקו בנדלו ב-"הקיסר הקטן" (עם דאגלס פיירבנקס הבן ); את התמחותו בדמויות של מאפיונר הוכיח בסרט "קיי לארגו" (1948). ב-1927 נשא לאישה את השחקנית גלאדיס לויד.

### קריירה קולנועית
בתחילת שנות ה-30 עזב רובינסון את התיאטרון והחליט להשקיע את מרב מרצו בתעשיית הקולנוע. משחקו עטור השבחים בסרט "הקיסר הקטן" מ-1931 בו גילם דמות של עבריין, זיכה את רובינסון בתדמית של "בחור קשוח", מה שגרם לליהוקו בהרבה סרטים כאיש העולם התחתון. עם המוכרים שביניהם ניתן למנות את "Five Star Final"  מ-1931, "Kid Galahad" מ-1937 ו-"A Slight Case of Murder"  מ-1938.

בשנות ה-40 זכה רובינסון לתהילה כשגילם תפקידים דרמטיים בסרטים: "Dr. Ehrlich's Magic Bullet"  מ-1940, "זאב הים" (1941), "האישה בחלון" ו"ביטוח חיים כפול" מ-1944, "רחוב ארגמן" (1945) ו"הזר" (1946). רובינסון שיתף פעולה במספר סרטים עם המפרי בוגרט ואף זכה כי שמו יופיע לפני בוגרט, ראיה למעמדו הרם של רובינסון.

ב-1956 גילם את דתן, ב"עשרת הדיברות" של ססיל ב. דה-מיל מ-1956. ב-1960 כיכב בסרט המוזיקלי "פפה".

בשנות ה-60 השתתף רובינסון במספר קלאסיקות קולנועיות ושיתף פעולה עם גדולי השחקנים דאז. זכורים בעיקר: "חור בראש" מ-1959, בו שיתף פעולה עם פרנק סינטרה, "שבועיים בעיר זרה" מ-1962, "הפרס" מ-1963, "ימי שיקגו העליזים" מ-1964, "הנער מסינסינטי" מ-1965 (יחד עם סטיב מקווין) ו"זהב מק'קנה" מ-1969.

בתפקידו האחרון בקולנוע, שיחק רובינסון שוב לצד עמיתו לסרט "עשרת הדיברות", צ'רלטון הסטון, בסרט "שמש ירוקה" מ-1973. רובינסון נפטר 12 ימים בלבד לאחר סיום צילומי הסרט הזה.

חרף הקריירה הארוכה והמצליחה, רובינסון מעולם לא היה מועמד לקבלת פרס אוסקר, אך ב-1973, חודשיים לאחר מותו, הוא זכה בפרס הנכסף על מפעל חייו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:מהגרים מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - מפעל חיים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:אישים המופיעים ברשימה השחורה של הוליווד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
אפילציה

**אפילציה** (או **אלקטרוליזיס**) היא תהליך הלחמה של פריצות נימי דם (כאשר הנימים ניפגשים עם המטריקס נוצרות שערות). השיטה מוגדרת כקוסמטית. ביישומה מלחימים את נימי הדם ומנתקים אותם מהמטריקס, תהליך המוביל להסרת שיער לצמיתות מהגוף.

## היסטוריה
כמו רוב הטיפולים בתחום האסתטיקה, גם האפילציה פותחה מתוך צורך לפתרון בעיה רפואית; ב-1875, ד"ר מישל צ'ארלס, רופא עיניים, ביקש לפתור את בעיית צמיחת הריסים ההפוכה בקרב מטופליו אשר גרמה לדלקות עיניים, כאבים ובעיות אחרות. ההליך הראשוני בוצע בעזרת סוללה ושני חוטי חשמל, אשר בעזרתם צרב ד"ר צ'ארלס את הריסים הפגומים ובכך תיקן את כיוון צמיחתם או לחלופין, הסיר אותם לצמיתות.

## מהלך טיפול
הטיפול מתבצע על ידי החדרת מחט דקיקה מיוחדת לאפילציה לזקיק השערה, העברת זרם חשמלי אשר צורב את השורש ובכך מנתק ומונע צמיחת שיער חוזרת והוצאת השערה באמצעות פינצטה. הטיפול באפילציה במחט חשמלית נעשה במהלך סדרת מפגשים.

הטיפול נחשב לבעל שיעורי הצלחה גבוהים.

### טיפול שגוי ונזקים לעור
אופי הטיפול, החדרת מחט לזקיק השערה והעברת זרם קל, מחייב מיומנות רבה ומבוצע בדרך כלל על ידי אפילטורים, רופא או קוסמטיקאית מוסמכת. בהיעדר המיומנות הנדרשת, הטיפול יכול להסב נזק לאזור המטופל ובמקרים חמורים יותר עלול להשאיר צלקת, כוויה, דלקת ואף כתמי פיגמנטציה.

## יתרונות האפילציה על פני שיטות אחרות להסרת שיער
היתרון המרכזי של אפילציה על שיטות אחרות היא האפקטיביות שלה על פני בעלי שיער בהיר (בלונדיניים וג'ינגים), לעומת שיטות אחרות שלא יכולות להשפיע על שיער חסר פיגמנטים.

יתרון נוסף הוא העובדה שנשים בהיריון, אנשים עם קוצב לב ואנשים שחלו בסרטן יכולים לעשות אפילציה, והאוכלוסייה היחידה שלא יכולה לעשות את זה היא חולי סוכרת.

## ראו גם
* הסרת שיער

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הסרת שיער
שון מורגן

[שמאל|ממוזער|250px|שון מורגן בהופעה של להקת [סית'ר בבסיס חיל האוויר אינג'ירליק בטורקיה, 2012]]
**שון מורגן ולגמוד** (באנגלית: **Shaun Morgan Welgemoed**; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי מדרום אפריקה, הידוע כסולנה של להקת הגראנג' סית'ר.

## ביוגרפיה

מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'. הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית. מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר. מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.

מורגן החל לשיר בגיל 8 בבית סיפרו ובגיל 12 קנה גיטרה מהכסף שחסך.
קולו של מורגן עבה ומזכיר את קולו של קורט קוביין, סולנה של להקת הגראנג' נירוונה. סית'ר מבצעים קאברים לנירוונה בסיום ההופעות שלהם.

בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג. מורגן כתב עליו שיר עם להקתו סית'ר שנקרא Rise Above This מהאלבום Finding Beauty in Negative Spaces.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סית'ר
קטגוריה:זמרים דרום אפריקאים
קטגוריה:זמרים-יוצרים
קטגוריה:מוזיקאים דרום אפריקאים
קטגוריה:אתאיסטים
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1978
גן לאומי אשכול

**גן לאומי אֶשְׁכּוֹל**, הידוע גם בשמות "**פארק אשכול**" ו"**גן לאומי הבשור**", נמצא בנגב הצפוני, ליד כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, ממזרח לערוצו של נחל הבשור. שטחו של הגן הוא כ-3,000 דונם. זהו גן לאומי אשר הוקם על ידי הקרן הקיימת ומוחזק על ידי רשות הטבע והגנים. הגן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה של ישראל בשנות השישים. למרות היותו מקושר למועצה אזורית אשכול בשל שמו ובשל קרבתו הגאוגרפית למועצה אזורית זו, נמצא הגן בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית מרחבים אשר הייתה גם שותפה להקמת הפארק.

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה לגן הלאומי

הוגה הרעיון ליצירת הפארק, היוזם להקמתו ומנהלו הראשון הוא יוסף (ג'ו) יחזקאל, שהיה באותה עת חבר קיבוץ אורים הסמוך. הכשרת השטח ועבודת הנטיעות החלו בשנת 1967. במקום נטעו אלפי עצים ושיחים אשר עמידים למים מליחים ונשתלו דשאים. כל שטחי הפארק מושקים במימי עין הבשור. בגן מדשאות רחבות ידיים, ומצויים בו שולחנות לפיקניק, פינות המיועדות למנגל, בריכות ופלגי שכשוך ומשחקים לילדים.

## אתרים מרכזיים בגן
*עין הבשור - מעיין הנובע בחלקו הצפוני של הגן ומהווה את נקודת המשיכה העיקרית בגן. ספיקת המעיין היא כחצי מיליון מ"ק בשנה ומימיו בעלי מליחות גבוהה (1,300 כלורידים לליטר). במקור היה המעיין בריכה קטנה המוקפת בצמח הקנה המצוי. כיום, מזינות הנביעות בריכה מלאכותית גדולה (אסורה ברחצה) אשר חום מימיה עומד בקביעות על 20 מעלות לאורך כל השנה.
*חירבת שלאל - על אחת הגבעות בצפון הגן יש שרידי כנסייה ביזנטית. חיילים אוסטרליים גילו את הכנסייה ואת הפסיפס היפה שהיה על רצפתה במלחמת העולם הראשונה לאחר שכבשו את עמדת המקלע בראש הגבעה ב-17 באפריל 1917. הפסיפס הועבר לקנברה שבאוסטרליה ושובץ שם באנדרטה לזכר החייל האלמוני שבאנדרטת המלחמה של אוסטרליה. על גבי הפסיפס נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 לספירה. דגם הפסיפס דומה לזה שנתגלה בבית הכנסת העתיק במעון (בסמוך לקיבוץ נירים כ-9 קילומטרים ממערב לשם). בחפירות שנערכו ב-1970, בניהולם של רם גופנא ודן מירון, נחשף בור המים של הכנסייה.
*תל עין הבשור - תל קטן מדרום מערב לעין הבשור שנחפר על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בשנים 1970–1983 בניהולם של רם גופנא ודן גזית. באתר נמצאו ארבע שכבות יישוב. שלוש שכבות מתקופה הברונזה התיכונה (3,300-2,900 לפנה"ס) ושכבה אחת מהתקופה ההלניסטית (המאה ה-2 לפנה"ס). באחת מהשכבות הקדומות נתגלו שרידי תחנת דרכים מצרית ממלכתית. ממצאים אלו מוכיחים קיום נוכחות מצרית קבועה בדרום כנען בראשית השושלת הראשונה של מצרים.
*מסלול הדיסק גולף הראשון בישראל, שנפתח בתחילת 2014.

## השפעת מבצע שומר החומות 2021
ב-20 במאי 2021, ביום האחד עשר למבצע שומר החומות, נפלו רסיסי רקטה בפארק, וגרמו לשריפת ענק. בעקבות הדליקה נגרם נזק כבד לפארק, באזור שקרוב לבריכות השכשוך, כולל אזור המעיינות וחצר המשק.

## קישורים חיצוניים

* 
* סיפור הפסיפס של חירבת שלאל, באתר אנדרטת המלחמה של אוסטרליה 
* אוסף תמונות היסטוריות משלאל, באתר אנדרטת המלחמה של אוסטרליה 
* פארק אשכול 3D תמונות תלת־ממד של פארק אשכול באתר "המימד השלישי"

## הערות שוליים

אשכול
קטגוריה:הנצחת לוי אשכול
פגוש את הפוקר'ס

**פגוש את הפוקר'ס** (באנגלית: **Meet the Fockers**) הוא סרט קולנוע קומי, המהווה המשך לסרט "פגוש את ההורים".

## עלילה
הסרט מתאר את המשך תלאותיהם של בני הזוג גרג (בן סטילר) ופאם (טרי פולו) בדרך לחתונה. בהמשך לסרט הראשון שתיאר את המפגש המביך של גרג פוקר (אנגלית: Focker, נהגה בדומה למילה Fucker) עם הוריה של פאם בירנס, מתאר הסרט הזה את מפגש משפחתו של גרג עם משפחתה של פאם, שכצפוי מוביל לאסון אחרי אסון. בסרט משחקים כוכבים רבים וביניהם רוברט דה נירו בתפקיד אביה של פאם, ודסטין הופמן וברברה סטרייסנד בתפקיד הוריו של גרג.

הסרט השלישי בסדרה, בשם "פגוש את הפוקרס הקטנים", יצא לאקרנים ב-2010.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי ברברה סטרייסנד
קטגוריה:סרטי ג'יי רואץ'
אן רדקליף

**אן רדקליף** (באנגלית: Ann Radcliffe; 9 ביולי 1764 - 7 בפברואר 1823) הייתה סופרת אנגליה וחלוצת הרומן הגותי.

## חייה
רדקליף נולדה כאן וורד (Ward) בהולבורן שבלונדון. היא נישאה לוויליאם רדקליף, עורך ה"אינגליש כרוניקל" בשנת 1788. לזוג לא נולדו ילדים ורדקליף, בעידודו של בעלה, החלה לכתוב רומנים.

הרומן הראשון שפרסמה, "טירות את'לין ודנביין" בשנת 1789 התווה את הדרך לרומנים הבאים שלה, שכללו תמיד אישה צעירה, תמימה אך אמיצה, המוצאת את עצמה בטירה קודרת ומסתורית, בה שולטים אדונים מסתוריים ואפלים, בעלי עבר מסתורי ואפלולי עוד יותר.

הרומנים של רדקליף היו פופולריים מאוד בתקופתה, בפרט בקרב המעמד הגבוה והמעמד הבינוני המתפתח באנגליה, ובמיוחד בין הנשים במעמד זה. ספריה הידועים ביותר היו "התעלומה של אודולפו" משנת 1794 ו"האיטלקי" משנת 1796.

רדקליף נודעת ביכולתה המרשימה לשימוש בתיאורי נוף מפורטים ליצירת אווירה של אימה ואי וודאות. טכניקה זו מושפעת מתפיסות רומנטיות ומתאוריית ה"סאבליים" של אדמונד ברק, הרואה בטבע כוח אינסופי ובהכרח בלתי מובן לאדם, ועל כן מעורר השראה ופליאה אך גם יראה וטרור.

ספריה של רדקליף, למרות ערכם הספרותי הדל יחסית והעלילה הנוסחאתית שלהם, היו בעלי השפעה רבה על כותבים רבים בדורה. ג'יין אוסטן הקדישה את חלקו השני של הרומן הראשון שלה, "נורתאנגר אבי" (1803), לפרודיה משעשעת ונוקבת על "התעלומה של אודולפו" ועל מעמדו התרבותי והחברתי של הרומן הגותי בכלל. סימנים מובהקים של השפעה ניתן למצוא גם ברומן "ג'יין אייר" של שרלוט ברונטה, בו הגיבורה מגיעה לטירה רדקליפית מובהקת. השפעה ניכרת הייתה לרוח הגותית גם על השירה הרומנטית-טרגית-אפלה של קולרידג', שלי וקיטס.

ספרה של אן רדקליף A Romance of the Forest תורגם לעברית על ידי זהבה פישר בשם "רומן ביער", ויצא לאור במסגרת "החממה" של הוצאת סטימצקי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:סופרות המאה ה-18
קטגוריה:ילידות 1764
קטגוריה:נפטרות ב-1823
התעלומה של אודולפו

**התעלומה של אודולפו** (באנגלית: **The Mysteries of Udolpho**) הוא רומן שפרסמה הסופרת אן רדקליף בשנת 1794.

עלילת הרומן מתרחשת בשנת 1584 ומספרת את סיפורה של אמילי סט. רוברט, יתומה צעירה ותמימה החיה אצל דודתה, מאדאם שרון. הדודה נישאת למונטוני והשלושה עוברים לגור באודולפו ובכך מנתקים את סט. רוברט ממחזרה הנאמן ולנקורט. מונטוני מאיים באלימות על רעייתו, כדי שתעביר את רכושה על שמו, במקום שיעבור בירושה לאמילי. אחרי אירועים מפחידים רבים בטירה, מצליחה אמילי להתגבר על המזימה נגדה, משתלטת על רכושה וחוזרת למחזרה ולנקורט.

הרומן היה פופולרי מאוד בזמנו, ונחשב אחד הרומנים החשובים של רדקליף, אך הוא זכור היום בעיקר בזכות הרומן הפרודי של ג'יין אוסטן, "נורת'אנגר אבי," המלגלג על האירועים המסתוריים שגיבורת הספר מסבירה, ממש כאמילי, באופן הגיוני.

הרומן נמנה עם הסוגה של הרומן הגותי, ובמיוחד על תת-הסוגה של סיפורי טירות, שהיה רווח בסוף המאה ה-18, תחילת המאה ה-19. על תת-סוגה זו נמנים גם טירת אוטרנטו של הוראס וולפול, הנזיר של מ.ג. לואיס והאחוזה של א.ת.א. הופמן.

## קישורים חיצוניים

*
*התעלומה של אודולפו עותק חופשי להורדה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
פארק איסט ריבר

**פארק איסט ריבר** (באנגלית: **East River Park**) המנוהל על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק, הוא פארק ציבורי הממוקם באזור הלוור איסט סייד של האי מנהטן.

הפארק משתרע לאורך חופי איסט ריבר בין רחוב מונטגומרי לרוחב 12.

מהפארק ניתן לראות את גשר ברוקלין וגשר מנהטן. גשר ויליאמסבורג עובר מעל מרכז הפארק.

## מתקנים בפארק
בשנת 1941 נבנה בפארק אמפיתיאטרון המשמש להופעות. כמו כן בפארק נמצאים מגרשי כדורגל, טניס, כדוריד וכדורסל, מסלולי ריצה ומסלולי רכיבה על אופניים. הפארק משמש גם חובבי דיג, הדגים על שפת איסט ריבר.

## היסטוריה
תוכניות הקמת הפארק נהגו בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי רוברט מוזס. הפארק נפתח בשנת 1939 באתר בו קודם לכן עמדו מעגני דיג ושכונות עוני. לאחר הקמתו הפך הפארק לשטח הירוק הגדול ביותר באזור הלוור איסט סייד. במהלך השנים קטן שטח הפארק בשל הרחבת דרך FDR ורחוב שאות'.

בשנת 2001 שופץ האמפיתיאטרון ונבנו מגרשי כדורגל נוסף - האמפיתיאטרון והמגרש נתרמו על ידי חברות שונות ברחבי ארצות הברית, והפרויקט הוקדש לילדים שאיבדו את הוריהם בפיגועי הטרור של ה-11 בספטמבר.

## קישורים חיצוניים

*מידע על הפארק באתר מחלקת הפארקים והנופש של עיריית ניו יורק

קטגוריה:מנהטן: פארקים
קטגוריה:איסט ריבר
קטגוריה:לואר איסט סייד
נזאז

שמאל|ממוזער|250px|צילום דוגמה משפילד
**נזאז** היא שכבה חרסיתית המצטברת בעומק של 1.5 - 2 מטר בקרקעות חוליות בעיקר באזור מישור החוף. הצטברות החרסית נגרמת בעקבות השקיה של שטחים חקלאיים במשך תקופה ארוכה (חקלאות אינטנסיבית) בשיפולי ההר וסחיפה של החרסית לאזור מישורי. גרגרי החרסית עשירים בתחמוצות ברזל ולאחר השקיעה במישור נוצרת שיכבה אטימה למים מתחת לפני האדמה.

שכבת הנזאז גורמת שלוליות בשטחים החקלאיים, לבעיות ניקוז ולשלוליות חורף.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*בלית וקרקע, האוניברסיטה הפתוחה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרקעות לפי סוג