open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ון אוגדון

**ג'ון אנדרו הווארד אוגדון** (באנגלית: **John (Andrew Howard) Ogdon**; 27 בינואר 1937 - 1 באוגוסט 1989) היה פסנתרן ומלחין אנגלי.

## חייו
אוגדון החל בלימודי הפסנתר באופן רציני בשנת 1945, בקולג' המלכותי למוזיקה במנצ'סטר, אצל איזו אלינסון. מוריו בשנים הבאות היו קלוד ביגס, אגון פטרי, מיירה הס, ריצ'רד הול וג'ורג' לויד. בתקופת לימודיו השתתף ב"קבוצת המוזיקה החדשה" של מנצ'סטר, שם ניגן בהשמעות בכורה מיצירותיו הוא ויצירותיהם של חבריו ללימודים ולקבוצה, אלכסנדר גר, הריסון ברטוויסל ופיטר מקסוול דייוויס. בשנת 1958 דרך כוכבו כאשר החליף בליברפול בהתראה קצרה פסנתרן שחלה, וניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של ברהמס, כמעט בקריאה מהדף. באותה שנה ניגן בליברפול את הקונצ'רטו של בוזוני בשליטה ובבקיאות שהדהימו את קהל שומעיו. רושם דומה השאיר על הקהל בהופעתו הראשונה ברסיטל בלונדון בשנת 1959. כעבור שנה זכה בפרס בוזוני ובשנה שלאחריה בפרס ליסט. בשנת 1962 חלק עם ולדימיר אשכנזי את הפרס הראשון בתחרות צ'ייקובסקי במוסקבה, ששימש לו נקודת זינוק לקריירה בינלאומית.

הרפרטואר של אוגדון הקיף כמעט את כל ספרות הפסנתר על כל היבטיה, מיצירות המופת של התקופה הקלאסית והרומנטית ומוזיקה של המאה ה-20 המשיך לתמיכה ביצירות נודעות פחות של מלחיני עבר והווה, מבוזוני וליסט אל רבים מבני זמנו וארצו, אם בביצועי בכורה ואם בהקלטות. בין השאר הרבה להופיע עם ברנדה לוקאס, שהייתה ב-1960 לאשתו.

שליטתו של אוגדון בפסנתר, יכולתו להתגבר על כל אתגר, כוח ההתמדה המופלא וכישרונו לקלוט יצירות כבדות-משקל בקריאה ראשונה אפשרו לו להשיג שיאים מוזיקליים, שנחשבו עד אז לבלתי מושגים. הודות לצניעות ולהיעדר הראוותנות שאפיינו אותו הצליח אוגדון בחבר בהרכבים קאמריים וכמלווה, ועם זאת היה וירטואוז מבריק, שהציב תמיד ובכל עת את כישוריו בשירות המוזיקה. גישתו ליצירות שניגן הייתה מעמיקה; הוא הרבה בעיון ובמחקר ומעולם לא התייחס לרפרטואר שלו כאל דבר המובן מאליו. אוגדון היה מלחין פורה, בעיקר לכלי מקלדת, וראה בהלחנה גורם שאין לו תחליף במכלול התפתחותו המוזיקלית ובגישתו לביצוע.

בשנות ה-70' התגברה מחלת הנפש של אוגדון, שאובחנה כסכיזופרניה. ההישג המזהיר ביותר של שנותיו האחרונות היה הקלטה וביצוע של "אופוס קלוויצ'מבליסטיקום" מאת קייחסרו שאפורג'י סוראבי (Sorabji), יצירה כבדה, ארוכה (יותר מארבע שעות) ומורכבת, שהצלחתו של אוגדון לרתק לה את קהל מאזיניו מעידה הן על גאוניותו היחידה במינה של המבצע והן על עוצמתה הרגשית והאינטלקטואלית של המוזיקה. ההקלטה בת ארבעת התקליטורים, שיצאה לאור חודשים אחדים לאחר מותו של סוראבי נחשבת לגולת הכותרת בקריירה של אוגדון.

אוגדון מת בלונדון ב-1 ביולי 1989.

## כתבים
* "היצירות לפסנתר סולו" של פרנץ ליסט (1861-86): האיש ויצירתו", עורך א. ווקר (לונדון, 1970, מהדורה 2, 1976)
* "המסורת הרומנטית", מוזיקה לכלי מקלדת, עורך ד. מתיוס (הרמונדסוורת', 1972
* [Altarus AIR–CD–9075 [disc notes] "קייחוסרו סוראבי והרמן מלוויל", סוראבי: אופוס קלאוויצ'מבליסטיקום

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים בריטים
קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-20
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1989
אדי טולן

**תומאס אדוארד "אדי" טולן** (באנגלית: **Thomas Edward "Eddie" Tolan**; 29 בספטמבר 1908 – 30/31 בינואר 1967) היה אצן אמריקאי. אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 100 מטר. היה לאלוף האולימפי האפרו-אמריקני הראשון בריצה זו. במהלך כל הקריירה שלו הוא ניצח ב-300 ריצות והפסיד רק ב-7.

## ביוגרפיה
טולן נולד בדנוור, קולורדו, למשפחה בת ארבעה ילדים. בילדותו עבר עם משפחתו לסולט לייק סיטי, שביוטה ובשנת 1924 לדטרויט, מישיגן. בבית הספר התיכון הוא הצטיין בפוטבול ובריצות למרחקים קצרים וקבע שיאים לאומיים לנוער בריצות ל-100 ול-220 יארד. 

בשנת 1927 בחר טולן לשחק פוטבול באוניברסיטת מישיגן על פני מספר אוניברסיטאות מובילות שרצו בו גם כן. אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. שתי גרסאות עקריות היו לעובדה שהוא לא שיחק פוטבול. לפי דיווח שפורסם בשנת 2002, למרות שהצטרף לשורות נבחרת הפוטבול, באותה העת, שחקני פוטבול אפרו-אמריקאים לא שיחקו בנבחרת הפוטבול של מישיגן, מאז 1890 שבה שיחק ג'ורג' ג'ווט השחקן האפרו-אמריקאי הראשון. בתחילה הוא הורשה לשחק, אך כבר ביום השלישי לאימונים, מאמן הכדורגל של השנה הראשונה אמר לו: "מספר מאמנים חולקים על הסיכויים שלך וחושבים שלא צריך לאפשר לך לשחק. אני אתמוך בך אך אני חושש שאני הולך להיות במיעוט". וכך היה, הוא הועבר מנבחרת הפוטבול לנבחרת האתלטיקה הקלה. גרסה אחרת טוענת שהוא לא שיחק בשל פציעה בברכו. בהספד שלו, מאמניו טענו שהוא אמר שהעדיף את נבחרת האתלטיקה כי היא נסעה הרבה יותר ברחבי המדינה וזו הייתה הזדמנות גדולה עבורו.

באוניברסיטת מישיגן הוא התאמן בהדרכתם של סטיב פארל וצ'ארלס בי הויט.

### שיאן עולם
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1929 זכה טולן בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בשיא עולם חדש של 9.5 שניות ובריצת 220 יארד.

שנת 1930 מבחינתו של טולן הייתה שנה לא מוצלחת במבחינת הישגיו בתחרויות.

בשנת 1931 זכה טולן פעמיים בריצת 220 יארד, הן במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA) והן באיגוד הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה (IC4A).

### אלוף אולימפי
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים טולן במקום שני אחרי ראלף מטקלף, אך במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, לפני מטקלף שקבע אף הוא שיא עולם חדש (10.38 שניות) ושיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.12 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות) ומטקלף (21.5 שניות). 

באליפות העולם למקצוענים בספרינטים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 1935 זכה טולן בריצות ל-75, ל-100 ול-220 יארד, ובכך היה לאצן הראשון שזכה בשלוש הריצות הללו.

משנת 1963 סבל טולן מאי ספיקת כליות ונאלץ לקבל טיפול בדיאליזה בשארית חייו. הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1967.

## שיאים אישיים
* ריצת 100 מטר: 10.38 שניות (1932)
* ריצת 200 מטר: 20.9 שניות (1931)

## ראו גם
* התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קולורדו
קטגוריה:דנוור: אישים
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אצנים אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 200 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:קולורדו: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
ILSRS

[שמאל|ממוזער|300px|סכמה של שיטת ה־ILSRS משמאל מוצג [ויברציה של מולקולה#פוטנציאל מורס|פוטנציאל מורס והקרניים שלוקחות חלק בתהליך רמאן (מסומנות ב\omega_s, \omega_p) ומנגנון היינון, במקרה זה קרן UV (מסומנת כ-\omega_UV) כאשר ההפרש בין קרני רמאן שווה להפרש האנרגיה בין רמות הויברציה (מסומת ב\Omega) ישנה ירידה בכמות היונים שנמדדים במערכת. כמות היונים שנמדדת במערכת מיוצגת מימין, שם ניתן לראות ירידה בכמות היונים סביב תדירות המעבר.]]

**ILSRS- Ionization loss stimulated Raman-spectroscopy** היא שיטת ספקטרוסקופית מסות למדידת ויברציות מולקולריות המבוססת על עירור ראמאן מאולץ. בשיטה זו נעשה שימוש בעירור רמאן מאולץ להקטנת כמות היונים שנוצרים בספקטרוסקופ מסות. שימוש בשיטה זו מאפשר סריקת תחומי תדרים רחבים ברמת רזולוציה בינונית-גבוהה הן מבחינת תדר הוויברציה והן מבחינת הבדלי המסות. שיטה זו משמשת בעיקר להבחנה בין קונפורמרים שונים (מבנים שונים של מולקולה בעלת הרכב זהה, בדומה לאיזומרים) של מולקולות ביולוגיות קטנות.

## תיאור פעילות השיטה
בשיטת ה-ILSRS נעשה יינון מולקולרי, כאשר המבנה המולקולרי הנבחן עובר ממצב היסוד הויברציוני למצב מעורר תהליך היינון הופך ללא יעיל ולכן נוצרת החסרת יונים. תהליך היינון מבוצע בדרך כלל באמצעות לייזר נסרק ב תחום ה-UV והעירור הויברציוני באמצעות תהליך רמאן מאולץ שנוצר על ידי שתי קרני לייזר שהפרש אורכי הגל ביניהן נסרק. אורך הגל של אחת מהקרניים בתחום הנראה משתנה (נסרק), כאשר הפרש אורכי הגל בין הקרניים תואם להפרש בין רמות אנרגיה ויברציוניות ייווצר עירור. מנגנון היינון יהפוך ליעיל פחות ולא יוכל ליינן את המולקולות מהרמה המעוררת וכך נמדדת ירידה בכמות היונים במערכת.

## קישורים חיצוניים

* פרק על שיטת ה-ILSRS מתוך הספר Molecular dynamics and spectroscopy by stimulated emission pumping
* שימוש בשיטת ה־ILSRS למדידת ספקטרום ויברציוני של מולקולות גמישות

קטגוריה:כימיה פיזיקלית
שוהיי אוקא

**שוהיי אוקא** (ביפנית: **大岡 昇平**; 3 במרץ 1909 – 25 בדצמבר 1988) היה סופר יפני, מבקר ספרות ומתרגם ליפנית של ספרות צרפתית.

בשנת 1944 התגייס לצבא הקיסרי היפני. ב-1945 נשבה על ידי הכוחות האמריקאיים בפיליפינים. הוא החל לכתוב לאחר חזרתו ליפן. ספריו הראשונים מדברים על חוויותיו מהמלחמה ומתקופת שביו.

ספרו "אש בעמקים" מספר את סיפורו של חייל יפני בצבא המובס והנסוג בחזית הפיליפינית בתקופת מלחמת העולם השנייה.

## ספריו שתורגמו לעברית
* שוהיי אוקא, **[[אש בעמקים]]**; תורגם מאנגלית בידי ג. אריוך, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשי"ט 1959. (ראה אור במקור ב-1951)

## ספרים שתורגמו לאנגלית
***Taken Captive: A Japanese POW's Story**, פורסם ב-1948, סיפור קצר אוטוביוגרפי על חייו כאסיר מלחמה
***A Wife in Musashino**, פורסם ב-1950
***The Shade of Blossoms**, פורסם ב-1958

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים יפנים
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית
קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1988
ויליאם מקרייוון

**ויליאם מקרייוון** (באנגלית: **William H. McRaven**; נולד ב-6 בנובמבר 1955) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.

## ביוגרפיה
מקרייוון נולד בסן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית. בעודו סטודנט באוניברסיטת טקסס נרשם לקורס קציני מילואים של הצי האמריקני.

בשנת 1976 התגייס לצי האמריקני והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. מקרייוון היה מפקד צוות לוחמים בצוות 4 של היחידה, ולחם במלחמת המפרץ. בהמשך פיקד על פלגה בצוות 6 של היחידה (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), על כוח משימה במלחמת המפרץ ולבסוף על צוות 3. הוא גם פיקד על הצוות שלכד בסופו של דבר את סדאם חוסיין בדצמבר 2003.

בתפקידו הקודם שימש ממונה על המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במסגרת תפקידו, במאי 2011, היה מתכננו ומפקדו של מבצע חנית נפטון לחיסול הטרוריסט אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, במהלך מלחמת אפגניסטן. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2014 פרש לגמלאות.

לאחר פרישתו מונה לקנצלר של מערכת האוניברסיטאות בטקסס. בסוף 2017 הודיע על פרישתו מסיבות בריאותיות.

מקרייוון הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בעיתונאות ותואר שני מטעם בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, במונטרי קליפורניה. מקרייוון כתב ספר בנושא מבצעים מיוחדים בו ניתח שישה מבצעים מיוחדים שניתן ללמוד מהם רבות על הפעלת כוחות מיוחדים, ובהם מבצע אנטבה.

## לקריאה נוספת
* מרק בודן, **בן לאדן - החיסול**, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012.
* ויליאם מקרייוון, **סדר את המיטה שלך**, מטאור, 2020.
* רונן ברגמן, 24/03/2023. "קומנדו מקרייבן". ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 68-76.

## קישורים חיצוניים

* הספר "Spec ops" מאת אדמירל ויליאם מקרייוון, באתר אמזון.
* כתבה על מקרייוון בשבועון ניווויק
* כתבה על מקרייוון בוושינגטון פוסט
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמירלים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה
קטגוריה:מפקדי פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים
קטגוריה:מפקדי פיקוד המבצעים המיוחדים
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות בארצות הברית
קטגוריה:לוחמי אריות הים
קטגוריה:מלחמת המפרץ: אישים
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
אאוטריצרטופס

[ממוזער|השוואת גדלים מוערכים בין אאוטריצרטופס (בירוק) לבין [טריצרטופס (בכחול) ואדם ממוצע.]]
**אֵאוֹטְרִיצֵרָטוֹפְּס** (שם מדעי: *Eotriceratops*) הוא סוג דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בקרטיקון העליון. הוא נחשב לדינוזאור הצרטופסי הגדול ביותר, גדול במקצת מטורוזאורוס וטריצרטופס. פירוש שמו הוא "טריצרטופס השחר" או "טריצרטופס מוקדם".

## מאפיינים
סוג זה הוא בעל מין טקסונומי יחיד, *E. xerinsularis*, שתואר ב-2007 בידי וו (Wu) ושותפיו. עם זאת, מספר פלאונטולוגים, כגון גרגורי פאול, מעדיפים להתייחס אליו כאל מין קדום יותר של טריצרטופס ולא כאל סוג טקסונומי נפרד.

מאובניו נמצאו בקניון פרסת הסוס באלברטה שבקנדה, והם מתאורכים ל-68.8 מיליון שנה לפני זמננו. דווח שהגולגולת שלו שנמצאה היא באורך של כ-3 מטר. האורך הכולל של האאוטריצרטופס הוערך בכ-9 מטר.

האאוטריצרטופס התגלה בשלד בודד לא שלם שנתגלה מפורק בפארק דריי איילנד באפלו ג'אמפ (Dry Island Buffalo Jump Provincial Park) בדרום אלברטה שבקנדה. השלד מורכב מגולגולת לא שלמה הכוללת חלקים מהעטרה (frill, מניפה גרמית בירכתי הגולגולת שנמתחה על הצוואר וקיימת בכל סוגי הצרטופסיים), קרניים גדולות מעל העיניים וקרן קטנה מעל האף, בדומה לטריצרטופס הקרוב לאאוטריצרטופס. נמצאו גם מספר חוליות צוואר וגב ומספר צלעות. מכיוון שהשלד נתגלה בסלע משקע רך מסוג פצלים (Shale), עצמות רבות נמחצו בצורה קשה. האאוטריצרטופס שונה משאר חבריו לתת-משפחת הכסמוזאוריאניים (תת-משפחה של הצרטופסיים המאופיינת בעטרה ארוכה, קרני גבה גדולות ואילו קרן אף קטנה) במאפיינים ייחודיים בעצמות הגולגולת, כגון: קרני לחי בולטות במיוחד, אֶפּוֹקְסִיפִּיטָלִים (מעין קשקשים או בליטות עצם מחודדות המקיפות את העטרה) ארוכים ושטוחים במיוחד, בדומה לטורוזאורוס מהמין *Torosaurus utahensis*. המאפיין השונה הבולט מכולם של אאוטריצרטופס הוא זיז אנכי על עצם הפרמקסילה, היכן שהיא נוגעת בעצמות האף. מאפיין זה לא נראה בצרטופסיים אחרים, אך כן נצפה במספר מאובנים של טריצרטופס, אך לא באותו גובה ועוצמה. קרני הגבה שמעל העיניים מתעקלות קדימה והן באורך של כ-80 ס"מ. בגולגולת שנמצאה נראה שיש סימני נשיכה מעל העין, ליד הבסיס של הקרן השמאלית. האאוטריצרטופס היה מבין הצרטופסיים הבודדים עם עטרה ללא "חלונות", יחד עם האווצרטופס והטריצרטופס.

## קישורים חיצוניים

* Meet Eotriceratops – a Possible Ancestor of Triceratops, הבלוג של Everything Dinosaur

## הערות שוליים

קטגוריה:כסמוזאורים
קטגוריה:קנדה: פלאונטולוגיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2007
המטה השיתופי

**מטה הקיבוצים השיתופיים** (מט"ש) בתנועה הקיבוצית כולל כרבע (70) מכלל הקיבוצים בארץ, המקיימים את עקרונות היסוד הקיבוציים: שותפות בבעלות על הנכסים, שוויון בתקציבים, ערבות הדדית מלאה בין החברים והתנהלות דמוקרטית ומשתפת. המטה, בשמו הקודם "הזרם השיתופי", הוקם בכנס בקבוצת יבנה ב-6 ביולי 1999 בתגובה לתהליכי ההפרטה ומעבר לתשלום שכר בלתי שוויוני שאימצו בהדרגה רוב הקיבוצים (כ-200) ומתוך רצון לקיים את ערכי הקיבוץ המקוריים.

הקיבוצים החברים בזרם השיתופי, משתי התנועות הקיבוציות (הקיבוץ הדתי והתנועה הקיבוצית הכללית – תק"צ) מאופיינים בחלקם הגדול ביציבות כלכלית ובמנהיגות מקומית – לא שכירה – בעלת תפיסת עולם שיתופית. כמה מהם – סאסא, ברעם, משמר העמק, גן שמואל, חצרים, שדה אליהו, מעברות, יבנה ואחרים – ניצבים בצמרת הכלכלית של התנועה הקיבוצית.

מטה הקיבוצים השיתופיים פועל במסגרת כלל התנועה הקיבוצית אך מקיים פעילויות ייחודיות בתחומי סמינרים חינוכיים ורעיוניים, קורסים לניהול ופעילות תקשורתית במסגרת אתרי אינטרנט "שווים" ו"במקום" ושותפות בכתב העת "חברה".

לאחרונה הגדיר המטה את פעילותו במסגרת תנועה הקיבוצית כ"תנועה בתוך תנועה". הבדלי ההשקפות בין הקיבוץ המופרט לשיתופי מתבטאים לעיתים במחלוקות בין המטה השיתופי לבין מזכירות התנועה הקיבוצית, בנושאים פנימיים וכלליים, כגון המדיניות הקרקעית ושיוך הדירות, הקצאות לפנסיה, גובה המיסוי על הקיבוצים ותקציבי הפעילות.

במטה השיתופי חברים גם גורמים במעגל הקבוצות השיתופיות, הכולל קהילות שיתופיות-משימתיות החיות בערים; תנועות הנוער: השומר הצעיר, הנוער העובד והמחנות העולים וקיבוצים עירוניים כתמוז ומגון וקיבוצים חינוכיים כנערן, רביד, אשבל ופלך.

מייסדי המטה השיתופי היו:
*תק"ם: אשבל, יטבתה, לוטן, קטורה, גבע, חצרים, יזרעאל, שדה בוקר, רביד, רביבים, צאלים, גלעד, נאות סמדר, והקיבוץ העירוני תמוז בבית שמש
*הקיבוץ הארצי: משמר העמק, גן שמואל, עין השופט, נירים, ניר יצחק, ניר עוז, עברון, ברעם והקיבוץ העירוני מגוון בשדרות
* הקיבוץ הדתי: עלומים, לביא, שדה אליהו, יבנה, מגדל עוז

ב-2004 הצטרף גם קיבוץ נערן שחודש על ידי בוגרי תנועת המחנות העולים.

## קישורים חיצוניים
*אתר שווים – אתר המטה השיתופי
*במקום – אתר צעירי הקיבוצים

## הערות שוליים

קטגוריה:הקיבוץ
הפלישה ללאה-סלמאואה

**הפלישה ללאה-סלמאואה** הידועה בהיסטוריוגרפיה היפנית בשם **מבצע SR**, הייתה פעולה צבאית של האימפריה היפנית לכיבוש אזור לאה-סלמאואה (Salamaua-Lae) בטריטוריית גינאה החדשה, בין 8 ל-13 במרץ 1942, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המטרה בכיבוש אזור זה הייתה הקמת שדה תעופה ממנו יוכלו מטוסים יפנים לספק סיוע אווירי לכוחות שפעלו במזרח גינאה החדשה ובים האלמוגים. חיל המצב האוסטרלי הקטן ששהה באזור נסוג מיד עם הגעת היפנים, ולא העמיד התנגדות לפלישה.

בתגובה לפלישה תקף כוח משימה של נושאות מטוסים של הצי האמריקאי את הכוחות היפנים ב-10 במרץ, טיבע שלוש ספינות תובלה והסב נזק לספינות נוספות. על אף הנזק הצליחו היפנים להשלים את כיבוש האזור והחלו בבניית שדה התעופה. טייסות משדה תעופה זה סייעו מאוחר יותר לביסוס העליונות האווירית היפנית במהלך הניסיון היפני לכבוש את פורט מורסבי, ובמהלך קרבות אחרים באזור.

## הפלישה
צי הפלישה עזב את רבאול ב-5 במרץ 1942, ומלבד ארבע ספינות התובלה שהובילו את החיילים ליעדם, את הסיוע לפלישה סיפקו ארבע סיירות כבדות, שתי סיירות קלות, שבע משחתות ומספר ספינות עזר. הפלישה החלה ב-8 במרץ, ובעוד שבלאה לא נרשמה כל התנגדות, בסלמאואה השמידה יחידה של מתנדבים ואנשי קשר של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי תשתיות חיוניות ונסוגה להרים. ניסיון מוקדם של אמנעה אווירית מצד טייסות אוסטרליות מהאזור נכשל ונזנח.

## הפשיטה על לאה-סלמאואה
בשעת בוקר מוקדמת ב-10 במרץ המריאו מטוסים אמריקאים מנושאות המטוסים לקסינגטון ויורקטאון שעגנו במפרץ פפואה שבדרום גינאה החדשה, כ-201 קילומטרים מאזור היעד. המטוסים האמריקאים הצליחו להימנע מגילוי ובשעה 09:22 פתחו מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס במתקפה על הספינות היפניות שעגנו בלאה. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 09:38, תקפו מפציצי טורפדו מדגם TBD דבסטיטור ומפציצי דונטלס נוספים את הספינות בסלמאואה, בעוד מטוסי קרב ירו על החופים. כחצי שעה לאחר מכן הופיע גל תקיפה שני של מפציצים שתקפו בשני האתרים. יום לאחר מכן הגיעו לאזור חמישה מפציצים מדגם B-17 מבצר מעופף והמשיכו בהפגזת האזור.

המטוסים האמריקאים טיבעו שלוש ספינות תובלה. בנוסף נגרם נזק לסיירת קלה, לשתי משחתות, לספינת תובלה, למקשת, לשולת מוקשים ולספינת עזר נוספת. הפושטים איבדו את אחד ממפציצי הדונטלס שנפגע מאש נ"מ, ושניים נוספים ביצעו נחיתת חרום בפורט מורסבי בדרכם חזרה. שאר 101 המטוסים שנשלחו חזרו בבטחה לנושאות המטוסים.

הפשיטה הביאה לאובדן שני שלישים מצי התובלה של היפנים, אך אבדות נוספות נמנעו בשל העובדה שספינות התובלה עגנו בקרבת החוף והיו מסוגלות להחיף עצמן ולהימנע משקיעה. מעבר לנזק החומרי, הייתה לפשיטה זו השפעה פסיכולוגית על היפנים, שלאחריה העלו את רמת הכוננות והבינו שהאמריקאים מוכנים לסכן את נושאות המטוסים שלהם על מנת למנוע את התקדמותם באזור.

## ראו גם
* המערכה בגינאה החדשה

## לקריאה נוספת

* Willmott, H. P. **The War with Japan: The Period of Balance, May 1942 – October 1943**, SR Books, 2002. .


## קישורים חיצוניים

* סטיבן בולארד, Japanese army operations in the South Pacific Area, באתר פרויקט מחקר אוסטרליה-יפן.

## הערות שוליים

לאה-סלמאואה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1942
בתיה שטיינבוק

**בתיה שטיינבוק** (נולדה ב-1961) היא פסנתרנית ישראלית.

## חייה
### לימודים וקריירה
בתיה שטיינבוק נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שנה עלתה לישראל עם משפחתה והחלה לנגן בפסנתר בגיל חמש. מורתה העיקרית בשנים אלה הייתה אירינה זריצקאיה. בין מוריה לפסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב היו יונתן זק, מיכאל בוגוסלבסקי, אלכס וולקוב וולטר אופהויזר. היא בוגרת האקדמיה למוזיקה והחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.

שטיינבוק המשיכה את לימודיה לתעודת אמן באוניברסיטה לאמנויות בברלין. בשנים אלה למדה אצל גיאורגי שבוק וכן במלגת לימודים מיוחדת של משרד החוץ האיטלקי, אצל פרנקו רוסי. כן הרבתה להשתתף בכיתות אמן בהדרכת מורים ידועי שם ברחבי העולם. היא הופיעה כסולנית באיטליה, ספרד והולנד וייצגה את איטליה בפסטיבלי מוזיקה חדישה באירופה, שם ניגנה מיצירותיהם של דאלאפיקולה ובריו, הן בפסנתר והן בצ'מבלו.

### קריירת חינוך
בתיה שטיינבוק פעילה בתחום החינוך המוזיקלי. בין השאר העלתה, יחד עם גיל שוחט, דן אלמגור ורוני פינקוביץ', את אופרת הילדים "מקס ומוריץ", שאותה אף ליוותה בנגינה. היא יושבת כשופטת בוועדות הרפרטואר של סל תרבות ואמנות לעם.

### בני משפחה
בתיה שטיינבוק נשואה לאקרט לורנצן, הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, והם מרבים לנגן בצוותא. ילדיהם של אקרט לורנצן ובתיה שטיינבוק, מאיה (ילידת 1991) ודניאל (יליד 1994), גם הם כנרים מצליחים. בתם עדן (ילידת 2000) היא פסנתרנית מבטיחה. בקונצרט בסדרה "קאמרי בצהרי שישי" של תזמורת ראשון לציון בחודש אפריל 2018 הופיעה כל משפחת לורנצן בשילובים שונים ובהרכב מלא, ביצירות באך ודבוז'אק.

## קישורים חיצוניים

* לורנצן-שטיינבוק בתיה, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב.

קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
מבצע MO

**מבצע MO** היה שמה של התוכנית היפנית לפלישה ולכיבוש הטריטוריה האוסטרלית גינאה החדשה במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. כמו כן כלל המבצע כיבוש אזורים נוספים בדרום האוקיינוס השקט במטרה לבודד את אוסטרליה וניו זילנד מבעלת בריתן ארצות הברית. את המבצע תכנן הצי הקיסרי היפני בתמיכתו של אדמירל איסורוקו יממוטו, המפקד העליון של הצי היפני המשולב.

## תכנון
במהלך תכנון המערכה בגינאה החדשה (כיבוש לאה-סלמאואה, רבאול, קָוויֵנג, פינץ' הארבור, בונה ומורובה) ראה המטה הכללי של הצי הקיסרי בכיבוש הטריטוריות אמצעי שיסייע בכיבוש העיר פורט מורסבי. יישום תוכנית זו הוטל על אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, לאחר שהשלים את כיבוש ג'אווה. 

### קווים אסטרטגיים למבצע
התוכנית למבצע MO נהגתה עוד ב-1938, אך ללא תאריך יעד מסוים, והייתה תלויה בהצלחת שלבי הכיבוש המוקדמים בדרום-מזרח אסיה. באפריל 1942 אישרו המטות הכלליים של הצבא ושל הצי את התוכנית, שהתחלקה לארבעה שלבים:
* ב-3 במאי יכבוש כוח משימה את האי טולאגי הסמוך לגוודלקנל שבאיי שלמה, ויקים במקום בסיס מטוסים ימיים ובסיס מבצעים לאזור ים האלמוגים. אותו כוח משימה ימשיך ויכבוש את האיים נאורו ובנבה בשל משאבי הזרחה שבהם.
* ב-7 במאי ינחתו כוחות בפורט מורסבי, וכוחות נוספים יכבשו את ארכיפלג לואיסיאד שם יקימו בסיס מטוסים ימיים נוסף. אותם כוחות ימשיכו ויכבשו את קלדוניה החדשה, את פיג'י ואת סמואה, בשל היותן נקודות אסטרטגיות מזרחית לגינאה החדשה.
* כוח ימי יפליג מלגונת טרוק, יעקוף את איי שלמה ממזרח ויפנה מערבה על מנת לחסום את נתיבי השיט לאוסטרליה. לאחר מכן ימשיך הכוח ויתקוף את הערים קואן, קוקטאון וטאונסוויל שבקווינסלנד, אוסטרליה, כשהמטרה הסופית היא תקיפת המתקנים הצבאיים באיי מצר טורס.
* ליפנים הייתה טייסת בסביבות רבאול ועליו הוטלה משימת תקיפת פורט מורסבי ב-5 וב-6 במאי, כהכנה לנחיתת הכוחות ב-7 במאי.

### הכנות לתגובת-נגד
המתכננים היפנים לקחו בחשבון את תגובת בעלות הברית למבצע ושלחו שתי שייטות לקבוצת האיים רנל, דרום-מזרחית לגינאה החדשה. פריסה זו של כוחות אפשרה ליפנים להשתמש במעבר ג'ומארד (מעבר ימי בין גינאה החדשה לרנל) על מנת להגיע ישירות לפורט מורסבי, ללא צורך בעיקוף גדול.

היפנים היו מודעים לנוכחותה של נושאת המטוסים האמריקאית יורקטאון באזור מכיוון שפחות מחודש לפני כן תקפו מטוסיה את לאה וסלמאואה.

## השתלשלות המבצע
הכוח היפני אכן נחת בטולאגי ב-3 במאי. יום לאחר מכן יצאו מרבאול כוחות נוספים בדרכם דרומה לפורט מורסבי על גבי ספינות. באותו יום תקפו מטוסים אמריקאים את טולאגי, הסבו נזק רב אך לא הצליחו למנוע את כיבוש האי ואת האיים הסובבים לו. שלושה ימים לאחר מכן היה ברור שקרב ימי עומד להתפתח בים האלמוגים, ולפיכך הסתובב הכוח שעשה דרכו לפורט מורסבי ושב לרבאול כדי להימנע מהתקפות. בקרב ים האלמוגים שהתפתח תוך זמן קצר ספג הצי הרביעי היפני מכה קשה באבדו את נושאות המטוסים "שוהו" ו"שוקאקו."

היפנים החליטו לזנוח את תוכניתם להנחתת כוחות בפורט מורסבי בדרך הים, והצבא היפני החל בהכנות למבצע חדש. ההכנות נעצרו לאחר שהמטה הכללי של הצבא הורה על הקפאת הפעילות באזור ב-1 ביולי לאחר שהצי המשולב נחל תבוסה בקרב מידוויי. מכיוון שלא יכלו להגיע לפורט מורסבי בדרך הים פתח הצבא במבצע לחציית רכס אואן סטנלי דרך שביל קוקודה וכיבוש העיר בדרך היבשה. בסופו של דבר נכשל גם מבצע זה ופורט מורסבי לא נכבשה על ידי היפנים.

## קישורים חיצוניים

* סטיבן בולארד, Japanese army operations in the South Pacific Area, באתר פרויקט מחקר אוסטרליה-יפן.
* דאגלס מקארתור, JAPANESE OPERATIONS IN THE SOUTHWEST PACIFIC AREA.

קטגוריה:המערכה בגינאה החדשה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1942
ישעיהו גפני

**ישעיהו גפני** (נולד ב-1944 בניו יורק) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים ונשיאו לשעבר של המרכז האקדמי שלם.

## ביוגרפיה
ישעיהו גפני נולד בניו יורק ב-1944 וב-1958, בגיל 14, עלה לישראל לבדו. למד באוניברסיטה העברית בחוג להיסטוריה של עם ישראל והתמחה בעת העתיקה. סיים את התואר השני ב־1969 וקיבל את הדוקטורט ב־1978. עבודת הדוקטור בהנחייתו של שמואל ספראי עסקה בישיבות בבל. מאחר שהחזיק גם בדרכון אמריקאי, נשלח על ידי "נתיב" לברית המועצות כדי ללמד יהדות ולחזק את המסר הציוני בין המורים לעברית ומסורבי העלייה.

## מספריו
* **יהדות בבל ומוסדותיה**, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, 1986
* **יהודי בבל בתקופת התלמוד: חיי החברה והרוח**, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1990.

### ספרים בעריכתו
* **קדושת החיים וחירוף הנפש: קובץ מאמרים לזכרו של אמיר יקותיאל**, (עורכים: ישעיהו גפני ואביעזר רביצקי), ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ג 1992
* **מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני** (כתב: מנחם שטרן, עורכים: ישעיהו גפני, משה דוד הר, משה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"א-1991.
* **יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד: מחקרים לכבודו של [[שמואל ספראי]]**/ העורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשנ"ג 1993.
* **היהודים בעולם ההלניסטי והרומי: מחקרים לזכרו של [[מנחם שטרן]]**, (עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני ודניאל שוורץ), ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, החברה ההיסטורית הישראלית, תשנ"ו-1996.
* **כהונה ומלוכה: יחסי דת ומדינה בישראל ובעמים - קובץ מאמרים**, (עורכים ישעיהו גפני וגבריאל מוצקין), ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1987
* **ארוס אירוסין ואיסורין** (עורכים ישראל ברטל וישעיהו גפני), ירושלים 1998
* **קהל ישראל: השלטון העצמי היהודי לדורותיו. כרך א: העת העתיקה**. מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשס"א

;ספר לכבודו: אהרן אופנהיימר, מאיר בן שחר, ג'פרי הרמן (עורכים), **בין בבל לארץ ישראל: שי לישעיהו גפני**, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ז 2016.

## חברויות ציבוריות
* חבר במערכת **JSIJ** - כתב עת אלקטרוני למדעי היהדות
* חבר מערכת **[[אוקימתא (כתב עת)|אוקימתא]]** - כתב עת שפיט העוסק במגוון ההיבטים השונים של ספרות חז"ל על כל אגפיה והספרות הרבנית.
* חבר בהנהלת האיגוד לפרשנות התלמוד
* חבר בהנהלת החברה ההיסטורית הישראלית
* חבר בוועדה המייעצת של "סגולה", מגזין להיסטוריה יהודית.

## חיים אישיים
נשוי לנעמי גפני, ציירת ואמנית, בתו של יעקב בר-אור, ולהם ארבעה ילדים, ביניהם ההיסטוריון ד"ר ראובן גפני חוקר וסופר וחנן גפני, חוקר. 

מתגורר בשכונת רחביה ירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* מדענים על הפסים הרצאה של פרופ' ישעיהו גפני: סיפורי המקבים: מה "באמת" קרה?
* היצירה הרוחנית-ספרותית/ישעיהו גפני בספרית אורנים
* JSIJ כתב-עת אלקטרוני למדעי היהדות
* הודעה על מינויו של פרופ' ישעיהו גפני לנשיא המרכז האקדמי שלם 
* 

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי יהדות בבל
קטגוריה:חוקרי תקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אנשי נתיב
קטגוריה:משפחת ברויאר
קטגוריה:רחביה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
אלכסנדר סולובצוב

**אלכסנדר סולובצוב** (ברוסית: **Александр Владимирович Соловцов**; 14 בנובמבר 1847, קאזאן, רוסיה – 20 במרץ 1923, מוסקבה). היה שחמטאי רוסי. התפרנס מעבודה בקונסרבטוריון של מוסקבה בו התמנה לפרופסור למוזיקה.

חלק מקום שלישי רביעי עם עמנואל שיפרס בתחרות סנקט פטרבורג 1878/79 בתחרות ניצחו במשותף מיכאיל צ'יגורין ושמעון אלאפין. בתחרות מוסקבה בשנת 1879 חלק מקום ראשון וניצח בתחרות מוסקבה בשנת 1880.

סולובצוב השתתף במספר דו-קרבות: סיים בתיקו 1:1 עם מיכאיל צ'יגורין בשנת 1884, ניצח 7:2 מול רפאל פאלק, הפסיד לצ'יגורין 0:4 בשנת 1892. בשנת 1894 ניצח את ז'ק מיזס. בשנת 1899 ניצח דו-קרב מול בוריס גריגורייב והפך לאלוף מוסקבה הראשון בשחמט.

## קישורים חיצוניים

* 24 משחקים של אלכסנדר סולובצוב

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1847
קטגוריה:נפטרים ב-1923
הרביעייה הישראלית החדשה

שמאל|ממוזער|250px|הרביעייה הישראלית החדשה. משמאל: אלכסנדר טל
**הרביעייה הישראלית החדשה** היא ממשיכתה של רביעיית המיתרים ההיסטורית שהקימו הכנר לורנד פניבש, אחותו הכנרת אליס פניבש, הויולן עדן פרטוש והצ'לן לסלו וינצה. בשנת 1953 החליפה הצ'לנית תלמה ילין את לסלו וינצה ובשנת 1957 החליף הכנר אלכסנדר טל את לורנד פניבש, שנסע לאירופה. הרביעייה הישנה, שנקראה על שם פניבש, התפרקה עם נסיעתו, ומשה קניוק, אביו של הסופר יורם קניוק, שהיה מנהל אירועי המוזיקה במוזיאון תל אביב הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב (לפנים בית מאיר דיזנגוף ואתר הכרזת המדינה ב-15 במאי 1949), יזם את הקמת הרביעייה הישראלית החדשה. חבריה הראשונים היו הכנרים אלכסנדר טל ומרדכי יובל, הוויולן דניאל בנימיני והצ'לן יעקב מנזה. בהמשך החליף זאב שטיינברג את דניאל בנימיני ורפי מרקוס החליף את מרדכי יובל. תוכנית הקונצרט הראשון של הרביעייה בהרכבה החדש, בשנת 1959, כללה את "רביעיית הדיסוננסים" של מוצרט, חמישיית הקלרינט שלו, שלביצועה הצטרף לרביעייה יונה אטלינגר, ורביעייה של ראוול. 

בשנת 1964 הקליטה הרביעייה הישראלית את רביעיית המיתרים "קשתות קיץ" של צבי אבני, שנכתבה שנתיים קודם לכן.

הרביעייה הישראלית החדשה פעלה בהרכבה זה במשך חמש-עשרה שנים, ואז, ב-1974, פרש אלכסנדר טל ונסע להולנד. בהמשך הצטרפו לרביעייה הכנרים אילן גרוניך ויגאל טונה.

## קישורים חיצוניים

* הפסנתרנית מיכל טל, אתר דה מרקר 29 במאי 2010

הישראלית החדשה
רכס אואן סטנלי

**רכס אואן סטנלי** (באנגלית: **Owen Stanley Range** ) הוא רכס הרים בחלקה הדרום מזרחי של פפואה גינאה החדשה. הרכס נצפה לראשונה ב-1849 על ידי קפטן אואן סטנלי שסקר את החוף הדרומי של פפואה, ועל שמו נקרא הרכס. הנקודה המזרחית ביותר ברכס היא הר ויקטוריה (4,072 מטרים) והנקודה המערבית ביותר היא הר ת'יין, אך לרוב מכלילים גם את ההרים שבקצה הדרום מזרחי של האי, אף על פי שאלה הרים נפרדים מרכס אואן סטנלי. 

תנאי השטח לאורך הרכס הם קשים, בעיקר בקצה הדרום מערבי. ישנן מספר שבילים החוצים את הרכס, שהמפורסם בהם הוא שביל קוקודה המקשר בין פורט מורסבי ובונה ושנמצא בשימוש מעל 50 שנה. שביל נוסף הוא שביל קאפה קאפה, בו השתמשו 900 חיילי הרגימנט ה-126 האמריקאי במלחמת העולם השנייה, והוא מקביל לשביל קוקודה אך נמתח כ-48 קילומטרים דרומית לו. לרגימנט נדרשו חמישה שבועות לחצות את 210 הקילומטרים של השביל, שחוצה ג'ונגלים סבוכים. 

בשל העלות הגבוהה והקושי הלוגיסטי הכרוך בכך, אין דרך לרכב ממונע החוצה את הרכס. בשל קשיים אלה נכשלו היפנים בחציית הרכס בזמן מלחמת העולם השנייה, וכתוצאה מכך לא הצליחו לכבוש את פורט מורסבי בראשית 1942.

## קישורים חיצוניים

* סמואל מילנר, Victory in Papua, המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית.
* 

## הערות שוליים

אואן סטנלי
אואן סטנלי
יום נישואים

[שמאל|ממוזער|200px|בני הזוג [רונלד רייגן|רונלד וננסי רייגן חוגגים את יום הנישואים ה-36 שלהם, 1988]]
**יום נישואין** הוא יום בו נהוג לציין מדי שנה את נישואיהם של בני זוג, בתאריך שבו נערכה חתונתם.

בחלק מהמדינות בעולם המערבי, בהן ארצות הברית ובריטניה, קיימים שמות מסורתיים ייחודיים לכל יום נישואים, לפיהם נהוגה הענקת מתנות הדדית של בני הזוג בהתאם (או הבאת מתנות ברוח זו על ידי אורחי בני הזוג במקרה שנערכת מסיבה לציון יום הנישואים). מדינות רבות נבדלות במתנות הנהוגות בהן מדי שנה, אך לאורך השנים התבססו מתנות קבועות יחסית המשותפות לרוב המדינות, במיוחד בימים כגון יום השנה ה-5 (בו נהוגה מתנה העשויה מעץ), ה-10 (מתנה העשויה מבדיל), ה-15 (בדולח), ה-20 (פורצלן), ה-25 (כסף), ה-30 (פנינה), ה-40 (אבן אודם), ה-50 (זהב) וה-60 (יהלום). שרידיו של מנהג זה מצויים גם כיום בתרבות הישראלית, והם חגיגות "חתונת כסף" במלאת 25 שנות נישואים ו"חתונת זהב" במלאת יובל לנישואים. 60 שנות נישואים נקראו בעבר "חתונת שוהם" ובימינו "חתונת היהלום" (באנגלית - Diamond Wedding).

מקור המנהג הוא כנראה בגרמניה של ימי הביניים, אז נהוג היה כי אישה החוגגת את יום הנישואים ה-25 מקבלת מחבריה ושכניה זר מכסף, וביום הנישואים ה-50 זר מזהב, כברכה על המזל הטוב שמלווה את בני הזוג לאורך שנים כה רבות; עם הזמן התרחב רפרטואר הסמלים עבור כל שנה, ונפוץ ברחבי העולם המערבי. סמלים אלו השתנו לאורך השנים, למשל היהלום היה סמל ידוע עבור יום הנישואים ה-75, אך הוא עבר ליום הנישואים ה-60 לאחר שוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, חגגה בסוף המאה ה-19 את שנת ה-60 למלכותה ביום שזכה לכינוי "יובל היהלום". 

בממלכות חבר העמים הבריטי עשויים בני זוג לקבל מכתב ברכה מראשי הממלכה לרגל יום הנישואים ה-60, ה-65 וה-70 שלהם (זאת לאחר שביצעו רישום בארמון בקינגהאם או במשרד המושל הכללי של מדינתם). בקנדה עשויים בני הזוג לקבל מכתב ברכה מהמושל הכללי החל מהשנה ה-50 לנישואיהם, מדי חמש שנים, ובאוסטרליה וארצות הברית החל מהשנה ה-50 מדי שנה. נוצרים קתולים יכולים להירשם במחוז הבישוף המקומי כדי לקבל את ברכת האפיפיור לרגל ימי נישואים מיוחדים (ה-25, ה-50, ה-60 וכו').

## קישורים חיצוניים

* רשימת מתנות מסורתית לימי נישואים, כפי שנאספה בשיקגו, ארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהגי נישואים
קטגוריה:אירועים משפחתיים
נישואים
שביל קוקודה

שמאל|ממוזער|250px|מיקום שביל קוקודה במפת פפואה גינאה החדשה
**שביל קוקודה** הוא שביל באורך 96 קילומטרים החוצה את רכס אואן סטנלי בפפואה גינאה החדשה. זהו שביל הטיול המפורסם ביותר בפפואה גינאה החדשה והוא ידוע כאזור קרבות ממלחמת העולם השנייה בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות אוסטרלים ב-1942.

השביל מתחיל, או מסתיים, בפינת אואן שבמחוז המרכז, כחמישים קילומטרים מפורט מורסבי, וחוצה אזורים מבודדים העבירים ברגל בלבד עד לכפר קוקודה שבמחוז אורו. הנקודה הגבוהה ביותר בשביל היא סמוך לפסגת הר בלמי וגובהה 2,190 מטרים.

בנוסף לתוואי השטח הקשה, מוסיפים החום והלחות הכבדים במהלך היום, הקור בלילה, הגשמים הכבדים והסיכון ללקות במחלות זיהומיות כגון מלריה על הקושי בחציית השביל. למרות זאת השביל הוא יעד פופולרי בקרב מטיילים החוצים אותו תוך ארבעה עד שנים עשר ימים.

## היסטוריה
המשתמשים הראשונים בשביל היו כורים אירופאים בשנות התשעים של המאה ה-19, שצעדו למכרות הזהב ביודה קוקודה. בין יולי 1942 לינואר 1943 נערכה לאורך השביל סדרת קרבות, שלאחר מכן תקבל את הכינוי המערכה על שביל קוקודה, בין כוחות יפנים לכוחות אוסטרלים. בעיירה פרנטרי גלי שבאוסטרליה הוקמה אנדרטה לזכר נופלי הקרבות.

לאחר המלחמה נזנח השביל ובמקומות רבים נטמע בצמחייה. עם זאת, בשנים האחרונות הפך השביל למוקד עלייה לרגל לאוסטרלים וב-2003 אף הוקמה אגודת שביל קוקודה. מטרות האגודה הן קידום החינוך והבריאות בקרב האוכלוסיות החיות לאורך השביל. החל ב-2001 חלה עלייה במספר המבקרים בשביל. בשנים 2007–2009 צעדו בשביל כ-5,000 מבקרים בשנה. לאחר מספר מקרי מוות (בעיקר בשל תשישות) החלו להשמע קריאות לבדיקות כושר גופני לפני היציאה לשביל.

## חציית השביל
ניתן לחצות את השביל משני הכיוונים, ולרוב נמשך בין ארבעה ימים לשנים עשר ימים, כתלות בכושר הגופני של הצועדים. המקומיים ידועים ביכולתם לחצות את השביל בשלושה ימים בלבד. לאורך השביל מצויים מספר בתי הארחה, חלקם בתוך כפרים וחלקם בצידי הדרך. הכפריים החיים לאורך השביל לוקחים חלק בפעילות הכלכלית שמביאים עמם התיירים ומציעים מזון ומקום לינה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: גאוגרפיה
קוקודה
איתי פרנסיס

**איתי פרנסיס** (נולד ב-23 ביוני 1976) הוא מאמן אמנויות לחימה, לשעבר אלוף אירופה באגרוף תאילנדי ואלוף העולם בקיקבוקסינג.

איתי פרנסיס נולד וגדל בשכונת נאות אפקה בתל אביב. התחיל להתאמן בלחימה משולבת בהיותו בן תשע אצל אלי אלימלך בהדר יוסף. הוא המשיך להתאמן אצל אלימלך בשיטת לחימה משולבת, עד שנסע להתאמן באירופה ב-1999, שם התגורר. בגיל 15 קיבל תעודה שחורה, בגיל 21 קיבל תעודה שחורה דאן 2. ב-2001 עבר להתאמן עם רוב קמאן באמסטרדם.

פרנסיס היה אלוף ישראל בקרטה מגע מלא בשנים 1994-1989 ואלוף ישראל באגרוף תאילנדי בשנים 1999-1992.
* באפריל 1999 זכה באליפות אירופה בקיקבוקסינג.
* ביולי 1999 זכה באליפות העולם בקיקבוקסינג.
* ב-2001 זכה באליפות אירופה באגרוף תאילנדי.

ב-2002 הפסיק להתחרות. מאזנו עומד על 33 קרבות מקצוענים, מתוך 16 ניצחונות ו-4 הפסדים, 12 מניצחונותיו השיג בנוקאאוט.
פרנסיס, שנחשב כמתאגרף הקיקבוקסינג שהגיע להישגים הגבוהים ביותר, לחם בזירה עם שמות גדולים כגון אנדי סאוור, ואלברט קראוס, שניהם אלופי ה-k1-max לשעבר. את שניהם זכה לנצח בנקודות.

איתי נחשב חלוץ בתחום האגרוף התאילנדי בישראל והראשון שיצא להתחרות בחו"ל וזכה להישגים בינלאומיים ראשונים ובעצם סלל את הדרך לבאים אחריו
לאחר פרישתו עבד במשרה מלאה כמפיץ מוצרי התזונה הרבלייף. פרנסיס אימן שנים רבות במשרה חלקית.
ב-2007 פרנסיס חזר בתשובה, באוגוסט 2009 שב לישראל, בה הוא מתגורר כיום (2011). בשעות הבוקר הוא לומד בישיבה ובשעות אחר-הצהרים והערב מאמן.

פרנסיס התחתן בגיל 37 בשנת 2013.

## קישורים חיצוניים
* סרטונים מהקרבות של איתי פרנסיס

קטגוריה:מתאגרפים ישראלים
שרה מיילס

**שרה מיילס** (באנגלית: **Sarah Miles**; נולדה ב-31 בדצמבר 1941) היא שחקנית קולנוע אנגלייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1970 על הופעתה בסרט "בתו של ריאן".

## ביוגרפיה
נולדה בעיירה אינגטסטון שבאסקס, דרום מזרח אנגליה. אחיה של מיילס הוא הבמאי והמפיק מועמד פרס האוסקר כריסטופר מיילס. 
נרשמה בגיל 15 לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. לאחר שסיימה את לימודייה ביצעה את הופעת הפריצה שלה לצידו של לורנס אוליבייה בסרט "תנאי המשפט" אשר העמידה אותה לפרס באפט"א לפריצת השנה.
תפקידה השני בסרטו של ג'וזף לוסי "המשרת" הקנה לה מועמדות לפרס השחקנית הבריטית הטובה ביותר.
הופיעה בקומדיה "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" בתור פטרישיה בתו של איל העיתונות הלורד רונסלי (רוברט מורלי).
התפרסמה לראשונה בארצות הברית ובעולם בזכות תפקידה בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "יצרים" בתור פטרישיה שכנתו של צלם האופנה תומאס (דייוויד המינגס).

מיילס לקחה לאחר מכן מספר שנים של הפסקה מקולנוע כדי להתמקד בקריירה בתור שחקנית תיאטרון, חזרה כדי לשחק את הדמות הראשית בדרמה דייוויד לין "בתו של ריאן".
בסרט גילמה את הצעירה האירית המפונקת רוזי ראין וקיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
קיבלה את מועמדותה השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הספרותית "המלח שחזר מהים" בתפקיד האם החד הורית אן אוסבורן לצידו של קריס קריסטופרסון.
מיילס הופיעה בתפקיד משמעותי בפעם האחרונה בדרמת ההתבגרות הבריטית "תקווה ותהילה" בתור גרייס, אם המשפחה הבריטית רוואן. 

למיילס ילד אחד מנישואיה הכפולים למחזאי ולתסריטאי הבריטי זוכה האוסקר רוברט בולט, הזוג חי ביחד 38 שנים עד לפטירתו של בולט.

## פילמוגרפיה
* תנאי המשפט (1962) 
* המשרת (1963)
* אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965)
* יצרים (1966)
* בתו של ריאן (1970)
* ליידי קארוליין לאמב (1972)
* השכיר (1973)
* תקוות גדולות (1974)
* האיש שאהב ריקודי חתולים (1974)
* המלח שחזר מהים (1976)
* התרדמה הגדולה (1978)
* כומר האהבה (1981)
* במלכודת הממבה (1981) Venom
* חף מפשע (1985)
* מרחץ אדים (1985)
* תקווה ותהילה (1987)
* נזק לבן (1987)
* מגע הקסם (1992)
* מלכת הרוח (1989)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:בוגרות האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1941
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1941
אחמד קטאמש

**אחמד סולימאן מוסא קטאמש** (נולד ב-1950 באזור בית לחם) הוא סופר פלסטיני המזוהה עם החזית העממית לשחרור פלסטין. היה עצור מנהלית בידי ישראל מעל 8 שנים במצטבר.

## ביוגרפיה
נולד ב-1950 באזור בית לחם למשפחת פליטים פלסטינית שמקורה באזור ירושלים.

נעצר על ידי ישראל ב-1 בספטמבר 1992 ובנובמבר הוגש נגדו כתב אישום על סיוע לארגון לא חוקי. לאחר ששופט הורה לשחררו באוקטובר 1993, קטאמש הוחזק במעצר מנהלי במשך 5 שנים ו-7 חודשים, עד 15 באפריל 1998, בלא שהוגש כנגדו כתב אישום. לאחר שחרורו השלים דוקטורט במדע המדינה.

קטאמש הוא ממובילי הזרם הנוקשה בחזית העממית. הוא התנגד לדיאלוג עם יאסר ערפאת ואף נעצר ב-1999 על ידי הרשות הפלסטינית. ב-2001 הוזכר שמו כמועמד להחליף את מנהיג החזית אבו עלי מוסטפא לאחר שזה חוסל בידי ישראל.

ב-2010 לימד באוניברסיטת אל-קודס בירושלים.

ב-21 באפריל 2011 נעצר שוב בידי צה"ל. ב-3 במאי 2011 עמד להשתחרר ואז הוצא נגדו צו מעצר מנהלי לשישה חודשים על ידי אל"ם יאיר קולס, קצין המודיעין של פיקוד מרכז. הצו הוארך שוב ושוב. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בקטאמש כאסיר מצפון וקרא לשחרורו המיידי בלא-תנאי. ב-26 בדצמבר 2013 שוחרר קטאמש לאחר שנתיים וחצי במעצר מנהלי.

ב-14 במאי 2017 נעצר שוב והושם במעצר מנהלי ל-3 חודשים.

קטאמש הוא תושב אל-בירה, נשוי לסוהא ברגותי ואב לבת.

## מספריו
* 1998 לא אחבוש את התרבוש שלכם - דפים מניסיוני במרתפי החקירה
* 1999 הטיול (רומן)
* 2002 לחצות את הנהר (רומן)
* 2007 גישה למדינה הדמוקרטית האחת - שתי קהילות נפרדות ושלובות

## קישורים חיצוניים
*מסמך של אמנסטי אינטרנשיונל בעניינו של קטאמש
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:אסירי מצפון על פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברשות הפלסטינית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1950
פילאר לורנגאר

**לורנסה פילאר גארסיה סטה** (בספרדית: **Lorenza Pilar García Seta**; 16 בינואר 1928 – 2 ביוני 1996) הייתה זמרת סופרן ספרדיה (אראגונית), שנודעה בשם הבמה **פילאר לורנגאר**. בעיקר התפרסמה בפרשנותה לאופרות ולסוגה הספרדית סרסואלה, וכסופרן נודעה במשלב המלא שלה, שהצטיין בגוון צעיר ובוויבראטו אופייני.

## ביוגרפיה

פילאר נולדה ברובע אל גאנצ'ו של סרגוסה. בגיל צעיר מאוד השתתפה בתוכנית רדיו לכישרונות צעירים, שארגן רדיו סרגוסה. חינוכה המוזיקלי הרשמי החל בהיותה בת ארבע-עשרה, אצל **מרגריטה מרטינס**. היא עברה לברצלונה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה שם והחלה להופיע בשם בדוי, לורן ארסה, באולמות שונים, כדי לממן את שיעוריה. בהמשך למדה במדריד אצל זמרת הסופרן הלירי הספרדייה **אנחלס אוטאין** ואחר בברלין אצל **קרל אברט** ואצל המצו-סופרן הרטה קלוסט (מי שהייתה מורתו של דיטריך פישר-דיסקאו).

פילאר הצטרפה כחברה למקהלת "תיאטרו דה לה סרסואלה" בסביבות 1949. הופעתה הראשונה כזמרת מקצועית התקיימה ב-1950 באוראן שבאלג'יר, בתפקיד מארושה. ב-1951 הופיעה לראשונה בספרד בתפקיד הראשי בסרסואלה "סל של תות שדה" (El canastillo de fresas). בשנת 1952 שרה בברצלונה כסולנית בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם הגרמני של ברהמס.

קריירת האופרה הבינלאומית שלה החלה ב-1955 בפסטיבל הבינלאומי באקס-אן-פרובאנס בצרפת, שם שיחקה את **כרובינו** בנישואי פיגארו. משם המשיכה להופעות בלונדון, בפסטיבל גליינדבורן ובבואנוס איירס. ב-1958 חתמה על חוזה עם הדויטשה אופר ברלין, והקשר שלה עם בית אופרה זה נמשך שלושים שנה. בשנת 1963 קיבלה את תואר "זמרת הלשכה" מן הסנאט של ברלין.

ב-1961 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד **איליה** ב"אידומניאו" של מוצרט. אחר גילמה את **דסדמונה** באותלו באופרה של סן פרנסיסקו, את **ויולטה** בלה טרוויאטה ב"דויטשה אופר" בברלין, ואת **דונה אלווירה** בדון ג'ובאני במטרופוליטן אופרה. במהלך הקריירה שלה הופיעה במדריד, בריסל, לה סקאלה במילאנו, ליצאו בברצלונה, שרה לעיתים קרובות עם הפילהרמונית של וינה והאופרה של וינה, בפריז ועד טוקיו הרחיקה במסעותיה.

אלבום דואט הסרסואלה שלה עם פלאסידו דומינגו בפסטיבל המוזיקה של זלצבורג החזיר אותה אל השורה הראשונה של זמרי הסרסואלה הספרדית. ניצחונה האחרון בברלין היה כ**ולנטין** בההוגנוטים של מאיירבר.

ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר. פילאר הודיעה על פרישתה והופיעה בקונצרט האחרון שלה בתיאטרון קאמפואמור באוביידו שבאסטוריאס, ספרד. ב-1994 קיבלה את "אות השירות המצוין" ממדינת ברלין.

פילאר לורנגאר מתה ממחלת הסרטן בברלין, שם עשתה את רוב שנות הקריירה שלה ושם התגוררה עם בעלה, ד"ר יורגן שאף.I.E.S. Pilar Lorengar, בית ספר תיכון לאמנויות התקשורת בעיר הולדתה, סרגוסה, קרוי על שמה.

## קישורים חיצוניים


* Biography in Castilian from the Municipality of Zaragoza
* Artist's biography in English
* Background notes on Pilar Lorengar in English from the Prince of Asturias Foundation
* Notes in Castilian on Angeles Otein
* Teatro de la Zarzuela (multilingual)
* Discography (Capon's Lists of Opera Recordings)


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות ספרדיות
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לאמנויות
קטגוריה:ילידות 1928
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1928
קטגוריה:נפטרות ב-1996
קטגוריה:נפטרים ב-1996
קטגוריה:זמרות סופרן
דני חן

**דניאל (דני) חן** (נולד בשנת 1956 או 1955) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, שכיהן כראש אגף התכנון בשנים 2011-2016.

## ביוגרפיה
חן החל את שירותו במשטרה במשמר הגבול, שירת כמפקד תחנת רחובות ומפקד מרחב איילון במחוז תל אביב.

בשנת 1997, בעת שהיה מפקד מרחב שמשון, מח"ש חקרו מספר חשדות נגדו בעניין טוהר מידות וניצול מרות והוא נאלץ לסיים את תפקידו ולעבור לתפקיד מטה וקידומו עוכב.

באוקטובר 2001 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף קהילה ומשטרה, בהמשך שירת כסגן מפקד מחוז ירושלים, תקופה שהתאפיינה בפיגועי התאבדות ומצב ביטחוני מתדרדר בבירה. באוקטובר 2004 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב וביולי 2007 לסגן מפקד מחוז הדרום. במהלך המחצית השנייה של 2008 מילא את מקומו של אורי בר-לב כמפקד המחוז, בשל החופשה הכפויה שנכפתה על בר-לב על ידי השר לביטחון הפנים אבי דיכטר.

כהונתו לא הוארכה, הוא לא קודם לדרגת ניצב ופוטר מהמשטרה על ידי המפכ"ל דודי כהן, עם תתי-ניצבים נוספים שפוטרו במסגרת "מהלך התייעלות". הוא מונה בתחילת 2011 למנהל החברה הכלכלית של רמת השרון, אך חזר לשורות המשטרה לאחר שמונה לראש אגף התכנון (אג"ת), בדרגת ניצב, במאי 2011. הוא כיהן בתפקיד זה עד ינואר 2016.

חן נשוי ואב לשלושה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף תכנון וארגון של משטרת ישראל
קטגוריה:חברי הביטחוניסטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
הקלפן והיצאנית

**הקלפן והיצאנית** (באנגלית: **McCabe & Mrs. Miller**) הוא מערבון אמריקאי משנת 1971 בכיכובם של וורן בייטי וג'ולי כריסטי, בבימויו של רוברט אלטמן. לדברי אלטמן, הסרט מתעלם או חותר תחת מספר מוסכמות של ז'אנר המערבון, ועל כן הוא טוען שזהו סרט "אנטי-מערבון".

## עלילת הסרט
בראשית המאה ה-20, מהמר קלפים בשם ג'ון מק'קייב (וורן בייטי) מגיע לעיר קטנה בצפון-מערב ארצות הברית בשם 'Presbyterian Church', הקרויה על שמו של הבניין המשמעותי היחידי הקיים בה - בית הכנסייה הפרסביטריאנית, מעוטת המבקרים. עד מהרה מסתבר שהוא אישיות דומיננטית מאוד בעיר הקטנה, שרוב תושביה הם כורים מוחלשים, וזאת בעיקר עקב אישיותו התוקפנית ובשל שמועות כי הוא אקדוחן.

מק'קייב מקים בעיר בית בושת, המורכב משלוש זונות שנרכשו תמורת 200 דולר מידי סרסור בעיירה הסמוכה. המקום משגשג.

קונסטנס מילר, מנהלת בית בושת ממוצא אנגלי המכורה לאופיום, מגיעה לעיר, ומשכנעת את מק'קייב שהיא יכולה לנהל את בית הבושת טוב יותר ממנו. השניים הופכים לשותפים, והמקום משגשג כלכלית אף יותר. בהמשך, מתפתח רומן בין השניים.

אנשי העיירה מתעשרים והעיירה הופכת לסיפור הצלחה. אל העיירה מגיעים זוג סוכנים מחברת הכרייה 'הריסון שונסי' מהעיירה הסמוכה, במטרה לקנות את העסק של מק'קייב ואת מכרות האבץ שמסביבו. שונסי ידוע לשמצה כמי שמביא למותם של אנשים אשר מסרבים למכור לו. מק'קייב לא רוצה למכור במחיר הראשוני שהוצע לו ודורש מחיר מופרז, מתוך הנחה שהשניים ינהלו איתו משא ומתן על גובה המחיר.

שלושה שכירי חרב נשלחים על ידי חברת הכרייה, על מנת להרוג את מק'קייב, אך הוא מסרב לנטוש את העיר. בין מק'קייב לבין השלושה מתפתח קרב יריות וכתוצאה ממנו הכנסייה של העיירה עולה באש. בסופו של דבר, מק'קייב מצליח לירות ולהרוג את השלושה, לא לפני שהוא עצמו נפצע אנושות. אולם, כל אנשי העיירה מיהרו אל הכנסייה, על מנת לכבות את האש שפרצה, כך שלא נותר איש לבוא לעזרתו של מק'קייב, אשר נשאר למות לבדו בשלג. היחידה שהייתה יכולה לבוא לעזרתו היא גב' מילר, שבאותו הזמן הייתה תחת השפעת אופיום, במאורת סמים סינית.

## מוזיקה
אחד המאפיינים החשובים ביותר של הסרט הוא מוזיקת הרקע שלו, המורכבת ממזמורי כנסייה ומשלושה שירים של לאונרד כהן מתוך אלבומו הראשון שיצא 4 שנים קודם לכן: "The Stranger Song" ,"Sisters of Mercy" ו-"Winter Lady". בכך עקב הסרט אחר הדוגמאות של סרטים כגון "הבוגר" (1967) שלווה בשירים מקוריים של סיימון וגרפונקל ו"אדם בעקבות גורלו" (1969) שלווה בפסקול מאת The Jimi Hendrix Experience, הבירדס, סטפנוולף ועוד.

## צוות השחקנים הראשי
* וורן בייטי - ג'ון מק'קייב
* ג'ולי כריסטי - קונסטנס מילר
* רנה אוברז'ונואה - שיהאן
* שלי דובאל - איידה קויל

## פרסים
ג'ולי כריסטי הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:מערבונים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
Day 'n' Nite

**Day 'n' Nite** (נקרא גם "**Day 'n' Nite (Nightmare)**" ברשימת השירים באלבום) הוא סינגל הבכורה של אמן ההיפ הופ האלטרנטיבי האמריקאי, קיד קאדי, מתוך אלבום הבכורה שלו, Man on the Moon: The End of Day.

## הפקה
השיר, שהופק על ידי "Dot Da Genius", הופץ בפברואר 2008 כסינגל, אך דלף לרשת כבר בדצמבר 2007. עד כה השיר מכר מעל 2,000,000 הורדות דיגיטליות חוקיות ברחבי ארצות הברית. השיר, שיצא עם חתימתו של קאדי בחברת GOOD Music, זכה להצלחה רבה, וביוני 2008 הופץ רמיקס לשיר שבוצע על ידי הצמד האיטלקי Crookers שזכה להצלחה אף יותר גדולה במצעדים, כשהגיע למקום ה-1 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-15 ברשימת "25 השירים הטובים ביותר של שנת 2009" של מגזין הרולינג סטון. השיר הועמד לשני פרסי גראמי והרמיקס שלו זכה בפרס ה-"ביטפורט" בקטגוריית "שיר האינדי-דאנס הטוב ביותר" בשנת 2009.

השיר יצא במקור במיקסטייפ של קאדי מסוף שנת 2007, "A Kid Named Cudi". לשיר נוצרו רמיקסים רבים, בין האמנים שיצרו לו רמיקסים הם פיטבול, ג'ים ג'ונס, טריי סונגז, Styles P, קיינאן, קמיליונר, ג'רמיין דופרי ואחרים. גרסת הרמיקס של קרוקס זכתה לפופולריות המונית ברחבי אירופה, והוא היה שיר השבוע בתחנת הרדיו המרכזית בבריסל שבבלגיה. לגרסה המקורית של השיר יצא קליפ, וגם קליפ לגרסת הקרוקס שיצאה ללא רשותו של קאדי, שאי לכך ביקש קאדי מבלוגרים שונים להסיר את הקליפ מהבלוג שלהם. השיר הגיע למקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי, כשלא הצליח לעקוף את להיטה של ליידי גאגא, Just Dance ששהה במקום הראשון. למרות זאת, השיר נשאר במקום ה-1 במצעד הדאנס הבריטי במשך 3 שבועות.

## היסטוריית מצעדים

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2007
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2008
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בהשראת המוות
קטגוריה:מוזיקה: תופעות אינטרנט
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:שירי יהלום בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת GOOD Music
פלאו-שמרנות

**פלאו-שמרנות** הוא זרם בשמרנות האמריקנית, התומך בבדלנות מדינית וכלכלית, התנגדות להגירה והידוק אופייה הנוצרי של ארצות הברית. 

## היסטוריה
אביו הרוחני של זרם זה הוא "הימין הישן", אשר שלט במפלגה הרפובליקנית בתקופת מלחמת העולם השנייה והתנגד לכניסת ארצות הברית למלחמה. מאז נחלש מאוד כוחו של הימין הבדלני, אך בעשור השני של המאה ה-21 הוא התחיל לשוב והוא מצוי כיום בקרב הרבה אנשים במפלגה הרפובליקנית ומזוהה עם אישים הנמצאים בתוך הזרם המרכזי. המנהיגים הבולטים של הימין האמריקני אחרי מלחמת השנייה, כמו בארי גולדווטר ורונלד רייגן, היו רחוקים מהשקפות פלאו-שמרנים. 

## אידאולוגיה
בדרך כלל מזוהה הזרם עם יחס חשדני, עד כדי אנטישמיות, ליהודי ארצות הברית, והסתייגות מהסיוע לישראל. זאת אף על פי שיחסם של הפלאו-שמרנים לערבים בדרך כלל גם כן אינו אוהד. לדעתם, על ארצות הברית להתמקד בענייניה ולהימנע בהתערבות בענייני העולם. במישור הכלכלי, התומכים בפלאו-שמרנות מזוהים עם הפרוטקציוניזם.

הפלאו-שמרנים נוטים לעמדות נוצריות דתיות, כגון התנגדות להפלות מלאכותיות ולזכויות הומוסקסואלים. רבים בזרם הפלאו-שמרני מבליטים את חשיבות השמירה על אופייה הלבן של ארצות הברית, ומדגישים הבדלים מהותניים בין בני הגזע הלבן לבני גזעים אחרים. דבר זה מוביל להאשמתם בגזענות.

יריבתה האינטלקטואלית הגדולה ביותר של הפלאו-שמרנות בחוגים פוליטיים ימניים (למרות התמיכה הבלתי מסויגת של פלאו-שמרנים בפרוטקציוניזם, שנחשב לשיטה כלכלית שמאלנית-פופוליסטית במובן הקלאסי), היא הניאו שמרנות. בניגוד לפלאו-שמרנים, המעוניינים להסתגר בתוך ארצם, להימנע מהתערבות בענייני מדינות אחרות ולמנוע הגירה חופשית, הניאו שמרנים מעוניינים להפיץ את הערכים המערביים בקנה מידה גלובלי. ובנוסף, הנאו-שמרנים תומכים במדיניות כלכלית של לסה פר קפיטליסטי, גם מטעמים דאונטולוגיים וגם מטעמים תועלתניים.

## אישים

* פט ביוקנן
* טאקר קרלסון
* אלכס ג'ונס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:תרבויות
קטגוריה:פוליטיקה
קטגוריה:פופוליזם ימני