open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גן (סרט)

**גן** הוא סרט תיעודי שהוקרן לראשונה ב-2003, בבימוי של רותי שץ ועדי ברש . הסרט הופק בישראל.
זהו סרטם השני כבמאים ומפיקים של עדי ברש ורותי שץ, הפקה משותפת של ערוץ 8, ארטה צרפת, וטי וי אונטריו הקנדי. 

גן החשמל מוצג בסרט כמקום נידח בתל אביב, שבו הומוסקסואלים צעירים עוסקים בזנות ומתמכרים לסמים. זהו מקום לחסרי כל, החוליה האחרונה בשרשרת, מקום בו אנשים מוכרים את גופם, נאספים למכוניות מזדמנות, עוסקים בסחר בסמים ומסתבכים עם החוק.
לאורך שנה, היוצרים רותי שץ ועדי ברש עקבו אחר שני צעירים שהגן הוא ביתם: נינו, פלסטיני החי בישראל ללא אישור ויוצא ונכנס מבתי כלא ומעונות; ודודו, ערבי ישראלי המתמודד ונאבק בהתמכרות להרואין. 
שני הצעירים נתנו לשץ וברש גישה בלתי מוגבלת לתוך רובדי חייהם האינטימיים ביותר. היוצרים, שהיו מודעים לאמון שזכו בו, יצרו סרט עוצמתי בכנות שלו, והחזירו לדודו ונינו כבוד שפעמים רבות נמנע מהם בחייהם היום יומיים.
כנגד הקונפליקט הערבי-ישראלי, הקשיים וחוסר הפתיחות שמופנה כלפי הומוסקסואלים, שני החברים תלויים אחד בשני בשביל תמיכה והרגשת ביטחון ואהבה.

## קישורים חיצוניים
 
* Garden in Israeli Film Database
* GayMap
* Fig Films 
* AlterCine
* yulari films llc

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
ג'יימס בויד וייט

**ג'יימס בויד וייט** (באנגלית: **James Boyd White**; נולד ב-1938) הוא פרופסור למשפטים אמריקאי, מבקר ספרות, מלומד ופילוסוף. הוא האב המייסד של תחום המשפט והספרות והוא התומך הבולט של ניתוח ה"רטוריקה מכוננת" בניתוח של טקסטים משפטיים.

## ביוגרפיה
וייט החל את חוק לימודיו העל תיכוניים בקולג' אמרסט, אותו סיים ב-1960, לאחר שעשה תואר ראשון בלימודים קלאסיים. הוא המשיך ללמוד וסיים תואר שני באוניברסיטת הרווארד ב-1961, ותואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד אותו סיים ב-1964.

הוא עשה את התמחותו במשרד עורכי הדין פולי, הואג ואליוט שבבוסטון. לימד באוניברסיטת קולורדו מ-1967 עד 1974, ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו מ-1974 עד 1983. הוא מלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן החל מ-1983. הוא משמש כמופקד הקתדרה על שם ל. הארט רייט למשפטים, כפרופסור לאנגלית וכמרצה אורח ללימודים קלאסיים. הוא גם חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

ספרו הנודע ביותר הוא "הדמיון השיפוטי", שפורסם ב-1973. הספר יועד להיות ספר לימוד לסטודנטים הלומדים את השפה המשפטית. בדמיון השיפוטי, מושווים ספרות וטקסטים אחרים לטקסטים משפטיים בדרך שבה מכוננת זהות דמויותיהם ומשמעויות רעיונותיהם. זהו ספר היסוד של תנועת המשפט והספרות והוא עדיין רב השפעה.

## מבחר מספריו

* **The legal imagination : studies in the nature of legal thought and expression** / James B. White. Boston : Little, Brown, 1973
* **When words lose their meaning : constitutions and reconstitutions of language, character, and community** / James Boyd White. Chicago : University of Chicago Press, 1984.
* **The legal imagination** / James Boyd White. Abridged ed. Chicago : University of Chicago Press, 1985
* **Heracles’ bow : essays on the rhetoric and poetics of the law** / by James Boyd White. Madison, Wis. : University of Wisconsin Press, 1985.
* **Justice as translation: An essay in cultural and legal criticism** / James Boyd White. Chicago : University of Chicago Press, 1990
* **Living speech : resisting the empire of force** / James Boyd White. Princeton, N.J. : Princeton University Press, 2006


## קישורים חיצוניים
* 
* עמוד הבית של ג'יימס בויד וייט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן
* 

קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:סגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולורדו בולדר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1938
בקעצוריים

**בקעצוריים** (שם מדעי: Saxifragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, אשר כוללת כ-36 סוגי צמחים, מהם כ-12 צומחים באירופה. קיימים סך הכל 460 מינים במשפחה.

## מאפיינים

משפחת הבקעצוריים מגוונת וכוללת מספר מינים חד שנתיים ורוב של מינים רב שנתיים. 

הפרחים סימטריים, ומכילים איברי רבייה זכריים ונקביים. הם כוללים בין ארבעה לחמישה עלי כותרת, ובין חמישה לעשרה אבקנים.

במרבית המינים, העלים מסורגים. קיימים מינים בהם העלה מחולק לאונות ומינים בהם העלה משונן. 

מרבית בני המשפחה מעדיפים אקלים קר.

## בארץ
בארץ צומח סוג אחד בלבד, בקעצור, ומתוכו נפוצים המינים בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות. בקעצור החורש מין אנדמי לכרמל.

המין בקעצור השלוחות מגודל בגינות רבות בארץ כצמח נוי למרפסת ולצל.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
האקדמיה הצרפתית למדעים

[שמאל|ממוזער|220px|[לואי ה-14 מבקר את האקדמיה ב-1671]]
**האקדמיה הצרפתית למדעים** (בצרפתית: **Académie des sciences**) היא אגודה מדעית שנוסדה ב-1666 על ידי לואי הארבעה עשר בעצתו של ז'אן-בטיסט קולבר, במטרה לעודד ולהגן על רוח המחקר המדעי הצרפתי. האקדמיה הייתה בחזית הפיתוחים המדעיים באירופה במאות ה-17 וה-18. היא אחת מראשונות האקדמיות למדעים.

## היסטוריה
מקורה של האקדמיה הצרפתית למדעים בתוכניתו של קולבר להקמת אקדמיה כללית. קולבר בחר בקבוצת משכילים מצומצמת אשר נפגשו ב-22 בדצמבר 1666 בספרייה של המלך, ולאחר מכן ערכו מפגשי עבודה דו-שבועיים במקום. 30 שנותיה הראשונות של האקדמיה היו לא רשמיות יחסית, מאחר שלא נקבעו חוקים למוסד.

ב-20 בינואר 1699 לואי הארבעה עשר החליט על חוקיו הראשונים של הארגון. לארגון הוענק השם האקדמיה המלכותית למדעים ומיקומה נקבע בלובר שבפריז. ב-8 באוגוסט 1793 ביטל הקונבנט את כל האקדמיות. ב-22 באוגוסט 1795 נוסד המכון הלאומי למדעים ולאמנויות, שאיגד את האקדמיות למדעים, לספרות ולאמנות שהתקיימו קודם לכן, ובהן האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים. כמעט כל החברים באקדמיה שבוטלה לפני כן, נבחרו באופן רשמי מחדש ושבו לכיסאותיהם הקודמים. בין היוצאים מהכלל היה ז'אן-דומיניק קאסיני שסירב לשוב לכיסאו. ב-1816 נקרא הארגון מחדש "האקדמיה המלכותית למדעים" והוא זכה לאוטונומיה, תוך שהוא מהווה חלק מהמכון של צרפת.

## מורשת והשפעה
במאה ה-18, כחלק מעידן הנאורות באירופה, בקשה האקדמיה הצרפתית לקבוע שיטה אחידה של מידות על מנת להקל על שיתוף ידע מדעי ועל מסחר בין מדינות. היא פעלה להחליף את המספר הרב של המידות המקומיות השונות שהיו נהוגות בצרפת עצמה ובמדינות נוספות, במערכת מוסכמת ואוניברסלית של מידות שיתבססו על גודל כדור הארץ. כך למשל נקבעה מידת המטר כחלק העשרה מיליון של המרחק שבין הקוטב הצפוני לקו המשווה. האקדמיה ממנה שתי משלחות שיערכו מדידות וחישובים ועל סמך התוצאות שהגישו – נקבע אורך המטר.

תרומה נוספת של האקדמיה הייתה בכך שהיא שמה לה למטרה להנגיש ידע מדעי ולשחרר אותו לנחלת הכלל. בין ההמצאות ששוחררו לשימוש חופשי היה תהליך הדאגרוטיפ שפיתח לואי דאגר, אשר היווה למעשה את ראשיתו של תהליך הצילום. האקדמיה הזמינה את דאגר להציג בפניה את תהליך שפיתח, ולאחר מכן רכשה את זכויות הפטנט ושחררה את התהליך לרשות הרבים לשימוש מסחרי חופשי.

## נשים באקדמיה
במשך שלוש מאות שנים נאסר על נשים להיות חברות באקדמיה. נשים מדעניות הודרו ממנה, בין השאר, זוכת פרס נובל פעמיים מארי קירי, זוכת פרס נובל אירן ג'וליו-קירי, והמתמטיקאית סופי ז'רמן. האישה הראשונה שהתקבלה כחברה מכותבת (correspondante) הייתה תלמידתה של קירי, מרגריט פריי, בשנת 1962. החברה הראשונה מן המניין הייתה איבון שוקה-ברואה ב-1979.

## האקדמיה כיום
כיום האקדמיה היא אחת מחמש האקדמיות המרכיבות את המכון של צרפת . חבריה של האקדמיה נבחרים לכל חייהם.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* רשימה של חברי האקדמיה

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:צרפת: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:ארגונים החברים במועצת המדע הבין-לאומית
קרל לואלין

**קרל ניקרסון לואלין** (באנגלית: **Karl Nickerson Llewellyn**; ) היה משפטן אמריקאי בולט השייך לאסכולה של ריאליזם משפטי.

## ביוגרפיה
קרל לואלין נולד בסיאטל וגדל בברוקלין. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת ייל ואחר כך בבית הספר למשפטים של ייל, שם הוא היה עורכו של כתב העת למשפטים של ייל, ובן חסותו של ארתור לינטון קורבין, שהיה מלומד החשוב בתחום דיני חוזים.

בשנת 1925 הצטרף לואלין לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה, שם הוא לימד עד לשנת 1951, אז הוא הצטרף לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בעודו בקולומביה נהפך לואלין לאחד ממלומדי המשפט החשובים ביותר בני דורו, והיה דמות חשובה בוויכוח שנערך לגבי ריאליזם משפטי. הוא שירת כמנסחו העיקרי של "קוד המסחר האחיד" (UCC). הוא נישא לפרופסורית עמיתה, סויה מנצ'יקוף, שהייתה אף היא ממנסחי קוד המסחר, ונהפכה לדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי.

## לואלין והריאליזם המשפטי
לואלין והריאליזם המשפטי הקנו משקל רב יותר לעובדות של המקרה הפרטי מאשר לחוקי המשפט הכלליים. לפי גרסת האסכולה הריאליסטית, החוק אינו מדע דדוקטיבי. לואלין ידוע באמרתו (בהתייחס לשופטים, שוטרים, לבלרים, סוהרים ועורכי דין): "מה שהפקידים הללו עושים הוא, לפי דעתי, החוק עצמו" (Bramble Bush, p. 3). בעוד גישה זו של הגדרת החוק ספגה ביקורת כלוקה בחסר מידי ה.ל.א. הארט בספרו רעיון החוק, הייתה לה השפעה משמעותית על תורת המשפט באופן כללי. אכן, נטען שהפוזיטיביזם המשפטי לפי גישתו של הארט קרוב יותר לריאליזם המשפטי מכפי שנראה היה בתחילה. תגובתו של הארט לבעיה של חוקי משפט חייבה את השופטים להסתמך עליהם ובעת ובעונה אחת הייתה הפכפכה וטענה שחוקים נוצרים בהתאם להקשר והם אינם חקוקים בסלע. כאן הוא טען כי חוקים מנחים התנהגות משום תפקודם בהקשר של לקיחתם כהנחות מובנות מאליהן, עמדה הרחוקה מזו שהוא טען כי הוא נמנע ממנה.

## פרסומים נבחרים

*1989: *The Case Law System in America*, translated by Karl Nickerson, edited and with an introduction by Paul Gewirtz, University of Chicago Press;
*1962: *Jurisprudence: Realism in Theory and Practice* (1962);
*1960: *The Common Law Tradition-Deciding Appeals* (1960);
*1941: *The Cheyenne Way* (with E. Adamson Hoebel) (1941),
*1930: *The Bramble Bush: On Our Law and Its Study* (1930), written especially for first-year law students.


## קישורים חיצוניים
* Introduction to Llewellyn at Answers.com

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת וושינגטון
קטגוריה:סיאטל: אישים
קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
וולוגדה (מחוז)

**מחוז וולוגדה** (ברוסית: **Вологодская область**; בתעתיק: **וולגודסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי כ-500 ק"מ ממוסקבה.

המחוז הוקם ב-23 בספטמבר 1937. 

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,121,343 תושבים.

כ-70% משטח המחוז מכוסה ביערות.
## היסטוריה
התיישבות רוסית באזור ידועה משנת 862. לפי המסורת, שלטו באחד מערי האזור מייסדי שושלת רוריק.

בימי הביניים, השטח היה בחלקו בתחום נסיכות רוסטוב ובחלקו בתחום האדמות של רפובליקת נובגורוד. בשנת 1273 האזור נבזז על ידי כוחות של נסיכות טבר בעזרת הטטרים.

בשנת 1389 סופח האזור לנסיכות מוסקבה. בשנת 1446 האזור היה נסיכות ובראשה עמד וסילי השני, לפני שהוא החל את כהונתו כנסיך של נסיכות מוסקבה. בסוף המאה ה-15 וולוגדה היה בסיס להתרחבות התיישבות רוסית צפונה ומזרחה לאזור הרי אורל.

בתקופת הצרות באזור התרחשו מספר קרבות, עיר וולוגדה וסביבתה נבזזו. לאחר הרגעת הרוחות ווגדה הייה מרכז ליציאת משלחות לכיוון סיביר. בשנת 1796 הוקמה גוברניית וולוגדה.

הגוברניה בוטלה בתקופה הסובייטית והאזור שולב ביחידות מנהליות שונות. בשנת 1937 הוחלט להקים את מחוז וולוגדה כיחידה מנהלית נפרדת. 

בשנת 1955 בעיר צ'רפובץ הוקם מפעל גדול לייצור ברזל יצוק.

בתחום המחוז קיימים מספר מנזרים עתיקים ואחד מהם (מנזר פראפונטוב) אף הוכרז כאתר מורשת עולמית. רוב המנזרים נסגרו בתקופת ברית המועצות, חלק מהם כמו באי האש עד היום מהווים כלא ופעילות דתית בהם לא חודשה.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז וולוגדה" שכוללת 34 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר גאורגי פילימונוב.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-26 ראיונים ו-4 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,121,343 תושבים. זאת לעומת כ-1.3 מיליון בשנת 1990. בערים מתגוררת כ-73% מאוכלוסיית המחוז.

בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית כ-86% מאוכלוסיית המחוז הם רוסים.

הערים הגדולות - צ'רפובץ (כ-315 אלף תושבים) ווולוגדה (כ-306 אלף תושבים).

## כלכלה
העיר צ'רפובץ מהווה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה בקנה מידה ארצי. רב המפעלים הם בבעלות "סברסטל".

### תחבורה
עיר וולוגודה מהווה מרכז מסילות ברזל חשוב.

דרך המחוז עוברות מספר כבישים ארציים לרבות M8 מוסקבה-ארכנגלסק.

בעיר צ'רפובץ פועל נמל תעופה בעל מעמד בין-לאומי.

נמל של צ'רפובץ הוא נקודה חשובה בנתיב המים וולגה-בלטי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מקומות ששימשו כמושבת עונשין
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
גסטרין

שמאל|ממוזער|250px|תא G מופיע בצד שמאל בחצי התחתון של האיור וגסטרין מוצג כשני חצים היוצאים מהתא.
**גסטרין** (**Gastrin**) הוא הורמון המופרש מתאי G בקיבה ובתריסריון וגורם להפרשת חומצה גסטרית מתאי הדופן בקיבה. בנוסף, יש מעט תאים המייצרים גסטרין במעי הדק, בלבלב, ברקמת המוח, בבלוטת יותר הכליה, דרכי הנשימה ואיברי הרבייה. 

## פיזיולוגיה
### גנטיקה
גן ה-*GAS* נמצא בזרוע הארוכה של כרומוזום 17 (17q21). 

### סינתזה
גסטרין הוא פפטיד ליניארי הנוצר על ידי תאי G בקיבה ובתריסריון ומופרש אל מחזור הדם. הגסטרין מצוי בשלוש צורות עיקריות:
*גסטרין-34
*גסטרין-17
*גסטרין-14

משמעות הערך הנומרי היא מספר חומצות האמינו המרכיבות את הפפטיד.
באופן כללי, הגסטרין הוא פרקורסור (קודמן) הכולל 101 חומצות אמינו המתחלקות ויוצרות את הצורות העיקריות דלעיל. הצורות החשובות הקשורות למערכת העיכול הן גסטרין 17, וגסטרין 34. 

### הפרשה
גסטרין מופרש בתגובה לדחפים מסוימים, ובהם: התנפחות קיבה, גירוי של עצב תועה (וגוס), נוכחות של חלבונים שעוכלו באופן חלקי, עודף סידן בדם.

הפרשת גסטרין מעוכבת על ידי: נוכחות חומצה (בעיקר HCl שמופרש) בקיבה, סומטוסטטין, או למשל מצבים של צום. 

הגירוי להפרשת גסטרין מתחיל בשלב ה- cephalic- זהו השלב טרם הגעת אוכל לקיבה, ובו מופרשת 30% מהחומצה בקיבה, על ידי גירוי ישיר של העצב התועה על תאי G המייצרים גסטרין. 
לאחר מכן, בשלב ה- gastric, כאשר האוכל מגיע לקיבה, יש שני גורמים להפרשת גסטרין- הראשון הוא התרחבות הקיבה, והשני הוא הגעתם של החלבונים מהמזון. התרחבות הקיבה, והגעת החלבונים, פועלים על תאי G להפרשת גסטרין. 

### פעילות
נוכחות גסטרין מעודדת את תאי הדופן בקיבה להפריש חומצת מימן כלורי/חומצה גסטרית. הדבר נעשה בצורה לא ישירה באמצעות היקשרות לקולטני CCK2/גסטרין בתאי ECL בקיבה, אשר בתגובה משחררים היסטמין אשר מאותת לתאי הדופן בקיבה להפריש יוני H+. 

בנוסף גסטרין גורם לתאים גסטרים זימוגניים (Gastric chief cell) להפריש פפסינוגן, צורת הזימוגן (הצורה הלא פעילה) של האנזים פפסין. פפסינוגן הופך לפפסין בסביבה שבה pH נמוך וה-HCl מספק סביבה מתאימה לפעילות האנזים.

### היפר גסטרינמיה
היפר גסטרינמיה היא תופעה שבה יש הפרשה עודפת של גסטרין. הפרשה עודפת זו יכולה להיווצר כתוצאה מירידה פתולוגית בחומציות הקיבה (למשל, כתוצאה מדלקת קיבה אטרופית), או כתוצאה מנטילת תרופות המדכאות את הפרשת החומצה כגון מעכבי משאבות פרוטונים- PPI. סיבה נוספת להפרשה עודפת של גסטרין היא תסמונת אליסון זולינגר שבה יש גידול המפריש גסטרין. 

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הורמונים
קטגוריה:מערכת העיכול
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה

**המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה** היא מפלגה בגאורגיה, שנוסדה בשנת 1994 מאיחודן של שתי המפלגות, החברה הסטלינית, המפלגה הקומוניסטית של פועלי גאורגיה ואיחוד הקומוניסטים של גאורגיה. 

מנהיג המפלגה מיום ייווסדה היה פנטלמאון גיוֹרגַדזֵה (נפטר בשנת 2009), שבנו איגור גיאורגדזה נאלץ לצאת לגלות לאחר שנאשם בקשירת קשר לביצוע התנקשות באדוארד שוורדנדזה. בשנים 2009–2014 בראש המפלגה עמד נוּגזַר אווַליאני; משנת 2014 המפלגה מונהגת על ידי תֵמוּר פּיפּיַה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גאורגיה: פוליטיקה 
גאורגיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1994
מריה ברברה באך

**מריה ברברה באך** (20 באוקטובר 1684 - נקברה 7 ביולי 1720; בגרמנית: **Maria Barbara Bach**) הייתה בתו של המלחין יוהאן מיכאל באך ובת דודתו השנייה, כמו גם אשתו הראשונה של יוהאן סבסטיאן באך.

## ביוגרפיה

מריה ברברה באך נולדה בגהרן (אנ') שבתורינגיה. ב-17 באוקטובר 1707 היא נישאה למלחין המפורסם, יוהאן סבסטיאן באך בדורנהיים. בהכשרתה ובמקצועה טרם נישואיה הייתה זמרת סופרן.

ביולי 1720 נפטרה לפתע בקתן שבאנהלט, שם עבד באך אצל ליאופולד . באותה עת שהה יוהאן סבסטיאן באך בשליחות אדונו בקרלובי וארי (קרלסבאד). תאריך מותה המדויק אינו ידוע, היא נקברה בעיירה קוטן, ושם מצויה גם מאז שנת 2004 אנדרטה לזכרה.

במהלך חייה ילדה מריה ברברה באך שבעה ילדים, שלושה מהם נפטרו בגיל צעיר:
* קתרינה דורותאה (28 בדצמבר 1708 - 14 בינואר 1774)
*וילהלם פרידמן באך (22 בנובמבר 1710 - 1 ביולי 1784)
* יוהאן כריסטוף (נולד ונפטר ב-23 בפברואר 1713)
* מריה סופיה (23 בפברואר 1713 - 15 במרץ 1713) - אחותו התאומה של יוהאן כריסטוף
* קרל פיליפ עמנואל באך (8 במרץ 1714 - 14 בדצמבר 1788)
* יוהאן גוטפריד ברנהרד באך (11 במאי 1715 - 27 במאי 1739)
* לאופולד אוגוסטוס (15 בנובמבר 1718 - 29 בספטמבר 1719)

## קישורים חיצוניים
* 

מריה
קטגוריה:ילידות 1684
קטגוריה:נפטרים ב-1720
הבזאר הגדול

[שמאל|ממוזער|250px|חנות מוצרי [קדרות|קרמיקה בשוק]]
שמאל|ממוזער|250px|שער באיזיט בצידו המערבי של הבזאר הגדול
שמאל|ממוזער|250px|השדרה המרכזית בבזאר (Kalpakçılar Başı Caddesi)
**הבזאר הגדול** או **הבזאר המקורה** (בטורקית: **Kapalıçarşı**) הוא שוק ברובע אמיננו שבאיסטנבול, הנחשב לאחד השווקים המקורים הגדולים בעולם. הוא משתרע על פני 58 רחובות בגבעה השנייה באיסטנבול, יש בו כ-3,000 חנויות, ומבקרים בו בין 250,000 ל-400,000 קונים מדי יום.

## היסטוריה
את הבזאר הקים הסולטאן מהמט השני בין השנים 1461-1455, והוא הורחב באופן משמעותי במהלך המאה ה-16 על ידי סולימאן הראשון. הבזאר שימש לצרכים מקומיים וגם כנקודת מעבר בין סחורות מהמזרח לתוך אירופה.

ב-1894 שופץ לאחר שניזוק ברעידת אדמה, ולפי סקר כלל באותה עת לא פחות מ-4,399 חנויות, 2,195 בתי מלאכה וכ-500 מחסנים. נוסף על החנויות יש כיום בבזאר המקורה חמישה מסגדים, בית ספר וכ-40 אכסניות.

## מבנה הבזאר
השוק ידוע בעיקר בשל חנויות התכשיטים, הקדרות, התבלינים והשטיחים שבו. רבות מהחנויות בשוק מיועדות כיום לתיירים, ועליהן נוספו מסעדות ובתי קפה רבים, אך יש בו גם חנויות ששמרו על צביונן המקורי.

בשוק שני בדסטנים - "הבדסטן הפנימי" (İç bedesteni) במרכזו ואשר שימש לאחסון ולממכר הסחורות היקרות ביותר בשוק (תכשיטים, אבני חן ואריגים יקרים), ו"בדסטן הסנדלים" (Sandal bedesteni) מהמאה ה-16 בפינה הדרום-מזרחית של הבזאר, ששימש למכירות פומביות.

אל הבזאר מובילים 18 שערים, וארבעה מהם הניצבים בארבעה כיוונים שונים נחשבים לשערים העיקריים. אל שערים אלה מובילים שני רחובותיו הראשיים של הבזאר - האחד חוצה את אותו מדרום לצפון במרכזו, והאחר ממזרח למערב בצידו הדרומי. השערים הם "שער השוק" (Çarşıkapı) בדרום, שער באיזיט (Beyazıt kapı) המוליך אל מסגד באיזיט (Bayezid Camii) במערב, "שער הנפחים" (Kuyumcular kapı) המוביל אל מסגד נורואוסמנייה (Nuruosmaniye Camii) במזרח ו"שער אריג'ילר" (Örücüler kapı) המוביל לכיוון קרן הזהב בצפון.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבזאר הגדול 

## הערות שוליים

בזאר הגדול
בזאר הגדול
בזאר הגדול
קטגוריה:טורקיה: כלכלה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: כלכלה
לאופולד לינדטברג

**לאופולד לינדטברג** (**Leopold Lindtberg**; 1 ביוני 1902 – 18 באפריל 1984) היה במאי קולנוע ותיאטרון יהודי שפעל בשווייץ. ביים מספר מחזות בתיאטרוני ישראל.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1902 בשם לאופולד למברגר להיינריך ואדל לבית פולק בווינה. למד באוניברסיטת וינה גרמנית, תיאטרון ותולדות האמנות. החל את דרכו בתיאטרון בשנת 1924 כשחקן. בשנת 1928 הפך לבמאי.
עם עליית הנאצים לשלטון היגר דרך פריז ותל אביב לשווייץ. שם שינה את שם משפחתו ללינדטברג בשנת 1934 והפך בה לבמאי קולנוע ותיאטרון נודע. נחשב כבמאי הקולנוע הטוב ביותר בשווייץ בשנות הארבעים.

שני סרטים שביים בימי מלחמת העולם השנייה, שזכו להוקרה, היו "מרי לואיז" (Marie Louise) משנת 1944, על המשברים הנפשיים הפוקדים צעירה צרפתייה שנמלטה לשווייץ מאימת הנאצים ו"תקוותם האחרונה" (Die letzte Chance) משנת 1945, על שני חיילים, בריטי ואמריקאי שנמלטו מרכבת שבויים גרמנית באיטליה והנהיגו כוח של בני עמים אחדים במסגרת המחתרת האיטלקית. תקוותם האחרונה זכה לפרס בפסטיבל קאן בשנת 1945. "מרי לואיז" זכה לפרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר בשנת 1946.

לינדטברג הגיע ארבע פעמים לישראל לביים מחזות בתיאטרוניה.
הוא ביים בתיאטרון הבימה בשנת 1934 את המחזה "פרופסור מנהיים" מאת פרידריך וולף (אביו של רב המרגלים מרקוס וולף) שתיאר את רדיפת אנשי המדע היהודים בגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1935 ביים לינדטברג בהבימה את המחזות "חלום הגולם" מאת ה. לייוויק ו"ילדי השדה" מאת פרץ הירשביין. בשנת 1949 ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "הצל" מאת יבגני שוורץ, ובשנת 1955 ביים בתיאטרון הקאמרי את "הטירה" לפי ספרו של פרנץ קפקא.

לאופולד לינדטברג הכיר את שחקן הקאמרי יוסף ידין, כאשר הגיע לישראל וביים בחודש אוקטובר 1949 את המחזה "הצל", שהצגת הבכורה שלו הייתה ב-1 בנובמבר של אותה שנה. ידין מילא באותו מחזה תפקיד של פונדקאי.
בשנת 1951 ביים לינדטברג את הסרט השווייצרי דובר האנגלית "ארבעה בג'יפ", המתאר את השלטון המשותף של ארבע המעצמות המנצחות, בווינה בירת אוסטריה, בתקופה הראשונה שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה, שניתן לו ביטוי מוחשי בשטח בפטרולים משותפים על גבי ג'יפים, שבכל אחד מהם היו ארבעה שוטרים צבאיים, אמריקני, רוסי, בריטי וצרפתי.

כשהחלו ההכנות להסרטת הסרט עלה בדעתו של לינדטברג הרעיון כי שחקן שטרם נודע בעולם הרחב ימלא בסרט את תפקיד השוטר הצבאי הרוסי. הוא שלח את ההצעה לידין, וכאשר ידין שלח לו בתשובה את צילומיו, הקלטות מקולו וקטע בהשתתפותו שהוסרט במיוחד לצורך כך, הגיעה כעבור זמן קצר התשובה כי עליו להתייצב במקום ההסרטה. נסיעתו של ידין לחו"ל, כדי להשתתף בסרט זר, הייתה בגדר אירוע תרבותי וחדשותי בישראל של ראשית שנות החמישים. מסעו לאירופה תועד בכתבות רבות מלוות בצילומים מן הסרט ומתהליך ההסרטה שהופיעו בעיתונות העברית.

מאז שנות החמישים ועד לסוף שנות השבעים המשיך לינדטברג לביים סרטי קולנוע וטלוויזיה בשווייץ. היה חבר בחבר השופטים של פסטיבל קאן בשנת 1955. סרטו האחרון היה בשנת 1977.
לינדטברג נישא ב-1941 לפסנתרנית ולסקה הירש. לשניים נולדו שתי בנות - סוזנה ובטינה.

לאופולד לינדטברג נפטר בשווייץ בשנת 1984 והוא בן 82.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה קצרה ותמונה 
* 

קטגוריה:במאים שווייצרים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1984
מנפרד אשנר

**מנפרד אשנר** (19 באוגוסט 1901 – 29 באפריל 1989) היה מיקרוביולוג ואנטומולוג. חתן פרס ישראל למדעי החיים. היה פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון, הטכניון.

## קורות חיים
אשנר נולד בשנת 1901 ברטיבור, אז בגרמניה. בשנת 1923 הוא למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (Landwirtschaftliche Hochschule Berlin) שהיה מסונף לאוניברסיטת הומבולדט. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ועבד כחלוץ. במהלך עבודתו פגש את פרופסור תאודור שהזמין אותו להצטרף ליחידת מחקר של המלריה בחיפה. 

בשנת 1926 הוזמן אשנר על ידי פרופסור ישראל קליגלר לאוניברסיטה העברית ועסק בחקר מחלות המועברות על ידי חרקים. כעבור ארבע שנים הוא הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת ברסלאו בגרמניה, על דוקטורט שעסק ביחסי סמביונט-מאכסן בין חיידקים וזבובים מקבוצת Puppipara. לאחר מכן הצטרף למחלקה להיגיינה ולבקטריולוגיה באוניברסיטה העברית והתגורר במושבה נווה יעקב. בשנת 1934 הוא חקר יחד עם ד"ר קליגלר את האפשרות לחסן בעלי חיים נגד טיפוס הבהרות. בשנת 1945 הוא הועלה לדרגת מרצה.

בזמן שביתת הנשק של מלחמת העצמאות, התנדב אשנר לחיל המדע "חמ"ד" ועסק עם עוד מספר מדענים בהכנת חיסונים נגד טיפוס. בתקופה זו התגורר עם משפחתו בתל אביב לרגל עבודתו ולאור פינויה של נווה יעקב. בשנת 1950 שב אשנר לירושלים ועבד כמרצה בבית הספר לרפואה. עם הקמת הפקולטה להנדסת מזון ולביוטכנולוגיה בטכניון, בשנת 1956, הצטרף פרופ' אשנר לסגל הפקולטה ועבר לחיפה. באתה שנה זכה על תרומתו לחקר מדעי החיים בפרס ישראל לשנת תשט"ז, על מחקריו בשאלות של סיסטמטיקה למיקרואורגניזם וגילוי סיבת התמותה של דגים בבריכות דגים. מפאת סלידתו מטקסים לא הגיע לטקס וביקש לתרום את הפרס לקרן המגן. 

תחומי המחקר של פרופ' אשנר נגעו לתחומים שונים במיקרוביולוגיה, בהם אקולוגיה מיקרוביאלית ותהליכים ביוכימיים. יחד עם פרופ' קרל רייך ואחרים הוא גילה בשנת 1946 מין אצה חדש (Prymnesium parvum) וזיהה אותה כגורם לתמותה בבריכות דגים. יחד עם שותפיו למחקר מצא אשנר דרך להגבלת הגידול של האצה.

בשנת 1970 הוא פרש לגמלאות והוכתר כפרופסור אמריטוס. בשנת 1973 הוא פרש ממחקר פעיל כדי לטפל באשתו החולה. בשנת 1977 השתתף בוועידת האנרגיה העולמית באיסטנבול.

## קישורים חיצוניים
* מנפרד אשנר, אתר קבוצת כנרת

## הערות שוליים

קטגוריה:מיקרוביולוגים ישראלים
קטגוריה:מדעני חיל המדע
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1956
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
המנון העיר החופשית דנציג

**"לדנציג"** (בגרמנית: "Für Danzig") היה שם **ה[[המנון לאומי|המנון הלאומי]] של [[העיר החופשית דנציג]]** (כיום העיר גדנסק בפולין). מילות ההמנון נכתבו על ידי פול אנדרלינג, והמנגינה הולחנה על ידי גאורג גהלר. ההמנון היה בשימוש בין השנים 1920–1939, שנות עצמאותה של דנציג. לאחר שסופחה דנציג לגרמניה הנאצית, הופסק השימוש בהמנון.

## מילות ההמנון בגרמנית

:Kennst du die Stadt am Bernsteinstrand,
:umgrünt von ew'ger Wälder Band,
:wo schlanke Giebel streben
:empor zum Sonnenschein!
::Ja, sollt' ich fröhlich leben,
::in Danzig müßt es sein!

:Kennst du die Stadt, wo Turm an Turm
:in Treue trotzt dem Zeitensturm,
:wo stolze Schiffe gleiten
:ins blaue Meer hinein!
::Ja, sollt' ich tapfer streiten,
::für Danzig müßt es sein!

:Kennst du die Stadt, wo deutsche Art
:voll Kraft und Mut ihr Gut bewahrt,
:wo deutsch die Glocken werben
:und deutsch ein jeder Stein !
::Ja sollt' ich selig sterben,
::in Danzig müßt es sein !


## תרגום לעברית
:התדע את העיר על חופי הענבר,
:עטורה ביערות ירוקי-עד,
:שם גמלונים דקים עולים אל על
:אל אור השמש!
::כן, אם עליי לחיות בשמחה
::חייב הדבר להיות בדנציג!
:התדע את העיר, שם מגדל אל מגדל
:עומדים נאמנים אל מול ימי סער
:היכן שספינות גאות מחליקות
:אל עבר ים כחול!
::כן, אם עליי להיאבק באומץ
::חייב הדבר להיות עבור דנציג!
:התדע את העיר, שם בני גרמניה
:מגינים על עושרה בעוצמה ועוז,
:היכן שבגרמנית הפעמונים מזמינים
:והיכן שכל אבן היא גרמנית!
::כן, אם נגזר עליי למות בברכה,
::חייב הדבר להיות בדנציג!

## קישורים חיצוניים
* הקלטה משנת 1934 של המנון העיר החופשית דנציג, פורמט MP3

קטגוריה:המנונים לאומיים היסטוריים
קטגוריה:שירים על גרמניה
קטגוריה:העיר החופשית דנציג
גומאזים

ה**גומאזים** הוא קבוצה אתנית החיה במדינה האתיופית בנישנגול-גומאז ובמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ובמחוז ההיסטורי שבסודאן פאזוגלי, הגומאזים מונים כ-200,000. בעבר, הם הוכללו יחד עם העמים היושבים על הגבול בין סודאן ואתיופיה תחת הכינוי האגאווי שנקלה (בגלל הדמיון הרב והמוצא של הקבוצות האלו שהם דוברי שפות נילו-סהריות). בתור "שנקלה", הם הוזכרו כבר על ידי החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס בספרו "נסיעות לגילוי מקורות הנילוס", שפורסם ב-1790. הוא ציין שהם צדים בחץ וקשת, מנהג שקיים גם כיום.

רוב הגומאזים חיים בסביבת עמק הסוואנה. לפי המסורות שלהם, הם התגוררו בעבר בחלקים המערביים של פרובינציית גוג'אם, אבל בהדרגה גורשו משם לתחום הלא פורה של פנים הנילוס הכחול על ידי שכניהם האמהרים והאגאווים, שגם שעבדו אותם. העבדות הייתה קיימת באתיופיה עד שנות ה-40 של המאה ה-20 ובוטלה על ידי הקיסר היילה סלאסי.

הגומאזים דוברים את השפה הגומאזית, השייכת למשפחת השפות הנילו-סהריות ומתחלקת לכמה ניבים.

הגומאזים צדים בעיקר חיות בר למאכל, ואוספים דבש, פירות, שורשים וזרעים. אלה שחיו בקרבת הגבול הסודאני הומרו לאסלאם וישנו גם מיעוט נוצרי קטן שהתנצר בהשפעת הממלכה הנוצרית, אך רובם עדיין מקיימים טקסים מסורתיים, ומאמינים ברוחות הנקראות מאס השוכנות בבתים, באסמים, בשדות, בעצים ובהרים.

באופן מסורתי נהגו הגומאזים לשרוף את גופות מתיהם בטקס הנקרא גאפה, אך מנהג זה הופסק בלחץ הממשלה. הגומאזים מחולקים לשבטים שונים. סכסוכי שבטים הם נפוצים ונפתרים על ידי מוסד הנקרא מאנגאמה או מיצ'א, תלוי באזור הסכסוך.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:סודאן: קבוצות אתניות
קטגוריה:אנימיסטים
נחל אונו

**נַחַל אוֹנוֹ** הוא נחל אכזב החוצה את יישובי בקעת אונו. 

מקורו של נחל אונו במרכז היישוב סביון, ולאחר שחוצה את היישובים גני יהודה ויהוד-מונוסון בנוה מונוסון, הוא מתחבר אל נחל יהוד (המהווה את אחד מיובליו של נחל אילון וחלק מתוכנית פארק אריאל שרון) סמוך לנמל התעופה בן-גוריון.

במהלך השנים מאז הקמת המדינה, זרמו אל ערוץ הנחל מי שופכין רבים, בעיקר של העיר יהוד, ובכך נגרמה פגיעה חמורה באיכות המים בנחל ובאיכות הסביבה באזור. כיום הנחל ברובו יבש, אך יחד עם זאת, מהווה סביבת הנחל (במיוחד בקטע שממערב ליישוב יהוד) בית גידול ייחודי באזור לצמחייה ולבעלי חיים.

## קישורים חיצוניים
* נחל אונו במפה, באתר "עמוד ענן"

אונו
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:איומים ומפגעים סביבתיים בישראל
קטגוריה:יהוד-מונוסון: גאוגרפיה
קטגוריה:סביון
אונו
נחל יהוד

**נַחַל יְהוּד** הוא נחל אכזב בבקעת אונו, העובר בחלקו הגדול בין העיר יהוד לבין נמל התעופה בן-גוריון, אוסף אליו את נחל בית עריף ונשפך לנחל איילון. דרומית ליישוב נווה מונוסון מתחבר נחל אונו אל נחל יהוד.

נכון ל-2007 משמש הנחל, בקטע מדרום לעיר יהוד, כתעלת ביוב, אליה מוזרמים מי קולחין מהעיר יהוד ובכך מהווים פגיעה חמורה באיכות הסביבה ובהמשך גם בנחל איילון.

בעקבות פתיחתו של פארק אריאל שרון הייתה כוונה לשקם את מערך הנחלים באזור, ונחל יהוד נכלל גם הוא בתוכנית. אולם, תוכניות עיריית יהוד-מונוסון היו לצמצם למינימום את שטח סביבת הנחל ולהקים במקום אזור תעשייה.

## קישורים חיצוניים
*נחל יהוד במפה באתר "עמוד ענן"
*
* הדר כהן, חשיפה – מחדל אקולוגי ענק ביהוד, באתר "אונו NEWS", 1 במאי 2018

יהוד
יהוד
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:איומים ומפגעים סביבתיים בישראל
קטגוריה:יהוד-מונוסון: גאוגרפיה
קטגוריה:פארק אריאל שרון
Seven in Heaven

**Seven in Heaven** הייתה תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית ב-1994. במהלך התוכנית שולבו שירים שמטרתם הקניית השפה האנגלית.

העלילה עוקבת אחר חייהם של שתי אחיות בשם דפני ואלכסנדרה (גיליה שטרן וניקי גינת) ואח בשם דני (צביקה פורמן) אשר גרים בדירה ששייכת לדודם הארי יחד עם כלבם אדי. הסדרה מתמקדת במערכות היחסים בין בני המשפחה ועם שכניהם וידידיהם. הסדרה נוצרה באופן המזכיר קומדיות מצבים אמריקאיות, על מנת לדבר אל התלמידים הצעירים, ובאותו הזמן מעלה מודעות לערכים חינוכיים כמו התנהגות אזרחית מופתית (civic behaviour), סבלנות והתחשבות באחרים, תרומה לקהילה ואכפתיות כלפי הסביבה.

הסדרה הייתה מיועדת לשנה הראשונה של לימוד השפה האנגלית (כיתות ג' או ד'). לסדרה הופקו עשרה פרקים והתלוו אליה ספר עבודה הנלמד בבתי ספר וקלטות אודיו.

## משתתפים
* גיליה שטרן – דפני, סטודנטית צעירה שרוצה להיות סופרת, ואחות של אלכס ודני.
* ניקי גינת – אלכס, אחות של דפני ודני.
* צביקה פורמן – דני, אח של דפני ואלכס.
* ציפורה פלד – סבתא רוז.
* ענוויה בן ישראל – השכן בן.
* אבי חדש - רובין.
* בובי לקס – מדבב את קולו של הכלב אדי.

## קישורים חיצוניים
*  
* 

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות ללימודי אנגלית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1994
התנועה לאיחוד גאורגיה

**התנועה לאיחוד גאורגיה** (בגאורגית: **მოძრაობა ერთიანი საქართველოსთვის**) היא מפלגה לא-רשומה בגאורגיה, שנוסדה על ידי שר ההגנה לשעבר של גאורגיה, איראקלי אוכרואשווילי, ב-27 בספטמבר 2007. 

זו מפלגת אופוזיציה לנשיא מיכאיל סאקשווילי. ראש המפלגה, אוכרואשווילי נעצר יום לאחר ההכרזה על המפלגה, ב-28 בספטמבר 2007. מעצרו הביא להתארגנות של הפגנות אנטי ממשלתיות, ובסופו של דבר להכרזה של הנשיא על הקמת הבחירות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאורגיה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2007
חיים חובארה

מארי **חיים חובארה** (במקור: **חֻבַּארֵה**, ה'תרס"ב – ז' בשבט ה'תשכ"ב, 1902 – 12 בינואר 1962) היה מרבני יהדות תימן, דיין וראש ישיבה.

## ביוגרפיה
נולד בצנעא בירת תימן, ליהודה חבארה ולרומיה לבית עוזיירי. למד אצל הרב הראשי מארי יחיא יצחק הלוי. בהיעדרו של הרב הראשי ולאחר שנתמנה ידידו הרב יוסף שמן לרב בית הכנסת בית אלריעאני, החל הרב חובארה למלא את מקום רבו בהנהגת בית הכנסת אלמדרש.

אחר פטירת הרב הראשי, בשנת ה'תרצ"ב (1932) התמנה הרב חובארה לעמוד בראש "אלמדרש". הוא לימד גם בישיבות בית אלשיך (בראשה עמד הרב חיים כסאר) ובית שרעבי ושימש כדיין ופוסק.

בשנת ה'תש"ד (1944) עלה לארץ ישראל והתפרנס מכתיבת סת"ם. התבקש לשמש כדיין בבית הדין של העדה התימנית בירושלים. בתקופת מלחמת העצמאות עבר לשכונת בקעה ושימש כראש ישיבת "ימין משה".

בשנת ה'תשי"ח (1958) התמנה לדיין בבית הדין בבאר שבע וברחובות, וכעבור זמן התמנה לדיין בבית הדין בתל אביב.

נפטר בז' בשבט ה'תשכ"ב בהיותו בן שישים.

## לקריאה נוספת
*"שערים", דברי הרב שלום יצחק הלוי, י"ט בשבט ה'תשכ"ב (1962)
*המודיע, דברי הרב יחיא אלשיך, ז' בשבט ה'תשכ"ג (1963), במלאת שנה לפטירתו

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
חלון ביפורי

שמאל|ממוזער|200px|ביפורה גותית
[ממוזער|200px|חלון ביפורי ב[איטליה]]
**חלון ביפורי** (באיטלקית: **Bifora**) הוא חלון המחולק אנכית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח. 

החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

## ראו גם
* חלון מונופורי
* חלון טריפורי
* חלון קואדריפורי

## קישורים חיצוניים

ביפורי
קטגוריה:אדריכלות גותית
חלון קואדריפורי

[שמאל|ממוזער|250px|קואדריפורה במגדל הפעמונים ב[כיכר סן מרקו בוונציה]]
**חלון קואדריפורי** (באיטלקית: **Quadrifora**) הוא חלון המחולק אנכית לארבעה מפתחים המופרדים זה מזה בשלושה עמודים קטנים, ומעליו ארבע קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון, ובמשטחים שמעל ארבע הקשתות המקוריות וביניהן מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.

החלון הקואדריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי או הטריפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרונים ובדרך כלל היה מעוטר מהם. שימוש מקובל בקואדריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.

החלון הקואדריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלות גותית
קואדריפורי
ואל ד'אורצ'ה

**ואל ד'אורצ'ה** (איטלקית **Val d'Orcia** - "עמק (הנהר) אורצ'ה") הוא חבל ארץ גאוגרפי ותרבותי המשתרע בדרומה של נפת סיינה במחוז טוסקנה באיטליה. החבל משתפל מהר אמיאטה (Monte Amiata) בדרום ועד לגבעות שמדרום לעיר סיינה, והוא נקרא על שם נהר אורצ'ה שזורם דרכו.

## היסטוריה
נוכחות אנושית בואל ד'אורצ'ה התקיימה כבר בתקופת האבן הקדומה, לפני כ-350,000 שנים. האטרוסקים הקדומים התיישבו אזור במאה ה-10 לפנה"ס, אך במהלך המאה ה-3 לפנה"ס נפלו עריהם תחת מרותם של הרומאים. המחצית הראשונה של ימי הביניים התאפיינה בירידה בעיבוד הקרקעות ובשקיעה בואל ד'אורצ'ה. בשנת 762 נוסד מנזר סן סלווטורה (monastero di San Salvatore) בהר אמיאטה וחלש על האזור כולו. ויה פרנצ'יג'נה (Via Francigena) שעברה דרכו שימשה כנתיב חשוב לעולי רגל שהיו בדרכם מצרפת לרומא. במאות שלאחר מכן עברה ההגמוניה באזור לידיו של מנזר סנט'אנטימו (Abbazia di Sant'Antimo) שנוסד בסוף המאה ה-8. תקופה זו, החל במאה ה-10, הייתה תקופת צמיחה ויציבות כלכלית, ובאזור נוסדו מנזרים נוספים וכפרים שאורגנו לפי דגם פאודלי. 

בראשית המאה ה-13 החלה סיינה משתלטת על ואל ד'אורצ'ה, ונופו השתנה באופן מהותי במאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15, עת העיר הייתה בשיא תפארתה. סיינה השקיעה את עושרה בפיתוח החקלאות והכלכלה בואל ד'אורצ'ה והוא היה לאזור חקלאי משגשג. באמצע המאה ה-15 נבנתה העיר פיינצה (Pienza) בחלקו הצפוני של האזור. העיר שנקראה על שמו של האפיפיור פיוס השני, תוכננה כעיר אידיאלית והוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1996. ערים מרכזיות אחרות באזור הן מונטפולצ'יאנו (Montepulciano), מונטאלצ'ינו (Montalcino) ורדיקופאני (Radicofani). לאחר שהמאבק בין סיינה לפירנצה הסתיים בניצחונה של האחרונה, החל האזור שוקע, שכן פירנצה לא גילתה בו עניין רב. מאידך סייע דבר זה לשימור אופיו במאות הבאות.

## ערכו התרבותי של האזור
בשנת 1999 הוקם "הפארק האמנותי, הטבעי והתרבותי של ואל ד'אורצ'ה" (Parco artistico, naturale e culturale della Val d'Orcia) כאשר חמש מערי האזור איחדו את שטחיהן לשם כך. חמש שנים לאח מכן, בשנת 2004, החליט ארגון אונסק"ו לכלול 612 קמ"ר משטחו של ואל ד'אורצ'ה ברשימת אתרי המורשת העולמית, ו-566 קמ"ר נוספים סומנו כאזור ספר. נימוקיו של הארגון להחלטתו: 
שמאל|400px|ממוזער|מראה סמוך לפיינצה

## קישורים חיצוניים

* 
* פורטל ואל ד'אורצ'ה

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: אתרי מורשת עולמית
עפרה שטראוס

[300px|ממוזער|שמאל|עופרה שטראוס עם [נשיא מדינת ישראל לשעבר ראובן ריבלין, ראש ממשלת ישראל לשעבר נפתלי בנט ומיכל אנסקי בוועידת יסמין לקידום עסקים קטנים]]
**עפרה יסמין שטראוס** (נולדה ב-22 באוגוסט 1960) היא אשת עסקים ישראלית, המכהנת כיו"ר שטראוס גרופ.

## ביוגרפיה
נולדה בנהריה, למיכאל שטראוס שעלה מגרמניה ולאלה שטראוס שעלתה מיוגוסלביה. לה אחות ואח צעירים. הוריה התגרשו ב-1981. אמה נפטרה ב-1985 במהלך לימודיה. שטראוס סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ב-1987. אחר כך הייתה מנהלת אזור בחברת אסתי לאודר בניו יורק. בשובה לישראל ב-1989 הייתה מנהלת המכירות בשטראוס, אחר כך מנהלת השיווק של "גלידות שטראוס". ב-1993 מונתה למנכ"ל חברת "מעדני עולם בע"מ". ב-1996 מונתה למשרת מנכ"ל חברת "שטראוס עלית" והמשנה לנשיא החברה. ב-2001 נבחרה ליו"ר שטראוס עלית, במקום אביה, מיכאל שטראוס. הקבוצה הנסחרת בבורסה של תל אביב בשווי של 6.2 מיליארד ש"ח.

בשנת 2000 זכתה בפרס התעשייה בקטגוריית המזון, מטעם התאחדות התעשיינים.

שטראוס מכהנת כנשיאת ארגון יסמין לקידום עסקים קטנים, כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אמריקה, בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית וכחברת דירקטוריון בקרן "הישג". בעבר כיהנה כיו"ר ארגון מעלה – עסקים מנהיגים אחריות חברתית, כיו"ר המגבית של ויצו ישראל ויו"ר קרן "אמץ לוחם". יזמה, יחד עם שדולת הנשים, את השקת מדד קאטליסט בישראל, לבחינת ייצוג נשים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות בישראל.

בשנת 2007 נמנתה ברשימת חמישים הנשים המשפיעות ביותר בעולם בתחום העסקים של כתב העת פורצ'ן (במקום ה-46)
בשנת 2009 דורגה במקום ה-12 ברשימת נשות העסקים המשפיעות ביותר בעולם של עיתון ה-Financial Times. שנה לאחר מכן, בשנת 2010 דורגה במקום ה-16.

### משפחתה
בשנים 1987–2001 הייתה שטראוס נשואה לעורך הדין דן להט, בנו של ראש עיריית תל אביב לשעבר, שלמה (צ'יץ') להט. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים 2005–2010 הייתה נשואה לאיש העסקים עדי קייזמן ולשניים נולדה בת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Boards for Family Businesses, Ofra Strauss, the Strauss Group, באתר ביזנסוויק

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלי שטראוס גרופ
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:נשות עסקים ישראליות
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:מיליארדרים ישראלים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
חלון טריפורי

[שמאל|ממוזער|200px|חלונות טריפוריים בארמון העיר ב[סיינה]]
שמאל|ממוזער|200px|מגדל הפעמונים בדואומו בפראטו. חלון טריפורי ומתחתיו חלון ביפורי
**חלון טריפורי** (איטלקית **Trifora**) הוא חלון המחולק אופקית לשלושה מפתחים המופרדים זה מזה בשני עמודים קטנים, ומעליו שלוש קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל שלוש הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.

החלון הטריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרון ובדרך כלל היה מעוטר ממנו. שימוש מקובל בטריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.

החלון הטריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

## ראו גם
* חלון מונופורי
* חלון קואדריפורי

## קישורים חיצוניים

טריפורי
קטגוריה:אדריכלות גותית
חלון מונופורי

[שמאל|ממוזער|200px|חלון מונופורי מתחת לחלון ביפורי ב[קסטל דל מונטה באיטליה]]
**חלון מונופורי** (באיטלקית: **Monofora**) הוא חלון שלו מפתח בודד ומעליו קשת מעוגלת או מחודדת. ציון היותו של חלון בעל מפתח בודד (מונופורי) מקובל רק בסמוך וכדי להשוותו לחלון עם מספר מפתחים, כמו חלון ביפורי, חלון טריפורי וכן הלאה, ואך בהקשרם של סגנונות בנייה בהם רווח השימוש בחלונות אלה, כמו באדריכלות הגותית או הרומנסקית, ובמידה פחותה מכך באדריכלות הרנסאנס. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלות גותית
מונופורי
אושר בלי גבולות

**אושר בלי גבולות** הוא משחק מחשב עצמאי קומי-סאטירי בעברית המשתייך לסוגת משחקי ההרפתקה (קווסטים). הוא עוקב אחר ניסיונותיו של אושר, גיבור המשחק, להיבחר לראשות הממשלה בישראל. המשחק, שפותח ללא מטרות רווח, יצא על ידי יוצריו להורדה חופשית באינטרנט ב-26 בספטמבר 2007.

## עלילת המשחק
בפתיחת המשחק מוצג אושר ישראלי, יורד בן שלושים המתגורר במיאמי, כאשר הוא יושב בדיינר בעיר יחד עם דודו, המנהל עסק מקומי של כיסאות נוח. לאחר פגישה עם לקוח פוטנציאלי, נתפס אושר על ידי משטרת מיאמי כשוהה בלתי חוקי, והוא מגורש חזרה לישראל.

בישראל אושר מגלה מכתב מהביטוח הלאומי, הטוען כי הוא חייב למוסד שמונה מיליון שקלים. אושר, המזועזע מהטעות הביורוקרטית פונה לסניף הביטוח הלאומי, אך מגלה להפתעתו שהפקיד המקומי מסרב לבטל את החוב. לאחר התייעצות עם עורך דינו וכאקט של נקם, אושר מחליט לרוץ לראשות הממשלה, על מנת לבטל לאלתר את המוסד לביטוח הלאומי וכדרך אגב גם את חובו הפרטי.

רוב המשחק מתמקד בקמפיין הבחירות של אושר, המתאפיין בהידרדרות מוסרית מתמשכת, כאשר הוא נדרש למשימות כגון זיוף מסמכים, העברת שוחד לפעילים והשמצה חסרת בסיס של יריביו הפוליטיים. המשחק מהווה סאטירה שאינה משתמעת לשתי פנים כלפי התרבות השלטונית בישראל.

## הפקה ומאפיינים
המשחק פותח במשך למעלה משלוש שנים באופן עצמאי על ידי יונתן ילון – מנהל הפרויקט שגם גיבש את הסיפור המקורי, המוזיקה, התכנות וההפקה הגרפית, ואורי וכטל – השחקן הראשי שגם כתב את התסריט והדיאלוגים, סייע בתכנות וביים את דיבוב הדמויות. השניים נעזרו בכמה עשרות שחקנים, מדבבים, בודקים וגרפיקאים שנרתמו לפרויקט באופן התנדבותי וארעי.

הגרפיקה של המשחק היא בסגנון ריאליסטי, המבוסס על דמויות שצולמו בווידאו, שנעות על גבי רקעים שצולמו בסטילס.

המשחק כולל דיבוב עברי מלא, ופסקול המכיל שלושים שירים ונעימות באורך של כשעה.

להשלמת המשחק נדרשות כעשר שעות משחק. הוא פותח על גבי המנוע החופשי Adventure Game Studio, ששימש לפיתוח משחקי הרפתקה עצמאיים רבים.

השליטה במשחק מבוססת על ממשק "הצבע והקלק", הדומה לזה ששימש את חברת Sierra במשחקי ההרפתקה המאוחרים שלה. השליטה בגיבור מתבצעת דרך העכבר בלבד, כאשר לחיצה על המקש הימני של העכבר משמשת למעבר בין הפעולות האפשריות (הליכה, דיבור, הסתכלות, נגיעה ושימוש בחפצים), ולחיצה על המקש השמאלי משמשת לביצוע הפעולה. עם זאת, יש אפשרות להזיז את הגיבור גם באמצעות המקלדת.

לפי נתוני המפתחים, במהלך החודש הראשון להפצתו הורידו את המשחק 20 אלף איש. נכון ל-2011, הורידו את המשחק כ-150 אלף איש בסך הכול. בסקר גולשים רחב היקף שנערך ב-ynet והתפרסם באפריל 2011 במגזין המשחקים של ידיעות אחרונות, נבחר "אושר בלי גבולות" כמשחק הישראלי הטוב בכל הזמנים.

בספטמבר 2023 יצאה לאור גרסה מחודשת של המשחק, במסגרתה המשחק נבנה מחדש בגרסה עדכנית של המנוע בתוספת כתוביות בעברית. את העדכון פיתח גל שמש בשיתוף משתמשי קהילת הפייסבוק "הרפתקה עברית".

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* זכייה בפרס במגזין המשחקים GAMEZ של ידיעות אחרונות

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
תחנת הרכבת בתיר

[ממוזער|150px|ימין|[מנוף מים (קטרי קיטור)|מנוף מים למילוי קטרי קיטור של תחנת הרכבת בתיר]]
**תחנת בתיר** הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים צפונית לכפר בתיר, באפיקו של נחל רפאים. החל משנת 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרי הקיטור. כיום משמשת התחנה כתחנה תפעולית בלבד.

## היסטוריה

התחנה הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים, בשנים 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרים.

בניין התחנה המקורי היה זהה למדי לבניינים שבתחנות הביניים הקטנות האחרות בקו ירושלים - לוד, סג'ד ודיר אבאן (בית שמש), וארבעתם הוגדלו בתחילת המאה ה-20 באמצעות הוספת קומה למבנה המקורי.

התחנה והבניין נשארו בשימוש גם בתקופת המנדט הבריטי, אך גג הרעפים של הבניין הוחלף בגג שטוח לקראת סוף המנדט. לאחר קום המדינה רכבת ישראל זנחה את הבניין עוד הרבה לפני סגירת הקו בשנת 1998, אבל המבנה נהרס סופית רק בעת שיקום הקו בתחילת העשור הנוכחי.

## כיום
כיום התחנה משמשת שוב למפגשי רכבת, אבל אין בה תחנת נוסעים או משא. רוב מפגשי הרכבות של קו בית שמש-ירושלים מתקיימים בתחנת הרכבת בר גיורא ורק במקרים של איחורים משמעותיים של הרכבות בקו, מתבצעים מפגשים בתחנה זו. הבניין היחיד שנמצא בשימוש התחנה הוא מבנה שליטה ובקרה טיפוסי של רכבת ישראל שהוקם במסגרת שיקום הקו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: מבנים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
בתיר
מועדון הכדורגל מוסקבה

**מועדון הכדורגל מוסקבה** (ברוסית: Футбольный клуб Москва) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר מוסקבה, בירת רוסיה.

דירוג השיא של הקבוצה בליגת העל הרוסית הוא מקום 4, בעונת 2007. הקבוצה הייתה קיימת כקבוצה מקצוענית מ-1997 ועד 2010, עת הודיעה על פשיטת רגל. מותג הקבוצה נרכש מחדש והייתה פעילה כקבוצת כדורגל חובבנית, שמרכז האימונים שלה נמצא ברובע צ'רטנובו במוסקבה. היא התמודדה באליפות העיר מוסקבה ובליגה הרוסית השלישית.

קבוצת הנוער של מוסקבה זכתה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער בעונת 2004.

## היסטוריה
מאז שנת 1924 היה בעיר מוסקבה מועדון כדורגל שנתמך על ידי חברת הרכב זיל, שנקרא טורפדו מוסקבה.

באמצע שנות ה-90, כאשר התקדמה רוסיה כמו שאר מדינות היבשת בכניסת הכסף לכדורגל, לא יכלה זיל להרשות לעצמה להחזיק קבוצה בליגה הרוסית הבכירה. טורפדו מוסקבה נמכרה לחברת ענק, שהחזיקה בין השאר באצטדיון לוז'ניקי ועל כן עברה טורפדו לשחק במגרש זה.

מספר שנים מאוחר יותר, החליטה זיל כי ברצונה להקים קבוצה חדשה שתהיה בבעלות החברה ושתשחק באצטדיון טורפדו המסורתי והקימה בשנת 1997 קבוצה חדשה וכך היו בעיר שתי קבוצות שענו לשם טורפדו: טורפדו לוז'ניקי וטורפדו זיל. בשנת 2003 מכרה זיל גם את הקבוצה השנייה לחברת מתכת רוסית ששינתה את שם הקבוצה ל"טורפדו-מטאלורג". ביולי, 2004 עברה הבעלות על הקבוצה ידיים פעם נוספת, הפעם לעיריית מוסקבה שקראה לקבוצה בפשטות "מועדון הכדורגל מוסקבה". הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון על שם אדוארד סטרלצוב בתקופת התמודדותה בליגת העל.

הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשסיימה במקום החמישי בליגה הרוסית ב-2005, במקום השישי ב-2006 וב-2007 הגיעה למקום הרביעי - מיקום השיא שלה. ב-2010 הקבוצה הכריזה על פשיטת רגל והיא הודחה מהליגה הרוסית מטעמים פיננסיים והורדה לליגה החובבנית.

הקבוצה הגיעה לראשונה בתולדותיה למפעל אירופאי כלשהו בעונת 2006, אז שיחקה בגביע האינטרטוטו ועברה בסיבוב השני את קבוצת MTZ RIPO מבלארוס אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת הרטה ברלין הגרמנית.

הקבוצה העפילה לגמר גביע מוסקבה לקבוצות חובבניות, אך הפסידה לקבוצה סטוליצה וסיימה במקום השלישי באליפות מוסקבה. ב-31 בדצמבר 2010, ראשי הקבוצה הודיעו רשמית על פירוקה.

זמן קצר לאחר מכן מותג הקבוצה נרכש מחדש והייתה פעילה כקבוצת כדורגל חובבנית, שמרכז האימונים שלה נמצא ברובע צ'רטנובו במוסקבה והתמודדה בליגה הרוסית השלישית.

## כינויי הקבוצה
הקבוצה מכונה, על ידי אוהדי הכדורגל והכתבים ברוסיה בשם "התושבים" (ברוסית: Горожане).

כמו כן, עד שנת 2010 היה לקבוצה כינוי נוסף, "הכובעים" (ברוסית: Кепки) שהתייחסה לכך שהקבוצה בבעלות ראש העיר דאז, יורי לוז'קוב, שהיה ידוע בשל הכובעים שנהג לחבוש כל הזמן.

## מוסקבה במפעלים האירופיים

## סגל
### כדורגלנים מפורסמים

## הישגים
***[[ליגת העל הרוסית בכדורגל|אליפות רוסיה]]:** מקום 4 (2007)
***[[הגביע הרוסי בכדורגל|הגביע הרוסי]]**: גמר 2007
***גביע מוסקבה לקבוצות חובבניות**: גמר 2010

## קישורים חיצוניים

* '''האתר הרשמי'''
* אתר נוסף 
* '''אתר האוהדים הרשמי'''

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל ששיחקו בליגה הבכירה ברוסיה
קטגוריה:מוסקבה: מועדוני כדורגל לשעבר
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2004
שרון דן אדל

**שרון ג'ני דן-אדל** (בהולנדית: **Sharon Janny den Adel**; נולדה ב-12 ביולי 1974 בוודינסקוין שבדרום הולנד) היא זמרת הולנדית וסולנית להקת המטאל Within Temptation.

## ביוגרפיה
דן-אדל נולדה בשנת 1974 בדרום הולנד. בטרם החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, עבדה דן-אדל בחברת אופנה, והיא מעצבת את תלבושותיהם של חברי הלהקה. בשנת 1996 ייסדה יחד עם בן זוגה, הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt), להקה בשם The Portal, שלאחר מכן שמה שונה ל-Within Temptation.

דן-אדל נחשבת לנציגה הלא-רשמית של הלהקה. היא שותפה לכתיבת שיריהם, וקול המצו-סופרנו שלה הוא סימן ההיכר המוזיקלי של הלהקה. בנוסף לכך, כל הקליפים של הלהקה מתמקדים בעיקר בדן-אדל כשהיא משחקת דמויות שונות, ושאר חברי הלהקה מופיעים ברקע, או לא מופיעים בכלל. כמו כן, היא מופיעה גם על עטיפות אלבומיהם.

בנוסף להופעותיה עם להקתה, שרה דן-אדל גם עם הלהקות: After Forever, Heideroosjes ודיליין. והיא השתתפה גם בשירו של ה-D.J והמפיק ארמין ואן ביורן In and Out of Love.
בראיונות סיפרה דן-אדל, כי תמיד חלמה לשיר עם קורט קוביין, סולן להקת נירוונה לשעבר שהתאבד.

ב-7 בדצמבר 2005 נולדה לדן-אדל ובן זוגה, רוברט ווסטרהולט, בתם הבכורה ושמה אווה-לונה (Eva Luna). בזמן הריונה לא רצתה דן-אדל לדעת את מין העובר, וגילתה, למעשה, שמדובר בבת רק לאחר הלידה. היא השתתפה במסע ההופעות של להקתה בעודה בהריון. ב-1 ביוני 2009 נולד לבני הזוג ילד נוסף ושמו רובין איידן (Robin Aiden). ב-30 במרץ 2011 נולד לזוג ילדם השלישי ושמו לוגאן ארווין (Logan Arwin)

נכון לשנת 2010 מתגוררת דן-אדל בהולנד. בעבר, היא התגוררה בעשר ארצות שונות, ובהן: אינדונזיה, אתיופיה, סורינם, תימן וסרי-לנקה.

לקראת סופה של שנת 2017 לא היה מידע חדש על פעילות הלהקה, בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה פורסמה הכרזה מדן-אדל כי היא חוזרת בקרוב.

ב-10 בנובמבר 2017 דן-אדל הכריזה בסרטון וידאו על פרויקט מוזיקלי שלה שפורסם בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה.

לאחר סיבוב ההופעות האחרון שלהם דן-אדל חוותה מחסום כתיבה ולא הייתה מסוגלת לכתוב שירים חדשים עם הלהקה. בנוסף לכך היא גם התמודדה עם בעיות אישיות. דן-אדל החליטה לכתוב שירים לעצמה במטרה לעזור לעצמה להתמודד עם בעיות אלה, כמה זמן לאחר מכן התגלה שאביה חלה בצורה קיצונית, עם סיום הפרויקט אף התגלה שאביה נפטר כתוצאה ממחלתו והפרויקט מוקדש לזכרו.

כשנתיים לאחר מכן שבהן דן-אדל כתבה לעצמה, היא החליטה לשתף את החומר בפומבי ועם חברי הלהקה, ונתנה לפרויקט המוזיקלי את השם My Indigo.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* דף המעריצים הישראלי בפייסבוק של להקתה Within Temptation Israel

קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:זמרות הולנדיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות הולנדיות
קטגוריה:מוזיקאי מטאל גותי
קטגוריה:הולנדיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1974