open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mickey (שיר)

"**Mickey**" (ידוע גם כ-"**Oh Mickey**" או "**Hey Mickey**") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית טוני באזיל  עבור אלבום הבכורה שלה "Word of Mouth" משנת 1981.

השיר הוקלט לראשונה על ידי להקת הפופ הבריטית רייסי (Racey) , בשם "Kitty".

מייק צ'פמן וניקי צ'ין כתבו את השיר, והוא הופק על ידי גרג מת'יסון וטרבור ויטץ'.

## רקע
השיר בוצע במקור על ידי להקת הפופ הבריטית Racey, תחת השם "Kitty", ונכלל באלבום הבכורה שלהם "Smash and Grab" בשנת 1979. השיר המקורי של Racey לא כלל את המשפט המפורסם "Oh Mickey, you're so fine", שהוסיפה באזיל.

במשך שנים נפוצו שמועות שהשם שונה למיקי משום שבאזיל פיתחה קראש על המתופף והסולן של המאנקיז, מיקי דולנץ, לאחר שפגשה אותו על סט הצילומים של סרטם "Head"  מ-1968, בו שימשה ככוריאוגרפית. עם זאת, טענה זו הוכחשה על ידי באזיל, שטענה כי היא "לא באמת הכירה את מיקי".

בינואר 2020 הוציאה באזיל גרסה מחודשת של השיר בשם "Hey Mickey" לפלטפורמות הדיגיטליות.

## הצלחת השיר
הסינגל הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 האמריקאי למשך שבוע אחד, ולמקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. זהו השיר היחיד של באזיל שהצליח להתברג בטופ 40. השיר דורג במקום השישי ברשימת "100 הלהיטים הגדולים ביותר של שנות ה-80" של VH1.

## השיר במצעדים

## מכירות

## גרסת לוֹלִי

הזמרת הבריטית לוֹלִי  ביצעה גרסת כיסוי לשיר "Mickey" בספטמבר 1999, אשר יצא כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה "My First Album". הגרסה שלה הגיעה למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי באותו חודש.

### מיקומי שיא

## גרסאות כיסוי נוספות
* הזמרת השוודית קרולה הגקוויסט הוציאה גרסה בשוודית של השיר בשנת 1983, שזכתה להצלחה בארצות סקנדינביה.
* בשנת 2012, הקומיקאי-מוזיקאי היפני גורי  ביצע גרסת כיסוי ביפנית בליווי הזמרת האמריקאית ג'סמין אן אלן, שהגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים היפני.
* להקת הבנות הספרדית "Sweet California"  הוציאה גרסת כיסוי לשיר בשנת 2014, מתוך אלבומן "Break Of Day".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת פולידור רקורדס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וירג'ין רקורדס
קטגוריה:שירי פופ רוק אמריקאיים
אורח לצדיק

**אורח לצדיק** הוא ספר חסידות שכתב האדמו"ר רבי אליעזר ליפא וייסבלום מחמיילניק, בנו של רבי אלימלך מליז'ענסק מחבר ספר נועם אלימלך.

הספר נדפס בפעם הראשונה בשנת ה'תרנ"ג (1893) (אחרי פטירת המחבר) על ידי נכד המחבר הרב אלימלך בן הרב יחיאל אבנר זילברשטיין מקינצק, בדפוס של ר' אפרים בוימריטטער בורשא.

## תוכן הספר
הספר מלקט את אמרי הקודש של האדמו"ר רבי רבי אליעזר ליפא מחמיילניק, בנו של רבי אלימלך מליז'ענסק מחבר ספר נועם אלימלך על סדר פרשיות התורה. הספר לוקט מתוך כתב ידו של המחבר שהיה גנוז אצל בן המחבר.

שם הספר נקבע **אורח לצדיק** שכן הוא עולה כגימטריה כשמו של המחבר (בהוספת מנין עשרת אותיות השם).

לספר ניתנו הסכמות מהאדמו"ר רבי יחיאל דנציגר מאלכסנדר, האדמו"ר רבי מאיר יחיאל הלוי הולשטוק מאוסטרובצה, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, רבי משה פנט מדעעש, ומרבי צבי הירש שפירא ממונקאטש. בהסכמתו כותב רבי צבי הירש, כי: "ראוי לכל איש לקנות ברכה בתוך ביתו... וזכות המחבר הקדוש יגן עליכם ותושעו בכל משאלותיכם", דבר המראה את חשיבותו של החיבור כ**ספר סגולה**. במהדורה שהודפסה בהונגריה ת"ש נוספה הסכמה מהאדמו"ר רבי אלימלך סג"ל לאווי - אב"ד נירטאשש, האדמו"ר מטהאש זצ"ל. במהדורת המוסד להדפסת ספרי חסידות תשי"ג נוספה הסכמת האדמו"ר רבי יעקב פרידמן מהוסיאטין.

אחרי ההסכמות מופיעה הקדמת נכד המחבר. בסיום הספר מופיע השמטות ושמות המנויים (פרענומעראנטען) ששילמו עבור ההוצאה. בין השמות הרבים המופיעים כמוניים מופיעים שמותיהם של אדמו"רים חשובים, בהם: האדמו"ר רבי יחיאל דנציגר מאלכסנדר, רבי משה משינאווע, רבי שלום אליעזר האלבערשטאם מטארנא, רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש ועוד.

## מהדורות הספר
* **מהדורה ראשונה** - ורשא, ה'תרנ"ג (1893)
* מהדורה ב', ורשא, ה'תרנ"ג, (1893)
* ורשא, תר"ע
* קליינווארדיין, ת"ש
* ניו יורק, תשי"ג
* הוצאת **המוסד להוצאת ספרי מוסר וחסידות**, ירושלים, ה'תשי"ד, (1954)
* הוצאת אור הספר, ירושלים, תשל"ה, בהוספת תולדות המחבר ומפתחות
* בית הלל, ניו יורק, תשמ"ג, מהדורה נוספת תשמ"ז
* ישיבת המקובלים שער השמים ברוקלין, ניו יורק, תשס"ד

### ליקוטים מהספר
* **תהלים** - ילקוט נועם אלימלך, הוצאת "נחלת צבי"

## קישורים חיצוניים
* 
* עמוד הספר באתר הספרייה הלאומית של מדינת ישראל
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי חסידות
קטגוריה:שושלת ליז'נסק
קטגוריה:יצירות שהתפרסמו לאחר מות מחבריהן
קטגוריה:ספרי 1893
וינוקור

**וינוקור** (ברוסית: **Винокур**) הוא שם משפחה ממקור סלאבי שמשמעו "איש העוסק בזיקוק אלכוהול".

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
סרו קסטיו

ממוזערממוזער
**סרו קסטיו** (בספרדית: **Cerro Castillo**) היא פסגה סלעית משוננת הממוקמת באזור אייסן בצ'ילה, בתוך הפארק הלאומי סרו קסטיו. פירושה של המילה קסטיו הוא טירה בספרדית, וקירות הבזלת התלולים של ההר אכן גורמים לו להיראות כמו טירה. בצדדיו כמה קרחונים קטנים ואגמים הניזונים מהם.

## גישה
הר סרו קסטיו נמצא 75 ק"מ דרומית לעיר קויאיקה לאורך הכביש קארטרה אאוסטרל. קרוב להר, קרוב לכביש, נמצא כפר קטן בשם Villa Cerro Castillo. לבסיס ההר ניתן להגיע מהכביש בהליכה של יום אחד לאורך נהר אסטרו פרדה. אלטרנטיבה נוספת, היא טיול בן 4 ימים המתחיל בנקודה הנקראת Las Horquetas Grandes ב-קארטרה אאוסטרל, עובר ביערות, בשני מעברי נהרות (ללא גשרים), ועובר דרך מעבר הרים באורך 1,400 מ' בצמוד לקירות הסלע של ההר. האזור מרוחק ומגיעים אליו מעט מטיילים ביום במהלך העונה.

## טיפוס
טיפוס ראשון: 10 בפברואר 1966, קבוצת הסטודנטים הצ'יליאנים גסטון אויארסון, אוסבלדו לאטורה, אנטוניו מרסל וראול אגילרה טיפסו צפונה (צפון מזרח) בערוץ צדדי.

טיפוס שני: 4 בפברואר 1976 ניק גרובס ומייק סירל הבריטים ביחד עם טום קלארקסון, ג'ון מאיריק ולאוצ'י דאף הניו זילנדים חזרו על המסלול הצ'יליאני וסיימו 20 מ' לפני הפסגה.

טיפוס שלישי: 5 בדצמבר 1982 היוגוסלבים טונה גולנר וליובו הנזל, הניו זילנדי דייוויד וו ודרום קוריאני צ'יל קיו סון חברו יחד כדי לבצע את הטיפוס הראשון של פניו הדרום מזרחיים של סרו קסטיו. המסלול עבר במסדרון קרח של 55 מעלות (במקומות הרבה יותר תלולים) במרכז פנים ההר. הירידה דרשה שישה עשר חבלי סנפלינג באורך של 50 מ'.

הטיפוסים הבאים: ב-26 בינואר 1987 ג'ינו בוסקיני וסילביה מצלטין בוסקייני טיפסו על מסדרון שלג וקרח בגובה 800 מטר, שהיה לו זווית של 55 מעלות בחלקו העליון בצד המערבי של סרו קסטיו (2670 מטר). הם טיפסו את כל המסדרון עד למשטח שמתחת לפסגה (2570 מטר). הם לא המשיכו לפסגה בגלל סופת שלג.ממוזער|ימיןבאוקטובר 2003, חזרה ראשונה של המסדרון הקשה בקיר הדרום-מזרחי על ידי הצ'יליאני פבלו קרובטו, רודריגו פיקה והספרדי אדוארדו מונדרגון.

באוקטובר 2008 בוצעה עלייה ראשונה של המסדרון המרכזי הפונה מזרחה על ידי קרלוס בוהלר וז'ואן סולה. הם ירדו דרך הערוץ הצפוני.

## גלריה
ממוזער|873x873 פיקסלים| מבט על סרו קסטיו מכביש 7, מבט לצפון מערב|ימין
ממוזער|1152x1152 פיקסלים| סביבת פסגת סרו קסטיו, מבט לצפון|ימין

## ראו גם
* הפארק הלאומי סרו קסטיו

## קישורים חיצוניים

* "קורדיירה קסטילו, צ'ילה" ב-Peakbagger
## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: הרים
הזקיף (ציור)

***הזקיף*** הוא ציור שמן על בד של האמן ההולנדי קרל פבריציוס, משנת 1654. מידותיו הן 68 על 58 ס"מ. העבודה נמצאת באוסף של מוזיאון האמנות בשוורין. התמונה מתארת זקיף ולצידו כלב.

בשנת 2004 עבר הציור תהליך ניקוי משמעותי, במהלכו הוסרה שכבת צבע מאוחרת יותר, המתוארכת למאה ה-18 או אף מוקדם יותר, שכיסתה את הציור המקורי. חשיפת הציור המקורי גילתה חייל נוסף, שרגליו נראות מתחת לקשת בצד שמאל של התמונה.  

בשנת 2005 פרסם היסטוריון האמנות בארט קורנליס ניתוח ביקורתי של הציור  לאחר שעבר שיחזור. קורנליס טען כי למרות שהציור נראה מבריק לאחר הטיפול, "אי אפשר שלא להרגיש שחלק מהקסם שלו אבד". קורנליס התייחס במיוחד לשינוי שנעשה בדמותו של החייל המרכזי בציור, כאשר דמות נוספת נוספה לידו. לטענתו, "הבדידות של החייל אבדה על ידי הופעתו הפתאומית של חייל אחר".

קורנליס טען כי מי שביצע את השינוי בציור, ככל הנראה בשלב מוקדם בתולדותיו, "כנראה הבין את הקומפוזיציה". עם זאת, הוא הביע צער על כך שהשינוי פגע באווירה המקורית של הציור.

היסטוריונית האמנות לורה קאמינג מתארת את היצירה כ"החידתית ביותר מבין יצירותיו המעטות של פבריציוס", וזאת בשל האופן שבו הציור משלב בין תיאור חיצוני של דמות הזקיף לבין הצגת עולם רגשי פנימי עשיר. "הזקיף עשוי להיות עריק, אאוטסיידר או אנטי-גיבור. פבריציוס אינו מגלה את סיפורו".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קרל פבריציוס: ציורים
קטגוריה:כלבים באמנות
לפני שהכל נרדם

"**לפני שהכל נרדם**" הוא אלבום משותף בין הזמרת-יוצרת עלמה גוב והמוזיקאי אבנר טואג. האלבום יצא לאור ב-10 במרץ 2025 וכולל 11 רצועות.

## רקע
עלמה גוב ציינה שהחיבור המוזיקלי עם אבנר טואג מאפשר לה להשמיע את קולה בצורה חדשה, והעבודה המשותפת מוציאה ממנה צדדים אחרים. אבנר הוסיף שהחיבור ביניהם היה מיידי, והיצירה המשותפת אינה נשמעת כשיר של אחד מהם בלבד, אלא כיצירה משותפת של שניהם.

## קידום וסינגלים
במרץ 2023 יצא לאור הסינגל הראשון מתוך הפרויקט, "שוב לצאת (לעבוד)". יומיים לאחר צאתו עלה קליפ נלווה אליו ביוטיוב.

בינואר 2025, יצא לאור הסינגל "סיבה להמשיך", שעוסק באהבה ושיברון לב בצל המלחמה, ומשקף את המשבר בצל מלחמת חרבות ברזל לצד הצהרה על אהבה. המלודיה מאופיינת בסגנון פולק שקט, מלווה בצלילי גיטרה אקוסטית וצ'לו, המעניקים אווירה נוגה ומלנכולית.

בפברואר 2025, יצא לאור הסינגל "לפני שהכל נרדם", שיר הנושא מתוך האלבום בצירוף וידאו קליפ נלווה. בבימויו של תמיר פיינגולד.

## רשימת רצועות

## קרדיטים
* אבנר טואג – כתיבה, הלחנה (כל הרצועות) והפקה מוזיקלית (1,2,3,4,5,7,8,9,10,11)
* עלמה גוב – כתיבה, הלחנה (כל הרצועות) והפקה מוזיקלית (1,2,3,4,5,7,8,9,10,11)
* גל שניידרמסר – הפקה מוזיקלית (6)
* מאור אלוש – מיקס ומאסטרינג (כל הרצועות), תופים (5,11)
* מתן ליאור לוי – חצוצרה (5,10)
* ניר קליינר – תופים (2)
* רומי קופלמן – צ'לו (4,7)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי עלמה גוב
קטגוריה:אלבומים משותפים
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פולק
קטגוריה:אלבומים בהוצאה עצמית
טי. ג'יי. הוקר

[שמאל|ממוזער| [ויליאם שאטנר, ג'יימס דארן והת'ר לוקליר בצילום שנלקח לצורך קידום העונה החמישית.]]
**טי. ג'יי. הוקר** (באנגלית: **T. J. Hooker**) היא סדרת דרמה משטרתית אמריקאית ששודרה במקור ברשת ABC בין ה-13 במרץ 1982 עד 28 במאי 1986, ובהמשך ברשת CBS בין ה-25 בספטמבר 1985 עד 28 במאי 1986.

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בשוטר הוותיק והמסור תומאס ג'פרסון "טי. ג'יי." הוקר (מגולם על ידי ויליאם שאטנר) אשר מאמן שוטרים חדשים במחלקת המשטרה של מחוז לוס אנג'לס. חניכיו לאורך הסדרה כוללים את וינסנט רומנו, סטייסי שרידן, ומאוחר יותר גם את ג'ים קוריגן. לאורך הסדרה הוקר וצוותו מפטרלים ברחובות לוס אנג'לס ועוסקים במרדפים אחר פושעים שונים.

## צוות השחקנים הראשי
* ויליאם שאטנר בתפקיד הסמל תומאס ג'פרסון "טי. ג'יי." הוקר (עונות 1–5), שוטר ותיק וקשוח אשר אחראי על הכשרתם של שוטרים חדשים במחלקה.
* אדריאן זמד בתפקיד השוטר וינסנט "וינס" רומנו (עונות 1–4), שוטר צעיר ושאפתן
* אפריל קלאו בתפקיד השוטר ויקי טיילור (עונה 1), שוטר צעיר.
* הת'ר לוקליר בתפקיד הקצינה סטייסי שרידן (עונות 2–5), שוטרת נחושה ובתו של קפטן דניס שרידן.
* ריצ'רד הרד בתפקיד קפטן דניס שרידן (שחקן קבוע בעונות 1–2, שחקן אורח מעת לעת בעונות 3–4), המפקד של מחלקת המשטרה של מחוז לוס אנג'לס ואביה של סטייסי.
* ג'יימס דארן בתפקיד השוטר ג'ים קוריגן (עונות 2–5), שוטר מיומן אשר עובד לצד סטייסי שרידן.
* יו פארינגטון בתפקיד הבלש סגן פיט אובריאן (עונות 3–5), בלש בכיר שעובד יחד עם טי. ג'יי. הוקר וצוותו.

## מדיה ביתית
בשנת 2005 העונה הראשונה והעונה השנייה יצאו לשווקים במהדורת DVD.

בשנת 2017 כל עונות הסדרה יצאו לשווקים במארז DVD.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בלוס אנג'לס
קטגוריה:סדרות פעולה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שירדו משידור ועלו שוב
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1982
נץ מצוי (דה ברברי)

**נץ מצוי** (באיטלקית: ***Uno sparviero***) הוא ציור מאת האמן הוונציאני יאקופו דה ברברי, שנוצר כנראה בשלהי שנות ה-1510, בתקופה שבה עבד בארצות השפלה לקראת סוף חייו.

הציור בוצע בצבעי שמן על לוח אלון, ומידותיו 17.8 ס"מ × 10.8 ס"מ (7.0 אינץ' × 4.3 אינץ'). הוא מתאר נץ מצוי ממין נקבה, היושב על מעקה עץ סמוך לפינת חדר, כשצלליות מוטלות על קיר הטיח החלק שמאחוריו. הציור הוא אחד משני ציורי ציפורים ידועים של האמן הוונציאני דה ברברי, שעבד בחצרות האצולה של גרמניה וארצות השפלה.

הציפור מצוירת כשהיא חיה, טבולה באור טבעי בהיר - היצור הרזה והמוט עליו היא יושבת מטילים צל חזק על הקיר. פעמון קטן מעל רגלה השמאלית נועד להתריע בפני מאלפהּ על מיקומה בזמן מעופה. היא קשורה בחבל דק, אך עינה הבהירה מעידה על ערנותה הרבה לסביבה.

עוף הדורס בעל הכנפיים האפורות חובש רצועות עם פעמון המחוברות לרגליו. ייתכן שהוא חלק מיצירה גדולה יותר שאבדה. הציור נחשב כדוגמה מוקדמת לציור טרומפ-לויל (אשליית עין), המשתמש בפרספקטיבה ובצללים כדי ליצור רושם של ציפור אמיתית התופסת מקום בחלל, בדומה ליצירה החוחית של קרל פבריציוס. היצירה נרכשה על ידי הגלריה הלאומית בלונדון בשנת 1916, כחלק מעיזבון אוסטן הנרי לייארד.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
מרים ברגותי

**מרים ברגותי** (בערבית: **مريم البرغوثي**, נולדה ב-23 ביוני 1993) היא סופרת ועיתונאית פלסטינית, ילידת ארצות הברית. מתגוררת ברמאללה.

## קורות חיים
מרים ברגותי, בת למשפחת ברגותי, נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. בשנת 2003 עברה משפחתה לרמאללה. היא למדה סוציו-בלשנות וסיימה תואר ראשון בשפה וספרות אנגלית באוניברסיטת ביר זית. לאחר מכן, קיבלה תואר שני בסוציולוגיה ושינוי גלובלי מאוניברסיטת אדינבורו. עבודת הגמר שלה עסקה ביחסי אשכנזים ומזרחים בישראל. במהלך לימודיה, התנדבה בארגוני זכויות אדם שפעלו בירדן, סוריה, לבנון ובשטחי הרשות הפלסטינית. באפריל 2014, נעצרה על ידי חיילי צה"ל בטענה שיידתה אבנים ונכנסה לשטח צבאי סגור. הטענות לא גובו בראיות, וכעבור מספר ימים בית משפט צבאי זיכה אותה.

ברגותי פרסמה דיווחים עיתונאיים והופיעה כפרשנית פוליטית במגוון כלי תקשורת, בהם CNN, אל-ג'זירה, הגרדיאן, BBC, האפינגטון פוסט, ניו יורק טיימס ומוניטור המזרח התיכון. היא מרבה לדווח על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובין השאר דיווחה בספטמבר 2024 על מבצע "מחנות קיץ" בג'נין. בין השאר, פרסמה כתבת פרופיל על חנאן עשראווי. כסופרת, כתבה מספר פרקים בספרים העוסקים בתרבות הפלסטינית.

כיום לומדת לתואר דוקטור בסוציולוגיה ומלמדת סוציולוגיה באוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות פלסטיניות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ביר זית
קטגוריה:רמאללה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1993
שלמה עטיה

רבי **שלמה בן שם טוב עטיה (עתיה)** (נפטר בשנת 1560, ה'ש"ך) היה חכם, פרשן ומקובל שפעל ב.

## תולדותיו
עתיה נולד בסלוניקי, יון, והיה תלמידם של רבי לוי בן חביב (הרלב"ח) ורבי יוסף פאסי. בהמשך עלה לארץ ישראל ונפטר בה בשנת ה'ש"ך (1560).

רבי שלמה עטיה נחשב לאחד הפרשנים הראשונים שהוציאו לאור ספר תהלים עם פירוש מקיף. פירושו משלב בין ביאור פשוט של המילים לבין עומק קבלי, ומעיד על בקיאותו הרחבה הן בפשט והן בסוד. הקדמתו לספר מהווה עדות חשובה על חיי הקהילה היהודית במקומות בהם שהה, ועל הקשרים בין חכמי התקופה, בייחוד מספר על חכמי טורקיה, סלוניקי ואיטליה בדור שלאחר גירוש ספרד, אותם פגש במסעותיו.

## חיבוריו
רבי שלמה עטיה חיבר פירוש על ספר תהלים, אשר נדפס לראשונה בוונציה בז' באדר ב' בשנת ש"ט (1549). הפירוש כולל ביאור המילים, קישור העניינים וביאורים על דרך הקבלה. כאמור, הקדמת הספר מהווה מקור היסטורי חשוב.

פירושו על ספר תהלים נחשב לנדיר ויקר ערך, ומוערך בקרב אספנים וחוקרים. הספר מהווה עדות למפעלו התורני של רבי שלמה עטיה ולתרומתו לפרשנות המקרא ולחכמת הקבלה.

בשנת 1599 עבר הספר צנזורה בידי לואיג'י דה בולוניה (Luigi da Bologna), שהיה מצנזר ספרים עבריים שפעל בערים שונות באיטליה, במסגרת הצנזורה, הוא חתם פעמיים על הספר בעמוד השער הפנימי.

## משפחתו
אחיו הוא רבי שמואל עטיה, חיבר ספר מפתחות על ספר משנה תורה, הוא נמנה ברשימתו של אחיו רבי שלמה בהקדמתו לתהלים יחד עם הרבנים שעלו משאלוניקי לירושלים.

יש שכתבו כי בנו הוא רבי שם טוב, שנזכר בספרות השו"ת בשנים שאחריו,, כגון בספר אבקת רוכל, שם נזכרה משמו תשובה בעניין פירות נכרי בשמיטה, שעליה חתום "נאם הצעיר שם טוב עטייא". הגהות רבות על בשו"ת מהר"י בן לב, חתום עליהם 'ש"ט" שמו של רבי שם טוב עטיה נמנה בין אלה שמייחסים לו ההערות אלה. כן חתם ראשון על פסק ההלכה בעניין יבמה: .

הרב שם טוב עטיה נזכר גם בשו"ת הרשד"ם, ונראה מדבריו ששהה בסלוניקי ובאדריאנופול, וכנראה עלה עם אביו רבי שלמה ונשתקע בצפת.

בצפת היה בן החותמים על שטר התקשרות עם האר"י יחד עם תלמידיו של האר"י.

כן הובאו דבריו בעניין יין נסך בראש ספר מאמר יין המשומר.

## ראו גם
רבי משה באסולה

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:נפטרים ב-1560
קווינטוס דליוס

**קווינטוס דליוס** (ביוונית עתיקה: **Δελλιος**) היה מפקד צבאי ומדינאי רומאי במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס. משפחתו השתייכה למעמד הפרשים במערכת החברתית של רומא.

## חיים
סנקה האב כתב כי מרקוס ולריוס מסאלה קורווינוס כינה את דליוס בתור *desultor bellorum civilium* (תרגום: "רוכב הקרקס של מלחמות האזרחים"), בשל נטייתו להחליף צדדים לעיתים קרובות. הוא קיבל כינוי זה משום שערק מפובליוס קורנליוס דולבלה לגאיוס קסיוס לונגינוס בשנת 43 לפנה"ס, מקסיוס למרקוס אנטוניוס בשנת 42 לפנה"ס, ולבסוף מאנטוניוס לאוקטביאנוס בשנת 31 לפנה"ס.

במשך עשר שנים במזרח שירת דליוס את אנטוניוס, שהשתמש בו בעיקר למשימות דיפלומטיות. בשנת 41 לפנה"ס שלח אותו אנטוניוס לאלכסנדריה על מנת לזמן את מלכת מצרים, קלאופטרה, לנהר קידנוס ליד טרסוס בקיליקיה. שם היא הייתה אמורה לתת דין וחשבון על הכספים שלכאורה שלחה לגאיוס קסיוס לונגינוס למימון המלחמה נגד אנטוניוס ואוקטביאנוס. בשנת 40 לפנה"ס שלח אותו אנטוניוס לממלכת יהודה לסייע להורדוס בגירוש המתחזה אנטיגונוס. בשנת 36 או 35 לפנה"ס דליוס ניהל משא ומתן עם הורדוס בניסיון לשכנעו למנות את אחיה הצעיר של אשתו מרים החשמונאית, אריסטובולוס השלישי, לכהן גדול. דליוס השתתף גם במסע המלחמה של אנטוניוס נגד האימפריה הפרתית בשנת 36 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן נשלח לשכנע את ארטוואסדס השני, מלך ארמניה להשיא את בתו בת הארבע לאלכסנדר הליוס, בנו בן השש של אנטוניוס וקלאופטרה השביעית. לא ברור אם שליחות זו הייתה רצינית, שכן זמן קצר לאחר מכן (34 לפנה"ס) פלש אנטוניוס לארמניה, כבש את בירתה ארטקסטה ועצר את המלך ומשפחתו.

דליוס נודע בהערותיו הלגלגניות, וכן נטען ששימש כמשדך בענייניו הרומנטיים של אנטוניוס. בשל כך, קלאופטרה תיעבה אותו.

כאשר אנטוניוס נלחם במלחמתו האחרונה נגד אוקטביאנוס (31 לפנה"ס), דליוס ליווה את מפקדו ליוון, שם גייס תגבורות עבור אנטוניוס במקדוניה ובתרקיה תוך שהמצב הלך והחמיר. ממש לפני קרב אקטיום, דליוס ערק לצד אוקטביאנוס, והסגיר לו את תוכניותיו של אנטוניוס. הוא נימק את עריקתו בפחדו כי קלאופטרה מתכננת להתנקש בחייו. דליוס זכה להערכה רבה מצד אוקטביאנוס. על פי הפרשן פורפיריוס, המשורר הורטיוס הקדיש לו את האודה 2.3.

לפי סטראבון, דליוס כתב גם חיבור היסטורי שאבד (המכונה *Bellum Parthicum*), אשר עסק במלחמתו של אנטוניוס נגד הפרתים, מלחמה שבה השתתף דליוס בעצמו. פלוטרכוס כינה אותו "דליוס ההיסטוריון" (ביוונית עתיקה: Δελλιος ὁ ἱστορικος), ואף ציטט מדבריו כדי לתמוך בטענה שהתנהגותה של קלאופטרה הביאה אותו לערוק לקיסר. לכן, מקובל להניח כי ספרו של דליוס היה מקור חשוב עבור פלוטרכוס בכתיבת הביוגרפיה של אנטוניוס, וכן עבור דיווחיהם של סטראבון והיסטוריונים מאוחרים נוספים על מסעות המלחמה של פובליוס ונטידיוס ואנטוניוס נגד הפרתים. אוטו הירשפלד (1903) וסנטו מצארינו (1966) טענו לעומת זאת כי גאיוס סאלוסטיוס קריספוס כתב נאום ניצחון עבור ונטידיוס, והוא היה המקור העיקרי. לייזנר-ינסן (1997) סיכם כי פרשנותם להופעתן של שש מילים בלבד הייתה מוגזמת: "כל המסקנות המרתקות הללו של מלומדים חרוצים, למרבה הצער, אינן נתמכות בעדויות נוספות".

## בתרבות הפופולרית
קווינטוס דליוס מופיע כדמות בלתי מוסרית וידידו של מרקוס אנטוניוס ברומן *Antony and Cleopatra* מאת קולין מקאלוג ובמחזה *Cleopatra: A Life Unparalleled*.

## ביבליוגרפיה
* 
* Georg Wissowa: Dellius, Q. In: *Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft*, vol. 4, 2 (1903), col. 2447–2448.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים רומאים
אדית איירטון

ממוזער|אדית איירטון עם ישראל זנגוויל בקונגרס הציוני השביעי בבזל (1905)
**אדית צ'פלין איירטון זנגוויל** (באנגלית: **Edith Chaplin Ayrton Zangwill**; 1 באוקטובר 1874-5 במאי 1945) הייתה סופרת יהודייה בריטית וממקימות הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים.

## קורות חייה
איירטון נולדה ביפן ב-1874. אביה היה המדען ויליאם אדוארד איירטון ואמה הייתה הרופאה מתילדה צ'פלין איירטון, אחת הנשים הראשונות בבריטניה שזכו לתואר "דוקטור", שמתה בשנת 1883. אביה התחתן בשנית עם הפיזיקאית הרטה איירטון. אדית והרטה הצטרפו לאיגוד הנשים החברתי וההפוליטי, למרות בריאותה הלקויה של אדית.

בשנת 1904 כתבה איירטון את הרומן הראשון שלה, Barbarous Babe. עוד קודם לכן, אמה החורגת שלחה כמה סיפורים מוקדמים שכתבה לסופר ישראל זנגוויל. השניים הכירו ונישאו ב-26 בנובמבר 1903 בטקס אזרחי. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ורג' (נולד ב-1906), מרגרט (נולדה ב-1910) ואוליבר לואיס זנגוויל (נולד ב-1913).

[ממוזער| [שלט כחול|שלט הנצחה בביתה של איירטון באיסט פרסטון]]

ב-1905 התלוותה אדית לבעלה לקונגרס הציוני השביעי שנערך בבזל. שם, הדהים זנגוויל את הקהל לאחר שהודיע מעל במת הנואמים כי עליו להתייעץ עם אדית לפני שיצביע על הצעות ההחלטה, ורק לאחר שהשניים התייעצו הודיע כי הוא מסכים לנטוש את רעיון הציונות הטריטוריאלית שאותו הוביל. הצהרה זו נחשבה לתמיכה פומבית של זנגוויל במאבק למען זכות הבחירה לנשים.

במפקד האוכלוסין של אנגליה בשנת 1911 רשמה אדית את עצמה, את בתה התינוקת ואת שמותיהם של שני משרתים, בצירוף ההערה:

איירטון התגוררה במשך שנים רבות באיסט פרסטון במערב סאסקס. היא התאלמנה בשנת 1926 ומתה בלונדון בשנת 1945.

## הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים

[ממוזער|181x181 פיקסלים| תג הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים, מאוסף [ספריית הנשים בבית הספר לכלכלה של לונדון]]
בשנת 1912 הייתה איירטון אחת ממקימות הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים, ארגון שהיה פתוח לגברים ולנשים כאחד. הארגון נאבק למען זכויות פוליטיות ודתיות לנשים, מתוך מחשבה שבקרב הקהילה היהודית יהיו מי שיעדיפו להצטרף לארגון כזה מאשר לארגון ללא שייכות דתית ספציפית. חברים נוספים בארגון היו ישראל זנגוויל - בעלה של איירטון, הנרייטה פרנקלין, יו פרנקלין, ליליאן מונטגיו, גרטרוד גולדה לואי, ולאונרד בנג'מין פרנקלין.

ב-6 בפברואר 1914 הצטרפו חברי הליגה היהודית, לצד ארגונים אחרים למען זכות בחירה לנשים, לארגון "הסופרג'יסטיות המאוחדות". הקבוצה החדשה נוצרה כתגובה ללוחמנות הקיצונית של ה-WSPU. הקבוצה החדשה כללה גם פעילות מיליטנטיות לשעבר וגם גברים, ובין היתר היו חברים בה אמה החורגת של איירטון, בעלה, אמלין פת'יק-לורנס, מוד ארנקליף סננט, אגנס הארבן ובעלה ולואיזה גארט אנדרסון. ב-1918, לאחר אישור "חוק ייצוג הציבור" שהעניק זכות בחירה מוגבלת לנשים, התפרק הארגון.

## ספריה
* *Barbarous Babe* (1904)
* *The First Mrs Mollivar* (1905)
* *Teresa* (1909)
* *The Rise of a Star* (1918)
* *The Call* (1924), which is similar to her stepmother's life
* *The House* (1928)
* *The Story of the Disarmament Declaration* (1932)

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרג'יסטיות בריטיות
קטגוריה:סופרג'יסטיות יהודיות
קטגוריה:סופרות יהודיות בריטיות
קטגוריה:פעילות חברתיות יהודיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1874
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1945
טבע דומם עם חוגלה וכפפות שריון

ממוזער| חתימתו של דה ברברי תאריך 1504, וסמל "מטה הרמס"
**טבע דומם עם חגלה וכפפות שריון** הוא ציור משנת 1504 מאת הצייר האיטלקי יאקופו דה ברברי. מידותיו 52 ס"מ × 42.5 ס"מ (20.5 אינץ' × 16.7 אינץ') והוא מוצג בפינקוטק הישן במינכן. הציור הקטן בצבעי שמן על לוח עץ טיליה נחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לציור טבע דומם, ולאחד מציורי הטרומפ-לויל (אשליית עין) הראשונים שנוצרו באירופה מאז העת העתיקה הקלאסית.

הציור מתאר חגלה אפורה מתה, לצד שתי כפפות שריון מברזל, וחץ של קשת רוחב העובר דרכן. מערך החפצים נראה כאילו הוא מונח על גבי שולחן עץ או תלוי ממסמר על קיר עץ. בצד ימין התחתון מופיע פיסת נייר עם התאריך וחתימת הצייר, וציור של מטה הרמס, סמל שבו השתמש יאקופו דה ברברי. היצירה מצוירת על לוח עץ טיליה, כשהרקע מצויר בחיקוי של מרקם עץ. ייתכן שהלוח נוצר כגב או כמכסה על ציר לפורטרט, או כקישוט משעשע לחדר ציד. היצירה מוצגת בפינקוטק הישן, ונמצאת באוסף הציורים הממלכתי הבווארי מאז 1804, לפני כן הוחזקה בטירת נויבורג לפחות מאז 1764.

המוזיאון הבריטי מחזיק ברישום דומה של חגלה אפורה מתה מאת יאקופו דה' ברברי, גם הוא מתוארך לשנת 1504, מאוסף סר האנס סלואן.

## ראו גם

* שתי גבירות ונציאניות , ציור משנת 1490 מאת ויטורה קרפאצ'ו עם מתלה מכתבים בסגנון טרומפ-לויל המצויר על הגב: מועמד נוסף לציור הטרומפ-לויל הראשון מאז העת העתיקה

## קישורים חיצוניים

* ''Totes Rebhuhn mit Eisenhandschuhen und Armbrustbolzen'', Bayerische Staatsgemäldesammlungen
* ''טבע דומם עם חוגלה וכפפה'', גלריית אינטרנט לאמנות
* מחקר של חוגלה אפורה מתה, המוזיאון הבריטי
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים בפינקוטק הישן
אדם ופול

**אדם ופול** (באנגלית: **Adam & Paul**) הוא סרט דרמה קומית אירי משנת 2004 בבימויו של לני אברמסון, על פי תסריט מאת מארק או'האלורן. הסרט עוקב אחר יום בחייהם של שני חברים נרקומנים, אדם ופול, המשוטטים ברחובות דבלין בחיפוש אחר מנה נוספת. בתפקידים הראשיים מככבים טום מרפי ומארק או'האלורן. הסרט מציג בצורה נוגעת ללב ומשעשעת את מאבקיהם של השניים בעולם אדיש ולעיתים עוין.

הסרט אדם ופול זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר עבור לני אברמסון בטקס פרסי הקולנוע האירי, כמו גם היו מועמדים ב-8 קטגוריות בפרסי הקולנוע והטלוויזיה האירי השני כולל הסרט האירי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר. 

## עלילה
אדם ופול הוא סרט קומדיה אירי העוקב אחר יום בחייהם של שני חברי ילדות מדבלין, שהתמכרותם להרואין מובילה אותם למסע של ניסיונות נואשים להשיג כסף לסם. הסרט מציג בסגנון הומוריסטי ולעיתים אבסורדי את מעלליהם של השניים, הנקלעים למצבים בלתי צפויים ולמפגשים עם דמויות שונות בעיר. לאורך היום הם מנסים לבצע גניבות כושלות, מסתבכים עם גורמים מפוקפקים ולבסוף מוצאים את עצמם מתמודדים עם בריון מקומי, מה שרק מדרדר את מצבם.

## צוות השחקנים
* **[[מארק אוהלורן]]** בתור אדם
* **[[טום מרפי (שחקן)|טום מרפי]]** בתור פול
* '''גרי מור''' בתור קלנק
* '''אנתוני מוריס''' בתור ציפי
* **[[יון קאראמיטרו]]** בתור איש בולגרי
* **[[דירדרה מולוי]]** בתפקיד מריאן
* **[[מרי מורי]]** בתור אורלה
* **[[פול רו]]** בתור וויין
* **[[דייוויד הרליהי]]** בתפקיד קיצר
* **[[איימון האנט]]** בתור גרינגו

## ביקורות
הסרט "אדם ופול" זכה לשבחים על תיאורו הרגיש והאותנטי של החיים בשולי החברה. המבקרים ציינו את המשחק המרשים של השחקנים הראשיים ואת הבימוי המדויק של אברהמסון. מבקרים רבים הצביעו על קווי הדמיון בין אדם ופול ל- מחכים לגודו מאת סמואל בקט .  מבקר הקולנוע בארי מונהאן ציין שזה בולט במיוחד באינטראקציות של הדמויות עם הגבר הבולגרי. באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בציון של 85% המבוסס על 12 ביקורות, עם הקונצנזוס: "תיאור נוגע ללב ומשעשע של חברות והתמכרות". באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 70 מתוך 100, המבוסס על 8 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". אדם ופול קיבלו ביקורות חיוביות מהטלגרף, הטיימס ופרסומים אחרים בבריטניה. טיים אאוט נתן לסרט 5/5, וכינה אותו "מצחיק להפליא ונוקב באופן בלתי צפוי". פיטר בראדשו מהגרדיאן העניק לסרט 3 מתוך 5 כוכבים. לסלי פלפרין מהרדיו טיימס נותנת לסרט 3 מתוך 5, וקוראת לו "קומדיה מטופשת או טרגדיה סלפסטיקית, תלוי באיזו דרך מסתכלים על זה". טוטאל פילם נתן לסרט ציון של 2 מתוך 5, מתאר את הסרט כעגום. 

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטים איריים
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
גיל וינברג

**גיל וינברג** (נולד ב-10 בינואר 1978) הוא שחקן, במאי, מחזאי, תסריטאי, מתרגם וכוריאוגרף קרבות במה ישראלי-אמריקאי. בעבר אלוף ישראל וחבר בנבחרת ישראל בקראטה.

## ביוגרפיה
נולד ברמת גן, בן לרונית ולאהרן וינברג, שעלה מארצות הברית. בשנות ילדותו, המשפחה נעה רבות על ציר ישראל-ארצות הברית. כשהיה בגיל 3 חודשים עברה המשפחה לארצות הברית, שבה לרמת גן בהיותו בן ארבע, ובהמשך עברה לכפר סבא. וינברג קיבל חינוך מסורתי-דתי, ובגיל 15 עבר שוב יחד עם אביו לשנה לארצות הברית. כשחזר לישראל החל בלימודי תיאטרון במכינת נוער בסטודיו למשחק ניסן נתיב.

בגיל 5 החל להתאמן בג'ודו, ובגיל 12 עבר לאימוני קראטה בהדרכת אביו ומקס אזולאי נאור. משנת 2004 מתאמן אצל אלכס וודקוב. בשנת 2005 השתתף במכביה השבע-עשרה כחבר נבחרת ישראל בקראטה. בין השנים 2019–1996 זכה בתשע מדליות זהב, האחרונה בהן כאלוף ישראל בקראטה מטעם התאחדות הקראטה בישראל, בשנת 2019.

במקביל לעבודתו בתיאטרון, בין השנים 2004-2008 הקים וניהל חברות שיווק בארצות הברית, וחי על ציר ישראל-ארצות הברית.

אב לילדה.

## קריירה בתיאטרון
בשנת 2002 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק בית צבי, והתקבל לתיאטרון הקאמרי, שם השתתף כשחקן בהצגות רבות, בהן "אמא קוראז'", "המלט", "אמדאוס", "גטו", "ריצ'רד השני" ו"ריצ'רד השלישי", "סיראנו דה ברז'ראק", "מפיסטו", "איבאנוב" ו"אופרה בגרוש".

הוא הופיע גם בתיאטרון העברי, תיאטרון הספרייה, תיאטרון השעה והמדיטק, במחזות מגוונים כמו "צלילי המוסיקה", "מקבת", "אמיל והבלשים" ו"ילדי קורצ'ק".

וינברג ביים מספר הצגות בתיאטרון הספרייה וכן בבית צבי, בהן "רעולים", "קללת מעמד המורעבים", "כובע מלא גשם", "יצרים", שהשתתף בפסטיבל "במהניה" בחיפה, ו"אל נקמות", שהשתתף בפסטיבל ורשה להצגות סטודנטים.

בנוסף כתב מחזות מקוריים, ובהם "עת לעקור", "פטנט", "ליידי" ו"חיות", ותרגם מחזות שונים, בהם "בום-טאון", "נעורים וצדק", "קללת מעמד המורעבים", "קלף חזק" ו"פלסטלינה".

וינברג עוסק גם בכוריאוגרפיית קרבות במה. בין היתר היה כוריאוגרף בתיאטרון הקאמרי בהצגות "ריצ'רד השלישי", "ריצ'רד השני", "מפיסטו" ובתיאטרון הספרייה ב"מלכודת העכברים", "חיים פרטיים", ו"הדוכסית מאמלפי".

## הצגות
### כשחקן
#### בתיאטרון הקאמרי

#### בתיאטרון העברי

#### בתיאטרון הספרייה

#### בתיאטרון השעה

#### בתיאטרון מדיטק

### כבמאי
#### בתיאטרון הספרייה

#### בתיאטרון בית צבי

## גלריה

File:Gil Weinberg Cyrano de Bergerac.jpg||גיל וינברג, מתוך "סיראנו דה ברז'רק", התיאטרון הקאמרי, 2013
File:Gil Weinberg grush.jpg||גיל וינברג, מתוך "אופרה בגרוש", התיאטרון הקאמרי, 2015
File:Gil Weinberg Karate 2019.jpg||מתוך אליפות ישראל בקראטה, 2019
File:From Macbeth. The Hebrew Theater. Photo by Mor Levi 1.jpg||גיל וינברג, מתוך "מקבת", התיאטרון העברי, 2024


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:קראטיסטים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
חלחין גול

**נהר חאלח** (נכתב גם בתור **נהר חאלחה** או **נהר חלהה,** במונגולית: Халх гол, בסינית: 哈拉哈, בתעתוק סיני: *הא-לה-הא,* **הא-לו-הסין הו**) הוא נהר במזרח מונגוליה ובאזור מונגוליה הפנימית של צפון סין. הנהר ידוע בשמו עם סיומת הגניטיב המונגולית *-iin* בתור **Khalkhin Gol**, בתרגום "חלחין גול" או "נהר חלחין".

מקור הנהר במדרונות המערביים של רכס הרי החינגאן הגדולים שבמונגוליה הפנימית. בקטע הזרימה התחתון שלו, הוא יוצר את הגבול בין הרפובליקה העממית של סין (מונגוליה הפנימית) לבין מונגוליה. בסביבות  הנהר מתפצל לשני דלתי משנה. הזרוע השמאלית (הנהר חאלח עצמו) זורמת אל אגם בויאר (Buir Lake) בנקודה , ופלג היציאה מהאגם ב- מכונה **אורשון גול** (במונגולית: , בסינית: , בפין-יין: *Wūěrxùn Hé*). הזרוע הימנית, המכונה **שארילג'ין גול** (במונגולית: ), זורמת ישירות אל נהר אורשון גול בנקודה . נהר אורשון מחבר את אגם בויאר עם אגם חולון. גבול סין-מונגוליה עוקב אחר נהר שארילג'ין גול לאורך מרחק דומה.

### קרב חלחין גול

בין מאי לספטמבר 1939, הנהר היה זירת קרב חלחין גול, הקרב המכריע במסגרת סכסוכי הגבול הסובייטים-יפניים. במהלך הקרב, הביסו הכוחות של ברית המועצות והרפובליקה העממית המונגולית את צבא קוואנטונג היפני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אסיה: נהרות ונחלים
קטגוריה:מונגוליה: גאוגרפיה
קטגוריה:מונגוליה הפנימית
קטגוריה:סין: נהרות
פרנק (סרט)

**פרנק** (באנגלית: **Frank**) הוא סרט קומדיה שחורה עצמאי בריטי-אירי משנת 2014 בבימויו של לני אברמסון, על פי תסריט מאת ג'ון רונסון ופיטר סטרוהן. הסרט עוקב אחר ג'ון, מוזיקאי מתחיל, שמצטרף ללהקת מוזיקה אלטרנטיבית המונהגת על ידי פרנק, מוזיקאי כריזמטי וחידתי החובש מסכת ראש ענקית בכל עת. בתפקידים הראשיים מככבים דונל גליסון, מייקל פסבנדר, מגי ג'ילנהול וסקוט מקניירי. הסרט מציג את המסע הייחודי של הלהקה, את הדינמיקה בין חבריה ואת ההתמודדות עם אתגרי היצירה וההצלחה.

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2014 . ויצא לאקרנים באירלנד ובבריטניה ב-9 במאי 2014 וב-DVD ולפי דרישה ב-12 בספטמבר 2014.

## עלילה
הסרט מתמקד בג'ון, צעיר עם שאיפות מוזיקליות, שמצטרף במקרה ללהקה אקסצנטרית בשם "סורפרבנדפרקס" (Soronprfbs). הלהקה, המונהגת על ידי פרנק המסתורי, מסתגרת בבקתה מבודדת כדי להקליט אלבום. במהלך התקופה, ג'ון מתעד את חוויותיהם ומעלה תכנים לרשתות החברתיות, מה שמוביל להזמנה להופיע בפסטיבל מוזיקה נחשב. המתח בין הרצון להצלחה מסחרית לבין השמירה על האותנטיות האמנותית מוביל לעימותים ולגילויים אישיים.

## צוות השחקנים
* **[[דונל גליסון]]** – ג'ון, מוזיקאי מתחיל עם שאיפות גדולות
* **[[מייקל פסבנדר]]** – פרנק, מנהיג הלהקה החובש מסכה תמידית.
* **[[מגי ג'ילנהול]]** – קלרה, נגנית הקלידים והתרמין, בעלת אופי חזק.
* **[[סקוט מקניירי]]** – דון, אמרגן הלהקה עם עבר מורכב.
* **[[פרנסואה סיביל]]** – באראק, גיטריסט הלהקה.
* **[[קארלה אזאר]]** – נאנה, מתופפת הלהקה.

## ביקורות
ממוזער|שמאל|250px|אדם עם מסיכת פרנק בפסטיבל סיגט בשנת 2015
הסרט "פרנק" זכה לביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הוא קיבל ציון של 92% המבוסס על 157 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הומור אפל, מוזרות מענגת והופעה מחויבת של מייקל פסבנדר הופכים את 'פרנק' למסע מוזיקלי בלתי נשכח". באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 75 מתוך 100, המבוסס על 37 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".

אורי קליין מהעיתון "הארץ" כתב: "לא כולם יאהבו את המציאות המוזרה והקיצונית שמעמיד הסרט "פרנק", אבל הוא בהחלט מצליח לרגש", והוסיף כי ". זהו סרט מוזר, אקסצנטרי, וכאלה הן גם מרבית דמויותיו". דורון פישלר מאתר "וואלה" ציין: "קצת כמו פרנק הגיבור העוטה כל הזמן מסכה על פניו, גם הסרט 'פרנק' הוא חביב, מגניב, ולא ממש מקיים את כל ההבטחות שהוא מפזר".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים על בריאות הנפש
קטגוריה:סרטים על מוזיקה ומוזיקאים
קטגוריה:סרטי 2014
קטגוריה:סרטי דרמה בריטיים
קטגוריה:סרטים איריים
אנרי מספרו

**אנרי פול גסטון מספרו** (בצרפתית: **Henri Paul Gaston Maspero,** חי 15 בדצמבר 1883 – 17 במרץ 1945) היה סינולוג ופרופסור צרפתי שהתמחה בנושאים שונים הקשורים למזרח אסיה. מספרו ידוע בעיקר בזכות מחקריו החלוציים על דאואיזם. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי הנאצים ומאוחר יותר מת במחנה הריכוז בוכנוואלד.

## חיים וקריירה
אנרי מספרו נולד ב-15 בדצמבר 1883 בפריז, צרפת. אביו, גסטון מספרו, היה מצרולוג צרפתי מפורסם ממוצא איטלקי. מספרו היה גם יהודי. לאחר שלמד היסטוריה וספרות, בשנת 1905 הצטרף לאביו במצרים ופרסם את מחקרו *Les Finances de l'Egypte sous les Lagides*. לאחר שחזר לפריז בשנת 1907, למד את השפה הסינית אצל אדואר שוואן ולימודי משפטים במוסד הלאומי לשפות ותרבויות מזרחיות. בשנת 1908 נסע להאנוי ולמד באסכולה הצרפתית למזרח הרחוק.

בשנת 1918 הוא החליף את אדואר שוואן ועמד בראש הקתדרה לשפה סינית בקולז' דה פראנס. בשנת 1927 פרסם את ספרו המונומנטלי *La Chine Antique*. במהלך השנים הבאות הוא החליף את מרסל גראנה בקטדרה לתרבות סינית בסורבון, ניהל את מחלקת הדתות הסיניות באסכולה פראקטיקה דה אאוט אטוד ונבחר להיות חבר באקדמיה של הכתיבה והספרות היפה.

ב-26 ביולי 1944, מספרו ואשתו, שעדיין התגוררו בפריז הכבושה בידי הנאצים, נעצרו בשל מעורבות בנו בתנועת ההתנגדות הצרפתית. מספרו נשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם סבל מתנאים הקשים במשך למעלה מחצי שנה עד שנפטר ב-17 במרץ 1945, בגיל 61, רק שלושה שבועות לפני שחרור המחנה על ידי הארמייה השלישית האמריקאית.

## ביבליוגרפיה

* 
* 
*
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* חלק מיצירותיו זמינות בחינם באינטרנט באדיבות אוניברסיטת קוויבק בשיקוטימי
* אנרי מספרו, מאת א' ברוס ברוקס : ביוגרפיה עם תצלומים

## הערות שוליים

קטגוריה:מזרחנים צרפתים
קטגוריה:סגל קולז' דה פראנס
קטגוריה:שואת יהודי צרפת
קטגוריה:ילידי 1883
קטגוריה:נפטרים ב-1945
המשפחה העליזה

**המשפחה העליזה** (בהולנדית: **Het vrolijke huisgezin**), הידוע גם בשם **כפי שהזקנים שרים, כך מצייצים הצעירים** (**Soo de ouden songen, pijpen de jongen**), הוא ציור מאת יאן סטיין, שנוצר בשנת 1668. הציור נמצא באוסף של רייקסמוזיאום שבאמסטרדם. זהו יצירה טיפוסית של סטיין, המשקפת את הביטוי "בית של יאן סטיין", המתאר בית מלא כאוס ואי-סדר.

## תיאור הציור
[250px|ממוזער|ימין|יאן סטייין, "[הבית המופקר", שמן על בד, 1663–1664 בקירוב, המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק. בדומה לציור "המשפחה העליזה", מציג סטייין גם כאן בית השרוי בכאוס מוסרי ובהוללות. שתי היצירות משמשות סאטירה על התפרקות הסדר המשפחתי בחברה ההולנדית של המאה ה־17.]]
הציור מציג סצנה בתוך בית, שבה מופיעות שלושה דורות במשפחה. כל אחד עסוק בעיסוקיו השונים, והאווירה פרועה וחסרת שליטה. הרצפה והשולחן עמוסים בבלאגן, והילדים מחקים את מעשי המבוגרים: אחד מהם שותה יין מכד, ואחר מעשן מקטרת בעודו יושב על אדן החלון. אף אחד מן המבוגרים אינו עוצר זאת. בכך משקף הציור את הפתגם ההולנדי "בית של יאן סטיין", המבטא בית חסר משמעת וסדר. סטיין אף צייר את עצמו בתמונה, מנגן בחמת חלילים - כלי נגינה אשר היה מקושר בימים ההם להוללות ושטות.

## המוטיב ביצירה
ממוזער|הכתובת על הקיר: "כפי שהזקנים שרים, כך מצייצים הצעירים"
על הקיר, מעל האח, תלוי פתק שעליו כתוב: "Soo D'Oude Songen, Soo Pypen De Jonge" ("כפי שהזקנים שרים, כך מצייצים הצעירים"). משמעותו היא שהילדים לומדים ממעשיהם של המבוגרים, לטוב ולרע. בציור נראה כיצד המבוגרים מציגים דוגמה שלילית, כשהאב שקוע בהוללות, מה שמוביל את ילדיו לחקותו בהתנהגויות בלתי הולמות. המסר של סטיין ברור: כך אין לנהוג. הציור מתפקד כאזהרה לחברה מפני חוסר שליטה והתמסרות להנאות רגעיות.

## חתימה ותיארוך
הציור חתום בפינה הימנית התחתונה עם הכיתוב: "JSteen 1668".

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:רייקסמוזיאום
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:כלבים באמנות
קטגוריה:חוחית בציורים
קטגוריה:יאן סטיין: ציורים
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
דיוקנו של אברהם דה פוטר

**דיוקנו של אברהם דה פוטר, סוחר המשי מאמסטרדם** (בהולנדית: **Portret van Abraham de Potter, zijdelakenkoopman in Amsterdam**) הוא ציור דיוקן משנת 1649 מאת הצייר ההולנדי קרל פבריציוס. הציור, שנעשה בצבעי שמן על בד, בגודל של 68.5 על 57 ס"מ, נמצא באוסף רייקסמוזיאום באמסטרדם מאז 1892.

## היסטוריה
פבריציוס יצר את הדיוקן שנה לפני שעבר לדלפט. ציור זה ודיוקן עצמי השמור במוזיאון בוימנס ואן בונינגן ברוטרדם הם העבודות היחידות שנותרו מתקופה קצרה זו, בין שיתוף הפעולה שלו עם רמברנדט באמסטרדם לבין המעבר לדלפט. באותה תקופה התגורר שוב בכפר הולדתו מידנבימסטר.

מסמכים מהמאה ה-17 מעידים כי בתקופה זו ביצע עבודות עבור משפחות עשירות מאמסטרדם שהחזיקו אחוזות קיץ בבימסטר. ייתכן כי הכיר את המשפחות הללו באמצעות קשריו של אברהם דה פוטר, מושאו של הדיוקן, שהיה חבר משפחה ובן לאותה קהילה קלוויניסטית אליה השתייכו גם הוריו של פבריציוס. כך למשל, דה פוטר ואשתו שרה סושה שימשו סנדקים בטקס הטבלתו של אחיו הצעיר של פבריציוס, יוהנס פבריציוס.

מכיוון שלפעמים שם משפחתו של דה פוטר נכתב גם כ-"גולדפינץ'" (Goldfinch), הביוגרף של פבריציוס, כריסטופר בראון, העלה בזהירות השערה כי ייתכן שהצייר יצר עבורו את הציור המפורסם "החוחית".

## ניתוח היצירה
הדיוקן משקף את השינוי הסגנוני שפבריציוס עבר לאחר ששיתף פעולה עם רמברנדט. אף על פי שהוא שומר על טכניקת הצביעה הרופפת של מורו, דרכה נראית שכבת הצבע התחתונה, הוא מחליף את הניגודים החזקים של אור וצל שהיו אופייניים לו בהארה טבעית ובהירה יותר, עשירה בניואנסים צבעוניים.

שינוי זה עשוי להיות קשור להתעניינותו הגוברת באשליה הוויזואלית. אחד הסימנים לכך הוא הציפורן המסומרת בקצה העליון של הקיר המסויד בלבן – דוגמה מוקדמת לסגנון זה בעבודותיו של פבריציוס.

## היסטוריית בעלות
הציור היה חלק מאוספו של ויליאם וורד, הרוזן הראשון מדאדלי (William Ward, 1st Earl of Dudley), שכונה "לורד וורד" (1817–1885). לאחר מותו, הוא הוצע למכירה פומבית ב-25 ביוני 1892 בלונדון ונרכש על ידי סוחר האמנות מ.ה. קולנגי (M.H. Colnaghi). באותה שנה הוא נמכר לרייקסמוזיאום באמסטרדם, שם הוא שמור מאז.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:רייקסמוזיאום
קטגוריה:קרל פבריציוס: ציורים
קטגוריה:דיוקנאות גברים
פיטר יאנסנס אלינגה

**פיטר יאנסנס אלינגה** (בהולנדית: **Pieter Janssens Elinga**;  1623–1682) היה צייר הולנדי שפעל בתקופת תור הזהב ההולנדי. אלינגה התמקד בעיקר בציורי פנים ביתיים, תוך הדגשה חזקה של אלמנטים גאומטריים מלבניים כגון חלונות, ריצוף, ציורים תלויים ואלמנטים נוספים. בחלק מיצירותיו מופיעים דמויות בז'אנר יומיומי, והוא גם עסק בציור טבע דומם.

## ביוגרפיה
אלינגה נולד בברוז' בשנת 1623, בנם של גיסברכט יאנסנס, שככל הנראה לימד אותו לצייר. בשנת 1653 עבר לרוטרדם, ושינה את שם משפחתו ל"אלינגה". בשנת 1657 עבר לאמסטרדם, שם ככל הנראה נפטר. אזכורו האחרון בחייו נמצא בשנת 1657, כאשר שילם מס גולגולת בעיר. בשנת 1682 אוזכרה אלמנתו במסמך נוטריוני כאלמנה, ולכן ההערכה היא כי נפטר לפני שנה זו. אלינגה נחשב לחסיד של הציירים פיטר דה הוך ווילם קאלף.

## מורשת והשפעה
אלינגה ידוע בעיקר בזכות "קופסת הפרספקטיבה" שלו – אחת משש קופסאות הפרספקטיבה הידועות ששרדו עד היום. היצירה מוצגת במוזיאון ברדיוס בהאג. קופסאות פרספקטיבה היו ניסיונות אמנותיים עם אור, אלמנטים אדריכליים, ועקרונות הקאמרה אובסקורה (תיבה אפלה).

בהתחשב בגודלו ובפרספקטיבה הייחודית שלו, הציור הקטן מבט על דלפט מאת קרל פבריציוס נחשב לעיתים כחלק מקופסת פרספקטיבה.

## גלריה

 File:1668 Elinga Interieur mit lesender Dame und kehrender Magd anagoria.JPG|פנים עם צייר, גברת קוראת ומשרתת מנקה, 1668 

## לקריאה נוספת
קטלוג התערוכה "ציורים הולנדיים ופלמיים מההרמיטאז'", המוזיאון המטרופוליטן לאמנות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1623
קטגוריה:נפטרים ב-1682
דאונית

**דְּאוֹנִית** (שם מדעי: *Zygonyx*) היא סוג של שפירית במשפחת הטיסניתיים. באנגלית הן מוכרות בשם העממי **cascaders** (cascade - אשד מים), בשל נטייתן לחיות ליד מפלים ולעוף דרך רסס המים. הן מטילות את ביציהן בשורשים תלויים רטובים.

בישראל מצוי מין אחד בלבד, דאונית אשדים.

## מינים בסוג
הסוג כולל את המינים הבאים:

* * Zygonyx annika * 
* * Zygonyx asahinai * 
* * Zygonyx atritibiae * 
* * Zygonyx chrysobaphes * 
* * Zygonyx constellatus * 
* * Zygonyx denticulatus * 
* * Zygonyx dionyx * 
* * Zygonyx elisabethae * 
* * Zygonyx eusebia * 
* * Zygonyx flavicosta * 
* * Zygonyx geminuncus * 
* * Zygonyx hova * 
* * Zygonyx ida * 
* * Zygonyx ilia * 
* * Zygonyx immaculata * 
* * Zygonyx iris * 
* * Zygonyx luctifer * 
* * Zygonyx natalensis * 
* * Zygonyx ranavalonae * 
* * Zygonyx regisalberti * 
* * Zygonyx speciosus * 
* * Zygonyx takasago * 
* * Zygonyx torridus *  - דאונית אשדים
* * Zygonyx viridescens * 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1867
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הרמן אוגוסט האגן
קטגוריה:שפיריות
דולגל'אי

**דולגלא'י** (בוולשית: **Dolgellau**) היא עיירה וקהילה בדרום-מערב מחוז גוויניד' שבצפון-מערב ויילס.

לאורך ההיסטוריה הייתה דולגל'אי מרכז מנהלי חשוב ועד 1974 שימשה בירת המחוז ההיסטורי מריונת'שייר, בתחילת המאה ה-15 היא שימשה מקום משכנו של הפרלמנט הוולשי העצמאי האחרון לפני כינון הסנד' המודרני.

## היסטוריה
העיירה דולגל'אי נוסדה סביב המאה ה-12 כאשר נבנתה במקום כנסייה וב-1198 נוסד מנזר קאמר (Cymer) הסמוך; בתקופה זו היא הייתה "עיירת צמיתות" (Meardef) ייתכן שתחת נסיך ממלכת פוויס קדוואגן אפ בלד'ין. שמו, שפירושו "כרחי התאים", עשוי להתייחס למכלאות בקר או למנזר קאמר הסמוך, האזכור המתועד הראשון של דולגלאו מופיע בשנת 1253, וב-1284 הייתה רשומה כחלק ממחוז טליבונט. במהלך ימי הביניים הפכה דולגל'אי למוקד מינהל מקומי חשוב ושכנו בה בתי משפט ומנהל מקומיים.

בשנת 1404, דולגל'אי הייתה משכנו של הפרלמנט הוולשי האחרון תחת הנהגתו של אווין גלינדור, אירוע בעל משמעות היסטורית רבה, שכן גלינדור הכריז על עצמו נסיך ויילס ונלחם להחזיר את עצמאותה של ויילס ממלכת אנגליה. התפתחותה של דולגל'אי הואצה בשלהי ימי הביניים בשל מיקומה במפגש נהרות הווניון והאראן. העיירה הפכה למרכז שוק חשוב שבו הוחלפו סחורות חקלאיות, צאן וצמר כאשר סביב המאה ה-14, עדויות לשווקים וירידים מצביעים על משמעותה המסחרית ההולכת וגוברת. ענף מרכזי נוסף שהתפתח בדולגל'אי היא תעשיית הצמר שהגיעה לשיאה בסביבות שנת 1800, אך ירדה במהלך המאה שלאחר מכן עקב המיכון המאסיבי וכן הוזלת הייצור במוקדים אחרים. התוצרת הושתה במורד נהר הווניון עד לנמל בארמות' משם נשלח הצמר לכל רחבי העולם. ענף זה נחגג מדי שנה ב"מרוץ הצמר" המקומי. בתקופה זו חוותה העיירה גם "בהלה לזהב" קלה; מכרות כגון קלוגאי סנט דיווידס וגווינפניד' העסיקו בשיאם מאות כורים ועובדים ואף סיפקו זהב לחתונות מלכותיות.

במהלך המאה ה-16, דולגל'אי עלתה בחשיבותה על הרלך כמרכז המנהלי של מריונת'שייר (מיריונד') והפכה למרכז מנהלי אזורי חשוב, היא אף שימשה כבירת המחוז עד לארגון המחוזות מחדש ב-1974. למרות חשיבותה המנהלית, דולגל'אי מעולם לא השיגה מעמד של רובע או ייצוג פרלמנטרי. העיירה וסביבתה היו גם המוקד עיקרי להתפתחות הקווייקרים לאחר ביקורו באזור של ג'ורג' פוקס ב-1657.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ויילס: עיירות
קטגוריה:גוויניד'
מוסך (סרט)

**מוסך** (באנגלית: **Garage**) הוא סרט דרמה אירי משנת 2007 בבימויו של לני אברמסון, על פי תסריט מאת מארק או'האלורן. הסרט מתמקד בדמותו של ג'וסי, גבר פשוט ותמים העובד במוסך קטן בעיירה כפרית באירלנד. בתפקיד הראשי מככב פט שורט, לצד שחקנים נוספים כמו קונור ריאן ואן מארי דאף. הסרט מציג את חייו הבודדים של ג'וסי ואת ניסיונותיו ליצור קשרים חברתיים, תוך התמודדות עם בדידות וניכור.

מוסך זכה בפרס לאמנות וקולנוע בפסטיבל קאן ובפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל טורינו ה-25.

## עלילה
ג'וסי, גבר תמים ופשוט, עובד כמנהל מוסך בתחנת דלק קטנה בעיירה כפרית באירלנד. הוא חי חיים מונוטוניים ובודדים, אך שומר על אופטימיות וחביבות כלפי הסובבים אותו. כאשר הבעלים של המוסך שוכר נער צעיר בשם דייוויד לעזור בעבודה, נרקמת בין השניים חברות בלתי צפויה. עם זאת, ניסיונותיו של ג'וסי להשתלב בחברה ולהתקרב לאנשים מובילים לאירועים שמערערים את שגרת חייו ומציבים אותו מול אתגרים אישיים וחברתיים.

## צוות השחקנים

* **[[פט שורט]]** – ג'וסי, מנהל המוסך, איש תמים ובודד.
* **[[קונור ריאן]]** – דייוויד, נער צעיר העובד במוסך.
* **[[אן מארי דאף]]** – קתרין, אישה מקומית המתקשרת עם ג'וסי.
* **[[דונל גליסון]]** – טום, חברו של דייוויד.
* **[[ג'ון קינירס]]** – מר רדמונד, בעל המוסך.

## ביקורות ופרסים
הסרט מוסך זכה לביקורות חיוביות באופן כללי בעקבות הקרנתו בפסטיבל קאן. עיתון אייריש טיימס  ציין כי "פט שורט הוא תגלית בתפקיד הראשי. הוא מביא עמו פיזיות יוצאת דופן לדמותו של ג'וזי." בנוסף, הסקרין דיילי העניק ביקורת חיובית וציין כי "תזמון הקומי של שני השלישים הראשונים של הסרט, הן מצד השחקן והן מצד הבמאי, הוא ללא רבב." רשת השידור האירית RTÉ שיבחה את הופעתו של שורט וציינה כי "הוא מגלם את הדמות החריגה בעוצמה רגשית ההולכת ומתגברת עם כל סצנה", ואף העניקה לסרט ארבעה כוכבים.

מלבד הזכייה בפרס CICAE Art and Essai Cinema בפסטיבל קאן, מוסך היה חלק מהתכנייה הרשמית של פסטיבלים חשובים נוספים, בהם פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים של סאו פאולו, פסטיבל הסרטים של טורינו ופסטיבל הסרטים של פוסאן. הסרט זכה בארבעה פרסים בטקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה האיריים לשנת 2008: פרס הסרט הטוב ביותר, פרס הבמאי הטוב ביותר (לני אברהמסון), פרס התסריט הטוב ביותר (מארק או'הולורן) ופרס השחקן הראשי הטוב ביותר עבור פט שורט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים שצולמו באירלנד
קטגוריה:סרטי קומדיה טרגית
קטגוריה:סרטי 2007
אליהו הלוי חלפן

**אליהו הלוי חלפן** (בצרפתית: **Élie Halévy Chalfan**; פירט 1760 - פריז 5 בנובמבר 1826), היה סופר יהודי-צרפתי שחיבר את יצירותיו, ובעיקר את שירתו, בעברית. הוא אביהם של ז'אק פרומנטל הלוי וליאון הלוי.

## ביוגרפיה
נולד ליעקב הלוי בפירט (בבוואריה של היום). בגיל צעיר נסע לפריז, שם הפך לחזן ומזכיר ה היהודי של פריז. הידע שלו בתלמוד וכישרונו הפיוטי זיכו אותו בהערכתם של חוקרים צרפתים רבים, במיוחד המזרחן הידוע סילבסטר דה סאסי.

שירו הראשון היה "השלום", שיר הלל שחיבר לרגל הסכם אמיין; הוא הושר בבית הכנסת של פריז, הן בעברית והן בצרפתית, ב-17 בברוימר (8 בנובמבר) 1801. בשנת 1808 חיבר הלוי תפילה שתקרא ביום השנה לקרב וגראם.

ב-1817, בעזרת כמה יהודים נוספים, הוא הקים את השבועון הצרפתי L'Israélite Français, אותו הוציא במשך שנתיים. הספר לימודי דת ומוסר שלו (מץ, 1820) הוא ספר לימוד המלוקט מהתנ"ך, עם הערות, תרגום לצרפתית והחלטות הסנהדרין שהקים נפוליאון.

הלוי גם השאיר שתי יצירות שטרם פורסמו, מילון עברי-צרפתי ומסה על אגדותיו של אסופ. הוא מייחס את האגדות לשלמה, וחושב שהשם 'אסופ' הוא צורה של 'אסף'.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1760
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1826
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:חזנים צרפתים
מה שריצ'רד עשה

**מה שריצ'רד עשה** (באנגלית: **What Richard Did**) הוא סרט דרמה אירי משנת 2012 בבימויו של לני אברמסון, המבוסס על הרומן "יום רע בבלאקרוק" מאת קווין פאוורס. הסרט מתמקד בריצ'רד קרלסן, נער בן 18, פופולרי ומצליח, הניצב בפני השלכות חמורות בעקבות מעשה של זעם בלתי צפוי. בתפקיד הראשי מככב ג'ק ריינור, לצד שחקנים נוספים כמו לארס מיקלסן ופיון וולטון. הסרט בוחן את השפעת האירוע על ריצ'רד, משפחתו וחבריו, תוך הצגת דילמות מוסריות ומורכבות חברתיות.

הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בשנת 2012 ובפסטיבל הסרטים של לונדון ובנוסף נבחר להקרנה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק באפריל 2013.
## עלילה
ריצ'רד קרלסן הוא תלמיד תיכון מצליח, מנהיג חברתי ואהוב על כולם. במהלך הקיץ האחרון לפני תחילת הלימודים באוניברסיטה, הוא מתאהב בלארה, חברה בקבוצת החברים שלו. כאשר קנאה ותסכול מצטברים, ריצ'רד מוצא את עצמו מעורב בקטטה המובילה לתוצאות טראגיות. הסרט מתאר את ההתמודדות של ריצ'רד עם מעשיו, את השפעת האירוע על סביבתו הקרובה ואת השאלות המוסריות העולות בעקבות זאת.

## צוות השחקנים
* **[[ג'ק ריינור]]** – ריצ'רד קרלסן, נער פופולרי המתמודד עם השלכות מעשיו.
* **[[לארס מיקלסן]]** – פיטר קרלסן, אביו של ריצ'רד.
* **[[פיון וולטון]]** – קונור, חברו הקרוב של ריצ'רד.
* **[[גאווין דריה]]** – קיליאן, חבר נוסף בקבוצה.

## ביקורות
הסרט מה ריצ'רד עשה זכה לביקורות חיוביות מאוד ולשבחים על הבימוי המדויק של אברמסון וההופעה המרשימה של ג'ק ריינור בתפקיד הראשי. המבקרים ציינו את היכולת של הסרט לבחון נושאים מוסריים מורכבים בצורה מעמיקה ואמינה.

באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בדירוג אישור של 91% המבוסס על 33 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.6/10. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 80 מתוך 100, בהתבסס על 13 ביקורות של מבקרים, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".

פיטר בראדשו מהעיתון הגרדיאן תיאר את הסרט כמותחן איטי ומטריד. ומציין כי "אברמסון מציג כיצד דווקא המבוגרים הם אלו שמתעקשים לחמוק מאחריות. מה ריצ'רד עשה הוא דרמה סוחפת ואינטליגנטית, הממשיכה להדהד במחשבה שעות לאחר תום הכתוביות".

בישראל, הסרט הוקרן במסגרת שבוע הקולנוע האירי בסינמטקים, וזכה לתשומת לב בקרב חובבי הקולנוע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים שצולמו באירלנד
קטגוריה:סרטים על מוות
קטגוריה:סרטי 2012
אליעזר ליפא וייסבלום

האדמו"ר רבי **אליעזר ליפא וייסבלום** היה אדמו"ר חסידי בעיירה חמיילניק ובנו השני של האדמו"ר רבי אלימלך מליז'ענסק בעל נועם אלימלך.

## תולדות חייו
נולד בשנת ה'תק"ג לאביו רבי אלימלך מליז'ענסק (בעל נועם אלימלך) ולאימו מרת שפרינצא ונקרא על שם סבו (מצד אביו).

התגורר בעיירה חמיילניק, החל משנת ה'תקמ"ו החל לכהן כאדמו"ר והתפרסם כבעל מופתים. הסבא קדישא מראדושיץ היה משמשו. החוזה מלובלין אמר עליו שבשל התלהבותו בתפילה הוא צריך 9 מלאכים למניין.

בשושן פורים ה'תקס"ו הכין לבושים וקיטל לפטירתו, הכין סעודה לחסידיו ובירך כל אחד מהם, לאחר מכן נסע לעירו של אביו (ליז'נסק (בפולין)) ובכ"ו אדר תקע"ג נפטר ומנוחתו כבוד בליז'ענסק בחדר החיצון שבאוהל אביו.

את דברי תורתו השאיר בכתב יד וחלקם נדפסו על ידי נכדו.

## חיבוריו
* ספר **[[אורח לצדיק]]**, נדפס מכתב יד על ידי נכדו.
* ביאור על פרקי אבות, לא נדפס - נשאר בכתב יד

## קישורים חיצוניים
* 
* באתר הצדיק שלי

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:שושלת ליז'נסק