האסלאמיזציה של בוסניה והרצגובינה

[ממוזער|249x249 פיקסלים|"1897, [סרייבו" מאת פרנץ רובן, בוסניאקים נראים בלבוש עות'מאני עם תרבוש על הראש מעשנים נרגילה]]
**האסלאמיזציה של בוסניה והרצגובינה** התרחשה לאחר שמספר משמעותי של בוסניאקים נוצרים-קתולים וחסידי הכנסייה הבוסנית בממלכת בוסניה (1377–1463) עברו אסלאמיזציה לאחר הכיבוש של בוסניה והרצגובינה על ידי האימפריה העות'מאנית  במחצית השנייה של המאה ה-15, תהליך שלקח כ-100 שנה עד שהאסלאם הכחידה את הנצרות באזור והפכה לרוב בקרב הבוסניאקים, מה שהפך את בוסניה למדינה עם רוב מוסלמי בחבל הבלקן הנוצרי, שהוגדרה כסנג'ק בוסניה. חוקרים רבים מסכימים עם הטענה שהאסלאמיזציה של האוכלוסייה הבוסניאקית הייתה הדרגתית, וכללה גורמים שונים כגון פילוגים כנסייתיים, התפשטות מסדרים דתיים סופיים  באזור ועיור.

מעמד כלכלי וחברתי גבוה יותר היה גם כן גורם מרכזי לאסלאמיזציה של הבוסניאקים מהנצרות. התאסלמות העניקה מעמד כלכלי וחברתי גבוה יותר משל לא-מוסלמי. תחת השיטה הפיאודלית שהטילו העות'מאנים, רק מי שהתאסלמו יכלו לרכוש ולרשת אדמות ורכוש, מה שהעניק להם זכויות פוליטיות – מעמד שנשלל מלא-מוסלמים. חלק מהאוכלוסייה הבוסניאקית התאסלמה גם כן כדרך להימלט מהדוושירמה, שהייתה שיטת גיוס של הצבא והממשל של האימפריה, שבה הנוצרים היו מחויבים לספק מס קבוע של נערים צעירים ששועבדו להיות עבדים של הסולטאנים העות'מאניים. במקביל, חלק מהמשפחות הבוסניאקיות הנוצריות העדיפו לגייס מרצון את הבנים שלהם, בין היתר לתפקידי יניצ'רים, מכיוון שהם העניקו להם הזדמנות ללכת לבתי ספר ולהתקדם מקצועית, מה שדרש מהם קודם כל להתאסלם. סוחרים בוסניאקים נוצרים מצאו יתרון בהתאסלמות משום שהם זכו בחופש תנועה גדול יותר ובהגנה מטעם המדינה על הסחורות שלהם כמוסלמים – מה שלא-מוסלמים לא היו זכאים לו. חיילים רבים גם כן התאסלמו כדי להבטיח קידום מהיר יותר בתפקידים שלהם.

## היסטוריה

לאורך השנים הועלו מספר גורמים שעמדו מאחורי האסלאמיזציה של בוסניה והרצגובינה. הראשון הוגדר כשורשים הנוצריים הרדודים יחסית בבוסניה בהשוואה לשאר האזור שהתקיימו לפני הכיבוש העות'מאני-מוסלמי באזור. ברחבי בוסניה היה חסר ארגון כנסייתי חזק שזכה לקהל חסידים רחב, שהיה תוצאה של מחסור בכומרים ותחרות בין הכנסיות הקתוליות והמזרחיות האורתודוקסיות לבין הכנסייה הבוסנית המפולגת, שנעלמה זמן קצר לפני הגעת העות'מאנים. האירוע הזה הותיר את רוב הבוסניאקים מנותקים מבחינת אמונה ופוטנציאלים עבור קבלה של מוסד אמונה אחר שימלא את החוסר – שהפך לאסלאם. הקבלה הזו נעזרה בהתפתחות שהתרחשה בקרב אנשים רבים באזור של נצרות עממית שהתמקדה במנהגים וטקסים שונים, שהותאמה לצורה של אסלאם עממי שהייתה פופולרית בזמן הפלישה העות'מאנית.

גורם נוסף שמוגדר כאחת הסיבות להיכחדות הנצרות בבוסניה ועליית האסלאם היא שאסלאמיזציה בבוסניה הייתה נפוצה יותר מאשר במקומות אחרים בבלקן בגלל התיאוריה הרחבה שהכנסייה הבוסנית נהגה לעקוב אחר זרם האמונה הבוגומילית. בוגומיליזם הוגדר כמינות וככפירה דואליסטית מרכזית על ידי הכנסייה הקתולית, שנגדו אף פתח האפיפיור יוחנן ה-22 במסע צלב בשנת 1325. לפיכך, רבים ממאמיני הכנסייה הבוסנית היו פתוחים יותר לרעיון להתאסלם ולנטוש את הזהות הבדלנית המגונה שהייתה להם לפני כן, כאשר הגיעו שליטים חדשים. כמו כן, במסורת הבוגומיליאנית, היו מספר מנהגים שדמו לאסלאם: הם דחו את הצלב הנוצרי כסמל דתי, הם ראו בהתפללות בפני תמונות קדושים נוצרים כעבודת אלילים ואף התפללו חמש פעמים ביום (תוך כדי אמירת תפילת האדון). התיאוריה הזו נתמכת על ידי מספר היסטוריונים, בהם תומאס ווקר ארנולד . עם זאת, היסטוריונים אחרים רואים בה פישוט יתר, וטוענים כי חלק ניכר מאוכלוסיית בוסניה לא השתייך לכנסייה הבוסנית.
[ממוזער|290x290 פיקסלים|פקיד [האימפריה העות'מאנית|עות'מאני ועוזרו רושמים נערים נוצרים שנלקחו לדוושירמה, הפקיד גובה מס כדי לכסות את מחיר הבגדים האדומים החדשים של הנערים ואת עלות ההסעה מביתם, בעוד שהעוזר רושם את שם הכפר, המחוז ופרובינציה מהם באו, מוצאם, תאריך לידתם ומראם הגופני. תחריט עות'מאני משנת 1558.]]
סיבה נוספת שמצויינת לכך האסלאמיזציה הייתה נפוצה יותר בבוסניה (וגם באלבניה) בניגוד לאזורים אחרים תחת שלטון עות'מאני היא מכיוון שבאזורים הללו היו מספר כנסיות מתחרות, שאף אחת מהן לא הייתה הכוח השולט באזור. התקיימו התנצרויות בכיוונים שונים בקרב האוכלוסייה בהם קתולים שהוטבלו בכנסייה האורתודוקסית ולהיפך. לכן, הבוסניאקים היו נוצרים פחות מסורים לזרם מוגדר מאשר שאר תושבי הבלקן.

דרך נוספת שבה בוסניה הייתה שונה מחלקים אחרים של הבלקן העות'מאני היא שבמשך רוב תקופת הכיבוש העות'מאני באזור, בוסניה הייתה מחוז ספר – חבל הארץ שהיה ממוקם באזור הגבול מול מספר מהאויביות הגדולות ביותר של האימפריה העותמ'אנית: אוסטריה, ונציה והונגריה – שכולן היו ישויות נוצריות. כדי למלא אזורים מדולדלים מאוכלוסייה בצפון ובמערב בוסניה, העות'מאנים עודדו את ההגירה של מספר רב של חמושים בעלי כישורים צבאיים מאזור סרביה ואזור הרצגובינה. חלק מהמתיישבים הללו היו ולאכים, בני אוכלוסייה בלקנית טרום-סלאבית שרכשה שפה לטינית והתמחתה בגידול בעלי חיים, סחר למרחקים ולחימה. רובם היו חברים בכנסייה האורתודוקסית הסרבית. לפני הכיבוש העות'מאני, לכנסייה הזו היו מעט מאוד חברים באדמות הבוסניות מחוץ להרצגובינה ולרצועה המזרחית של עמק הדרינה. אין עדויות חד-משמעיות לבנייני כנסיות אורתודוקסיות במרכז, צפון או במערב בוסניה לפני שנת 1463. עם זאת, במהלך המאה ה-16 נבנו מספר מנזרים אורתודוקסיים באזורים הללו של בוסניה, ככל הנראה על מנת לשרת את האוכלוסייה האורתודוקסית שהתיישבה שם ללחימה עבור העות'מאנים.

רווח כלכלי וחברתי היה גם כן תמריץ מרכזי לאסלאמיזציה של הבוסניאקים הנוצרים. התאסלמות העניקה מעמד כלכלי וחברתי גבוה יותר משל לא-מוסלמי. תחת השיטה הפיאודלית שהטילו העות'מאנים, רק מי שהתאסלמו יכלו לרכוש ולרשת אדמות ורכוש, מה שהעניק להם זכויות פוליטיות – מעמד שנשלל מלא-מוסלמים. מספר אצילים נוצרים, לעומת זאת, הצליחו לשמור על האחוזות שלהם בתחילת השלטון העות'מאני על ידי התגייסות ללחימה עבור האימפריה המוסלמית. ברמה סוציו-אקונומית נמוכה יותר, רוב המתאסלמים החדשים יכלו להפוך את האדמות שבהם החזיקו לחוות בבעלות מלאה וקבועה שלהם. בתחתית הסולם הסוציו-אקונומי היו הצמיתים (האיכרים) שהיוו את רוב האוכלוסייה והיו בעיקר נוצרים. בנוסף, רק מוסלמים יכלו להחזיק בתפקידים של עובדי מדינה, מה שהעניק להם זכויות מיוחדות ורמת חיים גבוהה בהרבה משאר האוכלוסייה.

האסלאמיזציה ההדרגתית בקרב הבוסניאקים התרחשה בקצב שונה באזורים וקבוצות שונות. התהליך היה מהיר יותר באזורים עירוניים, שהיו מרכזי למידה ומוקדי הממשל העות'מאני, מאשר באזורים הכפריים. סוחרים בוסניאקים נוצרים מצאו יתרון בהתאסלמות משום שהם זכו בחופש תנועה גדול יותר ובהגנה מטעם המדינה על הסחורות שלהם כמוסלמים – מה שלא-מוסלמים לא היו זכאים לו. חיילים רבים גם כן התאסלמו כדי להבטיח קידום מהיר יותר בתפקידים שלהם.

כתוצאה מכלל הגורמים הללו, עד המאה ה-17, רוב אוכלוסיית בוסניה והרצגובינה הפכה מנוצרית למוסלמית.

היתרונות והפריבילגיות השונות שהיו שמורות למוסלמים ומספר ההתאסלמויות הרב שהיה תחת עידוד בקרב האוכלוסייה הילידית הובילו עם הזמן להופעתו של כוח מוסלמי מקומי, ששלט בכוח הפוליטי והכלכלי בבוסניה והרצגובינה. בתקופה העות'מאנית המאוחרת, בוסניה משכה אליה פליטים מוסלמים מאדמות שנכבשו מחדש על ידי המעצמות הנוצריות (בעיקר משטחי קרואטיה, הונגריה, מערב רומניה וסלובניה). חלקם התאסלמו כדרך להימלט מהדוושירמה, שהייתה שיטת גיוס של הצבא והממשל של האימפריה, שבה הנוצרים היו מחויבים לספק מס קבוע של נערים צעירים ששועבדו להיות עבדים של הסולטאנים העות'מאניים. במקביל, חלק מהמשפחות הנוצריות העדיפו לגייס מרצון את הבנים שלהם, בין היתר לתפקידי יניצ'רים, מכיוון שהם העניקו להם הזדמנות ללכת לבתי ספר ולהתקדם מקצועית, מה שדרש מהם קודם כל להתאסלם. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה בסוף המאה ה-17, האימפריה העות'מאנית איבדה את השליטה על רוב הונגריה ועל חלקים מצפון-מערב הבלקן. מוסלמים רבים באזורים הללו נמלטו לחלקים אחרים של הבלקן, כולל לבוסניה והרצגובינה, מה שתרם להמשך הרוב המוסלמי.

## ראו גם
* האסלאמיזציה של אלבניה
* האסלאמיזציה של איראן
* האסלאמיזציה של ארץ ישראל
* האסלאמיזציה של מצרים
* האסלאמיזציה של אזור הסאהל
* עבדות באימפריה העות'מאנית
* ערביזציה

## הערות שוליים

בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: היסטוריה
קטגוריה:המרת דת באונס