open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בריין פטריק ריילי

**בריין פטריק ריילי** (באנגלית: **Brian Patrick Reilly**; 12 בדצמבר 1901, מנטון צרפת – 29 בדצמבר 1991, הייסטינגס, אנגליה) היה שחמטאי אירי-צרפתי, סופר ועורך ביטאון שחמט.

ריילי נולד במנטון שבריביירה הצרפתית. הקשר האירי הוא דרך סבו מצד אביו.

## קריירה שחמטאית

ריילי ניצח באליפות מועדון ניצה בשנת 1924, חלק מקום חמישי בהייר בשנת 1927 (ניצח: וילהלם אורבך). הגיע למקום העשירי בתחרות ניצה בשנת 1930 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). בתחרות זו ניצח ריילי את אדגר קול.

בשנת 1931 ניצח ריילי בתחרות בניצה, ובאותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות אחרת בניצה (ניצח: אלכסנדר אלכין).  חלק מקום 4-6 בתחרות מרגייט 1935 (ניצח: שמואל רשבסקי).

:

בשנת 1935 הגיע ריילי למקום החמישי בתחרות ברצלונה (ניצחו: סאלו פלור וג'ורג' קולטנובסקי ), וחלק מקום 5-7 בתחרות רוזאס (ניצח: סאלו פלור).  בשנת 1937 הגיע למקום הרביעי בתחרות ניצה (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1938 הגיע למקום השני בתחרות ניצה (ניצח:קארל אופוצ'נסקי).

## ריילי באולימפיאדות

ריילי שיחק בנבחרתה האולימפית של אירלנד בתשע אולימפיאדות, לאורך 33 שנים, מתוכן שלוש פעמים בלוח הראשון.

* בשנת 1935, באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה,  ניצח את ראובן פיין

* בשנת 1962, באולימפיאדה החמש עשרה שהתקיימה בורנה, בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -5 =4 הנה אחד מניצחונותיו.

בשנת 1958 הגיע ריילי למקום השני באליפות אירלנד.
בשנים 1959 ו-1960 ניצח ריילי באליפות אירלנד.

ריילי ערך את הביטאון **British Chess Magazine** בין השנים 1949-1981, התקופה הממושכת ביותר שעורך כלשהו ערך את הביטאון.

## שחמט בהתכתבות
ריילי שיחק בפרקי זמן שונים  שחמט בכתב. הנה אחד המשחקים משנת 1934 בו ניצח את ג'יבו, שהיה אלוף צרפת ארבע פעמים. 
משחק נוסף, מ-1943 ממחנה המעצר בו היה נתון בתקופת מלחמת העולם השנייה. 
ריילי שיחק באליפות אנגליה לשחמט בכתב בשנת 1957/58. הנה אחד המשחקים.

## קישורים חיצוניים

* W.H.Cozens, אוטוביוגרפיה של ריילי, British Chess Magazine
* ריילי באולימפיאדות , olimpbase.org

## הערות שוליים


קטגוריה:שחמטאים בריטים
קטגוריה:שחמטאים אירים
קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1901
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1991
סטאק (גאולוגיה)

[שמאל|ממוזער|200px|[האיש הזקן מהוי,
 אורקני, סקוטלנד]]
**סטאק** הוא תצורת קרקע גאולוגית המורכבת ממדרון תלול ולעיתים עמוד סלע אנכי או כמעט אנכי, הנמצא בתוך הים בקרבת החוף. סטאקים נוצרים כאשר חלק מהכף מתבלה, ומותיר אחריו איון. 

סטאקים נוצרים גם כאשר קשתות טבעיות קורסות בגלל תהליכים על-קרקעיים וכבידה, והם עשויים לקרוס או להתפורר ולהותיר אחריהם אי קטן שיכול להיבלע בזמן גאות ושפל. הים תוקף מרווחים קטנים ופותח אותם, והמרווחים הללו גדלים בהדרגה והופכים למערות קטנות. כאשר המערה חוצה את המפרץ נוצרת קשת. בליה נוספת גורמת לקשת לקרוס, וקריסה זו גורמת ליצירתה של ערימת של סלעים קשיחים העומדים במרחק קטן מהחוף, וערימה זו היא הסטאק. כמו כן, סטאקים נוצרים בעיקר על צוקי קירטון בגלל ההתנגדות הנמוכה לבליה. צוקים העשויים מסלעים חלשים יותר כגון חרסית נוטים לקרוס במהירות רבה שאינה מאפשרת את יצירת הסטאק, ואילו סלעים קשים יותר כגון גרניט מתבלים בדרכים שונות. 

הסטאקים מהווים במקרים רבים אתרי קינון חשובים עבור עופות ימיים. חלקם מפורסמים כאתרי טיפוס צוקים.

## ראו גם

* רייניסדראנגר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צורות נוף
קטגוריה:חופים
קטגוריה:איים לפי סוג
אמיך קוצני

**אמיך קוצני** (שם מדעי: *Emex spinosa*) הוא צמח ממשפחת הארכוביתיים. זהו צמח עשבוני חד שנתי קירח המצוי בכל אזורי הארץ.

## מאפיינים
קוטרו של האמיך הקוצני 10–30 סנטימטר. גדל בעיקר בקרקעות חול, בצידי דרכים ובערבות, במקומות נטושים, בשולי שדות ומדבר. האמיך הקוצני הוא אחד הפרחים היחידים הנפוצים מאוד גם בחבל הים תיכוני וגם בחבל המדברי. בנגב הוא נפוץ במיוחד בעמקי הלס ובמקומות מופרעים, אך אפשר למצוא פרטים בודדים שלו אפילו בוואדיות המדבר היובשניים ביותר.

הענפים שרועים וזקופים, העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה ומוארכים, קטועים או דמויי לב בבסיסם, מעוגלים ובעלי חוד קצר בראשים. צמחים חד ביתיים על פי רוב. התפתחות האמיך תלויה מאוד בגשמים ובחלוקתם. האמיך מתפתח בשני מחזורי פריחה: הראשון בחודשים נובמבר-דצמבר והשני בחודשים מרץ-אפריל. החלקים האכילים של האמיך הם העלים הצעירים והשורש כירק סלט, או מבושלים כמילוי לדברי מאפה. השורש נאכל חי, מבושל או צלוי.

מוצא השם: על משקל השם כריך, הציע י' אלתרמן לקרוא לצמח בשם אמיך. "משל לגינת ירק שהמעין לתוכה: כל זמן שהמעין לתוכה היא עושה כריכין" (מדרש רבה ויקרא טו'). השם גם דומה לשם המדעי של הצמח carex ממשפחת הגמאיים.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארכוביתיים
קטגוריה:פרחים ירוקים בארץ ישראל
איתן (עמותה)

**מכון איתן לחקר טכנולוגיות מידע בחינוך**, המוכר בשם הקצר **איתן**, הוקם בשנת 2000 על ידי אודי הלר וד"ר אריאל פרנק מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ונרשם כעמותה בשנת 2004. השם **Eitan** הוא ראשי תיבות של Educational Information Technologies Alliance Network. העמותה הוקמה במטרה להרחיב ולהעשיר את המידע הקיים  בנושאי מחשוב וטכנולוגית מידע בעברית באינטרנט. העמותה מפעילה אתר אינטרנט, אשר  רוב הקורסים בו פותחו על ידי סטודנטים מאוניברסיטאות בר-אילן, תל אביב, חיפה, הטכניון, המרכז הבין-תחומי הרצליה ומכללת נתניה.

## קישורים חיצוניים
*  בארכיון האינטרנט
* הספרייה הווירטואלית של עמותת איתן
* 

קטגוריה:ספריות דיגיטליות
קטגוריה:ישראל: עמותות
מכינת נחשון

**מכינת נחשון**, או בשמה הנוסף "**נחשון - המדרשה הישראלית למנהיגות חברתית**", היא המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה שהוקמה כמכינה המיועדת לנוער חילוני ודתי. המכינה פועלת בארבעה  מוקדים: בכפר הנוער מקווה ישראל, בקיבוץ שובל, ביישוב להבים ובעיר שדרות.

מקים המכינה, הרב אלי סדן, פעל להקמתה לאחר שהקים את המכינה קדם-צבאית בני דוד שבעלי, ולאור פעילותה המשמעותית הגיע למסקנה שיש להקים מכינה כזאת גם לציבור החילוני בישראל.

## היסטוריה
המחזור הראשון של המכינה החל לפעול בשנת 1997 ביישוב ניל"י. מכינת נחשון פעלה ביישוב במשך 5 שנים, ובשנת 2002 עברה לקיבוץ נתיב הל"ה בעמק האלה. בשנת 2006 עברה המכינה פעם נוספת - למצודת יואב. בשנת 2007 התרחבה המכינה והחלה לפעול במוקד נוסף - בקהילה החינוכית "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. בשנת 2010 פתחה המכינה שלוחה שלישית בשדרות. בשנת 2018 עברה המכינה ממצודת יואב לקיבוץ גלאון, ובשנת 2024 עברה מקיבוץ גלאון לכפר הנוער מקווה ישראל.

המכינה דוגלת בשבעה עמודי-תווך: יהדות, ציונות, מנהיגות, הכנה לצה"ל, הכרת הארץ והחברה, פעילות תורמת לקהילה וניהוג משותף.

בראש עמותת מכינת נחשון עמד בשנה הראשונה איש העסקים גיתי זמיר, לאחריו מנהל בתחום ההייטק - אלי בר-אור, ומשנתה הרביעית ועד היום (2026) עומד בראשה דני לימור, שנשא ונושא בתפקידים שונים במוסד ובמערכת הביטחון בעבר ובהווה.

מהקמתה מנהל את המכינה אל"ם (מיל') זאב נתיב.

בשנת 2006 הקימו בוגרי המכינה את ארגון "חברה טובה"- "מדריך הפנאי של עולם ההתנדבות". הארגון מאפשר לאלפי ישראלים אכפתיים לקחת חלק בשלל פעילויות של התנדבות ומעורבות חברתית, למרות עיסוקים רבים ושגרת חיים אינטנסיבית.

## הרקע להקמתה
רצח ראש הממשלה יצחק רבין, חשף בפני מקימי המכינה את היעדרם של אידיאלים משותפים ושל חלום וחזון משותף בין קוטבי החברה הישראלית, דבר הגורם להתעלמות ולהתכחשות של הנוער לנחיצותן של משימות לאומיות-חברתיות. 
קבוצה של אנשי חינוך וצבא ייסדו על פי הפורמט של המכינות הקדם צבאיות הדתיות את ה"מדרשה למנהיגות חברתית - נחשון", מכינה לבוגרי כיתה י"ב העושים פסק זמן לפני השירות הצבאי ומקדישים שנה להעמקת ההיכרות שלהם עם עצמם, עם החברה הישראלית, עם היהדות, עם הציונות ועם גישות פילוסופיות כלליות, ורוכשים תוך כדי כך נכונות ויכולת להנהיג ולהוביל לאורו של החזון ההולך ומתגבש מחדש.
הם הבינו כי יש צורך לסלול עם הנוער דרך של פיתוח איכויות כמו אחריות אישית ולאומית, רגישות ותשומת לב חברתית ומחויבות להשפיע ולשפר את החברה הישראלית, על מנת לייצור דור של מנהיגות צעירה שיוביל את המדינה בשנים הבאות.  

נחשון היא מכינה מעורבת לבנים ובנות, דתיים וחילונים. במסגרת המכינה נחשפים החניכים למגזרים, לדעות, להשקפות ולאנשים שונים בקשת הישראלית הרחבה, מתוך תפיסה שכדי להוביל את החברה הישראלית ולדעת כיצד להוביל אותה בעתיד יש להיות פתוחים למרחב דעות.

## קישורים חיצוניים
* 
* המכינות הקדם-צבאיות - אתר משרד החינוך
* 

## הערות שוליים

נחשון
קטגוריה:שדרות: חינוך
קטגוריה:מועצה אזורית יואב
קטגוריה:מועצה אזורית בני שמעון
קטגוריה:גלאון
קטגוריה:הנגב: חינוך
אמנון נבות

**אמנון נבות** (1952 – 5 בספטמבר 2017) היה סופר ומבקר ספרות ישראלי, חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1987, 2002 ו-2010). ערך את חוברת היובל של כתב העת "עכשיו".

## ביוגרפיה
נבות נולד בבני ברק. למד תיאטרון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב והיה תלמידו של פרופ' יוסי יזרעאלי לבימוי. בכתיבתו ניכרת השפעה של מחזאות האבסורד המוקדם (ויטולד גומברוביץ' וויטקייביץ') והאבסורד המאוחר (אלבר קאמי, הרולד פינטר, אז'ן יונסקו ונסים אלוני), לצד השפעת המחזאים מישל דה גילדרודה הפלמי ואנטונין ארטו.

בספרות העברית הוא נתפש כמייצג של ברנריזם, ולפיכך חריג בקרב דור המדינה המוקדם (מעמוס עוז והלאה) והמאוחר (דוד שיץ, דויד גרוסמן ואילך). במשך שנים רבות היה מבקרו הספרותי של "מעריב" ועורר אנטגוניזם בקהילה הספרותית במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. סדרת מאמרים שפרסם ב'משא' בסוף שנות ה-80 בזכות העצמאות של הספרות, וכנגד הפיכתה של הספרות הישראלית לסניף של 'תרבות הפנאי' להמונים עוררו הד רב. זכה להערכה בקרב חוגים מצומצמים של ה'רפובליקה הספרותית' העברית, אך נדחה על ידי הממסד האקדמי שהותקף על ידו במאמרים רבים.

## ספריו
שמאל|ממוזער|250px|כריכת הספר 'מזכר פנימי'
* **עונת המלכים**, הוצאת כתר, ירושלים, 1983
* **טיסת מכשירים**, הוצאת כתר, 1987
* **לוכדי עריקים**, הוצאת כתר, סדרת "צד התפר", 1993
* **מקראות ישראל**, הוצאת כרמל, סדרת עמדה, ירושלים 2008
* **גמר חשבון**, דחק, 2017
ספרי ביקורת:
* **מזכר פנימי: סיפורת עברית 2010-2000,**, דחק, תל אביב, 2011
***מאמרים ומסות: מבחר**. דחק, תל אביב, 2021

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* אבנר ברנהיימר, כת סודית או סדנה לכתיבה יוצרת, סוף שבוע, מעריב, 18 בנובמבר 1994
* 
* 
* 
* אריק גלסנר, כמה מילים בעקבות פטירתו של אמנון נבות (בלוויית הפרק בדוקטורט שלי שעסק בו), באתר "מבקר חופשי", 24 בספטמבר 2017
* 
* יובל גלעד, הספד לנביא זעם - לזכרו של אמנון נבות, באתר "יקום תרבות", 10 בספטמבר 2017
* 

**ממאמריו**:
* 
* 
* קטע מ"מזכר פנימי" , אתר "הפתיליה", 22 בפברואר 2011.
* בהיכל הכלים השבורים של דוד שחר, באתר "יקוד" - כתב-עת לספרות עברית.
* "ימי צקלג" — על השטיח (דיון קדם בקורתי), בבלוג של גיורא לשם
* אוטוביוגרפיה של מבקר ספרות
* 
* "על מים נסתרים" - מבוא ל"ימים קרועים" מאת ישראל ברמה, הוצאת כתר, ירושלים, 1991.
* "גנסין - אופציה זנוחה מראש", בכתב העת עכשיו 49 (תשמד) 150-159.
* "הבשורה על פי נשר שרשבסקי" - על הפרוזה של עמוס עוז, אתר "יקום תרבות", 29 באפריל 2015.
**על כתביו**:
*  (על טיסת מכשירים)
* 
*  (על מקראות ישראל)
*  (על 'מזכר פנימי')
*  (על 'מזכר פנימי')
* אריק גלסנר, ביקורת על "מקראות ישראל", של אמנון נבות, מעריב, 21 ביוני 2008
* יובל גלעד, "על הסיפורת של אמנון נבות", 'עכשיו' 74-73, עמ' 162–176
* 
* 
* 
* 
* בכרך ט' של 'דחק - כתב עת לספרות טובה' (ינואר, 2018) הוקדש לזכרו של אמנון נבות מדור נרחב ובו שש-עשרה מסות על פועלו הספרותי ועל דמותו. בין המשתתפים: יהודה ויזן, בועז יזרעאלי, לאה איני, עמוס אדלהייט, גבריאל מוקד, יובל שמעוני, חיים פסח, ענת עינהר, דרור בורשטיין, עודד וולקשטיין, מיכל סגל, עמיחי שלו, תלמה אדמון, אריק גלסנר, שולי ספיר ויובל גלעד. כן נדפסו בכרך שתיים ממסותיו הידועות של נבות: 'אמא שלי ז"ל נגד מנחם פרי' ו'לא צריך ביקורת ספרות', והסיפור הקצר 'האיחור'.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
Aladdin Sane

***Aladdin Sane*** הוא אלבום משנת 1973 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי.

האלבום מהווה המשך לאלבום שהביא לבואי פרסום עולמי The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars. על אף שהאלבום כולל כמה מלהיטיו הגדולים ביותר של בואי, הרי שבהתייחסות לאלבום כאל מיכלול שלם, חלוקות דעות מבקרי המוזיקה. ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שערך בשנת 2003 מגזין המוזיקה רולינג סטון, הגיע האלבום למקום 277. ברשימת 100 האלבומים הגדולים של שנות ה-70 שערך אתר האינטרנט פיטצ'פורק, הגיע האלבום למקום ה-77.

## "זיגי הולך לאמריקה"
שם האלבום הוא משחק מילים של "A Lad Insane". גרסה מוקדמת של השם היא "Love Aladdin Vein", אשר בואי הציע בשל תופעות הלוואי של הסמים שלו. אף על פי שבאופן טכני זו דמות חדשה של בואי, Aladdin Sane הוא בעיקר התפתחות של זיגי סטארדאסט בהופעותו ובאישיותו, כפי שמעידה הכריכה וההופעות של בואי בשנת 1973, שהגיעה לשיאה ב"פרישה" של זיגי ב-Hammersmith Odeon ביולי באותה השנה. Aladdin Sane תואר על ידי בואי בעצמו כ"זיגי הולך לאמריקה"; רוב השירים הם תצפיות שהוא כתב במהלך נסיעות בזמן Ziggy Stardust Tour שלו. הביוגרף כריסטופר סנדפורד האמין כי האלבום הראה כי בואי "היה מזועזע בעת ובעונה אחת על ידי אמריקה".

רגשותיו המעורבים מהמסע נבעו, לדבריו של בואי, מ"רצון לעלות על הבמה בביצוע השירים שלי, אבל מצד שני לא ממש רוצה להיות באוטובוסים האלה עם כל האנשים המוזרים האלה... אז Aladdin Sane היה פיצול של האמצע". סוג זה של "סכיזופרניה", כפי שתיאר זאת בואי, הועבר בכריכה על ידי האיפור שלו, שם הברק מייצג את הזוגיות של המוח, אם כי מאוחר יותר הוא סיפר לחברים כי הנער המטורף משיר הנושא של האלבום הוא בהשראת אחיו הסכיזופרן, טרי. בואי עצמו העלה את רעיון הברק על פניו, אך אמר שהדמעה היא רעיון של בריאן דאפי: "הוא [בריאן] שם את זה אחר כך, פשוט הקפיץ את זה שם, חשבתי שזה די מתוק". הוא נחשב לאחד הדימויים האייקוניים ביותר של בואי, זה תואר בתור "המונה ליזה של עטיפות אלבומים" על ידי מיק מקאן בריאיון לגארידאן.

## הפקת האלבום
ביולי 1973 הכריז בואי בסיום מסע ההופעות שליווה את אלבומו The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars, כי זיגי, הדמות אותה שיחק בואי, יורד מהבמה ולא ישוב. אי לכך יש הרואים ב-Aladdin Sane דמות חדשה.

האלבום הוקלט בלונדון החל מדצמבר 1972 ועד ינואר 1973, בין נסיעותיו של בואי להופעות בארצות הברית. האלבום ניחן בצליל רועש וכבד יותר, ממה שמוכר באלבומיו הקודמים של בואי, בנוסף האלבום כולל כמה רגעים מרהיבים בהם משתלב צליל ג'אז אוונגרדי, עליו אחראי הפסנתרן מייק גרסון.

Aladdin Sane הנפיק שני סינגלים שהפכו ללהיטי ענק: The Jean Genie ו-Drive-In Saturday. האלבום עצמו הגיע למקום ה-17 באמריקה, והיווה למעשה את אלבומו המצליח ביותר של בואי עד אותה העת.

## רשימת שירי האלבום

## קרדיטים
* דייוויד בואי - שירה, גיטרה, מפוחית, קלידים, סקסופון, קולות
* מיק רונסון - גיטרה, פסנתר, קולות
* טרבור בולדר - בס
* מיק "וודי" וודמנסרי - תופים
* מייק גרסון - פסנתר
* קן פורדמן - סקסופון
* בראין ווילשוי - סקסופון, חליל
* לינדה לואיס - קולות
* ג'נטינה פרנקלין - קולות
* וורן פיס - קולות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי קן סקוט
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת EMI רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
יוהנס הראשון, קיסר אתיופיה

**יוהנס הראשון** (בגעז: ዮሐንስ, גרסה אתיופית של השם יוחנן) מכונה גם בשם ג'ון הראשון הוכתר בשם אאילף סגד - "לו סוגדים אלפים", קיסר אתיופיה 1667–1682 בנו הרביעי של הקיסר שקדם לו פאסילידס.

יוהנס הוכתר לקיסר בעקבות מועצה שנתמתה לאחר מות אביו ונבחר לקיסר בתמיכתו של בלאטנה מלאקה קראסטוס.

עקב המחלוקת הדתית שגרמו המיסיונרים הקתולים בתקופת סבו סוסוניס, יוהנס נהג בהם בקשיחות. בשנת 1669 הוא פקד על גראזמאץ' מיכאל לגרש את כל הקתולים שלא אימצו את דוקטרינת הכנסייה האתיופית לסנאר. שישה פרנציסקנים שנשלחו על ידי האפיפיור אלכסנדר השביעי להמרת האתיופים לקתוליות הוצאו להורג בפקודת הקיסר.

כתוצאה מכך הקיסר העדיף אורחים ארמניים שמבחינה דתית היו קרובים לכנסייה האתיופית. ארמניה בתקופה זו שלחה מספר שליחויות דיפלומטיות וב-1679 הקיסר יוהנס קיבל את הבישוף הארמני אווסטאווס.

בתקופת יוהנס גדל הוויכוח על טבעו של ישו הנוצרי והוקמה מועצה שתפתור את וויכחי הדת. הנזירים מגוג'אם שבראשם עמד אווסטאווס הארמני טענו שישו נצלב והתאחד עם אביו טענה הנקראת בגעז קאבט - **משיחה** טענה שנתמכה גם על ידי בנו של הקיסר ייאסו מנגדם עמדו נזירי דברה ליבנוס משוואה שעמדו על דעתם המסורתית.
ארנסט וואליס באדג' טוען שהקיסר תמך בדוקטרינת הקאבט בגלל שבנו תמך בה, אך על פי חוקרים אחרים הקיסר תמך בדוקטרינה זו משום שגוג'אם הייתה מחוז חשוב וכדי לא לגרום לקרע בעם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: תקופת התחייה
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1640
קטגוריה:נפטרים ב-1682
נחל אשכול

**נחל אשכול** הוא נחל המוזכר בתורה, בספר במדבר ובספר דברים, בסיפור שנים עשר המרגלים ששלח משה לתור את ארץ כנען:

## הצעות לזיהוי הנחל
זיהויו של נחל אשכול שנוי במחלוקת. רבי יהוסף שוורץ, בעל "תבואות הארץ", סבור כי נחל אשכול הוא נחל שורק והוא כותב: "למערב חברון ואדי אזראר, ולפי דעתי הוא נחל אשכול () והוא נחל שורק הנזכר בשמשון () (ומצאתי בתנחומא פרשת שלח לך שנחל אשכול נקרא כן על שם אשכול בעל-ברית אברהם (בראשית י"ד י"ג) שלקחו האשכול ממקומו עד כאן, הנה מוכח שבמחוז חברון הנחל". למרות זאת, במפה ששירטט מצוי נחל אשכול צפונית לחברון במיקום של נחל תלם.

רבי אשתורי הפרחי, בספרו "כפתור ופרח", כותב: "ונחל אשכול לצפון ההר, ששם היה חברון ומערת האבות הקדושים" בהערה לפסקה זו נאמר: "נחל קרוב לחברון. יש כמה ואדיות סביב חברון, ואין הסכמה איזה מהן נקרא בפי המרגלים נחל אשכול".

אברהם משה לונץ, בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה", סבור כי "נחל אשכול הוא הנחל אשר העיר חברון עומדת בו". אבל הוא מוסיף: "אך התרים (התיירים) האחרונים הראו בראיית נכוחות כי יותר נכון לקבוע את מקומו אצל מקום הנקרא: תֻלֵילַתְּ אלענב (תלי הענבים) הסמוך לבאר שבע."
## שם הנחל
לפי הפסוקים, שמו של הנחל נקרא על שם אשכול הענבים שלקחו ממנו המרגלים: 

לפי מדרש במדבר רבה כבר בתקופת אברהם נקרא המקום "נחל אשכול" כשמו אשכול רע אברהם על שם המאורע שעתיד להתרחש בו: 

 

לפי הגר"א, בתחילה הנחל נקרא "נחל אֶשְׁכֹּל" בכתיב חסר (כפי ששמו מופיע בפסוק כג) על שם אשכל רע אברהם, ורק אחרי סיפור המרגלים נקרא "נחל אֶשְׁכּוֹל" בכתיב מלא (כפי ששמו נכתב בפסוק כד) על שם אשכול הענבים.

## קישורים חיצוניים
* זאב ארליך, המסע המשוחזר של המרגלים - מקור ראשון
## הערות שוליים

אשכול
האבסינת

**האבסינת** (בצרפתית: **L'Absinthe**) הוא ציור משנת 1876 מאת הצייר האימפרסיוניסטי הצרפתי אדגר דגה, הנחשב לדוגמה מובהקת של סגנון האימפרסיוניזם באמנות. בעת יצירתו נקרא הציור "שרטוט של בית קפה צרפתי", מאוחר יותר שוּנה שמו ל"דמויות בבית קפה", ורק בשנת 1893 קיבל את שמו הנוכחי. הוא מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז.

## תיאור היצירה
בציור מתוארות שתי דמויות – גבר ואישה. האישה יושבת במרכז התמונה, והגבר יושב לשמאלה ומביט שמאלה – אל מחוץ לתמונה. האישה בוהה קדימה, מבטה אינו ממוקד בדבר, ולפניה כוס ובה אבסינת שהוא משקה ירוק חריף.

כל אחת מהדמויות שקועה בעצמה, והיצירה מבטאת את הניכור והבדידות החברתית שנפוצה בפריז הגדלה והולכת של שנות ה-1870.
האישה היא השחקנית  ששימשה מודל לאמנים, והגבר הוא הצייר והפסל – שתי דמויות בוהמייניות ידועות באותה עת. בית הקפה שבו יושבים השניים הוא  בכיכר פיגאל שבפריז, ששימש מקום מפגש מקובל לאמנים (נהרס בשרפה ב-2004).

הקומפוזיציה של הציור משקפת את השפעת הצילום על האמנות המודרנית בקיטוע של הקומפוזיציה ובנקודת המבט של הצייר. הדמויות ממוקמות בשולי הפורמט, ואת החלל המרכזי של הציור תופשים השולחנות הריקים של בית הקפה, המסודרים בזווית היוצרת עומק פרספקטיבי בחלל.

## ביקורת
כשהוצגה לראשונה בשנת 1876, זכתה היצירה לביקורות שליליות ביותר. המבקרים כינו את היצירה "מכוערת" ו"מעוררת דחייה" והיא לא הוצגה שוב עד שנת 1892, עת הוסרה מהתצוגה בשל קריאות הבוז של הצופים. בין השאר תקפו המבקרים את התמונה בשל מה שנראה כ"חוסר איזון" – הדמויות אינן במרכז התמונה או בחזיתה, והדמות הימנית "חתוכה".

בפעם השלישית הוצגה היצירה בשנת 1893 באנגליה, שם עוררה שיח ציבורי ער. רבים ראו בה מסר בלתי מוסרי בשל תיאור דמויות "מנוונות", משולי החברה; בעיני רבים אימתה התמונה את חשדם של הוויקטוריאנים כלפי האמנות בצרפת וכלפי הצרפתים בכלל. מאידך, רבים אחרים ראו בה מעין תמרור אזהרה מפני הידרדרות מוסרית, ועל כן הותרה הצגתה. הסופר  אמר על הדמות הנשית בתמונה "איזו זנזונת!" והוסיף, "זה אינו סיפור נעים, אבל הוא מהווה לקח".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדגר דגה: ציורים
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
ריאל סעודי

ה**ריאל** (ערבית: ريال, תקן ISO 4217: SAR) הוא המטבע בערב הסעודית. שמו המקוצר הוא ر.س או SR. המטבע מחולק ל-100 הללות (ערבית: هللة).

## היסטוריה
הריאל היה המטבע בערב הסעודית מאז היווסדה. הריאל שימש כמטבע של חג'אז לפני ערב הסעודית. הריאל החיג'אזי התבסס על הלירה העות'מאנית, וכתוצאה מכך חולק ל-20 ג'ירש, חלוקת המשנה של הלירה העות'מאנית. וכך, מכיוון שהריאל הסעודי הראשון השתווה לקודמו החיג'אזי והופץ ביחד עם זה העות'מאני, הוא השתווה לכ-22 לירות עות'מאניות, וחולק לחלוקת משנה של כ-22 ג'ירושים. המערכת הזו נותרה מערכת המטבע אפילו ששוי הריאל ירד, ולבסוף השתווה לרופי ההודי בשנת 1935. בשנת 1960, המערכת שונתה ל-20 ג'ירש = 1 ריאל, ולאחריו הגיעה יצירתו של ההללה בשנת 1963, שהשתווה למאית הריאל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אסיה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:ערב הסעודית: כלכלה
צומת גוש עציון

**צומת גוש עציון** נמצא בלב גוש עציון, ונחשב לאחד הצמתים החשובים ביהודה. הצומת מכונה "**צומת הגוש**", ובעבר גם כונה "**צומת המיקי מאוס**", על שם מבנה המשטרה הבריטי הסמוך לצומת, המזכיר בצורתו את מיקי מאוס.

הצומת מחבר את כביש 60 עם יישובי גוש עציון, ודרכו את הדרך צפונה – לירושלים וליישוביו הצפוניים של הגוש, דרומה – לחברון, להר חברון ודרומית יותר לנגב, מערבה – ליישובי מערב הגוש, בית שמש וגוש דן, מזרחה – קיבוץ מגדל עוז.

מדרום-מזרח לצומת הוקמה שמורת עוז וגאו"ן על שמם של שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בסמוך ב-12 ביוני 2014.

מצפון-מערב לצומת, נמצאים משתלת גוש עציון ויקב גוש עציון.

בחלקו הדרום מערבי של הצומת, הוקמה "פינה חמה" לחיילים, לזכר שמואל גיליס וצחי ששון שנהרגו בפיגועים באזור בשנת 2001. במקום מתקיימים אירועים, כגון הדלקת נרות חנוכה משותפת לחיילי צה"ל ולתושבי גוש עציון.

ליד הפינה החמה קיים מרכז מסחרי שכולל תחנת דלק, מוסך, מרכול של "רמי לוי", מרכז קניות בשם קניון הרים, וכמה חנויות ומסעדות נוספות.

במרכז הצומת הייתה בעבר כיכר גדולה (בצורתה האחרונה קוטרה היה כ-30 מטרים), ומאז 2022 הוא צומת מרומזר. קיימות תוכניות להקמת מחלף במקום שיחסוך את הצורך ברמזורים ויקל על התנועה המרובה באזור.

## היסטוריה
בשנת 1926 רכשה חברת "זיכרון דוד" את האדמות הכוללות את אזור הצומת, במטרה להקים התיישבות יהודית על אם הדרך ירושלים-חברון. בשנת 1927 הוקם במקום מגדל עדר, היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה. כעבור שנתיים, במהלך מאורעות תרפ"ט, ננטש היישוב, הועלה באש ונהרס כליל על ידי הערבים.

[שמאל|ממוזער|250px|המבנה הראשון בצומת הגוש, אשר שימש כמרפאה, ושירת את תושבי [כפר עציון והסביבה]]
ב-1933 רכש את המקום שמואל צבי הולצמן מידי חברת 'זיכרון דוד'. סמוך לצומת הקים הולצמן בשנת 1936 מרפאה שטיפלה בתושבים של כפר עציון ואף בתושבי הכפרים הערביים באזור, כדי לקיים שכנות טובה. מבנה המרפאה, אשר ננטש בשנית במהלך המרד הערבי הגדול קיים עד היום בפינתו הצפון מערבית של הצומת ומשמש כקיוסק. מעבר לכביש לכיוון דרום הוקם באותה תקופה מאגר מים מקורה על ידי המנדט הבריטי.

## ביטחון

בצומת הגוש אירעו אירועים ביטחוניים רבים ומתקפות טרור פלסטיני, במיוחד במהלך אינתיפאדת הסכינים, ובמהלך האינתיפאדה השנייה היה במקום מחסום בידוק צה"לי.

ב-16 באוקטובר 2005 התבצע בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע פיגוע ירי הקטלני ביותר בצומת, ונרצחו בו שלושה יהודים. בצומת הוקם גל-עד לזכר שלושת הנרצחים. לאחר הפיגוע הוגברה נוכחות צה"ל במקום, אולם בשנים הבאות התבצעו בצומת עוד ניסיונות רבים (שחלקם הצליחו) לפיגועי דקירה ודריסה.

במהלך גל הטרור שאירע בסוף שנת 2015 התבצעו בצומת כעשרה פיגועי דריסה ודקירה שבהם נרצחו 4 יהודים ונפצעו מספר תושבים. בעקבות כך תוגברה האבטחה על הצומת והוצבו בו מצלמות אבטחה ועמדות שמירה בכל טרמפיאדה, אשר מאוישות גם כיום.

ב-2018 הלחין יוני גנוט שיר המלווה בקליפ בשם "אין לי צומת אחר" (מילים: שמואל מוניץ) לזכר הישראלים שנרצחו בצומת.

### הפיגועים

## גלריית תמונות
ממוזער|תצלום פנורמי בתצפית מצומת גוש עציון|800x800 פיקסלים


צומת הגוש עמדה 2.JPG|עמדה של צה"ל בצומת
GAL ED.JPG|הגל-עד בתחנה לכיוון חברון
בניין המרפאה בגוש עציון, 2015.jpeg|קיוסק בבניין המרפאה בצומת (2015)
שמורה לזכר הנרצחים.JPG|שמורת עוז וגאו"ן


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גוש עציון
גוש עציון
קטגוריה:יהודה
גוש עציון
קטגוריה:יהודה: תחבורה
קי לארגו

שמאל|ממוזער|200px|שקיעה בחודש דצמבר
**קי לארגו** (באנגלית: **Key Largo**) הוא אי מסוג קי באזור הקיז העליונים, של קבוצת איי הפלורידה קיז, במדינת פלורידה שבארצות הברית.

## גאוגרפיה
אורכו של האי 53 ק"מ, והוא הגדול באיי הקיז. האי הוא הצפוני ביותר מבין האיים שנמצא במחוז מונרו, והקי הצפוני ביותר בו עובר הכביש US 1 (הכביש המהיר שמעל הים).

מקור שמו הנוכחי של האי בשמו הספרדי: **Cayo Largo** - "הקי הגדול".

בנוסף על כביש US1, גם גשר קארד סאונד מקשר את האי למחוז מיאמי דייד שבפלורידה.

הקי מהווה אתר תיירות פופולרי בשל שוניות האלמוגים הרבות שבקרבתו. קרבת האי לפארק האוורגליידס הפכה אותו לבסיס לתיירות אקולוגית.

התיירות הפכה מרכיב חשבות בכלכלת האי כבר בשנת 1938 עת הוקם המועדון הקריבי על ידי קארל ג. פישר. הסרט קי לארגו משנת 1948 בכיכובו של המפרי בוגרט ולורן באקול הוסיף לפרסומו של האי (הסרט עצמו לא צולם באי).

האי ממוקם בין פארק האוורגליידס מצפון מערב לבין הפארק המדינתי שונית ג'ון פנקאמפ במזרח. פארק פנקאמפ הוא פארק תת-מימי המגן על שונית המחסום היחידה של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* מקור שמו של הקי, באתר "Key Names"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לארגו
קי לארגו (סרט)

**קי לארגו** (באנגלית: **Key Largo**) הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 1948. זהו סרט אפל בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של המפרי בוגרט, אדוארד ג'י רובינסון, לורן באקול, ליונל בארימור וקלייר טרבור, והיה הסרט הרביעי (והאחרון) בו השתתפו יחד הכוכבים בוגרט ובאקול.

על תפקידה בסרט זכתה טרוור בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

הסרט עובד ממחזהו של מקסוול אנדרסון משנת 1939 אולם הדמיון בין הסרט לבין המחזה מועט ביותר.

## עלילת הסרט

גיבור הסרט, מייג'ור פרנק מקלאוד (המפרי בוגארט), מצבא ארצות הברית, מגיע למלון קטן באי קי לארגו שבחופי פלורידה. המלון מנוהל על ידי ג'יימס טמפל (ליונל ברימור) היושב בכיסא גלגלים, ולו עוזרת נורה (לורן באקול), אלמנתו של ג'ורג', בנו של טמפל, שנפל בקרב באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה, בעת ששירת ביחידת החי"ר שמקלאוד פיקד עליה.

מקלאוד הגיע לביקור תנחומים קצר אצל טמפל ונורה, אך מוזמן להישאר. הוא מספר להם על אירוע שבו לחם ג'ורג' בגבורה, אך מאוחר יותר מספרת לו נורה שבמכתב שקיבלה מג'ורג' הוא ייחס את הגבורה דווקא למקלאוד. במהלך שהייתו במלון, המתואר כסגור אך יש בו אורחים מעטים המציגים עצמם כמי שבאו לדיג, מגלה מקלאוד שהאורחים הם חברי מאפיה ובראשם ג'וני רוקו (אדוארד ג'י רובינסון), השולטים בנעשה במלון. רוקו וחבורתו הגיעו בספינה מקובה, לשם עריכת עסקה פלילית. סופת הוריקן שפוקדת את האזור כופה על מנהלי המלון ואורחיהם לשהות בתוך המלון, וגורמת לקברניט הספינה להימלט עם ספינתו למקום מבטחים, חרף האיום של רוקו להרוג אותו אם יעשה כך. 

בתחילה מנסה מקלאוד, שבא לזמן קצר, להשלים עם המצב, אולם יחסו האלים של רוקו לבת זוגו, הזמרת האלכוהוליסטית גיי דון (קלייר טרבור), והעובדה שרוקו רצח שוטר מקומי, ובעקיפין גרם להריגתם של שני אינדיאנים מקומיים, מכריעה את הכף. עם השלמת העסקה שלשמה הגיע, מכריח רוקו את מקלאוד להשיט אותו בסירה חזרה לקובה. קודם לעלייתו לסירה, גיי דון, שנותרת במלון, מגניבה למקלאוד את אקדחו של רוקו. היא משוכנעת שברגע שהכנופיה תגיע לקובה, אנשיה ירצחו את מקלאוד, ולכן מפצירה בו שיימלט ברגע שיצא מהמלון, אך הוא משיט את הסירה, לחרדתן של גיי ונורה. במהלך השיט בסירה הורג מקלאוד את אנשי הכנופיה ולבסוף את רוקו עצמו, ושב אל נורה.

## שחקנים

## הפקת הסרט
נקודות הדמיון בין הסרט למחזה עליו הוא מבוסס מועטות ביותר. בעוד שבמחזה הכנופיה היא של מקסיקנים, והמלחמה בה מדובר היא מלחמת האזרחים הספרדית, ובסוף המחזה מקלאוד מת, בסרט מקלאוד הוא גיבור מלחמת העולם השנייה המציל את אהובתו ממאפיונרים איטלקים.

הסרט צולם בשחור-לבן במשך 78 ימים. כל הצילומים בוצעו באולפנים בהוליווד.

צילומי סופת ההוריקן שבסרט נלקחו מסרטו של רונלד ריגן "Night Unto Night" שהופק באותה שנה על ידי אולפני האחים וורנר.

דמותה של גיי, בת זוגו של רוקו, מבוססת על גי אורלובה - המאהבת של המאפיונר לאקי לוצ'יאנו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטי פלישה לבית
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי 1948
קטגוריה:סרטי ג'ון יוסטון
גארט הוברט

**גארט אוגוסטוס הוברט** (באנגלית: **Garret Augustus Hobart**; 3 ביוני 1844 – 21 בנובמבר 1899) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא ויליאם מקינלי.

## ביוגרפיה

הוברט נולד בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי ובילדותו עבר עם הוריו להתגורר בעיירה מרלבורו. בשנת 1863 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטה המדינתית של ניו ג'רזי. לאחר לימודיו החל לעסוק בעריכת דין בעיר פטרסון, בה נבחר בשנת 1871 כחבר מועצת העיר.

בין השנים 1872 – 1876 כיהן הוברט בבית המחוקקים של ניו ג'רזי ובשנת 1874 כיהן בו כיו"ר הבית. לאחר מכן, נבחר לכהן בסנאט המדינה (1876 – 1882), בראשו עמד בשנת 1881. במקביל לפעילות זו, היה הוברט פעיל במוסדות המפלגה הרפובליקנית ושימש יו"ר ועדת המפלגה בניו ג'רזי (1880 – 1891) וחבר בוועידת המפלגה הלאומית (1884 – 1896). בשנת 1884 התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט ארצות הברית, ואילו בשנים 1892 ו-1895 הוא דחה הצעות להתמודד למשרת מושל ניו ג'רזי.

בשנת 1896 הצטרף הוברט למועמד לנשיאות ויליאם מקינלי והועמד עמו לבחירה כסגנו. בשנת 1897 החלה כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית, אך כעבור שנתיים הוא נפטר מאי ספיקת לב, בגיל 55. על אף משך כהונתו הקצר נחשב הוברט לאחד מסגני הנשיא בעלי הסמכות החזקה ביותר, בהיותו מקורב לנשיא מקינלי והגדרתו הרשמית כיועץ לנשיא. רעייתו, ג'ני, מילאה במשך תקופת כהונתו את תפקידה של הגברת הראשונה, בשל מחלת האפילפסיה של אידה מקינלי.

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו באתר סנאט ארצות הברית
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ויליאם מקינלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1844
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1899
קרון כוח

[שמאל|ממוזער|250px|'''קרון כוח''' משולב ב[קרון רכבת#קרון נוסעים|קרון נוסעים ובקרון ניהוג מתוצרת Alstom]]
[שמאל|ממוזער|250px|קרון נוסעים מתוצרת Metalka היוגוסלבית שהוסב ל'''קרון כוח''' על ידי [רכבת ישראל]]
**קרון כוח** הוא קרון אשר מכיל גנרטורים המספקים חשמל למערכות הרכבת שאינן קשורות להנעתה. ברכבות נוסעים מודרניות יש מערכות תאורה ומיזוג אוויר הצורכות חשמל רב שאספקתו מהקטר עשויה להפחית באופן ניכר מהכוח הדרוש להנעת הרכבת. מסיבה זו מצרפים לרכבת קרון כוח שמספק חשמל למערכות אלו בלי לפגוע בכושר התאוצה של הרכבת או במהירותה.

קרון כוח יכול להיות קרון ייעודי המשמש ליצור חשמל בלבד, אך בדרך כלל הגנרטורים תופסים רק חלק מהקרון ושאר המקום יכול לשמש לצרכים אחרים כמו מטען או נוסעים. מאחר שלא ניתן לעבור דרך קרון הכוח, הוא נמצא בדרך כלל בקצה הרכבת על מנת לאפשר לנוסעים ולצוות הרכבת לנוע לאורכה. ברכבות מסוג מו-דו, נמצא קרון הכוח בחלק מהקרון האחרון שמהווה גם קרון ניהוג בנוסף על היותו קרון נוסעים.

לא כל רכבת נוסעים כוללת קרון כוח, את החשמל למערכות התאורה והמיזוג ניתן לספק באמצעים נוספים, כמו ישירות מהקטר (בפרט מקטרים חשמליים) או מגנרטורים קטנים הנמצאים בכל קרון (בפרט בקרונועים).

## קרונות כוח בשרות רכבת ישראל
* קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת בומברדיה
* קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת אלסטום
* קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת סימנס
* קרון כוח לרכבות גרורות קטר - קרונות אלו מתוצרת Metalka שימשו בעבר כקרונות נוסעים והוסבו לקרונות כוח על ידי רכבת ישראל.

## ראו גם
* ציוד נייד ברכבת ישראל
* רכבת נוסעים
* קרון ניהוג
* קרון רכבת

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציוד רכבות נייד
כוח
קרון ניהוג

[שמאל|ממוזער|250px|'''קרון ניהוג''' משולב עם [קרון כוח וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת Bombardier]]
**קרון ניהוג** הוא קרון רכבת ברכבות נוסעים מסוג מו-דו, הנמצא בקצה הרכבת וכולל מערכות שליטה ובקרה המאפשרות להפעיל את הרכבת כאשר הקטר המניע אותה נמצא בסופה ודוחף אותה. באופן הזה ניתן להסיע את הרכבת בשני הכיוונים בלי צורך לבצע חיוג של הקטר ובכך לפשט את תפעול הרכבת.

בקרון הניהוג נמצא תא נהג הכולל את כל מערכות השליטה על המנוע ועל מערכות הבלמים הנמצאות בקטר ואת כל השעונים והמחוונים הנותנים מידע על פעולת הרכבת (מהירות, טמפרטורה, דלק, אזהרות וכדומה). כמו כן הקרון מצויד בצופר ובמפנה מכשולים בדומה לאלו המצויים בקטר ובאמצעי תאורה.

בדרך כלל קרון הניהוג מעוצב בדומה לקרונות הרכבת האחרים אך בבריטניה קיימים גם קרונות ניהוג המעוצבים כמו קטרים, בעיקר במערכי רכבת שפועלים בקווים הארוכים. עיצוב זה נותן לרכבת מראה סימטרי כך שכאשר הקטר דוחף את הרכבת היא אינה נראית כנוסעת לאחור.

## קרונות ניהוג בשירות רכבת ישראל
* קרון ניהוג משולב עם קרון כוח וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת בומברדיה
* קרון ניהוג משולב עם קרון כוח וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת סימנס

## ראו גם
* ציוד נייד ברכבת ישראל
* רכבת נוסעים
* מו-דו
* קרון רכבת
* קרון כוח

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציוד רכבות נייד
ניהוג
הי-מן

**הי-מן** (באנגלית: **He-Man,** בדיבוב העברי של קלטות הווידאו נקרא **בן-איש**) הוא גיבור-על והדמות הראשית בזיכיון "שליטי היקום"  הכולל קו צעצועים, מספר סדרות טלוויזיה מונפשות, חוברות קומיקס וסרט עלילתי.

הי-מן הוא האלטר אגו של **הנסיך אדם**. הנסיך אדם הוא הנסיך של ממלכת איטרניה, המסוגל להפוך לאיש החזק ביקום על ידי הנפת חרב העוצמה בעודו צועק "בכוח גולגולת האבות, אני מחזיק בכוח הכל יכול!". הי-מן וחבריו נאבקים להגן על ממלכת איטרניה ועל טירת גרייסקול (טירת גולגולת) מפני כוחות הרשע של סקלטור.

דמותו של הי-מן נוצרה במקור בשנת 1981 על ידי המעצב רוג'ר סוויט , אשר בכוונה יצר את הדמות בצורה כזו שתהיה מופשטת וגנרית מספיק על מנת שיהיה ניתן לשלבה בכל ז'אנר, סוויט גם בחר בשם "הי-מן" בשל היותו גנרי. סוויט הציג במקור שלוש גרסאות שונות של הדמות למאטל – חייל, אסטרונאוט, ולוחם ברברי, ומאטל בחרה לבסוף בגרסה בה הי-מן הוא לוחם ברברי ובאופן זה התפתחה לבסוף הגרסה הנוכחית של הדמות.

הדמות זכתה לפופולריות רבה במיוחד כאשר הופיעה בסדרת ההנפשה "הי-מן ושליטי היקום", שהופקה על ידי חברת Filmation ושודרה במקור בין השנים 1983–1985. לאורך השנים נעשו ניסיונות מרובים לחדש את העניין בזיכיון כאשר הופקו מספר סדרות הנפשה נוספות של הי-מן, סרט עלילתי בשנת 1987 (בו דולף לונדגרן גילם את דמותו של הי-מן), אך אף אחד מהם לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסדרה הראשונה של הי-מן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית

**פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית** ע"ש הנרייטה סולד הוא פרס של עיריית תל אביב-יפו הניתן למחקר ברפואה ובהיגיינה ציבורית. מטרת הפרס לעודד ולהמריץ את העוסקים בשני תחומים אלה במדינת ישראל. הפרס ניתן החל משנת 1948, לפי החלטת מועצת העיר תל אביב-יפו.
לצד פרס סולד מחולק מדי כמה שנים פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית, ע"ש ד"ר משה איינהורן.

## זוכי הפרס

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
סולד
סולד
יוג'יניה צ'ארלס

**מרי יוג'יניה צ'ארלס** (**Mary Eugenia Charles**; 15 במאי 1919 – 6 בספטמבר 2005) הייתה ראש ממשלת דומיניקה בין השנים 1980–1995. היא הייתה האישה הראשונה בראש ממשלת דומיניקה, בראש מדינה באיים הקריביים ובראש מדינה בצפון אמריקה.

צ'ארלס נולדה בכפר הדייגים פוינט מישל שבדומיניקה. אביה, ג'ון בפטיסטה צ'ארלס, היה מייסדו של בנק שיתופי לחקלאים וכיהן כראש העיר בבירת המדינה רוזו. את השכלתה רכשה באוניברסיטאות בטורונטו ובלונדון. בשנת 1949 היא שבה לדומיניקה והייתה לאישה הראשונה במדינה לעסוק בעריכת דין.

בשנות השישים החלה לפעול בפומבי כנגד מגבלות על חופש העיתונות במדינה. בתקופה זו נמנתה בין מייסדי מפלגת החופש של דומיניקה, בראשה עמדה החל משנות השבעים ועד 1995. מטעם מפלגה זו נבחרה צ'ארלס בשנת 1970 לפרלמנט והחל משנת 1975 שימשה יו"ר האופוזיציה. בין תחומי עניינה העיקריים בשנים אלו היו רווחה, טוהר מידות וחופש ביטוי.

זמן קצר לאחר שקיבלה דומיניקה עצמאות מהממלכה המאוחדת, בשנת 1979, התמודדה צ'ארלס במערכת הבחירות בראש מפלגתה וזכתה ב-17 מבין 21 מושבי הפרלמנט. כהונתה בראשות הממשלה נמשכה 15 שנים, במהלכן היא נבחרה לראשות ארגון מדינות הקריביים המזרחיות. בראש הארגון זכתה צ'ארלס להכרה בינלאומית, בעת שתמכה במדיניות ארצות הברית בפלישתה לגרנדה בשנת 1983.

תמיכתה הבלתי מתפשרת בפלישה האמריקאית לגרנדה ועמידתה באתגרים פנימיים אחרים הובילו לכינויה "אשת הברזל של הקריביים". בין השנים 1980 – 1990 היא עמדה גם בראש משרד החוץ של דומיניקה. בשנת 1992 הוענק לה על ידי המלכה אליזבת השנייה תואר "דיים" ('גברת מפקדת') במסדר האימפריה הבריטית.

במהלך שנות כהונתה שרדה צ'ארלס שני ניסונות הפיכה. בשלהי כהונתה השלישית, בה זכתה המפלגה ביתרון של קול יחיד בפרלמנט, הודיעה בשנת 1995 על פרישתה מהחיים הפוליטיים. מפלגתה הפסידה בבחירות באותה שנה וצ'ארלס התמסרה למאמצי הפיקוח הבינלאומי על מערכות בחירות, בחסותו של ג'ימי קרטר.

צ'ארלס נותרה רווקה וחיה יחד עם אביה עד לפטירתו בשנת 1983. היא נפטרה בשנת 2005 לאחר סיבוך בניתוח ירך שעברה במרטיניק.

## קישורים חיצוניים

* 
* הודעה על פטירתה בעיתון "Guardian" 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת דומיניקה
קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:נשים בראשות ממשלה
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:ילידות 1919
קטגוריה:נפטרות ב-2005
קטגוריה:נפטרים ב-2005
גיגי אוגולאווה

**גיגי** (גיאורגי) **אוּגוּלאווָה** (בגאורגית: **გიგი უგულავა**, נולד ב-15 באוגוסט 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי, כיהן כראש העיר של בירת גאורגיה, טביליסי, בין השנים 2005–2017.

## חייו
אוגולאווה נולד בטביליסי להורים ממוצא מגרלי. בשנת 1992 עם סיום חוק לימודיו הוא למד שנתיים בסמינר תאולוגי בטביליסי, ולאחר מכן, בשנים 1995–1997, עבר ללמוד באוניברסיטת זארבריקן. הוא השלים את חוק לימודיו כבוגר הפקולטה לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1998. לאחר שעבד תקופה קצרה, בשנים 1997–1998, כעיתונאי ב"איבריה TV", והיה פעיל באינטרניוז שבי"ל (בין השנים 1997-1999). בשנת 2000 התמנה ליועץ באירואסיה פאונדיישן.

בין השנים 2001–2003 שימש מנהל איגוד החינוך והלגליות של הבנק העולמי, ועזר בארגון תנועת הנוער קמארה! ("די!"), שמילאה תפקיד קריטי במהפכת הוורדים.

## תפקידים מיניסטריאליים
בנובמבר 2003, על פי המלצת הנשיאה בפועל, נינו בורג'נדזה, התמנה אוגולאווה לתפקיד סגן שר המשפטים, ובשנת 2004, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, מונה לתפקיד סגן שר ההגנה. באביב של אותה שנה מינה אותו סאקשווילי למחליף של אסלן אבשידזה, השליט הבדלן של אג'ריה. כמו כן ניהל אוגולאווה משא ומתן עם נשיא דרום אוסטיה, אדוארד קוקויטי, אולם ללא הצלחה. לקראת סוף אותה שנה, בספטמבר 2004, התמנה לתפקיד מושל סמגרלו וסוואנתי עילית ופעל בנחרצות נגד כנופיות מבריחים.

ב-20 באפריל 2005 הוא התמנה לתפקיד ראש אמרכלות נשיא גאורגיה, והיה אחראי למינוי חברי ועדת הבחירות המרכזית של גאורגיה. בחירתו את גיאה קווטרדזה ליושב ראש הוועדה ספגה ביקורת רבה כיוון שהאחרון היה שותפו של זוראב נור'אידלי, ראש ממשלת גאורגיה באותם הימים, בשנים 2002–2003, במשרד עורכי דין שעסק גם ביזמות עסקית. מאוחר יותר מונה קווטרדזה לשר המשפטים של גאורגיה.

## ראש עיר
[שמאל|ממוזער|250px|אוגולאווה על כרזה ב[טביליסי]]
ב-12 ביולי 2005, נתמנה אוגולאווה לראש עיריית טביליסי. לאחר השינויים בשיטת בחירת ראש העיר, בשנת 2006, התמודד אוגולאווה שוב בהצלחה על תפקיד ראש העיר ומונה על ידי מועצת העיר טביליסי, ב-12 באוקטובר 2006, לראש העיר.

בתקופת שלטונו הוא הגדיל את התקציב למודרניזציה של המטרו של טביליסי, והקטין מצד שני את מספר נתיבי המיניבוסים במרכז טביליסי. בינואר 2006 הוא סגר את הגז לשגרירות רוסיה בטביליסי בעקבות החבלה בצינור הנפט בצפון אוסטיה, שהביאה להפוגה זמנית באספקת הגז לגאורגיה. גאורגיה ראתה את רוסיה כאחראית וזו מצידה האשימה את הצ'צ'נים.

עד שנת 2007 גרם אוגולאווה לתיקון כל רחובות מרכז טביליסי, שיפור איכות המים העירוניים, מודרניזציה במטרו של טביליסי, חנייה ציבורית המופעלת בידי חברות פרטיות, הוא גרם לאוטובוסים בטביליסי לדייק בזמנים, דרבן יזמים להשקיע בעיר ועוד.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הרשמי של טביליסי, 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי עיריית טביליסי
קטגוריה:עיתונאים גאורגים
קטגוריה:מגרלים
קטגוריה:עובדי הבנק העולמי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טביליסי
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1975
התזמורת הסימפונית של ברן

**התזמורת הסימפונית של ברן** (גרמנית **Berner Symphonie-Orchester**) היא תזמורת סימפונית הפועלת בעיר ברן בשווייץ מאז הקמתה בשנת 1877. בתחילת דרכה הופיעה התזמורת גם באולם התיאטרון העירוני של ברן (Stadttheater Bern) ובחודשי הקיץ גם בגני העיר. התזמורת זכתה לשם בינלאומי בשנות השלושים של המאה ה-20, וכיום מנגנים בה כמאה נגנים. התזמורת מופיעה בכל עונה בכ-40 קונצרטים סימפוניים, והיא משמשת גם כתזמורת בית האופרה של ברן.

משכנה של התזמורת ב"קולטור-קזינו" (Kultur-Casino Bern), שאין דבר בינו ובין קזינו. המבנה הוקם בין 1907 ו-1909 בקצהו הצפוני של גשר קירשנפלדבריקה, במקום בו ניצב לפני כן משכנה הקודם של אוניברסיטת ברן, ולפניה עמד במקום מנזר פרנציסקני. המבנה העניק את שמו לכיכר הקזינו שמצפון לו.

כיום המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הוא המנצח הפולני קשישטוף אורבנסקי.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר הקולטור-קזינו ברן

## הערות שוליים

ברן
קטגוריה:תזמורות שווייצריות
קטגוריה:ברן
ح

**חא** (בערבית: **حاء**) היא האות השישית באלפבית הערבי. לפניה באה האות ג'ים ואחריה האות ח'א.

חא מייצגת את העיצור /ħ/ (כמו חי"ת בהגייתה המקורית, שנשתמרה בהגייה תימנית ובחלק מההגיות הספרדיות).

האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז".

מקור האות חא הוא ב"חי"ת" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים. אולם, במעבר ליוונית עברה חי"ת לייצג את העיצור /ɦ~h/ (כמו ה"א בעברית), וכתוצאה מכך המקבילות של חא באלפביתים ההודו-אירופיים נהגות דווקא כמו האות ה/ הא (ه):
*אלפבית עברי – ח
*אלפבית סורי – ܚ
*אלפבית יווני – Η,η
*אלפבית לטיני – H,h

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אותיות בערבית
העיר מתעוררת

**העיר מתעוררת** (באיטלקית: **La città che sale**) הוא ציור שמן מאת הצייר הפוטוריסטי אומברטו בוצ'וני.
## היצירה
ב-1911, כאשר הוצג הציור לראשונה ב"תצוגת האמנות החופשית" (Mostra d'arte libera) במילאנו, כונה הציור "Il lavoro" ("עבודה"). בשנת 1912 נרכש הציור בידי המלחין פרוצ'ו בוזוני, שרכש אותו בתערוכה נודדת של אמנות פוטוריסטית. באוסף המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק קיים, מלבד הציור, גם רישום הכנה של העבודה, ברוחב של כ-87 ס"מ (ראו בקישורים חיצוניים).

למרות נוכחותם של אלמנטים מזוהים וריאליסטים, כגון תיאור בנינים וקיומו של חלל ברור, נחשב הציור לאחת מן הדוגמאות הראשונות של הציור הפוטוריסטי. בוצ'וני מתאר את העיר המודרנית, את הבניינים ואת הארובות המעלות עשן. במרכז תיאור העיר מופיעים סוס ודמויות אנושיות המתערבבים זה בזה בדינמיות.

## קישורים חיצוניים

* "העיר מתעוררת", באתר המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
* "העיר מתעוררת - רישום הכנה", באתר המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור פוטוריסטי
קטגוריה:אומברטו בוצ'וני: ציורים
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
פלנטיישן קי

**פלנטיישן קי** (באנגלית: **Plantation Key**) הוא אי במחוז מונרו שבמדינת פלורידה בארצות הברית.

האי ממוקם באיי הקיז העליונים המהווים חלק מהפלורידה קיז. האי מקושר לקי לארגו ולוינדלי קי באמצעות דרך US1 (המכונה גם הכביש המהיר שמעל הים).

על האי נמצא הכפר איילמורדה.

## גאוגרפיה
בין פלנטיישן קי וקי לארגו שנמצא מצפון לו מפריד טאוורנייר קריק, מעליו עובר גשר טאוורנייר קריק, ובין פלנטיישן קי לבין וינדלי קי שנמצא מדרום לו מפריד סנייק קריק, שמעליו עובר גשר בשם סנייק קריק.

## היסטוריה
ממצאים שהתגלו באי מלמדים שפלנטיישן קי היה מיושב על ידי אינדיאנים במאות החמישית והשישית לספיקה - כ-1,000 שנים לפני ההתיישבות האירופאית הראשונה באי. ממצאים אלה התגלו בתל קבורה בקצה הצפוני של האי. התל נהרס בשנת 1958 על מנת לאפשר בנייה במקום.

האי אינו ממופה במפות הספרדיות. האי מוזכר לראשונה במפה דברהם (DeBrahm) משנת 1717 בו הוא מכונה "האי בול" (Bull Island). במפת גולד-פאדן (Gauld-Faden) משנת 1720 האי מכונה "האי לונג" (Long Island) - שם שנותר עד ראשית המאה ה-20 ובמפה משנת 1905 האי נקרא גם "האי לונג" וגם פלנטיישן קי.

באמצע המאה ה-19 התיישבו באי מהגרים מאיי בהאמה. מפקד האוכלוסין של שנת 1870 ציין כי באי מתגוררות שתי משפחות. מפקד 1880 ציין כי אוכלוסיית האי גדלה במספר משפחות נוספות.

תושבי האי התפרנסו מגידול קוקוס ואננס, ואלה הובלו בדרך הים לצפונה של ארצות הברית.

בניית הרכבת מעל הים שעברה לאורכו של האי שינתה את כלכלתו. בניית מסילת הרכבת הרסה את החקלאות באי, מאחר שהרכבת אפשרה העברת קוקוס ואננס שיובאו מקובה דרך נמל קי וסט, ישירות למדינת הצפון. בניית מסילת הברזל שינתה את פני האי, ואיחדה למעשה את סנייק קריק קי (Snake Creek Key) שהיה אי נפרד עם פלנטיישן קי, באמצעות מילויו של סנייק קריק.

עם החלת האיסור על מכירת אלכוהול (חוק היובש) ב-1920, הפך האי כר למבריחים שהביאו משקאות חריפים מאיי בהאמה.

בשנת 1935 הוקמה באי מחצבה שתופעלה על ידי חיילים משוחררים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. לבנים אלה נדרשו לשיקום האי וגשרי הסביבה שניזוקו בצורה קשה בהוריקן יום העבודה של 1935.

בשנת 1951 הוקם באי בית הספר קורל שורז (חופי האלמוג)- בית הספר התיכוני היחיד באזור הקיז העליונים.

בשנת 1958 נבנתה באי תחנת המשטרה הראשונה (קודם לכן נדרשו השוטרים להגין מהעיר מרתון ואסירים נשלחו לבית הכלא המקומי בקי וסט.

בשנת 1962 הוקם סניף הדואר הראשון באי ובשנת 1967 הוקם בית משפט השלום באי, המשרת את אזור הקיז העליונים.

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של פלנטיישן קי
## הערות שוליים

קטגוריה:פלורידה קיז
בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו

[שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת ע"ש רבי עובדיה מברטינורו, בעת קריאת [מגילת אסתר, ערב פורים]]
**בית הכנסת האיטלקי על-שם רבי [[עובדיה מברטנורא|עובדיה מברטינורו]]** הוא בית כנסת ברמת גן הממוקם בשדרות האחות נחמה, ליד מגדל המים הסמוך לגן הקופים.
## היסטוריה
בית הכנסת הוקם על ידי יוצאי יהדות איטליה ברמת גן, וגברת נאמנה (ג'רמנה) סיניגליה הייתה הרוח החיה מאחורי הקמתו. ארון הקודש שבו הובא לישראל מהעיירה מונקאלוו (Moncalvo - המ"ם של קהילות אפ"ם - שהיו קהילות אשכנזיות/צרפתיות) שבחבל פיאמונטה והוא אחד מכמה ארונות קודש שהובאו לישראל על ידי שלמה אומברטו נכון.

התפילה בבית הכנסת היא בנוסח הספרדים, על פי מנהג יהדות ליבורנו. זהו אחד מבתי הכנסת הבודדים מחוץ לאיטליה המשמרים את מנהגי התפילה של הקהילות הספרדיות באיטליה (הקרובים למנהגי הספרדים במערב אירופה). בית הכנסת פעיל בשבתות וחגים בלבד, ומתפללים בו גם תושבי השכונה שאינם בני יהדות איטליה.

## ראו גם
* בית הכנסת האיטלקי (ירושלים)
* בית הכנסת העתיק בליבורנו

## קישורים חיצוניים

איטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו
איטלקי ע"ש רבי עובדיה
קטגוריה:רמת גן: מבנים
אבל באלבו

**אבל אדוארדו באלבו** (ספרדית: **Abel Eduardo Balbo**; נולד ב- 1 ביוני 1966 בעיירה אמפלמה ויז'ה קונסטיטיוסיון שבפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי לשעבר.

באבלו החל לשחק בקבוצת הנוער של ניואל'ס אולד בויס, שיחק בקבוצה הבוגרת מ-30 באוגוסט 1987 ועד 1988, שנה שבה עבר לריבר פלייט. היה שותף לזכיית המועדון באליפות ארגנטינה.

אחרי שנתיים בריבר פלייט, עבר באלבו לאודינזה מהסרייה א'. באלבו כבש 11 שערים ב-28 משחקיו בעונתו הראשונה אך קבוצתו ירדה בסוף העונה לסרייה ב'. הוא מילא תפקיד חשוב בחזרתה של הקבוצה לסרייה א' עם 33 שערים בשתי העונות בהן בילתה הקבוצה בליגה השנייה. עונת השיא שלו בקבוצה הייתה ב- אז כבש 21 שערים.

ב-1993 הוא עבר לרומא, מצמרת הסרייה א'. בה שיחק 5 שנים כחלוץ. בעונתו החמישית () ברומא, שימש באלבו כקפטן הקבוצה. בעונת  כבש 22 שערים.

ב-1998, לאחר 5 שנים ברומא, עבר באלבו לפארמה אך כבש רק 4 שערים, מועדון פארמה זכה באותה עונה בגביע האיטלקי ובגביע אופ"א. לקראת סוף העונה עבר באלבו לפיורנטינה, אך גם בה לא הצליח להציג יכולת גבוהה. בשנת 2000 שב באלבו לרומא אך בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה שיחק רק בשלושה משחקים וראה מהספסל כיצד חבריו זוכים באליפות.

ב-2002 שב באלבו לארגנטינה והצטרף לבוקה ג'וניורס אך פרש ממשחק לאחר ארבעה משחקים במדי הקבוצה.

באלבו היה חלוץ נבחרת ארגנטינה מ-1989 עד 1998. באלבו היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 1990, למונדיאל 1994 ולמונדיאל 1998 ופעמיים היה שותף לזכייה בקופה אמריקה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ניואל'ס אולד בויס
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני אודינזה
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1989
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני ארצו
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1966
פרשת אלישבע

ממוזער|משה דיין, שר הביטחון, נשוא הפרשה
**"פרשת אלישבע"** הייתה פרשת סחיטה על רקע שוחד מיני שהופעלה כנגד משה דיין בעת היותו שר הביטחון.

## הפרשה
בשנת 1969, בעת מלחמת ההתשה, פנתה אישה בת עשרים וארבע בשם אלישבע צ'יזס אל שר הביטחון משה דיין וביקשה ממנו לסייע לה בשחרורו מן הכלא של אחיה, שעבר עבירה פלילית כלשהי. דיין נאות להיפגש עמה, ונוצר קשר אינטימי בינה לבין דיין, שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. פגישותיהם של השניים היו במלונות פאר בתל אביב. דיין היה אז בשיא תהילתו לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים ולפני הפגיעה בתדמיתו שנגרמה כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים. דיין היה נשוי באותה עת לאשתו רות ובמקביל ניהל קשר זוגי עם מי שעתידה להיות אשתו השנייה, רחל. בהמשך הקשר בין דיין לצ'יזס, היא החלה להאמין כי דיין מתכוון להתגרש מאשתו רות כדי לשאת אותה לאישה.

אמה של צ'יזס, אלפרידה צ'יזס, זממה להפוך את הקשר בין דיין לבתה למקור לסחיטה. היא הקליטה את שיחות הטלפון של בתה עם דיין ואספה כל פתק בכתב ידו של דיין. דיין, שלא ראה בקשר עם צ'יזס אלא הרפתקה חולפת, אחת מרבות שהיו לו, ניתק כעבור זמן את הקשר עמה.

כשנותק הקשר פנתה האם אל דיין בדרישה לשלם דמי שתיקה. לאחר משא ומתן שנערך בין עורכי הדין של הצדדים שילם דיין לאם ולבתה סכום של עשרת אלפים לירות.

האם לא הסתפקה בכך וניסתה להרוויח סכום דומה מהשבועון "העולם הזה", שעורכו אורי אבנרי היה מבקר חריף של דיין ושל עסקי העתיקות שלו. השבועון פרסם את הסיפור בהמשכים בשלושה גליונות רצופים בסוף שנת 1971. "העולם הזה" ראה בפרשה סמל להתנוונות הנהגת המדינה ולהתדרדרותו של דיין, לא מבחינת המוסר האישי של דיין, אלא מאופן הבילוי שלו במלונות פאר, בתקופה ביטחונית סוערת ורבת נפגעים מבין חיילי צה"ל, ויתרה מזו משום שהדבר היה כרוך בסיכון ביטחוני, מאחר שדיין קיים התייעצויות ביטחוניות חסויות בטלפון בנוכחות צ'יזס.

סיפור הפרשה נתגלגל גם לשבועון הגרמני "שטרן", שפרסם עליו כתבה ארוכה בצירוף תצלומים.

בישראל נתקלה הפרשה בקשר של שתיקה, פרט לפרסום ב"העולם הזה". בקרב הציבור הרחב לא הצליחו מעלליו המיניים של דיין לפגוע בתדמיתו. הדבר אף לא בא כהפתעה לציבור, לאחר שכבר בשנת 1963 פרסמה הדסה מור את רומן המפתח "דרכים לוהטות" ובו תיאור הרומן שהיה לה עם משה דיין בעת ששניהם היו נשואים לבני זוג אחרים, ונכללו בו אף תיאורים אינטימיים חושפניים. נהפוך הוא, דבר הפרשה התקבל בקרב חלקים בציבור כסממן לגבריותו של משה דיין והתעלמותו מן המוסכמות. תדמיתו של דיין לא נתערערה אלא כשנתיים לאחר מכן, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.

## לקריאה נוספת
* שלום כהן, **העולם הזה**, הוצאת טפחות, 1972.
* אורי אבנרי: **אופטימי**; עמ' 466–467, הוצאת ידיעות ספרים, 2014.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*  באתר ynet (כולל קטע בווידאו).
* 

אלישבע
אלישבע
קטגוריה:משה דיין
דטריטי

**דטריטי** (מלטינית: **Detritus** - סחיפה) או **מִשאָרי** הוא מונח מתחום הגאולוגיה המתאר משקע זעיר-גרגיר שמקורו בתוצרי שחיקה של סלעים ביבשה. משקעים דטריטיים עשויים להכיל חלקיקי סלעים או גרגירי מינרלים, המוסעים על ידי נחלים וזרמי ים ועוברים השקעה בקרקעית, או מתלכדים בתהליך מילוט (cementation). סלע הנוצר באופן זה נקרא "סלע דטריטי" או "סלע משארי", ועשוי ליצור דורות נוספים של סלעים באמצעות מחזורים נוספים של אותם תהליכים.

דוגמה: חומר דטריטי משמש, בנוסף לארגוניט, ליצירת חוואר הלשון.

*
*