open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מארק גרמני

**מארק גרמני** או **דויטשה מארק** (בגרמנית: **Deutsche Mark**, בסימון מקוצר: DM) היה ההילך החוקי בגרמניה המערבית מחודש יוני 1948, ומשנת 1990, עם איחוד גרמניה היה ההילך החוקי בגרמניה, עד כניסתו של מטבע האירו למחזור ב-2002. הדויטשה מארק החליף את הרייכסמארק, שנהג בגרמניה משנות העשרים עד 1948.

היום המרק הגרמני אינו במחזור ולא ניתן להשתמש בו, אך ניתן עדיין להחליף מארקים ישנים באירו בסניפי הבנק המרכזי הגרמני, ואף לשלוח שטרות ומטבעות בדואר.

## ערכים נקובים
המארק הגרמני חולק ל-100 פפניג (Pfennig) והיה נפוץ במטבעות של 1, 2 ו-5 מארק, וכן 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 פפניג. השטרות במחזור היו בני 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 מארק.

## היסטוריה
המארק היה המטבע הרשמי של גרמניה מאז איחודה הראשון על ידי אוטו פון ביסמרק. הוא הוצג לראשונה ב-1873 כ"גולדמרק" (מרק זהב) והמטבעות במחזור גובו במתכת היקרה לפי תקן הזהב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפסיקו לייצר מטבעות מגובים בזהב בשל מחיר הזהב היקר והדפסת הכסף התנתקה מגיבוי פיזי. בשל כך נקרא המטבע "פאפירמארק" ("שטרות נייר") שהלך והפך חסר ערך עם התמוטטות הכלכלה הגרמנית והדפסת הכסף הבלתי מבוקרת שגררה את ההיפר-אינפלציה בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בה ערכי השטרות זינקו למיליונים ומיליארדים. 

בסוף 1923, כשהאינפלציה הפכה להיפר-אינפלציה והפפירמרק איבד מערכו מדי יום ביומו, הוא הוחלף ברנטנמרק, שגובה בסחורות ובנדל"ן. שנה אחר כך, ב-1924, הוחלף לרייכסמארק שהיה בשימוש עד תום מלחמת העולם השנייה.

בשנות ה-50 התחזקה מאוד הכלכלה הגרמנית והמרק הפך לסמל לאומי ליציבות ולחוזקה של הכלכלה המקומית. החל משנות ה-60 נחשב למטבע הסחיר החזק ביותר באירופה לצד הליש"ט הבריטי ולאחד המטבעות החזקים והיציבים בעולם כולו.

להלכה, הוחלף המארק הגרמני במטבע האירו כבר ב-1999, אז הפך האירו להילך החוקי ב-13 ממדינות האיחוד האירופי, וגרמניה בכללן. שערו של המארק מול האירו (1.955830 מרק גרמני לאירו אחד) נקבע על ידי הבנק המרכזי האירופי ב-31 בדצמבר 1998. כמו כן, חלה חובה על הצגת מחירים גם באירו.
באופן תאורטי, ניתן היה לדוגמה לרשום המחאות באירו. למעשה, הופצו שטרות האירו ומטבעותיו ב-1 בינואר 2002, והמארק הגרמני נסחר והומר בבנקי גרמניה ומדינות האיחוד האירופי עד אמצע אותה שנה.

המארק הגרמני היה המקור לשמו ולערכו של המרק הסחיר בבוסניה והרצגובינה, הממשיך להתקיים ולשמור על ערכו המקורי של המרק הגרמני מול האירו.

## ראו גם
* גולדמרק
* רייכסמארק
* מארק מזרח-גרמני

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גרמניה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות שהוחלפו באירו
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
נשים בשחור

ממוזער|הפגנה של נשים בשחור נגד הכיבוש ונגד מלחמת עיראק, פברואר 2003
**נשים בשחור** היא תנועת שמאל בינלאומית שמקורה בישראל, הפועלת להגדרתה כנגד אלימות באמצעים בלתי אלימים. על פי נתוני הארגון, רשומים בו כ-10,000 חברים וחברות, אשר טוענים כי בעיות האלימות נגד נשים והמלחמות קשורות זו לזו. התנועה מורכבת בעיקר מנשים, ומשתפת פעולה גם עם גברים המזדהים עם עקרונותיה.

לתנועה אין מצע רשמי פרט להתנגדות לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון ובעזה, כאשר כל קבוצה רשאית לבחור לעצמה אידאולוגיה נוספת בתחומים שונים; כך לדוגמה נחלקות ההתארגנויות השונות בשאלה האם לאפשר הצטרפות גברים לקבוצה.

## היסטוריה
הקבוצה הראשונה הוקמה בירושלים בשנת 1988 בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, וכמחאה על צעדים צבאיים שנעשו על ידי מדינת ישראל ביהודה ושומרון. מקימות הארגון, בהן: מרשה פרידמן, אנה קולומבו, רנאטה וולפסון, חוה קלר, דפנה קמינר ונשים נוספות; הצטרפו תחילה למשמרת מחאה קבועה בימי שישי בכיכר צרפת שבירושלים, במסגרת תנועת "די לכיבוש". במסגרת מחאה זו לבשו בגדים שחורים לזכר האנשים שנהרגו במהלך המאבקים בין ישראל לפלסטינים משני צדי המתרס ובהשראת מחאת אמהות פלאסה דה מאז'ו; הפגנה זו כוללת בעיקר שלטים שעליהם הכיתוב "די לכיבוש". צורת מחאה זו התפשטה לערים נוספות, ולקראת סוף האינתיפאדה הראשונה היו כשלושים משמרות מחאה במקומות שונים בארץ. במקביל החלה הקבוצה לסבול מהתנכלויות של פעילי ימין, שבמשך השנים הפכו בוטות ואלימות יותר.

הארגון זכה לתמיכה גם בקרב נשים יהודיות בחוץ לארץ, שהחלו בתמיכה בפעילות בישראל, ובהמשך החלו לפעול גם בעניינים מקומיים. מלחמת עיראק הובילה לעלייה בהצטרפות נשים לקבוצות הארגון שבארצות הברית, כשפעילותן מתמקדת בהתנגדות למלחמה זו. בדצמבר 2002 הצטרפה שחקנית הקולנוע ג'יין פונדה להפגנת "נשים בשחור" בירושלים.

בעקבות חתימת הסכם אוסלו א' החליטו חברות התנועה, בנובמבר 1993, על הקפאת הפעילות. אולם בעקבות רצח יצחק רבין, קריסת תהליך השלום ופריצת האינתיפאדה השנייה חזרה התנועה לפעילות.

תנועת נשים-בשחור בישראל זכתה בפרס אאכן לשלום (1991), בפרס השלום של העיר סאן-ג'ובאהי ד'אסו באיטליה (1994) ובפרס Peacemaker מטעם אגודת השלום היהודית (2001). בשנת 2001 הוענק לתנועת-נשים בשחור העולמית פרס המיליניום לשלום על ידי קרן הפיתוח לנשים של ארגון האומות המאוחדות (UNIFEM) .

## לקריאה נוספת
* 
*Safran, Hannah, Alliance and Denial: Lesbian Protest in Women in Black, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY Press,Albany, 2005
*Schachter, Sue, Lesbians in the WOmen's Peace Movement, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY, Press,Albany, 2005

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  
* אוסף תמונות ממשמרות מחאה של נשים בשחור באתר של יאיר גיל
* 
* יהודית ורשבסקי, שבוע אחר שבוע אנו דורשות: די לכיבוש, באתר "הגדה השמאלית", 26 באפריל 2012
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני נשים
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגוני שמאל ישראליים
קטגוריה:ישראל: אנטי מלחמה
קטגוריה:תנועות נשים לשלום
קטגוריה:ארגונים פמיניסטיים בישראל
הנרי האברשאם גודווין אוסטן

**הנרי האברשאם גודווין אוסטן** (באנגלית: Henry Haversham Godwin-Austen;
6 ביולי 1834 - 2 בדצמבר 1923) היה טופוגרף, גאולוג, מודד וזואולוג אנגלי חשוב. 

הצטרף לצבא ב-1851 והגיע לדרגת לויטננט קולונל (מקביל לסגן-אלוף). בחלק ניכר משירותו הצבאי השתתף במיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו. הפנה מרץ רב לגאולוגיה אך נודע בעיקר בשל מחקריו על החי והצומח של הודו. כתב את הספרים "רכיכות היבשה והמים המתוקים של הודו (1882-1887)" ו"ציפורי אסאם (1870-1878)".

פסגת K2, הפסגה השנייה בגובהה בעולם, אשר ברכס קארקוראם בהימליה נקראה לכבודו במקור פסגת גודווין-אוסטן. קרחון ליד K2 קרוי גם הוא על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גאוגרפים בריטים
קטגוריה:מודדים
קטגוריה:גאולוגים בריטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:אנגלים
קטגוריה:בוגרי המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
קטגוריה:זואולוגים בריטים
קטגוריה:בודהיסטים
קטגוריה:זואולוגים אנגלים
קטגוריה:גאולוגים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1834
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1923
המיפוי הטריגונומטרי הגדול

שמאל|ממוזער|200px|ג'ורג' איוורסט
**המיפוי הטריגונומטרי הגדול** הוא פרויקט טריאנגולציה מקיף של הודו שנערך על ידי הבריטים וההודים במשך רוב המאה ה-19.
בתחילה הוביל אותו ויליאם למבטון ולאחר מכן ג'ורג' איוורסט ואנדרו וו (Andrew Waugh). במסגרת המיפוי מופו ותוחמו גבולות השליטה הבריטית בהודו, ונמדדו הפסגות ברכס ההרים הגבוה בעולם, רכס ההימלאיה. בין השאר נתגלה במיפוי כי "פסגה XV", הלא היא פסגת האוורסט, היא הפסגה הגבוהה בעולם. גם פסגת K2, הפסגה השנייה בגובהה בעולם, מופתה במיפוי זה. 

המיפוי שבוצע בעזרת תאודוליטים החל מ-1802 מהקצה הדרומי של הודו לכיוון צפון, נועד במקורו למדוד קשת לאורך קשת האורך ובכך לקבל מידע מדויק על עקמומיות כדור הארץ. למיפוי הייתה השפעה מדעית עצומה, ובין השאר נמדדה בו לראשונה בצורה מדויקת אורכה של קשת האורך של כדור הארץ.

## מדידת גובה ה[[אוורסט]]

המיפוי הגיע אל מרגלות ההימלאיה רק עם פרישתו של אוורסט וחזרתו לבריטניה. יורשו בתפקיד אנדרו וו שנכנס לתפקיד ב-1843 החל למדוד מתוך צפון הודו את גובהם של ההרים ברכס ההימלאיה. את החישובים ביצע בקולקטה (נקראה אז כלכותה) המתמטיקאי ההודי רד'נאת סיקדאר, שהיה "המחשב האנושי" של הפרויקט באותה עת. כבר ב-1847 הם גילו שרבות מהפסגות בהימלאיה גבוהות יותר מפסגות הרי האנדים, שעד אז היו הגבוהות ביותר שנמדדו, אולם וו לא פרסם את הממצאים, והחליט לבדוק קודם האם יש פסגות יותר גבוהות, שטרם נצפו ונמדדו, במקבץ הפסגות הרחוק יותר על גבול נפאל וטיבט. הפסגות נמדדו, ממרחק של מאות קילומטרים, באותה שנה, ושוב ב-1849, ואחרי תהליכים של זיהוי הפסגות מהמקומות השונים שבהן נמדדו, והחישובים הטריגונומטריים של סיקדאר, הם הגיעו ב-1852 למסקנה שהפסגה שלה הם קראו **פסגה XV**, היא הגבוהה ביותר, והיא כנראה הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ. 

וו עדיין התמהמה בפרסום הממצאים, ורק ב-1856 הוא דיווח על תוצאות המדידה, והודיע ש"פסגה XV" שבהימלאיה הנפאלית גובהה הוא 29,002 רגל (8,840 מטר), ושזהו כנראה ההר הגבוה ביותר בעולם.

## ראו גם
* הקשת הגאודזית של שטרובה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:הודו הבריטית
ג'ורג' איוורסט

סר **ג'ורג' איוורסט** (אנגלית :George Everest; 4 ביולי 1790 - 1 בדצמבר 1866) היה מודד וגאוגרף ולשי, קולונל בצבא הבריטי. על שמו הר האוורסט.

## חייו
נולד בקריקהוואל שבמחוז פוויס בוויילס. בשנת 1818 התגייס לרגימנט הארטילריה המלכותי, והוא יועד להיות העוזר של קולונל ויליאם למבטון. למבטון החל בעריכת המיפוי הטריגונומטרי הגדול בשנת 1806. עם מותו, בשנת 1823, תפס איוורסט את מקומו.

איוורסט כיהן בתפקיד הסוקר הראשי של הודו בשנים 1830 עד 1843. הוא היה האחראי השני למיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו והשלים את המדידות בקטע של קשת האורך מדרום הודו ועד לגבול נפאל, מרחק של כ-2,400 ק"מ. הר האוורסט קרוי על שמו, ואולם אזור ההר נסקר על ידי יורשו אנדרו ואו .

בשנת 1832 בנה איוורסט את ביתו במוסורי, אוטראקהאנד, הודו. בשנת 1843 פרש אוורסט וחזר לבריטניה. שם הפך להיות עמית של החברה המלכותית. בשנת 1862 נבחר לסגן נשיא החברה הגיאוגרפית המלכותית.

בשנת 1865 הוחלט לתת להר אוורסט את שמו כאות כבוד לג'ורג' איוורסט. איוורסט עצמו התנגד לשינוי ודרש להשאיר את שם ההר כפי שהיה במקור הנפאלי שלו - סגארמאטה, או בשמו הטיבטי -צ'ומו לונגמה.

הוא היה בונה חופשי. הצטרף לבנייה החופשית בלשכת נפטון מספר 441, ובהמשך הצטרף ללשכת פרינס ויילס מספר 493, בפברואר 1829.  איוורסט נפטר ב- 1 בדצמבר 1866

אחייניתו, מרי אוורסט, נישאה בשנת 1855 לג'ורג' בול, והפכה אחר כך לסופרת מצליחה, בעיקר בנושאי חינוך ילדים למתמטיקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גאוגרפים בריטים
קטגוריה:מודדים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אנשי צבא ולשים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'
קטגוריה:אוורסט
קטגוריה:ולשים שנולדו במאה ה-18
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1866
מזרח טירול

שמאל|ממוזער|150px|סמל מחוז טירול
**מזרח טירול** (בגרמנית: **Osttirol** - **אוסט-טירול**) הוא אזור ומובלעת חוץ של מדינת טירול באוסטריה. מבחינה מנהלית האזור חופף למחוז לינץ (). חבל ארץ זה מנותק משאר מדינת טירול פיזית, אך נחשב לחלק ממנה מנהלית. שכניו הם: בדרום ובמערב איטליה, במזרח קרינתיה ובצפון מדינת זלצבורג. 

המחוז משתרע על 2,020.08 קמ"ר. במחוז ישנן 33 ערים ועיירות, ובירתו היא העיר ליינץ.

ב־1919, דרום טירול הופרדה מהחלק האוסטרי של טירול והועברה לאיטליה, כחלק מחוזה סן-ז'רמן. העברת דרום טירול לאיטליה יצרה נתק בין מזרח טירול, שהוא בעצם מחוז לינץ של טירול, לבין שאר טירול. 

## ערים ועיירות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טירול: מחוזות
קטגוריה:אירופה: מובלעות
קטגוריה:גבול אוסטריה–איטליה
SharePoint

**SharePoint** היא סדרת מוצרים של חברת מיקרוסופט, המיועדים לשיתוף משאבי ידע לשם ניהולם על ידי מספר משתמשים המחוברים ברשת מחשבים.

המוצרים באים בזוגות - ה-Services שמספק סביבת עבודה וה-Server, שמשמש להקמת פורטל על השרת המשותף.

הסדרה הופצה לראשונה בשנת 2001, עת יצאו המוצרים: Sharepoint Team Services ו-SPS - פורטל ארגוני ושרת ניהול מסמכים Sharepoint Portal Server 2001 שישב על שרתי Exchange. ה-SPS נועד לשרת עובדי ידע המשתמשים במערכות חלונות ואופיס על מנת לאפשר להם לאתר, לחלוק ולפרסם מידע בצורה קלה ופשוטה.

בשנים הבאות הוכנסו שינויים רבים, כאשר Sharepoint הפכה בהדרגה להיות פלטפורמה מרכזית לניהול ידע, פלטפורמה מרכזית לניהול יישומים פשוטים וליישומי Workflow (דוגמת נינטקס) וכן פלטפורמה מרכזית לשיתוף מסמכים.
כמו כן, נוספו לכלי יכולות בינה עסקית ופתרונות מדיה חברתית.

## Web part
Web part הוא פקד צד שרת של ASP.NET, שמכיל תכנים מבוססי ווב. מספר Web parts שמשולבים בדף HTML, מאפשרים למשתמש לשנות את מראה הדף ואת התנהגותו.

דף פורטל שמשולבים בו Web parts, נקרא דף Web part. ה-Web parts נמצאים באזורים שונים של הדף. לדוגמה, אזור אחד של הדף יכיל Web part הקשור למזג אוויר, אזור אחר יכיל Web part העוסק בחדשות מהעולם, אזור נוסף יכיל Web part ובו לוח שנה ואזור רביעי יכיל Web part שמטפל בהודעות לארגון.

לאתר אינטרנט שמשתמש ב-Web parts יש קטלוג Web parts והמשתמש יכול לבחור מקטלוג זה Web parts ולהוסיף אותם לדף. המשתמש יכול גם להוריד Web parts מהדף, לשנות את מיקומם של ה-Web parts על הדף, לבחור צבעים עבורם, לערוך אותם, או ליצור חיבור ביניהם כך שביצוע פעולה ב-Web part אחד יגרום לשינוי תוכן ב-Web part אחר.

באמצעות Web parts יכול כל משתמש להתאים את האתר לצרכיו ולהעדפותיו. ניתן גם לקבוע הרשאות כך שרק משתמשים מורשים כמו מנהלי האתר יוכלו לשנות את הדף עבור כלל הגולשים.

כאשר משתמש משנה את תוכן הדף, את סידורו ואת הצבעים, מידע על כך נשמר במסד נתונים שנמצא בשרת שבו נמצא אתר האינטרנט. ואף אם המשתמש יצא מהאתר וסגר את הדפדפן, בפעם הבאה שייכנס לאתר, יראה את דף ה-Web part במראה האישי שבחר לעצמו.

המוצר הופיע לראשונה בשנת 2003 ב-SharePoint Services.

בשנת 2005 ב-NET Framework גרסה 2.0 נוסף מרחב השם System.Web.UI.WebControls.WebParts, המכיל סט מחלקות וממשקים המהווים פקדי Web parts. באמצעות פקדים אלו ניתן ליצור דפי Web parts.

בישראל קיימת קהילת מומחים ענפה המתכנסת ביום שני האחרון של כל חודש במשרדי מיקרוסופט לטובת הרצאה מקצועית המועברת בכל מפגש על ידי מומחה אחר.

## לקריאה נוספת
* Peter Vogel, Professional Web Parts and Custom Controls with ASP.NET 2.0

## קישורים חיצוניים

* 
* Microsoft Office SharePoint Server, באתר מיקרוסופט
* השרת Sharepoint Portal Server 2001 במדריך הטרמפיסט למחשבים של ליאור קפלן
* [ASP.NET Web Parts in Visual Studio](http://msdn2.microsoft.com/en-us/library/0ey99zzh(VS.80).aspx) - באתר MSDN
* [System.Web.UI.WebControls.WebParts Namespace](http://msdn2.microsoft.com/en-us/library/a019833t(VS.80).aspx) - באתר MSDN
* קהילת SharePoint ישראל, קהילת SharePoint ישראל ב FACEBOOK

קטגוריה:כלי פיתוח לווב
קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:ניהול ידע
ברוסקטה

**ברוסקטה** (באיטלקית: **Bruschetta**) היא מנת פתיחה במטבח האיטלקי המורכבת מלחם צלוי עליו מגורר שום ומעליו שמן זית ומלח. גרסאות שונות עשויות לכלול תוספת עגבניות, ירקות, שעועית, בשר נקניק או גבינה. באיטליה מכינים ברוסקטה לרוב באמצעות גריל מיוחד המכונה ברוסטולינה.

## סוגים
מנה פופולרית היא ברוסקטה עם עגבניות; מחוץ לאיטליה נפוץ מתכון הכולל בזיליקום, עגבנייה טרייה, שום ובצל או מוצרלה. ברוסקטה מוגשת בדרך כלל כחטיף או מתאבן. בחלק מהמדינות, התוספת או הממרח מעל הלחם משווקת כברוסקטה.

במחוז אברוצו באיטליה מוגשת גרסה של ברוסקטה עם סלמי בשם ונטריצינה וממרח. המנה פותחה כדרך להצלת לחם שהחל להתייבש. בטוסקנה המנה נקראת פטונטה והיא מוגשת לרוב ללא תוספות, במיוחד בנובמבר, בכדי לטעום את השמן הראשון של העונה.

## היסטוריה
המתכון לברוסקטה התפתח באיטליה במהלך המאה ה-15. עם זאת, ניתן לייחס את המנה לרומא העתיקה, כאשר מגדלי זיתים היו מביאים את הזיתים שלהם לבית בד מקומי וטועמים דגימה מהשמן הטרי שלהם יחד עם פרוסת לחם.

## אטימולוגיה
שם העצם ברוסקטה (ברבים: *bruschette*; ברוסקט) מגיע מהפועל בניב הרומנסקו, *bruscare* - "ברוסקייר", המקבילה למילה האיטלקית *abbrustolire* שפירושה 'לצלות', או 'לצלות על גחלים'. קיימים תיעודים עתיקים על קליית לחם והשרייתו בשמן זית טרי, על פי כותבת האוכל דבורה הרץ-סילי, "נוהג עתיק כנראה כרומא עצמה".
קובץ:Bruschetta.jpg|ברוסקטה עם עגבניות קצוצות ובזיליקום
קובץ:Bruschetta 02 schinken.jpg|ברוסקטה עם שמן זית ופרושוטו


## ראו גם

* לחם שום
* קרוטונים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מאכלי לחם
קטגוריה:מתאבנים
קטגוריה:המטבח האיטלקי
אוצר מילדנהול

שמאל|ממוזער|250px|
[שמאל|ממוזער|250px|צלחת [דיוניסוס|בכחוס הגדולה.]]
**אוצר מילדנהול** (באנגלית: The **Mildenhall Treasure**) הוא אוצר של כלי כסף מתקופה בה האימפריה הרומית שלטה באיים הבריטיים. האוצר התגלה באזור סאפוק בשנת 1942 וכיום מוצג במוזיאון הבריטי. האוצר נקבר ככל הנראה במאה הרביעית לספירה וכולל כלי כסף באיכות גבוהה ביותר, ובהם קערה שקוטרה 605 מ"מ ומשקלה 8,256 גרם. הקערה מתארת את בכחוס ואת השפעתו (והשפעת השתייה לשכרה) על אלים וגיבורים רומיים.

האוצר כולל כלי כסף המתארים את פאן, והמנאידות, קערה שעליה מתוארים קנטאורים וכן צלחות וכפיות כסף.

המלומדים סבורים שכלי הכסף נוצרו בצפון אפריקה ויובאו לבריטניה.

## קישורים חיצוניים

*תיאור המוצגים באתר בריטניה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סאפוק
קטגוריה:אוספי המוזיאון הבריטי
מילדנהול
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים ממתכת
קטגוריה:1942 בממלכה המאוחדת
גאריסון קילר

ממוזער|שמאל|גאריסון קילר
**גאריסון קילר** (**Garrison Keillor**, נולד ב-7 באוגוסט 1942) הוא סופר, עיתונאי ומוזיקאי אמריקני. קילר הוא המנחה והיוצר של תוכנית סוף-השבוע "שותף לחיים בערבה" ("**A Prairie Home Companion**"), אשר שודרה ברדיו הציבורי של מינסוטה משנת 1974 ועד 2017. בנובמבר 2017 פוטר קילר בשל התנהגות לא נאותה.

## ביוגרפיה
גאריסון קילר (גארי אדווארד קילר) נולד בעיירה אנוקה במדינת מינסוטה בארצות הברית וגדל במשפחה נוצרית פונדמנטליסטית. בשנת 1966 הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון באנגלית באוניברסיטת מינסוטה, שם גם החלה קריירת הרדיו שלו.

קילר נשוי כיום בשלישית לכנרת ג'ני לינד נילסון, ולהם בת משותפת בשם מיה. בנוסף, לקילר בן נוסף (ג'ייסון) מנישואיו הראשונים.

קילר ומשפחתו מתגוררים בסיינט פול, מינסוטה.

### עבודתו ברדיו
בשנת 1969 החל קילר לעבוד ברדיו הציבורי של מינסוטה, כשדר של תוכנית בוקר בת שלוש שעות שכבר אז נקראה **שותף לחיים בערבה**. בנוסף לעבודה זו, כתב קילר עבור מגזין ה-"ניו יורקר".

לאחר היכרות עם תוכניות רדיו אשר עסקו במוזיקת קאנטרי, החליט קילר ליצור תוכנית רדיו בשידור חי. גם זו נקראה בשם שותף לחיים בערבה, ועסקה בחדשות העיירה הדמיונית לייק וובגון (Lake Wobegon), שבה "כל הנשים חזקות, כל הגברים יפים וכל הילדים מעל הממוצע". התוכנית כללה הופעות חיות של מוזיקה ובידור, והזכירה במידה רבה את תוכניות הבידור ששודרו ברדיו כמה עשרות שנים קודם לכן. 
בכורת התוכנית התקיימה ב-1974, ולאחר שהתוכנית נחלה הצלחה בקרב ציבור המאזינים, היא המשיכה להיות משודרת עד שנת 1987. באותה שנה התפנה קילר לעסוק בפרויקטים אחרים ברדיו, ורק בשנת 1993 חזר להפיק את "שותף לחיים בערבה", ששודרה מדי שבוע ברדיו הציבורי של מינסוטה וכן ביתר מדינות ארצות הברית. בנובמבר 2017 פוטר בשל התנהגות לא נאותה כלפי גורם שעבד עמו.

### כתיבתו
קילרכתב מאמרים רבים בעיתונות האמריקאית, וכן יותר מעשרה ספרים למבוגרים וילדים. הוא כתב עבור מגזין הניו יורקר, עבור כתב העת The Atlantic ואתר האינטרנט הפופולרי Salon.com. כמו כן, מנחה קילר את פינת The Writer's Almanac ברשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית. למרות הרקע המשפחתי השמרני, ידוע קילר בביקורתו כלפי ממשלו של הנשיא ג'ורג' בוש.

בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "המדריך לחיים בכפר" ("A Prairie Home Companion"), בבימויו של רוברט אלטמן לפי תסריט של גאריסון קילר, ובו קילר אף שיחק את התפקיד הראשי - תפקיד של מנחה תוכנית רדיו.

בספטמבר 2007 יצא לאור ספרו החדש, העונה לשם "Pontoon: A Novel of Lake Wobegon".

## קישורים חיצוניים

* 

* תוכניתו של קילר ברדיו של מינסוטה
* כתבת צבע אודות גאריסון קילר
* 

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי מדליית מדעי הרוח
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
הראל סקעת (אלבום)

**הראל סקעת** הוא שמו של אלבום הבכורה של הראל סקעת, אשר יצא בשנת 2006, שנתיים לאחר השתתפותו בתחרות כוכב נולד.
## הפקה
האלבום כולל עשרה שירים, כולם בהפקה ועיבוד של יזהר אשדות. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים לרדיו: "ואת", שכתבה והלחינה קרן פלס, "כמה עוד אפשר" שכתבה והלחינה שגית שיר, "משהו ממני" שכתבה סמדר שיר והלחין דור דניאל, "כל הציפורים", אשר נכתב גם הוא על ידי קרן פלס, ו"אם הוא ילך" שכתב והלחין כפיר אפשטיין. בנוסף, השתתפו בכתיבת השירים דידי שחר, יעל טבת, אוהד חיטמן, אסתר שמיר, אורי זך ועמית צח. סקעת עצמו הלחין אף הוא שיר אחד לאלבום, "אפילו ששריפות" למילותיה של יעל טבת.

לאלבום צורף דיסק בונוס במהדורה מוגבלת, הכולל את השירים "בתוך" ו"בדידות" ששר סקעת בכוכב נולד, בנוסף לחידוש לשירה של נורית גלרון "נפרדנו כך" בדואט עם גלרון, ושיר חדש אשר כתבה קרן פלס, "אלייך שר".

האלבום הגיע למעמד זהב כחודש לאחר צאתו, עם מכירות של יותר מ-20,000 עותקים וזכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה.

## משתתפים באלבום
* יזהר אשדות - גיטרה, קלידים, תכנותים, הפקה מוזיקלית
* דודו טסה - גיטרות
* פיטר רוט - גיטרות, בס, קולות
* אודי הניס - קולות רקע
* טל ברגמן - תופים, כלי הקשה
* גלינה גלושקין - כינור
* טל מטמור - גיטרות, תכנות, קלידים
* גליה חי - ויולה
* טל שגב - פסנתר
* אסף מעוז - כינור
* שי מיבר - צ'לו
* קרן פלס - פסנתר
* יניב טייכמן - עוד
* ניצן קאנטי - כינור

## רשימת השירים
# כל הציפורים
# לא ממהר
# ואת
# אפילו ששריפות
# משהו ממני
# קבלי אותי
# כמה עוד אפשר
# אם הוא ילך
# הרוח תשנה את כיוונה
# ימים אחרים

### אלבום הבונוס
#בתוך
# אלייך שר
# נפרדנו כך (דואט עם נורית גלרון)
# בדידות

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

* 
*  באתר 
*  באתר שירונט

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2006
קטגוריה:אלבומי הראל סקעת
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי יזהר אשדות
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
אולטינט

רשת **אולטינט** הייתה רשת דואר אלקטרוני שפעלה בישראל במהלך שנות התשעים במאה העשרים, בכתובת פידו נט  97:200.
הרשת הייתה תוצר של חיבור מערכות הדואר המקומי של מספר מערכות BBS ישראליות, במטרה לקשר בין חברים בכל אחת מהמערכות, כמו ברשת הדואר האלקטרוני העולמית FidoNet. במהלך השנים שינתה הרשת את פניה מספר פעמים לאור פרישות של קבוצת משתמשים והקמת רשת מתחרה, איחוד רשתות מתחרות וכיוצא בזה, ופעילותה של רשת אולטינט במתכונת המתוארת, התרכזה בין 1994 ל-1998.

הייחוד של אולטינט היה בהיותה רשת דמוקרטית – החלטות התקבלו בצורה דמוקרטית, וחברים נבחרו לתפקידי הניהול בבחירות פתוחות.

רבים מחברי אולטינט מוכרים בעולם הבלוגים ואתרי חדשות האינטרנט הישראליים: גדי שמשון, מייסדי "האייל הקורא" (דובי קננגיסר, טל כהן, ערן טרומר), יוסי גורביץ, אסף עמית, עירא אברמוב ועוד.

## היסטוריה
תחילתה של רשת אולטינט הייתה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, ביוזמה של מפעילי BBS גדי גיא, אייל מוזס וירון רוזנבאום, שקראו לרשת InterBLA. ב-1994 התאחדה הרשת עם NET401, השלוחה המקומית של FidoNet, וקיבלה את השם החדש שבו נודעה: אולטינט (UltiNet).

## מבנה הרשת
אולטינט פעלה במבנה של "יער" – כל אזור חיוג בארץ היה בנוי בצורה היררכית של עץ, כאשר לכל אזור היה מוגדר BBS יחיד שהיה ה"אב", ושאר BBS-ים שונים שהיו בנים. חמשת ה-BBS-ים שהיוו את שורשי העצים היו מחוברים זה לזה ונודעו בתור "רינגים" (טבעות).

שיטת ההתקשרות איפשרה עדכון של מערכות הדואר על ידי שתי שיחות ביום: כל מחשב BBS היה אוסף את כלל הדואר ה"יוצא" שהגיע אליו (משאר ה-BBS-ים המחוברים אליו כבנים בעץ) ושולח אותו אל ה-BBS שנמצא מעליו בעץ. התקשרות ראשונה זו התבצעה לפני שעה קבועה ביום המיועדת לתקשורת הרינגים.
בהגיע השעה היומית, כלל הרינגים היו מתקשרים זה אל זה ומחליפים את כלל הדואר שנאסף אצלם ("עדכון הרינג"). מכאן ואילך כל BBS מתקשר בשנית למחשב שנמצא מעליו בהיררכית העץ על-מנת לקבל את הדואר החדש שהתקבל.

משתמשי אולטינט שלא היו מפעילי BBS היו יכולים להצטרף למבנה ההיררכי כ"עלה" של אחד הBBSים בהיררכיה (למשתמשים אלו היה רק אב בהיררכיה ולא היו בנים). משתמש כנ"ל נקרא לרוב "נקודה" (פוינט), שכן למשתמש הייתה כתובת קבועה שסומנה ככתובת האב בתוספת נקודה ומספר נוסף. אפשרות אחרת הייתה להשתמש באותה כתובת דואר של האב, ללא שינוי המבנה ההיררכי. משתמש מסוג זה היה מתקשר ל-BBS על מנת לקרוא את הדואר On-line, או משתמש בתוכנה בלו וייב .

### טכנולוגיה
שליחת הדואר הייתה בשיטה שכונתה Echo Mail שמשלבת בין דואר ישיר (email) לבין קבוצת דיון (newsgroup). דבר הדואר היה מיועד לכתובת ספציפית, אבל ניתן לקריאה על ידי כלל המשתמשים אשר התעניינו באותה קבוצת דיון. הרשת איפשרה גם משלוח דואר אישי (שאינו חשוף, לכאורה, לשאר הקהילה).

באולטינט לכל החברים הייתה זכות בחירה, וברשת פעלו מספר ועדות נבחרות, כגון **ועדת האתיקה**, שתפקידה היה "לשמור על הסדר" ובסמכותה להשעות חברים. הרשת עשתה שימוש בתוכנת PGP על מנת ליצור חתימה דיגיטלית, והצבעה "חוקית" נדרשה להיות חתומה.
## איחוד אולטינט ו[[שיאנט]], והקמת "אולטינט החדשה"
בקיץ 1998 איחד מורמי את שתי הרשתות. רשת אולטינט המאוחדת קיבלה את "עשרת הדיברות" של שיאנט, וה"חוקה" של אולטינט התבטלה. בעקבות הצעד פרשו דויד גורביץ' וחברים נוספים מן האיחוד והקימו את "אולטינט החדשה" בכתובת 972:100, שפעלה עד סוף 2007 עם שני רינגים, לירון נוימן ואייל אביב, אם כי במידה מועטה יותר של פעילות.

## קישורים חיצוניים
* אתר אולטינט 
* 
* על ההבדלים בין EchoMail לבין קבוצות דיון 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: אינטרנט
קטגוריה:היסטוריה של המחשוב
אנדוני זוביזרטה

**אנדוני זוביזרטה אורטה** (בבסקית: **Andoni Zubizarreta Urreta**; נהגה **סוביסרטה**; נולד ב-23 באוקטובר 1961 בויטוריה), שוער כדורגל עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בקבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בכדורגל, המחזיק בשיא ההופעות לשחקן בליגת העל הספרדית (622) יחד עם חואקין.

אף ששיחק שש עונות בבילבאו קודם לכן, וארבע בוולנסיה אחר כך, עיקר הישגיו הושגו במדי קבוצת ברצלונה, בה שיחקו לצידו, בעידן המאמן יוהאן קרויף, שחקנים כחריסטו סטויצ'קוב, רומאריו, רונאלד קומאן ואחרים. עם ברצלונה הוא הכפיל את תאריו מבילבאו: ארבע אליפויות כנגד השתיים, ושני גביעי המלך כנגד האחד. עם בארסה גם זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989 ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בברצלונה, 1987-1986 זכה בפרס ריקרדו זאמורה – הפרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה.

במדי הנבחרת לא זכה בתארים, אולם עמד בשערה בלא פחות מארבעה טורנירי גביע העולם: מונדיאל 1986, 1990, 1994 ו-1998. כמו כן היה שוערה של ספרד ביורו 1988 ו-יורו 1996. פרט לטעות איומה שהובילה לשער במשחק מול נבחרת ניגריה בצרפת 1998, היו הופעותיו במסגרת גביע העולם מוצלחות בדרך כלל. אולם ספרד בימיו מעולם לא הגיעה רחוק יותר מרבע הגמר. בתום טורניר גמר גביע העולם של 1998 פרש מכדורגל.

כיום הוא משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה והרדיו, לאחר ששימש כמנהל באתלטיק בילבאו כשלוש שנים. 

ביולי 2010 החל להיות מנהלה הספורטיבי של ברצלונה במקום צ'יקי בגיריסטיין. ב-5 בינואר 2015 הודיעה הנהלת המועדון על פיטוריו מתפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

* אגדות גביע העולם - אנדוני זוביזרטה
* רשימת כל הופעותיו הבינלאומיות באתר rsssf.com

## הערות שוליים

קטגוריה:שוערי כדורגל ספרדים
קטגוריה:שוערי כדורגל בסקים
קטגוריה:כדורגלנים בסקים
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני אתלטיק בילבאו
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו אלאבס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:ויטוריה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני יורו 1984
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:כדורגלני יורו 1988
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1961
זה הסוד שלי

"**זה הסוד שלי**" הוא שעשועון הטלוויזיה הישראלי הראשון. הוא שודר בטלוויזיה הישראלית החל מ-1975 ועד 1979. ב-1993 שודרה עונה נוספת של התוכנית.
התוכנית הייתה באופן רשמי תוכנית מקור ישראלית, שהמשיכה כתוכנית ששודרה לפני כן בקול ישראל. עם זאת, היא דומה לשעשועונים אמריקאיים משנות ה-50 דוגמת . תוכנית דומה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנות ה-60.

שלושת המתמודדים הם ידוענים אשר צריכים לגלות מהו הסוד של המשתתף האלמוני שלפניהם. לצורך כך יש להם מספר מוגבל של שאלות וזמן מוגבל כדי לשאול אותן. בגרסה הישנה, בהנחיית אורי זוהר, המגבלות היו 4 דקות ו-20 שאלות, ובגרסה החדשה בהנחיית טוביה צפיר, המגבלות הן 3 דקות ו-30 שאלות. כאשר מתגלה הסוד, מוקרנת כתבת שטח, שמתארת את הסוד ובעליו.

שעשועון זה הוא היחיד משעשועוני הטלוויזיה בישראל שלא חולקו בו פרסים. ב-2008 עלה לשידור בקשת השעשועון "תאמין לי" המהווה גרסה מחודשת של התוכנית בהנחיית גבי גזית בה השתתפו בין היתר לימור גולדשטיין וגליה אלבין.

בדצמבר 2016 השעשועון שב לעשר תוכניות, הפעם בהנחיית אבי נוסבאום, במסגרת אירועי הפרידה מרשות השידור. בשנת 2017 יצא השעשועון בהנחיית נוסבאום לעונה נוספת.

## תוכנית הרדיו
תוכנית הרדיו שודרה בקול ישראל בשנות ה-50 וה-60. באמצע שנות ה-50 ערך את התוכנית שמואל רוזן. בשנות ה-60 צוות התוכנית כלל את יצחק טישלר, משה ריבלין, אורי דביר ומרדכי נאור והוא נערך בידי יצחק שמעוני ודן בירון.

## משתתפים
תחילה הנחה את התוכנית אורי זוהר. לאחר חזרתו בתשובה, הוחלף על ידי טוביה צפיר, שהנחה את התוכנית גם ב-1993.
בין המתמודדים בשנות השבעים היו: אורי אלוני, שאול ביבר, בלה אלמוג, נתן דונביץ', שפרירה זכאי, מאיר עוזיאל, משה טימור, אלי תבור, נורית גפן, יגאל שילון ומשה רום (לימים ראש עיריית חולון).

## חוקי התוכנית
בתוכנית שלושה סיבובים:
* סיבוב ראשון ושני: הידוענים צריכים לנחש את סודו של האלמוני שלפניהם (לרוב מקצועו, תחביבו או אירוע מעברו - הגדרה זו של הסוד נמסרה לאנשי הצוות על ידי המנחה).
* סיבוב שלישי: בעונות הראשונות הידוענים היו צריכים לזהות את הסוד המשותף לשלושת בעלי הסוד שהוצגו בפניהם. בעונות המתקדמות המטלה הוחלפה לזיהוי מי מבין שלושת האלמונים הוא בעל הסוד שהוגדר להם מראש (שניים אחרים היו מתחזים).

השאלות שהציג צוות המתמודדים לבעל הסוד היו חייבות להיות כאלה שמאפשרות לו לענות עליהן ב-"כן" או "לא".

במקרה שבעל הסוד היה אישיות ידועה, התבקשו המתחרים לכסות את עיניהם ולזהות את בעל הסוד ואת סודו. אם גם קולו של בעל הסוד נחשב למוכר, הוא היה עונה בניע ראש, ואת התשובה הקולית לאנשי הצוות מכוסי העיניים היה מוסר המנחה.

## בתרבות
* בתוכנית "רחוב סומסום" נעשתה גרסה פרודית לשעשועון, במסגרת אחד הפרקים ששודרו בפורים, בהנחיית מוישה אופניק.
* פרודיית פרסומת לאבקת כביסה בשם "פרימקס" של חברת "שמן" בהנחיית אורי זוהר (שגם הנחה את השעשועון במקור). בהשתתפות צבי שיסל בתור אחד המנחשים ונורית גפן בתור בעלת הסוד. 
* פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "היהודים באים". (ראו קישור בקישורים חיצוניים)
* פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "זהו זה". (ראו קישור בקישורים חיצוניים)
* פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש". במערכון חיקה טוביה צפיר את אורי זוהר, לפני שהפך בעצמו למחליפו כמנחה התוכנית.
* פרודיית פרסומת למקרר של חברת "תדיראן" בכיכובו של טוביה צפיר, שאף מופיע בפרסומת בתור הדמות הנשית, לצד משה טימור בתור אחד המנחשים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:שעשועוני טלוויזיה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:אורי זוהר
קיצביל (מחוז)

**קיצביל** (בגרמנית: **Kitzbühel**) הוא מחוז במזרח מדינת טירול שבאוסטריה. המחוז גובל בבוואריה בצפון, במחוזות קופשטיין ושוואץ במערב ובמדינת זלצבורג במזרח ובדרום.

המחוז משתרע על 1,163.28 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 59,191 תושבים לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2001. במחוז 19 עיירות ועיר אחת, הבירה קיצביל.

## ערים ועיירות
### ערים
*קיצביל

### עיירות
*פיברברון
*הופפגארטן
*סנקט יוהאן אין טירול
*אוראך ביי קיצביל
*בריקסן אים תאלה
*גואינג אם וילדן קייזר
*הוכפילצן
*איטר
*יוכברג
*קירכברג אין טירול
*קירכדורף אין טירול
*קזן
*אוברנדורף אין טירול
*ראיט ביי קיצביל
*סנקט יאקוב אין האוס
*סנקט אולריך אם פילרזה
*שוונדט
*ואידרינג
*וסטנדורף

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טירול: מחוזות
המדריך לחיים בכפר (סרט)

**המדריך לחיים בכפר** (באנגלית: **A Prairie Home Companion**) הוא סרטו האחרון של הבמאי רוברט אלטמן לפי תסריט של גאריסון קילר, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2006 (ובישראל ב- 12 באוקטובר 2006).

## רקע
הסרט מציג את שידורה האחרון של תוכנית הרדיו בשם זהה, המשודרת מדי שבוע מזה יותר מארבעים שנה, בתיאטרון ה"פיצג'רלד" בסיינט פול, מינסוטה. התוכנית היא תוכנית רדיו הבנויה לפי פורמט ישן שכבר יצא משימוש במאה ה-21 וכוללת "בדיחות קרש", הופעות חיות של שירי קאנטרי ופרסומות המושרות בשידור חי על ידי משתתפי התוכנית, שחלקם לא התחלפו במהלך השנים בהם משודרת התוכנית. הסרט עוסק בדרכם של הצוות להתמודד עם העובדה שאכן מדובר בתוכנית האחרונה, שלאחריה תיפסק הפקת התוכנית.

התוכנית מתבטלת בעקבות תכנונם של קבוצת יזמים טקסנים, אשר רכשה את התיאטרון הישן בו התוכנית משודרת, להרוס את התיאטרון. צוות התוכנית מתכנס לשידור האחרון, כשעליו משקיף מן היציע אחד היזמים, ואילו מאחורי הקלעים מתהלכת אישה מסתורית הלבושה לבן.

את תוכנית הרדיו המוצגת בסרט, "המדריך לחיים בכפר", ביסס גאריסון קילר, תסריטאי הסרט, על תוכנית רדיו אמיתית שהוא עצמו, בדומה לבן דמותו בסרט, משדר מאז 1974. התוכנית ממשיכה בשידוריה עד היום (2015), ולאחרונה חודש אתר האינטרנט שלה, המאפשר להאזין לכל התוכנית או לצפות בקטעים ממנה ביו-טיוב.

## דמויות
### צוות התוכנית
* גאריסון קילר בתפקיד עצמו, מנחה ויוצר התוכנית
* יולנדה ורונדה ג'ונסון (מריל סטריפ ולילי טומלין) - צמד אחיות מאושקוש, ויסקונסין השרות יחד מאז ילדותן
* לולה ג'ונסון (לינדזי לוהן) - בתה המתבגרת של יולנדה, במהלך התוכנית עולה לשיר והיא מבצעת שיר שהיא כתבה העוסק בהתאבדות
* "דסטי ולפטי" (וודי הרלסון וג'ון סי. ריילי) - צמד קאובויים - זמרים

### אנשי הפקת התוכנית
* מנהל הבמה ועוזרתו המגולמים בידי טים ראסל ומאיה רודולף
* תפקידו של קווין קליין הוא דמות שמקורה בתוכנת הרדיו המקורית "A Prairie Home Companion" בה הופיעה דמות של בלש חשאי המהווה פרודיה על סרטי הפילם נואר. בסרט הוא משמש כמנהל האבטחה של התוכנית.

### זמרים אורחים
* רובין ולינדה ויליאמס - בעל ואישה שמופיעים כצמד מוזיקלי
* צ'אק אייקרס (אל. קיו ג'ונס) - זמר קאנטרי מפורסם

### אחרים
* טומי לי ג'ונס מציג איש עסקים טקסני שבא במטרה לוודא את פינוי והריסת התיאטרון.
* וירג'יניה מדסן מציגה דמות של אישה מסתורית, אולי ייצוג של מלאך המוות.

## פרשנות
היו שציינו שהסרט, שכאמור עוסק בהתמודדות צוות התוכנית עם ביטולה, משקף את העובדה שבזמן הפקת הסרט היה ברור שזהו סרטו האחרון של אלטמן, שנפטר מספר חודשים לאחר יציאת הסרט לאקרנים. כמו כן היו שהזכירו שמאבק צוות התוכנית, שנועד לכישלון, לשמר את התוכנית המייצגת עולם תרבותי אחר, איטי, נאיבי ושונה מהמקובל במאה ה-21, משקף את מאבקו של אלטמן לשמר את סגנונו הייחודי, ולא להיכנע לתכתיבי התאגידים ההוליוודים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוברט אלטמן
יוסף פורת

**יוסף פורת** (Porath; נולד **היינץ יוזף פֶרדֶר**, **Heinz Joseph Foerder**; 7 ביוני 1909 – 18 במאי 1996) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרות ישראל וגרמניה באולימפיאדות השחמט.

## ביוגרפיה
פורת נולד בברסלאו שבגרמניה לדוד וטוני לבית מיטווך.
אביו, דוד, הוא נכדו של הרב צבי הירש קלישר.
הוא היה חבר הנבחרת האולימפית של גרמניה. בשנת 1927 הוא ניצח בתחרות בגליביצה לצד לודוויג שמיט (אדולף קרמר סיים במקום הרביעי). בשנים 1930, 1931 ו-1931 הוא ניצח בתחרות הקונגרס השילזי. ב-1933 איבד את עבודתו עם עליית הנאצים לשלטון, ועבר לריגה.

בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם רעייתו, גרטה (לימיםת מרים) לבית גולדשמיט, והתיישב במושב רמות השבים, שהוקם שנה לפני כן.
בישראל עִברת את שמו ליוסף פורת. הוא השתתף בשתי אולימפיאדות השחמט מטעם ארץ ישראל לפני קום המדינה (1935 ו-1939) ואף הצטיין באולימפיאדה של 1939 וקיבל מדליית זהב.

פורת היה אלוף ישראל בשחמט 6 פעמים (1937, 1940, 1953, 1957, 1959, 1963). ב-1928 השתתף באולימפיאדת השחמט השנייה כאשר הוא מייצג את גרמניה. בשנת 1943 זכה במקום הראשון באליפות תל אביב.

לפני מלחמת העולם השנייה השתתף פורת ב-3 אולימפיאדות לשחמט (ב-1928 בנבחרת גרמניה) ואחרי המלחמה השתתף בכל האולימפיאדות משנת 1952 עד 1968 (9 במספר). בשנת 1952 זכה ביחד עם משה צ'רניאק בתואר אמן בינלאומי.

נפטר ברמות השבים ב-18 במאי 1996, והובא למנוחות בבית העלמין המקומי. הותיר אחריו שני בנים (ראובן ומיכאל).

## הופעות באולימפיאדות

יוסף פורת ייצג את גרמניה, פלשתינה וישראל באולימפיאדות השחמט.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה, באתר אגודת השחמט הגרמנית 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים בשואה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכי פרס דב הוז
קטגוריה:אלופי ישראל בשחמט
קטגוריה:נציגי ישראל באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:שחמטאים ביישוב
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים ישראלים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:רמות השבים: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ברמות השבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
האי הצפוני

**האי הצפוני** (מאורית: **Te Ika-a-Māui**, אנגלית: **North island**) הוא הצפוני מבין שני האיים הגדולים של ניו זילנד. הוא מצוי בין ים טסמן לדרום האוקיינוס השקט כ-2000 ק"מ דרום מזרחית מאוסטרליה. האי הצפוני הוא האי ה-14 בגודלו בעולם ומשתרע על 113,729 קמ"ר. כ-76% מאוכלוסיית ניו זילנד מתגוררת באי הצפוני ורוב הערים המרכזיות ממוקמות בה. בהן אוקלנד, העיר הגדולה ביותר בניו זילנד שנמצאת בצפון האי ועיר הבירה, ולינגטון, בקצה הדרומי של האי. 

מקור שמו המאורי של האי ,Te Ika-a-Māui (הדג של מאווי), הוא האגדה המאורית על היווצרותה של ניו זילנד. על פי האגדה שט האל מאווי בקנו עם אחיו והעלה דג גדול בחכתו. כשמאוי לא שם לב, התקקוטטו האחים על הדג וחבטו בו בעוצמה. הקנו הפך לאי הדרומי והדג הפך לאי הצפוני, כאשר העמקים וההרים שבאי הם תוצאותיה של מריבת האחים. שמו האנגלי של האי North island ניתן לו כיוון שהוא הצפוני מבין שני האיים הגדולים של ניו זילנד.

האי הצפוני מחולק לשמונה חבלים (Regions) המנוהלים על ידי מועצות אזוריות - נורת'לנד, אוקלנד, ואיקטו, ביי אוף פלנטי, הוקס ביי, טראנאקי, מנוואטו-ונגנאוי, ולינגטון. חבל נוסף מנוהל על ידי המועצה העירונית גיזברן.

בשנת 1843 בדרום האי התרחשה רעידת אדמה משמעותית. רעידות קלות נמשכו עד לשנת 1845.

חוף תשעים המיילים בחלק הצפוני של האי שימש בשנת 1932 מסלול המראה למטוסי שרות אוויר לאוסטרליה.

## חלוקה מנהלית
[250px|ממוזער|[חבלי ניו זילנד|חבלים ורשויות אזוריות באי הצפוני]]

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ניו זילנד: איים
כ"ה בתשרי

## אירועים היסטוריים
[ממוזער|שמאל|250px|[דגל ישראל]]
* ה'ו' – הממלוכים מביסים את ממלכת ירושלים ואת בני בריתה בקרב הירביה
* ה'תרס"ו – נוסדה ביפו הגימנסיה העברית הרצליה, הגימנסיה העברית הראשונה בעולם
* ה'תרפ"א – נתכנסה אספת הנבחרים הראשונה ליהודי ארץ-ישראל
* ה'תרפ"ו – התאריך המיוחס להקמת "המחנות העולים", תנועת נוער חלוצית ארץ-ישראלית
* ה'תש"ט – דגל ישראל הופך לדגל הרשמי של מדינת ישראל

## בר מצווה
פרשת הבר מצווה של ילד שנולד בכ"ה תשרי היא פרשת נח, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת בראשית ברוב השנים.

## נולדו
* ה'תקצ"ט – רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב אדמו"ר ומייסד חסידות סוכטשוב, מחבר הספרים: "אגלי טל" ו"אבני נזר" (נפטר בה'תר"ע)
* ה'תרכ"ט – הרב יצחק ניסנבוים, מהוגי הציונות הדתית (נפטר בתש"ג)
* ה'תשל"ג – אלי כהן, שר המודיעין וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד

## נפטרו
* ה'תקס"א – שמואל זביטקובר, סוחר ובנקאי יהודי פולני, סוכן החצר של מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי. (נולד בה'תפ"ז)
* ה'תק"ע – רבי לוי יצחק מברדיצ'ב (נולד ה'ת"ק)
* ה'תקצ"ה – רבי צבי הירש הלר, מחבר ספר 'טיב גיטין' (נולד ה'תקל"ו)
* ה'ת"ר – החת"ם סופר, אב"ד וראש ישיבה במטרסדורף ובפרשבורג, ומגדולי הרבנים והפוסקים בדורות האחרונים, ממעצבי ההשקפה היהודית-אורתודוקסית. (נולד בה'תקכ"ג)
* ה'תר"ץ – הרב מנחם גרינוולד – רבה של שופרון, הונגריה (נולד ה'תר"ה)
* ה'תשמ"ח – הרב מרדכי מנטליק, ראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770 בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית" (נולד תרע"ג)
* ה'תשנ"א – ליאונרד ברנשטיין, מלחין ומנצח יהודי-אמריקני (נולד ה'תרע"ח)
* ה'תשנ"ח – רבי דוד מתתיהו רבינוביץ האדמו"ר מביאלא בני ברק
* ה'תשס"ז – ראובן דיין, שחקן ישראלי (נולד ה'תש"ג)
* ה'תשע"ג – רבי אברהם גנחובסקי.
* ה'תשפ"ה – הרב שלמה חליווה, ראש ישיבת רבינו חיים ברלין.
----
* כ"ד בתשרי – כ"ו בתשרי
* תשרי

## הערות שוליים

א25
י25
חנה בר

200px|ממוזער|שמאל|חנה בר
**חנה בר** (נולדה ב-1945) היא סופרת ומשוררת ויועצת חינוכית לילדים ונוער.

## קורות חיים
בר נולדה בחיפה בשנת 1945, וגדלה בקריית שמואל. שירתה בצבא בנח"ל. לאחר תום שירותה הצבאי למדה פסיכולוגיה וייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה ועבדה שנים רבות כיועצת בבית ספר. חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, באקו"ם, בסומליו"ן ובאגודה הבינלאומית לספרות ילדים (IBBY). חנה בר מקיימת מפגשים עם ילדים על יצירותיה במסגרות שונות

מתגוררת בפתח תקווה, נשואה ואם לשלוש בנות.

## יצירות
ספרה הראשון - ספר שירים לילדים בשם "**מחר חגיגה**" יצא לאור בשנת 1974.
בר פרסמה 14 ספרי ילדים. בין יצירותיה נימנים:
* **מגירות** מקראה בעריכת עודד בארי, הוצאת דני ספרים, 1998.
* אוגדן לכתה א'- בהוצאת משרד החינוך והתרבות.
* **הפעלוטף - אנציקלופדיה לפעילות חברתית למשפחה ולגיל הרך**, הוצאת החברה למתנ"סים, משרד החינוך, ספרי חמ"ד, 1999
* **שמור בלב** - אנתולוגיה בעריכת עפרה גלברט ונורית יובל, הוצאת דני ספרים, 2000
* **המסע המופלא אל עצמי** - בעריכת פרופ' אדיר כהן, הוצאת שמעוני 2001.
* **מסע בעקבות סוד**.
* סדרת **"דודה פטרוזיליה ואני"** (2009-2013).

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה באתר הסתדרות המורים בישראל
* מידע על הסופרת באתר סומליון של נענע

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:יועצים חינוכיים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
דרך התערוכות

ממוזער|שמאל|המוזיאון להיסטוריה של הטבע
ממוזער|שמאל|הכניסה למוזיאון המדע
ממוזער|150px|שמאל|הכנסייה המורמונית
**דרך התערוכות** (באנגלית: **Exhibition Road**) היא דרך בדרום קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבלונדון שבאנגליה. הדרך קרויה על שם התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק, צפונית לה, שבעבורה נבנתה הדרך.
הדרך מקשרת בין תחנת דרום קנזינגטון של הרכבת התחתית של לונדון לבין המקום בו עמדה התערוכה. לאורכה של הדרך ממוקמים כמה מהמוזיאונים החשובים ביותר בלונדון ובהם: המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ומוזיאון המדע. על הדרך ממוקמים גם מבני אימפריאל קולג' בלונדון והחברה הגאוגרפית המלכותית.

## ראו גם

* אלברטפוליס
* דרך קרומוול

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה של דרך התערוכות באתר הרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי
* פרויקט דרך התערוכות באתר הרובע המלכותי של קנזיגטון וצ'לסי
* תוכניות לשיפוץ דרך התעורוכות
* דרך התערוכות באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט
* פרויקט דרך התערוכות

קטגוריה:קנזינגטון וצ'לסי
קטגוריה:לונדון: רחובות
המוזיאון לגאולוגיה (לונדון)

**המוזיאון לגאולוגיה** (באנגלית: **Geological Museum**), שנקרא במקור "**המוזיאון לגאולוגיה מעשית** (באנגלית): **The Museum of Practical Geology**) הוא מוזיאון לגאולוגיה שהוקם בשנת 1835 בלונדון שבאנגליה, והיום הוא חלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.

## היסטוריה
המוזיאון היה אחד המוזיאונים למדע הראשונים בעולם. בשנת 1935 עבר המוזיאון מדרך ג'רמין למשכנו הרשמי בדרך התערוכות בדרום קנזינגטון (כיום ברובע קנזינגטון וצ'לסי), והפך פופולרי ביותר בשל הדיורמות הרבות בו, שהציגו הסברים על תופעות גאולוגיות ועל שיטות כרייה. בשנת 1971 יצר המעצב ג'יימס גרדינר תצוגה בשם "סיפורו של כדור הארץ" (*The Story of the Earth*) שהייתה פופולרית ביותר, והפכה את המוזיאון לאחד המוזיאונים הגאולוגיים המפורסמים בעולם. התערוכה נפתחה בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. צוות העיצוב של המוזיאון יצר מספר רב של תערוכות בין השנים 1974–1988 ובהם: "ימיה הראשונים של הגאולוגיה בבריטניה", "מסע אל הכוכבים", "הזהב השחור", "בריטניה לפני האדם", "מאובנים בבריטניה", "חלוקי נחל", "אוצרות כדור הארץ" והאחרונה שבהם הייתה "נפט וגז לחופי בריטניה".

התערוכה "אוצרות כדור הארץ" הייתה התערוכה הראשונה אי פעם שהשתמשה במחשבים כחלק מהתצוגה. 

בשנת 1985 הפך המוזיאון לחלק מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע.

## קישורים חיצוניים

 
* מידע על המוזיאון

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
גאולוגיה, המוזיאון ל-
קטגוריה:קנזינגטון וצ'לסי
אוטו מאירהוף

**אוטו פריץ מאירהוף** (בשם מלא בגרמנית: **Otto Fritz Meyerhof** ;12 באפריל 1884 – 6 באוקטובר 1951) היה רופא וביוכימאי יהודי-גרמני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1922 על תגליתו בדבר חילוף החומרים בתאי השריר והיחס הקבוע שבין צריכת החמצן ורמת חומצת חלב.

## ביוגרפיה
אוטו מאירהוף נולד בהנובר לפליקס ובטינה מאירהוף. אביו, פליקס, היה סוחר אמיד. בשנת 1884 עברה משפחתו להתגורר בברלין, שם סיים אוטו את לימודיו בבית הספר התיכון על שם וילהלם. כנער, חלה בכליותיו ורוב הזמן היה מרותק למיטה. הוא למד רפואה באוניברסיטאות פרייבורג, ברלין, שטרסבורג (אשר הייתה עדיין בתחום גרמניה) והיידלברג. מאירהוף סיים את לימודי הרפואה בשנת 1909. אחר סיום לימודי הרפואה עסק לזמן מה בלימודי פילוסופיה ופסיכולוגיה, תחומים בהם המשיך להתעניין לשארית חייו. הוא שב לאוניברסיטת היידלברג וחקר שם בתחום הפיזיולוגיה של התא. בשנת 1912 עבר לעיר קיל, שם נתמנה כעוזר במכון הפיזיולוגי, ולאחר שנה קיבל שם תעודת מרצה בפיזיולוגיה. בשנת 1914 התחתן עם הדוויג, לזוג נולדו שלושה ילדים.

בשנת 1924 הוזמן מאירהוף לכהן כראש המחלקה הביולוגית של מכון הקייזר וילהלם בברלין, שהוקמה במיוחד עבורו, ובשנת 1929 הוא התמנה למנהל מכון הקיסר וילהלם בהיידלברג. בשנת 1938, לאור קשיי חייו בגרמניה כיהודי, עזב את מולדתו. בין השנים 1938- 1940 שהה בפריז וניהל את שם המכון לביולוגיה פזיולוגית וכימית.

בחודש יוני, 1940, בשל הפלישה הנאצית לצרפת, מאירהוף נמלט תחילה לטולוז ומשם, דרך ספרד, בעזרת וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) לארצות הברית, שם נתמנה לפרופסור מחקר בתחום הכימיה הפיזיולוגית באוניברסיטת פנסילבניה ובקרן רוקפלר.

עיקר מחקרו המוקדם של מאירהוף הוקדש להבנת מנגנוני החימצון בתא ולהרחבת היישום בשיטות של אנליזת גז לצורך מדידה קלורימטרית של תפוקת הלב. הישגו המחקרי החשוב ביותר של מאירהוף הוא בהוכחה כי חומצת החלב הנוצרת בשריר של צפרדע הופכת לפחמימות בנוכחות חמצן. בשנת 1922 הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליתו כי קיים יחס קבוע בין צריכת החמצן לבין מטבוליזם של חומצת חלב בשריר. את הפרס חלק עם הפיזיולוג האנגלי ארצ'יבלד ויויאן היל. תגליתו גרמה להבנת מנגנון התכווצות השרירים ולהבנת מנגנון המטבוליזם בתאים באופן כללי.

בין תוארי הכבוד להם זכה, מאירהוף נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ולחברה המלכותית בלונדון.

בשנת 1944 הוא סבל מהתקף לב, התקף לב נוסף בשנת 1951 הביא לפטירתו.

## לקריאה נוספת
* אמיל פוירשטיין, **יהודים מפורסמים במדע**, 1956. עמ' 170–180.

## קישורים חיצוניים

* אוטו מאיירהוף, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים גרמנים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים גרמנים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1884
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1951
אליעזר הגר (סרט ויז'ניץ)

רבי **אליעזר הָגֶר** (י' בתשרי יום כיפור ה'תרפ"ה, 8 באוקטובר 1924 – כ' בתמוז ה'תשע"ה, 7 ביולי 2015) מכונה ה"חכמת אליעזר", היה האדמו"ר השני מחסידות סערט ויז'ניץ.
[250px|ממוזער|רבי אליעזר (יושב שני מימין) בצעירותו, בחתונת הרב [מנחם ארנסטר, תשכ"ט (1969)]]
## ביוגרפיה
נולד בגרוסוורדיין שברומניה לרבי ברוך הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ, ולרבנית צירל. בשנת תש"ז (1947) עלה לארץ ישראל באוניית מעפילים, נעצר בנמל חיפה ונכלא במחנה המעצר בעתלית.

לאחר שחרורו בהיותו אברך בחיפה התגייס לפלוגה הדתית של ההגנה בעיר. הוא השתתף בין השאר בקרבות מלחמת העצמאות ברמת יוחנן שבהם נפצע ברגלו מקליע, וגם היה שותף לכיבוש הגבעה בחיפה, בה התגורר עם קהילתו לימים. כמו כן היה חשמלאי בהשכלתו המקצועית. חבר הכנסת אביגדור ליברמן הזכיר בנאום שנשא מעל בימת הכנסת בקשר לחוק הגיוס את שירותו הצבאי של הרב הגר.

בשנת תשי"א (1951) נישא לרבנית חיה צירל, בתו של הרב שלום עוזר ברוין (ה'תרצ"ג - כ' באלול ה'תשס"א). בתשכ"ה, כשנה לאחר פטירת אביו, מונה ליורשו. אחיו, הרב משה הגר, מונה במקביל לתפקיד ראש ישיבת "יחל ישראל – סערט ויז'ניץ".

רבי אליעזר הרבה לדבר בדרשותיו על חומרת איסור לשון הרע.

בחודש תמוז ה'תשע"ג (2013) אושפז בבית חולים לאחר בעיות בגבו ומאז נחלש, הוא מיעט להופיע בציבור והנהגת החסידות עברה בפועל לידי בנו היחיד רבי יעקב הגר. שני גיסיו התחילו במאבקי שליטה שלא עלתה בידם.

נפטר בביתו בכ' בתמוז ה'תשע"ה לאחר דום לב פתאומי.[שמאל|ממוזער|250px|רבי אליעזר הגר עם בן דודו רבי [משה יהושע הגר]]
[שמאל|ממוזער|250px|רבי אליעזר הגר עם אחיו רבי [משה הגר ראש ישיבת יחל ישראל]]

הישיבה הקטנה של חסידי סערט ויז'ניץ בבני ברק נקראה לאחר פטירתו "חכמת אליעזר" על שמו.

## ילדיו
* בתו הגדולה רחל נשואה לרב נפתלי ראובן קורנרייך. היה רב קהילת סערט ויז'ניץ בבני ברק. בתשס"א מונה בעזרת חותנו לרב של תל ציון, שם פתח את ישיבת קוסוב ויזניץ. בתשע"ג עבר עם בני קהילתו לבית שמש. לאחר פטירת חותנו הוכתר לאדמו"ר מקוסוב-ויזניץ, והקים קריה ברמה ג'2 בבית שמש.
* בנו רבי יעקב הגר, האדמו"ר הנוכחי מסערט ויז'ניץ. נשוי לרבנית חוה בת רבי דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה.
* בתו הצעירה מרים נשואה לרב אהרן טוביה שפיטץ, בנו של רבי משה אב"ד ביסטריץ. הרב אהרן טוביה כיהן בעבר כרב חסידי סערט ויז'ניץ בארצות הברית, לאחר פטירת חמיו פתח קהילה עצמאית בשם "סערט ויז'ניץ-ארצות הברית" בארצות הברית, וכיהן כרבה. בשנת תשפ"א עבר להתגורר בלייקווד שם פתח ישיבה, והחל להשתמש בכינוי "האדמו"ר מסערט ויז'ניץ לייקווד".

## לקריאה נוספת
* הרב יצחק ליבוביץ, "**בהגיגי תבער אש**", ה'תשע"ז.

## קישורים חיצוניים
* 
* חגי הוברמן, האדמו"ר שלחם לשחרור חיפה והגליל, פורסם במקור בעלון השבת "מצב הרוח"
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים באוהל אדמו"רי ויז'ניץ
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:חיפה: אדמו"רים
קטגוריה:חסידות סרט ויז'ניץ
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:אדמו"רי ויז'ניץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קרל לנדשטיינר

** קרל לנדשטיינר ** (בגרמנית: **Karl Landsteiner**; 14 ביוני 1868 – 26 ביוני 1943) היה ביולוג ורופא אוסטרי אמריקאי, יהודי מומר. פרסומו בא לו בזכות פיתוח השיטה המודרנית לסיווג הדם ב-1900, וזאת על יסוד זיהוי נוכחות נוגדנים לכדוריות האדומות. בשנת 1930 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. בשנת 1937 הוא גילה את גורם ה-Rh. בשנת 1946, לאחר מותו, הוענק לו פרס לסקר על גילוי גורם ה-Rh.

## קורות חיים
לנדשטיינר נולד בשנת 1868 בווינה שבאוסטריה ללאופולד לנדשטיינר (1875-1818) ופאני לבית הס. אביו היה דוקטור למשפטים ונודע כעיתונאי ועורך ראשי של העיתון "די פרסה". האב נפטר כאשר קרל היה בן שש ואמו גידלה אותו לבדה. על כך העריץ אותה עד יום מותו. 
בשנת 1890, בגיל 22, המיר לנדשטיינר את דתו לנצרות הרומית-קתולית, הדת ששלטה באימפריה. עוד בהיותו סטודנט פרסם לנדשטיינר מאמר על השפעת סוגי התזונה על הרכב הדם.
בשנת 1891 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת וינה. במשך חמש שנים לאחר תום לימודיו התמחה בכימיה ובביוכימיה במעבדות שונות באירופה. בשנת 1909 יחד עם קונסטנטין לוואדיטי ועם ארווין פופר הראה שניתן להעביר את מחלת שיתוק ילדים לקופים ושהמחלה נגרמת על ידי נגיף. 

בשנת 1911 התמנה לפרופסור לאנטומיה פתולוגית באוניברסיטת וינה. בשנת 1916 התחתן עם הלן וולסטו ונולד להם בן אחד. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את מולדתו ועבר להולנד. בשנת 1922 הצטרף לסגל מכון רוקפלר למחקר רפואי בניו יורק ונשאר שם במשך שארית חייו. בשנת 1939 פרש לגמלאות, אך המשיך לעבוד במעבדתו. 

לנדשטיינר נפטר מהתקף לב בעת שעבד במעבדה.

לנדשטיינר פרסם מאמרים רבים ופורצי דרך בתחום האנטומיה הפתולוגית, תורת החיסון והיסטולוגיה. אולם זכור בעיקר כמי שקבע את שיטת סיווג הדם. על עבודתו בתחום זה הוענק לו פרס נובל לרפואה.

## לקריאה נוספת
* אמיל פוירשטיין, **יהודים מפורסמים במדע**, 1956. עמ' 162–169.

## קישורים חיצוניים

* קרל לנדשטיינר, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות.
* לנדשטיינר באתר פרס לסקר
* 
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ביולוגים יהודים אוסטרים
קטגוריה:ביולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אימונולוגים אוסטרים
קטגוריה:אימונולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:היסטולוגים
קטגוריה:אנטומיסטים יהודים
קטגוריה:אנטומיסטים אמריקאים
קטגוריה:אנטומיסטים אוסטרים
קטגוריה:פתולוגים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:רופאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים מומרים אוסטרים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים אוסטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
קטגוריה:זוכי פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי