שפרה ופועה

[שמאל|ממוזער|250px|"שפרה ופועה לפני [פרעה", ציור מעשה ידי ג'יימס טיסו, 1896]]
**שפרה ופועה** הן שתי מיילדות, שסיפורן מופיע בתחילת ספר שמות. סיפורן הוא מהסיפורים הבודדים המספרים את סיפורן של מיילדות במקרא. הסיפור מציג מודל גבורה אלטרנטיבי ונשי לגאולת עם ישראל בתקופת שעבוד מצרים. על-פי חוקר המקרא יאיר זקוביץ, סיפורן משמש כ"סיפור בבואה" המפרש את סיפור רדת אברם למצרים ומבקר את אברם, במה שמשמש הסבר לשעבוד מצרים.  

## האזכור המקראי

## זהותן
שפרה ופועה מוזכרות במקרא רק בקטע זה, ולכן עסקו הפרשנים בניסיון לזהותן. יש שסברו שהן עבריות ויש שסברו שהן מצריות. נקודת המוצא של הגישות השונות היא משמעות הביטוי "למיילדות העבריות". יש הרואים את המילה "העבריות" כלוואי המתאר את המיילדות, ומכאן שאלה מיילדות עבריות, ויש הרואים את המילה "העבריות" כמושא פעולתן, כלומר כאילו נכתב "למיילדות את העבריות", ומכאן אפשר שאלה מיילדות מצריות.

בחקר המקרא מקובל לקבוע שהנוסח המקורי הוא שהמילדות היו מצריות שילדו את העבריות, וזאת בעקבות הגרסה שהשתמרה בתרגום השבעים.

יוסף בן מתתיהו, בספרו "קדמוניות היהודים", כתב: "והמלך פחד וצווה בעצתו של אותו אצטגנין להשליך היאורה ולהרוג כל זכר שיולד לבני ישראל, ופקד שמיילדות מצריות תשגחנה בשעת חבליהן של נשי העברים ותקפדנה על לידותיהן. עליהן הייתה מוטלת החובה, לפי פקודת המלך, להיות המיילדות, הואיל ונדמה שהן לא תעבורנה על החלטת המלך מחמת היותן בנות עמו".

ילקוט שמעוני המשיך בדרך זו, ומנה את שפרה ופועה ברשימה של נשים שהתגיירו והצטרפו לעם ישראל.

יעקב דילישקאש בן המאה ה-14, בפירושו "אמרי נועם", מנמק גישה זו:
:

גם דון יצחק אברבנאל תמך בגישה זו ונימק: "ולא היו עבריות, כי איך יבטח לבו בנשים העבריות שימיתו ולדיהן, אבל היו מצריות מילדות את העבריות, ר"ל עוזרות אותן ללדת, כמו שנאמר 'בילדכן את העבריות'." אולם הוא מפרש שאלה אינן שתי נשים מסוימות אלא שמות תפקידים של מיילדות.

במסכת סוטה ניסו לזהותן עם נשים עבריות אחרות המוזכרות במקרא, ומוצעים שני זיהויים מתחרים: "רב ושמואל, חד אמר: אשה ובתה, וחד אמר: כלה וחמותה. מאן דאמר אשה ובתה, יוכבד ומרים. ומאן דאמר כלה וחמותה, יוכבד ואלישבע".

רש"י מפרש בעקבות התלמוד, ששפרה ופועה הן יוכבד ומרים. הרב ברוך הלוי אפשטיין, בפירושו "תורה תמימה", מדייק באומרו: "לפי חשבון השנים של מרים ושל אלישבע אז, קשה לומר שהיו אז מילדות, ובמדרש רבה מבואר שהיו רק עוזרות ליוכבד במה שצותה עליהן".

שד"ל מונה תומכים בכל אחת משתי הדעות, ומנמק את תמיכתו בדעה שמדובר במיילדות מצריות:
:

נחמה ליבוביץ הצטרפה לדעה שהמיילדות היו מצריות, והוסיפה נימוק משלה, המתבסס על מקומות נוספים בתורה שבהם מוזכרת יראת אלוהים:
:.

היא מוסיפה מוסר השכל הנלמד מסיפור זה:
:.

### שמותיהן
המיילדות היחידות במקרא שאינן אנונימיות, הן שפרה ופועה. בניגוד לכל המיילדות הנזכרות במקרא ומזוהות באמצעות עיסוקן בלבד, הרי שה"מיילדות העבריות" נזכרות בשמותיהן.
החוקרים חלוקים האם השמות שפרה ופועה הם שמות מלאכותיים או שמות ששימשו גם נשים אחרות בעת העתיקה. ויליאם פוקסוול אולברייט ואחרים קשרו את השם פועה עם פע'ת, בתו של דנאל הנזכרת באפוס האוגריתי עלילות אקהת, וייחסו לשם את המשמעות האוגריתית של פע'ת = ילדה או בחורה. אחרים מצאו בשם משמעות מערבית וטענו שמשמעותו "ריח בושם", "פריחת הכופר" או גור של גמל. התייחסות לשם שפרה ניתן למצוא גם בפפירוס ברוקלין 35.1446 אשר בו מופיעה רשימה של 95 שמות עבדים. אחד השמות הוא Sp-ra (שְׁפָרָה) המזוהה כשפרה.

התלמוד במסכת סוטה דורש את שמותיהן: "תניא כמאן דאמר אשה ובתה, דתניא: שפרה - זו יוכבד, ולמה נקרא שמה שפרה? שמשפרת את הולד. דבר אחר: שפרה - שפרו ורבו ישראל בימיה. פועה - זו מרים, ולמה נקרא שמה פועה? שהייתה פועה (ומוציאה את הולד). דבר אחר: פועה - שהייתה פועה ברוח הקודש, ואומרת: עתידה אמי שתלד בן שמושיע את ישראל".

דון יצחק אברבנאל הלך בעקבות התלמוד ופירש ששפרה ופועה הם שמות גנריים:
:

יש שכתבו שפרעה הוא שנתן למיילדות את השמות, ברצונו להראות את אדנותו כמלך, ושהמיילדות התמרדו ולא השתמשו בשמות אלו. פירוש אחר מייחס את השמות להסוואת מהלך הרצח, בכך ששפרה ופועה היו נודעות כדואגות לתינוקות (פועה = בוכה על מות תינוקות) ועל כן לא יחשדו בהן שהרגו את התינוקות.

לעומת זאת, היו שדווקא דרשו את השמות שפרה ופועה לשבח וטענו שפרעה נמנע מלהשתמש בשמותיהן שפרה ופועה כדי לבזותן.

### תפקידן
אל מול המספר הגדול של היולדות, עלתה השאלה כיצד יכלו שתי מיילדות לטפל בכל כך הרבה יולדות.
רבי אברהם אבן עזרא, בפירושו לתורה הסביר: .

לעומת זאת, אליהו שץ מראה חישוב שבאותה תקופה הייתה לידה אחת בממוצע כל 2.8 שעות וטוען שבעבודה מאומצת שתי מיילדות מסוגלות לטפל בכלל האוכלוסייה של העבריות.

## גזרתו של מלך מצרים
גזרתו של מלך מצרים, כפי שנמסרה לשפרה ופועה היא . לפני סיפורן של שפרה ופועה מופיע המניע של מלך מצרים לגזרה זו, והוא חששו מעם ישראל . ספר הישר מייחס את ההחלטה להמית את הזכרים לעצה שנתן איוב למלך מצרים, שזו לשונה: 

מדרש שמות רבה לועג להחלטה להמית רק את הזכרים: . בהמשך מנמק המדרש מדוע הורה מלך מצרים להחיות את הנקבות: .

רש"י מעלה נימוק אחר להחלטת המלך להמית את הזכרים: .

רבי חיים אבן עטר, בפירושו "אור החיים" קושר את הגזרה על הזכרים בלבד לחששו של מלך מצרים  ומסביר: 

מדרש שמות רבה מסביר שמלך מצרים הורה למיילדות לעסוק בהמתה, ולא עשה זאת בעצמו, . רמב"ן, בפירושו לדברי מלך מצרים, , מעלה הסבר אחר, המציג צעד זה כחלק ממדיניות כוללת של מלך מצרים, המתחשבת באילוצים שגם שליט נתון בהם: . כלומר, בדרך זו ייראה מות הזכרים כמקרה שגרתי של תמותת תינוקות בלידה, ולא כהמתה יזומה.

כדי שהמיילדות יוכלו להמית את הזכרים תוך כדי הלידה, הן נזקקו לזיהוי מהיר של הילוד. מסכת סוטה מתייחסת לכך באומרה: "אמר רבי חנינא: סימן גדול מסר להן - בן פניו למטה, בת פניה למעלה". מדרש רבה נימק סימן זה: "אם פניו למטה, דעו שהוא זכר, שמביט באמו בארץ שממנה נברא. וכשהוא פניו למעלה, היא נקבה, שמבטת בבריתה בצלע". רש"י בפירושו למסכת סוטה וחזקוני בפירושו לספר שמות מביאים הסבר אחר לסימן זה: "כדרך תשמיש"

## תגובת המיילדות
המיילדות לא צייתו להוראתו של מלך מצרים ונמנעו מלהמית את היילודים. הן הצטדקו בפני המלך בתירוץ הכוזב שאין סיפק בידן לעשות זאת, מפני שהנשים העבריות זריזות בלדתן ומקדימות ללדת לפני בואן.

מהמילים  לומד מדרש שמות רבה את שבחן של המיילדות, ומציין שלא רק שלא המיתו את הילדים, אלא אף טרחו על איכות חייהם: "למה הוצרך הכתוב לומר ותחיין את הילדים? יש קילוס בתוך קילוס, לא דין שלא קימו את דבריו, אלא עוד הוסיפו לעשות עמהם טובות. יש מהם שהיו עניות, והולכות המילדות ומגבות מים ומזון מבתיהם של עשירות, ובאות ונותנות לעניות, והן מחיות את בניהן, הוא שכתוב: ותחיין את הילדים." המדרש מוסיף ששפרה ופועה התפללו לשלום הוולד והיולדת, והקדוש ברוך הוא נענה לתפילתן.

אביבה זורנברג מציינת שדבריהן של המיילדות לפרעה הן מילות ההתנגדות הראשונות לפרעה המופיעות בספר שמות.

## שכרן של המיילדות
סיפורן של המיילדות מסתיים בשכר שקיבלו על פועלן: .

פירושים שונים ניתנו לגבי מהות אותם בתים. במסכת סוטה נאמר: "רב ושמואל, חד אמר: בתי כהונה ולויה, וחד אמר: בתי מלכות. מאן דאמר בתי כהונה ולויה - אהרן ומשה, ומאן דאמר בתי מלכות - דוד נמי ממרים קאתי". אבן עזרא מפרש באופן דומה: "כטעם בית יעשה לך ה' () והטעם שהרבה זרעם, תגמול שכר שהחיו הן זרע ישראל".

פירוש אחר, שמופיע בתרגום סעדיה גאון, הוא שה"בתים" הם הגנה, שהמיילדות לא נענשו על שהפרו את הוראת פרעה. אבן עזרא מסביר את דברי רב סעדיה גאון, ומייחס את ההגנה לבתים ממשיים: "ויאמר הגאון כי עשה להם בתים שהסתירם שם ולא נמצאו". פירוש "מי השילוח" מרחיב את פירוש ההגנה דווקא לכיוון ההגנה הרוחנית, על סמך הזיקה שבין תחילת הפסוק לסופו, כלומר בין המעשה לשכרו: "דהנה יראת בשר ודם כשאדם מתירא מפני אדם אין בו ישוב הדעת, כי יראה הוא היפך מזה, אך יראת הש"י יש בה נייחא. וע"ז מורה ויעש להם בתים. כי בית מורה על ישוב הדעת, וממילא כאשר היה להם ישוב הדעת מחמת יראת אלקים לא היה להם שום פחד מגזירת פרעה, וזהו ויעש להם בתים."

אליהו שץ כותב ש"עם גידול האוכלוסייה העברית נבנו בתי חולים (בתים) עבור המילדות כדי לאפשר להן לטפל במספר ההולך וגדל של לידות". ניכר שכוונתו כאן היא שהבתים הם שכר של הצלחה עסקית.

לעומת פירושים אלו, רשב"ם מפרש את הבתים לא כשכר אלא כמעשה של פרעה, שנועד למנוע מהמיילדות להפריע לו במזימתו. כך כותב רשב"ם: "ויעש להם בתים - לשמרם פן ילכו לעבריות היולדות". באופן דומה, חזקוני, בפירושו השני, מציג את הבתים כהוראה של פרעה כמקום אליו יובאו היולדות העבריות ללדת כדי שהמיילדות תוכלנה להרוג את הילדים. הרב אליעזר אשכנזי מפרש שהבתים נעשו לעברים ולמיילדות גם יחד כדי שהמיילדות תהיינה קרובות ליולדות ותוכלנה להגיע אליהן בזמן ללידה כדי להרוג את היילודים הזכרים.

## הסיפור כסיפור בבואה
חוקר המקרא יאיר זקוביץ טוען כי סיפור המילדות הוא למעשה סיפור בבואה לסיפור ירידת אברהם למצרים, במסגרתו מעביר המחבר המקראי ביקורת על אברם. 

זקוביץ מונה את מאפייני הדמיון בין הסיפורים, וטוען כי הסופר המקראי מבקש כי נעמוד על ההבדלים ביניהם, ונדון את אברם לכף חובה. כך, בשני הסיפורים סכנה על הגבר ולא על האישה (ובספר שמות - גזירה על הבנים ולא על הבנות), בשני המקרים נקראים לבירור אצל פרעה, וכן נעשה שימוש בלשון "ויטב": "ולאברהם היטיב בעבורה" בסיפור אברם ושרי, ואילו "ויטב" לתיאור הגמול למילדות. ואולם, ניכרים בהשוואה ההבדלים: בעוד המילדות משקרות כדי להציל את ילדי ישראל, אברם משקר על-מנת להציל את נפשו שלו. בנוסף, בעוד פרעה הוא זה שמטיב עם אברם, הרי שאת שכרן של המילדות הן מקבלות מידי האל. זקוביץ מוסיף כי ככל הנראה, בגרסתו המקורית של הסיפור, המילדות עצמן לא היו עבריות - ואז ההשוואה דנה את אברם לכף חובה באופן מובהק אף יותר, משהמילדות היו מוכנות לסכן את נפשן שלהן כדי להציל את ילדי ישראל. סברתו של זקוביץ כי בסיפור המקורי דובר על מילדות שאינן עבריות נשענות על דברי יוספוס והגרסה המופיעה בתרגום השבעים, וכן על דבריהן של המילדות, אשר משוות בין הנשים העבריות לנשים המצריות.

עוד מוסיף זקוביץ כי פרשת ירידת אברם למצרים היא אחת מדרכיו של המקרא להצדיק את שעבוד מצרים. ראשית, בברית בין הבתרים נאמר כי ייקח זמן עד שזרע אברם ירש את הארץ "כי לא שלם עוון האמורי עד הנה". אולם זקוביץ מסביר כי תשובה זו חלקית בלבד, משהיא לא מסבירה מדוע את פרק הזמן שנדרש לחכות יעבור עם ישראל בשעבוד. את התשובה לשאלה הנוספת תולה המקרא אפוא בסיפור ירידתו של אברם למצרים, ובעניינים נוספים, דוגמת יחסה של שרה אל הגר.

## הנצחתן

חוקר המקרא ד"ר נחום סרנה מעיר שציון שמן של שתי המיילדות, שפרה ופועה, בספר שמות, בעוד ששמו של מלך מצרים העומד מולן לוט בערפל, מלמד על סולם הערכים של מספר הסיפור המקראי.

שמותיהן של שפרה ופועה ניתנו ביהדות לארגוני חסד שנועדו לסייע ליולדות, בהם מכון פוע"ה, "יד שפרה" של חסידות ברסלב וארגון הסיוע ליולדות של נשי ובנות חב"ד, הקרוי "שפרה ופועה".

על שמן של שפרה ופועה רחובות בשכונת הדר הכרמל בחיפה ובבאר שבע ועל שמה של שפרה רחוב בשכונת קריית משה בירושלים.

השם העברי 'שפרה' שכיח עד היום כשם פרטי נשי, יותר מהשם 'פועה', אולי בשל משמעו הכללי החיובי: לשון נקיבה של מילת השבח 'שפיר' - תקין ואף משובח. דוד פרישמן העניק את השם 'פועה' לאחת הגיבורות הראשיות של סיפורו הקצר 'בהר סיני' המתאר זוג עבריים היוצא ממצרים בעת יציאת מצרים.

## לקריאה נוספת
* נחמה ליבוביץ, **עיונים חדשים בספר שמות**, בהוצאת ההסתדרות הציונית העולמית, תשמ"ד, הפרק "המיילדות", עמ' 29–33.
* רות רביצקי עורכת, **קוראות מבראשית**, תל אביב, ידיעות אחרונות, 1999, עמ'335–363.

## קישורים חיצוניים
* נחמה ליבוביץ, המיילדות, באתר "גיליונות נחמה"
* 
* נעמי מעודד, ספורן של שפרה ופועה - ספור קטן על מעשה גדול, באתר "מכון שיטים", 2010
* 
* 
* 
* 
* לאה מזור, שפרה ופועה - המיילדות החכמות, בית אבי חי, 22 בספטמבר 2022

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר שמות
קטגוריה:נשים בתורה
קטגוריה:אישים בפרשת שמות
קטגוריה:מיילדות