בו שילאי

**בָּוֹ שִׂילָאי** (בסינית: **薄熙来**, בפין-יין: Bo Xilai; נולד ב-3 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי סיני לשעבר.

בו עלה לגדולה לאחר קדנציות כראש העיר של דאליין ולאחר מכן מושל מחוז ליאונינג. הוא כיהן כשר המסחר בשנים 2004–2007. בשנים 2007–2012 הוא כיהן כחבר הפוליטבירו וראש המפלגה הקומוניסטית בצ'ונגצ'ינג.

בו הוא בנו של בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין. בו שילאי מזוהה כאחד "הנסיכים" (כינוי קומוניסט סיני פנימי) של הפוליטיקה הסינית. הוא טיפח תדמית של אדם כריזמטי בתקשורת הסינית, בשונה מטבעה המתון בדרך כלל של הפוליטיקה הסינית.

הקריירה שלו נקטעה במרץ 2012, כאשר נחשפה מעורבותו לכאורה ברצח איש עסקים בריטי אשר נמצא מת בחדר בבית מלון בצ'ונגצ'ינג.

במשפט שנערך הוא נידון למאסר עולם.

## רקע משפחתי
אביו של בו שילאי היה המהפכן הקומוניסטי בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין, שכיהן כשר האוצר של סין בשנים הראשונות לקיומה של הרפובליקה העממית של סין, אך ירד מגדולתו בשנת 1965 בשל תמיכתו ביחסים מסחריים פתוחים יותר עם המערב. עם פרוץ מהפכת התרבות בשנת 1966, בו ייבו סומן כ"ימני" וכ"אויב המהפכה", סולק מתפקידיו ובילה את שתים עשרה השנים הבאות בכלא. אמו של בו שילאי, חו מינג, נחטפה על ידי המשמרות האדומים בגואנגג'ואו, והוכתה למוות או התאבדה.

לאחר מותו של מאו דזה-דונג בשנת 1976, כנופיית הארבעה הואשמה רשמית בכאוס במהפכת התרבות, ואביו של בו שוחרר. בָּוֹ יִיבָּוֹ טוהר מאישומיו הפוליטיים ובשנת 1979 הפך לסגן ראש הממשלה.

לבו ייבו היו שבעה ילדים. מלבד בתו הבכורה בו שיאיינג, שנולדה מאשתו הראשונה לִי ז'וּמִינְג, שאר הילדים נולדו מאשתו השנייה, חוּ מִינְג. הם: הבן הבכור בָּוֹ שִׂייוּנְג, הבן השני בו שילאי, הבן השלישי בָּוֹ שִׂיצֶ'נְג, הבן הרביעי בָּוֹ שִׂינִינְג, הבת השנייה בָּוֹ גְ'יֵה-יִינְג, והבת הצעירה בָּוֹ שְׂיָאויִינְג. למעט שְׂיָאויִינְג, היסטוריונית באוניברסיטת פקין, שאר אחיו ואחיותיו של בו שילאי עוסקים בפוליטיקה ובעסקים. נכון לשנת 2012, הוערך שווי הנכסים הכולל של משפחת בו בין 136 מיליון דולר ל-160 מיליון דולר.

## ילדותו

בו שילאי נולד ב-3 ביולי 1949. בו שילאי היה בן שבע עשרה כשפרצה מהפכת התרבות, ובאותה עת למד בתיכון היוקרתי מספר 4 בבייג'ינג, מהטובים במדינה. בשנותיה הראשונות של מהפכת התרבות, היה חבר פעיל בארגון המשמר האדום ואולי בשלב מסוים הוקיע את אביו. כשהשפעות המהפכה התגברו, בו שילאי ואחיו נכלאו או נשלחו לאזור כפרי, ובו שילאי נכלא במשך חמש שנים. לאחר שחרורו עבד בו שילאי במפעל לתיקון חומרה במשרד התעשייה השנייה בבייג'ינג. בשנת 1977 התקבל לאוניברסיטת פקין בבחינה ציבורית. שלא כמו רבים מבני דורו בהנהגה הסינית שלמדו הנדסה, בו למד היסטוריה עולמית. בשנה השנייה ללימודיו הצטרף בו לתוכנית לתואר שני בעיתונאות בינלאומית באקדמיה הסינית למדעי החברה, וסיים את לימודיו לתואר שני בשנת 1982. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית באוקטובר 1980.

## קריירה מוקדמת

במהלך שנות השמונים של המאה הקודמת, משפחת בו החזירה לעצמה את השפעתה הפוליטית. בָּוֹ יִיבָּוֹ כיהן כסגן ראש הממשלה וסגן יו"ר הוועדה המייעצת המרכזית. בו הזקן נודע כאחד מ"שמונת הזקנים" של המפלגה הקומוניסטית ותרם משמעותית ליישום הרפורמות בשוק הסיני בשנות השמונים. למרות שהוא העדיף מדיניות כלכלית ליברלית יותר, בו הזקן היה שמרני מבחינה פוליטית, ואישר את השימוש בכוח צבאי נגד מפגינים במהלך אירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989. לאחר אירועי הכיכר, בָּוֹ יִיבָּוֹ סייע לעלייתו לשלטון של ג'יאנג דזה-מין כדי לקדם את דנג שיאופינג לתפקיד מנהיג המפלגה וסייע לג'יאנג לבסס את שלטונו בשנות התשעים. בָּוֹ יִיבָּוֹ נשאר דמות בולטת במפלגה עד מותו בשנת 2007 והיה בעל השפעה רבה על עיצוב הקריירה של בנו.

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, שובץ בו שילאי למטה המפלגה הקומוניסטית – שם עבד במשרד המחקר של מזכירות ועדת מרכז המפלגה הקומוניסטית והמשרד הכללי של מרכז המפלגה. עד מהרה ביקש העברה לפרובינציות, ובשנת 1984 מונה לסגן מזכיר המפלגה של מחוז ג'ין. בריאיון ליומון העם אמר בו כי שם משפחתו הקשה עליו להתקדם בקריירה. "הרבה זמן אנשים הסתייגו ממני", אמר. בהמשך הפך בו לסגן מזכיר ומזכיר ועדת המפלגה באזור הפיתוח הכלכלי והטכנולוגי של דאליין ומזכיר ועדת המפלגה בג'ינז'ו.

הוא עלה בדרגה בתוך המפלגה, והיה חבר בוועדה המתמדת של ועדת המפלגה הקומוניסטית העירונית של דאליין, גוף קבלת ההחלטות הבכיר בעיר, והיה סגן ראש עיריית דאליין בשנת 1990. בשנת 1993 הפך בו לסגן מזכיר המפלגה וראש עיריית דאליין.

## ליאונינג
### ראש עיריית דאליין

בו מונה לראשות עיריית דאליין בפועל בשנת 1993 וסיים את כהונתו בשנת 2000. בו שימש כסגן מזכיר המפלגה של דאליין משנת 1995. בו הועלה בתפקיד לראש המפלגה בשנת 1999 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2000. כהונתו של בו בדאליין סומנה על ידי הפיכתה הפנומנלית של העיר מעיר נמל משופעת למטרופולין מודרני, "חלון ראווה" של הצמיחה הכלכלית המהירה של סין. בראשית שנות התשעים לקח בו קרדיט על בניית הכביש המהיר שניאנג-דליאן, הכביש המהיר הראשון עם גישה מבוקרת בסין, וזכה לשבחים על הרחבת המהירות של התשתית ועבודה סביבתית. מאז תקופת כהונתו של בו, נודע דאליין כאחת הערים הנקיות ביותר בסין, לאחר שזכה בפרס מגילת הכבוד של האו"ם בשנת 1999. בנוסף, בו תמך במפעלים חופשיים ועסקים קטנים, וחיזר בהצלחה אחר השקעות זרות מדרום קוריאה, יפן ומדינות המערב. בניגוד לעמיתיו, הוא ערך מסיבות עיתונאים בראש השנה הסיני. בו שהה שבע עשרה שנים בעיר דאליין, תקופה ארוכה בהשוואה לעמיתים מאותה דרגה, שלעיתים קרובות הועברו ליישובים שונים לאורך הקריירה שלהם. למרות הצמיחה הכלכלית הנלווית והעלייה ברמת החיים, כהונתו של בו בדאליין זכתה לעיתים לביקורת כממוקדת מדי בפרויקטים של פיתוח אסתטי כמו שדרות נרחבות, אנדרטאות ופארקים ציבוריים גדולים. כדי לפנות מקום לפרויקטים הגדולים שלו, ממשלו של בו העבירה מספר רב של תושבים מקומיים מאזורי העיר לבתים חדשים במבואות העיר. הצימחיה של דליאן זכה לכינוי "דשא שילאי". בנוסף, הוא הוביל את הקמתו של חְווָהבְּיָאו בעיר. בשנת 2000, בו היה מועמד להיות ראש עיריית שנזן, בזכות הצלחתו בהפיכת דאליין ל"הונג קונג של הצפון". עם זאת, נאמר כי בו היה עצמאי מדי ונאמן מדי לתפקיד. לכן, התפקיד עבר ל-יוּ' יוּאוּג'וּ'ן.

### קונגרס המפלגה ה-15

במהלך קונגרס המפלגה ה-15 בשנת 1997, משפחתו של בו שילאי פתחה בקמפיין להבטחת קידומו לחבר הוועד המרכזי של המק"ס. בָּוֹ יִיבָּוֹ קידם את הרעיון כי מהפכניים מבוגרים צריכים 'למנות' את ילדיהם לתפקידים בכירים, ובו שילאי נבחר ל"נציג" של משפחתו אף על פי שלא היה הבכור, כנראה בגלל העבר האקדמי המעולה שלו.

על מנת להבטיח את קידומו של בו שילאי במהלך קונגרס המפלגה ה-15, המשפחה פתחה בקמפיין בפריסה ארצית לפרסום הישגיו של בו כראש עיריית דאליין. הם הזמינו את הסופר צֶ'ן דְזוּפֶנְג לכתוב דו"ח המתאר את בו כמדינאי מעולה. למרות הפרסום בקמפיין, בו שילאי לא הצליח להשיג מקום במשלחת המחוזית מטעם ליאונינג לקונגרס המפלגה. בסופו של דבר, בָּוֹ יִיבָּוֹ עזר לו להשיג מקום במשלחת של שאנשי, אך בו שילאי לא הצליח להשיג קידום.

בנוסף, בו שילאי ניצב במקום השני בהצבעה לאישור החברות בוועדה המרכזית ה-15. כאשר ניצח 5% מהמועמדים התחתונים, נשללה ממנו כניסה למועצת העילית, מה שגרם לו מבוכה גדולה. כישלונו של בו להיבחר יוחס להתנגדות כללית לנפוטיזם במפלגה. יתרה מזאת, כמות 'טובות ההנאה המיוחדות' שהשיג לדאליין על חשבון שאר המחוז במהלך כהונתו בדאליין גרמו לטינה נגדו.

### מושל מחוז

בשנת 2001, שערוריית שחיתות בה הסתבך מושל ליאונינג לשעבר, גָ'אנְג גְווֹגוָאנְג, סיפקה לבו הזדמנות לקידום. לפני קונגרס המפלגה ה-15, בָּוֹ יִיבָּוֹ ובו שילאי סייעו למזכ"ל המפלגה, ג'יאנג דזה-מין, בהכנות לכפות על יריבו הפוליטי של קיאו שי. משפחת בו גם תמכה בקמפיין "שלוש המתחים" (סָאנְגְ'יָאנְג) של ג'יאנג בשנת 1997, שנועד לחזק את ההרשעה האידאולוגית ולקדם אחדות פנימית במפלגה הקומוניסטית. התמיכה הבלתי מעורערת של בו בג'יאנג פעלה לטובתו של בו שילאי כשנתפנתה המשרה של מושל ליאונינג. בו הפך למושל בפועל בשנת 2001 לאחר פיטוריו ומעצרו של ג'אנג גְווֹגוָאנְג, ואושר רשמית כמושל בשנת 2003. בתפקידו כמושל, בו מילא עד שנת 2004, זכה בו בקשרים בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.

בתקופת כהונתו בליאונינג מילא בו תפקיד קריטי בקידום תוכנית ההחייאה באזור צפון-מזרח סין. המדיניות, שאומצה בשנת 2003 על ידי רשויות המפלגה, נועדה לחזק את הפיתוח הכלכלי במחוזות ליאונינג, ג'ילין וחיילונגג'יאנג. בו שילאי התלהב במיוחד מהמדיניות, והצהיר כי ברצונו לראות את צפון-מזרח סין הופך להיות "המנוע הכלכלי הרביעי של סין" (האחרים הם דלתת נהר הפנינה, דלתת נהר יאנגצה והאזור הכלכלי של בוהאי).

צפון-מזרח סין היה ידוע באותה תקופה כ"ערש התיעוש" של סין. בשנת 1980 התפוקה התעשייתית של ליאונינג בלבד הייתה כפולה מזו של גואנגדונג. עם זאת, אזור צפון-מזרח סין הושאר מאחור במהלך הרפורמות בשנות השמונים והתשעים, ואילו גואנגדונג ופרובינציות אחרות לאורך חופי דרום מזרח סין שגשגו. כלכלתה – שעדיין התבססה ברובה על מפעלים בבעלות המדינה – קפאה על שמריה ביחס לאזורים אחרים. תוכנית ההתחדשות של בו נועדה לטפל בכך על ידי החייאת התעשיות המסורתיות של האזור, חיזוק קשרי הסחר ועידוד ההשקעות מדרום קוריאה ויפן, והתנסות באזורי הסחר החופשיים בערים נבחרות. בשנת 2004 דיווחו בתקשורת הרשמית בסין כי השקעות ישירות זרות בליאונינג כמעט הוכפלו מאז שהושקה בשנת 2003 אסטרטגיית ההתחדשות הצפון-מזרחית.

אף על פי שבו ביסס מוניטין כפוליטיקאי ישר יחסית בתקופת כהונתו בדאליין וכמושל ליאונינג, הוא לא היה חסין מפני טענות לשחיתות. בפרט, בו היה נושא לדיווחי תחקיר ביקורתיים של העיתונאי מליאונינג גְ'יָאנְג וֵייפִּינְג, ראש החץ בתיקי השחיתות מו וממה בליאונינג – שערורייה ממנה בו נהנה פוליטית. למרות שבו לא היה מעורב ישירות בשערורייה, ג'יאנג האשים את בו בטיוח פרשות שחיתות של חבריו וקרוביו. ג'יאנג נידון בתחילה לשמונה שנות מאסר באשמת חשיפת סודות מדינה והסתה לחתרנות, אך שוחרר לאחר חמש שנים בלחץ בינלאומי. יָאנְג ז'ונְג, המנכ"ל לשעבר של חברת Brilliance China Automotive שנמלט לארצות הברית לאחר שהסתבך בסכסוך נגד רשויות הרכוש במדינה, האשים את בו בהתערבות בהליכי המשפט שלו בבייג'ינג. בנוסף, בו התעמת בגלוי עם וֶן שְׁה-גֶ'ן, מזכיר המפלגה בליאונינג, שהיה הממונה על בו מבחינה טכנית. ון, על פי הדיווחים, מתח ביקורת על בו כי "פיתח את ערי סין כמו שאירופה וכפריה פיתחו את אפריקה", ואף ערך מסיבה כדי לחגוג את עזיבתו של בו מליאונינג בשנת 2004.

איתן גוטמן, כשהוא שוטח את טענות הפאלון גונג כי ליאונינג היה מוקד קצירת איברי המתרגלים בזמן שבו היה מושל, הציע שהוא יכול היה להשתמש במעורבותו בפשע כדרך לבנות את כוחו הפוליטי. דייוויד קילגור, שכתב את דו"ח קילגור-מטאס על קצירת איברים, האשים את בו במילוי תפקיד בקצירה. בנפרד, מתרגלי פאלון גונג בחו"ל הגישו מעל עשר תביעות נגד בו בגין עינויים ופשעים נגד האנושות. בשנת 2009, בית משפט בספרד האשים את בו שילאי ואנשים גורמים נוספים בגין רצח עם בפאלון גונג.

### קונגרס המפלגה ה-16

בקונגרס המפלגה ה-16 בשנת 2002, גילו של בו, תפקידיו הקודמים וקשריו התאימו לפרופיל של מועמד פוטנציאלי עבור "הדור החמישי של המנהיגים" שייקח את השלטון בשנת 2012. מתחריו העיקריים היו שי ג'ינפינג ראש המפלגה הקומוניסטית, ולי קצ'יאנג, שהיה מושל חנאן. בדומה לקונגרס המפלגה ה-15 חמש שנים קודם לכן, בו הזקן נרתם לקידום בנו. משפחת בו נהנתה מחסותו של ג'יאנג דזה-מין. עם זאת, התמיכה החד משמעית של בו שילאי בג'יאנג הגבירה את חוסר הרצון של מתנגדיו הפוליטיים לתמוך במועמדותו.

## שר המסחר
[ממוזער|שר המסחר בו פוגש את מקבילו האמריקני, [קרלוס גוטיירז, במהלך ביקור בארצות הברית בשנת 2007]]
כאשר חו ג'ינטאו החליף את ג'יאנג דזה-מין כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסוף שנת 2002, בו שילאי מונה לתפקיד שר המסחר בממשלה של וֶן גְ'יָאבָּאו. בו זכה גם במושב בוועדה המרכזית ה-16 של המפלגה הקומוניסטית של סין.

כהונתו של בו כשר המסחר חיזקה משמעותית את הפרופיל הבינלאומי שלו ומשכה תשומת לב תקשורתית בסין ומחוצה לה. בשל הופעתו המרשימה, כושר הביטוי הרהוט וגישתו הפתוחה לבעיות, הפך לדמות בולטת בממשל. עלייתו מהממשל העירוני לממשלה המרכזית עוררה עניין ציבורי נרחב והקנתה לו מעמד של "כוכב פוליטי".

אישיותו של בו נחשבה לחריגה בנוף הפוליטי בבייג'ינג, שהתאפיין לרוב בסגנון הנהגה שמרני ורציני. עם גישתו הפופוליסטית, האנרגיה הצעירה שהפגין ותמיכתו הציבורית הנרחבת, השוו פרשנים את עלייתו הפוליטית לזו של ג'ון פ. קנדי.[ממוזער|301x301 פיקסלים|בו בוועידה עם [קרלוס גוטיירז]]
בו היה אחראי המשך עליית ההשקעות הזרות בסין כשר המסחר. בו נהג להפגש עם אורחים ומכובדים זרים. במהלך פגישה עם גורמים אמריקנים אמר בו, כביכול, למתורגמן להפסיק לתרגם מכיוון שהפקידים הסינים יכלו להבין אנגלית והוא מבזבז זמן. בחודש מאי 2004 היה בו אחד השרים הבודדים שנבחרו באופן אישי ללוות את ראש הממשלה ון ג'יאבו למסע לחמש מדינות באירופה. מדיניות הסחר של ארצות הברית כלפי סין עוררה גם היא מחלוקת משמעותית. בו שמר על גישה מפויסת אך תקיפה בזמן שהשתתף בשיחות בוושינגטון. בנסיעותיו לארצות הברית ניהל דיונים מהותיים עם עמיתיו האמריקאים וחתם על הסכמים בנושא קניין רוחני, מגזר השירותים, מוצרים חקלאיים, בטיחות מזון והגנה על הצרכן.

בו פיקח גם על ארגון מחדש של המשרד, שנוצר משילוב של לשכת הכלכלה והמסחר הלאומית והמחלקה לסחר בינלאומי. בו ביקש לאזן בין כמות תשומת הלב המוקדשת למשקיעים זרים ולמוסדות מסחריים מקומיים. הוא החל להתמודד עם חוסר האיזון במגזר הקמעונאי, שהצלחתו עד אותה נקודה הייתה תלויה במידה רבה בחברות זרות. הוא הציב תוכניות להגן על מעמדן התחרותי של התעשייה הסינית בשוק מקומי.

### קונגרס המפלגה ה-17

באוקטובר 2007, זכה בו במושב בפוליטביורו המונה 25 חברים, שהיא למעשה מועצת השלטון של סין. לאחר מכן הורו לו לעזוב את משרד המסחר ולהיות ראש עיריית צ'ונגצ'ינג. קודמו של בו, יריבו הפוליטי ווָאנְג יָאנְג, הוחלף ומונה להיות ראש המפלגה הקומוניסטית בגואנגדונג.

באותה תקופה צ'ונגצ'ינג סבלה מבעיות רבות כגון זיהום אוויר ומים, אבטלה, בריאות ציבורית לקויה ומבעיות שנוצרו כתוצאה מבניית סכר שלושת הערוצים. לדברי האנליסטים, חו רצה להעביר את בן בריתו ווָאנְג יָאנְג מצ'ונגצ'ינג לפני שהבעיות הללו יתגברו. בו בתחילה לא שש לנסוע לצ'ונגצ'ינג ולפי הדיווחים לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו. במקום זאת הוא קיווה להיות סגן ראש הממשלה, אך ראש הממשלה וֶן גְ'יָאבָּאו וסגן ראש הממשלה וו יי התנגדו לעלייתו של בו לתפקיד סגן ראש הממשלה. בפרט, וו היה ביקורתי כלפי נטייתו של בו לקידום עצמי, ו-וון ציטט תביעות בינלאומיות נגד בו מצד תומכי הפאלון גונג כחסם בפני תפקידו במשרה גבוהה יותר.

בו נכנס לתפקידו בצ'ונגצ'ינג ב־30 בנובמבר 2007, כחודש לאחר סיום קונגרס המפלגה, על אף שקודמו וָאנְג יָאנְג סיים את כהונתו כבר ב־13 בנובמבר.

## צ'ונגצ'ינג
### מודל צ'ונגקינג

אף על פי שבו בתחילה לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו בצ'ונגצ'ינג, הוא החליט להשתמש בתפקידו החדש כקרש קפיצה חזרה לפוליטיקה הארצית. בו לא הסתיר את רצונו להיכנס לוועדה המייצגת הפוליטית במהלך קונגרס המפלגה ה-18 בסתיו 2012, שכן כולם פרט לשניים מחברי ה-PSC – ביניהם הנשיא חו ג'ינטאו וראש הממשלה ון ג'יאבו – היו צפוי לפרוש. המעבר יהיה הזדמנות עבור בו להצטרף לדרג הגבוה ביותר של המנהיגות הלאומית, ככל הנראה כמחליף לבעל ברית ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, מזכיר הוועדה המדינית והמחוקקת המרכזית, המשמש כראש מנגנון הביטחון של המפלגה.

בו המציא מודל ממשל חדש שכונה "מודל צ'ונגצ'ינג" – מערכת מדיניות חברתית וכלכלית שנועדה להתמודד עם האתגרים מגוונים העומדים בפני סין המודרנית בעקבות הרפורמות הכלכליות. זה הפך אותו לכוכב השמאל החדש הסיני, המורכב הן מהמאואיסטים והן מהסוציאל-דמוקרטים שהתפכחו מהרפורמות הכלכליות מבוססות השוק וגדילת אי השוויון הכלכלי.

מודל צ'ונגצ'ינג כלל, בין השאר, חיזוק השליטה במדינה וקידום אידאולוגיה נאו-שמאלנית. יחד עם מפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, בו פתח במערכה נרחבת נגד הפשע המאורגן, והגביר את נוכחות כוחות הביטחון והמשטרה בעיר. כאמצעי לטיפול בירידה במוסר הציבורי, בו השיק את תנועת "התרבות האדומה" לקידום האתיקה הסוציאליסטית מהתקופה המאואיסטית. בחזית הכלכלית, הוא חיזר באופן פעיל אחר השקעות זרות – כמו שעשה בתקופתו בליאונינג. מודל צ'ונגצ'ינג התאפיין גם בתוכניות עבודות ציבוריות מאסיביות, דיור מסובסד לעניים ומדיניות חברתית שנועדה להקל על אזרחי הכפר לעבור לעיר, וכך לקצור את היתרונות של המצב בעיר. מאמר השווה את סגנון השלטון של בו לסגנון השלטון של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.

כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג העלתה באופן דרמטי את הפרופיל שלו, לאומית ובינלאומית. בשנת 2010 הוא נבחר לאחד מ"100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010" על ידי המגזין טיים. המשקיפים ציינו כי במערכת הפוליטית הלא-דמוקרטית של סין, נוכחותו הגבוהה של בו ותמרוניו הפוליטיים הנועזים היו למעשה "מערכת בחירות" לקידום לצמרת ההנהגה הבכירה.

#### פשע מאורגן

כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג התאפיינה במלחמה ממושכת נגד פשע ושחיתות מאורגנים. בין שנת 2009 ל-2011 נעצרו כ־5,700 איש במערכה שהתמקדה לא רק בפושעים, אלא גם באנשי עסקים, אנשי משטרה, שופטים, פקידי ממשל ויריבים פוליטיים. על הקמפיין פיקח מפקד משטרת צ'ונגצ'ינג, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שאיתו עבד בו בעבר בליאונינג.

וֶן צְ'יָאנְג, אחת הדמויות הבולטות שהועמדו למשפט, היה פקיד עירוני בולט עוד מימי ראשי המפלגות חֶה גְווֹצְ'יָאנְג ווָאנְג יָאנְג. ון, סגן נציב בכיר לשעבר של משטרת צ'ונגצ'ינג בביטחון הפנים במשך 16 שנה, נשפט, הורשע ונידון למוות במשפט שעלה לכותרות. בניגוד לתפיסה הרווחת באותה תקופה שהקמפיין היה חלק מנטייתו של בו לקידום עצמי, המשקיף ווילי לאם הציע כי סדק כה גדול בקנה מידה כזה יקבל אישור מרשויות מרכזיות, כולל חו ג'ינטאו, וכי בו הפך הקפד לא לתת לצ'ונגצ'ינג להראות כמנסה 'להוות דוגמה' לשאר המדינה כדי שיוכל ליהנות מההצלחה מבחינה פוליטית.

הקמפיין נגד הפשע הוביל להכרה לאומית בכישוריו של בו והוא הפך לפופולרי מאוד בצ'ונגצ'ינג – על אחת כמה וכמה בגלל המוניטין ההיסטורי של העיר כמרכז פשע. בניגוד לפוליטיקאים האפרוריים והאורתודוקסים לעיתים קרובות, בו צבר את המוניטין כראש מפלגה ש"עשה דברים". ההצלחה לכאורה של דה'י זכתה למעמד של כוכב הרוק של בו, והביאה לקריאות לשכפל את הקמפיין לקנה מידה ארצי. באמצעות הקמפיין, זכה בו בתמיכתם של מספר חברים חזקים בוועדה המתמדת של הפוליטביורו, ביניהם ווּ בָּאנְגְגְווֹ, גְ'יָה צִ'ינְגְלִין, לִי צָ'אנְגְצ'וּן, שי ג'ינפינג וז'ו יונגקאנג, שכולם ביקרו בצ'ונגצ'ינג או שיבחו את הישגיו של בו לפחות פעם אחת בין שנת 2010 ל־2011.

עם זאת, הקמפיין של בו ספג ביקורת על ניהול קשוח על הליך שיפוטי מושחת ושחיקת שלטון החוק. אנשים נעצרו באופן שרירותי על ידי הרשויות, כאשר כ־1,000 מהם נשלחו לעבודות כפייה. עורכי דין של הנאשמים הוטרדו, ובמקרה אחד לפחות נדונו ל־18 חודשי מאסר בפועל. עלו ביקורות גם על השימוש בעינויים כדי לחלץ הודאות. יתרה מזאת, נכסים שהוחרמו במהלך הקמפיין הופנו לכאורה כדי לסייע בתשלום עבור תוכניות הדיור החברתיות הפופולריות של בו. בוול סטריט ג'ורנל דווח כי 11 מיליארד דולר נכנסו לקופת הממשלה באמצעות הקמפיין. לִי ג'וּ'ן, איש עסקים נמלט, טען כי הוא הפך למטרה של הקמפיין כתוצאה מסכסוך על קרקעות עם הממשלה. כשסירב לדרישות הממשלה לוותר על האדמה, הוא טוען שנחטף ועונה, וכבר נתפסו נכסים בשווי 700 מיליון דולר בעסקיו.

#### תנועת התרבות האדומה

בתקופתו בצ'ונגצ'ינג, יזם בו סדרה של קמפיינים בסגנון מאואיסטי במטרה להחיות את 'התרבות האדומה' ולהעלות את המורל הציבורי. הקמפיין כלל קידום ציטוטים מאואיסטים, שירים "אדומים", תוכניות טלוויזיה ואופרות מהפכניות ויוזמות לעידוד התלמידים לעבוד בחיק הטבע, בדומה לאופן בו נדרשו התלמידים לעשות במהלך התנועה למטה הכפרי של תרבות המהפכה. כחלק מהתנועה יזמו בו ומחלקת המדיה בעיר "קמפיין שירים אדומים" שדרש מכל מחוז, מחלקת ממשלה, מפעל מסחרי, מוסד חינוך, תחנות רדיו ממלכתיות וטלוויזיה להתחיל להשמיע 'שירים אדומים' המהללים את הישגיו של המפלגה הקומוניסטית.

לפני חגיגות השישים לחגיגות הרפובליקה העממית של סין, למשל, שלח בו 'הודעות טקסט אדומות' ל־13 מיליון משתמשי הטלפון הסלולרי בעיר. על פי שינחואה, הודעות הטקסט של בו היו בדרך כלל ציטוטים מהספר האדום של מאו. בו וצוות מנהלי העירייה הקימו גם פסלים חדשים של מאו בצ'ונגצ'ינג, תוך שהם מספקים 'דירות ביטוח לאומי' לעניי העיר. ישנם חוקרים שאפיינו זאת כדוגמה להחייאת המאואיזם באתוס הקומוניסטי הסיני.

התגובות לתנועת התרבות האדומה היו חלוקות. חזרתו של בו לתרבות מתקופת מאו ותוכניות הרווחה הנלוות לה היו פופולריות ברוב שכבות המעמד הנמוך בצ'ונגצ'ינג, והפכו את בו לכוכב בקרב מרקסיסטים קונבנציונליים ואנשי שמאל כאחד. בו זכה לשבחים על שהחזיר את העיר למה שכינו 'המורשת הסוציאליסטית האמיתית' של סין על ידי הדגשת העושר החומרי, והבעת געגועים לשוויוניות החברתית שהתקיימה בתקופתו של מאו. חלק מהגמלאים קיבלו השראה ואמרו שהם רוצים להעביר "רוח מהפכנית" לילדיהם, בעוד שאחרים השתתפו כאמצעי לשבח את המפלגה הקומוניסטית על ההתקדמות הכלכלית במדינה.

לקמפיין היו גם מתנגדים רבים. חלק מהאינטלקטואלים והרפורמטורים מתחו ביקורת על הקמפיין. כמה פקידים בדרג הביניים בעיר התאבדו בגלל לחץ ארגון האירועים לקמפיין השירים האדומים. מבקריו של בו התייחסו אליו בזלזול כ"מאו הקטן".

#### מדיניות חברתית

אבן יסוד במודל של צ'ונגצ'ינג הייתה סדרה של פעולות חברתיות שוויוניות שנועדו להפחית את הפער בין עשירים לעניים ולהקל על המעבר מהכפר לעיר. בו קידם את הרעיון של רדיפה אחר "תוצר אדום" – מודל כלכלי המגלם שוויוניות קומוניסטית – והציע שאם ההתפתחות הכלכלית מקבילה ל"אפיית עוגה", המשימה העיקרית צריכה להיות לחלק את העוגה בצורה די שוויונית במקום לאפות עוגה גדולה יותר.

לשם כך, על פי הדיווחים, הוציאה העיר 15.8 מיליארד דולר על מתחמי דירות ציבוריים לשימושם של בוגרי המכללה האחרונים, מהגרי עבודה ותושבים בעלי הכנסה נמוכה. בשנת 2007 נבחרו הערים צ'ונגצ'ינג וצ'נגדו לנהל פרויקטים של פיילוט שנועדו להקל על המפלג הכפרי-עירוני ולהקל על שילובם של התושבים הכפריים בערים. תחת מערכת הרישום של הוקו בסין, האזרחים סווגו כפריים או עירוניים – הבחנה שקובעת לא רק היכן הם יכולים לגור, אלא גם השפיעה על הזדמנויות לחינוך, להטבות בריאות, מיסוי וזכויות קניין, מה שהופך את הכפריים למעשה לאזרחים סוג ב'. מבין 32 מיליון תושבי צ'ונגצ'ינג, רק 27% החזיקו בסטטוס העירוני עד שנת 2007. הפרויקט ב-2007 הקל על תושבי הכפר להשיג מעמד עירוני, מדיניות שנועדה לא רק לסייע באיזון אי השוויון, אלא גם לאפשר לממשלה לפתח שטחים כפריים לא מנוצלים. תחת הנהגתו של בו הנהיגה צ'ונגצ'ינג מערכת "חילופי קרקעות" שבהם כפרים יוכלו להרוויח נקודות זכות למקסום שטחים חקלאיים.

גישתו של בו למדיניות חברתית הודגמה במהלך מחאות נהגי המוניות בנובמבר 2008, בהן למעלה מ-8,000 נהגי מוניות יצאו לרחובות במשך יומיים בהפגנות על עמלות גבוהות, תחרות לא מפוקחת ועלויות דלק עולות. הפגנות דומות בסין דוכאו לעיתים קרובות – לפעמים בכוח – כאשר כלי תקשורת רשמיים האשימו לפעמים את אי שקט בעבודה במערכת פלילית. במקום זאת קיימה ממשלת בו דיאלוגים עם המפגינים והאזרחים בטלוויזיה, והסכימה לאפשר הקמת איחוד מקצועי. הטיפול שלו במצב זיכה אותו בשבחים כמנהיג מאופק ומתקדם יחסית.

#### מדיניות כלכלית

מרכיב מרכזי נוסף במודל צ'ונגצ'ינג נוגע למדיניות הכלכלית של העיר. בדומה למה שעשה בליאונינג, בו רדף אחרי השקעות זרות בעיר, והוריד את שיעורי מס ההכנסה של חברות (15% לעומת הממוצע הארצי של 25%), וביקש לעורר תהליכי עיור ותיעוש מהיר. הוא גם המשיך במדיניות שיזמו קודמיו שהתמקדו בצריכה מקומית ולא בצמיחה ביצוא. במהלך כהונתו דווח בצ'ונגצ'ינג על צמיחה שנתית בתוצר בהרבה מעבר לממוצע הארצי. בשנת 2008, למשל, דווח על צמיחת תוצר ארצית של 8% ואילו צ'ונגצ'ינג דיווחה על 14.3%; באותה שנה עלה סחר החוץ ב־28% והלוואות בנקאיות עלו ב־29%.

מודל הצמיחה הכלכלית של בו זכה לתשבחות לאומיות ובינלאומיות על שילוב חלק של השקעות זרות וצמיחה בהנהגת המדינה. עם זאת, מבקריו של בו כינו את המודל שלו "תמ"ג אדום" – פרויקטים של תשתיות מסובסדות, דיור ועבודות ציבוריות – בלתי ברות קיימא וניקוז בתקציב העיר. כמה עובדי מדינה התלוננו שהם לא מקבלים משכורת בזמן. צ'ונגצ'ינג קיבלה נתח גבוה באופן יחסי (כ-34 מיליארד דולר) מכספי גירויים מבייג'ינג בשנת 2008. יריבים פוליטיים כמו קודמו של בו, ווָאנְג יָאנְג, הציעו גם כי הנתונים הכלכליים בצ'ונגצ'ינג היו מנופחים באופן משמעותי באמצעות פרויקטים מיותרים של בנייה ועבודות ציבוריות.

### סגנון מנהיגות

אף על פי שרבים מהקמפיינים של בו זכו לתמיכה עממית, בעיקר מעניי העיר, סגנון ההנהגה שלו תואר כתעמולתי, חסר רחמים ויהיר על ידי פקידי ועובדי עירייה, אקדמאים, עיתונאים ואנשי מקצוע אחרים. מייקל וויינס מעיתון הניו יורק טיימס כתב שאף על פי שבו היה בעל כריזמה אדירה ואינטליגנציה עמוקה, התכונות הללו קוזזו על ידי אדישות בדוקה לחיים ההרוסים שסללו את דרכו לשלטון... חוסר הרחמים של מר בו בלט אפילו במערכת שבה היעדר כללים פורמליים מבטיח שרק את התקדמותה החזקה ביותר. "בו הציב דרישות מכבידות על פקידי הממשלה בעיר, ודורש מהם להיות זמינים לעבודה כל היום וכל הלילה, שבעה ימים בשבוע. לפי הדיווחים, הוא קרא לכפופים לפגישות בשעות הלילה המאוחרות, מתח ביקורת ציבורית והשפיל את מי שאיתו לא הסכים, ואף פגע בבני נוער שלא הצליחו לעמוד בדרישותיו. לדברי פסיכולוג שצוטט על ידי ה"דיילי טלגרף", מאז שבו שילאי קיבל על עצמו את השלטון, "דיכאון, שחיקה והתאבדויות עלו כולם בקרב גורמים פקידותיים... עובדי הרשויות מהווים כיום את החלק הגדול ביותר של חולים [המבקשים] ייעוץ בעיר".

בסוף 2009, שידרה תוכנית טלוויזיה חקירה פופולרית בטלוויזיה המרכזית בסין סיפור ביקורתי על בו, והביע דאגה מההתעלמות הנראית לעין מהליך משפטי. בתגובה, בו ניצל את קשריו כדי שהמארח של התוכנית ייאסר באופן זמני, והמפיק שלו עבר לתוכנית אחרת. אחרים שהתנגדו ליוזמותיו של בו נתקלו גם בתגובה. לִי גְ'וָאנְג, סנגור מבייג'ינג, נידון לשנתיים וחצי מאסר (מאוחר יותר העונש צומצם ל־18 חודשים) בשנת 2009 בגין ניסיון להגן על אחד היעדים הפרופיליים של הניתוח של בו. צֶ'נְג לִי, מלומד במכון ברוקינגס, אמר כי "אף אחד לא סומך [על בו]: הרבה אנשים מפחדים ממנו, כולל כמה נסיכים שאמורים להיות בסיס הכוח שלו."

### פעולות ציתות

כחלק ממאמציו של בו להילחם בפשיעה ולשמור על יציבות חברתית ופוליטית בצ'ונגצ'ינג, הוא יזם מעקב אלקטרוני גדול. וָאנְג לִיג'וּ'ן, מפקד המשטרה של צ'ונגצ'ינג, שימש כמנהל הפרויקט במימון המדינה. המערכת כללה האזנות סתר, ציתות, ומעקב אחר התקשורת באינטרנט, והיא תוכננה בעזרת מומחה אבטחת הרשת פאנג בִּינְשִׂינְג, הידוע בתפקידו המרכזי בבניית חומת האש הגדולה של סין.

על פי דיווחים בעיתון ניו יורק טיימס, מערכת ההאזנות לא כוונה רק לפושעים מקומיים, אלא גם כללה מעקב אחר תקשורתם של מנהיגים בכירים בממשל הסיני, ובהם המזכיר הכללי והנשיא דאז, חו ג'ינטאו. מקור המקורב להנהגה הסינית ציין כי בו ניסה לפקח על כמעט כל בכירי הממשל שביקרו בצ'ונגצ'ינג במטרה להבין כיצד הם תופסים אותו.

באוגוסט 2011 התגלה כי שיחת טלפון בין חו ג'ינטאו לפקיד מאן-וואן נגד השחיתות הואזנה. הגילויים בנוגע למבצע הציתות הביאו לבדיקה אינטנסיבית של הנציבות המרכזית לבדיקת משמעת. עוד נאמר כי הוא זרע אי אמון ומילא תפקיד בנפילתו של בו ומפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, שלכאורה החל להשתמש באותן שיטות ציתות נגד בו עצמו. על פי ההערכות, הפעולות תרמו לנפילתו של בו בשנת 2012.

### מותו של ניל הייווד
ב־14 בנובמבר 2011 נמצא האזרח הבריטי ניל הייווד מת בחדרו במלון בצ'ונגצ'ינג. הרשויות המקומיות הודיעו בתחילה כי הוא מת כתוצאה מצריכת יתר של אלכוהול, אך בני משפחתו טענו כי לא היה שתיין כבד. רק חודשים לאחר מכן פורסמה סיבת המוות הרשמית, ונחשף כי הייווד נרצח.

הייווד שימש כמתווך בין חברות מערביות לפוליטיקאים סינים בכירים. הוא היה מקורב למשפחתו של בו שילאי, ובפרט לאשתו, גוּ קָאיְלָאי. לפי הדיווחים, הוא סייע לבנם, בו גְווָאגְווָה, להתקבל לבית הספר הארו באנגליה.כמו כן, נטען כי תיווך בהעברת סכומי כסף גדולים של המשפחה אל מחוץ לסין.

באוקטובר 2011 התגלע סכסוך עסקי בין הייווד לבו שילאי, כאשר הייווד דרש עמלה גבוהה יותר עבור שירותיו. בעקבות זאת, כך נטען, איים לחשוף את עסקי המשפחה ונכסיה מחוץ לסין, שהוערכו בלמעלה מ-136 מיליון דולר. על פי האישום, הייווד הורעל על ידי גוּ קָאיְלָאי ועוזרה. באוגוסט 2012 הורשעה גו ברצח ונגזר עליה עונש מוות על תנאי.

## ירידה מגדולה
### ואנג ליג'ו'ן

בתחילת שנת 2012, הוועדה המרכזית לבחינת משמעת של המפלגה הגדילה את נוכחותה בתוך צ'ונגצ'ינג, כאשר מנהיגי העיר הגיעו לחקירה. חלק גדול מתשומת הלב התמקדה במפקד המשטרה של בו, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שנחקר עקב חלקו בפרשת שחיתות בליאונינג. הבדיקה ההולכת וגוברת על פעולת ההאזנות העירונית נגד מנהיגים בכירים נפלה ככל הנראה בעיקר על ואנג. אף על פי שהפרטים נדירים, מספר מקורות הציעו כי התמרמרותו של ואנג נגד בו גברה במהלך החקירות – תרעומת שנוצרה כאשר ואנג הבין שהוא ואשתו היו גם יעדים להאזנות של בו.

יתרה מזאת, ואנג התייחס לפרטי מותו של ניל הייווד, ולפי הדיווחים ניסה להשמיע את חשדותיו בפני בו בנוגע להרעלה לכאורה. בסביבות 16 בינואר, ואנג כנראה התעמת עם בו בגלל ראיות שקשרו את אשתו של בו לרצח. אף על פי שבו הסכים בתחילה להתיר חקירה בעניין, הוא שינה כיוון וניסה להכשיל את החקירות. ואנג הועבר בפתאומיות ב-2 בפברואר לתפקיד פחות יוקרתי – סגן ראש העיר המפקח על ענייני החינוך, המדע והסביבה. בו העמיד את ואנג תחת מעקב, וכמה ממקורביו נלקחו על פי הדיווחים למעצר. חלק מהדיווחים טוענים כי ייתכן שבו תכנן לרצוח את ואנג.

ב-6 בפברואר 2012, ככל הנראה מחשש לחייו, ברח ואנג לקונסוליה האמריקאית בעיר צ'נגדו הסמוכה והביא עדויות המאשימות את בו ומשפחתו ברצח ניל הייווד. על פי הדיווחים, ואנג ביקש לקבל מקלט בארצות הברית וסורב. הוא נשאר בקונסוליה במשך 24 שעות בערך לפני שעזב את "מרצונו" ונלקח למשמורת של גורמי ביטחון המדינה שנשלחו מבייג'ינג. כלי תקשורת מקומיים בצ'ונגצ'ינג דיווחו כי הוא נמצא בחופשת מחלה הקשורה לבריאות הנפש.

יום לאחר תחילת חופשתו של ואנג, מספר אתרי חדשות בשפה הסינית מעבר לים פרסמו מכתב פתוח שנכתב לכאורה על ידי ואנג, שביקר בחריפות את בו והאשים אותו בשחיתות, בצביעות ובעברה על החוק. בו הגיב במסיבת עיתונאים פתוחה במהלך קונגרס העם הלאומי ב-2012, והודה ב"פיקוח רשלני" על פקודיו ואמר כי ייתכן שהוא "סמך על האדם הלא נכון".

### הדחתו מתפקידיו

ב־15 במרץ 2012, פוטר בו מתפקיד יושב ראש מפלגת צ'ונגצ'ינג והתפקידים בעירייה הקשורים לו, תוך שהוא עדיין שומר על מושב בפוליטביורו. בשל ההשפעות ההרסניות שהיו עלולים פיטוריו של בו על אחדות המפלגה, נועצו בכירי המפלגה בעניין. על פי הדיווחים, ההחלטה על פיטוריו של בו התקבלה בישיבת הוועדה המתמדת של הפוליטביורו שהתקיימה ב־7 במרץ, במהלכה הצביע הצאר הביטחוני ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג הצבעה בודדת בהפרדה (ובו שילאי נועד לתפוס עמדה בעתיד). ב־14 במרץ ננזף בו על ידי ראש הממשלה ון ג'יאבו במהלך מסיבת העיתונאים השנתית של ראש הממשלה. ון כינה את הישגיו של בו בצ'ונגצ'ינג "משמעותיים", אבל אלה תוצאה של "ריבוי מנהלים", כלומר ההישגים הם לא רק של בו עצמו. ון גם רמז פעמים רבות לנזק שנגרם על ידי המהפכה התרבותית, ביקורת עקיפה על מאמצי בו להחיות את ה"תרבות אדומה". התייחסות לשינויים פוליטיים ברמה גבוהה של ראש ממשלה בפורום ציבורי פתוח הייתה חסרת תקדים. משקיפים פוליטיים מאמינים כי דבריו של ון ונפילתו של בו ייצגו קונצנזוס בתוך ההנהגה המרכזית כי בו לא רק היה צריך לשים את האחריות על שערוריית וָאנְג לִיג'וּ'ן, אלא גם מייצג ניצחון פוליטי לאגף הרפורמיסטי הליברלי של המפלגה הקומוניסטית.

ב - 10 באפריל 2012, הושעה בו ממרכז המפלגה ומפוליטורבו, בהמתנה לחקירה בגין הפרות משמעת חמורות. אשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, נבחרה כחשודה ראשונה בחקירת מותו של איש העסקים הבריטי ניל הייווד. ההכרזה, בעלת השלכות פליליות, הייתה סיבת הנפילה של הקריירה הפוליטית של בו.

ב־28 בספטמבר 2012 הפוליטורורו של המפלגה הקומוניסטית של סין החליטה לגרש אותו מהמפלגה. ההחלטה אושרה על ידי מושב מליאה מלא של הוועד המרכזי ב־4 בנובמבר. הוא הואשם בהפרות משמעת משמעותיות ובשחיתות במהלך כהונתו בדאליין, במשרד המסחר ובצ'ונגצ'ינג, כולל ביחס לפרשת גוּ קָאיְלָאי.

ב־26 באוקטובר 2012 גירשה אותו הוועדה המתמדת של קונגרס העם הלאומי ה-11 מתפקיד סגנו של המחוקק הלאומי, והסירה את תפקידו הסופי וסיימה את הדרך למשפטו. כשנפלט מהמפלגה הקומוניסטית, בהודעה הרשמית נכתב גם כי הוא "קיים או שמר על יחסי מין לא ראויים עם נשים מרובות." השמועות היו שניהל רומן עם שחקנית הקולנוע ג'אנג דזה יי; ג'אנג תבעה את העיתון שהפיץ את השמועה על לשון הרע. במהלך המשפט הודה בו שהוא נפל עם אשתו בגלל רומן שהיה לו בשנות התשעים, מה שגרם לה לעבור לבריטניה כדי להיות ליד בנם, גְווָאגְווָה.

### תגובות פומביות

נפילתו של בו עוררה תגובות רבות בקרב הציבור הסיני ובקרב פרשנים ברחבי הקשת הפוליטית. אתרי שמאל כגון אוטופיה, סין האדומה ומופלאג היו מלאים בביקורת על פיטוריו של בו. אתרי אינטרנט אלה הושבתו לתקופה למטרות של "תחזוקה" זמן קצר לאחר מכן.

פרשני השמאל הביעו תמיכה גלויה בבו: קוֹנְג צִ'ינְגְדונְג טען כי פיטוריו הם "מזימה של אויבי המדינה", ואילו סְה-מָה נָאן טען כי הקישור של בו למהפכה התרבותית הוא "קמפיין הכפשה". מיקרובלוגים מצ'ונגצ'ינג ודאליין – ערים שבהן כיהן בו בעבר – התמלאו בפוסטים אוהדים כלפיו, וגם העיתון גלובל טיימס פרסם מאמר מערכת שנקט גישה חיובית כלפיו. מנגד, כלי תקשורת ליברליים תמכו בהדחתו, והזהירו כי סגנון "שלטון מבוסס אישיות" כמו של בו מהווה סכנה. פרשנים מהאגף הימני ראו בנפילתו סימן לכיוון חיובי בהתפתחותה העתידית של סין. יאן ליסאן, עורך *קבוצת המדיה הדרומית*, ציין כי אף שבו זיהה נכון את בעיותיה של סין, הפתרונות שהציע היו שגויים. גם אנשי עסקים שנכסיהם הוחרמו תחת שלטונו של בו בצ'ונגצ'ינג קיבלו את הדחתו בברכה.

פיטורו של בו עורר גלי הלם פוליטיים שלא נראו מאז מחאות כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, וחשפו עימותים פנימיים בתוך המפלגה הקומוניסטית. בשבועות שלאחר 15 במרץ התלבטו רשויות המפלגה בעניינו של בו. בהיעדר דיווחים רשמיים על ההליכים, מיקרו-בלוגים הוציאו מבול של ספקולציות, כולל שמועות על הפיכה. בתגובה, הרשויות הנחו את העיתונים ואתרי האינטרנט לדווח בקפדנות על שחרורים רשמיים בלבד, ועצרו שישה אנשים באשמת ב"הפצת שמועות".

מתוך מודעות להשפעתה הפוטנציאלית, שלטו הרשויות בקפידה על הסיקור התקשורתי על הרחקתו של בו מתפקידו. כלי תקשורת ממלכתיים דיווחו על נאמנות להחלטת המפלגה לבייש את בו, כולל הצהרות של רשויות המפלגה החדשות בצ'ונגצ'ינג, מאורגני העירייה בבייג'ינג, וחברי המפלגה. שופר המפלגה יומון העם פרסם מאמר מערכת בעמוד הראשון שקראה לאחדות מאחורי "ההחלטה הנכונה". הצבא קיים מושבי 'חינוך פוליטי' בהתראה קצרה, והדגישו את חשיבות האחדות והנאמנות למפלגה בהנהגתו של חו ג'ינטאו. נפילתו של בו השפיעה גם על בן בריתו ג'ואו יונגקאנג, שלפי הדיווחים ויתר על שליטתו המבצעית במוסדות הביטחון הסיניים ואיבד את זכות ההשפעה על מי שירש אותו בקונגרס המפלגה ה-18.

### משפט

ב-25 ביולי 2013 רשויות התביעה הסיניות הגישו כתב אישום אשר מאשים את בו במתן שוחד, שימוש לרעה בכוח ושחיתות. במהלך ההכנות למשפט המשטרה עיקבה את סונְג יָאנְגְבְּיָאו, תומך בולט של בו, לאחר שהפציר באנשים למחות נגד המשפט. כמה ימים לפני המשפט התפטר מתפקידיו וָאנְג שׂוֵּ'מֵיי, מדען פורנזי בולט שהיה סגן מנהל האגודה הסינית לרפואה משפטית ומרכז המחקר התובע של בית המשפט העליון. וואנג הטיל ספק בפומבי בראיות המשפטיות ששימשו במשפטו של אשתו של בו גוּ קָאיְלָאי. סניגורו של בו היה משרד עורכי הדין DeHeng שבבייג'ינג, משרד עורכי דין עם קשרים פוליטיים עמוקים למדינה. המאמר בוול סטריט ג'ורנל על תפקיד משרד עורכי הדין במשפט תיאר אותו כפועל כ"מתווך" בין בו, קרובי משפחתו לתובעים למשא ומתן על "תוצאה מקובלת על כל הצדדים לקראת המשפט – וכדי לסייע להבטיח שהמשפט עצמו יתנהל על פי התוכנית".

החל מה - 22 באוגוסט 2013, בית המשפט העממי בג'ינאן דן בעניינו של בו. הליכי המשפט הועברו בזמן אמת בחשבון המיקרו-בלוג הרשמי של בית המשפט, אם כי העיתונאים ששידרו את המשפט נדרשו להשתייך לרשימה שאושרה מראש. בו הואשם בשלושה אישומים: שוחד, ניצול לרעה של כוח ומעילה. התובעים טענו כי בו קיבל שוחד של כ־21.79 מיליון יואן (3.56 מיליון דולר) מאנשי העסקים שׂוּ' מִינְג וטָאנְג שְׂיָאולִין. במשפט העיד שו' מינג כי העניק לאשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, 3.23 מיליון דולר בשנת 2000 לרכישת הווילה פונטיין סנט ז'ורז' בניס, צרפת, וכי הוא שילם עבור חשבונות הנסיעות וכרטיסי האשראי של בנם בָּוֹ גְווָאגְווָה. בו שילאי חקר את שו והכחיש את הידיעה על רבים מהתשלומים.

משפטו של בו, שכלל חילופי דברים עדכניים בין בו לסגנו לשעבר וָאנְג לִיג'וּ'ן, הסתיים ב־26 באוגוסט 2013. במהלך המשפט שב בו על סדרת ההודאות שהצהיר במהלך החקירה, והכחיש את כל האישומים נגדו. ב־22 בספטמבר, בית המשפט מצא אותו אשם בכל שלושת האישומים, שלל ממנו מכל נכסיו האישיים, וגזר עליו מאסר עולם. זמן לא רב לאחר המשפט, ב־6 בנובמבר, הקים וָאנְג גֶ'נְג את מפלגת ג'י שיאן, שתומכת בשלטון המפלגה הקומוניסטית, אך מבקרת אותה באומרה שהיא לא מקיימת את החוקה. בו שילאי נבחר להיות "יו"ר לכל החיים" באותה מפלגה. חודש לאחר מכן המפלגה הוצאה מחוץ לחוק.

השלטונות הסיניים עדיין מנסים להחרים וילה ששוויה 6.95 מיליון יורו בקאן, שנרכשה והוחזקה עבור בו באמצעות מתווכים.

### לאחר המשפט

לאחר מאסרו של בו שילאי, האירועים שהובילו לתקרית וָאנְג לִיג'וּ'ן המשיכו להדהד בפוליטיקה הסינית. עלייתו של שי ג'ינפינג לשלטון סימנה שינוי משמעותי, שהתבטא בין היתר בקמפיין רחב היקף נגד שחיתות, אשר הביא להדחתם של בכירים במפלגה. ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, תומכו לשעבר של בו שילאי, פרש לגמלאות בשנת 2012. בשנת 2013 הוא עוכב לחקירה במסגרת קמפיין השחיתות של שי ג'ינפינג, ובסופו של דבר נגזר עליו מאסר עולם. בנוסף, ג'ואו לא הצליח לבחור את היורש למשרדו, אולי כתוצאה מתפקידו בשערוריית בו שילאי. ראש הוועדה המרכזית לעניינים פוליטיים ומשפטיים, שבראשה עמד ג'ואו, כבר לא אייש מושב בוועדה הקבועה של הפוליטבורו לאחר קונגרס המפלגה ה-18, מכיוון שמספר המושבים בגוף צומצם מתשעה לשבעה.

הקמפיין נגד שחיתות הפך בעקבות קונגרס המפלגה ה-18 לגדול מסוגו בתולדות סין העממית. עד שנת 2014, בו שילאי תואר על ידי כמה כלי תקשורת מחוץ לסין כחלק ממה שכונה "כנופיית הארבעה החדשה", לצד ג'ואו יוּנְגְקָאנְג, שׂוּ' צָאיְחוֹאוּ ולִינְג גִ'יחְווָה – כולם בכירים לשעבר שהודחו במסגרת הקמפיין.

יריבו האידאולוגי הראשי של בו, ראש מפלגת גואנגדונג לשעבר ווָאנְג יָאנְג, המשיך להיות סגן ראש ממשלה ובסופו של דבר הצטרף לוועדה הקבועה של הפוליטביורו, מועצת ההנהגה הבכירה של המפלגה. וֶן גְ'יָאבָּאו, שנחשב כמבקרו העיקרי של בו בהנהגה הבכירה, ספג בעצמו מבוכה ציבורית משמעותית בגלל מאמר ב"הניו יורק טיימס" אודות אימפריית העושר העצומה של משפחתו אשר פרסומו חפף עם פיטוריו של בו. חְוָאנְג צִ'יפָאן, ראש עיריית צ'ונגצ'ינג שנחשב במשך זמן רב כבן בריתו של בו, המשיך את הקריירה הפוליטית שלו ללא פגע. ואנג ליג'ו'ן נידון לחמש עשרה שנות מאסר בגין עריקה, שחיתות ושימוש לרעה בכוחו.

כיום בו שילאי מרצה את עונשו בכלא צִ'ינְצֶ'נְג .

## השתייכות פוליטית

במהלך הקריירה שלו, בו שילאי נהנה מחסות ממנהיג המפלגה הקומוניסטית לשעבר, ג'יאנג דזה-מין. לפיכך הוא מזוהה עם הפלג של ג'יאנג, המכונה לעיתים "האליטיסטים", המעדייפים בדרך כלל מעבר למודל המדגיש סחר חופשי, פיתוח כלכלי באזורי החוף וצמיחה בהובלת יצוא. קואליציה זו כללה בעיקר את צאצאי מנהיגי המפלגה לשעבר, אנשי עסקים, מנהיגי ערי החוף וחברי "קליקת שנחאי". לעומת זאת, הקואליציה "הפופוליסטית" של חו ג'ינטאו ווין וֶן גְ'יָאבָּאו דגלה בפיתוח כלכלי מאוזן יותר ושיפור ברשת הביטחון החברתית של סין. הסיעה הפופוליסטית כללה מנהיגים כפריים, אינטלקטואלים סוציאליסטים וכמה מנהיגים שעלו לגדולה באמצעות קשריהם עם ליגת הנוער הקומוניסטית.

בתקופתו כשר המסחר וכמושל ליאונינג, בו שילאי נחשב לחלק מהפלג האליטיסטי. עם זאת, במהלך כהונתו כמזכיר המפלגה בצ'ונגצ'ינג, אימץ מדיניות בעלת מאפיינים פופוליסטיים, שמאלנים ושמרניים, שכללה תוכניות לדיור ציבורי, הענקת תושבות למהגרי עבודה כפריים וחלוקה מאוזנת יותר של משאבים. לצד עידוד השקעות וטכנולוגיה, קידם מדיניות רווחה והתמקד בצמצום פערים כלכליים. לצד עידוד השקעות וטכנולוגיה, בו קידם מספר רב של תוכניות ממשלתיות לסיוע למעמד הפועלים ולקבוצות מוחלשות.

הקמפיינים של בו נגד שחיתות תפסו לכאורה גם את נכסי היזמים הפרטיים, ולטענתם הניעו כספים אלו לעושר האישי שלו, כמו גם פרויקטים (בפומבי יותר) ותוכניות רווחה של המדינה, ובכך החזירו למעשה את השליטה הממלכתית בעושר. הוא גם ביקש לקדם את "התרבות האדומה", וציווה להחיות את הסיסמאות והשירים מתקופת מאו, לעורר זיכרונות שהיו רומנטיים לשמאל השמרני, אך כואב לימין הליברלי של הפוליטיקה הסינית.

המדיניות של בו בצ'ונגצ'ינג ביססה את מעמדו כדמות מפתח בקרב נאו-מאואיסטים ושמאלנים, והציבה אותו כנציג האגף השמרני של המפלגה הקומוניסטית. אף שלא ביקש לבטל את כלכלת השוק או לשוב למדיניות הכלכלית של תקופת מאו, בו תמך בתפקיד גדול יותר של המדינה בחיי האזרחים. במיוחד, הקמפיין שהוביל נגד שחיתות חיזק את תדמיתו כמנהיג בלתי מתפשר, אשר נקט בשיטות כוחניות ובמדיניות ענישה נוקשה למיגור השחיתות. עמדותיו הציבו אותו בעימות מול הסיעה הליברלית והרפורמיסטית, בראשות ראש הממשלה וֶן גְ'יָאבָּאו וראש מפלגת גואנגדונג ווָאנְג יָאנְג, שקידמו חיזוק שלטון החוק והמשך הרפורמות הפוליטיות. לתצפיתנים, ההתלהבות המילולית של בו וונג על כיוון ההתפתחות העתידי סימנה קיטוב הולך וגובר של הפוליטיקה הסינית למחנות שמאל ורפורמים. לפי פרשנים, הרטוריקה התקיפה בעימות בין בו ווָאנְג, שיקפו קיטוב גובר בזירה הפוליטית בין מחנות השמאל השמרני והרפורמיסטים.

## משפחה

אשתו הראשונה של בו הייתה לִי דָאן-יוּ', מנתחת צבאית ובתו של הפוליטיקאי לִי שׂוֵּ'פֶנְג. הם נישאו בספטמבר 1976 ונולד להם בן, לִי "ברנדן" וָאנְגְגְ'ה (李 望 知), בשנה שלאחר מכן. בנם סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 2001. לִי דָאן-יוּ' התעקשה כי בנה ישנה את שם משפחתו ללִי בעקבות גירושיה מבו שילאי בשנת 1984. לִי וָאנְגְגְ'ה השיג תואר שני בלימודי מדיה ועבד כמה שנים בסיטיבנק, ואז עבד במשרד עורכי דין בבייג'ינג; בסופו של דבר הוא נכנס לשוק ההון הפרטי. לִי העיד בפומבי כי מעצרו של אביו "הרס את חייו". בשנת 2014 פרסם לִי פוסט בWeibo שעדכן על מצבו של אביו. הוא כתב שאביו מצליח היטב בכלא וכי טיפול רפואי זמין לו אם הוא זקוק לו. לִי כתב, "החיים קצרים... אם החוק מאפשר, הייתי רוצה לראות אותו יותר. כשחושבים על זה, הפעמים היחידות שראיתי אותו (מאז 2007) היו בהלוויות, באולם בית המשפט, או בכלא."

בו התחתן עם אשתו השנייה, גוּ קָאיְלָאי, בשנת 1986. גו הייתה עורכת דין בולטת ומייסדת משרד עורכי הדין קאילאי בבייג'ינג. אביה של גו, גוּ גִ'ינְגְשֶׁנְג, היה מהפכן קומוניסטי. אמה, פָאן צֶ'נְגְשְׂיוֹ', היא צאצאית של המשורר הנודע משושלת סונג, פָאן ג'ונְגְיֵן. בשנת 2013 גו הורשעה ברצח איש העסקים הבריטי ניל הייווד לאחר סכסוך כספי שעל פי החשד הסלים עד שאיים על חיי בנה. היא נידונה למוות עם דחייה של שנתיים, עונש שבדרך כלל מומתק למאסר עולם.

בו שילאי ספג ביקורת מיריביו במפלגה על הפרופיל הציבורי הגבוה שלו, על תשומת לב תקשורתית אליו ושימושו באילן היוחסין המשפחתי שלו לקידום האינטרסים של אשתו ומשרד עורכי הדין שלה. בו הכחיש כי אשתו הרוויחה מתפקידו, ואמר כי אשתו פרשה מהקריירה המשפטית שלה עוד כשהזוג התגורר בדאליאן בשנות התשעים. בו אמר שגו "עכשיו בעצם פשוט נשארת בבית, עושה עבודות בית בשבילי." גְ'יָאנְג וֵייפִּינְג טען שגו שימשה כ"שומרת הסף" של בו כאשר בו היה ראש עיריית דליאן, וקיבלה באופן קבוע מתנות ושוחד ממפתחי נכסים המבקשים גישה אליו ומפקידי המפלגה המבקשים למנות ממשלה. היו השערות כי בו שילאי אולי ניסה להפריע לחקירת שחיתות אשתו לפני תקרית וָאנְג לִיג'וּ'ן.

לבו וגו יש בן אחד, בָּוֹ קוָאנְגְיִי, הידוע יותר בשם בָּוֹ גְווָאגְווָה. הוא למד בבית הספר הארו בבריטניה, ובשנת 2006 התקבל לבייליול קולג' באוקספורד שם החל ללמוד לתואר בפילוסופיה, בפוליטיקה ובכלכלה. לאחר מכן המשיך גְווָאגְווָה ללמוד מינהל ציבורי בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד. אורח חייו המוחצן והפריבילגי של בו גְווָאגְווָה, אשר כלל נסיעה במכוניות יוקרה ואירועים חברתיים תכופים, סיפק מספוא צהובוני לתקשורת הסינית. גם גְווָאגְווָה וגם אביו הכחישו שוב ושוב את ההאשמות לפיהן גְווָאגְווָה הוא 'נסיך הפלייבוי' שמוצג לעיתים קרובות בטענה שגְווָאגְווָה הסתדר עם קצבה צנועה והשתתף באירועים חברתיים רק כדי "להרחיב את אופקיו". כשנשאל כיצד יוכל להרשות לעצמו את שכר הלימוד של בנו בשכרו השנתי המשוער של 22,000 דולר, בו השיב כי בנו קיבל "מלגות מלאות" ממוסדות הלימוד. עם זאת, אמיתות הטענה הזו הוטלה בספק על ידי כמה מקורות. מקלין דיווח כי מקורבו במשפחתו של בו הייווד משך בחוטים כדי שגְווָאגְווָה יתקבל להארו, זמן קצר לאחר שהיה מעורב בענייניו של בו. כיום עובד בָּוֹ גְווָאגְווָה כאנליסט פיננסי בקבוצת באואר בקנדה וגר בטורונטו.

בָּוֹ שִׂייוּנְג, אחיו הבכור של בו שילאי, הוא סגן יו"ר ומנכ"ל חברת אוורברייט אינטרנשיונל הרשומה בהונג קונג, אך הוא לכאורה רשום בשם בדוי, 'לִי שׂוֵּ'מִינְג'. החברה סירבה לאשר אם לִי שׂוֵּ'מִינְג ובָּוֹ שִׂייוּנְג הם אותו אדם.

## בתרבות הפפולרית
בסרט המכבסה (2019) הופיעה דמותו של בו ששוחקה על ידי השחקן ג'סי וואנג.

## לקריאה נוספת

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים סינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פקין
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1949