open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ספיקומלוס

**ספיקומלוס** (שם מדעי: *Spicomellus*) הוא סוג ובו מין יחיד של דינוזאור קוצני קדום בענף אנקילוזאוריה שחי בצפון אפריקה בתקופת יורה תיכון, כ-165 מיליון שנה לפני זמננו. הוא בולט במעטה הדוקרנים המרשים שלו. הוא נתגלה לראשונה ב-2019 סמוך לעיירה בולמאן במרוקו, הוגדר ותואר מדעית ב-2021 אך מאמר מפורט שתיאר את הממצאים החדשים והשלמים יותר כולל מבנה שריון הקוצים שלו פורסם רק ב-2025. זהו האנקילוזאור הקדום ביותר שנתגלה והראשון שנתגלה באפריקה. פירוש שמו המדעי הוא "קולר קוצני" כאשר spica זה "קוץ" או "דוקרן" ביוונית עתיקה ו-mellum זה "קולר" ולכן פירוש שמו הוא "קולר דוקרני" המתייחס לדוקרנים שסביב צווארו. הוא היה בינוני בגודלו, ותזונתו הייתה צמחונית.

## תיאור

המאפיין הבולט ביותר של הספיקומלוס הוא מעטה שריון דוקרנֵי העצם דמויי הקוצים שהקיף את גופו העליון, כתפיו, גבו וזנבו. דוקרנים ארוכים במיוחד (למעלה מ-87 ס"מ אורכם) בלטו מאזור הצוואר, הכתפיים ואגן הירכיים. גם זנבו היה קוצני ומצדי קצה הזנב בלטו סדרת דוקרני עצם ששימשו כנשק, בדומה ל"תגומייזר" של הסטגוזאורים. גידים מאובנים מחזקות את ההשערה שהזנב אכן שימש כנשק, וזוהי העדות הקדומה ביותר לזנב נשק בקרב האנקילוזאורים. שאר גופו היה מכוסה בדוקרנים קצרים יותר. חלק מדוקרני העצם היו מאוחים לצלעות שלו ולעצמות  הכסל — מאפיין ייחודי בקרב האנקילוזאורים שכמעט אצל כולם לוחיות השריון והדוקרנים היו אוסטאודרמים: עצמות שגדלו מעל העור ולא היו מחוברות לשלד הצירי. החוקרים סבורים שהדוקרנים — שנועדו במקור להרתעת טורפים והגנה מפני טריפה — התפתחו למבנה המפותח ומרשים מאוד על מנת לשמש לתצוגה תוך-מינית וחיזור.

אורכו היה  ומשקלו בין 1 ל-2 טונות.

## קישורים חיצוניים

* 
*  
* 

קטגוריה:אנקילוזאוריה
המרחק מהירח

ממוזער|סימולציה של המרחק בין כדור הארץ לירח לאורך 700 ימים
**המרחק מהירח** (באנגלית: **Lunar distance**; בקיצור: **LD**) הוא המרחק בין מרכז כדור הארץ למרכז הירח. פעמים רבות נעשה שימוש במונח כיחידת מידה בקרב אסטרונומים (LD -  \Delta_{\oplus L}). המרחק הממוצע הוא כ-385,000 קילומטר, או 1.3 שניות אור. המרחק הוא פי 30 מקוטר כדור הארץ. יחידת המידה משמשת לתיאור המרחקים מגופים קרובי ארץ, אך משמעותית גם בתורת היחסות הכללית.

## המרחק
המתמטיקאי האנגלי ארנסט ויליאם בראון פיתח משוואה טריגונומטרית על בסיס מראה הירח משני צידי כדור הארץ. לפי המשוואה המרחק הוא בין 384,399 ק"מ ל-385,000.6 ק"מ. המרחק בין כדור הארץ לירח יחסי ותלוי במסלול הירח סביב כדור הארץ ומיקומו (אפסיד).

יאן מיאוס, אסטרונום בלגי, שהתמחותו הידועה היא בחישוב תנועות ומסלולים של גרמי שמים שונים, ביסס את הנתונים הבאים על פי 1500 לפנה"ס עד 8000 לספירה:
* המרחק המקסימלי: 406,719 ק"מ ב-7 בינואר 2,226.
* המרחק המינימלי: 356,352 ק"מ ב-13 בנובמבר 1,054.

מרכז|ממוזער|600x600 פיקסלים|נקודה שעוברת במהירות האור בין כדור הארץ לירח בזמן אמת (1.255 שניות לאורך 384,400 ק"מ)

## היסטוריה
עד 1950, המחקרים הידועים ביותר בתחום היו של האסטרונומים והמתמטיקאים היוונים אריסטרכוס מסאמוס והיפרכוס. היפרכוס חקר את תנועת הירח ואישר את הערכים המדויקים עבור שתי תקופות של תנועתו, בעוד שאריסטרכוס העריך את יחס המרחקים בין הארץ לירח ולשמש. הערכתו של היפרכוס הייתה שהמרחק המקסימלי מהירח הוא 409,000 ק"מ. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, יצאו מחקרים חדשים בנושא, המשתמשים בעיבוד ומידול ממוחשב.

הניסוים המרכזיים בנושא התרחשו באמצעות רדאר (יחס אות לרעש), אף על פי שהיו בלתי מדויקים. בשנות ה-60 החלו ניסויים בלידאר, טכנולוגיית מדידת מרחק על ידי הארת המטרה בקרן לייזר, ומדידת הזמן שלוקח לקרן האור לחזור למקלט. ניסויים בקרן לייזר נעשו בעיקר על ידי ברית המועצות במצפה הכוכבים האסטרופיזי של חצי האי קרים .

במאה ה-21 החלו להשתמש במערכות מודרניות של צילום ו-GPS על מנת לשער את קביעת המרחק לירח.

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות מידה: אורך
ג'ינו פוללי

**ג'ינו פוללי** (באיטלקית: **Gino Polli**; 2 באוגוסט 1893 – 9 במאי 1926) היה קצין בצבא המלכותי האיטלקי.

## ביוגרפיה
פוללי נולד למשפחה אמידה במילאנו, וגדל בסביבה תרבותית שהקיפה אותו באינטלקטואלים ודמויות בולטות של חיי התרבות בעיר. אביו, פייטרו פוללי, בעל הבניין של גרנד הוטל אֶ דה מילאנו בויה מנצוני, היה ידידו של המלחין ג'וזפה ורדי, דמות מוכרת בחוגי המלון המפורסם.

הוא היה קשור מאוד לאחותו הצעירה, **מארה פוללי** (נולדה ב־1908), ושמר תמיד על קשרים משפחתיים חזקים, ברוח חינוך תרבותי ופטריוטי.

התנדב כחייל פשוט, ולאחר מכן פנה לקריירה צבאית באקדמיה הצבאית של מודנה, ובהמשך הצטרף לרגימנט ארטילריה של הצבא המלכותי האיטלקי.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כמפקד בדרגת סגן, והצטיין גם כצלף. הוא השתתף במערכות ובקרבות רבים, ביניהם קרב ויטוריו ונטו המכריע, שסימן את סיום הלחימה בחזית האיטלקית, וכן בקרב שלושת ההרים, אחת הפעולות הקשות והעקובות מדם של הארטילריה.

כאשר אזלו התחמושות, הוביל פוללי את אנשיו בלחימה במשך חודשים עם כידון בקרב פנים אל פנים על גדות נהר הפיאבה, תוך שהצטיין בנחישות וברוח הקרבה. בתנאים אלה חלה בדלקת ריאות קשה במי הנהר, שפגעה אנושות בבריאותו.

לאחר המלחמה שב למילאנו, שם נפטר ב־9 במאי 1926, בגיל 32 בלבד, כתוצאה מסיבוכי המחלה שנדבקה בקרב. הוא זכור כדוגמה לפטריוטיזם ולמסירות צבאית.

משפחת פוללי הייתה מעורבת עמוקות במאמץ המלחמתי: אחיו ג'אני פוללי ואנג'לו פוללי, ששירתו אף הם כגנרלים בחיל הברסליירי של הצבא המלכותי האיטלקי, נלחמו בקרבות הפיאבה והמשיכו בקריירה הצבאית עד להשתתפותם במבצעים של מלחמת העולם השנייה.

## לקריאה נוספת
* Ettore Crosignati, *Memorialul lui Gino Polli*, Editoriale Crosignani, ויה אולמטו 14 (1923–1940), Cubi, GdMI, מילאנו, 1926.

## ראו גם
* מלחמת העולם הראשונה
* קרב ויטוריו ונטו
* ג'וזפה ורדי
* מלחמת העולם השנייה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי צבא איטלקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1893
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1926
Red Lights

"**Red Lights**" (בעברית: "**אורות אדומים**") הוא סינגל של טייסטו, בשיתוף פעולה (ללא קרדיט) של מישל זיטרון , שיצא ב-13 בדצמבר 2013 בהוצאת חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ וקזבלנקה רקורדס. השיר נכתב על ידי טייסטו, קרל פאלק, רמי יעקב, מאנס ורדנברג, ויין הקטור ומישל זיטרון, והופק על ידי טייסטו, קרל פאלק ורמי יעקב. השיר מופיע באלבום האולפן החמישי של טייסטו, *A Town Called Paradise*, כסינגל השני של האלבום.

נכון לאוקטובר 2025, השיר הושמע למעלה מ-208 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-351 מיליון פעמים בספוטיפיי.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי טייסטו
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טייסטו
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רמי יעקב
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:שירי מוזיקת האוס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי
אנאפולינה

**אנאפולינה** (בפורטוגזית: **Associação Atlética Anapolina**) הוא מועדון כדורגל ברזילאי. המועדון נוסד בשנת 1948 בעיר אנאפוליס שבמדינת גויאס. קבוצת הכדורגל שיחקה בעבר בדרג הבכיר של אליפות ברזיל.

## היסטוריה
מועדון ספורט "אנאפולינה" הוקם בשנת 1948 לאחר פשיטת רגל של מועדון ספורט Anápolis Sport שפעל בעיר אנאפוליס. כבר באותה שנה הקבוצה השתלבה בתחרות מדינת גויאס. בדרג בכיר של תחרות זו היא השתתפה 57 פעמים ו-3 פעמים זכתה במקום השני.

בעונת 1978 הקבוצה לראשונה שיחקה בדרג עליון של אליפות ברזיל. בסך הכול היא שיחקה במעמד זה 4 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 1984). הישג השיא היה המקום העשירי בעונת 1982.

בתחרויות ליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה עד לשנת 2005. בסך הכול היא שיחקה בה 13 עונות. הישג השיא היה מקום שני בעונת 1981.

בהתאם לתוצאות עונת 1997 הקבוצה לראושנה ירדה לליגה שלישית. בשנת 2009 היא לראשונה שיחקה בליגה הרביעית בה שיחקה בפעם האחרונה בעונת 2019. מאז היא משחקת רק באליפות גויאס.

בתחרות הגביע הברזילאי הקבוצה שיחקה 4 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2015). היא לא הצליחה לעבור את השלב הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גויאס
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1948
לואי-אברהם ואן לו

**לואי-אברהם ואן לו** (בצרפתית: **Louis-Abraham van Loo**; 1653 – 1712) נודע כאברהם ואן לו עד להתנצרותו הקתולית בשנת 1681, וגם כלואי או לודוביק ואן לו, היה צייר מנייריסטי צרפתי בסגנון הבארוק וצאצא לשושלת הציירים ואן לו. לואי-אברהם היה בנו של הצייר ההולנדי מתור הזהב, יאקוב ואן לו ואביהם של הציירים ז'אן-בפטיסט ואן לו ושארל-אנדרה ואן לו (הידוע כקרל ואן לו). רוב ציוריו של לואי-אברהם עסקו בנושאים דתיים. הוא קיבל הזמנות ציורי פרסקו מהכנסייה וממספר מסדרים דתיים בליון, אקס-אן-פרובאנס, גראס, מיורקה וניס. הוא גם קיבל הזמנות להשלמת עיטורים (כולל ציורים למגורי הקצינים) של מספר ספינות של הצי הצרפתי בטולון. הוא נפטר בניס בשנת 1712.

## ביוגרפיה וקריירה
[180px|ממוזער|[ז'נבייב הקדושה, 1681]]
### פריז
אברהם נולד באמסטרדם בשנת 1653 אך נלקח לפריז בגיל שבע. אביו, יאקוב ואן לו, היה מעורב בקטטה בפונדק, במהלכה דקר אדם בחרבו. האיש מת לאחר מכן מפצעיו ויאקוב נמצא אשם ברצח ונאלץ לברוח מהמדינה עם משפחתו.

בשנת 1667, אברהם ואחיו ז'אן התאזרחו כאזרחי צרפת. האחים למדו בקורסים שהוצעו על ידי האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, אך ב-29 בנובמבר 1670 גורש אחד מהם בגין תקיפה (voies de fait). שני הבנים הפסיקו להשתתף בקורסים, אם כי שנה לאחר מכן, בשנת 1671, כל אחד מהם זכה בפרס בתערוכת הסלון בארמון הלובר. אברהם זכה בפרס ה-huitème (פרס שמיני) עבור ציור שכותרתו "לואי ה-14 מעניק שלום לאירופה"; בד שחגג את סוף מלחמת ההאצלה שהושגה על ידי חוזה אקס-לה-שאפל (1668).

### איטליה
[180px|ממוזער|[פטרוס הקדוש נמסר על ידי המלאך]]
אברהם וז'אן ואן לו נעלמו מהרישומים לתקופה של עשר שנים לאחר סילוקו מהאקדמיה. ההנחה היא שהם נסעו רבות ברחבי איטליה במהלך תקופה זו, ושכללו את אמנותם.

אברהם הופיע ברישומי כנסיית האורסולינים בליון בשנת 1681, שם נאמר שהוא ויתר על אמונתו היהודית והתנצר. בשלב זה הוא גם אימץ את שם המשפחה לואי (או לודוביץ').

### מורשת
במשך שנים רבות, לואי-אברהם נחשב כמי שחי חיים צנועים, עם הזמנות מעטות יחסית. עם זאת, מחקרים שפורסמו בשנים 1985 ו-2000 הציעו כי קשה היה להבחין בין עבודותיו של לואי לבין ציורים מניריסטיים בארוקיים טיפוסיים של תקופתו, מה שמסביר מדוע הערכת יצירתו תמיד הייתה בעייתית. הוכח כי אפילו במהלך שלוש עשרה שנותיו האחרונות השקטות ביותר, לואי פיזר מספר ציורים בין בתי המלוכה של פרובאנס וצפון איטליה. ב-24 באוקטובר 1707, הוא גם קיבל הזמנה ל-12 ציורים לקישוט הארמון המלכותי בפריז, לרגל לידתו של לואיס, בנו של פליפה מספרד ונכדו של לואי ה-14. לאחר מותו, עשרה ציורים נוספים נרשמו במלאי הסטודיו שלו, כולם בשלבי השלמה שונים.

## קישורים חיצוניים
* 
* אילן יוחסין באתר Web Gallery of Art
* גנאלוגיה באתר Geneanet

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים צרפתים
טירת פישבאך

**טירת פישבאך** (בלוקסמבורגית: **Schlass Fëschbech**, בצרפתית: **Château de Fischbach**, בגרמנית: **Schloss Fischbach**) היא טירה בלוקסמבורג. הטירה שוכנת סמוך לעיירה פישבאך שבמרכז לוקסמבורג.

## היסטוריה
לפישבאך ההיסטוריה הארוכה ביותר מכל טירות לוקסמבורג. מנזר איכטרנאך, המוסד העשיר ביותר בלוקסמבורג במשך מאות שנים, היה הבעלים הראשון של אחוזת פישבאך. תיעוד היסטורי מציין כי בשנת 1050 עבר הנכס לידי וסל חופשי שאינו כפוף לכנסייה. במהלך השנים עברה הטירה שיפוצים ושינויים רבים, כולל הרס מוחלט בשנת 1635 במהלך מלחמת שלושים השנים.

ברבע השני של המאה ה־19, התעשיין והמטאלורג אוגוסט גרנייה רכש את הטירה והפך את האחוזה למרכז תעשייתי על ידי הקמת כבשנים. בשנת 1847 רכש את הטירה הדוכס הגדול וילם השני - ראש המדינה הראשון שהחזיק בה - במטרה לחזק את שליטתו הפוליטית בלוקסמבורג ולפייס את הציבור בעקבות המהפכה הבלגית. עם רכישת האחוזה, הורה על הריסת הכבשנים של גרנייה.

בשנת 1884 רכש את הטירה הדוכס אדולף מנאסאו, לימים הדוכס הגדול של לוקסמבורג, לאחר פירוק האיחוד הפרסונלי עם הולנד בשנת 1890.

במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה שימשה טירת פישבאך כבית הבראה לאמנים גרמנים תחת השם "קינסטרלהיים פישבאך" (*Künstlerheim Fischbach*). אף על פי כן, לא נמנעה מהטירה ביזת יצירות אמנות ופריטים היסטוריים, כפי שאירע בטירות נוספות בלוקסמבורג. עם זאת, בניגוד לטירות אחרות, היא לא שופצה או נהרסה באופן חלקי לצורכי המשטר הנאצי, ולכן נותרה ראויה למגורים עם שובה מהגלות של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.

ז'וזפין שארלוט, הדוכסית הגדולה התגוררה בה עד מותה. לאחר מכן עברו להתגורר בטירה בנה הנסיך אנרי ורעייתו הנסיכה מריה תרזה, עד לעלייתו לשלטון בשנת 2000, לאחר התפטרות אביו, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. ז'אן התגורר בטירה עד מותו ב־23 באפריל 2019.

בסוף שנת 2019 עברו לגור בטירה גיום, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ורעייתו סטפני, הדוכסית הגדולה, לאחר ששבו משהות בת שנה בלונדון. לאחר עלייתו של גיום לכס הדוכסות, הוא, רעייתו ובניהם שארל, נסיך הכתר של לוקסמבורג והנסיך פרנסואה - עתידים לעבור להתגורר בקוטג' חדש שייבנה בשטח טירת ברג בשנת 2026. באותו שלב, ישובו אנרי ומריה תרזה להתגורר בטירת פישבאך.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לוקסמבורג: מבנים
קטגוריה:אירופה: טירות
פרנסואה ואן לו

**פרנסואה ואן לו** (בצרפתית: **François van Loo**; 18 בנובמבר 1708 – 1732) היה צייר צרפתי, אחיו של הציירים לואי-מישל ואן לו ושארל-אמדי-פיליפ ואן לו. הוא היה צאצא של משפחת אמנים הולנדים מהמאה ה-16.
## ביוגרפיה
פרנסואה ואן לו היה בנם השני של הצייר ז'אן-בפטיסט ואן לו ומרגריט לה ברון. הוא למד את יסודות הציור מאביו, שחי באקס-אן-פרובאנס ולאחר מכן באיטליה בין השנים 1714 ל-1719. לאחר שנשאר בטורינו עם אמו, הוא הצטרף לאביו ברומא רק בשנת 1717. בפריז, במלון בורבון-סואסון, שם התגוררה המשפחה, תחת חסותו של נסיך קריניאנו, הוא המשיך את הכשרתו.

במאי 1728 הוא הגיע לאקדמיית צרפת ברומא כסטודנט חיצוני, מלווה באחיו הבכור לואי-מישל, דודו שארל-אנדרה ואן לו ופרנסואה בושה הצעיר, הודות לחסותו של הדוכס לואי אנטואן דה פרדיאן דה גונדרין. התכתבות המנהלים מציינת כי ואן לו, "שזכה בפרסים ברומא", הומלץ על ידי הקרדינל דה רוהן, על פי בקשת הנסיכה פמפיל, לד'אנטין לקבל מקום באקדמיה בשנת 1730. ניקולס ולגהלס, מנהל אקדמיית צרפת ברומא, הבטיח לד'אנטין ב-16 בפברואר כי "עם הכישרונות שקיבל מהשמיים, הוא יהפוך למיומן מאוד, כי יש מספיק כדי ליצור נושא מצוין". במהלך שהותו בפאלאצו מנצ'יני, ואן לו העתיק יצירות של אמנים איטלקיים גדולים וצייר ציורים של נושאים היסטוריים ומיתולוגיים: את "ונוס" של פאולו ורונזה, שהייתה בפאלאצו קולונה (1730, ואז עותק שני שנה לאחר מכן), את "מיכאל הקדוש" של גווידו רני (לפני 1730) ואת "ניצחון גלאטיאה" (לפני 1732). בשנת 1731 כתב המנהל שאם ימשיך, ואן לו יהיה "סטודנט טוב מאוד", אם יימנע מהחנופה שקיבל. הוא חזר על כך שנה לאחר מכן, ואף על פי שציין שואן לו היה "צעיר מאוד וחונך בצורה גרועה", הוא הבטיח ש"הוא יהפוך למצוין".

במאי 1732, פרנסואה ואן לו עזב את רומא כדי להצטרף לדודו בפירנצה, ולחזור יחד לפריז. עם זאת, הוא היה קורבן לתאונת רכיבה על סוסים בטורינו, בה איבד את חייו בגיל 24. בסוף יולי, ולגהלס, מיואש, הודיע על מותו לד'אנטין.

## עבודות עיקריות
[250px|ממוזער|"פשיטת עורו של [מארסיאס"]]
היצירות הידועות מגיעות מהמכירה לאחר מותו של אחיו לואי-מישל בפריז בנובמבר 1772:
* "ניצחון גלאטיאה", 1732, טירת פונטנבלו, המוזיאון הלאומי של הטירה
* "אישה עירומה שוכבת על גבה", מכירת כריסטי'ס, פריז, 26 ביוני 2002, מספר פריט 46
* "אישה עירומה ישנה", מיקום לא ידוע
* "אקדמיה לגברים", מיקום לא ידוע
* דון-8

מוזיאון הלובר ומוזיאון ארבו באקס מציגים רישומים של פרנסואה ואן לו.

## קישורים חיצוניים

* פרנסואה ואן לו באתר artprice.com

קטגוריה:ציירים צרפתים
מעל ומעבר לירח

**מעל ומעבר לירח** (באנגלית: **Over the Moon**) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי מונפש משנת 2020 בבימויו של גלן קין (בבימויו הראשון) ובבימויו המשותף של ג'ון קאהרס, על פי תסריט מאת אודרי וולס, עם חומרי תסריט נוספים מאת אליס וו וג'ניפר יי מקדוויט. הסרט הופק על ידי אולפני פרל ונטפליקס אנימציה, והונפש על ידי סוני פיקצ'רס אימג'וורקס. מככבים בו קולותיהם של קאתי אנג, פיליפה סו, קן ג'ונג, ג'ון צ'ו, רותי אן מיילס, מרגרט צ'ו וסנדרה או. העלילה עוקבת אחר נערה הרפתקנית בשם פייפיי, שבונה חללית כדי לפגוש את האלה המיתולוגית על הירח צ'אנג-אה .

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים מונטקלייר ב-17 באוקטובר 2020, ולאחר מכן הופץ בנטפליקס ובבתי קולנוע נבחרים ב-23 באוקטובר. הסרט גרף 860,000 דולר ברחבי העולם; הוא זכה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט ההנפשה הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס הסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-93. זהו הסרט האחרון שוולס עבדה עליו לפני מותה והוא הוקדש לזכרה.

## תקציר העלילה
פייפיי היא ילדה נבונה ומלאת תושייה אשר מתאבלת על אימה המנוחה, לשם כך היא בונה חללית ויוצאת למסע לירח כדי להוכיח את קיומה של אלת הירח המיתולוגית הידועה בשם צ׳אנג-אה.

## דמויות ומדבבים
* קאתי אנג בתפקיד פייפיי, ילדה בת 14 (15 בסוף הסרט) שמאמינה בצ'אנג'ה מאז אובדן אמה.
** ברייסן הול בתפקיד פייפיי הצעירה.
* רוברט ג'י צ'יו בתפקיד צ'ין, בנה בן ה-8 של גברת ג'ונג (9 בסוף הסרט) ואחיה החורג של פיי פיי.
* פיליפה סו בתור צ'אנג-אה, אלת הירח המיתולוגית שמשתוקקת להיות שוב עם אהובה האמיתי הוי. התלבושות שלבשה צ'אנג-אה בסרט עוצבו ונוצרו על ידי מעצב האופנה העילית הסיני גואו פיי.
* קן ג'ונג בתפקיד גובי, פנגולין לונארי ויועץ מלכותי לשעבר, אשר הוגלה לפני אלף שנה.
* ג'ון צ'ו בתור בא בה, אביו של פיי פיי.
* רותי אן מיילס בתור מא מא, אמה המנוחה של פיי פיי.
* סנדרה או בתפקיד גברת צ'אנג, ארוסתו החדשה של בה בה, לימים אשתו ואמו החורגת של פיי פיי.
* מרגרט צ'ו בתפקיד דודה לינג, אחת מדודותיה של פיי פיי.
** צ'ו גם מדבבת את גרטץ', אחת מ"בייקר צ'יקס".
* קימיקו גלן בתור דודה מיי, עוד אחת מדודותיה של פיי פיי.
** גלן גם מדבבת את לולו, אחת מ"בייקר צ'יקס".
* ארט באטלר בתפקיד דוד, דודו של פיי פיי.
** באטלר גם מדבב את ביל, אחת מ"בייקר צ'יקס".
* איירין צו בתפקיד סבתא, סבתא של פיי פיי.
* קלם צ'אונג בתפקיד סבא, סבא של פיי פיי.
* קונרד ריקמורה בתפקיד הואי, מושא האהבה האמיתי של צ'אנג-אה.

### מדבבים בעברית
* נועה קליין - פייפיי
* מאיה מיטלפונקט - צ׳אנג-אה
* גיא גולדברג - צ'ין
* עידו רוזנברג - גובי
* אורי דרור - אבא
* שירלי לילו - אמא
* אילנית גרשון - גברת צ'אנג
* גילי גולדברג - פייפיי הצעירה
* הילה סורג'ון פישר - דודה לינג / גרטץ'
* מיה אלון - דודה מיי / לולו
* אליעזר וייס - דוד / ביל
* יעל עמית - סבתא
* עמי מנדלמן - סבא
* סער בדישי - הואי
* עדי בר לב - סהרונית כחולה
* עינת אזולאי - סהרונית ורודה
* מייה קדוש - סהרונית צהובה

מדבבים נוספים: דדי זהר, ניר רון, דניאל מגון, יובל בינדר, דן שצברג, דניאל שופוב, נורית בנאי קורן, אנה שפיץ, לורה שופוב וליה שקד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי אנימציה של נטפליקס
קטגוריה:נטפליקס: סרטים
קטגוריה:סרטי דרמה קומית אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטי 2020
Wherever I Go

"**Wherever I Go**" הוא סינגל של להקת הפופ רוק האמריקאית ואן ריפאבליק, שיצא ב-13 במאי 2016 בהוצאת חברות התקליטים מוזלי מיוזיק גרופ ואינטרסקופ רקורדס. השיר נכתב והופק על ידי ראיין טדר, ברנט קטצל ונואל זנקנלה. השיר מופיע באלבום האולפן הרביעי של הלהקה, *Oh My My* כסינגל המוביל של האלבום.

נכון לאוקטובר 2025, השיר הושמע למעלה מ-133 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-533 מיליון פעמים בספוטיפיי.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי ואן ריפאבליק
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נואל זנקנלה
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי ג'וזף קאהן
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
משפט פאריס (ויליאם אטי)

**משפט פאריס** (באנגלית: **The Judgement of Paris**) הוא ציור מאת האמן הבריטי ויליאם אטי, שנוצר בין השנים 1825 ו־1826. היצירה מתארת את הסצנה המיתולוגית שבה פאריס מעניק תפוח זהב לאפרודיטה כסמל לניצחונה בתחרות היופי בינה לבין הרה ואתנה, אירוע שהוביל על פי המסורת לפרוץ מלחמת טרויה. היצירה מוצגת בגלריית ליידי לוור לאמנות שבפורט סנלין בממלכה המאוחדת.

## הסיפור במיתולוגיה היוונית: הרקע לציור
משפט פאריס היה תחרות יופי בין שלוש אלות האולימפוס – אפרודיטה, הרה ואתנה – על פרס של תפוח זהב שעליו נכתב "ליפה מכולן". הסיפור החל בחתונתם של פלאוס ותטיס, אליה הוזמנו כל האלים למעט אריס, אלת המריבה. מתוך כעס השליכה אריס את התפוח אל בין האלות, ושלושתן טענו לבעלות עליו. זאוס סירב לשפוט והורה להרמס להוביל את האלות אל פאריס מטרויה שיכריע ביניהן. כל אחת מהן ניסתה לשחד את פאריס: הרה הבטיחה לו מלוכה על אסיה, אתנה הבטיחה לו חכמה וניצחון במלחמה, ואפרודיטה הבטיחה לו את אהבת הלנה, היפה בנשים. פאריס בחר באפרודיטה, וכתוצאה מכך נחטפה הלנה מידי בעלה מנלאוס – מעשה שהוביל ישירות לפרוץ מלחמת טרויה ולחורבן העיר.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע שבו פאריס, נסיך טרויה, מעניק את תפוח הזהב לאפרודיטה, אלת האהבה, כסימן לניצחונה בתחרות היופי על פני הרה ואתנה. במרכז הקומפוזיציה נראית אפרודיטה עומדת זקופה, ידה מושטת לקבל את הפרס, ולצדה שתי האלות היריבות בתנוחות שונות המבטאות תנועה ואיפוק. פאריס מתואר מימין, לבוש בבגד בהיר, כאשר מבטו מופנה כלפי אפרודיטה והוא מושיט לעברה את ידו.

הרקע הפתוח של הסצנה כולל שמיים תכולים והרים בהירים, המעניקים לתמונה תחושת מרחב מיתי ואור טבעי רך. אטי השתמש בגוונים חמימים ומוזהבים להדגשת גופיהן של הדמויות, ובשילוב של ירוקים, ורודים וכחולים בבדים הפרושים סביבן. האיזון בין שלוש האלות לדמותו של פאריס יוצר תחושת יציבות והרמוניה, והדיוק באנטומיה ובתנוחות הגוף משקף את השפעת האמנות הקלאסית על האמן. היצירה, אחת הגדולות והידועות של אטי, נוצרה עבור הרוזן הרביעי מדרנלי והוצגה באקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1826.

## גרסה נוספת
גרסה נוספת של הציור "משפט פאריס", הידועה גם בשם "The Choice of Paris", צוירה בשנת 1846. היצירה מציגה את הסצנה המיתולוגית שבה פאריס מוסר את תפוח הזהב לאפרודיטה, לאחר שהעדיף אותה על פני הרה ואתנה, ובכך גרם בעקיפין לפרוץ מלחמת טרויה. הציור מתאפיין בצבעוניות עשירה ובשימוש ב"טונים יהלומיים" – וילונות בגוני אזמרגד ואלמוג ושמים בגוון טורקיז. היצירה נחשבת לאחת הדוגמאות הבולטות ליכולתו של אטי לתאר את גוף האדם בעירום ובצבעי שמן, תחום שבו נודע כאחד החלוצים בציור האנגלי. גרסה זו מצויה כיום באוסף סקרבורו ומוצגת בגלריית האמנות של סקרבורו, בחדר לאוטון.

## הערות שוליים

קטגוריה:ויליאם אטי: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מלחמת טרויה
קטגוריה:ציורי עירום
הרו ולאנדרוס (ויליאם אטי)

**הרו ולאנדרוס** (באנגלית: **Hero and Leander**) הוא ציור מאת האמן האנגלי ויליאם אטי, שהוצג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1829. הציור מתאר את סיפור האהבה הטרגי של  הרו, כוהנת האלה ונוס, ושל לאנדרוס, שחצה מדי לילה בשחייה את מצר ההלספונט כדי לפגוש בה. היצירה מתמקדת ברגע שבו הרו קופצת אל מותה לאחר שלאנדרוס טבע בסערה בים.

## תיאור היצירה
אטי מציג את סצנת הסיום של האגדה: גופותיהם של שני האוהבים העירומים למחצה שוכבות זו לצד זו על רקע חוף סוער, ברגע טרגי של מותם המאוחד. הדמויות מוצגות בפרספקטיבה דרמטית, והאמן משתמש באור עז ובקונטרסטים חזקים כדי להעצים את תחושת האבל והסערה. האינטנסיביות הרגשית והחושנית של הציור משקפת את הזיקה של אטי לרעיונות הרומנטיים ולתיאורים מיתולוגיים של תשוקה ואבדן.

## מקור השראה
השראתו של אטי נשענה על התרגום האנגלי של הפואמה היוונית הקדומה "אהבות הרו ולאנדרוס" מאת מוסאוס, שבוצע בידי הכומר פרנסיס פוקס בשנת 1760. הפואמה מתארת כיצד לפיד האהבה של הרו כבה בסערה ולאנדרוס טבע, וכיצד היא קפצה בעקבותיו אל מותה. השורה האחרונה של השיר, "They liv’d united, and united died", מבוטאת בציור באמצעות הקומפוזיציה שבה שני האוהבים מוצגים כמתאחדים במותם.

## פרשנות
אטי תיאר את היצירה כ"היפה ביצירותיי היפות" ובכך ביטא את אמונתו בציור כביטוי מוסרי ואסתטי. הוא הדגיש את הצגת הגוף העירום כתמה טהורה ונקייה מפיתוי, בהתאם לאמרה "לטהורי לב הכול טהור". שילוב הצבעוניות החמה, המרקמים העדינים והקומפוזיציה המעוגלת מציגים את כוחו של האמן כצייר צבעוני ורומנטי מוביל. הציור, שהושלם בשלושת ימי ההכנה האחרונים לפני פתיחת התערוכה באקדמיה, זכה לשבחים רבים מצד המבקרים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ויליאם אטי: ציורים
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:גלריית טייט
קטגוריה:ציורי עירום
ז'ול סזאר דניס ואן לו

**ז'ול סזאר דניס ואן לו** (בצרפתית: **Jules-César-Denis van Loo**; 1743 – 1821) היה צייר נוף צרפתי. הוא נולד בפריז בשם "ז'ול סזאר דניס ואן לו", אך חתם על ציוריו בשם "סזאר ואן לו". הוא ידוע בזכות נופי החורף שלו.

## ביוגרפיה
בנו של קרל ואן לו, "הנציג האחרון של שושלת ואן לו המשגשגת", התקבל ב-1767, לתחרות על פרס רומא, ואוכסן באקדמיית צרפת ברומא. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בשנת 1784 והציג בסלונים בין השנים 1784 ו-1817. היגר לטורינו בשנת 1791, אך שמר על קשר עם פריז. הוא התמחה בנופי חורף מושלגים. נפטר בפריז, באותה עיר שבה הוא נולד.

## גלריה


File:Jules Cesar Denis van Loo Winterlandschaft mit Händlerkarawane.jpg | שיירת סוסים עוצרת בכפר בחורף

File:Paysage avec effet de neige.jpg | נוף עם אפקט שלג



## ביבליוגרפיה

* Jacques Foucart, notice from the exhibition catalogue: From David to Delacroix, French Painting from 1774 to 1830, Paris, Galeries nationales du Grand Palais, 1974–1975, p. 640–641, plate 93.

## קישורים חיצוניים

* מיצירותיו באתר ARTuk
* ז'ול סזאר דניס ואן לו באתר המוזיאון הבריטי
* ז'ול סזאר דניס ואן לו באתר הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)

קטגוריה:ציירים צרפתים
הגן המכושף (ווטרהאוס)

**הגן המכושף** (באנגלית: **The Enchanted Garden**) הוא ציור מאת האמן האנגלי ג'ון ויליאם ווטרהאוס, שנוצר בשנים 1916–1917. היצירה מתארת סצנה מתוך אחד הסיפורים ביצירה "דקאמרון" מאת ג'ובאני בוקאצ'ו ונחשבת לאחת מעבודותיו המאוחרות של האמן. הציור נותר לא גמור לאחר מותו בפברואר 1917 והוצג באקדמיה המלכותית בלונדון באותה שנה כמחווה לזכרו.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע שבו דיאנורה, הנראית משמאל, ניצבת מול אנסאלדו, המחזר אחריה מימין. דיאנורה מבטיחה להיענות לו רק אם יצליח לברוא בחודש ינואר גן שבו יפרחו פרחי קיץ. בעזרת קוסם מצליח אנסאלדו במשימה, ובציור נראה הרגע שבו הוא מציג לפניה את הגן המכושף. הסצנה משקפת אהבה אסורה ותשוקה מודחקת, המתבטאות בהבעות הפנים ובתנועות הדמויות. הציור נותר לא גמור עם מותו של האמן.

## מקור השראה ועלילה
הציור מבוסס על סיפור מתוך "דקאמרון", שבו קבוצת צעירים ונערות שנמלטו מהמגפה בפירנצה של המאה ה-14 מבלים עשרה ימים בבידוד, ובכל יום אחד מהם מתמנה למלך או למלכה ומספר סיפור. בפרק זה מסופר על דיאנורה, אשתו של ג'ילברטו, שאומרת כי תיענה לחיזוריו של אנסאלדו אם יצליח לברוא גן אביבי בחורף. אנסאלדו מצליח בעזרת קוסם, אך דיאנורה מתוודה בפני בעלה, וזה מורה לה לקיים את הבטחתה. נרגש מיושרה, משחרר אותה אנסאלדו מההסכם. הסצנה מבטאת פיוס מוסרי ואהבה טהורה על רקע מעשה קסם.

## פרשנות
ווטרהאוס התבסס על דמיונו ועל אהבתו לסיפורים מיתיים ואגדיים. מבקר האמנות אנתוני הובסון תיאר את יצירתו כמתאפיינת באיזון קומפוזיטיבי ובבחירה מדויקת של רגע עלילתי אחד שבו הזמן כאילו עוצר. בגן המכושף מתגלמים יסודות של פיוט, מסתורין ועצב מאופק. הסצנה נושאת משמעות סמלית של חיים ויופי הנולדים בלב החורף. הציור נרכש על ידי לורד לוור מאשתו האלמנה של ווטרהאוס תמורת 500 ליש"ט.

הציור מציג את סגנונו המאוחר של ווטרהאוס, ומשלב עושר ויזואלי עם אווירה רגשית מהורהרת. אף שהיצירה נותרה בלתי גמורה, היא מתאפיינת במורכבות קומפוזיציונית ובתחושת חיות הניכרת בדמויות ובנוף הגן. בביקורת צוין כי הציור חסר במידת מה את החדות והברק שאפיינו את עבודותיו המוקדמות של האמן, אך שומר על איכויות ציוריות ועל ביטוי פיוטי המזוהים עמו. היצירה נתפסת כדוגמה ליכולתו של ווטרהאוס לשלב בין ריאליזם מדויק לבין ממד סמלי ומדומיין המאפיין את יצירותיו המאוחרות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ון ויליאם ווטרהאוס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי פרחים
מוזיקה אלטרנטיבית

**מוזיקה אלטרנטיבית** הוא ז'אנר מוזיקלי שהופיע לראשונה בסוף שנות ה-1970 בארצות הברית. כמו כן, מוזיקה אלטרנטיבית הוא מונח מטרייה המציין מוזיקה שחורגת מהמגמה המוזיקלית או מהמודלים המוזיקליים המקובלים.

הז'אנר מבוסס על התפיסה התרבותית הכללית של אמנות אלטרנטיבית. במקרה זה, מוזיקה אלטרנטיבית מובנת כמוזיקה שלא יכולה להתאים למסורת מסוימת. כמו כן, לז'אנר מוזיקלי זה אין מאפיינים מבחינים שהופכים אותו לסגנון מוזיקלי ייחודי, אלא מקבץ רחב של ז'אנרים מוזיקליים החורגים ממוזיקה מסחרית ותעשייתית, ולכל אחד מהם מאפיינים משלו.

בין הז'אנרים של מוזיקה אלטרנטיבית ניתן לציין את:
* קאנטרי אלטרנטיבי
* דאנס אלטרנטיבי
* היפ הופ אלטרנטיבי
* מטאל אלטרנטיבי
* פופ אלטרנטיבי 
* R&B אלטרנטיבי
* רגאטון אלטרנטיבי 
* רוק אלטרנטיבי
* רוק אלטרנטיבי נוצרי
* מוזיקת אינדי
* אינדי פולק, שלעיתים מכונה כפולק אלטרנטיבי
* נאו סול, שלעיתים מכונה כמוזיקת נשמה אלטרנטיבית
* גראנג'
* מוזיקת עולם
* מוזיקת הגל החדש
* מוזיקת לואו-פיי
* מוזיקת מחתרת

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:שנות ה-1970 במוזיקה
סאו ז'וזה (כדורגל)

**סאו ז'וזה** (בפורטוגזית: **São José Esporte Clube**) הוא מועדון כדורגל ברזילאי. המועדון נוסד בשנת 1933 בעיר סאו ז'וזה דוס קמפוס שבמדינת סאו פאולו. קבוצת כדורגל שיחקה בעבר בדרג הבכיר של אליפות ברזיל. 

## היסטוריה
מועדון ספורט "סאו ז'וזה" הוקם בשנת 1933 לאחר איחוד מספר קבוצות שהיו קיימות בעיר סאו ז'וזה דוס קמפוס שבמדינת סאו פאולו. בשנת 1964 קבוצת המועדון הפכה לקבוצה מקצועית. בשנת 1966 התקדמה הקבוצה לדרג השני של אליפות סאו פאולו בכדורגל. בשנת 1989 היא העפילה לדרג הבכיר ושיחקה ברמה זו עד לשנת 1999. בשנת 1989 היא סיימה את העונה במקום השני. בשנת 1976 במטרה למנוע פשיטת רגל המועדון שינה את שמו וצבעי הקבוצה. 

בעונת 1982 הקבוצה לראשונה שיחקה בדרג העליון של אליפות ברזיל. בסך הכול היא שיחקה במעמד זה רק פעמיים. ההישג הטוב ביותר היה המקום ה-12 בשנת 1982. 

בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה מספר עונות בשנים 1989-1992. בשנת 1989 היא סיימה במקום השני. 

במאה ה-21 הקבוצה משחקת לסירוגין בליגה בשלישית ובליגה הרביעית. 

בתחרות הגביע הברזילאי הקבוצה שיחקה רק בשנת 1990. היא לא הצליחה לעבור את השלב הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סאו פאולו: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1933
Cool Kids

"**Cool Kids**" הוא סינגל של להקת האינדי פופ האמריקאית אקוסמית' , שיצא ב-31 במאי 2013 בהוצאת חברת התקליטים וורנר רקורדס. השיר נכתב על ידי גראהם סירוטה, ג'סיה דזבונק, נואה סירוטה, ג'ף סטיבנס, ג'יימי סירוטה וסידני סירוטה, והופק על ידי מייק אליזונדו ורוב קוואלו.

נכון לאוקטובר 2025, השיר הושמע למעלה מ-213 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-645 מיליון פעמים בספוטיפיי.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2013
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2013
קטגוריה:סינגלים מ-2014
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פופ רוק אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר רקורדס
בית הכנסת באדה (סרביה)

**בית הכנסת באדה** (בסרבית: **Синагога у Ади**) היה בית כנסת אשכנזי שפעל בעיירה אדה במחוז באנאט הצפוני שבפרובינציית וויבודינה בסרביה, בין השנים 1896–1941. המבנה שרד את אירועי אירועי השואה וב-1973 נהרס על ידי שלטונות יוגוסלביה.
## היסטוריה

הקהילה היהודית באדה נוסדה ב-1790 על ידי יהודים יוצאי בוהמיה ומוראביה. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר מחקלאות וטחנות קמח וממסחר בתוצרת חקלאית. בהמשך עסקו היהודים בענפי מסחר ותעשייה נוספים. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, הצטרפה קהילת אדה למחנה האורתודוקסי. ב-1880 מנתה הקהילה 410 נפשות, ב-1921 מנתה הקהילה 370 נפשות, וב-1925 הגיעה לשיא גודלה ומנתה 470 נפשות. מבחינה הלכתית חל בתקופת בין המלחמות פילוג בין מרבית הקהילה שנמנתה עם הזרם האורתודוקסי, לחלק קטן חסידי שהתאחד הלכתית עם תושבי הכפר באצ'קו פטרובו סלו. מאמצע שנות ה-20 החלה הגירה פנימית מקהילת אדה לקהילות מבוססות יותר בערים הגדולות בממלכה.

באדה נרשמה פעילות ציונית ענפה, והיו בה תנועות נוער וקבוצות ספורט. ב-1940 מנתה הקהילה 350 נפשות. כאמור, באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה ואזור באצ'קה ובכלל זה העיירה אדה סופח להונגריה. 60 יהודים נרצחו כבר בתחילת השלטון ההונגרי. רוב יהודי הקהילה כ-290 איש נספו בשואה. כ-60 נפשות שבו לאדה וניסו לשקם את הקהילה. מרבית היהודים מקרב שארית הפליטה עלו לישראל ב-1948. 

## המבנה
בית תפילה מעץ במקום בו נבנה בהמשך בית הכנסת מתועד בכתובים ב-1860, עת כיהן ברבנות מרדכי אליעזר ובר. עם הגידול במספר בני הקהילה הוחלט לבנות בית כנסת ברוח התקופה האוסטרו-הונגרית, וב-1896 נבנה בית הכנסת החדש. במועד זה מנתה הקהילה 400 נפשות ורבה היה יעקב הלוי פראגר בית הכנסת היה בן שלוש קומות, עוטר בשני צריחים והכיל 200 מקומות ישיבה. בקומתו השנייה שכנה עזרת הנשים ובה 100 מקומות ישיבה. בית הכנסת הוקף בגדר אבן אשר עוטרה באביזרים מברזל. במתחם הגדול של המבנה שכנו גם מקווה טהרה ובית מטבחיים עבור הקהילה. לצד בית הכנסת שכן תלמוד תורה ובעברו השני של הכביש שכנו מגורי הרב והשוחט.

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה הוחרם המבנה וחולל. בהמשך ניזוק קשות. לאחר המלחמה בוצע שיקום חלקי במבנה, וב-1948 הותקן בבית הכנסת לוח זיכרון ועליו שמות הנרצחים במחנות ההשמדה. לאחר עליית בני הקהילה לישראל, נותרו באדה שתי משפחות יהודיות, פסקה הפעילות הקהילתית ולא היה מימון להמשך תחזוקת בית הכנסת. ב-1973 נהרס המבנה לטובת הקמת מבני מגורים. לוח הזיכרון הועבר לחלקה היהודית של בית הקברות המקומי. ב-18 ביוני 1994, במלאת 50 שנים לגירוש יהודי אדה למחנות ההשמדה הוצבה לוחית זיכרון על קיר בית המגורים שהוקם במקום בית הכנסת שנהרס.

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת באדה, באתר המרכז לאמנות יהודית

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|250px|לוחית הזיכרון לבית הכנסת באדה
אדה
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
מפעל סינון המים קרוטון

**מפעל סינון המים קרוטון** (באנגלית: **Croton Water Filtration Plant**) הוא מתקן לטיפול במי שתייה בניו יורק שהחל לפעול בשנת 2015. עלות בניית המפעל הייתה מעל 3 מיליארד דולר, המתקן נבנה 49 מטר מתחת למגרש הגולף מושולו  בפארק ואן קורטלנדט בברונקס.

## היסטוריה
בתחילת המאה ה-21, שלוש מערכות אמות המים המספקות מים לעיר השתמשו בטכנולוגיית כלור, אך לא בסינון (בניגוד למערכות מים עירוניות גדולות אחרות בארצות הברית). המים במערכת אמת המים העתיקה של הקרוטון, העתיקה מבין השלוש, היו לעיתים קרובות בעלי רמות עכירות גבוהות, דבר המגביל את יעילות הכלור כתהליך חיטוי. בעיות העכירות באגן הניקוז של נהר הקרוטון נובעות ממקורות טבעיים ומזיהום נגר עירוני. מערכת קרוטון מספקת כעשרה אחוזים ממערכת המים של ניו יורק ובניית מערכת סינון לטיפול בבעיות העכירות הוצעה מאז שנות ה-90. מפעל הסינון קרוטון נבנה לאחר תביעה שהוגשה בשנת 1997 נגד עיריית ניו יורק על ידי הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA), משרד המשפטים האמריקאי ומדינת ניו יורק. העיר הגיעה לפשרה בתביעה והונפק צו הסכמה בתנאי שהעיר תבנה את המפעל עד שנת 2006. העיר בחנה אתרים אפשריים למפעל כזה במשך יותר מ-20 שנה הן בברונקס והן במחוז וסטצ'סטר הסמוך. המפעל מגן על הציבור מפני ג'יארדיה , וקריפטוספורידיום , מיקרואורגניזמים העלולים לגרום לבעיות בריאותיות חמורות.

בתוכניות המוקדמות של העיר, היא שקלה שאחד היתרונות הנוספים של מפעל קרוטון יהיה הפחתת התלות של העיר בשני מקורות המים האחרים שלה, אמת המים של הקטסקיל ואמת המים של דלאוור, אשר באותה תקופה סוננו באופן מינימלי בלבד. לאחר מכן בנתה העיר את מתקן חיטוי האולטרה-סגול של המים קטסקיל-דלאוור, שהחל לפעול בשנת 2013.

## ההקמה
מים גולמיים מסופקים למפעל הסינון על ידי אמת המים ניו קרוטון ומאגר ג'רום פארק. למפעל קרוטון קיבולת של 1.2 מיליארד ליטר ליום, והוא נועד להסיר 99.9% מציסטות ג'יארדיה, קריפטוספורידיום ווירוסים. המערכת משתמשת בטכנולוגיות טיהור מים קונבנציונליות במי שתייה.

מתקן הסינון תוכנן במקור לעלות 800 מיליון דולר, אך הפרויקט חווה עיכובים ועלויות התגברו עקב התנגדויות מצד הקהילה המקומית, מה שחייב את העיר להציע מקומות חלופיים למתקן כזה. כדי להפחית את ההפרעה שנגרמה עקב בניית המתקן, השתמשה העירייה בשנת 2010 ב"קרנות הפחתה" מתקציב הבנייה, כדי לשקם מגרשי משחקים, גולף ועוד. המתקן החדש אִפשר לעיר לספק קיבולת גדולה יותר למערכת המים שלה. זה היה חשוב במיוחד, מכיוון שהעיר התכוננה לסגור חלק מאמת המים של דלאוור בשנת 2022, מה שאמור היה לאפשר את השלמת מנהרה שתעקוף קטע דולף של אמת המים בניובורג , ניו יורק. במאי 2015 הודיעה מחלקת הגנת הסביבה של העיר ניו יורק כי מתקן הסינון של קרוטון הופעל לאחרונה. עלות הפרויקט הסופית הייתה 3.2 מיליארד דולר. המפעל, שגודלו 250 על 170 מטר, גדול יותר מאצטדיון היאנקיז.

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגן הניקוז קרוטון
דגל הרפובליקה הפדרלית של אמבזוניה

**הדגל הלאומי של אמבזוניה** הלא מוכרת הוא דגל המשמש את הבדלנים האמבזוניים ב. במקור הוא עוצב ואומץ על ידי המועצה הלאומית של דרום קמרון בשנת 1999, ומאז הוא אומץ באופן אוניברסלי על ידי תנועות הבדלנים האמבזוניים.

## סמליות
על פי מועצת המנהלים של אמבזוניה, רכיבי הדגל מסמלים את הדברים הבאים:
* **כחול**: דמוקרטיה, ריבוי העם ושלטון החוק, פוטנציאל לצמיחה ופיתוח, ואמונה באלוהים.
* **לבן**: טוהר, שקיפות, אחריות בחיים ובממשל, וחוסר סובלנות כלפי בינוניות ושחיתות.
* **יונה**: עקרונות האל, שלום ושלווה.
* **עלים ירוקים הנישאים על ידי היונה**: הבטחה לבשורות טובות גם בנסיבות סוערות, אמת וצדק, הבטחה לשלום, שגשוג, פרודוקטיביות והצלחה.
* **13 [[כוכב]]ים**: 13 המחוזות של אמבזוניה.
* **צבע זהוב**: ערך יקר ערך של כל 13 המחוזות, פיתוח מאוזן, שוויון והוגנות בין המחוזות.
* **מעוף ה[[יונה (סוג)|יונה]]**: מיקוד חזוני, עבודה קשה, חירות וחופש.

## הערות שוליים

קטגוריה:אפריקה: דגלים
קטגוריה:דגלים המכילים חיות
קטגוריה:דגלים עם כוכבים
קטגוריה:דגלים בצבעי כחול ולבן
אמבזוניה
הקהילה היהודית של שטומלן

**הקהילה היהודית של שטומלן** הייתה קהילה יהודית היסטורית בשטומלן (מחוז ריין-ארפט, נורדריין-וסטפאליה) שבעיר פולהיים, גרמניה של ימינו. נוכחותה מתועדת כבר בימי הביניים, נקטעה באלימות במהלך פוגרום המוות השחור בשנת 1349, והתחדשה מראשית המאה ה-18. במאה ה-19 הגיעה הקהילה לשיאה המספרי; במאה ה-20 דעכה בחדות ופסקה למעשה להתקיים סביב 1930. אחרוני התושבים היהודים שנותרו בשטומלן בידי הנאצים בשנת 1942. בית הכנסת שטומלן ובית העלמין היהודי ברחוב Nagelschmiedstraße נשמרו; שניהם משמשים כמקומות זיכרון.

## היסטוריה
### ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת
תושבים יהודים בשטומלן מתועדים בשטרות משנים 1305 ו-1321. בעקבות פרעות המוות השחור, הקהילה בימי הביניים ככל הנראה הושמדה בשנת 1349.

### יישוב מחדש והמאה ה-19
התיישבות מחודשת של משפחות יהודיות מתועדת מראשית המאה ה-18. בשנת 1831/1832 הוקמו חדר תפילה או בית כנסת קטן ראשוני בעורף חצר. עם צמיחת הקהילה נבנה באותו המגרש בניין חדש בשנים 1881/1882, והוא נחנך בטקס ב-11 באוגוסט 1882. מספר בני הקהילה הגיע לשיאו בשנת 1861 עם 78 נפשות; עד 1890 ירד המספר ל-40.

### ירידה בראשית המאה ה-20
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה ההגירה אל הערים. סביב 1926 עבר, כנראה, אחרון ראשי הקהילה לקלן; וסביב 1930 התפרקה הקהילה דה-פקטו בשל היעדר מניין. לשנים 1932/1933 נרשמו בשטומלן כעשרה תושבים יהודים.

### תקופת הנאצים והשואה
במאי 1937 נמכר מבנה בית הכנסת על ידי קהילת קלן (כיורשת החוקית) לאיכר משטומלן, והוא שימש מאז כמחסן; כתוצאה מכך המבנה נותר ללא פגיעה במהלך פוגרומי נובמבר 1938 (ליל הבדולח). אחרוני התושבים היהודים שחיו בשטומלן גורשו בידי הנאצים בשנת 1942; מאז 1988 נושאת מצבה זיכרון בבית העלמין היהודי את שמותיהם.

## מוסדות הקהילה
### בית הכנסת
בית הכנסת שנבנה בשנים 1881/1882 מצוי "בשורה השנייה", מאחורי Hauptstraße 85. בשנת 1979 רכשה עיריית פולהיים את המבנה הנטוש; הוא שוקם בשנים 1981–1983 ונפתח לציבור ב-2 באוקטובר 1983. מאז 1990/1991 משמשת הבמה של בית הכנסת לשעבר לאירועי אמנות בינלאומי ("Synagogue Stommeln"), שבמסגרתו מתקיימות מדי שנה תערוכות אמנותיות תלויות-מקום.

### בית העלמין היהודי
בית העלמין היהודי ברחוב Nagelschmiedstraße נוסד לפני 1861 והיה בשימוש עד 1937. הוא חולל בתקופת הנאצים ושוקם בשנת 1967. יש בו שרידים של 25 מצבות; מאז נובמבר 1988 מוצבת בכניסה מצבה המנציחה את אזרחי שטומלן היהודים שנרצחו בתקופת הנאצים.

## דמוגרפיה
1861: 78 חברי קהילה (שיא)
1890: 40 תושבים יהודים
1932/1933: כ-10 תושבים יהודים (פירוק דה-פקטו של הקהילה סביב 1930)

## הנצחה
* מאז 1990/1991: פרויקט "Synagogue Stommeln" עם תערוכות תלויות-מקום שנתיות של אמנים בני זמננו מן העולם (ובהם יאניס קונליס, ריצ'רד סרה, גאורג בזליץ, רבקה הורן, סול לוויט, רוזמרי טרוקל, דניאל בירן, אנתוני קראג, פרנץ ארהרד ואלטר, אלפרדו יאר).
* 1988: מצבת זיכרון בבית העלמין היהודי הנושאת את שמות הנרצחים.

## ספרות

*  (ixtheo.de)
*  (ixtheo.de)
*  (catalog.princeton.edu)
*  (catalog.princeton.edu)
*  (collections.ushmm.org)
*  (verlag-ralf-liebe.de)
*  (ixtheo.de)


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות בגרמניה
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה
עולמו הקסום של מקס

**עולמו הקסום של מקס** הוא סדרת טלוויזיה ישראלית אשר משדרת בניק ג'וניור ללקוחות HOT.

## תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר הדמות מקס, שמטפל בדג הזהב שלו, מנסה להרשים את חברתו מקסימה ומסתבך במצבים שונים. בכל פרק הוא מתמודד עם בעיה חדשה דרך מילים שמתחילות באותה אות.

## דמויות
* **מקס** (יובל שטרן) - מטפל בדג הזהב שלו ומסתבך במצבים שונים.
* **פרידה השכנה** (אביעד בנטוב) - השכנה הזקנה שמקס מפריע לה בלי כוונה.
* **מקסימה** - חברתו של מקס, אותה הוא מנסה להרשים.

## ראו גם

* יצירה בקצרה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניק ג'וניור: תוכניות וסדרות
ליריופה

250px|ממוזער|שמאל|ליריופה מציגה את נרקיסוס בפני  טירסיאס הנביא העיוור מתבאי
**ליריופה** (בלטינית: ***Liriope***) היא נימפת נאיאדה מהמיתולוגיה היוונית, שמקורה באזור פוקיס שבמרכז יוון. ליריופה נודעה בעיקר כאמו של נרקיסוס, אותו ילדה כתוצאה מאיחוד עם אל הנהר קפיסוס אשר "בחיבוק זרימתו המפותלת אחז בה ואנסה", על פי תיאורו של אובידיוס ב"מטמורפוזות".

לאחר לידת בנה, פנתה ליריופה אל טירסיאס, חוזה עתידות מתבאי, ושאלה האם נרקיסוס יאריך ימים ויזכה לשיבה טובה. תשובתו של טירסיאס הייתה: "אם את עצמו לא יכיר". משמעות נבואה זו התבררה רק מאוחר יותר, כאשר נרקיסוס התאהב בבבואתו שנשקפה במים ונבל מתוך אהבה עצמית. לאחר מותו הפך לפרח הנושא את שמו – הנרקיס.

שמה של ליריופה מורכב מהמילים היווניות *leirion* ("נרקיס") ו-*ops* ("פנים"), ומשמעותו "פני הנרקיס". גם שמו של נרקיסוס נגזר מאותו צמח (*narkissos*), וישנה מחלוקת האם *leirion* ו-*narkissos* מציינים מינים נפרדים ממשפחת הנרקיסיים או שמות שונים לאותו מין.

ליריופה זוהתה לעיתים עם לילאיה (Lilaia), נימפת מעיינות נהר קפיסוס, אך אין בידינו מקורות חד-משמעיים המאשרים כי מדובר בדמות אחת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אונס במיתולוגיה
קטגוריה:נימפות
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
דרון מטאל

**דרון מטאל** (באנגלית: **Drone metal**) או **דרון דום** (**Drone doom**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של הבי מטאל המהווה פיוז'ן בין דום מטאל ומוזיקת דרון. לעיתים מקשרים בין דרון מטאל לפוסט-מטאל או למטאל ניסיוני.

ביצירות מסוג דרון מטאל, יש בדרך כלל ביצוע של הדהודים  והיזון חוזר של גיטרה חשמלית. כמו כן, ביצירות אלו שירה לא בהכרח נמצאת. יצירות אלו לרוב חסרות קצב במובן המסורתי, והם בדרך כלל ארוכים מאוד. עיתונאי הניו יורק טיימס, ג'ון ואריי  אמר כי החוויה מביצוע לייב של מוזיקת דרון מטאל דומה להשמעת יצירות ראגה באמצע רעידת אדמה. כמו כן, הוא ציין כי "קשה לדמיין מוזיקה כלשהי כבדה יותר, או, לצורך העניין, איטית בהרבה". הלהקה האמריקאית   קישרה בין הז'אנר לבין אמנות הצליל. על פי ג'אן טומליר, יצירות מהז'אנר מכילות גם "רשרושי אינפרה סאונד מתמשכים של סאב-בס – צליל חום".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
אכו ונרקיסוס (ג'ון ויליאם ווטרהאוס)

**אכו ונרקיסוס** (באנגלית: **Echo and Narcissus**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הבריטיג'ון ויליאם ווטרהאוס, שהושלם בשנת 1903. היצירה משתייכת לזרם הרומנטי, וממדיה 236 על 107.5 ס"מ. היא שייכת לגלריה ווקר שבליברפול, אנגליה. הציור מבוסס על המיתוס היווני של נרקיסוס ואכו, ומדגיש את נושאי האהבה הנכזבת, היופי והגאווה האנושית.

## תיאור היצירה
הציור מציג סצנה מתוך המיתוס העתיק: הנימפה אֵכוֹ עומדת משמאל, נשענת על גזע עץ ומביטה בנַרְקִיסוֹס, הכורע על שפת אגם קטן כשהוא מהופנט מהשתקפות פניו במים. היא לבושה בגלימה ורודה רכה, ופניה מביעות צער ואהבה נכזבת. נרקיסוס עטוף בבד אדום, זר עלים מעטר את ראשו, והוא מתבונן בבבואתו בתשוקה עיוורת. סביבם נפרש נוף של יער ירוק ולח, וזרימת המים השקטה מדגישה את האווירה המלנכולית. ווטרהאוס משתמש בצבעים רכים ובאור מפוזר כדי ליצור תחושת הרמוניה עצובה ותחושת התבוננות עצמית, אופיינית לאמנות הרומנטית.

## פרשנות
המיתוס של נרקיסוס, בנו של אל הנהר קפיסוס והנימפה ליריופה מתאר צעיר יפה תואר הנערץ על ידי גברים ונשים כאחד. לאחר שדחה את מחזרו אמיניאס, שהתאבד מתוך ייאוש וקילל אותו, הענישו האלים את נרקיסוס בכך שהתאהב בבבואתו שלו. ווטרהאוס תיאר ברגישות את רגע ההתגלות הטראגי שבו נרקיסוס נכנע לאהבתו לעצמו, ואֵכוֹ נידונה לנוכחות נצחית של כמיהה אילמת. הסיפור שימש מאז אזהרה מפני גאווה והתאהבות עצמית, אך בימינו נבחן גם בהקשר של זהות מינית ומשיכה אנושית שאינה מוגבלת למגדר, בהתאם להבנת החברה היוונית הקדומה את מושגי התשוקה והאהבה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על מטמורפוזות
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ג'ון ויליאם ווטרהאוס: ציורים
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי פרחים
ג'ון קלארק

**ג'ון קלארק** הוא התעתיק העברי למספר שמות ממקורות אנגליים, איריים וסקוטיים-גאליים. שמות הערכים שלהלן מתייחסים בעיקר לשמות הפרטיים **John** ו-**Jon** ולשמות המשפחה **Clark** ו-**Clarke**.

## הערות שוליים

קטגוריה:פירושון אישים
החברים הסודיים של לואי

**החברים הסודיים של לואי** (באנגלית: **Luis and the Aliens**, בתרגום חופשי: **לואיס והחייזרים**) הוא סרט קומדיה מדע בדיוני מונפש באנגלית משנת 2018, שנכתב ובוים על ידי כריסטוף וולפגנג לאונשטיין, ובוים במשותף על ידי שון מקורמק. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של לוקסמבורג סיטי ב-2 במרץ 2018 ויצא לאקרנים בגרמניה ב-24 במאי 2018, בצפון אמריקה ב-17 באוגוסט ובבריטניה ב-24 באוגוסט 2018. המשכון ספין אוף יצא לאקרנים בשנת 2022.

## עלילה
ביום הולדתו ה-12, ללואיס אין חברים, ולאביו, האופולוגיסט ארמין סונטאג, אין לו מספיק זמן בשבילו. הוא אפילו לא יודע שאלה שהוא כל כך להוט למצוא נמצאים ממש מול אפו. ביום הולדתו, לואיס הופך לעד היחיד לנחיתת ההתרסקות של שלושה חייזרים ליד ביתם. יש להם יכולת מיוחדת - לאכול שיער של אנשים כדי להפוך לכל דבר שהם רוצים. לואיס מעולם לא נהנה יותר מלהיות בסביבתם. אבל הוא מבין מהר שאם אביו יגלה את סודו, זה לא ייגמר טוב. הוא מחליט לעזור להם לתקן את חללית האם שלהם ולעוף איתם לביתם של משפחת וינטרס.

מאוחר יותר, מרלון לוקח את רכב השטח של המשפחה. כאשר שאר בני משפחתו חוזרים מהמשחק של אחותו הצעירה, ארמין סונטג נכנס ומנסה לאלץ אותם ללבוש מחזה של חייזרים. אך לאחר דברי שכנם, ארמין סונטג, מר וינטרס וגברת ג'ייד דייקנדקר יוצאים למרדף במשאית שליחים.

בדרך, לואיס מגלה את האמת למרלון - למעשה, החייזרים נוסעים איתם יחד עם מרלון, שממנו כמעט שבר את השק. לאחר שהגיעו לפסגת הדרקון, החייזרים ולואיס מתכוננים להמריא חזרה לחליפת האם שלה המרחפת מעל הפסגה. עד מהרה האחרים מגיעים לשם. ברגע האחרון, גברת דייקנדקר לוקחת את אקדח ההקפאה הביתי של ארמין סונטג, בעוד לואיס מנסה לעצור אותה אך נופל מצוק. המפלצת מתכוננת לירות בלואיס, אך נעצרת על ידי הסוכן סטו, חבר במשטרה הבין-גלקטית, שהיה מחופש לאיש גלידה. לפתע, דייקנדקר הופך ליצור גדול דמוי דינוזאור בשם טונטוניאן. לואיס מגיח מתחת לאבן שנדחפה. הוא בורח מהטונטוניאן, שנופל מצוק. לואיס מנהל משא ומתן על תוכנית עם וואבו, נאג ומוג. במהלך דו-קרב קשה שבו שלושת החייזרים מעמידים פנים שהם לואיס, מובילים בהדרגה את הטונטוניאן אל לואיס האמיתי, שמקפיא במהירות על ידו. לאחר מכן, סטו שולח את דיקנדקר לבית הקירור שלו, והחייזרים לוקחים את שטיח ה"נובי דאבי" שהזמינו וחוזרים לספינת האם שלהם.

## מדבבים
* קאלום מאלוני בתור לואיס זונטאג
* דרמוט מגניס בתור ארמין זונטאג ו-וואבו
* איאן קופינגר בתפקיד מוג
* פול טילאק בתפקיד מר וינטר, איש הגלידה וביל
* ויל פורטה בתור נאג
* לוסי קרולן בתפקיד ג'ניפר יאנג
* איאין דיילי בתפקיד מרלון וינטר
* איילין מית'ן בתפקיד גברת וינטר, ולנטינה וגברת ג'ייד דיקנדייק
* סיימון טואל בתפקיד המנהל

### מדבבים בעברית
* איתי סולומון - לואי
* נדב אסולין - נאג
* דן שצברג - מוג
* צביקה פורמן - וואבו
* גדי לוי - ארמין / "מוכר הגלידה"
* אודם שצברג - ג'ניפר
* ניר פרץ - מרלון
* מתי אטלס - המנהל
* שרון שחל - גברת דיקנדקר
* אסף פריינטא - מר ווינטר
* טליה ברקאי - גברת ווינטר
* מייה קדוש - שרה / פטי
* מיה אלון - ולנטינה / ג'יל
* אמנון וולף - ביל
* אוריה שצברג

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי אנימציה על חיים מחוץ לכדור הארץ
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי 2018
קטגוריה:סרטי הנפשה גרמניים
קטגוריה:סרטים דניים
קטגוריה:סרטי הנפשה דניים
מרבלטאון

**מרבלטאון** (באנגלית: **Marbletown, New York**) היא עיירה במחוז אלסטר, ניו יורק, ארצות הברית. אוכלוסייתה מנתה 5,658 תושבים במפקד האוכלוסין של 2020 . היא ממוקמת ליד מרכז מחוז אולסטר, דרום-מערבית לעיר קינגסטון . כבישים 209  ו-213  עוברים דרך העיירה. היא נמצאת בקצה המזרחי של פארק קטסקיל .

## היסטוריה
האזור יושב בסביבות שנת 1638, וקיבל את רישיון הקרקע המלכותי (פטנט - להנרי ביקמן, תומאס גרטון וצ'ארלס ברודהד) בשנת 1703. קהילת מרבלטאון שימשה לזמן קצר כבירת המדינה, לאחר שהעיר קינגסטון נשרפה על ידי הבריטים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. חלק ממרבלטאון שימש בשנת 1823 להקמת העיירה אוליב  וחלק אחר שימש בשנת 1844 להקמת העיירה רוזנדייל . העיירה מרבלטאון הוקמה בשנת 1788.

בית האבן בויר , הרובע ההיסטורי רסט פלאוס , בית האבן קורנליוס וינקופ  ובית ההר מוהונק  רשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

## גאוגרפיה
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיירה הוא 143 קמ"ר, מתוכם 141 קמ"ר הם יבשה ו-1.6 קמ"ר (1.11%) הם מים. נחל רונדאוט ונחל אסופוס  זורמים דרך העיירה.

### דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, התגוררו בעיר 5,854 נפשות, 2,386 משקי בית ו-1,598 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 107.3 תושבים ל-41.4/קמ"ר. היו 2,846 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של יחידה אחת ל-20.1/קמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר היה 95.46% לבנים, 1.38% אפרו-אמריקאים, 0.22% ילידים אמריקאים, 0.70% אסייתים, 0.53% מגזעים אחרים ו-1.71% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היוו 2.07% מהאוכלוסייה.

### גאוגרפיה כלכלית
באותה שנה היו 2,386 משקי בית, מתוכם 30.6% היו ילדים מתחת לגיל 18 שחיו איתם, 55.4% היו זוגות נשואים שחיו יחד, 7.8% היו בעלות בית ללא בעל נוכח, ו-33.0% היו לא-משפחות. 26.1% מכלל משקי הבית היו מורכבים מיחידים, ו-9.3% היו אדם שחי לבד בן 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.43 נפשות, וגודל המשפחה הממוצע היה 2.96 נפשות. בעיירה, האוכלוסייה הייתה מפוזרת, עם 23.2% מתחת לגיל 18, 4.9% בגילאי 18 עד 24, 27.5% בגילאי 25 עד 44, 31.2% בגילאי 45 עד 64, ו-13.2% היו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 42 שנים. על כל 100 נשים, היו 97.2 גברים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 93.4 גברים.

ההכנסה החציונית למשק בית בעיירה הייתה 46,250 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 54,085 דולר. לגברים הייתה הכנסה חציונית של 40,640 דולר לעומת 30,130 דולר לנשים. ההכנסה לנפש בעיירה הייתה 23,962 דולר. כ-4.4% מהמשפחות ו-7.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 7.5% מאלה מתחת לגיל 18 ו-2.9% מאלה בני 65 ומעלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינת ניו יורק: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1788
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
עם הגב לים: שרים מאיר אריאל

**עם הגב לים: שרים מאיר אריאל** היה מופע צדקה שנערך ב-18 ביולי 2000 בתיאטרון בקיסריה לזכרו של הזמר-יוצר הישראלי מאיר אריאל, אשר הלך לעולמו בדיוק שנה לפני כן, ב-18 ביולי 1999. כל הכנסות המופע הועברו לעמותה להנצחת שמו ויצירתו של מאיר אריאל. במסגרת המופע ביצעו המשתתפים גרסאות כיסוי לשיריו של אריאל ושירים שכתב.

לרגל המופע התאחדה הסופרגרופ תמוז לראשונה מאז 1983, לביצוע שניים משיריה - "הולך בטל" ו"סוף עונת התפוזים", בנוסף ל"אגדת דשא", אותו ביצעו עם שאר משתתפי המופע.

## הופעות

* אריאל זילבר - "שדות גולדברג"
* רונית שחר - "ערב כחול עמוק"
* אביב גפן - "נשל הנחש"
* דורי בן זאב - "סוף שבוע בכפר"
* יהודית רביץ - "סיפור מותם של עלמה ועלם"
* דני ליטני - "צבע אחר"
* דני סנדרסון ורונית שחר - "בשדה ירוק"
* שלום חנוך - "מכופף הבננות"
* אודי אריאל - "דוקטור התחכמות"
* אהוד בנאי - "לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ"
* חנן יובל - "שלל שרב"
* דויד ברוזה - "מתחת לשמיים"
* תמוז - "הולך בטל" ו"סוף עונת התפוזים"
* משתתפי המופע - "אגדת דשא"

## האלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מאיר אריאל, למעט היכן שצוין אחרת.

## משתתפים
הקרדיטים מסודרים ע"פ סדר הביצועים באלבום.

### להקה

* משה לוי - אורגן האמונד, אקורדיון
* עדי רנרט - פסנתר
* אבי סינגולדה - גיטרה
* אריה וולניץ - גיטרה בס
* ישראל נחום - תופים
* אדם מדר - כינור, מנדולינה, חצוצרה

### אורחים

* אריאל זילבר - זמרה (1, 13, 15), פסנתר (1, 13, 14)
* רונית שחר - זמרה (2, 7), גיטרה (7)
* אביב גפן - זמרה (3)
* דורי בן זאב - זמרה (4)
* יהודית רביץ - זמרה (5)
* דני ליטני - זמרה (6), גיטרה (6), מפוחית פה (6)
* דני סנדרסון - זמרה (7), גיטרה (7)
* שלום חנוך - זמרה (8, 14, 15), גיטרה (8, 13, 14)
* אודי אריאל - זמרה (9), גיטרה (9)
* אהוד בנאי - זמרה (10), גיטרה (10), מפוחית פה (10)
* חנן יובל - זמרה (11), גיטרה (11)
* דויד ברוזה - זמרה (12), גיטרה (12)
* יהודה עדר - גיטרה (13, 14)
* איתן גדרון - גיטרה בס (13, 14)
* מאיר ישראל - תופים (13, 14)

### משתתפים נוספים
השמות הבאים השתתפו במופע, אך תרומתם למופע לא פורטה בחוברת האלבום.

* יהונתן גפן
* יובל בנאי
* שירה גפן
* קרני פוסטל
* נושי פז

## הערות שוליים

קטגוריה:מופעי צדקה
קטגוריה:2000 בישראל
קטגוריה:מאיר אריאל
קטגוריה:אלבומי הופעה בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי משה לוי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי שלום חנוך
קטגוריה:קיסריה
קטגוריה:אביב גפן
קטגוריה:יהודית רביץ
קטגוריה:דני סנדרסון
קטגוריה:שלום חנוך
קטגוריה:אהוד בנאי