open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פלרם

**פלרם תעשיות בע"מ** היא חברה בינלאומית לייצור לוחות תרמופלסטיים, לתעשייה ובנייה. מטה החברה שוכן בקיבוץ רמת יוחנן ולה נציגויות ומפעלים באירופה, אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ואסיה. 

פלרם היא אחת משלוש היצרניות הגדולות בעולם של לוחות פוליקרבונט גלי, כאשר חלקה במכירות מוצרים אלו בעולם מוערך בכ-8% עד 10%. בשוק הישראלי היא מחזיקה בכ-80% מהמכירות בתחום הפוליקרבונט וה-PVC. הכנסות החברה ב-2024 הסתכמו בכ-1.88 מיליארד ש"ח והיא הציגה רווח נקי של 250 מיליון ש"ח. בחברה מועסקים כ-1600 עובדים נכון לסוף 2024, כמחצית מהם בישראל. פלרם היא אחת היצרניות הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל.

## היסטוריה
פלרם הוקמה כמפעל קטן לייצור לוחות תרמופלסטיים מפי.וי.סי (P.V.C) עוד בשנת 1963. את הידע רכשו 5 חברי קיבוץ רמת יוחנן שנסעו לאוסטריה בה למדו את תהליך הייצור, בקרת האיכות והאריזה. חומר תרמופלסטי הוא חומר בעל תכונות פלסטיות, כלומר זה חומר המתרכך בעת שמחממים אותו ומתקשה כאשר הוא מתקרר. תכונה זו מאפשרת לעצב אותו מחדש מספר רב של פעמים.

בשנת 1985 הוקמה חברת בת לפלרם ושמה **פלטוב** (PALTOUGH) אשר עוסקת בייצור מוצרים הדומים לאלה שמייצרת פלרם פי.וי.סי, פרט לכך שמוצריה עשויים מחומר גלם בעל תכונות אחרות בשם פוליקרבונט.

ב-1993 הונפקה פלרם בבורסה, אחרי שהוסדר מנגנון העברת כספים מפלרם לקיבוץ כך שמחזיקי המניות שאינם שייכים לקיבוץ רמת יוחנן לא ייפגעו. התשלומים שנקבע שהקיבוץ זכאי להם היו דמי חכירת הקרקע, תגמולים עבור ידע שהקיבוץ תרם ותשלום בעד שירותים שהקיבוץ מעניק למפעל כולל שירותי עבודה.

במשך השנים הרחיבה פלרם את עסקיה גם אל מחוץ לישראל ובנתה אתרי ייצור ולוגיסטיקה באנגליה - **פוליקרב** (POLYCARB) ו**די.פי.אל** (D.P.L), באמריקה את **פלרם 2000**, כמו גם שני אתרי ייצור שכבר נמכרו מאז - **פלרם פי.פי.איי** (P.P.I) ומפעל בגרמניה. בנוסף למפעלים קיימים בחו"ל מחסנים קדמיים רבים שהמרכזיים ביניהם נמצאים באוסטרליה, גרמניה, הודו, ודרא"פ.

בשנת 2003 הוקמה החברה "סוליר" שפלרם הייתה שותפה בה ומטרתה הייתה לייצר חממות ביתיות. ב-2004 התפרקה סוליר ובמקומה צמחה **[https://www.canopia.co.il/ קאנופיה (פלרם אפליקציות עד 2021)]**, שהפכה למשווק החממות הביתיות הגדול בישראל. עם השנים הרחיבה פלרם אפליקציות את קו מוצריה אל כיוונים אחרים, כמו מחסנים קלים, ופרגולות מסוגים שונים. כיום החברה שוכנת באזור התעשייה תרדיון.

חברת בת חשובה נוספת היא **פלרם פור-יו (4U)**, שנקנתה בשלמותה בשתי פעימות ב-2019-2020 (שמה בעבר היה לינרולייט). החברה מתמחה בייצור מתקנים אוטומטיים למכירת סיגריות (בעיקר למדינות מזרח אירופה), ובמקביל מפתחת מתקני תצוגה לעסקים שונים ופתרונות יצירתיים לחיות מחמד.

## מוצרים
חברת פלרם מייצרת סוגי לוחות רבים ושונים המשמשים ליישומים שונים כמו למשל - קירויים בקנה מידה גדול כמו מבני תעשייה וחקלאות. לוחות בסיס בתעשיית הדפוס, חיפוי קירות היגייני, פרגולות, זיגוג ועוד. 

בין מוצריה הפופולריים - לוחות המופיעים בשמות המסחריים סנגלייז, איזיגלייז, סנטף BH, פלסן, פלאופק, פלייט ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 
*דירוג 100 החברות הגדולות בתעשייה לפי מחזור מכירות, אתר Dun's 100. תאריך כניסה: 23 באוגוסט 2010.
*
*איגוד יצרני לוחות פוליקרבונט באירופה

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
קטגוריה:תעשייה פלסטית בישראל
קטגוריה:רמת יוחנן
מילאן יובאנוביץ'

**מילאן יובאנוביץ**' (בסרבית: **Милан "Лане" Јованови**) הוא כדורגלן עבר סרבי בינלאומי ששיחק בקבוצת הכדורגל אנדרלכט הבלגית. יובאנוביץ' שיחק לרוב כקשר שמאלי אך תפקד גם כחלוץ.

## קריירה
יובאנוביץ' התחיל את הקריירה שלו בוויבודינה נובי סאד קבוצת נעוריו. בשנת 2003 עבר לשחטאר דונצק האוקראינית. בקבוצה לא קיבל הרבה דקות משחק אך זכה עמה בגביע האוקראיני. ב-2004 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. בשנתו הראשונה שיחק 3 הופעות אך בעונה שלאחר מכן לא שיחק באף משחק. ב-2006 עבר לסטנדרד ליאז' הבלגית בה הפך לכוכב הקבוצה וביחד עם סטיבן דיפור ואקסל ויטסל הוביל אותה שתי אליפויות ברציפות. יובאנוביץ' השתתף בהופעה הראשונה של הקבוצה בליגת האלופות (לא כולל את גביע אירופה לאלופות).

בקיץ 2010 עבר לליברפול כמחליפו של אלברט ריירה שעזב את המועדון. ב-29 ביולי 2010 קיים את הופעת הבכורה במועדון נגד רבוטינצ'קי המקדונית. ב-16 באוגוסט 2010 קיים את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג. בליברפול לא זכה לדקות משחק רבות משום כך באוגוסט 2011 חתם יובאנוביץ' באנדרלכט לשנתיים.

ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה נגד  בו גם הבקיע את שער הניצחון.

יובאנוביץ' תרם רבות להעפלת הנבחרת לטורניר הגמר של מונדיאל 2010 כאשר במוקדמות כבש 5 שערים. יובאנוביץ' גם היה בסגל הנבחרת הסופי. ב-18 ביוני 2010 הבקיע את השער הראשון של סרביה במונדיאלים (בתור מדינה עצמאית) בניצחון נגד .

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1981
קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סרבים
קטגוריה:קשרי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני וויבודינה נובי סאד
קטגוריה:כדורגלני שחטאר דונצק
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני סטנדרד לייז'
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני אנדרלכט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סרביה
קטגוריה:זוכי נעל הזהב הבלגית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
צסק"א מוסקבה (כדורעף)

ממוזער|סמל הקבוצה הישן עד 2009.
**מועדון הכדורעף צסק"א מוסקבה** (רוסית **волейбольный клуб ЦСКА**) הוא מועדון כדורעף רוסי.

המועדון הוקם לראשונה ב־1947 ופורק ב־2010. בשיאו היה אחד ממועדוני הכדורעף הגדולים באירופה. הקבוצה זכתה 13 פעם בגביע אירופה לקבוצות ו-3 פעמים בסופרקאפ האירופי. ב-2021 הוקם מחדש והוא מתמודד בליגת המשנה הרוסית בכדורעף.
## היסטוריה
במשך כל שנות קיומה, צסק"א היוותה את בסיס השחקנים עבור נבחרת ברית המועצות. צסק"א הייתה קבוצת הכדורעף הטובה ביותר בברית המועצות.

בתקופה הפוסט-סובייטית המועדון לא נחל הצלחה כמעט והאליפות האחרונה שלו הייתה ב-1996. בשנת 2000 הקבוצה נשרה לליגת המשנה ולאורך העשור הראשון למאה ה-21 דשדשה הקבוצות בין הליגה השנייה לשלישית. בעונת 2009 מנהלי הקבוצה הודיעו על פשיטת רגל והמועדון לא השתתף באליפות 2010 וחדל מלהתקיים.

בשנת 2021, המועדון הוקם מחדש ביוזמת איש העסקים רומן גוסב. המועדון ממוקם בעיר ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה.

## היכל הבית
במרבית שנותיה צסק"א אירחה בהיכל הספורט האוניברסלי של צסק"א, מוסקבה המכיל 5,000.

מאז הקמתה מחדש באוקטובר 2021, צסק"א מארחת את משחקיה במתחם הספורט מדינה אתלטיק שבעיר ראמנסקויה, בפרברי מוסקבה.
## תארים
;האליפות הסובייטית / הליגה הרוסית
* **זכייה (36) (שיא)** 1949, 1950, 1952, 1953, 1954, 1955, 1958, 1960, 1960, 1961, 1962, 1965, 1966, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1974, 1976, 1977, 1978, 1979, 1989, 1981, 1982, 1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1994, 1995, 1996
;הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי
***זכייה (6):** 1953, 1980, 1982, 1984, 1985, 1994
;גביע אירופה לאלופות בכדורעף
* **זכייה (13) (שיא)**: 1960, 1962, 1973, 1974, 1975, 1977, 1982, 1983, 1986, 1987, 1988, 1989, 1991
;סופרקאפ אירופי
***זכייה (3)**: 1987, 1988, 1991

## קישורים חיצוניים
* 
* מועדון הכדורעף צסק"א באתר אגודת צסק"א

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורעף רוסיות
קטגוריה:צסק"א מוסקבה
ג'וש דוהאמל

**ג'ושוע דייוויד "ג'וש" דוהאמל** (באנגלית: **Joshua David "Josh" Duhamel**; נולד ב-14 בנובמבר 1972) הוא שחקן, במאי ותסריטאי ודוגמן עבר אמריקאי.

## ראשית חייו
דוהאמל נולד במינוט, דקוטה הצפונית שבארצות הברית, בנם של בוני בקמאייר קמפר, מורה לחינוך גופני בגמלאות ואשת עסקים מקומית, ולארי דייוויד, איש פרסום מכירות. הוריו התגרשו בילדותו. גדל עם אימו ושלוש אחיותיו.

דוהאמל למד באוניברסיטת המדינה מינוט ושיחק כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. הוא תכנן ללמוד בבית ספר לרפואת שיניים, אך נשר כנקודה חצי מקבלת התואר הראשון. בהמשך סיים את נקודות הזכות שלו, והוא קיבל את התואר בשנת 2005.

## קריירה
בשנת 1997 זכה דוהאמל בתואר "הדוגמן של השנה" מטעם חברת IMTA. הופעתו הראשונה הייתה בקליפ לשיר "I Will Go With You" של הזמרת דונה סאמר בשנת 1998, ושנה לאחר מכן הופיע בקליפ של כריסטינה אגילרה לשיר "Genie in a bottle".

בשנת 1999 זכה בתפקידו של ליאו באופרת הסבון של רשת ABC "כל ילדיי" שעל תפקידו זכה בפרס אמי לשעות היום לשחקן משנה בדרמה (2002), ומועמד לעוד 3 פרסי אמי. בשנת 2000 דגמן בעירום מלא לפרויקט של גרג גורמן בשם "As I See It".

בשנת 2003 קיבל דוהאמל תפקיד ראשי בסדרת הדרמה של רשת NBC "לאס וגאס". הסדרה בוטלה בשנת 2008 לאחר חמש עונות. בקולנוע השתתף בסרט "לזכות בדייט עם טד המילטון". ב-2006 שיחק במותחן בשם "תיירים". בשנת 2007 ליהק אותו סטיבן ספילברג לשחק בשובר הקופות "הרובוטריקים" את תפקידו של קפטן ויליאם לנוקס. דוהאמל חזר לשחק בתפקיד זה גם בסרט השני בסדרה שהופץ ביוני 2009 וגם בסרט השלישי שיצא בשנת 2011.
דוהאמל שיחק בסרט "חיים כמו שמכירים" בשנת 2010.

בשנת 2017 דיבב דוהאמל דמות במשחק הווידאו Call of Duty: World War 2. בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי, בסדרה של נטפליקס "לא פוענחו" בתור בלש האחראי על כוח משימה מיוחד, אשר חוקר את רצח ביגי סמולס ואת רצח טופאק שאקור. בשנת 2019 ביים וכתב את סרטו הראשון "משחקי באדי", גם כיכב לצד אוליביה מאן וניל מקדונו.

בשנת 2021, שיחק דוהאמל בסדרה "מורשת יופיטר".

בשנת 2022, הוא גילם את ג'ואל שוורץ במיני סדרה "הכל אודות פאם" וכיכב בתפקיד הראשי בקומדיית הפעולה "חתונה אש!" לצידה של ג'ניפר לופז, שגם הפיקה ביחד עם ראיין ריינולדס. דוהאמל החליף את ארמי האמר, שפרש מההפקה על רקע שערוריית המין שעמד במרכזה באותם ימים. הסרט צולם ברפובליקה הדומיניקנית. בהמשך של שנה זו, שיחק דוהאמל בדרמת הפשע הביוגרפית "העוקץ הג'נטלמני" לצד מל גיבסון, שם גילם את שודד הבנקים גילברט גלוואן ג'וניור.

## חיים אישיים
בספטמבר 2004, החל דוהאמל לצאת עם הזמרת פרגי לאחר שהכירו כאשר פרגי הופיעה עם הבלאק אייד פיז באחד הפרקים בסדרה של דוהאמל "לאס וגאס". הזוג התחתן בטקס רומי-קתולי ב-10 בינואר 2009 בכנסייה במליבו, קליפורניה. השניים גרו בקליפורניה בבית שרכשו יחדיו. לזוג יש ילד אחד (נולד ב-29 באוגוסט 2013). בספטמבר 2017 הם נפרדו ובנובמבר 2019 התגרשו.

בשנת 2019, החל לצאת עם הדוגמנית אודרה מארי. בינואר 2022 התארסו ובספטמבר 2022 נישאו. בינואר 2024 נולד בנם המשותף.

בשנת 2005, הפך דוהאמל לשותף עסקי במסעדה "10 North Main" בעיר הולדתו, מינוט בדקוטה הצפונית.

## פילמוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|ג'וש דוהאמל

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: שחקן משנה בדרמה
קטגוריה:מסעדנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
דייוויד וורן

**דייוויד רולנד דה מיי וורן** (באנגלית: **David Ronald de Mey Warren**; 20 במרץ 1925 – 19 ביולי 2010) היה מדען אוסטרלי, שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת אירועי תאונה אווירית.

## חייו
וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. הוא למד בטסמניה ובסידני. ב-1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, כשלא היו כל תיעוד או עדים לאירוע. במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב, שהיה משותף לו ולאביו, של בניית מכשירי רדיו, וציוד לשידור והקלטת קול.

ב-1953, כשעבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס מסוג דה-הבילנד קומט, והגה רעיון של הקלטת השיחות בתוך תא הטייס כדי לסייע לחוקר תאונות אוויריות, במקרי חירום. באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי הטיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי - וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה. כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, מה שהגביל את השימוש בה והיה יקר מדי בעידן שבו התעופה המסחרית האזרחית פרחה והייתה להמונית.

המצאתו של וורן הייתה פשוטה: הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל, וכן לשימוש חוזר. ההמצאה שאפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות. ב-1958 הוזמן וורן לבריטניה להצגת ושכלול המוצר; במהלך טיסה הוא ערך הדגמה של ההקלטה. לאחר תאונת מטוס אוסטרלי ב-1960 (טיסת Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאוד להתקין "קופסה שחורה" בכל הטיסות הסדירות. התקנים אלה הותקנו במטוסי חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט בכתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואפשר לחברות שונות לייצר "קופסאות שחורות", ללא בקשת תמורה ובלי שרשם פטנט, ובלא הפקת כל רווח מהמצאתו.

במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך.

## מותו
וורן נפטר ב-19 ביולי 2010, בגיל 85, במלבורן.

## הנצחתו
ב-20 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו ה-96, גוגל השיק עליו דודל.

## קישורים חיצוניים
* 
* ביוגרפיה באתר משרד ההגנה האוסטרלי 
* 
* מאמר באתר וושינגטון פוסט 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים אוסטרלים
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: מפקדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סידני
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אוסטרלים שנפטרו ב-2010
נרין

**נרין** (בקירגיזית: **Нарын**) הוא נהר במרכז אסיה אשר מפגשו עם הנהר קארא-דריה מהווה תחילת נהר סיר דריה.

לאורך הנהר נבנו מספר מאגרי מים שמהווים מקור אנרגיה לתחנות כוח שנבנו במקום. תחנת הכוח הגדולה באזור טוקטוגול (Toktogul) היא בהספק של 1,200 מגוו"ט. בחלקיו העליונים הנהר קופא בתקופת החורף ותקופת ההפשרה נמשכת ממאי עד לאוגוסט. בחלק העליון של הנהר נמצא פארק לאומי.

מי הנהר מהווים בסיס למערכת תעלות ומערכת ההשקיה בעמק פרגנה.

העיר הראשית על הנהר - העיר נרין (קירגיזסטן).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסיה: נהרות ונחלים
אלביס פרקינס

**אלביס פרקינס** (באנגלית: **Elvis Perkins**; נולד ב-9 בפברואר 1976) הוא זמר ומוזיקאי אמריקאי הפועל בעיקר בז'אנר הפולק-רוק. המוזיקה שלו מתאפיינת במנעד רחב ואקלקטי של השפעות ושימוש בתזמורים מורכבים ומלודיים.

## ביוגרפיה
אלביס פרקינס נולד ב-1976. הוריו הם השחקן אנתוני פרקינס (כיכב בסרט "פסיכו") והצלמת ברי ברנסון. הוא גדל בניו יורק סיטי עם אחיו הגדול, אוז פרקינס. הוא נקרא אלביס על שם אלביס פרסלי, שכן אביו העריץ את הזמר. אביו נפטר מאיידס כשאלביס היה בן 16.

בגיל צעיר החל פרקינס לעסוק במוזיקה. בראשית הדרך למד לנגן בסקסופון ומאוחר יותר החל לנגן על גיטרה. הוא למד גיטרה אצל פרסקוט נילס, שהיה הבסיסט להקת "The Knack", והחל לכתוב שירים ולהלחין.

אמו של פרקינס נהרגה באסון התאומים כשהייתה על טיסה 11 של אמריקן איירליינס. אלבומו הראשון של פרקינס, "Ash Wednesday", שיצא ב-2007, הושפע מאוד מאירוע זה.

ב-10 במרץ 2009 הוציא פרקינס עם להקתו החדשה, "Elvis Perkins in Dearland", את אלבומו השני, הנושא את שם הלהקה.

## דיסקוגרפיה
* 2007: Ash Wednesday
* 2009: Elvis Perkins in Dearland
* 2009: The Doomsday EP

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

* ביקורת על האלבום הראשון של אלביס פרקינס, באתר Mooma

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמני XL Recordings
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
הגביע הברזילאי

**הגביע הברזילאי** (בפורטוגזית: **Copa do Brasil**) הוא תחרות הכדורגל הלאומי בברזיל בשיטת גביע. הוא מפעל הכדורגל השני בחשיבותו בברזיל, אחרי ליגת העל הברזילאית. 

שמאל|ממוזער|100px|גביע התחרות בין השנים 1994 - 2001
בגביע הברזילאי משתתפות מדי שנה 64 קבוצות מרחבי ברזיל, הכוללות עשר קבוצות לפי דירוג ההתאחדות הברזילאית, ו-54 לפי תוצאות האליפויות של המדינות והתחרויות האזוריות. זוכת הגביע זוכה גם בכרטיס לגביע ליברטדורס של השנה שאחרי. משתתפות גביע ליברטדורס בשנה מסוימת לא יכולות להשתתף בגביע הברזילאי באותה השנה בגלל קונפליקט בלוח הזמנים, מאחר ששתי התחרויות מתרחשות בערך באותה עת.

## היסטוריה
### טאסה ברזיל
**טאסה ברזיל** (בפורטוגזית: Taça Brasil) הייתה התחרות הראשונה ברמה הלאומית בברזיל והיא התקיימה בשיטת הגביע. היא נוסדה בשנת 1959 ושוחקה עד לשנת 1968. 

טאסה ברזיל הוקמה במטרה לאפשר השתתפות של קבוצה מברזיל בגביע ליברטדורס, אשר נוסד בשנת 1958. באותה התקופה לא הייתה לברזיל תחרות ברמה לאומית וטאסה ברזיל מילאה את החסר.

הקבוצה שזכתה במספר הרב ביותר של פעמים במפעל הייתה סנטוס, עם 5 זכיות (מתוך 7 פעמים בגמר). במחצית הראשונה של שנות ה-60 הייתה סנטוס בין הקבוצות הטובות בעולם, עם שחקנים כמו פלה, זיטו, קואוטיניו, ז'ילמר ואחרים. הקבוצה עם המספר השני של זכיות בטאסה ברזיל היא פלמיירס, עם 2 זכיות. עם זכייה אחת נמנות באהיה, בוטפוגו וקרוזיירו.

בשנת 1966 עלה מספר הנציגות הברזילאיות בגביע ליברטדורס ל-2, וטאסה ברזיל סיפקה את שתי הנציגות הללו (האלופה וסגניתה) בשנים 1965 ו-1966. בשנת 1967 הוקמה תחרות לאומית נוספת, הפעם בשיטת ליגה - טורניר רוברטו גומס פדרוזה - וכתוצאה, בשנים 1967 ו-1968 נציגה אחת לגביע הליברטדורס הייתה זוכת הטאסה ברזיל ואילו הנציגה השנייה הייתה אלופת טורניר רוברטו גומס פדרוזה.

עקב עליית החשיבות של טורניר רוברטו גומס פדרוזה בכדורגל הברזילאי, טאסה ברזיל הופסקה אחרי 1968 ולא שוחקה עוד.

בשנת 2011 אוחדו תוארי טאסה ברזיל עם אילו של ליגת העל הברזילאית, וכתוצאה מוכרות באופן רשמי זוכות טאסה ברזיל כאלופות ברזיל.

### הקמת התחרות הנוכחית
תחרות הגביע הברזילאי הנוכחי, הקרויה בשם "גביע של ברזיל" (Copa do Brasil), נוסדה בשנת 1989 בעקבות שנוי בתנאי ליגת העל הברזילאית. לאחר 1987, מספר הקבוצות המשתתפות בליגת העל ירד באופן חד, וכתוצאה קבוצות ממדינות רבות בברזיל איבדו את האפשרות להתמודד נגד הקבוצות הגדולות ולזכות בכרטיס לגביע ליברטדורס. גביע ברזיל נולד על כן במטרה לתת הזדמנות לאלופות של כל המדינות הברזילאיות שוב להתמודד ברמה לאומית.

## עונת [[2017]]
עונת 2017 של הגביע הברזילאי התחילה ב-9 בפברואר והסתיימה ב-27 בספטמבר. בתחרות היו שישה שלבי נוקאאוט עם משחקי גומלין ולהלן שלושת השלבים האחרונים.

## זוכות הגביע הברזילאי לאורך השנים

### לפי קבוצות

## קישורים חיצוניים

* 
* תולדות הגביע הברזילאי באתר ה-RSSSF (מוסד הסטטיסטיקה על כדורגל) 

## הערות שוליים

ברזיל
קטגוריה:תחרויות כדורגל בברזיל
טרס קוראסואס

**טְרֵס קוֹרָאסוֹאֶס** (בפורטוגזית: **Três Corações**, כלומר "שלושה לבבות") היא עיר בדרום מדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל.

העיר ממוקמת בקו רוחב 21.70 רוחב וקו אורך 45.25  ובגובה 884 מטר מעל פני הים. יש בה 63,457 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה47 בגודלה ביותר במינאס ז'ראיס.

העיר נוסדה ב-1760 כאשר התיישב במקום החלוץ הפורטוגלי טומה מרטינְס דָה קוֹסְטָה (Tomé Martins da Costa) בחיפושיו אחר זהב. לאחר מספר שנים הקים חווה ובנה קפלה ושמה "לבבות הקדושים של ישו, מרים ויוסף" (Santíssimos Corações de Jesus, Maria e José). משלושת הלבבות הללו נוצר שם העיר.

היום העיר היא אחד ממרכזי האוכלוסין העיקריים בדרום מדינת מינאס ז'ראיס, ומרחקה לבירה בלו הוריזונטה הוא 287 קילומטרים.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מינאס ז'ראיס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1760
הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים

**[[הרפובליקה של קונגו]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ואת אולימפיאדת מונטריאול (1976) החרימה, כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרתה של דרום אפריקה חרף החרם שהוטל על האחרונה בשל משטר האפרטהייד. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) משתתפת קונגו במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

המשלחות ששלחה קונגו למשחקים השונים היו בנות משתתפים בודדים בדרך כלל. רוב הישגיהם של הספורטאים הקונגולזים היו נמוכים, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה האתלט פרנק אלמבה קרוב לכך, כשסיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל.

## ראו גם
* הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה של קונגו: ספורט
קונגו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים

**[[הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא נעדרה משלוש האולימפיאדות הבאות מסיבות תקציביות, ומאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא משתתפת במשחקים (על גלגוליה השונים) באופן רציף. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

עד כה, אף ספורטאי קונגולזי לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיע האתלט גארי קיקאיה, שסיים במקום העשירי בריצת 400 מטר באולימפיאדת בייג'ינג (2008).

## ראו גם
* הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים הפאראלימפיים
* הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער
ממוזער|ימין|האתלט גארי קיקאיה, שייצג את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו באולימפיאדות אתונה ובייג'יגנ

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: ספורט
קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של
ישיבת טשעבין

250px|ממוזער|כולל אוהל ישראל שליד הישיבה
**ישיבת הגאון מטשעבין – כוכב מיעקב**, היא ישיבה כלל חסידית ותיקה בירושלים.

## היסטוריה
הישיבה נוסדה בשנת תשט"ז על ידי רבי דב בעריש ווידנפלד ("הרב מטשעבין"). הוא קרא לה "כוכב מיעקב" על שם ספרו של אביו, הרב יעקב ווידנפלד. בתחילה שימש הרב חנוך דוב פאדווא כראש ישיבה לצדו של הרב מטשעבין, בשנת תשט"ז לאחר פרישת הרב פדווא הוכתר חתנו הרב ברוך שמעון שניאורסון כראש ישיבה לצדו. אחרי פטירתו של הרב ווידנפלד, מילא הרב שניאורסון את מקומו. משגיח הישיבה היה הרב מרדכי רימר.

בתחילה שכנה הישיבה בקריית שמואל בירושלים, בשנת תשכ"ו עברה לבנינה הקבוע בתל ארזה.

לאורך שנים רבות הייתה הישיבה לאחת מן הישיבות הכלל-חסידית הבולטות ביותר, ובין בוגריה רבנים ואדמו"רים. בכל שנתון יש שני שיעורים מקבילים המונים כל אחד עשרות בחורים.

ישיבת טשעבין מחזיקה בנכסים רבים. לצד הישיבה בנתה הישיבה בית כנסת ובו כולל אברכים בשם "אוהל ישראל", בראשו עמד שנים רבות הרב אברהם קופשיץ. לישיבה מכון להוצאת ספרים בשם "דובב מישרים". מאמצע שנות ה-90 הישיבה מדפיסה עלון שבועי, בשם "כוכבי אור".

## צוות הישיבה
לאחר פטירת הרב שניאורסון, בכ"ה בסיוון תשס"א, התמנה בנו הגדול, הרב יוסף משה שניאורסון, לראש הישיבה. הבן הצעיר, הרב נחום שניאורסון, משמש כנשיא הישיבה. כמו כן מכהן הרב נפתלי נוסבוים כראש ישיבה וכר"מ שיעור ג'. כראש ישיבה נוסף שימש הרב אברהם גניחובסקי, אשר מסר שיעורים לקיבוץ, עד לפטירתו בתשע"ג.

ר"מים נוספים הם הרב ישראל שניאורסון והרב בעריש שניאורסון (בניו של הרב יוסף משה), הרב יוסף כהן הרב יצחק מאיר וייס והרב דוד ברוך הס. עד לשנת תשמ"ט היה הרב ברוך שמואל דויטש ר"מ בישיבה. הרב יוסף וייס היה ר"מ עד לפטירתו, הרב יעקב שלמה מוזסון.

המשגיחים הם: הרב בנימין רימר, חתנו הצעיר של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב יעקב שמש והרב שמואל דוד שניאורסון. בעבר כיהנו כמשגיחים, הרב שלמה זלמן פרוש ורבי ישראל משה רוזנפלד.

תלמידי חכמים בולטים שימשו ומשמשים כמשיבים ומגידי שיעורים בישיבה, בהם: הרב נתן לוברט, הרב נתן קופרשטוק, הרב זונדל קרויזר והרב אהרן מרדכי רוטנר.

## מבוגרי הישיבה
*רבי יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנה
*רבי צבי רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה רמת אהרן
*רבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג
*רבי יעקב מנחם רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה-בני ברק
*רבי דוד הגר - האדמו"ר מויז'ניץ לונדון
*חבר הכנסת יעקב ליצמן
*הרב חיים דוד קובלסקי, מייסד ארגון "מאורות הדף היומי"
*הרב מרדכי גנוט, מחבר הלוח "דבר בעתו"
* בוגרים נוספים ב:קטגוריה:בוגרי ישיבת טשעבין

## קישורים חיצוניים
* ישיבת טשעבין, באתר JDN

## הערות שוליים

*
טשעבין
טשעבין
טשעבין
טשעבין
אנגולה במשחקים האולימפיים

**[[אנגולה]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), מאחר שהשתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות על המשחקים, ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים.

עד כה, אף ספורטאי אנגולי לא זכה במדליה אולימפית. נבחרת הכדורסל האנגולית השתתפה במשחקים חמש פעמים, בין 1992 ל-2008, נבחרת הנשים השתתפה לראשונה באולימפיאדת לונדון, ונבחרת הנשים בכדוריד השתתפה חמש פעמים, בין 1996 ל-2012. הישג השיא של נבחרת הכדורסל היה המקום העשירי באולימפיאדת ברצלונה (1992) (בה אף גברה על נבחרת ספרד בשלב הבתים) והישג השיא של נבחרת הכדוריד היה המקום השמיני באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בענפים האישיים הגיעו להישגים הגבוהים ביותר חותר הקאנו פורטונאטו פקאווירה, שסיים במקום ה-14 במקצה ל-1000 מטרים באולימפיאדת לונדון, ורץ המרתון ז'ואאו נ'טיאמבה, שסיים במקום ה-17 באולימפיאדת סידני.

## ראו גם
* אנגולה במשחקים הפאראלימפיים
* אנגולה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

* אתר הוועד האולימפי האנגולי 

קטגוריה:אנגולה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג

**אִיגְנָץ טְרוֹלְמָן פוֹן לוֹבְצֶ'נְבֶּרְג** (בגרמנית: **Ignaz Trollmann von Lovcenberg**; 25 בנובמבר 1860, שטייר, האימפריה האוסטרית – 23 בפברואר 1919, גראץ, הרפובליקה האוסטרית הראשונה), היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הקורפוס ה-19 בחיל הרגלים, אשר לחם בחזית המזרחית ובחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.

## תחילת הקריירה
פון לובצ'נברג היה בנו של קצין ז'נדרמריה אוסטרי וב-18 באוגוסט 1882 סיים את האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, הוסמך כקצין רגלים בדרגת לויטננט והוצב בגדוד הרגלים ה-14. בהמשך למד באקדמיה הצבאית בווינה והוצב לתפקידי מטה שונים. ב-1897, לאחר קדנציה ביחידת הקרטוגרפיה של הצבא האוסטרו-הונגרי מונה לראש המטה של הדיוויזיה ה-34. ב-20 באפריל 1904 מונה לפקד על גדוד רגלים וב-16 בינואר 1910 התמנה למפקד חטיבה. ב-26 באוקטובר 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-46 והוצב בקרקוב וב-7 ביוני 1913 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 בסרייבו. ב-30 במרץ 1913 עבר לפקד על הדיוויזיה ה-18 במוסטר, תפקיד בו כיהן עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.

## מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ הקרבות פיקד פון לובצ'נברג על הדיוויזיה ה-18 במסגרת הקורפוס ה-16 שהיה חלק מהארמייה השישית במערכה על סרביה תחת פיקודו הכולל של אוסקר פוטיורק. למרות כישלון התקיפה הראשונית, הדיוויזיה של פון לובצ'נברג תפקדה היטב במהלך הקרבות, הוא עוטר בעיטור מסדר כתר הברזל ובינואר 1915 קודם לתפקיד מפקד הקורפוס ה-19. הקורפוס הועבר לחזית המזרחית ובין מאי לספטמבר 1915 לחם כחלק מהארמייה השלישית במתקפת גורליצה-טרנוב, שהובילה לקריסת הקווים הרוסיים. לאחר מכן הועבר הקורפוס לגזרת סרביה והשתתף ביחד עם צבא ממלכת בולגריה והצבא הגרמני בכיבוש המדינה. הקורפוס של פון לובצ'נברג חצה את הנהר סאווה והתקדם לעבר אלבניה. בינואר 1916 השתתף בכיבוש ממלכת מונטנגרו וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל. הוא נשאר בגזרה האלבנית ובמסגרתה החזיק הקורפוס ה-19 בקו חזית בן 100 קילומטרים מול הקורפוס ה-16 האיטלקי בדרום המדינה והיה מעורב במספר קרבות מול הסרבים בגזרת אגם אוחריד במזרחה. באוקטובר 1917 הובס הקורפוס ה-19 בידי כוחות סרבים אשר הצליחו לכבוש את העיר פוגרדץ. לאחר קרב זה שוחרר פון לובצ'נברג מתפקידי פיקוד ובמקומו מונה הגנרל לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף. ב-1 בדצמבר 1918 שוחרר פון לובצ'נברג מצבא האימפריה והלך לעולמו 3 חודשים לאחר מכן והוא בן 58 שנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:סרביה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית הטרזיאנית
קטגוריה:ברונים
קטגוריה:ילידי 1860
קטגוריה:נפטרים ב-1919
אורטל אופק

**אורטל אופק** (נולדה ב-8 בדצמבר 1981) היא זמרת ויוצרת ישראלית.

## קריירה
אופק נולדה בתל אביב. את דרכה המוזיקלית החלה בנערותה בלהקת צעירי תל אביב, ולאחר מכן שירתה בלהקת חיל הים. בזמן שירותה הצבאי פגשה את עידן רייכל בעת שירותו במילואים. רייכל פנה אליה להקלטת השיר "מדברים בשקט", עוד לפני שקם הרכבו החדש, הפרויקט של עידן רייכל. מאוחר יותר נכנס השיר לאלבום "הפרויקט של עידן רייכל", שיצא ב-2002 ויצא כסינגל לתחנות הרדיו. השיר זכה להצלחה גדולה.

בשנת 2004 התארחה בשיר ״יד ביד״ של אבי מסיקה מתוך האלבום ״מציאות מדומה״.

לאחר השחרור מצה"ל החלה אופק בקריירה עצמאית. בין היתר הגישה לצד יוני רועה ולילה מלכוס עונת שידורים מלאה בתוכנית "שירה בשידור". בהמשך פנה אליה מיקי גבריאלוב בהצעה להתארח בסיבוב הופעות עליו שקד באותו זמן. הסיבוב נקרא "מיקי גבריאלוב מארח את אורטל אופק".
אופק כתבה שירים לסרטים ולמדה בבית הספר למשחק בית צבי.

בשנת 2007 הוציאה אופק סינגל ראשון, "בשדות של המושב", שכתבה, הלחינה והפיקה. השיר זכה להשמעות רבות באמצעי התקשורת וזיכה את אופק בהכרה לא רק כזמרת אלא גם ככותבת, מלחינה ומפיקה מוזיקלית. בעקבות יציאת השיר זכתה אורטל לתואר זמרת השנה במצעד האלטרנטיבי של גלי צה"ל.
"בשדות של המושב" עובד גם לגרסת מועדונים שהגיעה למקום הראשון במצעד הקלאב וחיי הלילה הרשמי של E-NIGHT.
בשנים שלאחר מכן הוציאה את הסינגלים "יום ועוד לילה" (שלווה בקליפ), "מאמינה בניסים" ו"קרן אור".

ב-2009 במסגרת הפרויקט "עשרה לעשר", שחררה חברת סלקום את השיר "כשנתראה" בביצועה של אורטל אופק לרדיו. בפרויקט נוצר חיבור בין טקסט שכתבתה אופק, אותו הלחין צביקה פיק, והפיקה אופק.

באוגוסט 2010 יצא בהוצאת חברת "היי פידליטי" אלבומה הראשון של אופק, אורטל אופק, שבו נכללו בין היתר כל הסינגלים שהוציאה בשלוש השנים שקדמו לו. פרט לשיר התפילה "אבינו מלכנו" אופק כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, וכן עיבדה, הפיקה מוזיקלית, וניגנה ברוב כלי הנגינה. מיד עם יציאתו, נבחר האלבום לאלבום השבוע ב-88FM וכן זכה בקטגוריה "היצירה המקורית של השנה" בסיכום השנתי שערך רדיו דרום במשדר מיוחד.

ביוני 2014 השתתפה אופק בתוכנית "The Voice ישראל" ועברה את שלב האודישנים, כשמוש בן ארי בחר להיות המנטור שלה.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן

* 2010: אורטל אופק

## קישורים חיצוניים

* אורטל אופק, בריאיון עם גאולה אבן
* ריאיון עם אורטל אופק, רדיו ללא הפסקה
* 
* 
* "נושא פרי" עם אורטל אופק באולפן, מערכת אתר רשת ג'
* "אורטל אופק" ביקורת אלבום, יוסי חרסונסקי

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:אמני הפרויקט של עידן רייכל
קטגוריה:מתמודדות The Voice ישראל
קטגוריה:חברי להקת צעירי תל אביב
קטגוריה:חברות להקת חיל הים
קטגוריה:חברי להקת חיל הים
קטגוריה:מתמודדות קדם-האירוויזיון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
גורדון ברדלי

**גורדון ברדלי** (באנגלית: **Gordon Bradley**; 23 בנובמבר 1933 - 29 באפריל 2008) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי-אמריקאי.

## ביוגרפיה
ברדלי גדל בסנדרלנד שבאנגליה, ובהיותו בן 16 הצטרף למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המקומי. הקריירה שלו כמעט הגיעה לסיומה עוד בטרם החלה - במהלך אימון הוא שבר את פיקת הברך הימנית, ורק כעבור שנתיים יכול היה לשוב לשחק. ברדלי המשיך לשחק כדורגל במקביל לעבודתו במכרה פחם של השלטון. אף שהחל את הקריירה שלו כחלוץ, הוא נאלץ לעבור לשחק בהגנה מאחר שנעשה איטי יותר בעקבות פציעתו. ב-1955 החל את הקריירה המקצוענית שלו בברדפורד פארק אווניו וב-1957 עבר לשחק בקרלייל יונייטד.

ב-1963 חתם ברדלי בקבוצת טורונטו רומא מליגת הכדורגל של מזרח קנדה. הוא שיחק בה שתי עונות, וב-1965 עבר לטורונטו סיטי. במקביל למשחקיו בקייצים במסגרת הליגה הקנדית שיחק ברדלי בסתיו ובחורף בליגת הכדורגל הגרמנית-אמריקאית (GASL), בקבוצות ניו יורק אוקראיניאנס וניו יורק אמריקנס. ב-1967 עבר לשחק בניו יורק גנרלס ששיחקה בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL), ושימש הן כשחקן והן כעוזר מאמן. לאחר שהקבוצה התפרקה הוא עבר לבלטימור בייס, אך גם קבוצה זו התפרקה. ב-1971 עבר ברדלי לקבוצה החדשה שהוקמה ניו יורק קוסמוס, ושימש בה בתפקיד מאמן-שחקן. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ה-NASL בעונת 1972. הוא שימש בתפקיד עד לעונת 1975, שבסיומה פוטר והוחלף על ידי קן פארפי. לאחר ששיתף עצמו במשחק אחד בלבד בעונת 1975 פרש ברדלי ממשחק. בתקופה בה שיחק בארצות הברית ערך ברדלי הופעה אחת במדי הנבחרת הלאומית, נגד נבחרת ישראל בנובמבר 1973, אך באופן אירוני, קיבל אזרחות אמריקאית מלאה רק ב-1974. הוא כיהן גם כמאמן הנבחרת במקביל למשחקו במדיה.

במהלך עונת 1976 מונה ברדלי מחדש למאמן ניו יורק קוסמוס, לאחר פיטוריו של פארפי בעקבות פתיחה מאכזבת של העונה. ביולי 1977 הוא עזב את תפקיד המאמן ועבר לשמש בתפקיד ניהולי בכיר בקבוצה. ניו יורק זכתה באליפות הליגה בסיום אותה עונה. ב-1978 מונה ברדלי למאמן קבוצת וושינגטון דיפלומטס. הקבוצה התפרקה ב-1980, אך נבנתה מחדש ושיחקה תחת אותו שם בליגת הכדורגל האמריקאית (ASL). הקבוצה החדשה מינתה מחדש את ברדלי למאמן, אך הוא פוטר במהלך ההכנות לעונה והוחלף על ידי פארפי. ב-1985 החל ברדלי לכהן כמאמן קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, ונשאר בתפקיד במשך 15 שנים, עד שהודיע על פרישה מאימון בדצמבר 2000.

ברדלי הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האמריקאי ב-1996, ולהיכל התהילה של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון ב-2006. הוא נפטר באפריל 2008, בגיל 74.

## קישורים חיצוניים

* גורדון ברדלי באתר היכל התהילה של הכדורגל האמריקאי

קטגוריה:חלוצי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:בלמי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:כדורגלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק קוסמוס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:מאמני כדורגל אמריקאים
קטגוריה:מאמני נבחרת ארצות הברית בכדורגל
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
כרמאנשאה

**כרמאנשאה** (; בכורדית: **کرماشان**/**Kirmaşan** - **כרמאשאן**) היא בירת המחוז הקרוי על שמה במערב איראן. העיר שוכנת כ-425 ק"מ דרום-מערבית לבירה טהראן ובה אקלים יבשתי. מרבית התושבים מדברים פרסית וכורדית. בכרמאנשאה, העיר התשיעית בגודלה באיראן, התגוררו 946,651 בני אדם על פי מפקד האוכלוסין האחרון מ-2016. מבחינה דתית זוהי עיר מגוונת מאוד, שחיים בה מוסלמים, אשורים (נוצרים), בהאים, יהודים וארמנים, כשהנציגות הגדולה ביותר היא לאסלאם השיעי. 

עתיקותיה, נופה ותרבותה של כרמאנשאה מספרים על היותה נדבך בערש התרבות הפרהיסטורית של האזור, ככפר נאוליתי. האזור שסביבה יוּשב על ידי האדם הקדמון עוד מתחילת תקופת האבן הקדומה. בעיקר התגלו אבני יד מהתקופה הפלאוליתית התחתונה ומערות עם ממצאים חשובים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה. 

תבליט כתובת ביסותון שעל צלע הר בסמוך לעיר הוא איגרת מהמלך דריווש, שבשנת 2006 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.

נמל התעופה הבין-לאומי שהיד אשרפי כרמאנשאה משרת את תושבי האזור.

במהלך מבצע עם כלביא התבצעו מהעיר, בהיותה במערב איראן בקרבת הגבול עם עיראק, שיגורים רבים של טילים בליסטיים לעבר ישראל בשל קרבתה היחסית לישראל. כתוצאה מכך תקף צה"ל את המשגרים בעיר פעמים רבות בנוסף לתקיפות של אתרים של משמרות המהפכה.

## יהדות כרמאנשאה

בעיר התקיימה קהילה יהודית, שמנתה בשנת 1912 5,000–6,000 אנשים, כ-3% מאוכלוסיית העיר, והיו בה ארבעה בתי כנסת.

בשנים 1912–1936 שימש אברהם חכם כרב העיר כרמאנשאה, כהונתו הסתיימה בעלייתו לארץ ישראל. משה חי אהרוני היה בין פעילי הקהילה הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20.

## אקלים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:כורדיסטן האיראנית
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
קטגוריה:כורדיסטן: ערים
קטגוריה:פרובינציית כרמאנשאה
אנז'ה

**אַנְזֵ'ה** (בצרפתית: **Angers**) היא עיר במערב צרפת, המשמשת מושב המחוז האדמיניסטרטיבי מן ולואר. היא שוכנת במרכזו של חבל ארצות הלואר (פיי דה לה לואר), במרחק שווה מנאנט ולה מאן, על גדות הנהר מן, קילומטרים אחדים מכניסתו אל הלואר. לאורכה שישה גשרים, ובה נמל עתיק. העיר היא ביתם של למעלה מ-150 אלף תושבים.

## היסטוריה
אנז'ה היא בעלת היסטוריה מוקדמת שמגיעה עד התיישבות האדם והתקופה הנאוליתית. בעת העתיקה היו אלה בני העם האנדגאבי שהתפרסו באזור זה של הלואר, והעניקו את שמם לפרובינציית אנז'ו (בלטינית: Andegavia) ולעיר שבמרכזה, שלימים שימשה כבירתה. במהלך ימי הביניים נהייתה אנז'ה מקום חשוב ופרנסיה היו לרוזנים ולדוכסים, שהטריטוריה שלהם הלכה והתרחבה.

השושלת הפלנטגנטית (1154-1399) הפכה את דוכסות אנז'ו לכוח בעל משקל, שצעד לקראת שליטה על הפרובינציות השכנות טורן, מן וברטאן. עלייתה של השושלת האנז'ווינית נמשכה עד לכדי מגע עם הכתר האנגלי. בהמשך, איחד הדוכס רנה תחת סמכותו את אנז'ו, לורן, פרובאנס, ואף את נאפולי וסיציליה; הוא קידם את האמנות והתרבות וכן את האוניברסיטה של אנז'ה, שנוסדה במאה העשירית. אנז'ה נהייתה לעיר שעמדה בסימן ההגנה על ממלכת צרפת בפני אויביה.

בעת הרנסאנס עמדה העיר בראש ארגון אזורי שבו ביססה את שיפוטה והרחיבה אותו, כשהיא מכסה אחוזות נוספות (בהן לודאן, סומיר ובופור) בסביבתה. בית משפט נוסד בעיר ב-1552, והיה הגוף השיפוטי הראשון באנז'ו. המחוז נמנה עם המחוזות שהטילו מס מאוד לא פופולרי על מלח בישול, ושישה בתי-דין לסוגיית מס-המלח היו בו, מהם בעיר אנז'ה.

במהפכה הצרפתית איבדה העיר חלק נכבד מזכויות היתר שלה. עם זאת, מושב המושל (Préfecture) של מחוז מן-ולואר נקבע בה. לאורך המאה ה-19 עברה הבירה האנז'ווינית מודרניזציה שביטוייה היו הקמת שדרות, גנים ומונומנטים, שנבנו ברוח אוסמן. במאה ה-20 הוסיפה העיר לגדול ולצבור נפח תרבותי, אקולוגי וחברתי. מסוף 1939, עד כיבוש צרפת על ידי גרמניה באמצע 1940 הייתה אנז'ה מקום מושבה של הממשלה הפולנית הגולה.

## כלכלה
נמלה העתיק של אנז'ה שימש נקודת מעבר בין פריז, ונדה והלואר האטלנטי. החל מהמאה ה-17 התפתחו סביב הנמל שעל הנהר תעשיות טקסטיל וחבלים, כמו גם בתי זיקוק לנפט. בעקבותיהם באו תעשיות חדשות עם הנחת מסילת הברזל במחצית השנייה של המאה ה-19. במאה ה-20 הייתה אנז'ה עיר יצרנית עם דגש רב על מטלורגיה, אלקטרוניקה וטקסטיל לגווניו.

בין החברות שמשכנן בעיר: מוטורולה, סקאניה, בּוֹש וקואנטרו.

## תרבות
לצד **פסטיבל ד'אנז'ה**, העיר היא במה למספר פסטיבלים שנתיים ביניהם "פסטיבל הסקופ והעיתונות הבינלאומי", "פסטיבל ג'יפסי סווינג" ו"פסטיבל פאות הלחיים".

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* לשכת התיירות של אזור אנז'ה 

File:Château d'Angers (2).jpg|טירת אנז'ה והחפיר
File:Place de la Gare (Angers).jpg|כיכר התחנה באנז'ה
File:Place de la Gare (Angers) (6).jpg|המזרקה בכיכר התחנה באנז'ה
File:Place de la Gare (Angers). (3).jpg|תחנת הרכבת באנז'ה
File:Cathédrale Saint-Maurice d'Angers.jpg|קתדרלת אנז'ה
File:Buildings in Angers (1).jpg|רחוב באנז'ה


## הערות שוליים

*
קטגוריה:פיי דה לה לואר: ערים
ארברו

**ארברו** (בשוודית: **Örebro**) היא בירת מחוז ארברו שבמרכז שוודיה.
## גאוגרפיה
העיר היא השישית בגודל אוכלוסייתה בשוודיה ומהווה מפגש מרכזי של דרכים, נהרות ואגמים. באֶרברו חיים נכון לשנת 2019 155,989 תושבים ; עם זאת בתחום השיפוט של העירייה נמנים (נכון ל-2008) 132,277 נפש שחיים בעיר ובסביבותיה הקרובות (Örebro kommun).

ארברו שוכנת לקצהו המערבי של האגם ילמרן (*Hjälmaren*) - הרביעי בגודלו בשוודיה. "הפלג השחור" - Svartån - חוצה אותה ממערב למזרח בדרכו לאגם. ארברו יושבת בלב לבו של החבל העשיר, המאוכלס והמתועש של שוודיה: 70% מאוכלוסיית הממלכה חיים בטווח רדיוס של 300 ק"מ מהעיר. מיקומה בין הערים הגדולות - כ-200 ק"מ מסטוקהולם ו-300 ק"מ מגטבורג ומאוסלו, הפך אותה לעיר פופולרית. המצודה של ארברו מתוארכת למאה ה-13; כיום היא משמשת מושבו הרשמי של מושל המחוז, ולשכת התיירות פועלת בה.

השם Örebro מתייחס לגשר (bro) שחוצה את נהר Svartån שבו נמצאת העיר. 

בדומה לערים שוודיות אחרות, ארברו היא ביתם של מהגרים רבים וצאצאיהם - וב-2009 הם מנו 16 אחוזים מתושבי הקומין (הרשות המקומית), כשהם מייצגים כ-150 לאומים שונים. בעיר אוניברסיטה וענפי ספורט מפותחים. מלבד כבישים מהירים ואוטובוסים, את ארברו משרתים מסילות רכבת ושדה תעופה.

בפברואר 2025 התרחש בעיר ירי בבית ספר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* ברוכים הבאים לארברו: מדריך תיירות רשמי (באנגלית)

קטגוריה:שוודיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
עיר האמנויות והמדעים

250px|ממוזער|שמאל|שדרת נוף
**עיר האומנויות והמדעים** (ולנסית: *Ciutat de les Arts i les Ciències*; ספרדית: *Ciudad de las Artes y las Ciencias*) הוא מתחם בידור, תרבות ואדריכלות בעיר ולנסיה שבספרד ואחד מאתרי התיירות המרכזיים בה. המתחם הוא פרי תכנונם של האדריכלים סנטיאגו קלטרווה ופליקס קנדלה.

## היסטוריה
ראש עיריית ולנסיה בשנת 1989, חואן לרמה, הוציא אל הפועל רעיון של חוזה מריה לופז פינרו, פרופסור להיסטוריית המדע באוניברסיטת ולנסיה, לבנות מוזיאון מדע בגן טוריה הממוקם על אדמת נהר בעל אותו שם שאפיקו הוסט שנים קודם לכן. צוות ההקמה ביקר במקומות עם מאפיינים דומים במינכן, לונדון וקנדה במטרה לתכנן את הפרויקט באופן פדגוגי.

## מבנים
***Hemisfèric** — מבנה קולנוע תלת-ממדי המשתרע על פני 13,000 מ"ר הכולל IMAX, פלנטריום ולייזריום. צורת המבנה מדמה עין אנושית גדולה שאורכה 100 מטרים. סמלית, זוהי עין החוכמה, אלמנט המסמל את ההתבוננות המבקרים בעולם באמצעות הקרנות אור-קוליות מסוגים שונים. המבנה נחנך בשנת 1998.
* **[[מוזיאון הנסיך פליפה למדע|המוזיאון למדעים הנסיך פליפה]]** - **El Museu de les Ciències Príncipe Felipe** — מוזיאון מדע אינטראקטיבי מעוצב בצורת שלד של לוויתן, המשתרע על פני 42,000 מ"ר ב-3 קומות. אורכו 220 מטר, רוחבו 80 מטר וגובהו 55 מטר, והוא כולל קירות זכוכית בשטח כולל של 20,000 מ"ר. המבנה נחנך בשנת 2000.
***[[ל'אומברקל]]** — שדרת נוף עם מיני צמחים ולנסיינים (ביניהם אזוביון, יערה, דקלים ועוד), דרכה ניתן להשקיף על כל המתחם. המבנה נחנך בשנת 2000.
***[[ל'אוסאנוגרפיק|Oceanogràfic]]** — מתחם המוקדש להיכרות עם העולם התת-ימי, הכולל אקווריומים ענקיים, מופעי דולפינים ובריכות מים עם בעלי חיים שונים. זהו אקווריום האוקיינוגרפיה הגדול ביותר באירופה ואחד הגדולים בעולם, בשטח של 110,000 מ"ר ותכולה של 42 מיליוני ליטרים של מים מלוחים. המבנה המרכזי מעוצב בצורת נימפאה והוא פרי עבודתו של האדריכל פליקס קנדלה. המבנה נחנך בשנת 2003.   
***היכל האומנויות המלכה סופיה - Palau de les Arts Reina Sofía** — בית אופרה ומרכז לאומנויות הבמה. המבנה נחנך בשנת 2005.המבנה מעוצב כקסדה של לוחם ספרטני, ובנוי בעיקר מבטון לבן, מתכת וזכוכית, עם חיפוי מוזאיקה של קרמיקה לבנה. במתחם ארבעה אולמות, שניים גדולים המכילים 1400-1500 מושבים, ושניים קטנים המכילים כ-400 מושבים. הבמה של האולם המרכזי היא מהגדולות בעולם. בניגוד למבנה המקובל לתיאטראות ובתי אופרה, במבנה זה לא נעשה שימוש בתפאורה תלויה, כדי לא לפגוע בצורתו החיצונית של הבניין. כתחליף לכך, נבנה מנגנון שיכול להחליף בין שלושה סטים מלאים של תפאורה המוסתרים מתחת לבמה, כל אחד מהם בשטח של 400 מ"ר ובגובה מלא. 
***El Puente de l'Assut de l'Or** — גשר המחבר בין הצד הדרומי של רחוב מינורקה. עמודו הגבוה ביותר מגיע לגובה של 125 מטרים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בעיר.
***Àgora** — כיכר מקורה בה מתקיימים קונצרטים, כנסים ואירועי ספורט שונים, לצד פעילות חינוכית לילדים.
***מגדלי [[ולנסיה]]** — חלק מפרויקט של בניית שלושה גורדי שחקים בגבהים 308, 266 ו-220 מטרים אשר טרם יצא לפועל, ובעיני רבים בנייתו מוטלת בספק.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי לתיירות בוולנסיה
* 

קטגוריה:מבנים שתכנן סנטיאגו קלטרווה
קטגוריה:מוזיאונים למדע
קטגוריה:ולנסיה: מבנים
קטגוריה:ולנסיה: תרבות
הסגל הנשיאותי של רוסיה

שמאל|ממוזער|מבנה האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא רוסיה
**סגל הקרמלין** הוא השם הלא-רשמי ל**אדמיניסטרציה של נשיא רוסיה** (ברוסית: **Администрация президента России**), או **הסגל הנשיאותי הרוסי**. זהו הגוף הממלכתי האחראי להבטחת פעולותיו והגדרת סדר יומו של נשיא רוסיה. הוא מורכב מצוות העובדים של נשיא רוסיה, העוזרים הנשיאותיים, היועצים, וסגני ראש סגל הקרמלין.

מקום מושבם בבניין הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית לשעבר, בסטאריה פלושצ'ד 4, מוסקבה.

## היסטוריה
ב-1991, במהלך כהונתו של בוריס ילצין, הונחו היסודות לסגל הקרמלין, אשר דיווח ישירות לנשיא (מתקופת לנין ועד גורבצ'וב היו עובדי הקרמלין מורכבים מאנשי צוות של המפלגה הקומוניסטית). המשרד החדש כינס תחתיו את הסגל הנשיאותי שהחל לפעול בקיץ 1991 כצוות העבודה של נשיא רוסיה.

## מבנה ארגוני
היחידות החשובות ביותר הפועלות בכפיפות לסגל הנשיאותי הן המועצה לביטחון לאומי, מועצת המדינה, שירות הביטחון הנשיאותי, המינהל הראשי לתוכניות מיוחדות (שאחראי לבניית ואחזקת הבונקרים הנשיאותיים), מינהל הפרוטוקול, מינהל המימון והתקציב, משרד מזכיר העיתונות הנשיאותי.

תחת כהונתו של ולדימיר פוטין מבנה הסגל אורגן מחדש ובוטלו מספר מחלקות בו.

## ראו גם
*ראש סגל הקרמלין
*דובר הקרמלין
*משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

* 
* דף האדמיניסטרציה באתר Kremlin.ru
* אודות האדמיניסטרציה הנשיאותית באתר הקרמלין

*
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה

**שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה** () הוא שירות האבטחה האישי של נשיא רוסיה.

תחילה היה הארגון כפוף לאדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה ובאמצע שנות ה-90 היה לחלק משירות האבטחה הפדרלי האחראי לאבטחת אישים ברוסיה. זהו גוף אבטחה האחראי לאבטחתו של הנשיא ובני משפחתו. הוקם ב-11 בנובמבר 1993.

## היסטוריה
הארגון הוקם על ידי הנשיא בוריס ילצין כיורש למינהל האבטחה הראשי (מינהל 9 לשעבר בקג"ב). בראש הארגון הועמד אלכסנדר קורז'אקוב. במהלך מחצית שנות ה-90 בארגון הוקמו מחלקות לחקירת שחיתות בממשל ובממסד הנשיאותי. 

במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי. שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.

באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.

## ראשי שירות הביטחון הנשיאותי
*אלכסנדר קורז'אקוב (1991–1996)
*יורי קראפיווין (1996)
*אנאטולי קוזנצוב (1996–2000)
*ויקטור זלוטוב (2000–2013)
*אולג קלימנטייב (2013–2015)
*דמיטרי קוצ'נב (2015—2016)
*אלכסיי רובז'נוי (2016—ואילך)

## גלריה

קובץ:Vladimir Putin arrives in Helsinki, 16 July 2018 (1).jpg|מאבטחי שירות הביטחון מחוץ למטוס הנשיאותי
קובץ:Vladimir Putin arrives in Helsinki, 16 July 2018 (4).jpg|המכונית הנשיאותית אותה מתחזקים אנשי שירות הביטחון
קובץ:Машина сопровождения проекта "Кортеж".jpg|רכבי האבטחה מדגם אאורוס ארסנל


## ראו גם
*משטרת הארמון (רוסיה)

## קישורים חיצוניים
* אודות שירות הביטחון הנשיאותי הרוסי 
*  סוכל ניסיון התנקשות בפוטין (ספטמבר 2000)
* 
* 
* שירות הביטחון הנשיאותי באתר Agentura.ru
* כתבה ברוסית אודות הארגון

קטגוריה:שירות האבטחה הפדרלי הרוסי
ילדי השמש

**ילדי השמש** הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי רן טל, אשר יצא בשנת 2007, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט זכה בשנת 2008 בפרס סרט התעודה הטוב ביותר בתחרות ע"ש וולג'ין בפסטיבל הסרטים של ירושלים.

הסרט בוחן את "ילדי השמש" - הדור הראשון של ילדי החינוך המשותף בקיבוצים אשר גודלו על ברכי האידאולוגיה הקיבוצית. הסרט משלב קטעי ארכיון לצד ראיונות. בסרט מתארים המרואיינים בין השאר תחושות נוסטלגיה כלפי ילדותם בקיבוץ וערכי התנועה הקיבוצית שליוו אותם, לצד קשיים רגשיים שחוו כילדים בעקבות אורח החיים הקיבוצי, למשל הריחוק מההורים בשל הלינה המשותפת.

## קישורים חיצוניים

* "ילדי השמש" - הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* ילדי השמש, לצפייה ישירה באורך מלא עם תרגום. אתר יוטיוב
* "ילדי השמש", צפייה ישירה בסרט באתר ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים
* 
* 
*

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:הקיבוץ בתרבות ובאמנות: סרטים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:סרטי רן טל
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2007
קטגוריה:זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים
בני ימין

**בני ימין** (**בִּנִי יַמִינַ** - Bini Yamina, במשמעות "בני הדרום"; בניגוד ל"בני שמאל" , במשמעות "בני הצפון") היו קבוצה של שבטים נודדים (לפחות ארבעה) מהמאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה באזור נהר הפרת התיכון ליד נהר הבליח. בני ימין הוזכרו תכופות בתעודות שנמצאו בגנזך המלכותי של מארי, עיר ממלכה עתיקה שנחרבה במאה ה-18 לפנה"ס על ידי חמורבי.

כ־60% מבני ימין נשאו שמות אמוריים, וכ־23% שמות אכדיים (השאר לא מזוהים).

## היסטוריה
בני ימין היו נודדים למחצה שגידלו עדרי צאן גדולים והגיעו במסגרת נדודיהם עד למרכז סוריה. חלק מהשבטים התיישב באזור בבל, אך מרכזם היה בחרן שם נהגו להתכנס לטקס ברית ראשי "בני ימין" במקדש אלוהי הירח. זקני השבטים נקראו סיבותו (Sibutu) והיו מתכנסים להתיעצויות. מנהיגי בני ימין היו שרים ונסיכים שנקראו סוגאגו (Sugagu).

המשמעות המקורית של השם היא "בני הדרום", בניגוד לשבטי "בני שמאל" – בני הצפון, אך בימי הארכיון המלכותי של מארי לא ניכרה חלוקה גאוגרפית כזאת בין השבטים, וכנראה שהשמות הם זכר לחלוקה קדומה יותר.

שמו של אחד מהשבטים נקרא "יריחום". בני ימין מופיעים בטקסטים ממארי לצידם של שבטים נודדים אחרים שנקראו סותו ו"רַבּוּ" שישבו על הגדה המערבית של הפרת, ועל פי הטקסטים נקראו אחים של בני ימין. הטקסט מזכיר גם קבוצה שנקראת "בני שמאל" , בני הצפון, יושבי המחוזות שמצפון מערב לממלכת מארי. שם המעיד על קרבה לבני ימין.

יש הסוברים שזכר בני שמאל נשמר בממלכת שמאל שנקראה "יאדי", המוזכרת בתעודות מהמחצית הראשונה של האלף ה-1 לפנה"ס. השמות: בני ימין ובני שמל הם שמות שמיים-מערביים.

על פי תעודות מארי, בני ימין התנפלו מדי פעם על חבלי הארץ שנמצאו בין מארי, תִרְקַה ושַגַרַתֻם. הם עסקו בביזת התושבים ועדרי צאנם, ולעיתים גם התיישבו בתוכם. מלכה של מארי זמרי-לים נלחם בהם, תפס את מלכיהם והרג את שר צבאם שתוארו היה דַוִדֻם. ניצחונו זה היה כה חשוב, עד שנקראו לפחות שתי שנות מלכות של זמרי-לים על שם הניצחון.

השערת החוקרים היא שההתנגשויות של בני ימין עם מלכי מארי הם חלק מגל ההתפשטות האחרון של העמים השמיים-מערביים למזרח ולצפון מזרח. התפשטות זאת נבלמה במאה ה-18 לפנה"ס בעקבות התפשטות השבטים החורים (שמקורם בהרי הקווקז) דרומה לאזורים סביב מארי.

## הקשר בין בנימין לבני ימין
קיימת תאוריה במחקר הגורסת שיש זהות בין בני ימין לבנימין המקראי. זיהוי זה נתמך במסורת המקראית לפיה מוצא האבות הוא מצפון מסופוטמיה בארם נהריים ובקשר בין חרן שהייתה עיר האבות ומקום כינוסם של שבטי בני ימין. קשר נוסף נמצא בין שמו של אחד השבטים "יריחום" לשמה של העיר יריחו באזור שבט בנימין בישראל. למרות עתיקותה של העיר, היא אינה מוזכרת במכתבי אל עמרנה ולא ברשימות המצריות של ערי כנען, והתאוריה גורסת שהשם יריחו ניתן לה בעקבות כיבוש בני ימין שהביאו את השם עימם מהעיר חרן. תאוריה זאת של שינוי שם נתמכת בשינוי שמות הערים שנמצא במקרא כגון שינוי השם "לוז" לבית אל, "קריית ספר" לדביר, "ליש" לדן ועוד.

תאוריה זו סותרת את המסורת המקראית, לפיה בנימין נולד בכנען, כשהוא היחיד מבני יעקב שלא נולד במסופוטמיה.

## לקריאה נוספת
* שמואל ייבין, הערך: **בנימין**, אנציקלופדיה מקראית, כרך 2, ירושלים: מוסד ביאליק, עמ' 264–266
* משה ענבר, **השבטים האמוריים במארי**, אוניברסיטת תל אביב, 1985

## קישורים חיצוניים
* משה ענבר, 'תעודות מארי וההתנחלות', **[[עת־מול]]**, אוקטובר 1985, 63, באתר "מקראנט"

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אמורים
קטגוריה:מסופוטמיה
ארמון קונסטנטין

שמאל|ממוזער|250px|פגישת מנהיגי ה-G8 בארמון
[ממוזער|שמאל|250px|אנשי הגווארדיה הרוסית בפתח ארמון קונסטנטין, תמונה מ[המאה ה-19]]
**ארמון קונסטנטינובסקי** (רוסית: **Константиновский дворец**) הוא אתר שהוכרז כאתר מורשת רוסית ומשמש כמעון נשיאותי לנשיא רוסיה. מכונה בשם "ארמון הקונגרסים" (**государственный комплекс «Дворец конгрессов»**). הארמון נבנה במאה ה-18 ושוכן על הגדה הדרומית של המפרץ הפיני על נהר סטרלקה, כ-20 ק"מ מהעיר סנקט פטרבורג.

## היסטוריה
בעליו הראשונים של הארמון היה פיוטר הגדול. בסוף המאה ה-18 העיירה סטרלנה באזור סנקט פטרבורג, הייתה לרכושו הפרטי. ב-1797 הצאר פאבל הראשון, העניק את הארמון במתנה לבנו, הנסיך הגדול קונסטנטין פאבלוביץ', שעל שמו נקרא הארמון והפארק שסביבו.

הארמון נבנה על פי פרויקט של האדריכל ניקולה מיקטי. בשנות 1750 הארמון עוצב על פי תכנונו של ברתולומאו רסטרלי, האדריכל הרוסי-איטלקי שנחשב למעצב העיר סנקט פטרבורג. לאחר שפרצה שרפה במקום ב-1803 הארמון שופץ על ידי האדריכל הרוסי אנדריי וֹורוניחין. בשנים 1847–1851 הארמון שופץ שוב.

בתקופת מלחמת העולם השנייה הארמון נהרס כמעט לגמרי, כמו מרבית מבני העיר. לאחר המלחמה החלו בעבודות שיפוץ שנמשכו עד שנות 1990. המבנה עבר מיד ליד לאורך אותה תקופה, תחילה השתכן בו המכון הארקטי של לנינגרד (Ленинградское арктическое училище) שלמדו בו טכנאים שהשתלבו לאחר מכן בעבודה בתחנות מחקר בקוטב הצפוני או באנטארקטיקה. הארמון עבר תחת חסות מספר חברות שונות עד שנת 2000.

בשנת 2000, המנהל לענייני נשיא רוסיה בשיתוף פעולה עם החברה הרוסית לשימור אנדרטאות מימנה את שיקומו ושיפוצו של הארמון. נבנה ארמון קונגרסים והארמון הפך לרכוש ממלכתי של נשיא רוסיה, שיפוץ הארמון כלל הוספת מספר מבנים שונים, הפיכת אגפים מסוימים למוזיאון ובניית סיפון ליכטות. בקיץ 2006 ארמון הקונגרסים אירח את פסגת G-8 ובקיץ 2013 אירח את פסגת G-20 .

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
קונסטנטין
קטגוריה:נשיאות רוסיה
מעון ההארחה הממלכתי

**מעון ההארחה הממלכתי** (רוסית **Государственная гостевая резиденция**), נודע בעבר כמעון 4-K. המעון נחשב למעונו הרשמי של נשיא רוסיה ושוכן בדלתה של נהר נייבה, בסנקט פטרבורג באי האבן (קאמני אוסטרוב). המעון נבנה על ידי חברת אלסו-גרופ.

הנשיא אינו מתארח במעון זה, אלא בארמון קונסטנטין. בשנת 2008 המעון עבר שיפוצים והפך למעון ממלכתי שבו הנשיא מארח אורחים זרים בכירים. מדבדב אירח כאן ראשי מדינות שבאו לביקור ממלכתי בעיר סנקט פטרבורג, כמו קנצלר גרמניה, אנגלה מרקל.

המתחם כולל 3 בניינים - לנשיא, עורכיו ואחד לפמליית העורכים.

## קישורים חיצוניים

תיאור המתחם

קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: מבנים