מילא אהל

**מילא אהל** (**Milla Y. Ohel**; 24 במרץ 1925 – 24 באפריל 2005) היה סופר, אנתרופולוג וארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הפרהיסטוריה. ספריו, לילדים ולמבוגרים, התמקדו בהתנהגותם ובגורלם בחברות של ילדים, פועלים, עולים חדשים, ילידים וכדומה, ונשאו בתוכם מוסר השכל שעמד ועדיין עומד במבחן הזמן. בשטח האקדמאי היה אהל פורץ דרך בדרך מחקרו, באבחנותיו, בקשירת ענף הארכאולוגיה לענף האנתרופולוגיה ובהתמסרותו לתלמידיו.
## קורות חיים

### ילדותו – פולין והעלייה לארץ
נולד בשם ירחמיאל נאמיוט בוילנה, ליעקב וחיה נאמיוט, ציונים סוציאליסטים שהיו פעילים בתנועת השומר הצעיר והקימו באזור מגוריהם מספר קינים של תנועת החלוץ.

כשנה לפני הולדתו נרצחה סבתו רחל בבית המשפחה, על ידי חבורה לא מזוהה, שמטרתה המשוערת הייתה לפגוע ביהודי העיירה. הוריו של אהל, קיוו שאהל יוולד ילדה, ושמה יהיה רחל. אך נולד בן, והוריו חיפשו ומצאו בתנ"ך, שם שחשבוהו כקרוב ביותר לשם סבתו רחל: ירחמיאל.

ילדותו של אהל עברה עליו בעיירה נאליבקי . אביו עבד כרוקח והשפה שדוברה בביתו הייתה יידיש. כשהיה אהל בן שלוש חלה קשה והרופא הפולני שהציל את חייו התמודד עם שמו וקרא לו מילאצ'יק (סגול תחת האות למד) שהתבסס על ההברה האחרונה בשמו של אהל, ושמשמעותו בשפות סלביות - חמודון. שנים לאחר מכן טעה עורך ספר אחד ושם קמץ תחת האות למד, וכך נשאר שמו הפרטי של אהל 'מילא' עם קמץ.

בגיל שש החל אהל ללמוד בבית הספר הפולני המקומי לפני הצהריים, ואחרי הצהריים בחדר תחת מורה ליברלי מקומי אברם קווארטץ'. בבית הספר הפולני התעלה אהל ביכולתו הספרותית על פני בני כתתו למרות שפולנית הייתה שפה שנייה לו ולמרות שהפסיד כמאה ימי לימודים כל שנה בגלל מחלות שונות, תוצאה של הפרעות אכילה תכופות. יכולת ספרותית זאת זכתה לשבחים ממוריו אך גם למהלומות מידי בני כיתתו הפולניים.

הפילוג בין התנועות הציונית מפא"י והתנועה הרוויזיוניסטית שהיתעמק עם סיום מלחמת העולם הראשונה (ראה רצח_חיים_ארלוזורוב), הגיע גם לנאליבקי, שם הצטרף אהל לחבריו הצעירים בבית"ר כנגד רצונם של הוריו. אך ויכוח אלים באחת השבתות בבית הכנסת בין חבריו מבית"ר לבין אביו, שיכנע את אהל לעזוב בית"ר בו ביום.

כשהיה בן שש, ולתקופה של כשנה, התמסר אהל לדת, התפלל בבית הכנסת בעיירה שלוש פעמים בשבוע ומדי יום בחדרו בבית, וגם פיתח אהבה לחזנות. זאת, למרות שהוריו לא היו ים.

באותו הזמן נולד חיים, אחיו הצעיר של אהל.
ממוזער|'''מילא אהל (שני משמאל) עם הוריו ואחיו על סף עלייתם לישראל, 1934'''
הקרע בין שתי התנועות הציוניות התעצם ואפילו פלש לטבורן של עיירות נידחות בה גרו יהודים. כשהייה אהל כבן שמונה עזבה המשפחה את נאליבקי, וגרה בבית הורי אביו בווילנה לזמן מה. הוריו שחששו מפני חברי בית"ר שנעשו יותר ויותר מיליטריסטים ומאיימים, החליטו לעזוב את פולין ולנסות לעלות לישראל.

המנדט הבריטי שלט בישראל בזמן ההוא, והיה הכרח לאביו של אהל להתחפש ולהתאמן כרב כדי לאפשר את כניסתו לישראל, שהייתה כחלק מ'המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה.

לאחר ששה חדשים בווילנה, שהתה המשפחה קצרה בוורשה, משם ברכבת לקונסטנטצה שברומניה, ומשם על האוניה 'פולוניה' ליפו. 

### נעוריו – כפר סבא ומאורעות 1936–1939
בנמל יפו קיבל את פני המשפחה דודו של אהל, יהושע. לזמן קצר גרה המשפחה בביתו של יהושע בתל אביב, ולאחר מכן עברה לדירה משלהם בתל אביב. אך אי יכולתו של אביו של אהל למצוא עבודה הביא את המשפחה אל סף רעב. למזלם הבחין בכך אחיה של אימו, מקס, שגר מזה שנים במושב חירות שבגוש תל מונד והוא סייע להם.

ב-1936 רכשה המשפחה מכולת בכפר סבא בעזרת ידיד המשפחה נח סולומינסקי שהיה בעל מסעדה ובית קפה במושבה, והמשפחה עברה לכפר סבא. בכפר סבא עבר אהל תמורה משמעותית, מילד יהודי פולני ביישן וחולני לצבר פעיל, חברותי ובריא. עם זאת, שוב היה אהל תלמיד משקיע ומצטיין, (יכולתו גגמה לו לתיסכול מכיוון שמשכה לעג ולאו דווקא הכרה. תיסכולים דומים פגש בבגרותו והגיעה לנקודה בחייו שהחל לקרוא לעצמו נביא זעם, כדבריו: "עד מהרה השתוויתי פחות או יותר לכל השאר, אם כי לדאבוני (ואז זה היה באמת לפעמים לדאבוני) הייתי מבחינת לימוד אחד התלמידים הטובים בכיתה, אם לא הטוב שבהם. תמיד, מאז ומעולם, לקחתי דברים מסוג זה במלוא הרצינות, לעזאזל!". אהל גם העיד על עצמו, שמגיל צעיר לא התכוון להגיע לגיל בגרות ולא לחיות חיים ארוכים, ורצה לפגוש במוות בעודו צעיר אך "נכשל" במשימה זאת והגיע לגיל 80.
ממוזער|'''מילא אהל בן בר מצווה בכפר-סבא, 1938'''
תקופת בית ספר היסודי בכפר סבא איפשרה לאהל ליצור חברויות עם בני כיתתו. כבר בבית הספר היסודי בכפר סבא נודע אהל בין חבריו כמשורר. באותה תקופה כתב שירים קצרים, פואמות ארוכות ופרוזה, חלקם בעלי תכן לאומני. אך למרות שנותיו הראשונות הפוריות בכתיבה, הזיכרון של חבריו לכתה שיותר מחציים נהרגו במלחמת השחרור, השאיר בו פצע עמוק בכתיבתו וביחסו אל אחרים.

אהל היה בן 11 כשפרצו מאורעות 1936–1939. (כחמש עשרה שנים לאחר תקופה זאת (כשעבד כמורה בבית ספר יסודי, כתב אהל את זיכרונותיו מאותה תקופה בספר התיעודי 'המגינים הצעירים' המפרט את התקופה, את המאבקים, את גיוס הנוער לארגון שהיה מחתרתי בזמנו, ההגנה, ואת הפעילויות של חבריה. לתקופה ארוכה היה ספר זה קריאת חובה בבתי ספר). 

ב-1939 פרצה מלחמת העולם, אהל עלה לבית ספר תיכון, פעילותו בהגנה גברה וכתיבתו היצירתית החלה. בשנה זאת החליטו הוריו לשולחו לגימנסיה "הרצליה" בתל אביב, אך לאחר הפצצת תל אביב על ידי האיטלקים, החליטו הוריו שתל אביב מסוכנת, והוא התחיל את שנת התיכון הראשונה בגימנסיה פרטית קטנה ברעננה, שם גם למד בכתה אחת עם חיים חפר. באותו הזמן הקימה ההגנה את הגדנ"ע ואהל הצטרף לגדוד השרון, שנקרא גדוד 20, כמזכיר הגדוד.
ממוזער|'''מילא אהל (ימין) עם חבר בשרות ההגנה, 1942'''
לאחר שנה בגימנסיה ברעננה, עברו אהל ושניים מחברי כיתתו לתיכון אחד-העם בפתח תקווה, לשם ומשם רכבו השלשה על אופניהם יום יום מרחק של 11 ק"מ, חובשים מגבעות צבאיות כדרך החיילים האוסטרלים  ששרתו בישראל בזמן ההוא לתקופה קצרה. מורה הספרות שלו בגימנסיה היה נתן גורן שהיה סופר ועיתונאי איש תנועת העבודה.

באותם ימים התעמלות ואתלטיקה היו מקובלות ביישוב העברי ואהל התעמל בצריף הפועל במושבה וגם הצטיין בריצה למרחקים בינוניים. (מאוחר יותר דבק בטניס עד שנותיו הששים). אהל גם היה חבר בצופים, אך עבר בהמשך לתנועת הנוער העובד, נעשה מדריך בה וכתב כתבים שהתפרסמו בעיתון הנוער העובד במעלה. אהל מציין גם שבזמן ההוא נעשה "מאד 'שרוף' מבחינה אידאולוגית. חשבתי עצמי לסוציאליסט גמור ומושבע ומסור והערצתי את ברית המועצות." לקראת סוף השנה של כיתה י' כתב וביים מחזה עבור מסיבת הסיום בשם 'הכישלון', מחזה בן שלש מערכות שדן באהבת זוג מחד והתמודדות בני הזוג עם שאיפותיהם האקדמיות השונות מאידך.

בכיתה י"א, לקראת פסח, היה ממארגני מחנה עבודה בקיבוץ שער הגולן. מחנה העבודה הבליט תכונות שהעלו את יוקרתו מחד, אך פגעו בו מאידך. אהל הראה כושר מנהיגות וארגון מצוינים. אך מעשה שהיה שהבליט את עקשנותו כך היה: לדקות ספורות  רכב על סוס השומר במכנסיים קצרים ללא אוכף, דבר שגרם להתפתחות דלקת מוגלתית של עור הירכיים תוך שעות. אהל הזניח את הדלקת לימים עד שהיה הכרח לאשפזו. עוד מקרה בעל משמעות קרה בשער הגולן: בשנתיים שלפני המחנה ועד למחנה העבודה עצמו התנהל רומן בינו לבין אחת מבנות כתתו. אך בשער הגולן סיימה חברתו את הרומן ללא הסבר. כתוצאה משברון לב זה ולאור המצב בישראל החליט אהל להפסיק את לימודיו ולהתגייס למשטרה הבריטית כנוטר יהודי במשטרת היישובים העבריים.

### מלחמת העולם והקמת המדינה
ממוזער|'''מילא אהל בצי הבריטי בביירות, 1944'''
ב-1942 התחילו להגיע ידיעות לישראל על גורל היהודים תחת שליטת גרמניה הנאצית באירופה. בתחילת 1943, עם התקדמות הצבאות הגרמנים והאיטלקים בצפון אפריקה לכיוון מצרים, החליט אהל להתנדב לצבא הבריטי. תחילה ניסה להתנדב כטייס אך כשנדחה, התנדב לצי. לאחר שלושה חודשי טירונות בחיפה, התקבל לקורס אלחוטאים. האימון באלכסנדריה שבמצרים נמשך שלושה חדשים. אהל, שגדל בבית דובר יידיש, למד בבית ספר פולני בפולנית ונעשה ישראלי דובר עברית, הוסיף אנגלית לשפות אותן הוא דובר. בזמן שהיה באלכסנדריה, נפצעה אימו חיה, ואושפזה לבית חולים. כתוצאה מהפציעה, פיתחה אימו מחלות כרוניות שהובילו לפטירתה ב-1955.

כשהיה באלכסנדריה ביקר אהל בגיזה ובפירמידות, ביקור שזרע את זרעי ההתעניינות שלו בפרהיסטוריה. לאחר השלמת הכשרתו כאלחוטאי, נשלח לשרת כשנה בבסיס הצי הבריטי בביירות. בזמן שירותו בביירות ביקר בבעלבכ העתיקה, דמשק ובגדאד. ב-1944, כשבנות הברית החלו להשיג ניצחונות בשדות הקרבות ולוב עברה לידי צבאו של גנרל מונטגומרי, נשלח אהל לשרת בבנגאזי. בתקופה זאת חזר לכתיבת שירה ופרוזה שלא נתפרסמה. ב-1945, עם סיום המלחמה, הוחזר אהל לתחנת אלחוטאים בסטאלה מריס בחיפה. כשחזר, הייתה אימו בטיפולים ואביו הפסיק את פעילותו הציונית כדי לטפל בה.

לאחר המלחמה עלה אהל בדרגה בצי הבריטי לפטי אופיסר . הוא ביקר בירושלים, שם פגש בחברי נעוריו הלומדים באוניברסיטה.עניינו בלימודים התחדש ועם שחרורו קיבל אהל הקצבה מהצבא הבריטי כדי להשלים את לימודיו התיכוניים. אך כשגמר, שוב התעורר בו הדחף הלאומי והוא הצטרף ברעננה לגרעין הכשרה של מכבי הצעיר ששם לו למטרה להקים את קיבוץ הסוללים שבגליל התחתון. גרעיני הכשרה בזמנו היו בעיקרן עניינו של הפלמ"ח, ולכן ההכשרה לקיבוץ "הסוללים" תחת מכבי הצעיר שהייתה חסרת ניסיון בנושא, הייתה קשה. למרות הקשיים, שב אהל אל כתיבתו לאור העששית בצריף חדר האוכל ברעננה.

אהל העיד על עצמו מאוחר בחייו, שבתקופה ההיא היה "בחור רציני מאד, נוטה ללמוד ולהשכיל, מטיף בשער, הוגה, בעל משקפיים אפורים, פסימיסט מושבע שרואה אך ורק שחורות, ותמיד מעלה בעיות ושאלות ותהיות, וגורם למבוכה, מורכב ומסובך, בקצרה: אחד שלא רוצה לחיות בעצמו במנוחה ובשמחה, וגם לא מניח גם לסביבתו לחיות כך".

באותו גרעין הכשרה פגש את אשתו לעתיד תמר דודזון, דור שני בראשון לציון למשפחת פרדסנים, שהוריהם הגיעו לארץ בין העלייה הראשונה והעלייה השנייה בחוסר כל, ובעבודה קשה הצליחו להתבסס. לאחר תקופת חיזורים והיסוסים התחתן הזוג שבועיים לפני הכרזת העצמאות עם קום המדינה ב-מאי 1948, תחילה בטקס בלתי רשמי בחברת קבוצתם ברעננה ולאר מכן בטקס רשמי בחצר משפחתה של תמר.

ב-14 במאי 1948 הסתיים המנדט הבריטי. קמה המדינה ואהל קיבל קריאה להתקשר עם חבריו האלחוטנים מהצי בבריטי בכדי לעזור ליצור את הנדרש עבור חיל הים החדש שבתחילה, לפי זכרונותיו, כלל רק מחסן פיקוד ואנייה קטנה שקראוה 'אניית הפחים', אך מבלי ידיעתו, הרבה הכנות הקדימו רגע זה (ראה: הזירה הימית במלחמת העצמאות). אהל שירת בחיל הים עד סוף המלחמה ומעט אחריה. בספרו "חוט השערה" (1966) קיבץ אהל סיפורים קצרים מימי המלחמה מבוססים על אירועים שאכן קרו לחבריו לגרעין.

### משפחה ועבודה
ממוזער|'''מילא אהל בטקס קבלת פרס אוסישקין, ירושלים 1957''' 
עם סיום מלחמת השחרור נולד בחודש מרץ 1949 בנו הבכור, אייל. גרעין ההכשרה הצטרף לתנועת העובד הציוני וחלק מחברי הגרעין עלו על הגבעה שהוקצתה לקיבוץ החדש והחלה להכשיר אותה למגורים ועבודה.אהל העלה בזכרונותיו את ויכוחיו התמידיים עם שוברי עקרונות הקיבוץ שמבין חברי הגרעין והגיע להחלטה לעזוב את הגרעין עוד לפני התיישבותו הרשמית על הקרקע. אשתו תמר לא התנגדה והשלושה עברו מהסוללים לרעננה, לכפר סבא, לראשון לציון ובחזרה לכפר סבא שם עבר אהל קורס הוראת בית ספר מזורז של משרד החינוך. הארץ חסרה מורים לילדי העולים החדשים ששוכנו במעברות, ואהל החל לעבוד כמורה בנווה ימין, מושב על יד כפר סבא. ביום הקדיש אהל להוראה, ואת לילותיו לכתיבה. בשנה זאת כתב סיפור קצר על העולים 'למוטב', שהתפרסם בעיתון דבר וגם זכה בפרס מטעם העיתון. (כחמש שנים לאחר מכן, כשביקר במושב דלתון, ולאחר ביקורים ביישוב קליטה ומחנה מיון לעולים בכניסה לעיר חיפה, שער העלייה, כתב ופרסם את הסיפורת הראשונה שלו על התמודדות יושבי המעברות בישראל בספר "גשר" שזכה בפרס אוסישקין, פרס שחילק אהל עם נשיא ישראל לעתיד זלמן שזר).

בקרב העולים החדשים בדלתון שהה אהל שנה אחת ואת השנה השנייה להוראתו עשה בטבעון שם היה אחיו הצעיר יהושע מנהל בית הספר. בתקופת הוראתו בטבעון, אהל הירבה לכתוב הצגות קצרות לתלמידיו בכדי להמחיש את חומר הלימודים וזכה להערצה שלהם. לאחר שעות בית הספר גם נתן שיעורים פרטיים, כתב ספרים וסיפורים קצרים ועבד במשרה חלקית בוועד התרבות של עיריית חיפה בהוראה למבוגרים.

במשך ארבע השנים מאז הגיע אהל לטבעון, התיישב בעיירה, נולדה ביתו לה קראו 'ניבי' וכתב למכביר. (לאחר מספר שנים, בהיותו באוניברסיטה, פרסם את ספרו "חבורת העגלונים" שהיה מבוסס על חוויות משהותו בטיבעון). ברם, אהל נוכח שהוראת ילדים לא נעמה לו, עזב את בית הספר והחל לעבוד במועצת פועלי חיפה בהוראה למבוגרים. במשך זמן זה חלם על לימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. אהל עבר את קורס הכניסה לאוניברסיטה בהצטיינות והחל ללמוד בה ב-1954 בחוג לספרות עברית תחת שמעון הלקין ועמו בכיתה חיים גורי ודן מירון. בשנה השנייה לקח גם קורסים בארכאולוגיה. בסוף השנה הצטרפו אליו תמר אשתו וילדיו בירושלים. 
ממוזער|'''משפחת אהל בביתם בירושלים, 1959'''
בסוף 1956 פרצה מלחמת סיני. אהל גויס לצי משחתות חיל הים שהקיף את אפריקה. תוכניות היו לו ולמוריו לשולחו ללמוד בצרפת אך השייט הארוך סיים תוכניות זאת. לעומת זאת, לא עבר זמן רב, וקיבל אהל קריאה להיפגש עם דובר משרד העבודה זלמן חן. זלמן חן הציע לאהל תפקיד ספרותי במסגרת המשרד, שכלל ביקורים ביישובים חדשים וערי פיתוח וכתיבת מאמרים עבור העיתונות הכללית ועבור ירחון העבודה. ספרו של אהל 'הדרך עמדה מלכת' (1969) מבוסס על דמותו של זלמן חן.

ב-1957 נולד לאהל ולתמר בנם הצעיר, יוחי, שנקרא כך לזכר אימו של אהל, חיה. כשנה לאחר מכן סיים אהל את התואר הראשון בלימודי ספרות עברית ומקרא. כן עשה אהל צעד נוסף לכיוון עתידו האקדמאי: בנסיעותיו הרבות מטעם משרד העבודה ביקר במעברת דלתון שליד צפת. כאן התיידד עם משפחות מקומיות ורשם את קורותיהן מימיהן בלוב עד להווה. אהל תכנן לכתוב ולפרסם שלושה כרכים אך אי הסכמה בינו לבין ספריית הפועלים גרמו לכך שהוא הוציא רק כרך ראשון ויחיד שנקרא "איש נדהם", והוציאו בהוצאה עצמית. הספר קיבל ביקורת פושרת, אך גיבורי הספר הם יושבי דלתון היתקשו להאמין כי אהל מעולם לא שהה בעיר מוצאם חומס. עם זאת הביקורת העידה על יכולתו של אהל לתעד, להבין ולבטא את דמויותיו וסביבתן בדיוק רב.

### מיפנה לארכאולוגיה
בשנים שחלפו מאז קיבל את התואר הראשון באוניברסיטה העברית וביקוריו במעברות העולים, התעניין אהל עמוקות יותר ויותר באבולוציה של האדם, פריהיסטוריה ועמים פרימיטיביים. לכן החליט ב-1960 ללמוד ארכאולוגיה, תחילה בירושלים, ולאחר מכן, בתל אביב. אך לימודיו לא המשיכו כמתוכנן למשך עשר השנים הבאות.
ממוזער|'''מילא אהל כדובר מקורות בסיור נכבדים לאורך המוביל הארצי, 1964'''
ב-1962 החליטה חברת מקורות שהייתה ממוקמת בתל אביב, להעסיק דובר שיהיה אחראי על יחסי ציבור בכל שקשור למיזם הענק: המוביל הארצי. אהל התקבל לתפקיד. תפקידו של אהל כלל פרסומים רשמיים וארגון סיורים עבור בתי ספר, משלחות חוץ, שרים וראשי ממשלות. אהל גם ארגן בהצלחה את חנוכת המיזם ב-10 ביוני 1964.

ב-1964 עברה המשפחה לגור בראשון לציון. אהל המשיך לעבוד כדובר מקורות עד שנת 1965 בה פרש ממקורות. אהל הצטרף באותה שנה לעיתון מעריב שם עבד כעורך פנים עם משה דור ולוי-יצחק הירושלמי למשך 6 שנים. במשך עבודתו במעריב גברה לאיטה אכזבתו מחוסר עיתונאות עצמאית בישראל בהשוואה לעקרונות בהן תמך לאורך חייו. באותו הזמן גברה באהל השאיפה להתעמק בארכאולוגיה. עקב כך, הוא נרשם והחל לימודי תואר ראשון בשנית, הפעם עם התמחות בארכאולוגיה בהנחיית פרופסור משה שטקליס. אהל נתן ביטוי לכיוונו החדש בכתיבת סיפרו 'יה-וה עולה לעולה' (1968), קובץ סיפורי סיפורת מתקופה פרהיסטורית בעלי נופך תיעודי מבוססים על אירועי עולם מכריעים ומחקרים אנתרופולוגיים שגם נשאו בתוכם ביקורת על חברת אדם מניסיונו האישי ומאבחנותיו, ומוסר השכל בסופם. הספר כלל ארבעה סיפורים: הראשון דן בדת לעומת טבע, השני בתאורית האבולוציה של דרווין, השלישי בפיתוח נשק וגורלו של אחד ממפתחי פצצת האטום פרופסור אופנהיימר. הרביעי על רעיונות ואמנות מודרניים בסגנון לאונרדו דה ווינצ'י ופיקאסו.

ב-1970 נוכח אהל ששעות הכתיבה היצירתית שלו עברו לבקרים, ולא, כפי שהיו עד אז, בלילות. לשם כך הוא התקשר עם עיתון מתחרה למעריב, ידיעות אחרונות ועבר לעבוד בו בשעות הערב כעורך של העמוד-לפני-אחרון. ברם, שעותיו שונו על ידי העורך הראשי, ולאחר שנה בידיעות אחרונות, התפטר ופינה את זמנו לכתיבה וללימודים. באותה תקופה, בין 1966 ו-1968 עבר בנו הצעיר, יוחי, סדרת ניתוחים ארוכה בבית החולים בילינסון בפתח תקווה, מצב שהגביל את זמנו של אהל עוד יותר. אהל תיאר את זמנו של יוחי בבית החולים בסיפרו 'מחלקה בצהוב' (1967). מחלקה בצהוב על שם צבע המצעים במחלקה הכירורגית בבילינסון באותו הזמן.

עדיין ב-1970 קיבל אהל הקצבה ממשרד הביטחון לשהות לתקופה בקבוץ גשר שבעמק הירדן על מנת לכתוב ולפרסם ספר על חייהם של יושבי הקבוץ שבזמנו היו נתונים להתקפות תותחים וצלפים חוזרות ונשנות מירדן. אהל כתב את הספר "פרקים לארץ גשר - רפסודיה", שהוציא משרד הביטחון. הספר נכתב בסגנון יצירת מוזיקה קלאסית כאשר לכל אחד מפרקיו הוקצה מפעם שונה כגון מודרטו, אנדנטה וכדומה.
ממוזער|'''מילא אהל על רמת יראון, 1978'''
בזמן לימודיו באוניברסיטת תל אביב, התחבר אהל עם תלמיד מקבוץ ברעם, גרשון ברודר, ויחדיו חקרו ממצאים ברמת יראון הקרובה לברעם שבגליל העליון (ב-1981 פרסם אהל חלק מממצאיו שם במאמר באנגלית כשלמד בארצות הברית לדוקטורט: Factors of Habitat Selection of Acheulean Sites at Ramat Yiron, Israel, וכן ב-1988). בהיותו סטודנט נוכח אהל לדעת שארכאולוגיה אמורה להוות חלק מלימודי האנתרופולוגיה כפי שנעשה הדבר בארצות הברית בזמנו ולא כנושא בפני עצמו כפי שנעשה באירופה ובישראל. (כשחזר אהל כדוקטור מארצות הברית והחל להורות באוניברסיטת חיפה, הגשים את שאיפתו לקשר את הארכאולוגיה לאנתרופולוגיה). בהיותו סטודנט לימדה באוניברסיטה מרצה אורחת מארצות הברית, סוזן ליס , ששכנעה אותו יותר בדעתו, ועזרה לאהל להחליט להמשיך את לימודיו בארצות הברית, קנדה או אנגליה. אהל שלח בקשות והתקבל לארבע אוניברסיטאות. לאחר ניסיון קצר בחפירה ארכאולוגית באנגליה עם צוות מאוניברסיטת אוקספורד, החליט לאחר פגישה עם פרופסור רונלד סינגר מאוניברסיטת שיקגו, להמשיך את לימודיו בשיקגו. ב-1973 נסע לשיקגו בה החל את לימודיו לתואר השני ועבד במשרה חלקית כעוזר מחקר.

ב-1974, בהיותו בשיקגו, נפטר אביו יעקב בתל אביב.

בשנה השנייה ללימודיו בשיקגו, החליט בעזרת מדריכו פרופסור לזלי פרימן, לכתוב את עבודת הדוקטורט על היחס בית התרבות הקלאקטונית  וזו של האשלית באנגליה בזמן התקופה הפלאוליתית התחתונה. לצורך כך היה עליו לנהל מחקרים למשך שנה באנגליה ובצרפת בעזרתו של דרק רו  מאוניברסיטת אוקספורד. מחקרו הוביל אותו לערעור התאוריה המבוססת והמסורתית באותה העת, שהתרבות הקלאקטונית הייתה הראשונה מסוגה באנגליה לעומת ממצאיו של אהל שלמעשה הייתה התרבות הקלאקטונית רק שלב תעשייתי קצר בתרבות האשלית, ובשל כך הייתה זאת התרבות האשלית שרווחה באירופה, במזרח התיכון ואף באנגליה באותה תקופה פרהיסטורית.
ממוזער|'''מילא ותמר אהל עם קבלת תואר דוקטור באנתרופולוגיה מאוניברסיטת שיקגו, 1977'''
אהל חזר לשיקגו כדי לכתוב את עבודת הדוקטורט והשתתף בכנסים מדעיים. באחד מהם פגש בפרופסור מייקל סולטמן ובפרופסור הנרי רוזנפלד מאוניברסיטת חיפה, שהזמינו אותו ללמד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת חיפה פרהיסטוריה ולימודי ארץ ישראל. אהל היה נחוש בדעתו לחזור לישראל (הוא התחרט על החלטה זאת בהמשך שנותיו). ב-1977 קיבל אהל את הדוקטורט, ואחר כך קיבל מלגה בת שנה, לתקופת הפוסט-דוקטורט, באוניברסיטת סינסינטי.

ב-1978 חזר אהל לישראל למשרה באוניברסיטת חיפה. אהל קיבל מלגה שמטרתה הייתה להעמיק את היידע הארכאולוגי בגילויים נוספים ברמת יראון. אהל פנה במרץ למחקרו שבמסגרתו חידש את חברותו עם גרשון ברודר מקבוץ ברעם וגם ביקר רבות באותו קבוץ ויצר חברויות רבות בו.

ב-1981 עבר אהל לבדו לגור בקבוץ ברעם. בהיותו בברעם עבד ארבעה ימים בקבוץ ויומיים באוניברסיטת חיפה. כשהיה בחיפה שכן בדירה עם אשתו תמר. תמר גם הייתה מבקרת אותו תכופות בברעם. אהל התקבל כחבר בברעם הלך שנדרש ממנו להתגרש רשמית מתמר למרות הקשר שהשניים התמידו בו. לאחר כשנתיים דרשה אוניברסיטת חיפה שאהל יקדיש ארבעה ימים בשבוע לאוניברסיטה והקיבוץ נעתר. בקיבוץ עבד אהל במטעים, ריכז את הסיפרייה, חזר לכתוב סיפורת ושירים שהתפרסמו בעיתונים ובעלון של הקבוץ, וגם כתב את ספרו "המנצח על הים" אותו ניסה לפרסם וגם ניסה לעניין מי מהם בתעשיית הסרטים אך ללא הצלחה. במשך חברותו בברעם הלך והתערב אהל יותר יותר בנושאים שהטרידו את החברה בקבוץ ובתנועה הקבוצית בכלל (כגון: נושא עובדי החוץ - חברים שעובדים מחוץ לקבוץ), דבר שגרם לחיכוכים בינו לבין החברים הוותיקים, וב- 1986 עזב את ברעם וחזר לגור בחיפה עם תמר. מאוחר יותר כתב אהל שזמנו בברעם היה מהטובים בחייו ועזיבת ברעם הייתה עוד אחת מהטעויות הגדולות שעשה.

ב-1988 יצא אהל לשנת שבתון אקדמית לבריסביין שבאוסטרליה. (בבריסביין שכן באותן ימים בנו יוחי שהיגר לאוסטרליה ב-1984). 1988 סימנה 200 מאז ישוב אוסטרליה על ידי אנגליה והתחלת נישול האבוריג'נים מאדמותיהם. 1988 כללה חגיגות עם הפגנות לצידם. בשנת שבתון זאת הקדיש אהל למחקר אנתרופולוגי של האבוריג'ינים, כתב ספר מדעי בנושא ולאחר מכן לימד את הנושא כקורס באוניברסיטת חיפה.

משחזר לישראל זנח את פרויקט רמת יראון לחלוטין והחל להתעניין בקופי על. בין 1988 ו-1993 המשיך בעבודתו באוניברסיטת חיפה. אך בתקופה זאת גברו בו סימני דיכאון וכאבי רגליים. (אהל הביע את הרגשותיו אלה בכתב היד "אל המנוחה והנחלה", 1992 שלא פורסם אך נשמר בארכיון גנזים, תל אביב). אך למרות סימנים אלה המשיך בדביקות בעבודתו ובהתעמקותו בנושא שהקסים אותו - קופי על. 

### שנותיו האחרונות
ב-1993 תכנן את שנת השבתון הבאה והאחרונה שלו ובמסגרתה מחקר על האסקימואים בקנדה ולאחר מכן על קופי על בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.

אהל נחת באוטווה, קנדה ב-1993 ומשם חקר את חיי האסקימואים בכפרים מבודדים. לאחר שלושה חדשים באוטווה נסע לסן דייגו שם צפה בקופי על בגן החיות וכתב שני ספרים בנושא: "אייפים: קופי על כבני אדם" ו"סיפורו של מומבו: גורילה בשבי". 

שנת שבתון זאת הייתה רשמית שנתו האחרונה כפרופסור באוניברסיטת חיפה. בסן דייגו סבל אהל משלשה התקפי לב. אך חיפש אבחנה עד חזרתו לישראל בתחילת 1994, אז עבר איבחונים וטיפולים בחיפה, ולאחר היסוסים רבים הסכים בתחילת 1995 לניתוח שכלל מעקפים של ארבעה מעורקי צוארו.

לאחר שהחלים מהניתוחים המשיך ללמד באוניברסיטת חיפה גם לאחר שבאופן רשמי פרש לגמלאות ב-1996. בנוסף לכך הרצה רבות במועדוני קשישים בחיפה וסביבותיה. עם עבור הזמן סבל אהל יותר ויותר מכאבים ברגליים כתוצאה מסוכרת, מצב שהגביל את צעדותיו ושחייתו למרחק של מאות מטרים בלבד.

בשנים הבאות נחלש אהל בהדרגה ובשנת 2004 עבר מדירתו לבית אבות, שם איבד בהדרגה את כוחו וזכרונו. אהל נפטר ב-24 באפריל 2005 וגופתו נתרמה על ידו למדע.

## השקפות חברתיות ופוליטיות
ממוזער|'''מילא אהל קורא מהגדת פסח'''
אהל גדל בבית ציוני בעל השקפות השקפות סוציאליסטיות בהן דבק למשך כל ימיו. עבודתו כסופר מין השורה בישראל החלה ביצירת קשרים עם עולי המזרח וצפון אפריקה, שהה ביניהם וכתב עליהם במטרה לעורר בישראל את קשיי התאקלמותם.

אהל הביע את אהבתו לארץ על ידי התגייסות מוקדמם לגדנ"ע, הצתרפות לגרעין הכשרה, התגייסות לחיל הים והשתתפות במלחמות ישראל.

לאחר מלחמת ששת הימים אחזה ישראל בשטחים שכבשה ממצרים,ירדן וסוריה. שטחים אלה נקראו השטחים הכבושים. אהל ציין שלמרות הבטחות ישראל ששטחים אלה יוחזרו, הם לא הוחזרו לזמן רב ודאבונו היה רב. 

בשנת 1982 כתב: "המדינה הזאת [ישראל], צועדת בטוחות לפשיזציה מלאה ומובהקת, הביטחון וצה"ל הן הפרות הקדושות, ההמונים בפסיכוזה, הדימגוגיה הרוויזיוניסטית שולטת בכיפה - והקנאות הדתית הלאומנית חוגגת על קרקע פורייה של פסיכוזת המונים. הפכנו את המדינה הזאת למפלצת מלחמה, למכונת משחית שאינה יודעת גבול ושובעה, שהורגת ומפציצה ומפגיזה ועושה שמות באזרחים, נשים וילדים וטף, כאילו שהילד הלבנוני או הפלסטיני הוא זרע השטן וצריך להשמידו מתחת שמי ה'."

## יצירתו
### ספרות תיעודית
* **מחלקה בצהוב,** הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1967
* **המגינים הצעירים - מנין נערים טירונים בשורות ההגנה במאורעות תרצ"ו**, הוצאת מסדה, תל אביב, 1968
* **פרקים לארץ גשר - רפסודיה**, הוצאת משרד הביטחון, 1970
* **סיפורו של מומבו: גורילה בשבי**, הוצאת צ'ריקובר, תל אביב, 1998
* **האייפים: קופי-על כבני-אדם**, הוצאת צ'ריקובר, תל אביב, 1998

### סיפורת היסטורית
* **גשר**, הוצאת אגודת הסופרים העברים ליד דביר, 1955
* **איש נדהם**, הוצאה עצמית, ירושלים, 1962
* **חוט השערה**, הוצאת אל"ף, תל אביב, 1966
* **יה-וה עולה לעולה**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1968
* **הדרך עמדה מלכת**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1969
ממוזער|'''הקדשה מאת מילא אהל בתוך ספרו הקשיבו נא ואספר לילדיו, 1954'''

### סיפורת לילדים
* **הקשיבו נא ואספר**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1951
* **חבורת העגלונים**, הוצאת מסדה, תל אביב, 1959
* **חפרפרי מנהרת הליטאני**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1967
* **בלי טובות אפשר לחיות?**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1972
* **יאשה - הנער מרוסיה**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1973
* **חיימקה חזור אלינו!**, הוצאת שלמה שרברק, תל אביב, 1974

### תרגום
* **[[מרגרט מיד]]**, **מין ומזג בשלוש חברות פרימיטיביות**, רמת גן, הוצאת מסדה, 1970

### מאמרים מדעיים
* 1977 ,Ohel M, **"On the Clactonian: Reexamined, Redefined, and Reinterpreted"**, Current Anthropology 
* Ohel M, **"Stone Tools, Toolkits, and Human Behavior in Prehistory"**, Current Anthropology, 1979 
* Ohel M, **"The Clactonian: An Independent Complex or an Integral Part of the Acheulean?"**, Current Anthropology, 1979 
* Ohel M, **"The Avivim Sites, Upper Galilee, Israel: Results of Lithic Analysis"**, Current Anthropology, 1981 
* Weber T & Ohel M, **"On Clactonian and Acheulian: Artefact Analysis and Historical Interpretation"**, Current Anthropology, 1981 
* White R, Arts N, Bahn P, Binford L, Dewez M, Dibble H, Fish P, Gamble P, Meiklejohn C, Ohel M, Pfeiffer J, Straus L and Weber T, **"Rethinking the Middle/Upper Paleolithic Transition"**, Current Anthropology, 1982 
* Ohel M, **"On Observations on the Lower Palaeolithic of Northeast Asia"**, Current Anthropology, 1983 
* Ohel M, **"Specialization and the Middle/Upper Paleolithic Transition"**, Current Anthropology, 1984 
* Ohel M, "**The Acheulean of the Yiron Plateau, Israel"**, British Archaeological Report Series, 1986

### סיפורים קצרים

* **אבלים**, 1953, בטאון פמליה, 
* **ריסים דבוקים** (קובץ בן 27 סיפורים שנכתבו בין 1989-1983. חלקם התפרסם בכתבי העת: על המשמר, שדמות, עיתון 77, עתים, שיאון, על שיח)

### כתבים שלא פורסמו
* **המנצח על הים,** 1985 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב)
* **האבוריג'ינים, הילידים האוסטרליים מדיכוי ואפליה להתעוררות ומאבק**, 1988 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב).
* **אוניברסיטה מהי - ואיך צריך ללמד בה? הצעת שיטה חלופית להוראה באוניברסיטאות,** 1989 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב).
* **אל המנוחה והנחלה**, 1992 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב)
* **על לימודים, על מחקר ועל הוראה**, 1996 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב)
* **קצת על עצמי**, 1996-1989 (נשמר בארכיון גנזים, תל אביב)

## פרסים
* פרס אוסישקין 1955 עבור "**גשר**" (הוצאת אגודת הסופרים העברים ליד דביר)
* פרס אקו"ם 1960 עבור כתב היד של **"איש נדהם"** (הוצאה עצמית)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:הסוללים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: ארכאולוגיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס אוסישקין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות תל רגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005