הריכוזיות במשק הישראלי

**[[ריכוזיות כלכלית]] במשק הישראלי** היא שם כולל ונתון במחלוקת למבנה השוק הישראלי שבו, על פי הטענה, נתח ניכר מהפעילות הכלכלית נשלט על ידי מספר קטן של קבוצות עסקיות, לרוב חברות החזקות הנשלטות בידי יחידים או משפחות.

לדעת המצדדים במונח, מצב זה פוגע בתחרותיות וביעילות הכלכלית. כאשר מידת הריכוזיות עולה, לעסקים קטנים אין סיכוי ממשי להצליח ולצמוח כשהם מתחרים בתאגידים הגדולים השולטים בחלק ניכר מהכלכלה, וזו אינה תחרות הוגנת.

לדעת אותם המצדדים הריכוזיות מערערת את הכלכלה, פוגעת ביציבות המשק ואף מכתימה את תדמית הדמוקרטיה הישראלית. היבט משמעותי של ריכוזיות המשק הישראלי היא פעילות כלכלית באמצעות פירמידת שליטה הנתונות בידי מספר מצומצם של אנשי עסקים (רובם ישראלים). מאפיין זה נקבע על ידי בנק ישראל ועל ידי מספר ועדות בכנסת ונחקקו מספר חוקים להתמודד עם בעיה זו. מנגד קיימת דעת מיעוט שטוענת שאין בעיית ריכוזיות במשק הישראלי, שהמספר הקטן של חברות מתאים לגודל המשק, ושאין לריכוזיות השפעה קריטית על ענפי המשק.

## קביעת המשק הישראלי כריכוזי
הקביעה לפיה השוק הישראלי סובל מבעיה של ריכוזיות הפוגעת בתחרותיות וביעילות הכלכלית נקבעה בין היתר על ידי:

דו"ח הבנק העולמי, שפורסם בשנת 2009, מצא כי 12.0% משווי השוק הישראלי מוחזק בידי פירמידות שליטה (מקום 17 מבין 45 המדינות שנבדקו) ו-23.3% משווי השוק הישראלי מוחזקים בידי חברות החזקה (מקום 20 מבין 45 המדינות שנבדקו).

בשנת 2009 פרסם בנק ישראל דו"ח שקבע כי מדינת ישראל היא מבין המדינות הריכוזיות בעולם המערבי. הבנק חזר על קביעה זו בדו"ח נוסף שפורסם בשנת 2010. במסגרת הדו"ח, הזהיר הבנק כי חברות האחזקה הגדולות מייצרות סיכון ליציבות המשק הישראלי בעת משבר, וכי מומלץ להגביל את פעילותן, בין היתר על ידי הטלת איסור על חברות האחזקה להחזיק בחברות פיננסיות.

ביולי 2010 הוגשה הצעת החוק להגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות בוועדה בכנסת שהכינה את החוק ובדברי ההסבר לחוק הוצגו נתונים רבים המצביעים כי המשק הישראלי מתאפיין בריכוזיות גבוהה.

גם הוועדה להגברת התחרותיות במשק שהוקמה באוקטובר 2010 חזרה על קביעה זו והציעה פתרונות לצימצומה.

במהלך דיוני הוועדה עלו טענות כי הריכוזיות בישראל אינה חריגה, אך הן היו טענות מיעוט. ראה עוד הפולמוס סביב תופעת הריכוזיות.

## חקיקה לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות
### הצעת חוק הגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע-2010
ביולי 2010, הוגשה הצעת החוק להגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות. בדברי ההסבר נכתב:

מניתוח של מבנה הבעלות במשק הישראלי, שנעשה כחלק מתהליך ניסוח הצעת החוק, עלו מספר מסקנות:
# קיימת רשת הדוקה של קשרי גומלין בין המגזר הבנקאי לקבוצות העסקיות, כך שבעליהן וגם הקבוצות עצמן, תואמים את הגדרת קבוצת הסיכון המהותית ביותר של לקוחות הבנקים-קבוצת הלווים הגדולים.
# נמצאה מערכת ענפה של קשרי גומלין בין קבוצתיים, המתבטאת בבעלות משותפת או בישיבה בדירקטוריונים של חברות רבות.
# אופי השליטה בקבוצות העסקיות הוא משפחתי.
# בממוצע החברות המסונפות לקבוצות העסקיות אינן רווחיות יותר מחברות מסונפות והשוק מעריך אותן פחות.
במסגרת הצעת החוק הוצע כי תאגיד ריאלי (תאגיד שנרשם בישראל והונו העצמי גבוה מ-200 מיליון ש"ח) לא יחזיק יותר מ-4.1% מאמצעי שליטה במוסד פיננסי ישראלי (דוגמת בנק, קרן פנסיה וקופת גמל) ולהפך.

### הוועדה להגברת התחרותיות במשק

באוקטובר 2010, הקימה ממשלת ישראל את הוועדה להגברת התחרותיות במשק (שכונתה גם ועדת הריכוזיות) כדי לבדוק את הנושא לעומק ולגבש פתרונות כיצד להתמודד עם בעיית הריכוזיות במשק. במהלך דיוני הוועדה עלו טענות כי הריכוזיות בישראל אינה חריגה, אך הן היו טענות מיעוט. הוועדה הגישה את המלצותיה הסופיות בפברואר 2012 ובעקבות המלצתה חוקק בשנת 2013 חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות.

ב-22 בפברואר 2012 פרסמה הוועדה את המלצותיה הסופיות, שאמורות להיקבע בחוק, עיקרי ההמלצות:
* הפרדה בין גופים ריאליים משמעותיים (מכירות או צריכת אשראי בישראל בלמעלה מ-6 מיליארד ש"ח בשנה) לבין גופים פינסיים משמעותיים (גופים המנהלים למעלה מ-40 מיליארד ש"ח). ההפרדה תתבצע בתוך 4 שנים.
* השטחת מבנה פירמידות עסקיות ("חברות פער"), איסור יצירת פירמידות חדשות וחיזוק הרגולציה עליהן.
* דירקטור לא יכהן בגופים ריאליים ופיננסיים משמעותיים במקביל. האיסור יחול בעוד שנתיים.
* בהקצאת נכסי מדינה לגופים פרטיים יישקלו שיקולי ריכוזיות.

### החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013

בעקבות המלצות הוועדה להגברת התחרותיות במשק נחקק החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013, המוכר בשם **חוק הריכוזיות**, החוק עבר בקריאה ראשונה ביוני 2012 ובקריאה שנייה ושלישית ב-9 בדצמבר 2013, אחרי שעבר הכנה ממושכת של חודשים בוועדת הכספים של הכנסת בראשות ח"כ ניסן סלומיאנסקי.

##### לחוק שלושה פרקים עיקריים

# **שקילת שיקולי ריכוזיות כלל-משקית ושיקולי תחרותיות ענפית בהקצאת זכויות**: עוסק בשיקולי ריכוזיות ותחרותיות בהקצאת רישיונות וזיכיונות לשימוש במשאבי המדינה, וקובע: "בהקצאת זכות ובקביעת התנאים באותה זכות יביא המאסדר בחשבון, נוסף על כל שיקול אחר שעליו לשקול לפי דין לעניין ההקצאה, שיקולים של קידום התחרותיות הענפית" (מאסדר הוא מי שמוענקת לו לפי דין סמכות הקצאה של זכות, לרבות שר משרי הממשלה ומי ששר אצל לו את סמכותו זו).
# **הגבלת השליטה בחברות במבנה פירמידלי**: הגבלת פירמידות שליטה רק לשתי שכבות ומניעת מצב שבו יש חברה-בת של חברה-בת (3 שכבות), דבר המאפשר לבעל השליטה בשכבה העליונה להשתמש בחברות הבת של חברת הבת לטובתו האישית ובניגוד לאינטרסים הציבוריים.
# **הפרדה בין תאגידים ריאליים משמעותיים ובין גופים פיננסיים משמעותיים**: הפרדה בין גוף פיננסי משמעותי (כגון בנק או קרן השקעות) לגוף ריאלי משמעותי (חברה מסחרית כגון חברת בנייה, רשת חנויות וכו'): המטרה למנוע ניגוד עניינים כגון מתן הלוואות בתנאים נוחים במיוחד ומחיקת חובות של חברה שבעליה הוא גם בעל הבנק.

בהתאם לחוק הוקמה **ועדה לצמצום הריכוזיות**, שהיושב ראש שלה הוא הממונה על ההגבלים העסקיים, וחבריה הם המנהל הכללי של משרד האוצר או ראש אגף כלכלה במשרד האוצר, וראש המועצה הלאומית לכלכלה או אחד מסגניו.

## בעלי השליטה המרכזיים במשק הישראלי

### משפחת שטראוס

### יצחק תשובה

### קובי מימון

### עידן עופר

### ליאורה עופר

### דודי ורטהיים

### דנה עזריאלי

### לאונרד בלווטניק

### האחים זלקינד

### צחי נחמיאס

## שוק ההון
נכון לשנת 2009 12.01% משווי השוק הישראלי הוחזק בידי פירמידות שליטה.
על-פי ניתוח שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת מיוני 2010, בישראל יש רמת ריכוזיות גבוהה יחסית הן בענפים בודדים והן במשק כולו. כמו כן, חלק גדול מהפעילות של קבוצות העסקים הוא באותם הענפים שבהם הריכוזיות גבוהה. אחד הגורמים לגידול בריכוזיות ההון בישראל היה תהליכי ההפרטה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, במהלכם נכסים וחברות ציבוריות (חברות ממשלתיות, הסתדרותיות וקואופרטיבים) נמכרו לאנשי עסקים שהפכו לבעלי השליטה עליהם.

## בנקאות ואשראי

בענף הבנקאות בישראל קבוצה של חמישה בנקים מובילים מרכזת כ־93% מהפעילות ושני הבנקים הגדולים, הדואופול של לאומי ופועלים, מרכזים את פעילותם של כ-50% משוק משקי הבית. רמת התחרותיות בחלק ממגזרי הפעילות בענף היא נמוכה. דו"ח של בנק ישראל קבע, בשנת 2005, שריכוזיות המערכת גבוהה ביותר, והתעצמה בתחילת שנות ה-2000. בדווח נכתב כי: "למעשה המערכת הבנקאית בארץ נשלטת בידי שני הבנקים הגדולים בישראל. גם בהשוואה בינלאומית נמצא כי הריכוזיות בישראל היא מן הגבוהות בעולם".

בשנת 2009 דרשה הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, תשלום קנס בסך 290 מיליון שקל כתנאי לסגירת תיק החקירה בפרשת קרטל עמלות הבנקים, עקב חשד לתיאום ייקור העמלות בין הבנקים. הפרשה הסתיימה לבסוף בפשרה שבה חויבו הבנקים בתשלום קנס של 70 מיליון ש"ח בלבד או בפיצוי ללקוחות באותו הסכום, והרשות תבטל את הקביעה מ–2009, שלפיה הבנקים קיימו ביניהם הסדרים כובלים כשהעבירו ביניהם מידע על עמלות.

דו"ח ועדת טרכטנברג קבע בשנת 2011 כי "קיימות אינדיקציות לכך שהבנקים גובים ממשקי הבית מחיר הגבוה ממחיר התחרות"
והוועדה העריכה כי עלות חוסר היעילות התפעולית במערכת הבנקאית היא כשני מיליארד שקל בשנה. בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג, הוקמה בדצמבר 2011, ועדת לבחינת התחרותיות במערכת הבנקאית.

בשנת 2015, שם שר האוצר משה כחלון את נושא הריכוזיות בשוק הפיננסים בישראל במרכז סדר יומו. באותה עת, הנתונים אודות מבנה השוק הראו שחמש קבוצות בנקאיות גדולות מחזיקות בכ־94% מנכסי הבנקאות המסחרית, ו־97% מענף הביטוח מרוכזים בחמש חברות בלבד. מדד הרפינדל-הירשמן (HHI) מצא כי הריכוזיות במערכת הבנקאות הישראלית גבוהה במידה ניכרת מהממוצע באיחוד האירופי, ומדד CR3 מראה כי מידת הריכוזיות בענף הביטוח בישראל גבוהה גם היא בהשוואה בינלאומית. ביוני 2015 הקים כחלון את "הוועדה להגברת התחרותיות בשירותים בנקאיים ופיננסיים נפוצים" – ועדת שטרום, לשם בחינת דרכים להגברת התחרותיות בשירותים הבנקאיים בישראל. בין היתר המליצה על הפרדת הבעלות של חברות כרטיסי האשראי מן הבנקים, ושמוסדות פיננסיים חוץ-בנקאים יוכלו גם לתת אשראי ללקוחות, לדוגמה לכיסוי משיכת יתר, ולהתחרות בבנקים.

## ביטוחים וביטוחים פנסיונים

## יבוא רכב
בענף יבוא הרכב בישראל פועלת קבוצה קטנה של "יבואנים רשמיים" שבעזרת תקנות שונות של משרד התחבורה (שקובעות שלכל מותג רכב בינלאומי יהיה רק יבואן רשמי אחד) מונעים את פתיחת שוק יבוא הרכב לתחרות של יבואנים נוספים. כמו כן, בישראל נאסר במשך שנים רבות יבוא אישי של כלי רכב חדשים או משומשים.
בספטמבר 2013, רשות ההגבלים העסקיים פרסמה חוות דעת ולפיה בניגוד לקביעות בדו"ח זליכה על הריכוזיות במשק הישראלי, לא קיימת ריכוזיות בשוק יבוא הרכב בישראל. אולם בשנים שאחר כך, גדלה הריכוזיות לאחר שמספר יבואני רכב נמכרו או מוזגו. חברת יפנאוטו, יבואנית רכבי סובארו, עברה לבעלות חברת סמל"ת – סוכנות מכוניות לים התיכון. וזיכיון השיווק של מכוניות אופל בישראל עבר מידיה של קבוצת שלמה לידיה של קבוצת לובינסקי.

במרץ 2017, פרסם הכלכלן הראשי במשרד האוצר יואל נוה סקירה, על פיה מאז 2006 הרווחים (לפני מס) של 12 היבואנים הגדולים בישראל הסתכמו ב־14.1 מיליארד שקל, עלייה ריאלית של 72% בהשוואה לשנים 2003-2006. בנובמבר 2017, הוכרזה קבוצת כלמוביל כגורם ריכוזי, לאור נתח השוק הגבוהה שלה.

באוגוסט 2020, בדיון שנערך בוועדת הכלכלה של הכנסת בנושא התחרות בשוק הרכב, תקפו חברי הוועדה את אוזלת היד של משרד התחבורה בטיפול בריכוזיות בענף. יו"ר הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, אמר בדיון: "יש ריכוזיות בענף ויש לפרקה", "יש כמה קרטלים בשוק הרכב שמשתפים פעולה, וכולם מפחדים מהם".

### יבואני הרכב

## ענף התחבורה והספנות

ענף התחבורה מימי קום המדינה היה ריכוזי סביב חברות אגד ודן, בירושלים אגד עד היו עם נתח גדול במיוחד.
מקרה השחיתות עם אלון חסן הבליט את עניין הריכוזיות והכח הגדול שהיה לוועד העובדים של הנמלים.

## ענף המזון
בישראל שוק המזון מאופיין בריכוזיות רבה ונשלט ברובו המוחץ על ידי מספר חברות מועטות: תנובה, שטראוס, אסם, יוניליוור, החברה למשקאות קלים ועוד כ-18 ספקי מזון ומוצרי צריכה שנחשבים על פי המדינה כספקים גדולים כגון דיפלומט ושסטוביץ. בחלק מהמקרים מחזיק יצרן אחד בלבד ב-70%-90% מקטגוריות מוצרי מזון מסוימים. בשנים 2015 – 2020 נתח השוק הממוצע של עשרת הספקים הגדולים בענף המזון ובתחום מוצרי הצריכה היה כ-54% מכלל השוק. הספק בעל נתח השוק הגדול ביותר מחזיק בכ-12% מכלל שוק המזון.

בישראל, מחירי המזון הם מהגבוהים בעולם ומנתונים שנאספו בשנת 2014 עולה כי בהשוואה למדינות ה-OECD, מדד מחירי המזון בישראל גבוה בשיעור של כ-25% ובהשוואה ל-28 מדינות האיחוד האירופי, מדד מחירי המזון בישראל גבוה בשיעור של כ-24%, אך בין השנים 2012–2020 נמדדה עליה של כ-6% בשיעור מדד מחירי המזון בקטגוריה של מזון ומשקאות לא אלכוהוליים בישראל לעומת עלייה של כ-%11 במדינות האיחוד האירופי.

המחירים הגבוהים ביותר בתחום המזון בישראל הם אלה שנמצאים בפיקוח ממשלתי, לדוגמה, רמת המחירים של החלב והביצים גבוהה ב-68% מהממוצע במדינות ה-OECD וב-73% ממדינות האיחוד האירופי.

על פי מחקרים של מרכז המחקר והמידע וסטורנקסט, בשנת 2011 שלטו חמשת הספקים הגדולים ביותר (תנובה, שטראוס, אסם, החברה המרכזית למשקאות קלים ויוניליבר) בכ-42.6% מכלל שוק המזון. ב-2014 שלטו אותם חמשת ספקים בכ-48.7% מכלל השוק המזון וב-2020 שלטו חמשת הספקים בכ-38.5% מכלל שוק המזון.

### ענף המשקאות
ענף המשקאות גם הוא מאופיין בריכוזיות גבוהה בנתחי השוק של שלוש חברות משקאות: החברה המרכזית, טמפו ויפאורה-תבורי.

החברה המרכזית שאחראית על ייבוא, שיווק ואף ייצור של משקאות רבים היא החברה למשקאות קלים. החברה למשקאות קלים גם כן מוגדרת כאחת מ-18 הספקים הגדולים. על פי מרכז המחקר והמידע, ספק גדול הוא ספק בעל מחזור מכירות לקמעונאים, או באמצעות קמעונאים, העולה על כ-300 מיליון ש"ח, או אם הוא מוגדר כבעל מונופולין לגבי מצרך מסוים שבשלו הוכרז מונופולין.

#### שוק המשקאות הקלים
טמפו (16%), החברה המרכזית (43%) ויפאורה-תבורי (38%) מחזיקות שלושתן ביחד 95% משוק המשקאות הקלים.

#### שוק הבירה
שתי החברות, טמפו והחברה המרכזית, מחזיקות ביחד בנתח שוק של 77% (45% טמפו, 32% החברה המרכזית).

#### שוק היין השולחני
טמפו מחזיקה בנתח שוק של 25%, עם חברות-הבת ברקן וסגל.

### ענף החלב

שוק החלב בישראל מאופיין במחירים מהגבוהים בעולם ומנוהל על ידי גוף ממשלתי – מועצת החלב – שקובעת מכסות יצור ומחירים כך שלמעשה אין שוק חופשי בתחום זה בישראל. כמו כן, נאסר על יבוא של מוצרי חלב לישראל. בענף החלב שולטות ברובו המוחץ שתי חברות גדולות: תנובה ושטראוס. בתחום החלב הטרי לשתייה שולטת תנובה בכ-71% מכלל השוק ושטראוס בכ-13%. בתחום החלב בטעמים שולטת תנובה בכ-32% מהשוק ושטראוס בכ-65%. בתחום הגבינות שולטת תנובה בכ-62% מהשוק ושטראוס בכ-24%. בתחום מעדני החלב שולטת תנובה בכ-24% מהשוק ושטראוס בכ-66% ובתחום היוגורטים שולטת תנובה בכ-37% ושטראוס בכ-43%. רמת הריכוזיות הגבוהה עשויה להסביר חלק מהסיבות לעליית מחירי מוצרי החלב.

יש מספר מאוד מצומצם של מוצרים אשר נתח השוק של שלוש החברות הגדולות בקטגוריה הוא 100%, ולמרות זאת, כל המוצרים הללו הם מוצרי חלב: לבן ואשל, שמנת חמוצה, גבינת קוטג', חלב טרי, חלב עמיד וגבינה לבנה. כל שוקי המוצרים הללו נשלטים על ידי שלוש חברות גדולות בלבד.

### ענף הבשר
"דבאח" ו-"תנובה" הם שני קמעונאים גדולים – קמעונאים שמחזור המכירה שלהם הוא מעל 250 מיליון ש"ח, ויש להם שליטה על אחוזים גבוהים מענף הבשר. משפחת דבאח שולטת ביותר מ-60% משוק הבשר הטרי בישראל, לצד תנובה שמחזיקה באמצעות החברה הבת "אדום אדום" בכ-30% משוק זה. כלכלנים סבורים כי הריכוזיות בשוק הבשר מאפשרת לשתי השחקניות העיקריות בשוק לגבות מחירים גבוהים משמעותית על תוצרת הבשר הטרי.
עם זאת, יש לזכור כי הבשר הטרי מהווה כ-35% בלבד מן הבשר הנצרך בישראל, ואילו 65% הנותרים הם בשר קפוא המיובא ברובו מדרום אמריקה, כך שההשפעה על המחיר של בשר כשלעצמו עבור הצרכן אינה מובהקת.

### ענף הדבש

ענף הדבש הוא ריכוזי ונשלט בידי המותג "מכוורת יד מרדכי" של קבוצת שטראוס, המחזיקה בנתח שוק של יותר מ-50%. המשווקות הבאות אחריה: מכוורות עמק חפר ועין חרוד, מחזיקות יחד כ-30% ממקטע השיווק.

### קמעונאי המזון
בקרב קמעונאי המזון בשוק הישראלי ישנה ריכוזיות רבה ומספר מצומצם של קמעונאים. רשות התחרות קבעה שבישראל קיימים 24 קמעונאים גדולים. קמעונאי גדול הוא קמעונאי (סופרמרקט/רשת צריכה) המחזיק בשלוש חנויות לפחות שמחזור המכירות הכולל שלהן בשנת הכספים הקודמת הוא מעל 250 מיליון ש"ח. מתוך 24 הקמעונאים שרשות התחרות הגדירה, חמישה מהם שולטים על נתח שוק גבוה מאוד – כ-67 אחוזים מכלל נתח השוק (ביניהם שופרסל השולטת על נתח שוק של כ-30 אחוזים). הדבר מאפשר להם להעלות מחירים ולגרוף רווחים רבים על חשבון הציבור, ובגלל שצברו שליטה כה גדולה (סניפים רבים ברחבי הארץ) הציבור פיתח בהם תלות מסוימת, והדבר יוצר ריכוזיות רבה, ובנוסף, שליטת הקמעונאים על טווחי המחירים גורם לעלייה ביוקר המחיה ופגיעה באזרחים.

על פי מרכז המחקר והמידע, הקמעונאים הגדולים ביותר הם: שופרסל, חברת פז, רמי לוי שיווק השקמה, יינות ביתן ועוד 20 קמעונאים הנחשבים על ידי המדינה כקמעונאים גדולים. בשנים 2016 עד 2020 סך הסניפים של חמשת הקמעונאיות גדל בכ-%9.13, של רשת שופרסל גדל בכ-%7.10,של רשת רמי לוי גדל בכ-%3.23 ושל רשת יוחננוף גדל בכ – %7.86.שטח המכירות הכולל של חמשת הקמעונאיות גדל בכ-%7.13, של רשת שופרסל גדל בכ-%6.6, של רשת רמי לוי בכ-%7.18 ושל רשת יוחננוף גדל בכ-%5.113.

### דוח מבקר המדינה בתחום המזון
על פי מבקר המדינה ההתמודדות עם יוקר המחיה בענף המזון מחייב את ממשלת ישראל לפעול למיגור התופעה של מונופולין וקבוצות ריכוז, לקידום התחרות במשק ולהפחתת החסמים על ייבוא מוצרים.

בנושא זה בדק משרד מבקר המדינה בשנים 2019–2020 את הפעולות שנקטו משרדי ממשלה וגופים נוספים למיגור הריכוזיות בענף המזון, לטיפול בחסמי היבוא, לקידום דגל התחרות ולמנוע מהמונופולים להשתלט על השוק.

הביקורת נערכה ברשויות ומשרדים שונים. הממצאים שעלו הראו שהממשלה קידמה את התחרות ענפים שונים על ידי מימון ותמיכה כלכלית. עדכנית לשנת 2021, הממשלה הביאה לתחרות גדולה יותר בשווקים, וכך ממוצע המחירים לצרכן בתחום המזון ירד. הממשלה מינתה ועדות ממשלתיות שעסקו בנושא זה. תוצאות הבדיקה העלו שהביקורת על הקצאת מכסות יבוא ליבואנים הייתה לא מספקת וגרמה לריכוזיות גבוהה של ספקי מזון בקטגוריות מסוימות.

## מונופולים טבעיים

בישראל קיימים מספר ענפים עתירי השקעה בהון ראשוני להקמתם, אשר מושפעים מקוטנו היחסי של שוק הצרכנים הפוטנציאלי, ומן העובדה כי המדינה היא כעין "אי" מבודד משכנותיו לעניין אספקת מוצרים ושירותים שונים ו"תחנה ראשונה וסופית" של קווי הולכה ואספקה שלהם. לאור זאת, בענפים אלה מתקיימים התנאים המאפיינים את קיומו של מונופול טבעי ביצור ואספקה של אותם מוצרים ושירותים.
### מלט

בישראל רק יצרן אחד של מלט, חברת נשר מפעלי מלט ישראליים. פקודת המלט מטילה רגולציה חריפה על ענף המלט, וחברת נשר מהווה למעשה מונופול בשוק זה.

### חשמל
יצור ואספקת החשמל בישראל נשלט על ידי מונופול אנכי של חברת החשמל, אף על פי שהמחיר שהיא גובה עבור החשמל הוא נמוך יחסית בהשוואה בינלאומית, החברה פועלת בחוסר יעילות והיא בעלת חוב גדול של כ-60 מיליארד שקל נכון לשנת 2011. חוק משק החשמל שנחקק בשנת 2007 מנסה להתמודד עם המצב על ידי הכנסת גופים חדשים לתחום יצור החשמל בישראל.

### נמלי ים ואוויר
נמלי הים העיקריים בישראל, חיפה, אשדוד הם בבעלות ממשלתית ועובדי הנמלים משתכרים משכורות הגבוהות באופן משמעותי מהממוצע במשק.

## הפולמוס סביב תופעת הריכוזיות
מומחים, פרשנים ואנשי מקצוע שונים מתייחסים בגישות שונות לחומרתה ולהיקפה של הריכוזיות במשק הישראלי, כאשר חלקם מתייחסים למובנים שונים או היבטים שונים של התופעה.

ספרו של פרופסור אסף חמדני משנת 2009, ריכוזיות השליטה בישראל, חוקר את אפקטיביות התמודדותה של מערכת המשפט בישראל עם תופעת ריכוזיות השליטה בחברות ציבוריות, ומותח ביקורת על מערכת המשפט, אשר על פי חמדני מקלה ראש בדומיננטיות של בעלי השליטה על ענפים שונים במשק.

הכלכלן אהרון פוגל אשר שימש בעבר יו"ר המועצה המייעצת לבנק ישראל, מנכ"ל משרד האוצר והממונה על התקציבים במשרד האוצר, טוען בספרו "התנור והחמאה" כי בישראל לא קיימת בעיית ריכוזיות של בעלות, וכי בעלות צולבת על חברות במגזרים שונים אינה פוגעת בצרכן ואינה בעלת השפעה פוליטית. לטענתו, הפגיעה בזכויות הקניין, והאיסור בעלות משותפת של עסקים ריאלים ופיננסים היא מיותרת ואינה תורמת לרווחת הצרכנים.

עו"ד דוד תדמור, לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים טוען כי קיימים שני מובנים שונים למונח ריכוזיות. האחד הוא ריכוזיות ענפית, המתייחסת לתחרות מעטה בענף מסוים, והשני הוא ריכוזיות משקית, מצב שבו מעט אנשים מחזיקים בבעלות על נכסים רבים.

לטענתו, הריכוזיות הענפית היא נושא המטופל באופן מספק באמצעות חוק התחרות הכלכלית, חוק ההסדרים, רגולטורים ספציפיים ואגף התקציבים במשרד האוצר. לעומת זאת הוא טוען כי הריכוזיות המשקית לא בהכרח קיימת ולא הוכח כי היא בעלת השפעה תחרותית אמיתית. עו"ד תדמור קובע כי "אין בעיה קריטית של ריכוזיות משקית".

בתקשורת, עיתונאים ופרשנים שונים מבטאים גישות שונות לגבי הריכוזיות בישראל, כאשר בעוד חלק מהעיתונאים כותבים ומתארים את חומרתה של בעיית הריכוזיות, אחרים טוענים שהבעיה שולית ואף לא קיימת.

עיתונים כלכליים שונים, ובראשם דה-מרקר וגלובס, מסקרים באופן קבוע את נושא הריכוזיות בכלכלה הישראלית. בעוד בדה-מרקר מסקרים את התופעה בדרך כלל בזווית של ביקורת, תוך ציטוט דו"ח בנק ישראל על פיו "נמנית עם המדינות הריכוזיות בעולם המערבי", העיתונאי סבר פלוצקר המשמש כעורך הכלכלי של ידיעות אחרונות הוא אחד המתנגדים החריפים לטענה בדבר קיומה של ריכוזיות במשק הישראלי. לטענתו "מדובר בנושא שלא קיים, או לחלופין בעיה שולית".

לאחר שהתקבל בכנסת חוק הריכוזיות, המשיך פלוצקר לתקוף את הרעיון העומד מאחוריו, כינה אותו "אידיוטי" ו"מטופש", וטען כי אינו אלא פועל יוצא של כניעת המחוקקים להלך רוח ציבורי כנגד "פירמידות" ו"טייקונים". פלוצקר ממשיך וטוען כי הריכוזיות בישראל היא "תופעה מדומיינת שקיומה בארץ לא הוכח". פלוצקר מזהיר מפני פגיעת החוק בציבור הרחב ומשווה בין תומכי החוק לתומכי מלחמת וייטנאם. הוא מכנה אותם מובילי "מצעד האיוולת", ואת ההולכים אחריהם הוא מדמה למסוממים שדעתם השתבשה עליהם.

העיתונאי אלי ציפורי המשמש כפרשן הבכיר של העיתון גלובס טוען כי "פסטיבל הריכוזיות הוא הולכת השולל הגדולה ביותר של העשור האחרון....הכול נועד להסיח את דעתכם מניפוח בועת הנדל"ן, מבעיית השכר במשק ומאחריות הממשלה ליוקר המחיה בישראל".

## ראו גם

## לקריאה נוספת
* '''שלטון ההון: החברה הישראלית בעידן הגלובלי''', עורכים: דני פילק, אורי רם. תל אביב: מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה, 2004.
* ממן, דניאל. 2008. "שינויים מבניים ב"כלכלה הגדולה" ובקבוצות העסקיות בישראל", משפט ועסקים ח: 123 – 157.

## קישורים חיצוניים
* ח"כ ד"ר עינת וילף, נייר עמדה – הריכוזיות במגזר העסקי בישראל, אפריל 2011
*ההמלצות הסופיות של ועדת הריכוזיות, באתר משרד האוצר
*רשימת הגורמים הריכוזיים לפי החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, י"פ 7653, 25 בדצמבר 2017
* 
*כתבות בנושא ריכוזיות, אתר גלובס
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כלכלה
קטגוריה:ישראל: תחרות
קטגוריה:עבירות צווארון לבן