כתובת אזתוד

300x300px|ממוזער|חלק מהעותק הלווי שבשער העליון
**כתובת אַזַתִוַדַ** (ידועה גם בשם **כתובת קאראטפה**) היא כתובת מהמאה ה־9 או ה־8 לפנה"ס שהציב אַזַתִוַדַ (בפיניקית: 𐤀𐤆𐤕𐤅𐤃, נהגה Azatiwada; בלווית: Azatiwatas), שליט בממלכת הדננים שבקיליקיה, בשערי העיר אַזַתִוַדַיַ (כיום קאראטפה). הכתובת היא דו־לשונית ונמצאו לה חמישה עותקים: שלושה בפיניקית ושניים בלוּוית. ארבעה מהעותקים חקוקים על אבנים המוצבות בין תבליטים אמנותיים בשני שערי העיר, והחמישי חקוק על פסל אל הסער בעל־תרחונזס.

הכתובת נפתחת בתיאור ביוגרפי קצר של אזתוד, ולאחר מכן, מתוארות פעולותיו כשליט: הוא העניק טוב ושפע לעמו, הדננים, הרחיב את ארצו – עמק "אדנ", ביצר את הגבולות, הגדיל את הצבא, הסיר את כל הרע שהיה בארץ, כבש ארצות והגלה את אוכלוסיותיהן, השכין שלום בארצו וקיבל כבוד ממלכים אחרים. הוא בנה עיר וקראה על שמו, "אַזַתִוַדַיַ", הציב בה את אלוהיו – "בעל כרנתריש"/"תרחונזס המבורך מאוד" – וקיים את הפולחן לאלים. בסוף הכתובת מקלל אזתוד כל אדם שיפרק את שערי העיר או ימחה את כתובתו, ומברך את עצמו ששמו יהיה נצחי.

מבחינה סגנונית, הכתובת כתובה בסגנון המאפיין דוברי שפות שמיות צפון־מערביות, ומגלה זיקה יתירה לכתובות פיניקיות אחרות, לתנ"ך העברי, לכתבים אוגריתיים, לכתובות ארמיות, לטקסטים שהתגלו באכדית (במיוחד כאלה שנכתבו על־ידי אמורים), ואף לכתובות עמוניות ומואביות.

הכתובת מעלה כמה קשיים היסטוריים. הקושי הראשון הוא התארוך: אזתוד לא מוכר מאף מקור היסטורי אחר, וקיימים נימוקים לתארוך הכתובת הן למחצית השנייה של המאה ה־8 לפנה"ס והן למחצית השנייה של המאה ה־9 לפנה"ס. קושי נוסף הוא אזכורו של המלך "אורכ" בכתובת, ש"אִדר" (העלה לגדולה) את אזתוד, אך לא ברור מה היה טיב היחסים ביניהם ומה היו התנאים שבהם עלה אזתוד לגדולה. בכתובת מוזכר בית "מפש"/muksas, שם שעשוי להיות מזוהה עם מופסוס, דמות מהמיתולוגיה היוונית ששלטה בקיליקיה, אך החוקרים חלוקים באשר לאמיתוּת ההיסטורית של מופסוס מהמסורות היווניות ובאשר למידת הקשר בין מופסוס מייסד השושלת ההיסטורי לבין מופסוס מהמסורות היווניות. שאלה נוספת שעולה מהכתובת נוגעת לפשר השימוש בפיניקית באזור צפוני זה, בקיליקיה.

הכתובת התגלתה באתר קאראטפה שברפובליקת טורקיה ב־1946. בעת גילוי הכתובת, פענוח הכתב ההירוגליפי הלווי היה בראשיתו; כתובת אזתוד, בזכות אורכה ובמיוחד בזכות דו־לשוניותה, תרמה רבות לפענוח כתב זה.

עותקי הכתובות מצויים כיום במוזיאון הפתוח קאראטפה-אסלנטאש .

## עותקי הכתובת ומיקומיהם
ממוזער|דגם העיר קאראטפה, ובו ניתן לראות את השער העליון והשער התחתון|250x250 פיקסלים
לעיר קאראטפה שני שערים: שער תחתון (בצפון העיר) ושער עליון (בדרום העיר); קירות השערים מחופים בלוחות אבן (אורתוסטאטים, אבני ריבוד) מבזלת שעליהם חקוקים תבליטים וכתובות. כתובת אזתוד נמצאה בחמישה עותקים. עותק אחד בפיניקית נמצא בשער התחתון; הוא התגלה כפי שהוצב בעת העתיקה, חקוק בשלושה טורים על ארבעה לוחות סמוכים, ומהם ממשיכה הכתובת לבסיס האורתוסטאטים ולפסל האריה שבפתח השער. עותק אחד בלווית נמצא בשער התחתון – הוא חקוק על ששה אותוסטאטים (שמהם גולשות הכתובות גם לתבליטים סמוכים), חלקים גדולים מבסיסי האורתוסטאטים, ופסלי אריה וספינקס העומדים בפתח השער. הכתובת ההירוגליפית תופסת הרבה יותר שטח מהפיניקית, וסדר הקריאה שלה נקבע בעזרת הכתובת הפיניקית שבשער התחתון, מאחר שסדר הצבת הלוחות ההירוגליפים לא תואם בשום צורה את סדר הקריאה. אף על פי שסידור מחדש עשוי להניב סדר הגיוני יותר של הלוחות, חופרי האתר סברו שכל אחת מהלוחות עוצב במיוחד להתאים למיקומו. עותק אחד בפיניקית ואחד בלווית נמצאו בשער העליון: שניהם נמצאו שבורים ומפוזרים. שברי האורתוסטאטים, הבסיסים ופסלי החיות שעליהם נחקקו הכתובות נאספו וסודרו בהתאם לכתובת הפיניקית שבשער התחתון. עותק נוסף בפיניקית, מעט שונה מהאחרים, נמצא על פסל שהוצב בשער העליון. העותק הפיניקי והעותק הלווי מהשער התחתון שלמים למדי, וניתן להשלים בעזרתם את תוכן העותקים הפגומים מהשער העליון.

## תוכן
[ממוזער|263x263 פיקסלים|[הממלכות החתיות החדשות בסביבות 800 לפנה"ס. ממלכת קוה (ממלכת הדננים), שקאראטפה נמצאת בשטחה, מסומנת בירוק בהיר.]]
הכתובת מתחילה בפתיחה: תיאור אוטוביוגרפי קצר, ולאחר מכן מגיע גוף הכתובת, המחולק לשלושה חלקים, כל אחד נגמר ב"בעבר בעל ואלמ" (בעבור בעל והאלים). בחלק הראשון מספר אזתוד שהרחיב את גבולות ארצו, שבימיו היה טוב ושפע לעמו, לדננים, ושהוא הגדיל את הצבא. בחלק השני מסופר שאזתוד הסיר את כל הרע שהיה בארץ, ייצב את המלוכה, הוכר בקרב מלכים אחרים כשליט גדול, ביצר את גבולות ארצו, הכניע אויבים, כבש ארצות שלא כבשו המלכים שהיו לפניו, הגלה את אוכלוסיותיהן והשכין שלום בארצו. בחלק השלישי שוב נאמר שהיה בימי אזתוד טוב ושפע לדננים, וכן מסופר שבחסד האלים בנה אזתוד את העיר אזתודי, הושיב בה את האל בעל כרנתריש וקיים את הפולחן לאלים. בנוסף, מובאת שם ברכה לאזתוד, לעיר ולעם היושב בה. הכתובת נחתמת באזהרה וקללה למי שישחית את הכתובת ואת שערי עירו, וברכה לשמו של אזתוד שיהיה נצחי כמו שמש וירח.

ככלל, מלכים במזרח הקרוב הקדום נהגו להתפאר על מעשים דומים: ביצורים, כיבושים ובנייה, ועל כן אין תמה שקיים דמיון בין כתובות שונות של שליטים. אולם, נקודות דמיון מסוימות בין כתובת אזתוד לכתובות של מלכים אחרים, כגון הכתובת של יעדון־ליאְם מלך מרי האמורי, חורגות מתחום הדמיון הכללי הזה, ונראה שקיים טיפוס של דרכי תיאור וסגנון מסוים האופייני לשפות שמיות צפון־מערביות ששליטים ממוצא שמי צפון־מערבי נהגו לכתוב על־פיו.

הכתובת הפיניקית של אזתוד ארוכה במיוחד ביחס לכתובות פיניקיות אחרות. בסגנונה, היא כוללת מה שנראה כשרידים לספרות הפיניקית. יצחק אבישור הגדיר זאת כך: . אורך הכתובת הוא אולי הסיבה לדמיון הרב בינה לבין המקרא, בצמדי מילים משותפים, תקבולות וחרוזים, וביטויים וצירופים דומים או זהים.

### בעיות היסטוריות
#### שפות הכתובת
לא ניתן לדעת האם הכתובת נוסחה במקור בפיניקית או בלווית. הכתובת הפיניקית כתובה ברהיטות ומיומנות ולא מצויים בה , כלומר שילוב מילים משפה אחרת בשפה התקנית. גם אם מקורה של הכתובת בלווית, הידע על שפה זו מוגבל ולא ניתן לזהות גם בה ברבריזמים. כיוון אחר לזיהוי שפת המקור הוא הקיצור בכתובת הלווית: הכתובת הלווית בשער התחתון קצרה מהכתובת הפיניקית, ושם האלוהות, "בעל כרנתריש" (המחזיק באפיתט לא שמי) מקביל לאלוהות כללית בכתובת הלווית. בנוסף, הכתובת על הפסל כתובה בפיניקית בלבד. כל אלה עשויים להצביע על פיניקית כשפת המקור של הכתובת. כך או כך, הכתובת הפיניקית משקפת את התחביר והסגנון של הלשון והספרות הפיניקית.

ממוזער|תבליט האניה הפיניקית בשער התחתון
השימוש בפיניקית בממלכת קוה, שאוכלוסייתה לווית בעיקרה, עשוי היה לנבוע מסיבות מעשיות: אוריינות הכתב ההירוגליפי הלווי המסובך הייתה בודאי נמוכה. אוריינות הכתב הפיניקי, הפשוט יחסית לכתבים היירוגליפים וכתבי יתדות, הייתה ודאי גבוהה הרבה יותר, ובשלב מוקדם לוותה ככל הנראה בלמידת השפה הפיניקית כלינגואה פרנקה. זאת עשויה להיות הסיבה לחקיקת כתובות פיניקיות בקיליקיה ובממלכת שמאל השכנה. האפשרות שפיניקים סחרו עם קיליקיה, אולי דרך הנמל הצפוני במוריאנדה, מחזקת סברה זאת, ואכן, בין התבליטים בקאראטפה נמצא תבליט אניה פיניקית.

אפשרות נוספת שהוצעה היא שהשימוש בפיניקית היה ניסיון של האליטה בממלכת קוה לשמר זהות תרבותית נפרדת מהארצות השכנות. אף שלא נמצאו ממצאים בשפה היוונית, קיימות מספר עדויות להגירה יוונית לקיליקיה בתחילת תקופת הברזל ולמוצא בית המלוכה בקוה ממהגרים אלה. העדויות העיקריות כוללות את הזיהוי של השם מפש/muksa כדמות יוונית בשם מופסוס, שייתכן שיש לה זיקה לדמות בשם זה מהמסורות היווניות, ושמה מקובל במחקר כבעל מקור יווני (ראו #מופסוס); חרסים מקיליקיה המגלים דמיון רב לחרסים מפלשת ומפלסתין, שני אזורים שבהם התיישבו גויי ים; הקשר האפשרי בין הדננים לדנאים ולאכאים (ראו #דננים ואדנה); המקור היווני של שם המלך "אורכ"; והזיהוי של האפיתט "כרנתריש" כבעל מקור יווני. לעומת זאת, למעט קשרי מסחר, אין עדויות להתיישבות פיניקית בקיליקיה. השאלה הברורה העולה מהצעה זאת היא מדוע השושלת היוונית של קוה בחרה בפיניקית. חוקרים הביאו דוגמות למקרים אחרים בהיסטוריה שבהם השושלת השלטת בחרה בשפה זרה לה כשפה רשמית. בנוסף, העדויות להגירה יוונית לקוה מהוות ראיה לשימור המורשת התרבותית היוונית בקרב השושלת, אך לא מעידות על שימוש שוטף ביוונית, דבר שהפחית את המוטיבציה של השושלת לעבור לכתיבה בשפה וכתב יווניים. חיזוק נוסף להשערה ניתן למצוא, באופן עקיף, במקור הפיניקי של האלפבית היווני. בכמה מקרים בעת העתיקה, לאימוץ של שיטת כתב לשפה מסוימת קדם אימוץ של השפה המקורית של אותו הכתב: השפה האכדית הייתה נפוצה בממלכה החתית הקדומה, עד שהרפורמות של תלפינו הביאו לאימוץ נרחב של כתב היתדות לכתיבת חתית; גם מלכי אוררטו כתבו תחילה באשורית, לפני שאימצו את הכתב לכתוב בשפתם; ואף באימפריה הפרסית האחמנית ובפרס בתקופה ההלניסטית, השימוש בארמית קדם לאימוץ הכתב הארמי לכתיבת פרסית אמצעית. ייתכן, אפוא, שלפני אימוץ הכתב הפיניקי לכתיבת יוונית, הפיניקית אומצה כשפת כתיבה ביוון ובקיליקיה, אך בניגוד ליוון, בקיליקיה המשיכו להשתמש בפיניקית ולא התאימו את האלפבית שלה ליוונית.

הבנת הכתובת הפיניקית מבוססת על החפיפה הכמעט מוחלטת בין אוצר המילים שבה למילים הידועות מהעברית המקראית. גילוי הכתובת הדו־לשונית, בפיניקית, וכתב ההירוגליפי הלווי, אשר אפשרו השוואה בין הכתובות, קידם את הבנת הכתב ההירוגליפי החתי ואת מחקרו. במיעוט המקרים, דווקא הטקסט הלווי עזר לבאר חלקים קשים בטקסט הפיניקי. בתחילה, כאשר לא היה ברור איך לקרוא את הכתובת הלווית, לא היה ידוע כלל אם הכתובת הלווית מקבילה לכתובת הפיניקית; ההקבלה נעשתה ודאית לראשונה כאשר  זיהה שנוסחה החוזרת על עצמה שלוש פעמים בכתובת הלווית מקבילה למשפט הפיניקי "סס על סס ומגן על מגן ומחנת על מחנת" (סוס על סוס, ומגן על מגן, וצבא על צבא).

בכמה מקומות, סדר הדברים בלווית הפוך מבפיניקית, כגון "אב ואם"/"אם ואב", "מזרח ומערב"/"מערב ומזרח" ו"שמש וירח"/"ירח ושמש".

#### דננים ואדנה
במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה) מדווח אבימלך מלך צור שמלך ארץ da-nu-na מת; אותם "דַנוּנַה" מזוהים עם אחד מגויי הים המוזכרים בכתובות רעמסס השלישי ממדינת האבו, שנקראו dnỉn או dꜣ-ỉn-ỉw-nꜣ. ייתכן שארץ dan-nu-na מהאובליסק הלבן גם היא קשורה לשם זה. מקובל ששם זה התגלגל לשם "דננים", המופיע מחוץ לכתובות שמקורן בקוה רק בכתובת כלמו מהמחצית השנייה של המאה ה־9 לפנה"ס, שבה מתאר כלמו איך השתחרר מעולו של מלך הדננים בעזרת מלך אשור; כמעט כל שאר האזכורים הקדומים של הממלכה הם אשוריים, והאשורים הכירו את הממלכה בשם "קוה".

חוקרים רבים מזהים את הדנונה, מקביליהם בכתובות המצריות, והדננים, עם הדנאים (ביוונית: Δαναοί – דנאוי). זיהוי זה מתבסס על הדמיון בין המונחים, וכן בין המונח המקביל בכתובת הלווית, adanawa, עם השם "דנאים"; ועל ההקבלה בין "דננים" בפיניקית ל"חִיַוַ" בלווית בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי, כאשר ה"חִיַוַ" מזוהים עם ה"אַחִיַוַ" – האכאים בכתובות חתיות מתקופת הברונזה (זיהוי שמתחזק לאור הקשר שהציג הרודוטוס בין קיליקיה לאכאים). אף על פי כן, טיעונים לשוניים עשויים לסתור זיהוי זה. בתיאור מסעו של תחותמס השלישי ללבנט בסביבות 1437 לפנה"ס, מוזכרים שליחים של מלך tnj. מיקומם הגאוגרפי לא מצוין, אך כן מוזכר שבין המנחות שהם הביאו נכללו כדים כפתוריים, עובדה המקשרת בינם לבין אזור הים האגאי. ברשימה שנחקקה על בסיסי פסלים במקדש הקבורה של אמנחותפ השלישי  (המאה ה־14 לפנה"ס) ותיארה את העולם כפי שהכירו אותו המצרים באותה עת, מתארת את ארץ tnj (או tỉ-nꜣ-y-w) כסמוכה לכפתור, וכוללת את מיקנה, נאופליון, קיתרה, מסניה ותבאיד (הארץ המקיפה את תבאי), וכן מקומות אחרים שאינם מזוהים, ואלה מזהים את tnj כחלק מיוון המיקנית. tnj מוזכרת מכמה טקסטים נוספים מימי אמנחותפ השלישי ורעמסס השני (אף שהטקסטים מימי רעמסס השני מהווים, ככל הנראה, העתקים של טקסטים קדומים ולא משקפים את המצב בתקופתו). ה־tnj מזוהים, על פי רוב, עם הדנאים היוונים. בין הופעת ה־tnj להופעת ה־dnỉn קיים פער של כמאתיים שנה, אך השוני בין הכתיבים עשוי להעיד על כך שמדובר בשתי קבוצות שונות, ואם זה אכן המצב, ה־dnỉn (והדַנוּנַה) אינם הדנאים היוונים.

חוקרים אחרים מציעים ש"דננים" הוא גלגול של השם הלווי adanawani (שהתכווץ ל־adanuni, וממנו ל־danuni). שם העיר אדנה ידוע מטקסטים חתיים מהמאה ה־15 לפנה"ס, ולכן, חוקרים המקשרים בין השמות סבורים שקשר בין הדננים ל־dnỉn לא סביר, מאחר שהוא יחייב את המסקנה שמוצאם מקיליקיה. בהקשר למוצא ה־dnỉn, הוצע שהם הגיעו להילחם במצרים מקיליקיה; במקרה כזה, ייתכן שהם הגיעו לקיליקיה וישבו בה רק כתחנת ביניים בין ארץ מוצאם למצרים.

בכל מקום שבו מופיע המונח "דננימ" בפיניקית, מקביל לו המונח הלווי à-*TANA*-wa/i, המשוחזר כ־adanawa. למעשה, הקריאה של ההירוגליף השני כ־*TANA* איננה ודאית לחלוטין, והסימון הסטנדרטי שלו בכתובות לוויות הוא . קריאתו כ־*TANA* בכתובת אזתוד מבוססת על ההנחה שקיים דמיון בין המונחים "דננים" ו"עמק אדנ" למונח המקביל להם בלווית. עם זאת, ההירוגליף  נדיר בכתובות לוויות אחרות מהאלף הראשון לפנה"ס; בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי, שהתגלתה מאוחר יותר, המונח הלווי המקביל ל"דננים" הוא hiyawa/hiyawi (חִיַוַ), ושם זה מופיע גם בשתי כתובות לוויות של מלך פלסתין. מונח זה מקובל כגלגול של aḫḫiyawa, שהוא השם החתי לאכאים או ליוון המיקנית מימי האימפריה החתית. לאור נתונים אלה, הוצע שההירוגליף  נהגה למעשה כ־*HIYA*, והמלה כולה נהגתה ahiyawa. במקום אחד בכתובת מופיע הכתיב הפונטי á-ta-na-wa/i, שלא יכול להתפרש בצורה שונה מ־adanawa. החוקרים הסבורים ש־ נהגה *TANA* רואים בכך חיזוק לקריאתם; החוקרים הסבורים שהקריאה הייתה *HIYA* סבורים שלא סביר למצוא שני כתיבים שונים לאותה מלה, ומוצאים בכך חיזוק לכך ש־ לא נהגה *TANA*. הכתובות של מלך פלסתין עשויות להוות ראיה חזקה לטובת הקריאה *TANA*: בכתובות מופיעה עיר ששמה נכתב עם ההירוגליף , ולצדה השם של ממלכת חִיַוַ; לא סביר שכותב הכתובת התכוון לכתוב "העיר חִיַוַ, וגם ממלכת חִיַוַ" – הגיוני יותר שנכתב שם "העיר אדנה, וגם ממלכת חִיַוַ".

#### מופסוס

ממוזער|180x180 פיקסלים|מטבע הלניסטי מהעיר מופסוהסטיה, מציג את מופסוס
בכתובת יש התייחסות ל" מפש" בפיניקית ו־muksasan parni בלווית. ההתייחסות לממלכה כ"בית x" על שם מייסד השושלת הראשונה של הממלכה היה נפוץ במזרח הקדום, גם במקרים שבהם השליטים כבר אינם חלק מהשושלת של אותו מייסד; כך למשל האשורים התייחסו לממלכת ישראל כ"בית עמרי". מפש/muksas מוזכר גם בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי. הוא מזוהה כדמות בשם מופסוס; במסורות היווניות, דמות בשם זה ידועה מזמן מלחמת טרויה, שבזמן המלחמה הפליג לדרום אנטוליה וייסד בה כמה יישובים, עד שלבסוף התיישב בקיליקיה ושלט בה. שאלת הנכונות ההיסטורית של הסיפורים המופיעים במסורת היוונית וקשרם למופסוס ההיסטורי שייסד את ממלכת קוה תלויה בהיתכנות ההיסטורית לכך שיוונים ייסדו ממלכה בקיליקיה.

חוקרים מוקדמים סברו שלא ייתכן שהשם מופסוס, המוכר כבר מכתבים חתיים, הוא יווני במקורו, ושהזיהוי בין מופסוס היווני למופסוס שליט קיליקיה הקדום הוא אחד ממקרים רבים שבהם ההלניסטים זיהו דמויות נפרדות בשל שם זהה. עם זאת, שמות יווניים מובהקים כגון אלכסנדרוס ואטאוקלס כן התגלו בכתבים חתיים מאותה תקופה, וניתוח לשוני עדכני יותר של השם "מופסוס" מעלה שגם הוא מגיע ממקור יווני.

#### אורכ ויחסיו עם אזתוד
בכתובת אזתוד מוזכר מלך בשם "אורכ". חלק מהחוקרים זיהו אותו עם המלך Urikki שמופיע בכתובות אשוריות מהמחצית השנייה של המאה ה־8 לפנה"ס – בעיקר, אלה המתארכים את הכתובת לאותה תקופה (ראו בפרק תארוך הכתובת). כן הוצע שאורכ מכתובת אזתוד ו־Urikki מהכתובות האשוריות הוא המלך המוזכר בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי.

קשה להסיק מהכתובת מה היו היחסים בין אזתוד לאורכ. אזתוד לא מזכיר את שם אביו, ועל כן, לא סביר שהוא היה בנו של אורכ; עם זאת, הוא לא היה אוזורפ, שכן אורכ הוא זה ש"אדר" אותו (הביאו לגדולה). אזתוד עצמו לא נושא תואר שלטוני בכתובת, אך כן מבהיר שהוא חב את עלייתו לגדולה למלך אורכ. בעקבות כך משערים שאזתוד היה שליט אזורי בממלכתו של אורכ. לא ברור למה העלה אורכ את אזתוד למעמדו, ואחת ההשערות היא שאורכ נאלץ להעביר חלק מכוחו לאחד מנכבדיו בשל לחץ חיצוני.

שמו של אורכ מתחיל בהברות , תחילית המאפיינת שמות חוריים, וקיימות עדויות שמלכי קוה נשאו שמות חוריים כבר בימי שלמנאסר השלישי. לחלופין, במחקר עדכני יותר מקובל ששמו של אורכ מקורו בשם היווני הנפוץ Ευαρχος, אֶוַּרכֿוֹס, או בשם Ῥοῖκος, רוֹיקוֹס, שנמצא בכתב ה ההברתי כ־, שהיה נפוץ בקרב מלכי . השם אזתוד, לעומת זאת, הוא שם לווי. הועלתה השערה שאזתוד מייצג את האוכלוסייה הלווית בממלכה, וקיבל את כוחו על חשבון שושלת המלוכה השוקעת שמוצאה לא לווי.

#### "בית אדני" ו"שורש אדני"
הקטע "ויטנא אנכ בת אדני בנעמ, ופעל אנכ לשרש אדני נעמ, וישב אנכ על כסא אבי" מעורר קושי. הפועל "וישב" משמעו "והושיב", והוא ככל הנראה מתייחס ל"שרש אדני" (צאצאי אדני). מבחינה תחבירית, ישנן שתי אפשרויות לפרש את "בת אדני" ו"שרש אדני" – הראשונה היא "בית אדנותי" ו"צאצאי אדנותי", כלומר בית האצולה והצאצאים של אזתוד, והשניה היא "בית אדני" ו"צאצאי אדני" (האדון של אזתוד). אולם, אין היגיון בכך שאזתוד, לאחר שצבר כוח, יפעל להושבת צאצאיו על כסא אביהם (כלומר על כסאו שלו); לכן, האפשרות השנייה נראית סבירה יותר: בנסיבות שאינן ידועות לנו, אזתוד עזר לצאצאי אורכ לרשת את כסא אביהם.

אם מקבלים את תארוך הכתובת למאה ה־8 לפנה"ס (ראו בפרק #תארוך הכתובת), ייתכן שניתן לקשר בין אירועים היסטוריים לתיאור שבכתובת אזתוד. בתקופת סרגון השני, ממלכת קוה הייתה נתונה למרותה של אשור, ולא יאחוחר ב־713 לפנה"ס הציב סרגון נציב אשורי על קוה, אשּור־שרּו־אוצּור. אוריכי, ככל הנראה, נותר על כס המלוכה, אך סמכויותיו צומצמו וייתכן שתוארו המלכותי היה סמלי בלבד. באותה עת ממלכת משך (פריגיה) בראשות מיתה (מידאס) הייתה עוינת לאשור, כמו גם ממלכת אוררטו. ב־710 או 709 לפנה"ס תפס מיתה מלך משך משלחת ששלח אוריכי למלך אוררטו, ככל הנראה כדי לכרות ברית נגד אשור, אולי בשל אכזבתו של אוריכי מהצבת נציב אשורי על ממלכתו. במחוות שלום, העביר מיתה את המשלחת שתפס לידי האשורים. סביר להניח שבעקבות כך הוצא אוריכי להורג והמלוכה המקומית בוטלה, אף שהדבר לא מתועד. בשנת 705 לפנה"ס יצא סרגון למסע צבאי נגד הקימרים, שזרעו הרס באסיה הקטנה, ונהרג במערכה; מותו ערער את השלטון האשורי והביא לחוסר־יציבות בכל האזור. היעלמות השלטון האשורי מקוה הביא, ככל הנראה, למצב של אנרכיה; במצב זה אזתוד גייס כוח צבאי משמעותי להילחם נגד "אישים רעים בעלי גדודים" – אולי מורדים אנטי־אשורים, אולי קימרים שפלשו לקוה ואולי צבאו של מיתה שניסה להרחיב את שלטונו לאחר מותו של סרגון. לאחר מכן חיזק אזתוד את החקלאות והביא לשגשוג בארצו. את כל זאת הוא עשה בשם בית המלוכה של אדונו אוריכי, ולאחר האירועים האלה הוא אף סייע לצאצאי אדונו אוריכי לרשת את כסא אביהם ולחדש את המלוכה בקוה.

### האלים בכתובת
מספר אלים מופיעים בכתובת, וניתן ללמוד מהגרסאות המקבילות בפיניקית ובלווית על הקבלות בין האלים. המתרגם (או המתרגמים) הקפיד על הדקויות שבזהויות האלוהויות בתרגום הכתובת.

ממוזער|תבליט ממקדש הדד בחלב, אל הסער אוחז בשרביט ורוכב במרכבה
האל המופיע הכי הרבה פעמים הוא בעל בכתובת הפיניקית, המקביל לאל הסער האנטולי בגוף הכתובת. האל בעל הוא אל נפוץ מאוד בעולם הכנעני, הפיניקי והפוני, וגם אל הסער האנטולי ידוע ממקורות רבים. בקללה שבסוף הכתובת מופיע בפיניקית "בעל שממ" (בעל־שמים), הידוע ממקורות פיניקיים החל ממצבת יחומלך וכלה בכתובות חמון מהתקופה ההלניסטית; הוא מקביל בלווית לאל הסער "השמימי", הידוע ממקורות חתיים ולוויים אחרים. האל בעל נושא בחלק מהופעותיו בכתובת את האפיתט "כרנתריש" – הוצעו כמה פירושונים לאפיתט זה, וביניהם, הזיהוי עם המלה היוונית ΚΟΡΥΝΗΤΗΡΙΟΣ (korynētērios), "נושא השרביט", פירוש היוצר זיקה בין בעל כרנתריש ואל הסער של חלב. לבעל כרנתריש מקביל בכתובת הלווית Tarhunzas arha usanuwam (תרחונזס המבורך מאוד), אך נראה שהוא לא תואם לאפיתט "כרנתריש" במשמעות – דבר מפתיע לאור היותו של האפיתט "כרנתריש" לא שמי.

ממוזער|100px|ההירוגליפים הלוויים לאלוהות הירח ולאלוהות השמש|טקסט=ההירוגליפים הלוויים לאלוהות הירח (משמאל) ולאלוהות השמש (מימין), סוף הכתובת שבשער התחתון
"שמש עלם" (השמש העולמית, הנצחית) ידועה גם ממכתבי אחתאתן (אל־עמארנה) שנשלחו מצור כ־ ("השמש הנצחית", בנקבה) ובאוגרית כ"שפש עלם", ולכן, ייתכן שגם "שמש עלם" מכתובת אזתוד היא נקבה. פולחן האלוהות בשם "שמש" נדיר מאוד בעולם הפיניקי, ומוכר בעיקר משמות תאופוריים ומשתי כתובות מקוטעות ביותר מקרתחדשת המציינות את "בת שמש" (המקדש של שמש); פולחן האלוהות מוכר מאוד בעולם הארמי. ל"שמש עלם" בפיניקית מקביל בלווית "השמש השמימי", הידוע מטקסטים חתיים, אך נדיר בטקסטים היירוגליפיים לוויים. "ירח", אל הירח מוכר מהעולם הפיניקי רק משמות תאופוריים נדירים, אך ידוע מאוגרית, ומקבילו בכתובת הלווית מוכר מכתובות לוויות אחרות, שבחלקן הוא ככל הנראה מסמל את האל סין של חרן. אלוהויות השמש והירח בכתובת מופיעים כסמל לנצחיותו של אזתוד.

האל רשף מוכר כבר משמות אמוריים מהאלף השני לפנה"ס, ממצרים, וכן בממצאים פיניקיים מקפריסין, ומזוהה בתקופות שונות עם נרגל, אפולון והרקלס; במקומות שונים הוא מופיע עם אפיתטים שונים. בכתובת זאת מופיע כ"רשף צפרם" – לאור המקבילה הלווית "רונזס" (בכתיב ), שהוא אל האיילים, וזוהה עוד בתקופת האימפריה החתית עם האל רשף (במיוחד בצורתו החורית, Iršappa), נראה שיש לפרש "צפרמ" כ"עזים" () ולא כ"ציפורים". ממצאים פולחניים מראים שיש לזהות את אל הצבי עם האל המגן החתי, הקשור לחייהם של בעלי חיים בטבע, ומוכר גם מכתובות לוויות נוספות. אל זה, יחד עם אל הסער, הוא שגרם לאזתוד לבנות את עירו.

אל נוסף המוזכר בכתובת הוא "אל קנ ארץ" (אל קונה ארץ) בפיניקית, המקביל לאאה בלווית. האל "אל קנ ארץ" בתדירות נמוכה אך בפיזור נרחב, החל מהאלף השני לפנה"ס במיתוס חתי ממקור כנעני, דרך  ואוסטרקון מירושלים בתקופת הברזל, עד לכתובות ארמיות בתדמור וכתובת נאו־פונית מלפקי. האל אאה חדר לאנטוליה ממסופוטמיה בתיווך חורי, ומוכר מכתובות לוויות נוספות. באוגרית הוא זוהה עם כושר וחסיס.

בקללה שבסוף הכתובת מוזכר גם "כל דר בנ אלם" – כל קבוצת בני האלים. המקבילה הלווית היא פשוט "כל האלים". ייתכן שאטימולוגיה של "דר" טמונה במלה "דוֹר". בכתבי אוגרית, "דר בנ אִל" מקביל ל"מפחֿרת בנ אִל" (אספת בני אל), ו"דר דת שממ" (ה"דר" של השמים) מקביל ל"פחֿר ככבמ" (אספת הכוכבים). מונח זה קרוב אף למונח "רב דר כל קדשמ" שעל אחד מהקמעות מארסלאן טאש. "בני אלים" הוא כינוי לאלים באופן כללי, מופיע גם בשני מזמורי תהלים שתארוכם קדום: תהלים כ"ט ותהלים פ"ט, וככל הנראה גם בכתובת מצודת רבת עמון.

הקבלות מרובות נמצאו בין האלים בכתובת אזתוד בלווית לבין האלים המופיעים בכתובות ב.

## תארוך הכתובת
אזתוד לא ידוע מאף מקור למעט הכתובות שהציב, ולכן, תארוך הכתובות קשה ושנוי במחלוקת בין החוקרים.

עוגן לתארוך יכול להימצא בדמות המלך "אורכ", המוזכר בכתובת כמי שהעלה את אזתוד לגדולה. חלק מהחוקרים זיהו אותו עם urriku, מלך קְוֵה המופיע בכתובות מלך אשור תגלת־פלאסר השלישי שמלך בין השנים 745 עד 727 לפנה"ס. בנוסף, כמה מהאותיות בכתובת אופייניות למאה ה־8 לפנה"ס, והשימוש בכמה מהאותיות הלוויות להברות מסוימות, שנמצא מחוץ לקאראטפה רק בכתובות של מלכי תובל מסוף המאה ה־8 לפנה"ס. בהתאם לכך, רוב החוקרים מתארכים את הכתובת לסוף המאה ה־8 לפנה"ס. אם יתקבל התארוך המאוחר, לא סביר לזהות את השכנת השלום בעמק אדנ המתוארת בכתובת לימי סרגון, אלא לימי סנחריב, בשל מדיניותו של סרגון; בנוסף, בימי סנחריב פרץ מרד בחֿילכּו  שממערב לקוה, וייתכן שיש לזהות את המורדים עם ה"אנשים הרעים בעלי הגדודים" ועם ה"ארצות העזות במבוא שמש (מערב)" שאזתוד "עינה (הכניע)". הוצע אף לזהות את אזתוד (או ב, azatiwaras) עם sanduarri מלך כוּנדִי וסִיסּוּ (כנראה בקיליקיה), שהוצא להורג על־ידי אסרחדון. את היעדרה של אשור מהכתובת ניתן להשוות להיעדרה של אשור מכתובת זכור.

לפי חוקרים אחרים, זמנן של הכתובות הוא המחצית השנייה של המאה ה־9 לפנה"ס, מכמה נימוקים: קיים דמיון בסגנון בין כתובת אזתוד לכתובת כלמו מאותה תקופה; "אורך" המוזכר בכתובת איננו בהכרח אוריכי מהכתובות האשוריות – ייתכן שהשם חזר על עצמו בשושלת; בכתובת לא מוזכרת אשור, שהייתה כוח משמעותי במאה ה־8; ובפסלים והתבליטים שנמצאו עם הכתובת לא ניכרת השפעה אמנותית אשורית.

## הכתובת הפיניקית
הכתובת ידועה בסימון KAI 26.

#### הכתובת בשער התחתון
גובה האותיות הוא בין 2 ל-4.5 ס"מ על האורתוסטאטים, ובין 3 ל-7 ס"מ על האריה. בין המילים במקור אין רווחים (מיקומי הרווחים בתעתיק לעיל נקבעו על־ידי החוקרים המודרניים), אך רווחים בין אותיות כן מופיעים לציון סיום קטעים מסוימים בכתובת. הטור הראשון נכתב על שני אורתוסטאטים אחד לצד השני, ולכן, בתעתיק שלעיל, הלוכסנים בטור הראשון מציין את המעבר מהאורתוסטאט הימני לשמאלי.

תוכן הכתובת הפיניקית שבשער התחתון הוא:

#### הכתובת בשער העליון
העותק שבשער העליון נמצא על חפצים שבורים בלבד. חלקו הראשון נמצא חקוק על פסל אריה שבפתח השער, שנמצא שבור. החלק הבא נמצא חקוק על שברי אורתוסטאט. חלק ניכר מסוף הכתובת לא שרד בעותק שבשער העליון. ההשלמות שעשה אלברכט אלט לחלקים החסרים – המוצגות לעיל – מבוססות על העותקים שבשער התחתון ושעל הפסל, ואינן ודאיות. רוב שברי האריה שובצו בהצלחה, אך שני שברים הכוללים אותיות אחדות לא התאימו לאף שבר אחר ששרד. בעותק זה נעדרים כמה קטעים המופיעים בעותקים שבשער התחתון ושעל הפסל, כגון הקטע על הזבחים והביטוי "בעל אגדדמ". גובה האותיות נע בין 1.5 ל-4 ס"מ. תוכן הכתובת שבשער העליון הוא:

#### הכתובת על הפסל
בשער העליון של העיר נמצא פסל אלוהות. בשמאלו אחז חפץ כלשהו שלא שרד, בימינו אחז מטה (המטה עצמו לא שרד אך המקום שבו הועמד ניכר לאורך השמלה). האלוהות עומדת על בסיס שבו מפוסלים שני שוורים ודמות אדם העומד ביניהם ומוביל אותם. על שמלת האלוהות חקוקה הכתובת, מחולקת לארבעה טורים; השורות האחרונות של הכתובות חקוקות על אחד השוורים בבסיס הפסל. בין המילים בכתובת מופיעים לרוב רווחים (בניגוד לכתובות הפיניקיות האחרות), אך חלק מהמילים נקטעות בירידת שורה. גובה האותיות נע בין 1.5 ל-3.5 ס"מ. לפי הכתובת, האלוהות המוצגת בפסל היא בעל כרנתריש. תוכן הכתובת הוא:

### תרגום
תרגום הכתובת מובא לעיל לפי המוסכם בקרב החוקרים. המילים שתרגומן איננו ודאי, וכן שמות מקומות, מובאים בכתב נטוי כפי שמופיעות בכתובת המקורית. החלוקה היא לפי הכתובת השלמה ביותר – הכתובת שבשער העליון. מילים המקוטעות בירידת שורה בכתובת המקורית מאוחדות בתרגום לעיל.

בכתובת חוזרות כמה מילים פיניקיות שונות בצורתן או בשימושן ממקבילותיהן העבריות. הראשונה היא המלה "אש", המשמשת לשעבוד , כמו אֲשֶׁר או שֶׁ־ּ בעברית. ייתכן שהמלה הפיניקית "אש" היא שֶׁ־ּ עם אל"ף פרוסתטית. "פעל" על הטיותיו הוא הפועל הפיניקי המקביל לפועל העברי "עשה". הצורה הפיניקית של בניין "הִפעיל" היא "יִפעִל", כמו בפעלים "יחו" (החייה) ו"ירחב" (הרחיב). "כנ" הוא הפועל המקביל ל"היה", כמו באוגריתית. השורש נ־ע־מ נפוץ בפיניקית ומחליף את השורש ט־ו־ב, שלא מוכר בה. רוב הפעלים בכתובת מופיעים בצורת המקור המוחלט ואחריהם הנושא, בדומה לצורה "וְשַׁבֵּחַ אֲנִי" (), ומקבילה לה צורת העבר בעברית (למשל, "ומלא אנכ" משמעו "מילאתי אנכי"). בשפות שמיות שונות משמעות המלה "בעבור" משתנה מעט; בכתובת אזתוד, "בעבר" ("בעבור") משמעה אולי "לשם" (השוו ) או "בזכות". בכתובת יש הבדל בין מִלית היחס "אית", היא המלית המצטרפת למושא, לבין מלית היחס "את" במשמעות "עִם" (המלית העברית "את" משמשת בשתי המשמעויות). סיומת הנקבה היא תמיד "־ת".

### צורת האותיות
צורתן של רוב האותיות בכתובת אזתוד סטנדרטית לכתב הפיניקי מהמאות ה־9–8 לפנה"ס; עם זאת, ישנם כמה חריגים:
* האות כ"ף כתובה בצורה הדומה למעדר, צורה המוכרת בפיניקית רק החל מהמאה ה־4 לפנה"ס במצבת יחומלך, אך כן קיימת בארמית החל מהמאה ה־8 לפנה"ס בכתובות ספירה;
* האות מ"ם מופיעה לעיתים כאשר חלקה העליון מורכב מגל הפוך גדול שאותו חוצה קו קטן, צורה המוכרת מכתובת מ שבקפריסין מהמחצית השנייה של המאה ה־8 לפנה"ס;
* האות קו"ף איננה סימטרית, התפתחות שנעשתה נפוצה רק במאה ה־7 לפנה"ס.

### גלריה

קובץ:Karatepe North Gate portal 5321.jpg|פתח השער התחתון של קאראטפה. משמאל ניתן לראות את שלושת האורתוסטאטים והאריה שעליהם חקוקה הכתובת הפיניקית
קובץ:KaratepeNVl2.jpg|האותיות "רש" ו"כרנתריש" החקוקות על התבליט שמשמאל לאורתוסטאט הטור השלישי
קובץ:KaratepeNVl1.jpg|האריה שבפתח השער, שעליו חקוק סוף הכתובת
קובץ:KaratepeSVl7.jpg|פסל אריה פגום בשער העליון, ועליו חקוקה הכתובת הפיניקית
קובץ:KaratepeSüd5.jpg|פסל האלוהות בשער העליון, שעל שמלתו ועל בסיסו חקוקה הכתובת הפיניקית
קובץ:KaratepeSüd6.jpg|החלק האחורי של שמלת הפסל, ובו ניתן לראות את אחד מטורי הכתובת (מימין ניתן לראות את החלקים האחרונים של הטור הקודם)
קובץ:Karatepe South Gate Philistine script on back of god Tarhunzas statue 5277.jpg|תקריב חלק מהכתובת שעל הפסל


## הכתובת הלווית
ממוזער|185px|הירוגליפים בכתובת אזתוד בלווית
הכתב ההירוגליפי הלווי  מחולק לשורות, ובכל שורה, הסימנים המרכיבים כל מלה מסודרים בטור אנכי אחד או יותר; אולם, בגלל הצורות המגוונות של הסימנים, לא תמיד ברור באיזה סדר יש לקראם. המילים באותיות גדולות בתעתיק הכתובת הן מילים בלטינית המתעתקות לוגוגרמות, בעוד האותיות הקטנות הן  (סימנים המייצגים הברה). לוכסן מסמל שתי אפשרויות לקרוא את אותו הסימן (למשל, את הסימן la/i/u ניתן לקרוא כ־la, כ־li או כ־lu).

בתעתיק לעיל, קו אנכי אחד () הוא סימן מפריד בין מילים, שני קווים מפרידים () מסמלים ירידת שורה, סוגריים מרובעים ([]) מסמלים השלמה של תוכן שלא שרד, סימן שאלה מסמל קריאה לא ודאית, סוגריים זוויתיים יחידים (⟨⟩) מסמלים שהטקסט ביניהם הושמט בשל טעות סופר, סוגריים זוויתיים כפולים (⟨⟨⟩⟩) מסמלים שהטקסט ביניהם הוכלל בכתובת בטעות, כוכבית ואחריה מספר (למשל: ) הם הירוגליף לפי המספור של . בתעתיק לעיל, לא מופיעים 33 שברי כתובות קטנים שלא ברור איפה לשבצם ואף לא תמיד ברור מאיזה שער הגיעו. תעתיק הכתובת, החלוקה למשפטים והתרגום מובאים לפי ג'ון דייוויד הוקינס:

### גלריה

Karatepe Hittite Fortress, Turkey (24470264827).jpg
KaratepeNVr13-11.jpg
KaratepeNKr7-5.jpg
KaratepeNord4.jpg
Karatepe North Gate NVr 5310.jpg
KaratepeNKl10-12.jpg
KaratepeNKl12.jpg

Karatepe 04 2004 Bilingue von Karatepe.jpg
Karatepe (1599577057).jpg
Karatepe South Gate SVr Queen with servant 5264.jpg
KaratepeSüd1.jpg
KaratepeSVr7.jpg
KaratepeSVrkomplett.jpg
Karatepe South Gate SKr 5281 (cropped).jpg


## פירוש הכתובת
ההפניות בפירוש לעיל – הטור והשורה/שורות – מובאים לפי העותק השלם ביותר של הכתובת, הכתובת הפיניקית שבשער התחתון.

טור א', שורה 1 – **אנכ**: פתיחת הכתובת בגוף ראשון אפיינית לכתובות שמיות צפון־מערביות מלכותיות בפיניקית (מצבת כלמו, מצבת יחומלך, כתובת תבנת ועוד), בארמית (כתובות פנמו הראשון ובר־רכב משמאל) ובמואבית (מצבת מישע). כך אף נפתחות עשרת הדברות: "אנכי יהוה אלהיך אשר...". בכתובות אשוריות ובבליות קדומות, בהשפעת הנוהג השומרי, מופיע שם המלך ותאריו ורק לבסוף anāku, אך בכתובות המלכים הנאו־אשורים מופיע תחילה anāku ורק לאחר מכן שם המל ותאריו – ככל הנראה בהשפעה ארמית. הופעת ה־anāku תחילה מתועדת גם ב האכדית, שהיא אמנם מהמאה ה־14 לפנה"ס, אך נכתבה בידי מלך שמי צפון־מערבי.

טור א', שורה 1 – **אזתוד**: הגיית השם משוחזרת כ־azatiwada (אַזַתִוַדַ) לפי המקבילה הלווית, azatiwatas. השם הוא לווי, ומשמעותו היא "אהוב " (אל השמש הלווי). ניתן להשוות אליו את השם Ἑστϝεδιον (אֶסְטְוֶדיון), וריאציה של שם העיר אספנדוס שבפמפיליה, וייתכן שהעיר הוקמה על־ידי אדם אחר בעל שם זהה.

טור א', שורה 1 – **הברכ בעל**: בולט השימוש בה' הידיעה בצירוף סמיכות, המעלה קשיים דקדוקיים. פרשנויות שונות הועלו לצירוף זה. הפרשנות הנפוצה היא ש"ברכבעל", אולי כמלה אחת, משמש כתואר בפני עצמו, "המבורך על־ידי בעל". ייתכן שמקור הצורה החריגה הוא הניסיון של הסופר לתרגם לפיניקית מונח לווי: , ככל הנראה "ברוך/אהוב השמש", המוכר גם מכתובות אחרות. קיימות דוגמות ליידוע הנסמך בפיניקית ("המזבח נחשת" במצבת יחומלך) ובעברית (, ; ). הצעה אחרת שהועלתה לאור הבעייתיות הדקדוקית היא ש"הברכ" איננה מלה מיודעת, אלא מקבילה של המלה האכדית (ממקור לא שמי) abarakku – מנהל (של בית או מקדש); פרשנות זאת מחוזקת לאור הימצאות המלה בכתבי אבלה, גם שם, ככל הנראה, עם ה' כעיצור ראשון. ואכן, המקבילה הלווית למלה בחלק זה של הכתובת היא CAPUT-ti-i-sá, בעוד המקבילה להופעה של המלה "ברכ" בטור ג' שורה 2 היא מלה אחרת. ייתכן שיש למצוא את המלה אף על כמה חותמים בפיניקית מאנטוליה, רובם נושאים שמות פרטיים שאינם שמיים בוודאות, וכולם, כמו אזתוד, לא מציינים את שם אביהם. תוכנם הוא: "ל הברכ", "ל הברכ", "ל הברכ ", "ל  הברכ ", "ל ". התואר "הברכ בעל" מופיע גם בכתובת הדו-לשונית מצ'ינקיי. עם זאת, בעיה כרונולוגית בהצעה זאת היא שהתואר abarakku הוחלף כבר בתקופה האשורית התיכונה בתואר masennu. בעיה נוספת היא הופעת השם "בעל", לצד התואר "עבד בעל" הקודם לו. בהקשר זה, הוצע ש"בעל" ב"הברכ בעל" אולי מציין את אדוניו של אזתוד שלא נזכר בשמו (אך חוקרים הטילו ספק רב בפירוש זה); ייתכן ש"בעל" ב"עבד בעל" מציין לא את האל הכללי הנפוץ בעל אלא בעל אישי של אזתוד, הוא בעל־כרנתריש.

טור א', שורות 1–2 – **עבד בעל**: "עבד אִל" הוא כינויו של המלך כרת בעלילת כרת, ו"עבד יהוה" הוא כינוים של מנהיגים רבים במקרא.

טור א', שורה 2 – **מלכ דננימ**: תואר זה מתייחס, ככל הנראה, לאורכ ולא לאזתוד.

טור א', שורה 2 – **דננימ**: בכל מקום שבו מופיע המונח "דננימ" בפיניקית, מקביל לו המונח הלווי à-*TANA*-wa/i. הדננים הם, אפוא, תושבי עמק אדנ (אדנה). הופעת היו"ד בפיניקית, שבה אין אמות קריאה, מצביעה על הקריא "דננִיִם" (השוו לכתיב "צדנים" = צידונים בכתובת המרזח).

טור א', שורה 3 – **לאב ולאמ**: לכך ניתן להשוות את הכתוב במצבת כלמו: "למי כת אב ולמי כת אמ ולמי כת אח" (למי הייתי אב, ולמי הייתי אם, ולמי הייתי אח), וכן בספרות האכדית שבה מתארים אלוהות "כאב ואם".

טור א', שורה 4 – **עמק אדנ**: שתי מילים אלה מופיעות בכתובת אזתוד תמיד בצירוף.

טור א', שורות 4–5 – **לממצא שמש ועד מבאי**: מקביל לכך הביטוי "פני מבא השמש וצדא מצא השמש" (אל פני מבוא השמש ומצד מוצא השמש) בכתובת מקרתחדשת (KAI 78), והביטוי הארמי "מן מוקא שמש ועד מערב" (KAI 215 שורה 13). בכתובות תגלת־פלאסר השלישי באכדית מופיע הביטוי ṣit šamšu adi ereb šamši (צאת השמש עד מערב השמש). הביטוי אף קרוב לביטוי המקראי מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ וְעַד מְבוֹאוֹ, המופיע בצורות מעט שונות ב,  ו, וכן מופיעים במקרא ביטויים אחרים העוסקים במוצא השמש ומערבה.

טור א', שורה 6 – **שבע ומנעמ**: משמעות המלה "שבע" (שׂוֹבַע) בכתובת היא "שפע", משמעות המופיעה גם במקרא (למשל ב). לזוג "שבע ומנעמ" מקבילה בתהילים ט"ז: "תּוֹדִיעֵנִי אֹרַח חַיִּים, שֹׂבַע שְׂמָחוֹת אֶת פָּנֶיךָ, נְעִמוֹת בִּימִינְךָ נֶצַח".

טור א', שורה 6 – **עקרת**: מילה יחידאית בפיניקית, לא מוכרת מכתובות אחרות, ועלו השערות רבות לפירושה. היו שפרשו לפי "עקאר" ו"עקאראת" בערבית כסוג של בניין. המקבילה הלווית, , מוכרת מכתובות אחרות, לרוב מצוינת כדבר שממלאים. לכן, הוצע לפרש כמקום אחסון לדגנים. כן הוצע לשחזר את שורש המלה כ"ק־ר־נ", המקורב לשורש ג־ר־נ, שורש המלה העברית והאוגריתית "גורן", כאשר ה־ע בתחילת המלה היא מוספית ללא הסבר, וה־נ עברה הידמות לתוך הסיומת ת (סיומת ליחיד ורבים בנקבה).

טור א', שורה 6 – **פער**: מקביל ללווית  עם סימן המזהה עיר. העיר מזוהה עם העיר paḫar, עיר מלכותו של מלך קוה המוזכרת בכתובות שלמנאסר השלישי, והעיר paḫura המוזכרת בכתבים חתיים. העיר אולי אף מוזכרת על אובייקט ממקור לא ידוע ועליו כתובת פיניקית: "פער חמנ". הוצע לזהות את פער עם העיר Παγρας (Pagras) המופיעה בכתבי תלמי ומזוהה עם האתר מודרני בגראס בקצה המזרחי של קיליקיה; אך מאחר שפער מתוארת בכתבי שלמנאסר כעיר מלכותו של מלך קוה, לא סביר שהייתה עיר מבצר בקצה גבולו, ולכן הוצע לזהות את העיר באזור התל החשוב , שההרים מסביבו נקראו בעת העתיקה Pagrika orê, והוא עצמו קרוי על שם מופסוס ("מפש" בכתובת אזתוד).

טור א', שורות 7–8 – **סס על סס ומגנ על מגנ ומחנת על מחנת**: בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי נכתב "סס [על סס ומ]חנת על מחנת". להוספת "דבר על דבר" השוו במיוחד במכתב מהתקופה האמורית ממרי: kussâm eli kussîm bitam eli bitim epirī eli epirī ālam eli ālim (כסא על כסא, בית על בית, , עיר על עיר); וכן, ללא חזרות, ב, ,  ו, וככל הנראה גם בכתובות ספירה (KAI 222 B שורה 30). הזוג "סוס ומגן" מופיע גם במקרא בהקשרים של הכנות למלחמה (, ; ובדומה, ).

טור א', שורה 8 – **ושברת מלצמ**: ביטוי קשה. בתחילה, נחלקו המפרשים אם מדובר בהמשך של "בעבר בעל ואלמ" (כלומר, "בעבור בעל והאלים ו*שברת מלצמ*"), או פועל בגוף ראשון "שברתי" ושם עצם ברבים "מליצים". המלה "מלצ" (ביחיד) מוכרת מפיניקית כשם של משרה, ככל הנראה מתורגמן, על בסיס . אולם, למלה יש גם משמעות של "מתווך" או "שליח" (, , ), הגם שמשמעות זאת נטולת מטען שלילי. הפועל "שבר", אף שמוכר מאוד משפות שמיות אחרות, לא מתועד בפיניקית מחוץ לכתובת אזתוד; כאמור לעיל, רוב הפעלים מופיעים בצורת המקור המוחלט, ולכן היינו מצפים לראות "ושבר אנכ" במקום "ושברת". לכן, חלק מהחוקרים פרשו בהתחלה ש"שברת מלצמ" הם שליחים אלוהיים, אלוהויות זוטרות. "שברת", לפי פירוש זה, הוא "צבר" (בחילופי ש־צ נדירים, כגון צחק–שׂחק). אף על פי כן, צורת הפועל בעבר בגוף ראשון כן מופיעה בכתובת, למשל "ודננימ ישבת שמ" (ודננים הושבתי שם). חוקרים אחרים העדיפו לתרגם "שברת" כ"שברתי", ו"מלצמ" כ"מורדים", "יהירים" (כלומר, אצילים יהירים), "מתנגדים", "חצופים" וכיוצא באלה. השורש ל־י־ץ אכן בא במקרא, במיוחד בספר משלי, כמנוגד ל"חכם", "עניו" ו"נבון" ומקביל ל"כסיל", "פתי", "רשע" ו"עריץ", וכן כמה פעמים בתקבולת ל"רע" – תקבולת הקיימת גם בכתובת אזתוד. המקבילה הלווית לא עוזרת לפרש את המונח.

טור א', שורה 9 – **ותרק אנכ**: פירושו, מההקשר, הוא "עקרתי, השמדתי", אך השורש לא ודאי. הוצע לפרש פועל זה לפי השורש ר־י־ק ("לרוקן"), ר־ת־ק בשיכול עיצורים, או ת־ר־כ הארמי ("לגרש") והאכדי ("לנפץ"), בהוספת נחציות לעיצור האחרון. המקבילה הלווית לא עוזרת לפרש את הפועל.

טור א', שורה 10 – **ויטנא אנכ בת אדני בנעמ**: "יטנא" הוא פועל פיניקי נפוץ במיוחד שמשמעו "להציב, להקים". התרגום הלווי ל"יטנא... בנעמ" הוא u-sa-nú-há, המשמש בהמשך הכתובת לתרגום הפועל "ברכ" (טור ג', שורה 2). "בת" (בית) בא פה במשמעות "בית מלוכה". פירוש הצירוף כ"הבית של אדֹנִי" יביא למסקנה שאזתוד היה וסאל, ולכן, פרשו חלק מהחוקרים ש"אדני" מתייחס לאדונוּתו, שלטונו של אזתוד, ו"ובית אדני" הוא "בית השלטון שלי". ייתכן, עם זאת, ש"אדני" מתייחס לאלוהי אזתוד ("אדון" בפיניקית מכוון לרוב לאלוהות), ו"בית" בהקשר זה משמעו "מקדש".

טור א', שורה 10 – **שרש**: כמה חוקרים תרגמו מילולית "שורש". "שורש" במשמעות "צאצאים" מתועד בכתובת אשמנעזר: אל יכנ למ שרש למט ופר למעל ותיאר בחימ תחת שמש (אל יהיה להם שורש למטה, ופרי למעלה, ותואר בחיים תחת שמש), במקרא (, ), בכתובות ספירה, במלה האכדית šuršu, ואולי גם בשתי כתובות פיניקית מקרבת לפש.

טור א', שורה 11 – **וישב אנכ על כסא אבי**: לפי המקבילה הלווית, הפועל "ישב" הוא בבניין "יִפעִל" (המקביל הפיניקי לבניין הפעיל העברי). בפיניקית, "אבי" יכול להיות "אביו (שלו)" או "אבי (שלי)". לכן, המשמעות היא "והושיב אנכי (אותו/אותם) על כסא אביו". עם זאת, בולט בהיעדרו מושא המשפט, הן בפיניקית והן בלווית. לישיבה והושבה על כסא האב השוו  ו.

טור א', שורה 12 – **באבת**: משמעות המשפט היא שהמלכים האחרים לא התייחסו אל אזתוד רק כשווה להם אלא כיבדוהו כאביהם; במזרח הקרוב הקדום מקובל היה שמלך פונה למלך רם־מעלה ממנו כאביו. עם זאת, אין הבנה דקדוקית ודאית של המלה "באבת". השדה הסמנטי "אבהות" מחוזק לאור הכתובת הלווית. היו שפרשו שמשמעות המלה היא "אבהות" (בצורה הדומה במיוחד ל־abūtu באכדית), אך פרשנות זאת איננה מקובלת על כל החוקרים. הצעה נוספת היא שמדובר בצורת הריבוי "אבוֹת".

טור א', שורה 12 – **חמית**: למלה זאת מקבילה המלה האוגריתית "חמית" והצורה הכנענית במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה) ḫu-mi-tu, ומשמעותה "חומות" או "מבצרים". ייתכן שצורת ריבוי זאת של "חומה" מופיעה אף במקרא: בנוסח המסורה נכתב "בראש המיות תקרא בפתחי שערים בעיר אמריה תאמר" (), אך לפי המקבילה τεῖχος בתרגום השבעים נראה שהמקור היה "חמיות".

טור א', שורות 12–13 – **בצדקי ובחכמתי**: צירוף זה מופיע גם בכתובת פנמו השני: "בחכמתה ובצדקה"; הצמד חכם־צדיק מופיע כמה פעמים במקרא (; , ; ).

טור א', שורה 15 – **בעל אגדדמ**: בעלי גדודים (במשמעות "כנופיות") עם אל"ף פרוסתטית המלה השניה; השוו לביטוי "שרי גדודים" במקרא (, ), למשמעות "כנופיות" ל"גדודים" ראו גם , .

טור א, שורות 16–17 – **שתנמ תחת פעמי**: ל"להשית תחת הרגליים" מקבילות במקרא:  (כֹּל שַׁתָּה תַחַת רַגְלָיו),  (עַד אָשִׁית אֹיְבֶיךָ הֲדֹם לְרַגְלֶיךָ),  (יַדְבֵּר עַמִּים תַּחְתֵּינוּ וּלְאֻמִּים תַּחַת רַגְלֵינוּ) ו (עַד תֵּת יהוה אֹתָם תַּחַת כַּפּוֹת רגלו [רַגְלָי]). רעיון דומה מופיע ב (קִרְבוּ שִׂימוּ אֶת רַגְלֵיכֶם עַל צַוְּארֵי הַמְּלָכִים הָאֵלֶּה וַיִּקְרְבוּ וַיָּשִׂימוּ אֶת רַגְלֵיהֶם עַל צַוְּארֵיהֶם).

טור א', שורות 17–18 – **לשבתנמ דננימ בנחת לבנמ**: ובדומה, **ושבת נעמת ונחת לב** בטור ב' שורה 7–8 וכן **ובשבת נעמת ובנחת לב** בטור ב' שורות 13–14. צירופים הכוללים "נחת" ומילים הנגזרות מהשורש י־ש־ב נמצאים גם במקרא: , , , , . צירופים כאלה אף נמצאו באוגריתית: "אַתֿבנ אַנכ ואַנחֿנ, ותנחֿ באִרתי נפש" (אשב נא אנכי ואנוח נא, ותנוח בקרבי נפשי), באכדית בכתבי מלכי בבל ומרי, למשל: šubat nēḫti šušubam (בשבת מנוחה להושיב), ואף בספרות הרבנית ב: "להושיב אתכם בנחת רוח".

טור א', שורה 18 – **וענ אנכ**: הפועל "לענות" מופיע במקרא במשמעות של "לייסר, לדכא" וכן "לאנוס אישה", ומתועד במשמעות "להכפיף" במצבת מישע: "עמרי מלך ישראל ויענו את מאב" (עמרי מלך ישראל עינה את מואב), "ויאמר גמ הא אענו את מאב" (ויאמר גם הוא: אענה את מואב).

טור א', שורה 18–21 – **ארצת עזת במבא שמש... ישבמ אנכ בקצת גבלי במצא שמש**: הפעולה של יישוב האויבים ממערב במזרח מופיעה גם בכתובת פנמו השני: ובנת מוקא שמש יבל מערב ובנת מערב יבל מו[קא ש]מש (ואת האוכלוסיות(?) שבמוצא שמש הוביל למערב, ואת האוכלוסיות(?) שבמערב הוביל למו[צא ש]מש).

טור א', שורה 19 – **אש בל ענ כל המלכמ אש כנ לפני**: המלך כלמו התפאר בכתובתו בצורה דומה: מאש פעלת בל פעל הלפניהמ (מה שעשיתי לא עשו אלה שהיו לפניי). גם מלכי אשור נהגו להתפאר שעשו דברים שלא עשו אבותיהם.

טור ב', שורה 4 – **נשתעמ**, **ישתע**: מהשורש ש־ת־ע, המופיע במקרא בתקבולת ל"" (, ), ומוכר גם בשירה האוגריתית, בצורה תֿ־ת־ע, גם שם בתקבולת ל"ירא" (). השורש מתועד אף בעמונית, בכתובת מצודת רבת עמון.

טור ב', שורות 5–6 – **אשת תכ לחדי דל פלכם**: לפני פרסום הנוסחים הלוויים של הכתובת, הוצעו לקטע זה תרגומים רבים מאוד. מוסכם ש"אשת" משמעה "אישה" או "נשים", "דל" משמעו "עִם" (כפי שמופיע בכתובות פיניקיות אחרות), ו"פלכם" משמעם "פלכים" (מלה המוכרת גם מעברית, אוגריתית ואכדית); משמעויות אלה ודאיות גם לפי המקבילות הלוויות. "תכלחדי", והמקבילה הלווית "", אינן ברורות לגמרי. "לחדי" הוא ככל הנראה "לחוד, לבד", ואילו התיבה הלווית משמעה ככל הנראה "אפילו". "תכ" הוא אולי "תלך" בהיבלעות ה־ל, וכך המשפט הפיניקי משמעו "בימיי אישה תלך לבד עם פלכים", והמשפט הלווי משמעו "בימיי אף נשים הלכו עם פלכים". התפארויות על השלווה בדרכים ניתן למצוא, למשל, גם בהמנון של המלך שולגי ובמצבת מרנפתח.

טור ב', שורה 10 – **אזתודי**: השם שנתן אזתוד לעירו. הגייתו הפיניקית משוחזרת, על סמך הכתיב הלווי, כ־azatiwadaya (אַזַתִוַדַיַ). שימוש בצורת סיומת זאת לשם עיר לא ידוע בעולם השמי הצפון־מערבי. מלכים במזרח הקדום כולו נהגו לבנות עיר לקראה על שמם, למשל דור שרוכין על שם שרוכין (סרגון השני).

טור ב', שורות 16–17 – **ובל כנ מתמ לדננימ לל בימתי**: בכתובת שבשער העליון ובכתובת שעל הפסל מופיע המשפט בסדר שונה: **ובל כנ מתמ לל בימתי לדננימ**. הכתובת שעל הפסל פורסמה ראשונה, ולכן חוקרים פרשו "מתמלל" כמלה אחת. "מתמלל" התפרש כפועל בבניין התפעל, אף שמשמעותו לא מוסכמת (לרוב מוצעת המשמעות "אומלל"). אחרים הפרידו בין "מתמ" ל"לל", ופרשו "מתמ" לפי המלה הארמית הסורית "מתום" והמלה האכדית matīma המופיעה במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה) ובאבני כודורו בבליות תיכונות, במשמעות "לעולם לא", "אי פעם", ו"לל" כ"לילה", כלומר: "ולא היה אי־פעם לדננים לילה בימיי". כן הוצע לפרש "מתמ" כ"מתי", כלומר, "לא היה מתי, לא היה אי פעם". הצעה נוספת היא לפרש "מתמ" כ"מתים". החלק המקביל בכתובת הלווית פגום מכדי לסייע בהבנת המשפט.

טור ב', שורות 18–19 – **ישב אנכ בנ בעל כרנתריש**: בכתובת שעל הפסל נכתב **ישב אנכ האלמ ז בעל כרנתריש** ("הושיב אנכי (את) האל הזה בעל־כרנתריש"), כדי להבהיר שהכתוב מתייחס לפסל האלוהות עצמו. המלה "בנ" במשמעות "בוֹ, בתוכו" מוכרת מכתובת בן שפטבעל, ובצורת הרבים "בנמ" ("בהם") בכתובת אשמנעזר. הושבת אלוהות מתוארת גם בכתובת אשמנעזר.

טור ג', שורה 1 – **המסכת**: לפי חלק מהחוקרים, "מסכת" הן "מסכות", חפצי פולחן; אולם, בלווית מקביל ל"מסכת"  או , המזוהה ללא ספק כ"ארץ נהר" (ב של העיצור האחד לפני האחרון), ולכן ייתכן שיש לפרש את המלה "מסכת" כ"ארץ/ארצות נהר". הוצע לפרש לפי השורש נ־ס־כ, באכדית nasāku, במשמעות "להשליך, לפזר".

טור ג', שורה 1 – **זבח יממ**: רוב החוקרים פרשו מונח זה כ"זבח הימים" (, ); אולם, לדעת מנחם הרן, זבח הימים המקראי הוא חג משפחתי מסורתי שלא מתאים לאזכור בכתובת ראווה מלכותית. המונח המקביל בכתובת הלווית,  או , משמעו ללא ספק "שנה" כלומר, בכתובת הלווית הכוונה היא לזבח שנתי, וחלק מהחוקרים מפרשים כך גם את המונח הפיניקי "זבח ימם" והמונח העברי "זבח הימים".

טור ג', שורה 1 – **חרש**, שורה 2 – **קצר**: ה"חרש" (חריש, סביבות אוקטובר–נובמבר) וה"קצר" (קציר, סביבות יולי) שבכתובת הפיניקית מקבילים בהתאמה לשני מונחים לוויים:  – מלה הקשורה בוודאות ליין, ומתפרשת כ"בציר" (סביבות ספטמבר–אוקטובר); ו־ – מלה שקריאתה לא ודאית, אך משמעותה עשויה להיות "קציר".

טור ג', שורות 2–4 – **וברך בעל כר[נ]תריש אית אזתוד חימ ושלמ ועז אדר על כל מלכ**: הביטוי "חיים ושלום ועוז" דומה לביטוי המצרי הנפוץ ꜥnḫ wḏꜣ snb – "חיים, בריאות, כוח". בנוסחאות ברכה במכתבים באכדית מהתקופה הבבלית הקדומה נפוץ הצירוף šulum u balāṭu (שלום וחיים), אשר ניתן למצאו אף במכתבים בארמית ממצרים, לדוגמה: "אל אחי וחפרע מן אחך מכבנת שלם וחין שלחת לך" (אל אחי  מִן אחיך : שלום וחיים שלחתי לך). "חיים ושלום" באים כמה פעמים בצמד גם במקרא. בנוסחות הברכה הבבליות הקדומות ברכה כזאת יכולה להיות מובאת מהאל, למשל: dšamaš liballiṭka lū šalmāta lū balṭāta (שַמַש יחיה אותך, לו יהיה לך שלום, לו יהיו לך חיים); דוגמה נוספת היא נוסחת הברכה האכדית שבה שַמַש וסין (השמש והירח) נותנים חיים ושלום, ראו בפירוש לעיל לסוף הכתובת. דומה לכך בתהילים כ"ט "יהוה עֹז לְעַמּוֹ יִתֵּן, יהוה יְבָרֵךְ אֶת עַמּוֹ בַשָּׁלוֹם", וכן . הצמד dunnam u balāṭam ("עוז ושלום") מופיע גם בטקסטים אכדיים. גם "עוז וחיים" באים בצמד במקומות אחרים, הן במקרא () והן בכתובת ענת-אתנה.

טור ג', שורות 5–6 – **ארכ יממ ורב שנת**: הביטוי "אֹרך ימים" נפוץ במקרא, ולצמד שבכתובת אזתוד דומים במיוחד הפסוקים : "כִּי אֹרֶךְ יָמִים וּשְׁנוֹת חַיִּים וְשָׁלוֹם יוֹסִיפוּ לָךְ", : "אָמַרְתִּי יָמִים יְדַבֵּרוּ וְרֹב שָׁנִים יֹדִיעוּ חָכְמָה", ו: "יָמִים עַל יְמֵי מֶלֶךְ תּוֹסִיף שְׁנוֹתָיו כְּמוֹ דֹר וָדֹר". צמדים דומים נמצאו גם באכדית, למשל באנומה אליש: urriku ūmī uṣṣibu šanāti (האריכו ימים, הוסיפו שנים), באשורית: liriku ūmīya limīd šanātiya (יאריך ימי, ירבה שנותי) ובנאו־בבלית: ūriki ūmūa šumīd šanātūa (יאריך ימי, יעצים שנותי). הנוסחה "ארך... רב..." מוכרת במקרא גם בביטויים אחרים. גם הצמד "ימים ושנים" מופיע במצבת יחומלך, בכתובת בקבוק תל סיראן, ופעמים רבות במקרא, באכדית ובאוגריתית.

טור ג', שורה 6 – **רשאת נעמת**: חלק ממפרשי הכתובת הפיניקית פרשו את "רשאת" כ"רשות" (שלטון) לפי המקבילה הארמית והאכדית רשא/רשי. הצעה נוספת היא לתרגם כ"זקנה, הזדקנות" לפי המלה "רשׂא" בגעז, שמשמעה "להזדקן", ונגזרותיה משמשות בתרגום התנ"ך האתיופי  לתרגום המילים "שיבה" ו"זקנים"; כך, "רשאת נעמת" היא ביטוי מקביל לביטוי העברי המוכר "שיבה טובה" (, ; ; ). לאור המקבילה הלווית tamihisa, יש המפרשים "רשאת" כ"שפע", אף שהתרגום של tamihisa כ"שפע" מבוסס על המלה החתית tam(m)etar, וחלק מהחוקרים מתנגדים לזיהוי בין המלה הלווית לחתית.

ממוזער|שדות וכרמים מסביב לקאראטפה
טור ג', שורה 7 – **שבע ותרש**: השוו : "וְיִמָּלְאוּ אֲסָמֶיךָ שָׂבָע, וְתִירוֹשׁ יְקָבֶיךָ יִפְרֹצוּ"; בהתאם לפסוק זה היו שפרשו "שבע" כ"דגן". בחלק המקביל בכתובת הלווית נכתב  – "אלוהות הטוב ואלוהות היין"; "אלוהות הטוב" מזוהה כ, שבתקופה מוקדמת יותר היה אל הדגן החורי.

טור ג', שורות 8–9 – **בעל אלפמ ובעל צאנ**: השוו למצבת כלמו: "בעל עדר" ו"בעל בקר". הזוג "אלפים וצאן" מצוי גם במקרא (, , , ; , ), בשירה האוגריתית (KTU 1.4 VI, 1.6 I, 1.22 I) ובכתבים אשוריים באכדית.

טור ג', שורה 12 – **מלכ במלכמ ורזנ ברזנמ**: השוו לקללה שעל ארון אחירם: ואל מלכ במלכמ וסכנ בסנמ (מלך במלכים וסוכן (מושל) בסוכנים). הצמד "מלך ורוזן" מופיע במקרא (; ; ; ,  ואף ) ובכתובת נאו־פונית מ (KAI 145).

טור ג', שורות 12–13 – **אדמ אש אדמ שמ**: המשמעות המדויקת שנויה במחלוקת, אך היא ככל הנראה "אדם אשר הוא בעל שם (מוניטין)" (בדומה ל"אנשי השם" ב ו, ו־, "איש שם", באכדית), או "אדם אשר נקרא אדם" (כלומר אדם פשוט, בלי תואר מיוחד). את האפשרות השנייה ניתן להשוות לנוסחה דומה באכדית בכתובות מהתקופה הבבלית הקדומה, כגון מחוקי חמורבי:  (אם מלך, אם אדון, אם שליט, ואם אדם ששמו נקרא), ומימי יעדון־ליאְם מלך מרי:  (האיש ההוא, אם מלך, אם שר צבא , אם שליט, אם אדם פשוט...).

הכתובת שעל הפסל, טור ד', שורות 14–15 – **יאמר**: הפועל "אמר" בא פה במשמעות "להחליט", הנפוצה בעברית, וכן מופיעה בכתובות ספירה: [...מן י]אמר להלדת ספריא [א]לן (מי שיחליט למחות את הכתובות האלה). בחלק זה של הכתובת, הכתובת שבשער התחתון מתנסחת "אשר ימחה את שם אזתוד...", "אשר יפעל לשער זר...", בעוד הכתובת שעל הפסל, וכן הכתובות הלוויות, מתנסחות "אשר יאמר למחות את שם אזתוד...", "אשר יאמר: אפעל לשער זר...".

טור ג', שורה 13–14 – **ימח שמ אזתוד בשער זה ושת שמ**: למחיקת השם והחלפתו בשם אחר השוו במיוחד לכתובת של יעדון־ליאְם: šumi šaṭram ipašiṭu u ušapašuṭu šumšu la šaṭram išuṭaru (שמי בכתובת ימחק או יצוה למחוק, (ואת) שמו בכתובת יכתוב). "למחות שם" היא כפעולה מופיעה גם במקרא.

הכתובת שעל הפסל, טור ד', שורה 15 – **סמל**: "סמל" משמעו "פסל אלוהות", כפי שמתועד בפיניקית (במיוחד בכתובות מקפריסין) ובעברית מקראית (; ; ; , ). בכתובת שעל הפסל, המהל "סמל" מחליפה את המלה "שער" המופיעה בכתובת שבשער התחתון.

טור ג', שורה 15 – **ויסע השער ז**: השורש של הפועל הוא נ־ס־ע, בהידמות ה־נ ל־ס (גזרת חפ"ן), שמשמעותו "להסיר, לעקור, לפרק". השורש נ־ס־ע לתיאור הרס שער מופיע גם ב: "וַיֶּאֱחֹז בְּדַלְתוֹת שַׁעַר הָעִיר וּבִשְׁתֵּי הַמְּזוּזוֹת וַיִּסָּעֵם עִם הַבְּרִיחַ".

טור ג', שורה 17 – **בשנאת וברע**: המושג עצמו דומה לזה המופיע בכתובת של יעדון־ליאְם: ana limuttim u la damiqtim ikupušum (ברעות ובלא־טובות יהרסו [את המקדש]). הצמד "שנאה ורע" מופיע גם במקרא.

סוף הכתובת – **אפס**: הצעות שונות עלו לפירוש מלה זאת, המקובלות ביותר הן "רק" (האלים ימחו את שם האיש ההוא, ושם אזתוד רק יהיה לעולם) ו"אבל" (האלים ימחו את שם האיש ההוא, אבל שם אזתוד יהיה לעולם). שימוש דומה במלה נעשה במקרא, למשל  ו. המלה הלווית  – "לאחר מכן, בעתיד", היא ככל הנראה המקבילה ל"אפס" בכתובת הפיניקית.

סוף הכתובת – **שמ אזתוד יכנ לעלמ כמ שמ שמש וירח**: דומים לכך דברי הברכה למלך אשר ב: "זַרְעוֹ לְעוֹלָם יִהְיֶה, וְכִסְאוֹ כַשֶּׁמֶשׁ נֶגְדִּי, כְּיָרֵחַ יִכּוֹן עוֹלָם, וְעֵד בַּשַּׁחַק נֶאֱמָן סֶלָה" – "שם" ו"זרע" הם ביטויים מתחלפים במליצה העברית, הפיניקית, הארמית והאכדית, ו"יכנ" הוא המקבילה הפיניקית ל"יהיה". "שמש וירח" מופיעים במספר צמדים במקרא, ודוגמה נוספת לצירופם כברכה לנצחיות ניתן למצוא ב: "יִירָאוּךָ עִם שָׁמֶשׁ וְלִפְנֵי יָרֵחַ דּוֹר דּוֹרִים [...] יְהִי שְׁמוֹ לְעוֹלָם לִפְנֵי שֶׁמֶשׁ ינין [יִנּוֹן] שְׁמוֹ". מקבילות נוספות ניתן למצוא בכתובת של שמשו־אילונה:  (שלום וחיים, אשר כמו סין ושַמַש נצחיים), ובהמנון אוגריתי: "עזכ דֿמרכ... בתכ אֻגרת לימת שפש וירח..." (... בתוך אוגרית כימי שפש וירח). דמיון מסוים ניתן למצוא בסיומת של לוחיות פירגי, המביעים תקווה שהפסל יעמוד לשנים כמו הכוכבים.

## גילוי
ב־1946, אקרם קושצ'ו (Ekrem Kuşçu), מורה בבית ספר יסודי באזור, ליווה את הלמוט תאודור בּוֹסֶרט  והאלט צ'מבל  לאתר, והם סקרו את הכתובת שעל הפסל ושברים של כתובות הירוגליפיות ופיניקיות. ב־1947 ביצעו בוסרט ובהדיר אלקים  סקר ראשוני, וב־1947–1948 נחפרו שני שערי האתר בשלוש עונות חפירה תחת בוסרט, צ'מבל ואלקים.

## ראו גם
* כתובות קאראטפה
* הכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי
* רשימת כתובות כנעניות וארמיות
* לווית
* קאראטפה
* קוה

## לקריאה נוספת
*

* 
* 
* 
** 
* 


## קישורים חיצוניים

* 
* Azatiwada inscription באתר Jewishchristianlit.com

## ביאורים

## הערות שוליים

אזתוד
אזתוד
אזתוד
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:קוה
קטגוריה:האלף ה-1 לפנה"ס
אזתוד
קטגוריה:טורקיה: ארכאולוגיה