open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עטלף הצווארון

**עטלף הצווארון** (שם מדעי: *Myonycteris*) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, והוא קרוי על שם הצווארון הבולט שלו. משמעות השם המדעי של הסוג היא ״עטלף דמוי עכבר״. יש המכלילים בסוג גם את הטקסון המונוטיפי עטלף המשי.
## תיאור
לעטלף הצווארון גוף קטן, ראש עדין וחרוטי דמוי שועל, וחרטום צר ומחודד. האוזניים קצרות ועגולות, העיניים גדולות והאף קטן עם נחיריים בולטים במקצת. הלשון ארוכה ומצוידת בקצה בגבשושיות לשאיבת מיץ פירות. מרבית השיניים גדולות וחדות. סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צווארון השיער הארוך והשומני שסובב את צוואר הזכרים ומשתרע לעיתים עד לחזה. אצל הנקבות הצווארון נעדר.

אורך הראש והגוף של עטלף הצווארון 86–130 מ״מ, אורך הזרוע 55–75 מ״מ ואורך הזנב עד 14 מ״מ; משקלם 27–60 גרם. הזנב הקצר עשוי להיעדר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות שנמתחות לאורך פנים הרגליים. מלבד הנוכחות של צווארון השיער, הזכר כבד במקצת מן הנקבה.

הפרווה של עטלף הצווארון קצרה וקשיחה והיא דלילה בגחון ושעיר סביב הצוואר. צבעה הכללי נע בין אפרפר, לבז׳, צהבהב, שנהב, חאקי, חום זית או חום בהיר. הצווארון בולט בצבעו העז שנע בין כתום לצהוב או זהוב, אם כי יש מקרים שבהם הוא חיוור יותר. הראש עשוי להיות כהה יותר משאר הגוף. הכנפיים שחורות דהויות, האוזניים שחרחרות והזרועות והשוקיים ורודים.
## תפוצה וביולוגיה
ממוזער|ימין|230 פיקסלים|פוחלץ של אחד המינים בסוג. ניתן להבחין בצווארון הייחודי המאפיין את הסוג.
עטלפי הצווארון מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את קניה, טנזניה, אוגנדה, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, צפון אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סיירה לאון וסאו טומה ופרינסיפה. בית הגידול של הסוג משתנה בין המינים, כאשר אחד חי ביער סובטרופי יבש ובסוואנות מיוערות, אחד ביערות גשם טרופיים וסוואנות טרופיות, ואחד ביערות עננים גבוהים.

המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות ופעילים בשעות הלילה בחופה הגבוהה של היער. את שעות היום החמות הם מבלים בשינה בעלווה הצפופה של עצים ושיחים גבוהים. התזונה שלהם מורכבת מפירות ופרחים, והם ניזונים מסולונום, בננות, גויאבות ומנגו, כמו גם פרחים של מתחלית פעמונית, סייבה ועץ השעועית. בעונה הגשומה, הזכרים נודדים לעבר הסוואנות הטרופיות שבהן יש מזון מגוון יותר.

הרבייה מתרחשת כמעט בכל השנה ותלויה בעיקר באקלים. הנקבה עשויה להמליט פעמיים בשנה, ובכל פעם גור יחיד. הגור נגמל בגיל 7 חודשים ועשוי לבלות עם אימו 4 חודשים נוספים. עטלפי הצווארון משמשים ככל הנראה כחיית מאגר עבור נגיף האבולה.
## מינים
בסוג זה 4 מינים:
* עטלף צווארון מזרחי (*Myonycteris relicta*) - מצוי בקניה וטנזניה.
* עטלף צווארון מערבי (*Myonycteris leptodon*) - מערב אפריקה.
* עטלף צווארון קטן (*Myonycteris torquata*) - מרכז אפריקה.
* עטלף צווארון סאו טומה (*Myonycteris brachycephala*) - אנדמי לאי סאו טומה ומצוי בסכנת הכחדה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1899
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פאול מטשי
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף הרפיה

**עטלף הרפיה** (שם מדעי: *Harpyionycteris*) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1896 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא קרוי על שם ההרפיה מהמיתולוגיה היוונית. הסוג נחשב במקור לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף, ובטקסונומיות מסוימות עדיין מופיע ככזה. עטלפי הרפיה ידועים בשיניהם הייחודיות מרובות התלוליות שאינן נמצאות אצל אף סוג אחר.
## תיאור
עטלף הרפיה בעל ראש גדול, חרטום מחודד קצר, וגוף ארוך. עיניו גדולות, אוזניו קצרות ומעוגלות וחוטמו ריבועי עם נחיריים בולטים וצינוריים. השוקיים שלו קצרות במיוחד - יותר מכל עטלף אחר במשפחת עטלפי הפרי. כפות הרגליים רחבות, והטפרים ארוכים וחדים. אורך הראש והגוף של עטלפי הרפיה 117–159 מ״מ, אורך הזרוע 70–92 מ״מ ואורך האוזן 19–25 מ״מ; המשקל נע בין 83 ל-142 גרם. הסוג נטול זנב עם קרום תעופה אחורי קצר ודק.

הסוג ידוע במורפולוגיה הייחודית של השיניים: החותכות העליונות בצורת סהר והחותכות הקטנות מנוונות וקטנטנות. הניבים גדולים ועבים עם חריץ עמוק במרכז כאשר העליונים עם שתי תלוליות והתחתונים עם שלוש. כאשר הלסת סגורה, הניבים חוצים זה את זה בזווית כמעט ישרה. הטוחנות מרובות תלוליות וצורתן ככתר. החותכות, הניבים והמלתעות, פונים כולם כלפי החוצה ומזכירים בצורתם כף יד קמורה. המורפולוגיה הייחודית מאפשרת לעטלפים לחתוך ולנגוס בפירות קשים.

לעטלף הרפיה פרווה ארוכה וסבוכה שמשתרעת על השוקיים, הרגליים והאמות. צבעה הכללי חום כהה, חום ברונזה או חום קקאו, כשהיא נוטה להיות בהירה יותר באזור הגחון והחזה. הראש, הכתפיים וחלק מהגב כהים יותר עם צבע חום מארון, חום ערמוני או אפילו חום-שחרחר. הכנפיים שחורות, חומות או אפורות עם כתמים בהירים. הזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו כהה והאצבעות שחורות.
## תפוצה וביולוגיה
עטלפי דייאק מצויים בדרום-מזרח אסיה בפיליפינים ואינדונזיה; בין האיים שבהם הם נוכחים ניתן למנות את סולאווסי, בוטון, מינדנאו, לוזון, נגרוס, מריפיפי, מינדורו, לייטה, קמיגווין, סבו, סאמאר, מסבטה וביליראן. בית התפוצה של שני המינים מפרידים 500 קילומטרים ימיים. בית הגידול של המינים בסוג מורכב מיער עננים ויער גשם טרופי ראשוני בשפלות עד רכסים הרריים גבוהים ברום 2,120 מטר מעל פני הים. הם נראים לעיתים גם במטעי קקאו.

המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים כנראה את שעות היום בשינה על ענפים. הם חיים בבדידות או בקבוצות קטנות. למרות שהמינים מעדיפים לשהות בחופת יער צפופה, הם משתמשים בקרחות יער כנתיבי טיסה לעבר אזורי האכלה.

התזונה של עטלפי הרפיה מורכבת מפירות כשהשיניים המיוחדות שלהם מאפשרות להם לנגוס בפירות קשים דוגמת הפנדן או לינוק מיץ מבלי לבלוע סיבי פירות. יש שתי עונות רבייה בכל שנה (ינואר-פברואר ויולי-אוגוסט) שמסונכרנות עם עונות הגשמים. ההיריון נמשך 4–5 חודשים ובכל פעם הנקבה ממליטה גור יחיד. הגור נגמל בגיל 3–4 חודשים. עטלפי הרפיה מאוימים בעיקר מצד בירוא יערות וציד לבשר. הם נוכחים במספר אזורים מוגנים בפיליפינים ואינדונזיה.
## מינים
* עטלף הרפיה סולאווסי (*Harpyionycteris celebensis*) - מצוי בסולאווסי ובוטון.
* עטלף הרפיה פיליפיני (*Harpyionycteris whiteheadi*) - אנדמי לפיליפינים.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1896
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף חשוף-גב

**עטלף חשוף-גב** (שם מדעי: *Dobsonia*) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 14 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה. הסוג הוקם בשנת 1898 על ידי הזואולוג האמריקני תאודור שרמן פלמר, ושמו המדעי (דובסוניה) הוא לזכרו של הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון.
## תיאור ואנטומיה
לעטלף חשוף הגב ראש גדול ומסיבי דמוי צבוע, גוף גוצי וחרטום מקוצר. האוזניים מחודדות ואליפסיות, העיניים גדולות והאף רחב עם נחיריים צינוריים בולטים. סימן ההיכר של הסוג הוא החיבור של קרומי הכנף לשדרה במקום לצדדי הגוף, מה שנותן רושם של גב חשוף משיער בדומה לסוג שפתן משופם. השוקיים גם הן חשופות, כך שהמקומות היחידים עם פרווה בצד העליון הם בסיס הזנב והכתפיים. הניבים גדולים ונוטים קדימה וביניהם לבין החותכות יש מרווח בולט. הזנב צר וארוך יחסית וכנף הזנב צרה ודקה. האצבע המורה חסרת טופר.

העטלף חשוף הגב הוא סוג גדול יחסית: אורך ראשו וגופו 102–254 מ״מ, אורך הזרוע 86–162 מ״מ ואורך הזנב 13–42 מ״מ; המשקל נע בין 63 ל-600 גרם. הנקבות גדולות וכבדות מן הזכרים.

לעטלף חשוף הגב פרווה קצרה וזיפית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין חום אפרורי לחום בהיר, אפרפר, אוכרה, ערמוני, זהוב, כתום, ירוק זית, בז׳ או צהבהב-ירקרק. אצל מינים עם פרווה ירוקה, הפיגמנטים מתפוגגים לאחר המוות. הראש בולט בצבעו הכהה שעשוי להיות חום כהה לשחרחר. הכנפיים והרגליים שחורים, בעוד שהזרועות והשוקיים בצבע ורוד. הטפרים לבנים או חומים - תלוי במין.
## תפוצה וביולוגיה
העטלפים חשופי הגב מצויים בדרום-מזרח אסיה ומלנזיה; טווח התפוצה שלהם כולל את צפון אוסטרליה, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק (בפרט בריטניה החדשה ואירלנד החדשה), איי האדמירליות, איי טלאוד, איי שלמה, איי סונדה, איי מאלוקו וחלק מאיי הפיליפינים. בית הגידול של המינים בסוג כולל יער עננים, יער גשם טרופי ובתה חופית, והם מצויים בשפלות ובחופים עד רכסים הרריים גבוהים ברום 2,700 מטר מעל פני הים.

בניגוד לעטלפי פירות רבים, העטלפים חשופי הגב נחים בשעות היום מערות ומנהרות ורק לעיתים נדירות על צמרות העצים. הם לנים בבדידות או במושבות המוניות של אלפי פרטים. המינים בסוג פעילים בשעות הלילה וניזונים מתאנים ופרחים של עץ הדם (Haematoxylum campechianum).

עונת הרבייה מתרחשת מאפריל עד יוני, ועונת ההמלטות בין אוגוסט לנובמבר. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים, והוא מגיע לבגרות עד גיל שנתיים. מצבם של רוב המינים בסוג נחשב ליציב, להוציא אחד שמצבו פגיע ואחד שמצבו סכנת הכחדה חמורה. האיום העיקרי על העטלפים הוא אובדן בית גידול עקב בירוא יערות והפרעה אנושית.
## מינים
בסוג זה 14 מינים:
* עטלף חשוף-גב אנדרסן (*Dobsonia anderseni*)
* עטלף חשוף-גב בופורט (*Dobsonia beauforti*)
* עטלף חשוף-גב ביאק (*Dobsonia emersa*)
* עטלף חשוף-גב הלמהרה (*Dobsonia crenulata*)
* עטלף חשוף-גב זוטר (*Dobsonia minor*)
* עטלף חשוף-גב ירקרק (*Dobsonia viridis*)
* עטלף חשוף-גב מולוקני (*Dobsonia moluccensis*)
* עטלף חשוף-גב מערבי (*Dobsonia peroni*)
* עטלף חשוף-גב מצויר (*Dobsonia pannietensis*)
* עטלף חשוף-גב ניו-בריטי (*Dobsonia praedatrix*)
* עטלף חשוף-גב ניו-גינאי (*Dobsonia magna*)
* עטלף חשוף-גב סולאווסי (*Dobsonia exoleta*)
* עטלף חשוף-גב סולומוני (*Dobsonia inermis*)
* עטלף חשוף-גב פיליפיני (*Dobsonia chapmani*)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1898
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תאודור שרמן פלמר
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף השחר

**עטלף השחר** (שם מדעי: *Eonycteris*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1873 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון. הסיווג שלו בתוך עטלפי הפרי אינו ברור: הדעות חלוקות האם הוא משתייך לתת-משפחת עטלפים רוסטיים או לתת-משפחת עטלפי צוף.
## תיאור ואנטומיה
עטלף השחר מתאפיין בגוף גוצי ובגולגולת עדינה, שטוחה וחרוטית. חרטומו ארוך וצר ועיניו גדולות במיוחד. הלשון ארוכה, דקה וגמישה, והיא מכוסה בקצה בגבשושיות. האוזניים בצורת אליפסה. על אף שיש לעטלף השחר נוסחת שיניים מלאה (32 שיניים), הן קטנות מאוד ולהוציא את הניבים כל השאר בקושי בולטות מהחניכיים. הזנב ארוך יחסית לעטלפים ונטול שיער.

עטלף השחר הוא סוג קטן למדי: אורך הראש והגוף של המינים בו 79–125 מ״מ, אורך הזרוע 60–85 מ״מ ואורך הזנב 11–33 מ״מ; המשקל נע בין 40 ל-98 גרם. קרום התעופה האחורי מצומצם למדי והאצבע המורה חסרת טופר. בצידי פי הטבעת יש זוג בלוטות גדולות.

הפרווה של עטלף השחר קצרה וחלקה. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי לבז׳, צהבהב, אפרפר או כתמתם חיוור, כשהיא נוטה להיות סמוקה עד אדמונית באזור הפנים והכתפיים. אצל הנקבות צדדי הצוואר והגרון ורודים ונטולי שיער, בעוד שאצל הזכרים יש באזור זה צעיף שיער סבוך שצבוע לעיתים קרובות בכתום או צהוב עז. הכנפיים מפוחמות, הזרועות, הרגליים והזנב בצבע בורדו כהה או ורוד.
## תפוצה
עטלפי השחר מצויים בדרום-מזרח אסיה; התפוצה הכללית של הסוג משתרעת על כל איי הפיליפינים, רבים מאיי אינדונזיה (סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, הלמהרה, טימור, באלי ואיים קטנים נוספים), מלזיה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, לאוס, בורמה, דרום סין העממית נפאל ומזרח הודו (יש גם אוכלוסיות מבודדות בחופי הודו ובאיי אנדמן וניקובר). בית הגידול של עטלפי השחר מורכב בעיקר מיער גשם טרופי, יער עננים, יער סובטרופי יבש וסוואנה טרופית ולעיתים גם שדות, שטחים חקלאיים ואזורים עירוניים.

## אקולוגיה
המינים בסוג פעילים בעיקר לאורך הלילה עם שיא פעילות בעלות השחר, ומבלים את שעות היום בשינה במערות או בעצים חלולים. עטלפי השחר חיים בקבוצות קטנות או מושבות גדולות - תלוי במין, בזוויג ובמקום המחסה. גם במושבות גדולות שעשויות להכיל מאות או אלפי פרטים, העטלפים מחולקים לקבוצות משפחתיות קטנות.

עטלפי השחר ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים ומסתייעים בלשון הארוכה והחרטום המיוחד כדי לתחוב את ראשם בתפרחות. השהות הממושכת על תפרחות גורמת לכך שהפרווה מכוסה לעיתים קרובות באבקה באזור הגחון, וכך העטלפים מתפקדים כמאביקים חשובים עבור פרחים רבים.

הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך 200 יום ולאחריהם נולד גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים. הגור נתלה על אימו במשך חודש עד חודש וחצי, ולאחר מכן מתחיל בניסיונות ראשונים להתעופף. הוא יונק מאימו עד גיל 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.
## מינים
בסוג זה 3 מינים:
* עטלף שחר זוטר (*Eonycteris spelaea*) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בהודו-סין, סומטרה, ג׳אווה ואיי הפיליפינים.
* עטלף שחר גדול (*Eonycteris major*) - אנדמי לאי בורניאו.
* עטלף שחר פיליפיני (*Eonycteris robusta*) - אנדמי לאיי הפיליפינים.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1873
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' אדוארד דובסון
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף כותפות ננסי

**עטלף כותפות ננסי** (שם מדעי: *Micropteropus*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, ומשמעות שמו המדעי היא ״יונק מכונף קטן״. בטקסונומיות מסוימות הוא עדיין נכלל תחת הסוג עטלף כותפות הגדול יותר.
## תיאור
לעטלף הכותפות הננסי גוף קטן, ראש ארנבי מעוגל, לוע קצר ורחב ולחיים נפוחות מעט. האוזניים גדולות ועגולות, והעיניים גדולות בצבע זית עם אישונים קטנים. האף קטן עם נחיריים בולטים שמופרדים באמצעות חריץ עמוק. הן לזכר והן לנקבה יש בבסיס האוזניים נקודות שיער לבנות שמכסות בלוטות ריח. לזכרים, יש בצדדי הכף צמד ציציות שיער גדולות שנראות ככותפות ומכסות קפלי עור דמויי כיס, בעוד שלנקבות יש קפלי עור ללא כותפות.

אורך הראש והגוף של עטלף הכותפות הננסי 67–103 מ״מ, אורך הזרוע 46–67 מ״מ ומשקלו 20–43 גרם. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב צרה ודקה. הנקבה גדולה במקצת מן הזכר ולאחרון יש מיתרי קול מפותחים יותר שמשמשים אותו לחיזור. אף על פי שעטלף הכותפות הננסי קטן משמעותית מהסוג עטלף כותפות, מעבר לגודל קיימים הבדלים מורפולוגיים קטנים מאוד בין הסוגים והסוג נבדל על בסיס הבדלים בכרומוזומים.

הפרווה של עטלף הכותפות הננסי ארוכה, עבה ועדינה והיא הופכת לדלילה באזור הגחון. צבעה הכללי חום בהיר, כתמתם, זהוב, חום ורדרד או חום אפרורי והגחון לבנבן, צהבהב או בז׳ עם גוון ורוד. נקודות השיער בבסיס האוזניים והכותפות הגדולות בצבע לבן-שנהב או צהבהב. הכנפיים שחרחרות או חומות, והזרועות, השוקיים והאוזניים בצבע כתמתם, ורדרד או חום.

## תפוצה וביולוגיה
עטלפי הכותפות הננסיים מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אתיופיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, דרום סודאן, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, מאלי, בורקינה פאסו, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סנגל וגמביה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, כיסי סבך, יער גדותיים וסוואנה טרופית.

המינים בסוג פעילים משעות הערב עד חצות הלילה, ומבלים את שאר הזמן בשינה בסבך או על עצי דקל בגובה 3–6 מטר; במהלך השינה, הכנפיים נכרכות סביב הגוף ורק האוזניים זקופות ובולטות החוצה. עטלפי הכותפות חיים בגפם או בקבוצות של 10 פרטים ומחפשים את מזונם בחופת היער הגבוהה. הם ניזונים בעיקר מפירות בשלים, מפרחים ומצוף של קיגליה מנוצה; העטלף אף משמש כמאביק העיקרי של הצמח האחרון. המזון נלקח באמצעות נחיתה על הפרי או נגיסה ממנו תוך כדי ריחוף באוויר. העטלף צורך את המיץ והעיסה הרכה, ויורק את החלקים הקשים והסיבים.

הכותפות של הזכרים נפתחות ורועדות במהלך עונת הרבייה ומפיקות ריח, כחלק ממצג חזותי, קולי וכימי שנועד למשוך את הנקבות. יש מדי שנה שתי עונות רבייה, וההיריון נמשך 5–6 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד והוא שוהה לצד אימו עד 3 חודשים. הנקבה מסוגלת להתרבות כבר בגיל 6 חודשים, והזכר בגיל 9 חודשים.

## מינים
בסוג זה 2 מינים:
* עטלף כותפות ננסי פיטרס (*Micropteropus pusillus*) - מצוי במרכז ומערב אפריקה.
* עטלף כותפות ננסי היימן (*Micropteropus intermedius*) - מצוי בדרום קונגו וצפון אנגולה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1899
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פאול מטשי
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף כותפות אנשייטה

**עטלף כותפות אנשייטה** (שם מדעי: *Plerotes anchietae*) הוא סוג של עטלף נדיר במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1900 על ידי הזואולוג הפורטוגזי אנטרו פרדריקו דה סיברה וקרוי על שם חוקר הטבע הפורטוגזי חוסה אלברטו דה אוליביירה אנשייטה. במקור הוא תואר כמין בסוג עטלף כותפות, אך בשנת 1910 הוקצה עבורו סוג נפרד.
## תיאור
לעטלף כותפות אנשייטה גולגולת קצרה, עדינה וחרוטית, גוף קטן ולוע בינוני ורחב. העיניים גדולות והאוזניים רחבות ועגולות. הלשון מכוסה בגבשושיות זיפים בקצה והשיניים קטנות באופן כללי. החותכות קטנטנות, המלתעות ארוכות וצרות והטוחנות פשוטות וחסרות תלוליות. על החך יש 4 רכסים חזיתיים רציפים ו-4 אחוריים שחצויים במרכזם.

אורך הראש והגוף של עטלף כותפות אנשייטה 70–96 מ״מ, אורך הזרוע 47–53 מ״מ ואורך האוזן 15–18 מ״מ; מוטת הכנפיים עד 34 ס״מ ומשקלו כ-20 גרם. הזנב מסתכם בבליטה ואינו נראה לעין או שנעדר לחלוטין. כנף הזנב צרה וקצרה.

הפרווה של עטלף אנשייטה ארוכה ורכה עם מרקם משי. צבעה הכללי בז׳, חאקי או חום אפרורי בהיר, כשהצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או שמנת. בצידי הפנים יש פסים אדמדמים חיוורים וטבעות אדמדמות סביב העיניים. על הסנטר והשפתיים יש זקן מדומה לבן. סביב האוזניים יש קווצות שיער לבנות בולטות. לעטלף אנשייטה אין כותפות שיער אמיתיות כיתר קרוביו, אך יש לו תחתיהן כתמים לבנים דומים על הכתפיים. הכנפיים אדמדמות-שחומות, והשוקיים והזרועות בצבע ורדרד-בורדו.
## תפוצה וביולוגיה
עטלף אנשייטה מצוי בחלק הדרומי של מרכז אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון זמביה ומלאווי ומרכז ומזרח אנגולה. בית הגידול של הסוג מורכב מסוואנה טרופית ויערות ירוקי-עד טרופיים או סבוטרופיים באזור האקולוגי המכונה יערות מיומבו במרכז זמבזי. הוא מצוי בשפלות וברכסים הרריים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים.

בשל הנדירות של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה. התזונה של המין אינה ידועה. המורפולוגיה של הגולגולת והשיניים הקטנות מצביעים על היותו יונק צוף שניזון בעיקר מצוף ואבקנים. עם זאת, לשונו קצרה יחסית, כך שאולי גם פירות תופסים חלק משמעותי ממזונו.
## מצב
עטלף כותפות אנשייטה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הגדול יחסית, וההנחה שהאוכלוסייה גדולה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה וככל הנראה נמצאת בירידה מסוימת. מיעוט הדגימות שנאספו מאז גילוי המין, מצביעים על כך שהוא נפוץ בדלילות יחסית.

האיומים העיקריים על המין הם בעיקר אובדן בית גידול עקב התפתחות חקלאית, כריתת עצים והצתת שריפות - בפרט במלאווי ואנגולה. אף על פי שאין מאמצי שימור ספציפיים למין, הוא נוכח כנראה במספר אזורים מוגנים. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע טוב יותר את מצב השימור וטווח התפוצה של עטלף אנשייטה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:אנגולה: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף כותפות ולדקאמפ

**עטלף כותפות ולדקאמפ** (שם מדעי: *Nanonycteris veldkampii*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1888 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק ודומה מבחינה חיצונית לבני הסוג עטלף כותפות ננסי. הוא ניזון בעיקר מצוף ופירות, ומבצע נדידה עונתית בין היערות לסוואנות.
## תיאור
לעטלף כותפות ולדקאמפ גולגולת עדינה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות. האוזניים צרות, עגולות וחסרות שיער. הלוע קצר, דק ומחודד, השפתיים נמתחות מעט והעיניים גדולות עם אישונים בצבע אוכרה. לזכרים יש כותפות שיער לבנות או צהובות על הכתפיים שמכסות כיסים עם בלוטות ריח. הן לזכר והן לנקבה יש נקודות שיער לבנות בבסיס האוזניים. השיניים עדינות והחך קצר ומתרחב בחלק האחורי. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב קצרה ודקה.

אורך הראש והגוף של עטלף כותפות ולדקאמפ 69–87 מ״מ, אורך הזרוע 46–54 מ״מ ואורך האוזן 14–18 מ״מ; מוטת הכנפיים שלו עד 37 ס״מ ומשקלו 16–36 גרם. הזכר קטן במקצת מן הנקבה. מבחינה חיצונית, כמעט ולא ניתן להבדיל בין עטלף כותפות ולדקאמפ למינים של עטלף כותפות ננסי. ההבדל העיקרי ביניהם, הוא נוכחות 4 רכסים קצרים ועבים בחך של עטלף ולדקאמפ לעומת 6 רכסים אצל עטלפי הכותפות הננסיים. אצל האחרונים השפתיים גמישות והלוע רחב יותר.

הפרווה של עטלף ולדקאמפ קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין בז׳ לכתמתם, אדמדם, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. הגחון והחזה בצבע לבן בוהק, אפרפר או קרם-צהבהב. הכנפיים והאוזניים שחומות, האף אדמדם והזרועות והרגליים ורדרדים.
## תפוצה וביולוגיה
עטלף ולדקאמפ מצוי במערב אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה וגאנה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער עננים וסוואנה טרופית. המין סובלני יחסית להפרעה אנושית, ומופיע גם במטעים, אזורים חקלאיים מעובדים, גנים בוטנים וגינות. על אף שעטלף ולדקאמפ נמצא בעיקר בשפלות, הוא מצוי גם באזורים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים.

עטלפי ולדקאמפ פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בחורים בעצים שנוצרו על ידי נקריים. הם חיים בבדידות או בזוגות. המין ידוע בדפוס הנדידה העונתי שלו: את העונה היבשה (בין אוקטובר לפברואר) הוא מבלה בתוך יערות הגשם, ובתחילת עונת הגשמים (בין מרץ לאפריל) הוא נודד צפונה לרצועות המנשק בין יערות הגשם לסוואנות הטרופיות שבהם יש מזון מגוון יותר.

התזונה של עטלף ולדקאמפ מורכבת מצוף ואבקנים של עץ באובב אפריקני, קיגליה מנוצה, אגוז קולה, עץ השיאה ומינים של עץ הפארקיה והאפרואה, ופירות של פיקוס, בננה, סולנום מנגו, פפאיה וגויאבה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים.

## מצב
עטלף כותפות ולדקאמפ מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, סובלנותו למגוון בתי גידול וגם מכיוון שהוא לא צפוי לחוות ירידה משמעותית בעתיד הקרוב. אין על המין איומים משמעותיים, לבד אולי מפגיעה מכריתת יתר של עצים המשמשים לו למאכל. עטלף ולדקאמפ נמצא במספר רב של אזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:חוף השנהב: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף מאנאדו

**עטלף מאנאדו** או **עטלף רוסטי מאנאדו** (שם מדעי: *Boneia bidens*) הוא סוג של עטלף גדול במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאינדונזיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink) ומשמעות שמו המדעי היא ״העטלף מבוני דו-שן״ בהתייחס ליישוב האינדונזי שבו נאספה הדגימה הראשונה ולנוכחות של שתי חותכות בלבד בלסת העליונה.

עטלף מאנאדו נחשב במקור כמין בסוג עטלף-פירות מאכן-הד (*Rousettus*); עם זאת, לאורך השנים זואולוגים רבים האמינו שמדובר בסוג עצמאי על בסיס המורפולוגיה של הגולגולת. מחקר פילוגנטי מקיף משנת 2009 הגיע למסקנה שהוא אכן זכאי למעמד של טקסון מונוטיפי, וקרוב יותר לסוגים עטלף הרפיה ועטלף חשוף-גב. הסיווג החדש הוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אולם בטקסונומיות רבות עטלף מאנאדו עדיין מופיע כתת-סוג תחת עטלף פירות מאכן-הד.
## תיאור
לעטלף מאנאדו גוף כבד וגוצי, כתפיים רחבות וראש שועלי גדול, חרוטי ומוארך. הלוע ארוך ומחודד, העיניים גדולות והאוזניים עגולות ורחבות. הזנב דק, קירח וארוך וכנף הזנב קצרה ודקה. כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים ומעוקלים. עטלף מאנאדו ידוע בכך שיש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה. הניבים העליונים עבים וחזקים, והתחתונים פונים החוצה.

אורך הראש והגוף של עטלף מאנאדו עד 138 מ״מ, אורך הזרוע 95–104 מ״מ ואורך הזנב 25 מ״מ; משקלו 140–194 גרם. עטלף פירות מאנאדו דומה מאוד לעטלף פירות סולאווסי החופף איתו באי, אך כהה ממנו ובעל מורפולוגיה שונה.

הפרווה של עטלף מאנאדו צפופה, ארוכה וגסה. צבעה הכללי משתנה בין חום אפרורי כהה, חום שוקולד, חלודה או שחרחר בצד העליון, לבין בז׳, אפרפר או חום בהיר בצד התחתון. לזכרים יש רעמה זהובה או כהה על הכתפיים, ושיער ארוך בגרון. הזרועות, השוקיים, פנים האוזניים והפנים בצבע ורוד או בורדו. קצות האוזניים, הלוע, הכנפיים, הזנב וכפות הרגליים בצבע שחור או אפור כהה.
## תפוצה וביולוגיה
עטלף מאנאדו אנדמי לאינדונזיה, בה הוא מצוי בעיקר באי סולאווסי וכן באיים בוטון, למבה ומאנאדו. הוא נעדר מחצי האי הדרום-מערבי של סולאווסי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי שפלתי, בתה ויער עננים עד רום 1,060 מטר מעל פני הים, אך הוא נוכח גם ביערות משניים עם הפרעה אנושית ובאזורים מעובדים למחצה.

אין מידע רב על אורח החיים של המין. עטלפי מאנאדו פעילים בלילה וישנים ביום במערות במושבות קטנות. הם ניזונים מצוף ואבקנים וכנראה מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד שנדיר אצל עטלפי הפירות. נקבות שנתפסו ביוני ויולי היו בהיריון עם גור יחיד.
## מצב
עטלף מאנאדו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל ההערכה לפיה האוכלוסייה שלו צפויה לחוות ירידה משמעותית בשיעור של 30% עד 2034. האיומים העיקריים שגורמים לירידה במספרים הם רמות ציד גבוהות, ואובדן בית גידול מתמשך עקב בירוא יערות. המין נוכח בכ-7 אזורים מוגנים ברחבי סולאווסי ובוטון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:סולאווסי: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף מגאירה

**עטלף מגאירה** (שם מדעי: *Megaerops*) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם מגאירה - אחת מהאריניות במיתולוגיה היוונית.
## תיאור
לעטלף מגאירה יש ראש גדול ורחב, פנים קצרות וגוף קטן. העיניים גדולות ובולטות והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ונטולות סימונים בשוליים. הלוע רחב וקצר ופונה מעט כלפי מעלה. הנחיריים צינוריים במקצת, ובמרכזם יש חריץ אנכי עמוק שנמשך עד לשפה. יש לו 28 שיניים, כאשר שיני הלעיסה קצרות ורחבות. יש לו שתי טוחנות תחתונות, 4 טוחנות תחתונות ו-2 טוחנות עליונות. אורך הראש והגוף של עטלף מגאירה 45–90 מ״מ, אורך הזרוע 46–63 מ״מ ואורך האוזן 8–19 מ״מ; משקלם 16–34 גרם. הזנב קטום או נעדר לחלוטין וקרום התעופה האחורי אינו מפותח.

הפרווה של עטלף מגאירה קצרה וצמרירית עם שוקיים שעירים. צבעה הכללי בהיר בדרך כלל, ונע בין צהבהב לבז׳, חאקי, אפרפר, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. העורף והבטן נוטים לאפור כסף, הכתפיים כתמתמות והראש כהה לעיתים קרובות. הזרועות, השוקיים, החוטם והאוזניים בצבע ורדרד או כתמתם. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות.
## תפוצה וביולוגיה
עטלפי מגאירה מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את צפון-מזרח הודו, בהוטן, מדינות הודו-סין (בורמה, תאילנד, לאוס, קמבודיה ווייטנאם), מלזיה, האי מינדנאו בפיליפינים, והאיים האינדונזים סומטרה, בורנאו, ג'אווה, באלי ולומבוק.
בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער במבוק ויער סובטרופי יבש בשפלות וברכסים הרריים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים.

המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות, ולנים במשך היום בחללי עצים או בעלווה סבוכה. הם יוצאים לפעילות בשעות הערב, ותרים במשך הלילה אחר מזונם העיקרי - מיני פיקוס. עונת הרבייה נמשכת מינואר עד יוני. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג. עטלפי מגאירה מאוימים מצד בירוא יערות וציד. שני מינים מוגדרים כללא חשש (LC) ושני מינים מוגדרים כפגיע (VU).
## מינים
בסוג זה 4 מינים:
* עטלף מגאירה טמינק (*Megaerops ecaudatus*) - מצוי בבורנאו, סומטרה, חצי האי המלאי וארונצ'ל פראדש בהודו.
* עטלף מגאירה לבן-צוואר (*Megaerops wetmorei*) - מצוי בפיליפינים, בורנאו, סומטרה ומלאיה.
* עטלף מגאירה רטאנאוראבהאן (*Megaerops niphanae*) - מזרח הודו, בהוטן והודו-סין.
* עטלף מגאירה ג'אווני (*Megaerops kusnotoi*) - מצוי בג׳אווה, באלי ולומבוק.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1865
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וילהלם פטרס
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף ננסי לוזוני

**עטלף ננסי לוזוני** (שם מדעי: *Otopteropus cartilagonodus*) הוא סוג של עטלף קטנטן כהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי לוזון בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק. הוא חופף בטווח התפוצה עם קרובו - עטלף ננסי פישר שקרוב אליו חיצונית וגנטית.
## תיאור
לעטלף הננסי הלוזוני גוף כדורי קומפקטי כנפיים קצרות וראש קטן, רחב וחרוטי. הלוע קצר במיוחד עם נחיריים גדולים ובולטים דמויי צינור. בין הנחיריים יש חריץ עמוק ומסביבם זיפים קצרים. האוזניים קצרות יחסית עם שתי בליטות נפוחות בקצוות שמאפשרים לזהות את המין בקלות. העיניים גדולות ובולטות במיוחד עם אישונים רחבים. לעטלף הלוזוני 26 שיניים, כאשר הניבים גדולים, החותכות קטנטנות ורוב המלתעות והטוחנות גדולות ורחבות.

עטלף ננסי לוזוני הוא סוג עטלף קטן יחסית: אורך ראשו וגופו 70–76 מ״מ, אורך הזרוע 43–50 מ״מ ואורך הזנב עד 6 מ״מ; משקלו עד 17 גרם. באופן ייחודי, הדו-צורתיות הזוויגית בא לידי ביטוי במורפולוגיה של הגולגולת: לזכר גולגולת גדולה ורחבה בעוד שאצל הנקבה היא צרה יותר אך מוארכת. הזנב עשוי להיעדר לעיתים קרובות, וקרום התעופה האחורי קצר ודק.

לעטלף הלוזוני פרווה ארוכה וצפופה שמשתרעת גם על הגפיים התחתונות, המרפקים, הברכיים וחלק מהכנפיים. צבעה הכללי חום מארוני כהה, חום בורגונדי או חום-שחרחר כשהגחון נוטה להיות אפרפר יותר ושזור בשיער כסוף. האוזניים שחומות והבליטות הנפוחות שעליהן בולטות במיוחד בשל צבען הלבן. לזכרים יש בעונת הרבייה המוני בלוטות מעגליות בחלק העליון של הבטן. הכנפיים שחומות, אדמדמות או שחורות עם דפוס מרושת, והשוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו.
## תפוצה וביולוגיה
העטלף הננסי הלוזוני אנדמי לאי לוזון בפיליפינים; הוא נפוץ בכל חלקי האי: אברה, אלביי, אורורה, בטאן, קגיאן, סור קאמרינס, קלינגה, איזבלה, לגונה, נואבה ויסקיה, קווזון וקווירינו. נראה שהוא נעדר מכל האיים הסמוכים ללוזון. בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי יער טחב ויער עננים עד רום 2,250 מטר מעל פני הים והוא שכיח יותר באזורים גבוהים. הנטייה לחיות על מדרונות הרים, הובילה לבידוד גנטי שיצר שלוש אוכלוסיות מובחנות: אחת בהרי הקורדילרה המרכזיים, אחת בהרי סיירה מדרה ואחת בהר זמבאלס.

העטלף הלוזוני חי בבדידות ופעיל בשעות הלילה; את שעות היום הוא מבלה בשינה כשהוא תלוי בעלווה הצפופה. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות וצוף. לזכרים ולנקבות יש העדפות מזון שונות שקשורות לההבדלים המורפולוגיים בגולגולת. הנקבה ממליטה גור יחיד או תאומים לאחר היריון ארוך יחסית. הגורם לכך, הוא דיאפאוזה של העובר מיד לאחר הרבייה, שנועדה ככל הנראה לתאם את ההמלטה עם עונת הגשמים השופעת במזון.

## מצב
העטלף הננסי הלוזוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה שלו באי לוזון, במיוחד באזורים גבוהים שבהם האיומים מינימליים. האוכלוסייה שלו גדולה ככל הנראה ואף על פי שהמגמה בירידה, היא אינה מתקרבת לרמה המצדיקה סיווג בקטגוריית שימור מאוימת יותר. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול מתמשך באמצעות בירוא יערות, שחמור במיוחד באזורי השפלה. הנטייה שלו לחיות באזורים גבוהים גורמת לכך שהוא מושפע פחות מעטלפים פיליפינים אחרים. העטלף הלוזוני נוכח בכמה אזורים מוגנים באי.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
עטלף ננסי מינדנאו

**עטלף ננסי מינדנאו** (שם מדעי: *Alionycteris paucidentata*) הוא סוג של עטלף קטן וכהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי מינדנאו בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק.

## תיאור
עטלף ננסי מינדנאו מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, ראש קטן, מעוגל וחרוטי ולוע קצר במיוחד. אוזניו קטנות ועגולות, עיניו בינוניות ונחיריו בולטים וצינוריים באורך של 4 מ״מ. שיניו קטנות ומספרם עומד על 26. עטלף ננסי המינדנאו הוא סוג קטן במיוחד: אורך ראשו וגופו 64–70 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–12 מ״מ; משקלו עד 18 גרם. הוא חסר זנב ובעל קרומי תעופה עבים. הוא דומה באנטומיה ובמרופולוגיה שלו לעטלף ננסי פישר, אך קטן וכהה ממנו.

לעטלף מינדנאו פרווה ארוכה ושעירה, כולל בחלק הראשון של האמה, בכפות הרגליים ובאצבעות. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לחום-שוקולד כהה או שחור מבריק עם כתמים בהירים על הכתף. הראש כהה יותר משאר הגוף. האוזניים שחורות וחסרות שיער עם שוליים בהירים מעט. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.

## תפוצה וביולוגיה
כפי שמרמז שמו, עטלף ננסי מינדנאו מצוי אך ורק באי מינדנאו בפיליפינים; בתוך האי, הוא מוגבל לאזור הצפוני, בתחומי נפת בוקידנון וכנראה גם בלאנאו דל-סור. בית הגידול שלו מורכב מיער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים, כשהוא שכיח יותר באזורים הגבוהים. התפוצה של המין נמצאת ברובה על מורדות ההרים המרכזיים בצפון האי: הר קלטונגן, הר קיטנגלאד והר ראגנג. בשל מיעוט הסקרים באזור, ייתכן שהוא מצוי על מורדות הרים נוספים במרכז מינדנאו.

בהתחשב בבית הגידול הבלתי נגיש, אורח החיים של המין אינו ידוע. הוא פעיל בלילה וישן ביום בעלווה הצפופה. התזונה שלו מורכבת מפירות קטנים, בעיקר ממשפחת המלסטומטיים. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה לאחר היריון של מספר חודשים.

## מצב
העטלף הננסי המינדנאואני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות שטווח התפוצה שלו כולל פחות מ-5,000 קמ״ר, בית הגידול ההררי והבלתי נגיש ברובו מגן עליו מפני איומים משמעותיים ששכיחים ביערות השפלה. מגמת האוכלוסייה יציבה לעת עתה. המין מצוי באזור מוגן אחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף סלים עלי

**עטלף סלים עלי** (שם מדעי: *Latidens salimalii*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לדרום הודו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1972 על ידי הממלוג התאילנדי קיטי תונגלונגיה  והוא קרוי על שם האורניתולוג ההודי סלים מויזודין עבדול עלי. המין מצוי בסכנת הכחדה עם אוכלוסייה שקטנה מ-1,000 פרטים ומאוים מצד בירוא יערות וציד.
## תיאור
עטלף סלים עלי מתאפיין בגולגולת רחבה וכלבית, בגוף קטן ובלוע קצר ורחב. האוזניים קצרות ומעוגלות, העיניים גדולות והנחיריים צינוריים. החך שלו צר מקדימה ומתרחב בחלק האחורי. על החך 13 רכסים כשארבעת הראשונים שלמים והשאר מופרדים באמצע. הניבים קטנים ולא מחודדים, והמלתעות העליונות רחבות וקצרות. מספר שיניו 26. אורך הראש והגוף של עטלף סלים עלי 102–109 מ״מ, אורך הזרוע 59–70 מ״מ ומשקלו עד 69 גרם. למין זה אין זנב, וכנף הזנב מצומצת למדי. כשהתגלה לראשונה, הוא נחשב בטעות כמין של כלב-מעופף.

הפרווה של עטלף סלים עלי קצרה ורכה והיא דלילה בכל הגוף להוציא את הסנטר, הגחון והזרועות. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום-שחרחר בצד העליון, לחאקי או אפרפר בצד התחתון. הראש זהה בצבעו לשאר הגוף או כהה יותר. הכנפיים, האף, הרגליים והאוזניים שחרחרים. השוקיים, פנים האוזניים, הגב והפנים דלילים בשיער ובעלי גוון ורדרד.
## תפוצה וביולוגיה
עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי.

עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג.
## מצב
עטלף סלים עלי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האוכלוסייה הקטנה שלו שמספר נמוך מ-1,000 פרטים והירידה המתמשכת במספריו שצפויה להגיע לשיעור של 20% מהאוכלוסייה עד אמצע המאה ה-21. האיומים העיקריים על המין הם ציד לבשרו ולאבריו המשמשים ברפואה המסורתית כתרופה למחלות נשימה, בירוא יערות לצורך תעשיית העץ או הגדלת שטחי חקלאות, והפרעה אנושית במערות שבהם הוא חי.

עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:הודו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף פרחים זנוב

**עטלף פרחים זנוב** (שם מדעי: *Notopteris*) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1859 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא ידוע בזנבו הארוך. עטלף הפרחים חי ביערות טרופיים וניזון מצוף ואבקה. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול וציד והאוכלוסיות של שני המינים שלו נמצאות בירידה.
## תיאור
עטלף הפרחים הזנוב מתאפיין בראש משולש וצר, בגוף קטן עם שוקיים מוארכים ובלוע מחודד ודק. העיניים גדולות, האוזניים קטנות ומעוגלות והלשון ארוכה, רחבה ומכוסה בקצה בגבשושיות. הכנפיים מחוברות לחלק התחתון של עמוד השדרה ונותנים לו מראה של גב חשוף למחצה. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הזנובים 93–110 מ״מ, אורך הזרוע 58–69 מ״מ ואורך הזנב 43–62 מ״מ; המשקל נע בין 56 ל-73 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.

הסוג מזוהה בזכות זנבו הארוך שמכיל 10 חוליות ולא אופייני לעטלפי הפירות. כנף הזנב כוללת קרומים קצרים לאורך פנים הרגליים. נוסחת השיניים כוללת 26–28 שיניים. הניבים ארוכים והחותכות התחתוניות גדולות במיוחד. אצל עטלפים בוגרים, נושרים לעיתים קרובות חלק מהחותכות העליונות.

לעטלף הפרחים פרווה צפופה וקצרה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום זית לערמוני, חום-אפרורי או אפור כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והחלק התחתון של הגב כהה בצורה בולטת בגלל קרומי הכנף. הכנפיים, הזנב והרגליים בצבע שחור מבריק. הזרועות, השוקיים והחוטם בצבע בורדו-ורוד. האוזניים ורודות עם קצה כהה.
## תפוצה וביולוגיה
עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה ואין ביניהם חפיפה. התפוצה של הסוג כוללת את פיג'י, ונואטו וקלדוניה החדשה ואולי גם באיי הנאמנות הסמוכים לקלדוניה. מבין איי פיג׳י הם נוכחים בויטי לבו, ונואה לבו וטאבאוני ומבין איי ונואטו ניתן למנות את טאנה, איי אנטום, ארומנגו, אפאט, מוטה לבה וסנטה מריה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, כרי דשא תת-אלפינים, מטעים ובתה חופית, והם מצויים הן בשפלות והן באזורים הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים. הם מבקרים לעיתים קרובות ביערות משניים, בגינות ובאזורים עירוניים בחיפוש אחר מזון.

המינים בסוג חיים בבדידות, בקבוצות קטנות של 25 פרטים או במושבות גדולות של מאות עד אלפי פרטים. הם מבלים את שעות היום בשינה במערות גיר וחללי עצים, ויוצאים לפעילות עם רדת החשיכה בגפם, בזוגות או בקבוצות קטנות. בדרך כלל, יש להם מדי לילה מסלול קבוע, והם נוטים להישאר באותו אזור לאורך זמן. עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים ומסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הארוכה כדי לחלץ צוף ואבקה מתפרחות. גודלם הקטן מאפשר להם לתמרן ביעילות ביער הצפוף בדרך לתפרחות והרגלי התזונה שלהם הופכים אותו למאביקים חשובים בפיג׳י, ונואטו וקלדוניה. מדי שנה יש ככל הנראה שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה גור יחיד בכל פעם.

שני המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות, ציד, כרייה, הפרעה אנושית, הכנסת מינים פולשים ועיור, כאשר מין אחד במצב פגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN). התפוצה המוגבלת שלהם, הופכת אותם לפגיעים מפני סופות טרופיות. האוכלוסייה של שני המינים יחדיו אינה עולה על 10,000 פרטים והמגמה שלה נמצאת בירידה מתמשכת.
## מינים
* עטלף פרחים ניו-קלדוני (*Notopteris neocaledonica*) - אנדמי לקלדוניה החדשה.
* עטלף פרחים פיג'יאני (*Notopteris macdonaldi*) - מצוי בפיג׳י ובונואטו וכנראה היה קיים בעבר בטונגה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1859
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף פרחים כהה

**עטלף פרחים כהה** (שם מדעי: *Melonycteris* או *Nesonycteris*) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1877 על ידי הזואולוג האירי ג’ורג׳ אדוארד דובסון והוא קרוב לסוגים עטלף פרחים ועטלף פרחים זנוב. המינים בסוג התחלקו בעבר לטקסון מונוטיפי עצמאי ושני מינים ששויכו לסוג Nesonycteris. עם זאת, בהמשך התברר שהשניים אינם כה שונים מהטקסון המונוטיפי שהתגלה לפניהם, והשלושה אוחדו לסוג יחיד עם שני תת-סוגים. עם זאת, בטקסונומיות מסוימות עדיין ניתן לראות את החלוקה הישנה.
## תיאור
עטלף הפרחים הכהה חולק קווי דמיון עם סוגים אחרים בתת-משפחת עטלפי הצוף: ראשו גדול וחרוטי, גופו גוצי וחרטומו צר ומחודד. עיניו גדולות, אוזניו צרות ואליפסיות ואפו קטן. לשונו ארוכה ועטויה בגבשושיות בקצה. השוקיים שעירות והזרועות כמעט עירומות לחלוטין. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הכהים 77–106 מ״מ ואורך הזרוע 55–65 מ״מ; משקלם עד 63 גרם. הסוג נטול זנב, וקרום התעופה האחורי שלו גדול ומפותח.

למין אחד בסוג יש טופר על האצבע המורה בעוד שאצל שני המינים האחרים היא נעדרת. הסוג מאופיין על בסיס נוסחת השיניים שלו שכוללת 32–34 שיניים; יש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה בעוד שבלסת התחתונה מספרם נע בין 2 ל-4; יש לו גם 6 מלתעות ו-6 טוחנות.

לעטלף הפרחים פרווה קצרה וצפופה. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לאוכרה או זהוב עמוק. אצל אחד המינים בסוג הבטן כהה בהרבה מהגב והצלעות, בעוד שאצל שני המינים האחרים היא חיוורת. הכנפיים בצבע שחור מבריק והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
## תפוצה וביולוגיה
עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה, בה הם מצויים רק בארכיפלג ביסמרק והארכיפלג של איי שלמה. שני הארכיפלגים שייכים למדינות איי שלמה ופפואה. בארכיפלג ביסמרק יש נוכחות של מין אחד באיים הגדולים בריטניה החדשה ואירלנד החדשה. התפוצה של שני המינים האחרים היא באיי שלמה, ומתחלקת בין המזרח למערב: החלק המזרחי כולל את גוודלקנל, קולומבנגרה, מלייטה, ג’ורג'יה החדשה, איי ראסל, סן קריסטובל, ואנגונו, גטוקאה, ראנונגה, וולה לוולה וטטפארה, והחלק המערבי כולל את בוגנוויל, אובלירי, אלו, צ’ויסול, פאורו, מונו, סנטה איזבל ואיי נגלה. בית הגידול על עטלפי הפרחים כולל יער גשם טרופי, יער עננים ובתה חופית. הם מצוים בשפלות, בחופים וברכסים הרריים עד רום 1,600 מטר מעל פני הים.

המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום תחת דקל, קוקוס ובננה. הם ניזונים בעיקר מצוף, אבקנים, מיץ פירות ופרחים של העצים הללו, ובשל כך מבלים רק 36% מזמן הפעילות בטיסה. הן הזכרים והן הנקבות של עטלפי הפרחים טריטוריאליים במיוחד, והם מגנים בקנאות על שטח עשיר במזון מפני עטלפים מאותו הזוויג. הרבייה ככל הנראה מונוגמית ויש שתי המלטות בשנה. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג וסביר להניח שהוא דומה בפרטים רבים לעטלפי פרחים אחרים.

המינים בסוג נמצאים במצב שפיר לעת עתה. המרת יערות למטעי קקאו ובננה פחות משפיעה עליהם מעטלפים אחרים, שכן גם המטעים מספקים להם את המזון הדרוש. העובדה שהסוג אינו שוכן במערות ואינו חי במושבות גדולות, מפחיתה את איום הציד.
## מינים
בסוג זה 3 מינים:
* עטלף פרחים שחור-בטן (*Melonycteris melanops*) - אנדמי לארכיפלג ביסמרק.
* עטלף פרחים פרדוליס (*Melonycteris fardoulisi*) - מצוי במזרח איי שלמה.
* עטלף פרחים וודפורד (*Melonycteris woodfordi*) - מצוי במערב איי שלמה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' אדוארד דובסון
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף ננסי פישר

**עטלף ננסי פישר** או **עטלף פירות ננסי** (שם מדעי: *Haplonycteris fischeri*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאיי הפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1939 על ידי הזואולוגית האמריקנית ברברה לורנס. האוכלוסייה של המין ברחבי האיים מפגינה שונות גנטית משמעותית (בפרט באי סיבויאן), כך שייתכן שהעטלף הננסי יהפוך בעתיד לסוג בעל 2 מינים או אפילו 5 מינים.
## תיאור
עטלף פישר מתאפיין בגוף כדורי וקומפקטי, ראש גדול ועגלגל עם לוע קצר מחודד. הנחיריים ארוכים במיוחד ודמויי צינור. האוזניים קצרות ועגולות והעיניים בנוניות בגודלן. האגודל ארוך במיוחד. מספר השיניים של המין קטן יחסית (24), אך הן גדולות יותר מאצל מינים אחרים. החותכות העליונות ארוכות בצורה יוצאת דופן. עטלף ננסי פישר הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 65–80 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–16 מ״מ; משקלו נע בין 16 ל-21 גרם. הזנב חסר וכנף הזנב מצומצמת.

לעטלף הננסי פרווה ארוכה וצפופה, והיא משתרעת אף לעבר קרומי הכנף וכפות הרגל. צבעה הכללי נע בין חום קינמון לחום אדמדם או ערמוני כשהגחון והחזה נוטים להיות אפרפרים ושזורים בשיער כסוף. לזכרים יש בצדדי הצוואר בלוטות שמפרישות חומר שמנוני בצבע כתום שצובע את הכתפיים והצוואר. הכנפיים והאוזניים שחומות, אדמדמות או ערמוניות. השוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו או ורדרד.
## תפוצה וביולוגיה
העטלף הננסי אנדמי לפיליפינים ומצוי ברוב האיים שלה: לוזון, לייטה, סבו, נגרוס, מינדנאו, בוהול, ביליריאן, קטנדואנס, מרינדוק, פאנאי, דינאגאט, מינדורו, סאמאר ופאלאווי; הוא בולט בהיעדרותו מפאלאוון, ארכיפלג סולו, האי קמיג׳ואין ואיי בטנס. בית הגידול של העטלף הננסי מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ולח, יער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים. בגבהים הללו, העטלף הננסי הוא מין העטלף הנפוץ ביותר בפיליפינים.

העטלף הננסי פעיל בשעות הלילה ולן ביום על צמרות העצים. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות (בפרט פיקוס ופלפל), ואולי גם מפרחים. הוא נחשב למפיץ זרעים בולט באיי הפיליפינים. עונת הרבייה נופלת בין מאי לספטמבר ולאחר מכן מתרחשת דיאפאוזה של 8 חודשים בהתפתחות העובר, שמובילה בסופו של דבר למשך ההיריון הארוך ביותר בקרב העטלפים - 11 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל בגיל 10 חודשים ומגיע לבגרות סביבות 3–5 חודשים לנקבה ו-11 חודשים לזכר. תוחלת החיים של העטלף הננסי 4–10 שנים.
## מצב
העטלף הננסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה בבתי גידול גבוהים ובלתי נגישים שבהם האיומים האנושיים מינימליים, כמו גם סובלנותו להפרעות אנושיות בבתי גידול נמוכים. מגמת האוכלוסייה שלו יציבה ולא צפויה ירידה במספריו בטווח הקרוב. האוכלוסיות בשפלה מאוימות מצד אובדן בית גידול באמצעות כריתת עצים, שרפה והמרה לחקלאות. העטלף הננסי מצוי במספר אזורים מוגנים הפזורים ברחבי האיים.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1939
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ברברה לורנס
קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף לוקאס

**עטלף לוקאס** או **עטלף כהה** (שם מדעי: *Penthetor lucasi*) הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1880 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון ונחשב עד 1912 כמין בסוג כלב-מעופף. יש לו 2 תת-מינים. משמעות השם המדעי שלו היא ״עטלף שנמצא באבל״, בהתייחס לצבע הכהה של פרוותו.
## תיאור
לעטלף לוקאס גוף קטן, ראש כלבי רחב וחרטום קצר. העיניים גדולות, והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ואונה קטנה. הנחיריים גדולים, בולטים ומופרדים בתלם עמוק. השוקיים ארוכות מאוד וחסרות שיער, הזנב דק, וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. המין מזוהה באמצעות מורפולוגיה שונה של השיניים, ובכך שהחותכות החיצוניות העליונות כמחצית מגודלן של הפנימיות. אורך הראש והגוף של עטלף לוקאס 85–115 מ״מ, אורך הזרוע 57–62 מ״מ ואורך הזנב 8–13 מ״מ; משקלו עד 44 גרם.

הפרווה של עטלף לוקאס קצרה ודלילה ביחס לכלב המעופף - בפרט באזור העורף והצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי או חום כהה והיא נוטה להיות חיוורת יותר בגחון ובצוואר. הראש שחרחר והעורף אפור. הכנפיים שחורות מבריקות או חומות כהות. השוקיים, הזרועות והחוטם ורדרדים.
## תפוצה וביולוגיה
עטלף לוקאס מצוי בדרום-מזרח אסיה; הוא נפוץ בחצי האי המלאי ובאיים סומטרה ובורנאו; באי האחרון הוא מצוי בצד האינדונזי (קלימנטן), בצד המלזי (סארוואק) ובתחומי נסיכות ברוניי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלה ובגבעות נמוכות עד רום 600 מטר מעל פני הים.

עטלפי לוקאס לנים בשעות היום במערות ונקיקי סלעים במושבות גדולות של עד 100 פרטים. הם מתעוררים ומתחילים לחפש מזון בשעות הדמדומים באמצעות חוש הריח והראיה. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מפירות, והם נוהגים לשאת את המזון ולאכול אותו במקום הלינה. הם מהווים מזיקים משמעותיים למטעי פירות הסמוכים לבית גידולם ומאידך מפיצים זרעים ביערות. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים. לאחר ההזדווגות, התפתחות העובר מושהת למשך מספר חודשים עד להתחלת ההיריון בפועל.

## מצב
עטלף לוקאס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחותו במספר רב של אזורים מוגנים, סובלנותו להפרעה אנושית בבית הגידול, ואף על פי שמגמת האוכלוסייה בירידה היא אינה עדיין ברמה משמעותית המצדיקה הכללה בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על העטלף קשורים בעיקר לפגיעה בבית הגידול: חציבת אבני גיר בסמוך למערות והפרעה לעטלפים השוכנים בהם, כריתת יערות לצורך תעשיית העץ, המרה למטעים אקזוטיים או הרחבת שטחי חקלאות.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:בורנאו: יונקים
קטגוריה:סומטרה: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
עטלף צינורי מדומה

**עטלף צינורי מדומה** (שם מדעי: *Paranyctimene*) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים לגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1942 על ידי הזואולוג האמריקני ג׳ורג׳ הנרי המילטון טייט והוא קרוב חיצונית וגנטית לסוג עטלף צינורי הססגוני והגדול יותר. הסוג נחשב במקור לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף בשנת 2001.
## תיאור
לעטלף הצינור המדומה גולגולת רחבה, מוצקה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות ורחבות. העיניים גדולות, האוזניים קצרות ועגולות והלוע רחב ועגול. הנחיריים ארוכים במיוחד ודומים לצינור. הזנב קצר יחסית וכנף הזנב בלתי מפותחת. הלסתות שלו חזקות עם שיניים מפותחות וניבים חזקים וארוכים במיוחד. החותכות התחתונות נעדרות. במראהו הכללי הוא דומה מאוד לסוג עטלף צינור, אך המורפולוגיה של השיניים שונה במקצת והחך ארוך יותר. עטלף הצינור המדומה קטן יותר מעמיתו: אורך ראשו וגופו 63–93 מ״מ, אורך הזרוע 54–58 מ״מ ואורך זנבו 12–21 מ״מ; משקלו 21–33 גרם.

הפרווה של עטלף הצינור המדומה קצרה ועבה. צבעה הכללי כהה יותר מהסוג השני, ונע בין חום אפרורי לחום כהה. הגחון והחזה חיוורים יותר וצבועים בצהבהב חיוור, זהוב או אוכרה. הראש בולט בצבעו הכהה (שוקולד שחור או חום כהה), הפס הגבי שמאפיין את הסוג השני נעדר אצלו. הכנפיים צבועות בירקרק, אדמדם או חום כהה והן מנומרות בדלילות בכתמים צהבהבים או לבנים. האוזניים חומות עם קצוות לבנים והן אינן מנומרות בצהוב כמו אצל הסוג השני. הנחיריים שחורים או ירקרקים - תלוי במין.

## תפוצה וביולוגיה
עטלפי הצינור מצויים בעיקר באי גינאה החדשה - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי. בנוסף הם מצויים באיים הסמוכים ואיאגו וסוולאווטי. טווח התפוצה הספציפי של המינים אינו ידוע, אך ייתכן שמין אחד מאכלס את החלק הצפוני של האי ומין אחד את החלק הדרומי. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער גדותיים ויער מנגרובים בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,350 מטר מעל פני הים.

אין מידע אודות האקולוגיה של הסוג, וסביר להניח שהוא דומה באורח חייו לקרובו. המינים בסוג בודדים, פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בעלווה הצפופה. הם ניזונים בעיקר ממיץ של תאנים ופירות שונים וסוחטים חתיכות פרי עד תום ולאחר מכן יורקים אותם. הם אינם תלויים בנוכחות גופי מים. הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחר מכן הנקבה ממליטה גור יחיד. המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), ובשל אורח חייהם הבודד הם לא מאוימים מציד כמו עטלפים החיים במושבות גדולות.
## מינים
בסוג זה 2 מינים:
* עטלף צינורי ירוק (*Paranyctimene raptor*)
* עטלף צינורי איתן (*Paranyctimene tenax*)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1942
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' הנרי המילטון טייט
קטגוריה:עטלפי פרי