קבר רבי מאיר בעל הנס

[250px|ממוזער|שמאל|תמונת הקבר בשנת [1894]]
ממוזער|250px
מקום **קברו של ה[[תנא]] [[רבי מאיר]]**, מצוי לפי ספרות חז"ל באסייא. לפי התלמוד בסוף ימיו נאלץ לגלות לבבל ונקבר באסייא, אך ביקש להניח את ארונו על חוף הים, כדי שילחכו גלי ימה של ארץ ישראל את ארונו. הנוסע בנימין מטודלה בן המאה ה-12, תיאר את קברו של רבי מאיר בבבל. אמנם, באותה תקופה החלו כבר לציין את מקום קבורתו גם בתחומי ארץ ישראל. רבי שמואל ב"ר שמשון, בין עולי הרגל הראשונים לתעד את קברו בטבריה, מציין את קברו גם בנבוריה. החל מהמאה ה-18 הקבר נקרא על שם "רבי מאיר בעל הנס". כיום, הקבר בטבריה נחשב לאחד מקברי הצדיקים המפורסמים בארץ ישראל ובעולם. במתחם הקבר מצוי בית כנסת גדול וכולל.

## מסורת הקבר

בשנת 1170 לערך, ביקר בבבל הנוסע היהודי המפורסם בנימין מטודלה והוא מציין את קברו של רבי מאיר בעיר "חילה" (ייתכן שמדובר באל-חלה).
בשנת 1180 לערך, ביקר בבבל נוסע יהודי מפורסם נוסף בשם רבי פתחיה מרגנסבורג. גם הוא ציין את קברו של רבי מאיר בחילה, אך הוסיף שהערבים מכנים את הקבר בשם קבר "מאיר אל חנק" והיהודים קבר "רבי מאיר חנקי". פתחיה מסביר שם זה באגדה מקומית, לפיה הקבר של רבי מאיר היה מקודש בעיני היהודים וגם המוסלמים בבבל. הם הקימו מבנה מפואר סביבו, מקושט בדברי פאר, ביניהם אבנים יקרות. יום אחד ביקר הסולטן בקבר, חשק באחת האבנים וגנב אותה. בלילה, הופיע רבי מאיר בחלומו ותפס בגרונו עד שלא יכל היה לנשום. רבי מאיר הסכים לשחררו רק אם למחרת, קבל עם ועדה, יחזיר את האבן למקומה. אכן הסולטן החזיר את האבן ומאז, רבי מאיר כונה "החונק".

בהמשך מסעו, פתחיה ביקר גם בעיר טבריה, שם הראו לו "לצד דרום, דרך חמי טבריה", קבר המיוחס לרבי מאיר. רבי פתחיה מעיר: "זה אינו נכון" היות שרבי מאיר נקבר, לפי בקשתו, על שפת נהר הפרת בבבל.

רבי שמואל ב"ר שמשון (1210 לערך), בחיבור "מסע דפליסטינא", תיאר את קבר רבי מאיר בטבריה.
אלא שרבי שמואל ב"ר שמשון תיאר את קבר רבי מאיר גם בנבוריה.
עדות נוספת למסורת קברו בטבריה באותה תקופה (1215 לערך), מצויה בכתבי מנחם החברוני.

### רבי מאיר אחר
בעוד רוב עולי הרגל מזהים את קבר רבי מאיר עם התנא רבי מאיר, רבי משה באסולה (בן המאה ה-16), סבור כי אין מדובר בתנא רבי מאיר: "יש ציון של אבנים זקוף במישור, ושם מתקבצים להתפלל ערב ובוקר, אומרים כי שם נקבר אחד ששמו ר' מאיר שנשבע שלא ישב עד כי יבוא שילה ונקבר מעומד, **ואיננו סתם ר' מאיר דמתניתין**".

יעקב השליח (המאה ה-13, כתב כי בטבריה קבור ר' מאיר קצין. חוקרים רבים (כגון, פרופ' מאיר איש-שלום) סבורים שמדובר ברב צרפתי מהעיר קצין, מבעלי התוספות, ולא ר' מאיר התנא.

השם "רבי מאיר בעל הנס" מופיע לראשונה בשני ספרים שיצאו לאור במאה ה-16 - "יחוס אבות" (1537) ו-"יחוס הצדיקים" (1561), אלא שבהם גם רשום שהוא קבור בגוש חלב "ולא בטבריא". בספרו של רבי יחיאל היילפרין "סדר הדורות" שיצא לאור ב-1769 (23 שנים לאחר פטירת מחברו), כתב היילפרין כי בטבריה קבור ר' מאיר תלמיד אלישע ובגוש חלב קבור ר' מאיר בעל הנס, והוסיף "ולא ידעתי אילו מהשניים מי הם". הרב מרדכי שרעבי (המאה ה-20), הכחיש בתוקף שר' מאיר קבור בטבריה וסבור כי הקבר המיוחס לתנא רבי מאיר הוא קברו של רבי מאיר ש"ץ בעל האקדמות לחג השבועות, שחי בזמנו של רש"י.

## האתר
ממוזער|מרכז|500px
החל מהמאה ה-18 התפרסם הקבר בעולם היהודי בזכות קופות הצדקה למען עניי ארץ ישראל, שהופצו תחת השם "קופות רבי מאיר בעל הנס" או "קופות רמבעה"ן". קופת צדקה זו נוסדה בשנת 1744 על ידי הרב חיים אבולעפיה, מחדש היישוב היהודי בטבריה באותה עת. הרב אבולעפיה הבין שכדי לעלות את קרנה של טבריה בעולם היהודי ולמשוך אליה מתיישבים, עולי רגל ותרומות, קברו של ר' מאיר התנא אינו מספיק. יש לקשור סביבו הילה אגדתית וניסית שתמשוך קהל רב להשתטח על הקבר ולבקש בקשות שונות באופן פיזי וממשי או מרחוק, בעזרת תרומות. הרב אבולעפיה גם פרסם את מילות הקריאה המיוחדת בעזרתה יש לפנות לר' מאיר בעל הנס - "אלהי מאיר, ענני!". מילים אלו מופיעות על כל קופסאות הצדקה של רבי מאיר בעל הנס ונאמרים על ידי כל המבקר את קברו.

בשנת 1790 נעשתה קופת רמבעה"ן לקופה משותפת לספרדים ואשכנזים.
למרות כספי הצדקה והתרומות שזרמו מכל העולם היהודי, הקבר עצמו נשאר ללא שינוי - תלולית אדמה ועליו גל אבני בזלת שחורות. במשך הזמן, אבנים אלו הוסרו ובמקומן הונחה אבן גדולה ועגולה, קרוב לוודאי אבן ריחיים עתיקה. בתחילת המאה ה-19 נבנה מבנה סביב הקבר אך הוא חרב ברעידת אדמה ב-1837. כ-25 שנה לאחר מכן, הונחה אבן ריחיים גדולה נוספת על הקבר.
בשנת 1866, הקהילה הספרדית של טבריה גדלה מאוד לאחר גל עליה ממרוקו. ועד הקהילה הספרדית קנה, ב-1866 את חלק האדמה עליו נמצא הקבר מידי השלטון העות'מאני. בשנת 1867 נבנה במתחם הקבר בית כנסת שנקרא בשם "כתנות אור" ונוסדה ישיבה ספרדית בשם "מאיר בת עין". לפי הרשום בעיתון "המגיד" מתאריך 20 ביוני 1867, בעת הבניה אירע נס במקום. הפועלים נאלצו להזיז את אבני הריחיים מעל הקבר והתחייבו להחזירם למקום באותו ערב. למרות מאמצים רבים הם לא הצליחו להזיז את האבנים חזרה. אך לפני שאבדו את תקוותם להצליח, אירע הנס, האבנים נעמדו וחזרו בעצמן למקומן, כאילו לא הוזזו כלל. תיאור הנס בעיתון גרם לגל של תרומות שזרם מקהילות רבות מבירות ועד סינגפור. בשנת 1900 נוסדה במקום ישיבת אור תורה.. בהמשך, נבנו בית כנסת וחדרי מלון לעולי רגל.
עד מלחמת השחרור, התפללו שם גם דייגים מוסלמים למטרת הצלחה בדייג והנצלות מסערות בים.
אתר הקבר מחולק לשני מתחמים, המתחם הספרדי (התחתון) והמתחם האשכנזי (העליון), המתחם הספרדי מתוחזק ומופעל על ידי משפחת ועקנין במסורת ירושה של דורות רבים, את המתחם האשכנזי מתחזקת ומפעילה ישיבת אור תורה.
במרתף, מתחת לאתר, נמצאו שני קברים נוספים המיוחסים לתלמידיו של רבי מאיר - רבי סומכוס ורבי שמעון בן אלעזר.
בליל פסח שני (י"ד באייר) נערכת במקום הילולה, שבה פוקדים את הציון אלפי מתפללים.

## קישורים חיצוניים

* קבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה האתר הרשמי
* אתר מוסדות "אור תורה" המחזיקים בקבר (במתחם האשכנזי)
* קבר רבי מאיר בעל הנס באתר "נלך".

## הערות שוליים

מאיר בעל-הנס
קטגוריה:טבריה: קברים ובתי קברות
קטגוריה:ארץ ישראל: מאוזוליאומים
קטגוריה:רבי מאיר