open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
We Can't Stop

**We Can't Stop** (בעברית: **אנחנו לא יכולים להפסיק**) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-3 ביוני 2013 כסינגל הראשון מתוך האלבום הרביעי של סיירוס, Bangerz. במהלך טקס הפרסים של בילבורד 2013, הודיעה סיירוס שהשיר יצא ב-3 ביוני 2013.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי דיאן מרטל. ב-19 ביוני 2013 הוא יצא לאור ובתוך 24 השעות הראשונות שלו, זכה להצלחה גדולה וצבר 10.7 מיליון צפיות. נכון לאפריל 2017, השיר צבר 767 מיליון צפיות ולמעלה מ-2.8 מיליון לייקים. בקליפ ניתן לראות שיש מסיבה ושהאורחים עושים פעולות כגון: הרכבת גולגולת מצ'יפס ובעיטה בה, יצירת הר שעשוי מלחם לבן ושחייה בבריכה. הווידאו קליפ הועמד לפרסים רבים וקיבל כ-4 מועמדויות לפרסי ה-VMA (ביניהן "הקליפ הנשי הטוב ביותר") ול-"פרס המוזיקה של יוטיוב לווידאו השנה", "פרס מוזיקת העולם לקליפ הטוב ביותר בעולם". ברשימה של עשרת סרטוני המוזיקה הטובים ביותר של 2013, רולינג סטון הציב את השיר במקום הראשון.

נכון ל-8 באוקטובר 2021, הקליפ לשיר חצה את רף ה-900 מיליון צפיות ביוטיוב והופך לשירה השני של סיירוס שעושה זאת.

## קידום והופעות
ביום יציאתו של הסינגל השני מתוך האלבום, "Wrecking Ball", הופיעה סיירוס עם השיר בשיתוף הזמר רובין ת'יק בטקס פרסי ה-VMA. הופעה זו גרמה לביקורות חריפות שהוטחו נגד סיירוס על התנהגותה הפרובקטיבית וגררה תלונות לערוץ MTV. על פי התלונות, במהלך ההופעה הייתה לבושה סיירוס בלבוש חושפני, ביצעה אקטים בעלי מיניות וולגרית ורקדה בצורה פרובוקטיבית.

## מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים ובמכירות והיה במקום הראשון בבריטניה, ניו זילנד, וסקוטלנד ובעשרת המובילים בעוד 15 מצעדים נוספים בהם מצעד הבילבורד שבו הגיע למקום השני. בארצות הברית קיבל תואר 5 פלטינות לאחר שמכר כ-5,000,000 עותקים ובשוודיה ואוסטרליה קיבל פלטינה משולשת גם כן. בקנדה מכר כ-320,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה מרובעת. בבריטניה, מקסיקו, ניו זילנד, ונצואלה, ודנמרק הגיע למעמד פלטינה. באוסטריה, גרמניה, איטליה, ושווייץ קיבל תואר זהב.

### מצעדי עשור

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טימותי תומאס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ת'רון תומאס
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מייק ויל מייד איט
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי דיאן מרטל
קטגוריה:שירים על סמים
קטגוריה:שירי R&B עכשוויים אמריקאיים
קטגוריה:מחלוקות סביב טענות לתועבה במוזיקה
קטגוריה:שירים המעורבים במחלוקות הקשורות לפלגיאט
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: שירים
קטגוריה:שירי פלטינה מרובעת ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:שירי יהלום בברזיל
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
אריה גרושקביץ

**אריה (לייב) גרושקביץ** (ינואר 1897 - 18 בנובמבר 1960) היה ראש המועצה המקומית קריית מוצקין בין השנים 1941–1958.

## ביוגרפיה
גרושקביץ נולד בינואר 1897, למשפחת סוחרים דתית, בעיירה פלונסק, שבפולין. הוריו שכרו לו מלמדים פרטיים, כדי שלא ייחשף לרעיונות הציוניים של הנוער. עם זאת, כבר בגיל 17 הוא היה פעיל בתנועת "המזרחי", הציונית.

בשנת 1920, גויס גרושקביץ לצבא פולין. אחרי השירות הוא התחתן וקיבל עבודה, בוורשה במשרד של תנועת "המזרחי", בו גויסו כספים עבור היישוב העברי בארץ ישראל. במסגרת זאת, הגיע לארץ ישראל כתייר ב-1924 וב-1925. במהלך הביקור השני, גמל בליבו החלטה לעלות לארץ ישראל ולכן, התפטר ממשרתו. בישראל, קיבל עבודה כבנקאי בחיפה.

בשנת 1934 היה גרושקביץ מראשוני רוכשי המגרשים במה שכונה אז "שכונת מוצקין". בניית ביתו הושלמה בשנת 1936 ומשנה זו הוא כיהן, לסירוגין, כראש ועד שכונת מוצקין, עד שנת 1940. ב-1940, שכונת מוצקין הוכרה כמועצה מקומית ובשנת 1941 גרושקביץ נבחר לראשות המועצה.

כראש מועצה הוא השתדל למנוע בידול בין זרמי החינוך, לפי מפלגות וזרמים פוליטיים, ולמנוע זיקה מפלגתית של גורמים במועצה. ב-1958 הוא הודח מראשות המועצה על ידי קואליציה בראשות מפא"י, אך נשאר חבר מועצה.

בנו של אריה גרושקביץ, , נהרג בהיותו טייס במפציץ "ליברייטור" במלחמת העולם השנייה, כשמטוסו נפגע בקרב אווירי של להק צבא ארצות הברית עם מטוסי אויב בים הצפוני, ליד אנגליה. מקום קבורתו לא נודע. מועצת קריית מוצקין קראה רחוב על שמו את "רחוב אהרון".

אריה גרושקביץ נפטר ב-18 בנובמבר 1960, בדרכו חזרה לישראל בעת מביקור בלונדון. הוא הובא למנוחות בבית העלמין צור שלום.

ביתו של גרושקביץ, שהוסב לאחר פטירתו לספרייה עירונית, משמש בשנות האלפיים כארכיון ומוזיאון לתולדות העיר. שמו של הרחוב בו המבנה הוסב מ"התקווה" ל"גרושקביץ".

## קישורים חיצוניים
* אריה (לייב) גרושקביץ, באתר האינטרנט של עיריית קריית מוצקין
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ראשי מועצת קריית מוצקין
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המזרחי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות צור שלום
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - הנפשה

**פרס גלובוס הזהב עבור הסרט הטוב ביותר - הנפשה** הוענק בפעם הראשונה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-64 בשנת 2007. זו הייתה הפעם הראשונה שפרסי גלובוס הזהב יצרו קטגוריה נפרדת עבור סרטי אנימציה מאז הקמתם. המועמדים מוכרזים בינואר וטקס הפרסים מתקיים מאוחר יותר באותו החודש. בתחילה, רק שלושה סרטים היו מועמדים לסרט האנימציה הטוב ביותר, בניגוד לחמישה מועמדים במרבית הפרסים האחרים. הסרט של אולפני פיקסאר, "מכוניות" היה הזוכה הראשון בפרס. פרס סרט האנימציה הטוב ביותר לאחר מכן ניתן לאולפני פיקסאר שבע פעמים: "רטטוי" קיבל את הפרס ב-2008, "וול-E" קיבל את הפרס ב-2009, "למעלה" קיבל את הפרס ב-2010, *[[צעצוע של סיפור 3]]* זכה ב-2011, *[[אמיצה]]* זכה ב-2013, ו*[[הקול בראש]]* זכה ב-2016. ב-2012, *[[מכוניות 2]]* הפסיד ל*[[הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן]]*, ב2014, "בית ספר למפלצות" היה הראשון שלא זכה במועמדות וגם בשנת 2016, "הדינוזאור הטוב" הפסיד ל"הקול בראש". בשנת 2017, "מוצאים את דורי" גם לא זכה במועמדות. בשנת 2018 "קוקו" קיבל את הפרס. ובשנת 2019 "משפחת סופר על 2" הפסיד ל"ספיידרמן: ממד העכביש". איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד נותן חסות לטקס פרסי גלובוס הזהב משנת 1944.

סרטים באנגלית יכולים להיות מועמדים לקטגוריה אחת בלבד. לכן, סרטים המועמדים לקטגוריה זו אינם זכאים להיות מועמדים בסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, או לסרט הטוב ביותר - דרמה אם הדיאלוג העיקרי שלהם הוא באנגלית. למרות זאת, סרטים המועמדים עבור הסרט הזר הטוב ביותר זכאים להתמודד בקטגוריה זו.

## זוכים ומועמדים
ב-17 בנובמבר 2009, איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד הודיע שבטקס ה-67 של גלובוס הזהב, יהיו חמישה מועמדים עבור סרט האנימציה הטוב ביותר, שכן חברי האיגוד הצביעו בעד תיקון הכללים של הקטגוריה: סרטים זכאים חייבים להיות באורך סרט (70 דקות או יותר) עם לא יותר מ-25% פעולות חיות. אם פחות משמונה סרטי אנימציה יהיו זכאים למועמדות, הפרס לא יינתן, ובמקרה זה הסרטים יהיו זכאים למועמדות בפרס הסרט הטוב ביותר. אם פחות מ-12 סרטי אנימציה יהיו זכאים למועמדות, הקטגוריה תהיה מוגבלת לשלוש מועמדויות לשנה.

הערות:
* הזוכה בכל שנה מוצג ברקע זהוב.
* "†" מציין סרט שזכה בפרס האוסקר.
* "‡" מציין סרט שהיה מועמד לפרס אוסקר.
* "§" מציין זוכה בגלובוס הזהב שלא היה מועמד אפילו עבור פרס האוסקר בקטגוריה זו.

## ראו גם
* פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פרס גלובוס הזהב
לואיס מריאנו

**לואיס מריאנו** (בספרדית: **Luis Mariano**; 13 באוגוסט 1914 – 14 ביולי 1970) היה טנור ושחקן סרטים ממוצא ספרדי בסקי.

## ביוגרפיה
מריאנו נולד בעיר אירון, באזור הבסקי האוטונומי, בספרד בשם Mariano Eusebio González García, כבנו של מוסכניק ונהג מונית. בהיותו בן 14 עברה משפחתו לבורדו, בצרפת, שם למד בקונסרבטוריון. מריאנו שר בקברטים בבורדו וזכה להצלחה. הוא עבר לפריז, שם המשיך להופיע בשירה וגם בסרטים מוזיקליים. הוא זכה להצלחה רבה בתפקיד הראשי באופרטה היפה מקדיס (La Belle de Cadix), בו התחיל להופיע בסוף 1945.

הוא הופיע באופרות ובאופרטות רבות ומכאן נגזר כינויו "מלך האופרטה של פריז". מריאנו שר בבסקית (שפת האם שלו), בספרדית ובצרפתית שירים שהיו פופולריים בצרפת, בספרד, באמריקה הלטינית ובקוויבק.

הקריירה שלו ידעה הצלחות רצופות, כולל סבב הופעות ברומניה, ב-1966, אך בדצמבר 1969 חלה בדלקת כבד ונאלץ להפסיק את הופעותיו. ביולי 1970 מת בבית החולים משבץ מוחי.

מריאנו לא נישא מעולם.

## סרטים בהם הופיע
* 1937 Ramuntcho
* 1943 Le Chant de l'exilé
* 1946 L'Escalier sans fin
* 1947 Histoire de chanter
* 1947 Cargaison clandestine
* 1948 Fandango
* 1948 Je n'aime que toi
* 1949 Pas de week-end pour notre amour
* 1951 Andalousie
* 1951 El sueño de Andalucia
* 1951 Rendez-vous à Grenade
* 1952 Violettes impériales
* 1953 Paris chante toujours
* 1953 La Route du bonheur
* 1955 Quatre jours à Paris
* 1955 Napoléon
* 1956 Le Chanteur de Mexico
* 1956 À la Jamaïque
* 1956 Printemps à Paris
* 1958 Sérénade au Texas
* 1960 Candide ou l'Optimisme au XXe siècle
* 1964 Les Pieds dans le plâtre

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:זמרים ספרדים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:מוזיקאים בסקים
קטגוריה:זמרי אופרה צרפתים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1970
סיביר נובוסיבירסק (הוקי קרח)

**מועדון ההוקי קרח סיביר נובוסיבירסק** (ברוסית: **Хоккейный клуб «Сибирь» Новосибирск**) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר נובוסיבירסק שבסיביר המתמודד בחטיבת צ'רנישוב בליגת ההוקי הקונטיננטלית.

הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לחצי גמר גביע גגארין בעונת 2014/2015.

הקבוצה מארחת את משחקיה בהיכל הקרח המקומי בן 7,000 המושבים. באפריל 2018 מושל מחוז נובוסיבירסק אנדריי טראווניקוב הודיע על בניית היכל קרח חדש לקראת שנת 2023 שעלות בנייתו נאמדת ב-5 מיליארד רובלים.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1962 לאחר מיזוג קבוצות ההוקי קרח "דינמו נובוסיבירסק" ו"חימיק נובוסיבירסק".

בתקופה הסובייטית הקבוצה לא הגיעה להישג משמעותי ולא העפילה לליגת העל הסובייטית בהוקי קרח, הקבוצה התמודדה לרוב בליגה הבכירה, אחת מליגות המשנה בהוקי קרח.

גם לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה נכשלה בהגעה להישגים משמעותיים באליפות רוסיה בהוקי קרח. ברם, החל מעונת 2008/2009 הקבוצה נוטלת חלק בליגת ההוקי הקונטיננטלית ובעונת 2015 אף העפילה לחצי גמר גביע גגארין.
## הישגים לפי עונה
### ברית המועצות

### רוסיה

#### KHL

## מאמני הקבוצה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות הוקי קרח רוסיות
קטגוריה:נובוסיבירסק: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות KHL
נורית בר-יוסף

**נורית בר-יוסף** (באנגלית: **Nurit Bar-Josef**, נולדה ב-1975 בבוסטון) היא כנרת יהודיה אמריקאית, בת לאב ישראלי ואם אמריקאית. בשנת 2001 מינה אותה המנצח ליאונרד סלטקין לקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית (הצעירה ביותר שמונתה עד אז לתפקיד זה בתזמורת אמריקאית חשובה). קודם לכן, משנת 1998 עד 2001 הייתה משנה לנגן הראשי של התזמורת הסימפונית של בוסטון ושל תזמורת הטיילת של בוסטון ובעונת 1998-1997 הייתה משנה לנגן הראשי בסקציית הכינור השני של תזמורת סנט לואיס.

## חייה
נורית בר-יוסף למדה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל אהרון רוזנד ואחר בג'וליארד בניו יורק אצל רוברט מאן.

בר-יוסף הופיעה כסולנית עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הסימפונית הלאומית, התזמורת הסימפונית ותזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת סנט לואיס ועוד. בנגינת מוזיקה קאמרית הופיעה בפסטיבל המוזיקה הקאמרית של סיאטל, בפסטיבל המוזיקה של אספן, בטנגלווד ועוד. עם זאת, היא אינה רואה את עצמה כסולנית אלא ככנרת, המופיעה מדי פעם כסולנית. מופת הביצוע שאליו היא נושאת עיניה הוא יצחק פרלמן, שאל הקול שלו היא שואפת להשתוות.

נורית בר-יוסף הייתה בין מייסדי קבוצת הנגנים הקאמריים של מרכז קנדי ונמנתה עם חברי הקבוצה במשך תשע שנים, כמו כן, היא ממייסדי רביעיית דריידן. היא הופיעה בבית הלבן עם מאסטרו כריסטוף אשנבאך.

בר-יוסף נישאה ביולי 2010 לאריך הקשר, נגן בסון. השניים חיים בוושינגטון.

נורית בר-יוסף מנגנת בכינור ז'אן באטיסט ויום משנת 1871, בהשאלה מן הספרייה.

## פרסים ואותות הוקרה
* פרס ראשון בתחרות התזמורת הסימפונית של בוסטון
* פרס ראשון בתחרות התזמורת הסימפונית של אוניברסיטת וולסלי
* פרס ראשון בתחרות קורפוס כריסטי לאמנים צעירים
* פרס ראשון בתחרות הקונצ'רטו של ג'וליארד

## קישורים חיצוניים

* וושינגטון ג'ואיש ויק, ריאיון עם נורית בר-יוסף 14 בינואר 2015                                            
*  ביוגרפיה קצרה של נורית בר-יוסף באתר תזמורת הנוער הפילהרמונית של אמריקה                                               (AYPO)
*  נורית בר-יוסף באתר של רביעיית דריידן

## הערות שוליים

קטגוריה:כנריות אמריקאיות
קטגוריה:כנריות יהודיות
קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרות מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
Injustice: Gods Among Us

**Injustice: Gods Among Us** (בתרגום לעברית: **אי-צדק: אלים בינינו**) הם שני משחקי לחימה, המבוססים על היקום הבדיוני של DC קומיקס וסדרה של חוברות קומיקס בשם זה. המשחקים פותחו על ידי NetherRealm Studios ופורסמו על ידי האחים וורנר עבור פלייסטיישן 3, Xbox 360, Wii U. המשחק הראשון פורסם באפריל 2013 בצפון אמריקה, אירופה, אוסטרליה, וביוני 2013 ביפן. גרסה מורחבת של המשחק, שכותרתו "Injustice: Gods Among Us - Ultimate Edition", שוחררה בנובמבר 2013 עבור פלייסטיישן 3, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן ויטה, Xbox 360, ו-Microsoft Windows. המשחק השני יצא ב-2017 ל-פלייסטיישן 4.
אפליקציה חינמית למשחק הראשון ואפליקציה בכסף למשחק השני שוחררו גם עבור אנדרואיד ו-iOS. במשחק הראשון יש דמויות של האחים וורנר (די. סי. קומיקס) מ-1938-1992 ובמשחק השני יש דמויות של האחים וורנר (די. סי. קומיקס) ומיראז' סטודיוס מ-1938-2007.

## עלילה
בקומיקס שיצא ב-2013 בשם זה, ביקום מקביל מס' 22 ב-2008 הג'וקר ממלכד את לויס ליין בפצצת אטום וסופרמן בטעות מפעיל אותה ומשמיד את מטרופוליס. ברגע נדיר, אף על פי שתמיד התנגד להרג, סופרמן רוצח את הג'וקר במו ידיו כנקמה.

בסיפור המשחק, באמצע קרב בין גיבורי-העל לנבלי-העל של יקום DC של היקום המרכזי ("המציאות שלנו") חמישה גיבורים (באטמן, גרין לנטרן, אקווה-מן, החץ הירוק ווונדר וומן) ונבל אחד (הג'וקר) נשאבים ליקום המקביל 5 שנים אחרי הפיצוץ וסופרמן האלמן שולט בעולם ביד קשה ורצחנית, עדיין מתאבל על לויס ליין. היחידים שמתנגדים לו הם באטמן (ה"מקומי") ולקס לות'ר, שביקום הזה אינו נבל, כשהם נעזרים בהארלי קווין ובדת'סטרוק. הג'וקר ה"מקומי" המת הפך לקדוש מעונה בגות'אם סיטי, והג'וקר של המציאות האמיתית מנסה למלא את מקומו. ה"סטורי" של המשחק כולל קרבות נגד כפילים מרושעים (כולל הפקח הירוק נגד פקח צהוב מושחת, דמות שלקוחה מקומיקס DC בו קיים יקום ביזארו). ארס פחות מרושע במציאות החלופית. בסיום המשחק סופרמן המרושע נכלא בתא מיוחד שכולל קרני שמש אדומה, שמפשיטים אותו מכוחות.

המשחק השני מתרכז ביקום החלופי עם קפיצות בין 2013 ו-2017, שנה בה ברייניאק פולש לכדור הארץ וסופרגירל וסופרמן המרושע מצטרפים ללחימה בו.

במשחקי הסמארטפון ישנם קלפי לוחמים, חלקם מבוססים על המשחקים וחלקם על גרסאות קומיקס/קולנועיות/טלוויזיוניות של הלוחמים, ואף על יקומים מקבילים ("ארץ 2", "סופרמן: הבן האדום" ועוד). גם ריידן, סאב זירו וסקורפיון ממשחקי "מורטל קומבט" "מתארחים" בגרסאות שונות שלהם. להמציאות שלנו יש 46 קלפים ולעוול כדור הארץ יש 24 קלפים.

דמויות נוספות: קאטוומן, נייטווינג, ביין, סולומון גרנדי, סינסטרו, הוקגירל, רייבן, סייבורג, צבי הנינג'ה, הלבוי. במשחק השני: גורילה גרוד, הקנרית השחורה, פויזן אייבי, הדחליל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:DC קומיקס
קטגוריה:משחקי קרוס-אובר
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2013
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2017
קטגוריה:משחקי לחימה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 4
קטגוריה:משחקי Wii U
קטגוריה:משחקי Xbox 360
קטגוריה:משחקי iOS
זאב שטיל

**זאב שטיל** (1911–1968), היה אתלט ישראלי יליד פולין. אלוף המכביה השנייה (1935), אלוף ישראל ושיאן ישראל במשך שנים רבות (כ-17 שנים), בזריקת דיסקוס.

## ביוגרפיה
שטיל נולד וגדל בפולין.

במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה שטיל במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40 מטר, אחרי הרי שניידר (48.30 מטר) ודוד אילדמן (41.36 מטר), שניהם מארצות הברית.

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שטיל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.11 מטר, לפני בלא וייס
מצ'כוסלובקיה (36.91 מטר) וטוביה מיורצ'יק מפולין (35.49 מטר)

באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה שטיל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.65 מטר, לפני אריה אטרמן ממכבי תל אביב (32.21 מטר) ולב גוריון מבר כוכבא ירושלים (32.17 מטר) ומדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.36 מטר, אחרי אריה אטרמן (11.77 מטר) ולפני דב רבינוביץ' ממכבי תל אביב (10.56 מטר).

באליפות האתלטיקה של ארץ ישראל שנערכה ברחובות ב-3 באפריל 1937 קבע שטיל שיא ישראלי חדש של 40.56 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-15 שנים ונשבר בשנת 1952 על ידי אורי גלין.

ב"אולימפיאדת המזרח הקרוב" בהשתתפות, טורקיה, יוון, מצרים, נבחרת הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל שנערכה בקהיר, במאי 1940 זכה שטיל במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.10 מטר.

## שיאים אישיים
* זריקת דיסקוס: 40.56 מטר (1937)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי המכביה: אתלטים
קטגוריה:אלופי ישראל בזריקת דיסקוס
קטגוריה:אתלטים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אתלטים יהודים
קטגוריה:אתלטים פולנים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:שיאני ישראל באתלטיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
פטריק אברקרומבי

סר **לסלי פטריק אברקרומבי** (באנגלית: **Sir Leslie Patrick Abercrombie**; 6 ביוני 1879 – 23 במרץ 1957) היה אדריכל ומתכנן ערים אנגלי נודע ורב-השפעה שנודע בעולם בעיקר בשל התוכניות לשיקום לונדון לאחר הבליץ בזמן מלחמת העולם השנייה. אחיו של המשורר והדרמטורג האנגלי לסלס אברקרומבי.

## ביוגרפיה
### קריירה
פטריק אברקרומבי הוכשר להיות אדריכל לפני שהתמנה כפרופסור לתכנון עירוני באוניברסיטת ליברפול בשנת 1915. בשנת 1935 התמנה גם לפרופסור לתכנון עירוני בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. אברקרומבי זכה בפרס על הצעות התכנון שהציע בעבור מרכז העיר דבלין, ובהדרגה ביסס את הדומיננטיות שלו כאדריכל בעל חשיבות בינלאומית, דבר שבא לידי ביטוי בתכנון מחדש של הערים: פלימות', הול, באת', אדינבורו ובורנמות', ועוד רבות.

אברקרומבי היה מעורב בהקמתה של המועצה לשימור אנגליה הכפרית (CPRE). לאחר הקמתה, בדצמבר 1926, הוא שימש בתפקיד מזכיר המועצה.

הוא נודע ביותר בשל התוכניות לשיקום ותכנון מחדש של לונדון לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא יצר את תוכנית המחוז של לונדון (1943) ואת תוכנית לונדון רבתי (1944), אשר בדרך כלל מכונות ״תוכניות אברקרומבי״.

## קישורים חיצוניים

* תמונת של פטריק אברקרומבי באתר הספרייה הלאומית הבריטית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-20
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1879
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1957
קטגוריה:זוכי מדליית הזהב של AIA
אורה פטישי

**אורה פטישי** (נולדה ב-18 בינואר 1945) היא סופרת ישראלית שכותבת רומנים, ספרים לילדים ולנוער וספרי שירה.

## ביוגרפיה
אורה פטישי נולדה בתימן בשנת 1945 ויחד עם משפחתה הגיעה לישראל בשנת 1949 במבצע "מרבד הקסמים". המשפחה התגוררה במגדיאל. אורה למדה בבית ספר ממלכתי דתי במקום. היא למדה בתיכון "מורשת" בכפר סבא. בגיל 18, התחילה ללמד בבתי ספר יסודיים בעפולה, גבעת המורה והוד השרון. ב-1973 עברה לבאר שבע. למדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתואר ראשון בלשון ובחינוך, ותואר שני בספרות והמשיכה ללמד בבתי ספר תיכוניים.

פטישי החלה לכתוב בגיל 17 שירים ובשנות ה-70 וה-80 כתבה מעשיות וסיפורים שהתפרסמו במדורי ילדים ונוער בעיתונים שונים ובמשמר לילדים. היא כתבה את סיפרה הראשון ,"שחר מספר" בגיל 28 במקביל לעבודתה בתיכון ולאחר מכן, כתבה את "מגעים" בסיום התואר הראשון באוניברסיטה. ב-2003 כתבה את הספר "מלכת הכיתה" שהיה לרב-מכר.

פטישי ייסדה הוצאת ספרים משלה, טנא אור, בה הוציאה מספר ספרים שכתבה. כיום אורה כותבת ספרי שירים.

## ספרים
* שחר מספר – קובץ סיפורים לילדים (יעד, 1977)
* מגעים – רומן אלגורי על אהבת ארץ ישראל (טללים, 1988)
* מלכת הכיתה – סיפור לבני הנעורים (ספר לכל, 2003)
* סערות באביב – רומן התבגרות (טנא אור, 2004)
* ציפור החול – רומן (טנא אור, 2005)
* אביב עלומיה (טנא אור, 2007) (ספר המשך ל"מלכת הכיתה")
* בת הקודש – רומן (טנא אור, 2009)
* גבי מהשכונה – סיפור לבני הנעורים (טנא אור, 2010)
* שירים ברוח: שירים (גוונים, 2012)
* ליופי בצלילי הקיום: שירים (גאיה, 2014)
* מפה לשם משם לפה – שירים (מנדלי ספרים אלקטרוניים, 2016)
*ידידות במבחן – סיפור לבני הנעורים (קורל, 2017)
*מראה אמת – סיפור לבני הנעורים (קורל, 2020)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* כל ספריה של אורה פטישי, לרכישה בפורמט מודפס ודיגיטלי

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:ישראליות ילידות תימן
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
נח עלוני

**נח עלוני** (24 בינואר 1911 – 12 במאי 1984) היה ראש המועצה המקומית קריית מוצקין בין 12 בינואר 1958 לבין 14 בדצמבר 1959.

## ביוגרפיה
עלוני נולד בפולין. היה תלמיד ישיבה ובית ספר ערב. הוא עבר גם הכשרה חלוצית בגולה, טרם עלייתו ארצה, בשנת 1933. בארץ הוא שימש כחלוץ בהקמתם של מספר יישובים. במושב שאר ישוב ובמושב כפר חוגלה, הוא שימש בתפקידים ציבוריים - מנהליים.

בין השנים 1948–1964 היה עובד הסוכנות היהודית ועסק בקליטת עלייה. בינואר 1958 קיבל מהסוכנות חופשה ללא תשלום, בת שנתיים, כדי לשמש כראש מועצת קריית מוצקין. זאת לאחר שקואליציה במליאת המועצה, שהונהגה על ידי משה גושן ממפא"י הדיחה מראשות המועצה את אריה גרושקביץ מהמזרחי. החל מאמצע דצמבר 1959, שימש בתפקיד גושן עצמו, לאחר שנבחר בבחירות מסודרות. אף על פי שכהונתו של עלוני הייתה קצרה, ניכרה בה תנופת פיתוח בקריית מוצקין.

לאחר תום כהונתו, חזר עלוני למלא תפקידים מנהליים בסוכנות ובהמשך בחברות פרטיות ומוניציפליות בירושלים.

הוא נפטר בירושלים ממחלה ב-1984. על שמו נקרא רחוב קצר בעיר.

## קישורים חיצוניים
* נח עלוני, באתר האינטרנט של עיריית קריית מוצקין

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת קריית מוצקין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:מועצה אזורית מבואות החרמון: אישים
קטגוריה:חוגלה (מושב): אישים
קטגוריה:אנשי המושב
Who Owns My Heart

**Who Owns My Heart** (בעברית: **מי הבעלים של הלב שלי**) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2010 כסינגל השני מתוך האלבום השלישי של סיירוס, Can't Be Tamed.

באופן כללי, השיר מדבר על מפגש אהבה פוטנציאלי במועדון בלילה. סיירוס תיארה את סצנת המועדון שלדעתה הייתה מורכבת בעיקר מהמוזיקה ומהתאורה העזה וחשבה שזה עלול לגרום לרגשות מזויפים עם האדם שרוקדים איתו. היא אומרת "האם אתם אוהבים את הבן שאתם רוקדים איתו או שזה רק בגלל האווירה?".

## רקע
התדמית לאלבום נוצרה לאחר חילופי דברים בין אמה של סיירוס, טריש, לבכירי חברת התקליטים הוליווד רקורדס בהם התעמתה אמה באופן חריף עם נציגי חברת התקליטים לאחר שהעירו שהטלפונים "לא נדלקים" עבור סיירוס כמו אצל אמנים אחרים. טריש הציעה תדמית חדשה לסיירוס, רקדנית עם רשת שיער, ליפסטיק ורוד ומראה פרובוקטיבי, בתגובה לאותו זלזול. השיר סימן את המעבר לתדמית הזו, וכלל תכשיטים אמיתיים בניגוד לתחפושת של האנה מונטנה, אותם גילמה סיירוס במקביל.

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי רוברט הלס. הווידאו קליפ יצא ב-20 באוקטובר. הקליפ מתחיל בזה שהיא מתעוררת על מזרן בחדר השינה ואז היא יושבת על קצה האמבטיה ושרה ומתכוננת למסיבה הקרובה ולאחר מכן היא מופיעה במושב אחורי של לימוזינה וברגע שהיא מגיעה למסיבה באחוזה היא רוקדת על שולחן עץ גדול. בהמשך הקליפ היא רוקדת עם הרבה אנשים ברחבת הריקודים ואז הקליפ מסתיים בזה שהיא מתעוררת שוב בחדר השינה שלה. נכון לינואר 2022 לשיר יש למעלה מ-172 מיליון צפיות.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טים ג'יימס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אנטונינה ארמאטו
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:שירי זהב בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הוליווד רקורדס
טרפז (סרט)

**טרפז** (באנגלית: **Trapeze**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של קרול ריד עם ברט לנקסטר, טוני קרטיס וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן The Killing Frost מאת הסופר הבריטי מקס קאטו משנת 1950.

זאת הייתה ההופעה הראשונה של לולובריג'ידה בסרטים אמריקאיים. לנקסטר ביצע את רוב הפעלולים על הטרפז בעצמו לאור ניסיונו הרב כאקרובט לפני שהחל בקריירת משחק. גם קרטיס ולולובריג'ידה עברו אימונים בטרפז מעופף ואת החלקים הפשוטים ביצעו בעצמם.

הסרט צולם בפריז ובקרקס החורף (Cirque d'hiver) בעיר. בסרט יש קטעים נרחבים של פעלולים על הטרפז המעופף וכן הופעות אקרובטיות, פילים, סוסים ואריות

ברט לנקסטר זכה על משחקו בסרט זה, בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1956.

## תקציר העלילה
מייק ריבל (ברט לנקסטר) הוא לוליין מעופף ותיק ומנוסה בקרקס בוליונה בפריז. הוא הלוליין השישי בעולם שהצליח לבצע סלטה משולשת בטרפז מעופף. באחד הביצועים נפל ונחבל ברגלו ומאז הוא צולע ונזקק למקל הליכה והוא מדוכא וממורמר.

טינו אורסיני (טוני קרטיס), בנו של חבר לשעבר של מייק מגיע מניו יורק לקרקס שבפריז, מדגים לפני מייק את יכולותיו על הטרפז ומבקש שייאמן אותו לבצע סלטה משולשת ובעת המופע ישמש כתופס (catcher) שלו. מייק מסרב ומתחמק ממנו אבל נערת הסוסים רוזה (קייטי חוראדו), אהובתו לשעבר של מייק, שעדיין מאוהבת בו בסתר ליבה, משכנעת אותו לקבל את טינו והם מתחילים באימונים.

מייקל מתחיל לאמן את טינו אבל כאן נכנסת לעלילה לולה (ג'ינה לולובריג'ידה) הקופצת מעל טרמפולינה. היא שואפת להתקדם בתפקיד בקרקס ומתחילה לפלרטט עם מייק וטינו. היא משכנעת את בעל הקרקס להופיע כמשתתפת שלישית במופע של טוני ומייק. מייק מסרב אך טינו שמתאהב בלולה מתנה את המשך המופע שלהם בהשתתפותה. בעלה של רוזה, שמקנא במייק, מכיוון שהוא מבין שלרוזה יש עדיין רגשות כלפיו, משחרר את הנמר של הקרקס לעבר מייק ובמהלך המאבק עם הנמר נפגעת ידו של מייק והוא אינו יכול לשמש יותר תופס ומביאים לו מחליף. בינתיים למרות המתח ביניהם, מתפתח סיפור אהבה בין לולה לבין מייק. בעל הקרקס שמבין שכל השלישייה עומדת לנטוש אותו לטובת קרקס מצליח יותר מגלה כנקמה לטינו על הרומן בין מייק ללולה. טינו מתחקה אחר לולה ורואה אותה הולכת למלון ונפגשת שם עם מייק, הוא משכנע אותה לחזור אליו, תוך שהוא חוזר באוזניה על דברים שמייק אמר עליה בעבר.
לאחר כל המריבות בין טינו למייקל מגיע הקטע הדרמטי. טינו מחליט להופיע ומייקל מקדים את מחליפו ועולה מיד לעמדת הטרפז. ההופעה מתחילה למרות כעסו של מנהל הקרקס המורה להסיר את רשת הביטחון. בתזמון מושלם מצליח טינו לבצע את הסלטה המשולשת לקול תשואות הקהל. הסרט מסתיים כאשר טינו הופך לכוכב באופן מיידי ומרואיין על ידי העיתונאים הנמצאים בקהל, בינתיים עוזבים מייק ולולה את הקרקס כל אחד ונפגשים ברחוב, שם הם מתחבקים וממשיכים ללכת.

## קישורים חיצוניים

* קדימון לסרט טרפז, באתר יוטיוב
* טרפז (1956), באתר TCM

קטגוריה:סרטי 1956
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי קרקס
קטגוריה:סרטי ברט לנקסטר
קטגוריה:סרטי טוני קרטיס
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת מלקולם ארנולד
קטגוריה:סרטי קרול ריד
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)

**בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)** הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-31 באוקטובר 2016, כסינגל השלישי מתוך האלבום.

עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של רשת ג', אך נחסם מלהגיע לצמרת על ידי "למה לי", של שרית חדד.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ואוריאל וינברג והופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה. השיר הוא בלדת פופ, המדברת על בדידותה של דיקלה, ועל הכמיהה שלה להשגת אהבה.

עם השיר הופיעה ספיר סבן במסגרת תוכנית הטלוויזיה דה וויס ישראל.

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ צולם בבית המידות שבתל אביב. הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את דיקלה יושבת מול שידת איפור, כשהיא לבושה בשמלה אדומה, ומוצרי איפור ניצבים לפניה. בסמוך לכך, היא מביטה אל המראה הנמצאת מולה, וחולמת על עצמה כשהיא לבושה בשמלת כלה.

לאחר מכן, ניתן לראותה עומדת על במה באמצע חדר חשוך, המוקף נרות המאירים אותו. בסוף הקליפ, מתגלה כי את כל זה חלמה דיקלה מול אותה המראה שבה הביטה בהתחלה.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי דיקלה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דיקלה
קטגוריה:שירים על בדידות
קטגוריה:שירים על דכדוך
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
קדג'רדי

**קדג'רדי** (בתעתיק לאנגלית: Qedjerdi) היה ראש קבוצה כנענית שנקראה "איסר" שחיה בגליל המערבי בימיו של רעמסס השני במהלך המאה ה-13 לפנה"ס. הוא מוזכר בפפירוס אנאסטאזי א שבו המחבר לועג לו על שנאלץ לטפס על עץ בושם  מפני צבוע.

במחקר הארכאולוגי-היסטורי הוצע לזהות את הקבוצה שלו עם שבט אשר בשלב הפרוטו-ישראלי, דהיינו בשלב ההתגבשות לשבטי ישראל.  רעמסס השני גם חתם על או יזם חוזה הסגרת מורדים מכנען עם קדג'רדי במידה ויעברו בטריטוריה שלו.

## הערות שוליים

קטגוריה:כנען: אישים היסטוריים
קטגוריה:המאה ה-13 לפנה"ס
גליה להב

**גליה להב** היא מעצבת אופנה ישראלית, בעלי בית האופנה לתפירה עילית הקרוי על שמה.

## ביוגרפיה
להב נולדה בפינסק שבבלארוס ב-1948. ב-1957 עלתה עם הוריה, אחותה התאומה ואחיה הבכור לישראל.

למדה בסמינר למורות למלאכת יד ואמנות בגבעתיים ועבדה כמורה לאמנות בבית ספר יסודי באשדוד. ב-1985 פתחה סטודיו לעיצוב אופנה באשדוד והתמחתה בעיצוב שמלות כלה עם קישוטי תחרה ייחודיים. בהמשך עברה לפעול בסטודיו רחב בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב-יפו וב-2015 עברה למבנה בן ארבע קומות ברחוב הרצל בעיר.

בית האופנה זכה להצלחה בינלאומית ולו חנויות בתל אביב, לוס אנג'לס, המבורג וכ-70 נקודות מכירה ברחבי העולם. ב-2016 התקבל לפדרציה של החייטות העילית הצרפתית (הוט קוטור) והיה בכך לבית האופנה הישראלי הראשון שהגיע להישג זה.

להב נשואה לנתן להב, מנכ"ל חברת יהודה רשתות, הם הורים לשני בנים ובת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מותגי אופנה עילית
קטגוריה:מעצבות אופנה ישראליות
קטגוריה:מנכ"ליות ישראליות
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראליות ילידות בלארוס
קטגוריה:ישראלים ילידי בלארוס
דקוטה מאייר

**דקוטה לואיס מאייר** (באנגלית: **Dakota Louis Meyer**; 26 ביוני 1988) הוא נחת אמריקאי שעוטר במדליית הכבוד על גבורתו במלחמת אפגניסטן.

## ביוגרפיה
מאייר נולד וגדל בעיירה קולומביה, קנטקי. לאחר סיום לימודיו בתיכון התגייס בשנת 2006 ל-חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם חי"ר ובהמשך הכשרה כצלף. בשנת 2007 הוצב בגדוד ה-3 שברגימנט הנחתים ה-3 ולחם בעיראק. בהמשך הוצב באפגניסטן.

ב-8 בספטמבר 2009 היה מאייר חלק מכוח יועצים אמריקנים שסופח לכוחות ביטחון אפגנים אשר פעל בעמק גנג'גאל הסמוך לגבול פקיסטן. הכוח המשולב נפל למארב ונאלץ ללחום בתנאי נחיתות קשים כנגד כמאה פעילי טליבאן, כאשר חלק ניכר מאנשי הכוח נפצעו. לאחר הקרב הוחלט בשנת 2011 להעניק למאייר, בשל הגבורה שהפגין בשדה הקרב, את מדליית הכבוד.

הטקס התקיים ב-15 בספטמבר 2011, והעיטור ניתן מידי נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה. מאייר ביקש שבאותה שעה יתקיימו בו-זמנית תפילות הנצחה במקומות נוספים כדי לכבד את זכרם של עמיתיו שמתו או נפצעו אנושות במהלך המארב וניסיונות החילוץ שלו.

## ביקורת על הענקת העיטור
בשנת 2011 פרסם תאגיד העיתונות מקלאצ'י תחקיר על הקרב והנסיבות שהביאו להענקת העיטור. מההצהרות בשבועה של מאייר ואחרים שהשתתפו בקרב עולה שרוב מעשי הגבורה שמתוארים בסיפור המעשה כלל לא אירעו. התחקיר מוסיף וקובע כי המדליה של מאייר אושרה בעקבות לחץ שהופעל על הפנטגון להעניק יותר מדליות כבוד בגלל המעט יחסית שהוענקו במלחמות באפגניסטן ובעיראק. יחד עם זאת, המאמר הדגיש כי מאייר "לכל הדעות ראוי לעיטור". בתגובה לממצאים של מקלאצ'י, טען הצבא שהוא עומד מאחורי המלצות הליך הבדיקה הפורמלי שמצאו את מאייר ראוי לעיטור.

## חיים אישיים
מאייר פרש מן השירות בשנת 2010. לאחר שחרורו ניסה להתאבד ואובחן כסובל מתסמונת פוסט טראומה. כשנשאל על חייו אחרי המלחמה הוא אמר:

"מה שיש לרוב הבחורים זה אשמה, תסכול... חבר'ה שאיבדת, אחים ואחיות נפלו שם לידך, אבל אתה חזרת הביתה... אמרתי לעצמי, אם אתה באמת רוצה ללכת בדרך הזאת, קח את האקדח, תכניס בו כדור ותעשה את זה, אם זה כל כך גרוע. אם זה לא... לעולם אל תסתכל אחורה. תעשה את מה שצריך לעשות כדי להשאיר שריטה".

מאייר היה נשוי לבריסטול פיילין, בתה של שרה פיילין. הם התגרשו לאחר שהיו נשואים במשך כשנתיים.

החל משנת 2015, מאייר יושב במועצה המייעצת של VETPAW, ארגון של יוצאי צבא ארצות הברית המוקדש להגנה על חיות הבר באפריקה. הוא פעיל גם בארגון Hiring Our Heroes, שפועל לחבר בין פורשי צבא לעסקים על מנת ליצור הזדמנויות תעסקתיות לפורשים.

## ראו גם

* איירה הייז

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:אישים שניסו להתאבד
קטגוריה:מעוטרי מדליית הכבוד
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1988
סטיבן קווסט

**סטיבן ל. קווסט** (באנגלית: **Steven L. Kwast**) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, שירת כמפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
קווסט סיים ב-1986 תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1988 סיים תואר במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.

עבר קורס טיס בבסיס ויליאמס שבאריזונה והוכשר כטייס מטוסי F-15E סטרייק איגל בבסיס חיל האוויר לוק באריזונה. שירת בטייסת הקרב 336 בקרוליינה הצפונית. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שירת בשנים 1997–1999 כעוזרו הצבאי של סגן נשיא ארצות הברית. לאחר מכן הוצב בטייסת הקרב 492 בבסיס חיל האוויר המלכותי לייקהית' שבאנגליה ושימש עוזר קצין מבצעים, קצין אג"ם ומפקד הטייסת. בספטמבר 2003 מונה למפקד להק המבצעים של כנף האימונים 47. בפברואר 2005 עבר לשרת במחלקת קצינים בכירים באגף כוח אדם של חיל האוויר.

בספטמבר 2006 מונה למפקד כנף הקרב הרביעית בבסיס סימור ג'ונסון שבקרוליינה הצפונית. בספטמבר 2008 מונה לסגן ראש מחלקת דרישות בפיקוד הקרב של חיל האוויר. באפריל 2009 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 455 בבסיס באגראם שבאפגניסטן. במהלך תפקידו קודם לדרגת בריגדיר גנרל ביוני 2010 מונה לראש המחלקה לענייני אירופה, נאט"ו ורוסיה באגף התכנון והמדיניות של המטות המשולבים. במרץ 2012 מונה לראש מחלקת דרישות בפיקוד הקרב וקודם לדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 2013 מונה לראש צוות הערכה ובניית התוכנית הרב-שנתית של חיל האוויר.

בנובמבר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לנשיא אוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית. במהלך תפקידו הקים מכללה ללוחמה קיברנטית.

בנובמבר 2017 מונה למפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2019.

במהלך שירותו צבר למעלה מ-3,300 שעות טיסה, כולל למעלה מ-650 שעות טיסה מבצעיות. הוא עוטר בצלב התעופה המצוינת ו-11 פעמים במדליית האוויר. הטיס מטוסי T-6 טקסאן II, T-37 טוויט, T-38 טאלון ו-F-15E סטרייק איגל.

קווסט בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ומכללת המלחמה של חיל האוויר. בוגר תוכנית לימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת בוסטון, תוכנית בכירים ב-MIT ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:גנרלים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי מדליית האוויר
קטגוריה:טייסי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של חיל האוויר
קטגוריה:מפקדי פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:מלחמת המפרץ: אישים
קטגוריה:בוגרי אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-20
אילון שליו

**אלון שליו** (נולד ב-1951) הוא איש עסקים ועיתונאי ישראלי, לשעבר העורך הראשי של העיתון ידיעות אחרונות בשנים 1996–1999, והמנהל הכללי הראשון של חברת החדשות ומייסדה.

## ביוגרפיה
שליו נולד בשנת 1951 ברמת גן ולמד בבית הספר היסודי חשמונאים שבעיר. בשנת 1969 הוא התגייס לשירות בגלי צה"ל ואחרי שחרורו מצה"ל ב-1973 נותר לעבוד בתחנה כאזרח עובד צה"ל.

הוא היה כתב לענייני כלכלה, כתב מדיני וכתב בחצי האי סיני בגלי צה"ל, עד שבשנת 1974 מונה למנהל מחלקת החדשות. בתפקיד זה גיבש את מתכונת יומני החדשות של התחנה והיה בין הוגי רעיון של מבזקי החדשות והתוכנית "אוניברסיטה משודרת". ב-1977 יצא לשנת לימודים גבוהים בארצות הברית. ב-1978 שב לתחנה ומונה לסגן מפקד גלי צה"ל עד שעזב את התחנה ב-1982.

ב-1983 מונה לעורך הראשי של רשת המקומונים "רחוב ראשי". רשת מקומונים זו לא האריכה ימים יותר משנה. לאחר סגירת רשת המקומונים, שליו הצטרף לצוות ההקמה של העיתון היומי "חדשות". בשנת 1985 עזב את העיתון "חדשות" והצטרף כעורך לרשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". הוא שימש כעוזרו של דב יודקובסקי, העורך הראשי של "ידיעות אחרונות", עד לפרישתו של יודקובסקי בסוף שנת 1989.

בראשית שנת 1987 הקים יחד עם גיסו, יורם אלרואי, את חברת הרפואה הפרטית שח"ל - שירות חולי לב, ארגון המעניק שירות רפואי לחולי מחלות לב. שליו כיהן כדירקטור בחברה, ובחברות נוספות ביניהן סלקום, אביב גלעדי הפקות, טלעד ואגיס.

שליו נמנה בין מייסדי חברת החדשות והערוץ השני, והיה המנכ"ל הראשון של חברת החדשות של ערוץ 2 מאז הקמתה בשנת 1993 ועד 1995. שליו יזם את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחיית רפי רשף.

ב-1995 פרש מחברת החדשות של ערוץ 2 וביוני 1996 מונה לעורך הראשי של ידיעות אחרונות. ב-1999 פוטר מתפקידו כעורך הראשי עקב חילוקי דעות עם ארנון מוזס, המוציא לאור והבעלים של העיתון. בשנת 2000 מונה על ידי נשיא השקעות דיסקונט, יורם טורבוביץ' לסגן נשיא האחראי על תחום התוכן בחברה. שליו עזב את תפקידו בחברה כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר 2001. שליו היה מבין מקימי חברת לוגיה, זרוע התוכן הסלולרי של סלקום.

## קישורים חיצוניים
* ריאיון עם אילון שליו, אבי וייס ושלום קיטל במסגרת 20 שנה להקמת ערוץ 2, כחלק מהתוכנית אנשים, באתר mako

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר חשמונאים (רמת גן)
קטגוריה:עורכי ידיעות אחרונות
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:אזרחים עובדי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
צבים כל הדרך למטה

טקסט=Three turtles of varying sizes stacked on top of each other with the largest at the bottom|ממוזער|האנקדוטה גורסת כי העולם עומד על שרשרת של צבים ומתחת לכל צב ישנו צב גדול יותר. לכן : "צבים כל הדרך למטה".
"**צבים כל הדרך למטה**" הוא ביטוי המייצג פרדוקס של נסיגה אינסופית. מקור הביטוי באנקדוטה המתייחסת למודל של כדור הארץ השטוח שבו מה שמחזיק את הארץ מליפול, הוא צב העולם עליו הארץ הייתה מונחת. אמונה זו מזמנת את השאלה הבלתי נמנעת - על מה עומד צב העולם? על כך ניתנה התשובה הפרדוקסלית "יש צבים כל הדרך למטה". 

לפי האנקדוטה, הביטוי נאמר על ידי אישה זקנה בהרצאה על מדע, כאשר המרצה אמר שהארץ היא כדור. הזקנה הגיבה שהארץ היא שטוחה ונישאת על גבי צב (כהרמז למיתוס ההינדי בו הארץ נישאת על גבי ארבעה פילים שעומדים על גבי צב ענק, אם כי במיתוס יש גם נחש והצב מרחף בחלל). כאשר היא נשאלה על גבי מה עומד צב העולם, היא ענתה שהוא עומד על גבי צב נוסף וכאשר נשאלה על גבי מה צב זה עומד היא ענתה "זה צבים כל הדרך למטה", ביטוי שמתאר מגדל אינסופי של צבים שעומדים אחד על גבי השני. נוסח זה של האנקדוטה הוא הידוע ביותר אך ככל הנראה לא התרחש במציאות.

אי לכך נטבע הביטוי בסלנג פופולרי כסמל לאבסורד. בפילוסופיה, הביטוי מבטא נסיגה אינסופית בקוסמולוגיה המוצגת על ידי פרדוקס "הזז ללא הזזה" (הזה שזז בלי שיזיזו אותו).

ביטוי זה ממחיש את תפיסת האנאווסטהא בפילוסופיה ההודית, ומתייחס לפגם הנסיגה האינסופי בכל ויכוח פילוסופי. בניגוד למרבית האמונה המערבית, זו לא אמונה מאוד פופולרית. למעשה זה עיקרון מקובל בפילוסופיה ההודית, המשמש בדרך כלל כדי לדחות טענות התומכות בקיום "אלוהים בורא עולם" או קיום "הזז ללא הזזה".

הביטוי נפוץ, לפחות מאז תחילת המאה ה-20.
מטאפורה דומה המתארת את הנסיגה האינסופית ומעגלי הסיבה ותוצאה לאותה הבעיה היא "פרדוקס הביצה והתרנגולת".

## ראו גם
* מודל הארץ ככדור

## קישורים חיצוניים

*  דורון פישלר, הצורה של העולם (שידור מעודכן), "התשובה" (רשת עושים היסטוריה)

קטגוריה:צבים בתרבות
קטגוריה:פרדוקסים פיזיקליים
קטגוריה:הארץ השטוחה
קטגוריה:מושגים בתורת ההכרה
עונת 1960/1961 בפוטבול ליג

**עונת 1960/1961** הייתה העונה ה-62 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-20 באוגוסט 1960 והסתיימה ב-21 באפריל 1961. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה,  בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.  

הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. אסטון וילה וקארדיף סיטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה. 

עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.

טוטנהאם הוטספר זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע האנגלי. פעם הקודמת זה התרחש בעונת 1896/1897 כאשר אסטון וילה זכתה בתוארים.  

בסוף העונה לליגת משנה ירדו ניוקאסל יונייטד ופרסטון נורת' אנד. במקומן לליגה הבכירה עלו איפסוויץ' טאון (בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון) ושפילד יונייטד.

## כדורגלנים מצטיינים
ג'ימי גריבס מצ'לסי כבש 41 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.

דני בלנשפלאואר מטוטנהאם הוטספר זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. זאת בפעם השנייה בקריירה.

## טבלת הליגה

## קישורים חיצוניים
* נתונים מפורטים מאתר rsssf
* נתונים מאתר worldfootball

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1961
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1960
קטגוריה:עונות בפוטבול ליג
קטגוריה:1960 בממלכה המאוחדת
קטגוריה:1961 בממלכה המאוחדת
דרק רידל

**דרק רידל** (באנגלית: **Derek Riddell**; נולד ב-11 בינואר 1967) הוא שחקן טלוויזיה סקוטי. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד ד"ר ג'יימי פטרסון בסדרת הטלוויזיה "לא מלאכיות" של ערוץ 4. עוד כיכב בתפקידי אורח בסדרות "דוקטור הו", "בטי", "עדות אילמת" ו"דרך ווטרלו".

## ביוגרפיה
רידל נולד בגלאזגו, בנם של המורה והשחקנית לשעבר הופ רוס ושל הכדורגלן איאן רידל ששיחק בסנט מירן ובברוויק ריינג'רס. הוא סיים תואר במנהל עסקים באוניברסיטת סטרת'קלייד. אחר כך למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיים את הלימודים ב-1990.

אחר שסיים את הלימודים בבית הספר למשחק לוהק רידל להפקה הסקוטית "Strathblair", וכיכב בסדרות טלוויזיה פופולריות אחדות כגון "טגארט", "חדר מיון" ו-"The Bill". הפריצה שלו הייתה כששיחק בסדרות זוכות השבחים של ערוץ 4 "מועדון הספר" ו"לא מלאכיות". בנוסף להופעותיו בטלוויזיה משחק רידל גם בהפקות תיאטרון.

## חיים אישיים
בת זוגו של רידל היא השחקנית פרנסס קריגן, והם הורים לתאומים.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סקוטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סקוטים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1967
עונת 1961/1962 בפוטבול ליג

**עונת 1961/1962** הייתה העונה ה-63 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 1961 והסתיימה ב-30 באפריל 1962. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה,  בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.  

הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. איפסוויץ' טאון (בפעם הראשונה בתולדות המועדון המועדון) ושפילד יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה. 

עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.

איפסוויץ' טאון שזו הייתה העונה הראשונה שלה בליגה הבכירה זכתה באליפות.

בגביע הפוטבול ליג זכתה נוריץ' סיטי ששיחקה בליגת משנה.

בסוף העונה לליגת משנה ירדו קארדיף סיטי וצ'לסי. במקומן לליגה הבכירה עלו ליברפול  ולייטון אוריינט (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).

## כדורגלנים מצטיינים
ריי קרופורד מאיפסוויץ' טאון ודרק קוואן מוסט ברומיץ' אלביון כבשו 33 שערים וזכו בתואר מלך השערים. 

ג'ימי אדמסון מברנלי זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.

## טבלת הליגה

## קישורים חיצוניים
* נתונים מפורטים מאתר rsssf
* נתונים מאתר worldfootball

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1961
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1962
קטגוריה:עונות בפוטבול ליג
קטגוריה:1961 בממלכה המאוחדת
קטגוריה:1962 בממלכה המאוחדת
שארה

**שֶׁאֱרָה**, היא דמות מקראית, בתו של אפרים בנו של יוסף. שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, בספר דברי הימים. מסופר עליה כי בנתה שלוש ערים, בית חורון תחתון, בית חורון עליון ואת אוזן שארה.
[250px|ממוזער|שמאל|[בית סירא, המזוהה עם אזן שארה אשר בנייתה מיוחסת במקרא לשארה בתו של אפרים]]
המחבר המקראי מציין כי שארה היא צאצאית יחידה של אפרים, אשר ניצלה בעקבות כישלון שבט אפרים בניסיונם להיאחז באזור עמק איילון:

בתנ"ך מופיעים סיפורים רבים המייחסים בניית ערים לדמויות מקראיות אך אלו ברובם גברים. אף ייסוד עיר אינו מיוחס במקרא לאף אישה זולת שארה.

יש הסוברים כי בסיפור זה, המופיע בספר דברי הימים, משובצת מסורת שנעלמה ביד עורך ובאה בסתירה לסיפור יציאת מצרים. הסיפור המופיע בדברי הימים מספר על רשימה גנאלוגית  של אפרים וסותר אף את הסיפור בבראשית, על פיו נולד אפרים ליוסף במצרים, ולא התגורר בארץ כנען. ואילו על פי המסורת בדברי הימים, חי אפרים בארץ כנען, בניו נהרגים בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בונה שארה שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ.

בהקשר דומה קיים פירוש קדמון על ספר דברי הימים המיוחס לתלמיד רס"ג לפיו בניו ונכדיו של מנשה (מכיר,יאיר ונובח) כבשו וירשו חלקים מרמת הגולן עוד בחיי יוסף כשהיה המשנה לשליט במצרים. כלומר האזכורים אודותם במקרא לא היו בזמן כיבוש הארץ בימי יהושע אלא קודם לכן.  

ביישוב בית חורון נקרא רחוב על שמה של שארה.

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
קטגוריה:אישים בספר דברי הימים
קטגוריה:נחלת שבט אפרים
פיאט 522

**פיאט 522** (באיטלקית: **Fiat 522**) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית **[[פיאט]]** אשר יוצרה בין השנים 1931–1934. בנוסף, יוצר הדגם גם בגרסאות טורפדו וקבריולה.

סך הכול יוצרו 5,988 יחידות.

ממוזער|250px| פיאט 522 דגם S
ממוזער|250px| פיאט 522 דגם S

## גרסאות

* דגם ספורט -  522S Sport
* דגם קצר -  522C 
* דגם ארוך -  522L

## תצורות

* 2 דלתות סלון 
* 4 דלתות סדאן
* 4 דלתות טורפדו
* 2 דלתות - קבריולה
* 4 דלתות - קבריולה

## תמונות

קובץ:Fiat 522 L Torpedo 1931.jpg| פיאט 522  L טורפדו
קובץ:Fiat 522 S Sport-Sedan 1932.jpg| פיאט 522   S Sport-Sedan, 4 דלתות, שנת 1932
קובץ:Fiat 522 C Sedan 1931.jpg| פיאט 522  C סדאן, שנת 1931


## ראו גם

* פיאט 
* פיאט זירו
* פיאט 70
* פיאט 2B
* פיאט 502
* פיאט 505
* פיאט 507
* פיאט 512
* פיאט 519
* פיאט 521
* פיאט 524
* פיאט 525
* פיאט 527

## קישורים חיצוניים

* פיאט 522 - פרסומת (5:52 דקות), יו-טיוב
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1931
קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:מכוניות קבריולה
522
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
הוא כותב לי מאמי

"**הוא כותב לי מאמי**" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, סיפור אופטימי (2016). הוא יצא לאור ב-29 במאי 2016, כסינגל המוביל מתוך האלבום, בהוצאת חברת התקליטים הליקון. את השיר כתבה, הלחינה והפיקה דיקלה ביחד עם יפתח שחף, רוני בראון וגיל פלדמן.

עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, השמיני במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והראשון במצעד של רשת ג'.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה, יפתח שחף ורוני בראון והופק על ידי יפתח שחף, רוני בראון, דיקלה וגיל פלדמן. בדומה לשיר "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", גם השיר הזה הוא מעין בלדת פופ, המתארת סיפור אהבה.

עם השיר הופיעה דיקלה במופע השקת האלבום סיפור אופטימי, אשר התקיים ב-2 בדצמבר 2016.

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ מתחיל בצילום שער של בית, ובהמשך ניתן לראות את דיקלה מתחילה לשיר כשהיא מביטה מהחלון ושוכבת על המיטה. היא מתייפחת מצד לצד, בעוד שאפשר לראות את מושא אהבתה יושב על יד החלון. לאחר מכן, היא יושבת לבדה בפינת איפור. רגעים ספורים אחרי זה, מושא אהבתה שב ומנסה להחזיר אותה בחזרה אליו; ככל הנראה לאחר ויכוח. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה יושבת, שוכבת על מיטתה ומתאפרת. במהלכו נוצר מתח מסוים, כשדיקלה מאיימת לעזוב את הבית, עד שזה קורה באחד הקטעים – אולם היא חוזרת. לבסוף, ברגע השיא של הקליפ, ניתן לראותה ביחד עם מושא אהבתה, כשהם יושבים סביב שולחן ועליו פמוט עם מספר נרות; היא קמה במפתיע בכעס מהכיסא לעבר המראה.

בהמשך, היא יושבת לשוחח עימו אך מטיחה את כיסא ובורחת מהבית. בסצנות האחרונות של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה כשהיא מחזיקה את נעלי העקב השחורות שלה, בעוד היא לובשת שמלה שחורה עם גלימה מבד שחור עשוי תחרה, כשהיא רצה אל הלא נודע. הקליפ צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות והוא אחד מהנצפים ביותר של הזמרת.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי דיקלה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דיקלה
קטגוריה:שירים על כאב לב
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
הנרי מיוסי

**הנרי אנדרוס מיוסי** (באנגלית: **Henry Andrews Mucci**  4 במרץ 1909 - 20 באפריל 1997) היה קולונל אמריקאי, שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הסיירים השישי במהלך הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן.

## חייו
מיוסי נולד וגדל בעיירה ברידג'פורט, קונטיקט, להורים שהיגרו מסיציליה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1936, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. בראשית 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוטל על מיוסי להסב את גדוד תותחני השדה ה-98 לכדי גדוד הסיירים השישי, גדוד קומנדו התואם ביכולותיו לגדודי הריינג'רס האמריקנים והקומנדו הבריטי בחזית אירופה. מיוסי הדיח חיילים רבים, ועיצב את הנותרים לגדוד עילית, המתמחה בפעולות סיור, לוחמת ג'ונגל, פשיטה ולוחמה אמפיבית. מיוסי פיקד על גדוד הסיירים השישי במערכה בפיליפינים, אולם בראשיתה לא נמצאה לגדודו תעסוקה מבצעית ניכרת.

בהמשך המערכה, ב-30 בינואר 1945, פיקד מיוסי על כוח מן הגדוד בפשיטה לחילוצם של למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942. כוח הסיירים בפיקוד מיוסי חדר לשטח שהוחזק בידי היפנים מבלי שהתגלה, תקף את המחנה, הרג את חיל המצב היפני, וחילץ את 512 שבויים במסע רגלי לעבר שטח כוחות בעלות הברית. אבדות הסיירים היו שני הרוגים, הרופא וסייר שנהרג מירי דו צדדי, ו-23 פצועים לכוחות הגרילה הפליפינים שסייעו בבידוד הגזרה ובמניעת הגעת כוחות תגבור יפניים. במהלך הפשיטה נהרגו מעל חמש מאות חיילים יפנים. בשל הצלחת הפשיטה העניק הגנרל דאגלס מקארתור, מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, למיוסי את עיטור צלב השירות המצוין. באוקטובר 1944 הציל חייל מטביעה ועוטר על כך במדליית החייל. לאחר המלחמה השתחרר מן הצבא ופנה לעסקים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:ברידג'פורט: אישים
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי כוכב הכסף
קטגוריה:מעוטרי צלב השירות המצוין
קטגוריה:הריינג'רס
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מדליית החייל
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
ג'יגולו

**ג'יגולו** (באנגלית: **Gigolo**) הוא גבר הנמצא במערכת יחסים או בקשר חברתי עם אישה ומקבל ממנה תמיכה כלכלית או גמול חומרי אחר, או, גבר שהוא רקדן (בעיקר בהקשר מיני) ומייעד את שירותיו רק או בעיקר לנשים. לעיתים מובן המונח כמתאר זנות גברית עבור נשים.

המונח מתאר פעמים רבות גבר שמאמץ אורח חיים המתאפיין בקיום מספר מערכות יחסים מעין אלו אחת-אחר-השנייה, ומסתמך על אורח חיים זה במקום להשיג הכנסה בדרכים אחרות. לרוב יהיה הג'יגולו גבר צעיר יחסית המקיים מערכת יחסים עם אישה מבוגרת ועשירה ממנו ומספק לה חברה, מהווה עבורה בן לוויה, ומקיים עימה מערכת יחסית מינית.

## אטימולוגיה
המקור האטימולוגי של המילה הוא ככל הנראה בצרפתית, כגרסת הזכר למילה Gigolette, שמשמעה פרטנרית מקצועית לריקוד או זונה. מילה זו נגזרת מהמילה הצרפתית המוקדמת Giguer שמשמעה "לרקוד". המילה האנגלית המוקדמת Giglot עשויה הייתה אף היא להיות מקור למילה Gigolette.

המילים Gigolo ו-Gigolette מתועדות לראשונה בצרפתית בשימוש מאמצע המאה ה-19, בהקשר לפרטנרים מקצועיים לריקוד, לרוב רקדניות, באולמות הריקודים של המונמארטר בפריז.
רקדניות אלו קיבלו תשלום עבור ריקוד ולעיתים גם עבור יחסי מין. בסוף המאה ה-19, המונח ג'יגולו התקשר יותר לגברים, לרוב ממוצא זר, שנשים אמידות היו שוכרות את שירותיהם כבני לוויה ולמערכת יחסית אינטימית.

## בקולנוע
במונח נעשה שימוש נרחב למדי בתרבות הפופולרית, למשל בסרט האילם "ג'יגולו" משנת 1926 שהפיק ססיל ב. דה-מיל, בסרט "ג'יגולו בלבד" משנת 1978 בכיכובו של דייוויד בואי, בסרט "ג'יגולו אמריקאי" משנת 1980 בכיכובו של ריצ'רד גיר, או בסרט "הג'יגולו מת לצחוק" משנת 1988 בסרט הישראלי "יהושע יהושע" בכיכובו של אברי גלעד, משנת 1999 בכיכובו של רוב שניידר, וכן בסדרה "יומנו של ג'יגולו" משנת 2022 בנטפליקס.

## ראו גם
* זנות גברית
* שוגר דדי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:זוגיות
קטגוריה:זנות גברית