אדולף פישהוף

ממוזער|שמאל|אדולף פישהוף, ליתוגרפיה מאת יוהאן נפומוק שטריקסנר
**אדולף (אברהם) פישהוף** (בגרמנית: **Adolf Fischhof**; 8 בדצמבר 1816 אובודה – 23 במרץ 1893 אמרסדורף על יד קלגנפורט) היה מהפכן, פוליטיקאי ופעיל שלום יהודי-הונגרי-אוסטרי. היה רופא בהכשרתו.

## ביוגרפיה
### רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
אדולף פישהוף נולד ב-1816 באובודה (בודה הישנה) בהונגריה כבנם של יוזף פישהוף, יליד אייבנשיץ (כיום איוואנצ'יצה שבחבל מוראביה) ושל רוזלי לבית לוי (Löwy), ילידת בודה.
אבותיו נמנו עם היהודים שגורשו מווינה ב-1670 והתיישבו במורביה. האב יוזף פישהוף, סוחר ותלמיד חכם, שלפי חוקי המדינה כבן לא בכור, לא היה רשאי להתחתן במולדתו ולכן עבר לגור באובודה בהונגריה, בה הכיר את אשתו. עד גיל 12 זכה לחינוך מוקפד ולמד עברית ומקצועות כלליים. מורו הפרטי היה גבריאל זידפלד, אביו של מקס נורדאו. בהמשך למד בגימנסיית הפיאריסטים בפשט (1829-1834), שבה ישב יחד עם בני דתו ב"ספסלי היהודים". כשבגיל 16 מצבה הכלכלי של משפחתו התערער עזר לפרנסת הבית על ידי מתן שיעורים פרטיים .פישהוף למד בהמשך רפואה באוניברסיטת וינה בשנים 1844-1836 ובהמשך עבד בבית חולים בווינה. בשנת 1846 קיבל תעודת מומחה כרופא מיילד.

### במהפכת 1848-1849
כרופא צעיר הצטיין כאחד ממנהיגי הצעירים שהשתתפו במהפכת מרץ 1848 באוסטריה. ביום הראשון של המהפכה, 13 במרץ 1848, היה פישהוף הראשון שנאם בפני ההמונים שהתכנסו מול בניין הפרלמנט ודרש הנהגת רפורמות פוליטיות כמו חופש העיתונות והחינוך, הקמת חברי מושבעים בתחום המשפט, וזכויות לכל הקבוצות האתניות באוסטריה על בסיס הסכמה חופשית.
הפך תוך ימים ספורים למנהיג הסטודנטים בווינה ונבחר לעמוד בחודשים מאי-יולי 1848 בראשות הוועד לביטחון הציבורי (Sicherheitsausschuss) שניהל את ענייני ווינה בקיץ 1848, ותיווך בין ההמונים ובין הרשויות המהפכניות. אחר כך נבחר מטעם רובע מאצליינסדורף של וינה לחבר באספה המחוקקת - הרייכסטג - שהתכנס בווינה, ועבר אחר כך לקרמס.
בימי הממשלה הליברלית של דובלהוף בין 2 ביולי 1848 ל-20 בדצמבר 1848 כיהן פישהוף עד אוקטובר 1848 כיועץ במשרד הפנים לענייני תברואה וערך מסע בגליציה כדי לחקור את מגפת הכולרה.

אחרי פירוק הרייכסטג בקרמס, ב-7 במרץ 1849, להבדיל מרבים מעמיתיו, לא ניסה להימלט מן הארץ ונעצר. הואשם בבגידה במולדת ובמעורבות ברצח שר המלחמה לטור, אולם במשפט שהתקיים בהיעדרו, זוכה אחרי 9 חודשי מעצר, מחוסר הוכחות.
בשנת 1856, בגלל כאבי ראש ממושכים, נסע לצורך הבראה לשווייץ, לדרום גרמניה ולאיטליה. נשאר חסר זכויות אזרחיות מלאות עד שנת 1867 כשקיבל חנינה. הוא עבד כרופא עד שנת 1875 כשנאלץ לפרוש מסיבות בריאות. אחר כך בחר לחיות במעין גלות מרצון באמרסדורף, כיום חלק מהעיר קלגנפורט, בקרינתיה. שם התעמק פישהוף בהיגוי תוכניות לרפורמות מקיפות של האימפריה ההבסבורגית, בעיקר בשאלה הלאומית.
כפי שהעיד הרב יוזף סמואל בלוך בזכרונותיו פישהוף העניק לתושבי הכפר טיפול רפואי בחינם.

### המשך פעילותו האידאולוגית והפוליטית
שיפוטו הפוליטי זכה להערכה רבה ורבים היו המדינאים שביקשו להתייעץ איתו. בימי הממשל של אלפרד יוזף פוטוצקי באוסטריה הוצע לו תפקיד שר הדואר, אך הוא סירב לקבלו, מפני שלא היה מוכן להתנצר.

בשנת 1861 חיבר פישהוף יחד עם יוזף אונגר (לימים שר בממשלה) את הפמפלט "*Zur Lösung der ungarischen Frage* (על פתרון השאלה ההונגרית) שבו הם העלו את התוכנית למונרכיה דואלית אוסטרית-הונגרית שאכן התגשם בשנת 1867. אחרי המלחמה בין אוסטריה ובין פרוסיה, בשנת 1866, כתב פישהוף את הפמפלט "Ein Blick auf Oesterreich's Lage" (מבט במצבה של אוסטריה) שבו המליץ לכרות ברית חזקה עם גרמניה.
בשנת 1869 תמך בחוברת "Oesterreich und die Bürgschaften Seines Bestandes" (אוסטריה והערבויות לקיומה) בהרחבת הענקת זכויות אוטונומיה על בסיס פיוס לא רק בין האוסטרים הגרמנים ובין ההונגרים, אלא עם האתניות הסלביות באימפריה.

בכתביו תמך פישהוף מכל מאודו בארגון פדרלי של החלק האוסטרי (Cisleithania) של האימפריה האוסטרית ובמתן זכויות אוטונומיות לאתניות השונות. רעיונותיו השפיעו בעיקר על האינטלקטואלים הצ'כים.
השקפותיו לא הלכו בקנה אחד עם המדיניות הריכוזית של הממשלה הליברלית הגרמנית שמונתה על ידי הקיסר פרנץ יוזף בשנת 1867.

ההנהגה האוסטרית ביקשה, עם כל ההתפשרות עם ההונגרים, לשמור על רוב גרמני באימפריה ובו זמנית לבצע רפורמות ליברליות. לדידו של פישהוף, ליברליות אמיתית הייתה צריכה לערב לא רק לחירויות הפרטיות של האזרחים האוסטרים אלא גם לחירויות הקבוצות הלאומיות שבה. הוא היה משוכנע שרק פתרון פדרלי עשוי למנוע את התפרקות האימפריה ההבסבורגית לפי גבולות לאומיים. התפרקות כזאת, הוא סבר, עלולה להוביל להשתלטות גרמנית או רוסית על העמים הקטנים במרכז אירופה ולשים קץ גם לחופש היחסי שהם נהנו בו תחת המונרכיה ההבסבורגית. יש החושבים שתחזיתו התגשמה מאוחר יותר, במאה ה-20.

ביתו באמרסדורף וביתו של פרנטישק לדילסב ריגר, נציג הליברלים הצ'כים, ארחו מפגשים בין ריגר ובין מיכאל אטיין, מוציא לאור של העיתון "נויה פרייה פרסה" ונציג של הליברלים האוסטרים-הגרמנים, אליהן הצטרף גם אלכסנדר שרף, המוציא לאור של "וינר זונטג ומונטגסצייטונג".

פישהוף הייתה דמות המפתח מאחורי "הממורנדום מאמרסדורף" משנת 1878 שחיפש למצוא מצע משותף לתנועה הליברלית הצ'כית ולחוגים הליברלים מווינה.

אחרי קריסת הליברליזם הגרמני-אוסטרי בשנת 1879 והעלייה לשלטון של ממשלה קלירלית-שמרנית שנתמכה על ידי מפלגות סלביות, פישהוף תכנן בשנת 1882, יחד עם הברון ארנסט פון ולטרסקירכן, את הקמת מפלגת עם גרמנית-אוסטרית טרנס-אתנית בעלת מצע ליברלי. מפלגה זו נועדה לשחק תפקיד של מתווכת בשאלת הלאומים ולאחד את כל היסודות הליברלים באימפריה, אולם מאמציו טורפדו על ידי התנגדות בתוך הזרם המרכזי של המפלגה הליברלית החוקתית הגרמנית.

דעותיו של פישהוף היו שונות לא רק מדעות רוב הליברלים הגרמנים, אלא אף מאלו של הבורגנות היהודית, שאהדה את הליברליזם. להבדיל מפישהוף, רוב המעמד הבינוני היהודי תמך עדיין בשנות ה-80 של המאה ה-19 בזרם המרכזי של הליבליזם הגרמני, אף על פי שהוא לא היה מסוגל לעצור את הסחף לרדיקליזציה של הפוליטיקה האוסטרית, לרבות את העלייה באנטישמיות.

כשנפטר צלצלו פעמוני כל הכנסיות באמרסדורף ואחרי טקס בבית התפילה יהודי בקלגנפורט, ליוו המונים את ארונו עד לתחנת הרכבת של העיר משם הובל לשם קבורה לחלקת היהודים בבית הקברות המרכזי בווינה, בהתאם לבקשתו. מצבתו בצורת אובליסק עוצבה על ידי מקס פליישר.
עליה חרות משפט מנאומו המפורסם ממרץ 1848:

## הנצחה
*1979 רחוב ברובע 10 בווינה נקרא לפי שמו: פישהוף-גאסה
*1992 רחוב בפרבר אמרסדורף של קלגנפורט נקרא לפי שמו: ד"ר פישהוף-שטראסה.

## כתביו

## לקריאה נוספת

* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. אדולף פישהוף

*Ian Reifowitz - *Threads intertwined: German national egoism and liberalism in Adolf Fischhof's vision for Austria*, Nationalities Papers: The Journal of Nationalism and Ethnicity, Vol. 29, Issue 3, 2001
*•*Das große Buch der Österreicher – 4500 Personendarstellungen in Wort und Bild* (1987), ed. W. Kleindel & H. Veigl, Verlag Kremayr & Scheriau, Wien, 615 S.
*S. Walz, Staat, *Nationalität und jüdische Identität in Österreich vom 18. Jahrhundert bis 1914*, 1996

## קישורים חיצוניים

* Kann, Robert A., „Fischhof, Adolf“, in: Neue Deutsche Biographie 5 (1961), S. 214-215
* Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 1957 Band 1 Online
* S.Mannheimer ab Adolf Fischhof in Jewish Encyclopaedia, 1906 -
* Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreich - Vierter Teil -... (1858)
* Austria and The guarantee of its existence
* Gerhard-Hermann Kuhlmann: ''Kleines Glossar zur Revolution von 1848: Adolf Fischhof''
* Max Grunwald, ''Geschichte des Wiener Judentums bis 1914''
* Der österreichische Sprachenzwist: Ein Wort aus Anlass der diesjährigen historischen Gedenktage, Manz'sche k. k. Hof 1888 coll. Harvard, Internet Archive
* 
*סמואיל לוזינסקי - אדולף פישהוף באנציקלופדיה היהודית ברוקהאוס-אפרון
*יוז'ף סינייאי לקסיקון ביוגרפי של הסופרים ההונגרים
Szinnyei József - Magyar írók élete és munkái 1914-1891 ,
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים הונגרים
קטגוריה:רופאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מהפכנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט האוסטרי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:אובודה: אישים
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ילידי 1816
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1893