אמלריך השני, מלך ירושלים

**אמלריך השני, מלך ירושלים** (**Amaury II de Lusignan**, מכונה גם **אמאורי**, **איימרי** ו**אמלריך הראשון מקפריסין**, 1145 – 1 באפריל 1205) היה קונטאבל וראש ממלכת ירושלים בין שנת 1198 לשנת 1205.

## קורות חייו

אמלריך דה ליזיניאן, בנו של איג (הוגו) "הזקן" או "השחום" רוזן ליזיניאן, נולד בפואטו , היה אחיו של גי דה ליזיניאן.

אמלריך הגיע לחופי ממלכת ירושלים בשנת 1174, בשלהי שלטונו של המלך אמלריך הראשון, ורקם קשרי ידידות אמיצה עם אגנס מקורטניי, גרושתו של המלך. אגנס הייתה אימם של בלדווין הרביעי, שמלך בירושלים אחרי אביו, ושל הנסיכה סיבילה, שעתידה הייתה להתחתן עם גי. בזכות קשריו עם אגנס מקורטניי זכה אמלריך בתפקיד הקונטאבל של הממלכה – מפקד הצבא והאחראי על התשלומים לגייסות ושכירי החרב.

בתקופת שלטונו של בלדווין הרביעי החלו להיווצר שתי מפלגות בתוך האצולה הצלבנית:
* **[[מפלגה|מפלגת]] אצילים מקומית**, הידועה גם כ**מפלגת ה[[ברון|ברונים]]**, ובה משפחות אצולה מבוססות שהלכו וצברו ממון וכוח פוליטי. בראש המפלגה עמדה משפחת איבלין, שבזכות קשרי נישואים ונכסים רבים היו בעלי השפעה כבירה בחצר המלוכה.
* מפלגה שידועה כ**מפלגת החצר**, שהתרכזה סביב חצר המלוכה. המפלגה הורכבה מאנשי החצר ומשכבת אצילים מאירופה שנוכחותם שימשה את החצר במאבקה לשמירת כוחה – כמו אמלריך וגי מליזיניאן.

#### נישואי גי לסיביל
בשנת 1180 הגיע המתח הפנימי בחצר הצלבנית למשבר. ריימון מטריפולי ובוהמון השלישי מאנטיוכיה הגיעו לירושלים במטרה להכריח את המלך להשיא את אחותו סיביל לבלדווין מאיבלין. במהלך בזק ובמטרה לסתור את המהלך של אצילי הממלכה השיא בלדווין הרביעי את סיביל לגי דה ליזיניאן, ובלדווין מאיבלין הורחק מחצר המלוכה. צעד זה סיכל את התוכניות של נסיכי הצפון והאצולה המקומית. החפזון בו נערכו הנישואים, יפי תארו של החתן והעובדה כי הנישואים נערכו בשבוע הפסחא בו קיים איסור לערוך טקסי נישואים יצרו את השמועה כי הידידות בין גי לסיביל עברה את גבולות המותר וכי החתונה הוקדמה על מנת למנוע מבוכה בחצר.

כך או כך נישואי סיביל וגי היו חוקיים ושמו קץ למחול השדים סביב השאלה מי יירש את המלך המצורע בלדווין הרביעי, ומנעו אפשרות למחטף מצד האצולה המקומית. סביב המלך ואמו התגבשה באופן ברור מפלגת החצר ובראשה סיביל ובעלה גי דה ליזיניאן שבזכות נישואיו נשא את התואר רוזן יפו ואשקלון. במפלגת החצר היו פעילים גם אגנס ואחיה ז'וסלין (רוזן אדסה וסינישאל הממלכה ) דה קורטניי, הקונטאבל אמלריך דה ליזיאן ורנו (ריינולד) משטיון שליט נסיכות עבר הירדן.

### נישואים ראשונים
בשנת 1174 נישא אמלריך ל**אשיבה מאיבלין** (צרפתית: Eschive d'Ibelin), בתו של בלדווין מאיבלין, ולהם נולדו 6 ילדים:
* בורגון דה ליזיניאן (1180–1200), אשתו השלישית של רמון השישי, רוזן טולוז.
* הוגו הראשון, מלך קפריסין (1194–1218), נישא לאליס משמפאן.
* אלואיז (הלביס) דה ליזיניאן (1190–1218), נישאה לריימונד נסיך אנטיוכיה (הודח ב-1219).
* אליס דה ליזיניאן, מתה בילדותה.
* גי דה ליזיניאן, מת בילדותו.
* ז'אן דה ליזיניאן, מת בילדותו.

### קרב קרני חיטין

בשנת 1187 החליט צלאח א-דין כי השעה כשרה להגשמת שאיפתו מזה זמן רב להחריב את ממלכת ירושלים. באביב החלה לשכתו בדמשק לשלוח מכתבים ואגרות לכל רחבי המזרח התיכון בקריאה לג'יהאד נגד הצלבנים. המוסלמים נענו וצבא גדול התקבץ תחת דגלו. בוועידה בין אבירי הממלכה שנערכה בשכם, קרא המלך לגיוס כללי של כוחות הממלכה. הצבאות הנוצריים נאספו במקום כינוסם הקבוע במעיינות בציפורי ושם ערכו מועצת מלחמה, בסיכומו של יום הדיונים הכריע גי דה ליזיניאן על תנועה אל כיוון הצבא המוסלמי וכניסה לעימות מכריע.

השכם בבוקר ב-3 ביולי יצא אמלריך דה ליזיניאן עם אחיו גי בראש הצבא הצלבני ממעיינות ציפורי לכיוון טבריה. הצלבנים הצליחו, תוך לחימה בלתי פוסקת לעבור כ-18 ק"מ, כמחצית מהדרך עד טבריה, ועצרו לחניית לילה במקום עומדם בין כפר לוביא לכפר מסכנה. למחרת בבוקר, הצליחו הצלבנים להתקדם כמה קילומטרים נוספים עד שנבלמו על ידי המוסלמים בשטח ההררי שלמרגלות הר חיטין.
בשעת צהריים פקד המלך על רמון להיערך להתקפת נגד בראש גדודיו על מנת לפרוץ דרך לצבא הנצור לעבר מעיינות חיטין ועל ידי כך להציל אותו. טאקי א-דין, שפיקד על הכוחות המוסלמים שהוצבו במקום, פקד לפתוח את השורות והפרשים עברו דרכם בלי לגרום לנזק ממשי למוסלמים. לאחר שעברו הפרשים של רמון, נסגרו השורות המוסלמיות. במקום להסתובב לאחור ולהכות באויב בעורפו, בחר רמון להציל את נפשו. המלך לא הצליח לשלוט בכוחותיו וצבאו התמוסס תחת מטר החצים המוסלמים והחום הכבד. הרגלים החלו לנוס לעבר הקרן הצפונית, נסיגה זו סתמה את הגולל על הצבא הנוצרי. הפקודות החוזרות ונשנות של המלך לרדת מהפסגה ולבוא לעזרת האבירים שנלחמו בעוז במוסלמים למרגלות ההר נענו בשלילה. האבירים נלחמו כגיבורים, אך לבסוף נסוגו אף הם לעבר הפסגה והתקבצו תחת אוהלו האדום של המלך שהיה בקרן הדרומית. בשלב זה, הצליח גדוד קטן, בראשותם של באליאן ד'אבליין, רז'ינאלד מצידון וז'וסלין לפרוץ את טבעת ההסגר ולהימלט. שאר הצבא לא הצליח לפרוץ את הטבעת והושמד.

התוצאות של קרב קרני חיטין היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. מי שלא נהרג בקרב נשבה וגם "הצלב האמיתי" אבד. עבור המוסלמים, הניצחון היה לא רק צבאי, אלא היה לו גם אפקט תעמולתי ראשון במעלה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז כינונה של ממלכת ירושלים שצבא צלבני גדול הפסיד בהיקף כזה לצבא מוסלמי. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.

### ייסוד הממלכה הצלבנית של קפריסין
במהלך מסע הצלב השלישי חברו האחים לבית ליזיניאן לצבא האנגלי בפיקודו של ריצ'רד לב הארי מתוך תקווה כי בכך יוכלו להחזיר לעצמם את מעמדם לפני קרב קרני חיטין. משהתערער מעמדו של גי דה ליזיניאן בעקבות מות סיביל בשנת 1190 פעל ריצ'רד להסדיר את ענייניו של גי דה ליזיניאן, והעביר לידיו את כיסא המלוכה של האי קפריסין אותו כבש ריצ'רד לב הארי בדרכו ממסינה לעכו. האי נמכר למסדר הטמפלרים אך שלטונם הנוקשה הביא את תושבי האי לידי מרד, המסדר היה מעוניין לחזור בו מהרכישה והיו מוכנים להחזיר את האי בתמורה לדמי הקדימה ששולמו למלך האנגלי. גי דה ליזיניאן שילם דמי קדימה אלו למסדר הטמפלרים ובכך קנה את זכותם על האי והתחייב לשלם את שאר המחיר על האי לריצ'רד. כך עזב דה ליזיניאן את חופי ארץ ישראל ונחת בקפריסין שם ייסד את שושלת בית ליזיניאן ממנה יצאו במאה ה-13 מלכים לממלכת ירושלים הדועכת, ושלטה באי עד סוף המאה ה-15.

#### מלך קפריסין

בשנת 1194 מת גי דה ליזיניאן מבלי להותיר אחריו יורש ונקבר בכנסיית הטמפלרים בניקוסיה. אחיו אמלריך ירש את כיסא השלטון של האי שלא היה עדיין ממלכה דה יורה - שליט קפריסין יקבל את ההכרה רק בשנת 1195 עם הכתרת אמלריך דה ליזיניאן כמלך הצלבני הראשון של קפריסין, בשם **אמלריך הראשון, מלך קפריסין** על ידי נציגו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

## מלך ירושלים
### נישואים לאיזבל הראשונה

מצב השלטון בממלכת ירושלים היה בעייתי. כדי להבטיח את יציבותו, נישאה איזבל הראשונה לקונרד ממונפראטו, ולאחר הירצחו לאנרי השני, רוזן שמפאן.

ביום 4 במרץ 1193 נפטר צלאח א-דין ועם מותו התפוררה האימפריה שהקים. האיום החיצוני הגדול ביותר על ממלכת ירושלים נעלם, והעולם המוסלמי היושב על גבולות הממלכה החל להקדיש את מרב זמנו לסכסוכים פנימיים בין הנסיכים האיוביים. נבצר מאנרי לנצל תהליך התפוררות זה, הן בגין חוסר במשאבים והן בגלל סכסוכים בתוך הממלכה הצלבנית הקטנה. טרוד היה בבעיות פנים ובמאבקי כוח: מול הקומונות האיטלקיות שדרשו נתחים הולכים וגדלים מערי הנמל, מול הממלכה הצלבנית השכנה – ממלכת קפריסין הצעירה, ואף מול הכנסייה.

בצפון המדינה ניסה אנרי לחזק את אחיזת הצלבנים באנטיוכיה וברוזנות טריפולי, שהיו בסכנה מתמדת מהתקפה מוסלמית ותחת איום של השתלטות ארמנית. מעמדו של אנרי התחזק במהלך שנת 1195, בה פעל להשכנת שלום בצפון המדינה והידוק הקשרים בין הנסיכויות הצלבניות. מעמד זה נתחזק עם כריתת ברית בין ממלכת ירושלים לקפריסין, שהתאפשרה עם ירידתו של גי דה ליזיניאן מכס מלכות האי ומסירתו לידי אחיו אמלריך.
לאנרי ואיזבל נולדו שתי בנות, אליס משמפאן (נולדה ב-1196) ופיליפה משמפאן (נולדה ב-1197). היעדר יורש זכר סיבך את שאלת המלך העתידי של ירושלים. בפגישה שערכו אנרי ומלך קפריסין אמלריך דה ליזיניאן סוכם כי בנותיו של אנרי יתחתנו עם בניו של אימרי, מתוך תקווה להשליט בעתיד שושלת צלבנית אחת בשתי המדינות.

מותו של אנרי משאמפאן החזיר אל קדמת הבמה הפוליטית את שאלת השליט על ממלכת ירושלים. נציג הקיסר הגרמני דרש כי איזבל מלכת ירושלים תבוא בברית הנישואים עם אמלריך מלך קפריסין. נישואים אלו, מעבר לתועלתם ביצירת חיבור בין שתי הממלכות הצלבניות, היו עשויים לקדם את האינטרסים של הקיסרות ולבסס טענה עתידית בנוגע לריבונות של הקיסרות בממלכת ירושלים.

כך, בטרם תמו ימי האבל על מות אנרי משאמפאן הובאה איזבל בברית הנישואים עם אמלריך שעתה זכה לשם **אמלריך השני, מלך ירושלים**. בעלה החדש של איזבל הודיע כי אין הנישואים מביאים לאיחוד הממלכות. ברצונו לשמר את מעמדו כמלך קפריסין ולצורך זה קבע מערכת אדמיניסטרטיבית נפרדת בעכו לייצג אותו בממלכת ירושלים. ביום 23 באוקטובר כבשו הצלבנים בפיקודו של המלך החדש את ביירות והעיר נמסרה לז'אן ד'איבלין, אחיה החורג של איזבל, שנודע בשם **הזקן של ביירות**. ביום 28 בספטמבר 1197 מת הקיסר ועם מותו התפורר הצבא הגרמני-צלבני, ומסע הצלב נמוג ונעלם.

אמלריך כרת ברית שלום חדשה עם אל-מלכ אל-עאדל ביום 1 ביולי 1198 לתקופה של חמש שנים בו אושר הסטטוס קוו החדש בו נתווספה ביירות לממלכת ירושלים. בספטמבר 1204 חידש אמלריך את חוזה השלום בתנאים משופרים, וצידון, רמלה ולוד עברו לריבונות צלבנית מלאה.

לאמלריך ואיזבל נולדו שתי בנות: סיביל דה ליזיניאן (נולדה ב-1198) ומליסנד דה ליזיניאן (נולדה ב-1200) ובן **אימרי דה ליזיניאן** שנפטר בילדותו.

## מותו של אמלריך

אימרי מלך קפריסין מת בשנת 1205 בעכו כתוצאה מהרעלה שנגרמה מאכילת דג. זמן קצר לאחר מכן נפטרה איזבל ותואר "מלכת ירושלים" עבר לבתה הבכורה מריה ממונפראטו.
אחד המחקרים המודרניים מעלה השערה כי מסכת הטרגדיות, מוות ונישואים חפוזים שאפיינו את חייה של המלכה איזבל היו גורמים ישירים למותה ורומז כי ייתכן ולקחה חייה בידה.

## ראו גם
* היסטוריה של ממלכת ירושלים

## לקריאה נוספת
* יהושע פראוור, **תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל**, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; על מהדורתו שבצרפתית זכה הספר בפרס ע"ש גוסטב שלומברג'ה  מטעם האקדמיה לכתובות ולספרות , המכון של צרפת
* יהושע פראוור, **הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית**, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985

* Steven Runciman, **A History of the Crusades**, Cambridge university press, 1952 
* Christopher Tyerman, **God's war: a new history of the Crusades**, Harvard University Press, 2006


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי ממלכת ירושלים
קטגוריה:ממלכת קפריסין
קטגוריה:ילידי 1172
קטגוריה:נפטרים ב-1205