open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סמרה (כדורסל)

**מועדון הכדורסל סמרה** (ברוסית: **Баскетбольный Клуб Самара**) הוא מועדון כדורסל מקצועני מהעיר סמרה שברוסיה, המשחק בליגת VTB.

## שמות הקבוצה
* סטרויטל (1976—1995)
* צסק"א, צס"ק בב"ס (1992—2012)
* סמרה (1995—2013)
* סמרה-SGEU (2013—2014)
* סמרה (2014—)
## היסטוריה
### סטרויטל
מועדון הכדורסל הוקם בשנת 1977 בשם סטרויטל סמרה. בשנת 1981 העפילה הקבוצה לליגת העל הסובייטית, אך לא השיגה אף תואר משמעותי בתקופה זו. בשנת 1992 רשמה הקבוצה הישג משמעותי כאשר סיימה את העונה כסגנית אלופת רוסיה. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השלישי.
### צסק"א סמרה
ממוזער|שמאל|סמל קבוצת צסק"א סמרה
לאחר התפרקות ברית המועצות, קבוצת הכדורסל סק"א אלמטאי מקזחסטן עברה לעיר סמרה ושינתה שמה לקבוצת "צס"ק בב"ס סמרה" והשתתפה בליגה הבכירה בעונת 1992. באותה עת שתי קבוצות ייצגו את העיר סמרה, קבוצת הכדורסל סטרויטל סמרה (שבינתיים שינתה שמה ל"מועדון הכדורסל סמרה") וקבוצת צס"ק בב"ס שבסיום עונת 1997 נקלעה לקשיים פיננסיים והכריזה על פשיטת רגל, הקבוצה עברה לעיר טולה ושינתה שמה לבסוף לארסנל.

מועדון הכדורסל סמרה סיימה במקום השלישי בעונות 1996/67 ו-1997/98, אך אלה היו הישגי השיא של הקבוצה ובעונות הבאות התדרדר מצב הכדורסל בעיר. לאחר מעברהּ, קבוצת צס"ק סמרה הוקמה מחדש ואוחדה עם קבוצת הכדורסל סמרה. בשנת 2002 החליט מושל מחוז סמרה להחיות את השם "צס"ק בב"ס סמרה" והקים מחדש קבוצה בשם זה. הקבוצה החדשה התאחדה במהרה עם מועדון הכדורסל של סמרה והקבוצה המאוחדת החלה לשחק תחת השם "צס"ק בב"ס סמרה".

בשנת 2007 הצליחה הקבוצה לזכות באליפות היורוקאפ צ'לנג'. בעונה 2009/10, לאחר התדרדרות מתמשכת במצבה הפיננסי של הקבוצה, הכריזה "צס"ק בב"ס סמרה" על פשיטת רגל. בשנת 2012 הוקמה הקבוצה מחדש הפעם תחת השם "מועדון הכדורסל סמרה-SGEU".
### סמרה
בשנת 2014 שינה הקבוצה את שמה וחזרה להיקרא "מועדון הכדורסל סמרה". בשנה זו, השתתפה הקבוצה בסופרליגה הרוסית בכדורסל. בעונת 2019 הקבוצה זכתה באליפות הסופרליגה, אחרי שגברה על ספרטק סנקט פטרבורג בגמר הפלייאוף.

בעונת 2019/2020 זכתה ב לראשונה בתולדותיה. בעונת 2020/2021 העפילה לשלב חצי גמר הגביע הרוסי וזכתה באליפות ליגת המשנה הרוסית בכדורסל. בעונת 2022 זכתה ב בפעם השנייה בתולדותיה. בתום העונה העפילה ל בה היא משחקת החל מעונת 2022/23. בעונת 2024/2025 הקבוצה נקלעה לקשיים פיננסיים ובקבוצה נערכו להכריז על פשיטת רגל.

## תארים
הגביע הרוסי בכדורסל
* **זכייה**: 2020, 2022
סופרליגה
* **זכייה**: 2019, 2021
יורוקאפ צ'לנג'
* **זכייה**: 2007

## ראו גם
*סמרה (כדורסל נשים)
*קרסניה קריליה סמרה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורסל רוסיות
קטגוריה:סמרה: ספורט
הילד המוזהב של פינת פאי

**הילד המוזהב של פינת פאי** (באנגלית: **Golden Boy of Pye Corner**) הוא פסל המהווה אנדרטה לשרפה הגדולה של לונדון שאירעה בשנת 1666.
הפסל ממוקם בפינת רחוב גילטספור וסמטת קוק בסמית'פילד שבסיטי של לונדון במרכז העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. מקום זה מהווה המקום המרוחק ביותר אליו הגיעה השריפה, ובו הצליחו לעצור את האש המתפשטת.

מתחת לפסל, המדמה ילד שמנמן מוזהב מצויה הכתובת:

וזאת בהתבסס על האמונה שנפוצה בקרב תושבי לונדון בדבר הגורם לשריפה: 

בעת הקמת הפסל הוא הוצב בחזית של פאב שנקרא "פאב שלל המלחמה" ("The Fortune of War Public House"). מבנה הפאב נהרס בשנת 1910 אבל האנדרטה נותרה על מקומה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: אנדרטאות
קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
קטגוריה:השרפה הגדולה של לונדון
מוזיאון קאמינג

**מוזיאון קאמינג** (באנגלית: **The Cuming Museum**) הוא מוזיאון הממוקם בדרך ולוורת', ברובע סאת'ק של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

## היסטוריה ותיאור
המוזיאון ממוקם במבנה של משפחת קאמינג, וקרוי על שמה, ומשמש כיום כמוזיאון להיסטוריה של רובע סאת'ק.

מקורו של המוזיאון בצוואתו של הנרי סייר קאמינג אשר הוריש את אוספי משפחתו וביתו לרובע בשנת 1902. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1906 והציג את האוספים בתחום ההיסטוריה של הטבע, ארכאולוגיה, אתנוגרפיה, מטבעות ומדליות ועד. אוספים אלה, המכילים כ-25,000 מוצגים נאספו בין השנים 1780–1900 על ידי ריצ'רד קאמינג ובנו - הנרי סייר קאמינג.

כיום במוזיאון שלוש גלריות: גלריית אוספי משפחת קאמינג, גלריית סאת'ק המציגה את ההיסטוריה של הרובע, וכן גלריה בה המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות. כמו כן המוזיאון מפעיל תוכניות חינוכיות לבתי הספר ברחבי הרובע. במבנה סמוך למבנה המוזיאון נמצאת ספריית המוזיאון - מבנה מאוחר הניצב במיקום בו נולד צ'ארלס באבג' בשנת 1791.

## קישורים חיצוניים

* 
* מוזיאון קאמינג, באתר רובע סאת'ק 
* מוזיאון קאמינג, באתר Culture24

קטגוריה:סאת'ק
קאמינג
קזחית

**קזחית** היא שפה טורקית, שפתה הרשמית של קזחסטן, וכ-18.5 מיליון תושביה רואים בה שפת אם. החל משנת 1940 מבוסס כתיב השפה על גרסה של האלפבית הקירילי הכוללת 42 אותיות. מספר דוברי הרוסית בקזחסטן משתווה למספר דוברי הקזחית, והאחרונה היא אמנם השפה הרשמית במדינה, אך רוסית היא שפת התקשורת הבין-אתנית.

ב-29 באוקטובר 2017 החליטה ממשלת קזחסטן כי עד 2025 כתב השפה יוחלף מהאלפבית הקירילי לאלפבית הלטיני.

כמו שפות טורקיות אחרות, הקזחית היא שפה צירופית (אגלוטינטיבית). כללי המורפולוגיה של השפה מאפשרים יצירת מילים באמצעות שרשור מספר רב של סיומות אחרי בסיס המילה. לכל סיומת יש משמעות אחת מובחנת, כך שמשמעות המילה כולה נגזרת מן הבסיס ומכלל הסיומות המצטרפות אליו.

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאתר אתנולוגיה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות טורקיות
קטגוריה:קזחסטן: תרבות
קטגוריה:שפות
מסאשי קישימוטו

**מאסאשי קישימוטו** (יפנית: 岸本 斉史; נולד ב-8 בנובמבר 1974) הוא אמן מאנגה יפני, יוצר סדרות המאנגה "מריו" (ספרון קומיקס), "נארוטו", "בורוטו" (עם אוקיו קודאצ'י ומיקיו איקמוטו), "קאראקורי" ו"סאמוראי 8".

## ביוגרפיה
קישימוטו נולד באוקיאמה. הוא הבכור בצמד תאומים. עוד בצעירותו גילה משיכה לאומנות, ציור ומאנגה. באומנותו ניכרת השפעתו של אמן המאנגה אקירה טוריאמה, יוצר סדרת דרגון בול, ושל קטסוהירו אוטומו, יוצר אקירה, אותם העריץ קישימוטו בילדותו.

מוטיבים קבועים המופיעים ביצירותיו הם הצורך הכלל-אנושי בחברה, הקושי שבבדידות והרצון להגן על אנשים קרובים ויקרים.

יצירתו הראשונה הייתה סדרת המאנגה קאראקורי אותה שלח ב-1996 להוצאת הספרים **שואיישה ג'ימבוצ'ו**. מ-1999 ועד 2014 פרסם את סדרת המאנגה נארוטו במגזין המאנגה השבועי לנוער שונן ג'אמפ השבועי. עד היום פורסמו בסדרה, שזכתה אף לעיבוד טלוויזיוני לאנימה, מעל 600 פרקים בתפוצה של מעל 71 מיליון עותקים ביפן.

אחיו התאום, סיישי קישימוטו, מפורסם אף הוא כאמן מאנגה וכיוצר הסדרה "Satan 666".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמני מאנגה
קטגוריה:נארוטו
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1974
קרול פייטמן

**קרול פייטמן** (באנגלית: **Carole Pateman**; נולדה ב-11 בדצמבר 1940) היא תאורטיקנית אמריקאית ממוצא בריטי במדע המדינה ופמיניסטית.

## חייה
קרול פייטמן נולדה למשפחה ממעמד הפועלים במחוז סאסקס בבריטניה. פייטמן עזבה את בית הספר התיכון בו למדה בגיל 16, ועבדה בשורה של עבודות מזדמנות. בשנת 1963 התקבלה לתוכנית להשכלת מבוגרים בראסקין קולג' באוקספורד, שאינו דורש השכלה פורמלית. הודות להצטיינותה החלה בקריירה אקדמית, עד לקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד.

פייטמן הרצתה במקומות רבים ברחבי העולם. היא לימדה תקופה מסוימת באוניברסיטת סידני, ואף שימשה כנשיאת האקדמיה האוסטרלית למדע המדינה בתחילת שנות ה-80. כן לימדה באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת פרינסטון. משנת 1990 היא מלמדת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

פייטמן כתבה ארבעה ספרים, וערכה ספרים ומאמרים רבים.

הגותה מתמקדת בתאוריה פמיניסטית המחפשת את נקודות החיכוך וההשקה בין כתבי ההוגים הליברליים הקלאסיים, והוגים "נאורים" מז'אן-ז'אק רוסו ועד ג'ון רולס, שעיצבו תאוריה של מרחב ציבורי, ליברלי, הפועל במישור הפוליטי בו היחיד חופשי ושווה זכויות, ובין מעמד האישה, הנתפסת כיצור "טבעי" או "ביתי", ובשל כך מודרת מן המישור הפוליטי, ואינה נכללת בחברה החופשית שהיא חברה גברית ופטריארכלית בעצם הווייתה. פייטמן קוראת לביסוסה של תאוריה חדשה, שתעניק מקום שווה בהגדרה הן לנשים והן לגברים.

ספרה "The Sexual Contract" ("החוזה המיני") מתאר כיצד החברה המערבית לוקה בסקסיזם מערכתי, ובכך יוצרת מעין "חוזה" המנציח עליונות גברית ואי-שוויון. ספר זה השפיע עמוקות על הפילוסוף צ'ארלס ו. מילס והביא אותו לכתוב ספר דומה על אי-שוויון גזעי, "The Racial Contract".

## מספריה

*The Disorder of Women: Democracy, Feminism, and Political Theory. Polity Press, 1989.
*The Sexual Contract. Polity Press, 1988.
*The Problem of Political Obligation: A Critical Analysis of Liberal Theory. John Wiley and Son, 1979.
*Participation and Democratic Theory. Cambridge Univ. Press, 1970.


### ספרים בעריכתה

*Feminist Interpretations and Political Theory. (co-edited with M. Shanley) Polity Press, 1991.
*Feminist Challenges: Social and Political Theory. (co-edited with Elizabeth Grosz) Allen and Unwin, 1986.
*Women, Social Science, and Public Policy. (co-edited with J. Goodnow) Academy of Social Sciences in Australia, 1985.
*Politics (special political theory issue of the journal of the Australasian Political Studies Assoc.), Vol. 18, No. 2 (1983).
*Directory of Women Political Scientists in Australia. (co-edited with M. Sawer) Australasian Political Studies Association, 1981.


## מולטימדיה

* The Equivalent of the Right to Land, Life, and Liberty? Democracy and the Idea of a Basic Income

## לקריאה נוספת
* ג'ון לכט, **חמישים הוגים בני זמננו**, חלק ב', הוצאת רסלינג, 2004, עמ' 90.

## קישורים חיצוניים
* 

* דף הבית של קרול פייטמן
* אתר קרול פייטמן
* ראיון וביוגרפיה
* 

קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:פמיניסטיות בריטיות
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקאית למדע המדינה
קטגוריה:חוקרות מדע המדינה אמריקאיות
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
אישוש

בפילוסופיה של המדע, **אישוש** הוא חיזוקה של השערה או תאוריה - במיוחד תאוריה מדעית, באמצעות ניסוי או תצפית מדעית שאינם מפריכים.

את רעיון האישוש ביסס הפילוסוף קרל המפל. לפי המפל, לא ניתן לאמת תאוריה, משום שעל מנת לעשות זאת יש לבצע אינסוף ניסויים. בעוד שלא ניתן לאמת תאוריה, הרי ניתן להפריכה – לשם כך די בניסוי יחיד שתוצאותיו סותרות את התאוריה. בנסיבות אלה ניתן לאשש את התאוריה ("אישוש" הוא מושג חלש יותר מ"אימות"), באמצעות עריכת ניסויים שמטרתם להפריך אותה – כישלון חוזר ונשנה בניסויים כאלה מגדיל את הסבירות לנכונותה של התאוריה.

דוגמה לשימוש במושגים אלו נמצאת בספרו של המפל "פילוסופיה של מדעי הטבע". בספר זה מציג המפל מקרה שבו מנסה הרופא איגנץ זמלווייס לפתור בעיית תמותת יולדות במחלקה שבה עבד, באמצעות הגדרת היפותזה. זו קובעת כי תמותת היולדות נגרמת ממעבר של חומר מן המת. להיפותזה זו ניתן לנסח מסקנת בחינה: אם הרופאים יחטאו טוב יותר את ידיהם, תמותת הילדות תפחת. את מסקנת בחינה זו ניתן לבחון על ידי ניסוי, שתוצאתו יכולה להיות אחת משתיים: או שהתמותה תפחת, או שלא. כעת מגיע שלב האישוש. אם התמותה תישאר כמות שהיא, אזי התאוריה נכשלה והיא בטלה. אך אם התמותה אכן תפחת, נמצא אישוש לתאוריה, וכעת היא קרובה יותר להיות נכונה ואמיתית.

מדוע לא אומתה התאוריה, אלא רק "אוששה"? משום שייתכן שחיטוי הידיים הוא רק סיבה אחת מני רבות לתמותת היולדות, או יותר מזה – ביצוע החיטוי וירידת התמותה קרו בסמיכות באופן מקרי, וייתכן כי אין ביניהם שום קשר. לכן, טוען המפל, לעולם לא ניתן להפוך תאוריה לוודאית, אלא רק לקרובה יותר ויותר לאמת. נלסון גודמן ניסח דוגמה הממחישה את הבעייתיות של תהליך האימות של תאוריה.

## ראו גם
* פרדוקס העורב
* הדירות
* דיוק ונכונות

קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:ניסוי
קטגוריה:השיטה המדעית
קטגוריה:בדיקות
קטגוריה:בדיקת השערות
זה ייגמר בדם

**זה ייגמר בדם** (באנגלית: **There Will Be Blood**) הוא סרט דרמה משנת 2007, המספר את סיפורו של דניאל פליינוויו, איל נפט רודף בצע ושאפתן בדרכו אל העושר. הסרט נחשב לאחת מפסגות יצירתו של הבמאי פול תומאס אנדרסון ולאחד הסרטים הטובים שיצאו במאה ה-21. הסרט מבוסס באופן חלקי על ספרו של אפטון סינקלר "נפט". אנדרסון כתב גם את התסריט לסרט והיה אחד מהמפיקים שלו. בסרט מככבים דניאל דיי-לואיס (שזכה על משחקו בפרס אוסקר) ופול דנו.

הסרט היה מועמד ל-8 פרסי אוסקר, וזכה ב-2 מתוכם (צילום, השחקן הראשי הטוב ביותר). את פסקול הסרט הלחין ג'וני גרינווד מלהקת "רדיוהד".

## עלילת הסרט
סיפור חייהם המצטלבים של דניאל פליינוויו ואיליי סאנדיי המתרחש בתחילת המאה ה-20 במדינת קליפורניה, ארצות הברית. דניאל פליינוויו כורה פחם שהפך לאיל נפט, אדם ממוקד שיעשה את כל הדרוש כדי להשיג את מטרותיו. הוא עובד קשה ומנצל את סובביו ולא חשוב המחיר. בנו/שותפו לעסקים אומץ על ידי דניאל כאשר אביו הביולוגי נהרג בתאונת עבודה על אחת מאסדות הקידוח שבבעלותו. דניאל הגנתי מאוד כלפי בנו ולו רק בזכות תרומתו לעסק. איליי סאנדיי הוא אחד התאומים אשר ממשפחתם רכש דניאל את האדמה שעליה נמצאים רוב מאגרי הנפט שבבעלותו. איליי הוא מטיף מקומי אשר לטענתו מרפא אנשים בעזרת אמונה ורוצה נתח מכספו של דניאל כדי לממן את כנסייתו. חייהם של שני האישים התחרותיים מתנגשים בזמן שדניאל שואב נפט מהאדמה שבבעלותו ומנסה לרכוש את חלקות האדמה הסובבות כדי לבנות צנרת אל החוף ואיליי מנסה לבנות אימפריה דתית משל עצמו.

## צוות השחקנים
* דניאל דיי-לואיס – דניאל פליינוויו
* פול דנו – איליי סאנדיי/פול סאנדיי
* דילון פריזייר – ה.וו. פליינוויו הילד
* ראסל הרווארד – ה.וו. הבוגר
* הנס האוס – ויליאם באנדי
* קולטון וודוורד – הנכד של ויליאם באנדי
* קווין אוקונור – הנרי
* קירן היינדס – פלטשר המילטון

## ביקורות
הסרט זכה לביקורות משבחות במיוחד. הוא כונה לא פעם "האזרח קיין החדש" ונבחר במשאלים רבים לאחד הסרטים הגדולים במאה העשרים ואחת.

הסרט מחזיק בציון משוקלל של 8.2 במסד הנתונים IMDb.

## קישורים חיצוניים

* 

* "זה ייגמר בדם" - האתר הרשמי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פול תומאס אנדרסון
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי מיראמקס
קטגוריה:סרטים על קללות
קטגוריה:סרטים על כתות
קטגוריה:סרטים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:סרטים על חירשים
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
נושאי ציפורניים

**נושאי ציפורניים** (שם מדעי: Onychophora) היא מערכה של בעלי חיים יבשתיים בעלי מבנה מקוטע דמוי זחל, בעלי דמיון לפרוקי-רגליים ולתולעים טבעתיות. נושאי הציפורניים היא מערכת בעלי החיים היחידה שלא כוללת בתוכה אף יצור ימי חי. כיום ידועים כ-200 מינים השייכים למערכה זו, אשר נחלקים לשתי משפחות:
*Peripatidae - משפחה הנפוצה באזורים טרופיים וסובטרופיים במקסיקו, אמריקה התיכונה, דרום אמריקה ואפריקה
*Peripatopsidae - תחום תפוצתם של המינים במשפחה זו כולל את צ'ילה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד.

המינים המודרניים של מערכה זו קטנים למדי; לפחות אחד מהם מגיע לאורך של 20 ס"מ בלבד. הסוג המוכר ביותר ממערכה זו הוא פריפאטוס (*Peripatus*) אשר תואר לראשונה ב-1825 על ידי גילדינג.

## תיאור
נראה שנושאי הציפורניים התפתחו מיצור בעל מקטעים, אולם במהלך התפתחותם איבדו את חלוקתם למקטעים למעט בראש, שמורכב משלושה מקטעים. במקטע הראשון של ראשם יש שני מחושים ובדרך כלל יש בו גם זוג עיניים. במקטע השני נמצא הפה. בניגוד לפרוקי-רגליים, אין להם שלד חיצוני (exoskeleton) קשה. עורם מכוסה בשיער דקיק (papillae). הם משירים את עורם באופן תקופתי כדי לגדול. אף על פי שבגופם עשרות של זוגות רגליים, אין הם מקוטעים בניגוד לתולעים טבעתיות. בקצוות רגליהם יש להם ציפורני כיטין ורפידות המשמשים אותם לתנועה על משטחים חלקים. הם נושמים באמצעות מעברים בעורם הנקראים "טריכאות". הטריכאות פתוחות תמיד, ומסיבה זו נושאי הציפורניים זקוקים לסביבה לחה, שאם לא כן הם מצויים בסכנת התייבשות.

## התנהגות
נושאי ציפורניים מודרניים הם טורפים המסוגלים לשתק בעלי חיים הגדולים מהם הודות לחומר דביק שהם מפרישים מבלוטות בראשם. הם מסוגלים לשתק מטרה עד מרחק של 30 ס"מ ולשאת כמות נוזל המגיעה ל-10% ממשקל גופם.

לנושאי ציפורניים דרך ייחודית להעברת הזרע. הזכר מדביק אל הנקבה חבילת זרע, ללא הבחנה היכן בדיוק בגופה תחובר החבילה. הרקמה בתחתית חבילת הזרע מתמוססת והחבילה מתמוססת אל תוך גוף הנקבה. הזרע נע במערכת הדם עד הגיעו אל השחלות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1853
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדולף אדוארד גרובה
קטגוריה:מערכות של בעלי חיים
קטגוריה:לובופודיה
קטגוריה:חיות טורפות
מסעי הצלב הצפוניים

250px|ממוזער|שמאל|צפון אירופה לאחר מסעי הצלב הצפוניים
**מסעי הצלב הצפוניים** או **מסעי הצלב הבאלטיים** היו מסעי צלב אשר ערכו המלכים הקתולים של דנמרק ושוודיה והמסדרים הצבאיים הנוצריים הטבטוני והליבוני הגרמניים כנגד העמים הפגניים של צפון אירופה אשר שכנו סביב החופים המערביים והדרומיים של הים הבלטי במאה ה-12 וה-13. מסעות המלחמה הגרמניים והשוודיים כנגד הנוצרים האורתודוקסיים של רוסיה נחשבו גם הם כחלק ממסעות הצלב הצפוניים.

האבירים הטבטוניים כבשו את חופיו המזרחיים של הים הבלטי, ושלטו בו לאורך כל התקופה. ובנוסף, גם פולין בהנהגתו של המלך מיישקו הראשון קיבלה עליה את הנצרות, וכך גם הדוכסות הגדולה של ליטא.

ציוני דרך עיקריים במסעי הצלב הצפוניים העיקריים:
* המסע כנגד העמים הסלביים באזור של צפון-מזרח גרמניה המודרנית (1147)
* המסעות השוודיים בפינלנד (1154, 1249 ו-1293)
* הכרזתו של האפיפיור סלסטינוס השלישי על מסעות הצלב בצפון (1193)
* מסעי הגרמנים והדנים באזור לטביה ואסטוניה (1193–1290)
* מסע הצלב הפרוסי (1222–1295)
* מסעי הגרמנים נגד ליטא (1236–1316) 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מסעי הצלב
קטגוריה:לוחמה בימי הביניים
קטגוריה:לטביה: היסטוריה
קטגוריה:אסטוניה: היסטוריה
קטגוריה:ליטא: היסטוריה
קטגוריה:פולין: היסטוריה
שמעון בז'רנו

**שמעון בז'רנו** (28 בספטמבר 1910 – 17 באוקטובר 1971) היה איש ציבור ותעשיין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה והשלישית.

## ביוגרפיה

בז'רנו נולד בפלובדיב שבבולגריה בבית ציוני. אביו מיכאל, ודודו מרדכי רומנו היו מראשי התנועה הציונית בבולגריה. הוא למד בגימנסיה בשווייץ וסיים את לימודיו האקדמיים בכלכלה באוניברסיטת מילנו. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם שלושת אחיו והתיישב בתל בנימין שברמת גן.

במשותף עם אחיו הקים את בית החרושת לסיגריות "אחים בז'רנו". לאחר מכן רכשו ביחד עם דודם מרקו רומנו את בית החרושת "עסיס". פעילותו בתחום התעשייה והכלכלה נמשכה במרוצת השנים בהיותו חבר הנשיאות של הוועד הפועל בהתאחדות בעלי התעשייה. כמו כן כיהן בז'רנו כחבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל וחבר דירקטוריון בנק לאומי.

בשנים 1951–1959 כיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים והיה חבר ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת העבודה.

נפטר בגיל 61 שנים, ב-17 באוקטובר 1971.

רחוב האחים בז'רנו ברמת גן נקרא על שמו ושם אחיו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  בן-גוריון מבקר במפעל האחים בז'רנו, יומני כרמל 1952

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מילאנו
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בולגרים
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:חברי הכנסת: תעשיינים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971
מוירות

[ממוזער|250px|שלוש המוירות ב[הגלריה הלאומית הישנה (ברלין)|גלריה הלאומית הישנה בברלין]]
**מוֹירות** (ביוונית: **Μοῖραι**, מילולית: "חלק" או "מנה", בהקשר של מנת הגורל) היו שלוש אחיות שייצגו את הגורל במיתולוגיה היוונית. המקבילות להן במיתולוגיה הרומית היו הפרסאות , ובמיתולוגיה הנורדית – הנורנות. נקראות גם "**הגורלות**", "**אחיות הגורל**" או "**אלות הגורל**".

שלוש האחיות, קְלוֹתוֹ (ביוונית: Κλωθώ, המקבילה הרומית: נוֹנָה), לָאכֶסִיס (ביוונית: Λάχεσις, המקבילה הרומית: דֶקִימָה), והמבוגרת מבין השלוש, אטרופוס (ביוונית: Ἄτροπος, המקבילה הרומית: מוֹרְטָה), שלטו בגורל כל חי, וגורלו של האדם נקבע על ידי "חוט החיים", המייצג את מנת החיים שהוא זכה לה. קלותו ("הטווה") טוותה את חוט הגורל, לאכסיס ("מטילת הגורל") קבעה את אורכו, ואטרופוס החליטה על אופן מותו של האדם וגזרה את החוט המיוחד שיש לכל חי בהתאם לאורך שנקבע לו. גזירתו של החוט הביאה למותו המיידי של האדם.

המוירות תוארו כשלוש נשים זקנות, אכזריות, קרות ומאיימות, המטילות מורא על כל הקיים, אפילו על האלים. למעשה הן היו הכוח האחד שמעל לאדם ומעל לאלים, הגזירה הקדומה שאיש לא יכול לשנות, בהתאם לתפיסה הפאטאליסטית. כל שיכלו האלים לעשות הוא לגלות מפעם לפעם לבני-האדם חלק מאותו הגורל או אותה גזירה קדומה, למשל על ידי נבואה (על ידי האורקל מדלפי, למשל).

במיתולוגיה יש גרסאות סותרות באשר למוצאן של שלוש המוירות. בין היתר, מסופר כי הן בנותיהם של זאוס ותמיס הטיטאנית, של אלת הלילה ניקס, או של זאוס ואנאנקה (אלת ההכרח והגורל).

### מוירות בתרבות
קיימת סברה כי דמויותיהן של שלוש המכשפות השייקספיריות מהמחזה "מקבת'" מבוססות על שלוש המוירות, אם כי יש הסבורים שהן מבוססות על הגראיות מסיפורו של פרסאוס.

האסטרואידים 97 Klotho , 120 Lachesis  ו-273 Atropos  נקראים על שם שלוש האחיות.

בסרט המצויר "הרקולס", שיצא בשנת 1997, מופיעות שלוש "אלות הגורל" (אלת העבר, אלת ההווה ואלת העתיד) המבוססות על המוירות ועל הגראיות.

דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אגדות המחר".

דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה ״פרסי ג׳קסון והאולימפיים״.

כמו כן דמויותיהן מופיעות גם בעונה השנייה של סדרת האנימציה "דמו של זאוס" וברוב פרקי הסדרה "כאוס".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:האנשה במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
הקריון

ממוזער|300px|מראה חלקו הצפון-מערבי של הקריון ולצידו, אחד משני "מגדלי הקריון", ספטמבר 2008
"**הקִריון**" (החל משנת 2014 ממותג בשם "**עופר הקריון**", כאחד מקניוני עופר) הוא מתחם הכולל מרכז קניות גדול בקריות, בסמוך לכביש עכו–חיפה (כביש 4). האזור מוגדר כחלק משטח השיפוט של קריית ביאליק.

מנכ"ל הקריון הוא גיא קרן.

## היסטוריה
המרכז המסחרי הוקם על חורבות מפעל הטקסטיל "אתא", ונפתח לקהל הרחב ב-28 בפברואר 1989.

בראשית 2009 עמד שטחו המסחרי של מרכז הקניות על 42,000 מ"ר, והוא כלל בתי עסק בתחומי הביגוד, המזון, מוצרי מחשוב ועוד. מאז, נעשתה בנייה והרחבה שלו, כך שבסוף 2012, הוא הגיע ל-48,727 מ"ר וב-2023, ל-65,000 מ"ר של שטחי מסחר. זאת, לאחר שבשנת 2016 התווסף לקניון מתחם חנויות ומסעדות דמוי מדרחוב. ב-2024, משתרע שטחו הכולל של המתחם על כ-120,000 מ"ר ושוכנים בו כ-200 בתי עסק שונים.

על-פי אומדן משלהי 2009, ביקרו במקום אז יותר מ-30,000 איש ביום.

בשנת 2007, לאחר שהועבר לאזור חדש בקניון, נפתח מחדש מתחם בתי הקולנוע שפעל בו, וזה מותג כ"גלובוס מקס" ובהמשך, כ"הוט סינמה". עד לשלהי העשור השני של המאה ה-21, כלל המקום גם קולנוע IMAX, אשר בו הוקרנו סרטים בתלת-ממד.

בסמוך למרכז הקניות נמצאים "מגדלי הקריון". בשני מגדלי משרדים אלו שוכן, בין היתר, "המרכז הרפואי זבולון", המרכז הגדול ביותר של שירותי בריאות כללית בצפון. מול המגדלים ממוקם ה"ביאליק סיטי", בניין רב קומות ובו מרכול רחב-ממדים של רשת השופרסל, מכון כושר, אולם כדורת, שני סניפי בנק ומשרדים. בסך-הכל, מדובר על שטח השכרה למשרדים שגודלו 35,000 מ"ר. בסמוך למתחם שוכן בית משפט השלום קריות.

הבעלות על כל מתחם הקריון, כולל המגדלים הסמוכים וה"ביאליק סיטי", היא של חברת מליסרון בע"מ. במחצית שנת 2010 שונה סמליל הקריון לכזה המבטא את היותו של מרכז הקניות חלק מקבוצת "קניוני עופר" בבעלות "מליסרון בע"מ". במרץ 2014 עברו כל "קניוני עופר" מיתוג-מחדש ושמם שונה, כך שנוספה להם המילה "עופר" לפני השם הקיים. בצורה זו, הפך "הקריון" ל"עופר הקריון".

באפריל 2009, נבדקו הערכות השווי של מרכזי הקניות בישראל המוחזקים על ידי חברות ציבוריות. בחינה זו, לפי נתוני שנת 2008, גילתה כי הקריון הוא הקניון בעל הערך הגבוה ביותר בארץ, כאשר הוא מניב לבעליו דמי שכירות חודשיים של 10 מיליון שקלים חדשים. נכון לסוף 2012, שיעור התפוסה הממוצע של החנויות בו עומד על 99% ושוויו הכולל של מרכז הקניות נאמד ב-1.6 מיליארד ש"ח.

השם ״קריון״, ככל הנראה צירוף של המילים ׳קריה׳ ו׳קניון׳.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ממוזער|640px|מרכז|הקריון – צילום אוויר מכיוון דרום, נובמבר 2014
קטגוריה:קריית ביאליק: מבנים
קטגוריה:קניוני עופר
קטגוריה:כביש 4
יהדות אחלציחה

[שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת באחלציחה, <small>[המאה ה-19]]
יהודים הגיעו לאחלציחה אשר בגאורגיה כבר במאה ה-12, ומילאו תפקיד חשוב בהתפתחותה של העיר. במאה ה-16, עם הכיבוש העות'מאני, הורע מצבם של תושביה הלא-מוסלמים של העיר, נוצרים ויהודים. למרות זאת נבנה בשנים 1741-1742 בית כנסת גדול, ומאוחר יותר גם תלמוד תורה. 

מצבם של יהודי העיר בתקופת השלטון העות'מאני היה קשה. הם סבלו מדיכוי דתי, שהתבטא במעצר רבנים, חוקים שאסרו מלבושים מסוימים ועוד, בייחוד בתקופת שלטונם של הסולטאנים מורט השלישי ומורט הרביעי. עלילות ומעשי שוד היו חוויות שכיחות של יהודי העיר. הרדיפות הגיעו לשיא לקראת 1828, לפני המלחמה העות'מאנית-רוסית והקרב הראשון שנערך בעיר, קרב אחלציחה. הרדיפות הביאו להידלדלות היהודים בעיר. 

בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, החל מ-1828, הפכה העיר לעיר מסחר חשובה. בשנות השמונים של המאה ה-19 נבנה בית כנסת נוסף. 

בשנת 1917 החל דוד באזוב לשמש כרב העיר. הרב זכה לכבוד רב מתושביה היהודים והמוסלמים של העיר. 

עם תחילת השלטון הסובייטי בגאורגיה, בשנת 1921, סגרו הסובייטים תלמוד תורה באחלציחה, ואסרו לימוד תורה. בשנת 1923 הוציאו הסובייטים את ספרי התורה מבתי הכנסת בעיר במטרה להפסיק את התפילות. אף על פי כן היו בשנת 1930, בשני בתי הכנסת בעיר, 7 ספרי תורה. בשנת 1951 הופקע בית הכנסת הישן של הקהילה ונסגר. בשנת 1953 הוחרם בית הכנסת שנבנה במאה ה-19, והוסב לבית תרבות.

נכון ל-2012 מתגוררים באחלציחה 8 יהודים - 5 נשים ו- 3 גברים ממשפחת לוי. בית הכנסת הישן נחנך ב-1863 ובו 15 ספרי תורה, חלקם בני 250 שנה. בית הכנסת עבר שיפוץ נרחב בעשור השני של המאה ה-21 בהשקעה גדולה של השלטונות בהוראת הנשיא מיכאיל סאקשווילי. 

בית הכנסת בית אל שהופקע בהוראת סטלין בשנות החמישים עומד על תילו, אך הרוס לחלוטין מבפנים.

נכון לחודש דצמבר 2021 באחלציכה חי יהודי אחד ושמו שמעון לוי המשמש כשמש בית הכנסת ומתגורר בסמוך ומחזיק במפתחות המבנה.

בסמוך לשכונה היהודית שוכן בית העלמין של יהודי העיר. זהו בית קברות מגודר בו פזורות מאות מצבות עם כתובות בעברית, ולדברי המקומיים קבורים בו יהודי העיר ב-400 השנים האחרונות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שכונת היהודים באחלציחה, שנת 1935, ארכיון התצלומים, בית התפוצות, תל אביב, באתר מה-יא"ה.

קטגוריה:אחלציחה
אחלציחה
אחלציחה
להקת פיקוד דיזינגוף

[שמאל|ממוזער|300px|להקת פיקוד דיזינגוף מתארחת בתוכנית הרדיו של [אהוד מנור, (1969).]] 
**להקת פיקוד דיזינגוף** הייתה להקת בידור שפעלה בין השנים 1969 – 1970. הלהקה שהורכבה מיוצאי הלהקות הצבאיות, הופיעה במתכונת דומה ללהקות אלה, הכוללת שירים ומערכונים. בין חבריה היו ששי קשת, צילה דגן, יהודה ברקן, שלומית נתיב, אריה מוסקונה, יוסף סוויה, שרה לפיד, רויטל שפנדלר ודני קוליש.

הלהקה הוקמה על ידי "התיאטרון הצעיר", ביוזמתו של הבעלים והמנהל של התיאטרון, מנחם נוביק. נוביק פנה לדני ליטאי בבקשה שיביים את מופעי הלהקה וליאיר רוזנבלום, כדי שישמש כמנהלה המוזיקלי. נוביק הבין כי הצלחתם המוכחת של ליטאי ורוזנבלום בעבודתם עם הלהקות הצבאיות ובהפיכת שיריהן ללהיטים מצליחים, עשויה לפעול גם לטובת המופע החדש שיזם. לפיכך, בנה נוביק את דמות הלהקה החדשה כשיקוף אזרחי של להקה צבאית. 

השירים והמערכונים עסקו בנושאי הכרך התל אביבי,  כמו גם שמה של הלהקה המשלב את משקל שמות הלהקות הצבאיות (כגון להקת פיקוד מרכז) עם רחוב דיזנגוף שהיה בתקופה זו מוקד הבילויים המרכזי של תל אביב. בין כותבי השירים נמנים קובי אשרת, דן אלמגור, יורם טהרלב, יענקל'ה רוטבליט ושלום חנוך.  כמה משירי הלהקה הצליחו במצעדי הפזמונים, כמו "העולם כולו נגדנו" (מילים: יורם טהרלב; לחן: קובי אשרת) "טרזן על העצים" (מילים: יענקל'ה רוטבליט; לחן: דני ליטני) ו"הבובות מחלונות הראווה" (מילים: דן אלמגור; לחן: יאיר רוזנבלום). בין המערכונים הידועים היו "שלום המורה לטבע" (פרודיה על שיעור חינוך מיני) והמערכון "לופו" שבוצע על ידי יהודה ברקן והיווה את הבסיס לסרט "לופו" בו השתתף מאוחר יותר. 

הלהקה הופיעה בתוכנית אחת והוציאה שני תקליטים. היא זכתה להצלחה מסחרית, אך עד מהרה חברי הלהקה החלו לחפש את עתידם בקריירות סולו ובהרכבים אחרים. לאחר פירוקה, נעשה ניסיון להקימה מחדש עם המעבד המוזיקלי דוד קריבושי, אך הניסיון נכשל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:להקות בידור ישראליות
שריל בנטוב

**שריל בנטוב** (נולדה ב-1960) היא אשת המוסד לשעבר, הידועה כ"**סינדי**" הסוכנת אשר סייעה בלכידתו של מרדכי ואנונו והבאתו לדין.

## ביוגרפיה
נולדה בשם שריל חנין ב-1960 וגדלה באורלנדו ובפנסילבניה. למדה בתיכון אדג'ווטר. אביה, סטנלי חנין, התעשר ממכירת צמיגים.

לאחר תהליך מר בו הוריה התגרשו, ב-1977 עלתה לישראל, ולמדה עברית והיסטוריה. ב-1978 התגייסה לצה"ל, שירתה בנח"ל, שם הכירה את בעלה לעתיד – עופר בנטוב, קצין מודיעין. השניים נישאו ב-1985 ולאחר מכן עברו להתגורר בכוכב יאיר. מאוחר יותר עברו לנתניה, ועסקו בנדל"ן. כעבור שנים אחדות היגרו בני הזוג לאורלנדו, שם היא עובדת בסוכנות נדל"ן מקומית. לשריל בנטוב שתי בנות.

## סינדי מהמוסד
ב-1986 יצר מרדכי ואנונו קשר עם עיתונאים ממערכת ה"סאנדיי טיימס" בלונדון ומסר להם צילומים מהכור הגרעיני בדימונה. חשיפת הסוד השמור ביותר במדינת ישראל הניעה את ראש הממשלה שמעון פרס להורות למוסד להביא את ואנונו לישראל ולהעמידו לדין. צוות של המוסד נשלח ללונדון, ובו שריל בנטוב. כאשר טייל ואנונו ברחובות לונדון, הצליחה בנטוב ליצור עמו קשר עין, והוא יזם איתה שיחה. היא הציגה עצמה כ"סינדי", קוסמטיקאית מארצות הברית, והצליחה לגרום לוואנונו להתאהב בה. הם נפגשו פעמים אחדות בבתי קפה, ובאחת הפגישות הציעה לו לטוס לרומא, שם יש לאחותה העיתונאית דירה, ושם יוכלו לבלות. ואנונו הסכים, וטס לאיטליה. כאשר הגיע לדירה ברומא המתינו לו בה אנשי המוסד אשר הביאוהו לישראל בספינה, כדי לעמוד למשפט.

למרות שבמוסד טוענים כי פיתוי לא היה חלק מהתכנון המקורי, שנים לאחר מכן התלוננה בנטוב שבאותו מבצע הכריחו אותה לעשות דברים החורגים מסגרת תפקידה, ואף קיבלה פיצויים על כך. במהלך המבצע בעקבות המלצת פסיכולוג שניתח את ואנונו, קיבלה בנטוב הנחיה מבני זאבי מפקד המבצע לספר לוואנונו, כי עברה טראומה מינית בלונדון.

השם "סינדי" הוזכר לראשונה על ידי העיתון "סאנדיי טיימס", אשר פרסם את הסודות שחשף ואנונו. ב-1988 ערך העיתון תחקיר מפורט על סינדי, אשר תוארה כסוכנת מוסד בלונדינית עימה קבע ואנונו פגישות בלונדון, ואף נצפתה אז על ידי כתב העיתון שהיה עד לאחת מפגישותיהם. במהלך התחקיר, שנמשך עד שנות ה-90, התברר שעלתה למטוס לרומא בשמה האמיתי, וכך הצליחו תחקירני העיתון  לחשוף את זהותה. עיתונאי שהתדפק על דלת ביתה בנתניה הציג לה שאלות הנוגעות לחטיפה, והיא לא הכחישה את עובדת היותה הסוכנת. בשנת 2004 שוב דיווח העיתון על קורותיה של שריל בנטוב, וכתביו איתרו אותה באורלנדו, שם היא עוסקת במכירה של יחידות נופש. מרדכי ואנונו עצמו טען לאחר שחרורו כי אינו מאמין שבנטוב, מהתמונה שהוצגה לו, אינה אותה אישה עימה נפגש לפני מעצרו.

## לקריאה נוספת
* מיכאל בר-זהר ונסים משעל, **המוסד: המבצעים הגדולים**, הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, תל אביב 2010, עמ' 276 - 289

## קישורים חיצוניים
* 

* Susan Taylor Martin, The spy - and the man she busted, *St. Petersburg Times*, March 21, 2004


## הערות שוליים

קטגוריה:נשות המוסד
קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:עולות בשנות ה-1970
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
פינקברי

[שמאל|ממוזער|225px|סניף פינקברי בשדרות מלרוז ב[לוס אנג'לס]]
**פינקברי** (באנגלית: **Pinkberry**) היא רשת אמריקאית לממכר פרוזן יוגורט שמרכזה בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005 על ידי שני אמריקנים ממוצא קוריאני בשם היי קיונג (שלי) הואנג ובן זוגה יאנג לי. במרץ 2008 היו ברשת 43 סניפים, 34 מהם בדרום קליפורניה ותשעה בעיר ניו יורק. בנובמבר 2012 היו לרשת 220 סניפים ב-17 ארצות.

## היסטוריה
התוכנית המקורית של הואנג ולי הייתה להקים בית תה בסגנון אנגלי בשם Huntley Drive בהוליווד המערבית, קליפורניה. אולם לאחר שהעירייה סירבה להעניק להם רישיון למכירת משקאות אלכוהוליים הם פנו לתוכניתם החלופית להחייאת הפרוזן יוגורט - מוצר שזכה להצלחה בעיקר מאמצע שנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005. בתוך זמן קצר השתרכו תורים ארוכים בחנות, ובעקבות זאת נכתבה עליה כתבה אוהדת בלוס אנג'לס טיימס תחת הכותרת "הטעם שהניב 1,000 דו"חות חנייה" (the taste that launched 1,000 parking tickets). 

החנות השנייה נפתחה כעבור יותר משנה וחצי, בספטמבר 2006. מאז נפתחו עוד סניפים רבים בקליפורניה ובניו יורק. ב-16 באוקטובר 2007 השקיעה קרן מוורון של מייסד רשת בתי הקפה סטארבקס הווארד שולץ 27.5 מיליון דולר בפינקברי. מטרת ההשקעה הייתה להאיץ מהלך של התרחבות לכל רחבי ארצות הברית. 

בעקבות הצלחתה של הרשת קמו לה מתחרים רבים באזור קליפורניה. במקרה אחד גלשה התחרות להגשת תלונה על ידי בעל חנות מתחרה (קיוויברי) כנגד לי בגין איומים, ובהגשת תביעה על ידי פינקברי כנגד אותו מתחרה בגין העתקת סמליל והפרת סימן מסחר. בשנת 2007 הוגשה כנגד פינקברי תביעה בטענה להטעיית הצרכנים, משום שלאור כמות תרביות החיידקים במוצר שנמכר על ידה לא ניתן לכנותו "יוגורט" על פי התקנות של מחלקת המזון והחקלאות של קליפורניה.

## החנויות
חנויות הרשת עוצבו באופן שנועד למתג את פינקברי כרשת עכשווית-אופנתית. הריהוט בחנויות עוצב על ידי פיליפ סטארק, ועל התאורה הופקדה חברת לה-קלינט. הקירות צבועים במגוון צבעים ורצפת הסניפים זרועה חלוקי נחל.

בתחילה כלל התפריט של פינקברי שני טעמי פרוזן יוגורט בלבד: בסיסי ותה ירוק. מאוחר יותר הצטרף טעם שלישי - קפה. המוצר נמכר בשלושה גדלים - קטן (5 אונקיות, כ-140 גרם), בינוני (8 אונקיות, כ-230 גרם) וגדול (13 אונקיות, כ-370 גרם). בכל אונקיה יש 25 קלוריות, 5 גרם סוכר ו-0% שומן. בנוסף לכך מוצעים בסניפי הרשת "ברד" (shaved ice) עם פירות או תה ירוק, ושייקים (smoothies).
לפרוזן יוגורט ניתן להוסיף פירות שונים (כגון פירות יער, מנגו ובננה), ערמונים, שקדים, שבבי שוקולד, עוגיות, גרנולה ועוד. הרשת נוהגת להציע תוספות מיוחדות לזמן מוגבל בחגים ובתקופת הקיץ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות
קטגוריה:גלידריות
קטגוריה:מותגי גלידה
בן-ציון הראל

**בן-ציון הראל (הירשוביץ)** (3 ביוני 1892 – 19 בספטמבר 1972) היה רופא ישראלי וחבר הכנסת.

## קורות חייו
הראל נולד בגולדינגן שבפלך ליפלנד של האימפריה הרוסית (כיום בלטביה) וסיים בה את לימודיו בחדר ובגימנסיה המקומית. לאחר מכן הוא למד כימיה באוניברסיטת ציריך ורפואה באוניברסיטת ברן. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1916. במהלך לימודיו הוא החל בפעילות באגודות ציוניות בשווייץ ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק עד 1934 ברפואה בעין חרוד. ביוני 1927 נבחר למועצה המדיצינית של קופת חולים. בפברואר 1928 מונה לוועדה לבחינת המאבק נגד התפשטות המלריה, מטעם ועד הבריאות.

הראל היה בין מקימי בית חולים העמק ועם פתיחת בית החולים באפריל 1930 שימש כמנהל בית החולים. הוא מונה גם לרופא הראשי של קופת חולים כללית בצפון הארץ ובשנת 1935 נבחר ליו"ר הסתדרות הרופאים בארץ ישראל. בדצמבר 1935 הוא נמנה בין מייסדי אסותא בתל אביב והיה למנהלה הראשון. בשנים 1940–1941 היה הממונה מטעם הוועד הלאומי ועיריית תל אביב על ענייני בריאות בשעת חירום. בשנים 1946–1948, לפני קום המדינה, היה מנהל ענייני הבריאות בוועד הלאומי. בשנת 1949 היה מייסד ומנהל בית חולים אלישע במרכז הכרמל בחיפה, במקביל לעבודתו כמנהל בית החולים אסותא. הראל המשיך להחזיק בתפקיד מנהל אסותא במקביל לכהונתו בכנסת וגם לאחר פרישתו מהכנסת. בשנת 1954 הוא דחה הצעה להתמודד על ראשות עיריית תל אביב.

במהלך הכנסת השנייה והכנסת השלישית כיהן הראל כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים. בשנים 1962–1968 כיהן כיו"ר איגוד מנהלי בתי החולים בישראל. בקיץ 1962 הוא התמנה לחבר מועצת הבריאות.

הראל נקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבתל אביב.

## לקריאה נוספת
* 'הירשוביץ, בן־ציון', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 174–175. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברן
קטגוריה:רופאים יהודים שווייצרים
קטגוריה:סגל אסותא מרכזים רפואיים
קטגוריה:מלריולוגים ביישוב
קטגוריה:פעילים ציונים בשווייץ
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:ראשי ההסתדרות הרפואית בישראל
קטגוריה:מנהלי מרכז רפואי העמק
קטגוריה:מנהלי בתי חולים ביישוב
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עין חרוד: חברי הכנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
בית הכנסת בגרודנו

**בית הכנסת הגדול ב[[גרודנו]]** הוא בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בחבר העמים. בית הכנסת נבנה בשנת ה'של"ח -1578 והוא נחשב לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה.

רב העיר באותו הזמן, הפוסק ההלכתי המפורסם רבי מרדכי יפה, מחבר ספרי ה"לבושים", הזמין את האדריכל האיטלקי סאנטי גוצ'י ׁ(Santi Gucciׁׁׁ) לתכנן את בית הכנסת ונקרא אז ״בית הכנסת הגדול״. בשנת תרנ"ט - 1899 השתוללה שרפה בעיר שפגעה גם בבית הכנסת, בעקבות כך עבר הבניין שיפוץ יסודי שבמהלכו גם נוספו לו אגפים חדשים וחזיתו שונתה לחלוטין. בין השנים 1905-1902 נבנה בית הכנסת מחדש לפי תוכניותיו של אייה פרונקין (Iya Frunkin) בסגנון האר-נובו.

רב בית הכנסת כיום הוא הרב יצחק קופמן אשר משמש גם כשליח חב"ד ורב העיר, מאז שנת 2003.

חלקו של בית הכנסת שופץ על ידו ומשמש לבית הכנסת פעיל אשר מתקיימים בו מנייני תפילות, כולל לימוד תורה יומי לגברים וכולל לימוד תורה שבועי לנשים אשר הרב עומד בראשו.

בבית הכנסת מתקיימות גם פעילויות לקהילה כגון מסיבת חנוכה, מסיבת פורים וסדר פסח ציבורי. בבית הכנסת נמצא גם גן ילדים יהודי ומקווה טהרה.

## גלריה

Главная синагога Гродно Харальная сінагога y Горадні.jpg|היכל בית הכנסת
Главная синагога Гродно Харальная сінагога y Горадні 2.jpg|פנים בית הכנסת


## קישורים חיצוניים

* - כולל תמונות מהעבר, ההווה, ותוכניות השיפוץ
* הכנסת ספר תורה בשנת 2007
* בניית המקווה טהרה
* 

קטגוריה:בלארוס: בתי כנסת
גרודנו
קטגוריה:גרודנו
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17

**נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17** היא הנבחרת הפחות מצליחה מבין נבחרות הכדורגל לגברים של ארגנטינה.
גביע העולם עד גיל 17 הוא התואר היחיד בו לא זכתה ארגנטינה.

את הנבחרת מאמן שחקן העבר פאבלו איימר.

## הישגים
### גביע העולם
מיקום השיא של ארגנטינה בגביעי העולם הוא המקום השלישי בו סיימה במשחקי גביע העולם שנערכו ב-1991, 1995 ו-2003. כמו כן, הנבחרת סיימה פעם אחת במקום הרביעי, ב-2001.
* 1991 - המונדיאל נערך באיטליה. ארגנטינה עלתה משלב הבתים בו התחרתה מול נבחרות ארצות הברית, סין והמארחת איטליה. בשלושת משחקיה ניצחה ארגנטינה פעם אחת (1:2 את סין), סיימה בתיקו (0:0 עם איטליה) והפסידה (1:0 לארצות הברית). ברבע הגמר ניצחה ארגנטינה את אוסטרליה בתוצאה 1:2, אך בחצי הגמר הפסידה לספרד 1:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את קטר 1:4 בבעיטת הכרעה מ-11 מ' אחרי תיקו 1:1 בתום הזמן החוקי.
* 1995 - המונדיאל נערך באקוודור. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה בכל משחקיה את נבחרות פורטוגל, קוסטה ריקה וגינאה. ברבע הגמר ניצחה את המארחת אקוודור 1:3, אך הפסידה בחצי הגמר לברזיל 3:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את עומאן 0:2.
* 2001 - המונדיאל נערך בטרינידד וטובגו. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה את נבחרות ספרד ועומאן וסיימה בתיקו עם בורקינה פאסו. ברבע הגמר גברה על מאלי 1:2, אך הפסידה בחצי הגמר לצרפת 2:1, שלבסוף גם זכתה בתואר. במשחק על המקום השלישי הפסידה ארגנטינה 2:0 לבוריקינה פאסו.
* 2003 - המונדיאל נערך בפינלנד. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה בכל משחקיה את נבחרות ניגריה, אוסטרליה וקוסטה ריקה. ברבע הגמר גברה על מקסיקו 0:2, אך הפסידה בחצי הגמר לספרד 3:2. במשחק על המקום השלישי ניצחה ארגנטינה את קולומביה 4:5 בבעיטות הכרעה מ-11 מ' אחרי תיקו 1:1 בתום הזמן החוקי.
* 2013 - המונדיאל נערך באיחוד האמירויות הערביות. ארגנטינה עלתה מהמקום הראשון בשלב הבתים אחרי שניצחה את נבחרות  ו, וסיימה בתיקו עם . בשמינית הגמר גברה על  3:1, ברבע הגמר גברה על  2:1, אך הפסידה בחצי הגמר ל 3:0. במשחק על המקום השלישי הפסידה ארגנטינה 4:1 ל.

### אליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17

ארגנטינה זכתה ארבע פעמים באליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 17 (1985, 2003, 2013, 2019). היא סיימה כסגנית האלופה 6 פעמים (1988, 1995, 1997, 2001, 2009, 2015) ובמקום השלישי 4 פעמים (1991, 1993, 2007, 2011).

קטגוריה:ארגנטינה: כדורגל
כדורגל1 עד גיל 17
קטגוריה:נבחרות כדורגל לנוער וצעירים
קטגוריה:נבחרת ארגנטינה בכדורגל
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית

thumb|
thumb|
**התאחדות הכדורגל הארגנטינאית** (בספרדית: Asociación del Fútbol Argentino, באנגלית: Argentine Football Association או בקיצור **AFA**) הוא הגוף הרשמי האחראי על הכדורגל בארגנטינה. ההתאחדות מפעילה נבחרות כדורגל וליגות לגברים ונשים בתחומי גם בתחומי כדורגל דשא, קטרגל וכדורגל חופים.

ההתאחדות הארגנטינאית היא הוותיקה מבין התאחדויות הכדורגל באמריקה הדרומית ואחת הוותיקות בעולם. היא גם נחשבת לאחת ההתאחדויות המצליחות ביותר בעולם הכדורגל.

## היסטוריה
ההתאחדות הוקמה ב-21 בפברואר 1893 והיא הצטרפה לארגון פיפ"א בשנת 1912. ב-1916 ייסדה יחד עם התאחדויות הכדורגל של אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה את הקונפדרציה הדרום אמריקאית - CONMEBOL.

המשחק הרשמי הראשון של הנבחרת התקיים ב-16 במאי 1901 במונטווידאו מול המארחת אורוגוואי שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה 2:3. משחק זה היה למשחק הבינלאומי הראשון שנערך מחוץ לאי הבריטי.

בשנת 1931 נוסדה ליגת העל הארגנטינאית ובמהלך השנים עברה שינויים רבים במתכונתה עד למתכונת הנוכחית.

## תארים
### [[נבחרת ארגנטינה בכדורגל|הנבחרת הבוגרת]]
 
* גביע העולם בכדורגל - 3 (מונדיאל 1978, מונדיאל 1986, מונדיאל 2022)
* קופה אמריקה - 15 (1921, 1925, 1927, 1929, 1937, 1941, 1945, 1946, 1947, 1955, 1957, 1959, 1991, 1993, 2021)
* גביע הקונפדרציות - 1 (1992)
* גביע ארטמיו פרנקי - 1 (1993)
* גביע האומות - 1 (1964)
* גביעי קירין - 1 (1992)
* הפיינליסימה - 1 (2022)

### הנבחרת האולימפית

* מדליית הזהב - 2 (אולימפיאדת אתונה (2004) ואולימפיאדת בייג'ינג (2008))
* מדליית הכסף - 2 (אולימפיאדת אמסטרדם (1928), אולימפיאדת אטלנטה (1996))

### [[נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20|הנבחרת עד גיל 20]]

* גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 6 (1979, 1995, 1997, 2001, 2005, 2007)
* אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 5 (1967, 1997, 1999, 2003, 2015)

### [[נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17|הנבחרת עד גיל 17]]

* אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 17 - 2 (1985, 2003)

### גביעים אחרים

* המשחקים הפאן אמריקאיים - 6 (1951, 1955, 1959, 1971, 1995, 2003)
* אליפות פאן אמריקה המקצוענית - 1 (1960)
* גביע ליפטון - 19

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ארגנטינה: כדורגל
ארגנטינה
שיקוקו

[שמאל|ממוזער|250px|[עלייה לרגל|צליינית בעת העלייה ל-88 מקדשים, בבגדים מסורתיים]]
**שיקוֹקוּ** (ביפנית: **四国**, מילולית: "ארבעת המחוזות") הוא האי וחבל הארץ הקטן מבין ארבעת האיים המרכזיים של יפן בשטחו ובאוכלוסייתו. אורכו כ-225 קילומטר, ורוחבו משתנה בין 50 ל-150 קילומטר. אוכלוסייתו מנתה 4,141,955 איש בשנת 2005. שם האי מתייחס לארבעה מחוזות אשר נמצאו בעבר על האי: אווה, טוסה, סנוקי ואיו. המחוזות האלה נקראים היום אהימה, קאגווה, קוצ'י וטוקושימה.

## גאוגרפיה, אוכלוסייה ותעשייה
האי בעל שטח של 18,800 קילומטר רבוע, המדרג אותו במקום ה-50 בעולם, אחרי האי איליה דו בננל שבברזיל ולפני האי הלמהרה שבאינדונזיה. אוכלוסייתו, כ-4.2 מיליון בני אדם, יותר גדולה מזו של האי פוארטו ריקו, אך קטנה מאוכלוסיית האי סינגפור.

רכס הרים החוצה את האי ממזרח למערב מחלק אותו לשני אזורים. מרבית אוכלוסיית האי מרוכזת באזור הצפוני, ובאזור זה נמצאות הערים הגדולות של האי, כולל מצויאמה, העיר הגדולה של האי המונה (נכון ל-2005) 512,982 תושבים. מישורי אדמת סחף בצפון-מזרח האי מאפשרים גידולי אורז, חיטה, שעורה ופירות שונים. התעשייה באזור מפותחת יחסית וכוללת מחצבי נחושת. האזור הדרומי, הגדול בשטחו, הררי ברובו ובקושי מאוכלס. היערות באזור משמשים את תעשיית הנייר. הנקודה הגבוהה של האי היא הר אִישִיזוּצִ'י בגובה 1,982 מטר.

האי מחובר לאי הונשו השכן בעזרת רשת גשרים. החלק המרכזי של האי, בו נמצא מחוז קגאווה, מחובר למחוז אוקיאמה בעזרת רשת גשרים אשר הוקמו בשנת 1988. העיר נרוטו בצפון-מזרח מחוברת לעיר קובה ולאזור קנסאי כולו בעזרת שני גשרים תלויים דרך האי אוואג'י, המפורסם ביניהם הוא גשר אקשי-קייקיו. בנוסף, על האי ארבעה שדות תעופה פנימיים, והוא מחובר לאיים השכנים בדרכים ימיות.

## תיירות
שמאל|ממוזער|150px|מערבולות נרוטו
המסורת המפורסמת של שיקוקו היא העלייה ל-88 מקדשים בודהיסטים, בהם ביקר במאה ה-9 קובו דאישי, מקים אסכולת שינגון בודהיזם ביפן (למרות שקובו דאישי עצמו מזכיר רק שניים מהמנזרים בכתבים שלו). המסלול הכולל של העלייה לרגל הוא באורך של כ-1,200 קילומטר, ומסורתית יש לעשותו ברגל, כאשר המסע לוקח בין 30 ל-60 יום. היום, מרבית העולים משתמשים בכלי רכב ותחבורה ציבורית כדי לעשות את מסלול העלייה. מלבד 88 המקדשים הכלולים במסורת, מפוזרים ברחבי שיקוקו עוד כ-200 מקדשים.

אתרים תיירותיים באי כוללים אתרים גאוגרפיים, ביניהם מצרי נָרוּטוֹ - אזור עם הזרמים המהירים ביפן וגם בין המהירים בעולם, אשר יוצרים מערבולות של ממש במי המצר; מצר דוֹפוּצִ'י - מצר ברוחב 9.93 מטר בין שני איים קטנים בסביבת שיקוקו - ככל הנראה המצר הצר היותר בעולם; מוזיאון אלמוגים בדרום-מערב האי, נהר השימנטו, הים הפנימי סטו ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:יפן: איים
קטגוריה:יפן: חבלי ארץ
קטגוריה:מחוז טוקושימה
נועה רבן

**נועה רבן** (בעבר, **נועה קנולר**; נולדה ב-25 בפברואר 1978) היא שחקנית ובמאית ישראלית. ממייסדי תיאטרון דימונה בו כיהנה כמנהלת אמנותית.

## ביוגרפיה
נועה רבן נולדה בחיפה לאמנית המיצג תמר רבן ולגיל רבן - סוכן נסיעות. גדלה בתל אביב. למדה משחק בבית הספר תלמה ילין ובסטודיו למשחק של ניסן נתיב. השתתפה בין היתר בהצגה "מיתוס" של אנסמבל עיתים והתיאטרון הקאמרי, בבימוייה של רנה ירושלמי. כמו כן השתתפה במחזה "הלו" בתיאטרון תנועה ובמחזה "שד היער" בתיאטרון קרוב.

ביימה וכתבה את המחזה "ג'שה פנילה דקי", אשר בזכותו זכתה בשנת 2000 בפרס הבמאית המבטיחה בפסטיבל עכו. הצגה נוספת שביימה הייתה הצגה "סינמה" בתיאטרון קרוב, את "סופה של בדיחה" בתיאטרון הבימה, ואת פרויקט "אורקסטרא" - עבור פסטיבל עכו והמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. 

בשנת 2007 שיחקה בסרט "מדוזות" של שירה גפן ואתגר קרת. באותה שנה עלתה גם ההצגה "סופה של בדיחה" - שיתוף פעולה בין "הבימה" לתיאטרון "צוותא", בבימויה של רבן.

בשנת 2007 הצטלמה לסדרה "בובות" בתפקיד קרן רוזין, ובשנת 2009 גילמה את ליליאן שלייפר, אמו של תום שלייפר, בעונה השלישית של "האלופה".

באמצע 2009 העתיקה את מגוריה יחד עם משפחתה לדימונה. ההצגה הראשונה שלה, "צירי דגים", הועלתה בנובמבר 2009. 

בשנת 2015 עזבה את תפקידה כמנהלת האמנותית של תיאטרון דימונה והפכה למנהלת האומנותית של "רדליין" באר שבע, מעבדה חברתית לאמנות עכשווית, מקום בו אמנות קהילה וחינוך נפגשים.

באפריל 2016 עלתה הצגה בבימויה בתיאטרון חיפה, בשם "ליל העשרים", על פי מחזהו של יהושע סובול.

## חיים אישיים

הייתה נשואה לשחקן אוהד קנולר, בנם הוא השחקן פטר קנולר. בשנת 2017 נישאה בשנית לאיש ההייטק אלעד אברהמי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* הילה אהרון בריק, ריאיון: 5 המלצות של נועה קנולר, באתר הבמה, 5 בינואר 2011
* נועה קנולר, הרמת מסך, באתר כביש ארבעים, גיליון 123, נובמבר 2011
* 
* 
* 
* האתר של נועה רבן

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1978
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
דיסמס

[שמאל|ממוזער|250px|פסל של דיסמס ב[דרום טירול, איטליה]]
**דיסמס** הידוע גם כ"**גנב הטוב**", הוא הכינוי לאחד משני הגנבים שנצלבו לצדו של ישו. דיסמס חזר בו מחטאיו וישו הבטיח לו מקום בגן עדן. הגנב שלא חזר בתשובה נקרא בגרסאות שונות גוסמס או קוסמס. 

שני הגנבים נצלבו לצדו של ישו, משני צדדיו והנצרות רואה בכך ביטוי לנבואה המופיעה בספר ישעיהו () : "לָכֵן אֲחַלֶּק-לוֹ בָרַבִּים, וְאֶת-עֲצוּמִים יְחַלֵּק שָׁלָל, תַּחַת אֲשֶׁר הֶעֱרָה לַמָּוֶת נַפְשׁוֹ, וְאֶת-פֹּשְׁעִים נִמְנָה; וְהוּא חֵטְא-רַבִּים נָשָׂא, וְלַפֹּשְׁעִים יַפְגִּיעַ. "

המקורות אינם אחידים לגבי סיפור הגנבים: בבשורה על-פי מתי כתוב כי בתחילה לגלגו שני הגנבים בישו; בבשורה על-פי לוקס כתוב כי רק אחד הגנבים לגלג בישו. 

למעשה, השם של שני הגנבים לא מופיע בברית החדשה, והגרסה המוקדמת ביותר שבה מוזכרים השמות היא מעשי פילאטוס (המתוארך למאה החמישית). בטקסט אפוקריפי נוסף, "הבשורה של ינקות הגואל בערבית", נטען כי דיסמס היה השודד אשר הציל את יוסף ומרים הבתולה במנוסתם למצרים. 

שמו של מבצר לטרון הביא להתפתחותה של מסורת נוצרית לפיה נולד דיסמס במקום (לטרוניס בלטינית פירושו גנב), אך ככל הנראה מקור השם לטרון הוא מהתרגום הלטיני ל"מגדל" (Le toron).

על פי המסורת הנוצרית, הצלב שעליו נצלב דיסמס הגיע לקפריסין ופולחן דיסמס בולט במיוחד באי זה. דיסמס הוא הקדוש המגן של הגנבים והקברנים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-30
סאמר פילדס סקול

**סאמר פילדס** (אנגלית: **Summer Fields**) הוא בית ספר יוקרתי לבנים בסאמרטאון, פרבר של העיר אוקספורד באנגליה. בין בוגריו הידועים, הנסיך חסן בן טלאל מירדן, הסופר דיק פרנסיס וראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן. 
שמאל|300px|ממוזער|בית הספר במבט מכיוון מגרש המשחקים
בית הספר הוקם ב-1864 כמכינה לבתי ספר תיכוניים יוקרתיים. מקימו, ארצ'יבלד מקלארן, ראה בחינוך גופני מרכיב חשוב בהתפתחות החינוכית וקבע את ססמאת בית הספר כ"mens sana in corpore sano" ("נפש בריאה בגוף בריא"). ב-1903 הוקם סניף של בית הספר בסיינט לאונרדס און סי (ליד הייסטינגס). במהלך מלחמת העולם השנייה פונה ה"סניף" (כמו שני בתי ספר נוספים) למבנה בית הספר המקורי, על מנת להגן על התלמידים מפני ההפצצות. בוגרי בית הספר בדרך כלל מתמודדים על מקום באחד מארבעת בתי הספר התיכוניים היוקרתיים לבנים בלבד בבריטניה: איטון קולג', רדלי קולג', וינצ'סטר קולג' ובית הספר הארו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אוקספורד: חינוך
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי ספר
רבקה נוימן

[שמאל|ממוזער|150px|רבקה נוימן ו[נטע שפיגלמן בהצגה "הארווי", תיאטרון גשר]] 
[שמאל|ממוזער|180px|רבקה נוימן ו[דורון תבורי בהצגה "מדיאה" מאת אוריפידס, בבימויו של רוברט וודרוף, בתיאטרון הבימה, 1998]]
**רבקה נוימן** (נולדה ב-12 במאי 1956) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
נוימן נולדה בקיבוץ משמרות. היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 15 בעזבה את הקיבוץ, במטרה להגשים את שאיפתה ללמוד משחק. בהגיעה לתל אביב התקבלה ללימודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב. לאחר ששיחקה בתפקיד קטן בהבימה, הציע לה ב-1977 גרי בילו, מנהל בתיאטרון באר שבע, להצטרף לתיאטרון שהיה אז בתחילת דרכו. נוימן שיחקה בתיאטרון באר שבע ארבע שנים והשתתפה ב-14 הצגות.

בהמשך נוימן שיחקה בתיאטראות רבים ובהצגות רבות ברחבי הארץ, ובהן: בתפקיד אדלה ב"בית ברנרדה אלבה", יוליה ב"רומיאו ויוליה", אלינור ב"רכוש נטוש", אנג'י ב"נשים בצמרת", הנזי ב"קסטנר" (מבוסס על פרשת קסטנר שכתב מוטי לרנר), קסנדרה ב"הנשים האבודות מטרויה"; בתפקיד בלה ברלו ב"סוחרי גומי" בתיאטרון חיפה; ב"דוניה רוסיטה הרווקה" ו"ילדים רעים" בתיאטרון הקאמרי, ב"פרויקט שטרנהיים", אליס ב"אליס בארץ הפלאות", ב"משפחה" ולילה ב"פרגודים" בתיאטרון הבימה; בת המלך ב"הצל" בתיאטרון באר שבע ובהצגה "תפוחים מן המדבר" בתיאטרון בית ליסין, תפקיד שזיכה אותה בשנת 2006 בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה בתפקיד משנה.

נוימן השתתפה בסרטי קולנוע ישראלים רבים, ובהם הטרילוגיה של אסי דיין: "החיים על פי אגפא", "שמיכה חשמלית ושמה משה" (שעבור הפסקול שלו הקליטה גרסת רוק לשיר "הלוואי" של בעז שרעבי ושיר בשם "בחלום" שכתב אסי דיין והלחין ארקדי דוכין) ו"מר באום". כמו כן השתתפה בסרטים "תל אביב - ברלין", "קשר באדי", "אלף נשיקות קטנות", "אנטארקטיקה", זמן אמת" "כאילו כלום לא קרה","ברלין ירושלים".

ב-1978 שיחקה בסרט הסטודנטים של עידית שחורי "במקום חלום" לצדו של עמי וינברג.

בטלוויזיה השתתפה נוימן ב"ארוחת עשר", באחד מפרקי הסדרה "פרפר נחמד" ו"כאילו כלום לא קרה", וכן הנחתה את המגזין "גאים להציג". ב-2005 גילמה את פולה בן-גוריון בסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא". בשנת 2009 הצטרפה נוימן לסדרת הדרמה "מסכים", ולדרמת הנעורים "תיכון השיר שלנו" ב-yes stars ישראלי. באותה שנה גם שיחקה ב"מראה מעל הגשר" של ארתור מילר בבית ליסין.

בשנת 2012 השתתפה במחזה "הארווי" בתיאטרון גשר.

בשנת 2013 השתתפה בפרויקט התיאטרוני "זוז, אתה מסתיר לי את השמש" של אופירה הניג. הפרויקט לא היה מבוסס על מחזה רגיל אלא על פרגמנטים טקסטואלים בסגנונות שונים של כתיבה, ועל שילוב של חומרים דוקומנטריים ופואטיים. ב-2015 השתתפה במחזה נוסף שביימה הניג, קופרודוקציה ישראלית-גרמנית.

נוימן כתבה וביימה את הצגת הילדים "בית משותף", וכתבה ספר לילדים - "ילד סימפתיקו". בשנת 2015 שיחקה בסדרה "החדש של עומרי גורדון" בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2020 החלה לשחק בסדרה "חזרות" בערוץ "כאן 11".

## חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם בת-זוגה, עורכת הדין ארנה לין.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:שחקניות לסביות ישראליות
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:זוכות פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:משמרות: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1956
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956