האופוזיציה האיראנית

**האופוזיציה האיראנית** מורכבת מהקבוצות המתנגדות לממשלת איראן. היא כוללת קבוצות מגוונות אידאולוגית, כולל מונרכיסטים, סוציאליסטים, קומוניסטים, רפובליקנים תומכי דמוקרטיה ובדלנים (כורדים וקבוצות נוספות).

## אופוזיציה בתקופת השושלת הפהלווית
בתקופת ההפיכה באיראן (1953), רבים מאנשי הדת השיעים החלו להתנגד לממשלת איראן החילונית. לדוגמה, האייתוללה  ותומכיו ארגנו סדרת הפגנות נגד הרפורמות הליברליות של מוחמד מוסאדק. ביולי 1953, כאשר מוסאדק ביקש הארכה לסמכויות החירום שלו, "... חברי דת במג'לס שתמכו בקשאני עזבו את קואליציית החזית הלאומית והקימו את הסיעה האסלאמית..."

ב-1963, איראן השיקה את המהפכה הלבנה, סדרת רפורמות רחבות היקף למודרניזציה אגרסיבית של המדינה. דבר זה עורר עוינות בקרב העולמא בראשות רוחאללה ח'ומייני, מנהיג המהפכה האסלאמית העתידית של 1979, שהתנגד לשחיקת בסיסי הכוח המסורתיים שלהם. בסופו של דבר, השאה גירש את חומייני ב-1964, אך הוא חזר לטהראן ב-1979 לאחר שהשאה ברח מאיראן.

## אופוזיציה בתקופת הרפובליקה האסלאמית

[ממוזער|[דגל אריה ושמש, המשמש את מתנגדי המשטר]]
לאחר המהפכה האיראנית וסיום שלטונה של השושלת הפהלווית ב-1979, התגבשה התנגדות למשטר החדש. במהלך יום האישה הבין-לאומי ב-1979, פרצו הפגנות המוניות נגד חג'אב בטהראן בשל כוונת המשטר לקבוע את לבישתו כחובה לנשים בציבור.

ב-14 ביוני 1980 הוציא רוחאללה ח'ומייני צו שמטרתו "לטהר" את ההשכלה הגבוהה על ידי הסרת אלמנטים מערביים, ליברליים ושמאליים, במה שהוביל לסגירת אוניברסיטאות, איסור על קיומם של איגודי סטודנטים וכיבוש אלים בקמפוסים. במקביל, המוג'אהדין ח'לק (MEK) החל לצבור פופולריות בקרב סטודנטים באוניברסיטה. במהלך המהפכה התרבותית באיראן, אנשי דת קידמו מדיניות של אסלאמיזציה של החברה האיראנית, כולל גירוש אקדמאים ביקורתיים, דיכוי קבוצות פוליטיות חילוניות ורדיפה של אינטלקטואלים ואמנים. הצעדים האלה עוררו הפגנות רחבות היקף ברחבי המדינה.

לקראת הבחירות שנערכו פעמיים ב-1981, מסעוד רג'אווי נפגש עם הנשיא אבולחסן בני-סדר, והתלונן כי מפלגת הרפובליקה האסלאמית (IRP) ותומכיה מחזבאללה מפחידים באופן שיטתי את הבוחרים, מפריעים להפגנות, תוקפים פעילי קמפיין ומציתים קלפיות. ה-MEK הגיעו אז לשתי מסקנות מרכזיות: ראשית, שיש להם מספיק תמיכה עממית כדי לשמש אופוזיציה ל-IRP, ושנית, שה-IRP לא תאפשר להם לפעול כאופוזיציה. אז החל העימות ביניהם ובין המשטר, כשהאחרון מדכא אותם.

בתגובה להדחה השנויה במחלוקת של הנשיא בני-סדר, ארגן ה-MEK הפגנה רחבת היקף נגד ח'ומייני ב-20 ביוני 1981, במטרה להפיל את המשטר. קהל גדול התאסף בערים שונות, כאשר המחאה בטהראן לבדה הוציאה לרחובות כ-500,000 איש. אנשי דת מובילים הכריזו כי המפגינים ייחשבו ל"אויבי האל" ויועמדו בפני הוצאה להורג מיידית ללא קשר לגילם. זה היה תחילתו של  בראשות הממשלה האסלאמית.

בשנים שלאחר מכן, האופוזיציה המשיכה להתנגד לממשלה באמצעות הפגנות שונות, כולל מחאות משהד ב-1992 ו. בשנת 2003, מספר פעילים איראנים בראשות  הקימו את  (URI) בגלות.

### במאה ה-21
הפגנות נרחבות פרצו לאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009, כאשר המפגינים ביקרו את הממשלה על זיוף הבחירות. ההפגנות הפכו לחלק מהתנועה הירוקה באיראן, במה שתואר כ"המהומות הגדולות ביותר מאז מהפכת 1979".

בשל כעס על כפיית לבישת חיג'אב, נשים איראניות היו מעורבות יותר ויותר בפעילות אופוזיציונית. בשנת 2017, סרטון של נערה מנופפת בחיג'אב ברחובות טהראן הפך לוויראלי ברשת, מה שהוביל למחאת החיג'אב באיראן בחודשים שלאחר מכן.

בנובמבר 2018, עשר קבוצות אופוזיציה איראניות חתמו על מזכר הבנות משותף כדי להראות אחדות ולאשר מחדש את תמיכתן ב"הפלת המשטר האסלאמי". המפלגות הסכימו על רצונן ליצור דמוקרטיה פרלמנטרית לצד שמירת העיקרון של הפרדת דת ומדינה.

ב-12 ביוני 2019, יום השנה העשירי לבחירות לנשיאות איראן ב-2009, 14 פעילי אופוזיציה בתוך איראן ומחוצה לה חתמו על מכתב פתוח שהציע סדרת דרישות פוליטיות ואזרחיות, כולל שיפור זכויות הנשים באיראן, הקפדה על הפרדת הרשויות, תיקונים לחוקת איראן, ודרישה למנהיג העליון עלי חמינאי להתפטר. פעילים נוספים חתמו גם הם על מכתבים עם תוכן דומה באוגוסט, מה שהוביל לביצוע מעצרים.

באוקטובר 2020, רזא כורש עלי פהלווי פרסם הודעה שכותרתה "ברית חדשה", בה הדגיש את דחיית המונופול על הכוח. הוא קרא להגברת מעשי אי-ציות אזרחי ברחבי המדינה, כולל הפגנות ושביתות, וביקש מכל הכוחות הפוליטיים התומכים בדמוקרטיה להניח בצד את המחלוקות ביניהם ולהתאחד למאבק במשטר האסלאמי.

בספטמבר 2022, פרצו הפגנות נרחבות ברחבי איראן בעקבות מותה של מהסא אמיני, שנהרגה לאחר שנעצרה על חבישת החיג'אב "לא כראוי".

ב-3 בפברואר 2023, ראש הממשלה לשעבר והמנהיג הרפורמיסטי של המהפכה הירוקה, מיר-חוסיין מוסאווי, קרא למשאל עם לסיום שלטון אנשי הדת, והצהיר כי "הוא כבר לא תומך בחוקת הרפובליקה האסלאמית הנוכחית". בהצהרה שחתמו עליה למעלה מ-400 פעילים פוליטיים ועיתונאים, קרא מוסאווי להקמת אספה מכוננת וחוקה חדשה, מתוך אמונה כי "עם ההתעוררות החברתית הנוכחית ואכזבת החברה מהרפורמות במבנה הפוליטי הנוכחי, אין דרך אחרת מאשר לתת לאנשים להחליט על גורלם בעצמם".

ממוזער|רזא פהלווי
ב-10 בפברואר 2023,  (GIWPS) אירח כנס בשם עתיד תנועת הדמוקרטיה של איראן, בו התאספו קבוצות אופוזיציה איראניות מרכזיות לדון במסלול המעבר ליצירת איראן חילונית ודמוקרטית. בין המשתתפים היו השחקניות נזאנין בוניאדי ו, זוכת פרס נובל לשלום שירין עבאדי, הפעיל מסיח עלי-נז'אד, קפטן הכדורגל לשעבר עלי כרימי, יורש העצר לשעבר רזה פהלווי ועוד. זמן קצר לאחר מכן, הוכרז על הקמת קבוצת המועצה המהפכנית של הצדק, במטרה לתמוך במערכת משפט עצמאית, לצד הפלת המשטר האסלאמי וקידום דמוקרטיה וזכויות אדם באיראן.

בתחילת מרץ 2023, קבוצות אופוזיציה פרסמו את "אמנת הסולידריות והברית לחירות", שכונתה **אמנת מהסא** על שם מהסא אמיני. ב-9 במרץ 2023, חמש קבוצות אופוזיציה הודיעו על הקמת 'סולידריות לרפובליקה דמוקרטית חילונית באיראן'.

בדצמבר 2025, קשיים כלכליים שנגרמו מאינפלציה והתרסקות ערכו של הריאל האיראני הובילו לאי שביעות רצון נרחבת והפגנות. עד 8 בינואר 2026, המחאה התפשטה לכל 31 הפרובינציות, כאשר המכון לחקר המלחמה רשם מעל 340 הפגנות נפרדות בשבוע אחד. שביתה כללית ארצית שיתקה מרכזים מסחריים מרכזיים, כולל הבזאר הגדול בטהראן, וכמו גם בתבריז ואספהאן. בתגובה למהומות, ממשלת איראן חסמה את האינטרנט ופרסה כוחות ממשמרות המהפכה כדי לדכא מפגינים, במיוחד בכורדיסטן וכרמאנשאה. לפי דיווחים, מפגינים השתלטו על מבני העירייה בכמה ערים.

בתגובה למחאות, אמרה מריאם רג'אווי כי איראן נכנסה למשבר בלתי הפיך, עם ממשלה מוחלשת מעשרות שנים של דיכוי ושחיתות, ומתמודדת עם חוסר שביעות רצון ציבורית גוברת. גם רזא פהלווי קרא לערוך שביתות ולעריקה של אנשי הכוחות המזוינים. בהצהרה ב-9 בינואר 2026, טען פהלווי כי הרפובליקה האסלאמית "מתפוררת" וכי האופוזיציה הקימה ערוצי תקשורת מאובטחים עם למעלה מ-50,000 עריקים בתוך הבירוקרטיה והצבא.

## הצעה לממשלת מעבר
ממוזער|מריאם רג'אווי
בפברואר 2025, נפגשו מספר קבוצות אופוזיציה איראניות במינכן ובחרו ברזא פהלווי, בנו של השאה האחרון, להוביל את ממשלת המעבר עד לקיומן של בחירות דמוקרטיות והקמת ממשלה חדשה באיראן. פהלווי הצהיר כי הוא מעדיף באופן אישי הקמת רפובליקה, אך ההחלטה היא בידי העם האיראני.

ב-17 ביוני 2025, רזא פהלווי הכריז כי המשטר האיראני "בתהליך התמוטטות" כאשר המנהיג העליון עלי חמינאי הסתתר במהלך מבצע עם כלביא. לאחר מכן קרא לעם האיראני "לקום" ו"להשיב לידיו את איראן", והציג תוכנית מעבר של 100 ימים במקרה של קריסת המשטר. יומיים לאחר מכן, פהלווי אישר לחברי בית הנבחרים של ארצות הברית כי הוא "אינו מחפש כוח", אלא "למלא את חובתו לסייע בהובלת המעבר הזה". למחרת, פהלווי אישר ברשתות החברתיות כי החלו דיונים בנוגע לממשלת המעבר לאחר הפלת המשטר.

ב-22 ביוני, בעקבות המתקפה האמריקאית על מתקני הגרעין באיראן, פהלווי קרא לחמינאי להתפטר. במסיבת עיתונאים למחרת, פהלווי שוב הציע להוביל את המעבר הדמוקרטי של איראן, והציג את שלושת העקרונות המרכזיים המנחים את תוכניות המעבר: שלמותה הטריטוריאלית של איראן, חירויות אישיות ושוויון והפרדת דת ומדינה. הוא חזר ואמר שאינו שואף לשלטון, אלא רק "לעזור לאומתנו הגדולה לנווט בשעה קריטית זו לעבר יציבות, חירות וצדק".

ב-24 ביוני, הנשיאה הנבחרת של המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן (NCRI), מריאם רג'אווי, אמרה כי ממשלה חלופית לא יכולה להיות "כפויה מלמעלה, כפי שנעשה לפני מאה שנה כאשר בריטניה הקימה מונרכיה במינוי". היא הוסיפה כי "הפתרון לאיראן אינו טמון בפיוס או במלחמה, אלא באפשרות שלישית: שינוי משטר על ידי העם האיראני וההתנגדות המאורגנת", והדגישה כי ה-NCRI תהיה האפשרות הטובה ביותר כיום לשינוי באיראן.

ב-31 ביולי 2025, במהלך עצרת ברומא שאורגנה על ידי NCRI, הציעה רג'אווי להפיל את הרפובליקה האסלאמית ולהקים מדינה דמוקרטית ללא גרעין.

## מפלגות וארגונים
* מוג'אהדין ח'לק
** המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן
* 
* הממשלה האיראנית הגולה
** 
* 
* מפלגת תודה
* המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית
* 

## ראו גם
* תנועת נשים, חיים, חופש
* ההפגנות באיראן (2011–2012)
* ההפגנות באיראן (2017–2018)
* ההפגנות באיראן (2018–2019)
* ההפגנות באיראן (2019–2020)
* ההפגנות באיראן (2022–2023)
* ההפגנות באיראן (2025–2026)

## הערות שוליים

קטגוריה:ההפגנות באיראן (2025–2026)
קטגוריה:אופוזיציה
קטגוריה:איראן: פוליטיקה