open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
או.סי.

**עומאר קרדל** (נולד ב-13 במאי 1971 בברוקלין, שבניו יורק) ידוע בשם הבמה שלו  **או.סי.** (באנגלית: **.O.C**) הוא ראפר אמריקאי וחבר ההרכב המחתרתי D.I.T.C.

## קריירה
עומאר נולד וגדל בבושוויק בברוקלין והתחיל להתעסק בראפ עוד כשהיה נער. הפריצה שלו החלה בשנת 1991 כשהתארח בסינגל הראשון של אורגניזד קונפיוז'ן , שנקרא "Fudge Pudge". בשנת 1992 התארח ברמיקס "Back to the Grill" של אם סי סרץ' יחד עם נאז, שגם היה ראפר מתחיל באותה תקופה. בזכות ההופעות האלה הוא יצר לעצמו פרסום שהויבל להחתמה בווילד פיץ' רקורדס . בשנת 1994 יצא לאור האלבום הראשון שלו "Word...Life" שנחשב לקלאסיקה בעיניי מעריצי היפ הופ רבים.
בזמן ההכנות לאלבום הראשון שלו, התחבר עם אנשים כמו באקווילד ולורד פינס, שהפיקו לו חלקים מהאלבום. לאחר שאלבום הבכורה שלו יצא, עומאר הצטרף להרכב החדש של לורד פינס, D.I.T.C.

בשנת 1997 עומאר עזב את הלייבל הקודם שלו וחתם בפיי דיי רקורדס. שם התחיל לעבוד על האלבום השני שלו, "Jewelz". הוא המשיך לעבוד עם אותם מפיקים מאלבום הקודם ובנוסף עם די ג'יי פרמייר, איי.גי. ודה ביטמינרז. באלבום התארחו האומנים ביג אל, אורגניזד קונפיוז'ן, פרדי פוקס ואיווט מישל.
האלבום השני קיבל ביקורות חיוביות, אך הוא לא צלח במכירות.

בשנת 2001 עומאר חתם אצל JCOR Entertainment והתחיל לעבוד על האלבום השלישי שלו, "Bon Appetit". אחרי האלבום השלישי שלו עומאר לקח הפסקה ובשנת 2005 חזר עם אלבום נוסף בשם "Starchild".

בשנת 2007 הוציא לאור אוסף בשם "Hidden Gems" של הרבה חומרים לא משוחררים שלו, רמיקסים, הופעות אורח וכמה שירים מהאלבום של D.I.T.C וכלל 2 שירים חדשים.

בשנת 2009 הוציא לאור אלבום ביחד עם הראפר איי.ג'י. שברובו הופק על ידי אי-בלייז יחד עם המפיקים לורד פינס, סטטיק סלקטה ושואוביז.

## דיסקוגרפיה
* Word...Life (1994)
* Jewelz (1997)
* Bon Appetit (2001)
* Starchild (2005)
* Smoke and Mirrors (2005)
* Hidden Gems (2007)
* Oasis ביחד עם AG (2009)
* Trophies (2012)
* Ray’s Café (2014)
* Ray’s Café: The After Hours EP (2014) 
* Dive In (2015)
* Same Moon Same Sun (2017)
* Perestroika (2017)
* A New Dawn (2018)
* Opium (2018)

עם D.I.T.C:
* .D.I.T.C (2000)
* The Movement (2008)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
גילוי דעת (עלון שבת)

**גילוי דעת** הוא עלון שבת דתי-לאומי המופץ בשבתות בבתי כנסת דתיים לאומיים ברחבי ישראל. העלון החל לצאת ב-12 בפברואר 2010, בפרשת משפטים.

## על העלון
העלון מופץ כמגזין כרומו מעוצב בכל שבוע בימי שישי ב-70,000 עותקים, לאלפי בתי כנסת בכל רחבי ישראל, כולל יישובי יהודה ושומרון.

את העיתון ערך בתחילה נבו כץ שהוחלף ב-2016 על ידי אדם פז. שנה לאחר מכן פרש פז מתפקיד העורך והחליפה אותו בתפקיד איילת שליסל, שפרשה ב-2019 לקראת התמודדותה בבחירות לכנסת ה-21 והוחלפה על ידי אורית מרק-אטינגר. בהמשך ערך את העלון צבי סוכות שפרש ב-2022 לרגל התמודדותו בבחירות לכנסת ה-25, ובשנים 2023–2024 ערך את העלון אלעד הומינר, שעזב בעקבות שירות מילואים במלחמת חרבות ברזל. לאחריו ערך את העלון ישראל קלר למשך כחצי שנה, וכיום עורך העלון הוא איתי אליצור.

בעלון מופיעים פינות קבועות של עיתונאים, מאמרים של רבנים ואישי ציבור, ראיונות ומדורים לנשים, מדורים לחיילים, מדורים לפנויים וחידונים. הגיליון פונה למגוון הקהלים במגזר הדתי לאומי.

העלון מופק ומפורסם על ידי חברת הפרסום "פרסומי ישראל", שבבעלות איש העסקים ישראל גולדברג, ועל ידי "קרן אביה", עמותה ישראלית שעוסקת בתחומים שונים (בטיחות בדרכים, חינוך, רווחה ועוד). העמותה הוקמה לזכרו של אביה יהושע גולדברג, תלמיד ישיבת אלון מורה שנספה בתאונת דרכים.

באתר האינטרנט של העלון ניתן לצפות ולהוריד את העלון.

בשנת תשפ"ג עלון גילוי דעת פרס את חסותו על עלון השבת "קרוב אליך".

## מדורים
* בדרך לכותל - טור של ישראל גולדברג, מנכ"ל פרסומי ישראל, בו הוא כותב על דרכו לכותל מידי שבת ועל נושאים אקטואליים נוספים.
* חדש על מדף הספרים - ביקורת ספרות.
* בעניינים - סיכום של אירועי השבוע החולף ועדכונים על אירועים שיקרו.
* מעיין השבוע - פינה בה מוצג כל שבוע מעיין אחר, עם פרטים עליו ודרכי הגעה.
* סטטוסיאדה - אוסף ציוצים סאטיריים, בין היתר של אמיר מויאל, ישורון ברטוב ועומר בבאי.
* שליפות - מדור ראיונות בו מראיינים בכל פעם, עסקן ציבור, פוליטיקאי או פעיל ידוע בחברה הדתית לאומית. בין המרואיינים שהתראיינו - ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים, חברי כנסת, שופטים, אנשי תרבות, אנשי עסקים, רבנים ומובילי דעת קהל.
* טורים קבועים של: הרב גבי קדוש, אורי שכטר, אבי קנטרוביץ', שמואל יעקובסון, אייל חריף, הרב מאיר דורפמן, הרב יוני לביא, אילה בן גביר וד"ר חנה קטן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עלוני שבת
קטגוריה:ציונות דתית: עיתונים
ארתחששתא השלישי

**אַרְתַּחְשַׁסְתְּא השלישי** (בפרסית עתיקה: 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂, בפרסית אמצעית: ארדשיר, בפרסית חדשה: اردشير سوم), שנקרא **אוֹכוֹס** (ביוונית: **Ὦχος**; מלך בשנים 358–338 לפנה"ס), היה המלך הגדול של פרס והמלך האחד עשר באימפריה האחמנית, וכיהן גם כפרעה הראשון של השושלת ה-31 של מצרים העתיקה. הוא היה בנו ויורשו של ארתחשסתא השני והוחלף על ידי בנו, ארסס (הידוע גם ארתחשסתא הרביעי). שלטונו חפף לתקופת שלטונו של פיליפוס השני במוקדון ונכתנבו השני במצרים.

לפני עלייתו לכס היה ארתחשסתא אחשדרפן ומפקד בצבאו של אביו. ארתחשסתא התגלגל לשלטון לאחר שאחד מאחיו הוצא להורג, אח אחר התאבד, האח האחרון נרצח ואביו, ארתחשסתא השני נפטר בגיל 86. מיד לאחר שהוכתר למלך, ארתחשסתא רצח את כל משפחת המלוכה כדי להבטיח את שלטונו כקיסר. הוא התחיל שני מסעות מלחמה גדולים נגד מצרים. המסע הראשון נכשל, ולאחריו פרץ מרד ברחבי האימפריה המערבית. ב-343 לפנה"ס, ארתחששתא הביס את נכתנבו השני, פרעה מצרים, הגלה אותו ממצרים, ועצר מרד בפניקיה בדרך. במסעו אף הגלה יהודים מיריחו.

בשנות שלטונו המאוחרות, כוחו של פיליפוס השני ממקדוניה התגבר ביוון, והוא ניסה לשכנע את היוונים למרוד בפרס האחמנית. ארתחשסתא התנגד נחרצות לפעילות זו, ובתמיכתו, העיר פרינתוס  הצליחה לעמוד בפני מצור מקדוני. יש ראיות למדיניות בנייה מחודשת בפרספוליס, בה ארתחשסתא הקים ארמון חדש, נבנה בה קברו שלו, והתחילו פרויקטים ארוכי טווח כמו "השער שלא הושלם". לדברי מקור יווני, דיודורוס סיקולוס, בגואס  הרעיל את ארתחששתא, אבל לוח בכתב יתדות (המצוי כעת במוזיאון הבריטי) מרמז על כך שהמלך מת מסיבות טבעיות.

האפוס הפרסי שאהנאמה מספר שאלכסנדר הגדול היה בנו של ארתחשסתא השלישי, שקיבל את בתו של פיליפוס השני לאחר שניצח את האחרון בקרב. בלילה הראשון לנישואים הבחין ארתחשסתא בריח הרע שיצא מפיה של בתו של פיליפוס והחזירה בחזרה למוקדון. רק לאחר החזרתה למוקדון התגלה כי האחרונה בהריון והדבר לא נמסר לארתחשסתא. על-מנת לשמור על כבוד משפחת המלוכה ובתו, הסתיר פיליפוס את דבר הגירושים וההיריון, ולאחר היוולדו של אלכסנדר גידל אותו כבנו שלו. כך שלפי סיפור זה היה אלכסנדר פרסי, וכן אחיו החורג של דריווש השלישי.

## לקריאה נוספת

* Matt Waters, Ancient Persia - A Concise History of the Achaemenid Empire, 550–330 BCE, Cambridge University Press, 2014.


## קישורים חיצוניים

* ארתחששתא השלישי באתר ליוויוס 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-31
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קנר

**קַנֶר** וגם  הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו בדר"כ כהן ומורה על יחוס המשפחה דרך האב לאהרון הכהן.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קרקסון (משחק לוח)

**קרקסון** (Carcassonne) הוא משחק הנחת אריחים אסטרטגי, לשניים עד חמישה שחקנים. המשחק נוצר בשנת 2000, על ידי קלאוס יורגן ורדה, בגרמניה. שמו של המשחק הוא כשמה של העיר המבוצרת בתקופת ימי הביניים, קרקסון בדרום צרפת.

המשחק פורסם בגרסה עברית בשנת 2014 שהושקה בכנס דרקוניקון, על ידי חברת מאנקי-טיים. הגרסה העברית הבסיסית כוללת 72 אריחים, ללא הרחבת הנהר הקיימת בחלק מהגרסאות. למשחק יצאו מספר הרחבות, וכן משחקי מחשב על פלטפורמות שונות. המשחק זכה בשנת 2001 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres).

## תכולת קופסת המשחק
* 40  "חיילים" או "אנשים" ("Meeples", בתרגום העברי "קטנישים") בחמישה צבעים שונים (8 אנשים לשחקן) 
* 72 אריחי משחק ריבועיים
* לוח שמירת ניקוד
* הוראות משחק

האריחים מכילים שילוב של אחד או יותר מהרכיבים הבאים:
* קטע עיר
* קטע כביש או צומת כבישים
* מקטע חווה (שדה)
* בית תפילה

## תחילת המשחק
בתחילת המשחק, כל האריחים, למעט האריח הפותח, מפוזרים על השולחן כאשר פניהם כלפי מטה, והם מהווים "קופה". 
האריח הפותח, מונח במרכז השולחן ופניו גלויים (גב האריח הפותח  מסומן בצבע שונה).
כמו כן, כל שחקן מניח את אחד מאנשיו על לוח הניקוד, במשבצת ה-0. איש זה משמש אך ורק לסימון הניקוד.

## מהלך המשחק
כל שחקן, בתורו, בוחר אריח מה"קופה", מגלה את פניו לכל השחקנים, ומצמיד אותו לפאה של אריח אחד (או יותר) מהאריחים הגלויים.
הפאות הצמודות חייבות להתאים, כלומר, פאה המכילה כביש חייבת להתחבר לפאה המכילה כביש, וכדומה.
במקרה הנדיר, שאין מקום להניח את האריח, הוא מסולק מן המשחק, והשחקן מתחיל את תורו שוב.

לאחר הנחת האריח, השחקן בוחר האם להניח את אחד מאנשיו על אחד הרכיבים (ראה לעיל) על האריח אשר הוא הניח זה עתה. לא ניתן להניח איש אם קיים כבר איש אחר על הרכיב, אך ניתן להניח אריח המחבר רכיבים אשר כבר מכילים אנשים מתורות קודמים.
אם כתוצאה מהנחת האריח הושלמה בניית כביש, הושלמה עיר או בית תפילה הוקף ב-8 אריחים, כל האנשים המצויים על הרכיבים הנ"ל חוזרים לשחקנים אשר הניחו אותם, והשחקן או השחקנים מקבלים ניקוד על השלמת הרכיב לפי כללי קבלת הניקוד (ראה להלן).

המשחק מסתיים לאחר הנחת האריח האחרון. 
בשלב זה מתבצע חישוב ניקוד סופי. השחקן בעל הניקוד הגבוה הוא המנצח.

## ניקוד

כללי ניקוד נוספים:
* הניקוד מוענק לשחקן אשר הניח את המספר הרב ביותר של האנשים על העיר, הכביש או החווה. 
* אם ישנם כמה שחקנים עם מספר זהה אנשים, הניקוד מוענק לכל אחד מהם.

## עניין אסטרטגי
להלן כמה נקודות אסטרטגיות העולות במהלך המשחק:
* איזון כמות האנשים המונחים על האריחים לעומת האנשים הפנויים 
* מניעת שיתוף של שחקן אחר ברכיבים הנשלטים על ידי השחקן
* שיתוף פעולה בין שחקנים בבניית ערים, חוות וכדומה, במקרה שישנם יותר משני שחקנים.
* האפשרות לגרום לכך ששחקן לא יוכל להשלים את הרכיב

## קישורים חיצוניים

* 
* סקירה עם הסבר לקרקסון

קטגוריה:משחקי לוח
משה דויטשמן

**משה (מושיקו) דויטשמן** (16 בפברואר 1954 – 5 במרץ 1975) היה חייל ישראלי בחטיבת גולני, אשר נהרג בקרב יריות במהלך הפיגוע במלון סבוי בתל אביב ב-1975. דויטשמן, אשר שהה באותו הזמן בחופשה בביתו, שמע את היריות ויצא להילחם במחבלים. על מעשה זה הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.

## ביוגרפיה
דויטשמן נולד ב-1954 בלוד, בן פרץ וחנה, ולו אחות ואח. למד בבית הספר היסודי "גורדון" ברמת גן, ובהמשך למד מגדנאות ולאחר מכן התלמד בחנות המשביר לצרכן בעיצוב חלונות ראווה.

התגייס לצה"ל במאי 1972 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. השתתף במלחמת יום הכיפורים, אז נפצע בבטנו בקרב על תל-דהור.

ב-5 במרץ 1975, כאשר חדרו מחבלים למלון "סבוי" בתל אביב, שהה דויטשמן בחופשה בביתו. כאשר שמע יריות, נטל את נשקו האישי ורץ לעבר המלון. הוא הגיע ראשון אל פתחו, שם נתקל במחבלים, שהתכוונו לצאת לתקיפת יעד נוסף. לאחר חילופי ירי שנמשכו זמן קצר, הוא נפגע ונפל, זחל לעבר מכונית שחנתה בקרבת מקום, ופונה לבית החולים הדסה, שם מת מפצעיו.

דויטשמן נקבר בבית העלמין הצבאי קריית שאול. על מעשיו הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל, רב-אלוף מרדכי גור, בספטמבר 1975.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת
קטגוריה:מעוטרי חטיבת גולני
קטגוריה:חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:הפיגוע במלון סבוי
קטגוריה:לוד: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
קולון (פנמה)

[שמאל|ממוזער|200px|[תעלת פנמה באזור העיר קולון]]
**קולון** (בספרדית: **Colón**) היא עיר נמל בפנמה, בירת פרובינציית קולון והעיר השנייה בגודלה בפנמה. העיר נמצאת לחופי הים הקריבי, כ-50 קילומטרים מבירת פנמה, פנמה סיטי.

העיר נוסדה על ידי ארצות הברית ב-1850 כתחנה על תעלת פנמה. העיר קרויה על שמו של כריסטופר קולומבוס (בספרדית שמו: Cristóbal Colón). היא שוכנת על החוף הקריבי של פנמה.

מרבית העיר נשרפה במלחמת האזרחים הקולומביאנית של 1885, אך היא התאוששה ומ-3,000 תושבים בשנת 1,900 היא הגיעה ל-204,000 תושבים בשנת 2000.

## אטרקציות בקולון
מצודת סן לורנסו - מצודה ליד תעלת פנמה. המצודה נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668, ונכבשה בשנית ב-1739.

השוק החופשי של קולון - (לפניכם דף בוויקיפדיה האנגלית).

"הגשר האטלנטי" בקולון - הגשר השלישי ליד תעלת פנמה שבקולון. הגשר נמצא ליד האוקיינוס האנטלנטי. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פנמה: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אמריקה המרכזית: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1850
קטגוריה:הקריביים: ערי נמל
מסביב למדורה

שמאל|ממוזער|300px|פלמ"חניקים מסביב למדורה באזור השרון בשנת 1944
"**מסביב למדורה**" הוא שיר עברי, שנכתב על ידי המשורר נתן אלתרמן והולחן על ידי המלחין יאיר רוזנבלום. הוא אחד השירים הידועים ביותר שנכתבו אודות הפלמ"ח ותרם לבניית המיתוס אודותיו.

## כתיבת השיר
השיר פורסם על ידי אלתרמן ב-7 במאי 1948 (כ"ח בניסן תש"ח, "כתמיד בניסן, הירח..."), במדורו הטור השביעי בעיתון דבר, לכבוד יום השנה השביעי להקמת הפלמ"ח. היה זה בעיצומה של מלחמת העצמאות וימים מעטים לפני הקמת מדינת ישראל ("על סיפו של הדרור..."), כאשר אנשי הפלמ"ח כבר הספיקו להילחם ולחרף את נפשם בכל חלקי הארץ.

זהו שיר הלל לפלמ"ח ששמו מבוסס על הספר "מסביב למדורה" שפורסם שנתיים קודם לכן, ב-1946, על ידי יצחק שדה, שהיה ממקימי הפלמ"ח ומפקדו הראשון. השיר מתאר את הווי אנשיו הצעירים ואת אורח חייהם הפשוט. הוא מעלה על נס את נשיאתם בנטל והקרבתם שנעשו בצנעה ובאלמוניות מחד, ומאידך את המיתוס הנוצר סביב אלו ("מה נוסיף ונמנה, מדברים פעוטים נוצרות אגדות..."). מילותיו מסתיימות בהכרה ברורה בתרומת הפלמ"ח לתקומתה הקרובה של המדינה:

## הלחנת השיר וביצועו
יאיר רוזנבלום הלחין את השיר מיוזמתו בשנת 1971. הוא נועד להיכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל שהופקה באותה שנה, והסולן המיועד היה גידי גוב. לא כך היה לבסוף וזאת עקב מחלוקת שפרצה בין חברי הלהקה סביב הפקת אותה תוכנית, שהביאה לפרישת רוזנבלום מהפקתה. בעקבות זאת העביר רוזנבלום את השיר אל צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, והוא הושר על ידם במשותף. כך נולד הביצוע הידוע ביותר של השיר. בעקבות הצלחתו אוחדו שני ההרכבים כדי ליצור את להקת פיקוד המרכז, וכללו את השיר בתוכניתם "שר מי ששר אחרון".

לשיר הופק גם וידאו קליפ ידוע בהשתתפות חברי להקת פיקוד מרכז. שובצו בו תמונות רבות של אנשי הפלמ"ח, ולצידן צולמו חברי הלהקה כשבידיהם רובים והם משחזרים חלק מאותן תמונות.

במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל בשנת תשל"ב הגיע השיר למקום השלישי.

## קישורים חיצוניים

* אלי אשד, מסביב למדורה: הפזמון שגרם מרד בצה"ל, באתר מגזין אימגו, 26 באפריל 2009
* **פרק 37** בספרה של זיוה שמיר, **כלניות: על פזמוניו של נתן אלתרמן**, תל אביב, ספרא והוצ. הקיבוץ המאוחד ספרית הפועלים, 2022

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1948
קטגוריה:שירי דורית ראובני
קטגוריה:שירי הטור השביעי
קטגוריה:שירי להקת פיקוד מרכז
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נתן אלתרמן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יאיר רוזנבלום
קטגוריה:שירי מלחמת העצמאות
קטגוריה:שירים על חיילים
קטגוריה:הנצחת הפלמ"ח
קטגוריה:מלחמת העצמאות בתרבות
ג'ון מרפי (שחיין)

**ג'ון ג'וזף מרפי** (באנגלית: **John Joseph Murphy**; נולד ב-19 ביולי 1953) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 3 זהב ושיאן עולם.

## ביוגרפיה
מרפי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.

### מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד אדגר, ג'רי היידנרייך וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.35 שניות, אחרי רולנד מאתס ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובן ארצו מייק סטאם (57.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות.

### מדליית זהב באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בבלגרד, אותה העת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מל נאש, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות).

באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי בשנת 1975 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ים מונטגומרי ואנדי קואן בשיא עולם חדש של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.34 שניות, אחרי רולנד מאתס שקבע שיא אליפות חדש של 58.15 שניות ולפני מל נאש (58.38 שניות).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אלופי עולם בשחייה
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אילינוי: שחיינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
מהדורת קוורטו

[250px|ממוזער|שמאל|מהדורת "קוורטו רע" של [המלט, 1603]]
**מהדורת קוורטו** הוא ספר או חוברת המורכבת מדפים בגודל רבע-גיליון, כלומר גיליון דפוס סטנדרטי מקופל פעמיים ומודפס משני צדדיו, כך שמכל גיליון נוצרים שמונה עמודים מודפסים. גודל הדף הוא  אינץ' ( סנטימטר). המונח משמש, מלבד בקיטלוג יצירות דפוס, למהדורות הנפרדות של מחזות יוצרים מהתקופה האליזבתנית, בראש ובראשונה ויליאם שייקספיר.

## מהדורות קוורטו בתקופה האליזבתנית
בתקופה האליזבתנית אפשרה טכנולוגיית הדפוס הדפסה זולה יחסית של חוברות בגודל רבע-גיליון.

בעוד ספרים בעלי חשיבות הודפסו בפורמט פוליו (חצי-גיליון), לא נחשבו מחזות ופואמות כחומר חשוב מספיק להוצאה בדפוס כספרים והוצאו לאור כחוברות בפורמט קוורטו.

### קוורטו טוב וקוורטו רע
שייקספיר ומחזאים אחרים בני דורו כיוונו את יצירתם לבמה והזכויות על המחזה נשמרו על ידי המחזאי וקבוצת התיאטרון שהעלתה את המחזה (במקרה של שייקספיר - אנשי הלורד צ'מברלין).

עם זאת, עקב הפופולריות של המחזות התקיימה תחרות בין מוציאים לאור להדפיס את טקסט המחזות. לשם כך נעזרו המוציאים לאור ברישומי לחשן התיאטרון, בכתבנים שישבו בקהל ובזכרונם של שחקנים שסיפקו את טקסט המחזה למו"ל. מדובר היה בפעולה בלתי-חוקית וגנבת האפשרות הבלעדית להציג את המחזה מידי להקת התיאטרון בעלת הזכויות. כל מו"ל ביקש להיות הראשון שיוציא לאור מחזה פופולרי וכך, עקב החיפזון וההסתמכות על מקורות בלתי-אמינים ראו אור גרסאות פגומות של רבים מן המחזות, הכוללים שגיאות רבות ואיכות הפקתם נמוכה. מהדורות אלה נקראות "קוורטו רע" (Bad Quarto). כאשר נאספו מחזותיו של שייקספיר להוצאה אחת ב-1623, במסגרת מהדורת הפוליו הראשונה, כתבו עורכי המהדורה בהקדמה שהציבור היה חשוף לפני כן ל"אינספור עותקים גנובים, פגומים, עילגים ומעוותים על ידי נוכלים ומתחזים".

במקרים מסוימים מכרו להקות התיאטרון את המחזות ומסרו למו"ל נאמן טקסט אמין. כך, ב-1598 למשל נקלעה להקת התיאטרון של שייקספיר לקשיים כספיים, עקב כך נאלצה הלהקה למכור את הזכויות על ארבעה ממחזותיה. המחזות ריצ'רד השלישי, ריצ'רד השני, הנרי הרביעי, חלק ראשון ועמל אהבה לשווא נמכרו למוציא לאור שפרסם אותם במהדורת קוורטו כספרונים.

חוקרי שייקספיר נתקלים לעיתים בהבדלים משמעותיים בין מהדורות הקוורטו לבין עצמן ובינן לבין מהדורת הפוליו. לעיתים עד כדי תמונות שלמות הנמצאות במהדורה אחת ונעדרות מן השנייה. הבדלי גרסאות גדולים נמצאים במחזות המלט, המלך ליר, מקבת', רומיאו ויוליה ועוד. מהדורות קוורטו ידועות מסומנות במחקר ,  וכן הלאה. במקרים רבים דנים החוקרים אם מדובר בשיבושים מחמת שגיאות וכתיבה על סמך זיכרון או שהן משמרות גרסה אותנטית של המחזה שהועלה על הבמה.

## קישורים חיצוניים
* דורי פרנס, קווארטו, פוליו ואוקטאבו

## הערות שוליים

קטגוריה:ויליאם שייקספיר
קטגוריה:דפוס
צו מניעה (קמפיין)

**צו מניעה** הוא קמפיין של החברה לתועלת הציבור "שמיר", שהוקמה בשנת 2003 במטרה לספק מידע רפואי לציבור ללא תשלום. מטרת הקמפיין היא להפחית את מספר החולים בסרטן המעי הגס, העלאת המודעות למחלה, שכיחותה ואמצעים למניעתה וגילויה המוקדם, כדוגמת בדיקות קולונוסקופיה, וסיוע בהעברת מידע בתחום. הקמפיין מתנהל בעיקר בהתנדבות, והוא נעשה בשיתוף עם איגוד רופאי הגסטרואנטרולוגיה ועם ארגון הגג האירופי Digestive Cancer Europe (DICE).

האגודה פועלת בדרכים שונות למען העלאת המודעות למחלה ומניעתה, כגון "מרוץ בתחתונים" בשם "תזיזו ת'תחת" המתקיים בפארק הירקון בתל אביב ובו הרצים לובשים תחתונים מעל לבגדי הריצה ועליהם מסרים. 

בשנת 2009 הוצגה כחלק מהקמפיין תערוכת "Giant Colon" בנמל תל אביב ובה מעי גס ענקי שניתן ללכת בתוכו ולגלות במהלך השוטטות את הסממנים למחלה ולמחלות מעיים נוספות.


קובץ:Zav Menia 2012 1.jpg|אירוע צו מניעה בפארק הירקון בתל אביב (2012)
קובץ:Zav Menia 2012 2.jpg|נקודת זינוק למרוץ במקצה התחרותי של 5 ק"מ


## סרטן המעי הגס

 
סרטן המעי הגס הוא מחלה הכוללת גידולים סרטניים במעי הגס, בחלחולת (סרטן הרקטום) ובתוספתן. זהו סוג הסרטן השלישי בשכיחותו, והשני בגורמי המוות הסרטניים בעולם המערבי. הסברה היא כי גידולים סרטניים במעי הגס מקורם לרוב בפוליפים אדנומטיים במעי הגס. גידולים אלה שפירים בדרך כלל, אך כמה מהם עלולים להיעשות ממאירים עם הזמן. המחלה מאובחנת באמצעות קולונוסקופיה, בדיקה פולשנית של המעי הגס דרך החלחולת. הטיפול הוא בדרך כלל ניתוחי, ובמקרים רבים נדרשת גם כימותרפיה.

## קישורים חיצוניים

* 
קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
קטגוריה:סרטן
קטגוריה:ישראל: ארגוני בריאות ורפואה
דניאל דה מוטה

**דניאל דה מוטה אלבס** (נולד ב-11 בספטמבר 1985 באטלברוק שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי ממוצא פורטוגלי המשחק כחלוץ בקבוצת ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג ובנבחרת לוקסמבורג.

## קריירה
דה מוטה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון בעיר הולדתו, אצלה אטלברוק. בעונת  כבש 16 שערים ובעונה לאחר מכן זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 24 שערים.

ביולי 2008 עבר למועדון הגדול בלוקסמבורג F91 דודלאנג' תמורת 65,000 אירו. עם קבוצת דודלאנג' זכה דה מוטה ב-6 אליפויות וארבעה גביעים.

דה מוטה בן להורים פורטוגלים שעבדו בלוקסמבורג. ב-2007 השיג אזרחות לוקסמבורגית ומשחקו הראשון היה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת . ב-9 בפברואר 2011 כבש את 2 שעריו הראשונים במדי הנבחרת בניצחון נגד  במשחק ידידות. ב-7 בספטמבר 2012 כבש את שערו הראשון במסגרת רשמית בהפסד 2-1 ל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים לוקסמבורגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל לוקסמבורגים
קטגוריה:כדורגלני F91 דודלאנג'
קטגוריה:כדורגלני נבחרת לוקסמבורג
קטגוריה:לוקסמבורגים שנולדו ב-1985
אורליאן ז'ואקים

**אורליאן ז'ואקים** (בלוקסמבורגית: Aurélien Joachim) (נולד ב-10 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת החלוץ. אורליאן הוא אחיו הצעיר של רוכב האופניים הלוקסמבורגי בנואה ז'ואקים.

## קריירה
ז'ואקים גדל במחלקת הנוער של וירטון ובשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-2006 עבר לבוכום מהבונדסליגה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ושנה לאחר מכן עבר למילואים של אלמניה אאכן. בשנת 2008 עבר ז'ואקים לדיפרדנג' 03 מליגת העל הלוקסמבורגית.

במאי 2011 עבר ל-F91 דודלאנג'. לאחר שזכה עימה באליפות בשנת 2012, זכה ז'ואקים להשתתף עם המועדון במוקדמות ליגת האלופות. ב-2 המשחקים נגד טרה פנה מסן מרינו כבש 4 שערים, ב-2 משחקים והוסיף עוד שתיים בצמד המשחקים מול רד בול זלצבורג בסיומו עברה דודלאנג' שלב ונעצרה על ידי מריבור הסלובנית. ב-29 באוגוסט 2012 הושאל לוילם II עד לסיום העונה. בשנת 2013 עבר לשחלק בקבוצת וואלבייק ההולנדית.

בקיץ  חתם בצסק"א סופיה הבולגרית, ב-17 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד זימברו קישינב.

### נבחרת
בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים בינלאומיים של נבחרת לוקסמבורג כשהוא רק בן 19. את השער הראשון שלו כבש ב-7 בפברואר 2007 בניצחון 1-2 במשחק ידידות על  כאשר ז'ואקים כבש את שער השוויון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים לוקסמבורגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל לוקסמבורגים
קטגוריה:כדורגלני וירטון
קטגוריה:כדורגלני בוכום
קטגוריה:כדורגלני F91 דודלאנג'
קטגוריה:כדורגלני וילם II
קטגוריה:כדורגלני ואלבייק
קטגוריה:כדורגלני צסק"א סופיה
קטגוריה:כדורגלני בורטון אלביון
קטגוריה:כדורגלני לירסה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת לוקסמבורג
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים זרים בבולגריה
קטגוריה:ספורטאים זרים באנגליה
קטגוריה:לוקסמבורגים שנולדו ב-1986
רשימה מקובצת

**רשימה מקובצת** (ר"מ) היא יחידה רישומית בצה"ל, אשר אינה כוללת תקני כח אדם, אלא מסופחים אליה רישומית חיילים שאינם כלולים זמנית במצבה של יחידות אחרות, שהן בעלות תקן כוח אדם.

חלק מהר"מים שהתקיימו בעבר מוזגו ליחידות צה"ליות אחרות.

## דוגמאות ליחידות ר"מ
*ר״מ 2 – חיילים אשר בשל מצב רפואי זמני נבצר מהם לבצע תפקיד ביחידתם.
*ר"מ 3 – חיילים במעצר/מאסר (3א'), מחבוש (3ד') ומאסר בכלא אזרחי (3ב'). ר"מ 3ב' משולב כעת בענף "עצמה" במיטב.
*ר"מ 4 – חיילים במהלך הכשרתם – טירונות בסיסית (4ב') וקורס יסוד (4ג'). ר"מ 4א' משולב כעת כ-תנה"ג בענף תגבורת סדיר במיטב.
*ר"מ 6 – חיילים עריקים (ר"מ 6ב עריק בארץ, ר"מ 6ב עריק בחו"ל), שבויים (ר"מ 6ד) ונעדרים (ר"מ 6א).
*ר"מ 7 – חופשה ללא תשלום למשרתי קבע
*ר"מ 8 – חיילים בדחיית שירות.
*ר"מ 44 – משרתי קבע בלימודים מלאים.
*ר"מ 60 – חיילי מילואים אשר לא ניתן לזמנם בשל היותם חברי הכנסת או מועמדים לכנסת. 
*ר"מ 70 – חיילי מילואים אשר לא ניתן לזמנם בשל היותם נמצאים באופן קבוע בחו"ל.
*ר"מ 80 – חיילי מילואים אשר לא ניתן לזמנם בשל היותם נבחרי ציבור (שרי ממשלה, חברי כנסת, ראשי עיריות וכדומה) מכהנים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות צה"ל
ניב גורדון

**ניב גורדון** (נולד ב-15 ביוני 1965) הוא חוקר ישראלי שכיהן כפרופסור לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולזכויות אדם.

## ביוגרפיה
גורדון התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כסמל מחלקה בפלוגה המסייעת. גורדון נפצע באופן קשה בהתקלות ליד ראש הנקרה, שכתוצאה ממנה הוא סובל מ-42 אחוזי נכות.

במהלך האינתיפאדה הראשונה שימש גורדון כמנהל רופאים לזכויות אדם בישראל. הוא פעיל בתעאיוש, תנועה יהודית-ערבית. הוא מזהה את עצמו כאיש שמאל, וחבר באקדמיה לשוויון. בתקופת האינתיפאדה השנייה היה חלק מתנועת הסרבנות בצה"ל. תיאר את ישראל כ"מדינת אפרטהייד" ותומך בחרם בינלאומי על מדינת ישראל.

גורדון סיים בהצטיינות ב-1991 לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1997 סיים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת נוטרדאם שבארצות הברית ובשנת 1999 סיים את לימודי הדוקטורט במדעי המדינה בנוטרה דאם. כותרת עבודת התזה שלו: Social Control in Democracies: A Theoretical Analysis. שימש מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2005 קודם לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2010 הועלה לדרגת פרופסור חבר. שימש חוקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת בראון.

ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בנצרת 10,000 ש"ח פיצויים לגורדון בתביעת דיבה שהגיש לאחר שסטיבן פלאוט כתב שגורדון "שואף להיות יודנראט".

בשנים 2010-2008 כיהן כראש המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.

בשנים 2016–2018 שהה בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון, וחקר את תופעת השימוש במגנים אנושים. המחקר בחן את התופעה החל ממלחמת האזרחים בארצות הברית ועד מלחמת האזרחים בסוריה ועיראק. החל משנת 2018 משמש כפרופסור למשפט בינלאומי וזכויות אדם באוניברסיטת קווין מרי בלונדון.

## פרסומים
בין היתר, כתבותיו של גורדון פורסמו בלוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, אל-ג'זירה, גארדיאן, הארץ, ג'רוזלם פוסט ושיקגו טריביון.

בשיתוף עם רוחמה מרטון כתב את *Torture: Human Rights, Medical Ethics and the Case of Israel*.

ספרו *Israel's Occupation* התפרסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קליפורניה בשנת 2008.

## ספרים

* *Torture, Human Rights, Medical Ethics and the case of Israel,* Zed Books, New York, (1995; editor, with Ruchama Marton)
* *From the Margins of Globalization: Critical Perspectives on Human Rights*. Lexington Books, Lanham, MD, (2004; editor)
* *Israel's Occupation*. University of California Press, Berkeley CA, (2008)
* *The Human Right to Dominate*, with Nicola Perugini, Oxford University Press, ,  (2015)
* *Human Shields: A History of People in the Line of Fire*, with Nicola Perugini, University of California Press,  (2020)


## קישורים חיצוניים

* ניב גורדון באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* 
* מאמרי ניב גורדון באתר thenation.com
* מאמרי ניב גורדון באתר אל-ג'זירה

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נוטרדאם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: פוליטיקה וממשל
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה ישראלים
קטגוריה:פעילי שמאל רדיקלי ישראלים
קטגוריה:פמיניסטים ישראלים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:פעילי BDS ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
תיאטרון אבי

ממוזער|כרזה המודיעה על ההצגות הראשונות בתיאטרון אבי
**תיאטרון אבי** (באירית: **Amharclann na Mainistreach** היגוי אפרוקסימטיבי:"אווארקלן מה מונישטרך", באנגלית: **Abbey Theatre**) הוא התיאטרון הלאומי בדבלין, אירלנד.

## היסטוריה
תיאטרון אבי הוקם בשנת 1903 על מנת להציג יצירות של מחזאים אירים, או בעלות נושאים קשורים לאירלנד ולתרום לקידום הזהות התרבותית של ארץ זו. עם מייסדיו נמנו הליידי אוגוסטה גרגורי, המשורר ויליאם בטלר ייטס והלאומן האירי אדוורד מרטין. ההצגה הראשונה הועלתה על בימתו ב-27 בדצמבר 1904. הוא נוסד על בסיס התיאטרון הספרותי האירי (1899) והחברה הדרמטית הלאומית האירית של וילי פיי. השטח שעליו נבנה נרכש ברחוב Old Abbey בדבלין בתמיכתה של אני הורנימן.

בשנותיו המוקדמות שם התיאטרון נקשר מאוד לסופרים של התחייה האירית והתחייה הקלטית ושימש אכסניה למחזאים ושחקנים אירים רבים. על במת תיאטרון אבי הוצגו מחזות בכורה של סופרים אירים כמו ויליאם בטלר ייטס, איזבלה גרגורי, ג'ון מילינגטון סינג, ג'ורג' ויליאם ראסל ושון או'קייסי. המוסד התפרסם במיוחד בהפקות של מחזות מן המאה ה-20 המוקדמת.
בשנים האחרונות של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התיאטרון מקדם דורות צעירים של מחזאים ושחקנים. התיאטרון מאחסן גם במה ניסיונית, "תיאטרון פיקוק", עם אולם של 157 מקומות, שעל במתו משחקים תלמידי בית הספר למשחק של הבית.

בנוסף להקתו ערכה סיורי מופעים בחו"ל, במיוחד בצפון אמריקה. החל משנת 1925 הוא זכה למימון מממשלת אירלנד והפך לתיאטרון הממלכתי המסובסד הראשון שבעולם שהוא דובר אנגלית. גם בימינו הוא מקבל סבסוד שנתי מהמועצה לתרבות של אירלנד.

אחרי שנהרס בדליקה בשנת 1951 להקת התיאטרון אבי נאלצה להתארח בבניין התיאטרון קווינ'ס.
בשנת 1966 נבנה מחדש לפי תוכנית האדריכל מייקל סקוט ואולמו מכיל כיום 628 מושבים.
עד שנת 2006 נוהל התיאטרון על ידי חברה שנשאה את השם "חברת התיאטרון הלאומי בע"מ". מאז הוא מנוהל על ידי חברה חדשה בשם Abbey Theatre-Amharclann na Mainistreach. תיאטרון אבי מציג גם מחזות בשפה האירית.

## קישורים חיצוניים

* 
* תולדות התיאטרון באתר הרשמי
* 

קטגוריה:תיאטראות לאומיים
קטגוריה:דבלין: מבנים
משה פדהצור

**משה פדהצור** (**פודהורצר**; ה' בסיוון תרמ"ט, 4 ביוני 1889 – ב' בתשרי תשכ"ג, 30 בספטמבר 1962) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, כיהן כראש העיר הראשון של צפת לאחר קום המדינה.

## ביוגרפיה
נולד בצפת, בנו של אלעזר יעקב פודהורצר ורוחמה, בת הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת. למד בישיבה של סבו הרב זילברמן, וכן אצל הרידב"ז. נישא לבתו של דודו, הרב אלעזר זילברמן.

היה מזכירו ועוזרו הראשי של סבו הרב זילברמן. סייע לאביו בפעולותיו במירון. בשנת 1924 יזם סלילת כביש מצפת למירון, ששימש את העולים לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. בדצמבר 1923 נבחר למזכיר סניף בני ברית בצפת. היה פעיל מרכזי במוסדות ובארגונים יהודיים מקומיים שסייעו ליהודי צפת וארגן מגביות לטובת היישוב. פרסם מאמרים רבים בעיתוני התקופה בישראל ומחוצה לה לטובת היישוב היהודי בצפת ובגליל העליון. סייע לקרן הקיימת לישראל בגאולת אדמות בעין זיתים ובמירון.

בשנת תר"צ (1930) התמנה כחבר במועצת העיר, ובמשך השנים מילא תפקידים מרכזיים בגופים ציבוריים רבים. 

בשנת 1931 נבחר לוועד הקהילה בצפת ונתמנה ליו"ר ועד הקהילה, תפקיד בו החזיק שנים רבות.

לאחר מאורעות תרפ"ט הודו שלטונות המנדט בפני חברי הוועד הזמני של יהודי צפת כי אין להם יכולת להגן על ביטחונם של יהודי העיר והורו לתושבים לנטוש את העיר. פודהורצר עמד בראש המתנגדים בהכריזו: "לא נזוז מפה, לא נסכים שצפת תהיה חברון שנייה!". בעקבות זאת חזרו בהם השלטונות מהחלטתם ופודהורצר עצמו התמנה לחבר בהנהלת קרן העזרה לנפגעי הפרעות. גם במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט פעל להגנת תושבי העיר. בשנת 1938, לאחר שכוחות הצבא עזבו את העיר, הפעיל את קשריו אצל שלטונות המנדט ובעקבות זאת הוחזרו כוחות הצבא לעיר והוגדל מספר הנוטרים העבריים בעיר.

בתקופת מלחמת העצמאות מילא תפקיד מרכזי בהנהגת הציבור היהודי בצפת. לאחר קום המדינה התמנה לראש העיר צפת. אחד ממפעליו הבולטים כראש עיר היה הקמת קריית האמנים בעיר. כיהן בתפקידו עד שנת 1955.

פודהרצר היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה, לאה (בתו של דודו, הרב אלעזר זילברמן), נפטרה במגפה בשנת 1918. לשניים נולדו חמישה ילדים. נישא בשנית לשושנה. בנו מרעייתו שושנה היה העיתונאי דוד פדהצור ונכדו היה הטייס והפרשן הצבאי ראובן פדהצור.

נפטר בצפת בשנת 1962, ונקבר בבית הקברות בעיר.

## לקריאה נוספת
**בצל המצודה** - עמידתה של צפת בתש"ח, מאיר מיבר, הוצאת מלוא

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית צפת
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
משה
קטגוריה:משפחת זילברמן (צפת)
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
אלעזר יעקב פודהורצר

**אלעזר יעקב פודהורצר** (ט"ו באדר תר"כ, מרץ 1860 – י"ד בחשוון תרפ"ה, נובמבר 1924) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, שד"ר ומגואלי מירון.

## ביוגרפיה
נולד בצפת, בן הרב יונה פודהורצר. סבו, הרב יעקב פודהורצר (נכדו של רבי משה פודהוצר), כיהן כרב בטרנופול שבגליציה ועלה לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 והתיישב בצפת. בצעירותו קיבל חינוך תורני. נישא לבתו של הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת.

בשנת תרמ"ז (1887) יצא מטעם קהילת יהודי צפת למסע במדינות הקיסרות האוסטרו-הונגרית כדי לקבל את עזרתם של היהודים עבור תושבי צפת.

היה מגואלי אדמת מירון. הוא רכש אדמה במקום, הקים ישיבה ומושב זקנים, כמו כן גאל את קברו של רבי יוחנן הסנדלר וסייע בגאולת שרידי בית הכנסת העתיק במירון שבסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי.

במשך שנים עמד בראש בית החולים אטלינגר בצפת. פעל להקמת בית חולים מודרני יותר ובהשתדלותו הוקם בית החולים רוטשילד (כיום בית החולים זיו).

היה מראשי הציבור בצפת ובגליל העליון וייצג את התושבים בפני השלטונות. כמו כן פעל רבות בקרב התושבים במושבות בגליל העליון. 

בנו הוא משה פדהצור, שכיהן כראש העירייה הראשון של צפת לאחר קום המדינה.

## קישורים חיצוניים
* 
* פנחס גרייבסקי, מהבונים הראשונים: ליום מלאת 10 שנים לפטירתו של הרב אלעזר יעקב פודהורצר ז"ל, דואר היום, 23 באוקטובר 1934, עמ' 5

קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
אלעזר
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:משפחת זילברמן (צפת)
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1860
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1924
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
משה פודהורצר

**משה פודהורצר** (נולד ב-1945) הוא יזם, תעשיין ואיש עסקים, כיהן כמנכ"ל טמפו משקאות, הקים וייסד את חברת "נביעות".

## ביוגרפיה
נולד בישראל, בנם של שרה ועו"ד יהודה אריה פודהורצר, נישא לבלהה, בתו של התעשיין משה בורנשטיין, מייסדה ובעליה של חברת טמפו.

לאחר שירותו הצבאי למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטה בר-אילן וכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972.

לקראת סיום לימודיו וקבלת רישיון עורך-דין, הצטרף משה לתשלובת מפעלי "טמפו" בע"מ ושימש מנכ"ל החברה קרוב ל-20 שנה, עד תחילת שנות ה-90.

ב"טמפו" הוביל פודהורצר מהלכים אסטרטגיים שהשפיעו משמעותית על החברה ועל שוק המזון והמשקאות בישראל בכלל. כך, תחת ניהולו, הייתה החברה הראשונה להכניס את בקבוקי הפלסטיק לתחום המשקאות הקלים במקום בקבוקי הזכוכית שהיו מקובלים אז. כמו כן, בתקופה זו הפכה ל"טמפו תעשיות בירה בע"מ" לאחר שרכשה את מפעלי הבירה בארץ. בשנים אלה גם החלה לייצר את פפסי קולה. טמפו חברה לחברת הייניקן ההולנדית והפכה לנציגתה בארץ.

בשנת 1989 יזם והקים כבעלים באופן פרטי את חברת "נביעות" שתוך זמן קצר הצליחה לכבוש 50% מנתח השוק בישראל וכעבור שלוש שנים מהקמתה, הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2000, צורפה חברת "קוקה קולה" כשותפה, כשרכשה 40% ממניות נביעות.

פודהורצר המשיך לשמש כיו"ר החברה. בעקבות הסכם זה, "קוקה קולה" הפכה למפיצה של בקבוקי נביעות בעוד "נביעות" הפיצה בעצמה את מכלי המים הביתיים.

בשנת 2003, מכר 45% ממניות טמפו שהיו ברשותו וברשות רעייתו לשותפים אחרים בחברה.

בשנת 2005, מכר משה את יתרת המניות כ-44% בנביעות לקוקה קולה ויצא מתעשיית המשקאות הקלים. בשנה זו זכה בתואר "יקיר העיר קריית שמונה".

באותן שנים החל לעסוק ולהתפתח בתחום יזמות נדל"ן בספרד וקפריסין שם הקים פרויקטים לבניית מאות יחידות נופש וכן בארצות הברית – שם הוא פעיל עד עצם היום הזה באמצעות חברת "פודהורצר החזקות בע"מ".

השקעות נוספות נעשות באמצעות חברת "פי.אי.אם פודהורצר השקעות וניהול בע"מ"; זרוע ההשקעות ובאמצעותה, גם נבדקות השקעות ריאליות בישראל, תוך ניצול יכולותיו הניהוליות והעסקיות של משה פודהורצר והחלטת החברה להשקיע בעסקים הדורשים "שינוי כיוון".

משה פודהורצר משמש כחבר במועצת הנאמנים ובוועדת הקבע (דירקטוריון) של אוניברסיטת בר-אילן.

פודהורצר מתגורר בתל אביב ואב לארבעה. בנו אייל הוא הבעלים של חברת "Ecoenerg" שעוסקת בהשקעות בתחום הסולארי בישראל ובאירופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
משה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
דוד קורנגרין

**דוד קוֹרנגרין** (24 בספטמבר 1930 – 21 באוקטובר 2010) היה מחנך ישראלי, ממקדמי ומנהלי תיכון אוסטרובסקי ברעננה ויקיר העיר רעננה.

## ביוגרפיה
דוד קורנגין נולד בשנת 1930 בתל אביב, בנם היחיד של פרידה לבית זילבֶּרדיק, ילידת ורשה, עורכת דין ופעילה חברתית, וד"ר ירוחם פיליפ קורנגרין, יליד טרנופול שבגליציה המזרחית, משפטן ועסקן ציבור, פעיל ציוני בגליציה, מזכיר הוועד הפועל הציוני המצומצם, מנהל המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת עיריית תל אביב, חבר אספת הנבחרים השנייה, חבר הוועד הלאומי ושופט מחוזי ביישוב בתקופת המנדט הבריטי.

בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת "נען-שילר" שנעשתה על ידי תנועת הצופים. הוא שירת בגדוד השביעי עד להפוגה הראשונה בנגב, ומיוני היה במחלקת הקשר במטה חטיבת הנגב והשתתף בכיבוש באר שבע ובמבצע חורב.

בשנת 1949 השתחרר מצה"ל והיה ממייסדי קיבוץ תל רעים, בו התגורר עד לשנת 1955. לאחר מכן התיישב ברעננה, בה הכיר את צפרירה, בתו של צבי אריגי, שהיה המורה הראשון לחקלאות בעיר. השניים נישאו והיו הורים לשניים.
קורנגרין בלט כמורה בתיכון לנערים עובדים, והצלחתו שם הובילה אותו בשנת 1961 להתמנות למנהל בית הספר התיכון במושבה, תיכון אוסטרובסקי, במקום יצחק לדור.

קורנגרין כיהן כמנהל בית הספר במשך 35 שנים.
בבית הספר הקפיד על נושא המשמעת. הוא גייס מורים שטיפח בהם גאוות יחידה לתיכון, בנוסף לניהול לימד מקצועות ריאליים וספרות. בשנת 1963 יצא למאבק ציבורי להעדפת התיכון החדש במושבה. בשנת 1977, עם הרפורמה במערכת החינוך, הקים את חטיבת הביניים של בית הספר (שב-1982 התפצלה ממנו ונקראה חטיבת ביניים "השרון"). בשיאו מנה בית הספר כ-1,800 תלמידים.

בשנת 1989 פתח בתיכון מגמות תקשורת, מחול ותיאטרון.

בשנת 1996 פרש מניהול התיכון וקיבל את אות "יקיר העיר" רעננה. בחגיגות היובל לתיכון שנערכו בשנת 2009 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם בית הספר והעיר כולה.

קורנגרין נפטר ב-21 באוקטובר 2010, בן 80 במותו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הישן ברעננה. הוא הותיר אחריו אישה, שני בנים: אלון ועמיר, ושישה נכדים. בהלווייתו ספד לו ראש העיר רעננה (ומי שהחליפו בתפקיד מנהל בית הספר) נחום חופרי: .

בנו ד"ר אלון קורנגרין הוא פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.

## קישורים חיצוניים
* 
* קורנגרין דוד , באתר יקירי העיר רעננה
* ריאיון עם דוד קורנגרין, באתר המקומי של רעננה
*  (זמן השרון)
* תמי מאור, דוד קורנגרין מנהלו המיתולוגי של אוסטרובסקי הלך לעולמו, local רעננה, 22 באוקטובר 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:יקירי רעננה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:רעים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן של רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
אמנות שימושית

**אמנות שימושית** היא עיצוב וקישוט אובייקטים יומיומיים כדי להפוך אותם ליפים או אסתטיים. אמנות שימושית מובדלת מאמנות יפה אשר מכוונת לייצר אובייקטים שהם יפים או משמשים גירוי אינטלקטואלי. בפועל, יש חפיפה בין השתיים לעיתים קרובות.

עיצוב תעשייתי, עיצוב גרפי, עיצוב אופנה, עיצוב פנים, האדריכלות ואמנות דקורטיבית הם תחומים הנחשבים לאמנות שימושית. הם עשויים להיות בגדים, תכשיטים, רהיטים, צעצועי ילדים, צלחות וסכו"ם, שטיחים, מכוניות וכלי נגינה; כמו גם העתקים של תמונות שהופקו בהקשרים עסקיים, פוסטרים של סרטים או פרסומות ישנות. מספר דוגמאות לאמנות שימושית הן: תחריט, פרזול סוסים, צורפות, כריכת ספרים, טיפוגרפיה, אופנה, ויצירת תחפושות.

עם סגנונות האמנות החזותית הנמצאים תחת הקטגוריה של אמנות שימושית קיימים האר דקו והאר נובו, ותנועת האמנויות והאומנויות.

פריטי אמנות שימושית נאספים ומוצגים במוזאונים, כגון ארכיב הבאוהאוס ומרטין-גרופיוס-באו.

## דוגמאות לאמנות שימושית

קובץ:Hanukkah menorah (c. 1948) by Maurice Ascalon.jpg|חנוכיה עם ענפי זית וכד בעיצובו של מוריס אשקלון
קובץ:Otto Gussmann - Poster.jpg|פוסטר לתערוכת אמנות משנת 1906
קובץ:A.L.T. Paprika.jpg|אגרטל פרחים מעוטר
קובץ:Chaise-Marternelle 1949 Jacques-Hitier.jpg|כיסא מעוצב עם משענת מעוגלת
קובץ:1875 Chatelaine Bag.jpg|תיק מעוטר בפניני זכוכית משנת 1875
קובץ:CARPETROOM.AZARBAIJAN CARPET MUSEUM.חדר שטיחים במוזיאון השטיחים של אזרבייג'ן.jpg|חדר תצוגת שטיחים במוזיאון השטיחים הלאומי של אזרבייג'ן בבאקו.
קובץ:Azərbaycan xalça muzeyi 3.jpg|בגדים מסורתיים במוזיאון השטיחים הלאומי של אזרבייג'ן, שבו גם תצוגת אומנויות שימושיות.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמנות
קטגוריה:עיצוב
אמנות דקורטיבית

[200px|ממוזער|קערה דקורטיבית מתקופת [שושלת סונג]]
[200px|ממוזער|לוח קיר מעוטר בכניסה ל[פונשל במדיירה]]
**אמנות דקורטיבית** היא מונח המשמש, באופן מסורתי, לעיצוב וייצור של אובייקטים פונקציונליים שברובם הם חלק מאמנות שימושית. האמנות כוללת עיצוב פנים, אבל בדרך כלל לא אדריכלות. האמנויות הדקורטיביות מסווגות לעיתים קרובות בניגוד לאמנות יפה, כלומר, אינן ציור, רישום, צילום, ופיסול בקנה מידה גדול, אשר בדרך כלל אין בו פונקציה אחרת מאשר נראותו.

ההבחנה בין אמנות דקורטיבית לאמנות יפה מגיעה מאמנות פוסט הרנסאנס של המערב. משתמשים בה הרבה פחות באמנות של תרבויות ותקופות אחרות, בהן מרבית היצירות הנחשבות כוללות אלמנטים דקורטיביים. לדוגמה, אמנות מוסלמית מתקופות שונות מורכבת כולה מאמנות דקורטיבית, כפי שקיימת בתרבויות מסורתיות. באמנות סינית אין הבחנה בין אמנות דקורטיבית ללא דקורטיבית. ובאמנות ימי הביניים, בהם התקיימה אמנות יפה כדוגמת פיסול מונומנטלי, העבודות היוקרתיות ביותר שהוזמנו ממיטב האמנים נטו להיות עבודות של צורפות, מתכות יצוקות כגון ברונזה או שנהב מגולף. ציורי קיר גדולים הוזכרו רק לעיתים רחוקות במקורות מודרניים, כיוון שנתפסו בתחילה כתחליף זול לפסיפס.

ניתן לייחס לתקופת הרנסאנס את הקידום של האמנות היפה מעל לזו של הדקורטיבית במחשבה אירופית, כאשר תאורטיקנים איטלקים כמו ג'ורג'ו וזארי קידמו ערכים אמנותיים שהודגמו על ידי אמני הרנסאנס, והעניקו ערך מועט לעלות החומרים או כמות ומיומנות העבודה הנדרשת כדי לייצר את האובייקט. הם העריכו את המגע האישי של יד האמן כדוגמת מיכלאנג'לו, רפאל ולאונרדו דה וינצ'י, שהחיה, במידה מסוימת, את הגישה של ימי קדם. 

אמנות אירופית בימי הביניים יוצרה תחת קבוצות שונות מאוד של ערכים, בגישה אחרת, חומרים יקרים וטכניקות מיוחדות וקשות לביצוע היו מוערכות מאוד. לעומת זאת, בסין שתי הגישות התקיימו יחדיו במשך מאות שנים, מחד, בעיקר בציורי דיו של נופים, שביטאו את דמיונו של האמן, ומאידך תחומים אחרים עיקריים של האמנות, הכולל את הקרמיקה הסינית שיוצרה ביעילות בתנאים תעשייתיים על פי סט שונה לגמרי של ערכים אמנותיים, וזכתה לפופולריות.

המעמד הנמוך יחסית, שניתן ליצירות אמנות דקורטיביות, בניגוד לאמנות יפה, הצטמצם עם עלייתה של תנועת האמנויות והאומנויות. התנועה האסתטית של המחצית השנייה של המאה ה-19 שנולדה באנגליה בהשראתם של ג'ון ראסקין וויליאם מוריס, ייצגה את תחילתה של הערכה גוברת לאמנות הדקורטיבית ברחבי אירופה. בשנת 1882 התנועה הובילה לדור חדש שהתנגד לקישוט המוגזם באותה תקופה ודיבר על חזרה לעבודה בגילדות כמו בימי הביניים. השינוי החיובי והמעמד הגבוה יותר לו זכתה האמנות הדקורטיבית מופיע בחוק זכויות יוצרים שעודכן בשנת 1911 ובו נוסף כי יצירת אמנות דקורטיבית זכאית לתקופה מלאה של הגנה על זכויות היוצרים שלה בדומה לאמנות יפה, ובשונה מהמצב הקיים בתחום העיצוב.

## קישורים חיצוניים

*חוקי זכויות היוצרים לתנועת האמנויות והאומנויות 
*מידע אלקטרוני בנושא אמנות דקורטיבית 
*אמנות דקורטיבית, באתר הגלריה הלאומית לאמנות 
* 
* 

קטגוריה:עיצוב פנים
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:עיצוב
קטגוריה:אמנות
ארטימיזיה

**ארטימיזה** הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי מקורבים ל"הגנה".

## תולדותיה
### הפלגת העפלה ראשונה
ב-19 באפריל 1938 הפליגה מנמל לאווריון ביוון כשעל סיפונה 128 מעפילים.

האונייה הגיעה אל חופי ארץ ישראל מול עמק חפר. מנגינת האינטרנציונל שהושמעה סימנה להם כי החוף ריק מכוחות בריטיים.

ההורדה החלה בקבוצות קטנות, כל המעפילים ירדו בשלום ופוזרו ברחבי היישוב. והאונייה חזרה ליוון.

### הפלגת העפלה שנייה
הפליגה ביולי 1938 מנמל פיראוס, כשעל סיפונה 157 מעפילים. המשטרה היוונית אהדה את ההפלגה, אולם שלא לפגוע ביחסים עם בריטניה ביימה מרדף שלא צלח.

ב-23 ביולי הגיעה הספינה אל חופי ארץ ישראל מול שבי ציון. אולם בשל מעקב בריטי הפליגה דרומה, בסופו של דבר ולאחר תמרוני הסחה בחרה בחוף עמק חפר המוכר לה מהפלגתה הקודמת.

עובדים במרכז הבקרה של חברת החשמל לארץ ישראל נענו לבקשות אנשי "ההגנה", וניתקו את הזרם לקטע הזה של החוף; וכך בחסות העלטה, כל המעפילים ירדו בשלום ופוזרו ברחבי הארץ.

### הפלגות נוספות
האנייה נשכרה בהמשך להפלגות נוספות, לשלב העברת המעפילים מאוניות אל החוף.

## קישורים חיצוניים
* "ארטמיזיה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1938
הילדה (אוניית מעפילים)

**הילדה** הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
## תולדותיה
728 המעפילים היו פליטים יהודים, שברחו מאזורי הכיבוש של גרמניה הנאצית באירופה. חלקם, כמאתיים נפש, עלו ב-13 באוקטובר 1939 לרכבת, שנסעה מברלין לווינה; וממנה הפליגו באונייה על הדנובה. אחר כך, הם נפגשו עם קבוצת מעפילים נוספת בברטיסלאבה ונעו יחדיו לסולינה.

"הילדה" הפליגה בינואר 1940, כאשר במסמכיה נכתב שיעדה הוא לפרגוואי, כדי להסוות את יעדה האמיתי, ארץ ישראל. באיסטנבול התגלתה "הילדה" על ידי המודיעין הבריטי, אשר עקב אחריה. סערה שהתחוללה בלב ים אילצה את האונייה לעצור באי קוס.

כאשר הגיעה בסמוך לחיפה, לא אפשרו הכוחות הבריטים את התקרבותה אל הנמל. ולאחר משא ומתן ותשעה ימים, נעצרה והובלה אל הנמל ב-17 בינואר 1940, בו עגנה ב-8 בינואר.

הנהגת היישוב הפעילה לחץ ומחאה, ולאחר שלושה חודשים שוחררו המעפילים ממעצרם.

## לקריאה נוספת
* יהודה ואלך (עורך), **אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה"**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 72.
## קישורים חיצוניים
*   "הילדה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
*   "הילדה", באתר הפלי"ם

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1940
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות העלייה מרומניה
בולבול (אוניית מעפילים)

**בולבול** הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".

## תולדותיה
היא אורגנה בעקבות המידע שהגיע אל אנשי המוסד לעלייה ב' בשנת 1943, לפיו ממשלת בריטניה קיבלה החלטה סודית לאפשר לכל יהודי אשר יגיע לטורקיה להמשיך ולעלות לארץ ישראל. ההחלטה המריצה את אנשי המוסד לעלייה ב' לארגן אוניות להבאת היהודים לטורקיה. 

ב-3 באוגוסט 1944 יצאו מקונסטנצה ברומניה שלוש אוניות: "מורינה" כשעל סיפונה 308 מעפילים, "בולבול", שעל סיפונה היו 390 מעפילים, ו"מפקורה" עם 315 מעפילים. האוניות הפליגו יחד.

25 מייל צפונית מזרחית מהנמל הטורקי אינאדה (İğneada), במערב הים השחור, הותקפה "מפקורה" על ידי צוללת, וטבעה. הגרמנים סברו שהיו בה קצינים פולנים שהיו בדרכם לצבאות בעלות הברית. יש הטוענים שזו לא הייתה צוללת גרמנית אלא צוללת רוסית (ShCh-215) רק חמישה מעפילים נצלו ונאספו אל האונייה "בולבול", אשר המשיכה והגיעה לנמל אינאדה; משם המשיכו המעפילים לאיסטנבול, ומשם ברכבת לארץ ישראל.

## לקריאה נוספת
* יהודה ואלך (עורך), **אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה"**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 72.
## הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1944
קטגוריה:אוניות מעפילים ליעדי משנה בדרך לארץ ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות העלייה מרומניה
סטיב ג'נטר

**רוברט סטיבן "סטיב" ג'נטר** (באנגלית: **Robert Steven "Steve" Genter**; נולד ב-4 בינואר 1951) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב ושיאן עולם.

כינויו של ג'נטר היה *"Curly"* (מתולתל), בשל גילוח שער ראשו במלואו.

## ביוגרפיה
ג'נטר נולד בארטזיה, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ג'נטר ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.

### מדליית זהב אולימפית
מספר ימים לפני המשחים שלו באולימפיאדת מינכן (1972), חלה ג'נטר וסבל מחזה אוויר של הריאה (פנאומות'ורקס) ולמרות עצת רופאיו והמגבלה שלו, הוא בחר להשתתף בתחרות וזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ון קינסלה, פרד טיילר וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 7:35.78 דקות, לפני מערב גרמניה (7:41.69 דקות) וברית המועצות (7:45.76 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שלחים" תוצאה של 1:52.72 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.73 דקות, אחרי מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 1:52.78 דקות ולפני ורנר למפה ממערב גרמניה (1:53.99 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.94 דקות, אחרי בראד קופר מאוסטרליה (4:00.27 דקות) ולפני בן ארצו טום מקברין (4:02.64 דקות), לאחר פסילתו של בן ארצו ריק דמונט שניצח במשחה בתוצאה של 4:00.26 דקות, מאית השנייה לפני קופר וזאת בשל שימוש בתרופות אסורות (אפדרין) שנטל בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:קליפורניה: שחיינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951