open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טימוקרטס מרודוס

**טימוקרטס מרודוס** (ביוונית: Τιμοκράτης ὁ Ῥόδιος, בלטינית: Timocrates Rhodius) היה יווני איש רודוס, שנשלח ב-396 לפנה"ס על ידי הסטרפ הפרסי פרנבזוס לחלק כסף לערי יוון ולהתסיסן נגד ספרטה. הוא ביקר באתונה, תבאי, קורינתוס וארגוס. בעידודו דחפה תבאי את ספרטה למלחמה, הלא היא המלחמה הקורינתית, שנמשכה מ-395 עד 387 לפנה"ס. 

250px|ממוזער|שמאל|מטבע פרסי ועליו דמות קָשָׁת, 420 לפנה"ס
משימת טימוקרטס, אותה השלים בהצלחה, הייתה לכפות על אגסילאוס מלך ספרטה להסיג את הצבא הספרטני מאיוניה. הצלחתו קיבלה ביטוי במשפט המפורסם המיוחס לאגסילאוס ומובא אצל פלוטרכוס, כי "המלך סילק אותו מאסיה בעשרת אלפים קשתים", כשהכוונה לדמות הקָשָׁת שהייתה טבועה על מטבעות הזהב הפרסיות, כי "זה היה סכום הכסף שהובל לאתונה ולתבאי וחולק בין מנהיגי העם, ומתוך כך עשו ערים אלו מלחמה עם הספרטנים."

## מקורות
* Fine, John V.A. *The Ancient Greeks: A critical history*. Cambridge (MA), Harvard University Press, 1983.
* פלוטארכוס. **[[חיי אישים|חיי אישים - אנשי יוון]]**. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א.
* Xenophon, *Hellenica*. Translated by C.L. Brownson. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press and London, William Heinemann Ltd, 1918.

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: היסטוריה
קטגוריה:המלחמה הקורינתית
פפירוס אנאסטאזי א

350px|ממוזער|שמאל|פפירוס אנאסטאזי א
**פפירוס אנאסטאזי א** הוא פפירוס מצרי עתיק, המכיל טקסט סאטירי, ששימש לאימון סופרים בתקופת הממלכה החדשה. הפפירוס מתוארך לתקופת השושלות ה-19 וה-20 המאות ה-13-14 לפנה"ס. בטקסט כותב סופר צבאי ששמו חורי, לחברו הסופר ששמו אמנמופה (Amenemope), בדרך השמה ללעג את טיב עבודתו חסרת האחריות של  אמנמופה. הוא שואל אותו סדרת שאלות ולועג לו על חוסר יכולתו לענות לו. הפפירוס נקרא על שמו של סוחר ארמני שרכש אותו במחצית הראשונה של המאה ה-19. הפפירוס הוא חלק מאוספו של המוזיאון הבריטי ומספרו 10247.

חורי הוא סופר צבאי השייך לצוות המלכותי של הפרשים (חיל מרכבות הסוסים), והוא כותב מניסיונו כסופר שהשתתף במסעות צבאיים. המכתב נותן דוגמאות מה סופר אמור להיות מסוגל לעשות: לחשב את מספר המנות שצריך לחלק למספר מסוים של חיילים החופרים גם, או כמות הלבנים הנדרשות לבניית רמפה בגודל נתון. להעריך את מספר האנשים הדרושים כדי להעביר אובליסק או לבנות פסל ולארגן אספקה לצבא באמצעות לוח מזון צבאי.

בקטע אחר דן חורי בגאוגרפיה של חופי הים התיכון עד לבנון והבעיות המתגלעות לנוסעים במסע לשם.

פפירוס זה חשוב להיסטוריונים וחוקרי המקרא בגלל המידע שהוא מספק הכולל רשימה של ערים בגבולות השליטה של מצרים, בסוריה ובכנען בתקופת הממלכה החדשה. רשימת הערים המופיע בטקסט עוקבת אחר דרך הים על סעיפיה השונים. הסופר מתחיל בצפון מצומור עובר דרומה לאורך החוף הפיניקי עד עכו, משם ממשיך הסופר לכיוון חצור וינועם ששלטו על מעברי נהר הירדן או הירמוך בבקעת הירדן. משם עולה צפונה לבקעת הלבנון מגיע לקדש עולה לכיוון דמשק וחוזר דרך רמת הגולן לאזור בית שאן. משם פונה למגידו, עובר דרך נחל עירון ומגיע ליפו. בקטע האחרון של החלק הגאוגרפי של הפפירוס מתוארות דרכי המדבר בין הגבול המצרי ועד רפיח.

הערים מוזכרות במסגרת שאלות אותן שואל חורי, על הערים האלה, כדי להראות עד כמה הוא לא מכיר אותן ואת דרכי המעבר בכנען.

ברשימת ערים המוזכרות בפפירוס אפשר למצוא את מגידו, חצור, שכם, אדרעי, צומור, גבל, ביירות, צידון, צור, צרפת, עכו, עזה וערים נוספות.

הטקסט כולל הוראות של כללי נימוס כמו כיצד אדם צעיר צריך להתייחס לאדם המבוגר ממנו, הוראות טכניות כמו כיצד לבנות רמפה או אובליסק, הוראות שקשורות לגאוגרפיה של הלבנט כולל שמות של מקומות ואיך להגיע אליהם, כיצד לעבור נהר ומהי הדרך הקצרה ביותר להגיע למקומות שפורטו בטקסט. לצד זה גם הוראות איך צריך לכתוב מכתב, הוראות לגבי שגיאות באוצר המילים שלו, הוראות לגבי דקדוק ותחביר נכונים ועוד.

לצד ההערות לסופר הצעיר, יש לחורי גם ביטויי אהדה אליו - שיש לו אופי טוב, אינטליגנציה, יש יחסי חברות ביניהם ולא רק יחסי מורה ותלמיד, יש במכתב גם מחמאות ואיחולים (הלוואי שתחיה עם הצלחה ושגשוג) ולא רק ביקורת קשה/לעגנית.

## לקריאה נוספת

*Alan H. Gardiner *Egyptian Hieratic Texts - Series I: Literary Texts of the New Kingdom*, Part I, Leipzig 1911
*K. A. Kitchen, *Ramesside Inscriptions*, Blackwell 2000

## קישורים חיצוניים
*פפירוס אנאסטאזי א במוזיאון הבריטי
*פפירוס אנאסטאזי א טקסט מפורט באנגלית
## הערות שוליים

אנאסטאזי א
קטגוריה:כנען: התייחסויות חיצוניות
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:אוספי המוזיאון הבריטי
ישראל והפצצה

**ישראל והפצצה** (בגרמנית: **Israel und die Bombe**) הוא סרט דוקומנטרי גרמני משנת 2012 בן 52 דקות בבימוי של דירק פוהלמן אשר עוסק במדיניות הגרעין של ישראל ובעמימות גרעינית ישראלית.

הסרט הופק כקופרודוקציה של הערוצים ZDF ו-ARTE ושודר במקור בערוץ הטלוויזיה הגרמני ARTE ב-14 באוגוסט 2012.

הסרט מכיל בין היתר ראיונות עם העיתונאי הבריטי פיטר הונאם (Peter Hounam) מהעיתון הבריטי סאנדיי טיימס, ההיסטוריונים ישראלים איזבלה גינור וגדעון רמז, בנוסף לראיונות עם אבנר כהן, מרטין ון קרפלד, אבי פרימור, והחוקר האמריקאי סשה פולקוב-סורנסקי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

* http://www.crew-united.com/?mov=146742
* http://www.februarfilm.de/israel.html
* http://www.youtube.com/watch?v=D_oQPZiiqKs youtube

קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ישראל
השתלת יד

180px|ממוזער|שמאל
**השתלת יד** היא הליך ניתוחי, שבו מחובר חלקה של יד (בדרך כלל כף יד), הנלקח מתורם מת, אל גופו של אדם אשר איבד את ידו. ניתוח זה הוא מן המסובכים בניתוחי השתלות האיברים ונערך במקרים מעטים יחסית ובמרכזים רפואיים מעטים בעולם בלבד.

## הניתוח
ניתוח השתלת יד נחשב לאחד המורכבים בתחום השתלות האיברים משום שהוא מערב חיבור של מבנים אנטומיים רבים ורקמות מסוגים רבים. חיבור הרקמות נעשה בסדר הבא: קיבוע העצמות, תפירת גידים ורצועות, חיבור העורקים, איחוי עצבים וחיבור הוורידים. משך הניתוח הוא 12 עד 16 שעות (לשם השוואה, השתלת לב אורכת שש עד שמונה שעות).

לאחר ההתאוששות מהניתוח על המנותח לעבור טיפול פיזיותרפי אינטנסיבי על מנת לרכוש תפקוד מוטורי ותחושתי ביד המושתלת. כמו כן עליו ליטול למשך כל חייו תרופות המדכאות את מערכת החיסון על מנת למנוע את דחיית היד המושתלת. 

ניתוחי השתלת יד נערכים במקרים מעטים יחסית, מן הסיבות הבאות:
*מורכבותו של הניתוח, כמתואר לעיל, המביאה לכך שמרכזים רפואיים מעטים בעולם עורכים אותו ;
*היות ההשתלה והטיפול מדכא החיסון שאחריה טיפולים הכרוכים בסיכון מחד, שמאידך אינם נדרשים לשם הצלת חיים (כהשתלת איברים פנימיים), אלא לשם הטבת איכות החיים בלבד ;
*התוצאות המוגבלות יחסית המושגות מבחינת השגת תפקוד ותחושה ביד המושתלת.

## תולדות השתלות היד
השתלת היד הראשונה בעולם נערכה באקוודור בדרום אמריקה בשנת 1964, אך האיבר המושתל נדחה לאחר שבועיים.

בראשית שנות השמונים חלה התקדמות בעולם בתחום השתלות האיברים בעקבות הכנסתה לשימוש של התרופה מדכאת מערכת החיסון ציקלוספורין, אך במשך שנים לאחר מכן לא חלה התקדמות בהשתלות ידיים.

בספטמבר 1998 הושתלה יד בגבר בבית חולים בעיר ליון שבצרפת. בינואר 1999 הושתלה לראשונה יד בארצות הברית, בניתוח שנערך בבית החולים היהודי (Jewish Hospital) בעיר לואיוויל שבקנטקי. היה זה לאחר שלוש שנים של הכנות שנערכו בבית החולים בשיתוף עם אוניברסיטת לואיוויל, שכללו מחקר בסיסי, ניסויים בבעלי חיים, דיונים אתיים ועריכת פרוטוקול טיפול מפורט. המושתל והיד המושתלת שרדו מאז ועד כה.

ב-1999 נערכו שתי השתלות ידיים בסין. בינואר 2000 נערך לראשונה בליון שבצרפת ניתוח להשתלת שתי ידיים במטופל אחד. באותה שנה נערך ניתוח דומה באינסברוק שבאוסטריה ובמלזיה הושתלו לראשונה בעולם אמה ויד בתינוקת בת חודש (האיבר נלקח מאחותה התאומה, שנפטרה). 

עד לסתיו 2008 נערכו בעולם 44 השתלות ידיים, ועד למרץ 2011 נערכו בסך הכל 70 השתלות ב-52 מטופלים במדינות שונות ברחבי העולם, ובהן (מלבד צרפת, ארצות הברית, סין, אוסטריה ומלזיה שנמנו לעיל) גם איטליה, בלגיה, גרמניה, אוסטרליה ומקסיקו. רוב ההשתלות בארצות הברית נערכו בבית החולים היהודי בלואיוויל והיתר נערכו בשבעה מרכזים רפואיים אחרים.

## קישורים חיצוניים

*אתר Handtransplant של בית החולים היהודי בלואיוויל ואוניברסיטת לואיוויל
*היסטוריה של השתלות הידיים באתר Handtransplant
*דיאגרמה של השתלת יד באתר Handtransplant
*אנימציה של השתלת יד באתר Handtransplant
*תוכנית השתלת היד של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
*Richard Knox, After Hand Transplant, Patient's Brain Adapts, באתר NPR, 12 באוקטובר 2008.
* 

## הערות שוליים

יד
קטגוריה:גפיים עליונות
קטגוריה:כפות ידיים
צו 9

**צו 9** הוא פקודת גיוס מיידי של חיילי המילואים לצה"ל. הוראותיו מעוגנות בסעיף 9 לחוק שירות המילואים, ומכאן שמו.

הסמכות להוציא צו 9 הוסדרה לראשונה עם חקיקתו של חוק שירות המילואים מ-2008. החוק קובע הוראות לעניין תקופת השירות המרבית בשירות המילואים, וכן הוראות המגבילות את הקריאה לתעסוקה מבצעית. חריג להוראות אלה הוא צו 8, שמאפשר קריאה מיידית לשירות מילואים בנסיבות חירום, ללא הגבלת זמן. בצד זאת, נדרש מענה גם למצב הביניים, שבו לא מתקיימות נסיבות חירום, אך עקב צרכים ביטחוניים דחופים, פגיעה חמורה בשלום הציבור, הנפש או הרכוש או חשש לפגיעה כזאת, יש צורך בתגבור של כוחות הצבא בחיילי מילואים. לשם כך נחקק סעיף 9, המקנה את הסמכות לקריאה לשירות המילואים בנסיבות אלה. בניגוד לצו 8, שתוקפו אינו מוגבל בזמן, תוקפו של צו 9 מוגבל ל-25 ימים.

ככלל, הסמכות להורות על הוצאת צווי 9 נתונה לממשלה, לפי המלצת שר הביטחון. על השר להביא את הצווים לאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בתוך 48 שעות, ואם זו לא אישרה אותם, תוקפם יפקע בתוך שבוע. בנסיבות חירום, רשאי שר הביטחון להוציא את הצווים אף ללא אישור הממשלה, אלא בהסכמת ראש הממשלה בלבד.

הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בצווי 9 הייתה בספטמבר 2011, לאחר מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011), כשהגבירו משמעותית את כמות החיילים לאורך גבול ישראל–מצרים.

במהלך מגפת הקורונה נעשה שימוש בצווי 9 לטובת גיוס כוחות מילואים לסיוע בהתמודדות נגד המגפה. באוגוסט 2022 גויסו חיילי מילואים בצו 9 במהלך מבצע עלות השחר.

## ראו גם
* צו 8

## הערות שוליים

קטגוריה:מילואים בישראל
ג'מבטיסטה וארסקו

האב **גַ'מְבַּטיסְטָה וָארֶסְקוֹ** (באיטלקית: **Giambattista Varesco**; ) היה כומר, מוזיקאי, משורר וכן, העיסוק שפרסם את שמו מעל לכל, לבריתן למוצרט. וארסקו כיהן ככומר בקאפלת החצר של זלצבורג משנת 1766.

## יצירתו
היצירה השלמה היחידה של וארסקו עם מוצרט היא הלברית לאידומניאו. האווז מקהיר (L'oca del Cairo) הבלתי גמורה איננה מוכרת ברבים. וארסקו גם ערך את הלברית של מטסטאזיו ל"המלך הרועה", אחת האופרות הפחות חשובות של מוצרט.

ההזמנה ל"אידומניאו" הגיעה אל מוצרט בשנת 1780 והמזמין היה קרל תאודור, הנסיך הבוחר של בוואריה (חצרו במינכן שילמה לווארסקו 90 גולדן). לאופולד מוצרט שימש כאיש-קשר מקומי לבנו. ההתכתבות ביניהם מלמדת רבות על שיתוף הפעולה בין מוצרט לווארסקו ועל מורת רוחו של מוצרט מאורך הטקסט. וארסקו דרש בעקשנות, שהלברית שלו תתפרסם במהדורה הראשונה ללא קיצורים, אך מוצרט ראה בדרישתו זו תירוץ להרשות לעצמו להכניס בה שינויים בלי להתייעץ עם הלבריתן. לנגד עיניו עמד הצורך לקצר, מתוך ראיית פרטים קטנים, כמו ווקאלים צליליים, לצד פרטים גדולים כמו הנוחות הבימתית והרושם הבימתי הכללי. כפי שכתב לאביו, לא עלה כלל על דעתו, אף לא בחלום הלילה, לחבר מוזיקה לכל הבתים שווארסקו כתב למקהלות.

בניגוד לתיעוד המפורט של שיתוף הפעולה העגום הזה, אין בנמצא שום רשומות בכתב לגבי עבודתו המשותפת של מוצרט עם הלבריתן הגדול ביותר שלו, לורנצו דה פונטה, שמשרדו נמצא מרחק הליכה קצר ממקום מגוריו של מוצרט בווינה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1735
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1805
M60 (גלקסיה)

**M60** (מ-**Messier 60**) או **NGC 4649** היא גלקסיה אליפטית במרחק של כ-55 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. עם בהירות נראית מדרגה 8.8 זו הגלקסיה השלישית בבהירותה מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M60, רק עוד 5 גלקסיות אליפטיות: M49 ו-M87 שבהירותן דומה לזו של M60, וכן M89 M59 ו-M105 שנראות עמומות יותר.

## היסטוריה
M60 התגלתה על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר בתאריך 11 באפריל 1779, בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, ותיאר אותה ואת M59 הסמוכה כשתי ערפיליות קטנות וקשות לצפייה, אחת מעל השנייה. בלילה שלאחר מכן צפה בה גם האסטרונום האיטלקי ברנבה אוריאני שתיאר אותה כערפילית חלשה מאוד שדומה לשביט. בניגוד לקלר, אוריאני לא הבחין ב-M59 הסמוכה. שלושה ימים לאחר מכן צפה שארל מסיה באותו שביט וזיהה גם כן את זוג הגלקסיות M59 ו-M60 וכן את M58 הסמוכה וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה ציין ש-M60 קלה יותר לצפייה לעומת M58 ו-M59. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 וציין שמדובר בזוג ערפיליות שאחת מהן (M60) בהירה בהרבה מהשנייה (NGC 4647).

בשנת 2004 נצפתה בגלקסיה סופרנובה בשלבי דעיכה. ככל הנראה שיא הבהירות שלה אירע בזמן שהשמש עברה בקבוצת הכוכבים בתולה ולא היה ניתן לצפות בה אז.

## תצפית
M60 נמצאת כמעלה ושליש מצפון-צפון-מזרח לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-4.5 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין במרכזה הבהיר של הערפילית, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה שכולל למעלה מ-5,000 צבירים כדוריים. כ-2.5 דקות קשת מצפון מערב ל-M60 נמצאת הגלקסיה הספיראלית NGC 4647, שלה דרגת בהירות 12 וניתן להבחין גם בה באמצעות טלסקופ חובבים בינוני. גודלו הזוויתי של הציר הראשי של M60 הוא כ-7 דקות קשת שבמרחק של 55 מיליון שנות אור שקול לאורך של כ-112,000 שנות אור. סיווגה של M60 כ-E2 בא לציין שצירה המשני קטן רק במעט מצירה הראשי ואורכו מוערך בכ-96 אלף שנות אור.

תצפיות שנעשו באמצעות טלסקופ החלל האבל על ליבת הגלקסיה ומדדו את תנועת הכוכבים בה, העלו שבמרכז הגלקסיה נמצא עצם מסיבי, ככל הנראה חור שחור, שמסתו כ-2 מיליארד מסות שמש - כפרומיל ממסתה הכוללת של הגלקסיה.

פחות מחצי מעלה ממערב-צפון-מערב ל-M60 נמצאת M59 הקטנה והעמומה יותר ומעט יותר ממעלה הלאה באותו הכיוון נמצאת M58.

ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M60 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה.

## קישורים חיצוניים

* M60 באתר SEDS
* מידע על M60 באתר NED
* 

## הערות שוליים

60
60
קטגוריה:קבוצת הכוכבים בתולה
קטגוריה:צביר הבתולה
חיותה וברל

[ממוזער|שמאל|250px|הבמאי [עמיר מנור בפסטיבל הסרטים של ונציה, ספטמבר 2012.]]
ממוזער|180px|יוסף כרמון עם רבקה גור בקטע מהסרט
**חיותה וברל** הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עמיר מנור, בכיכובם של רבקה גור ויוסף כרמון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2012.

## תיאור העלילה
הסרט מספר על צמד הקשישים חיותה וברל הוז (רבקה גור ויוסף כרמון) שמתגורר בבניין מתפורר בתל אביב. הם חלוצים בעברם, בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית, שהגיעו לגיל 85 כשהם מלאי אכזבות מישראל המודרנית שאין בה ערבות ועזרה הדדית, כשהם בעצמם נזקקים לסיוע וחלשים בגופם. הסרט מתאר יממה בחייהם ומפגשם עם אנשים שונים, עד שהם מחליטים לשים קץ לחייהם.

## פרסים
**שני פרסים ב[[פסטיבל הקולנוע של ירושלים]]**
* יוסף כרמון נבחר לשחקן הטוב ביותר.
* רבקה גור נבחרה לשחקנית הטובה ביותר.

**ארבעה פרסים בפסטיבל הסרטים בסלוניקי**
* עמיר מנור זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים על חדשנות ומקוריות.
* עמיר מנור זכה בפרס התסריט הטוב ביותר.
* הסרט זכה בפרס מיוחד על "ערכים אנושיים".
* הסרט זכה בפרס חביב הקהל.

**שתי מועמדויות ל[[פרס אופיר]]**
* יוסף כרמון – השחקן הראשי הטוב ביותר
* רבקה גור – השחקנית הראשית הטובה ביותר.

**השתתף ב[[פסטיבל הסרטים של ונציה]]**

## שחקנים
* רבקה גור - חיותה
* יוסף כרמון - ברל
* אפרת בן צור - גלית, אחות
* שירי גולן - לאה
* ג'יטה מונטה - חנה מייזל
* ויטלי פרידלנד - גנב
* יהונתן מגון - מוכר בפיצרייה
* אמיר טאוזינגר - איש בחניון
* שי אביבי – שכן
* גרא סנדלר – מיכאל, איש בשוק
* הגר בן-אשר – אחות בבית חולים
* ירון ברובינסקי – רוקח
* רותם קינן – מוכר בחנות ספרים
* יואב יפת – פקח
* אפרת אביב – שיר, קופאית בקולנוע
* אוולין קפלון – טניה, אישה בשוק
* איתי תורג'מן – רפאל, מוכר בחנות בגדים
* נתן זהבי – בתפקיד עצמו

## קישורים חיצוניים

* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* חיותה וברל, באתר קרן הקולנוע הישראלי
* 
* 
* 
* שי שגב, "חיותה וברל": אפילו המצלמה בוכה, באתר מגפון, 21 בספטמבר 2012
* 
* 
* יאיר רוה, "חיותה וברל", ביקורת, באתר סינמסקופ, 5 אוקטובר 2012
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
פיזוטוטיפ

**פיזוטוטיפ** (מצרפתית: **Physautotypie**) הוא מראשוני תהליכי הצילום אשר הומצא על ידי ז'וזף ניספור נייפס וז'אק לואי דאגר בשנת 1832. בתהליך נעשה שימוש בשמן לבנדר, אלכוהול ונפט כדי לייצר דימוי פוזיטיבי על גבי לוח מתכת או זכוכית (לוח כסף במקור).

כבר בשנת 1822 ניספור נייפס עשה שימוש בשמן לבנדר בתהליך ההליוגרפיה שהמציא (ואיתו צילם את התמונה הראשונה בהיסטוריה, "נוף מחלון בלה-גרא"). בשנת 1829 נפגש נייפס עם דאגר והם סיכמו על שותפות לפיתוח תהליך ההליוגרפיה. בשנת 1832 המציאו השניים את תהליך הפיזוטוטיפ אך לאחר שנייפס נפטר בשנת 1833 מהתקף לב, דאגר לא המשיך בפיתוח התהליך והשקיע את מרב מאמציו בפיתוח הדאגרוטיפ.

## סקירת התהליך
החומר הרגיש לאור בתהליך מתקבל ממשקעים של זיקוק שמן לבנדר. כדי לקבל את המשקעים נייפס ודאגר אידו את שמן הלבנדר על ידי חימום באש נמוכה לאורך זמן ארוך עד לקבלת משקעים מוצקים. את המשקעים ממיסים באלכוהול ועם התמיסה מצפים לוח מתכת או זכוכית. לאחר שהאלכוהול מתאדה, נותר משקע לבן על הלוח שהוא החומר הרגיש לאור. את הלוח חושפים בקמרה אובסקורה למשך כשמונה שעות באור יום. לאחר החשיפה תולים את הלוח עם הפנים כלפי מטה מעל מגש עם קרוסין. אדי הקרוסין ממיסים את משקעי הלבנדר שלא נחשפו לאור, מותירים משקעים לבנים באזורים שקיבלו אור וכך נוצר דימוי פוזיטיבי על גבי הלוח.

## קישורים חיצוניים

* http://notesonphotographs.org/index.php?title=Physautotype הסבר על התהליך באתר של בית ג'ורג' איסטמן
* https://web.archive.org/web/20121103083702/http://www.photography-museums.com/pagus/pagus-inv.html הסבר על התהליכים שהמציא ניספור נייפס

קטגוריה:היסטוריה של הצילום
קטגוריה:טכניקות צילום
קטגוריה:צרפת: המצאות
סופרמיני

ממוזער|דונגפנג בוקס - סופרמיני בהנעה חשמלית
[ממוזער|255px|שמאל|[סקודה פאביה]]
[ממוזער|255px|[פולקסווגן פולו]]
[ממוזער|255px|[יונדאי i20]]
**סופרמיני** הוא כינוי נפוץ למכונית קומפקטית, כלומר גדולה יותר ממכונית מיני אך קטנה יותר ממכונית משפחתית. מקור המושג הוא בבריטניה והוא אומץ גם בישראל. באירופה נוהגים לכנות כלי רכב כאלה גם B-Segment (לפי הנציבות האירופית).

במהלך השנים מכוניות הסופרמיני גדלו בצורה ניכרת ורבות מהן הגיעו לגודל של מכוניות משפחתיות שיוצרו בשנות ה-90. במקביל, המכוניות שיוצרו מאז, גדלו גם הן. פיאט גרנדה פונטו הייתה הסופרמיני הראשונה באורך ארבעה מטרים (לכן היא נקראת "גרנדה פונטו"). מכוניות הסופרמיני מאוד פופולריות באירופה. לרוב מכוניות סופרמיני באות במרכב האצ'בק, אך החל מהעשור השני של המאה ה-21, ישנן יצרניות שבנוסף למרכב האצ'בק מייצרות גם סדאן (לדוגמה: מיצובישי אטראז', יונדאי i25 ומאזדה 2 דמיו) וסטיישן (לדוגמה: רנו קליאו סטיישן, סקודה פאביה ספייס ודאצ'יה לוגאן MCV).

המושג **סופרמיני** הוצג לראשונה בשנת 1978 בעיתון הבריטי האקונומיסט ותיאר מכונית חדשה של לאדה. עם הזמן המושג השתרש בשפה האנגלית הבריטית ומכוניות כגון סוזוקי סוויפט, קיה ריו, פולקסווגן פולו ופורד פיאסטה הוגדרו כסופרמיני.

## ראו גם
* סיווג מכוניות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:מכוניות לפי סיווג
מנתק המים

**מנתק המים** הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עידן הובל, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה (הוקרן במסגרת Orizzonti לבמאים צעירים) וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר למשה איבגי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.

הסרט נבחר על ידי מגזין הקולנוע האיטלקי "רפורטו קונפידציאלה" כאחד מחמשת הסרטים הטובים בעולם לשנת 2012. מנימוקי הבחירה:

## עלילה
גבי (משה איבגי), הוא אדם פשוט בן 52. עיסוקו הוא לנתק מים לאנשים שלא שילמו את חשבון המים. הוא מקבל 11 ש"ח בכל פעם שהוא מנתק את המים לדירה, וככל שהוא מנתק יותר – כך הוא מרוויח יותר. כדי לעשות זאת הוא מתגנב בהיחבא לחצרותיהם של בנייני המגורים, שם נמצאים שעוני המים. עבודתו כרוכה בגידופים והשפלה שמפנים כלפיו האנשים, להם הוא מנתק את המים.

העלילה מבוססת על סיפורו האמיתי של אביו של הובל, שעבד כמנתק מים בעירייה.

## שחקנים
* משה איבגי – גבי
* יעקב דניאל
* רות גלר
* נעמה שפירא
* טום יפת
* יובל רהב

## קישורים חיצוניים

* מנתק המים, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה

; כתבות
* הזוכים בפסטיבל חיפה, באתר נענע10, 7 ביולי 2012
* 
* אור סיגולי, בעקבות "מנתק המים" ו"יותר איטי מלב": על היחס בין העיר והקולנוע, באתר "סריטה", 22 ביולי 2012
* שלמה שרביט, עושים סרט במעלות - משה איבגי מנתק המים, בבלוג "ערוץ ה-TV המקומי של מעלות תרשיחא, 24 באוגוסט 2010
* 

; ביקורות
* 
* אסף שניר, לקראת פסטיבל חיפה 2012: רשמים מ"מנתק המים", באתר "סריטה", 29 בספטמבר 2012
* איתן ווייץ, פרסי אופיר 2012: מנתק המים, באתר "איתן - קולנוע מזווית אישית", 6 ביולי 2012
* יעל שוב, ביקורת על "מנתק המים", באתר Time Out תל אביב, 25 ביולי 2013
* 
* 
* 

קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
מעשייה אורבנית

שמאל|ממוזער|250px|נעה וברק פרידמן בתפקיד האח והאחות
[שמאל|ממוזער|180px|[יצחק חזקיה בתפקיד השוטר הלא רצוי]]
**מעשייה אורבנית** הוא סרט קולנוע עצמאי ישראלי בבימויו של אליאב לילטי, שיצא להקרנה בסינמטקים ב-6 במרץ 2013. הוא הוקרן בהקרנת טרום בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2012 במסגרת תחרות קולנוע פרינג'.

"מעשייה אורבנית" השתתף בפסטיבל "First Time Fest!" בניו יורק, תחרות שנערכה בין תריסר סרטים בראשית מרץ 2013.

## תקציר העלילה
אח בן 17 ואחות בת 18 מתעוררים בוקר אחד במיטה עירומים. אמם נפטרה שבועות מספר קודם לכן ובקשתה האחרונה מילדיה הייתה שיאתרו את אביהם שעזב אותם כשהיו תינוקות. למסעם בעקבות האב מצטרפת הצלע השלישית, שבינה לבין הנערה קשר אינטימי. הנער לא שבע נחת מקשר זה, הוא חפץ באחותו לעצמו. ואת תסכוליו המיניים הוא פורק אצל מורתו לתנ"ך, שמצידה נשואה לאיש פרסום מתוסכל. בעודם מנהלים חיים רומנטיים ומיניים פעילים, מסעם בעקבות האב מוליך אותם אל בתי חולים, מוסדות סיעודיים ובתי מעצר, הם נקלעים למפגשים עם שלל דמויות המאפשרות להם הצצה אל העתיד האפשרי הצפוי להם.

## שחקנים

250px|ממוזער|שמאל|ברק פרידמן וזהר שטראוס

## הפקת הסרט
אליאב לילטי החל לכתוב את התסריט בשלהי 2007 - ראשית 2008, ועורך התסריט היה אסף ציפור. סיפור האהבה בין האח לאחות והבחורה הנוספת מבוסס על אח ואחות שלילטי הכיר בחייו וכמו כן על הסרט "הילדים הנוראים" של קוקטו. לילטי הושפע בעשיית הסרט גם מבמאי הקולנוע לארי קלארק.

בשלב מסוים הצטרף ללילטי כמפיק שי ורקר (שהפיק את "חוכמת הבייגלה" ו"ברונו מאוהב").

לילטי ערך אודישנים במשך שנתיים, עד שמצא את הנער והנערה אותם חיפש (ברק פרידמן ונעה פרידמן) לתפקידים הראשיים.

הצילומים נערכו במשך 24 ימים בחודשים דצמבר 2009 וינואר 2010. עוזרת הבמאי של לילטי הייתה דפני ליף, לפני המהפכה החברתית, שהייתה בין מנהיגיה.

הסרט צולם במצלמות רפלקס דיגיטליות של חברת קנון מסוג D1 ו-7D. אלו מצלמת וידאו ברזולוציה גבוהה, שמאפשרת לצלם במינימום תאורה מבלי לאבד איכות. זוהי הפעם הראשונה שצולם בישראל סרט קולנוע במצלמה זו.

על המוזיקה לסרט הופקד יובל מסנר, אשר ערך עיבודים ליצירות קלאסיות של בטהובן (סונטת ליל ירח), באך (שאקון) ושוברט. כמו כן מופיעה בתפקיד אורח הזמרת זהר וגנר ולהקתה, "המסריחים".

העבודה על הסרט הסתיימה באפריל 2012.

## קישורים חיצוניים

* אתר הסרט
* הסרט לצפייה ישירה בוואלה VOD
* נחום מוכיח, ריאיון - איך לספר מעשייה אורבנית, באתר הבמה, 19 במרץ 2013
* 
* מיכאל נחמן, הוליווד במוצא, באתר "זמן מבשרת", 7 בינואר 2010
* 
* 
* 
* 
* סרט הקולנוע הראשון בארץ שצולם עם מצלמות SLR, באתר "דיגיטלי פלוס", המגזין לאודיו, וידאו וצילום דיגיטלי, 6 ביוני 2010
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* איתן ווייץ, מעשיה אורבנית: הנעורים הם פריוויו מרתק לחרא של חיים, באתר איתן – קולנוע מזווית אישית, 7 במרץ 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2013
ראאד אל-עטאר

**ראאד אל-עטאר** (בערבית: **رائد العطار**; 1974 – 21 באוגוסט 2014), אשר כונה "**אבו אַיְמַן**" (בערבית: **ابو ايمن**) היה מפקד בכיר בחמאס, וחבר המועצה הצבאית העליונה של הארגון. תפקידו היה מפקד חטיבת רפיח בגדודי עז א-דין אל-קסאם (הזרוע הצבאית).

התגורר בעיר עזה, ונהרג ברפיח על ידי צה"ל בתקיפה אווירית במהלך מבצע צוק איתן. אל-עטאר היה ממתכנני אירוע החטיפה של גלעד שליט בשנת 2006, וכן אחראי להחזקתו בשבי. כמו כן, שלח חוליות טרור מעזה לסיני על מנת שיירו רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה.

## ביוגרפיה
אל-עטאר נולד במחנה יבנא שברפיח ב-1974. השתתף באינתיפאדה הראשונה, עזר לפתח את המבנה של הזרוע הצבאית של חמאס באינתיפאדה השנייה ולאחר מכן מונה למפקד חטיבת רפיח. היה לו תפקיד משמעותי בסבבי הלחימה השונים עם ישראל.

ב-18 באוקטובר 2011, יום שחרורו של גלעד שליט, צולם אל-עטאר ביחד עם רמטכ"ל ומפקד חמאס ברצועת עזה אחמד ג'עברי, כאשר שניהם אוחזים בו.

ב-14 בנובמבר 2012, עם תחילתו של מבצע עמוד ענן ביצע צה"ל סיכול ממוקד בג'עברי, באמצעות ירי מדויק מכלי טיס של חיל האוויר. אל-עטאר אמנם ישב לצד ג'עברי במכוניתו, אך לא נפגע.

לאחר חיסולו של ג'עברי מונה מרוואן עיסא למפקד הזרוע הצבאית של חמאס במקומו. המינוי נחשב כמפתיע, משום שהציפייה הייתה שמי שייכנס לנעליו של ג'עברי יהיה אל-עטאר, שהיה המקורב ביותר לג'עברי. בהמשך התברר כי מצרים התנגדה למינויו של אל-עטאר, בטענה שהאיש היה מעורב ב-5 באוגוסט 2012 בחיסול 16 חיילים מצרים בסיני. לדברי גורם ביטחוני ישראלי בכיר, מינוי של אל-עטאר היה גורם לפיצוץ ביחסים בין חמאס לשלטון האחים המוסלמים במצרים, ואילו מינויו של עיסא נועד לרצות את המצרים ולזכות בנקודות זכות.

בהמשכו של מבצע עמוד ענן צה"ל הפציץ את ביתו בדרום הרצועה, אך אל-עטאר לא שהה שם.

במהלך מבצע צוק איתן דווח כי צה"ל הפציץ את ביתו, אך הוא שוב לא שהה בבית באותה עת. ב-21 באוגוסט 2014 הצליח צה"ל לחסלו בהפצצה ממוקדת של חיל האוויר.

## חיים אישיים
אל-עטאר היה נשוי ואב לשני בנים.

## קישורים חיצוניים

* ראאד אל-עטאר, באתר אלג'זירה
* הסברים על ראאד אל-עטאר, באתר הרשמי של גדודי עז א-דין אל-קסאם
* סוכלו ראאד עטאר ומחמד אבו שמאללה, מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס, הודעת שירות הביטחון הכללי, 20.8.2014
* 
* ערוץ הכנסת - חיסול מוחמד אבו שמאלה וראא'ד אלעטאר, 21.8.14, סרטון באתר יוטיוב
* 

* Raed Al Attar number three Hamas: Palestinian prisoners issue imprisoned in Israel - not unaware, Evernote, 18 May 2013


## הערות שוליים

קטגוריה:רצועת עזה: אישים
קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו במבצע צוק איתן
קטגוריה:מפקדי חטיבות בזרוע הצבאית של חמאס
קטגוריה:אישים שנהרגו בתקיפות אוויריות ישראליות
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1974
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2014
מחלת מונדור

**מחלת מונדור (ב[[אנגלית]] - Mondor's disease)** היא מחלה לא שכיחה בה יש תהליך דלקתי עם יצירת פקקת בוורידים שטחיים בשדיים ובדופן החזה, בבית השחי ובפין. המחלה נקראת על שם הכירורג הצרפתי הנרי מונדור (1885–1962) שתיאר את המחלה בשנת 1936.
## המחלה בשד
המחלה יכולה להופיע עד 1% מכלל המנותחות בשד בגלל גידול או ניתוח פלסטי. מופיעה התקשות רגישה במקצת בצורת חוט בשד המגיע עד החזה הקדמי. בתחילה המקום אדום ורגיש אולם לאחר מספר שבועות הפקקת עוברת התארגנות, הוריד נפתח ונשאר "מיתר" קשה ובלתי רגיש שנעלם לבסוף.

## המחלה בבית השחי
מופיעה לאחר ניתוח בבלוטות לימפה בית השחי כמו כריתת הבלוטות או ביופסיה של בלוטת הזקיף במסגרת טיפול בסרטן השד. מופיע "מיתר" לאורך בית השחי. המצב הזה נקרא "תסמונת הקרום האקסילרי" (Axillary web syndrome).
## המחלה בפין
בפין מופיעה התקשות בחלק הקדמי של הפין, לאורך הוריד הראשי. הווריד מתקשה בגלל פקקת דלקתית. יש כאבים קלים בעת מגע מיני. יש להבדיל מצב זה ממחלת פיירוני שהיא כרונית וקשה יותר לטפל בה.

## מהלך וטיפול
המחלה היא שפירה. ההשערה היא שהמחלה נגרמת לאחר טראומה של הוורידים לאחר ניתוח או במקרה של הפין-לאחר מגע מיני סוער או אוננות גסה.  מבחינה פתולוגית יש בשלב ראשון דלקת של דופן הווריד, אחר כך נוצר קריש דם שעובר עם הזמן התארגנות ונסיגה עם פתיחת הווריד מחדש. התהליך כולו אורך משלושה שבועות עד ששה חודשים.

חימום מקומי וטיפול נוגד כאב עוזר. נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID), מזרזים את תהליך ההחלמה. הדבר החשוב ביותר הוא לעודד את החולה בקשר למהלך השפיר של המחלה

## קישורים חיצוניים

*מחלת מונדור, באתר Medscape
*תסמונת הקרום האקסילרי:וריאנט של המחלה ע"ש מונדור, לאחר ניתוח להוצאת רקמת שד עודפת, הרפואה, דצמבר 2011
*מחלת מונדור של השד לאחר השתלת סיליקון

קטגוריה:מחלות ורידים ולימפה
החבר אני

**החבר אני** הוא אלבום האולפן השמיני של המוזיקאי והזמר הישראלי רמי פורטיס, שיצא בשנת 2011.

## הפקה
מילות השירים נכתבו על יד פורטיס. שירי האלבום הופקו על ידי כל חברי הלהקה של פורטיס, הכוללת את פורטיס, יובל שפריר, גיל סמטנה ועידו אגמון. לקראת סיום העבודה על האלבום, באמצע הופעה, התמוטט פורטיס, פונה לביה"ח ועבר צינתור לב, עליו אמר ש"טלטל את עולמי קשות ולא הייתי מוכן לו". כעבור חודש חזר לסיים את האלבום. האלבום נוצר בהשראת הממציא הסרבי ניקולא טסלה. עטיפת האלבום עוצבה על ידי האמן פילפלד (ניר פלד) ויצאה בפורמט של ספרון קטן, שגבוה יותר מפורמט רגיל של עטיפת דיסק.

האלבום זכה להצלחה מסחרית וביקורתית. המבקר שי להב קרא לאלבום "יצירת מופת", למרות שהתקשה להבין את מילות השירים בצורה קוהרנטית. באתר נענע, מתן שרון תיאר את האלבום "מסע מרתק בין סיפורי אגדה בהשראת הממציא ניקולה טסלה לשירי ערש על חבר דמיוני, שלא כולל אפילו רגע אחד מיותר". באתר nrg נתן עמי פרידמן לאלבום ציון ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה, וקישר את האלבום למחאת האוהלים, שפרצה סמוך ליציאת האלבום, באומרו "אלבומו החדש והמגובש של רמי פורטיס, נחת בדיוק בזמן הנכון כדי לתרגם את המצב הלאומי ולקשר אותו לאישי, והכל ביד אמן".

## רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

* האלבום להאזנה באתר bandcamp
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי רמי פורטיס
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
מישהו (אלבום)

"**מישהו**" הוא אלבום הבכורה של הזמר רגב דהן.

האלבום, שיצא ב-1,000 עותקים בלבד, הוקלט במרתפו של רגב דהן על טייפ 4 ערוצים (טייפ סלילים), מפני שבאותו זמן, לא היה בבעלות רגב מחשב.

עינב דהן, אחותו של רגב, משתתפת בדואט בשיר "מה קרה בארמון".

## שירי האלבום
#מישהו (3:44) - מילים ולחן: רגב דהן
#השמיים השתגעו (5:48) - מילים: רגב דהן, לחן: חיים אליהו ורגב דהן
#חלום בלהות (4:22) - מילים: יוסף אוחנה, לחן: רגב דהן
#מקום אחר (3:52) - מילים ולחן: רגב דהן
#מה קרה בארמון (עם עינב דהן) (2:54) - מילים ולחן: רגב דהן
#פנתר שחור (4:18) - מילים: יוסף אוחנה, לחן: רגב דהן
#שמיים סגולים (4:45) - מילים ולחן: רגב דהן
#הילדים האחרים (2:19) - מילים ולחן: יעלה רוזנפלד
#התנפצות (4:06) - מילים ולחן: רגב דהן
#מעבר לשם (2:43) - מילים ולחן: רגב דהן
#מלאך (2:44) - מילים ולחן: רגב דהן
#ריקוד הדממה (4:10) - מילים: יעלה רוזנפלד, לחן: רגב דהן

כל השירים עובדו על ידי רגב דהן, למעט "ריקוד הדממה" שעובד על ידי יעלה רוזנפלד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1995
קטגוריה:אלבומים בעברית
שעת האפס (אלבום)

"**שעת האפס**" הוא אלבומו השני של הזמר רגב דהן.

שלושה סינגלים יצאו מתוך האלבום לרדיו: 'אם', 'חבל שחור' ו'שמש פלסטינית'. שלושת הסינגלים לוו בווידאו קליפים שהגיעו למקומות הראשונים בערוץ 24, והקליפ לשיר "אם", בו משתתפים עידו תדמור ולהקתו, הגיע למקום השישי המצעד האירופאי של MTV. את השירים באלבום כתב והלחין רגב פרט לשיר 'בעיניים חצי עצומות' אותו כתב אהוד מנור והשיר 'בוא נשחק' מאת יונה וולך. 

## שירי האלבום
#שעת האפס
#חבל שחור
#אם
#היא
#שמש פלסטינית
#דמעות
#הצעקה
#לא אני
#בוא נשחק
#ואולי אני מת
#המרוץ
#אצלנו בבית
#מלאך לבן
#בעיניים חצי עצומות
#אי שם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים בעברית
הרדיו של סבתא

"**הרדיו של סבתא**" הוא אלבומו השלישי של הזמר רגב דהן.

באלבום אירח רגב את חיים צינוביץ' בשיר "המראה". את האלבום כתב והלחין רגב ואף הפיק מוזיקלית ביחד עם אסף אמדורסקי. מהאלבום יצאו הסינגלים 'לחזור', 'מול כל העולם' ו'לתמיד'.

## שירי האלבום
#הרדיו של סבתא
#לחזור
#מול כל העולם
#לתמיד
#מתגעגע עכשיו
#המראה
#קנאה
#גבול תל אביב יפו
#משהו אחר
#מה שנשאר
#להתחיל מחדש

קטגוריה:אלבומים בעברית
אצטדיון האחד במאי

**אצטדיון האחד במאי** (בקוריאנית: **릉라도 5월1일 경기장**), הידוע גם בשם **אצטדיון רונגראדו**, הוא אצטדיון הנמצא בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. קיבולתו היא 114,000 צופים, והוא האצטדיון השני בגודלו בעולם אחרי אצטדיון נרנדרה מודי באחמדאבאד, הודו.

הוא ממוקם על רונגרה, איון בנהר טאדונג החוצה את העיר, ומכאן שמו השני. חזותו מורכבת מ-16 קשתות גדולות, המסמלות פריחת מגנוליה.

נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל ונבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים משתמשות בו לעיתים כמגרש ביתי, אם כי לרוב הן מארחות באצטדיון קים איל סונג הקטן יותר (המכיל 70,000 מקומות ישיבה). לצד אירועי ספורט, האצטדיון משמש בעיקר לטקסים רשמיים ולפסטיבל אריראנג - פסטיבל שנתי שבמרכזו מופעי ענק של כ-100,000 אנשים.

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצאו בו להורג מספר קצינים בכירים בצבא קוריאה הצפונית שהורשעו בניסיון התנקשות במנהיג קוריאה הצפונית, קים ג'ונג איל.

קובץ:Arirang Mass Games 12.JPG|מופע במסגרת פסטיבל אריראנג באצטדיון האחד במאי
קובץ:Views from Yanggakdo International Hotel 10.JPG|אצטדיון האחד במאי במבט ממלון ינגאקדו, המארח את מרבית התיירים הזרים בקוריאה הצפונית, לאורך נהר טאדונג


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פיונגיאנג: מבנים
האחד במאי
האחד במאי
Days of Future Passed

**Days of Future Passed** (ימי העתיד חלפו) הוא האלבום השני ואלבום הקונספט הראשון של להקת המודי בלוז. האלבום יצא לאור בדצמבר 1967.

## הפקה
הקונספט של האלבום עוסק בשעות היום, כל קטע עוסק בכל זמן ביום (בוקר, צהריים, אחר הצהריים, ערב ולילה).

אלבום זה מסמן את עזיבתה המהירה של הלהקה את סגנון ה-R&B ואת עזיבתם של דני ליין וקלינט וורוויק, והשתתפותם של ג'סטין הייווארד וג'ון לודג'. אלבום זה התאפיין בשימוש בתזמורת ופונה יותר לסגנון הרוק הסימפוני. האלבום גם סימן מעבר הלהקה לחברת התקליטים Deram Records, המותג ה"פרוגרסיבי" של חברת התקליטים Decca.

האלבום כולל את הלהיט Nights in White Satin שנחשב עד היום לשיר הגדול ביותר של הלהקה. כל שירי האלבום מורכבים מחלקים שבהתחלתם או בסופם הייתה מנגינה קצרה שהולחנה על ידי המנצח של התזמורת אשר ניגנה באלבום, פיטר נייט. הקטעים Nights in White Satin ו-The Day Begins כללו בתחילתם או בסופם פואמה קצרה מאת המתופף גריים אדג'. ב-2006, יצאה גרסת SACD לאלבום אשר כללה את השירים באלבום המקורי, וכמה רצועות בונוס.

## רשימת שירים
#The Day Begins
#Dawn: Dawn is a Feeling
#The Morning: Another Morning
#Lunch Break: Peak Hour
#Tuesday Afternoon
#Evening: The Sunset / Twilight Time
#The Night: Nights in White Satin

## ביצוע
המודי בלוז:
*ג'סטין היוורד - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, פסנתר, קלידים, שירה מובילה
*ג'ון לודג' - גיטרת בס, גיטרה חשמלית, שירה
*מייק פינדר - קלידים, מלוטרון, פסנתר, שירה (כולל דיבור
*ריי תומאס - חליל, קרן נשיפה, כלי הקשה, קלידים, שירה
*גריים אדג' - תופים, כלי הקשה, שירה
וגם:
*פיטר נייט - מנצח
*תזמורת פסטיבל לונדון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת דרים רקורדס
טמבל

**טמבל** היא מילת גנאי בסלנג העברי לאדם בעל אינטליגנציה ירודה.

המילה רווחת בשפות שונות במזרח התיכון במשמעות של "עצל". ככל הנראה המילה הגיעה לשפה העברית דרך הלאדינו, שאימצה את המילה מהשפה הטורקית, שבתורה אימצה את המילה מהמילה הפרסית "תַּנְבַּל".

למילה יש מספר מילים נרדפות בשפה העברית, כגון טיפש, מטומטם ו. הבלשן אברהם אבן-שושן תיאר את המילה במילונו כ"מילת גנאי, השגורה בפי הנוער".

## טמבל בתרבות
המלה חדרה גם לספרות, לשירה, לפזמונאות ולעיתונאות:
* להקת כוורת שרה את "שיר הטמבל", בו נכתב: "אומרים לי ברחוב / היי אתה שם / אדם נחמד / אבל אני יודע שאני סתם טמבל".
* ארקדי דוכין שר את השיר "טמבל", שנכתב והולחן על ידי ולדימיר ויסוצקי ותרגם לעברית יהונתן גפן לאלבום "רוצה ויהיה". המילה "טמבל" הייתה הפזמון החוזר כולו. הבית הפותח את השיר: "היֹה היה אחד טוב לב אבל קצת טמבל / אחד שכבר צבר הרבה שעות של סבל / עד שיום אחד פגש במזל / שהעיף אותו לארץ בחלל / כן תבכה תשפוך פרצוף של עגל / שהולך תמיד הפוך כזה מן טמבל".

## ראו גם
* כובע טמבל

## קישורים חיצוניים

*זאב גלילי, טמבל – פרוש המלה, מקורה וגלגוליה, 24 בנובמבר 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:סלנג עברי
קטגוריה:כינויי גנאי
הנרי פררה מנדס

הרב **חיים (הנרי) פריירה מנדס** (באנגלית: **Henry Pereira Mendes**; 1852–1937) היה רב אמריקאי.

## ביוגרפיה
נולד בברמינגהאם, אנגליה. בן למשפחה רבנית ספרדית עתיקה. בין אבותיו מצד אמו נמנים רפאל מנדולה, הרב הספרדי הראשי של לונדון ודוד אהרן די סולה. אביו אברהם פררה מנדס היה רב בברמינגהאם ולפניה בג'מייקה וניופורט. הוא למד בקולג' נורת'ויק (Northwick), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובאוניברסיטת ניו יורק, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1884.

קודם לכן, ב-1874, מונה לרב הקהילה הספרדית במנצ'סטר וב-1877 נקרא לכהן כרבה של קהילת שארית ישראל בניו יורק.

ב-1881 הוא היה אחד ממייסדי ועד רבני ניו יורק (New York Board of Ministers) והיה המזכיר שלו מייסודו עד 1901 כאשר מונה לנשיאו. הוא הצטרף לשבתאי מוראיס בהקמת בית המדרש לרבנים באמריקה ב-1886. הוא נעשה למזכיר בית המדרש ופרופסור להיסטוריה בו. עם מותו של ד"ר מוראיס הוא נעשה לנשיא בפועל של הפקולטה עד מינויו של שניאור זלמן שכטר ב-1902.

ב- 5 במרץ 1892 הוא נורה בבטנו בביתו על ידי קבצן בשם חוסה מזרחי (Jose Mizrachee).

ב-1884 היא שנת יובל המאה להולדתו של משה מונטיפיורי הניע את קהילתו לציין את האירוע בעבודה מעשית. התוצאה הייתה בית מונטיפיורי לנכים כרוניים שנוסד באותה שנה. הוא מונה לסגן נשיא האיגוד של ילדים נכים ב-1896 וב- 1901 ייסד את הסניף היהודי של אותו איגוד.

הוא קידם את הקמת איחוד הקהילות האורתודוקסיות בארצות הברית וקנדה (1897) ואחרי כן נבחר לנשיאו. מנדס היה סגן הנשיא של הפדרציה האמריקאית של ציונים (American Federation of Zionists) והיה חבר של ועדת הפעולה של וינה (1898–1899). הוא היה אחד הציונים האמריקאים הראשונים שהתבקש על ידי תיאודור הרצל להפיץ את התורה הציונית באמריקה.

מנדס היה אחד המייסדים של Young Women's Hebrew Association of New York (1902). הוא היה פרופסור לדרשה בישיבה יוניברסיטי מ-1917–1920.

נפטר בניו יורק.

אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.

## כתביו ופעילותו הספרותית
יחד עם אחיו פרדריק דה סולה מנדס ואחרים הוא היה אחד ממייסדי העיתון The American Hebrew (1879) והוא תרם לעיתון מאמרים לעיתים תכופות. הוא חיבר ספר לימוד לילדים בשם Union Primer and Reading Book (1882) וכן היסטוריה יהודית מוצגת מבחינה מוסרית (Jewish History Ethically Presented) (1895), להסתכל קדימה – תוכנית לצדק ליהודי (1900), הדת היהודית מוצגת מבחינה מוסרית (The Jewish Religion Ethically Presented) (1904)
כמו כן חיבר סיפורים: In Old Egypt," stories about, but not from, the Bible, **אסתר**, **יהודה המכבי**.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:סגל בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1852
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1937
פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים (1994)

**פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים**, הוא פיגוע התאבדות, שבוצע ב־11 בנובמבר 1994, על ידי מחבל מתאבד איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, רכוב על אופניים, אשר ניווט את אופניו אל המרווח שבין ג'יפ צה"לי וכלי רכב פלסטיני בצומת נצרים, ושם כשהוא סמוך לעמדת צה"ל, פוצץ את עצמו. כתוצאה מהפיגוע נהרגו 3 קציני צה"ל: סרן , סרן , וסגן . 9 ישראלים ופלסטינים נפצעו.

בתחילת חודש נובמבר שנת 1994, הודיע מנהיג הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה, כי אחד מבכירי הארגון, האני עבד, נהרג לאחר שמכוניתו מולכדה, והתפוצצה. בהודעתו האשים את צה"ל ו"המוסד", בהריגה, ואיים לנקום בפיגועים כנגד חיילי צה"ל ומתנחלים.

ב-11 בנובמבר יצא ג'יפ ובו 3 קצינים מגדוד 8105 צנחנים, שתפקידו היה לשמור על יישובי קו העימות עם הרצועה, לסיור בשטח. בין הקצינים היה גם המג"ד מאיר קראוס. המתח בגין הריגתו של האני עבד עדיין עמד באוויר, ובצהריים התקבלה הודעה כי פלסטינים עומדים להפגין בצומת נצרים. כדי לקדם הפרות סדר, פנה הג'יפ לכיוון הצומת, במטרה לתדרך את החיילים שבעמדה שבמקום לקראת ההפגנה. הצומת המה עוברים ושבים, ערבים מקומיים, מתנחלים מנצרים, חיילי צה"ל, ושוטרים פלסטינים. בשעה 13:40 הם ירדו מהג'יפ שעצר לפני רכב פלסטיני, והתערבו בהמון. באותו רגע, הגיע למקום השאם חאמד - מחבל מתאבד בן 21, כשהוא רכוב על אופניים ונושא על גופו 3–4 ק"ג חומר נפץ, ופוצץ את עצמו. שלושת הקצינים נהרגו במקום. שני חיילים ששהו בעמדה נפצעו באורח קשה ועוד שניים נפצעו פצעים קלים. חמישה פלסטינים נפצעו אף הם, בהם קצין בכיר במשטרה הפלסטינית.

כתוצאה מן הפיגוע נערך תחקיר, כדי לברר את השאלה, כיצד הצליח המחבל לעבור מחסום של המשטרה הפלסטינית מבלי שנבדק. תוצאות התחקיר לא פורסמו. כמו כן יושמו הלקחים הבאים: עמדת צה"ל הורחקה מהצומת כ-50 מטר צפונה, ומוגנה בסוללות עפר, הכביש הורחב והוצבו בו עמודי תאורה ומסלולים נפרדים, במטרה להרחיק בין כלי רכב ישראליים לכלי רכב פלסטינים.

שבוע לאחר מכן אירע פיגוע נוסף באותו הצומת שבו היו מוצבים חיילי גדוד המילואים 8105. סמל (במיל') גיל דדון נורה מרכב שחלף במהירות בצומת ונהרג.

לזכר חזי ספיר הוקם מצפה חזי ספיר.
## קישורים חיצוניים
* פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים חדשות ערוץ 2
*  ריאיון עם מאיר קראוס על הפיגוע בצומת נצרים בשנת 1994  בתוכנית פגישה אישית עם טלי ליפקין-שחק

נצרים
קטגוריה:רצועת עזה: פיגועים
צומת נצרים
קטגוריה:פיגועי טרור בשטחים ב-1994
קטגוריה:מסדרון נצרים
ישראל ריבק

**ישראל ריבק** (18 בפברואר 1923 - 2 בדצמבר 2008) היה מוותיקי באר שבע וממייסדי תנועת החרות בעיר. קיבל את אות יקיר באר שבע ב-1978.

## קורות חייו
ריבק נולד בעיירה סוקולוב פודלסק שבפולין, ליוסף שמעון ולרבקה הינדה. בהיותו בן 16, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה. ב-1940 נכלא בבית סוהר רוסי למשך 3 שנים על רקע פוליטי, לאחר שהוכרז כאנטי-קומוניסט. שוחרר מהכלא עם נכות ברגליו, ושהה תקופה בקירגיזסטן. ב-1946 עזב את רוסיה וחזר לפולין. לאחר חמישה חודשים הצטרף לקבוצת פליטים ניצולי שואה מארצות הברית ומברית המועצות, שחצתה את הגבול באופן בלתי חוקי אל צ'כיה ומשם לאוסטריה. ב"מרכז לגולה" באוסטריה התנדב לעבוד באזור האנגלי, ושוב נמלט כעבור מספר חודשים מאוסטריה לאיטליה, בצעידה ברגל.

באיטליה חבר לניצולי שואה שניסו לעלות לארץ ישראל באופן בלתי חוקי באניית המעפילים "התקווה", אך האנייה נשבתה על ידי הצבא הבריטי ששלט אז בארץ, ונגררה לנמל חיפה. משם הוגלו נוסעיה לקפריסין באניית "אושן ויגה", ששימשה כאוניית כלא עם 1,500 איש.

ריבק היה חניך בית"ר והאמין בחזונו של זאב ז'בוטינסקי, ועם קום המדינה התיישב בנתניה, בה היה ריכוז גדול של אנשי התנועה הלאומית. הוא הצטרף לתנועת החירות והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית. תקופה קצרה עבד בליטוש יהלומים. בשל נכותו לא גויס לצה"ל במלחמת העצמאות, אך כשנודע לו שמדרום תל אביב יוצאות שיירות לאזור הנגב, הגיע אל באר שבע ב-1949, זמן קצר לאחר שחרורה של העיר.

ריבק החל לעבוד כאזרח בחיל ההנדסה הקרבית. ב-1950 הוצע לו לפתוח את סניף קופת חולים לעובדים לאומיים ואת הסתדרות העובדים הלאומית בעיר. הוא קלט מספר רופאים ואחיות, והתמודד עם קשיים מול ממשלת מפא"י. בשנת 1955 נבחר כנציג תנועת החירות במועצת העיר. במקביל פתח את מעוז בית"ר בעיר (החלק החינוכי-אידאולוגי). ריבק ייסד את קבוצת הכדורגל של בית"ר באר שבע, בניהולו ואימונו של חיים סנה. בתקופה זו הרצה ריבק בפני הכדורגלנים על חזון ז'בוטינסקי, וסניף קופת החולים שלו שימש כמחסן הקבוצה.

ריבק ניהל את קופת החולים 38 שנה. הוא היה מיוזמי הקמת האצטדיון העירוני בבאר שבע, תיאטרון באר שבע, הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, והספרייה העירונית. ב-1978 הוענק לו, כאות הוקרה על פועלו, התואר יקיר באר שבע.

כחלק מפרויקט מחקר על מרד גטו ורשה, התבקש ריבק לסייע בשחזור דמותו של אחד ממנהיגי המרד, פאבל פרנקל, אותו הכיר מבית"ר. ריבק הצליח באמצעות ציירי קלסתרון לסייע בשחזור תמונת פניו.

בשנת 1989, לאחר יציאתו לגמלאות מניהולה של קופת חולים לאומית בבאר שבע, החל לכתוב את זכרונותיו מנעוריו ועד לעלייתו לארץ ישראל. כתביו טרם פורסמו, אך נמצאים במספר ארכיונים, בהם אוניברסיטת בן-גוריון וארכיון ז'בוטינסקי.

במאי 2010 אישרה ועדת השמות של עיריית באר שבע קריאת רחוב או כיכר בעיר על שמו.

## חיים אישיים
ריבק נישא לריטה, עולה מתוניסיה, ונולדו להם ארבעה ילדים. ב-2 בדצמבר 2008 נפטר לאחר מחלה, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בבאר שבע .

## לקריאה נוספת
* משה ארנס, **דגלים מעל הגטו**, הוצאת ידיעות ספרים, 2009.
* יצחק שתיל, **77 באר-שבע**, הוצאת רבגון דפוס, 2004, עמודים 174–176.
* נסים טאיטו, **50 שנות יקרי באר-שבע**, הוצאת מעברים בע"מ, 1999, עמודים 57–59.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:פעילי הליכוד
קטגוריה:חברי מועצת העיר באר שבע
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
המלחמה שתשים קץ למלחמה

[שמאל|ממוזער|250px|הנשיא [וודרו וילסון, האדם שהביטוי מיוחס לו לעיתים קרובות]]
**המלחמה שתשים קץ למלחמה** (באנגלית: "**The war to end war**") או גם **המלחמה שתשים קץ לכל המלחמות** (באנגלית: "**The war to end all wars**") היה ביטוי שתיאר את מלחמת העולם הראשונה. במקור היה זה ביטוי אידיאליסטי, אך כיום משתמשים בו בצורה מזלזלת.

## מקור
במהלך אוגוסט 1914, מייד לאחר שפרצה המלחמה, פרסם הסופר והפרשן החברתי הבריטי הרברט ג'ורג' ולס מספר מאמרים בעיתוני לונדון שהופיעו אחר כך בספר שכותרתו "המלחמה שתשים קץ למלחמה". ולס האשים את מעצמות המרכז באחריות לפריצת המלחמה, וטען שרק הנחלת תבוסה למיליטריזם הגרמני יוכל להביא סוף למלחמה. ולס השתמש בביטוי הקצר יותר, "המלחמה שתשים קץ למלחמה", במאמר "בשנה הרביעית" (1918), שבו ציין כי הביטוי "נכנס למחזור" במחצית השנייה של 1914. למעשה הפך הביטוי לאחת מאמרות הכנף הנפוצות ביותר של המלחמה.

שנים אחר-כך הפך הביטוי להיות מיוחס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אף שווילסון השתמש בו פעם אחת בלבד. יחד עם האמרה "להפוך את העולם לבטוח עבור דמוקרטיה", הוא גילם את האמונה של וילסון שכניסת אמריקה למלחמה הייתה הכרחית על מנת לשמר את חירות האדם.

## שימושים מאוחרים יותר
אפילו במהלך מלחמת העולם הראשונה נתקל הביטוי בסקפטיות מסוימת. נטען כאילו דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אמר "מלחמה זו, כמו המלחמה הבאה, היא מלחמה שתשים קץ למלחמה". ככל שהתבהר שהמלחמה לא הצליחה לשים קץ לכל המלחמות, קיבל הביטוי גוון ציני יותר. הפילדמרשל לעתיד ארצ'יבלד וייוול אמר במרירות על ועידת השלום בפריז ש"לאחר 'המלחמה שתשים קץ למלחמה', נראה שהם הצליחו לא רע בפריז לעשות 'שלום שישים קץ לשלום'". ולס עצמו השתמש בביטוי באופן אירוני ברומן *The Bulpington of Blup* (1932). וולטר ליפמן כתב בניוזוויק ב-1967, "האשליה היא שכל מלחמה שבה אנו לוחמים היא מלחמה שתשים קץ למלחמה", בעוד שריצ'רד ניקסון בנאום ה"רוב הדומם" (*Silent Majority*), אמר "איני אומר לכם שהמלחמה בווייטנאם היא מלחמה שתשים קץ למלחמות".

## קישורים חיצוניים
*ה.ג. ולס The War That Will End War בארכיון האינטרנט
*יואב קרני, על התחזיות ועל ההזיות

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה בתרבות
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם הראשונה
אוניברסיטת פייס

**אוניברסיטת פייס** (באנגלית: **Pace University**) היא אוניברסיטת מחקר פרטית במטרופולין ניו יורק. האוניברסיטה מדורגת במקום 213 על-פי דירוג ה-U.S. News & World Report לשנת 2022, עם למעלה מ-80% קבלה.
## היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1906 על ידי האחים  וצ'ארלס פייס וכיתות הלימוד הראשונות שלה שכנו בבניין ניו יורק טריביון. כיום, היא מציעה לסטודנטים הלומדים בה תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני, תואר דוקטור ולימודי תעודה מתקדמים.

לאוניברסיטה שלושה קמפוסים בעיר ניו יורק: אוניברסיטת פייס בניו יורק, אוניברסיטת פייס ב ו בווייט פליינס, בירת מחוז וסטצ'סטר. הקמפוס המרכזי נמצא במנהטן תחתית בקרבת מרכז הסחר העולמי החדש.

בשנת 2021 למדו באוניברסיטה כ-13,000 סטודנטים.

## בתי ספר וקולג'ים
האוניברסיטה מורכבת מבתי הספר והקולג'ים הבאים, כל אחד עם מחלקות לתואר ראשון ולתואר שני:
*  ע"ש  (1906) – אחד מבתי הספר הבודדים בארצות הברית שזכה להכרת  (AACSB). תוכנית התואר הראשון של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה דורג בין 50 בתי הספר המובילים בארצות הברית לתואר ראשון בתחום.
* דייסון קולג' לאמנויות ומדעים ע"ש  (1966)
* בית הספר לחינוך (1966)
*  ע"ש  (1976) – דורג במקום ה-140 בין בתי הספר למשפטים הטובים ביותר בארצות הברית.
* בית הספר למדעי המחשב ומערכות מידע ע"ש  (1983)
* הקולג' למקצועות הבריאות (2011)
* סנדס קולג' לאמנויות הבמה (2023)

[283px|ממוזער|[מגדל אוניברסיטת פייס במנהטן]]

## בוגרים ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים:
* דוד ברנע – ראש המוסד וחתן פרס ישראל לביטחון
* אבי מזרחי – מפקד פיקוד המרכז
* סיון יערי – יזמית
* ויליאם פרנק – איש עסקים ומזכיר הצי של ארצות הברית
* ג'וי מנגנו – יזמית ואשת עסקים
* אריאן דה רוטשילד – בנקאית ופילנתרופית
* דומיניק פישבק – שחקנית
* פול דנו – שחקן
* קאש פאטל - עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, ראש ה-FBI

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מנהטן
קטגוריה:מנהטן תחתית
מנפלוט

**מַנפַֿלוּט** (בערבית: **منفلوط**; בקופטית: **ⲙⲁⲛⲃⲁⲗⲟⲧ**) היא עיר במחוז אסיוט שבמרכז מצרים, השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-310 ק"מ דרום-מערבית לבירה קהיר. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 125,373 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי אסיוט).

בעיר תחנת רכבת המשרתת את קווי הרכבת אלכסנדריה-לוקסור, אסיוט-גיזה, אסיוט-אל-מניא, קהיר-סכר אסואן, לוקסור-פורט סעיד.

ב-17 בנובמבר 2012 אירעה בעיר התנגשות בין רכבת לבין אוטובוס שהסיע ילדים, ובה נספו 51 ילדים ונהג האוטובוס, ונפצעו 17 ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מצרים: ערים
לאה גוטליב

ממוזער|שמאל|תצוגת בגדי ים של "גוטקס" במלון שרתון בתל אביב, יולי 1961
**לאה גוטליב** (17 בספטמבר 1918 – 17 בנובמבר 2012) הייתה תעשיינית ומעצבת אופנה ישראלית, יסדה יחד עם בעלה את מפעל בגדי הים "גוטקס".

## קורות חיים
לאה גוטליב נולדה בשיוסנטפטר שבהונגריה. סיימה לימודי ביוכימיה ונישאה לארמין גוטליב, בן למשפחה שעסקה בייצור מעילי גשם. לזוג נולדו שתי בנות. במהלך השואה נשלח ארמין גוטליב למחנה עבודה, ולאה ובנותיה הסתתרו מפני הנאצים. בשנת 1949 עלו בני הזוג לישראל והתגוררו תחילה במעברת באר יעקב ולאחר זמן רכשו דירת חדר ביפו ועסקו בתפירת מעילי גשם. בשנת 1956 עברו לפעילות התואמת טוב יותר את האקלים הישראלי, וייסדו את מפעל בגדי הים "גוטקס", שזכה למוניטין עולמי. בשנת 1978 התרחב המפעל לעיצוב וייצור של בגדי חוף. לאה גוטליב עסקה בעיצוב הדגמים של בגדי הים ובגדי החוף. באותה שנה זכה מפעלה בפרס התעשייה.

בשנת 1995 נפטר ארמין גוטליב. חברת "גוטקס" שקעה בחובות, ובשנת 1997 מכרה משפחת גוטליב את כל מניותיה בחברת "גוטקס" ללב לבייב, ובשנת 2001 פרשה לאה גוטליב מהחברה. בשנת 2005 הקימה מותג בגדי ים הנושא את שמה, LEA, ויוצר על ידי חברת בגדי הים "מקרו".

### חיים אישיים ומותה
בשנת 2003 נפטרה בתהּ, יהודית גוטפריד, שהייתה המעצבת הראשית של "גוטקס".

לאה גוטליב נפטרה ב-17 בנובמבר 2012.

## הוקרה

* בשנת 1979 קיבלה את פרס היצוא בבית הנשיא.
* בשנת 1996 נמנתה גוטליב עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
* בשנת 2009 זכתה בפרס מפעל חיים של התאחדות התעשיינים בישראל.
* על שמה יש רחוב בכפר יונה.

[ממוזער|לאה גוטליב, באדום, באולם התצוגה של מפעל "[גוטקס". קיצונית מימין דוגמנית בגדי הים גלית גוטמן]]
[ממוזער|מייסדי "[גוטקס" לאה גוטליב וארמין ומאחוריהם, הדוגמנית גלית גוטמן]]

## גלריה

ירושלים של זהב בגד ים.jpg|בגד ים שעוצב בהשראת ירושלים של זהב
בגדי ים בהשראת רקמות תימניות.jpg|בגדי ים בהשראת רקמות תימניות
חרציות רעננות.jpg|בגד ים בדוגמת חרציות
Lea jerusalem.jpg|קולקציית "ירושלים של זהב"


## לקריאה נוספת
*אילה רז, **[[חליפות העתים: מאה שנות אופנה בארץ-ישראל]]**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1996

## קישורים חיצוניים

### כתבות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* No Rain, Only Sunshine, באתר 14 נובמבר 2022 The International Fellowship of Christians and Jews

* 256 צילומים בגדי ים בעיצוב לאה גוטליב. אתר Getty Images

### סרטונים
* 

### תערוכות

* 

* 
* 
* סיגל גליל, "הגברת עם החרציות": למה היא מעצבנת פמיניסטיות ביקורת על תערוכת הומאז' לזכרה במוזאון העיצוב בחולון, באתר מגפון 28 במרץ 2013

* 

* 
* **גיבורות**, אוצרת יערה קידר, מוזיאון העיצוב חולון, 2025.

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשייניות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1996
קטגוריה:מעצבות אופנה ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ניצולות השואה: הונגריה
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בכפר שמריהו
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012