ריצ'רד אירווין מנינג השלישי

**ריצ'רד אירווין מנינג השלישי** (באנגלית: **Richard Irvine Manning III**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1892–1897, כחבר הסנאט של קרוליינה הדרומית בשנים 1899–1907 (מתוכן בשנתיים האחרונות כנשיא הזמני של הסנאט), וכמושל קרוליינה הדרומית ה-92 בשנים 1915–1919.
## ראשית חייו
ריצ'רד אירווין מנינג השלישי נולד במחוז סאמטר שבקרוליינה הדרומית, כבנם של ריצ'רד אירווין מנינג השני ושל אליזבת אלן (לבית סינקלייר) מנינג. סבו, ריצ'רד אירווין מנינג הראשון, היה גם הוא מושל המדינה בשנים 1824–1826.

מנינג התחנך בבית הספר קנמור שבאמהרסט, וירג'יניה, ולמד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשנים 1877–1879, אך פרש מהלימודים לאחר שנתו השנייה, ועם שובו למחוז סאמטר היה לחוואי ואיש עסקים מצליח.
## קריירה פוליטית
הקריירה הפוליטית של מנינג החלה בתקופה בה שלט במפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הדרומית המושל לשעבר והסנאטור בנג'מין טילמן. בשנים 1892–1896 כיהן מנינג כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, ובשנים 1899–1907 הוא היה חבר הסנאט של קרוליינה הדרומית, מתוכן בשנתיים האחרונות הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט.
## מושל קרוליינה הדרומית
ב-1914 נבחר מנינג כמושל קרוליינה הדרומית ה-92. הוא כיהן בתפקיד מ-1915 ועד 1919, והביא עמו רפורמות רבות של העידן הפרוגרסיבי למדינה שעברה בארבע השנים הקודמות את המנהיגות הדמגוגית של קולמן ליווינגסטון בליז. במהלך השנתיים הראשונות לכהונתו, הנהיגה קרוליינה הדרומית את חוק היובש, חוקק חוק חינוך חובה הראשון של המדינה, וגיל העסקת הילדים המינימלי הועלה ל-14. תושבי המדינה הביעו את שביעות רצונם מצעדים אלו, וב-1916 נבחר מנינג לתקופת כהונתו השנייה כמושל.

שנתיים אלו בלטו במיוחד בשל שיקום מדיניות אכיפת החוק, קיום פסקי הדין של בתי המשפט וחברי המושבעים, איסור על הימורים במרוצי סוסים וצורות אחרות של פעילות בלתי מוסרית, הרחבת החינוך העממי בערים ובכפרים, קיצור שעות העבודה וקבלת חוקי העסקת ילדים, הקמת נציבות המס ומועצת המדינה לבוררות ולגישור, יצירת שוויון בתחום המיסוי, החזרה לקדמותו וארגון מחדש של המשמר הלאומי, ארגון מחדש של מערך הניהול של בית החולים המדינתי לחולי נפש, והקמת מועצת הרווחה והמוסד לשיקום רפיי שכל.

במהלך תקופת כהונתו של מנינג כמושל בוצעו רפורמות נוספות. קורסי הכשרה למורים מומנו על ידי המדינה, שכר המורים הועלה ב-20 אחוזים, והוקם משרד להסמכת המורים. התמיכה הכספית בחינוך הוכפלה, בעוד שמימון נוסף הובטח על ידי שיפור איכות ההכשרה של המורים בקולג' לשחורים בתמיכת המדינה באורנג'בורג. הונהגה הצבעה חשאית בכל הבחירות. הוקמו בית ספר מקצועי עבור נשים עברייניות לבנות ובית ספר לילדים נכים ומוגבלי נפש. נפתח בית חולים מדינתי לחולי שחפת. במרץ 1916 נחקק חוק לקביעת שכר שבועי במפעלי הטקסטיל, ובחודש הבא עבר חוק לקביעת אחריות חברות הרכבות על פציעות עובדיהם.

בפברואר 1917 התקבל חוק שהסמיך את כל העיירות והערים במדינה "לפקח על שווקים, בתי מלון, מסעדות, בתי קפה, דוכני מזון וכו' לטובת הבריאות והרווחה של הציבור". באותו חודש תוקן סעיף 1778 בחוק האזרחי כך שהותר לאנשים מעל גיל 21 ללמוד בבתי ספר ערב ציבוריים, חוקק חוק נוסף שקבע הקמת קרן שוויון "להבטחת מתקנים וסגל הוראה נאותים במחוזות בתי ספר נזקקים", וחוק שנועד למנוע אובדן רכוש בשריפות ולשמור על הבטיחות, "הסדרת הקמת ותיקון מבנים, הוראות פיקוח על מבנים ומקומות עבודה וקביעת הענישה על הפרתם".

חוק מפברואר 1918 קבע כי כל חברות הרכבת הבין-עירוניות הפועלות בתוך המדינה "צריכות לצייד את קרונותיהן ואת חלקי הפרוזדור של קרונותיהן, לצורך הסעת נוסעים, במכשירי חימום או מכשירים הדרושים לנוחות כל הנוסעים והמפעילים המשתמשים בהם: בתנאי שחוק זה לא יחול על כל מסילת רכבת שאורכה הישיר עולה על חמישים מייל". חוק דומה ממרץ אותה שנה קבע ש"כל חברות הרכבות החשמליות הפועלות במדינה זו, יספקו ויצטיידו בכל קרונות החשמל שלהן בחימום מספיק עבור כל הנוסעים והעובדים".

בנאום שנשא מנינג בחודש האחרון לכהונתו, הורא דיבר על הצורך בצדק חברתי רחב יותר:

## חיים אישיים
ב-1881 נשא מנינג לאישה את לליאה ברנרד מרדית', בתם של השופט ג'ון אלכסנדר מרדית' ושל שרה אן ברנרד מרדית'. לשניים נולדו 11 בנים (מתוכם שלושה לא הגיעו לגיל בגרות) ושתי בנות (שאחת מהן לא הגיעה לגיל בגרות). שישה מבניהם שירתו במלחמת העולם הראשונה, כשאחד מהם, מייג'ור ויליאם סינקלייר מנינג, נפל בקרב בצרפת ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

ריצ'רד אירווין מנינג השלישי נפטר בביתו שבקולומביה ב-11 בספטמבר 1931 לאחר מחלה של שלושה חודשים. הוא נטמן בכנסיית טריניטי האפיסקופלית שבעיר.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1429-1430.
* Robert Milton Burts (1974). Richard Irvine Manning and the Progressive Movement in South Carolina. University of South Carolina Press.


## קישורים חיצוניים

* ריצ'רד אירווין מנינג השלישי באתר אגודת המושלים הלאומית 
* ריצ'רד אירווין מנינג השלישי באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1859
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1931