אפון

**אפון** (שם מדעי: *Pisum*) הוא סוג צמחים בתת-משפחת הפרפרניים במשפחת הקטניות, הנחשב כיום לסוג מבוטל. מיני הסוג הם צמחים עשבוניים מטפסים באמצעות קנוקנות, הנושאים פרחים פרפרניים ופרי מסוג תרמיל. בעבר כלל הסוג מספר מינים, בהם אפון תרבותי (Pisum sativum), אך במחקרים טקסונומיים מודרניים, ובפרט החל משנת 2017, אוחד הסוג אפון עם הסוג טופח (Lathyrus).

בעקבות איחוד זה שונו שמותיהם המדעיים של מיני האפון, והם נכללים כיום במסגרת הסוג טופח. בהתאם לכך, מספר מיני הטופח בישראל וסביבתה מגיע ל־26 מינים. במערכות מיון עדכניות שוייכו מיני אפון אחדים, כגון אפון קיפח ואפון נמוך, במסגרת האפון התרבותי (Pisum sativum) במובנו הרחב. ניתן להכליא בין אפון קיפח לאפון נמוך, ומניחים ששניהם שימשו כצמחי המוצא לתרבות במזרח הקרוב, אם כי מקורו של האפון התרבותי (Pisum sativum) אינו ידוע בוודאות.

עם זאת, במגדירי הצמחים בישראל נשמר הסוג אפון כסוג עצמאי, ובמסגרתו נכללים שלושה מיני בר הגדלים בישראל: אפון מצוי, אפון קיפח ואפון נמוך. השם Pisum עודנו נפוץ מאוד בספרות הבוטנית הכתובה והדיגיטלית, ובמיוחד בספרות האנגלית ובשפות נוספות, והוא משמש עד היום לצד המיון העדכני כשם מדעי נרדף.

## מורפולוגיה
ממוזער|אפון קיפח בקריית שמונה
ממוזער|אפון קיפח, פרחים ופירות
התיאור המורפולוגי להלן מבוסס על הגדרת הסוג אפון בספרות הבוטנית הקלאסית (כגון *Flora Palaestina*) ובמגדירים הישראלים, והוא עדיין מקובל בספרות העברית ובקרב בוטנאים בישראל, אף על פי שבמיון המודרני נכלל הסוג אפון בתוך הסוג טופח. ההבדלים בין אפון לטופח מובאים בפרק "ההבדלים המורפולוגיים בין אפון לבין טופח במובנו הצר".

צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים.

העלים בעלי זוג אחד עד שלושה זוגות של עלעלים משוננים או מאונים, ובקצה ציר העלה קנוקנת, לרוב מסועפת.
ממוזער|לוואים ארוכים ורחבים
הלוואים דמויי עלים, לרוב ארוכים וגדולים מן העלעלים, רוחבם 1 ס"מ או יותר, משוננים או מאונים, ולעולם אינם בעלי כתמים כהים.

התפרחות אשכולות חיקיים, בני 1 עד 3 פרחים.

הפרחים פרפרניים, גדולים ובולטים, דו-מיניים ובלתי נכונים; הפרח מורכב מגביע צינורי בעל חמש אונות ומכותרת בת חמישה עלי כותרת.

הגביע פעמוני; צינור הגביע אלכסוני; אונות הגביע בלתי שוות, והעליונות קצרות יותר.

המפרש (עלה הכותרת העליון) דמוי ביצה הפוכה עד מעוגל; בבסיסו שתי תפיחות קטנות, אחת בכל צד.

המשוטים (שני עלי הכותרת הצדדיים) צמודים לסירה ומעורים בה במקצת.

הסירה (שני עלי הכותרת התחתונים המאוחים) מכסה את האבקנים ואת עמוד השחלה.

האבקנים 9 או 10, מאוחים לשני צרורות; צינור האבקנים אינו אלכסוני בחלקו העליון; הזירים מורחבים מעט בקצותיהם; המאבקים אחידים, זקופים וקטנים, ונפתחים בחריצים קצרים בקודקודם.

השחלה עילית ומורכבת מעלה שחלה יחיד. במרכז צינור האבקנים עולה עמוד השחלה, הממוקם בגובה המאפשר האבקה יעילה באמצעות חרקים מעופפים. השחלה כמעט יושבת עם ביציות רבות.

עמוד השחלה שטוח, כפוף כברך בבסיסו, קמור, מכוסה בשערות ארוכות ומורחב בחלקו העליון; הצלקת אינה בקצה ממש, אלא מעט מתחתיו.

הפרי הוא תרמיל עם מגורה אחת המכיל זרעים. הוא בנוי כעלה יחיד המקופל לאורכו ומאוחה בשוליו, ונפתח בעת ההבשלה לשתי קשוות לאורך שני תפרים: תפר הבטן, שאליו מחוברים הזרעים, ותפר הגב שמולו. התרמיל פחוס במקצת, מוארך-סרגלי; קודקודו קטום באלכסון ובקצהו מקור.

הזרעים כמעט כדוריים.

## ההבדלים המורפולוגיים בין אפון לבין טופח במובנו הצר
ממוזער|פרח של אפון קיפח
ממוזער|פרחים בשלבים שונים
במערכות מיון עדכניות, כגון זו של Plants of the World Online, אוחד הסוג אפון (*Pisum*) עם הסוג טופח (*Lathyrus*), לאחר שנמצא כי מיני האפון מקוננים בתוכו מבחינה פילוגנטית. מגמה דומה ניכרת גם בקבוצות קרובות בתוך שבט Fabeae, הכולל את הסוגים אפון, טופח, בקיה ועדשה; כך למשל אוחד הסוג עדשה (*Lens*) עם הסוג בקיה (*Vicia*) במערכות מיון עדכניות. בעבר התבססה ההבחנה בין הסוגים בעיקר על מאפיינים מורפולוגיים. ואכן, האפון דומה במבנהו הכללי לטופח, אך נבדל ממנו במספר תכונות מורפולוגיות מובהקות, כמפורט להלן — השוואה המתייחסת לטופח במובנו הצר.

* הלוואים באפון גדולים מן העלעלים, ורוחבם עולה על 1 ס"מ, בעוד שבטופח הם לרוב קטנים יותר ורוחבם אינו עולה על כ-9 מ"מ. באפון הגבעולים חסרי כנפיים, ואילו בטופח הגבעול לרוב מכונף. התפרחות באפון קצרות ובנות 1 עד 3 פרחים בלבד, ואילו בטופח הן לרוב מרובות פרחים.
* אונות הגביע באפון בלתי שוות, כאשר העליונות קצרות יותר, בעוד שבטופח הן שוות או כמעט שוות. המפרש באפון דמוי ביצה הפוכה עד מעוגל, ובבסיסו שתי תפיחות — תכונה שאינה קיימת בטופח. השחלה באפון כמעט יושבת, בעוד שבטופח היא נישאת על עוקץ או יושבת.
* עמוד השחלה באפון כפוף בבסיסו, והצלקת אינה בקצה ממש, אלא מעט מתחתיו, ואילו בטופח עמוד השחלה לעיתים מפותל והצלקת קיצית וקרקפתית. התרמיל באפון מוארך, קטום באלכסון ובקצהו מקור, בעוד שבטופח צורת התרמיל מגוונת יותר ואינה מתאפיינת בתכונות אלו.

למרות הבדלים מורפולוגיים אלו, האפון חולק עם הטופח מכלול רחב של תכונות יסוד משותפות, והוא נחשב כיום לתת-קבוצה בתוך הסוג טופח. עם זאת, שמות המינים המסורתיים של האפון נותרו בשימוש רחב, בין השאר בשל מסורת ארוכת שנים ושימוש נפוץ בצמח, ובמיוחד האפון התרבותי, הידוע בציבור בשם "אפונה".

## מעמד טקסונומי והיסטוריה
הסוג אפון (שם מדעי: Pisum) נחשב בספרות הבוטנית הקלאסית לסוג עצמאי במשפחת הקטניות, וכלל מספר מינים, אשר מספרם השתנה בהתאם לפרשנות הטקסונומית ונע בדרך כלל בין שלושה לשישה מינים. במגדירי הצמחים של אזור המזרח התיכון נמנו בין מיני האפון: אפון קיפח (P. elatius), אפון נמוך (Pisum syriacum / P. sativum sensu lato), אפון מצוי (P. fulvum) ואפון אתיופי (P. abyssinicum), ולעיתים גם אפון השדה (P. arvense). אפון תרבותי (Pisum sativum) אינו נכלל במגדירים לצמחי בר. עם זאת, השם Pisum עודנו מצוי בשימוש נרחב בספרות הבוטנית, בחקלאות ובשיח המדעי.

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, וביתר שאת בראשית המאה ה-21, חלו שינויים מהותיים במיון הסוג בעקבות מחקרים פילוגנטיים שהתבססו על נתוני DNA. השינויים חלו הן ברמת הסוג והן ברמת המין. מחקרים אלה הראו כי מיני האפון אינם מהווים קבוצה עצמאית נפרדת, אלא מקוננים בתוך הסוג טופח (Lathyrus) וקרובים אליו מבחינה פילוגנטית יותר מכל קבוצה אחרת. לפיכך, השארת האפון כסוג עצמאי הייתה יוצרת קבוצה שאינה מונופילטית (כלומר אינה כוללת את כל הצאצאים של אב קדמון משותף), ולכן אוחד הסוג אפון עם הסוג טופח במערכות מיון עדכניות. בעקבות איחוד זה הועברו שמות המינים מן הסוג Pisum אל הסוג Lathyrus. עם זאת, שינוי זה לא אומץ במלואו באתרים ישראליים.

במקביל לשינוי ברמת הסוג, חלו גם שינויים ברמת המין. במהלך המאות ה-18 וה-19 תוארו מינים אחדים של אפון כמינים עצמאיים, בהם Pisum arvense, P. elatius, P. humile ו-P. abyssinicum. שמות אלה הם שמות נרדפים הטרוטיפיים, שכן הם מבוססים על טיפוסים שונים שתוארו כמינים נפרדים, אך בהמשך אוחדו תחת אפון תרבותי (Pisum sativum) במובנו הרחב. בהתאם למערכות מיון עדכניות, כגון זו של Plants of the World Online, שמות אלה אינם מוכרים כתתי-מינים תקפים אלא כשמות נרדפים של Pisum sativum, הנחשב למין רחב ללא תתי-מינים תקפים.

עם זאת, לא כל המערכות הטקסונומיות אימצו גישה מאחדת זו, הן ברמת הסוג והן ברמת המין. במגדירי צמחים בישראל, כגון אתר "צמחיית ישראל וסביבתה", נשמרים מיני האפון עדיין בסוג אפון ולא אוחדו עם הסוג טופח (נכון ל-23.3.2026). גם ברמת המין לא אומצה הגישה המאחדת במלואה: אפון נמוך אוחד עם אפון תרבותי, ואילו אפון קיפח (Pisum elatius) נחשב עדיין למין נפרד, על סמך הבדלים מורפולוגיים ואקולוגיים יציבים. הבדל זה משקף גישות טקסונומיות שונות - גישה מאחדת (lumping), המעדיפה לכלול שונות במסגרת מין רחב, לעומת גישה מפרידה (splitting), המדגישה הבדלים מורפולוגיים ואקולוגיים ומכירה במינים נפרדים.

במיון העדכני, הכולל את איחוד הסוג אפון עם הסוג טופח, שמו המדעי של האפון התרבותי Pisum sativum שונה ל-Lathyrus oleraceus. שם המין oleraceus פירושו "ירק" או "צמח מאכל", והוא מעיד על חשיבותו החקלאית של המין כגידול מזון. שמות המינים ההיסטוריים של הסוג אפון משובצים במסגרתו כשמות נרדפים. לפיכך, הסוג אפון משמש כיום בעיקר כיחידה טקסונומית היסטורית, בעוד שמקומו במיון המודרני הוא במסגרת הסוג טופח (Lathyrus).

## מוצא וביות האפון התרבותי
ניתן להכליא בין אפון קיפח לאפון נמוך ומניחים ששניהם שימשו כצמחי המוצא לתרבות במזרח הקרוב. מקורו של האפון התרבותי (*Pisum sativum*) אינו ידוע בוודאות. ממצאים ארכאולוגיים מן הסהר הפורה (האזור הכולל את ישראל וירדן של ימינו, ואת האזורים סביב הנהרות החידקל והפרת) מעידים כי בני אדם גידלו אפון כבר בשנת 8000 לפנה"ס. נראה כי מערב אסיה היא האזור שבו תורבת האפון לראשונה, ומשם הופץ על ידי האדם לאירופה, לסין ולהודו. כיום מגודל האפון התרבותי בכל הארצות הממוזגות וברוב אזורי ההר באזורים הטרופיים.

## ההבדלים בין שלושת מיני הבר בישראל
בישראל גדלים שלושה מינים של אפון, הנבדלים זה מזה במבנה העלים, בגודל הפרחים ובמאפייני הפרי. כל שלושת המינים מאופיינים בלוואים ארוכים מן העלעלים, שרוחבם 1 ס"מ או יותר — תכונה המבדילה אותם ממיני הטופח בישראל, שבהם הלוואים לרוב קצרים יותר.
ממוזער|אפון מצוי מרמות מנשה
אפון מצוי (Pisum fulvum), צמח, שגובהו 15 עד 30 ס"מ, ניכר בצבע פרחיו, צהוב-חלוד עד חום-אדמדם — תכונה דיאגנוסטית ייחודית המבדילה אותו משני המינים האחרים, שפרחיהם בגווני לילך או כחול, ומשוטיהם בצבע ארגמן עד סגול כהה. גם בהיעדר פרחים ניכר אפון מצוי בזרעיו השחורים, המנוקדים והקטיפתיים, בניגוד לשני המינים האחרים שזרעיהם מנומרים.

אפון קיפח (Pisum elatius) גדול ומרשים יותר משני המינים האחרים, ועליו המנוצים על פי רוב בני 2 או 3 זוגות של עלעלים תמימים (לא משוננים). פרחיו גדולים יחסית (עד כ-2.5 עד 3 ס"מ), והתרמילים ארוכים ומפותחים יותר (7-9). שילוב תכונות זה מקנה לו מראה טיפוסי של צמח מטפס בולט, שגובהו מגיע עד כמטר אחד ואף יותר בעת טיפוס. מכאן שמו "קיפח" — גבוה.

לעומתו, אפון נמוך (Pisum sativum) קטן ועדין יותר, ועליו המנוצים בני זוג אחד עד שניים של עלעלים, לרוב משוננים. פרחיו קטנים יותר (כ-1.3 עד 1.8 ס"מ), והתרמילים קצרים וצרים יותר, באורך 4 עד 5 ס"מ וברוחב עד 1 ס"מ. תכונות אלו, בצירוף מבנהו הכללי הנמוך יותר (20 עד 30 ס"מ, ולעיתים רחוקות עד 50 ס"מ), מבדילות אותו היטב מאפון קיפח.

## אפון קיפח
אפון קיפח (Pisum elatius) הוא צמח חד-שנתי גבוה במיוחד יחסית, בעל פרחים ורודים-סגולים בולטים ולוואים גדולים מאוד וארוכים יותר מהעלעלים. הוא גדל בישראל במפוזר בחבל הים-תיכוני, בעיקר בחורשים של הכרמל והגליל, אך גם בשדות ובבתי גידול פתוחים.

### מאפיינים עיקריים מורפולוגיה של אפון קיפח
אפון קיפח הוא צמח חד-שנתי, מכוסה מעטה כחלחל (glaucous) וקירח, שגובהו 50 עד 100 ס"מ; גבעוליו מעטים, מטפסים ומפוספסים לאורכם (striate).

העלים באורך 6 עד 15 ס"מ ופרושים; הלוואים באורך 4 עד 6 (לעיתים רחוקות עד 8) ס"מ, מוארכים עד אליפטיים או דמויי ביצה, חצי-לבביים בבסיסם ולרוב משוננים רק בחלקם התחתון ובאופן בלתי שווה. העלעלים ערוכים ב-2 או 3 זוגות בכל עלה, אורכם 2 עד 5 ס"מ ורוחבם 0.6 עד 2 ס"מ, ולעיתים קרובות הם תמימים; הקנוקנות מסועפות ל-3 זוגות או יותר.

התפרחות בנות 1 עד 3 פרחים, ונישאות על עוקצי תפרחת שאורכם כשל העלים שמחיקם הם יוצאים או ארוך מהם, והם מתקצרים בהדרגה כלפי קצה הגבעול.

הפרחים באורך עד 2.5 (לעיתים רחוקות עד 3) ס"מ; הכותרת ורודה-סגולה בהירה עם משוטים סגולים כהים, והמפרש קטום בקודקודו.

הגביע בעל אונות כמעט שוות וארוכות מצינור הגביע

התרמיל באורך 7 עד 9 (לעיתים רחוקות קטן מ-8) ס"מ וברוחב 0.8 עד 1.5 ס"מ, פחוס במקצת, מוארך-סרגלי ובעל עורקים רשתיים.

הזרעים בקוטר כ-5 מ"מ, כדוריים, אפרפרים, מנומרים בחום ולעיתים בעלי מרקם גרגירי.

### בית גידול ותפוצה בעולם בישראל
אפון קיפח גדל בבתי גידול פתוחים ומגוונים, ובהם חורשים פתוחים, שדות וצומח עשבוני, ולעיתים קרובות גם בבתי גידול מופרים. תחום תפוצתו הכללי ים-תיכוני, עם שלוחות קלות אל אזורים סמוכים מן התחום האירו-סיבירי והאירנו-טוראני.

בישראל תפוצתו מתרכזת בחבל הים-תיכוני ובבתות הספר. המין מצוי בבקעת החולה, בגליל העליון, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל ובשפלה; נדיר בגליל התחתון, בשרון, בדרום מישור החוף ובהרי יהודה; ונדיר מאוד בגולן, בבקעת בית שאן, בשומרון, בערבות הירדן ובעמון.

תחום תפוצתו הטבעי משתרע באזור הים התיכון וממשיך מזרחה דרך טורקיה והלבנט עד איראן. המין גדל בבתי גידול פתוחים, ובהם שדות, שולי שדות, מטעים וחורשים פתוחים, ולעיתים מופיע גם כעשב שדה. תפוצתו מקוטעת, והוא מופיע באוכלוסיות קטנות ומפוזרות.

במיון עדכני נכלל אפון קיפח במסגרת האפון התרבותי (*Lathyrus oleraceus*), ולכן מידע על תפוצתו הרחבה של מין זה מובא בפרק על אפון נמוך.

### פנולוגיה
הנביטה מתחילה בתחילת נובמבר והצמחייה קמלה בסוף אפריל; הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד תחילת יוני; פירות ירוקים ניכרים מסוף פברואר ועד אמצע מרץ; הבשלת הפירות חלה בסוף מרץ ובתחילת אפריל; והפצת הזרעים נמשכת מאמצע אפריל ועד אמצע יולי.

## אפון נמוך
אפון נמוך (Pisum syriacum / P. sativum sensu lato) הוא צמח עשבוני נמוך, מין קטן ועדין יותר, בעל פרחים חיוורים בגוון כחלחל-סגלגל. הוא דומה לאפון קיפח, אך כל איבריו קטנים יותר, ובנוסף הוא גדל בבתי גידול יבשים יותר.

### מאפיינים עיקריים מורפולוגיה של אפון נמוך
אפון נמוך מכוסה מעטה כחלחל, קירח, בגובה 20 עד 30 (לעיתים רחוקות עד 50) ס"מ.

העלים באורך 6 עד 10 ס"מ וזקופים-פרושים; העלעלים ערוכים בזוג אחד עד שניים, אורכם 2 עד 3 ס"מ ורוחבם 0.5 עד 1.2 ס"מ, מוארכים-אליפטיים, ומשוננים עד תמימים.

הלוואים גדולים בהרבה מן העלעלים, מוארכים, ולרוב משוננים או חתוכים בחלקם התחתון ולעיתים גם מעט מעליו.

עוקצי התפרחת ארוכים במקצת מן הלוואים, והתפרחות בנות 1 או 2 פרחים.

הפרחים באורך 1.3 עד 1.8 ס"מ; הכותרת כחלחלה-חיוורת עם משוטים סגולים, והמפרש קטום עד דו-אונתי בקודקודו.

התרמיל באורך 4 עד 5 ס"מ וברוחב עד 1 ס"מ, פחוס, סרגלי, בעל מקור קצר ועורקים רשתיים.

הזרעים בקוטר כ-5 מ"מ, כדוריים, חומים, מנומרים ובעלי מרקם גרגירי.

### בית גידול ותפוצה בישראל
בית גידול: צומח עשבוני ובתות. טיפוס התפוצה: מזרח ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני.

תפוצה: בשרון, בדרום מישור החוף, בגליל העליון, בעמק יזרעאל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב, בהר הנגב, בבקעת כנרות, במדבר שומרון, במדבר יהודה, בערבות הירדן, בחרמון, בגולן, בגלעד.

### תפוצה בעולם
תחום תפוצתו הטבעי רחב, ומשתרע באגן הים התיכון לכל אורכו — מן החלקים המערביים של חצי האי האיברי, דרך דרום אירופה ועד הבלקן ורומניה, וכן בצפון אפריקה; ומשם מזרחה אל מזרח הים התיכון (ללא סיני). מן האזור הים-תיכוני נמשך תחום תפוצתו צפונה דרך טורקיה אל אזורי הים השחור, חצי האי קרים והקווקז, ומזרחה ודרום-מזרחה דרך עיראק ואיראן עד טורקמניסטן, ומגיע עד אפגניסטן.

מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי הוכנס המין לאיזורים רבים בעולם, והתפשט באזורים ממוזגים וסובטרופיים ביבשות שונות. באמריקה הוא מופיע בצפון אמריקה (כולל אזורים רבים בארצות הברית וקנדה) וכן במרכז אמריקה ובקריביים, ואף בדרום אמריקה. באירופה הוא התפשט גם מעבר לתחום הים-תיכוני אל מרכז וצפון היבשת, לרבות האיים הבריטיים והמדינות הבלטיות. באסיה הוא חדר לאזורים נרחבים, מן הקווקז וסיביר דרך מרכז אסיה ועד סין, הודו וההימלאיה. בנוסף, הוא מצוי גם באפריקה שמדרום לסהרה, במזרח אפריקה ובאזורים טרופיים נוספים, וכן באוסטרליה, ניו זילנד ואיים באוקיינוסים השונים.

## אפון מצוי
אפון מצוי (שם מדעי: Lathyrus fulvus) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, הנפוץ בחבל הים-תיכוני, וטיפוס תפוצתו מזרח ים-תיכוני. מבין מיני האפון בישראל, אפון מצוי הוא היחיד שפרחיו בצבע צהוב-חלוד עד חום-אדמדם — תכונה דיאגנוסטית בולטת המאפשרת זיהוי מהיר בשדה ממיני האפון האחרים וממיני הטופח האחרים, כאשר הלוואים גדולים מן העלעלים; בנוסף, תרמיליו אינם עולים באורכם על 4 ס"מ.

### מאפיינים מורפולוגיים עיקריים
צמח חד-שנתי קירח, שגובהו 15 עד 30 ס"מ. לעיתים קרובות מתפתחים פרחים ופירות גם על שלוחות תת-אדמתיות.

גבעוליו דקים, עולים או שרועים, ורק לעיתים רחוקות הם זקופים.

העלים מנוצים, אורכם 6 עד 12 ס"מ והם פרושים; העלעלים ערוכים בזוג אחד (ולעיתים נדירות בשני זוגות), אורכם 1.5 עד 2.5 ס"מ ורוחבם 1 עד 1.5 ס"מ, דמויי ביצה ולרוב משוננים.

הלוואים באורך 2 עד 3.5 ס"מ, דמויי ביצה, חצי-לבביים בבסיסם, ומשוננים או חתוכים לכל אורכם או עד מחציתם.

התפרחות בנות פרח אחד (ולעיתים רחוקות 2 עד 3), ונישאות על עוקצים הארוכים מן הלוואים.

הפרחים באורך כ-1 ס"מ או פחות; צבע הכותרת צהוב-חלוד עם עורקים ארגמניים או אדמדם-חום, והוא בהיר יותר בפרחים תת-אדמתיים. המפרש רחב, דמוי ביצה עד מעוגל, וקטום או דו-אונתי בקודקודו.

התרמיל באורך 2.5 עד 3 (לעיתים 4) ס"מ וברוחב 0.7 עד 1 ס"מ, בעל עורקים רשתיים ומקור קצר.

הזרעים בקוטר כ-4 מ"מ, שחורים, קטיפתיים ומנוקדים.

### בית גידול ותפוצה בעולם ובישראל
תחום תפוצתו הטבעי של המין משתרע במזרח הים התיכון, וכולל את איי הים האגאי המזרחיים, טורקיה, לבנון–סוריה, ירדן, ישראל וסיני; מחוץ לתחום תפוצה זה דווח המין ממרילנד (ארצות הברית) על סמך תיעוד יחיד משנת 1964, ואין עדויות עדכניות להתבססותו באזור, וייתכן שאינו מצוי בו כיום.

טיפוס תפוצתו מזרח ים-תיכוני, והוא גדל במגוון בתי גידול פתוחים, בעיקר בחבל הים-תיכוני, בבתות הספר ובערבות.

בישראל נפוץ המין בגליל העליון, בבקעת כנרות, בכרמל, בגלבוע ובגלעד, וכן בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בחוף הגליל, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר בגולן, בשרון ובשומרון, ונדיר מאוד בבקעת החולה, בבקעת בית שאן, בחוף הכרמל, בדרום מישור החוף, בערבות הירדן, בצפון הנגב ובהר הנגב, וכן בעמון ובאדום.

### פנולוגיה
הנביטה מתחילה בתחילת נובמבר והקמילה חלה בסוף אפריל; הפריחה מסוף ינואר ועד תחילת מאי; פירות ירוקים מסוף פברואר ועד אמצע מרץ; הבשלת הפירות בסוף מרץ ובתחילת אפריל; הפצת הזרעים מאמצע אפריל ועד אמצע יוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:פרפרניים