open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חיל האוויר העיראקי

[שמאל|ממוזער|200px|[רונדל (תעופה)|רונדל חיל האוויר העיראקי]]

**חיל האוויר העיראקי** (בערבית: **القوة الجوية العراقية**) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של עיראק. החיל מונה כיום כ-5,000 חיילים ומתפעל קרוב ל-350 כלי טיס. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב החיל לגדול מבין חילות האוויר במזרח התיכון.

## היסטוריה
החיל נוסד ב-22 באפריל 1931 בזמן שלטון הבריטים בעיראק, כ**חיל האוויר המלכותי העיראקי**. עד להקמתו, שלט חיל האוויר המלכותי הבריטי במרחב האווירי של עיראק. הפעילות המבצעית הראשונה בה השתתף החיל היה בשנת 1941 בעת המלחמה האנגלו-עיראקית. בשנת 1948 במלחמת העצמאות סייע החיל גם בלחימה לצד הכוחות הערבים בארץ ישראל.

כתוצאה מההפיכה הצבאית בשנת 1958 (הפיכת ה-14 ביולי) שינה החיל את שמו ל**חיל האוויר העיראקי**, ועיראק כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ושאר מדינות ברית ורשה. בהדרגה, הפכה ברית המועצות לספקית נשק עיקרית והחיל החל לקלוט מערכות נשק סובייטיות לצד מערכות הנשק הבריטיות אותן הפעיל. בשנת 1966 ערק הטיס ממוצא אשורי מוניר רדפא לישראל עם מטוס המיג-21 החדיש אותו הטיס. בתחילת מלחמת ששת הימים ביצע חיל האוויר העיראקי ארבע התקפות בשטח ישראל, אחת מהן באמצעות מפציץ טופולוב 16 שגרם ל-14 הרוגים ישראלים ולעשרות פצועים. בתגובה מהצטרפות עיראק למלחמה הותקף בסיס חיל האוויר העיראקי H-3 על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד והחיל איבד מספר מטוסים. 

במהלך שנות ה-70 החלה עיראק לרכוש מערכות נשק מתקדמות מצרפת שכללו בין היתר מטוסי מיראז' F1 ויגואר. עיראק העבירה מספר טייסות קרב לסוריה ומצרים ששימשו אותן במהלך מלחמת יום הכיפורים.

במהלך שנות ה-80 גדל החיל בצורה ניכרת מ-330 ל-950 מטוסים זאת בשל מלחמת איראן–עיראק. חיל האוויר העיראקי מילא תפקיד מרכזי בהתקפות העיראקיות על הכוחות האיראניים. למרות גודלו, קרס חיל האוויר העיראקי במהלך מלחמת המפרץ. רבים ממטוסיו הושמדו, הן באוויר והן על הקרקע, ומטוסים רבים נמלטו לשטח איראן. בתום המלחמה נאסר על חיל האוויר העיראקי לטוס בדרום ובצפון המדינה, זאת כדי למנוע את התקפת האוכלוסייה השיעית והכורדית שניסו למרוד בשלטון המרכזי. בשנים שלאחר מלחמת המפרץ ירדה יכולתו של חיל האוויר העיראקי בצורה משמעותית ומרבית המטוסים תוחזקו בצורה גרועה. החיל כמעט ולא השתתף בלחימה בעת מלחמת עיראק ב-2003 שהסתיימה בכיבושה של עיראק ובהפלת משטרו של סדאם חוסיין. 

לאחר המלחמה עבר החיל תהליך שיקום, ובין השאר קלט מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-16 פייטינג פלקון. התהליך לא עלה יפה, וכיום (2021) עדיין נמצא החיל במצב ירוד.

## כלי התעופה שבשירות

## טייסות חיל האוויר העיראקי
* **טייסת 2** - מפעילה מסוקי תובלה מסוג בל UH-1 שנתרמו מירדן ושופצו בארצות הברית. הטייסת פועלת מבסיס טאג'י.
* **טייסת 3** - טייסת סיור המפעילה מטוסי קינג אייר. הטייסת פועלת מבסיס קירקוק.
* **טייסת 4** - מפעילה מסוקי תובלה מסוג מיל מי-17 מבסיס טאג'י.
* **טייסת 12** - טייסת אימון הפועלת מבסיס קירקוק.
* **טייסת 15** - טייסת למשימות מיוחדות
* **טייסת 23** - מפעילה מטוסי תובלה מסוג C-130 הרקולס מבסיס בגדאד.
* **טייסת 70** - טייסת סיור המפעילה מטוסי SAMA CH-2000 מבסיס בצרה.

## קישורים חיצוניים

, 31 באוקטובר 2012

## הערות שוליים

*
קטגוריה:עיראק: צבא וביטחון
עיראק
אופנוע חשמלי

**אופנוע חשמלי** הוא אופנוע בעל מנוע חשמלי. בדומה קיימים גם קטנוע חשמלי ואופניים חשמליים. שלושת אלו הם סוגים של כלי רכב חשמליים.

## מקור הכח
מקור הכח המקובל למנוע החשמלי הוא סוללה חשמלית. באחד העיצובים (PGO) לקטנוע החשמלי יש סוללה נשלפת שמשקלה חמישה קילוגרם, והיא בעל הספק של 1 קילו-ואט, לכל גלגל יש מנוע, המהירות המרבית היא של 60 קמ"ש, והנסועה היא בין 40 ל-60 ק"מ. עם זאת, פותחו מספר אבות טיפוס המשתמשים בטכנולוגית תאי דלק. דוגמאות לכך הן: ה-ENV, המיוצר על ידי Intelligent Energy הבריטית ומונע מתא דלק מימני, אופנוע השטח (אנדורו) Zero של יצרנית האופנועים האוסטרית KTM, קטנוע של הונדה המונע על ידי Honda FC Stack וימאהה FC-AQEL. כמו כן, נמצאים בפיתוח אופנועים מבוססי הנעה היברידית.

## יתרונות וחסרונות
אופנועים וקטנועים חשמליים הופכים לפופולריים בשל מחירי הדלק היקרים.

היתרונות של הנעה חשמלית על הנעת דלק:
# התשלום על צריכת החשמל זול יותר מאשר על בנזין לנסיעה למרחק זהה.
# היא משמעותית שקטה יותר (דבר המהווה גם חיסרון, כפי שיפורט בהמשך).
# לא נפלטים גזים מזיקים בסביבת הרוכב, שלרוב היא עירונית ומאוכלסת באופן יחסי בצפיפות.
# הטענת הסוללות ברשת החשמל גורמת לפחות זיהום אוויר, במיוחד כאשר תחנת הכוח מבוססת גז או על מקור של אנרגיה מתחדשת.
# אין צורך להגיע לתחנת הדלק באופן מיוחד; הטעינה מתבצעת בכל מקום בו יש לאופנוע גישה לשקע חשמל רגיל.
# התחזוקה זולה יותר, ויש צורך בפחות טיפולים (לדוגמה: אין צורך להחליף שמן, מסננים, ומכללים רבים נוספים).
# ניתן לרכוב על כלי־הרכב במבנים סגורים.

החסרונות:
# עלות הרכישה הראשונית יקרה יותר מזה של הדלק.
# טווח הנסיעה בין הטענות קצר יותר.
# זמן הטעינה החשמלית ארוך יותר מזמן מילוי דלק.
# מהירות נמוכה יותר בהשוואה לאופנוע שמונע בדלק במחיר זהה.
# שקעים חשמליים אינם זמינים בכל מקום.
# הסוללות מאבדות מיעילותן בטמפרטורות נמוכות במיוחד (סביב 20°C-).
# סיכון גבוה, בגלל היעדר רעש המנוע האופייני לאופנוע דלק, אותו מכירים הנהגים והולכי הרגל (אם כי סביבות נהיגה אופייניות, כמו כבישים מהירים או רחובות סואנים, הם רועשים במידה כזו שהחיסרון מתבטל באופן מעשי).

## בישראל
קיים קטנוע בשם המותג "בליץ", שתוכנן בישראל ומיוצר בסין, ולו שני דגמים: האחד בהספק של 3 קילו-ואט (כ-4 כוח סוס), מהירות מרבית של 80 קמ"ש ונסועה של כ-60 ק"מ; והשני בהספק כפול, מהירות מרבית של 130 קמ"ש ונסועה של כ-100 ק"מ בנסיעה עירונית, או כ-80 ק"מ בנסיעה מהירה.

## ראו גם
* אופניים חשמליים
* רכב חשמלי

## קישורים חיצוניים
אופנוע חשמלי - אתר כלי חשמלי
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

חשמלי
קטגוריה:רכב חשמלי מונע מצבר
קטגוריה:כלי רכב דו-גלגליים
ונוס מאורבינו

"**ונוס מאורבינו**" (1538) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס טיציאן. הציור מתאר אישה צעירה עירומה, המזוהה עם האלה הרומית ונוס.

הציור הוזמן על ידי גידובלדו דלה רוברה (Guidobaldo II della Rovere), דוכס העיר אורבינו. במקור קישט הציור תיבת עץ (Cassone) הניתנת כמתנת נישואים. על פי רונה גופן (Rona Goffen), מבקרת אמנות מודרנית, שימש הציור כ"מודל דידאקטי" עבור ג'וליה וראנו (Giulia Varano), אשתו הצעירה של הדוכס.

הציור מתאר אישה צעירה עירומה הנמצאת בתוך ארמון ונציאני. היא שוכבת על גבי ספה או מיטה, נשענת בהסבה על גבי כרים ומאחוריה מעין וילון או מסך ירוק. בקצה המיטה שוכב כלב קטן. מאחורי הווילון מתגלה מראה חלל ארמון מפואר המרוצף באריחים חומים המדגישים את הפרספקטיבה ואת עומק החלל. על קירות הארמון פרושים שטיחי קיר פרחוניים וקבוע חלון מרפסת גדול. בקצה החדר מתוארות שתי נשים נוספות - האחת, הלבושה בשמלה לבנה, כורעת ליד ארגזי מטען או נדוניה, הדומים לארגז שאליו נוצר הציור, והאחרת, הלבושה בשמלה בגוון כתום או אפרסק, עומדת לצדה ואוחזת בבגד. 

ייחודו של הציור בפרובוקטיביות העזה שבו. אזור כף הערווה הנשי מצוי במרכז התמונה, ונוס מיישירה את מבטה אל עבר הצופה, תוך אדישות מוחלטת לעירום בו היא מצויה. 
הכלב השוכב על המיטה, סימן לנאמנות, הוא תוספת אירונית לארוטיות המשוחררת של ונוס. 

מבנה הציור מבוסס על הקומפוזיציה של הציור "ונוס הישנה" (1510) מאת ג'ורג'ונה. שם מופיעה ונוס כאישה עירומה וישנה השוכבת בטבע הפתוח. טיציאן בחר לצייר את ונוס כאישה בת התקופה, שאיננה מוטרדת מעירומה ומתבוננת בצופה. למעשה, הרמז היחיד לזהותה של האלה הוא בשמו של הציור.

ממוזער|שמאל|"אולימפיה" של מאנה

## "אולימפיה" של מאנה
בשנת 1863 יצר הצייר הצרפתי אדואר מאנה את "אולימפיה", ציור השואב את השראתו מציורו של טיציאן, ובו מוחלפת הדמות הערטילאית של ונוס בדמותה של ויקטורין מאונט, שהייתה המודל האהוב על מאנה. בציור של מאנה "הולבשה" מאונט כזונה. אלמנטים מהוגנים כביכול דוגמת הנשים הקשורות בחיי הנישואין והכלב המנומנם הוחלפו בשפחה שחורה המביאה מתנות מלקוחות הזונה וחתול ששערו סומר, סמל לערמומיות ובוגדנות. השימוש שעשה מאנה ביצירת המופת של טיציאן תוך החלפת האלמנטים הקלאסיים והמהוגנים באלמנטים חריגים הוביל לתגובה קשה נגד ציורו של מאנה בעת שהוצג, ובדיעבד הפכו את מאנה לאחד מאבות הציור המודרני.

## קישורים חיצוניים

*Titian's Venus of Urbino 
*טיציאן – ונוס מאורבינו באתר "טקסטולוגיה"

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טיציאן
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:אוספי גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ונוס בציור
אוניברסיטת אריזונה

**אוניברסיטת אריזונה** (באנגלית: **University of Arizona**; בראשי תיבות: **UA**; בקיצור: **Arizona**, **U of A**, **UArizona**) היא אוניברסיטה ממשלתית בטוסון, אריזונה, ארצות הברית. היא האוניברסיטה הוותיקה במדינה, הוקמה ב-1885 (27 שנים לפני שאזור אריזונה הוגדר כמדינה). האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ו ומפעילה את  הנמצא סמוך לטוסון. האוניברסיטה שותפה מייסדת בקונסורציום הבינלאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק.

האוניברסיטה כוללת בתוכה את ה'קולג' לרפואה' היחיד במדינת אריזונה אשר מעניק לבוגריה תואר M.D (דוקטור לרפואה).

בשנת 2006 למדו באוניברסיטה 36,085 סטודנטים.

האוניברסיטה מציעה 334 תחומי לימוד לארבעה שלבים: בוגר אוניברסיטה (תואר ראשון), מוסמך אוניברסיטה (תואר שני), דוקטור (תואר שלישי) ותארים מקצועיים.

המחלקות האקדמיות מתחלקות לקולג'ים ובתי ספר למקצועות השונים. 

אוניברסיטת אריזונה מחזיקה במספר תארים הרב ביותר מנאס"א מכל מוסד אקדמי אחר בארצות הברית.

## היסטוריה

שמאל|ממוזער|250px|אוניברסיטת אריזונה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1885 והייתה לראשונה באזור. עיריית טוסון העדיפה להקים במקום בית חולים לחולי נפש ולקבל מענק יותר גדול אך לא הצליחה להשיג את המטרה. עיריית טוסון החליטה לא להעניק כסף על מנת לבנות את האוניברסיטה והתוכנית להקמתה התעכבה עד שמספר אזרחים בעלי ממון החליטו לתרום מכספם ושטח על מנת להקים בית ספר. פעילותו של בית הספר החל ב-1891 כאשר למדו בו 32 סטודנטים.

## האוניברסיטה כיום

הקמפוס הראשי ממוקם כ-2 קילומטרים צפונית למרכז העיר. בקמפוס יש 179 בניינים וביניהם גם הבניין הראשון של האוניברסיטה שהוקם ב-1885 המשמש עד היום ללימודים. 

האוניברסיטה בנויה כעיר בתוך עיר. בשטחה ישנם בנקים, חנויות, מסעדות, פאבים, בתי קפה ואפילו בית מלון בעל 9 קומות של רשת המלונות מריוט.

## הארגון והנהלה

שמאל|ממוזער|250px|בניין באוניברסיטה
אוניברסיטת אריזונה כמו שתי האוניברסיטאות המקורבות לה אוניברסיטת המדינה של אריזונה הנמצאת בפיניקס ו הנמצאת בפלאגסטאף מנוהלת על ידי 'מועצת המנהלים של אריזונה' המונה 12 חברים. 8 מהם ממונים על ידי מושל אריזונה לכהונה בת שמונה שנים, שני סטודנטים ממונים לתקופה של שנתיים כאשר בשנה הראשונה הם חניכים ואין באפשרותם להצביע. שני הנותרים הם המושל ומפקח להוראה הראשי של המדינה.

## חיי הסטודנטים
כיום ישנן 44 אחוות סטודנטים המוכרות על ידי האוניברסיטה. נכון לשנת 2006, 10.3% מהגברים ו-10.8% מהנשים חברי אחוות. האחוות מפוקחות על ידי 4 מועצות שלטון.

## קולג'ים
*  ע"ש  (1915)
*  (1947)
*  ע"ש ג'יימס וויאנט (1964)
*  (1967)
*  (1995)
*  (2007)
* הקולג' לחקלאות ומדעי החיים 
* הקולג' לאדריכלות, תכנון ואדריכלות נוף
* הקולג' לחינוך
* הקולג' להנדסה
* הקולג' לאמנויות יפות
* הקולג' למוסמכים
* הקולג' למצטיינים ע"ש פרנקה
* הקולג' למדעי הרוח
* הקולג' לניהול ע"ש אלר
* הקולג' לסיעוד
* הקולג' לבריאות הציבור ע"ש מל ואניד צוקרמן (1947)
* הקולג' למדעים
* הקולג' למדעי החברה וההתנהגות
* הקולג' לרפואה וטרינרית

## קישורים חיצוניים

* 

* בתי ספר ומכללות לפי מקצועות

*
אריזונה
קטגוריה:אריזונה: מבנים
קטגוריה:אריזונה: חינוך
קטגוריה:טוסון
אריזונה
אריזונה
וולדה גיורגיס

טספאי טאזז **וולדה גיורגיס וולדה יוהנס** (1901 – 29 ביולי 1976) היה פוליטיקאי אתיופי והאיש המשפיע ביותר בתקופת הקיסר היילה סלאסי.

## ביוגרפיה

גיורגיס נולד במחוז שאווה ונהפך לאחד מהחברים הטובים ביותר של הקיסר היילה סלאסי לפני המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ולאחר מכן גלה עם הקיסר לירושלים ולבריטניה. לאחר מלחמת השחרור האתיופית גיורגיס נהפך לאחד מהאנשים המשפיעים ביותר באימפריה האתיופית ולא רק שכיהן בתור שר העט אלא במקביל כיהן גם כשר הפנים (1943–1949) ושר המשפטים (1949–1955) גיורגיס היה אחד מהאנשים שלחצו על הבריטים לסגת מאתיופיה מה שהוביל להסכם הריבונות האתיופית ולאחר מכן לפנוי כוחותיהם מאוגדן והאאד למרות שבתקופתו כיהן גם ראש ממשלה מעמדו של גיורגיס היה רם יותר ולמעשה היה ראש הממשלה בפועל.

לאחר שחלה בתחילת 1955 הוא פרש מהחיים הפוליטיים וסמכויותיו פוזרו בקרב פוליטיקאים אחרים, גיורגיס המנשיך לכהן בתפקידים פוליטיים זוטרים כמו מושל מחוז ארסי (1955–1960) ומושל מחוז גמו גופה (1960–1961). במהלך המהפכה האתיופית גיורגיס עזב את אתיופיה מחשש לחייו לבריטניה וב-1976 נפטר.

## לקריאה נוספת

קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:אתיופיה: אצולה
קטגוריה:ילידי 1901
קטגוריה:נפטרים ב-1976
גבינה צפתית

**גבינה צפתית** היא גבינה ישראלית מלוחה, חצי קשה, בעלת מרקם צמיגי, הנמכרת בחריצים. הגבינה עשויה מחלב בקר או חלב צאן ומופיעה באחוזי שומן שונים, במליחות בינונית או מעודנת.

## היסטוריה
בצפת התקיימה תעשיית גבינות של יהודים לפחות החל מהמאה ה־16. זוהי גבינה מלוחה, קשה ויבשה.

לאחר חורבן צפת ברעידת האדמה בשנת 1837, נהרסה כמעט לחלוטין תעשיית הגבינות בעיר. אולם אז גם התיישבו בה, בין השאר משפחות ארזני (לימים המאירי) מפרס וקדוש ממרוקו, והקימו בהן את מחלבות המאירי וקדוש (בהתאמה).

ניתן למצוא סוגים רבים של גבינה צפתית המיוצרים על ידי מחלבות שונות, באחוזי שומן שונים ומסוגים שונים של חלב. כמוכן השם מתייחס גם לגבינות פחות קשות.

## תהליך הייצור
לצורך הכנת גבינה צפתית מפוסטר החלב בטמפרטורה נמוכה יחסית (כ-72°C) על מנת שלא לפגוע בחלבוני החלב המשתתפים בהגבנה.

החלב המפוסטר עובר תהליך הגבנה אשר מבוסס בעיקרו על אנזים אשר פועל על החלבון העיקרי שבחלב הוא הקזאין; לתהליך מוסיפים גם חיידקים לקטיים המשפיעים על טעמה של הגבינה ומסייעים לתהליך ההגבנה. כמו כן מוסיפים לחלב גם סידן כלוריד שמטרתו לפצות על הסידן שאבד בתהליך פיסטור החלב.

הגבן העיקרי מתקבל יחסית מהר (לאחר כשעה של המתנה, בשל פעולת האנזים). בהמשך מבצעים בגבן מספר חיתוכים וערבובים עדינים המסייעים לניקוז המים מן הגבן וקבלת הבסיס. בשלב זה מוסיפים גם מלח - הן למטרת טעם והן למטרת סיוע בשימור הגבינה בהמשך.

לאחר ניקוז מרבית הנוזלים שהשתחררו בעת החיתוכים, נדחסת המסה לסלסלות קש (כיום קיימות גם סלסלות פלסטיק בעלות דוגמת קש) ונשארת בהן למספר שעות, כדי לנקז את יתרת נוזלי הגבינה וגיבושה לצורה עגולה. במהלך זמן זה הופכים את הגבינה מספר פעמים כדי לעזור לניקוז ולקבל את דוגמת הקש גם בחלקה העליון של הגבינה.

## השימוש בגבינה
הגבינה פופולרית בכריכים, עם סלט ירקות, מתובלת, או בצורתה המקורית. את הזן הקשה יותר ניתן לגרר על פסטה או לאפות בתנור.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

צפתית
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:צפת: כלכלה
קטגוריה:ישראל: המצאות
בלמונט

**בלמונט** (בצרפתית: "הר יפה") היא מילה המשמשת כשם לאתרים שונים בעולם.

קטגוריה:שמות משפחה
דרסט השביעי, מלך הפיקטים

**דרסט השביעי** (באנגלית: **Drest VII**; נפטר ב-729) היה מלך הפיקטים במשך כשנתיים, משנת 724 ועד הדחתו בשנת 726. הוא המשיך לטעון לכתר עד מותו.

## ביוגרפיה
דרסט עלה לשלטון לאחר שקודמו נכטאן בנו של דר איליי ויתר על כיסאו בשנת 724 ועבר להתגורר במנזר.

לא ידוע שמו של אביו של דרסט (השם אינו מופיע ב"דברי ימי אלסטר", "דברי ימי טיגרנאך"  או ב"דברי ימי הפיקטים"), אולם אזכור מאוחר יותר ב"דברי ימי הפיקטים" מזכיר את טאלורגן כאביו של דרסט השביעי. ככל הנראה היה דרסט השביעי קרוב משפחה של נכטאן מאחר שלא הייתה מחלוקת בדבר עלייתו לשלטון. מאחר שבניו של נכטאן נפטרו, ככל הנראה מדובר בבן אחיו - וייתכן שדרסט היה בנו של טאלורג בן דרוסטן (אחיו של נכטאן או אחיו המאומץ של נכטאן).

בשנת 725 נכלא סימול, בנו של דרסט (לא ברור על ידי מי), ובשנת 726 כלא דרסט את נכטאן, מעשה זה הביא להדחתו של דרסט על ידי אלפין בשנת 726. דרסט הביס את אלפין ושב ומלך אולם מלחמת הירושה על הכס נמשכה בשנת 728 עת טענו דרסט, נכטאן, אלפין ואואנגוס מק פרגוסה לכתר. דרסט נהרג בקרב כנגד כוחותיו של אואנגוס בשנת 729. לאחר מותו שב לשלטון נכטאן.

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-729
ארץ יצורי הפרא (סרט)

**ארץ יצורי הפרא** (באנגלית: **Where the Wild Things Are**) הוא סרט פנטזיה משנת 2009, שבוים על ידי ספייק ג'ונז ונכתב על ידי דייב אגרס. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר ילדים בעל אותו שם מאת מוריס סנדק משנת 1963.
## הפקה והפצה
על הפקת הסרט הוכרז בנובמבר 2007 ושלורן אמברוז כמדובבת אחד התפקידים הראשיים, KW, אחד הענקים המוזרים החיים בארץ יצורי הפרא. מדובב בולט נוסף בסרט היה ג'יימס גנדולפיני כוכב "הסופרנוס" הסרט משלב צילומי לייב אקשן, אנימציה ממוחשבת ובובות שהופעלו באתר הצילומים על ידי שחקנים ועל ידי שימוש ברובוטיקה.

את הפסקול הלחינה והפיקה קארן או.

הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה, בבתי הקולנוע הקונבנציונליים והן ב-IMAX, ב-16 באוקטובר 2009. הוא הכניס כ-32.7 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו בבתי הקולנוע. הוא הכניס 77.2 מיליון דולר בצפון אמריקה, ובתוספת 22.8 מיליון דולר הכנסות בינלאומיות. עם זאת האולפן הפסיד מההפקה, מכיוון שהתקציב הסופי של הסרט הוערך בכ-100 מיליון דולר.

## תקציר העלילה
הסרט מתמקד בהרפתקאותיו של מקס, ילד בן 9 מרדן ושובב. בערב אחד, לאחר שהוא שמתחצף לאמו הוא נשלח כעונש לחדרו, ושם, בעודו לבוש בתחפושת זאב, מקס מפליג בדמיונו לארץ בשם "ארץ יצורי הפרא" המאוכלסת במפלצות גדולות ומסתוריות שבהמשך מתיידדות עמו ואף מכתירות אותו למלך.

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 73% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 248 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## קישורים חיצוניים

* 

**ביקורות:**
* 
* 
* 
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת קרטר בורוול
דרסט התשיעי, מלך הפיקטים

**דרסט התשיעי** או **דרסט מק קאוסטנטין** (בתעתיק לאנגלית: **Drest mac Caustantín** - דרסט בנו של קונסטנטין; נפטר ב-836 או ב-837) היה מלך הפיקטים במשך כ-3 שנים, משנת 834 ועד מותו.

דרסט עלה לשלטון לאחר מותו של דודו אואנגוס השני, אחיו של אביו, קאוסטנטין. לאחר מותו של דרסט, עלה לשלטון בן דודו אאוגאנן ("אוון").

בעבר סברו כי דרסט היה גם מלך דאל ריאטה אולם מחקרים מודרניים מראים כי מלך בממלכת הפיקטים עצמה. ייתכן שמלך עמו במקביל טאלורקן בן וות'ול (על פי דברי ימי הפיקטים).

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-837
פלזמת קווארקים-גלואונים

**פלזמת קווארקים-גלואונים** (באנגלית: **Quark-gluon plasma**) היא מצב צבירה של החומר שבו הקווארקים מופרדים מהגלואונים ואינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים. שמה ניתן לה כהקבלה לפלזמה רגילה, שבה אטומים נייטרליים מבחינת מטען חשמלי מופרדים לאלקטרונים חופשיים וליונים, כלומר לחלקיקים בעלי מטען. באופן דומה, בפלזמת קווארקים-גלואונים, האדרונים כדוגמת פרוטונים ונייטרונים מופרדים לקווארקים וגלואונים.

פלזמת קווארקים-גלואונים יכולה להיווצר רק בתנאים קיצוניים של טמפרטורה גבוהה. משערים שתנאים כאלו התקיימו ביקום הקדום, כעשר מיקרו-שניות לאחר המפץ הגדול. ייתכן שהיא נמצאת גם בכוכבי קווארקים - כוכבים היפותטיים שנוצרים בגלעיני כוכבי נייטרונים מסיביים במיוחד.

ניסיונות ראשונים ליצור פלזמת קווארקים-גלואונים נעשו בשנות השמונים של המאה ה-20. הפלזמה נוצרה לראשונה בניסוי בשנת 2010 במאיץ LHC בטמפרטורה של כעשרה מיליוני מיליונים מעלות קלווין (1013). התנאים להיווצרות הפלזמה מתקיימים כאשר האנרגיה של היונים המתנגשים גבוהה מספיק. פלזמת קווארקים-גלואונים נוצרת לזמן קצר מאוד, והיא מתגלה רק באמצעות ניתוח מדוקדק של החלקיקים שנוצרים לאחר שהפלזמה מתקררת.

## קישורים חיצוניים

*אודות פלזמת קווארקים-גלואונים באתר של מאיץ RHIC

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצבי צבירה
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
נכטאן השלישי, מלך הפיקטים

[250px|ממוזער|שמאל|[סרקופג אנדרו הקדוש.]]
**נכטאן מק דר איליי** או **נכטאן מק דארגארטו** (באנגלית: **Nechtan mac Der-Ilei** או **Nechtan mac Dargarto**; 686 לערך - 732) היה מלך הפיקטים במשך שתי תקופות כהונה: בין השנים 702 ועד 724 ומשנת 729 ועד מותו.

נכטאן עלה לשלטון בשנת 706 לאחר מותו של אחיו ברידיי הרביעי. נכטאן היה נוצרי אדוק, וביצע רפורמות דתיות רבות בעת שלטונו. בשנת 724 החליט לפרוש מכיסאו ולהיכנס למנזר, כשהוא מוריש את כס המלוכה לדרסט השביעי, ככל הנראה אחינו.

## ביוגרפיה
לא ברור אם נכטאן היה בנו של דר אילי, או בנו של דארגארט (לפי אזכור המופיע ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 710). ככל הנראה דארגארט המוזכר הוא דארגארט מקר פינגווין אשר נפטר בשנת 686 והיה בן משפחת המלוכה של דאל ריאטה. ישנה סברה לפיה דר -אילי המוזכרת בכרוניקות הייתה אימו של נכטאן ואביו היה דארגראט.

לנכטאן היו מספר אחים ובהם קיניאד (קנת') שנהרג בשנת 713, טאלורגן בנו של דרסט היה אחיו למחצה, וייתכן שהיה אח נוסף בשם קונגאס שנפטר בשנת 712.

על פי כתביו של בדה (Bede) יחסי ממלכת הפיקטים ונורת'מבריה היו יחסי שלום בתקופת שלטונו אבל "דברי ימי אלסטר" מספרים על תבוסה פיקטית בקרב מול נורת'מברלנד שנערך במאג מאנון (כנראה ליד סטירלינג  בשנת 711).

בדה, בספרו היסטוריה אקלסיאסטיקה ג'נטיס אנגלורום (Historia ecclesiastica gentis Anglorum - ההיסטוריה הכנסיתייתית של אנגליה) מזכיר מכתבים שנשלחו אל המלך נכטאן בעניין מועד חגיגת חג הפסחא בשנת 711. מהמכתבים עולה כי נכטאן היה בקיא בחוקי הדת וייתכן והיה תאולוג נוצרי. במסגרת הוויכוח השתכנע המלך בגרסת קאולפריד אב המנזרים מונקווירמאות' וג'ארו והורה על חגיגת חג הפסחא במועד שתואם לגרסתם. ככל הנראה - גירוש הנזירים מהאי איונה בשנת 717 על ידי נכטאן קשור לסכסוך זה. כמו כן ישנה מסורת המשייכת את יסוד מנזר אברנת'י לנכטאן.

שני בניו של נכטאן נפטרו בשנת 710 וככל הנראה לא היו לו בנים נוספים. על פי "דברי ימי טיגרנאך" נכנס נכטאן למנזר בשנת 724, ודרסט השביעי מלך במקומו. סימול, בנו של דרסט נכלא בשנת 725 וככל הנראה החל סכסוך מלוכה. דרסט כלא את נכטאן בשנת 726, ובתגובה הדיח אלפין הראשון את דרסט לזמן קצר. דרסט שב לשלטון לאחר שאואנגוס הראשון הביס את אלפין ובשנת 729 שב נכטאן למלוך.

נכטאן מלך עד שנת 732, ולאחר פטירתו ירש אותו אואנגוס.

ישנה סברה לפיה סרקופג אנדרו הקדוש נבנה על ידי אואנגוס עבור נכטאן בעוד היסטוריונים אחרים סבורים שהסרקופג נבנה עבור אואנגוס עצמו.

## קישורים חיצוניים
* דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך
* דברי ימי הפיקטים

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-732
חוסה סאנד

**חוסה גוסטבו סאנד** (**José Gustavo Sand**; נולד ב-17 ביולי 1980 בבז'ה ויסטה שבפרובינציית קוריינטס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.

## קריירה
סאנד החל לשחק בקבוצת הנוער של ריבר פלייט אך ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועי בקבוצת קולון סנטה פה אליה הושאל ב-1999. הוא שיחק כמושאל גם באינדפנדיינטה ריבדביה מהליגה השנייה בארגנטינה ובויטוריה מהליגה הברזילאית. ב-2004 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריבר פלייט אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה. ב-2005 עבר לשחק בבאנפילד ושנה מאוחר יותר הצטרף שוב לקולון.

פריצתו הגדולה התרחשה עם מעברו ללנוס. הוא כבש 15 שערים ב-16 משחקים והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות האפרטורה לשנת 2007 בפעם הראשונה בתולדות המועדון. הוא המשיך ביכולתו הטובה גם בקלאוסורה וכבש 7 שערים ב-14 משחקים. את האפרטורה לשנת 2008 פתח בצורה מצוינת ונכון ל-14 באוקטובר 2008 מאזנו עומד על 10 שערים ב-9 משחקים.

ב-7 באוקטובר 2009 נמכר לקבוצה אל עין מאבו דאבי תמורת 10 מיליון דולר, במשחקו הראשון עם הקבוצה הבקיע את שערו הראשון והפסיד 2-1 מול ולנסיה, ב-5 בינואר 2011 המועדון דפורטיבו לה קורוניה הודיעה אשר חוסה נמכר עבורה תמורת 3 מיליון יורו. ב-3 ביוני באותה שנה נמכר שוב למועדון טיחואנה ממקסיקו עבור 4 מיליון יורו. ב -8 ביולי 2012, חתם עם קבוצת ראסינג קלוב מארגנטינה. בקיץ 2013 עבר בפעם ה-12 בקריירה שלו לקבוצת טיגרה הארגנטינאית. סאנד נדד בין מועדונים בארגנטינה: ארחנטינוס ג'וניורס, בוקה אונידוס מליגת המשנה הארגנטינאית ואלדוסיבי, בחלקן מיעט להופיע, עד שבינואר 2016 עבר ללנוס.

## נבחרת ארגנטינה
ב-15 באוקטובר 2008 ערך סאנד את הופעת הבכורה במדי נבחרת ארגנטינה כשעלה כמחליף בהפסדה של ארגנטינה לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר הרשמי של לנוס

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו קולון
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני באנפילד
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני אל-עין
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו לה קורוניה
קטגוריה:כדורגלני טיחואנה
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני טיגרה
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני אלדוסיבי
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו קאלי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1980
מזבח פרגמון

[ממוזער|270px|שמאל|חזית המזבח, ב[מוזיאון פרגמון, באי המוזיאונים שבברלין]]
ממוזער|שמאל|250px|חלק של האפריז
ממוזער|שמאל|250px|המקום בו ניצב בעבר המזבח
**מזבח פרגמון** הוא מזבח שיש שהוקם במאה השנייה לפנה"ס בעיר היוונית פרגמון (כיום בסמוך לעיר ברגמה שבטורקיה, בצפון מערב אנטוליה). ככל הנראה הוקם המזבח בעקבות הניצחונות הצבאיים של אומנס השני על אויביו.

המזבח המרשים מוזכר בחזון יוחנן שבברית החדשה כ"כיסא השטן" (פרק ב' 12-13). אורכו של המזבח 113 מטרים, והוא מוקף באפריז. מחקרים מודרניים מראים שהאפריז הוקם לאחר שנת 172 לפנה"ס, וככל הנראה עיקר העבודות נערכו בשנת 160 לפנה"ס לערך.

## העברת המזבח לאירופה
החפירות באקרופוליס של פרגמון החלו רשמית ב-1878 על ידי הארכאולוג הגרמני קארל הומן, שפעל להעברת הממצאים, בעיקרם האפריזים של המזבח, למוזיאוני ברלין. ב-1901 הוקם מוזיאון חדש לתצוגתם, אך בשל תקלות מבניות נבנה במקומו מוזיאון גדול יותר שהיה בו להכיל את מבנה המזבח בשלמותו, והוא כונה בשל כך בשם מוזיאון פרגמון. המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 1910 ונמשכה עד 1930, מציג במרכזו את המזבח ובסמוך לו את שער השוק של מילטוס ואת שער אישתר שהובא מחפירות בבל. שרידים נוספים של אפריז המזבח מוצגים במוזיאון אשמוליאן באוקספורד שבאנגליה.

העברת המזבח לגרמניה נועדה להראות את גדולתה של האימפריה הגרמנית. בהשראת מזבח פרגמון תכנן אלברט שפר את בימת העצרות באתר הכינוסים של המפלגה הנאצית בנירנברג. לאחר מלחמת העולם השנייה נלקחו חלקים של המזבח על ידי יחידות התגמול הסובייטיות למוזיאון הארמיטאז' בלנינגרד, אולם בשנת 1956 בהוראת ניקיטה חרושצ'וב הושב המזבח לברלין (אז בירת גרמניה המזרחית).

## תיאור האפריז
מקובל לחלק את האפריז לארבעה חלקים. בחלקו המזרחי מתוארת ממלכת של האלים האולימפיים, בצד המערבי ממלכתם של אלי הארץ והמים, בצד הדרומי ממלכתם של אלי האור, ובצד הצפוני אלי הלילה והכוכבים.

על פי ספרה של אריקה סימון משנת 1975 *Pergamon und Hesiod* מתוארים באפריז המזרחי בניהם של גאיה ואורנוס (מיתולוגיה), מאבק הטיטנים באלי האולימפוס. באפריז המערבי מתוארים צאצאי של פונטוס - אלי מים, ובאפריז הצפוני צאצאי ניקס - המזוהים עם הלילה והגורל.

בצידו הפנימי של המזבח מתוארים חיי טלפוס, בנו של הרקולס.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אי המוזיאונים
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:מוזיאון פרגמון
קטגוריה:מבנים ויצירות שהועתקו ממקומם
גאיוס אנטוניוס

שמאל|ממוזער|250px|מטבע של גאיוס אנטוניוס
**גאיוס אנטוניוס** (בלטינית: Gaius Antonius; ? - 42 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי.

## תולדות חייו
אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו לוקיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.

נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.

כמו יתר אחיו גם אנטוניוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר ועם פרוץ מלחמת האזרחים כנגד פומפיוס הוא שירת כלגאטוס בצבאו של קיסר, הוא נלחם בצי הפומפיני ליד קוריקטה (כיום קרק שבקרואטיה) שהביסו ואילצו להיכנע להם.

כאשר אחיו מרקוס כיהן כקונסול בשנת 44 לפנה"ס אנטוניוס כיהן כפראיטור, לאחר כהונתו הוא מונה למושל מוקדון אולם מינויו בוטל לאחר מכן על ידי הסנאט. אנטוניוס סירב לוותר על הפרובינקיה שלו והוא נלחם כנגד מרקוס יוניוס ברוטוס, אחד מרוצחיו של קיסר שיחד עם יתר הקושרים נמלטו לפרובינקיות המזרחיות, ברוטוס הבין את הסכנה שנשקפת למעמדו מצידו של אנטוניוס ולכן שינע את צבאו ופלש לאיליריה, חלק מצבאו של אנטוניוס ערק לצידו ואנטוניוס עצמו הובס במספר קרבות ונפל בשבי. למרות שיעצו לו להוציא את אנטוניוס להורג ברוטוס שמר עליו בחיים ונתן לו יחס נאות, ייתכן שהסיבה לכך היא שעדיין הייתה לו תקווה להגיע להסדר עם אחיו אולם כשאנטוניוס ניסה לעורר מרד בקרב צבאו של ברוטוס הוא נתפס והוצא להורג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
אולימפיאדת השחמט 1976

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-22** אורגנה על ידי פיד"ה. בראשות ארגון האולימפיאדה עמד ישראל אשל, יו"ר הארגון הישראלי לשחמט והחבר הישראלי הראשון בוועד המרכזי של פיד"ה, וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בחיפה בין 26 באוקטובר ל-10 בנובמבר 1976.

היה זה האירוע החשוב והחזק ביותר שהתקיים בישראל ואולימפיאדת השחמט השנייה שהתקיימה בישראל, לאחר אולימפיאדת השחמט שהתקיימה ב-1964 בתל אביב. 
עקב התנגדות לישראל הוחרמו המשחקים על ידי מדינות ערב והגוש הקומוניסטי השתתפו באולימפיאדה רק 48 קבוצות מתוך למעלה מ-90 המדינות החברות בפיד"ה. במקביל לאולימפיאדה ארגנה לוב אולימפיאדה אלטרנטיבית בטריפולי, שבה השתתפו 34 נבחרות. נבחרות איטליה, הפיליפינים ואורוגוואי שלחו נציגים הן לחיפה והן לטריפולי.

באולימפיאדה זו נעשה לראשונה שימוש במחשב שסופק על יד הטכניון. המחשב סייע בסידור הקבוצות המתמודדות על פי השיטה השווייצרית.

## התחרות הפתוחה
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
נבחרת ישראל סיימה במקום 6. הרכבה היה:
* ולדימיר ליברזון (2540) 2+ 6= 2-
* יאיר קריידמן (2465) 2+ 5= 2-
* רומן ג'ינג'יחאשווילי (2525) 5+ 4= 1-
* לאון לדרמן (2420) 2+ 3= 3-
* שמעון כגן (2430) 5+ 2= 2-
* נתן בירנבוים 2+ 3= 1-

להלן התוצאות הקבוצתיות:
** נגד אורוגוואי 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד אוסטריה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד שוודיה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד שווייץ 2.5:1.5 - הפסד
** נגד דנמרק 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד ספרד 1:3 - ניצחון
** נגד הולנד 3:1 - הפסד
** נגד גרמניה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד אנגליה 2:2 - תיקו
** נגד ארצות הברית 3.5:0.5 - הפסד
** נגד ארגנטינה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד הפיליפינים 1:3 - ניצחון
** נגד פרגוואי 1.5:2.5 - ניצחון

## התחרות לנשים

**אולימפיאדת ה-7 לנשים** התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* אלה קושניר (2365) 7+ 1= 0-
* לובה קריסטול 6+ 3= 1-
* אולגה פודרז'נסקיה (2120) 4+ 3= 1-
* לאה נודלמן (2060) 6+ 1= 0-

הנבחרת זכתה במדליית זהב.

תוצאות מוקדמות:
* נגד ארגנטינה - 0.5:2.5 - ניצחון
* נגד אוסטרליה - 1.5:1.5 - תיקו
* נגד קולומביה - 1:2 - ניצחון
* נגד אוסטריה - 0:3 - ניצחון

גמר :
* נגד גרמניה - 1:2 - ניצחון
* נגד אנגליה - 0.5:2.5 - ניצחון
* נגד דנמרק - 0:3 - ניצחון
* נגד ספרד - 1:2 - ניצחון
* נגד ארצות הברית - 0.5:2.5 - ניצחון
* נגד אוסטרליה - 1:2 - ניצחון
* נגד הולנד - 0:3 - ניצחון

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס 
* מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:1976 בישראל
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1976
קטגוריה:חיפה: תחרויות שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט בין-לאומיות בישראל
מוסטפא יוסף א-לדאווי

**מוסטפא יוסף א-לדאווי** (בערבית: **مصطفى يوسف اللداوي**; נולד ב-1964 בג'באליה, רצועת עזה) הוא סופר וחוקר פלסטיני ששימש כנציג החמאס בסוריה ולבנון.

## ביוגרפיה
מוסטפא נולד ב-1964 במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה למשפחה שמוצאה מהעיר לוד. הוא למד רפואה ביוגוסלביה, שם היה מעורב בפעילות של הסטודנטים האסלאמים. ב-1986 החל את הלימודים בפקולטה למדעים באוניברסיטת ביר זית ועמד בראש ה"גוש האיסלמי" באוניברסיטה. הוא בעל תואר דוקטור במדעי המדינה ותואר ראשון במשפט אסלאמי.

א-לדאווי כתב תשעה ספרים ומאות מאמרים.

בעבר היה עצור בבתי כלא ובמרכזי מעצר ישראלים תשע פעמים. הוא שימש כנציג חמאס בבתי הכלא בנגב בוועדת העצורים העליונה. ב--8 בינואר 1991 הוא גורש מישראל, מבית הכלא המרכזי של עזה למרג' א-זוהור בלבנון.

הוא שימש כנציג תנועת חמאס בסוריה ומאוחר יותר בלבנון, וכנציג במחלקה ליחסי ערבים של התנועה. הוא היה שותף להקמת הקרן הבינלאומית לירושלים בלבנון וכיהן כמנכ"ל שלה. הוא משתתף בכנסים לאומיים ואסלאמיים רבים, חוקר וכותב בנושאים ישראלים, ערבים ופלסטינים.

אחיו פואד יוסף, נהרג שמכוניתו נפגעה בתקיפה של חיל האוויר הישראלי בעזה בערב ה-13 ביוני 2003.

אחיו הצעיר עבדאללה יוסף, מפקד גדוד מערב ג'באליה של חמאס, נהרג בתקיפה של חיל האוויר בג'באליה, באוקטובר 2025.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: אישים
קטגוריה:מגורשים ממולדתם
קטגוריה:מחנה הפליטים ג'באליה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1964
אוטו אריך דויטש

**אוטו אריך דויטש** (בגרמנית: **Otto Erich Deutsch**, 5 בספטמבר 1883 – 23 בנובמבר 1967) היה מוזיקולוג אוסטרי ממוצא יהודי. פרסומו העיקרי בא לו מן הקטלוג - הראשון המקיף - שיצר ליצירות פרנץ שוברט, הקטלוג יצא לאור בשנת 1951 באנגלית ובמהדורה חדשה בגרמנית ב-1978. מן הרשימה הזו לקוחים מספרי D המשמשים לזיהוי יצירות שוברט.

בהמשך למחקריו בתולדות האמנות ובספרות בווינה ובגראץ, עבד דויטש כמרצה במחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת וינה וכספרן בארכיון המוזיקלי של אנתוני ואן הובוקן. 

על אף שהמיר את דתו לנצרות, בשל מוצאו היהודי נמלט מגרמניה הנאצית לאחר האנשלוס וחי בקיימברידג' שבאנגליה בשנים 1939 עד 1951, אז שב לווינה.

דויטש גם כתב מאמרים רבים על שוברט ועל מוצרט וכן כינס וערך את "ביוגרפיות דוקומנטריות", קבצים של מסמכים תקופתיים הנוגעים לנושא) על שוברט, מוצרט והנדל.

דויטש היה ידיד קרוב של היינריך שנקר. אחייניתו סופי דויטש הייתה תלמידתו עד למותה. הוא נטמן בקבר כבוד בבית הקברות המרכזי בווינה (חלקה 40, מס' 12).

## ביבליוגרפיה
* דויטש, אוטו אריך (1955). הנדל: ביוגרפיה דוקומנטרית
* דויטש, אוטו אריך (1965). מוצרט: ביוגרפיה דוקומנטרית. הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
* דויטש, אוטו אריך (1995). הקטלוג התמאטי של שוברט. הוצאת דובר. 

## ראו גם
* פרנץ שוברט
* רשימת דויטש ליצירות שוברט

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקולוגים אוסטרים
קטגוריה:קטלוגים מוזיקליים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:היסטוריונים של המוזיקה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טיבינגן
עימאד עקל (ג'באליה)

**עמאד חסן אבראהים עקל** (בערבית: **عماد حسن إبراهيم عقل**, 10 ביולי 1971 – 24 בנובמבר 1993) היה המפקד הארצי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. התחמקויותיו הרבות מכוחות הביטחון הישראליים הקנו לו את הכינוי "האיש בעל תשע הנשמות". עד להריגתו בנובמבר 1993 היה מעורב בהרג 11 חיילי צה"ל, וברצח אזרח ישראלי וארבעה תושבים פלסטינים.

## ביוגרפיה
עקל נולד במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה. מוצא משפחתו בעיירה יבנא. עימאד השלים את לימודיו בשנת 1988 במחנה וביקש ללמוד רוקחות במכון אל-אמל בעזה, אולם בספטמבר 1988 נאסר בשל חברותו בחמאס והשתתפותו באינתיפאדה וריצה 18 חודשי מאסר בישראל עד למרץ 1990. לאחר שחרורו ביקש ללמוד בעמאן את חוקי השריעה, אולם ישראל מנעה ממנו לצאת לירדן.

בתחילת 1991 החל עקל לפעול במסגרת ההתארגנות הראשונה של גדודי עז א-דין אל-קסאם, שעיקר פעולתה הייתה רציחתם של משתפי פעולה עם ישראל ואיסוף נשקם לשימוש בפעולות עתידיות. במאי 1992 הביא לחץ של השב"כ את עקל, יחד עם פעילי חמאס נוספים כגון בשיר חמאד, מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם ברצועת עזה, ומוחמד דוחא, להעתיק את פעילותו לגדה המערבית. בגדה הקים עקל מספר חוליות צבאיות שהיוו את התשתית הצבאית העתידית של חמאס באזור. בסוף אותה שנה הפך עימאד עקל למפקד הארצי של חוליות עז א-דין אל-קסאם.

עקל היה הרוח החיה בפעילות הצבאית של חמאס בחברון. הפיגוע הראשון שתכנן עקל היה ירי מן המארב כלפי כלי רכב ישראלי בכביש 60 ליד בית חג"י, מדרום לחברון ב-22 באוקטובר 1992. בפיגוע ירתה החוליה כלפי מכונית רנו 5 צבאית שהתדרדרה לתעלה ושני יושביה נפצעו. באותו הזמן חוליה אחרת שאימן עקל תכננה לבצע פיגוע במערת המכפלה. ב-25 באוקטובר ירתה חוליה בפיקודו של עקל על עמדת שמירה ישראלית במערת המכפלה. מהירי נהרג אחד החיילים ואילו חברו נפצע באורח קל עד בינוני.

בנובמבר 1992, לאחר שביסס מספר חוליות, ולאחר שפעילים רבים בגדודי אל-קסאם נעצרו בגדה, שב עקל לרצועת עזה. ב-7 בדצמבר 1992 השתתף עקל בפיגוע בשג'אעייה, שהקנה לו את עיקר תהילתו. בפיגוע התקיפה חוליה בירי ג'יפ סיור של צה"ל, שנע על כביש עוקף עזה והרגה את שלושת חיילי המילואים שנסעו ברכב. ב-12 בדצמבר השתתף עקל בפיגוע ירי נוסף כלפי ג'יפ סיור של צה"ל בעיר חברון שבו נהרג חייל אחד ונפצעו שניים. ב-19 בדצמבר ירתה החוליה לעבר מחסום צבאי ליד הכפר בני נעים ופצעה באורח קל חייל אחד.

ב-24 בנובמבר 1993, אחרי מרדף בן כשנתיים, נהרג עקל, בכיר המבוקשים של עז א-דין אל-קסאם באותה העת, בפעילות יזומה של צוות מסתערבי יחידת שמשון, בפיקוד , במבצע סיכול ממוקד בשכונת שג'אעייה בעזה. למחרת הריגתו פרצו ברצועת עזה התפרעויות קשות, שהזכירו את ימי ראשית האינתיפאדה. עשרות פלסטינים יידו אבנים ובקבוקי תבערה לעבר סיורי צה"ל, מאחזים ובסיסים של כוחות הביטחון. במהומות נפצעו 33 תושבי הרצועה. חמאס והפת"ח הכריזו על שלושה ימי שביתה כללית לאות אבל.

## לקריאה נוספת
* שקד רוני ושאבי אביבה, **חמאס - מאמונה באללה לדרך הטרור**, כתר, 1994.
* ע'סאן צוער, **עמאד עקל - אסטורה אלג'האד ואלמקאומה** (עמד עקל - דרך הג'יהאד וההתנגדות), לונדון: מנשורת פלסטין אלמסלימה, 1994.

## קישורים חיצוניים
* עימאד עקל באתר חמאס

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מחנה הפליטים ג'באליה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1971
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-1993
הספרייה היהודית המקוונת

**הספרייה היהודית המקוונת** (באנגלית: **Jewish Virtual Library**) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית, המתפרסמת על ידי התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE). היא נוסדה ב-1993 על ידי מיטשל בארד ומהווה אנציקלופדיה יהודית המכסה את ישראל, העם היהודי והתרבות היהודית. היא זכתה להכרה ופרסים מטעם אנציקלופדיה בריטניקה, העיתון יו.אס.איי טודיי והסוכנות היהודית. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה למעלה מ-13,000 ערכים וכ-6,000 תמונות ומפות. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה 13 שערים:

כל אחד מהשערים הללו מכיל תת-קטגוריות. השער של "דת", לדוגמה, מכיל את הטקטס המלא של התנ"ך ומובאות אחרות מארון הספרים היהודי, ערכים על החגים היהודים, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין יהודים, נוצרים ומוסלמים. ניתן גם למצוא בספרייה כרוניקה של מצבת אוכלוסיות היהודים בכל מדינה שבה יש מספר יהודים משמעותי, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין ישראל ורבות ממדינות בעולם.

התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE), היושב בארצות הברית, הוא ארגון ללא מטרות רווח (הפטור ממס עקב סטטוס חוקי זה), ארגון א-פוליטי שמגדיר את מטרתו כ"חיזוק יחסי ארצות הברית–ישראל, על ידי הדגשת העקרונות של הברית".

## הכרה אקדמית
מלבד ההכרה לה זכו מאיגוד הספריות האמריקאי כמו גם הערוץ הציבורי באמריקה (PBS), הספרייה היהודית המקוונת, נמצאת בשימוש אקדמי וברשימת ההפניות והביבליוגרפיות של אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת וושינגטון, קינגס קולג' לונדון, המרכז ללימודי שואה, רצח עם ושלום באוניברסיטת נבדה ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 

* הספרייה היהודית המקוונת 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיות אינטרנט
קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1993
אנתוני ואן הובוקן

**אנתוני ואן הובוקן** (בהולנדית: **Anthony van Hoboken**; 23 במרץ 1887 – 1 בנובמבר 1983) היה מוזיקולוג הולנדי. נולד ברוטרדם שבהולנד ומת בציריך, שווייץ.

## חיבוריו

הובוקן נודע בעיקר בחיבורו *Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis*, רשימה נושאית-ביוגרפית של יצירות יוזף היידן, שיצא לאור ב-1957, ובקטלוג הובוקן ליצירות יוזף היידן. במקרים רבים מתייחסים אל יצירות היידן על פי "מספר הובוקן" (המקוצר על פי רוב ל-"Hob" או "H" בלבד), הלקוח מקטלוג זה.

הקטלוג של הובוקן מחולק במבנה הבא: היצירות מחולקות קודם על פי קטגוריות, ובתוך כל קטגוריה סודרו ברשימה מספרית-כרונולוגית (על אף שבמקרים רבים קיים חוסר דיוק רב בסדר הכרונולוגי). לדוגמה: הסימפוניות הן קבוצה I, ובתוך קבוצה זו מסודרות כל 108 הסימפוניות הידועות. הסימפוניה שלדעת הובוקן היא הראשונה במספר נכתבת I\1. רביעיית כלי הקשת אופוס 76 מס' 1 היא Hob. III\75 ברשימת הובוקן (ה-75 בקבוצה 3) וכן הלאה. קיימות יותר מ-30 קבוצות שונות, וביניהן קבוצת אופרות, אורטוריות, טריו פסנתר, יצירות קאמריות עם פסנתר, רביעיות כלי קשת, רביעיות שונות, כאשר הקבוצה האחרונה היא עיבודים לשירי עם.

## אנקדוטה
המוזיקולוג האוסטרי אוטו אריך דויטש, מחבר רשימת דויטש ליצירות פרנץ שוברט, עבד במהלך הקריירה שלו כספרן בארכיב של הובוקן בווינה, אוסטריה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מוזיקולוגים
קטגוריה:יוזף היידן
קטגוריה:מוזיקאים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1887

קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1983
עימאד עקל (נוסייראת)

**עימאד עקל** (בערבית: **عماد عقل**, תעתיק מדויק: **עמאד עקל**), הוא ראש מערך העורף, ופעיל בכיר בזרוע הצבאית של חמאס. משמש בתפקידו כאיש חבלה בכיר, המסייע רבות באימון והכנת אמל"ח לאנשי ועדות ההתנגדות העממית.

## ביוגרפיה
ב-9 באוקטובר 2002, חוליה בראשותו של עימאד עקל חיסלה את ראג'ח אבו אל-יחיא, מפקד משטרת ההפגנות בעזה. אל-יחיא, בן 47, נסע במכוניתו עם שומרי ראשו בעיר עזה כאשר באחד הצמתים הומי האדם פתחה לפתע קבוצה של רעולי פנים בירי לעבר המכונית. אל-יחיא נהרג מייד, ושומרי ראשו נפצעו. גופתו של אל-יחיא נלקחה לבית החולים שיפא בעזה. אנשי החוליה שביצעו את הרצח לבשו מדים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל המודיעין הצבאי. לאחר החיסול דרשה המשטרה הפלסטינית להסגיר לידיה את אנשי החוליה ובראשם עימאד עקל.

על ההתנקשות נטלו אחריות בני חמולת עקל, שאחד מבניה הוא אחד מששת ההרוגים שנורו על ידי שוטרים פלסטינים סמוך לאוניברסיטה האיסלאמית. האירוע התרחש במהלך פיזור הפגנת תמיכה באוסאמה בן לאדן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בני משפחת עקל טענו כי הרשות הפלסטינית לא הגיבה לרצח המפגינים, ולא טיפלה כלל בנושא.

ב-20 באוקטובר 2003 נעשה ניסיון לחסל את עימאד עקל, כאשר מסוקי צה"ל שיגרו טילים אל טנדר פז'ו במרכז עזה. ברכב נסעו שני בכירים בזרוע הצבאית של חמאס, וכן נהג הרכב, שנהרגו מהירי. בתקיפה נפצעו 11 בני אדם, בהם חמש נשים ושני ילדים. מקורות פלסטיניים מסרו כי המכונית שהותקפה שייכת לפעיל חמאס עימאד עקל, אולם הוא לא נהרג. אל הרכב שנפגע חשו עשרות פלסטינים, ובהם צוותי רפואה. אז ירו המסוקים שני טילים נוספים, שמהם נהרגו 5 אזרחים, בהם רופא, וכ-50 בני אדם נפצעו.

עימאד עקל מעורב בניסיון הפיגוע במעבר קרני ב-26 באפריל 2006. הפיגוע בוצע על ידי חוליית מחבלים המשתייכים לפלג ועדות ההתנגדות העממית מעזה בראשות מומתאז דוע'מוש.

ב-2 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, הפציץ חיל האוויר הישראלי את ביתו שבמחנה הפליטים נוסייראת. בתקיפה נהרגו שלושה מחבלים, אך עקל, שלא שהה בביתו בעת התקיפה, לא נפגע.

## קישורים חיצוניים
* מוחמד דחלאן מאיים על עימאד עקל, באתר ממרי

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:רצועת עזה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו במאה ה-20
ראובן קלינסקי

**ראובן קלינסקי** (נולד ב-21 ביולי 1963) הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד בבת ים. בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ומכון כרם להוראה בירושלים. 

בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ביים את "האסקוריאל", מאת מישל דה גלדרודה, ו"סיפור גן החיות", מאת אדוארד אלבי. ב-1986  ב-1989 ביים את הצגה "החתול והירח" מאת ויליאם בטלר ייטס אשר את הוצגה לראשונה בפסטיבל עכו באותה השנה.   

ב-1990 כתב וביים לפסטיבל ישראל את המחזה "סוחר הציפורים". ב-1994 כתב וביים עיבוד לסיפור קצר מאת גבריאל גרסיה מרקס, "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", ההפקה עלתה במסגרת התחרות פסטיבל עכו 1994.  

ב-2009  תרגום, עיבוד ובימוי - טריינספוטינג על פי מחזה מאת הארי גיבסון ורומן מאת אירווין וולש..

ב-2008 "אמסטרדם. בלוג", בבימוי דליה שימקו קריאה מבוימת, פסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין . 

"אמסטרדם בלוג" כתיבה ובימוי, בפסטיבל עכו ב-2014 ובתיאטרון תמונע מינואר 2015 עד אוגוסט 2017. ההצגה עלתה בתמונע, בית מזי"א לתיאטרון ותיאטרון הפרינג' של באר שבע. אמסטרדם בלוג זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר והתאורה בפסטיבל עכו 2014. המחזה תורגם לאנגלית - שיר פרייבך. אמסטרדם בלוג תורגם לצ'כית - Sára Foitová ועלה בקריאה מבוימת בפראג ב- Švandova divadla, דצמבר 2017.

בשנת 2016 גילם עמיר חלימי בסדרה מטומטמת.   

מלמד בימוי ומשחק בתיכון לאומנויות, בירושלים. חבר בעמותה אי״ב - ארגון יוצרים עצמאים בתיאטרון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
חומר אפור

**חומר אפור** (TA: Substantia grisea) הוא מרכיב עיקרי של מערכת העצבים המרכזית, מורכב מגופי תא עצב, תאי גלייה (אסטרוציטים ואוליגודנדרוציטים), נימים ותאי עצב קטנים השולחים שלוחות (אקסונים ודנדריטים) לאתרים אחרים במוח ומעבדים מידע.

## תיאור
החומר האפור מורכב מגופי התאים, בניגוד לחומר הלבן הבנוי רובו מאקסונים. צבעו האפור-חום של חומר זה בא מן הנימים המשרתים את התאים ומן גופי תאי העצב.

בגיל ההתבגרות, בעוד שהחומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, התפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור. כתוצאה מכך יש אזורים שבהם החומר האפור יתעבה עקב גידול במספר הסינפסות ויש אזורים שבהם החומר האפור יירד בעוביו עקב הגיזום בסינפסות.

החומר האפור מרכיב את קליפת המוח של המוח הגדול, את שכבתו החיצונית של המוח הקטן, את מעמקי המוח הגדול (התלמוס, ההיפותלמוס, הסובתלמוס, גרעיני הבסיס, גרעין האקומבנס ועוד), מעמקי המוח הקטן וגזע המוח, ואת השכבה הפנימית של חוט השדרה.

תפקידו של החומר האפור הוא לנתב מידע על גירויים חושיים או תנועתיים לתאי ביניים עצביים של מערכת העצבים המרכזית כדי ליצור תגובה לגירויים דרך סינפסות בתגובה כימית. מבני חומר אפור, כמו קליפת המוח, מעבדים מידע שמקורו באיברי החישה או במבני חומר אפור אחרים. מידע זה מועבר דרך שלוחות תאי עצב (אקסונים ארוכים) מיוחדים המרכיבים את חלק הארי של החומר הלבן של המוח הגדול, הקטן, וחוט השדרה.

## בתרבות
בתרבות נעשה פעמים רבות שימוש במושג "התאים האפורים", אם כי גם "החומר האפור" בשימוש. כשמשתמשים במושג הזה בהקשרים לא אנטומיים רפואיים, הכוונה בדרך כלל לשכל, וליכולת חשיבה לוגית. המערכת העצבית בכלל, והחומר האפור בפרט, אחראים לכל התפקוד העצבי: כגון מוטורי, סנסורי, אמוציונלי ולוגי, אך בתרבות, כשמדברים על "התאים האפורים", הכוונה בדרך כלל לחשיבה לוגית, ולא לשאר התפקידים של החומר האפור. אחת הדמויות הספרותיות שהרבתה להשתמש בביטוי "התאים האפורים" בהתייחסות ליכולת הסקת מסקנות לוגיות הוא הבלש הרקול פוארו, מגיבוריה של הסופרת אגאתה כריסטי. באנגלית, וגם בעברית ובשפות נוספות, הביטוי "התאים אפורים", או "החומר האפור" משמש למעשה מעין סיסמה למצבים בהם נדרשת יכולת חשיבה לוגית והסקת מסקנות גבוהה, כמו פתרון חידות ותשבצים, והתמודדות עם אתגרים בעולם המעשה.

## ראו גם
* הגירוס הפרה-היפוקמפי

## קישורים חיצוניים

* חומר אפור, מתוך מילון המונחים הרפואי שבאתר InfoMed.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכת העצבים המרכזית

קטגוריה:המוח
המנונים הומריים

**ההמנונים ההומריים** (יוונית עתיקה: Ὁμηρικοὶ Ὕμνοι, Homērikoi Hymnoi) הם אוסף של 33 המנונים ביוונית עתיקה שחוברו ככל הנראה במקומות שונים, בתקופות שונות, על ידי מחברים שונים, עבור אירועים שונים. הקדומים שבהם הם כנראה מהמאה השביעית לפני הספירה, אולי אף השמינית. ההמנון המאוחר הוא מן התקופה ההלניסטית, ככל הנראה מהמאה השנייה לפני הספירה, וישנם חוקרים המייחסים שניים מההמנונים לתקופה הרומית.

בשם המנון (ςυμνο,hymnos) כינו היוונים שיר תהילה לכבוד אחד האלים. כינוים של ההמנונים "הומריים" נשמר להם משום שהם כתובים בסגנון המושפע מהאיליאדה והאודיסיאה, המיוחסים להומרוס, והם כתובים במשקל ההקסמטר דקטילי, האופייני לאפוסים ההומריים. 

## מאפייני ההמנונים
מבחינת התוכן, משלימים ההמנונים את הפער הנראטיבי בין המסופר ב"תאוגוניה" להסיודוס אודות היווצרות העולם והולדת האלים, לבין האפוסים של דור הגיבורים, ובהם מלחמת טרויה המסופרת באיליאדה ושיבתו של אודיסאוס ממלחמה זו כמסופר באודיסיאה. ההמנונים ההומריים כוללים שלוש יחידות ספרותיות: פתיחה, גוף ההמנון ובו מידע רב על האלים ומעלליהם, ויחידת סיום. נהוג להבחין בין ארבעה המנונים הומריים ארוכים לבין שאר ההמנונים, הנחשבים כקצרים. ההמנון הארוך ביותר, לאפולו, מכיל 595 שורות, ואילו הקצר ביותר, לדמטר ולפרספונה, מכיל שלוש שורות. כל אחד מההמנונים הוקדש למעללים ולאירועים מכוננים של אל, או אלה, או לבני זאוס הרקולס, והדיוסקורים הנחשבים כגיבורים או אלים-למחצה. שלושה המנונים הוקדשו ליותר מדמות אחת, המקיימות ביניהן זיקה הדוקה, כגון הדיוסקורים, שהם אחים תאומים, או דמטר ובתה פרספונה, ואפולו והמוזות.

עדות פנימית מתוכן ההמנונים מעידה שלפחות המנון אחד חובר לתחרות (ההמנון הארוך לאפרודיטה), המנון אחר חובר לחג שנתי שנערך לרגל חגיגות היין (ההמנון הקצר לדיוניסוס). בהמנון הארוך לאפולו ישנה התייחסות לחגיגות שנערכו לאפולו בדלוס, ואולי גם בדלפי. וישנם חוקרים הטוענים שבהמנון משתקף חג בו איחד פוליקראטס את הפסטיבל בדלפי עם זה שבדלוס, חוקרים אחרים סבורים שההמנון משקף את חידוש הפולחן בדלוס ובדלפי על ידי פייסיסטראטוס, לאחר מיגור הפרסים מיוון.

בין האלים המרכזיים במיתולוגיה היוונית הזוכים לשבחים ושירי ההלל: אפרודיטה, אפולו, ארס, אסקלפיוס, ארטמיס, אתנה, דיוניסוס, דמטר, קסטור ופולוקס, גאיה, הליוס, הרה, הרקולס, הרמס, הפייסטוס, הסטיה, פאן, פוסידון, אפולו הפיתוני, סלנה וזאוס.

## ראו גם
*ההמנון ההומרי לדמטר
*ההמנון ההומרי לאפרודיטה
*ההמנון ההומרי לאפולו
*ההמנונות ההומריים לדיוניסוס
*ההמנון ההומרי להרמס
*ההמנון ההומרי לארס

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:הומרוס
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
מרכז השלטון האזורי בישראל

**מרכז השלטון האזורי בישראל** (נקרא בעבר **מרכז המועצות האזוריות**) הוא ארגון ארצי של חמישים וארבע המועצות האזוריות הקיימות במדינת ישראל ובשטחי יהודה ושומרון. בראש המרכז עומד שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים. איציק אשכנזי הוא מנכ"ל המרכז.

## אודות
מטרת הארגון, שרשום כעמותה, הוא לייצג את המועצות האזוריות בפני משרדי הממשלה ומוסדות המדינה, לחתום על הסכמים בשם המועצות האזוריות, לתאם ולקבוע מדיניות בקרב המועצות האזוריות בישראל. לעמותה אספה כללית המורכבת מכל ראשי המועצות והיא בוחרת את יו"ר המרכז, המנכ"ל, הנהלה המורכבת מ-20 חברים, ומזכירות המורכבת מארבעה חברים.

ב-2019 נבחר לתפקיד יו"ר מרכז השלטון האזורי בישראל שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים מאז 2012.

שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב לשעבר, כיהן בתפקיד יו"ר המרכז במשך 20 שנה, עד לחודש ספטמבר 2016. בינואר 2017 נפטר ריפמן.

מרכז השלטון האזורי בישראל מלווה את 54 המועצות החברות בו ומקדם נושאים שונים הנוגעים להן. במרכז ישנם ראשי תחומים בנושאי: ביטחון וחירום, חקלאות, קיימות ואיכות סביבה, חינוך, קהילה, צעירים, תכנון וקרקעות, ספורט, מגדר וכלכלה.

בינואר 2021 החליטה האספה הכללית של מרכז המועצות האזוריות לשנות את שם הארגון לשם "מרכז השלטון האזורי בישראל".

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:שלטון מקומי בישראל
גיום דפארדייה

**גיום דפארדייה** (בצרפתית: **Guillaume Depardieu**; 7 באפריל 1971 – 13 באוקטובר 2008) היה שחקן קולנוע צרפתי.

## ביוגרפיה
דפארדייה נולד בפריז לשחקן ז'ראר דפארדייה ולרעייתו הראשונה, השחקנית אליזבת דפארדייה. אחותו היא השחקנית ז'ולי דפארדייה, ויש לו אח ואחות נוספים מנישואיו המאוחרים של אביו.

בשנת 1974 השתתף לראשונה בסרט קולנוע ("Pas si méchant que ça") לצד אביו. בשנת 1986 השתתף לצד אביו ואמו בסרט "ז'אן דה פלורט". בשנת 1996 זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Les Apprentis" משנת 1995.

בשנת 2008, מעט לפני מותו, הספיק דפארדייה להצטלם לסרטו האחרון "*On War*" מאת הבמאי ברטראן בונלו. הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2008, כשנים עשר ימים לפני מותו.

## חיים אישיים
בין השנים 2003-2000 היה נשוי לשחקנית אליז ונטרה ולשניים נולדה בת אחת.

בשנת 1988, בהיותו בן 17, נכלא לזמן מה בגין עבירות סמים. בשנת 1995 היה מעורב בתאונת אופנוע ונזקק לניתוח בברכו. בבית החולים נדבק בזיהום חיידקי; כעבור שמונה שנים של שימוש באנטיביוטיקה ומשככי כאבים החליט בשנת 2003 לעבור ניתוח לכריתת הרגל.

### מותו
גיום דפארדייה נפטר ב-13 באוקטובר 2008 בבית החולים לאחר שחלה בדלקת ריאות חריפה באתר צילומים ברומניה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:שחקנים ילדים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1971
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2008