open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מורין או'הרה

**מורין או'הרה** (באנגלית: **Maureen O'Hara**; 17 באוגוסט 1920 - 24 באוקטובר 2015) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אירית-אמריקאית.

## ביוגרפיה
היא נולדה בשם מורין פיטסימונס (FitzSimons) בעיירה הקטנה רנלה (Ranelagh) במחוז דבלין, אחת משישה אחים. קבלה מגיל צעיר הדרכה בתיאטרון אבי בדבלין וחלמה להיות שחקנית תיאטרון. בגיל 15 זכתה במקום ראשון בתחרות משחק לאומית באירלנד.

בגיל 17 ניתנה לה הזדמנות להשתתף במבחן בד בלונדון. צ'ארלס לוטון ראה את המבחן והתרשם מעיניה המביעות רגש. הוא הראה את הסרטון לשותפו אריך פומר שהסכים לדעתו והם החתימו את מורין על חוזה לשבע שנים אצל החברה שהקימו - Mayflower Pictures.

ב-1938 הופיעה בתפקיד קטן בסרט My Irish Molly. בו הופיעה בשמה המקורי. ב-1939 הופיעה בסרט "פונדק ג'מייקה" לצידו של צ'ארלס לוטון ובימויו של אלפרד היצ'קוק. לוהטון שכנע אותה להחליף את שמה לאו'הרה, שם יותר קליט ובעל צליל אירי. ב-1939 הופיעה לראשונה בהוליווד בסרט "הגיבן מנוטרדם" לצידו של צ'ארלס לוטון.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מכר היצ'קוק את החוזה שלה לחברת RKO.

בשנות ה-40 ושנות ה-50 שיחקה בסרטים בבימויו של ג'ון פורד ולצד ג'ון ויין. היא הופיעה בשלל סרטים לצידם של ג'יימס סטיוארט, טיירון פאואר ("הברבור השחור"), הנרי פונדה, ארול פלין, הנרי פונדה, אנתוני קווין, אלק גינס, רקס הריסון ואחרים. הקריירה שלה פרחה בתקופת סרטי הטכניקולור שהדגישו את שערה האדמוני ועיניה הירוקות. היא כונתה: "מלכת הטכניקולור".

ב-1941 שיחקה בסרט מה יפית עמק נוי בבימויו של ג'ון פורד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.

ב-1943 היא שיחקה בסרט "ארץ זו היא שלי" לצידו של צ'ארלס לוטון.

היא שיחקה בחמישה סרטים לצידו של ג'ון ויין: ריו גראנדה (1950), האדם השקט (1952), על כנפי נשרים (1957), מקלינטוק! (1963) ו-Big Jake (1971).

מבין הסרטים ששיחקה בהם "נס ברחוב 34" כאמה של הילדה סוזן ווקר (נטלי ווד) (1947), "האיש שלנו בהוואנה" (1959), וכאמן של שתי התאומות בסרט "אבא מתארס" לפי "אורה הכפולה" של אריך קסטנר (1961), "מר הובס בחופשה" (1962).

בשנות ה-50 ושנות ה-60 הופיעה כזמרת סופרן בתוכניות טלוויזיה עם פרי קומו, אנדי ויליאמס, וטנסי ארני פורד.

לאו'הרה יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2014 הוענק לה בטקס חגיגי, פרס אוסקר לשם כבוד על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע על תרומתה לעולם הקולנוע. היא קבלה את הפרס כשהיא יושבת בכסא גלגלים.

## קישורים חיצוניים

* הוליווד עושה כבוד למורין או'הרה, באתר נענע 10
* היי שלום מורין או'הרה באתר "תרבות אמריקאית פופולרית
*  
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מהגרות מאירלנד לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מאירלנד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2015
קונשיר

**קוּנָשִׁיר** (ברוסית: **Кунаши́р**; ביפנית: **国後島**; באיינו: **クナシㇼ** או **クナシㇽ**) הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "האי השחור" או "אי העשב".

## היסטוריה
בשנת 1789 היה קונשיר שדה הקרב של קרב מנשי-קונשירי, שבו מרדו האיינו נגד המתיישבים והסוחרים היפנים.

הימאי הרוסי וסילי גולובנין ניסה למפות ולחקור את האי בשנת 1811, אבל נתפס על ידי הרשויות היפניות ונכלא למשך שנתיים. בהמשך האי היה בשליטה רוסית, אך בשנת 1875 בהתאם להסכם בין יפן לבין אימפריה רוסית הוא עבר ליפן.

במבצע סערת אוגוסט בשלהי מלחמת העולם השנייה כבשה ברית המועצות את האיים הקוריליים. ב-1 בספטמבר 1945, יום טרם החתימה על מסמכי הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה, ובהתאם להחלטות שהתקבלו בוועידת יאלטה, קיבלה ברית המועצות את הריבונות על האיים הקוריליים. זאת, אף שיפן אינה מחשיבה את האיים הקוריליים הדרומיים כחלק מהאיים הקוריליים וטוענת לריבונות על איים אלה.

## גאוגרפיה
ממוזער|240x240px|הר הגעש מנדלייב
ממוזער|240x240px|נהר גופריתי באי
שטחו של האי 1,490 קמ"ר, אורכו 123 ק"מ ורוחבו נע בין 4 ל-30 ק"מ. את האי מקיפים מצרי הים: מצר יקטרינה, המפריד אותו מהאי איטורופ, ומצר נמורו (מצר קונשיר), מצר איזמנה ומצר יוז'נו-קורילסק, המפרידים אותו מהאי הוקאידו.

האי נוצר מארבעה הרי געש נפרדים שהתאחדו לאי אחד: טיאטיה, סמירנוב, מנדלייב וגולובנין. הרי געש אלה עודם פעילים, וביניהם אזורי שפלה שבהם אגמים ומעיינות חמים. את האי מרכיבים סלעים געשיים וסלעים גבישיים. האקלים בו הוא אקלים יבשתי לח עם משקעים כבדים בסתיו וטמפרטורות מרביות באוגוסט וספטמבר. הצמחייה כוללת בעיקר אשוחית, אורן, אשוח ויערות נשירים עם ליאנה וחזרן. ההרים מכוסים בשדר, באורן ננסי סיבירי ובעשבים.

היישוב הגדול ביותר בקונשיר הוא יוז'נו-קורילסק, שהוא גם בירת הנפה הנושאת שם זה.

## אוכלוסייה
האוכלוסייה היפנית שהתגוררה באי לפני העברתו לברית המועצות עזבה את האי והוא יושב מחדש על ידי אזרחי ברית המועצות. לאחר רעידת האדמה שפגעה באיים הקוריליים ב-1994, כשליש מתושבי האי עזבו. בשנת 2017 עמד מספר התושבים על 9,450. באיוז'נו קורילסק מתגוררים מעל ל-7000 תושבים.

## כלכלה
כלכלת האי מבוססת על דיג, ובאי נמל סמוך ליוז'נו-קורילסק. באי שדה תעופה הנקרא שדה התעופה מנדלייבו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האיים הקוריליים
סטארה סיניאווה

**סטארה סיניאווה** (באוקראינית: **Стара Синява**; ביידיש: **אַלט־סיניאָווע**) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-14, ובשנת 1543 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1640 נבנו בעיירה טירה וכנסייה.

בחלוקת פולין השלישית בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

## יהודי סטארה סיניאווה
בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,279 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וריכזו אותם תוך זמן קצר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.

ב-19 באוגוסט 1941 נרצחו כ-300 מיושבי הגטו שבעיירה. באמצע שנת 1942 גורשו היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לגטו סטרוקונסטנטינוב, שם נרצחו בהמשך. בקיץ 1943 נרצחו בסביבת העיירה כ-80 יהודים שעוד נמצאו במקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: יישובים
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: עיירות יהודיות
סטריקוב

**סטריקוב** (בפולנית: **Stryków**) היא עיירה במחוז זגייז' שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
לסטריקוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1394, ובמשך מאות שנים הייתה בבעלות משפחות אצולה.

בחלוקת פולין השנייה נכללה העיירה בשטחי פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

## יהודי סטריקוב
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי סטריקוב שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-17, ובה נוסדה שושלת האדמו"רים של חסידות סטריקוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.

לאחר כיבוש סטריקוב בידי הגרמנים ב-7 בספטמבר 1939, היא סופחה לשטחי הרייך השלישי, וב-29 בדצמבר 1939 גורשו כ-1,600 מיהודיה למחנה באזור גלובנו, ממנו הועברו לגטו ורשה בפברואר 1941.

378 יהודים שנותרו בעיירה, ופליטים יהודים נוספים שהגיעו אליה, רוכזו באביב 1940 בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, ממנו גורשו באביב 1942 לגטו בז'זיני, אשר ממנו הועברו כעבור זמן קצר לגטו לודז'.

## לקריאה נוספת
* מ. צאנין, **זגארז', סטריקוב, אוזורקוב** בתוך: **תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות**, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 94–96 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)

## קישורים חיצוניים

* 
* סטריקוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
סירוצינה

**סירוצינה** או **סירוצין** (בבלארוסית: **Сіроціна** או **Сіроцін** בהתאמה; ברוסית: **Сиротино**, סירוטינו, ביידיש: **סיראָטינע**) הוא כפר קטן במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
## היסטוריה
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-17, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בשטחי האימפריה הרוסית.

בשנת 1897 נמנו ביישוב 1,766 יהודים, כ-90% מתושביו. בתקופה הסובייטית עזבו מאות יהודים את הכפר, ופעל בו בית ספר יידי.

עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, החלו אלו לשדוד את רכוש היהודים בו, וחטפו גברים יהודים מהיישוב לעבודות כפייה, בהן נרצחו כ-40 יהודים. בהמשך צורפו לעבודות הכפייה גם נשים, קשישים וילדים יהודים מהכפר.

בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אליו נכנסו מעת לעת שוטרים גרמנים ובלארוסים, וביצעו בו מעשי שוד. ב-18 בנובמבר 1941 רצחו גרמנים ושוטרים בלארוסים את כל יושבי הגטו שבכפר בגיא סמוך ליישוב.

מקצת היהודים ששרדו את המלחמה לא חזרו לסירוצינה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* תולדות הכפר
* אתר המוקדש ליהודי הכפר 
 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
יוגב יפת

**יוגב יפת** (נולד ב-30 במאי 1985) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאי, יוצר תוכן ובמאי טלוויזיה ישראלי.
[ממוזער|300px|יוגב יפת עם [תום אבני בהצגה "רומיאו ויוליה"]]

## קריירה
יפת נולד בפתח תקווה למשפחה ממוצא תימני, והוא בוגר התיכון"אמי"ת גוש דן". מיד לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, וסיים את לימודיו בשנת 2009. יפת הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב לשנת 2016.

בתום לימודיו השתלב בתיאטרון ושיחק במגוון הצגות בתיאטרון באר שבע, בתיאטרון חיפה, בתיאטרון המדיטק, בתיאטרון אורנה פורת, ובתיאטרון תמונע.
בשנת 2011 עלתה הצגת היחיד שלו, "סמיר ויונתן", בבימויה של סיון הנדלסמן על-פי ספר של דניאלה כרמי. ההצגה השתתפה בפסטיבל תיאטרונטו 2011, בו זכה יפת בפרס השחקן המצטיין.
בטקס פרס הבמה מטעם אסיטז' לשנת 2012, זכה עם ההצגה בפרס "השחקן הראשי של השנה" וההצגה עצמה זכתה בפרס "הצגת השנה".

בשנת 2012 גילם תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בבימוי של שחר ברלוביץ', שהוקרנה בערוץ 10.
יחד עם בת זוגו גיה באר גורביץ', הפיק יפת את סדרת הרשת "בנהאל" העוקבת אחרי דמויותיהם של הילדים בנהאל (גורביץ') ואליקים (יפת).
בשנת 2014 יצר יחד עם ניר ברגר את סדרת הרשת "שיחות יוצאות", שזכתה להצלחה וקיבלה את פרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל סדרות רשת בהונג קונג.

בשנת 2015 יצא סרטו של עמוס גיתאי "רבין, היום האחרון", בו מגלם יפת את דמותו של הרוצח יגאל עמיר. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.

בשנת 2017 עלתה בערוץ ניקלודיאון הסדרה "בית הכלבים", סיטקום לילדים בבימויו של יפת.
בין השנים 2019–2021 ביים את הסדרה "אבא מטפלת" בכיכובו של יובל סמו, על עבודתו בסדרה קיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 עלתה הסדרה "למה מי מת" בערוץ yes drama, אותה ביים ויצר וכתב יחד עם שראל פיטרמן ואייל אלטויל. בשנת 2022 עלתה הסדרה "בלאדי מורי" בבימויו.

בשנת 2023 עלה הסרט "Sing פסטיגל" בבימויו.

בשנת 2025 יצר את סדרת הרשת אואזיס במדבר יחד עם בת זוגו. הסדרה שודרה בתאגיד השידור כאן.

## חיים אישיים
בספטמבר 2017 נישא יפת לבת זוגו גיה באר גורביץ'. בדצמבר 2018 נולד לזוג בן, באפריל 2022 נולדה לזוג בת ובמרץ 2025 נולדה להם בת נוספת.

## לקריאה נוספת
Ido Rosen. Independent Content Creators Online: Transmedia, Crossovers, and Millennial Culture in Israel. Palgrave Macmillan, 2025.

## קישורים חיצוניים

*יוגב יפת , באתר ייצוג אמנים של מאיר קוטלר

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:זוכי פרס הבמה לילדים ונוער
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:בוגרי אמי"ת גוש דן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
דוד יזרעאלי

ממוזער|דוד יזרעאלי 1911
**דוד יזרעאלי (רובין)** (1886 יקטרינוסלאב, רוסיה – 1965, כנרת) היה מאנשי העלייה השנייה. עבד במנחמיה ובחוות סג'רה עד שהתיישב במושבה כנרת שם עסק בחקלאות. בשנותיו המאוחרות עסק ביצירת מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים עבריים.

## ביוגרפיה
דוד יזרעאלי נולד כדוד רובין ב-1886 בעיר יקטרינוסלאב להוריו בנימין ומלכה (מבית חנה'לס). לדוד היו עוד 6 אחים ואחיות כשאחת מהן הייתה פולינה ז'מצ'וז'ינה שנישאה לויאצ'סלב מולוטוב. אביו, שהיה סופר סת"ם וחזן, קיים בית מסורתי ציוני ודוד הצטרף לתנועת ציוני ציון. ב-1905 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה עם עוד קבוצת חלוצים. הקבוצה הגיעה תחילה ליפו, המשיכה לחיפה ולבסוף הגיעה למנחמיה שם עבדו בחקלאות אצל איכרי המושבה. במנחמיה הכיר רובין את חנה בעלול, שהייתה מורה בגליל, ובהמשך נישא לה. ב-1908 עבר לעבוד בקולקטיב בחוות סג'רה עם מניה שוחט. ב-1909 חתם רובין על חוזה אריסות עם יק"א לקבלת משק במושבה כנרת ואז חזרה חנה ארצה משליחות חינוכית בעיר פלובדיב שבבולגריה והזוג נישא ב-1913. באותה שנה שינה את שמו ליזרעאלי. לאחר נישואיהם היו בני הזוג פעילים ציבורית במושבה כשדוד שימש, שנים רבות, כמוכתר ויו"ר ועד המושבה וחנה ניהלה את בית הספר המקומי. לזוג נולדו 4 ילדים (שמואל, עמנואל, ימינה ושלומית). נכדתם (ביתה של שלומית טישלר) היא פרופ' עירית עמית כהן ונכד אחר (בנה של ימינה איתן) הוא המשורר איתן איתן.

## יצירתו המוזיקלית
בגיל מבוגר החל יזרעאלי ליצור מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים ישראליים. יצירותיו הוקלטו ונוגנו לא אחת ברשתות רדיו כמו קול ישראל וכן במקהלות, קונצרטים והופעות. יצירותיו הוצאו לאור על ידי המרכז לתרבות ולחנוך של ההסתדרות.

מיצירתיו:
* הנה אלה מרחוק יבואו - מילים: מן המקורות, לחן: דוד יזרעאלי
* למנצח על הגתית באתר רשות השידור 
* שירה של רחל כנרת (שנים לפני שהשיר הולחן על ידי נעמי שמר)

## העבודה עם דוד בן-גוריון
ב-1907 הגיע למנחמיה הפועל דוד גרין ועבד שכם אל שכם עם יזרעאלי בחקלאות. מעבודה משותפת זו צמחה חברות רבת שנים וגם כשדוד גרין הפך לראש הממשלה הוא לא שכח את שדות מנחמיה. 

## לקריאה נוספת
* דוד יזרעאלי, **לדוד, איש כנרת, מזמור : לחני דוד יזרעאלי**, הוצאת מפעלי תרבות וחינוך, 1985
 
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* היה זה או חלמתי חלום,שמואל (מוליק) יזרעאלי, פרק ג' – הגורן במלחמיה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:כנרת (מושבה): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1886
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
סלקאס

**סלקאס** (בליטאית: **Salakas**; בפולנית: **Sołoki**, סולוקי; ביידיש: **סאַלאָק**) היא עיירה קטנה במחוז המשנה זרסאי במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
סלקאס נזכרת לראשונה בשנת 1387, ובשנת 1496 נבנתה בה כנסייה ראשונה. בין מלחמות העולם שכנה העיירה בסמוך לגבול הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי סלקאס
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,582 יהודים. בין מלחמות העולם חיו בה כ-200 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה הפעילות הציונית ביישוב.

ב-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו חייבו את יהודיה בענידת טלאי צהוב, והטילו עליהם הגבלות תנועה. בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה אצל הליטאים תושבי המקום.

ב-2 באוגוסט 1941 רוכזו כל יהודי העיירה ביער סונגרד הסמוך אליה, ושם כ-150 מהם נרצחו. יתר היהודים הושבו לעיירה, ורוכזו בה בגטו. ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו שבעיירה כ-10 ק"מ ממנה, ורוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה במתחם מוקף גדר תיל. למחרת רצחו הליטאים את 2,569 היהודים שהיו באתר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
אלברט, מלך סקסוניה

**אלברט, מלך סקסוניה** (בגרמנית: **Frederick Augustus Albert Anton Ferdinand Joseph Karl Maria Baptist Nepomuk Wilhelm Xaver Georg Fidelis**; 23 באפריל 1828 – 19 ביוני 1902), מלך סקסוניה (29 באוקטובר 1873 - 19 ביוני 1902) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, היה לאלברט קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות במלחמת פרוסיה-אוסטריה ובמלחמת צרפת–פרוסיה.

## ביוגרפיה
### ילדותו
אלברט נולד ב-23 באפריל 1828 בדרזדן כבנם הבכור של הנסיך יוהאן, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה. לאחר שסיים את בחינות הבגרות בשנת 1845, למד אלברט באוניברסיטת בון משפטים ומדעי המדינה.

### קריירה צבאית
בשנת 1848 הצטרף אלברט לצבא הסקסוני, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1851 הועלה אלברט לדרגת אוברסט, ומונה למפקד חטיבה. בשנת 1854 נהיה אלברט נסיך הכתר הסקסוני, בעקבות מותו של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ועלייתו של אביו לשלטון.

במלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד אלברט על הצבא הסקסוני, והשתתף עמו בקרב קניגרץ. לאחר שלום פראג והצטרפות סקסוניה לקונפדרציה הצפון-גרמנית, מונה אלברט למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני). במלחמת צרפת–פרוסיה לחם אלברט עם הקורפוס שפיקודו, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר. לאחר מכן לחם אלברט עם הארמייה שבפיקודו בקרב סדאן, והשתתף עימה במצור על פריז.

על פעולותיו בקרבות קיבל אלברט את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.

לאחר החתימה על שלום פרנקפורט, פיקד אלברט על חיל הכיבוש הגרמני בצרפת עד לאחר נפילת הקומונה הפריזאית. ב-11 ביולי 1871 הועלה אלברט לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקח הכללי של האזור הצבאי הראשון.

### תקופת שלטונו
ב-29 באוקטובר 1873 עלה אלברט לשלטון, לאחר מות אביו יוהאן, מלך סקסוניה. אלברט נטל חלק מועט בפוליטיקה, ובעיקר הקדיש את עצמו לענייני הצבא הסקסוני בפרט, ולענייני צבא האימפריה הגרמנית בכלל. במהלך שלטונו, הפכה ממלכת סקסוניה למונרכיה חוקתית.

ב-19 ביוני 1902 מת אלברט באחוזתו שבזיבילנורט, ובמקומו עלה לשלטון אחיו גאורג, מלך סקסוניה.

## משפחתו
ב-18 ביוני 1853 התחתן אלברט עם קרולה מוואסה, שהייתה בתו של גוסטב, נסיך ואסה, ונכדתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. לזוג לא היו ילדים, ומשום כך עלה לשלטון אחר מותו של אלברט, אחיו גאורג, מלך סקסוניה.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלכי סקסוניה
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:סקסוניה
קטגוריה:גרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגדול של צלב הברזל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות זרים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1828
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1902
הוברבורד (כלי תחבורה)

ממוזער|הוברבורד
**הוברבורד** (מאנגלית: **Hoverboard**) הוא כלי רכיבה דו-גלגלי נייד, הממונע באמצעות סוללה שניתנת להטענה. הגלגלים מחוברים ביניהם באמצעות משטח קטן - דומה בגודלו לסקייטבורד - עליו עומד הרוכב. באמצעות חיישנים וגירוסקופים הרגישים לתנועות גוף הרוכב, כלי נע ושומר על איזון. בזכות כך, הגלגשת נעה לכל הכיוונים, בהתאם לנטיית הגוף. הכלי כולל מערכת ייצוב עצמית מובנית דומה לזו המורכבת על גבי הרכינוע. ההוברבורד הומצא בשנת 2013 על ידי הממציא האמריקאי שן צ'אן ומיוצר בסין, והפך לפופולרי בארצות הברית באירופה, סין ובישראל בשנת 2015.

תפעול המנועים מתבצע על מערכת חיישני הנטייה שמרגישה את השינויים בזווית כף הרגל של הרוכב ומתרגמת אותם לכמות ההספק המועבר אל הגלגל, ולכיוון שבו המנוע יסתובב. כל גלגל בכלי הוא עצמאי ולכן ניתן לסובב גלגל אחד לפנים ואת השני לאחור ובזכות כך לבצע סיבובים מבלי להתקדם.

למרות נפיצותו של השם "הוברבורד" לתיאור כלי הרכיבה, בשונה מההוברבורד בסרטי בחזרה לעתיד, הכלי איננו מרחף אלא נע באמצעות צמד גלגלים.

## ראו גם
* רכינוע
* הונדה UNI-CUB

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:תחבורה בת קיימא
קטגוריה:סין: המצאות
קטגוריה:מובילים אישיים
סמניבקה

**סמניבקה** (באוקראינית: **Семенівка**; ברוסית: **Семёновка**, סמיונובקה) היא עיירה במחוז צ'רניהיב שבצפון מזרח אוקראינה, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב נוסד בשנת 1680, והיה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1958 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

## היסטוריה
העיר המודרנית סמניבקה היא המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה שבמחוז צ'רניהיב. אזור סמניבקה נוצר ב-26 בספטמבר 1926. בשנת 1932 הפך ראיון סמניבקה לחלק ממחוז צ'רניהיב וקיבל מעמד של עיר בשנת 1958. ראיון סמניבקה נמצא בחלק הצפון-מזרחי של מחוז צ'רניהיב. היא גובלת בנובהורוד-סיוורסקי, קוריוקיבקה, סטארודוב ובאזורים של ראיון בריאנסק בפדרציה הרוסית. שטחה של ראיון סמניבקה הוא 1,470 קילומטרים ואוכלוסייתה מונה כ-18,000 תושבים. אולם אוכלוסיית העיר סמניבקה נכון ל-1 בינואר 2016 הייתה 8,318 נפשות.

עד 18 ביולי 2020, סמניבקה הייתה המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה. הראיון בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר הראיונות של מחוז צ'רניהיב לחמישה. אזור ראיון סמניבקה אוחד לתוך ראיון נוהורוד-סיברסקי.

ב-24 בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכוחות הרוסים הצליחו לכבוש את העיר.

## יהודי סמניבקה
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,700 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את העיירה רוב יהודיה, ופעל בה בית ספר יידי.

ב-25 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודיה, תוך לקיחתם לעבודות כפייה.

בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, ובתחילת דצמבר 1941 נרצחו כולם בסמוך ליישוב.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז צ'רניהיב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1680
תמיר הוצאה לאור

**תמיר הוצאה לאור** (לשעבר: **סנדיק ספרים**) הייתה הוצאה לאור שהתמקדה בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית מאנגלית ומצרפתית לעברית. 

## היסטוריה
ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי שי סנדיק, מתרגם ספרות ועיון שתרגומיו ראו אור בהוצאות מרכזיות בישראל כמו מודן, כנרת זמורה-ביתן, נהר ספרים ועוד, במטרה להוציא לאור תרגומים מחודשים לקלאסיקות ספרותיות. בקיץ 2015, לאחר שההוצאה כמעט נסגרה עקב קשיים כלכליים, היא נרכשה על ידי דורית תמיר, מייסדת מיזם "מועדון קוראות". 
ממוזער|הסמליל הראשון של הוצאת סנדיק

בסוף שנת 2016 פורסם כי הוצאת הספרים תמיר-סנדיק תשתף פעולה עם הוצאת ידיעות ספרים. שיתוף הפעולה נקבע לעניינים לוגיסטיים והפצה, בדומה לשיתופי פעולה אחרים שמקיימת הוצאת ידיעות ספרים עם הוצאות ספרים אחרות, בין היתר: פן הוצאת ספרים, אחוזת בית, הוצאת בבל ועוד. במסגרת ההסכם נקבע כי ההוצאה תמשיך לפעול עצמאית בבחירת כותרים וניהול מערכת.

ב-2019 סנדיק ותמיר נפרדו, ושם ההוצאה חזר לתמיר. החל מ-2020 ההוצאה התמקדה בהוצאה לאור של תרגומים לספרים מודרניים, ובפרט לספרי ביכורים בולטים של סופרים וסופרות מרחבי העולם. במאי 2020 הצטרפה ההוצאה כאחת המייסדות של הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות.

החל מ-2022 ספרי ההוצאה נמכרים על ידי ספרים בעלמא. ב-2024 נסגרה ההוצאה.

## בין הספרים שיצאו בהוצאת תמיר
* תבונה ורגישות, מאת ג'יין אוסטן, מאנגלית: שי סנדיק
* שקשוק המפתחות, מאת פיליפ קלודל, מצרפתית: שי סנדיק
* מאחורי מסכה, או: כוחה של אישה, מאת לואיזה מיי אלקוט, מאנגלית: שירלי פינצי לב
* אליזבת איננה, מאת אמה הילי, מאנגלית: שי סנדיק – זוכה פרס קוסטה לרומן ביכורים (2014)
* כל הר וגבע, הסיפור מאחורי "צלילי המוזיקה", מאת אגתה פון-טראפ, מאנגלית: נעה שביט
* לשכוח, מאת פרדריקה עמליה פינקלשטיין, מצרפתית: אחינועם אסתר ברגר
* אמה, מאת ג'יין אוסטן, מאנגלית: שי סנדיק
* הפרדס, מאת טרמבלה לארי, מצרפתית: רוני אפרת
* שיבה, מאת יא ג'סי, מאנגלית: שי סנדיק
* חוט של כסף, מאת נעמי נוביק, מאנגלית יעל אכמון
* העוזבים, מאת ליסה קו, מאנגלית: אינגה מיכאלי – זוכה פרס פן אמריקה
* איידהו, מאת אמילי רסקוביץ', מאנגלית: רחלי לביא – זוכה פרס הספרות של דבלין (2019)
* ארצנו הירוקה והנעימה, מאת עאישה מאליק, מאנגלית: תומר בן אהרון

## קישורים חיצוניים

* סנדיק ספרים במאגר המו"לים הישראלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2014
סנדז'ישוב

**סנדז'ישוב** (בפולנית: ; ביידיש: **שענדישאוו**) היא עיירה במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
בשנת 1326 נזכרת סנדז'ישוב כיישוב כנסייתי, ובשנת 1483 הוענקו לה זכויות עיר. פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הביאה להרס העיירה. בשנת 1856 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל.

## יהודי סנדז'ישוב
קהילה יהודית התקיימה בעיירה מסוף המאה ה-17. בעיר פעלה חסידות שנדישוב, ענף של חסידות מעליץ שהוקם על ידי הרב אברהם אבא הורוביץ. בשנת 1894 הוקמה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.

במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמעט כל יהודיה, והמעטים שנשארו בה נרצחו בידי הקוזקים, תוך העלאת בתי היהודים באש וביזת הרכוש. שתי נשים יהודיות נאנסו ונרצחו. לאחר ששבו היהודים לעיירה בתום המלחמה, פרעו בהם הפולנים המקומיים, ופרעות אלה חזרו על עצמן במאי 1919.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כ-40% מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, בית ספר עברי ותלמוד תורה.

בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בקיץ 1942 רוכזו כ-1,900 יהודי העיירה וסביבתה בגטו שהוקם בה. ב-24 ביולי 1942 נערכה בגטו זה אקציה, בה נרצחו כ-400 קשישים וילדים יהודים, וכ-1,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סנדז'ישוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: יישובים
קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
מגלן ירוק

**מגלן ירוק** (שם מדעי: *Mesembrinibis cayennensis*) הוא מין יחיד בסוגו של מגלן, שמצוי במרכז ובדרום אמריקה, מהונדורס דרך ניקרגואה, קוסטה ריקה, ועד לצפון ארגנטינה ופרגוואי.

מין זה תועד טקסונומית לראשונה על ידי יוהאן פרידריך גמלין ב-1789, סמוך לקאיין שבגינאה הצרפתית; גמלין קרא למין זה *Tantalus cayennensis*, וכך מיקם אותו בסוג של מגלנים מהעולם הישן. ב-1930, האורניתולוג האמריקאי ג'יימס לי פטרס מיקם את המגלן הירוק בסוג חדש, *Mesembrinibis*, בו נמצא רק מין זה. שם הסוג הוא הלחם של המילים היווניות "דרומי" (*mesēmbrinos*) ו"מגלן".

המגלן הירוק בינוני ביחס לשאר המינים במשפחתו. רגליו קצרות, ומקורו ארוך ומעוקל. אורכו כ-45 עד 60 ס"מ, ומשקלו כ-700 עד 890 גרם. הזכר והנקבה דומים במראם ובאורכם, אם כי הזכרים לעיתים קרובות גדולים מהנקבות. בניצוי הרבייה של זכרים בוגרים, נוצות הגוף שחורות-ירקרקות בוהקות, הרגליים ירוקות בהירות, והפנים אפורות. גופם של פרטים צעירים צבעוני פחות, אך רגליהם קצרות יותר וכנפיהם רחבות יותר מאלה של המגלן החום.

המגלן הירוק פעיל ביותר בשעות הדמדומים, ונצפה בדרך כלל בקבוצות קטנות או בזוגות. הוא ניזון בעיקר מדגים, צפרדעים ובעלי חיים מימיים, כמו חרקים. הקן בנוי מזרדים, ומוקם על עץ.

למרות שאוכלוסייתו של המגלן הירוק נמצאת במגמת ירידה, מין זה רשום ברשימה האדומה של ארגון IUCN במצב "ללא חשש".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:כפניים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:הונדורס: עופות
קטגוריה:ברזיל: עופות
סוליטר רודריג

**סוליטר רודריג** ׁׁ(שם מדעי: *Pezophaps solitaria*) הוא מין עוף נכחד שאיבד את יכולתו לעוף, מתת-משפחת הדודואים (Raphinae) שבסדרת היונאים. הוא היה אנדמי לאי רודריג, השוכן 574 קילומטרים מזרחית למאוריציוס, באוקיינוס ההודי. הייתה לו קרבת משפחה הדוקה עם הדודו שנכחד באי מאוריציוס במחצית השנייה של המאה ה-17. יונת ניקובר היא בת המשפחה הקרובה ביותר לסוליטר רודריג ששרדה עד היום.

## מבנה
גודלו של סוליטר רודריג היה כגודלו של ברבור והוא הפגין דו-צורתיות זוויגית. מבנה גופו של הזכר היה גדול יותר מזה של הנקבה, וגובהו יכול היה להגיע ל-90 סנטימטרים ולמשקל 28 קילוגרם, בעוד שגובהה של הנקבה הגיע ל-70 סנטימטרים ומשקלה ל-17 קילוגרם. צבען של נוצות הזכר היו אפור וחום וצבען של נוצות הנקבה היו חיוורות יותר. על בסיס מקורו העדין והמאונקל של הסוליטר רודריג הופיע פס שחור וצווארו ורגליו היו ארוכים. שני המינים היו מאוד טריטוריאליים והם עשו שימוש בכנפיהם הגרמיות ללחימה. הנקבה נהגה להטיל ביצה אחת בלבד ושני המינים דגרו עליה לחלופין. אבני קורקבן סייעו לעיכול מזונם, שכלל פירות וזרעים.

## היסטוריה
הסוליטר רודריג הוזכר לראשונה במאה ה-17 ותואר בפרוטרוט על ידי פרנסואה לגואט (François Leguat) שהיה מנהיגה של קבוצת פליטים הוגנוטים צרפתים שהתיישבו ברודריג בין השנים 1691–1693. הוא ניצוד בידי האדם ובעלי החיים שהביא לאי שגרמו להכחדתו בסוף המאה ה-18. מלבד הדיווחים של לגואט, שלוו באיור של סוליטר רודריגז, ומספר תיאורים נוספים שהתגלו, לא היה כמעט מידע אודות העוף, עד לעת שבה נמצאו במערה עצמות מאובנות של סוליטר רודריג בשנת 1789. בעקבות זאת התגלו אלפי עצמות נוספות בחפירות שנערכו באזור.

## טקסונומיה
פרנסואה לגואט היה הראשון שכינה את העוף "סוליטר", תוך התייחסות להרגליו המבודדים.

הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ולאקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של הסוליטר רודריג בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון (*Otidiphaps nobilis*) ויונת-קרקע עבת-מקור (*Trugon terrestris*).

## קישורים חיצוניים

* The other Dodo: Extinct bird that used its wings as clubs, מאתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:מאוריציוס: עופות
קטגוריה:עופות חסרי יכולת תעופה
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:אפריקה: עופות שנכחדו
סניטקיב

**סניטקיב** (באוקראינית: **Снітків**; בפולנית: **Śnitków**, שניטקוב; ברוסית: **Снитков**, סניטקוב; ביידיש: **סניטקיוו**) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
## היסטוריה
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בסמוך לעיירה קולחוז יהודי.

ב-23 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור מספר ימים ביצעו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה. לאחר מכן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, והם נצטוו לעבור לגטו מגודר קטן שהוקם בה בתוך שעתיים, תוך ביזת רכושם. מהגטו נלקחו יהודי העיירה מדי יום לעבודות כפייה, ורבים מהם מתו מרעב וממחלות.

בתחילת 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים שגורשו מבסרביה, ויהודי העיירה התגייסו לעזרתם. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה.

ב-20 באוגוסט 1942 הועברו יושבי גטו סניטקיב למורובנייה קורילובצי, ונרצחו שם עם יתר יהודי הסביבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: יישובים
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
תחנת הרכבת ברלין גן החיות

250px|ממוזער|שמאל|תחנת הרכבת ברלין גן החיות בשעות הערב
**תחנת הרכבת ברלין גן החיות** (בגרמנית: **Bahnhof Berlin Zoologischer Garten**; מוכר גם כ-**Bahnhof Zoo**) היא תחנת רכבת בברלין, בירת גרמניה. התחנה ממוקמת ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף וסמוכה לגן החיות של ברלין ושדרת קורפירסטנדאם, שדרת הקניות והבילוי של מערב ברלין. 

בתקופת המלחמה הקרה וחומת ברלין שימשה תחנת גן החיות כמרכז התחבורתי הראשי של ברלין המערבית ובהמשך גם זמן מה לאחר איחוד העיר, עד פתיחת תחנת הרכבת המרכזית של ברלין בשנת 2006.

לבד מהרכבות הבין עירוניות והפרבריות של דויטשה באן שעוצרות בתחנה, היא משמשת גם כתחנה עבור הרכבת העירונית המהירה של ברלין (S-Bahn), עבור הרכבת התחתית של ברלין וכן כתחנת מסוף לקווי אוטובוס יומיים וליליים רבים.

## היסטוריה
התחנה נפתחה לראשונה לציבור ב-7 בפברואר 1882. בשנת 1902 החלה לשמש גם כתחנה בקו הרכבת התחתית הראשון בעיר. לאחר מלחמת העולם השנייה וסגירתה של תחנת אנהאלטר באנהוף נותרה תחנת גן החיות היחידה בברלין המערבית שעצרו בה רכבות בין עירוניות למזרח ומערב גרמניה וכן רכבות למדינות מערב אירופה הסמוכות. התחנה, באותה תקופה בעלת שני רציפים וארבע מסילות בלבד, התמודדה עם העומס בהצלחה יתרה. הפופולריות של התחנה צנחה לאחר שנת 2006 כשרוב הרכבות המהירות החלו לעבור דרך התחנה ללא עצירה בדרך לתחנת הרכבת המרכזית של העיר.

## בתרבות
* בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 הייתה תחנת הרכבת גן החיות מוקד סמים וזנות קטינים שהתמכרו להרואין, והיא ידועה כמקום ההתרחשות המרכזי באוטוביוגרפיה שיצאה לאור בשנת 1978 בשם "אנחנו הילדים מתחנת הרכבת גן החיות" (*Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*) ומגוללת את סיפורה של כריסטיאנה פלשרינו (כריסטיאנה פ.) והתמודדותה עם ההתמכרות להרואין. הספר הפך לרב-מכר בגרמניה ובעולם, ובשנת 1981 הוא עובד לסרט קולנוע.

* השיר "Zoo Station" של להקת U2 נכתב בהשפעת התחנה, בתקופה שהלהקה שהתה בברלין לרגל הקלטת חלקו הראשון של אלבומם השביעי "Achtung Baby".

## גלריה

Berlin-Charlottenburg_Postkarte_074.jpg|תחנת הרכבת ברלין גן החיות בשנת 1900
Berlin-_U-Bahnhof_Zoologischer_Garten-_U_2-_Bahnsteig-_Richtung_Ruhleben_7.8.2010.jpg|רציפי קו U2 בתחנת הרכבת התחתית
Jebensstraße, rear entrance of Bahnhof Zoo, Berlin. II.jpg|הכניסה העורפית לתחנה, רחוב יבנסשטראסה, 2017


## ראו גם
* תחנת הרכבת ירושלים – גן החיות התנ"כי

## קישורים חיצוניים

* 

גן החיות, ברלין
קטגוריה:שרלוטנבורג-וילמרסדורף: מבנים
אליעזר יבלון

**אליעזר (אלי) יבלון** (1951 – 9 בדצמבר 2016) היה עורך דין ומנכ"ל משרד הרווחה והשירותים החברתיים מיולי 2015 עד לפטירתו.

## ביוגרפיה
יבלון נולד בבית דגן לאפרים ולאה (לבית אנגלשטיין) יבלון. בצעירותו עברה המשפחה לראשון-לציון. בעל תואר ראשון במדע המדינה וקרימינולוגיה ותואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. היה עורך דין ומגשר מוסמך מטעם לשכת עורכי הדין. לאורך השנים כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשייה האווירית לישראל, בהם עוזר מנהל חטכ"א (חטיבת כלי טיס אזרחי), מ"מ מנהל מפעל מכלולים, מ"מ מנהל מפעל מתא ירושלים, ומנכ"ל שא"ל.

יבלון כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון במשך למעלה מ-25 שנים ומילא מגוון תפקידים לאורך השנים ובהם חבר ועדת כספים, מחזיק תיק חינוך ממלכתי דתי, יו"ר ועדת ביקורת עירונית, מחזיק תיק תרבות תורנית וחבר ועדת בניין עיר. בשנים האחרונות שימש כחבר דירקטוריון תאגיד המים "מניב".

בצעירותו היה יבלון שחקן כדורסל, ובשנים 1975–1982 היה שחקן קבוצת אליצור ת"א בליגת העל בכדורסל וקלע 1163 נקודות במשחקיו בשנים אלו. הוא שיחק בנבחרת חיל האוויר וייצג את ישראל בתחרויות כדורסל בחו"ל.

יבלון היה נשוי ואב לשלושה. נפטר מדום לב ב-9 בדצמבר 2016.

## קישורים חיצוניים
* עו"ד אליעזר יבלון, המנהל הכללי, באתר משרד הרווחה והשירותים החברתיים
* ישיבה לזכרו של מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מר אליעזר יבלון ז"ל, כנסת פתוחה, 20.12.2016

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:חברי מועצת העיר ראשון לציון
קטגוריה:מנכ"לי משרד הרווחה והשירותים החברתיים
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:פעילי הבית היהודי
קטגוריה:בית דגן: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
סקרנביץ

**סקרנביץ** (בפולנית: **Skierniewice**, סקיירנייביצה; ביידיש: **סקערניעוויץ**) היא עיר מחוז בפרובינציית לודז' בפולין, בין ורשה ולודז'.

## תולדות היישוב
סקרנביץ נזכרת לראשונה בשנת 1359, ובשנת 1457 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לפולין.

בשנת 1845 חוברה העיר למסילת הברזל בקו ורשה-וינה, ובשנת 1867 הפכה לעיר מחוז.

## יהודי סקרנביץ
ממוזער|בית קברות יהודי בסקרנביץ.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,300 יהודים, כחמישית מתושביה, והיא היוותה מרכז חסידי חשוב, בעיקר של חסידות סקרנביץ. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו במעשי שוד של יהודיה, ובסוף החודש העלו באש את בית הכנסת הגדול בעיר ואת בית המדרש בה. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים, ובד בבד, נחטפו יהודיה לעבודות כפייה.

באוקטובר 1940 רוכזו כ-7,000 יהודי העיר בגטו שהוקם באזור הרוס בה, אליו הובאו בהמשך אלפי פליטים יהודים נוספים. בינואר 1941 ננעלו שערי גטו סקרנביץ, ובהמשך החודש גורשו יושביו לגטו ורשה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
קלאוס אאוגנטאלר

**קלאוס אאוגנטאלר** (בגרמנית: **Klaus Augenthaler,** נולד ב-26 בספטמבר 1957 בפירסטנצל שבבוואריה, מערב גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן בהווה. אאוגנטאלר שיחק במשך כל הקריירה שלו בבאיירן מינכן מליגת הבונדסליגה. על אף ששיחק בעמדות ההגנה, גם הרבה להבקיע שערים. אאוגנטאלר זכה עם נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1990. 
אאוגנטאלר חבר בהיכל התהילה של באיירן מינכן, וידוע כאחד השחקנים הגדולים שלה בכל הזמנים.

## קריירה כשחקן
### באיירן מינכן
אאוגנטאלר שיחק בבאיירן מינכן כבלם, מגן וליברו, וזכה עמה בשבע אליפויות הבונדסליגה ובשלושה גביעים. בזירה האירופית, השתתף במשחק ההפסד של באיירן מינכן לאסטון וילה בגמר גביע אירופה לאלופות 1982, אך נעדר ממשחק ההפסד בגמר גביע אירופה לאלופות 1987 עקב השעיה. 
אאוגנטאלר שימש כקפטן הקבוצה החל משנת 1984 ועד לפרישה.

לאאוגנטאלר 404 הופעות במדי באיירן מינכן, נתון הממקם אותו, נכון לשנת 2015, במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים.

### נבחרת גרמניה המערבית
לאאוגנטאלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. הוא לקח חלק חשוב בזכייתה של גרמניה במונדיאל 1990, ואילו במונדיאל 1986 היה בסגל אך מיעט לשחק.

## קריירה כמאמן
אאוגנטאלר שימש בתפקידי אימון שונים בבאיירן מינכן מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל. תחילה בקבוצת הנוער, ואחר כך כעוזר מאמן. בשנת 1997 עבר לקבוצת גראצר א.ק. מאוסטריה, שם אימן במשך שלוש שנים, אותה הוביל פעמיים למקום השלישי בליגת הבונדסליגה האוסטרית.

בפגרת החורף של עונת 1999-2000 עזב את גראצר וחתם בנירנברג, אותה העלה כבר באותה עונה לליגת הבונדסליגה. באפריל בעונת 2003, פוטר אאוגנטאלר מנירנברג עקב כישלונה ומיקומה בתחתית. כבר באותה עונה עבר לאמן את באייר לברקוזן וסייע לה להינצל מירידת ליגה, ואילו נירנברג ירדה לליגת המשנה. אאוגנטאלר נשאר בלברקוזן עד לפיטוריו בספטמבר 2005. בהמשך אותה עונה עבר לוולפסבורג, בה נשאר כעונה וחצי.

לאחר הפסקה של מספר שנים, אימן באונטרהאכינג למשך עונה וחצי, ובהמשך דחה הצעות לאימון הנבחרות הלאומיות של  ו.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (7): 1979/80, 1980/81, 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1989/90
* הגביע הגרמני (3): 1981/82, 1983/84, 1985/86
* הסופר קאפ הגרמני (3): 1982, 1987, 1990

עם נבחרת גרמניה המערבית:
* מונדיאל 1990

## קישורים חיצוניים

* קלאוס אאוגנטאלר בהיכל התהילה של באיירן מינכן

 

קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמני וולפסבורג
קטגוריה:מאמני באייר לברקוזן
קטגוריה:מאמני נירנברג
קטגוריה:מאמני אונטרהאכינג
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1957
אוסף האמנות המנודה והגולמית

**אוסף האמנות המנודה והגולמית** (בצרפתית: **Collection de l'art brut**) הוא מוזיאון, המציג ציורים, צילומים ופסלים, של אמנים חסרי קשרים עם הממסד ושכמעט ואינם מתחשבים במסורת ובתרבות אמנותית כל שהיא. רבים מהיוצרים המציגים שם את יצירותיהם הם אסירים, מאושפזים כרוניים או אנשים עריריים.

המוזיאון ממוקם בטירת שנבנתה במאה השמונה עשרה.  "בוליה" (Beaulieu), בעיר לוזאן שקנטון וו, בשווייץ. 

המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1976, אולם, יוזם ההקמה, ז'אן דבופט (Jean Dubuffet) החל בקניית מייצגים עבור המוזיאון עוד בשנת 1945. המוזיאון מציג לקהל כ-700 מיצגים ומחסניו מכילים עשרות אלפי מיצגים נוספים. 

המוזיאון מחזיק חלק גדול מאוסף פריטיו במחסנים, כדי שהוא יוכל לארגן לעצמו, ממחסניו, תערוכות מתחלפות לפי נושאים. כך הוא יכול, כמו כל מוזיאון, להציג תערוכות מתחלפות לצד תערוכות קבועות וזאת למרות ייחודיות סוג מיצגיו. המוזיאון גם משאיל מתוך מחסניו מייצגים לגורמי חוץ. חלק מהמיצגים שבמחסנים מופיעים באינדקס הממוחשב של המוזיאון.

## ראו גם
*המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו

## קישורים חיצוניים
 
* 

קטגוריה:לוזאן: מוזיאונים
קטגוריה:שווייץ: מוזיאונים לאמנות
פרנסיס קוקלן

**פרנסיס קוקלן** (בצרפתית: **Francis Coquelin**; נולד ב-13 במאי 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בנאנט.

## קריירה
קוקלן הצטרף לארסנל בשנת 2008 לאחר תקופת ניסיון מוצלחת במועדון.

בשנתיים הראשונות שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.

בעונת 2010/2011 הושאל ללוריאן מהליגה הצרפתית.

בעונת 2011/2012 חזר לארסנל. ערך את הופעת הבכורה בליגה בתבוסה 2–8 למנצ'סטר יונייטד. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך בהפסד 1–3 לאולימפיאקוס. באותה עונה, חתם על חוזה ארוך טווח לאחר שהפגין יכולת גבוהה ויכולת לשחק במספר עמדות.

בעונת 2012/2013 שיחק בארסנל. ערך את הופעת הבכורה של אותה עונה בניצחון 1–6 על סאות'המפטון. בישל שער לאוליבייה ז'ירו בניצחון 1–7 על בלקברן רוברס.

בעונת 2013/2014 הושאל לפרייבורג מהבונדסליגה, שם כבש את שערו הראשון בניצחון 1–2 על סלובן ליברץ. בעונת 2014/2015 הושאל לקבוצת צ'רלטון אתלטיק עד לחודש דצמבר. עקב ריבוי פציעות בסגל ארסנל, הוחזר קוקלן בדצמבר מתקופת ההשאלה. בעונה זו הפגין יכולת גבוהה, ביסס את מעמדו בהרכב הפותח של ארסנל ונחשב לאחד מהקשרים ההגנתיים הטובים בליגה. בסיום אותה עונה זכה עם ארסנל בגביע ה-FA.

ב-11 בינואר 2018 חתם לארבע שנים וחצי בולנסיה. ב-12 באוגוסט 2020 חתם לארבע שנים בויאריאל.

ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את קבוצת מנצ'סטר יונייטד.

ב-31 בינואר 2025 חתם בנאנט.

## סגנון משחק
קוקלן שחקן מגוון שיכול לתפקד במספר עמדות. משחק בדרך כלל בתור קשר אחורי אך יכול לשחק גם כמגן. בעל יכולת הגנתית גבוהה, קוקלן מרבה לתקל ולחטוף כדורים. בחודש דצמבר 2014 היה מדורג במקום הראשון בליגה במספר חטיפות ובמקום השני במספר תיקולים לאחר פבלו סבאלטה.

## נבחרת לאומית
קוקלן הופיע בנבחרות הצעירות של צרפת עד גיל 21 והיה משחקניה הבולטים של נבחרת צרפת באליפות העולם עד גיל 19 בשנת 2010.

## תארים

; ויאריאל
* הליגה האירופית: 2020/2021

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:לאוואל: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני לוריאן
קטגוריה:כדורגלני פרייבורג
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:כדורגלני נאנט
קטגוריה:ספורטאים צרפתים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בספרד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1991
שחקן החודש בליגת העל

**שחקן החודש בליגת העל** הוא פרס כדורגל המוענק מדי חודש לשחקן המצטיין בליגת העל בכדורגל. הזוכה בפרס נקבע על ידי הצבעה הנערכת בעמוד הפייסבוק של מנהלת הליגות לכדורגל, ובעבר נערכה באתר וואלה ובאתר ONE. השחקן שקיבל את מספר הקולות הגבוה ביותר זוכה בפרס.

הפרס חולק על ידי המנהלת החל מדצמבר 2014, והזוכה הראשון היה ערן זהבי, כדורגלן מכבי תל אביב. שיאן הזכיות הוא ניקיטה רוקאביצה עם חמש זכיות, כמו כן הוא ואלירן עטר הם שני השחקנים היחידים שזכו בתואר פעמיים ברצף.

## הזוכים בפרס
### [[עונת 2014/2015 בליגת העל בכדורגל|עונת 2014/2015]]

### [[עונת 2015/2016 בליגת העל בכדורגל|עונת 2015/2016]]

### [[עונת 2016/2017 בליגת העל בכדורגל|עונת 2016/2017]]

### [[עונת 2017/2018 בליגת העל בכדורגל|עונת 2017/2018]]

### [[עונת 2018/2019 בליגת העל בכדורגל|עונת 2018/2019]]

### [[עונת 2019/2020 בליגת העל בכדורגל|עונת 2019/2020]]

### [[עונת 2020/2021 בליגת העל בכדורגל|עונת 2020/2021]]

### [[עונת 2021/2022 בליגת העל בכדורגל|עונת 2021/2022]]

### [[עונת 2022/2023 בליגת העל בכדורגל|עונת 2022/2023]]

### [[עונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל|עונת 2023/2024]]

### [[עונת 2024/2025 בליגת העל בכדורגל|עונת 2024/2025]]

### [[עונת 2025/2026 בליגת העל בכדורגל|עונת 2025/2026]]

## שיאני הזכיות
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר זה:

#### לפי מועדון

## ראו גם
* שחקן השבוע בליגת העל

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגת העל בכדורגל
קטגוריה:פרסי ספורט ישראליים
מפרץ איסה

**מִפְרַץ אִיסֶה** (ביפנית: **伊勢湾**) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן, השוכן בשפכם של שלושת נהרות קיסו, בין מחוז מיאה למחוז אאיצ'י. המפרץ נקרא על שם העיר איסה השוכנת לחופו.

עומקו הממוצע של המפרץ הוא 19.5 מ', כאשר העומק המקסימלי שלו הוא 30 מ'. רוחבו של פתח המפרץ הוא 9 ק"מ, והוא מחובר למפרץ מיקאווה הקטן ממנו באמצעות שתי תעלות: נקיאמה ומורוסאקי. המפרץ מתחבר לאוקיינוס השקט דרך תעלת אירקו, שעומקה נע בין 50 ל-100 מ'.

## היסטוריה וסביבה

סביב מפרץ איסה התפתחה כלכלה של דיג, חוות פנינים, גידול אורז ותעשייה. נמל נגויה, הנמצא בחופו הצפוני של המפרץ, הוא נמל המסחר הגדול ביפן. על אי מלאכותי במפרץ הוקם ב-2005 נמל התעופה הבינלאומי צ'ובו סנטרייר.

לאחר מלחמת העולם השנייה תרם מפרץ איסה רבות לשיקומה המהיר של הכלכלה היפנית. אולם התרחבות מהירה זו הביאה עמה נזקים של זיהום, אשר השפיע על איכות המים, ויצירת מטמנות, שהפחיתו את מספר אדמות הגאות, אזורי גידול האצות ואזורים נוספים שהיו חיוניים לשמירת בית הגידול של הפלורה והפאונה המקומית. קירות ים שנבנו להגנה על האוכלוסייה האנושית, במיוחד לאחר הטייפון שפקד את אזור המפרץ בשנת 1959, ניתקו עוד ועוד אזורים מן הים הפתוח.

למפרץ איסה שלושה קווי העתק פעילים עם רעידות אדמה: העתק מפרץ איסה, העתק סוזוקה-אוקי והעתק שירוקו-נומה.

## טייפון מפרץ איסה
ב-26 בספטמבר 1959 פקד טייפון את אזור מפרץ איסה וגרם להרס רב. 5,041 איש נהרגו או הוכרזו נעדרים, 38,921 נפצעו וכ-150,000 בתים נהרסו חלקית או לחלוטין. הנזק שהביא טייפון זה נאמד במעל 500 מיליארד ין. זוהי סופת הטייפון ההרסנית ביותר שנרשמה ביפן.

## קישורים חיצוניים

איסה
קטגוריה:צ'ובו
ג'ולייט אוברי

**ג'ולייט אוברי** (באנגלית: **Juliet Aubrey**; נולדה ב-17 בדצמבר 1966) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא קיבלה שבחים על הופעותיה בתפקיד דורות'יאה בסדרת הטלוויזיה "מידלמארץ'" ובתפקיד הלן קאטר בסדרת המדע בדיוני הבריטית "בראשית".

## ביוגרפיה
אוברי נולדה בעיר פליט שבמחוז המפשייר, בתם של ד"ר רולנד וסילביה אוברי. היא ממוצא ולשי ואנגלי. ב-1984 התחילה ללמוד לימודים קלאסיים וארכאולוגיה בקינגס קולג' לונדון. באותה עת גברה אהבתה למשחק, ובמהלך שנה ששהתה במסגרת הלימודים באיטליה הצטרפה ללהקת תיאטרון נודדת, והחליטה להרשם לבית ספר למשחק כשתחזור לאנגליה. היא למדה שלוש שנים בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".

עבודתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד מירנדה במחזה "הסערה" עם "אוקספורד סטייג' קומפני". תפקיד ראשון בקולנוע קיבלה בסרטו של הבמאי האיטלקי רוברטו פאנצה  בסרט "Look to the Sky" לצדו של ז'אן-יוגו אנגלד . הסרט הופק על ידי אלדה פרי, והעלילה מתרחשת בתקופת השואה. על תפקידה כהאנה זכתה אוברי בפרס דויד דונטלי לשחקנית הטובה ביותר.
אחר כך לוהקה אוברי לתפקיד הראשי, דורותיאה ברוק, בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC עיבוד לרומן "מידלמארץ'" מאת ג'ורג' אליוט, לצדו של רופוס סוול. על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר, וכן זכתה פרס "Broadcasting Press Guild" לשחקנית הטובה ביותר.

היא הצטרפה ללהקת התיאטרון סרייבו של האריס פסוביץ' , והופיעה בהצגות אחדות עם הלהקה. בהמשך הקריירה שלה המשיכה להופיע בתיאטרון במחזה "Summerfolk" של טרוור נאן ובמחזה "איבנוב" של קאתי מיטשל בתיאטרון הלאומי. היא השתתפה במחזה "An Oak Tree" בתיאטרון סוהו, וכן במחזות "שלוש אחיות", "הלילה השנים עשר" ו-"The Collection" עבור כריס וייט.
אחר כך ליהק אותה הבמאי מייקל וינטרבוטום לסרטו "לא אוהב אותך" (Go Now) לצדם של רוברט קרלייל וג'יימס נסביט.

בהמשך שיחקה אוברי בסרטי קולנוע כמו "ברוכים הבאים לסרייבו" של וינטרבוטום, "Food of Love" של סטיבן פוליאקוף, עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים האירופי של לה בואל (La Baule), סרטו של פאאנזה "The Lost Lover", הסרט "Time to Love" של ג'קומו קמפיוטי, הסרט "אייריס וג'ון" של ריצ'רד אייר, "הגנן המסור" של פרננדו מאירלס וכן "סטיל קרייזי" של בריאן גיבסון. עוד השתתפה בסרט "Caught in the Act" וב-"Super Eruption".

בטלוויזיה הופיעה בסדרת הדרמה "המלכה הלבנה", בסדרה "צדק פלילי", בסדרה הבלשית "ורה", בסדרת הדרמה "ניצודה" ובמיני-סדרה שזכתה לשבחים "חמש בנות".

ב-2014 גילמה אוברי את ג'וי דנג'רפילד בעונה השנייה של הסדרה " The Village".

בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ייסון אייזקס, בנג'מין בראט, ודיאן קרוגר.

### חיים אישיים
ב-2001 התחתנה אוברי עם סטיב ריצ'י, אותו פגשה במהלך צילומי סרט בניוקאסל. לבני הזוג יש שתי בנות בליית' ולולה-בלו.

אוברי היא שגרירה של ארגון "Women for Women International", העוזר לשקם את חייהן של נשים ניצולות מלחמה. כמו כן היא פועלת להעלאת המודעות בנושא אלימות נגד נשים.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1966
הרי אואו

**הָרֵי אוֹאוּ** (ביפנית: **奥羽山脈**) הם רכס הרים בחבל טוהוקו שבאי הונשו ביפן. זהו רכס ההרים הארוך ביותר במדינה, המשתרע לאורך 500 ק"מ דרומה, מחצי האי נצודומרי שבמחוז אאומורי עד להרי נאסו בגבולו הצפוני של חבל קאנטו. למרות אורכו, רכס זה צר, ורוחבו 35 ק"מ. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר איוואטה שגובה פסגתו הוא 2,038 מ'.

הרי אואו החלו להיווצר בתקופת הפליוקן. הם יושבים באמצעה של הקשת הפנימית של הקשת היפנית הצפון-מזרחית. זוהי תוצאה של הפחתת הלוח הפסיפי תחת הלוח הצפון-אמריקאי. שרשרת של הרי געש רביעוניים לאורך הרכס יוצרים את החזית הגעשית שלו.

## קישורים חיצוניים

* 

אואו
קטגוריה:מחוז פוקושימה
חן דילמוני

**חן דילמוני** (נולד ב-7 במאי 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

## קריירה
דילמוני התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, וב-2 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-8 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל עכו. בקיץ  הושאל להכח עמידר רמת גן, במדיה שותף רק בשני משחקים במסגרת גביע הטוטו. בקיץ  חתם בבית"ר תל אביב רמלה. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 9 הופעות בליגה, אך בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב קבוע וערך 28 הופעות בליגה הלאומית.

לקראת עונת 2013/2014 הצטרף לעירוני קריית שמונה, ולאחר שפתח את העונה על הספסל ערך ב-30 בנובמבר 2013 את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2–2 נגד הפועל תל אביב. בהמשך הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-26 באפריל 2014 בישל לדויד מנגה את שער הניצחון נגד הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע המדינה, בו זכה עם הקבוצה בתום העונה לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על מכבי נתניה. בעונת 2014/2015 איבד את מקומו בהרכב לטוברנו פינאס, אך בסיום העונה עזב פינאס את המועדון ודילמוני חזר להרכב הקבוצה בתחילת עונת 2015/2016.

ב-2 בפברואר 2016 הצטרף דילמוני להפועל כפר סבא בהשאלה, ולקראת עונת 2016/2017 האריך את חוזהו במועדון. ב-30 בינואר 2017 חתם בבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-1 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 לעירוני קריית שמונה במשחק הגומלין בשלב רבע גמר גביע המדינה, ובליגה ערך שמונה הופעות עד תום העונה. בעונת 2017/2018 שותף בשבעה משחקי ליגה.

ב-25 ביוני 2018 חתם דילמוני לשנתיים בהפועל חיפה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך במשחק בו זכתה הקבוצה בתואר אלוף האלופים מול הפועל באר שבע.

ב-16 באוקטובר 2019 חתם דילמוני בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.

ב-12 בפברואר 2020, דילמוני חתם במכבי הרצליה מליגה א'.

## תארים
;עירוני קריית שמונה
*גביע המדינה: 2013/2014

;הפועל חיפה
*אלוף האלופים: 2018

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הכח עמידר רמת גן
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב רמלה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עפולה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:רמת גן: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
מידאזולאם

**מידאזולאם** (**Midazolam**, מוכרת גם בשם **דורמיקום**) היא תרופת הרגעה ממשפחה הבנזודיאזפינים. התרופה משמשת להרדמה, הרגעה פרוצדורלית , בעיות שינה, ותסיסה קשה. ניתן לתת את התרופה דרך הפה, בהזרקה לשריר, בריסוס לתוך האף, או ברירית הלחי. כאשר היא ניתנת דרך הוריד, היא מתחילה להשפיע בדרך כלל תוך חמש דקות, וכאשר היא מוזרקת לשריר - כחמש עשרה דקות. השפעתה נמשכת בין שעה לשש שעות. התרופה משמשת במדינות מסוימות בארצות הברית לצורך סדציה במהלך הוצאות להורג.

## התוויות נגד
התרופה אסורה לנשים בהריון בעיקר בשליש השלישי. התרופה אסורה בהנקה. בגיל מבוגר גובר הסיכון להופעתן של תופעות לוואי וזאת בגלל פינוי וסילוק איטיים של התרופה מהגוף.

אין לטפל במידאזולאם בחולים המכורים לסמים או אלכוהול. אותו איסור חל על חולים עם הפרעות פסיכיאטריות נלוות. אין לתת מידאזולאם לחולים עם רגישות לתרופות בנזודיאזפיניות, לסובלים מפגיעות ראש, מלחץ דם נמוך ומגלאוקומה צרת זווית.

## תופעות לוואי
תופעת לוואי נפוצה היא אובדן זיכרון. התרופה עלולה לגרום לדיכאון ולתופעות פרדוקסליות המתבטאות בהתנהגות תוקפנית או החרפה של התכווצויות בעיקר אצל ילדים ומבוגרים מעל גיל 65. כמו כן, התרופה יכולה לגרום לדיכוי נשימה משמעותי, בעיקר במינון יתר של התרופה.

## פרמקוקינטיקה
מידאזולאם הוא בנזודיאזפין בעל פעילות קצרת טווח במבוגרים עם מחצית חיים של 1–4 שעות; עם זאת, בקשישים, כמו גם ילדים ובני נוער צעירים, מחצית החיים ארוכים יותר. מידאזולאם, כמו שאר התרופות ממשפחת הבנזודאזפינים, עובדת על מערכת העצבים המרכזית, ובעיקר על קולטנים של הנוירוטרנסמיטור הנפוץ GABA. השפעה על הקולטנים הללו היא האחראית להשפעה המרגיעה של התרופות.

## קישורים חיצוניים

* מידאזולאם באתר פסיכיאטריה

קטגוריה:בנזודיאזפינים
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי