open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
איכנוטקסון

[ממוזער|האיכנוגנוס ''Thalassinoides'': [מאובן מאורה שהפיקו סרטנים מתקפות היורה התיכונה, המכתש הקטן, דרום ישראל]]
**איכנוטקסון** (באנגלית: **ichnotaxon**; ברבים **איכנוטקסה**) הוא "טקסון המבוסס על פעולתו המאובנת של אורגניזם", כלומר המקבילה הלא-אנושית של חפץ. מקור השם איכנוטקסון הוא שילוב של יוונית עתיקה ואנגלית: ביוונית עתיקה, ἴχνος, ובתעתיק לועזי íchnos, משמעותו "מסלול". באנגלית táxis משמעותו "סדר". מילה זו נגזרת בעצמה מיוונית עתיקה - τάξις.

איכנוטקסה הם שמות המשמשים לזיהוי והבחנה בין מאובני עקבות ייחודיים מבחינה מורפולוגית. מאובני עקבות הם רישומי מאובנים של תנועה של בעלי חיים, ולא של צורות החיים עצמן - למשל חפירה או עקבות. איכנולוגים, חוקרים של מאובני עקבות, מדרגים אותם לפי סוגים ומינים, בדומה לאורגניזמים בטקסונומיה של לינאוס. אלה ידועים כ**איכנוגנרה** ו**איכנומינים**, בהתאמה. המילים "Ichnogenus" ו-"ichnospecies" מקוצרות בדרך כלל כ-"igen" ו-"isp". יש לכתוב את השמות הבינומיים (השמות המדעיים) של האיכנו-מינים והסוגים שלהם באותיות נטויות.

רוב החוקרים מסווגים מאובני עקבות רק לפי דרגת האיכנוגנוס, בהתבסס על מאובני עקבות שדומים זה לזה במורפולוגיה אך יש ביניהם הבדלים דקים. מחברים מסוימים בנו היררכיות מפורטות עד לסדרת-על של איכנו-סופר (ichnosuperclass), תוך הכרה בפרטים עדינים, כדי לזהות את סדרת-העל איכנוסופר ואת תת-מחלקת האיכנו, אך ניסיונות כאלה שנויים במחלוקת.

## שִׁיוּם (מתן שמות)
בשל האופי הכאוטי של סיווג מאובני עקבות (Trace fossil classification) , מספר איכנוגנרות נושאות שמות המקושרים בדרך כלל למאובני גוף של בעלי חיים או מאובני צמחים. לדוגמה, איכנוגנרה רבים נקראים עם הסיומת *-phycus* עקב זיהוי שגוי כאצות.

אדוארד היצ'קוק היה הראשון שהשתמש בסיומת *-ichnus* הנפוצה כיום, הוא עשה זאת בשנת 1858, כשכינה את מאובן העקבות *Cochlichnus*.

## היסטוריה
בשל הקושי לסווג את המאובנים, נעשו מספר ניסיונות לאכוף עקביות בשמותיהם של המאובנים.

המהדורה הראשונה של הקוד הבינלאומי למינוח זואולוגי, שפורסמה בשנת 1961, קבעה כי שמות של טקסונים שפורסמו לאחר 1930 צריכים להיות "מלווים בהצהרה המתיימרת לתת תווים המבדילים את הטקסון". כתוצאה מכך, שמותיהם של רוב המינים של מאובני עקבות שפורסמו לאחר 1930 לא היו זמינים תחת הקוד. הגבלה זו הוסרה עבור האיכנוטקסה במהדורה השלישית של הקוד, שפורסמה בשנת 1985.

## קישורים חיצוניים
* הערות על טיוטת ההצעה לתיקון הקוד בנוגע למאובני עקבות
* עקבות מאובנים - קטלוג אוניברסיטת קנזס של איכנוטקסה

## הערות שוליים

קטגוריה:מיון עולם הטבע
קטגוריה:מאובנים
אוטיס (חברה)

**אוטיס** (באנגלית: **OTIS**) היא חברה אמריקאית גדולה וידועה המתמחה בייצור, התקנה ושירות של מעליות ודרגנועים. 

החברה נוסדה בשנת 1853 והיא נחשבת לחברה המובילה בעולם בתחום זה. אוטיס פועלת ביותר מ-200 מדינות וטריטוריות, ומעליותיה מותקנות במבנים אייקוניים רבים ברחבי העולם.

## היסטוריה
בשנת 1852 המציא אלישע אוטיס, שעל שמו נקראת החברה, מכשיר בטיחותי המונע ממעליות ליפול במקרה של קריעת הכבל המושך אותה. הדגמה פומבית שערך ביריד העולמי של ניו יורק ב-1853  קנתה לאוטיס מוניטין והניחה את היסוד לתעשיית המעליות המודרנית. בשנים שלאחר מכן פיתחה החברה חידושים חשובים: ב-1925 הציגה את המעלית האוטומטית הראשונה, וב-1931 התקינה את המעלית הדו-קומתית הראשונה בעולם, בפיין סטריט 70 שבניו יורק.

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 פיתחה מערכת בקרה חכמה בשם "Autotronic". בשנת 1965 פתחה החברה מפעל גדול בבלומינגטון שבאינדיאנה. בשנת 1976 נרכשה החברה על ידי התאגיד יונייטד טכנולוג'יס, והפכה לחברה בת. בשנת 1977 הושקה מערכת "Elevonic", שהציגה שליטה דיגיטלית מלאה המבוססת על מיקרו-מעבד. בשנת 1981 נסגר המפעל ההיסטורי של החברה ביונקרס. החברה החלה להשקיע באיסוף נתוני שימוש ובקרה מרחוק באמצעות מערכת REM.

בשנת 1997 רכשה את חברת "Evans Lifts" הבריטית ואת "CemcoLift" האמריקאית. מרכז שירות הלקוחות שלה בממלכה המאוחדת ממוקם גם בהווה במבנה ההיסטורי של "Evans Lifts" בעיר לסטר.

ב-2011 רכשה את חברת "Marshall Elevator". פעילות הייצור רוכזה בקרוליינה הדרומית, ומפעלי החברה בנוגאלס ובבלומינגטון נסגרו. בשנת 2013 זכתה בחוזה הגדול בתולדותיה לספק מעליות ודרגנועים למערכת המטרו של היידראבאד שבהודו (670 יחידות). שנה קודם לכן זכתה בחוזה לאספקת 349 מעליות למטרו של האנגג'ואו.

ב-2018 הותקנה המעלית הדו-קומתית הארוכה בעולם במגדל העולם לוטה שבסיאול על ידי Otis Korea. המעלית נושאת עד 54 נוסעים מהקומה השנייה לקומה ה-121 בדקה אחת בלבד. בנובמבר אותה שנה הוכרז על הפיכתה של אוטיס לחברה עצמאית עם התפצלותה מיונייטד טכנולוג'יס.

ב-2022 מכרה אוטיס את עסקיה ברוסיה לקבוצת ההחזקות המקומית "S8", אשר פתחה קו ייצור חדש והחלה לשווק את המוצרים תחת המותג המקומי "Meteor Lift".

## פעילות בישראל
בשנת 1945, אלקטרה היא חברה ישראלית שיוצר מעליות ודרגנועים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעליות
קטגוריה:חברות אמריקאיות
מספר אישי 7.10.23

**מספר אישי 7.10.23** הוא ספר אוטוביוגרפי מאת אלקנה כהן, קצין קומנדו במילואים, המתאר את חוויותיו במהלך 87 ימי לחימה ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל לאחר מתקפת חמאס ב-7 באוקטובר 2023. הספר יצא לאור בשנת 2024 בהוצאת סלע מאיר. הספר נערך והופק בפרק זמן קצר במיוחד. כהן פרסם פוסט ברשתות החברתיות שבו ביקש סיוע בהוצאת הכתבים. העורך הראשי של הוצאת סלע מאיר, קרא את כתב היד במהלך לילה אחד והחליט להוציא את הספר לאור על חשבון ההוצאה.

## רקע
כהן, יליד 1997, גדל בירושלים ובירוחם, שירת ביחידות שלדג ודובדבן ושימש קצין ומפקד צוות לוחמים. במהלך שנותיו הראשונות סבל מדיסלקסיה ודיסגרפיה חריפה שהקשו עליו בכתיבה, אולם עם השנים הפך למאמן כושר ולמרצה. בבוקר 7 באוקטובר שהה בבית חמיו ברעננה, שם שמע על האירועים בדרום. לאחר גיוס חירום מיידי, הצטרף לצוות לוחמים בחטיבת הקומנדו ולקח חלק בין היתר בכיבוש בית הספר בבית חאנון, בפיצוץ פירים בבית לאהיא ובחשיפת מודיעין בג'באליה.

## תוכן
בתוך הלחימה המתמשכת החל כהן לכתוב יומן אישי במחברות שמצא בשטח. הכתיבה שימשה עבורו אמצעי לעיבוד החוויות הקשות ולהתמודדות עם האובדן והשחיקה. בספר מתוארת שגרת הקרב המורכבת: עימותים עם מחבלים המסתתרים בקרב אזרחים, מראות של הרס גמור ושאלות מוסריות ודתיות שהתעוררו בלב הלוחמים. כהן מפרט על הסיטואציות שבהן חיילי צה"ל נאלצו לקחת ציוד ומזון מחנויות נטושות בעזה לצורך הישרדות, על המאבק לשמור על צלם אנוש, על האחווה שנוצרה בין הלוחמים ועל האתגרים הנפשיים בשובם מהמערכה.

הוא מתאר את הלחימה כמרחב שבו הפחד, הכאב, השליחות והעייפות מתערבבים. בספר שולבו גם תיאורים אישיים על שיחות נפש עם חברים לנשק, על געגוע הביתה ועל תחושת השליחות להחזיר את החטופים בשלום.

## ראו גם
* חטוף
* יום אחד באוקטובר

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרי הוצאת סלע מאיר
מאובן מאורה

[ממוזער|מאובן מאורה של בונה ''[פלאוקסטור*]]
*'מאובני מאורות** (ב[[אנגלית]]: **Burrow fossils*') או מאובני מחילות הם שרידים של [[מחילה (זואולוגיה)|מחילות]] – חורים או מנהרות שנחפרו בקרקע או בקרקעית הים על ידי [[בעלי חיים]] כדי ליצור מרחב מתאים למגורים, מקלט זמני, או כתוצר לוואי של תנועה שנשמר בסלע. מאובני מחילות מייצגים תוצרי לוואי משומרים של התנהגות, ולא שרידים פיזיים, ולכן הם נחשבים לסוג של [[מאובן עקבות]]. סוג נפוץ אחד של מאובנים במאורה הוא *סקוליתוס (Skolithos)*, ודומים להם *טריפניטים (Trypanites)*, סוג של מחילה צרה בסלע, *אופיומורפאה (Ophiomorpha)*, מאובן עקבות סמוך לחוף, ו*דיפלוקרטריון (Diplocraterion)*, מחילה בצורת פרסה מרושתת.

== מחילות של בעלי חוליות ==
=== מחילות דגים ===
מחילות מאובנות של [[דגי ריאות]] נשמרות ברוקי פוינט (Rocky Point Member), חלק מ[[תצורת צ'ינלה]] ב[[הפארק הלאומי קניונלנדס|פארק הלאומי קניונלנדס]].

== מחילות של חסרי חוליות ==
דוגמאות למחילות של חסרי חוליות הן *Treptichnus pedum* ו[[ארניקוליטים]] מסוג *renicolites franconicus*, גם הוא מחילה בצורת פרסה מרושתת, מתת-תור ה[[אדיקר]].

== ראו גם ==
* [[מאובן עקבות]] – תיעוד מאובנים של פעילות ביולוגית של צמח או בעל חיים, אך לא השרידים השמורים של הצמח או בעל החיים עצמו.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Hunt, ReBecca K., Vincent L. Santucci and Jason Kenworthy. 2006. "A preliminary inventory of fossil fish from National Park Service units." in S.G. Lucas, J.A. Spielmann, P.M. Hester, J.P. Kenworthy, and V.L. Santucci (eds), *Fossils from Federal Lands. New Mexico Museum of Natural History and Science Bulletin'' 34, pp. 63–69.


קטגוריה:מאובנים
בג"ץ בן ישראל נגד המפקח הכללי של המשטרה

**בג"ץ בן ישראל נגד המפקח הכללי של המשטרה** הוא פסק דין של בג"ץ בו קבע הרכב בראשות מ"מ הנשיא מאיר שמגר את התנאים בהם תסייע המשטרה לעשיית דין עצמית במקרקעין על פי סעיף 18(ב) לחוק המקרקעין. פסק הדין עוסק בניסיונותיהם של דיירי בניין בערד למנוע מן העותר, עזריה בן ישראל, בן לקהילת העבריים מדימונה להיכנס לבית שהושכר לו, ובחובתה של המשטרה לסייע לו במקרה זה.

## נסיבות המקרה

העותר, עזריה בן ישראל, שכר דירה בערד למגוריו ומגורי משפחתו, בני קהילת העבריים מדימונה. הוא עזב את הדירה לתקופה קצרה על מנת לערוך בה חיטוי. כששב, מנעו השכנים בכוח את כניסתו לדירה. העותר פנה למשטרה, אך זו סירבה לעזור לו, שכן דיירי הבניין ריתכו בכוח את דלת הכניסה, והתכוננו להתנגד למשטרה בכוח. בהוראת שר המשטרה יוסף בורג הודיע מפקד מרחב הנגב לבן ישראל כי עליו לפנות לבית המשפט וכי המשטרה לא תסייע לו.

בינתיים הודיעה בעלת הבית כי הוא הפר את חוזה השכירות, וכי היא השכירה את הדירה לאחר, והוא כבר עבר להתגורר בדירה. העותר עתר לבג"ץ, אך בינתיים חלפה תקופת 30 הימים האמורה בסעיף 18 (ב) והמשטרה סירבה לסייע גם מטעם זה.

## רקע חוקי

על פי סעיף 18 (ב) לחוק המקרקעין, "תפס אדם את המקרקעין שלא כדין רשאי המחזיק בהם כדין, תוך שלושים ימים מיום התפיסה, להשתמש בכוח במידה סבירה כדי להוציאו מהם." פנייתו של העותר הייתה על מנת לממש את זכותו לעשיית דין עצמית באמצעות המשטרה.

## פסק הדין

בפסק דין הרוב, שנכתב על ידי השופט אלישע שיינבוים קובע השופט שיינבוים כי על המשטרה לסייע לעותר במקרה של תפיסת נכס על ידי פולש שלא כדין, וזאת אם הפנייה למשטרה נעשתה כשהפלישה הייתה 'טריה' ואם זכותו של העותר ברורה, כגון שהוא שוכר המחזיק בדירה על פי חוזה שכירות. כן פסק השופט שיינבוים כי הפנייה למשטרה עוצרת את מניין שלושים הימים האמורים בסעיף 18 (ב) לחוק המקרקעין וגם אם אלו חלפו לאחר מכן, עדיין זכותו של המחזיק כדין היא כי המשטרה תסייע לו אם ביצע את הפנייה הראשונית בתוך שלושים הימים. בנוגע לטענה כי העותר הפר את חוזה השכירות פסק השופט שיינבוים כי אם הייתה בעלת הבית סבורה כי העותר הפר את החוזה, היה עליה לפנות לבית המשפט בתביעה כנגד העותר, ואין בידה לקבוע בעצמה כי הפר את החוזה ולהכניס דייר חדש במקומו.

בסיכומו של דבר הורה השופט שיינבוים למשטרה לסייע לעותר להיכנס אל הדירה. לפסק דינו הסכים השופט יהודה כהן.

מ"מ הנשיא מאיר שמגר שהסכים אף הוא לפסק דינו של שיינבוים, הוסיף באשר לחובתה של המשטרה לסייע לכל הדורש סיוע -

## הערות שוליים

בן ישראל
קטגוריה:דיני קניין
קטגוריה:העבריים השחורים
קטגוריה:ערד: היסטוריה
בן ישראל
הסדנה להנדסת תודעה

**הסדנה להנדסת תודעה: 6 הדרכים של התקשורת הישראלית לעבוד עליכם** הוא ספר עיון מאת העיתונאי וחוקר התקשורת חנן עמיאור, שראה אור בהוצאת סלע מאיר בדצמבר 2020. באמצעות מאות דוגמאות מסיקור עיתונאי מאז שנות ה-90 ועד ימינו מבקש עמיאור להראות כיצד כלי-התקשורת בישראל מפעילים שש טכניקות עיקריות – משימוש מקיף במקורות אנונימיים ועד הפעלת לוחמה פסיכולוגית – כדי לעצב את תודעת הציבור ולהטות את השיח הפוליטי.

הספר מציג את הדינמיקה הפנימית של יחסי-הכוחות בין עורכים, כתבים, עמותות ומכוני מחקר, ומדגיש את תפקידם של מוסדות תקשורת ורשתות חברתיות בהפצת נרטיבים ציבוריים. לצד תיאור כרונולוגי של משברים תקשורתיים – מאירועי הסכמי אוסלו ועד עידן הרשתות – עמיאור מפרק את מנגנוני העבודה של העיתונות הישראלית ומציע דרכי התמודדות, הן רגולטוריות והן תרבותיות.

## רקע
המחבר, חנן עמיאור, הוא בוגר החוג לתקשורת ולתולדות ישראל באוניברסיטה העברית. שימש עיתונאי, יועץ תוכן וראש מערך המעקב של CAMERA בישראל. מאז 2012 הוא עומד בראש אתר פרספקטיבה, המשמש שלוחה עברית של CAMERA ועוסק בניטור ביקורתי של סיקור התקשורת הישראלית והבינלאומית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

הספר פורסם בתקופה של דיון ציבורי ער בשאלת "הטיית התקשורת", במקביל לעלייתם של כלי-תקשורת שמרניים וימניים חדשים בישראל.

## תוכן הספר
עמיאור מחלק את ניתוחו לשישה רבדים עיקריים:
# **מקורות אנונימיים**: הטענה המרכזית היא כי שימוש תדיר ב"גורם בכיר" מאפשר החדרת אג'נדה במסווה של מידע עובדתי. המחבר מונה שורה של דוגמאות בהן אנונימיות המקור שימשה לקידום נרטיב פוליטי.
# **סתימת פיות**: הספר מתאר את הדרתם של עיתונאים ודוברים המזוהים עם הימין דרך חרמות, השתקות ופסילות. מובאות דוגמאות מהמאבקים סביב ערוץ 7, ערוץ 20 (כיום ערוץ 14) וישראל היום.
# **לוחמה פסיכולוגית**: לטענת עמיאור, הדגשת כישלונות ביטחוניים והצנעת הישגים יוצרת דה-מורליזציה ואובדן אמון ציבורי. הספר מנתח את שיקולי העריכה בבחירת כותרות ותמונות.
# **שיתופי-פעולה עם ארגוני תעמולה**: מתוארת תלות גוברת בארגוני חברה אזרחית המזוהים אידאולוגית, המזרימים כתבות מוכנות למערכות החדשות.
# **אתיקה שמתיקה**: המחבר מצביע על אי-אכיפה של כללי אתיקה עיתונאית וניגודי עניינים מוסתרים, לרבות "תחקירים מוזמנים".
# **מדור הדעות של "הארץ"**: ניתוח שיטתי של ייצוג ישראל כמדינה קולוניאליסטית תוך השוואה בין המהדורות העברית והאנגלית של העיתון. הספר מסתיים בפרק "סוף-דבר" הכולל המלצות לרפורמה רגולטורית ולעידוד אוריינות תקשורתית.

## ביקורות
ענת באלינט ("הארץ") – תיארה את הספר כנגוע ב"ליקוט דובדבנים" וטענה כי הדוגמאות הסלקטיביות אינן מוכיחות קונספירציה תקשורתית כוללת. אור יזרעאלי ("סרוגים") – שיבח את חשיפת מנגנוני העיתונות אך סבר כי הספר מתעלם ממגמות פופוליזם ו"תיקון אגרסיבי" בתקשורת הימנית. יעקב אחימאיר (״ישראל היום״) – כינה את הספר "כתב אשמה חמור נגד התקשורת" החיוני להבנת מנגנוני ההטיה ופיתוח אוריינות ביקורתית. משה איפרגן ("מידה") – ציין את תרומתו של הספר לחוש הספקנות הציבורי אך תהה אם המחבר אינו מפריז בתיאור הלוחמה הפסיכולוגית. ליאת נטוביץ-קושיצקי ("השילוח") – כתבה כי הספר מאיר תופעות מדאיגות אך חסר בו ניתוח כמותי שיבהיר את שיעורן המדויק. הרב ליאור לביא (ערוץ 7) – הציג את הספר כ"פוקח עיניים", והשתמש בפרשת המרגלים מן המקרא כדי להראות שהטכניקות הללו עתיקות יומין. בנימין נתניהו כתב בחשבון הטוויטר שלו שהוא "ממליץ בחום!".

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הוצאת סלע מאיר
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרות פוליטית ישראלית
דיוקן מניה ביאליק

"**דיוקן מניה ביאליק**" הוא ציור של מניה ביאליק, אותו יצר חיים גליקסברג בשנת 1930.

את דיוקנה של מניה ביאליק, רעייתו של חיים נחמן ביאליק, יצר גליקסברג בסטודיו שלו, על פי בקשתו של ביאליק. עיקר העבודה על הציור התרחש בקיץ 1930, בעת שהמשורר יצא לנסיעה באירופה. גליקסברג בחר לצייר את מניה ישובה על כורסה, כשהיא לבושה בשמלה פשוטה בצבע חום-אדום, המעוטר בתחרה. היא מתוארת בפרופיל 3/4, כשידיה אסופות אל חיקה. על פי עדותו בספר "ביאליק יום-יום", ביקש גליקסברג לשוות למניה "טיפוס של אשה עבריה" (עמ' 18). את הציור השלים גליקסברג ב-27 בספטמבר. עם שובו של ביאליק מאירופה, נתלתה התמונה על קירות חדר העבודה של ביאליק. 

""כן זאת היא. הרבה מצאת בה. היא נאמנה מאוד, ודבר זה הצלחת למסור. הלא אני מכיר אותה יפה. היא שקטה ונאמנה. […] אקח את התמונה ואתלנה בקאבינט שלי. צר לי שלא ציירו אותה לפני שלושים שנה. הייתה אז בעלת גוף עדין מאוד ושערות יפות להפליא. "
## גלריה

2024 beit bialik 02.jpg


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורים
גידי גוב הולך לאכול

**גידי גוב הולך לאכול** הייתה סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית, בהנחיית גידי גוב, ששודרה בערוץ 8 בשנים 2000–2003. הסדרה עסקה באוכל ובמפגשים עם דמויות שונות ברחבי ישראל ובעולם, תוך התמקדות בתרבויות קולינריות מקומיות.

את התכנית ביים דני סירקין וערכו והפיקו אתי אנטה-שגב וחנוך פרבר.

## תיאור התוכנית
בכל פרק יוצא גוב לביקור במקום אחר – בישראל או בחו"ל – ומתארח אצל שפים, בעלי מסעדות, טבחים ובני קהילות שונות. הוא מתעד תהליכי הכנת מזון, טועם מנות אופייניות, ולעיתים לוקח חלק בהכנתן. חלק מהפרקים התמקדו במטבחים אתניים או אזוריים, ואחרים באירועים או מסגרות קולינריות יוצאות דופן.

גוב לא הציג עצמו כמומחה קולינרי, אלא כמתבונן סקרן. התוכנית שילבה שיחות לא פורמליות עם בעלי המקצוע, ולעיתים עסקה גם בהיבטים חברתיים, תרבותיים והיסטוריים הקשורים לאוכל.

במהלך התוכנית נסע גוב בטנדר שברולט משנת 1965 בצבע ירוק, שהיה לסמל התוכנית.

## הפקה ושידור
התוכנית הופקה ושודרה על ידי ערוץ 8 של HOT במשך שלוש עונות. אורכו של כל פרק היה כ־25 דקות. חלק מהעונות צולמו בישראל בלבד, ואחרות כללו גם פרקים שצולמו בחו"ל – בין היתר באיטליה, סין וספרד.

## ביקורת ותגובות
בזמן שידורה, התוכנית זכתה לסיקור בעיתונות הישראלית. חלק מהכתבות ציינו את סגנונה הלא־רשמי של ההנחיה ואת הגישה הנגישה לתחום הקולינריה. היו גם ביקורות שטענו כי התוכנית חוזרת על עצמה לאורך זמן, או כי קצב ההתרחשות בה איטי יחסית לפורמטים אחרים בז'אנר.

## המשך ועיבודים
לאחר סיום הסדרה, גוב השתתף במספר מיזמים טלוויזיוניים נוספים הקשורים לאוכל, בהם סדרות משותפות עם השף ישראל אהרוני. חלק מהן אימצו קווים דומים בפורמט ובגישה.
בשנת 2002 יצא לאור ספר המבוסס על הסדרה "גידי גוב הולך לאכול", אותו כתב חנוך פרבר. הספר כולל מתכונים, סיפורי אוכל וקטעים נבחרים מהתוכנית, ומציע תיעוד קולינרי וספרותי של מסעותיו של גוב ברחבי הארץ והעולם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות בישול
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2000
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:גידי גוב
צ'ארלס רייך

**צ'ארלס אלן רייך** (באנגלית: Charles Alan Reich; 20 במאי 1928 – 15 ביוני 2019) היה סופר ומשפטן יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בשל ספרו "הפיכת אמריקה לירוקה" (*The Greening of America*) (1970) בו פרש את עקרונות תרבות הנגד של שנות השישים. כן הוא ידוע במושג הקניין החדש שפיתח, המרחיב מאוד את מושג הקניין אל מעבר לחפצים ונכסים, גם לזכויות שמעניקה המדינה.

## חייו והגותו

רייך נולד בניו יורק למשפחה יהודית. אביו, קרל, היה בן למהגרים מהונגריה וגרמניה, ואמו אלינור בת למשפחה יהודית שמוצאה בפולין ובצרפת. האב היה רופא, והאם מנהלנית בבית ספר. רייך למד בבתי ספר שונים בניו יורק, והחל בלימודי התואר הראשון באוברלין קולג' אותם סניים ב-1949. הוא החל בלימודי משפטים באוניברסיטת ייל. כסטודנט למשפטים שימש כעורך בפועל של כתב העת המשפטי היוקרתי של האוניברסיטה, Yale Law Journal, בין השנים 1951–1952. בין השנים 1953 - 1954 התמחה רייך אצל שופט בית המשפט העליון בארצות הברית הוגו בלאק. לאחר מכן עבד במשך שש שנים כעורך דין במגזר הפרטי בניו יורק ובוושינגטון.

בין 1960 ל-1974 שימש רייך כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל. שם הגה את רעיון "הקניין החדש" אותו פרסם במאמר משפיע בכתב העת למשפטים של אוניברסיטת ייל ב-1964. רייך טען כי בתנאי המדינה המודרנית, קניינם של אזרחים רבים מורכב לא רק מחפצים ונכסים, אלא גם מזכויות שהם מקבלים מן המדינה, כגון רישיונות, או קצבאות. בשל כך, טען רייך, יש להרחיב את מושג ה'קניין', ולהגן על זכויות אלו כשם שאנו מגנים על זכויות הקניין המסורתיות. גישה זו אומצה על ידי בית המשפט העליון בארצות הברית בפסק דין תקדימי וחשוב, גולדברג נ' קלי {Goldberg v. Kelly) שניתן ב-1970. בין תלמידיו בשנים אלו היו ביל קלינטון, הילרי קלינטון וסמואל אליטו.

ב-1970 יצא לאור בהוצאת רנדום האוס ספרו "The Greening of America" שהיה לרב מכר עולמי. הספר, שפורסם בתחילה בפרקים במגזין ניו יורקר טוען כי ישנם שלושה סוגי תודעה - הראשון, ערכים ודרכי מחשבה של כפריים ואנשי עסקים זעירים שהיוו את הרוב בחברה בארצות הברית במאה ה-19; השני, דרך החשיבה של "החברה המאורגנת" המבוסס על מריטוקרטיה ושיפור דרך מוסדות גדולים ברוח הניו דיל והדור שלאחריו; השלישי, דרך החשיבה של אנשי תרבות הנגד של שנות השישים, המבוסס על חרות אישית, שוויוניות ושימוש בחומרים משני תודעה.

רייך עזב את ייל ב-1974 ועבר לסן פרנסיסקו על אף שהמשיך ללמד שם כפרופסור אורח עד 1976. הוא שב ללמד שם בין 1991 ל-1994 ובפברואר 2011.

רייך היה הומוסקסואל ובשנות השבעים יצא מהארון והיה לפעיל למען זכויות להט"ב. הוא מת בסן-פרנסיסקו ב-15 ביוני 2019.

## ספריו ויצירתו
רייך כתב מאמרים משפטיים רבים, וארבעה ספרים. פרט לספר "The Greening of America" פרסם בשנת 1972 ספר המהווה ראיון מורחב עם הזמר ג'רי גרסיה בשם "Garcia: A Signpost to New Space". בשנת 1976 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "The Sorcerer of Bolinas Reef", ובשנת 1995 מניפסט פוליטי בשם "Opposing the System".

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:משפטנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:להט"בים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
אבולחסן סבא

**אבולחסן סבא** (בפרסית: **ابوالحسن صبا**, 15 באפריל 1902 – 19 בדצמבר 1957) היה מלחין, כנר ונגן סטאר איראני.

נולד בטהראן למשפחה משכילה. אביו, אבולקסים חאן כאמל אלסלטנה, היה רופא, סופר וחובב מוזיקה שבעצמו ניגן על סטאר. למד לנגן על מספר כלים. בין היתר היה בילדותו תלמידם של מירזה אבדאללה ודרוויש חאן שלימדו אותו נגינה בסטאר;
עלי אכבר חאן שאהי לימד אותו סנטור; חאג'י חאן זרבי לימד אותו טומבק וכשהיה בן 12 בלבד, למד לנגן בקמנצ'ה בכיתתו של נגן הקמנצ'ה המפורסם חוסיין חאן אסמעילזאדה. כינור, למד אצל חוסיין חאן הנגפרין. בגיל 21 למד תווים ומוזיקולוגיה בבית הספר של עלי נאקי וזירי. בהמשך פיתח שיטת עיבוד ייחודית למוזיקה איראנית לכינור, תוך בידול נגינת הכינור מהנגינה בקמנצ'ה, ותוך פיתוח סימני תווים מיוחדים המתייחסים לניואנסים של המוזיקה המסורתית.

בהמשך הפך בעצמו למורה במסורת הנגינה האיראנית, ועם השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות ביותר באיראן בתחום המוזיקה הפרסית המסורתית והאינסטרומנטלית. הוא כתב מספר חיבורי 'רדיף', אסופת קטעים מוזיקליים להוראת נגינה מסורתית בכינור ובכלים נוספים, שהופצו באלפי עותקים והיו לחלק קאנוני מהוראת המוזיקה המסורתית האיראנית. סבא היה ידוע גם כבונה כלי נגינה.

על אף שהכיר וניגן בכל הכלים האיראניים המסורתיים, הכלים המרכזיים עליהם ניגן היו הכינור והסטאר. הקלטת הרדיו הראשונה שלו הייתה בשנת 1927. בשנת 1927 הוזמן סבא על ידי פרופסור וזירי להקים בית ספר למוזיקה בעיר רשט, שם לימד במשך כשנתיים וספג ממסורת הנגינה של צפון איראן ואסף מנגינות מסורתיות מהאזור. בשנת 1944 הצטרף לאגודה לאמנויות יפות שלימים הפכה למשרד התרבות והאמנות, ולקח על עצמו להוביל את אחת משש התזמורות של ארגון זה – תזמורת שלאחר מותו נקראה על שמו.

רבים מתלמידיו הפכו בעצמם מורים מרכזיים של המוזיקה הפרסית המסורתית, בהם פאראמארז פייוואר, מנוצ'הר סאדג'י, חביבאללה באדיי, עלי טאגבידי, פרוויז יהאג'י, דריוש ספוואט, ע'ולם-חוסיין בנאן, פרוויז טנאבולי, טליה קמרן וחוסיין טהראני.

נפטר ב-19 בדצמבר 1957 בעקבות סיבוכים של מחלת לב ונקבר בטהראן בבית הקברות זהיר א-דולווה לאמנים ומוזיקאים. על פי צוואתו, בשנת 1974 הפכה הפקולטה לאומנויות יפות באוניברסיטת טהראן את ביתו הפרטי למוזיאון.

## חיים אישיים
סאבא היה נשוי למונוח'בת אספנדיאר, זמרת, תופרת ואומנית, אשר ליקטה ולימדה טכניקות תפירה ייחודיות ברחבי איראן. ביתו רוקסנה נישאה למשורר אסמאעיל ח'וי.

## קישורים חיצוניים

* מנגינה פרי עטו ובביצועו ביוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: תרבות
קטגוריה:כנרים
קטגוריה:מוזיקאים איראנים
קטגוריה:מלחינים
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:נפטרים ב-1957
טריפניטים

[ממוזער|מחילות טריפניטים בקרקע קשה מתור ה[אורדוביק העליון מצפון קנטקי]]
[ממוזער|מחילות טריפניטים בקרקע קשה מתור האורדוביק העליון מצפון קנטקי. המחילות מלאות ב[דולומיט דיאגנטי (צהבהב). המחילה מימין חותכת דרך צדפה במסת האם (matrix)]]
[ממוזער|חתך מלוטש של [חיטחבים מהמין *Amplexopora* מתור האורדוביק העליון עם אשכולות של קידוחי טריפניטים מצפון קנטקי]]
**טריפניטים** (באנגלית: ***Trypanites***) הם מחילות צרות, גליליות ולא מסועפת, ממאובני העקבות הנפוצים ביותר במצעים קשים כמו סלעים, קרבונט קשה וקונכיות. הם מופיעים לראשונה בשכבות סלע מתקופת הקמבריון התחתון, היה בולט מאוד במהפכת הביו-ארוזיה (Bioerosion, שחיקת המצע של קרקעית הים על ידי בעלי חיים) בתור האורדוביק, ועדיין נוצר כיום. טריפניטים כמעט תמיד נמצאים במצעים גירניים, ככל הנראה משום שהאורגניזם החופר השתמש בחומצה או בחומר כימי אחר כדי להמיס את הסידן הפחמתי. טריפניטים נפוצים בשטחים הקשים של יבשת בלטיקה, יבשת שהתקיימה בתורי האורדוביק והסילור.

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מאובנים
אונס על ידי מכר

**[[אונס]] על ידי מכר** הוא תקיפה מינית המבוצעת על ידי אדם שהקורבן מכיר, כגון חבר, בן זוג, עמית במקום העבודה, שכן, קרוב משפחה או מכר אחר. בעבר הייתה תפיסה רווחת לפיה אונס הוא פשע המבוצע על ידי אדם זר. בימינו, רובם המכריע של מקרי אונס נשים מבוצעים על ידי אדם המוכר לנאנסת, ורק כ-15% ממקרי האונס מבוצעים על ידי אדם זר.

אונס על ידי מכר נפוץ במיוחד בקרב צעירים, בנסיבות חברתיות כמו מסיבות, מעונות סטודנטים או מקומות עבודה. אונס על ידי מכר לעיתים אינו מדווח בשל בושה, חשש מחוסר אמון, או קשרים חברתיים עם התוקף. ההשפעות של התקיפה כוללות פגיעות פיזיות, פסיכולוגיות וחברתיות, והקורבנות מתמודדים לעיתים עם קשיים בשל היכרותם עם התוקף.

בין המקרים הפרטיים של אונס על ידי מכר נמנים אונס בפגישה ואונס בנישואים.

## הגדרה
אונס על ידי מכר מוגדר כתקיפה מינית (מעשה מיני שנכפה על אדם ללא הסכמתו החופשית והמפורשת), כאשר התוקף הוא אדם שהקורבן מכיר. ההיכרות יכולה לנוע מקשר קרוב, כגון בן זוג או ידיד קרוב, ועד היכרות שטחית, כגון מכר ממסיבה או עמית לעבודה.

לאונס על ידי מכר ישנם מספר מאפיינים שכיחים:
* הקשר חברתי: התקיפה מתרחשת לעיתים במסגרת חברתית מוכרת, כמו בית פרטי או אירוע חברתי.
* שימוש בכפייה לא-פיזית: לעיתים התוקף משתמש במניפולציה, לחץ חברתי, או ניצול מצב (כגון שכרות הקורבן) במקום אלימות פיזית גלויה.
* אי-בהירות ביחס לתקיפה: קורבנות ותוקפים כאחד עשויים שלא להגדיר את האירוע כאונס, במיוחד אם לא נעשה שימוש בכוח פיזי.

## מקור המונח
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו חוקרי מגדר להבחין בין אונס על ידי אדם זר לבין אונס שבוצע על ידי אדם המוכר לקורבן. אחד המחקרים בחן תיקי אונס משטרתיים בארצות הברית משנת 1958 עד 1960 ומצא שכמחציתם בוצעו ככל הנראה על ידי גברים שהכירו את קורבנותיהם. דיאנה ראסל היא הראשונה שהשתמשה במונח "אונס על ידי מכר" בספר שהוציאה לאור ב-1982. בספר דיווחה על מחקר שערכה בקרב 930 נשים בסן פרנסיסקו, בו מצאה ש-35% דיווחו שנאנסו על ידי מכר, לעומת 11% שדיווחו שנאנסו על ידי אדם זר. בשנת 1988 פרסמה העיתונאית האמריקאית רובין וורשו את הספר "מעולם לא קראתי לזה אונס" , בו היא דנה לראשונה בהרחבה בתופעת האונס על ידי מכר.

## שכיחות וסטטיסטיקות
אונס על ידי מכר הוא הצורה הנפוצה ביותר של תקיפה מינית. על פי מחקרים שנערכו בארצות הברית, דרום אפריקה ואתיופיה, לפחות 80% ממקרי האונס מבוצעים על ידי תוקף המוכר לקורבן.

נשים צעירות בגילאי 18–30, ובמיוחד סטודנטיות באוניברסיטאות, נמצאות בסיכון גבוה. גם גברים להט"בים נמצאים בסיכון, אם כי בשיעורים נמוכים יותר.

רוב מקרי האונס על ידי מכר אינם מדווחים למשטרה, לעיתים בשל חשש מסטיגמה, האשמת הקורבן, או השלכות חברתיות. על פי נתונים שנאספו על ידי מרכז טיפול לנפגעי תקיפה מינית בארצות הברית, פחות מ-2% מקורבנות האונס על ידי מכר דיווחו על האונס למשטרה, בהשוואה ל-21% מאלו שנאנסו על ידי אדם זר.

## השפעת האונס
אונס על ידי מכר גורם להשפעות פיזיות, פסיכולוגיות וחברתיות, וכן גורם לקשיים ייחודיים הנובעים מההיכרות עם התוקף. ההשפעות הפיזיות כוללות פציעות גופניות, כגון חבלות או קרעים באזור האגן, סיכון למחלות מין והיריון לא מתוכנן, הדורש התערבות רפואית מיידית.

השפעות פסיכולוגיות כוללות הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הכוללת פלאשבקים, סיוטים, התקפי חרדה, דיכאון, תחושות אשמה, בושה, הפרעות שינה, הפרעות אכילה ומחשבות אובדניות.

השפעות חברתיות כוללות סטיגמה והאשמת הקורבן, במיוחד בחברות שמרניות; שיבוש קשרים חברתיים, בהם ניתוק החברות עם מכרים המשותפים עם התוקף; תחושת בידוד וחוסר אמון באחרים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אונס
קטגוריה:עבירות מין
קטגוריה:אלימות במשפחה
שדרת הבאובב

**שדרת הבאובב**, (באנגלית The **Avenue of the Baobabs)**, היא קבוצה בולטת של עצי באובב מהמין אדנסוניה גראנדיירי  המשתרעת לאורך כביש מספר 8  שברובו אינו סלול בין מורונדבה לבלוניי ציריביחינה  באזור מנבה ( במערב מדגסקר. הנוף המרשים והמיוחד של השדרה, מושך אליו מטיילים מכל רחבי העולם במיוחד בעת השקיעה. השדרה הפכה לאחד היעדים המתויירים ביותר באזור. שדרת העצים הייתה מרכז למאמצי שימור מקומיים, והיא קיבלה ביולי 2007, מעמד מוגן זמני על ידי משרד הסביבה, המים והיערות, לקראת הפיכתה למונומנט הטבע הראשון של מדגסקר. 

## תיאור השדרה

לאורך הכביש משתרע קטע דרך של 260 מטר, הכולל חורשה של 20–25 עצי באובב ממין אדנסוניה גראנדיירי. כ-25 עצים נוספים ממין זה, גדלים בשדות אורז וכרי דשא סמוכים, על פני שטח של 4 הקטאר.  העצים, שהם אנדמיים למדגסקר, נישאים לגובה של כ-30 מטר.

עצי הבאובב, הידועים מקומית בשם *רנלה* או *רניאלה* ( ממלגשית *רני אלא* "אם היער") הם מורשת ששרדה מהיערות הטרופיים הצפופים ששגשגו בעבר במדגסקר. העצים לא התנשאו במקור בנפרד מעל הנוף הצחיח של שיחים, אלא עמדו בתוך יער צפוף. במהלך השנים, ככל שאוכלוסיית המדינה גדלה, נכרתו היערות למטרות חקלאות, ונותרו רק עצי הבאובב, אותם שימרו המקומיים הן למען עצמם והן בשל ערכם כמקור מזון וחומרי בנייה.

ממזרח לשדרה נמצאת ביצת מים קטנה, שגדלים בה צמחי נימפאה סגולים וגם קצת חסת המים. עצי הבאובב המשתקפים בבריכה, מהווים אטרקציה לתיירים ולצלמים
### באובב אמורה
ממוזער| באובב אמורה
ממוזער|200px|באובב קדוש בקרבת שדרת הבאובב
7 ק"מ מצפון-מערב לשרת הבאובב נמצאים עצי הבאובב אמורה, שהם שני עצי אדנסוניה זא  בולטים - גם הם מין באובב אנדמי - מפותלים זה לזה ככל שגדלו. גם אליהם מגיעים תיירים רבים. במקום יש חנות מזכרות ומבנה עגול עם גגון המאפשר לצפות בעצים תוך ישיבה בצל. שם העצים אמורה, מקורו במילה אהבה. 

### הבאובב הקדוש
בהמשך כביש 8 בדרך ליער קירינדי  צומח עץ באובב גדול הנחשב על ידי המקומיים לעץ קדוש. שטח מסביב לעץ מגודר בגדר קלונסאות. וכדי לגשת אליו, כדי לגעת בו, יש להסיר את הנעליים, ולעבור במעבר מיוחד. מותר לגעת בעץ המכוסה בחלקו התחתון של הגזע בבד, רק כשיחפים. בכניסה יש שלט גדול עליו כתוב בצרפתית "Baobab Sacre" וציור של כפכף ונעל עם סימן איקס עליהם.

## סטטוס שימור
האזור הוא אתר טבע הנמצא תחת שימור מאז יולי 2015, אך העצים עדיין מאוימים על ידי כריתת יערות נוספת, שפכים משדות אורז מתפשטים, שריפות שיחים ושריפות יער.  למרות הפופולריות שלו כיעד תיירותי, באזור אין מרכז מבקרים או דמי כניסה, והתושבים המקומיים מקבלים הכנסה מועטה מתיירות. פאנאמבי, ארגון לא ממשלתי מלגשי, השיק פרויקט תיירות אקולוגית שמטרתו שימור האזור ושיפור כלכלי עבור הקהילה המקומית מאז 2014, הוא חנך תשתיות שיסייעו לו לקדם את האזור בשנת 2018. 

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

*  Avenue of the Baobabs
*  מדגסקר: שדרת עצי הבאובב, גילי חסקין, אוגוסט 2023
* 
* שדירת הבאובב על כביש 8 במדגסקר. אתר תיירות פופולרי הגענו לראות את השקיעה מאחורי העצים. שעה 16:53 באתר יו טיוב
* שקיעה בשדירת הבאואב סמוך לעיר מורונדבה במדגסקר. שעה 17:22 9/7/25 באתר יו טיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:מדגסקר: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: עצים
פרנצ'סקו טאבליני

**פרנצ'סקו טאבליני** (באיטלקית: **Francesco Tabellini**; נולד ב-18 באוגוסט 1983) הוא מאמן כדורסל איטלקי.

## ביוגרפיה
טאבליני נולד במודנה שבמחוז אמיליה-רומאניה באיטליה. הוא למד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בולוניה. בין 2007 ל-2014 שימש כמאמן במחלקת הנוער של וירטוס בולוניה, ובמקביל לימד יוונית עתיקה ולטינית. ב-2014 הוביל את הקבוצה עד גיל 15 של וירטוס לגמר אליפות המדינה, ולאחר מכן עבר לשמש עוזר מאמן באוניברסו טרוויזו מהסרייה א'2 סילבר (הליגה השלישית), וכמאמן קבוצת הנוער עד גיל 20 של המועדון. בעונת 2017/18 הוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות איטליה, וכעוזרם של סטפנו פילאסטיני ומסימיליאנו מנטי בקבוצה הבוגרת עלה עם טרוויזו לסרייה א'2 ולאחר מכן לליגת העל האיטלקית בכדורסל.

### כמאמן ראשי (2022–הווה)
ב-2022 מונה טאבליני למאמן מועדון הספורט האוניברסיטאי פראג מליגת העל הצ'כית בכדורסל. לאחר עונה לא מוצלחת בו סיימה הקבוצה במקום התשיעי עם מאזן 12–22, מונה למאמנה של נימבורק ובעונת  הוביל אותה לזכייה בדאבל של אליפות וגביע ולרבע גמר היורופקאפ, בו הודחה בידי פלקנסטרו וארזה. גם בעונת  הוביל טאבליני את נימבורק לדאבל והעפיל עימה לרבע גמר ליגת האלופות בכדורסל, בו הודחה בידי גלאטסראיי.

ב-2 ביוני 2025 סיים טאבליני את תפקידו כמאמן נימבורק, וב-30 ביוני מונה למאמן פריז בסקטבול מליגת העל הצרפתית בכדורסל והיורוליג. ב-23 במרץ 2026 סיים את תפקידו לאחר ארבעה הפסדים רצופים.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:מאמני כדורסל איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1983
טומבק (תוף איראני)

ממוזער|תוף טומבק
**טומבק** (פרסית: **تمبک**) או **טונבק** (**تنبک**) המכונה לעיתים גם **זרב** (**ضرب**) הוא סוג של תוף המשמש ככלי ההקשה המרכזי במוזיקה האיראנית המסורתית.

בדומה לתוף הדרבוקה, צורתו היא כצורת כד או גביע, והוא מוחזר על פי רוב לצד פלג הגוף העליון, כשהוא תלוי באלכסון או מונח על גבי הירך. בדומה לדרבוקה, הקשה על גבי חלקים שונים של העור מפיקה צלילים שונים - כשבמרכז העור מופקים צלילים נמוכים ובשוליו צלילים גבוהים יותר. הנגן משתמש בכפות ידיו ואצבעותיו, ולעיתים עונד טבעות מתכת על מנת להפיק צלילי 'קליק' משולי הכלי.

## מבנה
הכלי מגולף על פי רוב מחתיכת עץ אחת, גובהו כ-45 ס"מ וקוטר ראשו כ-28 ס"מ. עובי דופן הכלי כ-2 ס"מ והוא עבה מעט יותר בתחתיתו מאשר בחלקו העליון עליו נמתח העור. צוואר הכלי כמעט גלילי ומתרחב בחלקו האחורי של הכלי. העור המתוח על גבי התוף הוא עור כבש, עז או גמל הנמתח באמצעות דבק, נעצים או שניהם.

## היסטוריה
הטומבק שימש בעבר ככלי המלווה בין היתר את אימוני הזורחנ'ה, שיטת אמנות לחימה ושיטת היתעמלות מסורתית באיראן. בתקופת שושלת קג'אר (1794-1925), בה התבססה המסורת המוזיקלית של איראן, קיבל הכלי את צורתו המקובלת כיום.

לאחר עליית רזא שאה פהלווי לשלטון, החלה מגמה של השפעה מערבית על המוזיקה האיראנית, ושילובים של כלים מערביים עם כלים איראניים מסורתיים. בשנות ה-50, המתופף האיראני חוסיין טהראני, פיתח את הנגינה בכלי והפך אותו מכלי המשמש בעיקר לליווי - לכלי המתאים גם לביצוע קטעי סולו וירטואוזים. טהראני פיתח צורות נקישה ותיפוף חדשות והרחיב את מגוון הצלילים שניתן להפיק מהכלי. בין תלמידיו נמנו מוחמד אסמאעילי (יליד 1934), ג'האנגיר מאלק (יליד 1931), ג'משיד צ'מיראני (יליד 1942), ואמיר נאצר אפטטח (1925–1977) שהוסיפו ופיתחו את הנגינה בכלי.

לאחר המהפכה האיסלאמית באיראן בשנת 1979, עם דיכוי האמנות והמוזיקה - צנח השימוש בכלי. עם הקלת ההגבלות והאיסורים בסוף שנות ה-80 לאחר מלחמת איראן-עיראק, והפריחה המחודשת של המוזיקה האיראנית המסורתית, עלתה מחדש הפופולריות של הכלי.


קובץ:Woman with Zarb drum, Qajar Iran, early 19th century CE.jpg|איור של אישה מנגנת על הכלי מתחילת המאה ה-19
קובץ:Hossein-Tehrani-master-tombak-Persian-percussion-instrument.jpg|חוסיין טהראני מנגן על טומבק

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:איראן: תרבות
יעקב משה רוזנברג

הרב **יעקב משה רוזנברג** (בהולנדית: **Jacob Moses Rosenberg**; ה'תקס"ו, 20 באוגוסט 1806, דיסלדורף – כ"ג בניסן ה'תרכ"ז, 14 באפריל 1868, פרנקפורט) היה רב גרמני, שכיהן כרב ראשי של דיסלדורף, של מחוז פולדא ושל מחוז גרונינגן שבהולנד.

## ביוגרפיה
רוזנברג נולד בשנת 1806 בדיסלדורף, לאביו רבי גבריאל יצחק שהיה רב וסוחר יהודי. מצד אמו היה נצר לרב מרדכי הלברשטאדט, רבה של דיסלדורף.

למד אצל ידיד אביו הרב יהודה לייב קארלבורג. לאחר שסיים את לימודיו התורניים במנהיים בישיבתו של הרב יעקב אטלינגר, הוסמך לרבנות בשנת 1830. בהמשך למד פילוסופיה ולשונות המזרח באוניברסיטת וירצבורג בשנים 1833–1835.

לאחר פטירת הרב יהודה לייב שייאר (1821), נותרה משרת הרבנות בדיסלדורף פנויה במשך שנים ארוכות, בין השאר עקב מחלוקת בין הקהילה המקומית לרב קרלבורג. עם פטירת קרלבורג ב-1835, גיבשה קבוצה של יהודים מקומיים והסכימו לממן רב חדש לתקופה קצובה. ב־2 באפריל 1837 מונה לרב הראשי של דיסלדורף, וכיהן שם שש שנים.

בשנת 1843 עבר לכהן כרבה של העיר פולדא במשך עשור, אך תפקידו הסתיים בשנת 1852 לאחר סכסוכים עם ראשי הקהילה המקומית.

בשנת 1852, לאחר פטירת הרב ברוך בנדט דוסנוס, הוזמן לכהן כרב הראשי של מחוז גרונינגן שבהולנד. הוא מונה רשמית בתחילת 1853, ובטקס שהתקיים ב־24 במאי של אותה שנה הוכתר לתפקידו על ידי הרב יעקב פרנקל, הרב הראשי של מחוז אוברייסל.

במהלך כהונתו בגרונינגן, עורר רוזנברג ביקורת מצד הנהגת הקהילה, בין היתר משום שסירב ללמוד את השפה ההולנדית, וכן משום שסירב לדרוש בתדירות שהקהילה ציפתה לה. בדצמבר 1860 התקבלה החלטה לסיים את כהונתו, והוא עזב את תפקידו באופן רשמי בדצמבר 1861.

הוא המשיך להתגורר בגרונינגן מספר שנים נוספות, עד שעבר לפרנקפורט בשנת 1866. רוזנברג נפטר שם ב־14 באפריל 1868, בגיל 62, ונטמן בבית העלמין היהודי החדש בעיר.

## תפקידים
* **1837–1843** – רב ראשי של דיסלדורף
* **1843–1852** – רב פרובינציאלי של פולדא
* **1853–1861** – רב ראשי של מחוז גרונינגן, הולנד

## קישורים חיצוניים

* דיווח על הלווייתו של הרב רוזנברג, מתוך העיתון "דער ישראליט", אפריל 1868
* רישום פטירה בארכיון העירוני של גרונינגן
* טקס הכתרת הרב רוזנברג בגרונינגן, 1853

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:דיסלדורף
קטגוריה:ילידי 1806
קטגוריה:נפטרים ב-1868
קטגוריה:פולדא: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי הישן בפרנקפורט
שמואל ברנשטיין

הרב **שמואל בן בריש ברנשטיין** (1773 – ד' בטבת ה'תקצ"ט, 21 בדצמבר 1838) היה רב אשכנזי, שכיהן כרב ראשי בכמה קהילות מרכזיות בהולנד, ובהן גרונינגן, פריסלנד, אמרספורט ואמסטרדם. היה הראשון שכיהן כרב ראשי של אמסטרדם במסגרת הקונסיסטוריה היהודית ולאחר מכן במסגרת הקהל ההולנדי המאוחד.

## ביוגרפיה
שמואל ברנשטיין נולד בעיר הנובר בשנת 1773 למשפחת רבנים ותלמידי חכמים. אביו הרב דב בעריש היה הרב הראשי של הנובר ונכדו של הרב יעקב יהושע פלק, מחבר הפירוש ההלכתי הנודע **פני יהושע**, ואמו גיטל הייתה בתו של הרב יצחק הלוי הורוביץ, המכונה "ר' איציקל המבורגר".

נישא לרבקה רייזל בתו של הרב יעקב משה לוינשטאם, בנו של הרב שאול מאמסטרדם.

בשנת 1802 מונה לרב הראשי של מחוז גרונינגן שבהולנד, ובשנת 1808 עבר לשמש כרב ראשי של מחוז פריסלנד. בשנת 1811 עבר לאמסטרדם בעקבות מינויו על ידי המלך לואי בונפרטה, אחיו של נפוליאון, לעמוד בראש המוסד המרכזי שהוקם לייצוג יהדות הולנד – האופקונסיסטוריון היהודי.

בשנת 1815, לאחר פטירת חותנו, הרב יעקב משה לוונשטם, מונה ברנשטיין לרב הראשי של אמסטרדם. בכך הפך לראשון שהחזיק בתפקיד זה לאחר איחוד הקהילות במסגרת הניד"ו – הקהילות היהודיות המאוחדות של הולנד. באותה עת קיבל עליו גם את האחריות הרוחנית על קהילת אמרספורט.

ברנשטיין היה בין הרבנים הראשונים בהולנד שנשאו דרשות בעברית לצד הולנדית, וחלק מדרשותיו אף נדפסו ופורסמו. הוא נחשב לנואם מוערך וזכה להערכה גם מחוץ לעולם היהודי. המלך וילהלם הראשון נהג להתעניין בדרשותיו ולבקר בבית הכנסת.

במהלך כהונתו, הנהיג תפילות מיוחדות בעת אסונות לאומיים כמו פיצוץ מחסן אבק השריפה בליידן (1807) ומגפת הכולרה שפקדה את הולנד ב־1832.

הרב ברנשטיין נפטר באמסטרדם בשנת 1838, בגיל 66. הוא נטמן בבית העלמין היהודי במויידרברג. לאחר פטירתו, לא מונה לו רב ראשי חדש במשך 35 שנה, עד מינויו של הרב יוסף הירש דינר בשנת 1874.

## משפחתו
*בנו, הרב ישכר בר (ברנד) ברנשטיין, שימש כאב בית הדין של אמסטרדם, ולאחר מכן מונה כרב הראשי של האג בשנת 1848.

## חיבוריו
* דרשה על ישעיהו כ"ו: ט"ו–י"ז (גרונינגן, 1804)
* דרשה על פיצוץ מחסן אבק השריפה בליידן (1807)
* תפילות ליום צום לאומי בעקבות מגפת הכולרה (1832)
* תפילות לעתות צרה בבתי הכנסת היהודיים בהולנד (1832)

## הנצחה
דיוקן של הרב ברנשטיין צויר על ידי האמן מוריס דסהואר בשנת 1838, לרגל פטירתו. כמו כן, פורסמה מודעת אבל רשמית על ידי עיריית אמסטרדם לציון מותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* כתבה על מינויו כרב ראשי, מתוך השבועון היהודי של הולנד (1917)  
* ערך עליו בלקסיקון הביוגרפי ההולנדי  
* ארכיון משפחת ברנשטיין – באתר הארכיון העירוני של אמסטרדם
*נוסח מצבתו, **אבני זיכרון**, בתוך: '''ספר החיים''', אמשטרדם תרי"א עמ' 147

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:רבנים אשכנזים
קטגוריה:אמסטרדם: אישים
קטגוריה:ילידי 1773
קטגוריה:נפטרים ב-1838
ירמיה שמואל הילסום

הרב **ירמיה שמואל הילסום** (בהולנדית: **Jeremias Samuel Hillesum**; 5 בספטמבר 1820 – 7 במאי 1888) היה רב אורתודוקסי הולנדי, ששימש כרב ראשי במספר מחוזות בצפון הולנד במחצית השנייה של המאה ה־19.

## ביוגרפיה
נולד באמסטרדם בשנת 1820, בן למשפחת סוחרים יהודית. התחנך בסמינר הרבני באמסטרדם, והמשיך לימודיו התורניים בערים וירצבורג ואמדן. בשנת 1849 מונה לרב בקהילת מפל.

בשנת 1853 התמנה לרב ראשי של מחוז צפון בראבנט, ובכך הפך לרב הראשי הראשון של המחוז. בהמשך, כיהן גם כרב ראשי בפועל במחוזות נוספים: גרונינגן (1862–1888, בתחילה כממלא מקום הרב יעקב משה רוזנברג), גלדרלנד (1880), אוברייסל (1883–1888) ופריסלנד (1886).

הילסום שימש גם כבודק ומפקח בענייני כשרות ושחיטה, ומונה לרב־מפקח על בתי הספר היהודיים במחוזות הצפון. הוא נודע בידיעותיו בשפה ובספרות העברית.

נפטר בשנת 1888 במפל, ונקבר בבית הקברות היהודי במיידן הסמוך לאמסטרדם.

## קישורים חיצוניים

* ארכיון ירמיה שמואל הילסום באתר ארכיון אוניברסיטת אמסטרדם (UBA)

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים אשכנזים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:ילידי 1820
קטגוריה:נפטרים ב-1888
סנטראל קורדובה (רוסאריו)

**סנטראל קורדובה** (בספרדית: **Central Córdoba de Rosario**, **Central Córdoba**) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי. המועדון נוסד בשנת 1906 בעיר רוסאריו. בעבר הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה וכיום משחקת בליגה אזורית הרביעית בחשיבותה.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1906על ידי קבוצת עובדי חברת רכבת " Córdoba Central Railway" שהייתה בבעלות בריטית.

בשנת 1933 הקבוצה ניצחה בתחרות הגביע Copa Beccar Varela תוך ניצחון על ראסינג קלוב בגמר.

הקבוצה שיחקה בליגות נמוכות עד שבשנת 1957 ניצחה בליגת משנה וקודמה לליגה הבכירה. זו הייתה הפעם הראשונה מאז הקמת ליגה מקצועית בשנת 1931 בארגנטינה שבתחרות ליגת משנה ניצחה קבוצה שלא הייתה בין מייסדי ליגה מקצועית בשנת 1931. הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה עד שבעונת 1959 בליגת העל הארגנטינאית ירדה בחזרה לליגת משנה.

הקבוצה שיחקה בליגת משנה במשך 37 עונות - בפעם האחרונה בעונת 2012/2013. מעונת 2013/2014 היא משחקת בפרימרה C - הליגה הרביעית בחשיבותה בארגנטינה.

הקבוצה משחקת באצטדיון גאבינו סוסה שנבנה בשנת 1969. הוא נקרא על שם גאבינו סוסה שהיה בין כוכבי הקבוצה בעבר. הוא כבש מעל ל-100 שערים וסיים את הקריירה בשנת 1938

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל ארגנטינאיות
קטגוריה:רוסאריו: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1906
עונת 1959 בליגת העל הארגנטינאית

**עונת 1959 בליגת העל הארגנטינאית** הייתה העונה ה-68 של הליגה שמנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית.

החל מעונה זו היה ניתן להחליף את השוער לאחר הפציעה. על שופט המשחק הייתה אחריות לבדוק האם הפציעה אכן קיימת.

בהתאם לתוצאות של עונת 1958 בליגת העל הארגנטינאית טיגרה עזבה את הליגה. פרו קאריל אואסטה עלתה מליגת משנה. 

משחקי הליגה החלו ב-3 במאי והסתיימו ב-20 בנובמבר 1959. הליגה כללה 16 קבוצות, מהם 13 מפרובינציית בואנוס איירס. משחקי הליגה כללו 30 סיבובים (כל הקבוצות נפגשו פעמיים). על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. בסוף העונה הקבוצה שממוצע של ניקודות שנצברו בתחרויות הליגה ב-3 שנים אחרונות היו הנמוכות ירדה לליגת משנה. 
 
סן לורנצו זכתה באליפות. זה היה התואר ה-7 של המועדון. בעקבות הניצחון היא העפילה לתחרות ראשונה של גביע ליברטדורס. 

סנטראל קורדובה שצברה ממוצע של 24 נקודות וירדה לליגת משנה.

חוסה סנפיליפו (סן לורנסו) כבש 31 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה ברציפות. 

## טבלת הליגה

## קישורים חיצוניים

* נתונים מפורטים מאתר rsssf
* תיאור התחרות

קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1959
קטגוריה:עונות בליגת העל הארגנטינאית
פליפה השני בשריון

**פליפה השני בשריון** (באיטלקית: **Ritratto di Filippo II in armatura**) הוא דיוקן שמן על בד מאת הצייר האיטלקי טיציאן, שנוצר בשנת 1551 בעקבות פגישתם השנייה של האמן והנסיך פליפה השני בעיר אאוגסבורג. היצירה מתארת את פליפה לבוש שריון מלא, ונחשבת לאחת מיצירות הדיוקן המשפיעות ביותר של תקופת הרנסאנס. הציור מוצג באולם 027 של מוזיאון הפראדו במדריד.

## היסטוריה ותיאור הדיוקן
הדיוקן מתאר את פליפה השני כשהוא לבוש שריון מרשים שעוצב בידי קולמן הלמשמיד מאאוגסבורג, ניצב בעמידה טקסית לצד עמוד אדריכלי ושולחן מכוסה קטיפה ארגמנית. טיציאן העניק לנסיך הופעה אידיאלית ורזה מהאדם המציאותי שהיה, שהיה ידוע כגבר מוצק ובעל קומה בינונית. הדימוי מבטא מחווה של הוד מלכותי, כפי שתיאר אותה פייטרו ארטינו ביחס לדיוקן קודם של פליפה. הציור נוצר בעקבות פגישתם השנייה של טיציאן ופליפה באאוגסבורג, בין נובמבר 1550 למאי 1551, ומתועד באיגרת ששלח פליפה ב־16 במאי 1551 לדודתו מריה, מלכת הונגריה, ובה תיאר את הדיוקן "בשריון" כ"תמונה טובה, על אף שנעשתה בחיפזון", והביע רצון לוּ היה זמן להפיק גרסה נוספת.

## פרשנות
הדיוקן אינו נועד לבטא אינטרוספקציה פסיכולוגית של פליפה השני, אלא לשמש כהאדרה ייצוגית של דמותו הנסיכית. טיציאן תיאר את פליפה במחווה מלכותית חגיגית (gesto bell di maestà reale), כהמשך לסגנון שהשתמש בו בדיוקן משנת 1549, כפי שתיאר הסופר פייטרו ארטינו. הסבר זה עומד בבסיס ההחלטה להבליט ביצירה מרכיבים טקסיים כגון העמוד האדריכלי, השולחן המכוסה קטיפה ארגמנית והשריון המרשים שעוצב בידי קולמן הלמשמיד מאאוגסבורג. באמצעות סגנונו הידוע, טיציאן אידיאליז את דמותו של פליפה והציגו רזה ונשגב מהופעתו האמיתית - גבר מוצק ובעל קומה בינונית. יחד עם דיוקן עכשווי שצייר אנטוניו מור עבור בית הבסבורג, יצרה יצירה זו מודל חזותי של דיוקן חצרני שהשפיע על אמנות הדיוקן במשך יותר ממאה שנה.

## השוואה ליצירות אחרות
בדומה לדיוקן הראשון של פליפה השני, שצויר בעקבות פגישתו הראשונה עם טיציאן במילאנו בין דצמבר 1548 לינואר 1549, גם לדיוקן שנוצר בפגישה השנייה באאוגסבורג בין נובמבר 1550 למאי 1551 נוצרו מספר העתקים. בשנת 1549 שילם פליפה לטיציאן עבור כמה דיוקנאות שצוירו לבקשתו, כולל דיוקן שלו עצמו, אשר נשלחו עם העתקים נוספים לדודתו מריה מלכת הונגריה וליועצו אנטואן פרנו דה גראנוולה. באיגרת משנת 1551 דיווח פליפה כי הדיוקן החדש נעשה בחיפזון, והביע רצון לציירו מחדש אם היה זמן נוסף. חוקרים מזהים את הדיוקן המוצג כיום במוזיאון הפראדו כגרסה המקורית של הדיוקן השני, שנשמרה בידי פליפה, ואילו העותק שנשלח למריה - אשר תועד ברשימת רכושה מ־1558 – אבד. עותקים של שני הדיוקנאות נרשמו גם ברשימת רכושו של פליפה משנת 1553. כבר בשנת 1549 ציין הורטדו דה מנדוסה בפני פליפה כי העותקים של הדיוקן הראשון לא הגיעו לאותה רמת איכות של המקור. הדיוקן הראשון מוכר כיום מעותק של סדנת טיציאן, ובדיקות רנטגן חשפו כי צויר על גבי דיוקן קודם של קרלוס החמישי, אביו של פליפה, שצויר גם הוא בשריון, בדימוי זהה לזה שנשרף בשנת 1604 בשריפה בארמון אל פארדו, ונשמר כיום דרך עותק שביצע חואן פנטוחה דה לה קרוס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:טיציאן
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
Baby It's You

"**Baby It's You**" (בעברית: "**מותק, זו את**") הוא שיר שנכתב על ידי ברט בכרך, לותר דיקסון (תחת שם העט ברני ויליאמס) ומאק דייוויד. השיר הוקלט במקור על ידי להקת השירלס ולאחר מכן חודש על ידי אמנים רבים, ביניהם הביטלס. גרסת הכיסוי המצליחה ביותר מבחינה מסחרית היא של להקת סמית', שהגיעה למקום החמישי במצעד הבילבורד האמריקאי ב-1969.

## גרסת המקור של השירלס

להקת הבנות האמריקאית "השירלס" הקליטה את השיר במקור בשנת 1961, עם הסולנית שירלי אוונס. השיר יצא כסינגל והפך לאחד הלהיטים הגדולים של הלהקה. הוא הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום השלישי במצעד ה-R&B של בילבורד. הצלחת הסינגל הובילה להוצאת אלבום באותו השם, *[[Baby It's You (album, The Shirelles)|Baby It's You]]*, בשנת 1962.

## גרסת הביטלס

להקת הרוק הבריטית "הביטלס" נהגה לבצע את "Baby It's You" בהופעותיה המוקדמות במועדון המערה בליברפול. הם הקליטו את גרסתם לשיר ב-11 בפברואר 1963, בסשן ההקלטות המפורסם שבו הקליטו את רוב אלבום הבכורה שלהם, "Please Please Me".

השיר בביצועם כולל שירה מובילה של ג'ון לנון. המפיק ג'ורג' מרטין ניגן בשיר על צ'לסטה, מכיוון שברט בכרך השתמש בפסנתר בגרסה המקורית ומרטין רצה לשחזר את הצליל הייחודי.

גרסת אולפן של השיר מהופעה ב-BBC הוקלטה ב-1 ביוני 1963 ושוחררה באלבום "Live at the BBC" בשנת 1994. גרסה זו יצאה גם כסינגל ב-1995 והגיעה למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.

### משתתפים
* ג'ון לנון – שירה, גיטרת קצב
* פול מקרטני – גיטרה בס, קולות רקע
* ג'ורג' האריסון – גיטרה מובילה, קולות רקע
* רינגו סטאר – תופים
* ג'ורג' מרטין – צ'לסטה, הפקה

## גרסת סמית'

בשנת 1969, להקת הרוק האמריקאית סמית' הקליטה גרסת כיסוי לשיר בעיבוד בלוז רוק מחוספס, עם הסולנית גייל מק'קורמיק. גרסתם הצליחה מאוד והגיעה למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך עקפה את ההישג המסחרי של גרסת המקור ושל גרסת הביטלס. השיר הופיע באלבום הבכורה של הלהקה, "A Group Called Smith".

גרסה זו זכתה לתחייה מחודשת כאשר הבמאי קוונטין טרנטינו השתמש בה בסרטו משנת 2007, "חסין מוות".

## מיקומי שיא במצעדים
### גרסת השירלס (1961)

### גרסת הביטלס (סינגל, 1995)

### גרסת סמית' (1969)

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סינגלים מ-1995
קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירי השירלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אפל רקורדס
ריפיטר

**ריפיטר** הוא התעתיק העברי למילה **Repeater** באנגלית, שפירושה הוא "דבר שחוזר".
ליאור לבנשטיין

פרופ' **ליאור לבנשטיין** (נולד ב-25 בספטמבר 1968) הוא גינקולוג ישראלי, מנהל אגף נשים ויולדות ע"ש רעיה שטראוס במרכז הרפואי לגליל. הוא ראש בית הספר לרפואה ומשנה לדיקנית לחינוך רפואי בפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי-בר-אילן.

## ביוגרפיה
לבנשטיין נולד וגדל בחיפה בשנת 1968. בצבא שירת בחיל הים, בתור לוחם בסטי"לים. בשנת 1997 סיים לימודי הרפואה באוניברסיטת זמלווייס שבבודפשט, הונגריה. בשנים 1999– 2005 התמחה ביילוד וגינקולוגיה בקריה הרפואית רמב"ם.

בשנים 2005–2008 שהה בשיקגו, שם השלים התמחות־על (Fellowship) באוניברסיטת לויולה בכירורגיה גינקולוגית מתקדמת, אורוגינקולוגיה  וניתוחים משקמים. במהלך תקופה זו סיים גם תואר שני (MSc) במחקר קליני באוניברסיטת לויולה.

בשנת 2014 מונה לפרופסור חבר קליני בטכניון. בין השנים 2014–2021 שימש כמנהל היחידה לגינקולוגיה בבית החולים רמב"ם, וראש החוג לגינקולוגיה למיילדות בבית ספר לרפואה ע״ש ברוך ורות רפפורט, טכניון.

בשנת 2016 השלים תואר בניהול מערכות בריאות (MHA) באוניברסיטת חיפה. בשנת 2017 השלים תואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת תל אביב.

בין השנים 2016–2018 היה עמית בתוכנית **"ענבר"** – תוכנית העתודה הניהולית של משרד הבריאות ורשת מעוז, והשתתף במחזור המייסד. בתקופה זו גם השלים התמחות במינהל רפואי בקריה הרפואית רמב"ם.

בשנת 2018 לבנשטין היה הראשון בישראל לעמוד בראש צוות מנתחים, שביצע ניתוחים לכריתת רחם ושחלות באמצעות לפרוסקופיה נרתיקית ללא חתך בטני. כמו כן, היה הראשון לבצע ניתוחים רובוטיים לשיקום רצפת אגן, והראשון לבצע ניתוחים רובוטיים דרך הבטן בחתך בודד ובהמשך היה הראשון בצע ניתוחים רובוטיים דרך הנרתיק.

בשנת 2018 מונה לתפקיד גזבר האיגוד האירופי לרפואת מין, וכן משמש כחבר בוועדת החינוך של הארגון.

באפריל 2021 מונה למנהל אגף נשים ויולדות ע"ש רעיה שטראוס במרכז הרפואי לגליל.

בשנת 2023 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר־אילן. באותה שנה מונה לראש בית הספר לרפואה על שם עזריאלי, באוניברסיטת בר-אילן ומשנה לדיקנית לחינוך רפואי.

## פרסומים עיקריים
פרופ' לבנשטיין פרסם למעלה מ־**260 מאמרים מדעיים** בכתבי עת רפואיים מובילים, וערך **שלושה ספרים מקצועיים** בתחומי עיסוקו. תחומי המחקר המרכזיים שלו כוללים:
* כירורגיה גינקולוגית רובוטית וזעיר פולשנית
* רפואת רצפת האגן
* ניתוחים בגישה נרתיקית (vNOTES)
* כאב לאחר ניתוחים
* לייזר גינקולוגי טיפולי

הוא היה שותף למספר מענקי מחקר מטעם משרד הבריאות, משרד הכלכלה, קרנות אקדמיות וחברות בינלאומיות.

## חיים אישיים
לבנשטיין מתגורר בחיפה. נשוי, לטלי לבנשטיין, רופאת משפחה. לזוג שלושה ילדים, איתי, נועה ורועי

## קישורים חיצוניים

* ליאור לבנשטיין, באתר PubMed 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת זמלווייס
קטגוריה:גינקולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי לגליל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
תסביך משיחי

**תסביך משיחי** או **תסביך המשיח** (באנגלית: **Messiah complex**) הוא מצב נפשי שבו אדם מאמין שהוא משיח או נביא ויציל או יגאל אנשים במאמץ דתי.

תסביך המשיח אינו מונח קליני, אינו ניתן לאבחון קליני ואינו מוזכר במדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM). עם זאת, תסמיני ההפרעה דומים מאוד לאלו שנמצאים אצל אנשים עם שיגעון גדלות או דימויים עצמיים נרקיסיסטיים גרנדיוזיים הנוטים להזיות. בקטגוריית האשליות הדתיות, המונח מתייחס לאשליות דתיות חזקות ומקובעות הגורמות למצוקה או נכות; אלה באות בין היתר לידי ביטוי במחשבת שווא של רדיפה ומוזנחות.

ביטויי התסביך כוללים גישה בה האדם רואה עצמו כמחויב להציל אחרים ובדגש על קבוצות עוני. קיימת תפיסה לפיה פעולה למטרה זו מנפחת את תחושת החשיבות העצמית של הלוקה בתסביך וממעיטה מהכישורים ומהיכולת של היתר להם הוא עוזר לשפר את חייהם באופן עצמאי.

## דוגמאות
לפי הפילוסוף אנתוני פלו, דוגמה לסוג זה של הזיות היה מקרה פאולוס, שכלל הזיות בשמיעה ובראיה, שהביאו להכריז כי אלוהים דיבר אליו ואמר לו שהוא ישמש לאנשים כצינור להשתנות.

מאפייני ותסמיני תסביך המשיח מדווחים לרוב בקרב חולים הלוקים בהפרעה דו-קוטבית וסכיזופרניה.

תסביך משיח לעיתים מתבטא ומתפרץ אצל אדם דתי לאחר ביקור בעיר ירושלים, שניתן לזהות כפסיכוזה המכונה סינדרום ירושלים.

## ראו גם
* סינדרום ירושלים
* מושיע לבן
* תסביך המושיע
* תסביך אלוהים
* בריאות הנפש של ישו
* תסביך קדוש מעונה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

משיחי
קטגוריה:משיח