open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ניר למפרט

**ניר למפרט** (נולד ב-10 במאי 1960) הוא יו"ר מר תעשיות בע"מ (חברה ציבורית, נסחרת בבורסת תל אביב). הוא אלוף-משנה במילואים ומילא תפקידי פיקוד בכירים ביחידה 8200, כולל סגן מפקד היחידה. בעברו מנכ"ל ערוץ 10 ומנכ"ל ZAP GROUP (לשעבר דפי זהב) ומנכ"ל מר תעשיות.

## קורות חיים
ניר למפרט נולד בתל אביב (1960).
### שירות צבאי
למפרט התגייס ליחידה 8200 בשנת 1978 ושירת במגוון תפקידים. בשנת 1987 מונה להקים מדור תכנון ייעודי שמרכז את הצרכים המבצעיים, מתעדף אותם, מעריך עלויות כוח אדם ותקציב ובהתאם בונה תוכנית עבודה שנתית ורב שנתית. בשנת 1992, כחלק מלקחי מלחמת המפרץ הראשונה, הופקד למפרט על הקמת זירה מודיעינית חדשה שתעסוק בנושא הפרוליפרציה והמודיעין הטכנולוגי. לאחר כשלוש שנים בתפקיד, עבר בשנת 1995 לפקד על הזירה הפלסטינית במרכז המודיעיני של היחידה, תפקיד אותו ביצע בתקופת הפיגועים הקשה על ישראל. בשנת 1996 מונה למפקד המרכז המודיעיני של 8200, בדרגת אל"ם. בשנת 1999 מונה למפרט לסגן מפקד 8200, תחת תא"ל פנחס בוכריס. אחד התחומים המרכזים בתקופה זו היה הקמת נושא הסייבר ושיפור הקשר בין היחידה לדרג הלוחם בצבא ולשב"כ. למפרט השתחרר מ-8200 בשנת 2001.

### פעילותו כאזרח
עם שחרורו מצה"ל מונה למשנה למנכ"ל yes. אחריותו העיקרית הייתה הובלת הצמיחה המשמעותית של החברה במספר הלקוחות. בשנת 2004 מונה למנכ"ל ערוץ 10, ובסוף 2005 מונה למנכ"ל קבוצת zap group (לשעבר דפי זהב). בתקופתו הוביל את המהפך של החברה מחברת מדריכים מודפסים לחברה דיגיטלית צומחת ורווחית. בינואר 2015, לאחר כ-9 שנים בתפקיד, מונה למנכ"ל החברה הציבורית מר תעשיות (קבוצת מר). כמנכ"ל קבוצת מר, הוביל מהלך של turn around, שבמסגרתו התמקדה החברה במספר מצומצם של מנועי צמיחה, תוך מהלך של התייעלות. בינואר 2022 מונה ליו"ר דירקטוריון מר תעשיות.

### פעילות ציבורית והתנדבותית
למפרט פעיל בין השאר בהתנדבות כחבר מועצת המנהלים של ארגון "גישה לחיים", המסייע להתמודדות עם מחלות קשות וכחבר הנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.

החל משנת 2006 הוא מכהן כיו"ר עמותת בוגרי 8200. תקופתו כיושב ראש התאפיינה בשינוי מהותי באופן שבו העמותה רואה את תפקידה: משמירה על מורשת בלבד, לתחומים נוספים, שינוי אשר גרם לעלייה משמעותית במספר החברים בעמותה – מכ-700 חברים דאז ללמעלה מ-24,000 חברים כיום. בעמותה פעילים עשרות רבות של מתנדבים המסייעים בפעילות באופן סדיר.

בתקופתו כיושב ראש, העמותה חרתה על דגלה את נושא הקישור בין בוגרי היחידה הכולל בין השאר כנס נטוורקינג שנתי עם אלפי משתתפים, סיוע בקישור בין בוגרי היחידה למטרות תעסוקה וכן מתן מלגות לימודים לבוגרים נזקקים. בנוסף, החל מינוף של יכולות העמותה לטובת הקהילה כגון: מגוון פעילויות האצת חברות הזנק לרבות אימפקט ומיזמים בהם אחד היזמים הוא ערבי ישראלי, פעילויות לשיפור רמת החינוך הטכנולוגי בדגש על אזורים בפריפריה החברתית והגאוגרפית של ישראל, ותוכניות להעצמה נשית. כל תוכניות העמותה לטובת הקהילה פתוחות לכלל הציבור הישראלי.

למפרט בעל תואר בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לילדה. מתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* ניר קיפניס, ניר למפרט בשיחה על תרבות: מהרב פירר ועד היונה של פיקאסו, באתר גלובס, 25 בינואר 2013
* אתר עמותת בוגרי 8200

קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
סורת אל-המזה

**סורת אל-הֻמַזַה** (ערבית: **سورة الهمزة**), או **סורת המלעיז**, היא סורה מספר 104 בקוראן. סורה קצרה זו מונה תשעה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-קיאמה ולפני סורת אל-מרסלאת.

מרביתם של פרשני הקוראן סברו שהסורה עוסקת בשני מתנגדים עיקריים לנביא מוחמד: הראשון הוא אח'נס אבן שורייק א-ת'קאפי (נרצח בשנת 625), אחד ממנהיגי מכה בן זמנו של מוחמד. המתנגד השני הוא אל-וליד בן אל-מע'ירה (נפטר בשנת 622), שנחשב לאחד העשירים הבולטים בעיר מכה.

הסורה מגנה את אלו המלעיזים ומשמיצים אחרים, בין בדיבורם ובין במעשיהם, ואשר מדמיינים כי עושרם שלהם יעניק להם חסינות מפני המוות. הסורה טוענת כי במקום זאת "יושלך [המלעיז] אל תוך המרסקת". יש פרשנים המפרשים את המילה מרסקת (בערבית ٱلْحُطَمَةِ, אלחֻטַמַה) כאש הגיהנום. מתואר כי "אש האלוהים" תאפוף את לבבות המלעיזים ותסגור עליהם.

בביטוי "מלעיז חורץ לשון", כך לפי בן לווייתו ובן דודו של מוחמד אבן אל-עבאס (נפטר בשנת 687) אשר אבן כאתִ'ר (נפטר בשנת 1372) מתבסס עליו, מתייחסת המילה הראשונה להוצאת דיבה בדיבור, ואילו זו השנייה - למעשה. פרשנים אחרים, כגון מוג'אהד בן ג'בר (נפטר בשנת 722), העניקו למילים בביטוי זה הסבר זהה, אך הפוך.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

המזה
ראובן ירדור

**ראובן ירדור** (נולד ב-1938) קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בשנים 1980–1984 פיקד על יחידת ההאזנה המרכזית – יחידה 8200, לאחר ששירת בה בתפקידים שונים מאז שנות השישים ונחשב לאחד ממפענחי הצפנים המבריקים ביותר שהיו במודיעין הישראלי, לצד קודמו שאול שמאי.

## ביוגרפיה
[ממוזער|מפגש פרידה ב[יחידה 8200 מראש אמ"ן היוצא – שלמה גזית, 1979. מימין לשמאל: אל"ם ראובן ירדור – סגן מפקד היחידה, אלוף שלמה גזית, תא"ל אריה בנטוב – מפקד היחידה, אל"ם אפרים לפיד – מפקד מרכז הקומינט.]]
נולד בשם **ראובן לדרמן**. בילדותו היה פעיל בתנועת הנוער של הלח"י, ובין היתר הדביק כרוזים על קירות שכונתו, יד אליהו. בגיל 15 הצטרף למחזור הראשון של הפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. כבוגר הפנימייה הצבאית התגייס תחילה לחיל הרגלים ואחר כך עבר לשריון, מתוך שאיפה לקריירה צבאית כקצין שדה. כשיצא מטעם הצבא ללימודים באוניברסיטה העברית פגש בשיעוריו של פרופסור מאיר יעקב קיסטר את יואל בן-פורת, ששירת אז ביחידה 515, גלגולה המוקדם של יחידה 8200. בן פורת, שהתפעל מיכולותיו, התעקש לשלב את ירדור ביחידה, ונלחם על הבאתו אליה מול מפקד השריון דוד אלעזר. רק יורשו של אלעזר, האלוף ישראל טל, ניאות לבסוף להשאיל את ירדור ליחידה "לשנה-שנתיים", השאלה שהפכה להצבה קבועה לאחר מלחמת ששת הימים. בעשר שנותיו הראשונות ביחידה עסק ירדור בפענוח צפנים תחת פיקודו של שאול שמאי, ולאחר מותו של שמאי ב-1972 הוא מונה לראש ענף פענוח הצפנים, שם זכה לכינויים "הטנקיסט" ו"אבו זקן", על שם הזקן העבות שעיטר שנים רבות את פניו.

בספרו "נעילה" מספר בן פורת על מברק מוצפן שפענח ירדור, הדובר שבע שפות, ב-5 באוקטובר 1973 סמוך לשעה 5 בערב (21 שעות לפני פרוץ קרבות מלחמת יום הכיפורים), שהבהיר מעל לכל ספק כי המלחמה עומדת לפרוץ. במברק נאמר כי פינוי נתיני ברית המועצות מסוריה וממצרים בא בעקבות כוונת הסורים והמצרים לפתוח בכל רגע בהתקפה על ישראל. ההתרעה עוכבה באגף המודיעין ולא הגיעה בזמן לרמטכ"ל דוד אלעזר.

לאחר סיום תפקידו האמור, ב-1976, מונה ירדור לסגן מפקד יחידה 8200, תחת פיקודו של תא"ל אריה בנטוב, וב-1980 הוא קיבל את הפיקוד על היחידה.

במלחמת ששת הימים השתתף ירדור כמפקד יחידת האזנה ניידת שסופחה לאוגדת הפלדה שבפיקוד האלוף ישראל טל (כשהגיע ירדור בראש יחידתו הניידת לשטח הכינוס של האוגדה ערב המלחמה, אמר האלוף טל בשמחה: ״אני השאלתי אותך ועכשיו אני אקבל בונוס!״). ערב מלחמת יום הכיפורים ובמלחמה עצמה פיקד ירדור על ענף פענוח הצפנים ביחידה, ובמלחמת לבנון הראשונה הוא היה מפקד יחידה 8200.

שמו של ירדור נחשף לראשונה כמפקד היחידה הסודית בספרו של ארי בן מנשה ששירת תחתיו לאחר מלחמת יום הכיפורים, על אף שלארגוני הביון השונים בעולם היה שמו ידוע מאז אותה מלחמה עצמה, מכיוון שנמסר על ידי עמוס לוינברג לשוביו הסורים, וממנו הועבר לידיעת הסובייטים ובעלי בריתם.

ערב פרישתו מצה"ל שירת בתפקיד סגן ראש אגף התכנון במטכ"ל, תחת פיקודם של האלופים מנחם עינן ואביהו בן-נון.

עם סיום שירותו בצה"ל ב-1986 מונה לעמוד בראש מינהלת פרויקט "תומר", להקמת תחנת ממסר עבור שידורי קול אמריקה בערבה. הקמת הפרויקט התעכבה מסיבות שונות, אך הוא המשיך לעמוד בראש המינהלת עד לביטולו ב-1993.

בעשור השמיני לחייו עדיין שירת ירדור בשירות מילואים פעיל באגף המודיעין של צה"ל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי יחידה 8200
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:תתי אלופים בצה"ל בוגרי הפנימיות הצבאיות לפיקוד
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
איתן (כטב"ם)

**איתן** (ידוע גם כ"**הרון TP**" או "**Heron TP**", "**הרון 2**", ו"**מחץ 2**") הוא כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. הוא מוגדר ככטמ"ם מסוג HALE (רום גבוה, שהייה ממושכת). מבנה ה"איתן" דומה לזה של ההרון 1, אך הוא גדול ממנו פי ארבעה.

## היסטוריה
בחודש אוגוסט 2006 דווח כי חיל האוויר הישראלי הפעיל כטמ"ם תקיפה (UCAV) חדש, הגדול פי ארבעה מההרון 1, בשם "איתן", בעל יכולת תקיפה מן האוויר והשמדת טילים בליסטיים בשלב ההאצה.

ה"הרון TP" הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז שנערך ביוני 2007. באוקטובר 2007 הודיע חיל האוויר הישראלי על כוונתו להצטייד בכלי, תחת השם "איתן". טקס הקבלה הרשמי של הכטמ"ם נערך בבסיס חיל האוויר תל נוף ב-21 בפברואר 2010. הכטמ"ם מופעל על ידי טייסת 210 של חיל האוויר הישראלי.

טיסתו המבצעית הראשונה של ה"איתן" הייתה בתום מבצע עופרת יצוקה.

בשנת 2011, הודיעה צרפת על עסקה לרכישת ה"איתן", אך העסקה בוטלה אחר כך לטובת פרויקט פיתוח עצמאי.

בשנת 2018 הוסכם שגרמניה תחכור מהתעשייה האווירית שבעה מטוסי "הרון TP", בעסקה בסך מיליארד אירו.

## מאפיינים (הרון TP)
[300px|ממוזער|כטמ"מ ה"איתן" ב[הסלון האווירי בפריז|סלון האווירי בלה בורז'ה, 2007]]
* **[[מוטת כנפיים]]:** 
* **אורך:** 15 מטר
* **הנעה:** מנוע טורבו-פרופ מדגם PT6A-67A מתוצרת פראט אנד ויטני, בעל מדחף 4 להבים, .
* **מהירות:** מעל 370 קמ"ש
* **משקל מטען מרבי:** מעל 1,000 ק"ג
* **משקל המראה מרבי:** 
* **שהות מרבית באוויר:** 36 שעות
* **סייג רום:** 
* **עלות:** צורה בסיסית בין 15–20 מיליון דולר אמריקני, יכול להגיע עד 80 מיליון דולר אמריקני כולל קרון השליטה.

## התרסקויות
* בינואר 2012 התרסק אחד הכלים ליד מושב יסודות לאחר שהמריא מבסיס תל נוף במהלך טיסת ניסוי שערכה בו התעשייה האווירית לישראל. יתר המטוסים מדגם זה הושבתו עד לפתרון הבעיה, וכעבור שמונה חודשים תוקנה התקלה והמטוסים חזרו לטוס.

## מפעילים
ממוזער|שמאל|200px|סמל מערך ה"איתן" בחיל האוויר הישראלי
* : חיל האוויר הישראלי מפעיל משנת 2010, את האיתן במסגרת טייסת 210.
* : ביוני 2018, גרמניה אישרה עסקת הצטיידות בכטמ"מ איתן על סך 3 מיליארד דולר, העסקה כוללת חכירה של 7 כטמ"מ איתן, לימוד וחניכה של מפעילים גרמנים ושימוש בתשתיות רלוונטיות של חיל האוויר. לשם הכשרת הטייסים הגרמנים הוקמה בבסיס תל נוף טייסת משותפת גרמנית-ישראלית בשם טייסת הברון האדום.
* : 10 כלים בשירות מבצעי. העסקה לקנייתם על סך 400 מיליון דולר נחתמה ביולי 2018.
* : שלושה מושכרים בידי חיל האוויר ההלני

## ראו גם
*  RQ-4 גלובל הוק
*  MQ-9 Reaper
*  באירקטאר TB-2
*  באירקטאר אקינסי
*  פוטרוס

## קישורים חיצוניים

* 
* מל"טים, באתר משרד הביטחון
* 
* 
* 
* 
* 
*  נדב דויטשר, חיל האוויר חושף: המל"ט המתקדם מסוגו בעולם, באתר צה"ל, 18 בפברואר 2010, מאורכב בארכיון האינטרנט
* 
* 
* 
* דוד גרינוולד, מעוף הנשר, באתר חיל האוויר הישראלי, 15 באפריל 2015
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים ישראליים
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: כלי טיס בלתי מאוישים
אנרי פרנאן דנץ

**אנרי פרנאן דנץ** (בצרפתית: **Henri Fernand Dentz**; 16 בדצמבר 1881 - 13 בדצמבר 1945) היה גנרל צרפתי, הנציב העליון מטעם שלטונות וישי בסוריה ולבנון בעת המבצע לכיבושן מידי שלטון וישי ב-1941.

## תולדות חייו
דנץ נולד בצרפת בשנת 1881. היה איש צבא מקצועי, בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1909. טיפס בסולם הדרגות, ובשנים 1934–1937 היה מפקד חטיבה. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מילא תפקידי מטה שונים. בפרוץ המלחמה מונה למפקד הקורפוס ה-15 ולאחר מכן למפקד הקורפוס ה-12, ובשנת 1940 נתמנה למפקד האזור הצבאי של פריז הבירה.

בעת פלישת גרמניה הנאצית לצרפת ולארצות השפלה ב-10 במאי 1940, היה דנץ, כמפקד אזור פריז, אחראי להגנת העיר. עם תבוסת צרפת מסר דנץ את כניעת פריז לכוחות הגרמניים בפיקודו של גנרל גאורג פון קיכלר, ב-14 ביוני 1940.

דנץ היה משמעתן קנאי, ועם התבוסה המשיך לסור למרותם של שלטונות וישי ולשרת בצבאם. בשנת 1941 נתמנה על ידי שלטונות וישי לנציב העליון בסוריה ובלבנון ולמפקד צבא וישי בארצות אלה שכונה צבא הלבאנט.

בעת המבצע המשולב של בריטניה ושל כוחות צרפת החופשית, שהחל ב-8 ביוני 1941, לכיבוש סוריה ולבנון מידי כוחות וישי, גילו כוחותיו של הגנרל דנץ התנגדות עזה. לאחר כיבוש דמשק ב-21 ביוני 1941 ולאחר המשך התקדמות בעלות הברית נוכח הגנרל ביולי בתבוסת כוחותיו ושלח את נציגיו לעכו להיפגש עם מפקדי בעלות הברית על מנת לסכם את תנאי הכניעה של כוחותיו. את המשא ומתן על הכניעה ניהל הגנרל ז'וזף דה ורדיליאק המפקד הצבאי הצרפתי בלבאנט (דנץ היה, להלכה, הנציב האזרחי), מכיוון שדנץ סירב לנהל משא ומתן עם אנשי צרפת החופשית, ואילו דה ורדיליאק מצא עמם שפה משותפת. על פי הסכם הכניעה הותר לחיילי וישי, וגנרל דנץ בראשם, לשוב לצרפת (מלבד מיעוט של 6,000 איש שבחר להצטרף לכוחות צרפת החופשית).

זמן קצר לאחר הכניעה התברר כי שבויים בריטים שנפלו בידי אנשי וישי במערכה, נשלחו בחיפזון לצרפת שבשלטון וישי. הבריטים חששו כי הם יוסגרו לידי הנאצים. כאשר נתגלה הדבר הושם הגנרל דנץ, ביחד עם קצינים בכירים נוספים, במעצר כבני ערובה. המעצר פעל את פעולתו והשבויים הבריטים שוחררו. דנץ שב לצרפת ומילא תפקיד משני בחשיבותו כיושב ראש הוועדה להענקת אותות הצטיינות. לאחר שצרפת שוחררה מידי גרמניה הנאצית נעצר דנץ, הועמד לדין בפני בית דין צבאי באשמת בגידה ונדון למוות ב-20 בינואר 1945. הגנרל שארל דה גול המתיק את עונשו למאסר עולם והוא מת בכלא זמן לא רב לאחר מכן, בדצמבר 1945.

## לקריאה נוספת

*Julian Jackson, **France, the dark years, 1940 - 1945**, Oxford University Press, 2003


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:צרפתים משתפי פעולה עם הנאצים
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סוריה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לבנון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:נציבים עליונים של צרפת בלבנט
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1881
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1945
אלי יונס

**אליעזר (אלי) יונס** (נולד בישראל ב-7 באוקטובר 1951), הוא איש עסקים, כיהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות, כמנכ"ל בנק הפועלים, כמנכ"ל בנק כללי וכחשב הכללי במשרד האוצר.

## קורות חיים
יונס נולד ברמלה. אמו הייתה מורה. אביו, אליהו, יליד וילנה, עבר להתגורר בלבוב, ובמלחמת העולם השנייה הצטרף ליחידה פרטיזנית שפעלה באזור. הוא גויס לצבא האדום, נלחם בקרבות נגד הגרמנים ונפצע קשה ברגלו. עלה ב-1950 לישראל ועבד כעיתונאי וכמנהל בקול ישראל. פרסם מספר מחקרים על יהדות לבוב. אלי היה בן שנתיים כשהמשפחה עברה להתגורר בירושלים.

בשנת 1974, בהיותו סטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים, החל לעבוד במשרד האוצר. בשנת 1983 מונה לסגן החשב הכללי, ובשנים 1989–1993 כיהן בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר. בסיום תפקידו עבר לשוק הפרטי, וכיהן כשש שנים כמנכ"ל בנק כללי שהיה אז בבעלות הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד. יונס פרש מהבנק בסוף 1999, השליטה בבנק עברה לקבוצה הבנקאות הדרום אפריקאית אינווסטק בשנת 1996.

בשנת 1999, מונה לסגן נשיא קבוצת דיסקונט השקעות אך עזב אחרי זמן קצר לתפקיד משנה למנכ"ל ואחראי החטיבה הפיננסית של בנק הפועלים. ב-1 באפריל 2002 החליף את עמירם סיון בתפקיד מנכ"ל בנק הפועלים, כהונתו בבנק הייתה סוערת כיוון שהוביל מהלך התייעלות גורף שכלל פיטורי 800 עובדי הבנק. יונס התפטר מתפקידו באפריל 2003 לאור חילוקי דעות עם בעלי השליטה בבנק. יונס המשיך לכהן כמנכל עד אוקטובר 2003 עת מונה צבי זיו להחליפו.

באפריל 2004 מונה למנכ"ל בנק מזרחי-טפחות והחליף את ויקטור מדינה. בתפקיד המנכ"ל הוביל את המיזוג הבנק בין בנק המזרחי לבנק טפחות. ב-24 באפריל 2013 הודיע יונס כי יפרוש מתפקידו כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות באפריל 2014. עלות העסקתו של יונס במשך השנים בבנק הוערכה בכ–250 מיליון שקל (כולל שכר, בונוסים ושווי האופציות שקיבל).

יונס משמש מאז 2016 כשותף ויועץ מיוחד לקרנות סנטרברידג' וגאלטין בפעילותם, כמשקיעים בתחום השירותים הפיננסיים, בישראל ובחו"ל. בשנת 2019 הוביל עבורם את רכישת קבוצת הביטוח הפניקס ומונה לדירקטור שלה. מאז, מניית הפניקס יותר מהכפילה את ערכה, ובשלב מסוים שווי השוק של החברה חצה את רף 10 מיליארד השקלים – שווי שאליו לא הגיעה מעולם שום חברת ביטוח אחרת. ב-16 ביולי 2024 הפניקס אישרה שבעלות השליטה בה, הקרנות סנטרברידג' וגלאטין ימכרו את רוב אחזקותיהן ויימכרו עד 21.5% ממניותיהן ויישארו עם 10% בהפניקס. העסקה נעשית לפי שווי של 9.4 מיליארד שקל להפניקס.

אלי יונס שימש בעבר כיו"ר הוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. כיו"ר אגודת הידידים של אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר המכון לחדשנות של הטכניון ומרצה באוניברסיטה העברית.

## חיים אישיים
יונס נשוי בשנית לחנה. לשניים שני בנים. מרעייתו הראשונה נירה יש לו בת אחת. מתגורר בתל אביב. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* המשק הישראלי בצל הבחירות - אלי יונס באירוע השנתי של פורום CFO, ינואר 2013
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רמלה: אישים
קטגוריה:החשבים הכלליים
קטגוריה:מנהלי בנק הפועלים
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משרד האוצר
קטגוריה:מנהלי בנק מזרחי טפחות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קבוצת ה-131

**קבוצת ה־131** היא קבוצת ילדים יהודים מקובנה, שבליטא, שהובלו בין מספר מחנות ריכוז גרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה. רק ארבעים ילדים שרדו את המסע וזכו לראות את החופש. תשעים מהם נספו במחנה אושוויץ-בירקנאו בשתי סלקציות שנערכו בראש השנה וביום כיפור התש"ד (1944). ילד נוסף נהרג על רכבת בדרך למחנה הריכוז מאוטהאוזן בעת הפצצה של בעלות הברית, בראשית שנת התש"ה (1945).

האירועים המתוארים התרחשו בסוף שנת 1944 וראשית 1945, בעת שהיה ברור שגרמניה הנאצית נמצאת על סף תבוסה.

## מחיסול גטו קובנה ועד לאושוויץ

בחודש יולי 1944, עם חיסול גטו קובנה, נשלחו אל המחנות אלפי יהודים ובהם ילדים ששרדו את "אקצית הילדים" בגטו. בתחנת רכבת בקרבת מחנה הריכוז שטוטהוף הורדו הנשים והילדים מן הרכבת. מספר ילדים בחרו שלא לרדת מן הרכבת והמשיכו יחד עם הגברים המבוגרים למחנה לנדסברג.

לאחר שהות של שבוע במחנה, באחד ממפקדי הבוקר, הופרדו 130 ילדים מהמבוגרים יותר ונכלאו במכלאה. אח בוגר של אחד מהם התגנב למכלאה כדי לשמור על אחיו הצעיר וכך נוצרה קבוצת ה־131.

הילדים הועברו למחנה הריכוז דכאו בו שהו שבוע ימים. במהלך שהותם במחנה החל האח הבוגר לגבש את חבורת הילדים הזרים זה לזה לקבוצה. הוא בחר לעשות זאת על ידי לימוד תרגילי סדר ומשמעת שהיו חיוניים להישרדותם במחנה. הודות לבגרותו וכושר מנהיגותו קיבלו הילדים את סמכותו והפכו לקבוצה מגובשת.

בתום שבוע הועמסה הקבוצה על שלושה קרונות רכבת ונשלחה למחנה ההשמדה בירקנאו. במהלך הנסיעה קפצו שני ילדים מן הרכבת. אחד נהרג בעת הקפיצה והשני ניצל (דניאל בורשטין, לימים ענבר). עם הגעתם למחנה בליל 31 באוגוסט 1944 הורדה קבוצת הילדים אל הרמפה. במהלך ההמתנה החלו מתרגלים תרגילי סדר כשהאח הגדול מפעיל אותם. מסיבה לא ידועה לא נשלחו להשמדה מיידית.

לאחר שבועות מספר, בראש השנה וביום כיפור של שנת 1944, נשלחו 90 מהם להשמדה בשתי סלקציות. 39 מילדי הקבוצה נשארו בחיים. חמישה חודשים וחצי ארכה שהותם בבירקנאו בתנאים קשים וברעב תמידי. עם התקרבות החזית הרוסית הובלו הילדים עם אסירים אחרים ב"צעדת מוות" למחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה ושוחררו במחנה הריכוז גונסקירכן ב־5 במאי 1945. שניים אבדו בדרך וגורלם לא נודע. אחדים הובאו לבוכנוואלד שבגרמניה ושוחררו שם ב־11 במאי 1945.

## פגישת מחזור של ניצולי הקבוצה
מדי שנה נפגשים הניצולים ביום השנה לשחרור. בספטמבר 2001 חזרו שמונה מהניצולים יחד עם משלחת תלמידי מחזור י"ב של בית הספר "הר וגיא".

בספטמבר 2014 חזר אחד מהניצולים יחד עם משלחת תלמידי מחזור ל"ג של בית הספר "שיטים דרכא" אל מסלול המוות, אל קובנה, עיר הולדתם, אל שטוטהוף, לנדסברג, דכאו, בירקנאו, מאוטהאוזן ואל גונסקירכן.

## סרט - מסיבת יום הולדת
סרט דוקומנטרי בבימויה של רות ולק מספר את סיפורה של הקבוצה דרך "מסיבת יום ההולדת" הנערכת מדי שנה, במועד הקרוב לתאריך שחרורם של הניצולים.

## ראו גם
* אורי חנוך

## לקריאה נוספת
*סופי בן ארצי, **אחד מכולם**, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 2007.

## קישורים חיצוניים
* על קבוצת ה-131 באתר יד ושם
* מסיבת יום הולדת, אתר הסרט על ניצולי קבוצת ה־131
* פתיחת הספר על אודות 131 ילדי גטו קובנה, שהחברות הצילה את חייהם

## הערות שוליים

קטגוריה:ילדים בשואה: ליטא
קטגוריה:אסירים בגטו קובנה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז שטוטהוף
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
ויקטור צ'ורביה

**ויקטור צ'ורביה** (ברומנית: **Victor Ciorbea**; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי רומני, כיהן כראש עיריית בוקרשט בשנים 1996–1997 ולאחר התפטרותו מראשות העירייה נבחר לראש ממשלת רומניה וכיהן בתפקיד מ-12 בדצמבר 1996 ועד 30 במרץ 1998.
עבר בהמשך למפלגה הלאומית ליברלית ובסוף שנת 2012 נבחר מטעמה לסנאט. 
ב-2014 נבחר לתפקיד "סניגור העם" (מבקר המדינה) של רומניה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:ראשי עיריית בוקרשט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בוקרשט
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1954
מגדל ספאסקאיה

שמאל|ממוזער|250px|מגדל ספאסקיה
שמאל|ממוזער|250px|איור של הקרמלין מכיוון הכיכר האדומה. מגדל ספאסקיה ניצב בקדמת התמונה משמאל
**מגדל סְפַּאסְקַיַה** (ברוסית: **Спасская башня** - "סְפַּאסְקַיַה בַּאשְנְיָה") הוא מגדל שעון בקרמלין במוסקבה, והוא ניצב בחומת הקרמלין בצמוד לכיכר האדומה.

בזכות קרבתו לכנסיית וסילי הקדוש ולמאוזוליאום של לנין זהו המגדל הידוע ביותר בקרמלין. השער שבו שימש לתהלוכות ממלכתיות ודתיות, וכן לקבלות פנים לשגרירים.

שמו של המגדל בא משמו של האיקונין "סְפַּאס נֵרוּקוֹטְבוֹרְנִי" (Спас Нерукотворный - "מושיע שנוצר לא בעמל כפיים") שהיה תלוי לפני כן מעל שער סּפַּאסְקִיֵה (Спасские ворота). האיקונין עצמו לא השתמר, אך המקום בו היה קבוע עדיין נראה בבירור. גובהו של המגדל עד הכוכב שהותקן בראשו בתקופה הסובייטית ב-1935 הוא 67.3 מטר, ויחד איתו הוא נישא לגובה של 71 מטר. קוטרו של הכוכב הוא 3.75 מטר. הוא מאיר בלילה וסב על צירו לפי כיוון הרוח, כמו שבשבת. 

שמו הראשון של המגדל היה "מגדל פרולובסקיה" (Фроловская) והוא בא משמה של כנסיית "פרולה אי לאוורה" (Фрола и Лавра). זו הוצבה ברחוב מיסינצקאיה (Мясницкая) שהוביל מהקרמלין דרך השער אל הכיכר האדומה. המגדל נבנה בשנת 1491 במהלך תקופת שלטונו של נסיך מוסקבה ושליט רוסיה איוואן השלישי על ידי האדריכל פייטרו אנטוניו סולארי (Pietro Antonio Solari). פרטים אלו נלמדים מלוחות אבן לבנים עם כיתוב זיכרון שקבועים על המגדל עצמו מהצד של הקרמלין. בסוף המאה ה-16 נקבע סמל העיט הדו ראשי של רוסיה על המגדל. המגדל התנשא בתחילה למחצית מגובהו הנוכחי, אך בשנים 1625-1624 הוסיפו לו האדריכל הרוסי בַאזֶ'ן אוֹגוּרְצוֹב (Бажен Огурцов) והסקוטי כריסטופר גלווי (Christopher Galloway) גג ובו מספר מפלסים. ב-16 באפריל 1658 קבע צו רשמי את שמו הנוכחי של המגדל. העיטורים נוספו בזמן כהונתו של מייסד שושלת רומנוב, הצאר מיכאיל הראשון.

מגדל ספאסקיה ידוע בעיקר בזכות ארבעת השעונים המוזהבים הקבועים בו והפונים לארבעה כיוונים. השעון הראשון הותקן במגדל בשנת 1707, וב-1763 הותקן בו שעון מצלצל חדש, אשר תוקן בשנת 1851. החל ב-1920 ניגן השעון את נעימת האינטרנציונל. קוטרו של השעון הוא 6.12 מטר, וגובהן של הספרות הוא 72 ס"מ. אורכו של מחוג השעות הוא 2.97 מטר ומחוג הדקות מגיע לאורך של 3.28 מטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות המגדל באתר Kremlin.ru 
* המגדל באתר הקרמלין 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
ספאסקאיה
ספאסקאיה
קטגוריה:מוסקבה: אטרקציות תיירותיות
Thankful

***Thankful*** הוא אלבום הבכורה של הזמרת קלי קלרקסון. האלבום יצא לאור ב-15 באפריל 2003 בארצות הברית.

## סינגלים
* **A Moment Like This** - זהו שיר שנכתב לקלי בעבור הופעתה בגמר אמריקן איידול. צולם לשיר גם וידאוקליפ שכלל חלקים מתוך אמריקן איידול.
* **Miss Independent** - בהתחלה כריסטינה אגילרה, שהשתתפה בכתיבת השיר, הייתה אמורה לשיר אותו. קלרקסון השתתפה בעיבוד השיר.
* **Low** - זהו השיר הראשון שהחל את קו הפופ-רוק של קלי. נכתב על ידי ג'ימי הארי.
* **The Trouble with Love Is** - השיר הזה נכלל בפסקול הסרט אהבה זה כל הסיפור. קליפ הווידאו של השיר כולל חלקים מהסרט.

## תאריכי יציאת האלבום בעולם
* ארצות הברית: 15 באפריל 2003.
* אוסטרליה: 15 בספטמבר 2003.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2003
קטגוריה:אלבומי קלי קלרקסון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בייביפייס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טוני דוראן
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מת'יו ויילדר
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
אסטיפליה

[שמאל|ממוזער|250px|חורבות [טירה באסטיפליה]]
**אסטיפליה** (ביוונית: **Αστυπάλαια**, באיטלקית: **Stampalia**, בטורקית עות'מאנית: **استانبوليه** (איסטאנבוליה)), הוא אי מאיי הדודקאנס, המהווים מחוז משנה במחוז דרום הים האגאי ביוון. ב-2011 מנתה אוכלוסיית האי 1,334 נפשות. אורכו של האי 18 ק"מ, ורוחבו לכל היותר 13 ק"מ. שטחו של האי 99 קמ"ר. חופי אסטיפליה הם סלעיים ובהם חופי רחצה קטנים רצופים בחלוקי אבן. הבירה, וכן הנמל העיקרי, היא אסטיפליה, או הורה כפי שקוראים לה המקומיים. אסטיפליה מקיימת קשרי מעבורת עם פיראוס ועם איי הדודקאנס האחרים, וקשר תעופה עם אתונה.

## היסטוריה

במיתולוגיה היוונית הייתה אסטיפליה אישה שפותתה על ידי פוסידון, שהופיע בצורת ברדלס מכונף בעל זנב דג.

אסטיפליה הייתה למושבה של מגארה, ולאחר מכן הכירו בה הרומאים כמדינה עצמאית.

במהלך ימי הביניים הייתה אסטיפליה חלק מהאימפריה הביזנטית עד לשנת 1207, כאשר בעקבות מסע הצלב הרביעי הפכה לאחוזה פיאודלית של משפחה ונציאנית עד לשנת 1522. בשנה זו נפלה אסטיפליה, ביחד עם שאר איי הדודקאנס, לידי האימפריה העות'מאנית. בין 1648 ל-1668 במהלך מלחמת כרתים שבו הוונציאנים וכבשו את האי, ובין 1821 ל-1828 במהלך מלחמת העצמאות היוונית הייתה אסטיפליה בידיים יווניות, עד ששבה ונמסרה לטורקים.

ב-12 באפריל 1912 במהלך מלחמת איטליה-טורקיה נכבשה אסטיפליה על ידי האיטלקים, והייתה האי הראשון בדודקאנס שנפל לידיהם. מבסיסם באסטיפליה יצאו האיטלקים לכיבוש רודוס, הגדול באיי הדודקאנס. במהלך שיחות השלום באוגוסט-ספטמבר 1912 הסכימה איטליה עקרונית להשיב את שאר האיים הדודקאנסיים לטורקיה, בהתמלא תנאים מסוימים, אך דרשה לעצמה את אסטפיליה לצמיתות כתחנת מעגן בים התיכון. האי נותר בשליטת האיטלקים עד למלחמת העולם השנייה. בין 1943 ל-1945 היה האי בידי גרמניה הנאצית עד ששוחרר, ולאחר תקופה קצרה של שלטון צבאי בריטי, הועבר ב-1947 לריבונות יוונית, ביחד עם שאר איי הדודקאנס.

## גאוגרפיה
באסטיפליה שני נמלים טבעיים עם מים בעומק של 50–60 מטר בקרבת החוף, באופן המאפשר מאגן מוגן של מאות אוניות. רובו של האי מאופיין בטופוגרפיה הררית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האיים הדודקאנסיים
קטגוריה:יוון: איים
שקע עזה

שמאל|ממוזער|410px|דוגמה לשקע עזה שנוצר מתוך אפיק ים סוף (אי"ס) מערבי שהתעמק לים. כמו שניתן לראות אין אפיק רום המלווה אותו, אך הים החם בסתיו מפצה על כך ותורם את חלקו להיווצרות השקע (מפת 500 + קרקע)
**שקע עזה** הוא מושג במטאורולוגיה ישראלית, המתאר שקע ברומטרי שמרכזו בסמוך לחופים הדרומיים של ישראל, הנוצר בעיקר בתקופת הסתיו. שקע עזה נוצר כאשר אפיק רום מתעמק מעט דרומית מהרגיל. במידה ולשקע מצטרפים תנאים המעודדים התפתחות עננות ממטירה, שקע עזה גורם לכך שעדיפות המשקעים ניתנת למישור החוף הדרומי והמרכזי, המקבלים זרימות ימיות המורידות גשמים, ואילו צפון הארץ זוכה לזרימות דרומיות-דרומיות מזרחיות יבשות ולמיעוט גשמים.

אוויר חם מעודד היווצרות מערכת ציקלונית (שקע/אפיק), מכאן שטמפרטורת מי ים גבוהה, תתרום להיווצרות השקע. במהלך הסתיו, כאשר אפיק ים סוף בעל ציר מערבי מתעמק לים, בעזרתו של אפיק רום, הוא נוטה לסגור (ליצור) בתוכו שקע עזה.

## ראו גם
*סינופטיקה
*מודלים לחיזוי מזג אוויר

קטגוריה:סינופטיקה
קטגוריה:מערכות לחץ נמוך
קטגוריה:ארץ ישראל: אקלים
מדברית עינונית

**מדברית עינונית** (שם מדעי: *Mesalina guttulata*) היא אחת הלטאות של ארץ ישראל ושייכת למשפחת לטאיים. אורך מדברית עינונית הוא עד 18 ס"מ (כולל הזנב). נפוצה בחבל המדברי ובספר המדבר, מכאן נגזר השם העברי של הסוג מדברית.
## מאפיינים
צבעה הוא בגוני חום ואפור, והגב מגובב בכתמים עגלגלים, קטנים ובהירים, בחלקם דמויי עיניים קטנות ומכאן נגזר השם העברי של המין. לעיתים נוצרות מספר שורות (לרוב 6) על ידי הכתמים, שחלקן מגיעות עד הרגליים.
מאפיין של הסוג מדברית הוא צורתו של האף. ישנן שתי התרחבויות, מעין תפיחות על האף, כאשר על כל אחת מהן יש נחיר. אורך חייהם הוא כשנה.
המדברית ניזונה מחרקים ומשאר פרוקי רגליים קטנים.

פעילותה יומית. בשעות הבלתי נסבלות בקיץ מקפידה המדברית לשהות במקום מסתור מהשמש, כגון מתחת לאבנים, בתוך מחילה וכדומה. מדברית עינונית איננה מצויה בחולות אלא רק בבתי גידול סלעיים בחבל המדברי ובספר המדבר - דרום בקעת הירדן, ככר ים המלח, מדבר שומרון, מדבר יהודה, הנגב, הערבה, הרי אילת וכן בחצי האי ערב, חצי האי סיני ומדבר סהרה. בנגב ובדרום מישור החוף ניתן למצוא מין קרוב אליה, מדברית פסים (שם מדעי: *Mesalina olivieri*) על קרקעות של חולות מיוצבים (לא נודדים) ולס.

## רבייה
עונת החיזור באביב. הנקבה מטילה בקיץ 2-4ביצים פעם או פעמים בשנה. הצעירים בוקעים אחרי 5-7שבועות ואורכם 5 סנטימטרים. רק מעטים מגיעים לבגרות.

## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 111-112

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאיים
קטגוריה:לטאיים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
קטגוריה:אלג'יריה: זוחלים
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
ג'לי

שמאל|ממוזער|250px|קינוח ג'לי צבעוני
**גֵ'לִי** (בעברית: **מִקְפָּא** או **קְרִישׁ**) הוא מאכל מתוק במרקם ג'ל, בדרך כלל בטעמי פירות. את הג'לי מכינים בדרך כלל באמצעות הוספה של ג'לטין או פקטין לנוזלי מאכל, לרוב מיצי פירות. הג'לי יכול להוות מרכיב בקינוח אחר, אך גם להיאכל לבד כקינוח בפני עצמו. הוא לרוב מוגש קר או בטמפרטורת החדר, זאת מכיוון שבמהלך הכנתו יש לקרר ואף להקפיא אותו.

## משמעות השם
250px|שמאל|ממוזער|"תינוקות ג'לי" (Jelly babies)
[שמאל|ממוזער|250px|סוכריות ג'לי בתוצרת חברת [ג'לי בלי]]

למילה "ג'לי" (jelly) משמעויות שונות באנגלית בריטית ובאנגלית אמריקנית. 

בבריטניה, "ג'לי" הוא שמו של קינוח מבוסס ג'לטין, המכונה בארצות הברית "ג'לו" (jello) או "ג'לטין" (gelatin). בארצות הברית, המונח "ג'לי" מתאר כמעט באופן בלעדי ממרח המורכב ממיץ פירות שהתמצק באמצעות פקטין, מוצר המכונה בבריטניה spread או preserves. בכך הופכת המילה "ג'לי" (jelly) לאחת מהמילים הבולטות ביותר המייצגות את ההבדלים הלשוניים בין ארצות הברית ובריטניה.

בדרך כלל, ההבדל בין ג'לי וריבה באנגלית האמריקנית הוא שהריבה מכילה זרעי פרי וחתיכות פרי הנראים לעין, בעוד שהג'לי לא מכיל אותם. ריבה גם בדרך כלל סמיכה יותר וניתנת למריחה בקלות רבה יותר. בתהליך הייצור המסורתי של הג'לי, שמים את מרכיביו בתוך שק: נוזל זורם פנימה, ולא נלחץ פנימה ונהפך לג'לי שקוף. בניגוד לכך, את הריבה מכינים מפרי שלם ומהנוזל שהנותר לאחר בישולו.

## סוגי ג'לי
בבישול, מספר מושגים נמצאים בשימוש כדי לסווג מיני מקפא מבוססי פקטין:

*מקפאים "אמיתיים" הם בעלי מרקם חלק שעשוי ממיץ פירות, כמו ג'לי ענבים.
*ריבות, המכילות גם מיץ פרי וחתיכות פרי.
*קריש פירות (נקרא בקיצור גם: **קריש** או: **בצק פירות**) ממתק צבעוני במקור העשוי מפירות טחונים. במטבח העיראקי נהוג להכין ממתק מפירות הדר טחונים שנקרא גם: "לוזינה".
*מרמלדה, סוג של ריבה שמכילה גם חלק מקליפת הפרי. פירות הדר משמשים פעמים רבות כבסיס למרמלדות.
*חמאות מפירות, כמו חמאת תפוחים, הן ממרחים מתוקים עשויים מפירות, שממותקים באופן קל לאחר שבושלו לממרח.

צמחונים וטבעונים (ולעיתים גם שומרי כשרות) מכינים ג'לי באמצעות אגר, בניגוד לג'לי הנפוץ שעשוי מג'לטין, המופק מעצמות ומעור של בהמות או דגים.

## מאכלי ג'לי
250px|ממוזער|מאכל אמריקאי נפוץ בקרב ילדים: כריך Peanut Butter & Jelly (חמאת בוטנים וג'לי).
"תינוקות ג'לי" (Jelly babies) הן ממתקים עבים דמויי-ג'לטין הנפוצים בבריטניה. סוכריות ג'לי (Jelly beans) הן ממתק נפוץ בארצות הברית ודומות לריבה בטעמן ובהרכב שלהן.

בבריטניה, "גלידה וג'לי" היה בעבר קינוח פופולרי שנאכל לאחר ארוחת הערב, אך מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה בפופולריות הקינוח. בארצות הברית, אכילת ריבה עם קלי שכיחה, וקלי עם ריבה נחשב לאחד מסמלי ארוחת הבוקר האמריקנית.

## כימיה
פירות מסוימים מכילים אנזימים שכאשר הם מתערבבים עם תערובת ג'לי, הם שוברים את הג'לטין ובכך הורסים את מבנה הג'לי. פירות אלה הם אננס המכיל את האנזים ברומליאן (bromelain), פפאיה ופאו פאו (pawpaw) המכילים את האנזים פפאין, קיווי המכיל אקטינידין (actinidin) ותאנים המכילות פיסין (ficin).

כדי להכין מפירות אלו מקפא, מבשלים אותם, ובכך הופכים את האנזימים ללא-פעילים.

## קישורים חיצוניים

* רונית ורד, הרטיטי את לבי, וואלה, 11 בספטמבר 2010
* 
* 

קטגוריה:קינוחים
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:מאכלי פירות
קליגה

שמאל|ממוזער|200px|קליגה רומאית
שמאל|ממוזער|200px|קליגה ממוסמרת
**קליגה** (לטינית: **Caliga**; ברבים: קליגאי, **Caligae**. בלשון חז"ל **סנדל המסומר**) הם סנדלים שנועדו לשימוש צבאי וננעלו על ידי חיילי הלגיון הרומאי.

הסנדלים הוכנו מעור ונקשרו במרכז כף הרגל ומעל הקרסול. בנוסף, מוסמרו מסמרי ברזל לסוליה כדי לחזק אותה ולאפשר תנועה קלילה. המסמרים גם היוו כלי נשק פוטנציאלי משום שאפשרו גרימת נזק רב יותר בבעיטה.

בתנאי קור החיילים הרומאים נהגו לגרוב גרביים עם הקליגה. במהלך המאה השנייה יצאה הקליגה משימוש והוחלפה על ידי מגפיים שסיפקו הגנה טובה יותר לרגליים.

משמעות שמו של הקיסר הרומאי קליגולה (קיסר בשנים 37–41 לספה"נ) היא "קליגה קטנה" - כינוי שניתן לו בידי החיילים כשעוד היה ילד.

לפי אחת הסברות, מקור המלה "קַלְגַּס" ששימשה ככינוי לחייל רומאי בלשון חז"ל, הוא מסנדלי הקליגה שהחיילים הרומאים נהגו לנעול.

בגזירת סנדל המסומר אסרו חז"ל על נעילת קליגה בשבת, בעקבות מעשה דריסה המוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגי הנעלה
קטגוריה:הצבא הרומי
קטגוריה:ביגוד צבאי, דרגות ואותות
קטגוריה:היסטוריה של הביגוד
גבינה מעושנת

**גבינה מעושנת** היא גבינה קשה שעברה תהליך עישון. כתוצאה מתהליך זה, צבעה החיצוני של הגבינה בדרך כלל זהוב. עם הגבינות שמקובל לעשן ניתן למנות את הגאודה, הסקאמורצה והצ'דר. בישראל מייצרת חברת "תנובה" את הגבינה המעושנת "בשן" שהיא גרסה מקומית לגבינת הפרובולונה האיטלקית.

עישון גבינות מתבצע בשתי דרכים אפשריות - עישון קר (בטמפרטורה של 32°-21°) ועישון חם (בטמפרטורה של 88°-38°). על מנת להוזיל את העלויות, יצרנים מסוימים כלל לא מעבירים את הגבינות בתהליך עישון, אלא מוסיפים חומרי טעם וצבעי מאכל שמעניקים לגבינה ארומה של עשן ומראה של גבינה מעושנת.

## קישורים חיצוניים

מעושנת
קטגוריה:מזון מעושן
*
ממשלת ישראל הרביעית

**ממשלת ישראל הרביעית**, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-24 בדצמבר 1952 עד 26 בינואר 1954, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה.

__תוכן_עניינים__

## רקע
ממשלת ישראל השלישית בראשות דוד בן-גוריון שהחלה את כהונתה לאחר הבחירות לכנסת השנייה כללה את המפלגות הדתיות והחרדיות אך לא את מפלגות המרכז (הציונים הכלליים והמפלגה הפרוגרסיבית) ולא את מפלגת השמאל המרכזית אז מפ"ם. ב-23 בספטמבר 1952 עזבו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל את הקואליציה בגלל התנגדותן לגיוס נשים לצה"ל והשאירו את הקואליציה עם 60 חברי כנסת בלבד.. בגלל ויכוח על החינוך הדתי התפטר בן-גוריון ב-19 בדצמבר 1952, מה שהוביל לדיונים על הקמת הממשלה הרביעית.

## הרכב הכנסת השנייה ערב הקמת הממשלה

## הקמת הממשלה
אחרי התפטרותו מממשלת ישראל השלישית, בן-גוריון החליט להרכיב ממשלה חדשה. לאחר שקיבל את תמיכת מפא"י, מפלגות הלוויין שלה והמפלגות הדתיות-ציוניות, החליט להרחיב את הבסיס הקואליציוני. לאחר ריכוך מדיניות הקיצוב, הסכימו הציונים הכלליים להצטרף לממשלה, וגם המפלגה הפרוגרסיבית הסכימה. הממשלה נהנתה מרוב של 87 חברי כנסת.

## ציוני דרך ומדיניות
### מדיניות כלכלית

במקביל למדיניות הכלכלית החדשה, ממשלת גרמניה העבירה לישראל כספי פיצוי על נזקי השואה לעם היהודי. הסכם זה עורר מחאה ציבורית גדולה, אך הצליח להוריד את האינפלציה לרמה נמוכה מאוד.

### מדיניות החינוך

בתקופת כהונתה של ממשלה זו נחקק חוק חינוך ממלכתי, שנועד לבטל את שיטת הזרמים בחינוך שהייתה נהוגה עד אז. בטרם קבלת החוק התנהל מאבק על תוכנו: בקרב ההסתדרות הכללית היה רצון לשמר את מאפייני זרם העובדים, שהיה קשור אליה, גם לאחר המעבר לחינוך הממלכתי ולכן הוחלט במפא"י לאפשר את הנפת הדגל האדום ושירת האינטרנציונל לצד שירת התקוה בבתי הספר שבהם רוב ההורים ירצו בכך. הדבר הוביל למשבר ממשלתי (שכונה "משבר הדגל") ולפרישת הציונים הכלליים מהממשלה ב-26 במאי 1953. ב-2 ביוני שבו שרי הציונים הכלליים לממשלה, לאחר שנחתם עמם הסכם פשרה. כאמור, חוק חינוך ממלכתי נחקק באוגוסט 1953.

### סיום כהונת הממשלה
בן-גוריון התפטר מהממשלה ב-7 בדצמבר 1953, והחליט להתיישב בקיבוץ שדה בוקר שבנגב.

## סיעות הקואליציה

;**מספר הח"כים החברים בקואליציה:**
* 87 ח"כים לפני פרישת סיעת הציונים הכלליים (24 בדצמבר 1952 - 26 במאי 1953).
* 64 ח"כים לאחר פרישת סיעת הציונים הכלליים מהקואליציה (26 במאי 1953 - 2 ביוני 1953).
* 87 ח"כים לאחר חזרת סיעת הציונים הכלליים לקואליציה (2 ביוני 1953 - 26 בינואר 1954).

## הרכב הממשלה
הממשלה מנתה לכל אורך כהונתה 16 שרים, ללא חילופין בזהות השרים. חמישה מהשרים היו חדשים ו-11 שרים כיהנו גם בממשלה השלישית.

השרים הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורג, שפירא, שרת, דינור, נפתלי, שטרית, מאיר, יוסף ולבון.

השרים החדשים היו: יוסף ספיר, יוסף סרלין, ישראל רוקח, פנחס רוזן ופרץ ברנשטיין

### חילופי שרים
השרים סרלין וספיר התחלפו בתיקים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

04
קטגוריה:הכנסת השנייה
קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל
קטגוריה:1952 בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:1953 בפוליטיקה
קטגוריה:1954 בפוליטיקה
המרכז לחקר הביטחון הלאומי

**המרכז לחקר הביטחון הלאומי (NSSC)** נוסד באוניברסיטת חיפה בשנת 2000 בידי צוות חוקרים שבראשו פרופסור גבריאל בן דור מהחוג למדע המדינה ופרופסור ארנון סופר מהחוג לגאוגרפיה. צוות החוקרים המגוון של המרכז, המורכב מחוקרים בכירים מתחומי האקדמיה בשילוב עם אנשי שטח מזרועות הביטחון השונות, מכשיר את הקרקע לפעילות המחקרית של המרכז הן בתחום התאורטי והן בתחומים השונים של המחקר היישומי.

המרכז לחקר הביטחון הלאומי מעורב בתוכניות מחקר, מפיק תוכנית פרסומים ומקיים פעילות במסגרת ימי עיון וכנסים תוך שילובם של אנשי מחקר ומומחים מהארץ ומהעולם. אחת ממטרות המרכז היא לסייע למקבלי החלטות וגורמים ציבוריים המעצבים את תפישת הביטחון של ישראל.

## קישורים חיצוניים
* 

ביטחון
קטגוריה:אוניברסיטת חיפה: יחידות אקדמיות
צ'אדי

**צ'אדי** (בגאורגית: **ჭადი**) או **מצ'אדי** (**მჭადი**) הוא מאפה מקמח תירס (ללא שאור/שאינו תפח) נפוץ בעיקר בסמגרלו שבגאורגיה. נקרא גם לחם תירס. 

צבעו בדרך כלל הוא צהוב אלא אם משתמשים בקמח תירס לבן. נהוג לאכול אותו יחד עם גבינה (סולוגוני למשל). המושג אכילת צ'אדי וגבינה ("ჭადი და ყველი", "צ'אדי דא קווֶלי") מציין אכילת ארוחה פשוטה ומשביעה.

## ראו גם
* המטבח הגאורגי

## קישורים חיצוניים
* דרה גולדשטיין, **[http://books.google.com/books?id=3PM_FnWgPBAC&pg=PA32&ots=uZbjD8wrho&dq=Mchadi&sig=mtj9gm0fzZj3FXe1HCbwxY7pXrg#PPA32,M1 הסעודה הגאורגית:התרבות מלאת החיים והאוכל הטעים של הרפובליקה של גאורגיה]** עמ' 32, , 

קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:המטבח הגאורגי
אקמאיזם

**אקמאיזם** (**Acmeism**; אקמֶה ביוונית: נקודת השיא, הפסגה) הוא זרם בשירה הרוסית שניסה להשתחרר מזרם השירה הסימבוליסטית, ששלט תקופה ארוכה בשירה הרוסית בפרט ובשירה האירופית בכלל. מובילי זרם זה, ובהם המשורר ניקולאי גומיליוב, רעייתו המשוררת אנה אחמטובה והמשורר היהודי אוסיפ מנדלשטם, ראו בסימבוליזם מיסטיקה וערפול-יתר.

שירה זו התאפיינה בדיבור ישיר ומאופק, תוך שימת דגש על מילה בודדת. מאחר שסגנון זה ביטא, בראש ובראשונה, את תחושותיו של המשורר כאדם יחיד ואף בודד, נאסר השימוש בה לאחר מהפכת אוקטובר שחוללו הקומוניסטים (שביקשו להדגיש את הכלל והקולקטיב). 

אקמאיזם כסגנון שירה השפיע רבות על שירתן של משוררות עבריות כגון רחל בלובשטיין (רחל) ולאה גולדברג.

## קישורים חיצוניים
* A Brief Guide to Acmeism, 2004, poets.org
* 

קטגוריה:שירה
מפרום

**מַפרוּם** (מערבית: **مفروم** – "טחון") הוא מאכל טריפוליטאי (הנפוץ גם בתוניסיה) מסורתי העשוי מבשר בקר וירקות שורש, המתובל בתבלינים שונים ומבושל ברוטב אדום.

שיטת ההכנה של המפרום אינה אחידה, אך היא כוללת ערבוב בשר בקר טחון בתוספת תבלינים (מלח, פלפל שחור, בצל, פטרוזיליה, קינמון, ביצים, תבלין לקציצות טריפולטאי הנקרא "חראראת" ופירורי לחם) לכדי עיסה אחת. לאחר לישת העיסה יוצרים קציצות בינוניות ומטגנים אותן. לאחר הטיגון מכניסים לסיר את הקציצות המטוגנות, לאחר שבתחתית הסיר הונחו תפוחי אדמה חתוכים לעיגולים כדי להגן על המפרום לבל יישרף (בערבית נקראת התחתית 'כער'). נהוג להוסיף מעט פפריקה וירקות נוספים לסיר כדי להעניק טעם עשיר יותר למפרום.

גרסה נפוצה של המפרום היא יצירת חתכים בפרוסות תפוחי-האדמה (כמעט עד לניתוק לשתי פרוסות) כשברווח שנוצר מוסיפים בשר, טובלים את החתיכה הממולאת בבלילה, מטגנים, ובסוף מבשלים הכל ברוטב, רצוי בישול ממושך. כדי לגוון אפשר להחליף את תפוחי האדמה בפרוסות חציל, גזר או כרובית.

המפרום נולד כאוכל עממי אך עם השנים הפך למעדן שמוגש במסעדות גורמה ברחבי ישראל ואף בעולם, לעיתים בשמות שונים. את המפרום נהוג להגיש ביחד עם קוסקוס.

על פי הנהוג לרוב מכינים מפרום לארוחת יום שישי, אך לעיתים גם לארוחת צהריים בשאר השבוע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח הלובי
קטגוריה:המטבח התוניסאי
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:יהדות לוב
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:מאכלי תפוח אדמה
קטגוריה:מאכלי חצילים
חריימה

**חְרַיְימֶה** (בערבית: **حرايمي**) הוא תבשיל צפון-אפריקאי מסורתי, העשוי לרוב מדג בעל תכולת שומן גבוהה יחסית, ומבושל ברוטב עגבניות חריף. חריימה נפוץ בעיקר במטבח היהודי הלובי והתוניסאי. אופן הכנת התבשיל אינו אחיד, אך הוא כולל בבסיסו דג שומני, דוגמת דקר (לוקוס) או ספרוס זהוב (דניס), המבושל ברוטב אדום חריף כמו פלפל צ'ומה. הפלפלצ'ומה הוא רוטב מטוגן, שמכינים מפלפל אדום חריף כתוש ושום. לאחר הכנת הרוטב מבשלים בו את הדג, בתוספת תבלינים ורסק עגבניות.

התבשיל הוא גרסה מתקדמת ופשוטה יותר של התבשיל המקורי, המוכן עם רוטב שרמולה.

לפי המסורת, בימים שהיה בהם עומס רב וזמן מועט, נהגו לדלג על שלב הטיגון והכניסו את הירקות בעודם טריים לתוך הרוטב. עקב כך כונה התבשיל "שרמולה חריימה". פירוש המילה חריימה בערבית הוא אסור/ממזר/לא־חוקי – כלומר השרמולה שבושלה אינה "חוקית" לפי המתכון המקורי. לימים נותר השם חריימה בלבד, והוא התבשיל המוכר לנו כיום.

נהוג לאכול שרמולה חריימה בערב שבת כמנה ראשונה, בתוספת פלפלים חריפים וחלה טרייה.

## קישורים חיצוניים

* חריימה של בישולצ'יק
* חריימה, וואלה אוכל
*מתכון חריימה של ג'קי אזולאי – אתר החיים הטובים
* 

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:מאכלי דגים
קטגוריה:יהדות לוב
קטגוריה:המטבח הלובי
קטגוריה:המטבח התוניסאי
קטגוריה:מאכלים חריפים
קטגוריה:מאכלי עגבניות
קטגוריה:מאכלי שבת
אנטים האיברי

[שמאל|ממוזער|250px|[שלט אצולה|שלט האצולה של אנטים האיברי - כתב יד מהמאה ה-18]]
**אנטים האיבֶרי** (ברומנית: **Antim Ivireanul**, בגאורגית: **ანთიმოზ ივერიელი**, אנתימוּז איווֶריאֶלי, 1650–1716) או בשמו החילוני **אנדריה**, היה אחת מהדמויות הכנסייתיות של ולאכיה (כיום רומניה), תאולוג מפורסם של הנצרות האורתודוקסית ופילוסוף, מנהל של בית הדפוס הנסיכותי של ולאכיה, והמיטרופוליט של בוקרשט, בשנים 1708–1715.

## חייו
אנטים נולד בממלכת כארתלי שנקראה בעבר איבריה, ומכאן כינויו "האיברי". הוא נלקח בשבי על ידי חיילי האימפריה העות'מאנית ונמכר כעבד בשוק העבדים בקונסטנטינופול. הוא הוכשר כאומן, למד פיסול בעץ, ציור, רקמה וקליגרפיה. בשלב מסוים הוא נפדה על ידי הפטריאך של קונסטנטינופול. הוא הפך לנזיר וקיבל הנחיות מאיסטנבול, כאשר הוא עצמו התגורר בשטח חסותו של פטריארך קונסטנטינופול. בשנת 1689 או 1690, נדרש, על ידי נסיך ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו, להתיישב בוולאכיה, ולהיות האחראי על בית הדפוס המלכותי החדש בבוקרשט, שהיה שייך לנסיך. לאחר שמונה לאב הבכיר ("אגומן") של מנזר סנאגוב, הוא העתיק את מושבו לשם.

בשנת 1705, מונה אנטים לבישוף רמניקו ולצ'ה, ובשנת 1708 מונה לארכיבישוף המטרופוליטני (מיטרופוליט) של ולאכיה. אנטים היה דובר שפות מזרחיות ואירופאיות רבות. למרות שהיה זר, רכש במהירות ידע מעמיק בשפה הרומנית, והוביל את השימוש בה בכנסייה המקומית, והפך אותה לשפה הרשמית שלה. בשנת 1693 פרסם את הברית החדשה ברומנית.

בשנת 1709 עזר אנטים להקמת בית הדפוס הראשון בטביליסי. הוא גם אימן את הגאורגים באומנות הדפוס, ובשנת 1710 הנהיג את הגופן שבאמצעותו הדפיס תלמידו הרומני מיכאיל אישטוואנוביץ'  את ספר הברית החדשה לראשונה בגאורגית. הוא גם פרסם 25 ספרים אחרים ברומנית, כמו גם בשפה הסלבונית, יוונית, וערבית (בדרך כלל הוציא לאור ספרים דו-לשוניים כמו: ספר ליתורגיה ביוונית וערבית משנת 1702. בספר זה נעשה השימוש הראשון באלפבית הערבי בוולאכיה.

ספרו המקורי "דיאדוכיה", היה אוסף של הטפות, שדרכו מתח ביקורת חריפה על ההרגלים והמוסר המודרניים. פרט למקורות הנוצריים, התייחס בו גם אל הפילוסופיה הקלאסית. אנטים ייסד את "מנזר כל הקדושים" בבוקרשט, שנודע כיום כמנזר אנטים  לזכרו.

המדיניות האופוזיציונית הגלויה של אנטים לפטרונות העות'מאנית על ולאכיה, הפכה אותו ליריב המשטר הפנריאוטי. הנסיך החדש, ניקולאיה מברוקורדט, אסר אותו, ובסופו של דבר הגלה אותו להר סיני. בדרכו לשם נתפס אנטים על ידי העות'מאנים ונרצח בשטח בולגריה של ימינו. גופתו הושלכה לנהר מריצה או אולי לנהר הטונג'ה. יש שסברו כי רציחתו הוזמנה על ידי הנסיך מברוקורדט עצמו.

## הנצחה
*בשנת 1992 הוכרז אנטים כקדוש, על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרומנית.
*בשנת 2000 הוקמה תחרות "גביע אנטים", מפעל ספורט לרוגבי, משותף לשחקני רוגבי מגאורגיה ורומניה.

## לקריאה נוספת
* אנציקלופדיה בריטניקה ברשת: אנטימוס מאיבריה
* האנציקלופדיה הגאורגית, כרך 1, עמ' 158
* אותר גווינצ'ידזה, "אנטימוז איווריאלי", טביליסי, 1973

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ולאכיה
קטגוריה:כמרים רומנים
קטגוריה:גאורגיה: דת
קטגוריה:קדושים גאורגים
קטגוריה:ארכיבישופים אורתודוקסים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באירופה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:קדושים רומנים
קטגוריה:ילידי 1650
קטגוריה:נפטרים ב-1716
קרב טיפקאנו

**קרב טיפקאנו** היה קרב שנערך ב-7 בנובמבר 1811 בין כוח בפיקודו של ויליאם הנרי הריסון, מושלה הצבאי של מדינת אינדיאנה ואינדיאנים בני שבט השוני (Shawnee) בהנהגתו של צ'יף טקומסה (Tecumseh). הקרב התרחש בעיירה פרופטסטאון, כיום מחוז טיפקאנו שבאינדיאנה. 

לאחר שנודע לממשל האמריקני כי טקומסה מתכנן את הקמתה של קונפדרציה אינדיאנית, שלח הממשל את הריסון, ב-6 בנובמבר 1811, בראש כוח של כ-1,000 חיילים, למקום. הריסון ביקש להיפגש עם טנסקאווטאווה (Tenskawatawa), אחיו למחצה של טקומסה, שנודע בכינוי "הנביא", ולהציג לו את דרישות הממשלה, מאחר שהצ'יף טקומסה עצמו נעדר מהאזור.

למחרת, 7 בנובמבר 1811, בשעה ארבע לפנות בוקר, תקפו האינדיאנים את מחנהו של הריסון. הריסון היה זהיר מספיק והציב זקיפים רבים בשטח מחנהו. כמו כן הורה לחייליו להישאר בכוננות בלילה ולישון בבגדיהם. התקפת האינדיאנים הביאה לכ-70 הרוגים בקרב חייליו, ולכ-120 פצועים, אך גם האינדיאנים סבלו אבדות כבדות אם כי פחותות. ב-8 בנובמבר 1811 פשט צבאו של הריסון על פרופטסטאון, וגילה שהעיירה ננטשה. החיילים העלו את העיירה באש ועזבו את המקום. ניצחונו של הריסון הקנה לו את הכינוי "טיפקאנו".

תוצאות הקרב הביאו לקיצן את שאיפות האינדיאנים לעצמאות בחבל ארץ זה, אך גם היוו את אחת העילות לפריצתה של מלחמת 1812, בה נהרג טקומסה בקרב תיימז בשנת 1813.

## ראו גם
* קללת טיפקאנו

## קישורים חיצוניים

* 

טיפקאנו
קטגוריה:1811 בארצות הברית
קטגוריה:ויליאם הנרי הריסון
גרגוריוס השני

**גרגוריוס השני** (בלטינית: **Gregorius II**) היה אפיפיור בין 19 במאי 715 ל-11 בפברואר 731. קיימים תיארוכים שונים לבחירתו ומינויו כאפיפיור, לאחר שירש את האפיפיור קונסטנטינוס: חלק מן המקורות מציינים את 19 במאי שנת 715 בעוד שמקורות אחרים מציינים את 21 במרץ שנת 716. נטען כי גרגוריוס השני שילם ללומברדים 30 ליטראות זהב על מנת שלא יפריעו להתפשטות הכנסייה בגרמניה, וכך יכול היה לחזק גם את סמכות הכנסייה באנגליה ובאירלנד.

מהלך חשוב אחר שבו היה מעורב היה נידוי קיסר ביזנטיון לאו השלישי. המתיחות בין השניים החלה בשנת 722 כאשר הקיסר ניסה להעלות את מיסי מדינת האפיפיור. הנידוי הגיע לאחר שהקיסר נקט במדיניות תאולוגית עצמאית ותמך באיסור על כל עבודת פסל וצלמיות האל (איקונוקלאזמה). הקרע בין שני האישים החשובים הוביל לשורה של מרידות ומלחמות אזרחים, אשר במידה רבה הובילו ליצירת מדינת האפיפיור וסמכותו כשליט חילוני.

גרגוריוס השני מת ב-731 ולאחר מותו הפך לקדוש נוצרי, אשר יום הקדוש שלו מצוין ב-13 בפברואר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-8
קטגוריה:ילידי 669
קטגוריה:נפטרים ב-731
צבי פירן

**צבי פּירָן** (נולד ב-6 במאי 1949) הוא אסטרופיזיקאי ישראלי, פרופסור ומופקד הקתדרה ע"ש שוורצמן במכון רקח לפיסיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר של פירן הם אסטרופיזיקה יחסותית, קוסמולוגיה, ותורת היחסות. מהחוקרים המובילים בעולם בתחום האסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות.

## קורות חיים
פירן נולד בשנת בתל אביב וגדל בגבעתיים בשם **צבי פיקרצ'יק**.
את לימודי התואר הראשון השלים ב-1970 כעתודאי באוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סרן. בזמן שירותו הצבאי סיים תואר שני מאוניברסיטת תל אביב (1972), ואת הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (תשל"ו-1976). הדיסרטציה שהגיש הייתה בנושא "תהליכים אסטרופיזיקליים בקרבת חורים שחורים".
את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטאות טקסס ואוקספורד. בתחילת שנות ה-80 שב לאוניברסיטה העברית, וב-1988 התמנה לפרופסור.
במשך תקופה ארוכה היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ולתקופות קצרות יותר עבד עם המכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ועם מרכז המחקר של נאס"א בשיקגו. היה פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד וקולומביה.
כיהן כחבר בוועדת ההיגוי של סוכנות החלל הישראלית.
בשנת 1983 ייסד, עם הפיזיקאי האמריקאי חתן פרס נובל סטיבן ויינברג את בית ספר החורף לפיזיקה עיונית, המשמש מרכז חשוב בתחום זה בישראל ומחוץ לה, ושימש מנהלו הראשון במשך עשר שנים.
ב-2005 הופקד על הקתדרה ע"ש שוורצמן במכון רקח לפיסיקה.
בין השנים 2006–2009 כיהן כדקאן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית (הוחלף על ידי פרופ' דן גלאי).
פירן עומד בראש מרכז מצוינות (I-Core) של המל"ג באסטרופיזיקה.

תחומי המחקר של פירן הם אסטרופיזיקה יחסותית, קוסמולוגיה, ותורת היחסות. בנוסף, הוא חוקר גם את המבנה הפנימי של חורים שחורים, תופעות של התפרצויות גמא בכוכבים, אזורים ריקים מגלקסיות ביקום, וקרינה קוסמית בעלת אנרגיה גבוהה. בשנות השמונים הציע יחד עם דוד אייכלר, מריו ליביו מהטכניון ודויד שרם מאוניברסיטת שיקגו הסבר הנוגע להתמזגות של כוכבי נייטרונים. התאוריה אוששה בשנת 2017.

פירן הוא האסטרופיזיקאי הישראלי המצוטט ביותר: הוא פרסם 472 מאמרים, שזכו ליותר מ-18,000 ציטוטים, ושמו מופיע ברשימת ISI תומסון-רויטרס של המדענים המצוטטים ביותר במדעי החלל.

ערך 10 ספרים ופרסם שני ספרי מדע פופולרי בעברית בנושא חורים שחורים והמפץ הגדול (יצאו לאור בסדרת האוניברסיטה המשודרת של משרד הביטחון).

מתגורר במושב בני עטרות. נשוי לדליה ולהם שתי בנות.

## פרסומיו

### ספריו בעברית
* **תורת המפץ הגדול**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור ('אוניברסיטה משודרת'), תשנ"ו 1996.
* **חורים שחורים: הגופים המוזרים ביותר ביקום**; עריכה: אריה אידן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור ('אוניברסיטה משודרת'), תשס"ו 2006.

## פרסים
* 1976 – פרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס, על עבודת הדוקטור;
* 2005 – מלגת מור של המכון הטכנולוגי של קליפורניה;
* 2009 – מענק מחקר של המועצה האירופית למחקר;
* 2019 - פרס א.מ.ת. לפיזיקה וחלל;
בנוסף זכה במספר פרסים מטעם האגודה לחקר הגרוויטציה  על מחקריו באסטרופיזיקה, בקוסמולוגיה ובתורת היחסות.

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של צבי פירן באתר האוניברסיטה העברית בירושלים 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטרופיזיקאים ישראלים
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פיזיקה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מינהל עסקים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בני עטרות: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
My December

***My December*** הוא אלבומה השלישי של הזמרת קלי קלרקסון. הוא יצא ב-22 ביוני 2007 בארצות הברית ונכנס למקום השני במצעד הבילבורד, עם מכירה של 291,000 עותקים בשבוע.זהו האלבום הראשון שבו קלרקסון הייתה שותפה לכתיבת כל השירים.

האלבום דלף לראשונה לאינטרנט ב-8 ביוני 2007 וזכה לביקורות נלהבות מצד מעריציה של קלרקסון ומגזין Elle על טקסטים רבי משמעות ומורכבים, אך לביקורת על "טקסטים לא בשלים" מצד פוקס ניוז.
חברת התקליטים של קלרקסון לא רצתה להפיץ את האלבום בשל טקטסים אפלים מדי והעדר סינגלים קליטים.

## רשימת רצועות

## סינגלים
* **[[Never Again]]** - הסינגל הראשון הרשמי מתוך האלבום. את השיר כתבה עם מפיק האלבום. מועד יציאתו של השיר לתחנות הרדיו היה ה-13 באפריל 2007. הקליפ לשיר שודר לראשונה ב-1 במאי וכלל סצנות אפלות, באופן יחסי, לקליפים הקודמים של קלרקסון. הוא נפתח בצילום בו חברה לחיים של קלי מטביע אותה, ולאחר מכן רוחה רודפת אחריו.
* **[[Sober]]** - הסינגל השני מהאלבום. יצא לרדיו ב-6 ביוני 2007 עקב ההצלחה הבינונית של Never Again יחסית ללהיטיה של קלרקסון מאלבומה הקודם. השיר הוא בלדת רכה בליווי גיטרה אקוסטית.

קלרקסון הצהירה שהשיר One Minute יהיה הסינגל השני, אך מסיבות לא ידועות בסופו של דבר הוחלט לבחור ב-Sober. בנוסף סיפרה קלרקסון, שהיא הייתה רוצה שהשיר Judas יצא כסינגל, אך היא לא בטוחה מה תהיה תגובת הקהל אליו, כי הוא שיר מאוד אישי.

## תאריכי יציאת האלבום בעולם
* איטליה, גרמניה ומקסיקו: 22 ביוני 2007.
* אוסטרליה: 23 ביוני 2007.
* בריטניה ופולין: 25 ביוני 2007.
* ארצות הברית, קנדה וסין: 22 ביוני 2007.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי קלי קלרקסון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס