הדרך הלאה היא הולכת (שיר)

"**הדרך הלאה היא הולכת**" (באנגלית: **The Road Goes Ever On**)  הוא שם כולל למספר שירי הליכה שכתב ג'. ר. ר. טולקין במסגרת עולמו הבדיוני של הארץ התיכונה. בתוך העלילה עצמה, נכתב השיר המקורי בידי בילבו באגינס ותועד בספר ההוביט. גרסאות שונות שלו מופיעות גם בשר הטבעות, לצד שירים דומים נוספים על נושא ההליכה.
[ממוזער|[איור של הדרך מאת קאי נילסן, שנעשה עבור סיפור האגדה מזרחית לשמש ומערבית לירח משנת 1914, מייצג את עולמות הפלא וההרפתקה שבמרחב האגדי. טולקין שואל את שם הסיפור הזה לאחד משירי ההליכה שלו, כאשר הוא מתאר את אמן – הארץ הנכספת שמעבר לים – כעולם אחר, מרוחק ובלתי ניתן להשגה. בכך הוא משלב מוטיב מרכזי מאגדות העם בציר הדרכים של הארץ התיכונה, בה "הדרך" איננה רק מסע פיזי, אלא מהלך נפשי ורוחני אל עבר יעד נעלה ונסתר.]]
חוקרים העירו כי "הדרך" של טולקין היא סמל שקוף למדי לחיים ולשלל האפשרויות הגלומות בהם, וכי הארץ התיכונה היא עולם של דרכים כאלה, שכן גם ההוביט וגם שר הטבעות נפתחים ונסתמים בפתח ביתו של בילבו, באג אנד. הם אף ציינו כי אם "הפונדק המואר" שבדרך מסמל את המוות, הרי שהדרך מגלמת את החיים עצמם – והשיר, כמו גם הרומנים, עשויים להיקרא כמטאפורה לתהליך ההיחשפות וההתפתחות הפסיכולוגית של האדם. שיר ההליכה הזה העניק את שמו למחזור השירים המולחן של דונלד סוון מ־1967, "הדרך הלאה היא הולכת", שבו הוא מופיע כראשון ברשימה. כל גרסאות השיר הולחנו גם על ידי הרכב המוזיקה The Tolkien Ensemble.

## גרסאות טולקין

### ההוביט
הגרסה המקורית של השיר מושמעת מפי בילבו בפרק ה־19 של ההוביט, בסיומה של מסעו חזרה לפלך. כשהוא מגיע לראש גבעה ורואה מרחוק את ביתו, הוא נעצר, מתבונן בו ואומר את הדברים הבאים (בתרגומה של יעל אכמון):

### שר הטבעות
בשר הטבעות מופיעות שלוש גרסאות שונות לשיר "הדרך הלאה היא הולכת".

הגרסה הראשונה נמצאת באחוות הטבעת, ספר ראשון, פרק ראשון. בילבו מזמר את השיר כאשר הוא עוזב את הפלך. לאחר שוויתר על טבעת הכוח והותיר אותה לפרודו, הוא יוצא למסע לריוונדל על מנת לסיים את כתיבת ספרו (תרגומו של עמנואל לוטם):

הגרסה השנייה מופיעה בפרק השלישי של אותו ספר. זוהי כמעט אותה גרסה, למעט שינוי אחד – המילה "eager" מוחלפת ב־"weary" בשורה החמישית:

הפעם מדובר בדקלום אטי של פרודו, בעת שהוא וחבריו מגיעים לדרך מוכרת, דרך סטוק, בדרכם לעזוב את הפלך.

הגרסה השלישית מופיעה בשובו של המלך, ספר שישי, פרק שישי. כאן מדובר בדקלום של בילבו השוהה בריוונדל, לאחר שההוביטים שבו ממסעם. בילבו כעת זקן ומנומנם, לוחש את השיר בלחש ונרדם מיד לאחר מכן:

### פרשנות חוקרים
ההומניסט בריאן רוזברי מצטט את זיכרונו של פרודו מדברי בילבו על "הדרך":
[ממוזער|ביתו של [בילבו בגינס|בילבו ובהמשך של פרודו בגינס בבאג אנד, הוביטון – "הדלת שממנה הכל החל", מתוך עיבוד הסרטים שצולם בניו זילנד.]]

רוזברי מעיר כי הסמליות ה"עממית" כאן ברורה למדי – "הדרך" מייצגת את החיים, או ליתר דיוק את האפשרויות, ואף את ההסתברויות הגלומות בהם: להרפתקה, להתחייבות, ולסכנה; את הפחד להיאבד, ואת התקווה לשוב הביתה. הוא מוסיף כי הארץ התיכונה מתוארת כעולם של דרכים, שכן גם ההוביט וגם שר הטבעות נפתחים ונסתמים בדלתו בבאג־אנד.

חוקר טולקין טום שיפי משווה בין גרסאות שיר ההליכה הישן, כפי שהוא מושר בפי בילבו ובפי פרודו. בילבו הולך "ברגליים נלהבות" לעבר ריוונדל, כדי לפרוש מהעולם ולנוח; ואילו פרודו הולך "ברגליים יגעות", שואף להגיע למורדור כשעליו טבעת הכוח, במטרה להשמידה בהר הגזירה – שתי מטרות שונות בתכלית, במסעות מנוגדים. שיפי מציין שאם "הפונדק המואר" שעל הדרך מסמל את המוות, הרי שהדרך עצמה מסמלת את החיים. בכך, ניתן לקרוא את השיר והספרים כעוסקים בתהליך של אינדיבידואציה פסיכולוגית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'. ר. ר. טולקין
קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:ההוביט
קטגוריה:הארץ התיכונה