open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טובין בל

**טובין בל** (באנגלית: **Tobin Bell**; נולד ב-7 באוגוסט 1942 נולד בשם **ג'וזף הנרי טובין, הבן**; באנגלית: **.Joseph Henry Tobin Jr**) הוא שחקן אמריקאי, ידוע כמי ששיחק בסדרת סרטי "המסור" את דמותו של ג'ון קרמר.

## ביוגרפיה
נולד בקווינס שבניו יורק לאם אנגלייה ולאב אירי, וגדל במסצ'וסטס. יש לו אח ואחות. למד באוניברסיטה מדעי הרוח ועיתונאות, מתוך כוונה להיות סופר. יש לו אף תואר שני במדעי הסביבה. מפגש עם השחקנית ג'סיקה טנדי באוניברסיטת בוסטון הניע אותו ללמוד משחק. למד משחק אצל לי סטרסברג ואלן בורסטין. שיחק תפקידי רקע בכלמעלה מ-30 סרטים בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. חלקם אף של הבמאים הידועים וודי אלן ומרטין סקורסזה.

### קריירה
בשנת 1982 גילם עיתונאי בסרט "פסק דין". בל טען כי הצפייה בבמאי הסרט סידני לומט מביים את השחקן פול ניומן, הייתה משמעותית מאוד עבורו.

תפקידו הגדול הראשון היה בסרט "המהירים והמתים" משנת 1995. בל גם השתתף בכ-12 פרקים בסדרות טלוויזיה כגון "סיינפלד", "24", "המתחזה", "נקודת ההרג", "תיקים באפלה", "ניקיטה", "מכושפות", "סטארגייט SG-1", "ווקר" ו"נקמה בע"מ".

פריצתו הגדולה הייתה תפקידו הראשי בסרט האימה "המסור" בשנת 2004, שם שיחק את הרוצח הסדרתי חולה הסרטן ג'ון קרמר. על תפקידו בסדרת הסרטים קיבל מועמדויות רבות לפרסים.

### חיים אישיים
בשנת 1993 נישא לאליזבת', ולשניים נולדו שני בנים. בשנת 2018, לאחר 25 שנות נישואין, הגישה אשתו בקשה לגירושין.

מלבד משחק, בל הוא גם מאמן קבוצת בייסבול לילדים בליטל ליג בייסבול.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה
* המשווה (אנ') (1988-1987)
*סיינפלד (1993)
*NYPD Blue (1993, 1996)
*ER (1994)
*שיקגו הופ (1996)
*ניקיטה המתחזה (1997)
*נאש ברידג'ס (1997)
*סטארגייט SG-1 המתחזה (1998)
*ווקר המתחזה (1998)
*המתחזה (1999)
*תיקים באפלה (2000)
*הסופרנוס (2001)
*זהות בדויה (2001)
*מכושפות (2002)
*הבית הלבן (2002)
*24 (2003)
*התגלות (2005)
*נקודת ההרג (2007)
*מחשבות פליליות (2014)
*ימי חיינו (2016)
*הפלאש (2017-2016)
*מקגייוור (2020)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:קווינס: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מונטקלייר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
שבתאי בן-אהרון

**שבתאי בן-אהרון** (1 ביולי 1933 – 5 ביוני 1967) היה טייס בחיל האוויר הישראלי שנשבה ונרצח בלינץ' שביצעו בו חיילים ירדנים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים.

## ביוגרפיה
שבתי בן אהרון (סמוקובליסקי) נולד ב-1 ביולי 1933 בעיר קיוסטנדיל שבבולגריה. הוא למד בבית הספר אורט. בשנת 1948 עלה לישראל. התגייס לצה"ל במאי 1951, התנדב לקורס טיס והוכשר כטייס קרב. לאחר שחרורו נקלט בחברת "אל על" ושימש כקברניט מטוסי סילון. השתתף במבצע קדש כטייס קרב.

ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, ביצע גיחת תקיפה במטוס פוגה מגיסטר שבמהלכה נפגע מטוסו באש מן הקרקע באזור מעלה אדומים. לאחר הפגיעה הצליח לקפוץ ממטוסו ולפרוש את מצנחו (במטוס הפוגה לא מותקן כיסא מפלט), ובכך היה לטייס היחיד שהצליח לצנוח ממטוס פוגה פגוע במלחמת ששת הימים. בהגיעו אל הקרקע נתפס על ידי חיילים ירדניים שביצעו בו לינץ', רגמו אותו באבנים ושרפו אותו למוות.

בן-אהרון הותיר אחריו אישה ושתי בנות.

## לאחר מותו
חורשה ניטעה לזכרו ביער בן שמן בשנת 1968.

גורלו של בן אהרון לא נודע בישראל והוא נחשב לנעדר. לאחר תום המלחמה ובסמוך למועד חילופי השבויים עם ירדן, נודע למפקד טייסת 119, רן פקר שמפקד פלוגה ירדני שבוי העיד בחקירתו שפלוגתו רצחה טייס ישראלי באזור מעלה אדומים. פקר, שחשד שהמדובר בטייס הנעדר בן-אהרון, מיהר לתחקר בעצמו את השבוי באזור נפילת מטוס הפוגה. השבוי הירדני הוביל את פקר אל שרידי גופתו של בן-אהרון.

מאוחר יותר נטען שפקר הרג את השבוי הירדני באקדחו. לגרסתו של פקר השבוי ניסה לברוח, והוא ירה לכיוונו אך לא פגע. חקירות אחדות שנערכו באשר לנסיבות האירוע אימצו את גרסתו של פקר, אך לימים המליץ הפרקליט הצבאי הראשי לרמטכ"ל לשקול את קידומו של פקר. בעקבות זאת פרש פקר מצה"ל בדרגת תא"ל.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:טייסי אל על
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:פשעי מלחמה
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:רצח חיילי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:קורבנות לינץ'
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
ג'פרי דונובן

**ג'פרי דונובן** (אנגלית: ** Jeffrey Donovan**; נולד ב-11 במאי 1968) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו הראשי כמייקל וסטון בסדרת דרמת הפעולה "סוכן מחוק" ובזכות הופעותיו בסרטים "ההחלפה", "ג'יי. אדגר", "פרויקט המכשפה מבלייר 2" ו"סליפרס".

## ביוגרפיה
דונובן נולד בעיר אמסבארי שבמסצ'וסטס וגדל עם אמו היחידנית ושני אחיו.
למד ב"אוניברסיטת ברידג'ווטר" לפני שעבר לאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שאותה סיים עם תואר ראשון בתיאטרון. לאחר מכן נסע לניו יורק כדי ללמוד תואר שני ב"בית הספר לאומנויות טיש" שבחסותה של "אוניברסיטת ניו יורק".

## קריירת משחק
בשנת 1995, הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Throwing Down", והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר". ב-1996, הוא התפרסם בדרמה של בארי לוינסון "סליפרס" בתפקיד הסוהר המתעלל הנרי אדיסון. בין השנים 1997–1998, הופיע בשלושה פרקים בסדרת הדרמה המצליחה "המתחזה". ב-1999, התארח בשני פרקים בסיטקום "ספין סיטי".
בשנת 2000 כיכב דונובן בתפקיד ראשי בסרט האימה "פרויקט המכשפה מבלייר 2" בתור ג'פרי פטרסון, המדריך של הסטודנטים לקולנוע, ושיחק בסרט "פתיון".

בשנת 2004 שיחק בתפקיד ראשי לצידה של ורה פרמיגה בסדרת הדרמה שהפיק כוכב הקולנוע ברוס ויליס "לגעת ברוע".
ב-2005 הופיע בתפקיד קטן בקומדיה "היצ'" והתארח בשני פרקים בסדרה "". ב-2006 שיחק לצידה של כוכבת הקולנוע אשלי ג'אד בסרטה הראשון של השחקנית ג'ואי לורן אדמס "השכם בבוקר". בשנת 2007 התפרסם בתפקיד המרגל מייקל וסטון בסדרת דרמת הפעולה "סוכן מחוק", דונובן שיחק בתפקיד במשך שבע עונותיה והיה שותף בפועל להפקה של 30 פרקים. באותה שנה הצטרף לעונה השישית של סדרת הפשע "ג'ורדן" בתפקיד הפרקליט ויליאם אייברס.

ב-2008 שיחק בסרטו של קלינט איסטווד "ההחלפה" בתפקיד קפטן ג'יי. ג'יי גונס, המפקד במחלקה לטיפול בקטינים של משטרת לוס אנג'לס.
ב-2011 נבחר פעם נוספת על ידי איסטווד להופיע בסרטו "ג'יי. אדגר" לצידם של לאונרדו דיקפריו ונעמי ווטס בתפקיד הפוליטיקאי רוברט קנדי.
באותה שנה, גם ביים והפיק את סרטו הראשון "סוכן מחוק: נפילתו של סאם אקס" בכיכובו של ברוס קמפבל.

בשנת 2015, דונובן שיחק בסדרה "פארגו", ובסרט "סיקאריו". בין השנים 2016–2017, שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "עין הרע. ב-2017, שיחק בסרט .
בשנת 2019, שיחק בסרטים "לוסי בשמיים" ו"משפטו של טד בנדי" בכיכובו של זאק אפרון ודובב את דמותו של סטיב בסרט ההנפשה "וונדר וומן: השושלת ממשיכה".
בשנת 2020, שיחק סוכן FBI בסרט "גנב עם כבוד" בכיכובו של ליאם ניסן. ב-2021, שיחק בסרט "שומר טינה" והתארח בפרק בסדרה "בלתי מנוצח".

## חיים אישיים
לדונובן חגורה שחורה בקראטה. בנוסף, הוא מתאמן גם באמנויות הלחימה אייקידו וג'ו ג'יטסו ברזילאי.
בשנת 2009 הוא נעצר בעוון נהיגה תחת השפעת אלכוהול.

באוגוסט 2010 התארס דונובן עם הדוגמנית מישל וודס. הם התחתנו ב-25 באוגוסט 2012. בתם קלייר נולדה בדצמבר אותה שנה. ב-2014, נולד בנם לוקאס וב-2017, נולדה להם בת נוספת.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
אולר

שמאל|ממוזער|250px|אולר שווייצרי
[ממוזער|אולר מתקופת [רומא העתיקה (שמאל) ולצידו אולר משוחזר דומה]]
**אולר** הוא סכין מתקפלת עם להב אחד או יותר, שמותאם לנשיאה בכיס.

אורך להבי האולר יכולים לנוע בין 2 ס"מ עד 30 ס"מ; אורך להב טיפוסי הוא 5–15 ס"מ.

אולרים הם כלים רב שימושיים, וניתן להשתמש בהם למטרות רבות, כגון חיתוך מזון, פתיחת מעטפות, חיתוך חבלים, ואף ככלי להגנה עצמית. רבים מהאולרים מאובזרים, בנוסף לסכין, גם בכלים אחרים כגון מספריים, פותחן בקבוקים ופחיות, חולץ פקקים, פצירה ועוד.

המילה אולר נזכרת לראשונה בלשון חכמים אך לא ברור מה מקורה.

## היסטוריה של האולר
הלהבים המתקפלים הראשונים יוצרו על ידי נפחים אירופאים באמצע המאה ה-18 והם שימשו ככידונים מתקפלים על תותחים ומרכבות. באמצע המאה ה-19, נוצרו הדוגמאות האמיתיות הראשונות של אולרים. ובדיוק כמו היום, היו מגוונים בדגמים ובאיכות. בעוד שחלקם היו סכינים קלאסיות עם ידיות עץ ולהבי ברזל, אחרים היו קלאסיים ויקרים יותר, עם חיזוקים מסגסוגת כסף וידיות איילים.

במהלך המאה ה-19, ייצור האולר נעשה נפוץ יותר. אומנים צרפתים, ספרדים ואמריקאים החלו כולם להתחרות עם הקישוטים הייחודיים שלהם ושימושים מעשיים חדשים. מלבד השימוש ככלי וכלי נשק, האדמירל הצרפתי d’Estaing השתמש בסכינים שנעשו במיוחד בספינתו שיכולים לשמש גם כסכו"ם.

לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, ייצור האולרים נעשה מתועש. מה שהביא למגוון רחב של דגמים שונים ולעלות נמוכה יותר, מה שהפך את הסכינים הללו לפופולריים עוד יותר.

בשנות ה-50, האולרים היו נפוצים בכל מקום. יצרנים ברחבי העולם מכרו את הדגמים שלהם, בעיקר פרסמו אותם כאולרי כיס מעולים עבור חקלאים, ציידים וחוואים שזקוקים לכלי חיצוני קומפקטי, מהיר ורב-תכליתי.

בעוד שבאמריקה Schrade היה היצרן המוביל של האולרים, חיילים שהגיעו מאירופה הביאו סוויץ' איטלקי אטרקטיבי בשם סטילטו. קונים אמריקאים היו מסונוורים מההמצאה האיטלקית הזו בדיוק בגלל שהיא לא הייתה מעשית כמו הדגמים האמריקאים. במקום להב חיתוך חד, סטילטו תוכנן כנשק התקפה - מחודד ומאיים.

עם זאת, ב-1950 העיתון היומי האמריקאי הפופולרי Women's Home Companion פרסם מאמר בשם "הצעצוע שהורג". האולרים הוגדרו כאשם העיקרי בבעיה עם עליית רמות הפשיעה שיצאה מכלל שליטה. מחבר המאמר ג'ק האריסון פולק תיאר את האולרים כמסוכנים כמו אקדחים ואמר שהם נועדו לאלימות ולשימוש על ידי חברי כנופיה.

לא עבר זמן רב עד שאחרים קפצו על העגלה והצטרפו לתעמולה נגד אולרים, במהלך שנות ה-50, פרסומים רבים אחרים פרסמו מאמרים בגנות אולרים ככלי נשק מרושעים, קטלניים וקראו לחוקים חדשים שיאסרו על השימוש בהם.

## אולר בחוק
בניגוד לסכין, אולר הוא לרוב מכשיר המותר לנשיאה מבחינה חוקית. לעיתים, קיימות מגבלות שונות על גודל הלהב, ותכונות אחרות, כגון היכולת לנעול את הלהב כאשר הוא פתוח, כדי להבטיח שלא יוכל לשמש ככלי נשק מסוכן.

בחוק הישראלי נשיאת אולר מותרת. אולר מוגדר כסכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע. למרות זאת, יש איסור לשאת אולר במקומות כגון מוסדות חינוך, בתי אוכל, מועדונים, אולמי משחקים, מגרשי ספורט ומקומות בהם נערכים מופעים.

## ראו גם
* אולר שווייצרי
* לדרמן
* אולר קפיצי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סכינים
הרכבת התחתית של פיונגיאנג

שמאל|ממוזער|250px|רכבת בתחנת פוהונג
**הרכבת התחתית של פיונגיאנג** (בהאנגול: **평양 지하철도**) היא מערכת הסעת המונים אשר פועלת בבירת קוריאה הצפונית, פיונגיאנג. הרכבת התחתית נחנכה בשנת 1973 בידי הרודן קים איל-סונג והיא בנויה משני קווים הנחצים בתחנת מעבר יחידה. שני הקווים הנמתחים לאורך כולל של 22 קילומטרים יוצרים יחד מערכת של 17 תחנות אשר ממוקמות בצד אחד בלבד של נהר טאדונג החוצה את העיר. על פי הערכות שונות המערכת משרתת בין 300,000 ל-700,000 נוסעים ביום. קיימות תוכניות לבניית קו רכבת שלישי אך הן נדחות כל העת עקב קשיים כלכליים.

## סקירה כללית
בניית הרכבת התחתית החלה בשנת 1968, יש הטוענים כי הסיבה לכך הייתה קנאה בקוריאה הדרומית אשר החלה לקדם ברצינות תוכניות דומות לבניית רכבת תחתית בסיאול. במהלך הבניה בשנת 1971 קרתה תאונה חמורה כאשר עקב כשל תכנוני קרסה המנהרה העוברת מתחת לנהר טאדונג ועל פי דיווחים גרמה למותם של כמאה איש. עקב תאונה חמורה זו נזנח הניסיון לחבר בין שני חלקי העיר בעזרת הרכבת התחתית והיא עוברת רק מצד אחד של הנהר. הקו הראשון של הרכבת נחנך בשנת 1973 והקו השני נחנך בשלבים בין השנים 1975 ו-1978. בשנת 1987 הקו הוותיק הורחב בשתי תחנות נוספות ואלה הן התחנות היחידות שאליהן מותרת הכניסה לאזרחים זרים, כמובן שבליווי נציגי המפלגה. במהלך הביקורים השונים נצפו אותם פרצופים של נוסעים ברכבות וכן אותם מספרי רכבת, מה שאומר שייתכן וכל החשיפות לתקשורת היו מבוימות בידי השלטון. בנוסף למערכת הקווים אשר ידועה לעיתונאים הזרים, ישנן עדויות כי קיימים קווים נוספים לשימוש צבאי בלבד בדומה למטרו 2 המוסקבאי.

נסיעה אחת ברכבת עולה כ-5 וון צפון קוריאני השקולים לכעשרים אגורות, מה שעושה אותה לרכבת התחתית הזולה בעולם.

## עומק המסלול ושמות התחנות
בתחנות הפתוחות לזרים ניכרת השקעה רבה בעיצוב והן כוללות נברשות מפוארות, ציורי קיר ומזכירות באופן כללי את תחנות הרכבת התחתית של מוסקבה. על שאר תחנות הרכבת התחתית המידע מועט ונראה שהן אפלות הרבה יותר מהתחנות הפתוחות לזרים משיקולי חיסכון באנרגיה. כל תחנות הרכבת התחתית בנויות בעומק רב מתחת לאדמה, לעיתים יותר מ-100 מטרים, מה שהופך אותה לרכבת התחתית העמוקה בעולם. ייתכן כי הסיבה לעומק יוצא דופן זה היא הכוונה לחבר באמצעותה בין מתקנים צבאיים הממוקמים בבירת קוריאה הצפונית, מה שמחייב חסינות מפני הפצצות. סיבה אפשרית נוספת היא כוונת המתכננים, שהרכבת תעבור מתחת לנהר טאידונג העמוק (תוכנית שלא יצאה אל הפועל).

השמות של תחנות הרכבת התחתית לא משקפים את מיקומם הגאוגרפי; הן נקראות על שם מושגים בתורת הג'וצ'ה, שהומצאה על ידי השליט הראשון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, ועומדת בלב שיטת המשטר במדינה; יוצאת דופן היא התחנה הממוקמת ליד שער הניצחון של פיונגיאנג ונקראת בהתאם "קאיסון" (ניצחון).

## ציוד נייד
לאחר חנוכת הרכבת, הציוד הנייד הורכב ממערכים מסוג DK4 אשר נבנו בסין, אם כי המשטר הצפון קוריאני טוען שהם יוצרו בארצו. בשנת 1998 חלק מרכבות אלה הוחזרו לסין ושירתו תקופה קצרה ברכבת התחתית של בייג'ינג. במקום הרכבות הסיניות רכשה קוריאה הצפונית מגרמניה מערכים משומשים אשר שירתו ברכבת התחתית של מזרח ברלין. כתב של ה-BBC אשר הצליח בשנת 2000 לבקר בעיר ללא ליווי נציגי השלטון טען שראה בשירות "קרונות מזרח גרמניים ישנים אשר עדיין היו מכוסים בגרפיטי גרמני". בכל קרון מופיעים דיוקניהם של קים איל-סונג וקים ג'ונג איל.

## ראו גם
* רכבות בקוריאה הצפונית

## קישורים חיצוניים

*ynet II Daniel Edelson, An Israeli's Journey to North Korea
*http://www.pyongyang-metro.com/
*אתר ברוסית
## הערות שוליים

רכבת תחתית
קטגוריה:קוריאה הצפונית: תחבורה
פיונגיאנג
מי יעודד את רשוש?

**מי יעודד את רשוש?** (בשוודית: ) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1960 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות השני בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר תורגם לעברית ב-1977 על ידי ויויאן ברסקי בהוצאת הדר. ב-2015 הופיע בהוצאת קרן בגרסה עברית חדשה, בכותרת "מי ינחם את קטנטן", בתרגום דנה כספי ובעיבוד צור ארליך.

## תקציר העלילה
עלילת הספר מתמקדת ברשוש (בגרסה החדשה: קטנטן), יצור קטן שחי לבדו, ובבדידות רבה, בבית גדול. רשוש חושש מאוד לצאת לעולם ולהתיידד עם תושבי עמק המומינים. רשוש הבודד מחליט לבסוף לצאת למסע בעולם במטרה למצוא חבר.

במהלך מסעו פוגש רשוש במר המיולין, בשמנטפים, ברשללנים, בגברת פילניוק (בגרסה החדשה: פיליפיונקה), אך בשל ביישנותו הרבה איננו מנסה להתיידד עימם. בחלקו השני של המסע רשוש מגיע לחוף הים, שם הוא מוצא מסר בבקבוק שנכתב על ידי מיפל (בתרגום החדש: ילדה ושמה זוטית) שנלכדה בידי מפלצת הגרוק ואשר מרגישה אף יותר בודדה מרשוש. בעקבות כך רשוש אוזר מספיק אומץ כדי לצאת למסע מעבר לים, להביס את הגרוק ובסופו של דבר להציל את מיפל/זוטית.

## עיבודים
בשנת 1980 הפיק הבמאי השוודי יוהאן הוגלבק (Johan Högelbäck) סרט אנימציה שוודי בשם  באורך 22:50 דקות המבוסס על עלילת הסיפור.

## קישורים חיצוניים
* העיבוד הטלוויזיוני השוודי של הספר  
* סקירה באתר הגארדיאן - פורסם ב-31 באוקטובר 2003 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1960
משה ספקטור (קצין)

**משה ספקטור** (11 באפריל 1942 – 17 בינואר 2024) היה תת-אלוף בצה"ל והמנכ"ל הראשון בעיריית פתח תקווה.

## ביוגרפיה
משה ספקטור נולד בשנת 1942 באזור קייב. עלה לישראל ב-1949. ב-1960 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה וביצע מספר תפקידי פיקוד ובהם מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד סיירת גולני. לאחר מכן שירת כסמג"ד בחטיבה. בשנים 1969–1970 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מכן, והוא כבר רב-סרן, הוצב באגף מבצעים. בשנת 1972 שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד סיירת שקד, פרוסה בחצי האי סיני בקו המוצבים, בין היחידות שניסו לבלום את הצבא המצרי בימי הלחימה הראשונים וספגה אבדות רבות. כוח מן היחידה, בפיקודו של ספקטור, לחם תחת פיקוד חטיבה 14 בקרב החווה הסינית, בצליחת תעלת סואץ ובקרב על מתחם אורחה. בהמשך שירת כמפקד חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על חטיבת ביסלמ"ח. בהמשך הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1982–1985 שירת כמפקד אוגדת יהודה ועסק בהסבתה לאוגדת שריון. לאחר מכן שירת כראש מטה פיקוד הצפון. בשנת 1988 השתחרר מצה"ל.

לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל הראשון בעיריית פתח תקווה. תפקיד זה מילא במשך 15 שנים ולאחר מכן שימש כ־13 שנים כיועץ ראש העיר לנושאי תשתיות מוסדות חינוך ונוער.

בשנת 2022 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "משה ספקטור – קצין וג'נטלמן".

קיבל את אות יקיר העיר פתח תקווה.

ב-17 בינואר 2024 נפטר בגיל 81, והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה .

## לקריאה נוספת
* משה ספקטור באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
* רן אדליסט, "**האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו**'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 – "סיירות ומיעוטים", עמודים 35–36

## קישורים חיצוניים
* תא"ל ספקטור משה, באתר אוגדת יהודה
* משה ספקטור (1967–1968), באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני
* משה ספקטור - קצין וג'נטלמן

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי סיירת שקד
קטגוריה:מפקדי סיירת גולני
קטגוריה:מפקדי חטיבת ביסלמ"ח
קטגוריה:מפקדי אוגדת יהודה
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לי עיריית פתח תקווה
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד הצפון
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
האל גריר

**הרולד אוורט גריר** (באנגלית: **Harold Everett Greer**; 26 ביוני 1936 בהנטינגטון, וירג'יניה המערבית - 16 באפריל 2018), היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1958–1973.

## קריירה
למד בחטיבת ביניים ובבית הספר התיכון דאגלס שבהנטינגטון. למד באוניברסיטת מרשל שבהנטינגטון, ורשם ממוצעים של 19.4 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.

בדראפט ה-NBA לשנת 1958 נבחר בבחירה ה-13 על ידי סירקיוז נשיונלס. גריר שיחק עבור סירקיוז במשך חמש עונות והעלה את ממוצע הנקודות שלו עד ל-19.6 נקודות למשחק בעונת , במהלכה נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר. ב-1963 עברו הנשיונלס לפילדלפיה והפכו לפילדלפיה 76', שם התפרסם גריר כחברו לקבוצה של וילט צ'מברלין וכיכב בקבוצה החזקה של עונת  שזכתה באליפות, ובכך סיימה את רצף שמונה האליפויות הרצופות של בוסטון סלטיקס. ב-15 המשחקים של פילדלפיה בפלייאוף של אותה השנה הוביל גריר את קבוצתו עם 27.7 נקודות למשחק.

לגריר הייתה טכניקה ייחודית לקלוע מהעונשין: הוא היה זורק מהקו בג'אמפ שוט, טכניקה שהתגלתה כיעילה להפליא. בתקופתו ב-NBA נחשב לאחד הגארדים הבולטים בליגה, לצד אוסקר רוברטסון וג'רי וסט.

גריר שיחק 10 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA ונבחר ל-MVP של האולסטאר ב- כשקלע 8 מ-8 מהשדה בדרך ל-21 נקודות, כש-19 מהן נקלעו באותו הרבע, שיא חדש לזמנו. כמו כן נבחר גריר לחמישייה השנייה של העונה שבע פעמים ברציפות (1963–1969) וקלע למעלה מ-20,000 נקודות לאורך הקריירה. נכון לשנת 2017 מוביל גריר את שחקני פילדלפיה בכל הזמנים במספר משחקים (1,122), דקות משחק (39,788) ונקודות (21,586).

עיר הולדתו כיבדה אותו כשקראה לכביש ראשי בווירג'יניה המערבית שדרות האל גריר. גריר הוא הספורטאי היחיד מווירג'יניה המערבית שזכה להיכלל בהיכל התהילה של ענף ספורט מרכזי.

## סטטיסטיקות קריירה ב-NBA

### בעונה הסדירה

### בפלייאוף

## קישורים חיצוניים

* Hoopedia bio מידע נוסף באתר hoopedia
* פרופיל השחקן באתר ה-NBA

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה המערבית
קטגוריה:הנטינגטון (וירג'יניה המערבית): אישים
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מארשל
קטגוריה:כדורסלני סירקיוז נשיונלס
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל המכללות
קטגוריה:בחירות דראפט של סירקיוז נשיונלס
קטגוריה:וירג'יניה המערבית: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
יותם (מיצב)

"**יותם**" הוא מיצב מעשה ידי האמן גדעון גכטמן לזכרו של יותם בנו.

ב-7 בפברואר 1998 נפטר בנו של גכטמן, יותם, ממחלה אוטואימונית מסוג טקיאסו. מחלה זו התגלתה עת יותם היה בן שש, והוא נפטר בגיל 26. המיצב הוצג לראשונה בשנת 1999 במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2000 הוצג המיצב בגלריה העירונית לאמנות של רחובות ובמשכן לאמנות עין חרוד.

יצירה זו מהווה המשך ופיתוח של היצירה "מאוזוליאום" אותה מציג גכטמן החל משנות ה-80 של המאה ה-20. את היצירה אצר האמן משה ניניו, חבר קרוב של גכטמן.

## תיאור המיצב
את פני הנכנסים לחלל התערוכה קיבל פוחלץ של טווס, המסמל באיקונוגרפיה נוצרית את הנצח שלאחר המוות, הטווס הועמד על כן שיש. בהמשך המיצב ראה הצופה ריהוט הלקוח מתחום הרפואה והקוסמטיקה. בחדר מוצבים שולחנות טיפול לבן וארונות מגירות לבנים, כדוגמת אלא המצויים בחדרי חולים בבית חולים; כל רהיטים אלה ניצבים על גלגלים. על עמודי נירוסטה תלויים תצלומים של חלקי גוף. כמו כן מוצבים ביצירה  בית חולים, אקווריום ועגלת משחק העשויה שיש בצבע אדום, וכן מגבות ועליהן שם הבן. המיצג כוללת תצלומים מחדר האשפוז של יותם, ויציקות רגליים שלו בגבס.

המראה הלבן של היצירה נועד לעורר הרגשה "סטרילית" של הצופה, בדומה להרגשה המתקבלת בבית חולים.

בתוך ארון המגירות מוצגים תצלומים של קברו של הבן יותם וארבעה תצלומי שיש שונים (תצלום היצירה "כד", תצלום של שיש אמיתי בקניון מראשון לציון ותצלום פורמייקה דמוית שיש). הארון מיועד להיות ארכיב המציג את זכרונות העבר של האמן ושל הבן. השימוש בשיש כמשטח לתצלומים מיועד להזכיר מצבות בבית קברות, וכן השיש משמש לרוב לפיסול מונומנטלי והנצחה מיועד לעורר אסוציאציה זו אצל הצופה. תצלום הבן מופיע כשהוא חקוק על אבן בזלת שחורה.

בארונית אחרת שלוש מגירות המציגות עבודות קודמות של האמן: בעליונה שבהן חצץ של אבן בזלת בדרגות שונות של ריסוק (מאבק ועד אבני חצץ גדולות); באמצעית כפיסי עץ בדרגות שונות של ריסוק (נסורת וכפיסים גדולים יותר); ובתחתונה חבל שלם, וכן חבלים המופרדים לסיבים הולכים וקטנים. ארון מגירות זה מציג פירוק ודיקומופזיציה של חומר למרכיביו, ומסמל כיליון ומוות.

הגוף המרכזי של היצירה, שניצב במרכזה, הוא האקווריום. באקווריום יש מספר חפצים ובהם אבנים וקונכיות על קרקע של חצץ, פירות, צמחים מפלסטיק ואבנים מפלסטיק. חלק מהחפצים מונחים על קרקעיים האקווריום וחלקם צפים במים. העדרם של דגים באקווריום והחפצים הדוממים השקועים או צפים בו נועדו לעורר בצופה הרגשה של כיליון - מצב הופכי לאקווריום בו הדגים והצמחים החיים. בועות המוזרמות לאקווריום יוצרות בו תנועה, אשר נועדה להזכיר לצופה את מחזור הדם.

בסרטון וידאו המוצג במסגרת היצירה נראה גכטמן כמעין איש מעבדה כשהוא שוקל אותיות עשויות שיש - המרכיבות את שמו של בנו, ואשר לכאורה נוסרו מלוח השיש של המצבה של הבן. גכטמן מפורר אותן ומאכסן את המרכיבים במבחנות זכוכית.

עגלת הצעצוע מסמלת את משחקי הילדים של הבן מחד, ומאידך, עצם היותה עשויה שיש נועד להזכיר כירכרת קבורה.

## גלריה

קובץ:Gideon Gechtman Yotma 004.jpg
קובץ:Gideon Gechtman Yotma 002.jpg
File:Gideon Gechtman Yotma 003.jpg


## קישורים חיצוניים

* תיאור היצירה והקשר בינה לבין יצירות אחרות של האמן, ובהן היצירה "חשיפה"
* 
* 
* 
* '''סטודיו''', מגזין לאמנות, דצמבר 2004, גיליון 157, עמ' 13 - 14

קטגוריה:מיצבים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:גדעון גכטמן
קטגוריה:יצירות משנת 1999
חשיפה (מיצב)

**חשיפה** היא מיצג של האמן הישראלי גדעון גכטמן שהוצגה בשנת 1973 בגלריה יודפת. עבודה פרובוקטיבית זו נוצרה בעקבות ניתוח לב שעבר האמן, ולאחר שהתגלה שבנו בן השש, יותם, חולה במחלה נדירה. היצירה נחשבה חושפנית ונועזת ביותר ביחס לתקופה בה הוצגה.

היצירה התייחסה לפרוצדורות הרפואיות ולבדיקות שעבר האמן, וכללה שחזור של ההליכים שבהם התכונן לניתוח הראשון שבו עבר. יצירה זו נחשבת לאחת התערוכות המושגיות הראשונות שנערכו בישראל.

## תיאור היצירה
במסגרת המיצג הוצג וידאו של גכטמן כשהוא מגלח את שיער ראשו ובהמשך את כל שיער גופו (החל מהגבות ועד שער הערווה), קופסאות עשויות פרספקס ובהם שיער האמן המגולח, תצלומים של גכטמן בעירום מלא, תצלומי רנטגן של לב האמן, וכן תצלומים של המיטה בה אושפז, של הרופאים והאחיות שטיפלו בו, ומסמכים דמוי מסמכים רפואיים, שהכין האמן, ואשר לכאורה מציגים את מצבו הרפואי (המסמכים משייכים את מצב ליבו של האמן ליחס של הורי האמן אליו, ולהזנחה שהם הזניחו אותו). עוד כולל המיצג צנצנות של תרופות, כלים המכילים שתן של האמן, וברקע נשמע צליל דופק ליבו של גכטמן (שהוקלט על ידי אשתו).

יגאל צלמונה תיאר את המיצב במילים אלה:

## ביקורת
משה נתן כתב בעיתון מעריב על היצירה:

האוצרת שרה בריטברג סמל סבורה כי מדובר ביצירת בעלת חשיבות רבה ביותר:

## גלריה

File:Gideon Gechtman hasifa 002.jpg|מסמכים רפואיים מתוך "חשיפה"
File:Gideon Gechtman hasifa 004.jpg|חשיפה (מראה הצבה)
File:Gideon Gechtman hasifa 006.jpg|חשיפה (מראה הצבה)
File:Gideon Gechtman hasifa 007.jpg|חשיפה (מראה הצבה)
File:Gideon Gechtman hasifa 008.jpg|חשיפה (מראה הצבה)
File:Gideon Gechtman hasifa 003.jpg|תצלום מתוך וידאו


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* תיאור היצירה באתר מוזיאון חיפה לאמנות

קטגוריה:מיצבים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:גדעון גכטמן
מולדה (אתר מקראי)

שמאל|ממוזער|250px|נחלות שבטי ישראל
**מוֹלָדָה** הייתה עיר בנגב יהודה בתקופת המקרא; בספר יהושע נמנתה בין היישובים והאתרים שיועדו לשבט יהודה: 

ואחר כך לשבט שמעון, יחד עם באר שבע:

מולדה הייתה בין הערים שבהן התיישבו עולי בבל משבט יהודה בתקופת שיבת ציון; כך נכתב בספר נחמיה. 

ייתכן שמולדה המקראית היא מולדה האדומית שאליה הגיע הורדוס כאשר נמלט מאגריפס, כפי שהוזכר בחיבוריו של יוסף בן מתתיהו, ובאונומסטיקון.

בעת החדשה הוצע לזהותה בתל-אל-מִלְח, מדרום מזרח לבאר שבע, או עם חִ'רבת אל-וַטַן (מילולית: חורבת המולדת) ממזרח לבאר שבע; באתר זה נמצאו בחפירה ארכאולוגית ממצאים מהתקופה הישראלית. שמה של מולדה נזכר בעברית באחד ממכתבי ערד.

## לקריאה נוספת
* הערך: מולדה, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 496.
* יהודה גוברין, אתר נחל יתיר - מולדה שבנחלת שבט שמעון?, **עתיקות**, 20, תשנ"א, עמ' 13-23.

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט שמעון
קטגוריה:הנגב: אתרי המקרא
שבת בקיבוץ

**שבת בקיבוץ** היא ציור מעשה ידי האמן הישראלי יוחנן סימון משנת 1944 בסגנון ריאליזם סוציאליסטי. היצירה דומה בסיגנונה ליצירות אמנות סובייטיות מאותה תקופה.
## היצירה
היצירה מתארת את "השדה הגדול" בקיבוץ גן שמואל בו התגורר האמן. סימון נחשב לאמן חברתי ולציוריו היו מסרים חברתיים סוציאליסטים אידאולוגיים. מטרת הציורים הייתה להציג את חבר הקיבוץ כאידיאל. 

המסר המרכזי המתואר בציור "שבת בקיבוץ" הוא האידיליה המשפחתית של חברי הקיבוץ. הציור מציג את חברי הקיבוץ כמשפחה אחת של פועלים עובדים. לא ניתן לראות ביצירה את פני האנשים שכן האינדווידואליות שלהם אינה חשובה; החשוב הוא הקשר ביניהם כקולקטיב, והקרבה שלהם לאדמה ולקיבוץ. הציור מציג את חברי הקיבוץ נחים יחד בשבת, ובכך מנסה להציג אידיליה של החברה הקיבוצית כולה, תוך הצגת הרמוניה בין החברים לבין עצמם ובין חברי הקיבוץ לטבע סביבם.

יצירה מאוחרת יותר, משנת 1947, מציגה את אותו נושא. בגרסה זו שם סימון דגש דווקא על ההורים בקיבוץ המשחקים עם ילדיהם. ברקע התמונה ניתן לראות סוסים ועגלה. ביצירה זו קומפוזיציה פירמידלית. דמות האב המרכיב את בנו על כתפיו או מרים אותו באוויר הופיע ביצירות נוספות מאוחרות יותר של סימון, ומעלות אסוציאציה של הנפת עומר או קורבן - ובכך מציג סימון את הילדים כתוצרת נוספת של הקיבוץ.

שתי היצירות עושות שימוש בצבעים חמים - בעיקר צבעי חום ומעט ירוק, המסמלים את הקרבה לאדמה ולטבע. ברקע שתי היצירות ניתן לראות מבנים האופייניים לקיבוץ, ואת עצי הברושים הצומחים בו.

לימים צייר סימון יצירות נוספות באותו נושא ובאותו שם.

## קישורים חיצוניים
* תיאור היצירה
* היצירה באתר מוזיאון תל אביב

קטגוריה:ציור ישראלי
קטגוריה:ציורים משנות ה-1940
דנה רון

**דנה רון גולדרייך** (נולדה בשנת 1964) היא מדענית בתחום מדעי המחשב, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. רון היא אחת המייסדות של תחום בדיקת תכונות מדגמית ונמנית עם החוקרים המובילים בתחום.

## ביוגרפיה
דנה רון נולדה בארצות הברית בעת שהוריה, פרופסור עמירם רון ופרופסור ארזה רון, שהו שם בלימודים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה תואר ראשון במדעי המחשב ופיזיקה (בהצטיינות) בשנת 1987, ותואר שני במדעי המחשב (בהצטיינות) בשנת 1989. עבודת הדוקטורט שלה, אותה סיימה בשנת 1995 בהנחייתו של פרופ' נפתלי תשבי, היא בנושא "Automata Learning and its Applications". בין השנים 1995–1997 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת MIT. הייתה עמיתת מחקר במכון Bunting (1997/8) ובמכון Radcliffe של אוניברסיטת הרווארד (2003/4). 

בשנת 1998 הצטרפה לסגל המחלקה להנדסת חשמל של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2000 קודמה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 מונתה לפרופסור חבר, ובשנת 2009 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנות הלימודים תשע"ב ותש"ף הייתה מדען אורח באוניברסיטת קולומביה.

תחומי המחקר שלה כוללים אלגוריתמים עם סיבוכיות תת-ליניארית (בדגש על בדיקת תכונות מדגמית), אלגוריתמי קירוב (אקראיים), ותורת הלמידה החישובית.

## ספריה

* D. Ron. Algorithmic and Analysis Techniques in Property Testing, Foundations and Trends in Theoretical Computer Science: vol. 5, no. 2, pages 73–205, 2009
* D. Ron. Property Testing: A Learning Theory Perspective, Foundations and Trends in Machine Learning: vol. 1, no. 3, pages 307–402, 2008


## משפחתה
דנה רון נשואה לעודד גולדרייך, פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן למדע. להם מאמרים מדעיים משותפים אחדים.

## מאמרים מייצגים

* N. Alon, S. Dar, M. Parnas, and D. Ron, Testing of Clustering. SIAM Review, vol. 46, no. 2, pages 285–308, 2004
* O. Goldreich, S. Goldwasser and D. Ron, Property Testing and its connection to Learning and Approximation. Journal of the ACM, vol. 45, no. 4, pages 653–750, July 1998
* D. Ron, Y. Singer, and N. Tishby, The Power of Amnesia: Learning Probabilistic Automata with Variable Memory Length. Machine Learning, vol. 25, no. 2, pages 117–149, 1996


## קישורים חיצוניים

* דף הבית של  דנה רון
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: הנדסת חשמל
קטגוריה:מדעניות מחשב ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1964
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
פאנה קאראסאו

שמאל|ממוזער|250px|פאנה קאראסאו
**פאנה קאראסאו** (באיטלקית: **Pane carasau**) הוא הפיתה המסורתית של סרדיניה. מאכל זה נקרא באיטליה בשם "**כרטא דה מוזיקה**" (באיטלקית: **carta da musica**) על שם דקותו של המאפה ודמיונו (בצבעו ובדקותו) לדפי כתיבת תווים.

המאפה דק ופריך, וקוטרו כ-50 ס"מ. המאפה מיוצר על ידי חציית פיתה לשניים (בעובייה, היינו פותחים את הפיתה וחוצים את הפיתה לשתי פרוסות עגולות זהות בגודלן), ואלה נאפות בשנית. הפיתה ממנה עשוי הרקיק עשויה מקמח מלא, מים ושמרים.

הרקיק שמתקבל נשמר לאורך זמן (עד לשנה), ועל כן הוא שימש את רועי הצאן באי ששהו מחוץ לכפריהם חודשים ארוכים. הרקיק נאכל כשהוא יבש, או כשהוא מורטב ביין, מים או רוטב.

עדויות לאכילת המאכל התגלו בחפירות ארכאולוגיות באי, וככל הנראה הוא נאכל באי כבר בשנת 1,000 לפנה"ס.

מקור שם הרקיק במילה הסרדינית "carasare".

## קישורים חיצוניים

* מתכון להכנת המאפה
* וידאו המדגים את הכנת המאפה
* ההיסטוריה של הפאנה קאראסאו
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:המטבח הסרדיני
קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
מומינטרול (קומיקס)

**מומינטרול** (בשוודית: **Mumin** או **Mumintrollen**; בפינית: **Muumipeikko**) היא רצועת קומיקס שנוצרה על ידי המאיירת הפינית-שוודית טובה ינסון ואחיה לארס ינסון, אשר מתמקדת בעלילותיהם של דמויות המומינים. 

## רקע
בעקבות פנייה אישית מעורך העיתון אטוס וירטאנן, אשר היה ידיד של ינסון, החלה ינסון לייצר את רצועת הקומיקס "Mumintrollet och jordens undergång" (מומינטרול וסוף העולם). פרויקט זה אשר הופק בין השנים 1947 ל-1948 עבור מדור הילדים של העיתון הפיני-שוודי "Ny tid". באותה העת פורסמו שתי רצועות חדשות מדי שבוע, והרצועות היוו בעיקר עיבוד לספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים".

בשנת 1952 המו"ל הבריטי של ינסון צ'ארלס סוטון העלה בפני ינסון את ההצעה לצייר רצועת קומיקס של המומינים. סוטון רצה שהקומיקס יכיל סאטירה חברתית ויפנה למבוגרים. ינסון קיבלה את ההצעה בחיוב.

## תולדות רצועת הקומיקס "מומינטרול"
סדרת קומיקס זו פורסמה באופן קבוע בעיתונות בין השנים 1954 עד 1975. טובה ינסון איירה וכתבה את כל רצועות הקומיקס בין השנים 1954 - 1957. רצועת הקומיקס היומית הופקה בתחילה באופן בלעדי עבור השוק הבריטי - הקומיקס הופיע לראשונה בשנת 1954 בעיתון הלונדוני הפופולרי "Evening News". בשלב מסוים החל הקומיקס להופיע גם בעיתונים והמגזינים הסקנדינביים. הרצועות נוצרו במקור בשפה האנגלית אך תורגמו גם לשפות אחרות לאורך השנים. בשיא הצלחתו הקומיקס פורסם ב-120 מגזינים ועיתונים - מה שהפך אותו לרצועת הקומיקס הפינית המצליחה ביותר.

בין השנים 1957–1959 טובה ינסון הפיקה את רצועת הקומיקס בשיתוף פעולה עם אחיה לארס ינסון אשר בתחילה היה מעורב בכתיבת העלילה של רצועת הקומיקס.

לבסוף ויתרה ינסון על רצועת הקומיקס היומית כיוון שהעבודה האינטנסיבית על רצועות הקומיקס לא הותירו לה זמן לצייר ולכתוב ספרים. בעקבות כך אחיה לארס לקח את העסק לידיו והמשיך ביצירת רצועות הקומיקס של המומינים משנת 1959 עד 1975, תוך שימור הסגנון והאווירה. 

הקומיקס "מומניטרול" פורסם בעיתונים בפעם האחרונה ב-16 באפריל 1975.

## בכריכה קשה
החל מאוקטובר 2006, המוציא לאור הקנדי "Drawn and Quarterly" מוציא לשווקים סדרת ספרים אשר מאגדת את רצועות הקומיקס שהופיעו ב–"The Evening News".

* "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.1" אוגדן הסיפורים 1-4 (פורסם בשנת 2006) 
* "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.2" אוגדן הסיפורים 5-9 (פורסם בשנת 2007) 
* "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.3" אוגדן הסיפורים 10-13 (פורסם בשנת 2008) 
* "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.4" אוגדן הסיפורים 16-19 (פורסם בשנת 2009) 
* "Drawn and Quarterly's Moomin Vol.5" אוגדן הסיפורים 16-19 (פורסם בשנת 2010) 

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:רצועות קומיקס
Thiomargarita namibiensis

***Thiomargarita namibiensis*** הוא נקד גראם שלילי מחטיבת הפרוטאובקטריה. החיידק התגלה בשנת 1999 במשקעי האוקיינוס של המדף היבשתי בנמיביה ומכאן שמו. 
זהו החיידק הגדול ביותר שהתגלה אי פעם. בדרך כלל ברוחב של 0.1 מ"מ עד 0.3 מ"מ, אך יכול להגיע עד לרוחב של 0.75 מ"מ. החיידק גדול וניתן להבחין בו בעין ללא צורך במכשיר כלשהו.

מקור שמה ביוונית (Thio הוא גופרית) ובלטינית וספרדית (Margarita היא מרגלית). השם מתייחס לשרשראות החיידק שנראה כמו מחרוזת פנינים דקה, בשל גרגרי גופרית מיקרוסקופיים בחיידק. השם Namibiensis מציין שמקורו בחופי נמיביה. זהו המין היחידי המוכר בסוג *Thiomargarita*.

המין התגלה על ידי היידה נ. שולץ (Heide N. Schulz), בקרקעית הים של ואלוויס ביי בנמיביה. בשנת 2005, התגלה חיידק דומה במפרץ מקסיקו, שבניגוד לחיידק הנמיבי, המופיע בשרשראות, מופיע בבודדים או בצמדים. לפני גילוי זה החיידק הגדול ביותר הידוע היה *[[Epulopiscium fishelsoni]]*.

הגודל של החיידק הוא בדרך כלל חיסרון עבורו. החיידק משיג את המזון שלו בתהליכי דיפוזיה פשוטים דרך קרום התא שלו. בחיידק גדול מתקבל יחס קטן יותר בין שטח קרום התא לנפח התא כך ששיעור ספיגת התזונה יהיה ברמת הסף ולכן חיידקים גדולים עלולים לגווע ברעב בקלות. ב-*Thiomargarita namibiensis* התא החיידקי מאוד דק וממוקם בעצם בהיקף ובמרכזו נמצאת חלולית ענקית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חיידקים ארגמניים
איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים

שמאל|ממוזער|200px|מנהיגי הארגון לפני הגלייתם לסיביר ב-1897
**איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים** הוא ארגון מרקסיסטי שהוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה בסתיו 1895, על ידי ולדימיר אוליאנוב (לנין), יולי מרטוב, גלב קרז'יז'אנובסקי ואחרים. הארגון איחד עשרים חוגים מהפכניים שעסקו בפעילות מרקסיסטית עיונית, והונהג בעיקר בידי לנין ומרטוב. מטרת הקמתו הייתה יצירת תסיסה בקרב הפועלים בסנקט פטרבורג, ושוגרו עלונים לבתי החרושת במטרה להחדיר בהם את האידאולוגיה הסוציאליסטית.

בדצמבר 1895 נעצרו על ידי האוכרנה שישה מחברי הארגון, ובהם לנין. בזמן שהמתין בכלא המשיך לנין להדריך את פעילותו של הארגון באמצעות תכתובות. ב-1896 נעצרו גם מרטוב ומספר חברים נוספים. אף על פי כן, הארגון הצליח להביא לשביתה של פועלי טקסטיל במאי 1896, שהתפשטה למפעלים נוספים ברחבי רוסיה ונמשכה שלושה שבועות. הייתה זו השביתה הגדולה ביותר בתולדות רוסיה עד אז.

לאחר הגלייתו של לנין, הפך הזרם האקונומיסטי לדומיננטי בארגון. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 התפשט "איחוד המאבק", שפעילותו הייתה בלתי-חוקית, לאזורים נוספים באימפריה הרוסית, לפינלנד ולסטוקהולם. בין היתר סייע ילמאר ברנטין, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, לארגן את התחבורה לארצות אלו. 

בסתיו 1900 התמזג הארגון לתוך "ארגון הפועלים של סנקט פטרבורג".

## קישורים חיצוניים
* מידע על הארגון באתר Marxists.org

קטגוריה:האימפריה הרוסית: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקה
קטגוריה:רוסיה: מפלגות היסטוריות
טורטה קפרזה

**טורטה קפרזה**, **טורט קפרזה**, **טורט קפרי** או **עוגת שוקולד קפרי** (באיטלקית: **Torta caprese** - "עוגה בסגנון קפרי") היא עוגה ללא קמח מהמטבח האיטלקי המכילה שוקולד ושקדים. מקורה באי קפרי, והיא נקראת על שם האי. היא מהווה קינוח מסורתי במטבח האיטלקי.

אופן ההכנה: העוגה מכילה חמאה מרוככת שעורבבה עם סוכר וחלמונים. לאחר שהתערובת מתקררת מוסיפים לה שקדים טחונים ושוקולד שהומס על אמבט מרים (סיר בן מארי). היא מוגשת מעוטרת באבקת סוכר. נהוג לשתות לצידה ליקר סטרגה.

היעדר קמח במרכיבי המתכון גורם לעוגה להיות פריכה בחלקה החיצוני, אך רכה ולחה בחלקה הפנימי. 

מקורה של העוגה אינו ברור וישנן מספר אגדות אורבניות הקשורות להמצאתה - אחת מהן מספרת שהיא נאפתה עבור תיירים שביקרו בקפרי, והאופה מיהר ושכח להוסיף קמח. לפי גרסה אחרת הטורט הומצא על ידי שני נכדיו של הצייר האוסטרי אוגוסט ובר בעת ביקורם באי.

גרסה דומה של עוגה זו מגיעה מהעיר פרארה שבאיטליה -עוגת שוקולד ללא קמח.

אף שמקור העוגה אינו ברור, היא הפכה פופולרית בקרב תיירים שביקרו באי בשנות ה-20 או בשנות ה-30 של המאה ה-20.

## ראו גם
* עוגת יום הולדת
* טורטה סטבלי
* זאכרטורטה

## קישורים חיצוניים

* מתכון לטורט קפרזה באתר "מתכונים"
* מאכלי האי קפרי 

## הערות שוליים

קטגוריה:עוגות
קטגוריה:המטבח האיטלקי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:עוגות שוקולד
דומניקו ג'רוזלימיטנו

** דומניקו ג'רוזלימיטנו** (באיטלקית: **Domenico Gerosolimitano**, מילולית: דומניקו הירושלמי, שמו האיטלקי של היהודי המומר **שמואל ויוואס**; 1553 או 1555–1621), היה רופא וצנזור על ספרים עבריים, מחברו של המדריך לצנזור "ספר הזיקוק" ורב ומלומד יהודי לשעבר.

## תולדות חייו
נולד בארץ ישראל בשם שמואל ויוואס (משפחת רבנים נכבדה שמקורה בקורפו). למד תלמוד וקבלה בעיר צפת וכיהן כרב וכדיין. בגיל 24 נסע לקהיר שם עבד כרופא והפך לרופא מפורסם ששמעו הגיע עד לחצר הסולטאן, שהזמין אותו לקושטא על מנת לשמש כרופא בחצר המלכות. במשך 16 שנים עבד כרופא בחצר הסולטאן ואז עבר לאיטליה. ב-6 באוגוסט 1593 המיר את דתו לנצרות, לדבריו עשה זאת ממניעים דתיים.

הוא החל לשמש כמורה לעברית והתקבל לעבודה כצנזור. על פי עדותו צנזר ג'רוזלימיטנו עצמו למעלה מ-20,000 עותקים של ספרי דפוס וכתבי יד עבריים. כיוון שהצנזור חתם באותם ימים על עבודתו ניתן למצוא עדות לפעילותו בכתבי יד וספרים עבריים רבים ששרדו מתקופה זו עד ימינו. במקביל לעבודת הצנזורה חיבר מדריך בעברית למצנזר (שנקרא בעברית "מזקק", מן המילה הלטינית *expurgatio*, זיקוק) - **ספר הזיקוק**.

הוא שירת גם את הקרדינל פדריקו בורומאו כמלקט ספרים עבריים לספרייה האמברוזיאנית ובמסגרת זו נסע לקורפו בה אסף כתבי יד עתיקים ויקרי המציאות עבור אוסף הספרים העבריים של הספרייה. בניגוד למלקטים אחרים, לא הפך עם שובו לדוקטור בקולג' הספרייה (אחראי על אוסף), אלא המשיך לעבוד כצנזור עד מותו ב-1621.

## ספר הזיקוק
כאמור, חיבורו החשוב ביותר בתחום הצנזורה הוא ספר הזיקוק, חיבור מקיף שנועד לשמש כמדריך למצנזר. הספר מכיל כללים עקרוניים למצנזר ודיון בתוכנם של 426 ספרים עבריים, כיצד הם פוגעים באמונה הנוצרית וכיצד יש לתקנם, כך שיתאימו לדרישות הכנסייה. הספר היה מיועד עבור מצנזרים יהודים מומרים, שאמונתם נוצרית אך שפתם עברית והשפעתו ניכרת גם (ואף במידה גדולה יותר) בקרב הצנזורה הפנימית.

בין הכללים למצנזר הנכללים בספר:

## לקריאה נוספת
* פריבור גילה, **"ספר הזיקוק" של דומיניקו ירושלמי (1555–1621) והשפעתו על הדפוס העברי** (דוקטורט), תקציר בעברית.
*פריבור גילה, "ספר הזיקוק" כמקור ביבליוגרפי, **עלי ספר** 23, 2013 עמודים 63-80

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1620
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:צנזורים
רשת מכללות עתיד

200px|ממוזער|שמאל|סמליל הקודם של רשת מכללות עתיד
**עתיד רשת מכללות טכנולוגיות בע"מ** היא רשת מכללות להכשרה טכנולוגית בפריסה ארצית, המציעה לימודי הנדסאים וטכנאים מוסמכים במסלולי מה"ט ולימודי תעודה בפיקוח האגף להכשרה מקצועית של משרד העבודה. הרשת מפעילה ארבע מכללות ללימודי הנדסאות וחמש מכללות להכשרות מקצועיות.

## היסטוריה עסקית
עתיד רשת מכללות טכנולוגיות הוקמה כרשת מכללות פרטית בשנת 1990. מייסדיה, דוד נבות ורינה פורת, וביוני 2022 הרשת הועברה לבעלות ההסתדרות הלאומית. מנכ"ל רשת המכללות הוא אייל קרמר. עתיד רשת מכללות טכנולוגיות מחזיקה בבעלותה את עתיד - רשת חינוך ובתי ספר.

בסוף שנות ה-90 החזיקה חברת "לידן", בבעלות איש העסקים עזרא הראל וחברת "משיק", ב-51% ממניות הרשת, ובשנת 2000, מכרה אותן לרשת ג'ון ברייס.

ביוני 2022 פורסם כי ההסתדרות הלאומית רכשה את רשת המכללות עתיד.

במרץ 2024 רכשה רשת מכללות עתיד את פעילות מכללת קמרה אובסקורה וסאונד יואב גרא, הכוללת מסלולי לימוד בתחומי קולנוע וסאונד.

באוקטובר 2024 רכשה רשת מכללות עתיד את פעילות המרכז האקדמי רופין ובכך הפכה לרשת המכללות הגדולה ביותר בישראל עם 13 מכללות טכנולוגיות ללימודי הנדסאים והכשרות מקצועיות.

## פעילות
הרשת מציעה מגוון רחב מאוד של מסלולי לימוד להנדסאים וטכנאים מוסמכים בתחומי חשמל, בקרה ואוטומציה, אלקטרוניקה, הנדסה אזרחית, תוכנה, הנדסאי מכונות, רכב, תעשייה וניהול, אדריכלות, מכשור רפואי, טלוויזיה וקולנוע ומסלולים נוספים.

הרשת מציעה בנוסף מגוון רחב מאוד של קורסים ללימודי תעודה בתחומי חשמל ואלקטרוניקה, קירור ומיזוג אוויר, תעשייה ומתכת, רכב ותחבורה חכמה, מחשבים וסייבר, מינהל וחשבונאות ועוד.

שש המכללות להנדסאים נמצאות בפריסה ארצית: עתיד מעלות, עתיד חיפה, מכללת רופין מבית רשת מכללות עתיד, עתיד תל אביב, מכללת קמרה אובסקורה מבית רשת מכללות עתיד, מכללת עתיד באר שבע.

בנוסף, מפעילה הרשת גם תוכניות עבור משרדי ממשלה שונים, הכוללים הכשרה מקצועית לאסירים לקראת שחרור והפעלת סדנאות פסיכו חינוכיות לתוכניות בשירות המבחן למבוגרים.

מאז 2008 מפעילה רשת עתיד, עבור האגף להשתלמויות והדרכה לעובדי הוראה במשרד החינוך, את המינהלת להשתלמויות עובדי הוראה. המינהלת מפעילה מערך מנהלי להכרה בהשתלמויות לצורכי גמול, ומתחזקת מאגרי מידע על מבצעי ההשתלמויות.

### רשת המכללות
רשת המכללות מונה כיום (2024) 13 מכללות ברחבי ישראל - 5 מכללות הנדסאים ו-8 מכללות להכשרה מקצועית.

מדי שנה לומדים ברשת למעלה מ-10,000 סטודנטים.

ההנהלה ומטה הרשת ממוקמת בטירת כרמל.

### מרכז הקריירה של עתיד רשת מכללות טכנולוגיות
מרכז הקריירה של עתיד רשת מכללות טכנולוגיות מלווה את הסטודנט מהיום הראשון של לימודיו ואף לאחר שהשתלב בעבודה בתחום הלימודים.

תחומי פעילות של המרכז לקריירה:
* ייעוץ קריירה אישי לפני הרשמה ללימודים וסיוע בבחירת מסלול הלימודים והקריירה המתאימים למועמד.
* שילוב הסטודנטים במגוון פרויקטים אצל מעסיקים כבר במהלך הלימודים, דבר המאפשר צבירת ניסיון ולמידה משמעותית.
* סיורים מקצועיים והרצאות אורח של מעסיקים בתחום.
* ליווי אישי בכתיבת קורות חיים, הכנה לראיונות עבודה והכנה למבחני מיון.
* ירידי תעסוקה עם מגוון מעסיקים מתחומים שונים רלוונטיים לתחומי הלימוד.
* ליווי בפיתוח קריירה גם לאחר השתלבות במקום העבודה וכן הכשרות המשך להתקדמות בסולם הקריירה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* עתיד רשת מכללות טכנולוגיות, באתר מכללות

## הערות שוליים

קטגוריה:רשתות בתי ספר בישראל
קטגוריה:רשתות בתי ספר פרטיים בישראל
קטגוריה:ישראל: חינוך מקצועי
קטגוריה:ישראל: הכשרה מקצועית
קטגוריה:ישראל: מכללות להכשרת טכנאים והנדסאים
בית המרכבות

שמאל|ממוזער|250px|נחלות שבטי ישראל
**בֵּית הַמַּרְכָּבוֹת** היה יישוב מקראי בנחלת שבט שמעון ביהודה, בין חצר סוסה לבין צקלג.

הוא הוזכר בספר יהושע:

ייתכן כי נעזב מיושביו לפני תקופת מלכותו של דוד המלך, וזאת על פי הנאמר בספר דברי הימים:

בעת החדשה הוצע לזהותה בתל אבו הֻרֵירֶה, או בתל אל-מַרְכֵּב.

## לקריאה נוספת
* הערך: בית המרכבות, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט שמעון
קטגוריה:יהודה ושומרון
פדריקו בורומאו

[שמאל|ממוזער|150px|סמלו המורכב ממגבעת ה[חשמן, קשרי נדרי הנזירות והמלה הלטינית "humilitas" (ענוה) באותיות גותיות]]
שמאל|ממוזער|250px|פדריקו בורומאו

**פדריקו בורומאו** (באיטלקית: **Federico Borromeo**; 18 באוגוסט 1564 - 22 בספטמבר 1631) היה מלומד קתולי ישועי, קרדינל וארכיבישוף מילאנו. יזם וייסד את הספרייה האמברוזיאנית במילאנו.

## תולדות חייו
נולד לבית בורומאו, משפחה בעלת השפעה הן בחוגים החילוניים והן בחוגים הדתיים במילאנו. בן דודו, קארלו בורומאו, היה חשמן וארכיבישוף העיר, נקבר בקתדרלת מילאנו והוכר כקדוש. בעקבות דוגמה זו היה גם פדריקו בורומאו לאיש כמורה הוא למד תאולוגיה באוניברסיטת פאביה ב-1585 המשיך את לימודיו ברומא ושנתיים לאחר מכן, בגיל 23 היה לקרדינל. ב-24 באפריל 1595 הוכתר לארכיבישוף מילאנו. פעולתו הצטיינה בהטמעת תקנות הקונטרה-רפורמציה של ועידת טרנטו ובשיפור היחסים שבין הכנסייה ושדרות הציבור מתוך תיקון הכנסייה ולוחמה בשחיתות. הסופר אלסנדרו מנצוני, בן המאה ה-19 הנציח אותו בספרו "המאורסים" והעלה על נס את הנהגתו ותרומתו לעיר ואת התמיכה שהגיש לתושבי העיר העניים בימי הרעב והמגפות שפקדו אותה בסוף המאה ה-17.

אחת ממגמות התיקון שהחליט להחיל על הכנסייה הייתה להפנות עורף למדיניות הסתרת הידע ולתרום להרחבת הדעת, במסגרת המסדר הישועי. פועל יוצא מכך היה מיזם הספרייה האמברוזיאנית שהקים כספרייה ציבורית פתוחה הראשונה בעולם הקתולי (שנייה רק לספריה הבודליאנית באוקספורד). פדריקו בורומאו ראה את הספרייה בעיני רוחו כמרכז לאקדמיה קתולית שתחקור ותפיץ את הידע האנושי כחלק מעבודת האל. לפתיחת הספרייה ב-1609 קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים פדריקו בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.

פדריקו בורומאו עסק גם במפעלי בנייה. הוא יזם את בניית ההר הקדוש של רוסאריו בווארזה, כיום אתר מורשת עולמית ואת הקמת החזית החדשה של קתדרלת מילאנו על ידי פרנצ'סקו מריה ריקיני (Francesco Maria Richini) ופאביו מנגונה (Fabio Mangone).

פדריקו בורומאו נפטר ב-1631 ונקבר בקתדרלת מילאנו. בשנת 1685 הוקם פסל שלו בחזית הספרייה, תרומת אזרחי מילאנו.


File:Borromeo, Federico – Archiepiscopalis fori Sanctae Mediolanensis Ecclesiae taxae, 1624 – BEIC 15124397.jpg|*Archiepiscopalis fori Sanctae Mediolanensis Ecclesiae taxae*, 1624
קובץ:Gratia de' principi.tif|ממוזער|*Gratia de' principi*, 1632


## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה הקתולית
* גנאלוגיה של בית בורומאו
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הארכיבישופים של מילאנו
קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:ישועים
קטגוריה:אספני ספרים
קטגוריה:ילידי 1564
קטגוריה:נפטרים ב-1631
אילם (אתר מקראי)

ממוזער|מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
**אֵילִם** (לעיתים בכתיב מלא: **אילים**), הוא אתר מקראי אשר שימש כאתר החנייה השני במסלול נדודיהם של בני ישראל במדבר.

## אזכוריו
אילם הוזכר לאחר פרשת המחסור במים שלושה ימים, ואירוע המים המרים שנהפכו למתוקים מכוחו של נס. מסכת אירועים זו זכתה לפרשנות ספרותית והלכתית רבה במרוצת הדורות. 

אילם תואר כנווה מדבר נוח לחנייה, בהיותו מוצל על ידי עצי דקל, ועשיר במזון זמין, כגון תמרים, בספר שמות: 

 

ולאחר החנייה באילם נסעו בני ישראל אל מדבר סין אליו הגיעו בט"ו באייר:

## משמעות השם
מתוך ההקשר ניתן להבין כי את השם "אילם"/"אילים" פירשו בני ישראל כנראה במשמעות עצים כמו אלה, אלון וכדומה. בורי שיער, שהכתיב הקדום "אלם" התכוון לאלוהי המעיינות.

## זיהוי
בימי הביניים היו אשר זיהו את אילם בא-טור.

לפי מסורת קהילת יהודי תאפילאלת, עירם היא אילם המקראית.

בעת החדשה הוצע לזהותה בכמה אתרים שונים: 
* ואדי א-טאיבה בסמוך להר סיני. 
* אל עריש.
* ואדי ערנדל שבו מים וצמחייה רבה. 
* עיון מוסה

### סרפאום במערב סיני
ממוזער|218x218 פיקסלים| מיקום הסרפאום שיש המזהים אותו עם אילים
חוקר המקרא וילהלם בורי זיהה אתר של סרפאום שמצוי במערב סיני עם האתר המקראי אילים. הוא פירש את השם אילים, כנובע מהשם אַיִל. האילים ובעלי חיים נוספים היו במוקד של פולחנים קדומים. כחלק מאותו פולחן, עברו האילים תהליך של חניטה וקבורה בסרקופגים שהוצבו בסרפאום.

יש קבוצה של חוקרים אשר מקשרים בין אתר זה לבין נתיב הנדידה. אחד החוקרים הללו הוא פלינדרס פיטרי. לטענת חוקרים אלו, היה הסרפאום אתר חשוב במסלול הנדידה של בני ישראל בעת יציאת מצרים, ומהווה נקודת ציון ברורה במסלול הנדידה.

## לקריאה נוספת
* הערך: אילם, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 42.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אתרים
קטגוריה:סיני
קטגוריה:פרשת בשלח
קטגוריה:פרשת מסעי
הספרייה האמברוזיאנית

**הספרייה האמברוזיאנית** (באיטלקית: **Biblioteca Ambrosiana**, מילולית: הספרייה על שם אמברוזיוס הקדוש, פטרון העיר מילאנו) היא ספרייה היסטורית במילאנו. הספרייה נפתחה ב-8 בדצמבר (יום הקדוש אמברוזיוס) 1609 והייתה הספרייה הציבורית השנייה בעולם (לאחר הספרייה הבודליינית באוקספורד) שהייתה פתוחה לציבור המלומדים (ולא במסגרת מנזר או חצר מלכות).

## היסטוריה
הספרייה הוקמה ביוזמתו של הקרדינל הישועי פדריקו בורומאו. לפתיחת הספרייה קדמו מספר שנים בהן שלח בורומאו שליחים ללקט ספרים וכתבי יד עתיקים מרחבי העולם. שליחיו יצאו לאיטליה, צרפת, ספרד, גרמניה, יוון, "סוריה הגדולה" (כולל ארץ ישראל) ומצרים והונחו לרכוש ספרים ומגילות בעברית, ערבית, יוונית עתיקה, לטינית, אשורית, געז ועוד. בין השליחים המלקטים היו הצנזור המומר, דומניקו ג'רוזלימיטנו, שנשלח לאסוף כתבי יד עבריים בקורפו; אנטוניו סאלאמציו (Antonio Salamazio) שנשלח ליוון, קושטא וארץ ישראל; אנטוניו גיגי (Antonio Giggi) שאסף כתבי יד בערבית ובפרסית; ופטרו פאוליני בוסקה (Petri Pauli Boschae), שהיה הספרן הראשון של הספרייה. רוב השליחים התמנו לאחר חזרתם משליחותם לדוקטורים בקולג' של הספרייה ועסקו בניהול, מחקר ותיעוד של האוסף שלהם, משרה שכללה גם פרשנות וצנזורה לחלק מהספרים. לצד הקולג' הקים בורומאו מכון טיפוגרפי להדפסת מחקרי הדוקטורים והנזירים.

מדפי הספרים כיסו את הקירות, עיצוב יוצא דופן בתקופה בה כוסו קירות הספריות בפרסקאות והספרים עצמם היו טמונים במדפים נסתרים.

עם פתיחתה היו בספרייה 30,000 ספרים ו-15,000 כתבי יד ובקולג' שלה כיהנו תשעה דוקטורים.

הספרייה הגדילה את אוספיה באופן קבוע והתפרשה גם לתחום הרישום. כך נרכש האוסף *Codex Atlanticus*, המכיל למעלה מ-1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י. כיום כולל אוסף הרישומים מעל 12,000 רישומים מאת אמנים אירופאים מן המאה ה-14 ועד המאה ה-19.

הספרייה הפכה למקום מפורסם לעלייה לרגל של מלומדים. ב-15 באוקטובר 1816 ביקר בה המשורר האנגלי לורד ביירון. הוא קרא באולם הקריאה בספרייה את חליפת המכתבים בין לוקרציה בורג'ה ופייטרו במבו והגדיר אותם כ"מכתבי האהבה היפים ביותר בעולם". ב-12 בספטמבר 1840 ביקרה בספרייה ידידתו, מרי שלי.

## מאוצרות הספרייה
* הפרגמנט המורטורי או "הקאנון המורטורי" - הרשימה העתיקה ביותר הידועה של ספרי הברית החדשה
* הקודקס האטלנטי - 1,000 רישומים מאת לאונרדו דה וינצ'י
* תנ"ך פשיטתא שלם בסורית מתוארך למאה השישית או מאה השביעית לספירה. כתב היד כולל בנוסף לתנ"ך את הספרים החיצוניים חכמת שלמה, איגרת ירמיהו, ספר ברוך, בל והדרקון, שושנה, יהודית, בן סירא, , ברוך הסורי, חזון עזרא, ותרגום הספר השישי ממלחמות היהודים
* קודקס אמברוזיוס 837 ו-435 - קטעי מסות על "אודות הנפש" לאריסטו, ביוונית עתיקה מן המאה ה-13
* 196 כתבי יד בעברית בהם: תנ"ך מאויר מהמאה ה-13, עותק מהמאה ה-15 של "הכוזרי" ליהודה הלוי וכתב יד של פירוש רש"י לתורה.
* סלסלת פירות של קאראווג'ו
* דיוקנו של מוזיקאי של לאונרדו דה וינצ'י

## קישורים חיצוניים

* 
* ערך באנציקלופדיה הקתולית

## הערות שוליים

קטגוריה:מילאנו: מבנים
אמברוזיאנית
קטגוריה:מילאנו: תרבות