open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אייסריזנוולט

שמאל|ממוזער|250px|המערה והשביל המוביל אליה.
שמאל|ממוזער|250px|פנים המערה
שמאל|ממוזער|250px|שלט עם מפת הגעה בדרך לאתר.
**אייסריזנוולט** (גרמנית: **Eisriesenwelt** - מילולית "עולם ענקי הקרח") היא מערה טבעית שקירותיה מכוסים קרח כל ימות השנה והנמצאת בוורפן שבאוסטריה, כ-40 ק"מ דרומית לזלצבורג. המערה ממוקמת בתוך סלעי אבן הגיר של הר הוקוגל השוכן באלפים האוסטרים. זוהי מערת הקרח הגדולה בעולם ואורכה הוא יותר מ-42 קילומטרים. כ-200,000 תיירים מבקרים בה מדי שנה.

## היסטוריה

המערה התגלתה לראשונה ב-1879 על ידי אנטון פּוׁסֶלט, חוקר מזלצבורג, שחקר רק את 200 המטר הראשונים של המערה. לפני שחקר את המערה היא הייתה ידועה רק למקומיים שהאמינו שהיא השער לגיהנום ולפיכך נמנעו מלהיכנס אליה.

ב-1880 פרסם פוסלט את תגליתו במגזין למטפסי הרים, אבל הדו"ח שלו נשכח. 

אלכסנדר פון מֶרק, חוקר מערות מזלצבורג, נמנה עם הבודדים שזכרו את תגליתו של פוסלט. הוא ארגן מספר משלחות לתוך המערה החל מ-1912, דבר שהוביל להתעניינותם של חוקרים רבים נוספים באזור. מֶרק נהרג במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וכד בו שמור האפר שנותר משריפת גופתו טמון באחד מאולמות המערה.

ב-1920 נבנה צריף עבור החוקרים והוקמו המסלולים הראשונים אל המערה. תיירים החלו להופיע זמן קצר לאחר מכן והאתר הפך לפופולרי. מאוחר יותר נבנה מבנה אחר, 'בית ד"ר אודל' ונחצבו שבילים אל המערה מהעיירות ורפן (Werfen) וטאנך (Tannech).

ב-1955 נבנה הרכבל שקיצר את מקטע אמצע הטיפוס בן השעה וחצי לשעה. כיום שייכת המערה לוועדת היערות האוסטרים הלאומית, שמשכירה אותה לאיגוד זלצבורג לחקר מערות.

## תיירות
המערה פתוחה החל מ-1 במאי ועד ל-26 באוקטובר. ופעילה בין השעות 9:00-16:30 בחודשים יולי-אוגוסט ובין 9:00-15:30 בחודשים ספטמבר-אוקטובר. הטמפרטורה בתוך המערה היא בדרך כלל 10- מעלות ומומלץ למבקרים להגיע עם ביגוד חם וכפפות.

הסיור מתחיל מאזור מכירת הכרטיסים שממנו צריך לטפס מרחק וגובה רב עד לרכבל (80 מטר לגובה - כמו בניין בן 25 קומות) שלאחריו יש מקטע טיפוס תלול וארוך נוסף עד לכניסה למערה עצמה (55 מטר). מאולם הכניסה ועד לקרחון עצמו ישנו טיפוס תלול בתוך המערה עצמה שבו אין קרח. ורק בהמשך עוברים לאולם הנטיפים שנקראה פוסלט (Posselt), שם רואים גוש קרח ענקי בגובה 25 מטר (בסה"כ במערה מטפסים כ-134 מטר). לאחר מכן המסלול עובר דרך אולם הנקרא טירת הימר (Hymer), על שם גיבור במיתולוגיה הנורדית. התחנה הבאה היא קתדרלת פון מֶרק, החוקר הראשון שחקר את המערה ושם פוזר אפרו ולסיום מגיעים לארמון הקרח שאורכו קילומטר ועומקו 400 מטר. מנקודה זו חוזרים לכניסה. אורכו של הסיור הוא שעה וחצי, ומתאים למיטבי לכת בלבד, ונעשה בחשכה כמעט מוחלטת כשפנסים עם נמוכי להבה המחולקים לכל מטייל רביעי מאירים קלות את הדרך.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבית של המערה
* אתר מלון בכל מקום 

קטגוריה:אוסטריה: גאולוגיה
קטגוריה:אירופה: מערות
לאו שאין בו מעשה

בהלכה, **לאו שאין בו מעשה** הוא מצוות לא תעשה שעבירה עליה אינה כרוכה במעשה פיזי. העובר על לאו שאין בו מעשה אינו לוקה עליו.

מצוות לא תעשה, המכונה גם לאו, היא מצווה המתחילה במילה "לא". על מנת לעבור על חלק מהלאווים, נדרשת עשיית מעשה, כגון: "לא תרצח". אך קיימות מצוות לא תעשה, שהעבירה עליהן אינה כרוכה במעשה, כגון הנודר נדר להקריב קורבן לאלוהים  אם יעברו שלושה רגלים, והנודר לא יקריב את הקורבן, הרי הוא עבר על מצוות לא תעשה של בל תאחר, מבלי לעשות מעשה באופן פיזי.

## הפטור ממלקות
בניגוד לשאר הלאווים, על לאו שאין בו מעשה על פי רוב לא נענשים במלקות, כיוון שעונש מלקות נלמד מפסוק שהוקש לאיסור של חסימת שור, ובו יש מעשה. ישנם מקרים יוצאים מהכלל, בהם מושת עונש מלקות על העובר על לאו שאין בו מעשה:

במקרה בו אדם נשבע שיעשה מעשה מסוים תוך זמן קצוב, ולא קיים את שבועתו, הוא עובר (לפי כמה דעות) על הלאו של "לא יחל דברו". אולם הוא לא נענש עליו מכיוון שהפרת הלאו לא הייתה כרוכה בעשיית מעשה. זאת בניגוד לאדם שנשבע שלא יעשה מעשה מסוים וכן עשהו, שנענש, שכן כאן הפרת השבועה כללה מעשה פיזי.

## איסור לאו בדיבור
בתלמוד מובאת מחלוקת בין רבי יוחנן לריש לקיש, האם דיבור נחשב מעשה. לדעת רבי יוחנן, דיבור נחשב למעשה, בעוד לדעת ריש לקיש, דיבור לא נחשב למעשה. לדעת התוספות, רבי יוחנן סובר שדיבור נחשב למעשה רק אם הדיבור גורם למשהו לקרות, אבל אם הדיבור עצמו הוא החטא אז גם רבי יוחנן מסכים שזה לא נחשב מעשה. להלכה נפסק כדעת רבי יוחנן.

## איסורים שניתן לעבור עליהם במעשה ובלא מעשה
דעתו של הרמב"ם היא שאם אדם עבר את האיסור על ידי עשייה הגם שהלאו אינו מורה על אי עשיית מעשה, חייב מלקות. לדוגמה, הקונה חמץ בפסח לוקה משום האיסור של "לא יראה" ו"לא ימצא" למרות שאיסורים אלו אינם מורים על אי עשיית מעשה.

בספר החינוך כתוב שלאו שניתן לעבור עליו ללא עשיית מעשה, גם כאשר אדם עובר עליו על ידי עשיית מעשה הוא לא לוקה, כיוון שהלאו נחשב ללאו שאין בו מעשה.

במגיד משנה מובא הסבר לפיו לאו שיש אפשרות לעבור עליו במעשה נחשב כלאו שיש בו מעשה, גם אם האדם עבר עליו ללא מעשה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכה
קטגוריה:סוגי לאווים
קטגוריה:משפט עברי: ענישה
מתקל

**מתקל** (בגעז: **መተከል**) הוא מחוז היסטורי במערב אתיופיה וכיום מחוז במדינת בנישנגול-גומאז. גבולות המחוז הם הנילוס הכחול בדרום, סודאן במערב, נהר דנדר עם קווארה בצפון ואגאו מדר במזרח.

## היסטוריה
הסברה היא שתושבי מתקל המקוריים הם הגומז שנושלו בהדרגה מרוב המחוז על ידי האגאו. שמו של המחוז עצמו מגיע ממסורת האגאו שטוענת כי השם "מתקל" הוא שמו של אחד מאבות האגאו המקומיים שהגיעו לאזור מלסתה.

בשלהי המאה ה-19 האזור היה לשטח השפעה אתיופי. בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 היה האזור לנפה בתוך מחוז גוג'ם וכיום הוא משמש כמחוז בתוך מדינת בנישנגול-גומאז.

## סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מונה 225,284 נפשות, שרק 10.72% מהם חיים בערים. שטח הנפה הוא 26,272.38 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 8.57 נפש לקמ"ר.

בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 201,521 נפש וההתפלגות האתנית הייתה גומוז (33%), אמהרים (24%), אורומו (13.4), שינשה (16%) ואווי (7.6%).

## חלוקה מנהלית
מחוז מתקל מתחלק לשש נפות:
*בולן
*דנגור
*דיבתה
*גובה
*מנדורה
*וונברה

## לקריאה נוספת

*LaVerle Berry, "Mätakkäl" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: He-N**, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, , p. 860-861
*Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", **The Journal of African History**, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, pp. 5–18
*Tsega Endalew, **Inter-ethnic relations on a frontier: Mätakkäl (Ethiopia), 1898-1991**, Otto Harrassowitz Verlag, 2006, 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קתדרלת לאון (ניקרגואה)

שמאל|ממוזער|250px
**קתדרלת לאון** (בספרדית: **Catedral de León**) היא קתדרלה הממוקמת בעיר לאון בניקרגואה. הקתדרלה נחשבת לאתר משמעותי מבחינה היסטורית ותרבותית, ובשנת 2011 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. זהו אתר המורשת העולמי השני בניקרגואה ביחד עם לאון העתיקה.

בניית הקתדרלה נמשכה בין השנים 1747 ו-1814. היא עוצבה על ידי האדריכל הגווטמלי דייגו חוסה דה פורס אי אסקיוול. הקתדרלה קודשה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי ב-1860. הקתדרלה בלאון היא הגדולה ביותר במרכז אמריקה, וידועה בזכות סגנון אדריכלות הבארוק השולט בה, בשילוב עם מרכיבים נאו-קלאסיים.

בקריפטה שבמרתף הכנסייה, שנבנתה כך שתוכל לעמוד ברעידות אדמה, קבורים 27 אישים ידועים, בהם בישופים, כמרים ומשוררים ניקרגואים.

## קישורים חיצוניים

* אודות הקתדרלה

ממוזער|ימין|פנים הקתדרלה

קטגוריה:ניקרגואה: אתרי מורשת עולמית
לאון
קטגוריה:אמריקה הצפונית: כנסיות
קטגוריה:אמריקה המרכזית: מבנים
אוריה

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
ברנאר ורבר

**בֶּרְנָאר וֶרְבֵּר** (בצרפתית: **Bernard Werber**; נולד ב־18 בספטמבר 1961 בטולוז) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי ובמאי יהודי צרפתי.

## חייו
בבית הספר היסודי, החל ורבר בכתיבת סיפורים קצרים, סיפורו הראשון: ״הרפתקאות של פרעושית״. בגיל 15, כעשר שנים מאוחר יותר, הקים עיתון מיוחד לבית הספר שרובו קומיקס לא שגרתי במובן של שילוב של מוזיקה ובשמים. בסוף אותה שנה, התפנה ורבר לכתיבת הרומן שלו הנמלים וערכים עבור אנציקלופדיה שכינה אותה האנציקלופדיה של הידע היחסי והמוחלט.

בעיר הולדתו למד משפטים באוניברסיטה כשנתיים, ובמקביל קרימינולוגיה.

בפריז למד עיתונאות והצעתו לסיקור נמלים אפריקניות זיכתה אותו במלגה שבעקבותיה למד את התופעה בחוף השנהב. עבד כשבע שנים בתור כתב.

שנות התשעים, מסמנים מפנה בדרכו וחזרתו המלאה לאמנות. נרשם ללימודי תסריטאות ומשנת 1991 הצליח לפרסם יצירות, בעיקר פרוזה (שלעיתים עובדה למחזה או סרט), כל שנה.

ברנאר ורבר מבחירה אישית מפרסם יצירה בשבוע הראשון של אוקטובר לטענתו ״כדי לקבוע פגישה עם הקוראים״ זאת על אף שהוא כותב שתי יצירות בשנה בממוצע (ולכן אחת נשארת במגירה), לפי ורבר זהו גם מנהגו של סטיבן קינג.

## יצירתו
ברנאר ורבר משלב מספר ז'אנרים: מדע בדיוני, פילוסופיה ומטאפיזיקה וכן ספרות בלשית ואוטופיה.

ספריו הפכו לרבי מכר, מספר ספרים זכו לכך עוד ביום יציאתם: האב של אבותינו (1998), אימפריית המלאכים (2000), הסוד האולטימטיבי (2001), עץ האפשרים: ועוד סיפורים (2002).

ורבר מעיד על עצמו שיש לו עושר וחדווה של יצירה. תהליך עבודתו מבוסס על סדר יום כמעט קבוע של כתיבת סיפורים קצרים, הרחבה או חיבורם.

## יצירותיו בתרגום לעברית
* **הנמלים** (1998): רומאן. תרגום: יהודה שפיגלר. כתר.
* **יומם של הנמלים** (1999): רומאן. תרגום: יהודה שפיגלר, כתר.
* **עץ האפשרים: ועוד סיפורים** (2005): סיפורים קצרים. תרגום: חגית בת-עדה. כנרת, זמורה-ביתן.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני צרפתים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1961
פרנאן דה ברינון

[שמאל|ממוזער|250px|דה ברינון, ב-1943, בעת ביקור במקום שבו אירע [טבח יער קאטין]]
**פרנאן דה ברינון**, המרקיז דה ברינון (בצרפתית: **Fernand de Brinon**; 26 באוגוסט 1885 – 15 באפריל 1947) היה עיתונאי ועורך דין צרפתי, שהיה לאחד מראשי משטר צרפת של וישי, ושיתף פעולה עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. דה ברינון שימש לתקופה קצרה ראש משטר וישי, לאחר שראשי המשטר גלו בעקבות נסיגת הנאצים מצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי. הוא נתפס על ידי בעלות הברית, נשפט על פשעיו והוצא להורג.

## חייו
דה ברינון נולד למשפחת אריסטוקרטיה קתולית עשירה בעיר ליבורן במחוז ז'ירונד. הוא למד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה, אך עבד כעיתונאי בפריז. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה בין המטיפים לפיוס עם גרמניה. הוא התקרב לפייר לאוואל, התיידד עם יואכים פון ריבנטרופ, ובשנת 1935 אף פרסם ריאיון עם היטלר, שאותו ביקר, לדבריו, באופן "פרטי".

דה ברינון נישא ליהודיה שהמירה דתה לקתוליות, בשם ז'אן לואיז רשל פרנק (Jeanne Louise Rachel Franck; 1982-1896), שכונתה "ליזט". גרושתו של בנקאי יהודי בשם קלוד אולמן, ולה שני בנים, הייתה ליזט בעלת מהלכים בחברה הגבוהה בצרפת. הזוג היה לאחד הזוגות המובילים בזירה החברתית בפריז בשנות השלושים, ובעל השפעה בחוגי הימין.

עם תבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה והקמת משטר צרפת של וישי, היה דה ברינון לאחד מראשי המשטר. בנובמבר 1940 מינה אותו פייר לאוואל לנציגו הקבוע של משטר וישי בפריז הכבושה על ידי הנאצים. ב-1942 מינה אותו פטן ל"מזכיר המדינה" של וישי.

דה ברינון היה האיש השלישי בחשיבותו במשטר וישי, ותמך בכל לבו באידאולוגיה של המשטר. על חשיבותו לנאצים תעיד העובדה שאשתו הוכרזה כ"ארית של כבוד" וחוקי הגזע לא יושמו נגדה. עם כניסת בעלות הברית לפריז, באוגוסט 1944, בעקבות הפלישה לנורמנדי, נמלטו דה ברינון ואשתו לגרמניה. עם התפטרותם של ראשי משטר וישי האחרים, פטן ולאוואל, מונה דה ברינון בספטמבר 1944 כ"ראש הוועדה הממשלתית של צרפת", מעין ממשלת וישי בגלות, שקבעה מושבה בבלפור. עם סיום המלחמה נעצרו ברינון ואשתו על ידי כוחות בעלות הברית. במסגרת משפטי משתפי הפעולה בטולוז, העיד ברינון במשפטו של פטן, ונשפט בעצמו. ב-6 במרץ 1947 נידון למוות. לצד לאוואל וז'וזף דארנן היה דה ברינון אחד משלושת ראשי ממשל וישי היחידים שהוצאו להורג, מתוך 18 פסקי דין מוות שנפסקו באותם המשפטים. גזר הדין הוצא לפועל באמצעות כיתת יורים ב-15 באפריל 1947 בפרבר הפריזאי של מונרוז'.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת של וישי: אישים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בצרפת
קטגוריה:צרפתים משתפי פעולה עם הנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1885
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1947
הנסיכים-שותפים של אנדורה

**הנסיכים-שותפים של אנדורה** (בקטלאנית **Copríncep d'Andorra**) הם ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה. תפקידם בעבר היה גם ביצועי, אך כיום הם ממלאים תפקידים סמליים בלבד. כיום מכהנים בתפקיד זה במקביל נשיא צרפת  ובישוף אורז'ל (בקטאלנית: Urgell) ז'וזפ-ליואיס סראנו פנטינאט.

## היסטוריה
במהלך המאה ה-11 ועד המאה ה-13, התקיים סכסוך בין שליטים מקומיים על השליטה באנדורה, שנפתר בשנת 1278 בחתימת ה"שוויון" - חוזה שקבע שהשלטון באנדורה יהיה משותף בין רוזן פווה הצרפתי (שתוארו עבר, בסופו של דבר, לשליט צרפת - המלך ולאחר מכן לנשיא) והבישוף של אורז'ל, שבמחוז האוטונומי קטלוניה שבספרד.

הנסיכים-שותפים של אנדורה אינם מתגוררים בה, ולכן לא מבצעים את תפקידם באופן ישיר, אלא על ידי נציגים. את נשיא צרפת מייצג באנדורה פטריס פור  (מכהן בתפקיד מ-2024), ואת בישוף אורז'ל מייצג אדוארד איבאנייס  (מכהן בתפקיד מה-2023)

## תפקיד וסמכויות

עם התקבלותה של חוקת אנדורה בשנת 1993, צומצמו באופן ניכר סמכויותיהם של נסיכיה, ונהפכו לסמליות בלבד למעט זכות הטלת הווטו על החלטות הממשלה באנדורה.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:נסיכים
סקוט ויינגר

**סקוט אריק ויינגר** (אנגלית: **Scott Eric Weinger**; נולד ב-5 באוקטובר 1975) הוא שחקן ותסריטאי טלוויזיה יהודי-אמריקאי, הידוע בזכות תפקידו של סטיב בסדרה "צער גידול בנות". בנוסף השתתף בסדרת ההמשך ״צער גידול בנות- הדור הבא״ בשנת 2016. כמו כן דיבב את דמותו של אלאדין החל מסרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני.

## ביוגרפיה
ויינגר נולד בניו יורק סיטי לזוג הורים יהודים, בייבס, מורה ואליוט ויינגר שעבד כמנתח.
גדל בפלורידה ועבר ללוס אנג'לס כדי לשחק באופן מקצועני.
התגלה בפעם הראשונה בסיטקום "איש המשפחה", ויינגר קיבל מחמאות רבות על התפקיד.
הופיע בתחילת ואמצע שנות ה-90 ב-32 פרקים בסדרת הקאלט "צער גידול בנות", בתפקיד סטיב הייל החבר של די.ג'יי. טאנר.

בשנת 1992 נבחר ויינגר כשהיה בן 16 לדבב את קולו של אלאדין בשובר הקופות "אלאדין".
ויינגר זכה בפרס סאטורן לשחקן הצעיר הטוב ביותר על ודיבב את אלאדין גם בשני סרטי ההמשך "שובו של ג'אפר" ו"אלאדין ומלך הגנבים".
זנח לאחר מכן את תחום המשחק כדי להתקבל וללמוד באוניברסיטת הרווארד, סיים את לימודיו בהצלחה בשנת 1998.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן צעיר בקולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
Guilty (אלבום של ברברה סטרייסנד)

**Guilty** הוא אלבום אולפן של הזמרת והשחקנית ברברה סטרייסנד, אשר יצא בשנת 1980.

## הפקה
בארי גיב, חבר ההרכב הבי ג'יז, אחד ההרכבים המצליחים של שנות השבעים, כתב והלחין את כל השירים באלבום ואף הפיק אותו, ביחד עם צוות ההפקה שאיתו עבד ההרכב באופן קבוע, אלבי גלוטן וקארל ריצ'רדסון.

*Guilty* הוא האלבום הנמכר ביותר של סטרייסנד עם מכירות של למעלה מ-20 מיליון עותקים.

האלבום זכה בפרס גראמי מתוך ארבעה אליהם היה מועמד. בין היתר, היה מועמד לאלבום השנה.

סטרייסנד הוציאה, בשנת 2005, אלבום המשך בשם Guilty Pleasures, שגם בו היה גיב, שותף להפקה, כתיבה והלחנת רוב השירים.

## רשימת השמעה

## מיקומי שיא

## פרסים

* מקור:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ברברה סטרייסנד
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
טקוסה

**טקוסה** (געז: ጣቁሳ, גם: **דגוסה**) מחוז היסטורי ונפה בצפון מערב אתיופיה. הנפה גובלת בנפת אלפה מדרומה, אגם טאנה במזרחה, נפת דמביה בצפון-מזרחה, נפת צ'ילגה בצפונה, נפת מטמה בצפון-מערבה ונפת קווארה במערבה.

הנפה ידועה כמקום שבו התרחש הקרב ההיסטורי בין כוחותיו של דג'זמץ קאסה היילו לבין ראס עלי השני והדג'זמץ וובה היילה מריאם. לאחר מכאן התרחשו בנפה שני קרבות נוספים כנגד היילו, הראשון כנגד הכוחות בראשות אמו של עלי, מנאן והשני ברשותו של ראס ברו עליגז.

## סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 129,097 נפשות שרק 5.48% מהם חיים בערים.

רוב תושבי הנפה הם אמהרים שלצידם ישנה אוכלוסייה השייכת למיעוט הוואיטו שהיא אחת מהקבוצות האתניות המסתוריות באתיופיה.

## לקריאה נוספת

*Tsega Endalew Etega & Alain Gascon, "Ṭaqussa" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: O-X**, Harrassowitz, 2010, , p. 862


## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:אתיופיה: תת-מחוזות
משפחת אלייב

**משפחת אלייב** הם הרכב מוזיקלי טג'יקי-ישראלי ייחודי, המאגד בתוכו 8 נגנים מ-3 דורות שונים של משפחת אלייב. הלהקה מנגנת מוזיקה בוכרית עממית, מז'אנר מוזיקת עולם, ולאחרונה שיתפה פעולה עם המפיק תמיר מוסקט (איש הבלקן ביט בוקס) והוציאה לאור אלבום בכורה מודרני בשם "The Alaev Family and Tamir Muskat" בלייבל עולמלא.

## חברי ההרכב
בהרכב משתתפים 3 דורות של משפחת אלייב. הסב אללו (דוירה ושירה), שני ילדיו אריאל (זמר ראשי ואקורדיון) ואמין (כלי הקשה), ונכדיו צביקה (קלרינט), אלן (כלי הקשה), אמיר (קאנון ודוירה), אביבה (כינור) אמנדה (כינור ושירה) ואברהם (קלרינט).

## ראשית ההרכב

## עלייה לישראל
ב-1991, עם נפילת ברית המועצות, עלתה המשפחה כולה לישראל והשתלבה בסצנת המוזיקה המקומית. בני המשפחה היו מעורבים, ביחד ולחוד, בהפקות מוזיקליות שונות לצד אמנים בכירים, ביניהם ריטה, ברי סחרוף ואהוד בנאי. אולם רק לאחר כשני עשורים בארץ, הוציאה לאור הלהקה מספר אלבומים ובניהם אלבום עם המפיק המוזיקלי תמיר מוסקט ומיתגה את עצמה תחת השם "גרוב בוכרי". שילוב של מוזיקה עממית וצלילים נושנים, עם מקצבים מודרניים ואלקטרוניים. בהופעת ההשקה של האלבום, במועדון הלבונטין 7, השתתפו אורחים רבים- ביניהם ריטה, דודו טסה, ואורי כינרות (בום פם).

ב-2005 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון הישראלי עם השיר "אספרנסה" שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן שזכה במקום השישי אך בהמשך זכה להצלחה גדולה ומהווה סימן היכר של הלהקה.

הלהקה השתתפה בעונתה הרביעית של התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון.

## דיסקוגרפיה
***המשיח בוא יבוא**
***היא עוד תשוב**
***Naraye Sheron**
***The Alaev Family and Tamir Muskat**(הוצאת עולמלא, 2011)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות ישראליות
קטגוריה:יהדות בוכרה
קטגוריה:יהודים טג'יקים
קטגוריה:מוזיקת עולם
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:מתמודדי הכוכב הבא
אמיר ראובני

**אמיר ראובני** (נולד בנובמבר 1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבת גולני. במלחמת יום הכיפורים פיקד כמג"ד על המעוזים בגזרה הצפונית בתעלת סואץ.

## ביוגרפיה
אמיר ראובני נולד בקיבוץ אשדות יעקב בנובמבר 1936. באוגוסט 1955 התגייס לצה"ל שירת בחטיבת גולני כלוחם בגדוד 13 (גדעון). כקצין שימש סגן מפקד סיירת גולני. לאחר שחרורו חזר לעבודה חקלאית במשק הקיבוץ. ב-1963 יצא לשליחות באפריקה מטעם המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ. בשנים 1968-1967 שימש בתפקידי הדרכה בבה"ד 1. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה של צוערים שהוכפפה לסיירת חרוב ולחם עמה בחזית הירדנית. במלחמת ההתשה שימש ראש זירת צפון וזירת משולבים באג"ם מבצעים. בדצמבר 1970 מונה לסגן מפקד גדוד 12 (ברק) ב-1971 פיקד כארבעה חודשים על כוחות מגולני במעוזי התעלה במרכזה ובדרומה. וב-1972 מונה למפקדו. באותה שנה פיקד על אחד הכוחות שפעלו במסגרת "כוח ברק" במבצע קלחת 4 מורחבת בדרום לבנון.

ב-1973 מונה למג"ד בקורס קצינים, במינוי חירום פיקד על גדוד 68, גדוד מילואים של חטיבת ירושלים. ערב מלחמת יום הכיפורים הוצב הגדוד בתעסוקה מבצעית בקו בר-לב והחזיק במעוזים הצפוניים. הגדוד מנה 363 חיילים מהם 230 איישו 16 מתוך כלל 20 המעוזים והיו תחת פיקוד החטיבה המרחבית וחטיבה 14. החיילים היו מבוגרים יחסית, כחצי מהם היו ללא הכשרה קרבית (שלב ב'), וללא שעברו אימון מקדים, (אך עברו אימון בשטח על ידי ראובני ואנשיו). בתדריכים שנמסרו לגדוד על ידי מפקד חטיבה מרחבית 275 פנחס נוי, נאמר כי לא צפויה מלחמה בזמן התעסוקה. התרעות שהעביר הגדוד לדרגים הממונים על הכנות המצריים וריכוז הכוחות לא זכו להתייחסות רצינית. במלחמה עצמה נפלו כל המעוזים שתפס הגדוד מלבד מעוז בודפסט, בקרבות נהרגו 76 מחיילי הגדוד ומעל 60 נפלו בשבי.

לאחר המלחמה שימש במשך מספר חודשים סגן מפקד חטיבה 612 (חטמ"ר העמקים). ב-1974 יצא ראובני ללימודים בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז. בשנים 1976–1977 פיקד על עוצבת חירם. ב-1977 מונה למפקד חטיבת גולני, בתקופתו יזם את ההקמה של פלוגת החבלה וההנדסה כפלוגה סדירה בחטיבה, ואת ההקמה המחודשת של הפלנ"ט. הוא פיקד על החטיבה במהלך מבצע ליטני. בשנים 1979-1978 שימש מדריך חי"ר בפו"ם ובשנים 1981-1979 שימש כסגן מפקד פו"ם, כאשר במינוי משני שירת כקצין אג"ם של גיס 446. בשנים 1981–1984 שירת כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון במערב אירופה בדרגת תא"ל. הוא זכה לעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי. השתחרר משירות הקבע ב-1985.

## קישורים חיצוניים

* אמיר ראובני, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
* אמיר ראובני, באתר חטיבת גולני
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי סיירת גולני
קטגוריה:לוחמי סיירת חרוב
קטגוריה:מפקדי גדוד 12
קטגוריה:מפקדי חטיבת גולני
קטגוריה:מפקדי עוצבת חירם
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בצרפת
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אשדות יעקב איחוד: אישים
קטגוריה:כדורסלני הפועל אשדות יעקב
קטגוריה:קציני צה"ל בוגרי בית הספר הגבוה למלחמה בפריז
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
המועצה הכללית של העמקים

ממוזער|מבנה הפרלמנט הישן. מבנה זה נבנה במאה ה-15 כבית פרטי והחל לשמש כפרלמנט מאז המאה ה-16 ועד 2011. בעשורים האחרונים לפעילותו הוא החזיק בתואר מבנה בית הנבחרים העתיק ביותר בעולם שעודנו משמש כבית נבחרים. היום הוא משמש כמוזיאון. עם זאת, במבנה עדיין נערכות מספר ישיבות סמליות של הפרלמנט וכן הגשת כתבי אמנה של שגרירים זרים
[שמאל|ממוזער|250px|הרכב הפרלמנט של אנדורה בחלוקה מפלגתית. <br />
כחול (20): [דמוקרטים למען אנדורה; 
אדום (6): המפלגה הסוציאל-דמוקרטית; 
ירוק (2): איחוד לורידיאנה.]]
**המועצה הכללית של העמקים** (בקטלאנית: **Consell General d'Andorra**) היא הגוף המחוקק של אנדורה הבנוי מבית אחד – פרלמנט המונה 28 חברים. החברים נבחרים ישירות על ידי העם, 14 מהם ממחוז הבחירה היחיד של המדינה ו-14 מייצגים כל אחד מ-7 מחוזות אנדורה – 2 מכל מחוז; הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.

## תפקוד וסמכויות

## המפלגות באנדורה

### דמוקרטים למען אנדורה

דמוקרטים למען אנדורה, היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.

שורשי המפלגה נטועים באיחוד של המפלגה הליברלית, מפלגת מרכז חדש ואלמנטים שונים מהמפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנוסף, המפלגה זכתה לתמיכתה של מפלגת איחוד לורידיאנה.

עד בחירות ב-2011 באנדורה, היא הייתה מפלגת האופוזיציה המרכזית במדינה. בבחירות אלו, התחרתה המפלגה בעיקר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה היא ניצחה וזכתה ב-20 מושבים בפרלמנט, הנתון הגבוה ביותר מאז תחילת תקפותה של חוקת אנדורה, בשנת 1993.

כיום, עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן גם כראש ממשלת אנדורה.

### המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה, היא מפלגת האופוזיציה באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-שמאל.

ראשית המפלגה בשנת 2000, עת הוקמה המפלגה.

בבחירות שנערכו באפריל 2005 באנדורה, זכתה המפלגה ב-38.1% מקולות בחורים וב-11 מושבים בפרלמנט (מתוך 28); בכך הפסידה המפלגה את השלטון למפלגה הליברלית. בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-45.03% מקולות בחורים וב-14 מושבים בפרלמנט; בכך ניצחה המפלגה, וזכתה בשלטון במדינה. לאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, ובהם הפסידה המפלגה את השלטון לטובת מפלגת דמוקרטים למען אנדורה; בבחירות אלו זכתה המפלגה ל-34.80% מקולות בחורים וב-6 מושבים בפרלמנט.

כיום, עומד בראש המפלגה ז'אומה ברטומאו קסאני, אשר כיהן בעבר בשנים 1010–2009 כראש ממשלת אנדורה.

## הבחירות באנדורה

אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* בתי מחוקקים לפי מדינה

## קישורים חיצוניים

* 

* המועצה הכללית של העמקים – האתר הרשמי של הפרלמנט של אנדורה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדורה: פוליטיקה
אנדורה
משה מורו

**משה מוּרוֹ** (Murro; 1888, מינסק, רוסיה הלבנה (האימפריה הרוסית) – 3 במאי 1957, ירושלים) היה צייר ופסל ישראלי, ממשיך דרכם של בוריס שץ וזאב רבן. הקים את בית המלאכה "הקמיע" בבצלאל בירושלים ועסק ביצירת קמיעות בשן ובאבן ותבליטים.

## פעילותו
בינואר 1921 נבחר מורו להיות חבר ועד "אגודת בית הספר בצלאל", שבו זכה שץ להיות נשיא של כבוד.

מורו ייסד קבוצה בבצלאל שיצרה תכשיטים וקמיעות למדליונים, וסיכות ומיניאטורות לטבעות. בעלי מוטיבים יהודיים, תוך העתקה של יצירות מאמנים שמרביתם יהודים.

מיצירותיו המפורסמות: לוחית נחושת שיצר עבור אליעזר בן-יהודה. בן יהודה העניק לו תמונה של הלוחית בחזרה בצירוף הקדשה: .

יצירות נוספות הן; "סביבון מעוטר בדימוי יהודה השבויה ויהודה המשוחררת" (1929), התבליט "אליעזר ורבקה" 1929 המבוסס על רישום של זאב רבן ומתארת את הסיפור התנ"כי של אליעזר, עבדו של אברהם, שנשלח על ידו להביא כלה עבור בנו יצחק, ובמהלך אותה השליחות הוא פוגש את רבקה בסמוך לבאר.

"בִּירוּשָׁלֵם" לוחית נחושת עם דמות של יהודי תימני על רקע העיר העתיקה של ירושלים, מחזיק ספר ביד אחת ומקל באחרת.

משה מורו נפטר ב-3 במאי 1957 ונקבר בהר המנוחות.

## גלריה

File:Moshe Murro, The Scribe.jpg
File:Moshe Murro 2.jpg
File:Moshe Murro 3.jpg


## הוראה
* בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב (ירושלים)

## קישורים חיצוניים

* 
* משה מורו, באתר ארכיון בצלאל.
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
צלמת

**צלמת** (בגעז: ጸለምት, גם צלמתי) הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה בין הרי סימן (שבאזור סימן) בדרום לנהר התכזה בצפון.

בצלמת יישבה קהילה יהודית מימי קדם. בתחילת המאה ה-14 סופח האזור לאימפריה האתיופית ובשלהי אותה המאה התקוממו יהודי האזור יחד עם אלו שבסמין בראשותו של הנזיר קוזמוס כנגד השלטון האתיופי. המרד עצמו לא צלח ודוכא בידי האתיופים. עם השליטה האתיופית החלה גם פעילות מיסיונרית בקרב יהודי האזור ואלו באמצע המאה ה-15 התקוממו שוב, הפעם עם יחד עם הנוצרים המקומיים ובראשם מושל המחוז היהודי.

במאה ה-16 ועד לנפילת ממלכת הגדעונים היהודית, היה האזור לחלק מאותה ממלכה. באותה המאה מזכיר הרב אברהם בן אליעזר הלוי בכתביו את המחוז:

בשלהי המאה ה-16 ותחילת ה-17 מרדו תושבי האזור בקיסר אתיופיה מספר פעמים תוך שהם מקבלים גיבוי מהמלך היהודי גדעון שישב בסמין. בתקופת הזמן הרע היגרו אל האזור יהודים שנמלטו מן הרעב שבמחזותיהם. בתחילת המאה ה-20 היה האזור לחלק ממחוז סמין ולאחר מכאן שולב יחד עם שאר סמין לתוך מחוז בגמדר.

כיום שטח המחוז מחולק בין שלוש נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפות צלמת ואדי ארקאי שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת צלמת שבמחוז המחוז הצפון-מערבי שבמדינת תיגראי.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
אתלטיקה באולימפיאדת סטוקהולם (1912)

שמאל|150px
שמאל|150px
**[[אולימפיאדת סטוקהולם (1912)]]** נערכה בסטוקהולם, שוודיה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-6 ביולי לבין ה-15 ביולי 1912. נערכו 30 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו, בהשתתפות 534 משתתפים מ-27 מדינות.

אורכו של מסלול הריצה היה באורך לא מקובל של 383 מטר. הוא תוכנן על ידי מאמן האתלטיקה הבריטי צ'ארלס פרי שעזר בתכנון המסלולים במשחקים האולימפיים שנערכו באתונה (1896 ו-1906) ובלונדון (1908).

הייתה הזו האולימפיאדה הראשונה שבה נערכו תחרויות בריצת 5000 מטר, בריצת 10,000 מטר, בריצת שליחים 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר, והפעם היחידה במשחקים האולימפיים שריצת 400 מטר משוכות נעדרה מהמשחקים.

הייתה זו האולימפיאדה היחידה שבה נערכו תחרויות בהדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס והטלת כידון בשתי הידיים. לכל משתתף היו שלושה ניסיונות ביד ימין ושלושה ניסיונות ביד שמאל והתוצאה הסופית הייתה, צירוף של התוצאה הטובה ביותר בכל יד.

## אירועים בולטים
### האתלטים הבולטים
הנס קולמיינן ( פינלנד) שזכה ב-4 מדליות מהן 3 מדליות זהב, רלף קרייג (), צ'ארלס ריידפאת' (), טד מרדית' () וג'ים תורפ () שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.

בשלב המוקדמות קבע דונלד ליפינקוט () שיא עולם חדש בריצת 100 מטר 10.6 שניות, אך בשלב הגמר הוא זכה רק במדליית הארד.

אריק למינג () שזכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון, כולל מאולימפיאדת אתונה (1906).

אבל קיוויאט () שזכה בשתי מדליות, זהב וכסף ואלווה מאייר () שזכה במדליית כסף בריצה היוקרתית ביותר, ל-100 מטר, שניהם יהודים.

האחים אדמס פלאט ובנג'מין () זכו ביחד ב-4 מדליות בתחרויות קפיצות מהמקום: גובה ורוחק (פלאט זכה במדליית זהב ובמדליית כסף ובנג'מין זכה במדליית כסף ובמדליית ארד).


תמונה:1912 Athletics men's 100 metre final3.JPG|רלף קרייג מנצח בריצת 100 מטר
תמונה:1912 Athletics men's 200 metre final2.JPG|רלף קרייג מנצח בריצת 200 מטר
תמונה:1912 Athletics men's 400 metre final2.JPG|צ'ארלס ריידפאת' מנצח בריצת 400 מטר בשיא עולם
תמונה:1912 Athletics men's 800 metre final3.JPG|טד מרדית' מנצח בריצת 800 מטר בשיא עולם
תמונה:1912 Athletics men's 1500 metre final2.JPG|ארנולד ג'קסון מנצח בריצת 1,500 מטר בשיא אולימפי
תמונה:1912 Athletics men's 5000 metre final3.JPG|הנס קולמיינן (שמאל) בדרך לעקוף את ז'אן בואה ולקבוע שיא עולם בריצת 5000 מטר
תמונה:1912 Athletics men's 10000 metre final - Hannes Kolehmainen.JPG|הנס קולמיינן מנצח בריצת 10000 מטר
תמונה:1912 Athletics men's 10 kilometre walk - George Goulding.JPG|ג'ורג' גולדינג מנצח 10 ק"מ בהליכה
תמונה:1912 Athletics men's marathon - Kenneth McArthur2.JPG|קן מקארתור מנצח בריצת המרתון
תמונה:1912 Albert Gutterson2.JPG|אלברט גטרסון מנצח בקפיצה לרוחק
תמונה:1912 Harry Babcock2.JPG|הארי בבקוק מנצח בקפיצה במוט
תמונה:Jim Thorpe1912 Olympics.jpg|ג'ים ת'ורפ מנצח בקרב חמש ובקרב עשר


## טבלת המדליות

## הזוכים במדליות
### גברים
#### מקצועות המסלול

#### מקצועות השדה

* מדליות הזהב נשללו מג'ים ת'ורפ בשנת 1913 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי והוחזרו אליו בשנת 1982. יתר המדליות שחולקו לאחר שנלקחו ממנו מדליות הזהב נשארו אצל הספורטאים.

## קישורים חיצוניים

* אתלטיקה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), באתר סימוכין ספורט אולימפי

*
1912
קטגוריה:ענפי ספורט באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
הפניקס חברה לביטוח

ממוזער|סמליל החברה עד 2021
ממוזער|לוגו החברה בשנות השישים והשבעים
**הפניקס חברה לביטוח בע"מ** היא חברת ביטוח ישראלית העוסקת בכל תחומי הביטוח. הפניקס היא חברת הביטוח הגדולה בענף מבחינת שווי שוק והיקף הנכסים נכון לשנת 2023.

## היסטוריה
ראשיתה של החברה בהקמת "סוכנויות ארץ ישראליות (Israeli Insurance Agencies)" על ידי דוד חכמי, בנו של יוסף חכמי שהיה מנהל בנק ברקליס בארץ ישראל. חכמי ייצג בארץ חברות ביטוח אנגליות ובהן פניקס. ב-1949 הקים את חברת "הפניקס הישראלי" שבתחילת המאה ה-21 נמכרה על ידי ילדיו של חכמי, יוסי וניצה, ליעקב שחר וישראל קז.

החברה נמצאת בבעלות מלאה של חברת הפניקס פיננסים בע"מ, שבשליטתה חברות נוספות בתחומי הביטוח, הפיננסים ועוד. ניירות הערך של חברת הפניקס פיננסים נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ברשימת 35 החברות הגדולות במשק הישראלי. הנהלת החברה שוכנת בבית הוורד שבגבעתיים.

בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלעה החברה למחלוקות עם שותפה בחברת הביטוח "ארד", שבסיומן רכשה את חלקו בחברה וזו מוזגה לתוכה.

משנת 2009 ועד שנת 2019 שימש אייל לפידות כמנכ"ל החברה. בפברואר 2014 הוקם לראשונה ועד עובדים בחברה, אשר חתם על הסכם קיבוצי כשנתיים לאחר מכן. בשנת 2019 פרש לפידות מהתפקיד, ואייל בן סימון החליף אותו.

ביוני 2015 פורסם כי נחתמה עסקה למכירת הפניקס אחזקות (כשמה אז) מידיה של קבוצת דלק לתאגיד fosun הסיני תמורת 1.8 מיליארד שקלים. בפברואר 2016 בוטלה העסקה, עקב התנגדות המפקחת על הביטוח במשרד האוצר. לאחר מספר ניסיונות רכישה נוספים בחודש נובמבר 2019 הושלמה מכירת גרעין השליטה בהפניקס אחזקות מקבוצת דלק ל-Belenus Lux S.a.r.l, המוחזקת על ידי קרנות סנטרברידג' וגלאטין קפיטל.

לחברה אוסף גדול של אמנות ישראלית, שנוצר בעת שנוהלה בידי יוסף חכמי.

ב-30 באוקטובר 2019 הודיעה החברה על הפסקת שיווק של ביטוחים סיעודיים פרטיים.

בשנת 2021 החברה הייתה שותפה להקמת "ביזי פיננסים בע"מ".

חברת הפניקס היא המשקיעה המוסדית הגדול בישראל במונחי שווי שוק, ומנהלת חסכונות פנסיה בשווי למעלה של מ-360 מיליארד ש"ח

באוקטובר 2025 רכשה החברה, באמצעות סוכנות הביטוח "אורן מזרח" שבשליטתה, 86% מסוכנות הביטוח Wobi לפי שווי של עד 150 מיליון ש"ח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ביטוח ישראליות
קטגוריה:קבוצת דלק
קטגוריה:גבעתיים: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1949
הפניקס פיננסים

**הפניקס פיננסים בע"מ** (עד אוגוסט 2024: **הפניקס אחזקות בע"מ**) היא חברת החזקות ישראלית.  החברה נוסדה בשנת 1949, ובשנת 1978 הפכה לחברה ציבורית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

## תחומי פעילות
אחזקות עיקריות של החברה:
* בעלות מלאה בחברת הביטוח "הפניקס חברה לביטוח בע"מ".
* בעלות מלאה בחברת "הפניקס השקעות ופיננסים בע"מ", שבשליטתה:
** חברת הפניקס בית השקעות בע"מ (בעבר אקסלנס השקעות, וקודם לכן אקסלנס נשואה), שהיא בית השקעות (78.43%).
** מהדרין בע"מ (41.42%) - חברה בעלת החזקות בתחום החקלאות, ובמיוחד בתחום פירות ההדר
** בעלות מלאה בחברת האשראי החוץ בנקאי גמא ניהול וסליקה בע"מ  - חברת שירותים פיננסיים בתחום כרטיסי האשראי.
* בעלות חלקית בחברת "עד 120 מרכזי מגורים לאוכלוסייה המבוגרת בע"מ".
* באמצעות הפניקס סוכנויות ביטוח 1989 בע"מ, מחזיקה הקבוצה בסוכנויות ביטוח, בשיעורי החזקה שונים.
* הפניקס פנסיה וגמל בע"מ (100%)
* הפניקס חח"י קופה מרכזית לקצבה בע"מ (100%)
* החל מאפריל 2022 מחזיקה 26% מפרטנר תקשורת.

## בעלי עניין
החברה נמצאה בשליטתה של קבוצת דלק בע"מ, שהחזיקה כ-55% מהבעלות בחברה. ביוני 2015 פורסם כי נחתמה עסקה למכירת הפניקס אחזקות מידיה של קבוצת דלק לתאגיד fosun הסיני תמורת 1.8 מיליארד שקלים. בפברואר 2016 בוטלה העסקה, עקב התנגדות המפקחת על הביטוח במשרד האוצר. לאחר מספר ניסיונות רכישה נוספים בחודש נובמבר 2019 הושלמה מכירת גרעין השליטה בהפניקס אחזקות מקבוצת דלק ל-Belenus Lux S.a.r.l, המוחזקת על ידי קרן השקעות פרטיות סנטרברידג' וגלאטין קפיטל. באפריל 2024 קיבלה Belenus אישור לרדת מהחזקה של 31% להחזקה של 10% בלבד, ועד יולי 2024 ירדה החזקתה ל-10%, והחברה הפכה לחברה ללא גרעין שליטה.

יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא בנימין גבאי ומנכ"ל החברה הוא אייל בן סימון.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות החזקות ישראליות
קטגוריה:קבוצת דלק
קטגוריה:גבעתיים: חברות
ממשלת אנדורה

**ממשלת אנדורה** היא הגוף בעל הכוח הביצועי באנדורה, המהווה יחד עם הנסיכים-שותפים של אנדורה את הרשות המבצעת שלה. חוקת אנדורה העבירה את הרוב המכריע של סמכויות הביצוע באנדורה מידי הנסיכים-שותפים של אנדורה לממשלתה.

## ראש הממשלה

אחת לארבע שנים מתקיימות בחירות כלליות באנדורה. לאחר הבחירות ממנה המועצה הכללית באנדורה את ראש הממשלה (Cap de Govern), והוא ממנה את שרי הקבינט ואת סגנו.

### סגן ראש הממשלה

## קבינט השרים
באנדורה ישנם שבעה שרים הממונים על ידי ראש ממשלתה.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* אנטוני מרטי

## קישורים חיצוניים

* 
* ממשלת אנדורה - האתר הממשלתי הראשי (בקטאלנית)

אנדורה
קטגוריה:אנדורה: פוליטיקה
טואד

**טואד** (באנגלית: **Toad**, קרפדה) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *The X-Men #4* ממרץ 1964, והיא נוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.

טואד הוא האלטר אגו של מורטימר טוינבי, מוטאנט גיבן וחלש אשר ננטש על ידי הוריו בגיל צעיר כל כך, עד כדי כך שהוא אינו זוכר אותם. הוא נשלח לבית יתומים, שם נלעג על ידי שאר הילדים בשל כיעורו, מבנה גופו החריג ויכולת הקפיצה שלו. הטראומה, הבדידות וההתעללות שעבר על ידי ילדי בית היתומים השפיעו על למידתו, ונחשב על ידי מוריו כבעל לקות שכלית, אף על פי שהיה אינטליגנטי ומוכשר. טוינבי היה כל כך נואש לחיבה, עד כדי כך שפיתח אישיות כנועה וציית ללא עוררין לכל אדם במחשבה שהוא דואג לו. בשלב מסוים אחרי בגרותו, טוינבי נמצא על ידי מגנטו והתגייס לאחוות המוטאנטים שלו. מגנטו הוא זה שהעניק לטוינבי את כינויו, טואד (קרפדה), בגלל כוחותיו, אישיותו ומראהו. מגנטו לא האמין כי כוחותיו של טוינבי יועילו לו, אך שמח כי ישנו חייל הנאמן לו. בתת-המודע שלו, טוינבי התייחס למגנטו כאב; הוא עיוור את עצמו להתעללות הפיזית והמילולית של מגנטו, וזאת כי הוא יוצא לכבוש את המין האנושי שדחה אותו. כמו כן, טוינבי האמין כי יינתן לו מקום כבוד בחברה החדשה שמגנטו יצור. כחבר באחוות המוטאנטים, טוינבי פגש והתאהב במכשפת השני, אשר דחתה אותו. חבריו האחרים לקבוצה כללו את אחיה קוויקסילבר ואמן האשליות מאסטרמיינד. הקבוצה נאבקה שוב ושוב באקס-מן, והובסו כל פעם מחדש.

בשלב מסוים, מגנטו וטוינבי נתפסו על ידי הישות-הקוסמית "הזר" ונכלאו ביחד. כאשר מגנטו נמלט, הוא עזב בבוטות את טוינבי מאחור, מה שגרם לו לחשוב אחרת על מגנטו. מגנטו נכלא פעם שנייה, וברח יחד עם טוינבי. עם זאת, ההתעללות המתמשכת של מגנטו גרמה להתפתחות שנאה גדולה אצל טוינבי, אשר נטש במכוון את מגנטו למות בפיצוץ שהתרחש במפגש של האוונג'רס והאקס-מן. כאשר מגנטו ניסה לצאת, טוינבי חסם אותו, אך מגנטו התגלה בחיים. מאוחר יותר, טוינבי חזר לאחוות המוטאנטים מספר פעמים. בסופו של דבר הוא הנהיג בעצמו את הקבוצה, שעסקה יותר בגנבות מאשר באידאולוגיה של עליונות מוטאנטית.

את דמותו של טואד בסרט הלייב אקשן "אקס-מן" גילם השחקן ריי פארק. בסרט זה, דמותו הייתה שחצנית וסרקסטית ויכולותיו העל-אנושיות (ניתור, יריקת חומצה, לשון דביקה וטיפוס על קירות) התבררו כשוויי ערך לאלה של חבורת האקס-מן. מאז יציאת הסרט, אספקטים מדמותו בסרט שולבו בקומיקס. בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", הדמות מגולמת על ידי השחקן אוון ג'וניגקייט, והיא מוצגת באופן אפל יותר.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:חסרי זנב וקרפדות בדיוניים
קוויקסילבר (קומיקס)

**קוויקסילבר** (באנגלית: **Quicksilver**, השם הארכאי לכספית) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שמופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *The X-Men #4* ממרץ 1964 ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.

קוויקסילבר הוא האלטר אגו של פייטרו מקסימוף - בנו לכאורה של מגנטו, אחיה של מכשפת השני ואחיה למחצה של פולאריס. הדמות, שהוצגה בתור הכסף של הקומיקס, הופיעה בהמשכיות מארוול בעקביות במשך השנים והייתה חברה בקבוצות האוונג'רס ואחוות המוטאנטים. כוח-העל של קוויקסילבר הוא מהירות על-אנושית. בשנת 2015, מקור כוחותיו של פייטרו ואחותו השתנה מכוח מוטאנטי לתוצאה של ניסויים שעברו בידי הוד התפתחותו. זהותה של אמם התגלתה באירועי "מארוול החדשה והשונה".

בשנת 2006, אתר IGN מיקם את קוויקסילבר במקום ה-23 ברשימת "25 חברי האקס-מן הגדולים של כל הזמנים", בציינו כי "קוויקסילבר הוא הדוגמה המובהקת לנבל אשר חזר למוטב". דמותו של קוויקסילבר מופיעה בסדרות האנימציה אקס-מן: סדרת האנימציה, אקס-מן: הדור הבא ווולברין והאקס-מן. את גרסתו המוטאנטית של קוויקסילבר ביקום הקולנועי של האקס-מן, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה", "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה", גילם השחקן אוון פיטרס, שגם הופיע בקמע ללא קרדיט ב"דדפול 2", בעוד את גרסתו העל-אנושית ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "קפטן אמריקה: חייל החורף" ו"הנוקמים: עידן אולטרון", גילם השחקן אהרון ג'ונסון. פיטרס שב לגלם גרסה נוספת של פייטרו מקסימוף בסדרת הלייב אקשן "וונדה-ויז'ן", המשודרת בשירות הסטרימינג דיסני+.

## ראו גם
* מקס מרקורי ופלאש - דמויות דומות של חברת DC קומיקס המתחרה, כשכינויו הקודם של מרקורי היה "קוויקסילבר".

## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:האוונג'רס
קטגוריה:מאומצים בדיוניים
קבוצת משקוף

"**משקוף**" היה שמה של קבוצה אמנותית שנוסדה בישראל בשנת 1968. רוב חבריה היו קשורים למחלקות לאמנות ולעיצוב ב"בצלאל" כמורים או כתלמידים כגון דוד בן-שאול, צבי טולקובסקי, איוון שוובל, מיכאל גיטלין, שאול שץ ואחרים. בנוסף לאמנים אלו היו חברים בקבוצה גם אנשים כמוזיקאי יוסי מר חיים, המשוררים יהודה עמיחי, דניס סילק ועוד.

חברי הקבוצה התנסו באמנות אוונגרדית לתקופה, כדוגמת הפופ ארט ובשילוב בין אמנויות שונות. 
## קישורים חיצוניים
נועה אברון ברק, הקבוצה שנשכחה, באתר ערב רב

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות אמנים ישראליות
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (אנדורה)

**המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה** (בקטלאנית: **Partit Socialdemòcrata**) היא מפלגת האופוזיציה באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים - היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-שמאל.

## היסטוריה
ראשית המפלגה בשנת 2000, עת הוקמה הפלגה.

בבחירות שנערכו באפריל 2005 באנדורה, זכתה המפלגה ב-38.1% מקולות הבוחרים וב-11 מושבים בפרלמנט (מתוך 28); בכך הפסידה המפלגה את השלטון למפלגה הליברלית. בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-45.03% מקולות הבוחרים וב-14 מושבים בפרלמנט; בכך ניצחה המפלגה, וזכתה בשלטון במדינה. לאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, ובהם הפסידה המפלגה את השלטון לטובת מפלגת דמוקרטים למען אנדורה; בבחירות אלו זכתה המפלגה ל-34.80% מקולות הבוחרים וב-6 מושבים בפרלמנט.

כיום, עומד בראש המפלגה ז'אומה ברטומאו קסאני, אשר כיהן בעבר בשנים 2009-2011 כראש ממשלת אנדורה.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* המועצה הכללית של העמקים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אנדורה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2000
רפאל אליבר

**רפאל אליבר** (בצרפתית: **Raphaël Alibert**; 17 בפברואר 1887 – 5 ביוני 1963) היה פוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת של וישי. אליבר, בתפקידו כשר המשפטים של ממשלת וישי, הוא שניסח את חוק מעמד היהודים האנטישמי שהיה אבן דרך בשואת יהודי צרפת.

## חייו
אליבר נולד בסן לורן שבמחוז לוט בצרפת. הוא למד משפטים, התמחה במשפט מנהלי, ושימש במשרות בשירות המדינה ובשירות הציבורי. בדעותיו היה מלוכן ושמרן, והתקרב אל האידאולוג שארל מוראס, ואל תנועתו "הפעולה הצרפתית" (Action française), ונבחר מטעמה לשרת בבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי. כן התקרב משנת 1937 אל המרשל אנרי פיליפ פטן. 

עם הקמת ממשלתו של פטן, ב-16 ביוני 1940 נבחר אליבר לשמש כתת-שר לענייני המדינה בממשלתו. אליבר היה בין אלו שמנעו את מעבר הממשלה הצרפתית לצפון אפריקה, לאחר שביתת הנשק עם גרמניה.

אליבר היה בין האידאולוגים של משטר וישי, ובין המנסחים של אידאולוגיית "המהפכה הלאומית" (Révolution Nationale) לה הטיף המשטר. אליבר הוא שהמציא את ססמת המשטר "Travail, Famille, Patrie" (עבודה, משפחה, מולדת) והוא שניסח את הצווים עליהם חתם פטן ביולי 1940, שהעניקו לו סמכויות נרחבות כ"ראש המדינה", ופיזרו את בתי הפרלמנט הצרפתי. בממשלה שהקים פטן ב-13 ביולי 1940 מונה אליבר לשר המשפטים.

בתפקידו זה היה אליבר בעל תפקיד מכריע בקידום שואת יהודי צרפת. ב-22 ביולי יזם בחינה מחדש של כל בקשות ההתאזרחות שהתקבלו מ-1927. צעד זה הביא לאובדן אזרחותם של 15,000 בני אדם, ובהם 600 יהודים. לאחר מכן ניסח אליבר, ב-3 באוקטובר 1940 את חוק מעמד היהודים, חקיקה אנטישמית ברוח חוקי נירנברג, שהביאה להדחת היהודים מכל משרה בשירות הציבורי, מניהול מפעלים ציבוריים, מכל תפקיד בעיתונות, ברדיו, בקולנוע, מהקצונה בכל זרועות הצבא. החוק איפשר לממשל לכלוא במחנות אזרחים בני הגזע היהודי, על פי החלטת הממונה על מחוז מגוריהם, או לחלופין לצוות על מגורים כפויים בהוראתו. בנוסף, ביטל החוק את אזרחותם הצרפתית של יהודי אלג'יריה.

בדצמבר 1940 חבר אליבר לשרים שונים ביניהם פול בודואן, ז'אן פרנסואה דרלאן ושארל הונציגר בדרישה כי פייר לאוואל יודח מתפקידו. הדחתו של לאוואל לא התקבלה יפה על ידי הנאצים, ואלו דרשו באמצעות נציגם בפריז, אוטו אבץ כי לאוואל יושב לתפקידיו הקודמים, וכי החותרים כנגדו יפוטרו. ב-9 בפברואר 1941 פוטר אליבר מן הממשלה, כנראה כדי להפיס את דעתם של הנאצים.

לאחר המלחמה נמלט אליבר מצרפת, וב-7 במרץ 1947 נדון למוות בהיעדרו. זמן מה חי בגלות בבלגיה. בשנת 1959 זכה לחנינה, שב לפריז, ומת שם מוות טבעי בשנת 1963.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צרפת של וישי: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1887
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1963
לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה

**לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה** (**Luise Margareta von Preußen**, 25 ביולי 1860 - 14 במרץ 1917) הייתה בתו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ורעייתו של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של המלכה ויקטוריה.

## ילדותה
הנסיכה לואיזה מרגרטה אלכסנדרה ויקטוריה אגנס נולדה בפוטסדאם, בתם הרביעית של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ורעייתו מריה אנה, נסיכת אנהלט. אביה, אחיינו של הקיסר וילהלם הראשון, היה גנרל-פלדמרשל בצבא הפרוסי ופיקד בהצטיינות על ארמיות במלחמת שבעת השבועות ובמלחמת צרפת–פרוסיה.

## נישואים
ב-13 במרץ 1879 נישאה לואיזה מרגרטה לנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, ילדם השביעי ובנם השלישי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לזוג נולדו שלושה ילדים:
* מרגרט (1882–1920) - נישאה לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה אך מתה לפני עלייתו לכס המלוכה. סבתו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה הנוכחי.
* ארתור (1883–1938) - נישא לנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף, נכדתו של המלך אדוארד השביעי. כיהן כמושל הכללי של דרום אפריקה.
* פטרישיה (1886–1974) - נישאה לשלישו של אביה, האדמירל אלכסנדר רמזי.

המשפחה התגוררה בפארק באגשוט שבמחוז סארי, והשתמשה בבית קלארנס כמעונה בלונדון. בשנת 1911 מונה ארתור כמושל הכללי של קנדה, והמשפחה עברה להתגורר בבית רידו, משכן המושל באוטווה, שם הפכו לואיזה מרגרטה ובתה הצעירה פטרישיה לדמויות פופולריות מאוד בחברה הקנדית.

## מותה
לואיזה מרגרטה מתה בבית קלרנס ב-14 במרץ 1917 מברונכיטיס שנגרם ממחלת השפעת, בגיל 56. היא הייתה לראשונה מבני משפחת המלוכה הבריטית שגופתה נשרפה ואפרה נקבר באחוזת הקבר המשפחתית בפרוגמור.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מסדר ג'ון הקדוש
קטגוריה:נסיכות פרוסיה
קטגוריה:ילידות 1860
קטגוריה:אישים שנקברו בבית הקברות המלכותי, פרוגמור
קטגוריה:נפטרות ב-1917
אדגראס צ'סנאוסקיס

**אדגראס צ'סנאוסקיס** (בליטאית: **Edgaras Česnauskis**; נולד ב-5 בפברואר 1984 בקורשנאי שבליטא) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הקשר הימני.

## קריירת מועדונים
ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה הבוגרת כבר בגיל 16 במדי אקרנאס, ובגיל 19 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת. בעונות 2003/04 עד 2005/06 שיחק בדינמו קייב. בשנים 2006–2009 שיחק בקבוצות הרוסיות סאטורן ומועדון הכדורגל מוסקבה. ב-2010 עבר לדינמו מוסקבה בשל התפרקותה של קבוצתו. ב-2011 חתם עם רוסטוב.

אחיו דייווידאס גם כדורגלן וגם קשר ימני המשחק בנבחרת.

## תארים
;אישיים
* הקשר הימני השני הטוב ביותר ברוסיה - 2009

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 

קטגוריה:כדורגלנים ליטאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ליטאים
קטגוריה:כדורגלני אקרנאס
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני סאטורן
קטגוריה:כדורגלני מועדון הכדורגל מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ליטא
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1984
MMB

בקריפטוגרפיה, **MMB** (**Modular Multiplication-Based Block Cipher**) הוא שמו של צופן בלוקים שתוכנן בשנת 1993 על ידי ג'ון דיימן כתחליף לצופן IDEA. אבן הבסיס של הצופן היא כפל מודולרי.

חולשות שהתגלו במנגנון הרחבת המפתח שהתגלו על ידי אלי ביהם יחד עם העובדה שהצופן לא תוכנן לעמוד בפני קריפטאנליזה ליניארית הובילו לזניחת השימוש בצופן.

גודל המפתח וגודל הבלוק הם בני 128 סיביות כל-אחד.

## קישורים חיצוניים

* J. Daemen, R. Govaerts, and J. Vandewalle, Block Ciphers Based on Modular Arithmetic. **Proceedings of the 3rd Symposium on: State and Progress of Research in Cryptography**, *p. 80-89*


קטגוריה:צפני בלוקים
דמוקרטים למען אנדורה

**דמוקרטים למען אנדורה** (בקטלאנית: **Demòcrates per Andorra**) היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב בפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.

## היסטוריה
שורשי המפלגה נטועים באיחוד של המפלגה הליברלית, מפלגת מרכז חדש ואלמנטים שונים מהמפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנוסף, המפלגה זכתה לתמיכתה של מפלגת איחוד לורידיאנה.

עד בחירות ב-2011 באנדורה, היא הייתה מפלגת האופוזיציה המרכזית במדינה. בבחירות אלו, התחרתה המפלגה בעיקר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה היא ניצחה וזכתה ב-20 מושבים בפרלמנט, הנתון הגבוה ביותר מאז תחילת תקפותה של חוקת אנדורה, בשנת 1993.

כיום עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן מאז 2019 גם כראש ממשלת אנדורה.

בבחירות הפרלמנטריות שנערכו בשנת 2023 המפלגה זכתה במרב הקולות - כ-33%.

## ראו גם
* פוליטיקה של אנדורה
* המועצה הכללית של העמקים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדורה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2011
סמואל דו

**סמואל קניון דו** (באנגלית: **Samuel Kanyon Doe**; 6 במאי 1951 – 9 בספטמבר 1990) היה שליטה ה-21 של ליבריה.

שירת בתפקיד זה משנת 1980, עת הוביל הפיכה צבאית ורצח את קודמו בתפקיד, ועד רציחתו בשנת 1990 על ידי מהפכנים. דו היה ידוע בכך שפתח במסחר עם מדינות מערביות והיה המנהיג הראשון בליבריה לעשות זאת. בשנת 1989 החלה מהפכה אזרחית בליבריה שבמהלכה השתלטו המורדים על מחוזו של סמואל דו, התעללו בו, כרתו את איבר מינו ואת אוזניו, גררו אותו ברחובות מונרוביה והוציאו אותו להורג.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:נשיאי ליבריה
קטגוריה:שליטי ארצות שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידי 1951
קטגוריה:נפטרים ב-1990
ג'סטין צ'טווין

**ג'סטין צ'טווין** (באנגלית: **Justin Chatwin**; נולד ב-31 באוקטובר 1982) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. הוא ידוע בשל גילום דמותו של סטיב בסדרת הטלוויזיה "חסרי בושה".

## ביוגרפיה
צ'טווין נולד בנאנאימו, ונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה לסוזי, אמנית ובריאן, מהנדס שהקים בשנת 1982 את חברת "Chatwin Engineering" ומשמש בו כנשיא ומנ"כל החברה. הוריו התגרשו בשנת 2010. צ'טווין גדל בחינוך קתולי לצד אחותו בריאנה, שעובדת כמקעקעת מקצועית.

לאחר סיום לימודי התיכון צ'טווין הלך בעקבות אביו ולמד הנדסה באוניברסיטת קולומביה הבריטית אך לאחר שבוע החליף והחליט ללמוד מסחר. הוא פרש מהלימודים לאחר הסמסטר הראשון והחל לעסוק במשחק במשרה מלאה.

בשנת 2001 עשה את הצעד הראשון לפריצה לעסקי הקולנוע, כאשר עשה אודישן לתוכנית טלוויזיה בקנדה, ובסופו של דבר קיבל את העבודה. הוא עבר ללוס אנג'לס בשנת 2005 והתגורר במשך תקופה קצרה בדירה עם השחקן נואל פישר.

## קריירה
מלבד "מלחמת העולמות" ו"הנעלם", צ'טווין לקח חלק בסרטים "מי גאון של אמא 2", "לקחת חיים", "דרגון בול - אבולוציה", בסרט הקנדי "פאנקי טאון" ובסרט העצמאי "שכונה בהפרעה". צ'טווין הופיע בכמה תוכניות טלוויזיה.
[ימין|ממוזער|צ'טווין לצד [ויליאם ה. מייסי בקומיק-קון, סן דייגו 2011.]]
בשנים 2011-2021 גילם את סטיב בסדרת "חסרי בושה", המבוססת על סדרה בריטית בעלת אותו שם שנוצרה על ידי ערוץ 4. הוא היה שחקן ראשי בעונות הראשונה עד השלישית ושחקן אורח ברביעית ובחמישית.

בשנת 2017 שיחק לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד, רימייק לסדרת הסרטים משנות ה-70'.

בשנת 2019 השתתף בסרט הנעורים "ליל קיץ" בבימויו של ג'וזף קרוס. באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסדרת המדע בדיוני "חיים אחרים" בנטפליקס בתפקיד אריק וולאס, מדען בפיקוד הבין-כוכבי של ארצות הברית, המוכשר במציאת חיים אינטליגנטים בחלל.

### חיים אישיים
צ'טווין מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ומדי פעם בטורונטו, קנדה, למטרות עבודה.

הוא חובב ספורט אתגרי ונהג לגלוש בסנובורד כאשר התגורר בקנדה. הוא מטייל, חובב אופנועים, דיג עם חנית והוא גם חובב צילומי קולנוע. צ'טווין מודע הרבה לנושאים סביבתיים וחברתיים, ובין היתר הוא משמש כאחד משגרירי קנדה לארגון ללא מטרות רווח "מבצע חיוך" הממוקם בוירג'יניה ביץ', ארצות הברית.

הוא יצא בעברו עם הדוגמנית והשחקנית מולי סימס. בשנת 2010 היה בזוגיות קצרה עם השחקנית אדיסון טימלין.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1982