open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אליזבת אבג

[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון|לוחית הזיכרון בביתהּ של אליזבט אבג שבטמפלהוף]]
**אליזבת אבג** (בגרמנית: **Luise Wilhelmine Elisabeth Abegg**; 1882 – 1974), הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.

## לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה
אבג הייתה בתו של עורך הדין הגרמני יוהאן פרידריך אבג ואשתו מרי קרולין אליזבת אבג. היא נולדה בסטרסבור שבאלזס והתחנכה בהשראת מורשתו של אלברט שווייצר. היא למדה בין השנים 1912–1916 באוניברסיטת שטרסבורג  היסטוריה ולימודים קלאסיים וכן באוניברסיטת לייפציג, שם קיבלה את תואר הדוקטור לפילוסופיה. בשנת 1924 עבדה כמורה להיסטוריה בבית ספר לבנות בברלין. היא הייתה פעילה חברתית וקהילתית במזרח ברלין, בארגון למען צעירים וצעירות בעלי מוגבלויות. היא הייתה בקשרים עם פעילים במפלגות השמאל הליברליות בגרמניה של ויימר.

## בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה
אבג לחמה עם מורים וסטודנטים אחרים נגד אפליית הסטודנטים היהודיים במוסדות החינוך באזורה. בשנת 1935, לאחר שסירבה להישבע את שבועת הנאמנות להיטלר, התעמתה עם מנהלת בית הספר, סומנה על ידי הרשויות ב"בלתי אמינה מבחינה פוליטית" והועברה ממשרתה. היא הייתה בקשר עם קבוצת מתנגדי המשטר הנאצי של רובינסון ושטרסמן . בשנת 1938 נחקרה על ידי הגסטפו על קשריה עם תאולוגים מתנגדי המשטר הנאצי. בשנת 1941 השמיעה בכיתה בה לימדה ביקורת על המשטר הנאצי, ועקב כך אולצה לפרוש סופית מהוראה.

אבג הציעה עזרה לידידתה, אנה הירשברג, אך זו סירבה להצעת העזרה ובשנת 1942 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה ב-1944. גירושה של הירשברג הניע את אבג למעורבות בסיוע ליהודים הנרדפים. אבג הקשיבה לשידורי ה-BBC בסתר וכך למדה על רצח היהודים בשטחים הכבושים במזרח אירופה. היא הסתירה 12 יהודים בדירה בה חיו אמה ואחותה ג'ולי. אבג השתמשה בכרטיסי קיצוב המזון האישיים שלה, במטרה לשפר את תזונתם של יהודים אלה. עוד מכרה אבג את תכשיטיה כדי לאפשר את הברחתו של יהודי לשווייץ. בינואר 1943 ביקרה אבג יהודיה בשם ליזלוטה פרלס (Liselotte Perles) ואחייניתה בת התשע סוזי (Susie) שגורשו לבית יהודים בברלין, לאחר גירוש כל יושביהם היהודיים של בתי ילדים אחרים למחנות ההשמדה במזרח, ושכנעה אותה להסתתר עם אחייניתה. פרלס ואחייניתה עשו כך, וניצלו מהגירוש שהתבצע זמן קצר לאחר מכן.

עם מכריה ושותפיה לסיוע ליהודים, רבים מהם קווייקרים, הסתירה אבג כ-80 יהודים - רובם זרים מוחלטים - או סייעה להסתרתם. רובם של יהודים אלה ניצלו מרצח בשואה. את פעילותה עשתה אבג למרות הסיכון שהיה כרוך בעובדה שחלק משכניה היו נאצים פעילים.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבדה אבג כמורה עד לפרישתה. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה והייתה פעילה בתנועה הקווייקרית בברלין. חלק מהניצולים נותרו עמה בקשר גם לאחר המלחמה, וביקרו אותה במשותף בשנת 1957, לרגל יום הולדתה ה-75.

בשנת 1967 הכיר יד ושם באבג כחסידת אומות העולם.

בשנת 2004 נקרא רחוב על שמה בשכונת מואביט בברלין.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* אליזבת אבג באתר יד ושם 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: גרמניה
קטגוריה:אנשי חינוך גרמנים
קטגוריה:מורות להיסטוריה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:ילידות 1882
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1974
וינצ'נצו פג'ולו

**וינצ'נצו פג'ולו** (באיטלקית: **Vincenzo Fagiolo**; 5 בפברואר 1918 – 22 בספטמבר 2000) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.

## ביוגרפיה
פג'ולו נולד בסניי (Segni) שליד לאציו באיטליה. הוא התחנך באוניברסיטה כנסייתית וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובמשפט קאנוני. הוא הוסמך לכמורה במרץ 1943 ועבד בדיוקסיה של רומא. בתחילת שנות השישים היה יועץ מיוחד לוועידת הוותיקן השנייה. בשנת 1971 מינה אותו האפיפיור פאולוס השישי לתפקיד ארכיבישוף. פג'ולו היה קרדינל ובשנת 1990 מינה אותו האפיפיור יוחנן פאולוס השני לתפקיד בכיר בקוריה הרומאית, בו היה אחראי על טקסטים חקיקתיים. בתפקיד זה כיהן פג'ולו עד 1994.

## פועלו במלחמת העולם השנייה
ביום בו רוכזו יהודי רומא כדי לשלחם למחנות הריכוז, ב-16 באוקטובר 1943, יום שנודע בשם "השבת השחורה", נמלט צעיר יהודי בשם מיכאל טליאקוצו (Tagliacozzo) מהאס אס ומצא מקלט בביתה של מורתו לספרות. ב-22 באוקטובר נמלט עקב התעוררות חשדותיהם של שכניה. פג'ולו נתן לו מקלט בשטח הוותיקן, שהיה בעל חסינות דיפלומטית, ושכנע את הממונה עליו, פייטרו פאלאציני, לסייע לו בהצלתו של טליאקוצו. השניים העניקו מחסה לטליאקוצו עד פברואר 1944. יהודים נוספים מצאו מקלט באותו מקום. טליאקוצו נמלט עקב פשיטת כוחות של איטליה הפשיסטית ומצא מקלט אצל הכומר הבפטיסטי דניאל קופרטינו (Cupertino), ממנהיגי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בעיר. באפריל 1944 נמלט טליאקוצו שוב, ושב לשטח החסות של הוותיקן, שם שהה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו עד שחרור העיר בידי בעלות הברית ב-5 ביוני 1944.

## הנצחה
בשנת 1983 הכיר יד ושם בפג'ולו כחסיד אומות העולם וכן בכומר קופרטינטו, באשתו תרזה ובקרדינל פלאציני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר אנשי דת נוצרים
קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1918
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2000
גביע דייוויס 1994

**[[גביע דייוויס]] 1994** הייתה התחרות ה-83 במניין מאז ייסוד התחרות.

לתחרות נרשמו 109 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.

מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.

מחזיקת הגביע נבחרת גרמניה הודחה בחצי הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת רוסיה לבין נבחרת שוודיה במוסקבה. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם ה-5 בסך הכול.

## משחקי הבית העליון

### משחק הגמר

### העברות לקראת שנת 1995
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
* אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, דנמרק ואיטליה נותרו בבית העליון
* קרואטיה, דרום אפריקה ושווייץ עלו לבית העליון
* הונגריה, הודו, וישראל ירדו לבתים האזוריים

### ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 1994, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צ'כיה.

בעקבות הפסד זה נבחרת ישראל שיחקה נגד בלגיה על הישרדות בבית העליון. בעקבות ההפסד היא ירדה לבית האזורי.

## קישורים חיצוניים
* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
1994
RTI

**RTI** (ראשי תיבות של: **R**un-**T**ime **I**nfrastructure) היא תווכה בתחום ההדמיה הממוחשבת אשר נדרשת כאשר מממשים ארכיטקטורת HLA (High Level Architecture). RTI היא המרכיב המרכזי והחשוב ב HLA. הוא מאפשר לקבוצה של שירותים ממוחשבים אשר נדרשים לתמוך בפדרציות (federates) כדי לאפשר להן לתאם פעילות והעברת מידע ביניהן בזמן ריצה. במובן אחר, RTI היא המימוש של ממשק ה-HLA אך אינה חלק מהגדרות הממשק עצמו.

מימושים מודרניים של HLA תואמים את הסטנדרטים IEEE 1516 ו\או HLA 1.3. מפרטים אלו אינם מכילים פרוטוקולי רשת עבור RTI.
המימוש בעצמו "מחליט" על המפרט אותו הוא מגדיר. עקב כך תאימות בין גרסאות אינה מובנת מאליה אלא אם כן מצוינת בפירוש תמיכה עם מוצרים אחרים או גרסאות אחרות של המוצר.

RTI יכולה לפעול בסביבות רשת מגוונות, כולל רשת תקשורת מקומית (LAN) ורשת אזורית (WAN), ובכך מאפשרת גמישות בהטמעה ובשימוש. בנוסף, מימושים מסוימים של RTI כוללים כלים לתמיכה בניפוי באגים וניטור, המסייעים למפתחים לזהות ולפתור בעיות בזמן אמת. חברות וארגונים המשתמשים ב-HLA וב-RTI נהנים מיכולת אינטגרציה מתקדמת, המאפשרת שילוב חלק של מערכות ותוכנות ממקורות שונים לפעולה משולבת ויעילה.

קטגוריה:תווכה
היהודים באימפריה הספווית

**[[האימפריה הספווית]]**, המוסלמית-שיעית, ששלטה במרבית שטחי איראן המודרנית משנת 1501 עד שנת 1722, חוקקה חוקים מפלים נגד **ה[[יהודי]]ם** שבאימפריה. החקיקות ניתנו במסגרת מגבלות שחלו על כלל הנתינים הלא-מוסלמים בממלכה, ובהם: נוצרים, זוראסטרים ועוד.

## רקע
המפגש היהודי - איראני היה מן המפגשים התרבותיים הפוריים בתולדות האנושות. כשלמפגש זה פירות שעיצבו וגיבשו את המחשבה והאמונה היהודית ובאופן עקיף גם הביאו לעליית הנצרות והאסלאם. כשלתוצאות מפגש זה חלק משמעותי בגיבוש התפתחות אירופה והעולם המוסלמי של היום.

## חוקים מפלים נגד היהודים
בספרו "היסטורית יהודי איראן", שהוציא לאור חביב לוי באיראן שבתקופת השאה, מונה לוי את כלל החוקים המפלים שהעמידה האימפריה הספווית נגד יהודי האימפריה, תוך ציון כי האחרונים בחלקם מתבססים על חוזה עומר. חוקים אלו לא התקיימו כולם באותה נקודת זמן או באותו המקום, אלא בנקודות זמן ואזורים שונים, הכוללים ביניהם את שיראז, אספהאן, משהד, המדאן וכורדיסטן. לפי לוי חוקים וייחס זה לו זכו היהודים נועדו לגרום ליהודים להתאסלם. זאת על-מנת לחזק את האימפריה הספווית כשיעית, בצורה כזו שחוסנה בלחימה מול הסונים יגדל, כמו גם על-מנת לעודד את רוחם של השיעים, שסבלו מהשפלות ורדיפות במדינות הסוניות. חלק ממגבלות אלו חלו עד לתקופת השושלת הקאג'ארית.

### החוקים

## ראו גם
* ד'ימי
* אנטישמיות מוסלמית
* תנאי עומר
* יהדות איראן

## לקריאה נוספת
***חוקר יהדות איראן: חביב לוי - זכרונות**, תרגום מפרסית: ששון בלום, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2010.
*حبيب لوي, **تاريخ يهود ايران**, کتب فروش بروکیم, 1956-60.

*Habib Levy, **Aḥkḥām wa-Muqarrarāt-iḤaḍrat-i Mūsa ʿalayhi al-Salām**, Beverly Hills, Calif.: Iranian Jewish Cultural Organization of California, 1984.
*Habib Levy, **Comprehensive history of the Jews of Iran**, (translated by: George Maschke), Mazda Publishers, 1999.


## קישורים חיצוניים
* נקודת המבט של איראן על היהודים
* היהודים תחת שלטון מוסלמי: המקרה של איראן

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקים
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:אפליה דתית
קטגוריה:יהדות איראן ופרס
קטגוריה:יהדות התפוצות לפי יבשת ואזור
דויד פ. בודר

**דויד פבלו בודר** (; 9 בנובמבר 1886 – 18 בדצמבר 1961) היה פרופסור לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של אילינוי  בשיקגו. ב-1946 הוא נסע לאירופה והקליט ראיונות עם ניצולי השואה.
במשך מסע זה הוא הקליט יותר ממאה ראיונות (עם יותר ממאה ועשרים שעות הקלטה), על מכשיר הקלטה חדיש, על חוט מתכת , שפותח על ידי עמיתו במכון בשיקגו, דוקטור מרווין קמראס . הוא למעשה היה הראשון שתיעד והקליט את החוויות שעברו ניצולי השואה, ונחשב למקור ראשוני ואותנטי בנושא.

## משפחה וקורות חיים
בודר נולד כאהרון מנדל מיכאלזון, לברל ובטי מיכאלזון, משפחה יהודית שחיה בעיר לייפאיה שבלטביה. הקהילה היהודית הגדולה שהייתה בעיר אפשרה לבודר לגדול תוך שימוש ביידיש וגרמנית כשפות דיבור עיקריות, בנוסף לרוסית ששמשה בבתי הספר. בגיל 19 החל בודר ללמוד פכיסולוגיה, תחילה בלייפציג ומאוחר יותר בסנקט פטרבורג. בסנקט פטרבורג הוא נישא, ב-1907, לפאולין לוויאנסקי, ובתם הלנה נולדה באותה שנה. הם התגרשו ב-1909.

ב-1919 נסעו בודר, אשתו השנייה נדז'דה ובתו למקסיקו, בורחים במלחמת האזרחים ברוסיה. נדז'דה מתה באותה שנה מהשפעת הספרדית. בודר למד במהירות ספרדית והחל ללמד באוניברסיטה הלאומית שם. הוא נישא בשלישית לדוקטור דורה נווהלוף, ב-1925, ואיתה עבר לארצות הברית.
בארצות הברית בודר למד לתואר באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, כל זאת תוך כדי עבודה במכון הטכנולוגי של אילינוי.

## פרויקט עקורי אירופה
בסוף מלחמת העולם השנייה הגה בודר את הרעיון לפרויקט לאיסוף, הקלטה ותיעוד של ראיונות עם עקורי המלחמה באירופה וניתוח ההשפעה הפסיכולוגית של חוויה זו עליהם. לאחר שנה של ניסיונות כושלים לקבלת מלגה לביצוע הפרויקט מכל מקור אפשרי, נסע בודר ביולי 1946 לפריז במימון עצמי. במשך תשעה שבועות ערך בודר כ-130 ראיונות ביותר מ-16 אתרים - בצרפת, גרמניה, שווייץ ואיטליה,
עובר בין מרכזי שיקום, ומחנות עקורים, לבד, מאתר מרואיינים פוטנציאלים, מוצא פינה נוחה, מציב ומפעיל את מכשיר ההקלטה הכבד, ומראיין.

באותו זמן שלט בודר בשבע שפות, שאפשר לו לערוך את הראיונות בשפת המקור של המרואיינים, שהיו בדרך כלל יהודים ממזרח אירופה.
באוקטובר 1946, חזר בודר לארצות הברית והחל לתמלל את הראיונות ולכתוב עליהם בספר, תוך שימוש במענק מהמכון הלאומי לבריאות הנפש. בדצמבר 1947 כתב בודר על התרשמותו הראשונית מהמסע במאמר בירחון של המכון הטכנולוגי של אילינוי
ב-1949 פרסם בודר את כתב היד בספר "לא ראיינתי את המתים"

שבו הוא תמלל וניתח שמונה מתוך הראיונות שהקליט. על אף שמכירות הספר היו עלובות, המשיך בודר לתמלל את הראיונות עד שכספי המענק הסתיימו.
ב-1951 ראיין בודר עקורים מההצפה הגדולה בקנזס סיטי. 
ב-1952 פרש בודר מהמכון הטכנולוגי של אילינויז ועבר, עם רעייתו, לקליפורניה, לעבוד ללא תשלום כעוזר מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הוא נפטר בגיל 75 מהתקף לב בדצמבר 1961.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית

קטגוריה:פסיכולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
האדם הבלתי נראה

**האדם הבלתי נראה** (אנגלית: Invisible Man) הוא רומן של הסופר האפרו-אמריקאי רלף אליסון, אשר יצא לאור בשנת 1952. הספר מתייחס לסוגיות חברתיות ואינטלקטואליות שעמדו בפני שחורים בארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כולל לאומנות שחורה, היחסים בין זהות שחורה למרקסיזם, והפוליטיקה הגזעית הרפורמיסטית של בוקר טי. וושינגטון, בנוסף לעניינים שקשורים לאינדיבידואליזם וזהות אישית.

האדם הבלתי נראה זכה בפרס הספר הלאומי של ארצות הברית לשנת 1953, והפך את אליסון לאפרו-אמריקאי הראשון שזכה בפרס זה. ב-1988 הספרייה המודרנית דירגה את הספר מספר 19 ברשימת 100 הספרים הטובים בשפה האנגלית של המאה ה-20. מגזין "טיים" כלל אותו ברשימת 100 הספרים הטובים בשפה האנגלית משנת 1923–2005.

## תרגום לעברית
* **האדם הבלתי נראה**, תרגם אורי בלסם, הוצאת זמורה-ביתן, 1988.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות אפרו-אמריקאית
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה

**מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה** (באנגלית: **Defense Distinguished Service Medal**, ובקיצור: **DDSM**) היא עיטור שמוענק על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות מצוין ותרמו לביטחון הלאומי של ארצות הברית. המדליה היא העיטור הצבאי הגבוה ביותר המוענק בימי שלום על שירות במחלקת ההגנה או במטות המשולבים. 

העיטור נוסד ביולי 1970 בהוראת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון. הוא מוענק לקצינים בכירים שמילאו תפקיד במחלקת ההגנה, במטות המשולבים, סוכנות ביטחון או פעילות משולבת זרועות אחרת. המדליה מוענקת על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית בלבד, ללא אפשרות להאציל את הסמכות להענקה לגורם אחר.

## תיאור
חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית מוזהב: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות. העיטם נמצא על רקע מחומש (פנטגון) כחול המסמל את חמש זרועות הכוחות המזוינים וכן את הפנטגון, מטה משרד ההגנה. 

בגב העיטור חרותות המילים: "For Distinguished Service", ובמרכז המדליה "From The Secretary of Defense To".

## קישורים חיצוניים

* על העיטור באתר המכון להרלדיקה
* מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, עמ' 37 במדריך משרד ההגנה של ארצות הברית

*
קטגוריה:מחלקת ההגנה של ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: עיטורים
לייזר לויד

**לויד פנחס בלומן** (נולד ב-7 במאי 1966), ידוע בשם הבמה שלו **לייזר לויד** (באנגלית: **Lazer Lloyd**), הוא זמר-יוצר, וגיטריסט ישראלי-אמריקאי. סגנונו מושפע מבלוז, גוספל וגרוב מטאל, ומשלב בלוז מסורתי עם מוזיקה יהודית וניגונים חסידיים.

## ביוגרפיה
נולד בשם לוייד פול בלומן בניו יורק וגדל בקונטיקט. אביו שר וניגן בגיטרה עם פול סיימון. בגיל חמש עשרה החל לנגן במועדוני לילה לאורך קו החוף בקונטיקט ובניו הייבן עם להקתו Legacy, שעשתה קאברים ללהיטים משנות ה-50. בגיל שמונה עשרה החל ללמוד מוזיקה קלאסית בניו יורק בסקידמור קולג אצל מילט הינטון, נגן הבס של הזמר לואי ארמסטרונג, ואצל רנדי ברקר מההרכב דם, יזע ודמעות. עם סיום לימודיו חזר לקונטיקט שם הקים להקת רוק המבוססת על בלוז בשם The Last Mavericks. בהמשך נסע למנהטן כדי לבצע הקלטות עבור חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.

ב-1993 פגש בניו יורק את הזמר הרב שלמה קרליבך והושפע ממנו עמוקות. קרליבך הזמין אותו לנגן עמו בישראל אך נפטר כעבור זמן קצר. בשנת 1994 פרש מלהקתו, התקרב לדת ועבר ללמוד בישיבה בירושלים. בהמשך הצטרף ללהקת רבע לשבע כנגן גיטרה מוביל וכזמר שני והקליט איתם במשך עשור. בשנת 2004, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "Higher Ground", ששילב רוק פולק, שירה מלאת רגש לצד קטעי גיטרה "מלוכלכים" ו"אגרסביים".

לויד הקים שלישיית בלוז-רוק וכתב והפיק את אלבומי הלהקה "Passin'over" בשנת 2007 ו-"Real people" בשנת 2008. הלהקה סיירה בישראל, כמו גם בקמפוסים בארצות הברית. בשנת 2012 הוציא אלבום כפול אקוסטי ואלקטרוני, My Own Blues, שנבחר על ידי ארגון הבלוז הישראלי כאלבום הבלוז הטוב ביותר.

נשוי ואב לחמישה ילדים, מתגורר בבית שמש.

## סגנון מוזיקלי
לויד משלב את אורח חייו הדתי בנגינת בלוז ורוק שורשיים. במהלך השנים הופיע לצד מיטב הנגנים והזמרים בישראל, צבר פופולריות בקרב חוגי הבלוז, הרוק האלטרנטיבי והמוזיקה היהודית והוצב על ידי מבקרי מוזיקה אחדים בשורה הראשונה של הגיטריסטים בישראל. סגנונו המוזיקלי הושווה לנגינה של נגני בלוז ורוק שחורים כגון בי בי קינג וג'ימי הנדריקס ושל נגנים לבנים שהלכו בעקבותיהם כגון אריק קלפטון.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* לייזר לויד בהופעה שהכניסה את לונדון וקירשנבאום לדיכאון, לונדון את קירשנבאום
* 
* Anthony Weiss, Hasidic musician Lazer Lloyd sings the black hat blues, JTA, December 1, 2014

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים חסידיים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי בלוז
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
קטגוריה:זמרים חסידיים
קראמטורסק

**קראמטורסק** (אוקראינית: **Краматорськ**) היא עיר במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה.

## היסטוריה
במאה ה-18 החלו להתיישב ביישוב קוזקים. בשנת 1868 חובר היישוב לקו מסילת הברזל, והוקמה בו תחנת הרכבת **קראמטורסקיה**. בשנת 1878 הוקם ביישוב בית חולים, ובשנת 1897 הוקמו בו סניף דואר ראשון ובית מרקחת. שנה מאוחר יותר חובר היישוב לטלגרף. ב-17 ביולי 1932 קראמטורסק קיבלה מעמד של עיר, וחמש שנים מאוחר יותר החל לפעול בעיר טרמוואי.

ב-2 באוקטובר 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הופצצה העיר לראשונה בידי הגרמנים, וב-28 באוקטובר 1941 נכבשה על ידם. בתקופת הכיבוש הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, וריכזו אותם בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. כתוצאה מרעב, ממגפות וממעשי התעללות, מתו רבים מיושבי הגטו, ועד ה-26 בינואר 1942 נרצחו כל יושביו בידי הגרמנים.
ב-5 בפברואר 1943 נהדפו הכוחות הגרמנים מן העיר. אך כעבור כשלושה שבועות נכבשה שוב על ידם במהלך קרב חרקוב השלישי.
ב-6 בספטמבר 1943 שוחררה העיר סופית על ידי הצבא האדום.

באפריל 2014 העיר הפכה לאחד המרכזים של מלחמת האזרחים באוקראינה. כמו ברוב הערים במחוז דונצק, גם כאן התמרדו התושבים נגד הדחת הנשיא במסגרת היברומאידאן. בעקבות ההתמרדות תקף צבא אוקראינה את העיר עד שב-5 ביולי 2014 כוחות הבדלנים הפרו-רוסים נסוגו, ועל בניין העירייה הונף דגל אוקראינה. העיר הפכה למרכז הניהולי הזמני של מחוז דונצק, בעקבות האירועים סביב המלחמה בדונבאס והשתלטות הבדלנים על בירת החבל, דונצק.

## אוכלוסייה
הרכב אוכלוסיית קראמטורסק לפי לאום ב-2001:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז דונצק: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1868
נדין בומר

**נדין בומר ימיני** (נולדב ב-1968) היא כוריאוגרפית ישראלית המשמשת כמנהלת האמנותית של להקת המחול "נדין אנימטו".

## ביוגרפיה
נולדה בניו יורק, שם החלה את לימודי המחול באקדמיה ABT. לאחר מכן קיבלה מלגה לבית הספר הגבוה Alvin Ailey.

עם חזרתה לארץ בגיל ההתבגרות, גויסה נדין בומר להוראת מחול לילדים ונוער בקשיים. 

הוראתה ההומוריסטית והיצירתית זיכתה אותה במענק לימודים שבו השתמשה לפתח את אהבתה לתנועה.

בשנים האחרונות, פתחה נדין שפה תנועתית חדשה הנקראת "קינטיקה".

סגנונה הייחודי של נדין ושיטת הוראה שלה נלמדים ב-15 בתי ספר שונים ברחבי ישראל, במכללה האקדמית לחינוך - סמינר הקיבוצים, ובסדנאות מאסטר ברחבי אירופה מדי שנה.

בשנת 1990 ייסדו בומר ובן זוגה זיו ימיני את המרכז למחול "קצב הגוף".

בשנת 2003 הקימה את האקדמיה למחול "נדין".

במהלך השנים זכו בוגרי האקדמיה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות באירופה עם כוריאוגרפיות קצרות של בומר, אשר היוו גרסה צעירה ליצירות להקת "נדין אנימטו" שהוקמה מאוחר יותר, בשנת 2009.

ה"אנימטו" הוא ז'אנר חדש בתחום התיאטרון-מחול וזהו סגנונה הייחודי של להקת "נדין אנימטו". בומר יוצרת דמויות אותנטיות וסיטואציות בהשראת עולם האנימציה, תוך שימוש בשפת ה"קינטיקה". 

בשנת 2007 קיבלה בומר הכרה ממשלתית ותמיכה ממשרד המדע, התרבות והספורט לשיטה ואקדמיה "נדין". באותה שנה הוזמנה נדין עם היצירה "מנימיישן" לבכורה בינלאומית בפירנצה, איטליה.

הלהקה מופיעה ומוזמנת לפסטיבלי מחול גדולים בארץ ובעולם. נדין בומר מציגה את סגנונה הייחודי על במות אלו ומקבלת כבוד ותשבחות על שפת התנועה החדשנית שלה ועל הכוריאוגרפיות השנונות.

## פסטיבלים ופרסים
*2013: מנימיישן - מקום שני בתחרות לכוריאוגרפיה ברומא, נדין בומר -הכוריאוגרפית הטובה ביותר, "פרימיו רומא דנצה", איטליה.
*2013: "הדרבי" מוזמן לפסטיבלים בגרמניה, ארצות הברית וצ'כיה.
*2012: "קולנוע אמריקאי" – פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ישראל.
*2012: "מנימיישן" מוזמן לפסטיבל בינלאומי במיאמי, ארצות הברית.
*2011: "מנימיישן" – פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ישראל.
*2010: "קולנוע אמריקאי" זכה מקום ראשון בפסטיבל "בלט דה טוסקן" בפירנצה, איטליה.
*2010: "מנימיישן" – זכה בפרס "חביבי הקהל" בתחרות "נו באלט" בגרמניה.
*2009: "מנימיישן"  בפסטיבל בינלאומי לתיאטרון, סיביו, רומניה.
*2007: בכורה עולמית של "מנימיישן" בפסטיבל "בלט דה טוסקן" באיטליה.
*2007: "בס סטופ" ו"גוספל" זכו מקום ראשון בפסטיבל "בלט דה טוסקן" באיטליה.
*2006: "קנדי מן" השתתף בפסטיבל "מחול לוהט", ישראל.
*2005: "נבט" – השתתף בפסטיבל "מחול לוהט", ישראל.
*2005: "קלונינג" השתתף בפסטיבל "אופוס בלט" וזכה מקום 2 בקטגוריה ג'אז מודרני.
*2004: "אמה" השתתף בפסטיבל "מחול לוהט" – סוזן דלל, ישראל.
*2000-2004: השתתפות בפסטיבל בפירנצה, איטליה וזכייה במקום 1.
*1996-1999: השתתפות בפסטיבל פרייבורג, גרמניה וזכייה במקומות 1 ו-2 על כוריאוגרפיה וביצוע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כוריאוגרפיות ישראליות
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפיות יהודיות
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
פילידה לאו

**פילידה לאו** (באנגלית: **Phyllida Law**; נולדה ב-8 במאי 1932) היא שחקנית סקוטית.

## ביוגרפיה
לאו נולדה בגלאזגו בתם של מגזי "מג" והעיתונאי ויליאם לאו.
היא הייתה נשואה לשחקן אריק תומפסון מ-1957 ועד למותו ב-1982. שתי בנותיהם אמה וסופי תומפסון הן שחקניות. לאו הופיעה בראיונות ובסרטים דוקומנטריים על תוכנית הטלוויזיה "The Magic Roundabout" (קרוסלת הקסמים) שכתב בעלה המנוח.

לאו הרבתה להופיע בטלוויזיה, בין השאר בסדרות הטלוויזיה "Dixon of Dock Green", "רמפול" ובעיבוד טלוויזיוני משנת 1972 לספרי "לורד פיטר וימזי". בקולנוע השתתפה בסרטים "החברים של פיטר" (1992), "מהומה רבה על לא דבר" (1993) בו גילמה את אורסולה לצד ביתה אמה ששיחקה בתפקיד ביאטריס, ו"אורחת בחורף" (1997) שוב לצד ביתה אמה.

ב-1986 השתתפה בהפקה המקורית של המחזמר "כלוב העליזים" שהועלתה בלונדון פלאדיום בו שיחקה בתפקיד ז'קלין.

ב-2004 הופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "Rosemary & Thyme" בפרק "Orpheus in the Undergrowth". ב-2007 שיחקה ב"הרפתקאות שרה ג'יין", ספין אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בפרק "Eye of the Gorgon" בתפקיד ביאה נלסון-סטנלי, וכן בתפקיד בלדוניה בתסכית אודיו של "דוקטור הו". עוד ב-2007 גילמה את הדודה אוריאל בסדרת הדרמה "קינגדום" בכיכובו של סטיבן פריי. ב-2008 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מלחמתו של פויל".

בנובמבר 2009 יצא לאור ספרה הראשון "Notes to my Mother-In-Law", העוסק בתקופה שחמתה של לאו גרה עם המשפחה מאמצע שנות השישים ועד למותה.

ב-2010 השתתפה לאו בתוכנית הבישול של טוני סלייטרי "Ready Steady Cook". היא כיכבה לצד ג'ון הרט בסרט קצר בשם "אהבה ממבט ראשון" שהיה מועמד לאוסקר ב-2012.

לאו קבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלדוניין בגלאזגו. ב-2014 הוענק לה תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).

## פילמוגרפיה

## ספרים

*
*


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סקוטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1932
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1932
נוקוס

**נוקוס** (באוזבקית: **Нукус**/**Nukus**; בקאראקלפאקית: **Нөкис**/**Nókis**; בפרסית: **نوکاث**, תעתיק מדויק: **נוכאת**') היא בירת הרפובליקה האוטונומית קאראקלפאקסטן בצפון-מערב אוזבקיסטן. היא שוכנת ליד ראש הדלתא של נהר האמו דריה. היישוב הזעיר נוקוס, ששכן בתוך החולות המדבריים, הפך לעיר בשנת 1932 ובשנת 1939 הפך לבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסאטית האוטונומית הקאראקלפאקית. בעיר הנוכחית יש מספר תעשיות מזון ותעשיות קלות אחרות, סניף קרקלפקסטן באקדמיה למדעי האוזבקים, אוניברסיטת מדינת נוקוס (1979), מוזיאון ותיאטרון.

על פי ממצאים ארכאולוגיים על שטחה של נוקוס המודרנית התקיים יישוב עתיק בין המאה ה-4 לפנה"ס ל לספירה של ח'ווארזם. בשנת 1860 הוקם כפר נוקוס (נוקוס שמו של אחד משבטים האוזבקיים). עד אמצע המאה ה-20 העיר צמחה לעיר גדולה ומפותחת. בידודה של העיר גרם לכך שצבא ברית המועצות הקים כאן מכון למחקר כימי.

## דמוגרפיה

על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, אוכלוסיית העיר מנתה 344,690 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במחציתה המערבית של אוזבקיסטן ולחמישית במדינה כולה, אחרי טשקנט, נמנגן, סמרקנד ואנדיז'ן.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
דז'יזק

**דז'יזק** (באוזבקית: **Жиззах**/**Jizzax**; ברוסית: **Джизак**; בפרסית: **جیزک**, תעתיק מדויק: **ג'יזכ**) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת כ-170 ק"מ דרום-מערבית לבירה טשקנט ונמצאת בקרבת הגבול עם טג'יקיסטן. דז'יזק הוקמה על דרך המשי. ב-1220 העיר נהרסה על ידי צבאו של ג'ינגיס חאן. במאות ה-14 וה-15 העיר שוקמה תחת מדינתו של טימור לנג והפכה למרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי חשוב. לקראת 1860 העיר הייתה מרכז של מחוז דז'יזק של אמירות בוכרה, אז התגוררו בעיר כעשרים אלף תושבים. ב-1868 על העיר הוטל מצור על ידי חיילי צבא רוסיה, העיר נכבשה כעבור 7 ימים ורוב מגיני העיר נטבחו לאחר הכיבוש. החל מ-1887 דז'יזק הייתה חלק ממחוז סמרקנד של האימפריה הרוסית. ב-1916 דז'יזק הייתה לאחד המרכזים של התקוממות נגד השלטון הרוסי.

## דמוגרפיה

על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, אוכלוסיית העיר מנתה 199,942 בני אדם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
אגד לוגיסטי אוגדתי

**אגד לוגיסטי** בצה"ל אחראי על נושאי לוגיסטיקה, רפואה, טנ"א ושיטור של היחידה שבמסגרתה הוא פועל, כדי לאפשר הספקה ותחזוקה ליחידות שמתחתיה. עד 2006 היה לאוגדות אגד תחזוקה, מ-2006 הוחלט לצמצם אותם ולהחליפם באגד לוגיסטי מרחבי (אלמ"ר). כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה הוקמו אגדים לוגיסטיים אוגדתיים (אלו"ג) אם כי במתכונת יותר מצומצמת מאגדי התחזוקה.

מטרת האגד הלוגיסטי האוגדתי הוא מתן מענה לדרגים הנמוכים יותר באוגדה (גדוד, חטיבה) במקרים בהם נדרש סיוע עקב עומס או הגבלה ביכולת המענה במסגרות השונות. האגד הלוגיסטי מקביל ברמתו ומבנהו לחטיבה ומפקדו הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.

## מבנה האגד
אגד לוגיסטי אוגדתי בתצורתו הנוכחית מורכב מהיחידות הבאות:
***יט"א (יחידת טכנולוגיה ואחזקה)** - מטרתה מתן מענה אחזקתי בדרג האוגדתי בכלל תחומי הרק"ם, הרכב והנשק.
****פלק"ד א**' - אחראי על מתן מענה בתחומי הטנקים והנגמ"שים (כולל נמ"רים, אכזריות ופומ"ה). הפלק"ד יהיה בנוי למול אמל"ח האוגדה.
****פלק"ד ב**' - זהה במבנהו לפלק"ד א' ונועד להחליפו עם שחיקתו, לסייע לו בחלפים ובכ"א או להפרס בנקודה אחרת במסגרת האוגדתית.
****פלוגה מסייעת** - אחראית על מתן מענה בתחומי הרכב, הצמ"ה, הארטילריה (כולל מרגמות), הנשק והאופטיקה.
***2** **פלגות הספקה** - אחראיות על תגבור פלגות ההספקה בגדודים ובחטיבות ובסיוע הזרמת תספוקת מהמל"ן.
***3 חוליות שליטה** - אחראיות על הכנסת והובלת כוחות חבירים ממסגרות שונות או דרגים אחרים (פיקודיים ומטכ"ליים).
***פלוגת [[חיל המשטרה הצבאית|מ"צ]]** - אחראית על חסימת צירים וניתוב בעורף גזרת הלחימה ומניעת כניסת אזרחים לשטחים מאוימים.
***פלוגת [[רפואה]]** - דומה לפלה"ק בחטיבה ותפקידה מתן מענה רפואי ופינוי נפגעים במהירות האפשרית.
***פלת"ח** **(פלוגת [[תחמושת]])** - אחראית על תספוק חטיבת האש האוגדתית בפגזים.

## [[תג יחידה|תגי יחידה]] של אגדי תחזוקה ההיסטוריים ושל אגדים לוגיסטיים אוגדתיים

תמונה:91 log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת הגליל
תמונה:319_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת המפץ
תמונה:IDF 36th Division's Logistics Regiment New Tag.svg|תג של האגד הלוגיסטי של עוצבת געש
תמונה:36_logistika.png|תג היסטורי של האגד התחזוקה של עוצבת געש
תמונה:Logo_alog_98.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת האש
תמונה:162_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת הפלדה
תמונה:Div_252_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת סיני
תמונה:Div_210_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת נתיב האש (אוגדת הבשן של היום)
תמונה:99 logistics regiment.png|תג אגד לוגיסטי של עוצבת הבזק (99)


### תגי אגדי תחזוקה של האוגדות הסגורות

תמונה:Etgar_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת אתגר
תמונה:340 logistika.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת עידן
תמונה:Div_380_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת להבות האש
תמונה:Ugdat Lahav Eged Tahzuka.svg|תג אגד תחזוקה של עוצבת להב
תמונה:143 log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת עמוד האש


## קישורים חיצוניים

* סא"ל אילן רפאלי, הגודל קובע אבל גם הגמישות, מערכות

קטגוריה:חיל הלוגיסטיקה
קטגוריה:צה"ל: יחידות תחזוקה
אלברט ג. מאקי

[250px|ממוזער|שמאל|קברו של אלברט מאקי ב[וושינגטון די. סי.|וושינגטון]]
**אלברט גלטין מאקי** (באנגלית: **Albert Gallatin Mackey**; 12 במרץ 1807 – 20 ביוני 1881) היה היסטוריון ומדען, רופא וסופר אמריקאי, חבר מסדר הבונים החופשיים. נודע בעיקר בזכות ספריו ומאמריו הרבים על הבונים החופשיים, שעסקו בעקרונות תנועה זו, חוקתה, סמליה וטקסיה.

## ביוגרפיה
אלברט גאלאגן מאקי נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. בנו של ג'ון מאקי (1765-1831), רופא, עיתונאי ומחנך בכיר, שפרסם ספר מקיף בתחום האריתמטיקה. אחיו היה אדמונד ויליאם מקגרגור מאקי, חבר בית הנבחרים של דרום קרוליינה. לאחר סיום לימודיו, מאקי לימד בבית הספר לפרנסתו למשך זמן מה.

בשנת 1832 סיים את לימודיו האקדמיים ברפואה בקולג' של דרום קרוליינה. ב-1844 פרש מתחום הרפואה.

לאורך חייו, מאקי כתב על מגוון נושאים, והתמחה בחקר שפות, מאפייני תקופת ימי הביניים ובנייה חופשית. ב-1849 ייסד מגזין בנושאי הבונים החופשיים, אותו מימן בעיקר מכספו במשך שלוש שנים. בין השנים 1858 – 1860 הוא ניהל רבעון שהוקדש לאותו נושא.

מאקי למד באופן עצמאי שפות שונות, בהן לטינית, יוונית ועברית. הוא נהג להרצות בתחום ההתפתחות האינטלקטואלית והמוסרית בתקופת ימי הביניים. בהמשך הוא התמקד בייחוד בחקר הסימבוליזם ומחקרי קבלה ותלמוד.

הוא שירת כמרצה ומזכיר בכיר בלשכה הגדולה של מסדר הבונים החופשיים בדרום קרוליינה, וכמו כן כמזכיר ראשי של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית בדרום ארצות הברית.

הוא מת במדינת וירג'יניה.

## מספריו

* The Principles of Masonic Law by Albert Gallatin Mackey, 1856
* The Symbolism of Freemasonry, 1882

* תורגם לעברית על ידי טל ורשבסקי: "**הסמליות בבנייה החופשית**", בהוצאת הלשכה הגדולה למדינת ישראל, 2019

## לקריאה נוספת
* בן-ציון ח. אילון, **בין העמודים**, אוצר רב בונה, 1965.
* מרדכי צבירן, **אמת אחרת - הנוסח הסקוטי**, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:צ'ארלסטון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1881
זווית ישרה ומחוגה

ממוזער|הסמל עם האות G
ממוזער|שמאל|הרב־בונה הגרמני הולצשניט פון יוסט אמאן, 1536, מחזיק את הסמלים
ממוזער|220px|תבליט אבן של הסמל באנגליה
**זווית ישרה ומחוגה** (בעברית גם: **מזווית ומחוגה**; באנגלית: **Square and Compasses**) הוא סמל בינלאומי, המזוהה ביותר עם הבנייה החופשית. הזווית הישרה והמחוגה הם כלים של אדריכלים ומשמשים בטקסים של הבנייה החופשית כדי ללמד לקחים סמליים. 

לשכות בנייה חופשית וטקסים מאסוניים מסבירים את הסמלים האלה כלקחים בהתנהגות: למשל, ספר "סדר העבודה בדרגת תלמיד־בונה־חופשי" של הלשכה הגדולה למדינת ישראל מסביר אותם כך: "המזווית תכוון את פעולותינו, והמחוגה תתווה תחום ליחסינו עם בני־האדם בכלל ועם אחינו הבונים החופשיים בפרט". 

עם זאת, מכיוון שהבנייה החופשית אינה דוגמטית, אין פרשנות מוסכמת לסמלים האלה (או לכל סמל מאסוני אחר), שמשמש את כלל הבנייה החופשית.

## עם האות G
בארצות דוברות אנגלית הזווית הישרה והמחוגה מוצגות לעיתים קרובות עם האות G במרכז. האות מתפרשת בתור סמל למילים שונות באזורים שונים. הפרשנויות הנפוצות ביותר: "G" מייצגת את אלוהים (God) ומזכירה לבונים החופשיים שאלוהים נמצא במרכז של הבנייה החופשית. בהקשר הזה היא יכול לסמל גם את האדריכל הגדול של היקום (The Great Architect of the Universe), רמז לאלוהים. בהקשר אחר, האות מייצגת גאומטריה (Geometry), שמתוארת בתור "האצילה שבמדעים" ו"היסוד שעליו מוקם מבנה־העל של הבנייה החופשית".

## לקריאה נוספת
* בן-ציון ח. אילון, **בין העמודים**, אוצר רב בונה, 1965.
* מרדכי צבירן, **אמת אחרת - הנוסח הסקוטי**, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הבונים החופשיים
קטגוריה:סמלים
ארנסט פלאג

**ארנסט פלאג** (באנגלית: **Ernest Flagg**; 6 בפברואר 1857 – 10 באפריל 1947) היה אדריכל אמריקאי המזוהה עם סגנון הבוזאר. הוא תמך ביצירת רפורמות הקשורות בתכנון אורבני וטען שהאדריכלות היא בעלת השפעה ואחריות חברתית.

## ביוגרפיה
ארנסט פלאג נולד בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית. עזב את בית הספר בו למד בגיל 15 לטובת עבודה משרדית בוול סטריט. הוא עבד עם אביו ואחיו בעסקי הנדל"ן מספר שנים. בשנת 1880 תכנן בית דירות תחת האדריכל .

, בן דודו של פלאג עקב נישואיו ל, התרשם מעבודתו ושלח אותו ללמוד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז בין השנים 1889–1891 תחת פטרונותו. בשנת 1891, החל פלאג בהכשרתו המקצועית בניו יורק.

בשנת 1894 הקים יחד עם , אותו הכיר בפריז, את משרד האדריכלים "פלאג וצ'מברס". פרויקט בולט שתכננו השניים הוא מוזיאון קורקורן.

בשנת 1908, תכנן את בניין סינגר - הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1908–1909.

## לקריאה נוספת

* Flagg, Ernest - *Genealogical Notes of the Founding of New England: My Ancestors Part in that Undertaking* Lockwood & Brainard Co. (1926) 
* Mardges Bacon, *Ernest Flagg: Beaux-Arts Architect and Urban Reformer*, MIT Press (1986)
* Paul Malo, "Boldt Castle", Laurentian Press (2001)
* Paul Malo, "Fools' Paradise", Laurentian Press (2003)


## קישורים חיצוניים

* ארנסט פלאג באתר NYC Architecture
* ארנסט פלאג ב-MIT Press
* אנרסט פלאג באתר Structurae.
* מבנים שתוכננו על ידי אנסט פלאג במאגר המידע של ספריית הקונגרס האמריקאי.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:משפחת ואנדרבילט
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1857
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
אנטוני טורס

**אנטוני טורס גארסיה** (בספרדית: **Antoni Torres García**; 29 ביוני 1943 – 24 בפברואר 2003) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק במשך שנות ה-60 וה-70 במדי הרקולס וברצלונה כבלם. טורס נפטר מסרטן ב-26 בפברואר 2003, בגיל 59.

## קריירה
### כשחקן
טורס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1963, במדי הרקולס, ששיחקה בזמנו בליגה השנייה בספרד, שם ביסס את מעמדו כבלם. בסוף עונתו הראשונה בהרקולס, עונת 1963/64, השתתף טורס עם הקבוצה בפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה, אך היא כשלה במשימתה ונשארה בליגה השנייה עונה נוספת. בעונה הבאה שותף טורס ל-30 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי.

בסיום העונה, בקיץ 1965, הצטרף טורס לברצלונה. טורס ביסס את מעמדו בקבוצה במהרה והיה שחקן הרכב ברוב משחקי ברצלונה במשך 11 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע ערי הירידים. התואר המקומי הראשון בו זכה טורס עם ברצלונה היה גביע הגנרל בעונת 1967/68, לאחר שברצלונה גברה על ריאל מדריד 1-0 במשחק הגמר. באותה עונה זומן לראשונה לנבחרת ספרד בשל היכולת הטובה שהציג במדי ברצלונה. טורס הופיע במדי הנבחרת הספרדית 4 פעמים נוספות בלבד, האחרונה שבהן הייתה ב-1969.

בעונת 1968/69 הבקיע טורס שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחונה 1-0 על אספניול ב-24 בנובמבר 1968. בעונת 1970/71 היה טורס שותף לזכייה נוספת בגביע הגנרל ולהגעתה של הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים. בעונה זו הבקיע טורס את שערו השני והאחרון בליגה כשחקן ברצלונה, בניצחון 1–4 על סבאדל. שלוש שנים מאוחר יותר, טורס לקח חלק משמעותי בזכיית ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים, כשבדרך לזכייה זו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 0–5 באצטדיונה הביתי, משחק שקירב את ברצלונה לזכייה בתואר על חשבונה של מדריד. מעמדו של טורס החל לדעוך בעונה הבאה, והוא פתח רק ב-13 משחקי ליגה. בתחילת עונת 1975/76 פרש טורס ממשחק, אחרי שנערך לכבודו משחק פרידה.

### כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף טורס לצוות ההנהלה והאימון של ברצלונה. בעונת 1978/79 החל לאמן את קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, עד אפריל 1979, אז הצטרף לז'ואקים ריפה כעוזרו באימון הקבוצה הבוגרת. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות הודות לניצחון על פורטונה דיסלדורף בבזל. לאחר שרפה פוטר במהלך עונת 1979/80, שב טורס לתפקידו כמאמן בקבוצה המשנה. טורס מילא את התפקיד במשך 3 עונות נוספות, עד סוף עונת 1982/83.

בקיץ 1983 החל לאמן את קסטיון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה הדריך את הקבוצה למקום העשירי, ובעונתו השנייה למקום ה-12. בסוף העונה עזב את קסטיון ועבר לאמן את הרקולס, הקבוצה בה החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן. בעונה הראשונה כמאמנה, עונת 1984/85, סיימה הרקולס במקום ה-15 בליגה הראשונה, רק נקודה אחת מעל מאלגה שירדה לליגה השנייה. בעונה הבאה ירדה הרקולס לליגה השנייה מהמקום ה-17, המקום לפני האחרון, וטורס עזב את הקבוצה.

ב-1984 הקים טורס בצוותא עם ריפה, חואן מנואל אסנסי וקרלס רשאק את בית הספר היוקרתי לכדורגל "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי התיבות של שמות המקימים.

## תארים
* גביע ערי הירידים: 1965/66
* גביע הגנרל: 1967/68, 1970/71
* הליגה הספרדית: 1973/74

## קישורים חיצוניים

* אנטוני טורס במדור השחקנים האגדיים של ברצלונה
* 

קטגוריה:בלמי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:בלמי כדורגל קטלאנים
קטגוריה:כדורגלנים קטלאנים
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני הרקולס אליקנטה
קטגוריה:מאמני ברצלונה (כדורגל)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2003
קווירקור

**קוויקרור** (באנגלית: **Queercore**; מוכר גם כ**הומוקור**) היא תת-תרבות פאנק להט"בית מחתרתית שהחלה להתפתח באמצע שנות ה-80 מתוך סצנת הפאנק בארצות הברית ובבריטניה. תת-תרבות הקוויקור מתבטאת לרוב בסגנון DIY, דרך פנזינים, מוזיקה (לרוב מוזיקת פאנק), אמנות, קולנוע וכתיבה. תרבות הקווירקור חולקת השפעות עם תרבות הריוט גירל והאנרכו-פאנק.

## מוזיקה
כסוגה מוזיקלית, להקות קווירקור רבות מנגנות בסגנון הארדקור פאנק, אך מושפעות גם מסגנונות האינדי רוק, אינדסטריאל, פאוור פופ ועוד. מילות השירים המשתייכים לזרם הקוויקור עוסקות לרוב בסוגיות הנוגעות לנטייה מינית, זהות מגדרית ולשחרור מגדרי של הפרט, ומבקרים מבנים חברתיים הטרוסקסיסטיים.

בין להקות קווירקור בולטות אפשר למנות את Limp Wrist, Lesbians on Ecstasy, Pansy Division, Mouthfull, The Little Deaths.

## ראו גם
* אנרכיזם קווירי

## הערות שוליים

קטגוריה:פאנק (Punk)
קטגוריה:תרבות להט"ב
ז'מרינקה

**ז'מרינקה** (אוקראינית: **Жмеринка**; יידיש: **זשמערינקאַ**) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה.

## היסטוריה
האזכור הראשון של העיר מתייחס למאה ה-18. ב-1903 ז'מרינקה קיבלה מעמד של עיר.

### יהודי ז'מרינקה
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בז'מרינקה 4,630 יהודים שהיוו כחמישית מכלל האוכלוסייה של העיר. 

ב-17 ביולי 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. הודות לקרבתה של העיר למסילת הרכבת הצליחו רבים מן התושבים להימלט, בכללותם גם יהודים רבים. עד סוף אוגוסט 1941 היו בעיר כ-600 יהודים. בעיר הוקם גטו. בהמשך הועברה ז'מרינקה לשליטת הרומנים. לגטו הגיעו יהודים גם מרומניה עצמה. במרץ 1943 ביקרה במקום משלחת של ועדת העזרה היהודית האוטונומית של מרכז היהודים בבוקרשט, אז היו בגטו 3,274 יהודים, מתוכם 2,700 מרחבי אוקראינה.

העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב־20 במרץ 1944.

## דמוגרפיה

## לקריאה נוספת
* 

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-18
דן סגל

הרב **דן זאב סגל** (נולד ב-1938, ה'תרצ"ח; בעגה חרדית: **רֶבּ דָּן** מבוטא "דון") הוא בעל מוסר ליטאי בולט.

## ביוגרפיה
נולד למשפחה דתית מודרנית בשכונת שערי חסד בירושלים לאשר מרדכי ולפעסילה פנינה סג"ל הלוי. למד בבית הספר חורב, בישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, ואחר כך בישיבת פוניבז' שבה התקרב למשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין ולראש הישיבה הרב שמואל רוזובסקי ובכולל פוניבז' שם היה לתלמידם ומקורבם של ראש הכולל הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב אלעזר מנחם שך ראש הישיבה. כמו כן היה מקורבו של הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר".

שימש כר"מ בישיבת תפארת נתניה שבנתניה, בישיבת בית אליהו שבגני תקוה (שמאז עברה לעיר אלעד) ובישיבת תושיה שבתפרח, בה מונה בהמשך למשגיח.

מתגורר לסירוגין בשכונת גבעת משה בירושלים ובשכונת בורו פארק בניו יורק. בשתי השכונות הוא מתפלל במניין מיוחד בבית כנסת שבו הוא מכהן כרב, ונוסח התפילה בהם כולל ניגונים רבים שהלחין בעצמו.

נחשב לתלמיד מובהק של המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין וברוב שיחותיו מזכיר דברים בשמו.

היה חברותא של חברו מילדות, הרב שמואל אוירבך. רואה חשיבות רבה בהשכנת שלום בין המחנות ב, ולשם כך נפגש כמה פעמים עם הרב שטיינמן.

הרב סגל הלחין ניגונים רבים, אחד המוכרים ביותר הוא על המילים "טאטאל'ע קום שויין א היים" (מיידיש: אבא בא הביתה), והוא בוצע על ידי זמרים חרדיים רבים.

### חיים אישיים
הרב סגל אב למספר ילדים, ביניהם: הבכור איש עסקים רבי משה אהרן סגל, הבן השני רבי דוד שמעיה סגל, משמש כראש כולל בבית כנסת "משכן אסתר" בשכונת סנהדריה בירושלים.

אחיו היה העיתונאי ישראל סגל שנפטר ב-2007. המשפחה החרימה את הלווייתו, ולפי הוראתו של הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב לא ישבה שבעה.

## קישורים חיצוניים
* שיעורי הרב דן סגל, באתר קול הלשון
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:עזרת תורה: אישים
קטגוריה:גבעת משה: אישים
קטגוריה:שכונת הבוכרים: אישים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
יצחק נסיהו

**יצחק נסיהו** (27 בנובמבר 1926 – 9 בפברואר 2015) היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966, בדרגת אלוף-משנה. שירת בתפקיד זה תחת ראש הממשלה לוי אשכול, וקודם לכן כממלא מקום המזכיר הצבאי בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה.
## ביוגרפיה
יצחק נסיהו נולד בחיפה בשנת 1926 ליהושע נסיהו, שעלה מגליציה והיה מזכיר הכספים וגזבר הטכניון, ולאסתר לבית בלום, בת למשפחה שנמנתה עם מייסדי ראש פינה. בן דודו היה מרדכי נסיהו. סבו, יצחק בלום, היה שומר במושבה יבנאל ונרצח בידי ערבי בשנת 1909.

בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. הוא שירת כנוטר והיה חבר ב"הגנה". עבר את קורס הקצינים הראשון של צה"ל, בפיקודו של חיים לסקוב. שירת כקצין מודיעין בחיל השריון, בחטיבת גולני ובפיקוד המרכז. ב-1957 היה ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין. ביוני 1958 עבר ללשכת המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, והיה ממלא מקומו של המזכיר הצבאי, חיים בן-דוד, בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה. עם פרישתו בן-גוריון מכהונת ראש הממשלה פרש גם בן-דוד מכהונתו, וביולי 1963 מונה נסיהו למזכיר הצבאי של ראש הממשלה החדש, לוי אשכול. באפריל 1964 הועלה לדרגת אלוף-משנה. כיהן כמזכיר הצבאי עד תחילת 1966. במלחמת ששת הימים היה עוזר לשר הביטחון, משה דיין.

לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בכור תעשיות, היה מנכ"ל משרד הפרסום "בינג־ליניאל" ועבד בהוצאת הספרים ההסתדרותית "ספרי".

נישא לרחל, ונולדו להם שתי בנות.

נפטר ב-9 בפברואר 2015.

## אילן היוחסין של משפחתו

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

יצחק
קטגוריה:מזכירים צבאיים של ראש הממשלה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:ראשי לשכת הרמטכ"ל
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד המרכז
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
גביע דייוויס 1995

**[[גביע דייוויס]] 1995** הייתה התחרות ה-84 במניין מאז ייסוד התחרות.

לתחרות נרשמו 115 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.

מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.

מחזיקת הגביע נבחרת שוודיה הודחה בחצי הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת רוסיה לבין ארצות הברית במוסקבה. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת ארצות הברית שניצחה בתחרות בפעם ה-31 בסך הכול.

## משחקי הבית העליון

### משחק הגמר

### העברות לקראת שנת 1996
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
* בלגיה, צ'כיה, דנמרק, צרפת ושווייץ נותרו בבית העליון
* הונגריה, הודו ומקסיקו עלו לבית העליון
* אוסטרליה, קרואטיה, וספרד ירדו לבתים האזוריים

## ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 1995, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת סלובניה.

בעקבות ניצחון זה נבחרת ישראל עלתה למשחק מול נורווגיה. המנצח היה עולה למשחקי העברה לבית העליון, אך נבחרת ישראל הפסידה.

## קישורים חיצוניים
* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
1995
דוידוף

**דוידוף** הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם דוד
TOS-1

ממוזער|250px|משגר מסוג TOS-1 בעת ירי
**TOS-1 ** (ברוסית: **тяжёлая огнемётная система**; באנגלית: **Heavy Flamethrower System**) המכונה **בוראטינו** הוא משגר רב-קני בעל 30 קנים של 220 מ"מ. המשגר מבוסס על מרכב של הטנק T-72. הTOS-1 עוצב במטרה לפגוע בכוח רגלים של האויב הנמצא בתוך ביצורים, בשדה פתוח ובכלי רכב בעלי שריון קל. הTOS-1 השתתף בקרב לראשונה ב-1988 בקרב עמק פנז'שיר במלחמת אפגניסטן. הפעם ראשונה בה הTOS-1 נראה לציבור הרחב היה ב-1999 באומסק. אם כי TOS-1 נחשב כארטילריה, בצבא הרוסי הוא לא משמש כארטילריה.

"בוראטינו" הוא שמו של גיבור "מפתח הזהב", אחד הספרים המפורסמים ברוסיה של אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי שהוא גרסה רוסית לפינוקיו.

## פיתוח
הרעיון של משגר  רב קני קצר טווח המצויד בראש נפץ תרמובארי (ראש נפץ המצית אש, פצצת דלק אויר, פצצת ריק) התעורר בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20. מערכת לחימה הכוללת כלי לחימה, רקטות ואת כלי הטעינה פותחה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 באומסקטרנסמש (מפעל המפתח, מייצר ומעצב כלי לחימה) באומסק, הפרויקט נשאר סודי זמן רב.
הTOS-1 מיועד לפגיעה בחיל רגלים, ציוד צבאי ומבנים צבאיים (כולל מבנים מוגנים). המשגר נבנה על מרכב ושריון של טנק T-72, זאת עקב המשקל הרב של המשגר והצורך בשריון חזק ועמיד במיוחד.
כלי הטעינה, TZM, נבנה על מרכב (שאסי) משאית הקרוס קאונטרי, Kraz-225B. 
ב-2001 נוצרה מערכת משודרגת, הTOS-1A, שנכנסה לשירות עוד באותה שנה. השדרוג כלל הגדלת הטווח ל-8 קילומטר ושיפור המחשב הבליסטי.

## היסטוריית מלחמות
הTOS-1 לראשונה שימש את הצבא האדום בקרב עמק פנז'שיר במלחמת אפגניסטן, לאחר מכן השתתף בקרב על גרוזני במלחמת צ'צ'ניה השנייה והמשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022). 
הTOS-1A לראשונה שימש את צבא עיראק נגד כוחות דאעש

## משתמשים
* - 18
* - 4
* - 3
* - בערך כ15 משגרים

## ראו גם
* TOS-2 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רקטות ארטילריות סובייטיות
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1988
נואבה אספרטה

**נואבה אספרטה** (בספרדית: **Nueva Esparta**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה מורכבת מהאיים מרגריטה, קוצ'ה וקובגואה הנמצאים בים הקריבי, מול חופי מדינת סוקרה.

המדינה משתרעת על שטח של 1,150 קילומטרים רבועים והיא המדינה הקטנה ביותר מבחינת שטח בוונצואלה (לא כולל הישויות הפדרליות שאינן מדינות). במדינה מתגוררים 491,610 תושבים (נכון ל-2011). בירתה של המדינה היא לה אסונסיון והעיר הגדולה ביותר בה היא פורלמר.

## היסטוריה
האירופאי הראשון שהגיע לאיים היה כריסטופר קולומבוס ב-15 באוגוסט 1498. קולומבוס קרא לאי הגדול מביניהם לה אסונסיון. כעבור שנה שם האי שונה למרגריטה על ידי פדרו אלונסו ניניו וקריסטובל גרה, ככל הנראה בשל הפנינים הרבות שנמצאו סביב האי (משמעות השם "מרגריטה" בלטינית היא פנינה).

לאחר מלחמת העצמאות של ונצואלה במאה ה-19 האיים צורפו לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית מרגריטה.

ב-1864 ונצואלה הפכה להיות מדינה פדרלית ושטחי הפרובינציה הפכו למדינת נואבה אספרטה. משמעות השם היא "ספרטה החדשה", והוא הוענק למדינה כהוקרה לגבורה של הלוחמים המקומיים במלחמת העצמאות של ונצואלה שהזכירה את גבורת הלוחמים הספרטנים ביוון העתיקה.

ב-1881 המדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות, אך חזרה להיות מדינה נפרדת בסוף המאה ה-19. ב-1904 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזור שמעמדן הורד למחוז פדרלי שנקרא סקסיון אוריינטל, אך ב-1909 נואבה אספרטה השיבה לעצמה את מעמדה.

## כלכלה
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תיירות ומסחר, בייחוד מאז שהאי מרגריטה הוגדר כאזור סחר חופשי ב-1966 וב-1974, כאשר הנמל של האי מרגריטה הוכרז כנמל חופשי. בנוסף לענפים אלו הכלכלה מסתמכת גם על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול חצילים, תירס, מלונים ועגבניות, גידול מקנה ודיג.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ונצואלה: מדינות
חיים קרלינסקי

הרב **חיים קרלינסקי** (א' בטבת ה'תרס"ז, 18 בדצמבר 1906, ליובוניץ - כ"ח בתשרי ה'תש"ן, 27 באוקטובר 1989) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי ועורך תורני פורה. הביוגרף של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".

## ביוגרפיה
נולד לרב ישעיה קרלינסקי ולחנה בתו של רבי תנחום גרשון ביליצקי, בעיירה ליובוניץ בה כיהן אביו כרב. למד בישיבת סלובודקה ונמנה עם הגרעין המייסד של שלוחת הישיבה בחברון בה'תרפ"ה, 1925. בה'תרפ"ז עזב את חברון בשל בעיות רפואיות, ועבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ונעשה מקורבו של ראש הישיבה, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה מקורב לסבו הרב ביליצקי ותלמידו של חותנו הרב נח חיים אברהם שפירא ב"קיבוץ" בסמרגון.

בקיץ ה'תרפ"ח, 1928, נשא, בירושלים, את חוה פינס, ובקיץ ה'תרפ"ט היגרו בני הזוג לארצות הברית, אליה הגיע אביו ומשפחתו בשנים שחלפו מאז עלותו ללמוד בארץ ישראל. הוא כיהן כרב במשך שנה וחצי, ואז חזר לארץ ישראל. בשנת ה'תרצ"ד שב לארצות הברית והתמנה כרב בברוקלין, וכחבר אגודת הרבנים. לאחר קום מדינת ישראל, ניסה לעלות בשלישית לארץ בשנת ה'תשי"ג (1953), התגורר בחיפה ושימש כסגן מנהל מחלקת החינוך בעירייה מטעם המפד"ל, אולם שב וחזר לארצות הברית בה'תשי"ז, 1957. התמנה כסגן נשיא אגודת הרבנים, ושימש כרב האחראי על מתן הכשרות מטעם "חבר הרבנים של מנישביץ".

מלבד עיסוקיו הרבניים, היה קרלינסקי עורך וסופר פורה, הוא ערך כתבי עת שונים, המפורסם שבהם "היהודי", ערך את כתביהם של רבנים אחרים מגדולי רבני ארצות הברית, כמו הרב אליעזר סילבר. כן כתב את ספרו "הליכות יצחק". בשנותיו האחרונות הדפיס את ספרו הביוגרפי על רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".

קרלינסקי נפטר בניו יורק, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

## קישורים חיצוניים
* 
*הרב חיים קרלינסקי זצ"ל, באתר מת"ל
* 

### ספריו
* רבי חיים פישל עפשטיין
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:משפחת אריה לייב שפירא
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
גרגורי היינס

**גרגורי אוליבר היינס** (באנגלית: **Gregory Oliver Hines**; 14 בפברואר 1946 – 9 באוגוסט 2003) היה רקדן, שחקן, זמר וכוראוגרף אפרו-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בתור אחד הכוכבים בהיסטוריית ריקוד הסטפס, על במה ועל מסך הקולנוע, ונחשב כממשיך דרכו של ביל רובינסון. בין סרטיו הבולטים: "מבוהלים בשטח" (Running Scared), "לילות לבנים" (White Nights), "עסקת המאה" (Deal Of The Century), "מועדון הכותנה" (The Cotton Club), וסדרת הטלוויזיה "אבודים בבית" של רשת ABC. בין הפרסים שהוא זכה בהם הם פרס הטוני ופרס אמי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:רקדנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:כוריאוגרפים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: הופעה בתוכנית אנימציה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003