open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הרמן שטראוס

**הרמן שטראוס** (28 באפריל 1868 - 17 באוקטובר 1944) היה רופא יהודי-גרמני, מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט.

## קורות חיים
הרמן שטראוס נולד בהיילברון, בן לאיש העסקים היינריך שטראוס. למד רפואה באוניברסיטת וירצבורג ובאוניברסיטת ברלין. סיים את לימודיו בשנת 1890 עם תזה על שיתוק. הגיע לברלין כעוזר רפואי במרפאה למחלות עצבים ובבית החולים על שם הקיסרית אוגוסטה, ולאחר מכן עבר לבית החולים האוניברסיטאי בגיסן. בשנת 1895 מונה לרופא ראשי בקליניקה רפואית בברלין. 

ב-1899 נישא לאלזה אִיזָק, שהייתה מחלוצי העבודה הסוציאלית בבית חולים. לזוג נולדו בן, ולטר שטראוס (1900–1976), ובת.

בשנת 1906 הקים שתי מרפאות פרטיות משלו. בשנת 1910 מונה למנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. בשנת 1921 מונה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 נשלל ממנו רישיון ההוראה. ב-31 ביולי 1942 נשלחו הוא ואשתו למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם נספה ב-17 באוקטובר 1944. אשתו שרדה את מחנה הריכוז, אך נפטרה ב-13 ביוני 1945, כתוצאה מכליאתה שם. 

שטראוס הרבה לפרסם בנושאים רפואיים. הוא חיבר 25 ספרים ויותר מ-430 תרומות ליצירות קולקטיביות וכתבי עת רפואיים. פרסומיו כוללים כמעט את כל תחום הרפואה הפנימית.

## שטראוס ועגנון
בשנת 1916 אושפז ש"י עגנון במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין, ונמצא בטיפולו של שטראוס. בתום אשפוזו המליץ שטראוס לעגנון שיסע לנופש בפריגנאו, אך בעצת פטרונו, שלמה זלמן שוקן, יצא עגנון לנפוש בבאד בריקנאו.

בסיפורו "הרופא וגרושתו" מספר עגנון על שטראוס (בלי לנקוב בשמו): "זקן זה שהעמיד תלמידים הרבה ומצא רפואה לכמה תחלואים מת במחנה ריכוז, שסרדיוט נאצי מתעלל בו כל יום להתעמל בו. פעם אחת ציווה עליו לשכב על כרסו בפישוט ידיים ורגלים, כיוון ששכב ציווה עליו לקום. כיוון שלא נזדרז דרסו במגפו המסומר עד שנקצצו אליוני ידיו והורעל דמו ומת."

## לקריאה נוספת
* Harro Jenss, **Hermann Strauß (1868-1944): Internist und Wissenschaftler in der Charité und im Jüdischen Krankenhaus Berlin**, Hentrich & Hentrich Gbr, 2010

## קישורים חיצוניים

* Hermann Strauß (1868-1944), Haus der Stadtgeschichte Heilbronn 
* תמונת הרמן שטראוס, באתר "יד ושם"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
קטגוריה:נספים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1868
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1944
ויליאם קינג

**ויליאם קינג** (באנגלית: **William King**; ), גאולוג אנגלי-אירי, הראשון להציע שהעצמות שנמצאו בשנת 1856 בעמק ניאנדר שבגרמניה אינן עצמות אנושיות, אלא שייכות למין נפרד, האדם הניאנדרתלי. קינג הציע את השם הזה באספה של ה-British Science Association בשנת 1863. רבים חושבים שקינג הוא פרופסור לאנטומיה, אך הוא מעולם לא למד את הנושא.

נכדו, שנקרא באותו שם, הוא משיט יאכטות שהקיף את כדור הארץ, והיה קצין בחיל הים המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* William King. ההיסטוריה של NUI Galway, הפקולטה למעדים ומדענים קשורים לה.
* James Mitchell Geology Museum. William King - Dept. of Earth & Ocean Sciences, NUI, Galway.

קטגוריה:גאולוגים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1809
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1886
רוס מקדונלד

**רוס מקדונלד** (אנגלית: Ross Macdonald) הוא שם העט של הסופר האמריקאי-קנדי קנת' מילר (13 בדצמבר 1915 - 11 ביולי 1983), שכתב בעיקר ספרי בלשים. נודע במיוחד בסדרה בה יצר את הבלש האפל (Hard Boiled Detective) "לו ארצ'ר". בתחילת דרכו השתמש גם בשם העט ג'ון מקדונלד, מה שגרם לבלבול בינו לבין הסופר ג'ון ד. מקדונלד.

מקדונלד נחשב ליורשם של שני גדולי ספרות הבלש האמריקאית, דשיל האמט וריימונד צ'נדלר, אבל ספריו נחשבים לבעלי עומק פסיכולוגי רב יותר. עלילותיו המורכבות מתארות לעיתים קרובות משפחות מרובות סודות, שאותם על הבלש לחשוף. אחד המוטיבים החוזרים בעלילות הוא דמות בן או בת אובדים. הבלש שלו, לו ארצ'ר, שבראשיתו היה דומה מאוד לפיליפ מרלו, גיבורו של ריימונד צ'אנדלר, הופך להיות רגיש ואמפתי באופן גלוי בהמשך. לנקודת המפנה נחשב בדרך כלל הספר The Doomsters מ-1958.

ספרו **המטרה הנעה** עובד ב-1966 לסרט הקולנוע הארפר, בכיכובו של פול ניומן. ספריו עובדו למספר סרטים נוספים, וכן, ב-1975, לסדרת טלוויזיה בת שישה פרקים.

## בין ספריו שתורגמו לעברית
### ספרי לו ארצ'ר
* המטרה הנעה (במקור: The Moving Target, 1949). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* דרך המוות (במקור: The Way Some People Die, 1951). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* פרשת גלטון (במקור: The Galton Case, 1959). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* קרון המתים המפוספס (במקור: The Zebra-Striped Hearse, 1962). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* בריכת הטביעה (במקור The Drowning Pool, 1950). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1976.
* היפהפייה הנמה (במקור: Sleeping Beauty, 1973), תרגם אריה סיון, הוצאת הפועלים, 1979.
* צמרמורת (במקור: The Chill, 1964), עם עובד, 1982.
* צדו האחר של הדולר (במקור: The Far Side of the Dollar, 1965). תרגמה נורית פלד, עם עובד, 1983.
* אויב פנימי. תרגמה נורית פרז, הוצאת מודן, 1984. 

### ספרים אחרים
* הצרה דוהרת בעקבותי (במקור: Trouble Follows Me, 1946). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* עיר כחולה (במקור: Blue City, 1947). תרגמה דפנה לוי, הוצאת כתר, 1983.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סופרי מתח ואימה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מערב אונטריו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
יין מריאני

**יין מריאני** (**Vin Mariani**) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני  בשנת 1863.

המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד

המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי.

## קישורים חיצוניים

* The Lure of Cocaine, Once Hailed as Cure-All

מריאני
רימון השנהב

200px|ממוזער|שמאל|העתק של רימון השנהב
200px|ממוזער|שמאל|ציור של הכתובת. האותיות החסרות מצוירות בצבע דהוי
**רימון השנהב** הוא פריט ארכאולוגי בגודל אצבע שנרכש על ידי מוזיאון ישראל. בניגוד למשתמע משמו, הרימון אינו עשוי משנהב אלא מעצם של היפופוטם. בעת רכישתו נחשב לפריט הארכאולוגי היחיד שנמצא עד אותה עת מבית המקדש הראשון, אולם בשנת 2004 הועלו חשדות שהפריט מזויף והוא הוסר מהתצוגה.

הפריט נושא את הכתובת "לבי (תיהו) ה קדש כהנם" ("לבית ה' קודש כהנים"), והוא זוהה כחלק משרביט ששימש את כוהני בית המקדש הראשון. קוטרו המרבי הוא כ-2 ס"מ וגובהו כ-4 ס"מ.

הראשון שחקר את הפריט היה הפרופסור הצרפתי אנדרה למר (André Lemaire) , אשר נתקל בו אצל סוחר עתיקות ירושלמי בתחילת שנות השמונים. הוא פרסם את הממצאים במאמר בשנת 1984. לאחר מכן הוצג הפריט במוזיאונים שונים ברחבי העולם. הרימון נרכש בשנת 1988 על ידי מוזיאון ישראל. הוא נרכש מסוחר עתיקות אנונימי בעבור 600 אלף דולר, אשר התקבלו מתורם שווייצרי.

לאחר רכישת הפריט החל להתעורר חשד כי הפריט מזויף. ועדת מומחים של רשות העתיקות בהשתתפות פרופ' יובל גורן קבעה בשנת 2004 כי הרימון הוא זיוף והוא הוסר מתצוגת המוזיאון. באותה שנה, משטרת ישראל הגישה כתבי אישום פליליים נגד עודד גולן, באשמת זיוף עתיקות. זו הייתה הפעם הראשונה שבית המשפט דן במקרה של זיוף עתיקות. ב-14 במרץ 2012 גולן זוכה מכל אשמה, מחמת הספק. בין הפריטים בהם דן בית המשפט היה גם רימון השנהב.

בחודש מאי 2007 שלושה מחברי ועדת המומחים המקורית בדקו מחדש את הכתובת שעל הרימון. שמואל אחיטוב, אהרן דמסקי ויובל גורן שינו חלק קטן מהמסקנות של הוועדה המקורית, אך בסופו של דבר דבקו במסקנה שמדובר בזיוף. פרופסור למר דבק בעמדתו לפיה הרימון הוא אותנטי.

בשנת 2008 הגיש פרופ' יצחק רומן חוות דעת מומחה, לפיה הרימון אינו מזויף. לדבריו טעתה ועדת המומחים מ-2004 כשטענה שמדובר ברימון עתיק שהוסיפו לו כיתוב לאחרונה. רומן בדק את הרימון באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים וגילה שהן הרימון והן הכיתוב עתיקים באותה מידה, מכיוון שקווי השבר העתיקים ברימון חוצים את האותיות. כמו כן הוא גילה שהפטינה שנמצאת בתוך האותיות לא הודבקה אליהן, אלא האותיות חרוטות לתוך החומר ולכן הפטינה טבעית.

## ראו גם
* רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית

## קישורים חיצוניים

* תמונת הפריט המקורי
* 
* Analysis of Microscope Photographs: The Ivory Pomegranate Inscription—Preserved And Missing באתר Biblical Archaeology Society

## הערות שוליים

קטגוריה:עתיקות ארץ ישראל
קטגוריה:כתובות עבריות מזויפות
קטגוריה:שנהב
לזר קרסטין

**לזר קרסטין** (בליטאית: Lazar Krestin; 1868–1938) היה צייר יהודי ליטאי. 

## קורות חיים
[שמאל|ממוזער|200px|ציור של לזר קרסטין: רבי [חיים הלברשטאם מצאנז]]

קרסטין נולד בקובנה למשפחה דתית וקיבל חינוך דתי-מסורתי בחדר. הוא למד אמנות בבית הספר לעיצוב בווילנה. אחר כך למד באקדמיה במינכן ובווינה. התגורר תקופה באודסה, ובשנת 1910 עבר לארץ ישראל ללמד בבצלאל לבקשת בוריס שץ, שרצה להביא לבית ספרו אמנים נודעים, בניגוד לעמדת הוועד שבקש להעסיק בעלי מלאכה.

קרסטין עסק רבות ביודאיקה ובציורים של יהודים דתיים. הוא היה תלמידו המפורסם ביותר של איזידור קאופמן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:אמנים יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:נפטרים ב-1938
ארנון בן-דוד

**ארנון בן דוד** (נולד בשנת 1950 בתל אביב) הוא אמן ישראלי. יצירותיו עוסקת במציאות הפוליטית־חברתית ובמנגנוני הכוח המעצבים אותה.

## אודות

בן-דוד הוא נכדם של המהנדס יעקב אורנשטיין והרקדנית והכוריאוגרפית מרגלית אורנשטיין. הוא בנם של הרקדנית והכוריאוגרפית יהודית אורנשטיין והצלם והגרפיקאי שלמה בן-דוד, ואחיה של הרקדנית והמשוררת נעמי בן דוד.

הוא סיים לימודי תואר ראשון (B.F.A.) בבצלאל בשנת 1977. היה מהמובילים ב"מרד הסטודנטים" במוסד. בעקבות פעילות זו יצר חיבור בין תיעוד צילומי לבין מבנים פיסוליים עשויים עץ. ב-1983 סיים לימודי תואר שני (M.F.A.) במכללת האנטר בניו יורק. ב-2009 סיים לימודי דוקטורט במחלקה לפילוסופיה ב-City University of New York (The Graduate Center).

במהלך שנות ה-80 התגורר בארצות הברית. בעקבות מות אשתו הראשונה שב בשנת 1987 לישראל. בעבודות שיצר במהלך עשור זה התייחס בצורה מושגית לאמנות על ידי מבני אסמבלאז' תלת-ממדיים, שהכילו הקשרים פוליטיים וחברתיים. בנוסף, יצר גם כרזות בטכניקת אופסט.

בשנת 1996 נערכה לבן-דוד תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב שנקראה "עבודות חדשות". ב-2024 נפתחה במוזיאון תל אביב תערוכת היחיד ״מצע הנפש הרכה״.

התערוכה "כוח", שאצר דורון רבינא ב-2005 בבניין הטורבינות במתחם רידינג בתל אביב, כללה 2 עבודות של בן דוד. אחת מהן עשויה מסגרת עץ, שני רובי עוזי מפלסטיק ושני ציורים מופשטים קטנים.

העבודה "אמנות יהודית" של בן דוד מ-1988 נכללה בתערוכה "צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל" שנערכה ב-2008 במוזיאון חיפה. העבודה עוסקת בקשר בין האמנות הישראלית והפוליטיקה של הקיום בארץ. כך למשל, הדיקט ממסגר את העוזי ומייצר את ה"מסגרת" המגדירה את האובייקט כ"אמנות".

בשנת 2011 אצר דורון רבינא בגלריה קונטמפוררי את תערוכת ״חזית אחת״ בה השתתפו קארסון פיסק-ויטורי, מתיאו לאבאנשי, יצחק דנציגר, ובן-דוד.

ב-2016 הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה שכותרתה PRT - ראשי תיבות של Provincial Reconstruction Team - שעסקה ביחסי ברוקלין-תל אביב, על רקע הדיון ביחסי ארצות הברית–ישראל.

משנת 2022 עבודה של בן דוד מוצגת במוזיאון תל אביב בתערוכת הקבע החדשה של אוסף האמנות הישראלית "דמיון חומרי".

## לימודים
* 1977-1973 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
* 1983-1980 תואר שני, הנטר קולג', ניו יורק, ארצות הברית
* 1998-2009 Phd in Philosophy from The Graduate Center, CUNY, New York

## פרסים
* 1989 פרס משרד החינוך והתרבות
* 1991 פרס משרד החינוך והתרבות
* 1994 פרס רפאל והדסה קלצ'קין, קרן תרבות אמריקה-ישראל
* 1994 פרס ישרכארט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קנדיס אקולה

**קנדיס רנה קינג** נולדה בשם; **קנדיס רנה אקולה** (באנגלית: **Candice Rene King**; נולדה ב-13 במאי 1987) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית, ידועה מגילום דמותה של קרוליין פורבס בסדרה "יומני הערפד".

## ביוגרפיה
אקולה נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בעיר אדג'ווד, פלורידה; בתם של קרוליין (לבית קלארק), עקרת בית שבעברה הייתה מהנדסת סביבתית, וקווין אקולה, מנתח לב-חזה; שניהם חברים במפלגה הרפובליקנית בפלורידה. יש לה אח קטן, קרי תומאס. 

## קריירה

### מוזיקה
אקולה שרה וכותבת שירים מגיל 14. השיגה הצלחה בתחום לאחר שחתמה על חוזה בחברת תקליטים בגיל 16. המוזיקה שלה צברה הצלחה בינלאומית, וכן היא ממשיכה לכתוב ולהקליט אותה. אלבום הבכורה שלה, "It's Always the Innocent Ones" יצא בדצמבר 2006 וזכה להצלחה גדולה ביפן.

בשנת 2008 אקולה הופיעה כזמרת רקע בסיבוב ההופעות של מיילי סיירוס, Best of Both Worlds Tour.

### משחק
אקולה שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא", "על טבעי", "גדולה מהחיים" ו"גריק".

בשנת 2007, היא שיחקה את אמנדה בסרט "ג'ונו". ביולי 2009, היא כיכבה בסרט האימה העצמאי "נערה מתה" המתספר על שני נערים בתיכון שמגלים אישה אלמותית במקלט נטוש.

בשנת 2009 היא החלה לשחק בסדרה "יומני הערפד". הסדרה זכתה להצלחה גדולה והייתה לסדרת הדגל של רשת CW.

בנוסף היה לה תפקיד קטן ב"האנה מונטנה: הסרט".

ביוני 2012, הצטרפה אקולה לסדרת היוטיוב "Dating Rules From My Future Self" כקלואי, בחורה בת 26 שחושבת שאהבה לא באמת קיימת. הסדרה זכתה ל-14 מיליון צפיות.

בשנת 2013, הופיעה בקליפ של השיר "Love Don't Die" של להקת דה פריי. 

בשנת 2025,שיחקה בסדרה ״היינו שקרנים״ (״we we’re liars”) המצליחה באמזון פריים.  

## חיים אישיים
בפברואר 2012 החלה אקולה לצאת עם המוזיקאי ג'ו קינג, הגיטריסט של להקת "דה פריי", לאחר שחברתה של אקולה, נינה דוברב הכירה בין השניים באירוע של הסופרבול. לקינג יש שני ילדים מנישואיו הקודמים. הזוג התארס במאי 2013 ונישא ב-18 באוקטובר 2014 בניו אורלינס, לואיזיאנה. ב-15 בינואר 2016, נולדה בתם הראשונה, פלורנס מיי. ב-1 בדצמבר 2020, קינג ילדה בת שנייה, ג'וזפין ג'ון. השניים התגרשו ב-2022. ב-2023 אישרה בסרטון בחשבון האינסטגרם שלה כי היא נמצאת בזוגיות עם סטיבן קרוגר. 

אקולה תומכת במיזם "It Gets Better" הפועל למניעת התאבדות בקרב בני נוער להט"בים, לצד עמיתיה לסדרה "יומני הערפד" מייקל טרבינו ואיאן סומרהולדר.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:יוסטון: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זמרות-יוצרות אמריקאיות
קטגוריה:פעילות למען זכויות להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
ניסים אמזלג

**ניסים אמזלג** (נולד ב-1962) הוא בוטנאי ישראלי.

## ביוגרפיה
אמזלג, יליד מרוקו, גדל ולמד בצרפת (1985-1965) למד ב-École normale supérieure de Saint-Cloud . לאמזלג תואר דוקטור במדעי החיים מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), ותואר דוקטור במקרא מאוניברסיטת בן-גוריון (2015). 

אמזלג פרסם כשישים מאמרים מדעיים בתחום הביולוגיה בנושא הסתגלות התפתחותית בצמחים והשלכותיה ההורמונליות.

בתחום המקרא פרסם עד כה שני ספרים וכשלושים מאמרים מדעיים העוסקים בשני תחומים: 1) השירה המזמורית המקראית וביצועה המוזיקלי כשירת מענה. 2) היסודות המטלורגים של האמונה הישראלית והמקור הקיני של האל המקראי - אלוהי ישראל. בתחום הפילוסופיה של המדע פרסם אמזלג כשנים עשר מאמרים ושלושה ספרים על מושג האמת במדע בכלל. ועל היסודות המדעיים של תורת האבולוציה של דרווין וממשיכו.  

הוא מחברו של הספר "מהפכת הנחושת". פרסם מספר מאמרים, בהם ב-American Journal of Archaeology וב-Journal for the Study of the Old Testament. בצרפתית חיבר את הספרים, "La Raison malmenée – De l’origine des idées reçues en biologie moderne" ואת "L'Homme végétal. Pour une autonomie du vivant "

מתגורר בכפר סבא.

## ראו גם
* עשבי קדם

## קישורים חיצוניים
* 
* 

* 
* 
** 
* 

קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
איימי אקר

250px|ממוזער|שמאל|איימי אקר, 2012
**איימי לואיז אקר** (באנגלית: **Amy Louise Acker**; נולדה ב-5 בדצמבר 1976) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת מתפקידיה בגילום הדמויות ויניפרד ברקל בסדרה "אנג'ל", הדמות קלי פייטון בעונה החמישית של הסדרה "זהות בדויה", הדמות ד"ר קלייר סאנדרס בסדרה "בית הבובות", הדמות "רוט" בסדרה "מבוקש" ולאחרונה בתור קייטלין "קייט" סטראקר בסדרה "בעלי היכולות". 

## ביוגרפיה
אקר נולדה וגדלה בדאלאס שבטקסס, למשפחה נוצרית-מתודיסטית. אמה עקרת בית ואביה עורך דין. למדה בתיכון "Lake Highlands". בהמשך, קיבלה תואר ראשון בתיאטרון מטעם אוניברסיטת "Southern Methodist".

במהלך לימודיה בקולג' דגמנה לתקופה קצרה לקטלוג הבגדים של חברת "J.Crew". עבדה כשחקנית תיאטרון לתקופה מסוימת, כשבשנת 1999 זכתה בפרס "Leon Rabin" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר" על תפקידה בהצגה תרז ראקן. באותה שנה קיבלה תואר ראשון באומנויות.

## קריירה
הופעת הבכורה שלה בתפקיד ראשי בטלוויזיה הייתה כוויניפרד "פרד" ברקל בסדרה אנג'ל, אליה הצטרפה בעונתה השנייה ושיחקה בה עד לחמישית, כשבזו גילמה דמות נוספת, איליריה. על תפקידה בסדרה זכתה בשנת 2003 בפרס סאטורן.

בשנת 2005 החלה לגלם את הדמות קלי פייטון בעונה האחרונה של הסדרה זהות בדויה, וכן דיבבה את דמות הציידת בסדרת האנימציה ליגת הצדק.

ביצעה הופעת אורח בסדרה איך פגשתי את אמא, כשהתאחדה עם מי ששיחק לצדה ב*אנג'ל*, אלכסיס דניסוף.

גילמה את ד"ר קלייר סאנדרס/ויסקי בסדרה מאת ג'וס וידון, בית הבובות, בה שיחקה בתפקיד משני בעשרה פרקים מתוך שלושה עשר בעונתה הראשונה, ובשלושה פרקים בשנייה.

בשנת 2010 שיחקה בסדרה של ABC עיירה שמחה, בתפקיד רייצ'ל קונרוי; כיכבה בפרק סוף העונה הראשונה של הסדרה "מטרה חיה" מבית פוקס; והופיעה באחד מפרקי הסדרה האישה הטובה.

שיחקה בסרט בקתת הפחד, שיצא לאקרנים ב-13 באפריל 2012. ב-18 במאי באותה שנה הופיעה בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה מבוקש ברשת CBS, ומשם קודמה לתפקיד ראשי במשך 4 העונות הבאות.

בשנת 2013 שיחקה אקר בסוף העונה הראשונה של הסדרה סוכני.

נאמר על אקר רבות על ידי בכירים רבים בתעשייה כמו רוג'ר איברט וג'וס ווידון שהיא בין השחקניות המעולות שפועלות כיום, ויש לה מנעד רחב מכעס לשמחה ולעצב במשחקה העדין והעוצמתי.

## חיים אישיים
ב-25 באפריל 2003 נישאה אקר לשחקן ג'יימס קרפינלו בקליפורניה. ב-22 בינואר 2005 הביאו השניים לעולם בן, ג'קסון ג'יימס קרפינלו, וב-1 בספטמבר 2006 בת, אווה גרייס.

## פילמוגרפיה

### קולנוע
300px|ממוזער|שמאל|אקר ובעלה, 2005

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1976
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
קטגוריה:זוכות פרס סאטורן לשחקנית משנה בטלוויזיה
ארנה דה ביישאדה

250px|שמאל|ממוזער|משחק בביישאדה במחצית הראשונה של המאה ה-20
שמאל|ממוזער|250px|מראה האצטדיון בטרם שופץ לקראת מונדיאל 2014
**אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס** (פורטוגזית: **Estádio Joaquim Américo Guimarães**), הידוע גם כ**ארנה דה ביישאדה** (**Arena da Baixada**), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה אשר בברזיל. האצטדיון, אשר מכיל 38,533 מקומות ישיבה, נמצא בבעלותה של קבוצת אתלטיקו פרנאאנסה ומשמש כמגרשה הביתי.

ארנה דה ביישאדה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל, במסגרתו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר.

## היסטוריה
### האצטדיון הישן
בשנת 1914 הורה נשיא קבוצת הכדורגל אינטרנסיונל מקוריטיבה, ז'ואקים אמריקו גימראאס, לבנות אצטדיון לקבוצה. הוא בחר כאתר לאצטדיון את השפלה (בפורטוגזית: Baixada) של "אגווה ורדה" (Água Verde), היום שכונה יוקרתית ומרכזית בקוריטיבה. מאז, מוכר האצטדיון כ"ארנת השפלה" ("Arena da Baixada"). בשנת 1924 התאחדה אינטרנסיונל עם קבוצת אמריקה מקוריטיבה ויחד הן יצרו קבוצה חדשה בשם אתלטיקו פרנאאנסה. הקבוצה החדשה ירשה את אצטדיון ארנה דה הביישאדה, ושינתה את שמו הרשמי ל"אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס".

האצטדיון היה בשימוש אתלטיקו פרנאאנסה עד לשנת 1987, עת החלה הקבוצה לשכור את ה"פינייראו" (Pinheirão), אז אצטדיון חדש של התאחדות הכדורגל של פרנה, כמגרשה הביתי. אתלטיקו שחקה בפינייראו עד ל-1993, אז חזרה לארנה דה ביישאדה. ב-1994 בוצעו בו שיפוצים, במסגרתם חודשו חלק מהבטונדות והמושבים.

### האצטדיון החדש
בשנת 1997 נהרס האצטדיון הישן כליל לטובת בנייה של אצטדיון מודרני במקומו. האצטדיון החדש נחנך ב-1999 ונחשב אז לאחד מהאצטדיונים המודרניים ביותר בדרום אמריקה. זמן קצר לאחר כניסתה לאצטדיון המשודרג, זכתה אתלטיקו פרנאאנסה בשנת 2001 באליפות הליגה הברזילאית לראשונה בתולדותיה.

למרות שנחשב לאצטדיון מודרני, לא כל התוכנית המקורית יצאה לפועל בבניה שהסתיימה ב-1999. בין היתר, רק שלושה מתוך מארבעת יציעי האצטדיון נבנו. הצד הרביעי גבל בבית ספר שיועד לעבור לאתר אחר, אולם שנים של מאבק משפטי עברו עד שניתן היה להוציא לפועל את התוכנית להשלמת האצטדיון. בשנת 2009 נחנך המפלס התחתון של היציע הרביעי, אשר הגדיל את תכולת האצטדיון ב-4,700 צופים לתכולה של 28,273.

### מונדיאל 2014
האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג על מנת לעמוד בדרישות פיפ"א. השדרוג כלל בין היתר השלמת היציע הרביעי, קירוי מלא של היציעים, החלפת כלל המושבים, שינוי המעטפת החיצונית של האצטדיון ועוד. לאחר עיכובים רבים במועד סיום העבודות, נחנך האצטדיון באופן רשמי ב-14 במאי 2014 במשחק בין אתלטיקו פרנאאנסה לבין קורינתיאנס שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס.

## קישורים חיצוניים

* תיאור האצטדיון באתר פיפ"א. 
* תמונות ארנה דה ביישאדה באתר World Stadiums.
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
ביישאדה
קטגוריה:קוריטיבה: ספורט
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2014
קטגוריה:אתלטיקו פרנאאנסה
קורנת א-סוודא

**קוּרְנַת אַ-סָוודַא** (בערבית: **القرنة السوداء**; בתעתיק מדויק: אלקרנה אלסודאא; מסורית: **ܩܪܢܬ ܣܗܕ̈ܐ** – קֹרְנֶת סֹהְדֵא, הר המרטירים) הוא ההר הגבוה ביותר בלבנון, המתנשא כ-3,088 מטר מעל גובה פני הים. הוא חלק משרשרת ההרים של הר הלבנון, בסמיכות לעיירה בשרי בצפון המדינה.

על פי ספרות דתית מימי הביניים, פסגת ההר היא האתר שבו נטע נח עץ קדוש לאחר ששרד את המבול.

## גאוגרפיה
ההר נחשב למאגר מים, והוא מזין נהרות ממזרח כגון נהר העאסי וממערב כגון נהר קדישא.

העלייה אל ההר והירידה ממנו אורכה 12 ק"מ לכל כיוון, והיא נמשכת כ-7 שעות בסך הכל. עם זאת, בגלל עונת השלג, השיא נגיש רק מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר. שיפוע המדרונות, בעיקר המערביים שהם תלולים במיוחד, מגיע ל-75 מעלות ועל כן פסגת ההר ידועה במפולות שלגים רבות וקטלניות ביותר.

### אקלים
בהר שורר אקלים אלפיני. במהלך החורף ההר מושלג והטמפרטורות בו יורדות עד לכ-22 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. הקיץ קריר. טמפרטורות המקסימום נעות בין 10 ל-15 מעלות צלזיוס, ואילו המינימום 0 עד 5 מעלות. החורף ממושך, החל מאוקטובר עד סוף אפריל. ממוצע המקסימום הוא מינוס 5 מעלות צלזיוס, ובלילה הטמפרטורה עשויה לצנוח עד למינוס 22 מעלות. בממוצע יורדים 10 עד 12 מטר שלג בשנה. השלג נשאר על הקרקע עד אמצע יוני ושלוגיות נשארות עד אמצע יולי. הקרה שכיחה גם בקיץ, והטמפרטורה בלילה מגיעה לעיתים למינוס 5 מעלות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: הרים
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
אוניית צב

[שמאל|ממוזער|250px|[רפליקה של אוניית צב במוזיאון הצבאי בסיאול.]]
**אוניית צב** וכן **גֶּאוֹבּוּקְסֶאוֹן** ו**קוֹבּוּקְסוֹן** (거북선) הם השמות בהם נקרא סוג של אוניית משוטים מלחמתית סְפוּנָה, בה השתמש הצי המלכותי הקוריאני בתקופת שושלת ג'וסון מתחילת המאה ה-15 עד המאה ה-19.

אוניות צב קדומות יותר, אלו הנקראות "**גוויסאון**" (귀선; 龜船), נזכרות לראשונה ברשומות של 1413 ו-1415 בספרי השנים של שושלת ג'וסון, בתיאור קרב ראווה בין גוויסאון לאוניית מלחמה יפנית. השימוש בהן התמעט ובסוף פסק לגמרי בתקופת השלום היחסי הארוכה בין קוריאה ליפן.

אוניות צב נטלו חלק בלחימה נגד הצי היפני במהלך שני נסיונותיו של טויוטומי הידיושי לכבוש את קוריאה בשנים 1598-1592, וההיסטוריוגרפיה המסורתית ייחסה להן חשיבות רבה במלחמה זו. ברם, חשיבות זו שנויה כיום במחלוקת, בין השאר מפני שמעולם לא השתתפו יותר מחצי תריסר אוניות-צב יחד בקרב ימי אחד. תכנון האונייה ועיצובה מיוחסים לשר הצי הקוריאני יי סון-סין. אוניות הצב שבנה היו מצוידות בחמישה סוגים שונים של תותחים, לכל הפחות. המאפיין הבולט ביותר שלהן היה גליף חרטום בצורת ראש דרקון, שיכול היה לירוק אש מלועו. כל אחת מן האוניות הייתה מחופה בסיפון שלם, מגן מפני מטר חיצים, כדורי מוסקטים וכלי נשק מתלקחים. הסיפון כוסה בדורבנות ברזל כדי למנוע מן האויב לפשוט על האונייה וללוכדה. הטענה, כי הסיפון היה מחופה בלוחות ברזל, עודנה שנויה במחלוקת. 

## מקורות

* Hawley, Samuel. *The Imjin War: Japan's Sixteenth-Century Invasion of Korea and Attempt to Conquer China*. Seoul, The Royal Asiatic Society, Korea Branch, 2005.
* Swope, Kenneth M.."Crouching Tigers, Secret Weapons: Military Technology Employed During the Sino-Japanese-Korean War, 1592–1598." *The Journal of Military History*, Vol. 69 (Jan. 2005), pp. 11–42 (32).
* Needham, Joseph, Ling Wang and Gwei-Djen (1971). *Science and civilisation in China: Vol. 4, Physics and physical technology. Pt. 3, Civil engineering and nautics.* Cambridge University Press. pp. 683–684.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי שיט מלחמתיים
קטגוריה:אוניות מהמאה ה-16
חצר פנימית

ממוזער|250px|חצר פנימית באדינבורו (1929)
[ממוזער|250px|חצר פנימית ב[בית אות המוצר הירושלמי]]
**חצר פנימית** היא שטח המגודר בבניינים ופתוח אל השמים. חצרות פנימיות שימשו כמקומות מפגש עיקריים באכסניות ובמבני ציבור.

## היסטוריה
חצרות פרטיות המוקפות בחומות או בניינים קיימות בארכיטקטורת המגורים מן התקופה שבה החלו אנשים להתגורר בדירות. החצרות הפרטיות הקדומות נבנו באיראן ובסין ומתוארכות עד לפני 3,000 לפני הספירה. הן שימשו למטרות רבות, בהן בישול, שינה, עבודה, משחקים, גינון, ואזור שמור עבור בעלי החיים של בעלי המבנה ואורחיהם. 

לפני שהיו חצרות פנימיות, מקור אש הובער באזור מרכזי בבית, ורק חור קטן בתקרה אפשר לעשן להיפלט מחוץ למבנה לאוויר הסביבה החיצוני. במשך הזמן, הפתחים הקטנים הוגדלו, ולבסוף הובילו לפיתוח של החצר המרכזית הפתוחה.

בתים עם חצר פנימית שכיחים יותר באקלים ממוזג, היות שחצר מרכזית פתוחה יכולה להיות כלי עזר חשוב לקירור הבית במזג אוויר חם. עם זאת, בתי חצר נמצאו גם באקלים קשה יותר, בשל הפרטיות, התאורה, האוויר, השלווה והביטחון שהיא מעניקה.

## חצרות פנימיות בעולם
באור שהייתה עיר-מדינה עתיקה בדרום מסופוטמיה, נבנו בתים בשתי קומות סביב כיכר פתוחה, ב-2000 לפני הספירה. בקומת הקרקע היו המטבח, חלל העבודה והחללים הציבוריים ובקומה העליונה היו החדרים הפנימיים.

האזור המרכזי הפתוח בווילות הרומיות כונה אטריום, ותפקידו היה להחדיר אור אל מרכז המבנה, ולנקז את מי הגשמים אל בריכה מרכזית המכונה "אימפלוויום" (Impluvium). בתים אלה שולבו לעיתים קרובות באזור פתוח נוסף, גן, שהיה מוקף בשורות עמודים בסגנון יווני ויצר שביל סביב ההיקף של החצר.

חצר פנימית במזרח התיכון משקפת את השפעות הנוודים על האזור. במקום חדרים המיועדים לבישול, שינה, וכו' באופן רשמי, הפעילויות השונות הועברו ממקום אחד לשני במבנה בהתאם לעונה, לטמפרטורה ולמיקומה של השמש. לעיתים קרובות הגגות השטוחים של מבנים אלה שמשו לשינה במזג אוויר חם. בחלק מהתרבויות האיסלמיות חצרות פרטיות ספקו מרחב חיצוני עבור הנשים, בו הן יכלו להרגיש חופשיות ולהישאר מוסתרות מהרחוב.

בבית חצר סיני מסורתי, נבנו מספר בתים סביב כיכר. כל בית היה שייך למשפחה אחרת, ובתים נוספים מוקמו מאחוריהם כדי להכיל בני משפחה נוספים. החצר הסינית היוותה מקום של פרטיות ושלווה, כמעט תמיד שולב בה גן ואלמנט של מים. במקרים מסוימים, נבנו בתים עם חצרות מרובות שמגבירות את הפרטיות. זרים היו מתקבלים בחצר החיצונית ביותר, והחצרות הפנימיות יותר היו שמורות לחברים קרובים ובני משפחה.


קובץ:GreatMosqueofKairouanTunisia.jpg|החצר הפתוחה גדולת הממדים במסגד עקבה בקירואן תוניסיה
קובץ:Spain Andalusia Granada BW 2015-10-25 17-22-07.jpg|החצר הפנימית "פאטיו דה לוס אראייאנס" במתחם אלהמברה באנדלוסיה
קובץ:Old Planetarium - courtyard.JPG|מבנה חצר פתוחה סיני מסורתי
קובץ:Residenz5, München.jpg|חצר ארמון מינכן
קובץ:Hotel de ville de Bruxelles - Cour.JPG|החצר הפתוחה בבית עיריית בריסל
קובץ:Mor chowk, City Palace, Udaipur.jpg|חצר פתוחה משותפת בהודו


## ראו גם
*קלויסטר
*פטיו
*ריאד מרוקאי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

פנימית
קטגוריה:בית מגורים
רוז (סרט)

**רוז** (באנגלית: **The Rose**, הוורד) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מרק ריידל, אודות זמרת רוק שמתמודדת עם קשיי קריירה, מנהלה האישי וחייה הפרטיים. בסרט משחקים בט מידלר, אלן בייטס, פרדריק פורסט, הארי דין סטנטון, ברי פרימוס ודייוויד קית'.

הסרט מבוסס בחלקית על סיפור חייה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. במקור הוא היה אמור להיקרא "Pearl" על שם אלבומה האחרון, אך משפחתה של ג'ופלין סירבה שהסרט ידבר עליה.

הסרט זכה לביקורות מהללות והוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.

## עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) המכונה "הוורד". רוז היא זמרת רוק מצליחה השקועה בסיבוב הופעות שיסתיים בביתה שבפילדלפיה. רוז סחוטה רגשית, הן בשל עבודה רבה והן בשל אורח חיים תוסס. לאחר הופעה מוצלחת היא מבקשת ממנהלה האישי ראדג' קאמפל (אלן בייטס) לצאת לשנה הפוגה בקריירה שלה, אך הוא מסרב לבקשתה.

לאחר הופעה אחת היא נפגשת עם ביילי ריי (הארי דין סטנטון), זמר שהיא מעריכה, והוא מבקש ממנה להפסיק לשיר את שיריו. רוז נעלבת מהאיש ובורחת ביחד עם יוסטון דייר (פרדריק פורסט) לבלות. בסוף הסרט, היא עולה על הבמה בפילדלפיה ומתמוטטת בפני הקהל.

## צוות שחקנים
* בט מידלר - מרי רוז פוסטר
* אלן בייטס - ראדג' קאמפל
* פרדריק פורסט - יוסטון דייר
* הארי דין סטנטון - ביילי ריי
* ברי פרימוס - דניס
* דייוויד קית' - מאל

## הפקה
מלכתחילה קן ראסל היה אמור להפיק את הסרט, אך הוא בחר לביים את הסרט "ולנטינו". מאוחר יותר, הודה ראסל שזה הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלו.

## פרסים ומועמדויות
### זכיות
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (בט מידלר)
* פרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר ("The Rose", אמנדה מק'ברום)
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט)

### מועמדויות
* פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט)
* פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (רוברט וולף, קרול טימות'י אומירה)
* פרס אוסקר לקול הטוב ביותר (תיאודור סודרברג, דאגלס ויליאמס, פול וולס וג'ים ווב)
* פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
* פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרדריק פורסט)
* פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (תיאדור סודברג, דאלאס וויליאמס, פול ווילס וג'ים וובס)
* פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר

## רימייק
ב-16 ביוני 2021 נמסר על פיתוח רימייק, שבו תגולם הדמות הראשית על ידי סינתיה אריבו, אשר גם תפיק ביחד עם סולום ויליאמס. הסרט החדש יהיה מחווה למקור, תוך הצגת מחירו הגבוה של הפרסום במבט עכשווי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1979
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סמים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
וינסנט רייגן

** וינסנט רייגן** (באנגלית: **Vincent Regan**; נולד ב-16 במאי 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ולשי. התפרסם בזכות תפקידיו בשוברי הקופות התקופתיים "300" ו"טרויה".

## ביוגרפיה
רייגן נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס לזוג מהגרים איריים, בילה את ילדותו באירלנד ולמד ב"מכללת סט.ג'וזף" שבאיפסוויץ'.
החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות כגון "Invasion: Earth" אותה כתב ג'ד מרקוריו ו"Eureka Street" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה באירלנד.
את הפריצה הקולנועית שלו עשה ריגן בשנת 2001 בקומדיה "האביר השחור" בכיכובו של מרטין לורנס, בה שיחק בתפקיד האביר הרשע פרסיבל.
רייגן הופיע לאחר מכן בשובר הקופות "טרויה" בתור הגנרל איודורוס מצבאו של אכילס (בראד פיט) ובסדרה התקופתית "אימפריה" בתפקיד המצביא הרומאי מרקוס אנטוניוס.

ב-2005 שיחק בהפקת הפעולה של ג'ט לי ולוק בסון "ללא מחסום" לצידו של בוב הוסקינס.
ב-2007 התפרסם רייגן בסרט הפעולה התקופתי המפורסם "300" בתפקיד קפטן ארטמיס, חברו הנאמן של המלך לאונידס (ג'רארד באטלר).
ב-2010 השתתף רייגן בפנטזיית הפעולה "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד קפאוס מלך ארגוס.
ב-2012 הופיע רייגן בפנטזיית הפעולה "שלגייה והצייד" בתור הדוכס האמונד, בסרט הפעולה "נעולים" בתפקיד אלכס מנהיג מרד האסירים, בסדרת הדרמה "לפגוע ולהחטיא" ובסרט גיבורי העל "גוסט ריידר: רוח הנקמה".

רייגן נשוי לשחקנית אמיליה קורטיס ואב לשני ילדים.

## פילמוגרפיה נבחרת
### קולנוע
* פושע הגון (2000)
* האביר השחור (2001)
* סוכנים על הכוונת (2001) 
* טרויה (2004)
* ללא מחסום (2005)
* 300 (2007)
* באת'ורי (2008)
* אווה (2010)
* כמה שאני גדול (2010)
* אחזקות (2010)
* התנגשות הטיטאנים (2010)
* גוסט ריידר: רוח הנקמה (2012)
* נעולים (2012)
* שלגייה והצייד (2012)
*עיר של אורות זעירים (2016)
*התמונה האחרונה (2017)
*נורמנדי בעירום (2018)
*טנגו אחד (2018)
*אקוומן 2: הממלכה האבודה (2022)
*לות'ר: תיק פתוח (2023)

### טלוויזיה
* אימפריה (2005)
* הרחוב (2007)
* האסיר
* סקוט וביילי (2011)
* לפגוע ולהחטיא (2012)
* אטלנטיס (2014–2015)
* רויאלס (2018-2015)
* נסיכה לבנה (2017)
* בשר ודם (2020)
* לפני שנמות (2021)
* וואן פיס (2023)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ולשים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1965
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט

**המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט** הוא מרכז המנוהל על ידי מנהל תרבות חברה ופנאי, אגף תרבות ואמנויות בעיריית ירושלים ונתמך על ידי הקרן לירושלים. במקום מתקיימת פעילות מוזיקלית עשירה ומגוונת, המקיפה את כל מגזרי האוכלוסייה בבירה - יהודים וערבים כאחד, ומהווה דוגמה לעשייה אמנותית באווירת הרמוניה ואחווה. המרכז נמצא בגיא בן הינום, למרגלות סינמטק ירושלים.

## תולדות המרכז
מבנה המרכז שימש כבית הכנסת של שכונת שמאעה בשנות ה-50 וה-60.

המרכז נוסד ב-1979 בתמיכת הקרן לירושלים והודות לתרומתם של המוזיקאי הרב אלפרט, אחיו דייב אלפרט ואחותם מימי פלדמן מארצות הברית. למרכז הם קראו על שם הוריהם - לואיס וטילי אלפרט. 

ייסודו הייתה התגשמות תוכניתו של ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, להקים מרכז מוזיקה שישרת במשותף את האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר. בהמשך השנים, הוקמה במרכז תזמורת הנוער העירונית לכלי הנשיפה, אליה מגיעים נגני כלי נשיפה והקשה מרחבי ירושלים.

תלמידי המרכז בני כל הגילאים, רוכשים לעצמם הרגלים מוזיקליים הן כמבצעים והן כמאזינים. רבים מבוגרי המרכז הפכו למוזיקאים מקצועיים.

במקביל לפעילות המוזיקלית הענפה, מתקיימת גם פעילות חברתית וחינוכית נרחבת. במהלך כל שנת הפעילות מתקיימות סדנאות, קונצרטים מוסברים לתלמידי בתי ספר וקונצרטים ברחבי הארץ והעולם.

## תחומי פעילות
* שעורים פרטיים בכלי נגינה מערביים ומזרחיים
* תזמורות ילדים ונוער לכלי נשיפה - "גור", "כפיר" ו"לביא"
* הרכב ה"ביג בנד"
* תזמורת "הראל" לבוגרי תזמורות הנוער ונוספים (18 ומעלה)
* נושפי הגיא - תזמורת כלי נשיפה למבוגרים חובבים
* הרכב יהודי-ערבי
* הרכב צועני
* הרכבים קאמריים
* מקהלת ילדים יהודית-ערבית
* הרכב קלרינטים
* הרכב מוזיקת עולם ומוזיקה חסידית
* הרכב מתופפים
* פרויקט לימודי מוזיקה לגיל השלישי
* שיעורי סולפג' למתחילים
* שיעורים פרטיים בפיתוח קול
* חדר מחשבים - לימוד תאוריה והלחנה בהדרכת מורה, תוך שימוש בתוכנות מוזיקה
* "הריטון" - אולפן הקלטות מקצועי ומאובזר
* קונצרטים בין כותלי המוסד ומחוצה לו
* כתות אומן
* ספריית תווים ע"ש סגן אריאל עובדיה
* במרכז קיימת ספריית פרטיטורות ממוחשבת, המספקת תווים למנצחים ולנגנים ניתן למצוא בה מבחר רחב של יצירות במגוון סגנונות שונים היצירות כולן מעובדות לתזמורות כלי נשיפה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים בירושלים
קטגוריה:ירושלים: מוזיקה
קטגוריה:גיא בן הינום
רוברט ארנשו

**רוברט ארנשו** (באנגלית: **Robert Earnshaw**; נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, ורשם קרוב לשישים הופעות במדי נבחרת ויילס.

## קריירה
ארנשו נולד במולופריה, זמביה ב-1981, בן לדייוויד, כורה פחם, וריטה. כשהיה בן חמש עברה המשפחה למלאווי, ועוד לפני שהיה בן 9, משפחתו היגרה לוויילס לאחר מות האב דייוויד. אמו ריטה, מתאגרפת זמבית, חשבה שהדרך הטובה ביותר לעזור לבנה להשתלב בסביבה החדשה הייתה דרך רישומו לקבוצות הראגבי והאתלטיקה של בית ספרו. כשהיה בן 12 הגיע המפנה, אז עזב את הראגבי לטובת הכדורגל.

בשנת 1997 גווין טייט שהיה אז מאמן קבוצת הנוער של קארדיף סיטי זימן את רוברט לאימון של הקבוצה שלאחריו חתם על חוזה נוער לעונה אחת. לאחר עונה מוצלחת בקבוצת הנוער זומן ארנשו לסגל הנבחרת הצעירה של ויילס. אחרי שעבר לשנה התחשלות בגרינוק מורטון הסקוטית הוא קיבל לבסוף את ההזדמנות בקבוצה הבוגרת של קארדיף. 4 עונות מוצלחות היו לרוברט בקארדיף שגם זכה במאי 2002 לזימון בכורה לנבחרת הבוגרת של ויילס. במשחקו הראשון בה, ואחרי שכבש רק שער אחד במדי נבחרת הנוער, הוא גם הצליח לנצח את נבחרת גרמניה באצטדיון המילניום כשהכניע את אוליבר קאן ונבחר למצטיין. באותה שנה נבחר ארנשו לשחקן הוולשי הצעיר המצטיין.

בשנת 2004 נרכש ארנשו על ידי וסט ברומיץ' אלביון בסכום המוערך ב-3 מיליון ליש"ט. ארנשו לא מצא את מקומו בקבוצה ורק במחזור השביעי הבקיע את שערו הראשון. למרות שמאמן הקבוצה דאז בריאן רובסון ראה בארנשו כשחקן ספסל ארשנואו סיים כמלך השערים של הקבוצה עם 14 כיבושים. לאחר שנתיים במועדון עבר ארנשו לדרבי קאונטי, ומשם לנוריץ' סיטי. בשנת 2008 עבר לנוטינגהאם פורסט, ובמדיה שיחק שלוש שנים וכבש 35 שערים.

בשנת 2011 חזר ארנשו לקבוצת נעוריו, קארדיף סיטי, ובספטמבר 2012 הגיע לישראל והושאל למכבי תל אביב לעונה אחת, אך כבר בתחילת ינואר חזר לקארדיף. כעבור חודש חתם בקבוצת טורונטו הקנדית, המשחקת ב-MLS. ב-21 במרץ 2014 חתם ארנשו בבלקפול מליגת המשנה באנגליה על חוזה קצר טווח עד סיום עונת . ארנשו ערך הופעה אחת בלבד בקבוצה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.

ב-15 באוגוסט 2014 חתם ארנשו בשיקגו פייר מליגת ה-MLS, ובמדיה שיחק שלושה חודשים וכבש שלושה שערים בחמישה משחקים. במרץ 2015 חתם בקבוצת ונקובר וייטקאפס. ב-28 בינואר 2016 הודיע ארנשו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 34.

ארנשו הוא השחקן היחיד שהבקיע שלושער בארבע הליגות העליונות באנגליה, בגביע ה-FA ובגביע הליגה האנגלי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני קארדיף סיטי
קטגוריה:כדורגלני וסט ברומיץ' אלביון
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני דרבי קאונטי
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני טורונטו
קטגוריה:כדורגלני בלקפול
קטגוריה:כדורגלני שיקגו פייר
קטגוריה:כדורגלני ונקובר וייטקאפס
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בארצות הברית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1981
דודה פרידה: המוזיאון

שמאל|ממוזער|180px|פרידה אורנדר, וינה, 1925
שמאל|ממוזער|180px|"רליק" ממוזיאון דודה פרידה
שמאל|ממוזער|180px|"על ריקוד וזיכרון"- בביצוע גליה יואלי, ננה אריאל, הדס קלדרון
[שמאל|ממוזער|180px|[הדס קלדרון, מתוך "העלמה אלזה" לשניצלר]]
**דודה פרידה: המוזיאון** היא יצירה בימתית שמעמידה במרכזה את ההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, קרובת משפחה רחוקה של נעמי יואלי.

## אודות ההצגה
פרידה אורנדר בן-לוי היגרה מווינה לפלשתינה בשנות העשרים של המאה העשרים וביטאה את הציונות שלה דרך הבאת אופנת וינה לפלסתינה, בזמן שהסוציאליזם היה במרכז תפיסת ההגשמה הציונית בארץ. מצד אחד זוהי היסטוריה פרטית של אישה בלתי חשובה בעליל ומצד שני מאוד נועזת בהגשמת הציונות דרך ההוט קוטור, כשהקימה סלון תפירה עילית בירושלים בסוף שנות העשרים.

היצירה הבימתית מתנהלת כאירוע פתיחה של מוזיאון. שלוש דיילות ומארחת מזמינות את הקהל לנוע בין חללי המוזיאון תוך הצגת פרטי לבוש ואפנה, "רליקים", תצלומים וסיפורים מההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, כשכל אלה משולבים בקונטקסט התרבותי בו נטוע מוזיאון הזיכרון של דודה פרידה. הפרפורמריות מגישות עוגות לינצר טורטה, מזמינות את המבקרים לואלס ומסיימות בתצוגת אפנה של ניירות גזרה מרשרשים ושרידי שמלות מסלון התפירה.

בנימוקי השופטים למתן פרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו נאמר:

## יוצרים
ההצגה היא יצירה משותפת בראשות יואלי ושיחקו בה נעמי יואלי, גליה יואלי, הדס קלדרון וננה אריאל. מעצב החלל: הדס עפרת, המוזיקאי: יוסי מר-חיים, מעצב התאורה: אורי רובינשטיין, מעצב התלבושות: עמית אפשטיין, מעצבת האביזרים : תמר לקס, יוצרת הווידאו – שירי גופר, מעצב הסאונד דודו שביט, מנהל האירוע: אורי יואלי.

## הופעות ופרסים
ההצגה עלתה לראשונה בפסטיבל עכו 2006 וזכתה בו בפרס ההצגה הטובה. והציגה בתיאטרון תמונע בין אוקטובר 2006 למרץ 2009. ב-2007 זכתה בפרס קיפוד הזהב - על שפת במה.
היא הופיעה באקדמיה לאומנויות, ברלין (2008) ובפסטיבל דורדרכט, הולנד (2010).

## קישורים חיצוניים
* סרטון וידאו מתוך המופע, בערוץ תיאטרון הקרון ביו טיוב
* דודה פרידה, באתר תיאטרון תמונע
* מהיסטוריה פרטית לאירוע תיאטרוני
* דודה פרידה, באתר הבמה
* 
* 
* 
* 
* מיכל בעדני, חגיגות השנה לדודה פרידה, באתר הבמה, 8 באוקטובר 2007
* "דודה פרידה" היא ההצגה הטובה ביותר לשנת 2006 בפסטיבל עכו, באתר נענע10, 12 באוקטובר 2006
* צבי גורן מפסטיבל עכו – חלק ג', באתר הבמה, 12 באוקטובר 2006

קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:מחזות נעמי יואלי
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות בעברית
קטגוריה:מחזות משנות ה-2000
קטגוריה:יצירות משנת 2007
שביל החירות

250px|ממוזער|שביל החירות בבוסטון המסומן בלבנים אדומות
**שביל החירות** (באנגלית: **Freedom Trail**) הוא מסלול סיור בן ארבעה קילומטרים בעיר בוסטון שבארצות הברית, המוביל בין 16 אתרים היסטוריים חשובים השוכנים בה. השביל מסומן באופן בולט על פני הקרקע בנתיב של לבנים אדומות.

## הקמת שביל החירות
רעיון השביל נהגה בשנת 1951 בבוסטון על ידי העיתונאי המקומי ביל סקופילד (Bill Schofield), אשר פרסם את הרעיון בעיתונו. הרעיון אומץ על ידי עיריית בוסטון והוצא לפועל בהמשך אותה שנה. ב-1958 סומן נתיב השביל בלבנים אדומות ביזמת איש העסקים דיק ברנסון (Dick Berenson). לאורך השביל הוקמו שלטים מציגים את תולדות האתרים שביניהם הוא חולף.

בשנה הראשונה לקיומו של השביל הלכו לאורכו 40 אלף איש. כיום מבקרים בשביל 3.2 מיליון איש מדי שנה.

השביל מנוהל על ידי הפארק הלאומי ההיסטורי של בוסטון (Boston National Historical Park), קרן שביל החירות (Freedom Trail Foundation) ועיריית בוסטון.

## האתרים לאורך שביל החירות
#**[[בוסטון קומון]]**
#**בית מדינת מסצ'וסטס** - משכן מושל המדינה ובית הנבחרים שלה
#**כנסיית רחוב פארק**
#**בית הקברות גראנרי** (Granary Burial Ground) - מקום קבורת רבים מחלוצי מלחמת העצמאות של ארצות הברית
#**בית התפילה של המלך** (King's Chapel) ובית הקברות שלידו (הראשון בבוסטון)
#**פסל [[בנג'מין פרנקלין]]** ו**אתר בית הספר הלטיני של בוסטון** - בית הספר הציבורי הראשון בעיר
#**חנות הספרים אולד קורנר** (Old Corner Bookstore)
#**בית הישיבות אולד סאות**' (Old South Meeting House)
#**בית המדינה הישן** (Old State House) - מקום המושב הראשון של הממשל הקולוניאלי במסצ'וסטס
#**אתר [[טבח בוסטון]]**
#**בניין פאניי** (Faneuil Hall)
#**בית [[פול רוויר]]**
#**כנסיית אולד נורת**' (Old North Church) - הכנסייה העתיקה בבוסטון שעדיין פועלת
#**בית הקברות גבעת קופ** (Copp's Hill Burying Ground)
#**[[אנדרטת גבעת בנקר]]**
#**[[קונסטיטושן|הספינה קונסטיטושן]]**

## קישורים חיצוניים

* 
* מפת שביל החירות באתר השביל
* שביל החירות באתר עיריית בוסטון
* שביל החירות באתר צופי אמריקה בבוסטון

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
חירות
קטגוריה:בוסטון
שומרי היקום

**שומרי היקום** (באנגלית: **Guardians of the Universe**) הם גזע חייזרי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת *Green Lantern Vol.2 #1* מיולי 1960, ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין.

מקורם של שומרי היקום הוא בכוכב הלכת מאלטוס, והם נחשבים לראשוני החיים התבונתיים ביקום DC. בהיותם מדענים והוגי דעות, תושבי מאלטוס החלו לערוך ניסויים בעולמות שמסביבם. ברגע מכונן אחד מלפני מיליארדי שנים, מאלטוסי בשם קרונה השתמש בטכנולוגיה מכופפת זמן כדי להתבונן בתחילתו של היקום. אולם, ניסוי זה וניסיונות לעצור אותו הביאו לאסון על הקיום. במקור, הניסוי גרם להתפצלותו של היקום למולטי-יקומים וליצירתו של יקום האנטי חומר המרושע קווארד, מקום מוצאם של סינסטרו וחיל הפקחים הצהובים. תושבי מאלטוס ששרדו החליטו להתמקם בכוכב הלכת אואה במרכזו של היקום ולהפוך לשומרי היקום. מטרתם פשוטה - להילחם בכוחות הרוע ולשמור על סדר ביקום.

בתחילה, שומרי היקום יצרו את ציידי האדם כדי שיתפקדו ככוח משטרתי הפועל בשמם. אולם, לאחר שציידי האדם הרובוטים מרדו באדוניהם והובילו לטבח סקטור 666, שומרי היקום יצרו את חיל הפקחים הירוקים, כוח שיטור בין-גלקטי שחבריו מסקטור הארץ כוללים את האל ג'ורדן, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקייל ריינר. שומרי היקום נכחדו כמעט לגמרי כתוצאה מאירועי גרין לנטרן: דמדומי הברקת, שבהם דעתו של האל ג'ורדן נטרפה עליו בעקבות השמדת עיר הולדתו והוא גרם להשמדה שיטתית של חיל הפקחים הירוקים ושל שומרי היקום. שומרי היקום ריכזו את שארית כוחותיהם כדי ליצור טבעת כוח אחרונה אותה הפקידו בידיו של גאנטת, שגייס לחיל את קייל ריינר. 

חזותם החיצונית של שומרי היקום הזכרים ממודלת לפי דמותו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל לשעבר.
 
## ראו גם
* שומרי הגלקסיה - קבוצה בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה

## קישורים חיצוניים
* דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:גרין לנטרן
קטגוריה:חוצנים בקומיקס
המועצה הבין-לאומית לארכיונאות

**המועצה הבין-לאומית לארכיונאות** (בצרפתית: ICA - Conseil international des archives) היא ארגון בינלאומי לא ממשלתי, שמטרתו קידום שיתוף פעולה בינלאומי בשימוש, פיתוח ושימור בארכיונים ברחבי העולם. 

הארגון הוקם בשנת 1948 בעזרתו של שרל סאמאראן שהיה מנהל בארכיון הלאומי של צרפת. בשנת 2009 היו חברים בו למעלה מ-1,400 חברים מוסדיים מ-190 מדינות. המועצה מאגדת תחתיה ארגונים בינלאומיים שונים לשימור ותיעוד היסטורי. 

האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע הוא חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים
התרבות החריפאית

**התרבות החריפאית** היא תרבות ארכאולוגית פרהיסטורית של ציידים-לקטים נוודים, שהתקיימה באזור הר הנגב, הנגב המערבי וצפון סיני בסוף התקופה האפיפלאוליתית, בערך בשנים 12,800 - 11,700 לפני זמננו, לפי גילי פחמן-14 מכוילים. התרבות הוגדרה לראשונה באתר הארכאולוגי אבו סאלם שבהר חריף, ומכאן שמה. התרבות החריפאית מקבילה מבחינת זמנה ומאפייניה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית. היא נחשבת כהתאמה של ציידים-לקטים לתנאי המדבר של השלב המאוחר ביותר בתור הפליסטוקן.

התרבות החריפאית התגלתה והוגדרה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסקר ארכאולוגי שערך הארכאולוג אנטוני מרקס בהר הנגב. כתרבויות פרהיסטוריות אחרות, היא מוגדרת לפי סוגי כלי אבן מסותתים הייחודיים לה. המאפיין הבולט של תרבות זאת הוא ראש חץ בצורת מעוין הנקרא "חוד חריף", המהווה שיכלול בעיצוב ראש החץ, יחסית למיקרוליתים הנאטופיים. האחרונים עדיין נפוצים מאוד באתרים החריפאיים.

אתרי התרבות החריפאית, כעשרים במספר, ממוקמים בהר חריף ובסביבתו, וגם באזור חולות שונרא בנגב המערבי, באזור מכתש רמון ובג'בל מע'רה בצפון סיני. האתרים הגדולים ביותר נמצאים בהר חריף: אבו סאלם ורמת חריף. באתרים אלה השתמרו שרידי מבנים חפורים-למחצה באדמה במתאר מעוגל או סגלגל, מכתשים, שרידי מדורות, כלים מאבן ועצם, וכן קונכיות ימיות שיובאו מים סוף ומהים התיכון. נמצאו עדויות רבות לציד, לפי עצמות בעלי חיים, בעיקר צבאים ויעלים. באזורים אחרים בדרך כלל אין מבנים ושרידי התרבות החומרית דלים בהרבה. בשל כך הוצע כי המחנות הגדולים באזור הגבוה (כאתרי הר חריף) מייצגים התכנסות של קבוצה גדולה יותר במהלך חודשי הקיץ, והמחנות הקטנים והארעיים יותר באזורים הנמוכים מייצגים התפזרות של קבוצות קטנות בעונת החורף.

## לקריאה נוספת
* עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, **הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב**, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 124

## קישורים חיצוניים
* תמונות מהאתרים אבו סאלם ורמת חריף, באתר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית
* ממצאי כלים האופייניים לתרבות החריפאית, באתר רשות העתיקות

## הערות שוליים

חריפאית
קטגוריה:התקופה האפיפלאוליתית
חריפאית
חריפאית
בנו של האחר

**בנו של האחר** (צרפתית: **Le Fils de l'autre**) הוא סרט צרפתי משנת 2012, אשר בוים על ידי לוריין לוי.

## אודות
הסיפור עוסק בשתי משפחות, אחת פלסטינית והשנייה ישראלית ממוצא צרפתי. האחת מתגוררת בכפר בגדה המערבית והשנייה בתל אביב. עקב טעות מתחלפים התינוקות של שתי המשפחות בבית היולדות, כאשר הילד הפלסטיני גדל כז'וזף והישראלי כיאסין. ז'וזף, בן ה-18, הוא מועמד להתגייס לצה"ל. כאשר נערכת לו בדיקת דם לקראת הגיוס מתגלה שהוא אינו בנם הביולוגי של הוריו.

את התסריט כתבה לוי יחד עם נטלי סוגון (Nathalie Saugeon) על בסיס ספרו של נועם פיטוסי. אורכו כ-110 דקות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטי 2012
הקונגרס הבין-לאומי של הברברים

**הקונגרס הבין-לאומי של הברברים** הוא ארגון בין-לאומי לא ממשלתי העוסק בהגנה ובקידום של הברברים בצפון אפריקה ובפזורתם ברחבי העולם. הארגון עוסק בהגנה ובקידום האינטרסים הכלכליים, התרבותיים והלשוניים של הברברים.

הארגון הוקם בספטמבר 1995 בצרפת. במהלך הקונגרס נפגשו נציגים ברברים מאירופה ובמיוחד צרפת, מצפון אפריקה ומאמריקה. קונגרסים נוספים התקיימו ב-1999 בליון, ב-2002 ברוביאה, ובשנת 2005 בנאדור שבמרוקו. בדצמבר 2011 התקיים הקונגרס השישי בבריסל שבבלגיה.

בשנת 2009 הגיש הקונגרס מחאה כנגד "מדיניות האפרטהייד" שממנה סובלים הברברים במרוקו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קרסטן הלר

**קרסטן הלר** (גרמנית: **Carsten Höller**; נולד בדצמבר 1961) הוא אמן גרמני. נודע ביצירותיו ההיפר-ריאליסטיות.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בבריסל, שם עבדו הוריו במשרדי הקהילה הכלכלית האירופאית. הוא למד חקלאות וקיבל דוקטורט בנושא חרקים מאוניברסיטת קיל. הוא החל להתעניין באמנות בסוף שנות השמונים.

בשנת 1993 הציג בביאנלה של ונציה. בשנת 2006 הציג במוזיאון טייט מודרן בלונדון את המיצג "Test Site". בשנים 2011–2012 הציג תערוכה במוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסלים גרמנים
קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1961
מרים בת-יוסף

**מרים בת-יוסף** (31 בינואר 1931 - 8 באוקטובר 2023) הייתה ציירת ופסלת יהודיה אשר התגוררה בישראל, בצרפת ובאיסלנד.

## אודות
נולדה בברלין בשם מאריון הלרמן למשפחה יהודית ממוצא ליטאי. בשנת 1933 ברחה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה ביפו. בשנת 1936 השתתף אביה בהגנה בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, נפצע וכעבור 9 חודשים נפטר בבית חולים. בשנת 1936 עברה עם אמה להתגורר בפריז. בשנת 1939, עם עליית הנאצים, המשפחה חזרה לישראל והתגוררה בתל אביב. היא החלה ללמוד אמנות בגיל צעיר ואימצה את השם מרים בת-יוסף כמחווה לאביה יוסף.

בשנת 1952 החלה ללמוד אמנות בפריז ובשנת 1956 החלה ללמוד אמנות בפירנצה. הציגה במוזיאונים ברחבי העולם, ובישראל הציגה במוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ובמוזיאון רמת גן.

בת-יוסף נפטרה ב-8 באוקטובר 2023. הותירה אחריה בעל, ארו, מבכירי האמנים באיסלנד, ובן. התגוררה בפריז.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:פסלות יהודיות
קטגוריה:פסלים יהודים צרפתים
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:פסלים איסלנדים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
ניטה ריה

**ניטה ריה** (בצרפתית: **Nita Raya**;  15 באוקטובר 1915, קישינב, מולדובה – 25 במרץ 2015, צרפת) הייתה רקדנית, זמרת ושחקנית צרפתית ממוצא יהודי.

שמה האמיתי היה ראיסה בלוף-ירקוביץ (Raisa Beloff-Jerkovitch). בין השנים 1937 ל-1946 הייתה נשואה לשחקן המפורסם מוריס שבלייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא ומשפחתה מצאו מסתור אצלו. שיחקה במספר סרטים, בהם של הבמאי המפורסם אבל גאנס.

## קישורים חיצוניים

* תמונה של ניטה
* הספד בעיתון מקומי
* בלוג המוקדש לניטה ריה

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות צרפתיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:זמרות צרפתיות
קטגוריה:רקדניות צרפתיות
קטגוריה:יהודיות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1915
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2015