גסטון הרביעי מביארן

[ממוזער|פסל האביר הלוחם הרומס את אויבו; שער [קתדרלת סנט מארי באולורון|הקתדרלה של אולורון, ביארן, שנבנתה בחסותו של גסטון הרביעי בשובו ממסע הצלב הראשון]]
[ממוזער|צופר הקרב  של גסטון הרביעי מביארן; [שנהב, המאה ה-11]]
 [ממוזער|140px|ה[שלט הרלדי|שלט של שליטי ביארן]]
**גסטון הרביעי מביארן** (בצרפתית: Gaston IV de Béarn; נהרג ב-), "הצלבן" (le Croisé), היה הוויקונט של ביארן  בשנים 1090–. במסע הצלב הראשון היה בין כובשי ירושלים ורוב חייו השתתף במערכות הרקונקיסטה בספרד שבמהלכן נפל בקרב.

## קורות חייו ופועלו
גסטון הרביעי היה בנו של קנטול החמישי, ויקונט ביארן , ובמות אביו ב-1090 ירש את תוארו ואת נחלותיו. בתקופת שלטונו הרחיב וייצב את גבולותיו, ולמרות מעמדו כווסאל של דוכסות אקוויטניה, הפך את ביארן לטריטוריה אוטונומית ונעשה בעל בריתה של ממלכת אראגון שמדרום לפירנאים.

ב-1096 יצא למסע הצלב הראשון, שבו פיקד על כוח מקרב אנשי ביארן במחנהו של רמון הרביעי, רוזן טולוז (המוּכּר גם כריימונד מסן ז'יל). גסטון הרביעי מביארן היה מהמנהיגים בדרג המשני שהורשו להניף את דגליהם שלהם, בדומה לטנקרד ולבלדווין השני, רוזן אנו. גסטון לקח חלק במצור על ניקאה ב-1097 ובקרב דוריליאום אחריו. במערכת המצור על אנטיוכיה ב-1097–1098 פיקד על אחד הכוחות בקרב המכריע נגד כרבוגא, האטאבג  של מוסול. בנסיבות הסכסוכים בין מנהיגי מסע הצלב בעקבות תפיסת אנטיוכיה, עזב את רוזן טולוז והצטרף עם אנשיו לגוטפריד מבויון במסע לירושלים. יחד עם טנקרד נשלח כחלוץ לפני המחנה לרמלה ולבית לחם. במערכת המצור על ירושלים ב-1099 הופקד גסטון על בניית מכונות המצור. ב-15 ביולי 1099 היה בין ראשוני הנכנסים לעיר וסייע לטנקרד בכיבוש אזור הר הבית. טנקרד וגסטון ניסו להגן על המוסלמים שמצאו שם מפלט, אך אלה נרצחו בכל זאת בידי צלבנים אחרים. באוגוסט 1099 נלחם בקרב אשקלון, וב-1102 כבר נמצא במכורתו. אין ראיה לכך שנלווה לרוזן טולוז במסע הצלב של 1101 נגד סולטנות רום.

אחרי שובו לביארן חיזק גסטון את קשריו עם ממלכת אראגון. הוא נענה לקריאתו של אלפונסו הראשון, "הלוחם", והצטרף למערכות הרקונקיסטה נגד המוסלמים בספרד. אראגון נקראה ממלכה, אבל בתקופה זו לא עלתה על ביארן בשטחה ובכוחה, והטאיפה של סרקוסטה (סרגוסה)  האפילה עליה.
ב-1118 מילא גסטון מביארן תפקיד מכריע בכיבוש העיר סרגוסה מידי המוסלמים, לצד אחיו למחצה קנטול השני מביגור . הישגיו זיכו אותו בתפקיד מושל העיר ובנכסים נוספים, וכ"סניור של סרגוסה ואונקסטיו" (Uncastillo) היה מעמדו שווה ערך לזה של משפחות האצולה האראגונזיות הראשונות במעלה.

גסטון הרביעי מביארן נהרג ב- בקרבת ולנסיה במארב של לוחמי המוראביטון. ראשו נכרת ונישא לראווה ברחובות גרנדה, ואחרי כן נשלח למראכּש בירת המוראביטון. גופתו הערופה נפדתה בממון רב ונקברה בבזיליקת גבירתנו של העמוד  שבסרגוסה.

גסטון נודע באדיקותו הדתית. בשובו ממסע הצלב במזרח טרח על בניית כנסיות בנחלותיו, בהן הקתדרלות של לסקאר  ושל אולורון. הוא הקים תחנות מחסה לעולי הרגל בדרך סנטיאגו שעברו בנחלותיו. מיוחסת לו בניית בית החולים סנטה כריסטינה במעבר סומפורט , שנחשב לאחד משלושת בתי המחסה הגדולים של העולם הנוצרי, יחד עם אלה של ההוספיטלרים בירושלים ושל מעבר סן ברנאר הגדול בהרי האלפים. בהתאם לערכיו הדתיים והאביריים הוריש בצוואתו את נחלותיו באראגון, "שנרכשו בשפיכות דמים ובתהילת ניצחון", כדברי אשתו טאלסה , למסדר אבירי היכל שלמה.

## משפחתו
טאלסה מאראגון, אשתו של גסטון הרביעי מביארן, הייתה נכדתו של רמירו הראשון, מלך אראגון, ודודניתו של המלך אלפונסו הראשון. במותו של גסטון ב- נחשב עדיין בכורו ויורשו קנטול השישי  לקטין, ואימו כיהנה כעוצרת. בהתאם למסורת המשפחתית של לחימה במוסלמים לצד שליטי אראגון, יצא ב-1134 למסע מלחמה בספרד ונפל בקרב פֿראגה .
אחותו גיסקרדה  קיבלה את תאריו ונחלותיו בשם בנה פדרו . סבתו טאלסה משלה כעוצרת עד מותה ב-1136, ואימו גיסקרדה מילאה את מקומה כעוצרת עד 1147. ב-1148 יצא אף הוא למלחמה במוסלמים בהנהגת רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה. במערכה זו נכבשו טורטוסה, ליידה וכן פֿראגה , שבשעריה נהרג דודו, והוא ביקש לשנות את תוארו מ"אדון וסקה" ל"אדון פראגה". כסבו וכאבי-סבו דאג להקמת תחנות מחסה לעולי הרגל בדרך סנטיאגו שבתחומי ביארן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:רקונקיסטה: אישים
קטגוריה:ילידי המאה ה-11
קטגוריה:נפטרים ב-1131