open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גרף מושלם

בתורת הגרפים, **גרף מושלם** הוא גרף שבו בכל תת גרף מושרה, גודל הקליקה המקסימלית שווה למספר הצביעה של תת-הגרף.

צביעה חוקית של גרף G היא בפרט גם צביעה חוקית של כל תת-גרף שלו, לכן אם קיימת ב -G קליקה בגודל k אז כל צביעה חייבת להשתמש בלפחות k צבעים. מכאן שגודל הקליקה המקסימלית מהווה חסם תחתון על מספר הצביעה של הגרף. אם חסם זה הוא הדוק לכל תת-גרף מושרה של G, אז G נחשב מושלם.

## משפחות של גרפים מושלמים
# גרפים מלאים - כל תת-גרף מושרה של גרף מלא הוא בעצמו גרף מלא ולכן הן מספר הצביעה שלו והן גודל הקליקה המקסימלית המוכלת בו הם כמספר הצמתים בו.
#גרפים דו צדדיים – גרפים בעלי מספר צביעה 2. כל תת-גרף מושרה של גרף דו צדדי או שאינו מכיל אף צלע (ואז כל קליקה מכילה צומת יחיד וכן ניתן לצבוע את כל הצמתים באותו צבע, כלומר מספר הצביעה של תת-הגרף הוא 1) או שהוא מכיל צלעות, אבל אינו מכיל אף קליקה עם יותר משני צמתים (ואז מספר הצביעה הוא 2, כגודל הקליקה המקסימלית).
# גרפים מיתריים – גרפים בהם לכל מעגל באורך 4 לפחות קיים מיתר, או לחלופין לא קיים בהם תת-גרף מושרה שהוא מעגל מאורך 4 לפחות.
# גרפי השוואה של סדר חלקי – אלו גרפים אשר ניתן לכוון את הקשתות שלהם כך שהיחס שהן יוצרות יהיה יחס סדר חלקי.
# גרפי קטעים – גרפים אשר ניתן להתאים בין הצמתים שלהם לבין קטעים על הישר באופן כזה ששני צמתים מחוברים בקשת אם ורק אם הקטעים המתאימים להם נחתכים.

## מאפיינים של גרפים מושלמים
**המשפט החלש של הגרף המושלם: ** (לובאס): G הוא גרף מושלם אם ורק אם המשלים של G הוא מושלם.

**המשפט החזק של הגרף המושלם:** G הוא גרף מושלם אם ורק אם G והמשלים של G לא מכילים תת-גרף מושרה שהוא מעגל באורך אי זוגי מגודל 5 לפחות. השערה זו הייתה פתוחה במשך שנים רבות עד שהוכחה על ידי צ'ודנובסקי, רוברטסון, סימור ותומאס ב-2006.

## אלגוריתמים בגרפים מושלמים

בעיות הצביעה במספר הצבעים הקטן ביותר, מציאת הקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר, מציאת הקליקה הגדולה ביותר ומציאת כיסוי מינימלי באמצעות קליקות כולן ניתנות לחישוב בזמן פולינומי בגרפים מושלמים, אם כי האלגוריתם הכללי איננו יעיל במיוחד, והוא אינו קומבינטורי באופיו, אלא מבוסס על תכנון ליניארי ואלגוריתם האליפסואידים. במשפחות מסוימות של גרפים מושלמים, כדוגמת הגרפים המיתריים, ידועים אלגוריתמים קומבינטוריים יעילים מאוד.

גם בעיית הזיהוי של גרפים מושלמים הייתה פתוחה שנים רבות, אולם לאחר הוכחת המשפט החזק של הגרף המושלם נמצא לה אלגוריתם פולינומי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת הגרפים
חדית'ה

**חדית'ה** (בערבית: **الحديثة**) היה כפר ערבי בגבול שפלת יהודה ומישור חוף יהודה. הכפר היה בנוי על תל חדיד, צפונית ליער בן שמן ולכביש 443 ועל הגדה המערבית של נחל נטוף. הכפר שכן בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו הייתה תצפית על כל גוש דן. מבחינה מנהלית היה שייך הכפר לנפת רמלה.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|הפסיפס שנמצא בתל חדיד, עם נוף של נהר הנילוס
השרידים העתיקים ביותר שנתגלו במקום הם מראשית תקופת הברזל. חרסים שנמצאו במקום מצביעים על כך שבמקום הייתה עיר מוקפת חומה כבר בתקופת יהושע בן נון. אולם היא ככל הנראה הגיעה לשיאה בזמן ממלכת יהודה במאות ה-7 וה-8 לפני הספירה. בשנת 1955 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ונמצאה רצפת פסיפס, כנראה מהמאה השישית לספירה, שבה מצוירים ספינה שטה על הנילוס, החי והצומח על גדות הנהר, עיר מבוצרת, והכיתוב "איגיפטוס" (מצרים). רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת במוזיאון הימי הלאומי בחיפה.

בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות בהם התיישבו שבי ציון: "בְּנֵי-לֹד חָדִיד וְאוֹנוֹ, שְׁבַע מֵאוֹת עֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה" ( וב, עם שינויים קלים). מאוחר יותר נזכר המקום כעיר שבוצרה על ידי שמעון התרסי מבית החשמונאים בשנת 143 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו כתב שאספסיאנוס לכד את חדיד במרד הגדול. בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים ובהם התנא רבי יקים איש חדיד (). חדיד נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ומופיעה במפת מידבא. רבי אשתורי הפרחי כתב בשנת 1322 שחדיד נמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, והערבים קוראים למקום חדיתא.

במחצית השנייה של המאה ה-19 ביקר ויקטור גרן בכפר חדית'ה וזיהה את המקום עם Adhtha של אוסביוס, עם Aditha של היירונימוס הקדוש מזרחית לעיר לוד, ועם חדיד המוזכרת בספר עזרא ובספר נחמיה. חדית'ה, לפי ויקטור גרן, הייתה כפר קטן על גבעה גבוהה שמדרונותיה תלולים יחסית, הבתים היו בנויים בנייה אותה תיאר כגסה וחלקם היו הרוסים. במקום נספרו 15 בורות מים, בריכה מלבנית קטנה וקברים חצובים בסלע. אבנים גדולות עתיקות נראו מפוזרות במקום.

בתחילת המאה ה-20 רכשו חובבי ציון מצאריצין 100 דונם מאדמות כפר חדית'ה, עליהן הוקם בית החרושת חדיד.
על פי סקר הכפרים 1945 נאמדה האוכלוסייה בכפר ב-760 תושבים ושטחו עמד על 7,110 דונמים (שטח זה כלל 157 דונמים בבעלות יהודית ו-409 דונמים שטחים ציבוריים).
בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, הכפר נכבש ונהרס.

קיבוץ בשם "תחייה" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד הנמצא סמוך לתל, על האדמות החקלאיות של הכפר הוקם בנובמבר 1950 בידי עולים מתימן וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה.
ממוזער|בית השייח' בכפר 1931

## קישורים חיצוניים

* מיכאל יעקובסון: סקירת האתר עם תמונות עדכניות, באתר 'חלון אחורי', 28.4.13
*  
*  
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
כנס יפו

**כנס יפו** היה כנס ישראלי שעסק ביחסי יהודים ערבים בישראל ובקידום השוויון. הכנס הראשון נערך בשנת 2005 על ידי הפורום להסכמה אזרחית ומאז מתכנס מדי שנה. הכנס האחרון התקיים בשנת 2014.

## אודות הכנס
הכנס נערך מדי שנה מאז שנת 2005. בכנס נפגשים אישים מארגונים שונים מתחומי הפוליטיקה, כלכלה, אקדמיה וחינוך ודנים בנושאים הקשורים ליחסי יהודים-ערבים במדינת ישראל על היבטיהם השונים.

### הכנס הראשון
הכנס הראשון התקיים בחודש יוני 2005. הוא נפתח בישיבה מיוחדת של ועדת חוקה חוק ומשפט בכנסת ואירוע מיוחד לחשיפת המדד ליחסי יהודים ערבים באוניברסיטת חיפה, ולמחרת נערכו הדיונים ביפו. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, עיסאם מח'ול, מיכאל איתן, שרת המשפטים ציפי לבני, פרופסור רות גביזון, אריק כרמון, מוחמד ברכה ומרדכי שקלאר.

### הכנס השלישי
הכנס השלישי התקיים בחודש דצמבר 2007. בין הנושאים שדנו בו היו שירותי הרווחה במגזר הערבי, שיפור התהליכים לאוכלוסייה הערבית במעברי הגבול ובשדות התעופה, ערים מעורבות, מקומות נטושים קדושים למוסלמים. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, קולט אביטל, ראובן ריבלין, דליה רבין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, אורי אריאל ועמי אילון.

### הכנס הרביעי
הכנס הרביעי התקיים בחודש דצמבר 2008 במרכז הערבי-יהודי ביפו. בין הנושאים שעסקו בו היו מעמדה של התרבות הערבית בישראל, האקדמיה ללשון ערבית, חינוך לחיים משותפים, החוקה והערבים בישראל, מוכנות היישובים הערבים בעורף למקרי חירום ועוד.

בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, ראובן ריבלין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, עמי אילון, פרופ` גבריאל סלומון, האלה אספניולי, בנימין בן-אליעזר, שר התשתיות, מנחם בן-ששון, פרופ` מחמוד גנאים, יו"ר האקדמיה ללשון הערבית, חיים יבין, יצחק הרצוג, שר הרווחה, עמירה דותן, זהבה גלאון, ג'יימס ב. קנינגהם, שגריר ארצות הברית בישראל, אסתרינה טרטמן, שלי יחימוביץ', דב חנין, חיים אורון, יואל חסון, עיסאם מח'ול, פרופ` חיים מאור ונעים עריידי.

### הכנס החמישי
נערך ב-21 בינואר 2010 במרכז הערבי-יהודי ביפו.

בין המשתתפים בו היו השר בני בגין, זאב אלקין, פרופ יוסי יונה, יוסי שריד, רון פונדק, השר לענייני מיעוטים אבישי ברוורמן, השגריר ג'יימס ב. קנינגהם, סילבן שלום, השר פואד בן אליעזר, השר יוסי פלד, מיכאל איתן, שרה אוסצקי לזר, מאיר שטרית, מירי רגב, דב חנין, אילן גילאון, ראש עריית תל אביב רון חולדאי, עפו אגבאריה, פרופ יצחק רייטר, אבראהים צרצור, פרופ ראסם חמייסי, אורית זוארץ, ראש עריית נצרת, ראמז ג'ראייסי ושר החינוך גדעון סער.

### הכנס השישי
נערך ב-27 בינואר 2011 במרכז היהודי ערבי ביפו.

יפו
קטגוריה:ישראל: קבוצות אתניות
קטגוריה:ערביי ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: אירועים
## הערות שוליים
פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה

**פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה השני** (בצרפתית: **François de Neufville, 2ème duc de Villeroy**; 7 באפריל 1644, ליון - 18 ביולי 1730, פריז) היה אציל ואיש צבא צרפתי.

## ביוגרפיה
אביו של פרנסואה היה ניקולא דה נוויל, מרקיז וילרואה, שהיה מרשל של צרפת והאפוטרופוס של המלך הצעיר לואי ה-14, שמאוחר יותר העניק לו תואר דוכס. פרנסואה נהנה ממערכת יחסים הדוקה עם לואי, והיה לאחד מאנשי המעגל הפנימי שלו. וילרואה סומן כבעל פוטנציאל לקריירה צבאית מבטיחה, שהייתה מועדפת עליו, בין השאר בגלל קרבתו למלך, היותו אחד מהאנשים הבולטים בחצר המלוכה בכלל, כישוריו כמנהיג חברתי והתנהגותו בהתאם לכללי הנימוס. ב-1693, ללא ניסיון ממשי בפיקוד בעל חשיבות, הוא מונה למרשל של צרפת. ב-1695, לאחר מותו של דוכס לוקסמבורג, הוא קיבל את הפיקוד על צבא צרפת שבפלנדריה תוך כדי מלחמת תשע השנים; ויליאם השלישי ראה בו יריב נחות בהשוואה לדוכס לוקסמבורג. וילרואה היה אחראי להפצצה הנרחבת של בריסל ב-1695, שבגללה שופצה העיר במאה ה-18 וקיבלה את המראה הנוכחי שלה מבחינה אדריכלית (אם כי היא נפגעה גם במלחמות העולם).

ב-1701 נשלח וילרואה לאיטליה כמחליפו של ניקולא קאטינא, וזמן קצר לאחר מכן הובס על ידי צבאו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב קיארי שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית. בפברואר 1702 הוא הובס ונשבה לאחר שהופתע בקרב קרמונה, והוחלף על ידי הדוכס מוונדום.

בשנה שלאחר מכן התמודד וילרואה מול הדוכס ממרלבורו בארצות השפלה. בעיותיו של מרלבורו עם ההולנדים והנציגים האחרים של הברית הגדולה מנעו את האסון מבחינת וילרואה במשך זמן מה, אך ב-1706 תקף מרלבורו והביס את וילרואה ללא תנאי בקרב ראמיאי. לואי ניחם את ידידו הוותיק, אך בכל זאת החליף אותו בפיקוד על הצבא, ומאותה עת וילרואה חי חיים של איש חצר ושמר על ידידותו עם לואי אף על פי שנחשד במספר מזימות פוליטיות.

בתקופת העוצרות היה וילרואה האפוטרופוס של לואי ה-15, ובין 1717 ל-1722 כיהן במספר תפקידים ציבוריים בכירים. אולם, לאחר שניסה לפעול נגד העוצר פיליפ השני מאורליאן הוא נשלח לכהן כמושל ליון, ולמעשה לגלות. משפחתו של וילרואה ספגה חרפה נוספת לאחר ששניים מחבריה הצעירים, דוכס רץ והמרקיז ד'אלינקור, הוגלו לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין בגני ורסאי. לואי ה-15 החזיר את וילרואה לעמדת כוח כשהגיע לבגרות מבחינת החוק.

## קישורים חיצוניים

* פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:מלחמת תשע השנים
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1644
קטגוריה:נפטרים ב-1730
רנדי קוטור

**רנדי דואן קוטור** (באנגלית: **Randy Duane Couture**; נולד ב-22 ביוני 1963) הוא לוחם אמנויות לחימה משולבות, מתאבק בסגנון יווני רומי ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא היה אלוף במשקל כבד שלוש פעמים, ופעמיים אלוף במשקל בינוני כבד בארגון ה-UFC. קוטור הוא אחד משלושת הלוחמים היחידים ב-UFC המחזיק תואר אליפות בשתי קטגוריות משקל שונות. קוטור הוא חבר בהיכל התהילה של UFC, ורבים מחשיבים אותו כלוחם הפופולרי ביותר בענף. הוא גם הלוחם המבוגר ביותר שניצח קרב ב UFC (בגיל 46). הוא בעל רשת מועדוני כושר בשם Xtreme Couture.

קוטור מזוהה בדרך כלל עם סגנון לחימה של היאבקות ולחימה על הקרקע. הוא מנצל את יכולתו להוריד מתחרים אל הקרקע, כחלק מהרקע הקודם שלו כמתאבק, ושם לשלוט בקרב מעמדה דומיננטית ולהכות את היריב (סגנון הנקרא ground and pound).

**נתונים אישיים**
*כינוי - הטבעי
*גובה - 1.85 מטר
*משקל - 93 ק"ג

**רקורד**
*סה"כ קרבות - 27
*ניצחונות - 17, מתוכם:
**בנוקאאוט - 7
** בהכנעה - 2
* הפסדים - 10

יחד עם עמיתו למקצוע, צ'אק לידל, נחשב קוטור לאדם אשר הביא את תחרויות אמנויות הלחימה המשולבות למיינסטרים של הספורט והבידור האמריקאי.

## קריירה כשחקן
בשנת 2005 שיחק בסרט הפעולה "No Rules" לצד פמלה אנדרסון.  

בשנת 2008 השתתף בסרט אמנויות הלחימה "חגורה אדומה" של הבמאי דייוויד מאמט.  

בשנת 2010 גילם את רוד הגבוה בסרט הפעולה "בלתי נשכחים".

בשנת 2011 שיחק בסרט "בגידה בן חברים" לצידו של ברוס ויליס. 

בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "החופשה הראשונה" (**Good Kids**) לצידם של זואי דויטש, דמיאן ביצ'יר ואשלי ג'אד.

בשנת 2019 כיכב לצד מייקל ג'יי וייט בסרט הפעולה "בדרך הקשה", בתפקיד של בריגס.

בשנת 2023 שב לגלם את דמותו בתור רוד הגבוה בסרט "בלתי נשכחים 4".

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת וושינגטון
קטגוריה:אמני לחימה אמריקאים
קטגוריה:אמני לחימה בקולנוע
קטגוריה:אלופי אליפות הלחימה האולטימטיבית
קטגוריה:זוכי פרס MMA העולמי: מפעל חיים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של אליפות הלחימה האולטימטיבית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה
קטגוריה:מדינת וושינגטון: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
ארנסט קרמר

**ארנסט קרמר** (גרמנית: **Ernst Cramer**; 28 בינואר 1913 – 19 בינואר 2010) היה עיתונאי גרמני-יהודי.

## ביוגרפיה
קרמר נולד באאוגסבורג שבגרמניה, בנו של מרטין קרמר, שהיה ב-1922 ממיסדי החברה הספרותית של אאוגסבורג יחד עם ברטולט ברכט. ב-1933 היה ממיסדי תנועת הנוער הפדרלי הגרמני (Bund Deutsch-Jüdischer Jugend, תנועת נוער ציונית). לאחר מכן היה קרמר עוזרו של ד"ר קורט בונדי, שהיה מנהל חוות הלימוד היהודית גרוס ברזן, חווה שהקימה הנציגות הארצית של יהודי גרמניה ב-1936 ובה הוכשרו בני נוער יהודים לעבודות חקלאיות לקראת עזיבתם את גרמניה עקב הרדיפות הנאציות. ב-1938 נאסר קרמר במחנה הריכוז בוכנוואלד למשך כשישה שבועות והנאצים שחררו אותו בתנאי שיהגר מהמדינה. הוא עזב לארצות הברית, שם עבד בחווה תקופה קצרה ולאחר מכן עבד באוניברסיטת סטנפורד. גם אחותו הלן הצליחה לברוח לארצות הברית, אולם אביו, אמו ואחיו נרצחו בשואה. 

קרמר הצטרף לצבא ארצות הברית ונשלח כחייל אמריקאי לאירופה בשנת 1942 שם השתתף בפלישה לנורמנדי ובשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד. באפריל 1945, הצטרף לממשל הצבאי שהוקם בגרמניה לאחר המלחמה. 

הוא החל לשמש בשנת 1948 כסגן עורך של כתב-עת שהפעילו הכוחות האמריקאים בשפה הגרמנית בשם Die Neue Zeitung עד לשנת 1954 ולאחר מכן עבד בסוכנות ידיעות. בשנת 1958 הצטרף לבית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר" כסגן עורך של העיתון היומי Die Welt, והמשיך לעבוד בהוצאה זו עד ליום מותו. לאחר מותו של שפרינגר מונה ליו"ר קרן אקסל שפרינגר.

בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. ב-1996 קיבל את מדליית ליאו בק. 

קרמר נישא למריאן אונטרמייר, בת עיר הולדתו והיה אב לשתי בנות. נפטר ב-19 בינואר 2010 בברלין, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-97.

## ראו גם
*אקסל שפרינגר (הוצאה לאור)

## קישורים חיצוניים
* ארנסט קרמר פובליציסט נפטר בגיל 98, עיתון הארץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:זוכי מדליית ליאו בק
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1913
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2010
אגרגציה

**אגרגציה** היא מצב של מערכת קולואידית בלתי יציבה. יציבות המערכת תלויה בכך שלא יתרחש שינוי בגודל החלקיקים במשך הזמן. לפיכך, כאשר מתרחש שינוי בגודל החלקיקים, ניתן לומר שהמערכת אינה יציבה.

במערכת קולואידית שאינה יציבה, נוטים החלקיקים להימשך האחד אל השני – דבר המוביל ליצירת אגרגט (חלקיק גדול המורכב ממספר חלקיקים קטנים). האגרגציה נחלקת לשניים:

* **[[פלוקולקציה]]:** מצב הפיך בו ניתן לחזור למערכת יציבה (בה החלקיקים מופרדים) על ידי השקעת כוחות גזירה מעטים, כגון טלטול המערכת.
* **[[קואגולקציה]]:** מצב בו האגרגציה אינה הפיכה, ולרוב לא ניתן להפריד את החלקיקים ולחזור למערכת יציבה.

סכום כוחות המשיכה והדחייה בין החלקיקים יכתיבו את הימצאות המערכת במצב של פלוקולקציה או אגרגציה. כאשר מתקבל אגרגט שהמרחק בין חלקיקיו גדול – ולפיכך קל להפריד אותם בחזרה – המערכת תימצא במצב של פלוקולקציה. מאידך, ככל שהחלקיקים מתקרבים זה לזה, הם "מרגישים" יותר ויותר כוחות משיכה, ועשויים להגיע לבור אנרגטי עמוק שבו ההיקשרות היא בלתי הפיכה (קואגולקציה).

;אגרגציה בהקשר של דנטורציה של חלבונים 
יש חלבונים שהמבנה והרצף שלהם תקינים. למשל, שהם צריכים להיות עגולים. אולם כאשר הצורה התלת־ממדית הנוצרת שונה מהמקור, היא אינה מזוהה ולכן לא מתפרקת. חלבונים אחרים מאותו סוג יושפעו ומכך תתקבל צורה לא תקינה. כך שכל החלבונים יוצרים אגרגטים (שהם משקעים של חלבון). אגרגציה היא הבסיס למחלות האלציימר. היום קיימים מחקרים המנסים לגלות כיצד נוצרת האגרגציה וכיצד ניתן למנוע אותה.

**אגרגציה בהקשר של עיבוד נתונים**:

אגרגציה מתארת פונקציות מובנות במסדי נתונים, כדוגמת SQL ודומיו, שיוצרות עיבוד נתונים בסיסי לצורך מידע כוללני או פרטני.
לדוגמה פונקציית SUM כוללת את סך הנתונים בעמודות שהוגדרו, כמו כן פונקציית MAX שמחזירה את האיבר המקסימלי מהעמודה שהוגדה.
## ראו גם

* מיצלה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:כימיה קולואידית
קולימטור

ממוזער|קולימטור המיועד לטלסקופים. קולימטור זה יורה קרן לייזר, והכוונון מתבצע על ידי הבאת הקרן החוזרת לנקודת המוצא.
**קולימטור** (; בעברית: **מַקְבֵּל**) הוא מכשיר אופטי המנתב או מסנן קרניים כך שינועו במקביל האחת לשנייה. מכשירים אלו מכילים על פי רוב, מראה בלתי מישורית או עדשה ומקור אור במוֹקדם של אלו.

ניתן להיעזר במכשיר זה כדי לכייל מכשירים אופטיים אחרים, למצוא את הציר האופטי הראשי, המוקד, או כדי לתאם בין חלקים שונים של מערכת אופטית מורכבת, כמו מיקרוסקופ.

לעיתים קרובות במוקד הקולימטור נמצאת מטרת רזולוציה ומאחוריה מקור האור, כך מכשיר אופטי המכוון לקולימטור מציג תמונה של מטרת הרזולוציה, התמונה הזו מאפשרת למצוא את ההפרדה של המכשיר הנבדק ועיוותים אופטיים הקיימים במכשיר.

שימוש נוסף למכשיר הוא ביישומים המערבים קרני גמא, קרני רנטגן או נייטרון מהיר. יישומים אלו (למשל ברפואה) דורשים לעיתים שימוש בקרניים בכיוון מסוים והקולימטור בורר קרניים אלו מתוך האלומה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכשירים אופטיים
בעיית זרימה

בעיית "Min cost flow" היא בעיית אופטימיזציה שמטרתה מציאת הדרך הזולה ביותר להעברת זרימה בגודל מסוים ברשת זרימה קיימת.

## הגדרה

בהינתן, רשת זרימה \,G(V,E,s,t,c) כאשר s \in V צומת מקור, t \in V צומת בור
וקשת (u,v) \in E בעלת קיבולת \,c(u,v), זרימה \,f(u,v) ומחיר \,a(u,v).
מחיר העברת הזרימה בקשת (u,v) הוא f(u,v) \cdot a(u,v). 

מטרת הבעיה היא להעביר כמות נתונה  של  זרימה \,d מקודקוד המקור (s) לקודקוד הבור (t), כך שהמחיר הכולל, 
:\sum_{u,v \in V} a(u,v) \cdot f(u,v) יהיה מינימלי.
הפתרון נדרש לקיים את אילוצי הזרימה הבאים:
:

## הכללה ובעיות הקשורות לבעיית Min cost flow
גרסאות אחרות של בעיה זו מדברות על מציאת זרימה מקסימלית בעלת המחיר הקטן ביותר מבין כל הזרימות המקסימליות האפשריות, בעיות מסוג זה נקראות "minimum cost maximum flow".
הכללה של בעיה זו היא minimum cost circulation problem שבעזרתה ניתן לפתור את הבעיה הנדונה. זה נעשה על ידי חסימת ערכי קיבולות הקשתות ברשת על ידי 0 (חסם תחתון) והוספת קשת נוספת בעלת קיבולת c(t,s)=d וחסם תחתון l(t,s)=d, (המחברת ישירות את קודקוד הבור (t) חזרה לקודקוד המקור (s)) אשר קובעת את הזרימה הכוללת להיות  f(s,t)=d.
את הבעיה ניתן לחלק למקרים פרטיים בהם אילוצי הקיבולת מוסרים (ולכן הבעיה הופכת לבעיית מציאת המסלול הקצר ביותר),
ומקרים בהם אנו מתעלמים ממחיר הזרימה (ולכן מחיר הזרימה דרך כל אחת מהקשתות שווה), בהם נקבל את בעיית הזרימה המקסימלית.

## שיטות לפתרון הבעיה
בעיית min cost flow ניתנת לפתרון על ידי תכנון ליניארי, מאחר שאנו מחפשים אופטימיזציה לפונקציה ליניארית וכל האילוצים הם פשוטים. כמו כן, קיימים אלגוריתמים קומבינטורים לפתרון הבעיה כאשר חלקם הכללות של אלגוריתמים לחיפוש ומציאת זרימה מקסימלית ברשת וחלקם האחר נוקט בגישות אחרות שונות.

אלגוריתמים ידועים (שקיימים במספר וריאציות שונות) לפתרון הבעיה הם:


* * Cycle Canceling*
* *Minimum Mean Cycle Canceling*
* *Successive Shortest Path* and *Capacity Scaling* - שיטות דואליות שהן הכללה של שיטת פורד פולקרסון.
* *Cost Scaling*
* *Network Simplex* - מקרה פרטי של תכנון ליניארי בעזרת simplex medthod .



## ראו גם
* משחק זרימה

## לקריאה נוספת


* Ravindra K. Ahuja, Thomas L. Magnanti, and James B. Orlin (1993). Network Flows: Theory, Algorithms, and Applications. Prentice-Hall, Inc.. 

* Morton Klein (1967). "A primal method for minimal cost flows with applications to the assignment and transportation problems". Management Science 14: 205-220.

*Andrew V. Goldberg and Robert E. Tarjan (1989). "Finding minimum-cost circulations by canceling negative cycles". Journal of the ACM 36 (4): 873-886.

* Jack Edmonds and Richard M. Karp (1972). "Theoretical improvements in algorithmic efficiency for network flow problems". Journal of the ACM 19 (2): 248-264.

*Andrew V. Goldberg and Robert E. Tarjan (1990). "Finding minimum-cost circulations by successive approximation". Math. Oper. Res. 15 (3): 430-466.



## קישורים חיצוניים

* LEMON C++ library with several maximum flow and minimum cost circulation algorithms


קטגוריה:רשתות זרימה
קטגוריה:תורת הגרפים
T-40

**T-40** הוא טנק סיור אמפיבי תוצרת ברית המועצות שהופעל על ידי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.

כלי רכב אמפיביים היו חשובים לצבא האדום, עדות לכך היא ייצורם של יותר מ-1,500 טנקים אמפיביים בשנות ה-30 של המאה ה-20. ה-T-40 היה אמור להחליף את טנקים הקלים ה-T-37 וה-T-38 והציג שיפור במספר תחומים: מנוע הכוהל של ה-T-38 הוחלף במנוע בנזין מודרני יותר והוא חומש במקלע בעל קליבר של 12.7 מ"מ לעומת מקלע ה-7.62 מ"מ שהיה בשימוש ב-T-38. עיצובו היה מעולה, אך משום לחצי מלחמה הסובייטים העדיפו ייצור של טנקים אמפיביים קלים, ורק מספר קטן של T-40 נבנו.

ייצורו של הT-40 החל קרוב מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיה אמור להיכנס לתפקיד ביחידות סיור. כשהצורך לכמות גדולה של טנקים נהיה קריטי, עוצבה גרסה שנייה, לא אמפיבית, של הטנק. עיצוב זה הפך לטנק הT-60. טנק זה היה פשוט יתר, זול יותר, בעל חימוש טוב יותר ומילא אותם התפקידים של הT-40. תחת לחץ המלחמה, נעצר ייצורו של T-40 לטובת ייצורו של T-60. לכן, יוצרו רק 222 יחידות T-40 לעומת 6,000 יחידות של T-60.

הT-40 צולם רבות לאורך מבצע ברברוסה וגם במהלך ההגנה על מוסקבה. הופעותיו של הטנק הפכו נדירות לאחר 1941. כמה T-40 שנשארו בשירות עד שנת 1946 שימשו להכשרת טירונים בבסיסי אימונים. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טנקים סובייטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רכבי סיור
מרפק טניס

[שמאל|ממוזער|250px|מרפק ועליו מסומן באדום אזור עילית העלי של [עצם הזרוע והגיד המשותף של הפושטים]]
**מרפק טניס** או **דלקת של עילית העלי הצידי** (באנגלית: **Lateral epicondylitis**) מתאר מצב כאוב באזור המרפק על רקע נזק לגיד המשותף של השרירים הפושטים של האמה. מהלכה הטבעי (ללא טיפול כלשהו) של ההפרעה כולל תקופות של החמרה והקלה עד החלמה מלאה ברוב המקרים במהלך שנתיים לכל היותר. לטיפולים שמרניים או ניתוח תוצאות מעולות ב-90 אחוזים מהמטופלים, אך נראה שבטווח הארוך התסמינים חוזרים בחלק מהמטופלים.

מרפק טניס הוא הפרעת השריר-שלד השכיחה ביותר באזור המרפק, עם שיעור היארעות של 1-2 אחוזים. ההפרעה מופיעה על רקע מאמצים חוזרניים וטכניקה לקויה במשחק טניס או משחק רקטות אחר, אך מרפק טניס מופיע גם על רקע מאמצים חוזרניים במגוון עיסוקים אחרים הכוללים הנעה של שורש כף היד וסיבוב של האמה כלפי מעלה ומטה (למשל שימוש במברג).

## אטיולוגיה
הגיד המשותף של השרירים הפושטים הוא מוצאם של קבוצת השרירים הפושטים והמסובבים את האמה כלפי מעלה. הגיד נאחז בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע (epicondyle lateralis humeri). מאמצים חוזרניים על הגיד המשותף כמו חבטות גב-יד בטניס גורמים נזקים לרקמה שקצב החלמתה נופל מקצב הפגיעה בה, בין היתר הודות לאספקת הדם הדלה של הגיד, ובסופו של דבר לתהליך ניווני בגיד, לקרעים ולדלקות. רוב הקרעים, חלקיים או מלאים, מתגלים בשריר פושט שורש היד החישורי הקצר.

## מניעה
חלק מהמאמצים החוזרניים על הגיד המשותף ניתנים למניעה. שיפור טכניקות משחק לקויות כגון חבטת גב-יד בעזרת יד אחת בלבד, חבטה בכדור המשחק שלא במרכז המחבט ושימוש במחבט שגודלו אינו מתאים לשחקן תצמצם עומסים מיותרים על שרירי המרפק. בתחומי עיסוק אחרים, ארגונומיה מוקפדת עשויה להשיג מטרות דומות.

## אבחון
אנשים הסובלים ממרפק טניס מתארים כאב ורגישות בחלקו הצידי של המרפק. האבחנה מאוששת במישוש הגיד המשותף של הפושטים ובבדיקות המחוללות כיווץ סטאטי של השרירים הפושטים. בדיקות נוספות כגון צילום רנטגן יכולות לשלול או לגלות הפרעות אחרות, אך אין בהן כדי להעיד על קיומו של מרפק טניס.

## טיפול
טיפולים שמרניים נמצאים בקו הראשון לטיפולים במרפק טניס. רובם מכוונים להפחתת כאב ולחיזוק רקמת השרירים הפושטים. ביניהם נמצאים נטילת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, שימוש בחבק מסביב לאמה המשפיע על חלוקת העומסים בין שרירי האמה, תרגילי חיזוק ומתיחה של השרירים הפושטים הנערכים מספר פעמים ביום ומכשירים חשמליים שונים. לעיתים מוזרקים סטרואידים ישירות לאזור הכאב.

ניתוח נלקח בחשבון לאחר כישלון טיפולים שמרניים שנמשכו לפחות שנה ולאחר שנשללו גורמים אחרים לכאב. בין ההליכים הניתוחיים הקיימים, ניתוק של הגיד המשותף, הארכה של השריר פושט שורש היד החישורי או הטריה של החלקים המנוונים של הגיד המשותף וחיבורו מחדש לעצם הזרוע.

## לקריאה נוספת

* Corrigan B & Maitland GD, **Practical Orthopaedic Medicine**, Butterworth-Heinmann, 1983, pp. 71–74. 
* Patrick McMahon, **Current Diagnosis and Treatment in Sports Medicine**, McGraw-Hill, 2007, pp. 146–148. 
* Robin A. McKenzie, **Human Extremities: Mechanical Diagnosis and Therapy**, Orthopedic Physical Therapy Products, 2000, pp. 215–223. 


## קישורים חיצוניים

* נחום רוזנברג, מחלות דלקתיות - ניווניות שכיחות במפרקים וגידים (פרק 2 אפיקונדיליטיס (Epicondylitis) - מרפק טניס ומרפק גולף)
* איגו גולדברג, מרפק טניס \ טניס אלבו

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות ברקמות רכות
דוד רשף

**דוד רשף** (**רבסקי**) (1905 – אוגוסט 1986) היה איש ההגנה, מפקד הג"א וראש המועצה השלישי של רמת השרון (1959–1962).

[ממוזער|רשף (מימין) ו[אהוביה מלכין (משמאל) בטקס צבאי, 1949]]

## ביוגרפיה
דוד רשף (במקור: רבסקי) נולד בשנת 1905 בעיירה שפולה שבאימפריה הרוסית (בשנות האלפיים, באוקראינה). בגיל 20 נאסר, ועם שחרורו, ב-1930, עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה. הוא היה פעיל בהגנה, קצין מטה במחוז חיפה ומפקד נפת עמק הירדן. ב-1944 התמנה לקצין הנוער הארצי של הארגון, תפקיד אותו מילא עד קום מדינת ישראל ב-1948.

לאחר הקמת מדינת ישראל, המשיך לשירות בצה"ל. החל מיולי 1948 עסק רבסקי-רשף בגיוס חוץ לארץ. בשנת 1949 היה מפקד בסיס ההדרכה הטכני של חיל האוויר בחיפה. בשנת 1951 עבר לשמש ראש ענף התיישבות ביטחונית במטה הכללי, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הג"א. סיים את שירותו ב-1956, בדרגת אלוף-משנה, ועסק בחקלאות.

בדצמבר 1959 נבחר רשף מטעם מפא"י לראשות המועצה המקומית רמת השרון. במהלך תקופת כהונתו פעל לשינוי אופייה ממושבה חקלאית ליישוב בעל אופי עירוני, או בלשונו "יישוב תת-עירוני עם כיוון בניה לגובה ושילוב אלמנטים אורבניסטיים ותנאי מגורים נוחים ומרווחים, הנותנים טעם ונועם מיוחדים לתנאי החיים בו ועשויים להיות גורם מושך להשתקעות תושבים חדשים". כן שאף להעביר את מרכז העסקים הראשי מרחוב סוקולוב לאזור הרחובות אוסישקין והראשונים, תוכנית שהתגשמה באופן חלקי בלבד. במרץ 1962, שנתיים וחצי בלבד לאחר שנבחר, פרש מתפקידו על רקע סכסוך בסיעת מפא"י, והוחלף בשמואל חכם.

עסק בקרמיקה והוציא ספר בנושא ביחד עם אשתו.

רשף נפטר ב-1986, בגיל 81 ונקבר בבית העלמין הדרום. הותיר את אשתו, פועה.

## ספרו
* פועה ודוד רשף, **קראמיקה לכול: למתחיל ולמתקדם**: בניית הכלי, עיצוב העיטור, זיגוג, הכרת החומרים, תל אביב: ספרית פועלים: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשל"ו. (מהדורה ראשונה הופיעה בהוצאה עצמית ב-1969)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי הג"א
קטגוריה:מפקדי הגדנ"ע
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ראשי מועצת רמת השרון
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:קציני צה"ל בכירים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
מזנכימה

ממוזער|200px|תא מזנכימלי

**מזנכימה**, או **[[רקמת חיבור]] עוּבָּרִית**, היא דוגמה לרקמת חיבור רטיקולרית - סוג של רקמת חיבור רפה שמקורה בעיקר בשכבת הנבט מזודרם בעובר. חלק מהתאים המזנכמליים מקורם בניורל קרסט, שמקורו בשכבת הנבט אקטודרם. המזנכימה מתאפיינת בריכוז רב של חומר בין-תאי, הכולל סיבים רטיקולריים שונים ותאים חסרי-התמחות. תאים מזנכמליים בעובר מסוגלים להגר ממקורם למקום אחר, שכן לא מתקיימים בהם חיבורים בין תאיים. תאי אפיתל יכולים להפוך לתאים מזנכמליים בתהליך שנקרא EMT - Epithelial-mesenchymal transition.

המזנכימה היא למעשה רקמת החיבור העוברית, ותאיה מסוגלים להתפתח ולהתמיין לרקמות שונות, ביניהן רקמות חיבור, עצם, סחוס שהם בעצמם תאים מזנכימאליים, מערכת הלימפה ומערכת הדם.

## ראו גם
* שכבת נבט

## קישורים חיצוניים

* פרופסור עמוס פיין, התפתחות רקמת עצם, באתר "שער ברשת"

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטולוגיה
מנחם נתן נטע אוירבך

הרב **מנחם נתן נטע אוירבך** (תרי"ח, 1858 – ה' באלול ה'תר"ץ, 1930) היה רב שכונה בירושלים, ממייסדי הרבנות הראשית ומחבר ספרים תורניים.

## חייו
נולד בעיר לונטשיץ, לרבי שלמה אוירבך, רב העיר. סבו היה רבי מאיר אוירבך, ששימש כאב בית דין בקהילה האשכנזית בירושלים.

עלה בצעירותו לארץ ישראל בשנת תרל"ב (1872). נשא לאשה את צירל יאכט, שהייתה קרובת משפחתו.

נסמך להוראה מהרב ישראל יהושע מקוטנא, ומחתנו הרב חיים אלעזר וקס. שימש כרבה של שכונת רוחמה בירושלים, ונודע כמי שזכה להערכה רחבה בקרב הציבור. הרבה לערוך חופה וקידושין לחלוצים ותרם לחיזוק הלכידות ביניהם.

הרב אוירבך היה ממקימי הרבנות הראשית בתרפ"א. בנוסף לכך כיהן כדובר אגודת הרבנים ומורי הצדק בירושלים, בין השנים תרפ"א - תר"צ (1921-1930).

היה מידידיו הקרובים ומבאי ביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי הראשון. בהשקפתו היה משויך לתנועת המזרחי, ואף הצטרף לשורותיה והשתתף באסיפות המזרחי ובמועצותיה, אך היה מקובל גם בקרב החרדים באגודת ישראל, והיה אף מחותנו של הרב יוסף חיים זוננפלד, רבה של העדה החרדית בירושלים.

הרב אוירבך נפטר בבית החולים שערי צדק ביום שישי ה' אלול ה'תר"צ ונקבר במוצאי השבת בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בהלוויה בהשתתפות אלפים.
ממוזער|הרב מנחם נתן נטע אוירבך בזקנותו

## צאצאיו
בנו הוא הרב יצחק אוירבך, שמילא את מקומו כרב ומו"ץ של שכונת רוחמה ועסק בהדפסת ספריו. בתו שפרה הייתה אשת אברהם ברנט, בנו של זרח ברנט. בתו הנדל הייתה אשת מרדכי זוננפלד, בנו של הרב יוסף חיים זוננפלד.

נכדו הקרוי על שמו הוא פרופ' מנחם ברינקר

## חיבוריו

חיבר כחמישים וארבעה חיבורים, אשר מרביתם עדיין בכתב יד. מתוך הספרים שיצאו לאור, ניתן למנות את:

***זכות אבות** ו**ענף אבות** על מסכת אבות, ירושלים, ה'תרנ"ד - כולל הספד על הראשון לציון רפאל מאיר פאניז'יל.
***אורח נאמן** על השולחן ערוך חלק אורח חיים. בתוך ספר זה נדפס חיבורו של הרב קוק "מצות ראיה". הספר מכיל ארבעה חלקים והוא נדפס בירושלים בשנים ה'תרפ"ד עד ה'תרצ"א:
**אורח נאמן חלק ראשון
**אורח נאמן חלק שני
**אורח נאמן חלק שלישי
**אורח נאמן חלק רביעי

## קישורים חיצוניים

*
*שרשור אודות הרב אויערבאך בפורום ספרים וסופרים באתר בחדרי חרדים.
*על הרב אויערבאך - חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי, מתוך עלון שבת הראיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:משפחת חיים אוירבך
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:רבני המזרחי
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1858
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1930
הקינה על מות ישו (מאנטנייה)

"**הקינה על מות ישו**" הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס, אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna). הציור מתאר את האבל של מרים, אם ישו ושל יוחנן בן זבדי על מותו של ישו לאחר צליבתו. תאריך יצירתה של היצירה שנוי במחלוקת, והוא מתוארך לתקופה שבין השנים 1457-1501. הציור ידוע בזכות השימוש החדשני, לתקופתו, בפרספקטיבה קיצונית התורם לריאליזם של התיאור.

הציור, בגובה של 61 ס"מ וברוחב של 81 ס"מ, מתאר את גופתו של ישו המונחת על מיטה או לוח עבה וראשה שעון על כרית. פלג גופו התחתון עטוף בסדין לבן. לצד הגופה מתוארים ראשיהם של מרים ושל יוחנן בן זבדי, משליחיו של ישו. מאנטניה בחר לתאר את ההתרחשות מנקודת מבט נמוכה במיוחד. הצופה מביט על גופתו של ישו מבעד לכפות הרגלים ולאזור האגן המכוסה בבד. הדבר נוצר בעזרת יצירת נקודת מגוז נמוכה, היוצרת קרבה בין הצופה לדמות. כפות רגליו של ישו וידיו, הקרובות לצופה, מציגות את פצעי הצליבה ופניו של ישו מתוארות בריאליזם בולט. בשונה מתיאורים בעלי נושא דומה מן התקופה ממעיט מאנטנייה בתיאור האבל של הדמויות מן הברית החדשה על ידי דחיקתן לשולי הקומפוזיציה.

הציור נמצא בסטודיו של מאנטניה לאחר מותו ונמכר כדי לשלם חובות. הוא מוצג כיום בגלריה בררה לאמנות (Pinacoteca di Brera) במילאנו, איטליה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:מילאנו: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ציורי טמפרה
למברט סימנל

**למברט סימנל** (באנגלית: **Lambert Simnel**; סביב 1477 – לאחר 1534), טוען לכתר האנגלי שהוכתר באירלנד ופלש לאנגליה ב-1487.
למברט סימנל היה ילד אנגלי, סטודנט מאוניברסיטת אוקספורד, שטען להיותו **אדוארד**, בן אחיו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, המלך האחרון מבית יורק. אדוארד האמיתי היה כלוא באותה תקופה בכלא לונדון.

מתנגדי הנרי השביעי, מלך אנגליה באירלנד הכתירו ב-1487 את סימנל בשם **אדוארד השישי** ופלשו איתו לאנגליה. המלך הנרי ניצח את הפולשים, שבה את למברט סימנל, אך חס עליו וחנן אותו. סימנל הפך למשרת במטבח המלך.

## ראו גם
* פרקין וורבק

## קישורים חיצוניים

* מרים אליאב-פלדון: בן-מלך או עני? מתחזים ופתאים בראשית העת החדשה (2003)
* מלחמת השושנים - למברט סימנל והמלך מדבלין 
* 

קטגוריה:בית יורק
קטגוריה:מלחמות השושנים: אישים
קטגוריה:ילידי 1477
רישאר גליאנו

**רישאר גליאנו** (**Richard Galliano**; נולד ב-12 בדצמבר 1950) הוא נגן אקורדיון צרפתי.

## קורות חייו
גליאנו נולד בקאן. אביו שהיה נגן אקורדיון ממוצא איטלקי לימד את גליאנו הצעיר לנגן באקורדיון ובפסנתר בגיל 4. בנעוריו למד גליאנו בקונסרבטוריון של ניס, לימודים שכללו נגינה בטרומבון, שיעורי הרמוניה וקונטרפונקט אותם סיים בהצטיינות בשנת 1969. הוא ניגן יצירות של באך, צ'יקובסקי, ראוול וגרשווין בתחרויות שונות, וזכה במקום הראשון בתחרות "הגביע העולמי" לאקורדיון שנתיים ברציפות (1966 בספרד, 1967 בצרפת). בתחרות בספרד, היצירה שנבחרה כמבחן למשתתפים הייתה "שקון" פרי עטו של אמן האקורדיון הישראלי יהודה אופנהיימר. שני האמנים שמרו מאז על קשר הדוק. בשנת 1973 עזב את דרום צרפת לפריז, שם נהיה למלחין, מנצח ומעבד בתזמורת של קלוד נוגארו.

בחיפושיו להרחבת אופקי נגינתו באקורדיון הוא החל להקשיב לג'אז. בין השפעותיו הוא מציין את החצוצרן קליפורד בראון ומספר שחיפש לחכות את הדחף שלו ואת אופן יצירת המשפטים המוזיקליים שלו (Phrasing) על האקורדיון. בהתלהבותו הרבה מהעולם החדש שנפתח בפניו, הופתע גליאנו לגלות שהאקורדיון לא היה שותף בעולם הג'אז.

במהלך הקריירה שלו ניגן עם נגני ג'אז מן השורה הראשונה, בהם רון קרטר, צ'ט בייקר, אל פוסטר, ז'ולייט גרקו, שארל אזנבור, טרילוק גורטו, יאן גרברק, מירוסלב ויטוס, מישל פטרוצ'יאני, טוטס טילמנס, בובי מקפרין, רישאר בונה, מרק פלדמן ובירלי לאגרן.

## דיסקוגרפיה


* Flyin' the Coop (1991)
* Viaggio (1993)
* Laurita (1995)
* New York Tango (1996)
* Panmanhattan (1996)
* Blow Up (1997)
* French Touch (1998)
* Spleen (1999) 
* Passatori (1999)
* Gallianissimo! — The best of Richard Galliano (2001)
* Face to Face (2001)
* Piazzolla Forever (2003)
* Concerts (2004)
* Ruby, My Dear (2005)
* Luz Negra (2006)
* Mare Nostrum (2007)
* L'Hymne a l'amour (2007)
* Love Day (2008)


## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:נגנים צרפתים
קטגוריה:נגני אקורדיון
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1950
לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום

[שמאל|ממוזער|250px|לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום ([1706)]]
**לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום** (בצרפתית: **Louis Joseph de Bourbon, duc de Vendôme**; 1 ביולי 1654, פריז – 11 ביוני 1712, וינארוס) היה מפקד בצבא צרפת במלחמת תשע השנים ובמלחמת הירושה הספרדית, מרשל צרפת והדוכס השלישי מוונדום.

## ביוגרפיה
לואי ז'וזף נולד ב-1 ביולי 1654 בפריז, ללואי, דוכס ונדום, נכדו של המלך אנרי הרביעי ופילגשו גבריאל ד'אסטרה, וללורה מנצ'יני, אחותה הבכורה של אולימפיה מנצ'יני, שאחד מבניה היה הנסיך אויגן מסבויה, יריבו של ונדום.

הוא התגייס לצבא בגיל 18, ותוך זמן קצר התבלט בהפגנת עוצמה ואומץ אישי במלחמות שנערכו בארצות השפלה, וב-1688 הגיע להישג של דרגת לוטננט גנרל. במלחמת תשע השנים הוא שירת בהצטיינות תחת הדוכס מלוקסמבורג בקרב סטיינקירק ותחת ניקולא קאטינא במרסאליה, וב-1695 קיבל את הפיקוד על הצבא שפעל בקטלוניה וכבש את ברצלונה כעבור שנתיים.

זמן קצר לאחר מכן הוא הועלה לדרגת מרשל של צרפת. ב-1702, לאחר הניסיון הראשון הלא מוצלח של קאטינא ודוכס וילרואה, קיבל ונדום את הפיקוד על הצבא הפרנקו-ספרדי באיטליה. בשלושה קרבות באיטליה הוא הוכיח את עצמו כיריב שקול לנסיך אויגן מסבויה, אותו הביס ב-1705 בקרב קאסאנו לאחר שאויגן כמעט והביס את אחיו הצעיר פיליפ.

בשנה שלאחר מכן הוא המשיך לפקד בזכות עצמו ואף זכה בניצחון נוסף בקאלצ'ינאטו. ונדום נשלח לפלנדריה על מנת לנסות לשקם את המצב לאחר התבוסה בראמיאי שבו הובסו לחלוטין יורשיו פרדיננד דה מרסין ופיליפ השני, דוכס אורליאן. לאחר הגעתו הוא היה לא יותר ממדריכו של דוכס בורגונדי חסר היוזמה, ולא הצליח למנוע את התבוסה בקרב אאודנארדה. לאחר מכן פרש ונדום לאחוזותיו, אך תוך זמן קצר זומן לקבל את הפיקוד על צבאו של פיליפ בספרד, וזכה בניצחונותיו האחרונים בקרבות בריאואגה (Brihuega) ווילוויסיוסה (Villaviciosa). הוא מת ב-11 ביוני 1712 בפתאומיות בעיירה וינארוס שבמחוז קאסטיון, זמן קצר לפני תום המלחמה, ונקבר באל אסקוריאל שבספרד.

ונדום היה אחד מהחיילים הבולטים בהיסטוריה של צבא צרפת. בנוסף להיותו בעל כישרון ודמיון פורה שהיו דרושים למנהיג צבאי מצליח, הוא ניחן גם באומץ רב. הצלחתו הרבה נבעה גם מיכולתו להשפיע על חייליו.

ונדום היה בקשר קרוב ביותר עם גיסו, בעלה של אחותו הבכורה, מארי ת'רזה דה בורבון, שלפי עמדת ההיסטוריונים היה מאהבו. באופן פורמלי הוא נישא למארי אן דה בורבון (1678–1718), בתו של הנסיך אנרי ז'ול מקונדה ונכדתו של "לה גראנד קונדה". יש טענה כי לא קיימו יחסי מין. בפועל, מתה מארי אן בשנת 1718 ללא ילדים.

## קישורים חיצוניים

* לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:אנשי מלוכה להט"בים
קטגוריה:ילידי 1654
קטגוריה:נפטרים ב-1712
קטגוריה:אנשי צבא להט"בים
מרחב משתמש

**מרחב משתמש** (באנגלית: **user space**) הוא חלק בזיכרון המחשב המוקצה על ידי מערכות הפעלה עבור תוכנות בשימוש המשתמשים, וזאת להבדיל ממרחב הליבה (באנגלית: **kernel space**) המשמש רק את ליבת מערכת ההפעלה ומנהלי התקנים. 

ברוב מערכות ההפעלה זיכרון זה עשוי להיות מועבר לזיכרון משני כאשר תם הזיכרון הפיזי הפנוי.

בדרך כלל כל תוכנית שרצה מקבלת מרחב זיכרון וירטואלי משלה בתוך מרחב המשתמש ואין לה גישה לזיכרון של תוכניות אחרות, מסיבות של יציבות ואבטחה.

## ראו גם
* מערכת הפעלה

קטגוריה:מערכת הפעלה
קטגוריה:זיכרון מחשב
מוניטור הולטר

שמאל|ממוזער|250px|מוניטור הולטר
[ממוזער| [פרפור עליות ברישום של הולטר]]
**מוניטור הולטר** (באנגלית: **Holter monitor**) המכונה גם **הולטר** הוא מכשיר נישא שמבצע רישום פעילויות חשמליות שונות דרך מערכת העצבים המרכזית במשך זמן רב - 24 שעות ויותר. לרוב משמש לניטור פעילות חשמלית של הלב (זיהוי קצב לב לא סדיר) כמו  ECG אך לעיתים משמש גם כ-EEG (רישום הפעילות החשמלית במוח).

משך ההקלטה הארוך מאפשר לחשוף הפרעות קצב קשות לתיעוד כמו: הפרעות קצב שהנבדק אינו חש בהם או הפרעות קצב המתרחשות בזמן שינה או באירועים אפילפטיים המופיעים לפרקי זמן קצרים ביותר המקשים על תיעודם. הבדיקה אינה תלויה בתחושותיו ותגובותיו של הנבדק.

המכשיר נקרא **הולטר**, על שם ביופיזיקאי אמריקאי בשם נורמן הולטר, ממציא המכשיר, שהמציא אותו בשנת 1949. החלו להשתמש בו כמכשיר רפואי רק בשנות ה-60 המוקדמות.

המכשיר הישן היה בנוי קלטת שמע סטנדרטית C120 שמקליטה את הנתונים במהירות 2 מ"מ לשנייה. לאחר ההקלטה היא נותחה לאחור במהירות גדולה פי 60 כך ש-24 שעות ההקלטה נותחו ב-24 דקות.

עם ההתפתחות הטכנולוגית הוחלפה הקלטת בשבב זיכרון דיגיטלי.  הנתונים מועלים למחשב שבאופן אוטומטי מנתח את המידע, בודק את ה-א.ק.ג., מחשב נתונים סטטיסטים כמו: קצב ממוצע, קצב מרבי וקצב מינימלי של הלב; ומוצא חלקים בבדיקה שראויים לעיון נוסף על ידי טכנאי.

## לבוש המכשיר
האלקטרודות ממוקמות על העצמות ככל האפשר על מנת למזער את השפעת פעילות השרירים.
את מכשיר ההקלטה ניתן להניח על החגורה או ללבוש אותו בעזרת רצועה.

## גלריה

Image:Holter-Underwear.jpg| מכשיר מדידה המולבש ברצועה
Image:Holter_monitor_on_canine.jpg|הולטר המולבש על כלב
Image:Holter_Monitor.jpg| מכשיר המדידה


## ראו גם

* הולטר לחץ דם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלקטרופיזיולוגיה
קטגוריה:טכנולוגיה רפואית
קטגוריה:בדיקות רפואיות
קטגוריה:מכשירי חשמל רפואיים
נתן ג'ייקובסון

**נתן ג'ייקובסון** (באנגלית: **Nathan Jacobson**; 5 באוקטובר 1910 – 5 בדצמבר 1999) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בשל תרומתו המכרעת להתפתחותה של תורת החוגים בשליש האמצעי של המאה ה-20.

## קורות חיים
ג'ייקובסון נולד בוורשה שבפולין (אז חלק מהאימפריה הרוסית) למשפחה יהודית, שהיגרה לארצות הברית ב-1918. הוא סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת אלבמה ב-1930, וקיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת פרינסטון ב-1934. את העבודה, שכותרתה "פולינומים לא קומוטטיביים ואלגברות ציקליות", כתב תחת הנחייתו של ג'וזף ודרברן. בתחילת דרכו עבד בקולג' Bryn Mawr (בשנים 1935-1936), באוניברסיטת שיקגו (1936-1937), באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (1937-1943) ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1943-1947). ב-1947 החל לעבוד באוניברסיטת ייל, שם נשאר עד לפרישתו.

ג'ייקובסון היה חבר באקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. היה נשיא החברה האמריקאית למתמטיקה בשנים 1971–1973, וזכה בפרס לרוי פ. סטיל על מפעל חיים מטעם חברה זו ב-1998. היה גם סגן-נשיא האיחוד המתמטי הבינלאומי בשנים 1972–1974.

ג'ייקובסון היה אחד מחוקרי האלגברה המובילים בדורו. עיקר תרומתו לתורת המבנה של חוגים לא קומוטטיביים, שם הכניס לשימוש את רדיקל ג'ייקובסון ואת החוגים הפרימיטיביים שעבורם הוכיח את משפט הצפיפות. לצד אלה עסק בתחומים העיקריים של המחקר האלגברי בזמנו: תורת המבנה של אלגברות ז'ורדן, אלגברות לי, אלגברות פשוטות ואלגברות חילוק. כתב כתריסר ספרי מחקר, והנחה יותר משלושים תלמידי דוקטורט, כמעט כולם בייל.

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם ג'ייקובסון ואחרים על תקופת לימודיהם בפרינסטון
* 

קטגוריה:אלגבראיסטים יהודים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1999
פצ'ורי

**פצ'ורי** (רוסית: **Печоры**, אסטונית: **Petseri**) היא עיר ברוסיה על גבול אסטוניה הנמצאת בחלקו הצפון-מערבי של מחוז פסקוב, היא משמשת כמרכז נפת פצ'ורסקיי. אוכלוסיית העיר מונה כ-11,195 תושבים (2010).

## היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1473. במאה ה-15 הוקם במקום מנזר רוסי-אורתודוקסי שקיבל שם פסקובו-פצ'ורסקיי. היישוב הוכרז כעיר בשנת 1776. בתקופת האימפריה הרוסית העיר היה חלק מגוברניית פסקוב.

משנת 1920 נפת פצ'ורסקיי הייתה שייכת לאסטוניה העצמאית, נשאה שם *מחוז פטסרי* ופצ'ורי הייתה בירתו. לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות בקיץ 1940 מחוז פטסרי נשאר בתוך הגבולות האדמיניסטרטיביים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. בקיץ 1941 העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ועד שחרורה באוגוסט 1944 הייתה כלולה בתחום נציבות הרייך אוסטלנד.

בשנת 1944 השלטון הסובייטי שינה את גבולות הרפובליקה האסטונית והעביר את נפת פטסרי האסטונית למחוז פסקוב של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה.

עם הקמת מעברי הגבול היבשתיים בין רוסיה לאסטוניה אחרי התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 נפת פצ'ורסקיי הוכרזה כאזור ספר והוטל איסור על כניסת התיירים לתחומה. האיסור הוסר בשנת 2007.

כאשר העיר הייתה חלק של אסטוניה האוכלוסייה האסטונית גדלה בהדרגה והגיעה למעל 50% מכלל אוכלוסיית העיר. עם מעבר העיר למחוז פסקוב אוכלוסייה אסטונית עברה לתחומי אסטוניה ועתה בעיר מתגוררים רק כ-150 אסטונים.

## ראו גם
* מחוז פסקוב
* היסטוריה של אסטוניה

## קישורים חיצוניים

* 
* Unofficial website of Pechory and Pechorsky District 

קטגוריה:מחוז פסקוב: ערים
קטגוריה:רוסיה: מעברי גבול
קטגוריה:גבול אסטוניה–רוסיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
פצ'ורסקי (נפה)

**נפת פצ'ורסקי** (רוסית: **Печорский район**) היא יחידה מנהלית טריטוריאלית ברוסיה על גבול אסטוניה הנמצאת בחלקו הצפון-מערבי של מחוז פסקוב. מרכז הנפה היא פצ'ורי. אוכלוסיית נפת פצ'ורסקי מונה כ-25,300 תושבים (2005), שטח הנפה — 1,251 קמ"ר. נפת פצ'ורסקי היא חלק מארץ הסטו (באסטונית *Setumaa*), האזור שבו מתגוררים בני מיעוט הסטו.

## היסטוריה
בשנת 1920 הועברה נפת פצ'ורסקי מרוסיה לאסטוניה העצמאית לפי חוזה טרטו. השם הרשמי של הנפה שונה ל"מחוז פטסרי" (השתמשו גם בשם "פטסרימאה" (באסטונית *Petserimaa*)). לאחר סיפוחה של אסטוניה לברית המועצות בקיץ 1940 הנפה נשארה בתוך הגבולות האדמיניסטרטיביים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. בקיץ 1941 האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית ועד שחרורו ב-1944 היה כלול בתחום נציבות הרייך אוסטלנד.

בשנת 1945 העביר השלטון במוסקבה את נפת פטסרי האסטונית למחוז פסקוב של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה.

עם הקמת מעברי הגבול היבשתיים בין רוסיה לאסטוניה אחרי התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 נפת פצ'ורסקי הוכרזה כאזור ספר והוטל איסור על כניסת תיירים לתחומה. האיסור הוסר בשנת 2007.

## ראו גם
* ארץ הסטו
* פצ'ורי
* מחוז פסקוב
* היסטוריה של אסטוניה

## קישורים חיצוניים

* 
* [מידע אודות נפת פצ'ורסקי באתר הרשמי של [פסקוב (מחוז)|מחוז פסקוב]] 

קטגוריה:גבול אסטוניה–רוסיה
קטגוריה:מחוז פסקוב: גאוגרפיה
פיודור אפרקסין

**פיודור אפרקסין** (ברוסית: **Фёдор Матвеевич Апраксин**; 27 באוקטובר 1661 – 10 בנובמבר 1728) היה אציל רוסי, בין המפקדים הבולטים בצי הרוסי בתקופת פיוטר הגדול.

## תחילת הקריירה
מוצאה של משפחת אפרקסין הוא טטרי. בשנת 1371 עזבה המשפחה את אורדת הזהב והתיישבה באזור ריאזן. האחים אפרקסין החלו להתקדם בחצר הצאר פיודור השלישי לאחר שאחותם נישאה לו בשנת 1681. פיודור אפרקסין שירת בסביבת פיוטר הגדול עוד כשהיה פיוטר ילד, מה שהוביל לידידות אשר נמשכה לאורך כל חייהם.

בשנת 1692 נשלח פיודור אפרקסין לשמש כמושל העיר ארכנגלסק, שהייתה באותה תקופה עיר הנמל הראשית של רוסיה הצארית. אפרקסין יזם את בניית אחת מספינות המסחר הראשונות של רוסיה ואת הפעלתה לצורך סחר בינלאומי. בשנת 1696 הועבר אפרקסין לסביבת וורונז' לפיקוח על בניית האוניות הראשונות של הצי הרוסי. בשנת 1696 השתתף הצי בפיקודו במצור על אזוב, ובסיום המערכה התמנה אפרקסין למושל האזור. גם לאחר תחילת המלחמה הצפונית הגדולה המשיך אפרקסין בבניית מבצרים בדרום רוסיה, ובמיוחד בפיתוח העיר טגנרוג.

## המלחמה הצפונית הגדולה
לאחר דיכוי המרד באסטרחן הועבר אפרקסין למוסקבה. בשנת 1707 התמנה לראש הימיה הרוסית. בשנת 1708 התמנה למושל אינגריה והיה אחראי על הגנת מרחב סנקט פטרבורג מפלישות שוודיות. בשנת 1710 קיבל תואר רוזן.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711) שימש אפרקסין מפקד הצי בים השחור, חזר לחזית הצפונית והשתתף בכיבוש ויבורג והלסינקי, והתמנה למושל החבלים הכבושים של אסטוניה, אינגריה וקרליה. היה מפקד הצי בקרב גנגוט. בשנים 1710-1720 פיקד על פעולות הצי בים הבלטי ובנחיתות של החיילים על החוף השוודי. פעילות זו הייתה מוצלחת ובסופו של דבר הביאה לחתימת הסכם נישטאד שסיים את המלחמה. על פעילות זו הוא קודם לדרגת גנרל-אדמירל (מקבילה לפילדמרשל) והוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית.

## שנות הקריירה המאוחרות
בשנת 1715 התגלו אי-סדרים ואף מעשי שחיתות בניהול משרד הצי. לאחר חקירה, נדרש פיודור אפרקסין לשלם קנס כספי.

עקב האשמת אחיו הבכור בתמיכה בנסיך אלכסיי, נדרש פיודור להפגין בנושא זה נאמנות לפיוטר הגדול תוך השתתפות בחקירת הנסיך.

היה מפקד הצי הרוסי במהלך מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723).

בשנת 1725, לאחר מותו של פיוטר הגדול, התקרב עוד יותר לשלטון ובשנת 1726 התמנה לחבר במועצה הסודית העליונה.

פיודור אפרקסין מת בשנת 1728 ונטמן במנזר במוסקבה. קברו השתמר עד להריסתו על ידי השלטונות בשנות ה-30 של המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:אדמירלים רוסים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:ילידי 1661
קטגוריה:נפטרים ב-1728
השריר פושט שורש היד החישורי הקצר

**השריר פושט שורש היד החישורי הקצר** (TA: Musculus extensor carpi radialis brevis, בראשי תיבות: **ECRB**) הוא אחד השרירים השטחיים בחלק האחורי של האמה. כיווץ השריר מביא לתנועת פשיטה של שורש כף היד ולהטיה שלה לכיוון חישורי. בזמן כיפוף של אצבעות כף היד, פועל פושט היד החישורי הקצר יחד עם השריר פושט שורש היד החישורי הארוך לייצוב של שורש כף היד.

## תיאור
תחילתו של השריר פושט שורש היד החישורי הקצר בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע שבמרפק. הרקמה הסיבית המחוברת לעילית העלי משותפת למספר שרירים פושטים נוספים ומכונה הגיד המשותף של הפושטים (באנגלית: common extensor tendon). חלקו המרוחק של השריר נאחז בבסיס עצם המסרק השלישית שבכף היד.

## עצבוב
השריר פושט שורש היד החישורי הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך עצב החישור.

## ראו גם
* מרפק טניס
* כיסת גנגליון

## קישורים חיצוניים

שורש היד חישורי קצר, פושט
מלקולם טון

**מלקולם טון** (באנגלית: **Malcolm Toon**; 4 ביולי 1916 - 12 בפברואר 2009) היה דיפלומט אמריקאי. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס בשנת 1937. בשנת 1938 סיים לימודי תואר שני במשפטים ודיפלומטיה. שירת בצי האמריקאי במלחמת העולם השנייה כמפקד ספינת סיור בדרום האוקיינוס השקט. 

בשנת 1946 החל עבודתו במחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא שימש כראש האגף ליחסים סובייטיים במחלקת המדינה בטרם מונה לשגריר ארצות הברית בצ'כוסלובקיה (1969-1971). בין השנים 1971-1975 היה שגריר ביוגוסלביה, בין השנים 1975-1976 היה שגריר ארצות הברית בישראל, 1976-1979 שגריר בברית המועצות. הוא השתתף בשיחות סאל"ט-2 בין השנים 1977-1979 ובשיחות הפסגה האמריקאית-סובייטית בווינה בשנת 1979. בשנות ה-90 היה טון יושב ראש משותף למשלחת האמריקאית-רוסית בנושא שבויים ונעדרים לצידו של הגנרל הרוסי דימיטרי וולקוגנוב.

## קישורים חיצוניים

* מידע על תפקידיו הדיפלומטיים של טון באתר מחלקת המדינה האמריקאית
* 
* תמליל שיחה של נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד עם מלקולם טון מיד לאחר מינויו לתפקיד שגריר בישראל, כולל פרטי רקע על טון מאת קיסינג'ר, 10 ביוני 1975
* Interview with Malcolm Toon, The Foreign Affairs Oral History Collection of the Association for Diplomatic Studies and Training
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בברית המועצות
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית ספר פלטשר למשפטים ודיפלומטיה באוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע

"**אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע**" הוא שמה של סדרת פרסקאות מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס אמברוג'יו לורנצטי (Ambrogio Lorenzetti). הפרסקות, המכסים שלושה קירות ב"פאלאצו פובליקו" (Palazzo Pubblico) בעיר סיינה צוירו בין השנים 1337–1340. הם מהווים אחת מיצירות האמנות החילוניות החשובות ביותר של תקופת הפרוטו-רנסאנס באיטליה. חשיבות נוספת היא בהצגה של אחד מתיאורי הנוף הריאליסטים הראשונים של עיר רנסאנסית ושל האזור הכפרי שבצידה.

הפרסקאות מצוירים על קירות "היכל התשעה" ("Sala dei Nove") הידוע גם כ"היכל השלום" ("Sala della Pace"), חלל ששימש כמקום הפגישות והכינוסים של שליטי העיר סיינה, שהם אלו שהזמינו את הפרסקו. משמעותה של אלגוריה בציור מובעת בעימות בין הממשל הרע לבין הממשל החילוני הנאור, המתוארים על גבי שני קירות מנוגדים. "הממשל הטוב" מתואר כהיכל משפט ובמרכזו דמות של גבר השופט את האנשים לחסד ולשבט. התיאור מאזכר את תיאור יום הדין האחרון באמנות הנוצרית. לצידו של השופט, היושב על גבי ספסל יושבות האנשות של מידות טובות כגון שלום, המתוארת כאישה בלונדינית הלבושה בגד לבן.

לצד תיאור המשפט מופיעה האנשה נוספת של מידת הצדק, בדמותה של אישה היושבת על כס. מעליה מופיע דמות מרחפת המהווה האנשה של מידת החוכמה. דמותה של "צדק" מאזכרת את האיקונוגרפיה של דמות מריה "מלכת השמיים", שהוא אחד מן התארים של מרים, אם ישו. דמות זו שימשה כפטרוניתה של העיר סיינה.

ה"ממשל הרע" מתואר באופן הפוך לממשל הטוב. במרכז תיאור השליט כדמות שטנית בעלת קרניים. הפרסקו מציין כי שליט זה הוא "טירן", כלומר שליט עריץ. הדמות עטויה גלימה מוזהבת ומחזיקה בידה גביע מוזהב. מתחתיה מצוירות 6 מידות רעות: אכזריות, רמאות, זיוף ורוגז, חוסר הרמוניה ורשעות. לרגליה מתוארת עז, המסמלת תאוה.

## גלריה

קובץ:Ambrogio Lorenzetti 011.jpg|"האלגוריה על השפעת הממשל הטוב על העיר והכפר" (פרט המציג את תיאור הכפר)
קובץ:Ambrogio Lorenzetti Allegory of Good Govt.jpg|"האלגוריה על השפעת הממשל הטוב על העיר והכפר" (פרט המציג את תיאור העיר)
קובץ:Lorenzetti Amb. allegory-of-good-government- 1338-39..jpg|"האלגוריה על השפעת הממשל הטוב על העיר והכפר" (פרט המציג את השליט הטוב)
קובץ:Lorenzetti ambrogio bad govern. det.jpg|"אלגוריה על השפעת הממשל הרע על העיר והכפר" (פרט המציג את השליט הרע)
קובץ:Ambrogio lorenzetti, effetti del cattivo governo, siena, palazzo pubblico, 1337-1340.jpg|"אלגוריה על השפעת הממשל הרע על העיר והכפר" (פרט מתוך תיאור הכפר)


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמברוג'יו לורנצטי: ציורים
קטגוריה:פרסקאות
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:סיינה: יצירות אמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות