open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בינה אברמוביץ

**בינה אברמוביץ** (30 באוקטובר 1865 – 1953) הייתה שחקנית בשפה היידיש.

## ביוגרפיה
בינה אברמוביץ נולדה בשם בינה פוקס בחג שמחת תורה. היא נולדה בסראטוב, רוסיה. אביה היה קריקטוריסט, חייל וחייט. הוריה התגוררו במיקולאייב, גורשו ממנה ולאחר לידתה חזרו לגור שם. אביה נפטר בצעירותה והיא גדלה אצל סבה וסבתה. בגיל 10 חזרה לגור עם אמה ובגיל 14 נסעה לבדה לאודסה.

## קריירה
לאחר אודישנים, הצטרפה אברמוביץ, בגיל ארבע עשרה, למקהלת להקתו של זיגמונד מוגולסקו באודסה ובמשך ארבעת החודשים הראשונים היא שרה ללא שכר. בהמשך היא שיחקה בלהקה של נפתלי גולדפדן, שם קיבלה משכורת ולוהקה כדמויות אם.

לאחר נישואיה לשחקן מקס אברמוביץ, אותו פגשה כשנסעה עם הלהקה לסרביה, הזוג יצא לסיבוב הופעות ברוסיה. בשנת 1886 היא נסעה לארצות הברית עם מוגולסקו, שיחקה עם להקות יידיש רבות, וקיבלה תפקידים בסרטים רבים שהופקו באמריקה. בין הסרטים בהם השתתפה נמנו "לבבות שבורים" (1926), סרט אילם בבימויו של מוריס שוורץ והסרטים ביידיש "הכלה האומללה*"* (1932) ו"ישקור" (1933). היא קיבלה גם תפקידים במחזותיו של יעקב גורדין. בשנת 1927, בגיל שישים ושתיים, חתמה אברמוביץ על חוזה לגלם תפקיד ראשי בתיאטרון האמנות היידי. האיבנינג סטנדרד תיאר את אברמוביץ כ"אם לשישה וסבתא לתשעה".

## חיים אישיים
לאחר מותו של אברמוביץ היא נישאה לשחקן קלמן יובליר.

אברמוביץ נפטרה בשנת 1953.

## קישורים חיצוניים
*  ב-IMDb

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:שחקניות רוסיות
קטגוריה:ילידות 1865
קטגוריה:נפטרות ב-1953
קטגוריה:נפטרים ב-1953
מבחר מאמרים - צ'רלס קראוטהמר

**מבחר מאמרים - צ'ארלס קראוטהמר** (באנגלית: **Things That Matter: Three Decades of Passions, Pastimes and Politics**) הוא ספר עיון מאת העיתונאי והפרשן היהודי זוכה פרס פוליצר צ'ארלס קראוטהמר. הספר כיכב בראש רשימת רבי־המכר של "הניו יורק טיימס" (עיון) במשך ארבעה שבועות, בינואר 2014.

## תוכן
הספר הוא אסופת מסות שכתב קראוטהמר במשך שלושים שנה והוא כולל מאמרים שפורסמו במקור ב"וושינגטון פוסט", "טיים", "ניו ריפבליק" ו"ויקלי סטנדרד". הספר במהדורה האנגלית נפתח במבוא חדש מאת המחבר עצמו, ובמהדורה העברית, נפתח בהקדמה מאת שגיא ברמק, וכן הקדמה נוספת מאת מתיו קונטינטי ורק אז מאת המחבר עצמו.

אוסף המאמרים מחולק לארבעה חלקים: אישי, פוליטי, היסטורי וגלובלי. לפי "National Review", הספר עוסק "בהכול – ממחקר בעוברים ועד רפורמה בקצבאות, מהופעת השביט האלי ועד כלבי בורדר קולי, מכריסטופר קולומבוס ועד מרטין לותר קינג, ממלחמת כטב"מים ועד דעיכה אמריקנית".

במהדורה העברית שלא תורגמה במלואה, אלא תורגמו רק חמישה מתוך שישה עשר פרקים, התוכן התמקד בפוליטיקה אמריקאית, ישראל, שמרנות, וכן כתבים יותר אישיים של המחבר, כגון מכתב פרידה על אחיו מרסל שנפטר, ועוד.

## ביקורת
הספר שהה ברשימת רבי־המכר של "הניו יורק טיימס" למעלה מ־38 שבועות. בינואר 2014 דורג במקום הראשון במשך ארבעה שבועות, ומכר יותר ממיליון עותקים.

ב"The American Spectator" טען אהרון גולדסטין כי הספר "אמור להיות בעל חשיבות", משום שלדבריו "הניתוח של קראוטהמר לסוגיות המרכזיות בשלושים השנים האחרונות היה לרוב נכון יותר משהיה שגוי". הוא הדגיש גם את מסתו של קראוטהמר על האנדרטה לפרנקלין דלאנו רוזוולט, שבה התנגד להצגת FDR בכיסא גלגלים, והקביל זאת לשתיקתו של קראוטהמר בנוגע לשימושו האישי בכיסא גלגלים.

ב"The Washington Times" שיבח מייקל טאוב את הספר וכתב שהכתיבה "רעננה, אינטליגנטית, מרתקת ומעוררת מחשבה". ב"Commentary" כינה פיטר ווהנר את הספר "אוסף נהדר, ולעיתים אף מרגש", והוסיף שקולו של קראוטהמר "חשוב מאוד". הוא סיכם שהספר עוסק ב"חובות האזרחות בחברה חופשית". גם ב"קירקוס ריוויוז" נכתב על הספר שאסופת המאמרים בו היא "אוסף נוצץ שמציג כל אחד מן התרומות הייחודיות באור מחודש."

## ראו גם
* הימנים

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי 2013
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי הוצאת סלע מאיר
פיקו בוליבר

**פיקו בוליבר** (בספרדית: **Pico Bolívar**) הוא ההר הגבוה ביותר בוונצואלה, בגובה 4,978 מטר. הוא ממוקם במדינת מרידה וניתן להגיע אליו רק בהליכה. , שהיה הרכבל הגבוה והארוך ביותר בעולם בעת בנייתו, הגיע רק עד . משם ניתן לטפס לפיקו בוליבר. הפסגה נקראת על שמו של גיבור העצמאות של ונצואלה, סימון בוליבר.

בעבר פיקו בוליבר (מילולית: "פסגת בוליבר") היה שם הפסגה של הר לה קולומנה ובסופו של דבר הפך לשם ההר כולו. הוא ממוקם ליד אל לאון (4,743 מ') ואל טורו (4,695 מ'). השם החדש הוצע על ידי  בשנת 1925, ושונה באופן רשמי ב-30 בדצמבר 1934.

## גובה
גובהה של פסגת האנדים הזו הוערך וחושב פעמים שונות במהלך ההיסטוריה. ב-1912, מדידה משולשת אחת הצביעה על 5,002 מטר. ב-1928 הגיע חישוב נוסף לגובה של 5,007 מטר, זה גם נקבע כגובה הרשמי במשך זמן רב.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המדענים היינץ סאלר וקרלוס אבאד חישבו את הגובה, בהתבסס על תצפיות GPS, כ-4,980.8 מטר. מדידות GPS חדשות נעשו בשנת 2002, והם קבעו גובה של 4,978.4, עם סטיה אפשרית של 40 ס"מ לכל צד. הממצאים פורסמו ב-2005.

## נסיגת קרחונים
ממוזער|עננים בפסגת פיקו בוליבר
בתקופת הפלייסטוקן היה במקום קרחון מרידה. השטח המקסימלי של הקרחון היה 600 קמ"ר והוא כיסה הרים בגובה של לפחות 3,000 מטר. בסוף התקופה, השטח המכוסה על ידי הקרחונים הצטמצם בהדרגה, ולפני תחילת עידן הקרח הקטן הם כנראה נעלמו לגמרי.

מעריכים כי ב-1910 השטח המכוסה בקרחונים היה כ-10 קמ"ר, המחולק לשני אזורים גדולים, האחד כולל את פיקו בוליבר, פיקו אספחו ופיקו קונצ'ה והשני כולל את פיקו הומבולדט ופיקו בונפלנד. ייתכן שאזור קרחוני קטן כיסה את הצד הצפון-מערבי של פיקו אל טורו. תצלומי אוויר שצולמו ב-1952 מראים שהשטח המכוסה קרחונים הצטמצם ל-0.9 קמ"ר.

ב-2003 נעלמו כמעט כל הקרחונים באזור, למעט שני אזורים קטנים מכוסי קרחונים. עד 2012, הקרחונים בפיקו בוליבר נעלמו, ועד מאי 2024, הקרחונים בפיקו הומבולדט נעלמו גם הם, מה שהפך את ונצואלה לאחת המדינות הראשונות שאיבדה את כל הקרחונים שלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:ונצואלה: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי האנדים
יוליוס ירחע

[250px|ממוזער|[אקס ליבריס של יוליוס ירחע]]
**יוליוס ירחָע** (קרי: יַרְחוֹ; באנגלית: **Julius Jarcho**; 1882 – 14 במאי 1963) היה רופא יהודי-אמריקאי, מומחה במיילדות ובגינקולוגיה, שפעל במשך קרוב לשישים שנה בניו יורק. היה בין מייסדי בית החולים סידנהם ושמו נקשר בהקמת ספריות רפואיות באוניברסיטה העברית בירושלים.

## ביוגרפיה
נולד שטחי האימפריה הרוסית (כיום השטח נמצא באוקראינה) בשנת 1882, אחיו הוא ישעיהו ירחע. והיגר לארצות הברית בילדותו. הוא למד באוניברסיטת קולומביה, שם סיים את לימודיו בקולג' לרופאים ולמנתחים, ובהמשך השלים לימודים רפואיים נוספים בחו"ל.

בשנותיו הראשונות היה ממייסדי בית החולים סידנהם  בניו יורק. בין השנים 1936–1946 כיהן כנשיא המועצה הרפואית של בית החולים, ולאחר מכן כנשיא אמריטוס. בשנת 1948 היה שותף מרכזי במבצע גיוס תרומות לבית החולים, שבמסגרתו הושג מענק בסך 25,000 דולר שאפשר את המשך פעילותו למען תושבי הארלם.

כבר משנת 1919 גילה עניין בפיתוחה של ארץ ישראל, שהייתה אז תחת שלטון המנדט הבריטי. מתוך הכרה בצורך בהנגשת ספרות רפואית, שלח לארץ ספרים רבים מספרייתו האישית, ושכנע גם את עמיתיו לעשות כן. בהמשך הצליח לרתום מו"לים לפרויקט, הוקמה באוניברסיטה העברית בירושלים, כחלק מהספרייה הלאומית והאוניברסיטאית, מחלקת ספרי רפואה שהפעילה ספרייה אוניברסיטאית (שנודעה מאוחר יותר בתור הספרייה הרפואית על שם ברמן) ורשת של ספריות רפואיות קטנות ברחבי הארץ במוסדות רפואיים כמו קופות חולים. ירחע כיהן כחבר במועצת הנגידים של האוניברסיטה העברית ובוועד האמריקאי של אגודת הידידים של האוניברסיטה. בשנת 1955 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאת האוניברסיטה.

ירחע נפטר ב־14 במאי 1963 בבית החולים דוקטורס  בניו יורק, והוא בן 82. מקום מגוריו האחרון היה ברחוב איסט 79 במנהטן.

## פעילות מדעית
ירחע פרסם מספר עבודות רפואיות, בהן הספר "Postures and Practices During Labor Among Primitive Peoples". כמו כן המציא את ה־"Jarcho Pressometer", מכשיר רפואי ששימש לאבחון ולטיפול בעקרות נשית.

## חיים אישיים
ירחע היה נשוי פעמיים. לאחר פטירת אשתו הראשונה בשנת 1955 נישא לפאני עמה חי עד פטירתו.

שלושת ילדיו היו:
* ד"ר שאול ירחע (), רופא פנימאי והיסטוריון של הרפואה שידוע בעיקר בשל חלקו בתיאור 'תסמונת ירחע-לוין' . הוא נישא לאירמה והיו להם שני בנים: תומאס ואנדרו. בתו של תומאס היא המחזאית ג'וליה ירחע  הנקראת על שם אבי-סבה.
* גרייס אדית (Grace Edith Ross; 1913–2010).
* ד"ר ליאונרד וו. ירחע (Leonard W. Jarcho; 1916–1996), רופא ופרופסור לנוירולוגיה. לליאונרד נולדו שלושה בנים, בהם ג'ון אדמס ירחע (John Adams Jarcho; 1957–2022), רופא ששימש כעורך משנה בתחום הקרדיולוגיה ב־New England Journal of Medicine.

## קישורים חיצוניים
* 
* אקס ליבריס של יוליוס ירחע באתר המרכז לאמנות יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:גינקולוגים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1963
הרקולס וההידרה (סורבראן)

**הרקולס וההידרה** (בספרדית: **Hércules y la Hidra**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הספרדי פרנסיסקו דה סורבראן, שנוצר בשנת 1634. היצירה מתארת את אחת מעלילותיו של הרקולס מן המיתולוגיה היוונית, והיא חלק מסדרה בת עשרה ציורים שהוזמנו עבור אולם הממלכות בארמון בואן רטירו שבמדריד.

## תיאור
בציור מתואר הרקולס נאבק במפלצת ההידרה מלרנה – נחש רב־ראשי שהצלחה להרוג אותו נחשבה לאתגר בלתי אפשרי, משום שכל ראש שנכרת צימח שניים במקומו. הרקולס מצליח להתגבר עליה בעזרת אש ואלה, והציור מתאר את הרגע הדרמטי שבו הוא אוחז באלה ומתכונן להכות.
דמותו של הרקולס מצוירת מקרוב ובפרספקטיבה נמוכה, באופן שמעצים את עוצמתו הפיזית והדרמטית. השימוש באור וצל מדגיש את שריריו של הגיבור, והקומפוזיציה כולה מעניקה תחושת תנועה ועוצמה.

## רקע
הציור הוא חלק מסדרה מונומנטלית שהוזמנה בשנת 1634 על ידי חצרו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, במטרה לעטר את אולם הממלכות בארמון בואן רטירו. הסדרה כללה סצנות קרב, סמלים מלכותיים, דיוקנאות, ואלגוריות - וביניהן סדרת "מעללי הרקולס", שנועדה להציג את הרקולס כדמות מייסדת של המלוכה הספרדית וכמודל לשלטון מוסרי ונאור.

## פרשנות
דמותו של הרקולס נתפשה בתקופה זו כסמל לא רק לכוח, אלא גם לתכונות שנדרשות ממלך צודק: תבונה, אומץ, נאמנות, ואיפוק. ציור זה, כמו שאר הסדרה, אינו רק ייצוג מיתולוגי אלא אלגוריה פוליטית, המציגה את המלך כסוג של גיבור־משרת, האחראי על הגנת העם ונשיאת עול השלטון. לפיכך, היצירה משתלבת בשיח הרעיוני של התקופה, שבו התכונות המוסריות של הרקולס נועדו להצדיק ולחזק את הלגיטימציה של המלוכה.

## השוואות והשפעות
סדרת "מעללי הרקולס" היא הפרויקט המיתולוגי היחיד הידוע של סורבראן, שרוב יצירתו עסקה בנושאים דתיים. עם זאת, ההתמודדות שלו עם עירום גברי לא הייתה חדשה לגמרי: ציוריו המוקדמים "הצליבה" (1627) ו־"פטרוס הקדוש מתגלה לנולאסקו" (1629) כוללים דמויות עירומות ומתאפיינים בשימוש דרמטי באור־צל לתיאור אנטומיה טבעית - טכניקה שחוזרת גם כאן.

סורבראן גם הושפע ממקורות גרפיים מוקדמים, בעיקר מסדרות הדפסים של קורנליס קורט והנס זבלד בהם מהמאה ה־16, שעסקו בעלילות הרקולס. ההדפסים תרמו לעיצוב הקומפוזיציות והאיקונוגרפיה של הסדרה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הרקולס
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
אביבה סרנה-סגל

**מרים אביבה סרנה סגל** (21 במרץ 1927–22 במרץ 2021) הייתה משוררת ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה בשנת 1927 בלונדון למשפחה ציונית דתית, בת ליעקב יהודה סרנה ומילי (לבית הורונזיק), ילידי פולין. אביה היה רוויזיוניסט וממשפחה של "חובבי ציון". לסרנה-סגל שתי אחיות גדולות ממנה: תאודורה (רות) רוידה, מחנכת ורחל סרנה-ארטן, שכתבה ספר על פרשת מיכלינה ארטן ואח, נחום סרנה, שהיה פרופסור למקרא באוניברסיטת ברנדייס.

כילדה למדה בבית ספר כללי, כנערה הייתה בתנועות הנוער "הבונים" ו"בני עקיבא". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררה המשפחה בלונדון תחת הבליץ והיא, אחיותיה ואחיה פונו לכפר יחד עם שאר ילדי לונדון.

עם תום המלחמה הדריכה בתנועת בני עקיבא. היא החלה בגיל 18 בלימודי פסיכולוגיה ועברית באוניברסיטה בלונדון אבל לאחר שנה, ב-1948, ערב פרוץ מלחמת העצמאות עלתה לארץ ישראל והתגוררה בירושלים הנצורה. לישראל הגיעה לשנת הכשרה להדרכה, במהלך המלחמה סייעה לכוחות בתצפיות על ירושלים והתאמנה בנשק ובהגנה עצמית. לאחר ביקור קצר באנגליה חזרה לישראל והתחתנה.

היא סיימה תואר ראשון ושני באנגלית ומחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה. עבדה שנים רבות כמחנכת וכמפקחת במשרד החינוך במחוז הצפון.

## קריירה ספרותית
ספר שיריה הראשון "תפלה בלילך" יצא לאור ב־1993 בהוצאת ספרית פועלים. סרנה-סגל הוציאה שלושה ספרי שירה נוספים בהוצאה עצמית: "עלי גתית", "בין דמיון לקיימא" ו"זה דודי וזה רעי". שיריה פורסמו גם בעיתונות, בין השאר בעיתון מאזנים.

על שיריה כתבה ד"ר דינה לוין: נוכחות אלוקית מתמדת נסוכה על השירים ומקרינה אהבה לכל תחומי חייה: אהבה למשפחה, לנכדים ולנינים, אהבה לחמותה. אהבתה לטבע לחי ולצומח אף היא נובעת מתחושת השלמות של הבורא.

## חיים אישיים
נישאה ב-1948 לשלום סגל, מזכיר תנועת החרות ומורה ואחיו של ידידיה סגל. לשניים נולדו חמישה ילדים ביניהם חגי סגל וברוריה גפן, אשתו של הרב הלל גפן מרבני ישיבת בית אל. בין נכדיה העיתונאים ארנון ועמית סגל והסופרת רותי טננולד.

יחד עם בעלה התגוררה כעשור בחיפה ולאחר מכן שנים רבות בעכו עד שעברו לעפרה בשנת התשמ"ד.

נפטרה ב־2021 בגיל 94 ונקברה בעפרה.

## ספריה
* אביבה סרנה-סגל, **תפלה בלילך**, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ג 1993
* אביבה סרנה-סגל, **עלי גתית**, עפרה: הוצאה עצמית, תשס"ב 2002
* אביבה סרנה-סגל, **בין דמיון לקיימא: שירים**, עפרה: הוצאה עצמית, תשס"ו 2005
* אביבה סרנה-סגל, **זה דודי וזה רעי**, עפרה: הוצאה עצמית, תש"ע 2009

### כמתרגמת
* רחל סרנה ארטן, **מיכלינה בת ישראל**, ירושלים: ראובן מס, תשמ"ט 1989

## קישורים חיצוניים
* 
* חיים פלק, מדוע זה צחקה שרה? אביבה סגל, בינת, י"ט חשון תשפ"א
* 
* 

### על המחברת ויצירתה
#### על "תפלה בלילך"
* נעמי גוטקינד, ספר בכורים בשל: על "תפלה בלילך" של אביבה סרנה-סגל. הצופה, ח' בסיון תשנ"ג, 28 במאי 1993, עמ' 6

#### על "עלי גתית"
* ש יהושע, רגשנות בלי רגשות, הצופה, המוסף, כ"ח בתשרי תשס"ג, 4 באוקטובר 2002, עמ' 15

#### על "בין דמיון לקיימא"
* צור ארליך, כשהפנים יוצאות משתיקתן, מקור ראשון, שבת, י"ד באייר תשס"ו, 12 במאי 2006, עמ' 10–11
* דינה לוין, על שירי המשוררת אביבה סרנה סגל, מעמקים, גיליון מס' 22 - אדר תשס"ט

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות אנגליה
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
אביבה סרנה
קטגוריה:עפרה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בעפרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2021
שנתו של אנדימיון (דה רוסי-טריוזון)

**שנתו של אנדימיון** (בצרפתית: **Le Sommeil d'Endymion**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון, מתלמידיו הבולטים של ז'אק-לואי דויד. היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1791, ונחשבת לאחת מאבני הדרך במעבר האמנותי מנאו-קלאסיציזם לרומנטיקה בצרפת.

## תיאור
הציור מציג את אנדימיון, דמות מהמיתולוגיה היוונית - צייד או רועה בעל יופי אידיאלי, שנגזר עליו לישון שלושים שנה מבלי להזדקן. בקרן אור של ירח, מופיעה האלה דיאנה (אלת הציד והירח), שבאה לבקרו מתוך אהבה. דמות נוספת בציור היא זפירוס, רוח המערב בדמות אנושית, שמפנה את ענפי העצים כדי לאפשר לאור ללטף את גופו של אנדימיון.

הדמות מצוירת בעירום אידיאלי, בתנוחה רכה וחושנית, המוארת באור עדין ומטושטש. הקומפוזיציה יוצרת תחושת חלום, שקט והתרוקנות רגשית.

## פרשנות
הציור בוחן את הדמות הגברית לא דרך גבורה פיזית או כוח, אלא דרך פגיעות, פסיביות ויופי פיוטי. האידיאל הגופני מלווה בתחושת כמיהה ורגש, החורגת מהאסתטיקה הנוקשה של הנאו-קלאסיציזם. גופו של אנדימיון מוצג בעירום רך, כמעט נשי, והאור הרך שמלטף אותו מבטא את אהבתה האצילית והמרומזת של דיאנה. זהו ציור המעביר עונג, כמיהה וחלום, תוך שבירה עדינה של גבולות מגדריים.

## השוואות והשפעות
למרות היותו תלמיד של דויד ומושפע מהעקרונות הקלאסיים, ז'ירודה דה רוסי-טריוזון שואב השראה גם מהרנסאנס האיטלקי (למשל, הספומאטו של לאונרדו דה וינצ'י) ומהרוקוקו, במיוחד באווירה החושנית. המראה הרך והמטושטש מבשר מגמות מוקדמות של רומנטיקה, ומתאפיין ברגש, פיוט והתרחקות מההיגיון הקר של הדור הקודם.

היצירה שונה מן האסתטיקה הגברית של ציורי אתלטים מהעת העתיקה, ויוצרת הקבלה אל הגוף הנשי - רוך, עידון, ותנוחה פתוחה וחלומית. זהו תיעוד מוקדם של עיסוק מודע בגוף הגברי כאובייקט של תשוקה, לא של עוצמה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הירח באמנות
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:עצים בציורים
הול לאסק

**הול סטונר לאסק** (באנגלית: **Hall Stoner Lusk**; 21 בספטמבר 1883 – 15 במאי 1983) היה משפטן אמריקני במדינת אורגון, שכיהן כשופט באורגון ושירת הן בבתי המשפט המחוזיים של המדינה והן בבית המשפט העליון של אורגון, ואף כיהן כנשיא בית המשפט העליון. כחבר המפלגה הדמוקרטית, מונה בשנת 1960 לכהן בסנאט של ארצות הברית לתקופה של שמונה חודשים בעקבות מותו של הסנאטור המכהן ריצ'רד ניוברגר.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
לאסק נולד בוושינגטון די. סי. ב־21 בספטמבר 1883, לצ'ארלס רופוס ולפלורנס ספייק לאסק. אביו שימש במשך שנים רבות כמזכיר הלשכה לענייני אינדיאנים קתוליים. הוא למד בבית הספר הקדם־אוניברסיטאי ג'ורג'טאון בין השנים 1897–1900, ובהמשך השלים תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1904. בשנת 1907 סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של ג'ורג'טאון עם תואר במשפטים.

בין השנים 1906–1909 עבד כעוזר משפטי לשופט הראשי של בית המשפט לערעורים של מחוז קולומביה, ובשנת 1907 התקבל ללשכת עורכי הדין של המחוז.

### קריירה משפטית
בשנת 1909 עבר לאסק לאורגון, שם עבר את בחינות הלשכה ב־1910 ופתח משרד פרטי בפורטלנד. בין 1918 ל־1920 שירת כתובע פדרלי מחוזי באורגון, וב־1922 ניסה ללא הצלחה להיבחר לאספה המחוקקת של אורגון.

במהלך עיסוקו הפרטי ייצג את חברת האחיות (Society of Sisters), וכתב עבורן את עיקרי הטיעון שהוגשו לבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק המפורסם Pierce v. Society of Sisters, שעסק בזכויות מוסדות חינוך פרטיים קתוליים.

### קריירה פוליטית ושיפוטית
בשנת 1930 מונה לאסק לשופט מחוז מולטנומה, תפקיד שבו כיהן עד 1937. באותה תקופה פיקח על משפט יוצא דופן שנגע להריגת לווייתן אורקה בשם את'לברט, ששחה במעלה נהר קולומביה והסעיר את הציבור. משפחת לסארד, שצדה את הלווייתן עם חנית, נקנסה על "דיג ללא חכה וחוט". אך לאסק הסביר לחבר המושבעים כי לווייתן, בהיותו יונק הנושם אוויר ומניק את גוריו, איננו דג – ולכן זיכה אותם.

ב־22 ביולי 1937 מינה אותו מושל אורגון צ'ארלס מרטין לשופט בבית המשפט העליון של אורגון, במקומו של השופט ג'יימס קמפבל שנפטר. לאסק נבחר לכהונה מלאה בת שש שנים ב־1938, ונבחר מחדש ברצף בשנים 1944, 1950 ו־1956. בין 1949 ל־1951 שימש כנשיא בית המשפט העליון של אורגון.

ב־15 במרץ 1960 התפטר מכס השיפוט כדי לאפשר את מינויו לסנאט. למחרת מינה אותו מושל אורגון, מארק הטפילד, לסנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית, במקומו של ריצ'רד ניוברגר המנוח. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מ־16 במרץ עד 8 בנובמבר 1960, אך לא התמודד על כהונה מלאה. ב־1961 שב לשמש כשופט זמני (pro tempore) בבית המשפט העליון של אורגון, עד 1968.

### חיים אישיים ומשפחה
בתקופה הראשונה שלו בפורטלנד נאלץ לאסק לעבוד גם במחסן עצים כדי להתפרנס. הוא הכיר את קתרין אמונס, בת למשפחה ידועה בעיר, שהוריה התנגדו לקשר ביניהם ושלחו אותה לשנה של מסע מסביב לעולם כדי לשכוח ממנו – אך ללא הצלחה. ב־30 בספטמבר 1914 נישאו השניים, ונולדו להם חמש בנות. לאסק היה קתולי אדוק לכל אורך חייו.

### שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו המשיך לעסוק ברפורמות בהליכי בית המשפט העליון של אורגון ושימש כשופט אמריטוס. הוא התגורר בביברטון, שם נפטר ב־15 במאי 1983, ארבעה חודשים לפני יום הולדתו המאה. הוא נטמן בקפלת הר קלברי שבפורטלנד.

## קישורים חיצוניים
*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת אורגון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
מיכלבסקי

קטגוריה:שמות משפחה רוסיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מיכאל
קארוני (נהר)

**נהר קארוני** הוא הנהר השני בחשיבותו בוונצואלה, השני בזרימתו, ואחד הארוכים ביותר במדינה. הוא זורם בדרום ונצואלה, אורכו מה ועד למפגשו עם נהר האורינוקו, הוא 952 קילומטר. והוא נקרא "קארוני" מהמפגש עם נהר היורואני במדינת בוליבר, במרחק של 182 קילומטר ממקורות הנהר, ולאורך 770 קילומטר, עד לשפכו לנהר האורינוקו. נהר הקארוני הוא הנהר הארוך ביותר הנמצא כולו בתוך ונצואלה.

## הידראוליקה
ממוזער|מפגש נהר קארוני (ברקע), שמימיו כהים, עם נהר אורינוקו, שמימיו בהירים
הקארוני הוא אחד הנהרות עם קצב הספיקה הגבוה ביותר בעולם, ביחס לשטח אגן הניקוז שלו. בספיקה ממוצעת של 4,850 מטר מעוקב לשנייה, תלוי בעונות השנה. הקארוני מספק 15.5 אחוז מהספיקה של נהר האורינוקו. אחד המאפיינים של מי הקארוני הוא צבעם הכהה, הנגרם מכמות גבוהה של חומצות הומיות הנוצרות מפירוק לא שלם של תכולת הפנול בצמחייה. לפיכך, הקארוני שייך ל"נהרות המים השחורים", כמו הריו נגרו, ועוד. בסוף שנות ה-40 נמצאו יהלומים באגן הקארוני.

## אגן ההיקוות
הנהר מנקז את האזור האקולוגי של  הוא משתרע על פני 95,000 קילומטרים רבועים, והוא חלק מאגן האורינוקו, שהוא הנהר החשוב ביותר בוונצואלה. כ־245 יובלים מזרימים את מי האגן אל נהר הקארוני.

## אנרגיה הידרואלקטרית
בגלל הספיקה הרבה שלו, והמדרון תלול, נהר הקרוני מתאים באופן אידיאלי לייצור אנרגיה הידרואלקטרית ולאורך נתיב הנהר ישנם שש תחנות הידרואלקטריות. ב נמצאים שלש תחנות הידראוליות, מקגואה I (384 מגה-ואט) מקגואה II (2,592 מגה-ואט) ומקגואה III (176 מגה-ואט), ב (2,280 מגה-ואט), בסכר גורי נמצאת תחנת הכוח הגדולה מכולם, על שם סימון בוליבר, (10,235 מגה-ואט), ותחנה נוספת עדיין בבנייה, ב בהספק של 2260 מגה-ואט. כ-72% מהחשמל במדינה מופקים מהתחנות ההידראוליות שלאורך הנהר, וכן הוא מספק 100% מהמים לעיר סיודד גואיאנה שהיא העיר הגדולה ביותר בבוליבר.

קובץ:Central Hidroeléctrica Macagua.jpg|סכר לאס מקגואה
קובץ:Caruachi Dam in Venezuela.JPG|סכר קרואצ'י
קובץ:Tocoma 110514-5.JPG|סכר טוקומה, בבניה
קובץ:Aliviadero del embalse Macagua.jpg|שפך מהמאגר מקגואה


## פארקים לאומיים
באגן הגבוה של הנהרות היוצרים את הקארוני (Aponguao, Cuquenán ו- Yuruaní) נמצא ה, השייך בחלקו ל**** (הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1994), בו נמצא גם המפל הגבוה בעולם - מפל אנחל, ו.

ממוזער|נהר קארוני בפארק הלאומי לה יוביסנה
ממוזער|מפל המים סלטו לה יובסינה, בפארק
בסמוך לשפך לנהר האורינוקו נמצא ה**פארק לה יוביסנה** (בספרדית:La Llovizna) בשטח של כ-2000 דונם, המורכב מאיים, מפלים של נהר קארוני, שבילים מרוצפים באבן ושבילים טבעיים רבים, אזורים מיוערים ושטחים ירוקים, בהם מינים שונים של חיות בר החיות בטבע. אחת האטרקציות המרתקות בפארק, הוא מפל המים **סלטו לה יובסינה**  הנופל מגובה של כ-20 מטר ויוצר מערבולת מים מרהיבות, ועד לנקודת התצפית מרגישים את הטפטוף של המים. הפארק הוא מקום מתאים לטיולי משפחות, והוא מאפשר ליהנות ממגע עם הטבע, ולהתבונן בחי ובצומח המאכלסים את המקום. עוד אחת מהאטרקציות התיירותיות בפארק, הן הלגונות השונות, שבחלקן יש סירות (קיאקים, קאנו ופדלים) להשכרה לשיט בלגונה, כמו כן ניתן להאכיל דגים במי הנהר.

## קישורים חיצוניים

* 
* האקולוגיה הימית של הקארוני 
* נהר קארוני מאמר של **Reychel Pinto**, ונצואלה, 7 באפריל 2019. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ונצואלה: נהרות
גביע ליגת העל בכדורגל נשים 2025/2026

**[[גביע ליגת העל בכדורגל נשים|גביע אתנה]]** לעונת 2025/2026 היא התחרות השישית במפעל זה. בתחרות משתתפות כל קבוצות ליגת העל לנשים בכדורגל.
משחקי התחרות נפתחו ב-14 באוגוסט 2025. משחק הגמר נערך ב-15 באוקטובר 2025.

## פורמט התחרות
בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת העל שחולקו לשני בתים. בכל בית התקיימו 3 מחזורי משחקים כשכל קבוצה שיחקה מול כל הקבוצות האחרות בבית פעם אחת ובסך הכל 3 משחקים לקבוצה. שתי הקבוצות הראשונות בכל בית העפילו לחצי הגמר. שתי הקבוצות שסיימו במקום השלישי התמודדו על מקום 5/6 והקבוצות שסיימו אחרונות בבתים התמודדו על מקומות 7/8.

שלב חצי הגמר נערך לפי הצלבת מיקום בין הבתים ובשיטת נוק אאוט כשהמנצחות העפילו למשחק גמר.

## החלוקה לבתים

## הטבלאות בסיום שלב הבתים
### בית א

### בית ב

## שלב חצי הגמר ומשחקי הדירוג
שלב חצי הגמר ומשחקי הדירוג 5–8 נערכו ב-4 בספטמבר 2025.

## הגמר

## ראו גם
* עונת 2025/2026 בליגת העל בכדורגל נשים

## קישורים חיצוניים
* עונת 2025/2026 בגביע אתנה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

קטגוריה:2025 בישראל: כדורגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2025
קטגוריה:ישראל: תחרויות כדורגל נשים
מיל מי-26

**מיל מי-26** או **מי-26** (באנגלית: **Mil Mi-26**, ברוסית: **Ми-26**. קוד נאט"ו: **הִלוֹ** – Halo) הוא מסוק תובלה כבד רוסי, תוצרת חברת מיל.

עם יכולת נשיאה של למעלה מ-20 טונות, מקום ל-90 חיילים (בדומה ל-C-130 הרקולס) וזוג מנועים בכוח 11,400 כ"ס כל אחד, המפעילים רוטור בעל שמונה להבים; הוא נחשב למסוק הגדול והעוצמתי ביותר בעולם הנמצא בייצור סדרתי. למעלה מ-310 מסוקי מי-26 יוצרו עד כה והוא נמצא בשירות אזרחי וצבאי במספר מדינות, כולל ברוסיה, סין, מקסיקו וירדן.

## היסטוריה
[280px|ממוזער|מיל מי-26 מנחית כוחות תקיפה רוסים על גבי [טרקטורון|טרקטורונים, 2019]]
לאחר כישלון פיתוחו של המסוק הכבד מיל מי-12 בראשית שנות ה-70, החלה לשכת התכנון של מיל בפרויקט חדש שכונה "איזדליה 90" (Izdeliye 90) ולאחר מכן קיבל את הסימון הרשמי Mi-26. הדרישה המרכזית הייתה שמסתו הריקה תהיה פחות ממחצית ממשקל ההמראה המרבי. את המסוק תכנן המהנדס מאראט טישצ’נקו, תלמידו של מייסד הלשכה מיכאיל מיל. המי-26 נועד להחליף את המיל מי-6 והמי-12 ולשמש מסוק תובלה כבד לשימושים צבאיים ואזרחיים, עם נפח תא מטען וכושר נשיאה כפולים בהשוואה למי-6. מטרתו המרכזית הייתה לשנע ציוד צבאי כבד, בהם נגמ"שים אמפיביים במשקל 13 טון וטילים בליסטיים טקטיים, אל אזורים מרוחקים לאחר שהובאו בטיסות תובלה אסטרטגיות כמו האנטונוב An-22 והאיליושין Il-76. טיסת הבכורה של המי-26 התקיימה ב-14 בדצמבר 1977, וייצור הסדרה החל באוקטובר 1980. עד לשנת 1985 היה המסוק בשירות צבאי ומסחרי מלא בברית המועצות.

המי-26 היה המסוק הראשון שיוצר עם רוטור ראשי בן שמונה להבים, ונבנה כך שיוכל להמשיך לטוס גם במקרה של כשל באחד ממנועיו באמצעות מערכת איזון עומס. אף שמסתו הריקה דומה לזו של המי-6, יכולתו לשאת מטען של עד 20 טון הפכה אותו למסוק הייצור הגדול והכבד בעולם, שני רק למי-12 הניסיוני. תיבת ההילוכים הייחודית שלו, במשקל 3,639 ק"ג, תוכננה במיוחד כדי לעמוד בהספק של 14,700 קילוואט תוך שימוש במבנה מפוצל-מומנט עם צירי איזון, ונחשבת להישג הנדסי בולט. המסוק שבר ב-3 בפברואר 1982 את שיא העולם של הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה בהרמת מטען: 56,768.8 ק"ג לגובה 2,000 מטר, שיא שהוא עודנו מחזיק נכון ל-2025.

ב-19 באוגוסט 2002 הופל מסוק מי-26 של חיל האוויר הרוסי על ידי בדלנים צ'צ'נים, שירו טיל כתף לעברו וגרמו לו להתרסק בשדה מוקשים. מתוך 142 איש שהיו על המסוק, 127 חיילים וקצינים נהרגו, באסון התעופה הקטלני ביותר בהיסטוריה שבו היו מעורבים מסוקים. היה זה גם אסון התעופה הגדול ביותר שספג חיל האוויר הרוסי. בנוסף, יום ההפלה היה היום הקטלני ביותר במלחמת צ'צ'ניה מאז שנת 1999.

## משתמשות עיקריות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## מאפיינים
* **צוות**: 5, כולל 2 טייסים, נווט, טכנאי טיסה ומהנדס טיסה
* **מטען**: 90 חיילים, 63 נוסעים יישובים, או 60 אלונקות; סך הכל מטען במשקל 20,000 ק"ג
* **אורך**: 40.02 מטר
* **גובה**: 8.14 מטר
* **רוחב**: 32 מטר
* **קוטר רוטור ראשי**: 
* **משקל המראה מקסימלי**: 
* **הנעה:** 2 מנועי טורבינת גז לוטרב D-136 (11,400 כ"ס כל אחד)
* **[[מהירויות-V|מהירות מרבית מותרת]]**: 159 קשר (295 קמ"ש)
* **טווח**: 500 ק"מ (עם 7,700 ק"ג מטען)

## ראו גם
* בואינג CH-47 צ'ינוק
* הפלת המסוק הרוסי בחנקאלה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מסוקי תובלה
קטגוריה:אמצעי לחימה סובייטיים
קטגוריה:מסוקי מיל
קבוצת הלוחמה הרומנית ג'טיקה

**קבוצת הלוחמה הרומנית ג'טיקה** (ברומנית:**Grupul Român de Luptă Getica**) היא יחידת לוחמים מתנדבים אזרחים מרומניה וממולדובה הפועלים במסגרת הלגיון הבין-לאומי להגנה טריטוריאלית של אוקראינה לצד צבא אוקראינה במלחמה נגד צבא רוסיה. הקבוצה נוסדה בספטמבר 2023, תחילה כמסגרת לגיוס אוקאינים ממוצא רומני ובהמשך פתחה את שעריה לאזרחי רומניה ומולדובה. המתנדבים מקבלים שכר חודשי של 3,000 יורו. בראש הקבוצה עומד רומני המזדהה בכינוי Getotac (ג'טוטאק).

שגרירות רוסיה בבוקרשט הודיעה ב-15 במרץ 2024 ש-13,300 שכירי חרב זרים הצטרפו לצד האוקראיני ובהם 784 רומנים - 349 מהרומנים נהרגו במלחמה. משרד הפנים של רומניה הכחיש את הנתונים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה
קטגוריה:אוקראינה: צבא וביטחון
קטגוריה:2023 באוקראינה
עשרים ואחת (אלבום)

"**עשרים ואחת**" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט. האלבום יצא לאור ב-24 באוגוסט 2025, על ידי חברת התקליטים גאגא מיוזיק.

## וידאו קליפים
כל 12 שירי האלבום לווו בווידאו קליפים שצולמו כולם באותו אתר צילומים באולפני T.Y. של תמר יהלומי ויונתן קלימי ויצאו לאור יחד עם האלבום.

## רשימת רצועות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי 2024
קטגוריה:אלבומי אגם בוחבוט
קטגוריה:אלבומים בעברית
רפאל ישעיה

**רפאל (רפי) ישעיה** (נולד ב-ינואר 1935) הוא עורך דין ישראלי, מעוטר עיטור המופת על מעשיו במלחמת ששת הימים.

## ביוגרפיה
ישעיה נולד לשמואל בכר ישעיה וחמדה לבית חסון, נצר למשפחות ותיקות בארץ מחברון וירושלים. ילדותו ובחרותו עברו בבית הוריו שבשכונת בית הכרם בירושלים. למד בבית הספר העממי "לדוגמה" שבבית הכרם ולאחר מכן בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה אותו סיים בשנת 1952.

### שירות צבאי
באוקטובר 1952 התגייס לצה"ל על אף שטרם הגיע לגיל הגיוס, והוצב בחיל השריון ביחד עם קבוצה של בוגרי שמיניות וקיבוצניקים. הוא עבר בגדוד 82 של חיל השריון ובבית הספר לשריון את המסלול הקרבי החילי. שימש כמפקד טנק וסמל מחלקה בפלוגה א' של הגדוד ולאחר מכן נשלח לקורס קצינים. בתום שירות החובה היה לקצין שריון והוצב בחטיבת השריון הראשונה שהוקמה במילואים (חטיבה 27) בה שימש כמ"מ בפלוגה א' שבגדוד הטנקים של החטיבה. במלחמת סיני פיקד על מחלקת הטנקים שנלחמה עצמאית ביחד עם גדוד החרמ"ש של החטיבה והשתתף בקרבות של צומת רפיח, ולאחר מכן חזר לפלוגתו והמשיך במלחמה עד לכיבוש אל-עריש.

לאחר מלחמת קדש הוצב בפלוגת הטנקים שהוקמה ומוקמה בהסתר בירושלים ("הפלוגה הסודית"), ושימש כסגנו של מפקד הפלוגה אהרון קמארה. במלחמת ששת הימים תוגברה הפלוגה ומנתה 18 טנקים ובמהלך הקרבות פוצלה לשתי יחידות עצמאית: יחידה אחת בפיקוד המ"פ שהשתתפה בקרבות שהתנהלו בדרום העיר ירושלים, ארמון הנציב והמוצבים הסמוכים, והיחידה השנייה (עשרה טנקים) בפיקודו של רפי נלחמה עם הצנחנים בכיבוש ירושלים.

במלחמת יום כיפור פיקד על הפלוגה שצורפה לגדוד חרמ"ש ומוקמה מול הארמייה השנייה המצרית.

לאחר מלחמת יום כיפור פוזרה הפלוגה והוא המשיך לשרת במילואים עד לאחר מלחמת לבנון הראשונה. סך הכול שירות המילואים שלו היה 33 שנים בנוסף לשירות הסדיר.

### משפחה
בשנת 1958 נישא לזיוה לבית תג'ר, בתם של רנה ויצחק תג'ר מנהלי בית הספר אליאנס בטבריה ולאחר מכן בתל אביב כשבית הספר התנהל במתחם הידוע כיום כ"סוזן דלאל". מנישואיהם נולדו להם שלושה צאצאים: טל, דפנה ואילן ומהם נולדו 8 נכדים. הנישואים של זיוה ורפי נמשכו 65 שנים, עד לפטירתה של זיוה בשנת 2023 לאחר מחלה קשה.

### מקצוע
בשנים 1956 עד 1960 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים והשלים את לימודיו עם תואר שני. בשנת 1962 לאחר התמחות אצל נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים ובמשרד עורכי הדין הדני-לומברוזו הוסמך כעורך דין. לאחר ההסמכה פתח משרד עצמאי בתוך משרדו של עורך הדין אהרון ולירו.

באותן שנים שימש אביו כממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים וכיושב ראש הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה. על אף הנתונים האלה החליט רפי לסטות מהשגרה המבטיחה, לעזוב את ירושלים ויתרונותיה, ולפתוח משרד עם חבר ביישוב העולים שהיה בהתהוות הנושא את השם "אשדוד-ים". וכך הוקם בשנת 1964 אחד משלושת משרדי עורכי הדין הראשונים שבאשדוד. מאז ועד היום מתנהל משרד עורכי הדין הנ״ל בהרכבים שונים באשדוד וכיום הוא המשרד הוותיק בעיר. המשרד ליווה את בניית העיר והתפתחותה מאז תחילת הדרך ועד היום.

## הערכות
*לאחר מלחמת ששת הימים קיבל את עיטור המופת על חלקו במלחמה ובנוסף קיבל ציון לשבח מנשיא המדינה.
*בשנת 2003 בכנס לשכת עורכי הדין באילת קיבל את התואר "יקיר המקצוע".

## קישורים חיצוניים
*עיטור המופת
*ראיון לפודקסט "עושים היסטוריה" על פלוגת הטנקים הסודית בירושלים
*ראיון עם רפי במסגרת פרויקט תיעוד בע"פ מלחמת ששת הימים

## לקריאה נוספת
* סיפורו של רפי מופיע בספר "67' ירושלים, מלחמה" מאת גדעון אביטל

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
יוסיף רודקובסקי

**יוסיף יוסיפוביץ' רוּדָקוֹבסקי** (ברוסית: **Иосиф Иосифович Рудаковский**) נולד ב-24 בדצמבר 1914 בוורונז', רוסיה היה אמן שחמט.

למד הנדסה אזרחית במכון להנדסה ובנייה בוורונז'. את עיקר פרסומו הוא השיג בזכות כישרונו יוצא הדופן בשחמט שם הוא נודע בסגנון משחק יצירתי וייחודי. בשנת 1939 הוענקה לו דרגת "אמן ספורט של ברית המועצות".

## קריירה שחמטאית
רודקובסקי היה אחד משחקני השחמט הצעירים המוכשרים ביותר באוקראינה של שנות ה-30. הוא השתתף במספר תחרויות חשובות, ובהן:
* אלוף וורונז' לשחמט פעמיים (1932, 1937), אלוף מחוז וורונז' בשנת 1937.
* גמר אליפות ברית המועצות בשנת 1934, במוסקבה 1940, שם סיים במקום ה-12 (ניצח את אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי) ובשנת 1945 (מקום 7–9).
* בשנת 1940, סיים במקום השלישי באליפות השחמט האוקראינית בקייב (ניצח את יצחק בולסלבסקי).
* אלוף אזור קרסנודר פעמיים בשנים 1944 ו-1945, אלוף צ'רנוביץ בשנת 1946.
* שחקן לוח המילואים הראשון של נבחרת ברית המועצות במשחק הרדיו נגד נבחרת ארצות הברית בספטמבר 1945.
רודקובסקי נפטר משחפת בשנת 1947 בצ'רנוביץ, אוקראינה.

## משחקים מנותחים
### לבן: [[וסילי סמיסלוב]] – שחור: יוסיף רודקובסקי; [[מוסקבה]] 1945

לפרש ב-ג3, אמר נימצוביץ', יש מחויבות – מרגע שהיריב מאפשר זאת, להתמקם ב-ד5. לסמיסלוב יש פרש ב-ג3 והוא אכן עושה כל מאמץ להתמודד עם ההגנה הכבדה של השחור על ערוגה ד5. מרגע שסמיסלוב מוצא דרך להיפטר מהמגינים הוא שותל את הפרש ב-ד5, מייצב את מרכז הלוח ואז מרכז את מאמציו באגף המלך, ופותח בהתקפה חזקה שם.

## קישורים חיצוניים
* 73 משחקים של יוסיף רודקובסקי, chessgames

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1947
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:שחמטאים אוקראינים
קטגוריה:שחמטאים סובייטים
הלוואת און-קול

**הלוואת און-קול** (באנגלית: **On-call loan** או **Demand loan**) היא הלוואה שמעמיד בנק או גוף פיננסי ללווה, ללא מועד פירעון קבוע מראש. החזרת ההלוואה מתבצעת "על פי דרישה", כלומר המלווה רשאי לדרוש את החזר הסכום המלא בכל עת, והלווה יכול לפרוע אותה בכל עת.
ההלוואה משמשת בעיקר לניהול תזרים מזומנים קצר טווח.
הלוואות און-קול נפוצות בשווקים פיננסיים ברחבי העולם, ומשמשות חברות מסחריות, גופים פיננסיים ותאגידים. במדינות שונות קיימות רגולציות שונות על סוג הלוואות זה.. לעיתים נעשה בהן שימוש לגישור תזרימי או מימון זמני לפרקי זמן של עד שנה.

חוקרים וכלי תקשורת העלו לאורך השנים טענות כי האפשרות של בנקים לדרוש פירעון מיידי מקנה להם כוח עודף מול לווים מוסדיים. כך למשל, בסיקור פרשת החובות של ערוץ 10 מול בנק לאומי בשנת 2006, נטען כי לבנק הייתה יכולת להפעיל לחץ באמצעות מנגנון ההלוואות מן הסוג הזה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אשראי
קטגוריה:בנקאות
קטגוריה:כלכלה
גאי קורדון

**גאי פ. קורדון** (באנגלית: **Guy F. Cordon**; 24 באפריל 1890 – 8 ביוני 1969) היה סופר, פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממדינת אורגון. הוא שירת בצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה ומאוחר יותר שימש כתובע המחוזי של מחוז דאגלס בדרום אורגון. כחבר המפלגה הרפובליקנית, מונה ולאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית, שבו כיהן בין השנים 1944 ל־1955.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
קורדון נולד בקוארו, עיירה במחוז דוויט שבטקסס, ב־24 באפריל 1890. בשנת 1896 עבר עם משפחתו לרוזבורג שבאורגון, ולמד בבתי הספר הציבוריים בעיר. בשנת 1909, בגיל 19, מונה לסגן גובה המיסים של מחוז דאגלס, תפקיד שבו שירת עד 1916. בשנת 1914 נישא לאנה אלן, ונולדו להם שני ילדים. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת ביחידת התותחנים.

### קריירה פוליטית
בשנת 1917 החל לכהן כגובה המיסים של המחוז, תפקיד שבו נשאר עד 1919. קורדון למד משפטים והוסמך לעריכת דין בשנת 1920. בין השנים 1923–1935 שימש כתובע המחוזי של מחוז דאגלס ולאחר מכן עסק בעריכת דין ברוזבורג. בהמשך החל לשמש כעורך הדין של קבוצה בת 18 מחוזות שתבעו את הממשל הפדרלי בעקבות פרשת הונאת הקרקעות של אורגון, שעסקה במתן מענקי אדמות לרכבת אורגון–קליפורניה.

בשנת 1944 מונה קורדון כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אורגון על ידי מושל המדינה ארל סנל, לאחר מותו של הסנאטור צ'ארלס מקנרי. בבחירות מיוחדות בנובמבר 1944 נבחר להשלים את הקדנציה, כשקיבל 57% מהקולות מול המועמד הדמוקרטי ויליס מהוני. באותן בחירות נבחר לראשונה לסנאט גם הסנאטור הוותיק ויין מורס. בשנת 1948 נבחר קורדון לקדנציה מלאה של שש שנים, עם 60% מהקולות מול המועמד הדמוקרטי מיינלי ג'יי. וילסון. בשנת 1954, שהייתה שנה קשה לרפובליקנים, הפסיד קורדון בבחירות החוזרות לדמוקרטי ריצ'רד ניוברגר בפער של 50.2% מול 49.8%.

במהלך כהונתו בסנאט הציע קורדון תקנה שלפיה דוחות ועדות הסנאט יציינו כיצד הוראות בחוק מוצע ישנו את החוק הקיים. קורדון שימש כיושב־ראש ועדת הפנים וענייני הטריטוריות בין 1954 ועד תום כהונתו ב־1955. הוא אף ביקר בטריטוריית הוואי כדי לקיים שימועים בנושא אפשרות קבלת מעמד מדינה לטריטוריה (הוואי התקבלה לאיחוד ב־1959). כהונתו בסנאט נמשכה מ־4 במרץ 1944 עד 3 בינואר 1955. קורדון היה תומך של ג'וזף מקארתי וראה בדמוקרטים "רכים מדי כלפי הקומוניזם".

### אחריתו
לאחר שעזב את הסנאט עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה בין השנים 1955–1962, אז פרש. בראשית שנות ה־50, פרנק הרברט – שלימים התפרסם כסופר מדע בדיוני – היה בין כותבי הנאומים של קורדון. קורדון נפטר בוושינגטון הבירה ב־8 ביוני 1969, בגיל 79, ונקבר ברוזבורג, בבית העלמין רוזבורג ממוריאל גארדנס.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חוגרים אמריקאים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
קוביית אינפיניטי

ממוזער|קוביית אינפינטי עשויה מ-8 קוביות משחק
ממוזער|איור של המצבים השונים של קוביית אינסוף. הצירים הצבועים מצביעים על הציר הבא בכל מצב בו ניתן לקפל את הקובייה.
**קוביית אינפיניטי**, המכונה גם **קוביית אינסוף**, **קובייה מתקפלת** או **קוביית קסם** היא סוג של משחק מכני היכול להיפתח למספר כיוונים ולהתקפל חזרה לצורת קובייה, באופן היוצר אפקט ויזואלי מעניין. הקובייה מורכבת מ-8 קוביות קטנות יותר (סך הכל 48 צלעות), המחוברות ביניהן ב-8 מצלעותיהן באופן שבו חשופים 24 מצדדיהן ועוד 24 צדדים אינם חשופים.

קוביות אינפינטי משמשות כצעצוע חושי או כצעצוע פידג'ט. היא נמכרת גם בחנויות מזכרות כ'מיני אלבום' היכול להכיל 9 תמונות, המתגלות זו אחר זו תוך משחק בקובייה. ניתן גם להכין בקלות קוביית אינפינטי מחומרים המצויים בבית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צעצועי פידג'ט
קטגוריה:קוביות
בית הכנסת בווינקובצי

**בית הכנסת בווינקובצי** (בקרואטית: **Vinkovačka sinagoga**) היה בית כנסת אשר פעל בעיר וינקובצי בקרואטיה בין השנים 1923–1942. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה והקמת מדינת קרואטיה העצמאית, הוחרב המבנה על ידי אנשי האוסטאשה.

## היסטוריה

קהילה יהודית התקיימה בעיירה ככל הנראה מאמצע המאה ה-19. ב-1880 התגוררו בווינקובצי 272 יהודים. בני הקהילה היו ברובם אומנים ומקצתם בעלי מקצועות חופשיים. בשלהי מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי וינקובצי מהתקפות של חיילי הקאדר הירוק, רבים נטשו את העיר, ורק כמה עשרות נותרו להתגורר בה.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בווינקובצי 630 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. ביולי 1942 נעצרו בני הקהילה והועברו ביחד עם יהודי אילוק, רומה, שיד וסרמסקה מיטרוביצה למחנה ריכוז בווינקובצי אשר מוקם באצטדיון הכדורגל המקומי. באוגוסט גורשו כולם אל מותם במחנות ההשמדה יאסנובאץ ואושוויץ. לאחר המלחמה לא חודשה הפעילות הקהילתית.

## המבנה
בית הכנסת הראשון הוקם בווינקובצי ב-1863 במבנה מעץ המכוסה גג רעפים. לאחר מלחמת העולם הראשונה שוקמה הקהילה, ובתקופת בין המלחמות צברה מעמד כלכלי איתן. הקהילה החליטה להקים בית כנסת חדש שיהלום את צרכיה לאור הגידול במספרם של בני הקהילה, ואת מעמדה הנכבד והשתלבותה במארג החיים במרחב הקרואטי. עלות הפרויקט השאפתני עמדה על כ-4.5 מיליון כתרים יוגוסלביים , כאשר המימון הגיע מתרומות ורובו מתרומתו של יעקב שלזינגר סוחר אמיד ובעל טחנת קמח בעיר. תכנונו הוטל על האדריכל . בית הכנסת נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורי המשולב עם אלמנטים מהאר דקו.

בית הכנסת היה בן שתי קומות כאשר בקומתו השנייה שכנו עזרת הנשים ומגורי הרב. למבנה היה צריח אחד אשר בראשו כיפה בסגנון שהועתק מבית הכנסת בווקובאר. במבנה הותקנו חלונות כפולים, ושורת החלונות העליונה הייתה תלת כנפית ונבנתה בסגנון המכונה "רונדבוגנשטיל" (בגרמנית: Rundbogenstil) אשר היה פופולרי בקרב פולקסדויטשה ברחבי אירופה. לבית הכנסת היה מבנה אורכי בעל צורה מלבנית, כאשר באולם התפילה הבימה פונה לכיוון מזרח. במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הקמת מדינת קרואטיה העצמאית, חולל בית הכנסת ונבזז על ידי אנשי האוסטאשה. בהמשך, הפכו אותו האוסטאשים למחסן וב-1942 הרסו אותו עד היסוד. ראש הקהל ד"ר איגנאץ לאנג והרב הראשי של הקהילה ד"ר משה פרנקפורטר נרצחו במחנה ההשמדה יאסנובאץ עם קהילתם, ולאחר המלחמה לא חודשה פעילותה.

## קישורים חיצוניים
* בית הכנסת בווינקובצי, באתר המרכז לאמנות יהודית

## הערות שוליים

וינקובצי
קטגוריה:בתי כנסת שנחרבו בשואה
הלו פנינה

**הלו פנינה** היא תוכנית טלוויזיה לימודית שנועדה להקנות לעולים חדשים את מיומנויות הדיבור בעברית ואת ההיכרות עם המנטליות הישראלית. הסדרה יועדה גם לשמש כלי עזר למדריכים ולמורים המלמדים עברית לעולים. התוכנית שודרה בשנת 1995 וכללה 20 פרקים והופקה על־ידי האגף לחינוך מבוגרים בשיתוף הטלוויזיה החינוכית.

## תקציר
יבגני (ישראל דמידוב) הוא עולה חדש מרוסיה, אשר עלה לישראל אך אינו שולט בשפה העברית. בכל פרק מוטלת עליו משימה על ידי פנינה (עיינה אילון) הקשורה לדיבור בעברית, שאותה עליו למלא.

## דמויות ושחקנים

## סקירת סדרה

## פרקים

### עונה 1

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות ללימודי עברית
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1995
אונאי אלגסבאל

**אונאי אֶלְגֶסָבַּאל אודונדו** (בספרדית: **Unai Elgezabal Udondo**; נולד ב-25 באפריל 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בלבאנטה מהלה ליגה.

## קריירת מועדונים
אלגסבאל נולד באורדולייס שבחבל הבסקים, והחל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של לייואה ודאנוק באט. ב-2012 הצטרף לאתלטיק בילבאו ושובץ בקבוצת הבת שלה, בסקוניה, ששיחקה בליגה הספרדית הרביעית. הוא שוחרר מהמועדון ב-2014.

ביולי 2014 הצטרף לדוראנגו מהליגה הספרדית הרביעית. לאחר שהיה שחקן הרכב קבוע, הוא עבר ב-1 ביולי 2015 לברקאלדו מהליגה הספרדית השלישית.

בחלון ההעברות של חורף 2016, הוא דחה הצעה ממיורקה ונשאר בברקאלדו עד תום העונה. ב-20 ביוני 2016 חתם אלגסבאל על חוזה באייבר מהלה ליגה, והושאל ב-18 באוגוסט 2016 לאלקורקון מהליגה הספרדית השנייה.

אלגסבאל ערך את הופעת הבכורה שלו באלקורקון ב-4 בספטמבר 2016 בתיקו 1–1 מול נומנסיה. לאחר שעזר לקבוצתו להישאר בליגה השנייה, הוא עבר לנומנסיה ב-16 באוגוסט 2017, בעסקת השאלה לשנה אחת.

ב-15 באוגוסט 2018, האריך אלגסבאל את חוזהו באייבר עד 2020 וחזר לאלקורקון בעסקת השאלה נוספת לעונה אחת. ב-6 ביולי 2019 הוא סיים את חוזהו באייבר, וחתם על חוזה קבוע לשנתיים באלקורקון ב-11 ביולי 2019.

ב-10 בספטמבר 2020 סיים אלגסבאל את חוזהו באלקורקון, וחתם בבורגוס מהליגה השלישית ב-24 בספטמבר 2020. ב-18 ביוני 2024, לאחר ארבע עונות שבהן היה שחקן הרכב קבוע שהסתיימו בעלייה לליגה השנייה, הוא עבר ללבאנטה מהליגה השנייה וחתם בה על חוזה לשנה אחת.

ב-5 ביולי 2025, לאחר שהיה שחקן הרכב קבוע במהלך העונה וסייע לקבוצתו לעלות ללה ליגה כאלופת הליגה השנייה, האריך אלגסבאל את חוזהו בלבאנטה עד שנת 2027.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלני אייבר
קטגוריה:כדורגלני אלקורקון
קטגוריה:כדורגלני נומנסיה
קטגוריה:כדורגלני בורגוס
קטגוריה:כדורגלני לבאנטה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1993
פרדריק סטיוור

**פרדריק סטיוור** (באנגלית: **Frederick Steiwer**; 13 באוקטובר 1883 – 3 בפברואר 1939) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממדינת אורגון. סטיוור שירת כתובע מחוזי וכחבר הסנאט של אורגון, והיה ותיק מלחמת העולם הראשונה. כחבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1927–1938. בנוסף, פעמיים התמודד על מועמדות הרפובליקנים לנשיאות, וב־1936 נשא את נאום הפתיחה בוועידה הארצית של המפלגה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
סטיוור נולד ב-13 באוקטובר 1883 בחווה ליד העיר ג'פרסון שבמחוז מריון שבאורגון, להוריו ג'ון פ. ואדה (לבית מיי) סטיוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים המקומיים, ובשנת 1898, בגיל 15 בלבד, החל ללמוד במכללה החקלאית של אורגון (כיום אוניברסיטת המדינה של אורגון) בקורבאליס. ארבע שנים לאחר מכן השלים את לימודיו עם תואר ראשון בהנדסת מכונות. בהמשך עבר לאוניברסיטת אורגון ביוג'ין, שם השלים תואר ראשון נוסף בשנת 1906, ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, ששכן אז בפורטלנד.

ב־1908 הוסמך לעריכת דין והצטרף למשרד עורכי הדין "סנואו ומק'קמנט" בפורטלנד. כעבור שנה עזב את המשרד, עבר למזרח אורגון והקים משרד משותף עם ג'. וו. פלפס בפנדלטון.

### קריירה פוליטית
סטיוור החל את דרכו הציבורית בשנת 1909 כסגן התובע המחוזי של מחוז יומטילה, תפקיד שבו החזיק עד 1910. בשנת 1912 נבחר כתובע המחוזי של המחוז וכיהן בתפקיד עד 1916. באותה שנה נבחר כחבר הסנאט של אורגון מטעם מחוז יומטילה (מחוז הבחירה ה־20). הוא כיהן במושב החקיקה של 1917 בלבד, ואז התפטר כדי להתגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1917–1919 שירת ברגימנט ארטילריית השדה ה־65 בדרגת לוטננט ראשון.

ב־1926 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם אורגון, לאחר שניצח בפריימריז את הסנאטור המכהן רוברט סטנפילד. בבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית, ברט הייני, ועל סטנפילד שהתמודד מחדש כמועמד עצמאי. בשנת 1928 היה בין המועמדים למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות (המועמד שנבחר היה הרברט הובר). בשנת 1936 היה יו"ר זמני של הוועידה הארצית הרפובליקנית ונשא את נאום הפתיחה, אך שוב לא הצליח לזכות במועמדות.

סטיוור נבחר מחדש לסנאט ב־1932, אך בינואר 1938 התפטר מתפקידו בשל בעיות בריאות ושב לעסוק בעריכת דין. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת ההוצאות במחלקות הממשל המבצעות, היה חבר בוועדת המשפט של הסנאט, והתבלט בהתנגדותו החריפה לנשיא פרנקלין רוזוולט ולמדיניות ה"ניו דיל". בין היתר, סייע לבלום את תוכניתו של רוזוולט להרחיב את בית המשפט העליון. בשנת 1937 אף הציע תיקון לחוקה שיקבע בחירות מקדימות ארציות לנשיאות ולסגנות הנשיאות, אך יוזמה זו לא אושרה.

### חייו האישיים ושנותיו האחרונות
ב־12 בדצמבר 1911 נישא לפרידה רֶש בעיר פנדלטון, ולזוג נולדו שני ילדים. בתם אליזבת נישאה לימים לאדם שמשפחתו התחברה למשפחת ווטסון, מייסדי חברת IBM. דודו, וינלוק ו. סטיוור, כיהן גם הוא כחבר הסנאט של אורגון.

לאחר שפרש מהסנאט חזר לעסוק בעריכת דין בוושינגטון די. סי.. סטיוור נפטר בעיר זו ב־3 בפברואר 1939, בגיל 55 בלבד, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שבווירג'יניה הסמוכה.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאורגון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אורגון
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת אורגון
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1939
רוברט האמפריז

**רוברט האמפריז** (באנגלית: **Robert Humphreys**; 20 באוגוסט 1893 – 31 בדצמבר 1977) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן לזמן קצר כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.

## ביוגרפיה
האמפריז נולד ב-20 באוגוסט 1893 במחוז היקמן שבקנטקי. לאחר שירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד האמפריז כפרמקולוג מוסמך בחנויות תרופות קמעונאיות במייפילד שבקנטקי, ולאחר מכן בעיר פרנקפורט. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קנטקי ב-1920 וכחבר הסנאט של קנטקי בשנים 1932–1936. בשנת 1934 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט המדינתי ובין בין השנים 1936 ל־1942 שימש כפקיד בסנאט בשלוש מושבים רצופים. בנוסף, שימש כממונה על כבישי המדינה של קנטקי בשנים 1936–1940. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקפטן בחיל הרפואה בשנים 1943–1945. לאחר מכן שב לשמש כממונה על כבישי המדינה בשנים 1955–1956.

ב-21 ביוני 1956 התפטר ממשרתו כדי לקבל מינוי כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, למלא את המושב שהתפנה עקב מותו של אלבן בארקלי. הוא כיהן בסנאט מ-21 ביוני 1956 עד 6 בנובמבר 1956. האמפריז לא התמודד בבחירות לסנאט, והעדיף לכהן רק במשך התקופה הקצרה של המינוי שלו.

הוא מת ב-31 בדצמבר 1977 בפרנקפורט שבקנטקי, והוא בן 84 שנים.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1977
ז'אומה קולבוני

**ז'אומה קולבוני קואדרדו** (בקטלאנית: **Jaume Collboni Cuadrado**; נולד ב-5 בספטמבר 1969) הוא פוליטיקאי ספרדי, עורך דין במקצועו ועובד ציבור במנהל המקומי. הוא מונה לכהן כראש עיריית ברצלונה ב-17 ביוני 2023.

ב-2010 הפך קולבוני לחבר הפרלמנט של קטלוניה, מטעם מחוז ברצלונה, ומונה לסגן דובר  (PSC). בנובמבר 2011 הוא מונה למזכיר התקשורת ודובר PSC. מאוחר יותר, ב-2014, הוא עזב את מושבו כדי להתמודד בפריימריז של PSC לראשות עיריית ברצלונה. לאחר שניצח בפריימריז, נבחר לתפקיד.

## ביוגרפיה
ז'אומה נולד בברצלונה ב-1969 למשפחה מקומית. הוא למד משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ברצלונה, שם הצטרף לאגודת הסטודנטים הצעירים של קטלוניה (AJEC) ובהמשך כיהן כמזכיר הכללי שלה בין השנים 1992 ל-1995. ב-1996 הוא קידם את הקמת הקבינט הטכני של UGT (איגוד העובדים הכללי) של קטלוניה, הוא היה חלק מההנהלה הלאומית של האיגוד בין השנים 1998 ל-2005. באותה תקופה הוא היה אחד ממייסדי המרכז למחקר כלכלי וחברתי של קטלוניה (CRESC). בין השנים 2001 ל-2005 הוא היה חבר מועצה מטעם נציגות האיגודים המקצועיים של המועצה הכלכלית והחברתית של ספרד.

ב-1994 הצטרף ז'אומה קולבוני הצטרף למפלגת הסוציאליסטים של קטלוניה. שנתיים לאחר מכן הוא נבחר לדובר מחוז אורטה-גינארדו, תפקיד בו החזיק עד 1999. בין השנים 2005 ל-2010 הוא קיבל את תפקיד מתאם הקבוצה הפרלמנטרית הסוציאליסטית בפרלמנט של קטלוניה. ב-2008 הפך לחבר בהנהלת המפלגה. בדצמבר 2011, במהלך הקונגרס ה-12 של ה-PSC, הוא מונה למזכיר התקשורת ולדובר המפלגה. ב-2010 הוא ניהל את קמפיין הבחירות של PSC לבחירות האזוריות, ומאותה שנה היה גם חבר הפרלמנט של קטלוניה וסגן דובר הקבוצה הפרלמנטרית של הסוציאליסטים ודובר הוועדה לעסקים ותעסוקה. הוא היה יושב ראש הוועדה לחוק הבחירות של קטלוניה.

ב-2014 התמודד בפריימריז של PSC, כדי להיבחר כמועמד לראשות העיר ברצלונה. הוא התחרה נגד חברי המפלגה כרמן אנדרס, ג'ורדי מרטי, לאיה בונט ורוסיו מרטינז-סמפרה. הבחירות המקדימות נערכו בסיודאד קונדל ב-29 במרץ 2014. קולבוני ואנדרס היו המועמדים בעלי מספר הקולות הגבוה ביותר, והם עלו לסיבוב שני. בשני הסיבובים, קולבוני היה המועמד בעל מספר הקולות הרב ביותר.

ב-17 ביוני 2023, לאחר , רוב מוחלט (23 מתוך 41 חברי מועצה) במליאה המכוננת של התאגיד העירוני העניק לקולבוני את ראשות עיריית ברצלונה. לאחר בחירתו, הוא הכריז על שלושת עמודי התווך של כהונתו כקידום כלכלי של העיר ויצירת מקומות עבודה, שירותים ציבוריים ונאמנות למוסדות קטלוניים, ספרדיים ואירופיים, והדגיש את נושא הדיור כ"אתגר העיקרי" של העיר.

אחד הצעדים המשמעותיים הראשונים של ראש העיר החדש היה לנרמל את היחסים עם הכתר, כאשר התקבל על ידי המלך פליפה השישי ב, אירוע שלא התרחש במשך 17 שנים, מאז 2006, כשהמלך חואן קרלוס הראשון אירח את ראש העיר. ביוני 2024 הודיע קולבוני כי ברצלונה לא תאריך את רישיונותיהן של 10,101 דירות הרשומות להשכרה לטווח קצר ולא תאפשר לתיירים לשכור דירות, במאמץ לפתור את משבר הדיור.

באוגוסט 2025 סורבה כניסתו לישראל, בהמשך להתבטאויות שלו נגד ישראל, ולאחר שבחודש מאי באותה שנה מועצת העיר קיבלה החלטה על "ניתוק קשרים עם ישראל".

קולבוני נישא למפיק הטלוויזיה אוסקר קורנחו ב-2011. בני הזוג נפרדו לאחר חמש שנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1969
קטגוריה:ראשי עיריות בספרד
קטגוריה:סוציאליסטים
קטגוריה:ברצלונה: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים ספרדים
קטגוריה:פוליטיקאים קטלאנים
קטגוריה:פעילי שמאל רדיקלי
תחנת הרכבת ג'נין

שמאל|ממוזער|250px|מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914–1917
**תחנת הרכבת [[ג'נין]]** הייתה התחנה השנייה (מתוך שש) במסילת השומרון שהובילה מעפולה לשכם. על פי התכנון המקורי נועדה המסילה לחבר את ירושלים אל מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות שלוחת רכבת העמק, אך בפועל צורכי מלחמת העולם הראשונה הביאו לחיבורה למסילה המזרחית, באמצעות שלוחה מתחנת הרכבת מסעודיה מערבה לכיוון טולכרם. בניית התחנה החלה בשנת 1912 בידי חברה צרפתית והתחנה נחנכה בשנת 1913 לנסיעות לרכבת העמק בעפולה. ב־1914 הגיע הקו דרומה לסילת א-דהר וב־1915 נחנך החיבור למסעודיה (סבסטיה) שאפשר לנסוע עד שכם וטולכרם. הרכבת המשיכה לעבוד כמעט עד סוף תקופת המנדט הבריטי.

מבנה התחנה בן שתי הקומות היה מחופה בגג רעפים משולש, רוחב הפסים נותר בעידן הבריטי 105 ס"מ כפי שהניחו העות'מאנים, ולא הורחב ל 134.5 ס"מ שהוא הרוחב הסטנדרטי. המבנה נפגע קשות במבצע חומת מגן, אך שרידיו עודם עומדים על תילם ומנציחים את רכבת השומרון.

בשנת 2010 נשקלה חידושה של התחנה והמסילה בין ג'נין לעפולה, כחלק ממסילת העמק ההיסטורית וכדי לחבר את הרשות הפלסטינית עם ירדן, אך לאחר דיונים רבים הוחלט בשנת 2024 שלא לקדם את התכנית.

## הערות שוליים

ג'נין
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:ג'נין: מבנים