צמיד פתיל

**צמיד פתיל** הוא כינוי הלכתי למכסה הצמוד והמהודק לכלי, באופן המונע מטומאה חיצונית לחדור לתוכו. בהלכות טומאת מת, אף שכל מה שנמצא בתוך מבנה שיש בו מת נטמא טומאת אוהל, תכולתו של כלי הסגור ב"צמיד פתיל" נותרת טהורה.

מקור הדין בפרשת חקת שבספר במדבר, שם נאמר בהקשר של דיני טומאת מת:

מכאן למדו חז"ל שכלי שפתחו אינו סגור באופן הרמטי נטמא יחד עם כל תכולתו. לעומת זאת, אם יש על הכלי מכסה המהווה "צמיד פתיל", הוא ותכולתו נשארים בטהרתם. משמעות המילים "צמיד פתיל" היא כיסוי (צמיד) המהודק ומוצמד לכלי (פתיל), לרוב באמצעות חומר מדביק.

## מקור הדין וגדרו
הדיון המרכזי בתלמוד מתמקד בכך שהפסוק עוסק בעיקר בכלי חרס. ייחודו של כלי חרס הוא בכך שהוא נטמא רק דרך פתחו ("מאווירו") ולא ממגע חיצוני ב"גבו". לכן, כאשר פתחו אטום, אין לטומאה דרך לחדור אליו. דין זה הורחב בקל וחומר גם לכלים שאינם מקבלים טומאה כלל (כגון כלי אבן, כלי אדמה וכלי גללים), שגם תכולתם ניצולת בזכות צמיד פתיל. לעומת זאת, כלים אחרים המקבלים טומאה גם מגבם (כמו כלי עץ ומתכת) אינם מצילים על מה שבתוכם, שכן הכלי עצמו נטמא מהימצאותו באוהל המת, וממילא מטמא את מה שבתוכו.

נחלקו ראשונים במהות ההצלה של צמיד פתיל. יש הסוברים שהוא יוצר חציצה פיזית בפני הטומאה. אחרים סוברים שהוא מגדיר את חלל הכלי כרשות נפרדת, ולכן הטומאה השורה ב"אוהל" אינה חלה עליו.

## הכלים והכיסוי
### הכלים הניצולים
* **[[טומאת כלי חרס|כלי חרס]]**: זהו המקרה שבו עוסקת התורה. כלי חרס טהור שנמצא באוהל המת וחתום בצמיד פתיל, נשאר טהור, משום שאינו מטמא מאחוריו, וחוצץ בפני הטומאה עבור כל מה שבתוכו.
* **כלים שאינם מקבלים טומאה**: כלים העשויים אבן, אדמה, גללים, או עצמות דג, שתכולתם ניצולת מטומאה בזכות צמיד פתיל.
* **כלי שטף**: נחלקו בית שמאי ובית הלל האם צמיד פתיל מציל גם על כלי שטף (כלים הנידחים במים, כגון כלי עץ ומתכת) הנמצאים בתוך כלי חרס אטום. בית שמאי סברו שאינו מציל עליהם, בעוד בית הלל סברו בתחילה שמציל. לבסוף, חזרו בית הלל להורות כדברי בית שמאי, שצמיד פתיל מציל רק על אוכלים, משקים וכלי חרס.
* **כלי עץ העשוי לנחת** כלי עץ שגודלו מעל ארבעים סאה אינו מקבל טומאה מחמת שאינו מיועד לנשיאה, כלי זה מציל על הנמצאים בתוכו, שיטת הר"ש שבכלי כזה, אין צריך להיות צמיד פתיל אלא מספיק אפילו בסגירת נסר.

### הכיסוי והאיטום
הכיסוי צריך להיות מהודק היטב לכלי. ההידוק נעשה באמצעות חומרים המדביקים ומחברים את המכסה לגוף הכלי, כגון טיט, זפת, שעווה וסיד. חומרים שאינם יוצרים הדבקה מספקת, כמו עופרת או בעץ (שאינם נצמדים היטב), אינם כשרים לשמש כצמיד פתיל. גם הכיסוי עצמו צריך להיות מחומר טהור; כיסוי מחומר המקבל טומאה (כגון אוכל שהוכשר לקבל טומאה) אינו חוצץ.

קיימת מחלוקת האם די במכסה המונח והמהודק היטב מכוח עצמו, או שנדרש "מירוח" (הדבקה) אקטיבי של הכיסוי לכלי. לדעת המהר"ם מרוטנבורג בכלי חרס, הכיסוי צריך להיות מודבק או מחובר היטב ("מירוח") לכלי כדי ליצור אטימה. לעומת זאת, בכלי עץ אין צורך בהדבקה, ודי בכיסוי המונח היטב. הרמב"ם פסק שדרש חיבור מהודק, אך לאו דווקא כזה שניתן לפותחו רק באמצעות שבירה.

## טומאות שמהן מציל
צמיד פתיל מציל בעיקר מפני **[[טומאת אוהל]]**, אך גם מפני טומאות אחרות החודרות דרך אוויר, כגון טומאת שרץ הנמצא בתוך כלי חרס ומטמא כלי אחר הנמצא עמו באותו חלל.

עם זאת, ישנם מצבים שבהם צמיד פתיל אינו מועיל:
* **[[מי חטאת]]**: כלי ובו אפר פרה אדומה או מים המקודשים באפר ("מי חטאת") אינו ניצול בצמיד פתיל, מכיוון שהתורה דורשת להניחם ב"מקום טהור". כיוון שהכלי נמצא ב"אוהל" טמא, אין זה נחשב "מקום טהור", והמים נפסלים. עם זאת, מים שטרם קודשו באפר ניצולים בצמיד פתיל.
* **[[קודש (הלכה)|קודשים]]**: חז"ל החמירו על קודשים, וקבעו שצמיד פתיל אינו מציל עליהם מטומאת אוהל, כחלק מגזירות שנועדו להרחיק את הקודש מכל חשש טומאה.
* **[[טומאת היסט]]**: צמיד פתיל אינו מציל מטומאת היסט (טומאה הנגרמת מהזזת חפץ על ידי זב), כיוון שהיסט נחשב כמגע ישיר בתוכן הכלי.

## התייחסויות אקטואליות
### טיסה במטוס לכהנים
דין צמיד פתיל רלוונטי לדיון על כהנים הטסים במטוס העובר מעל בתי קברות. יש פוסקים הסוברים שמטוס, שאטום הרמטית במהלך הטיסה, נחשב ככלי המוקף צמיד פתיל. על פי שיטת המהר"ם מרוטנבורג, בכלי עץ  באופן שמועיל צמיד פתיל אין צורך בהדבקה ממשית, אלא די בסגירה הרמטית. על בסיס זה, יש המתירים לכהנים לטוס בנתיבים העוברים מעל בתי קברות, שכן המטוס שסגור הרמטי חוצץ בפני הטומאה.

### ציון הרשב"י במירון

התייחסות נרחבת לדינים אלו התעוררה סביב ציון הרשב"י במירון, לאחר שהועלו טענות על הימצאות קברים בסביבה. הבעיה חמורה במיוחד במקרה של "טומאה רצוצה" (קבר אטום ללא חלל של טפח), שהטומאה הבוקעת ממנו עולה עד לרקיע ומטמאת את כל המאהיל מעליה. בעיה זו מנעה מאדמו"רים שהם כהנים (כמו האדמו"רים מתולדות אהרן ותולדות אברהם יצחק) לקיים את הדלקת מירון במקום.

כפתרון הלכתי, הציע הרב מרדכי גרוס להשתמש בחליפות אטומות (בדומה לחליפות צלילה), שישמשו כ"צמיד פתיל" אישי ויחצצו בפני הטומאה עבור הכהנים.

## קישורים חיצוניים
* 
* , מתוך הספר "אנציקלופדיה תורנית מרוכזת"
* הערך "צמיד פתיל", באתר ויקימקדש.

## הערות שוליים

קטגוריה:דרכי היטמאות
קטגוריה:טומאת מת
קטגוריה:טומאת כלים