open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרומהורן

[ממוזער|300px|קרומהורנים בגדלים שונים, מתוך "סינטגמה מוזיקום" של [פרטוריוס (1619)]]
ממוזער|300px|קרומהורן אלט וקרומהורן באס מודרניים
ממוזער|300px|הלשונית הפנימית בקרומהורן אלט
**הקרומהורן** הוא כלי נגינה ממשפחת כלי נשיפה מעץ, שהיה נפוץ בעיקר בתקופת הרנסאנס. בעידן המודרני הכלי שב לשימוש כאשר החלה התעניינות ותחייה של מוזיקה זו.

השם קרומהורן מקורו במלה גרמנית שמשמעה "קרן מכופפת" או "קרן עקומה".

אמצעי הפקת הצליל בכלי הוא פייה כפולה של עלים הדומים לאלה שבאבוב או בקלרינט, אשר מהודקים זה לזה בדבק ובחוטים. לפייה יש בתחתיתה צינור מתכת קטן המוכנס לקצהו העליון של כלי מעץ הדומה לחליל. על הפייה מגן מכסה שפתח נשיפה מצוי בראשו. הנשיפה אל הפתח מזרימה אוויר אל הפייה הכפולה הרועדת ומפיקה את הצליל. הפקת גובהי צליל שונים מופקת מה-"חליל" בעזרת חורים ואצבועים הדומים לאלה של חלילית.

לקרומהורן יש צליל מזמזם ומאנפף חזק מאוד, המזכיר חמת חלילים. משערים שעקב חוזק הצליל השתמשו בקרומהורנים באירועים מוזיקליים באוויר הפתוח. מנעד הצלילים מוגבל בדרך כלל לטווח של נונה גדולה. ישנם קרומהרנים שבהם מכניזם המאפשר הפקת מספר צלילים נוספים.

בגלל המנעד המוגבל של הכלי, התפתחה משפחה של קרומהורנים בגדלים שונים ולכן בגובהי צליל שונים, בדומה לחליליות: סופרן, אלט טנור ובס, בדומה להרכב המקהלה וקונסורטים של כלי נגינה אחרים מתקופת הרנסאנס. כיום גם מיוצרים קרומהורנים מסוג סופרנינו ובס גדול.

כמעט ולא נכתבה מוזיקה שנועדה מפורשות לקרומהורנים, פרט לכמה יצירות מתקופת הרנסאנס (כמו היצירה טאנדרנאקן לחמישה קרומהורנים מאת מלחין אלמוני) או מהבארוק המוקדם (פאוואן בארבעה קולות לארבעה קרומהורנים מאת יוהאן הרמן שיין, מתוך הקובץ "משתה מוזיקלי" משנת 1617). יצירה זו בנוסח המקורי אינה מתאימה לנגינה בקרומהורנים מודרניים. למרות זאת, אפשר ומקובל כיום לנגן בקרומהורנים ריקודים מתקופת הרנסאנס והברוק המוקדם, כמו אלו שנאספו בספרים של טילמן סוזאטו, פייר אטניין, קלוד ז'רבז, מיכאל פרטוריוס ואחרים. יצאו לאור אנתולוגיות של מוזיקה להרכבים בעיקר של ארבעה קרומהורנים. באנתולוגיות אלה נעשו פעמים רבות טרנספוזיציות כדי להתאים את היצירות לקרומהורנים. גם בהקלטות מוזיקה של ימי הביניים אפשר לשמוע קרומהורנים, אך השימוש בהם הוא משוער ומסתמך הרבה על תמונות ותיאורים ספרותיים מהתקופה.

מיכאל פרטוריוס הציע להשתמש בקרומהורנים בכמה מיצירותיו הדתיות כאלטרנטיבה אפשרית לטרומבונים, דולציאנים וכלים אחרים.

בשנות השבעים של המאה העשרים נעשה שימוש מחודש בכלי בקרב להקות רוק פרוגרסיבי שנטו לשלב מוזיקת בארוק ביצירותיהן. דוגמה טובה לכך היא להקת גריפון הבריטית, שאת שימושה בקרומהון ניתן לשמוע באלבומה השלישי והמוערך Red Queen to Gryphon Three.

## ראו גם
קורנמוז

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:כלים אותנטיים
קטגוריה:כלי נשיפה
מהנדסים ללא גבולות

שמאל|200px|ממוזער|צוות של "מהנדסים ללא גבולות": התקנת פאנלים סולריים על גג בית חולים באפריקה.
**"מהנדסים ללא גבולות"** (בצרפתית: **Ingénieurs Sans Frontières - ISF**) הוא כינוי לארגונים קהילתיים שלא למטרת רווח שעוסקים במיזמים הנדסיים בינלאומיים. רוב העיסוק כיום מופנה כלפי שיפור אורח חייהם של אזרחי מדינות עולם שלישי באפריקה ובאסיה.

הארגונים נוסדים במדינות מתועשות שונות והם עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה. אולם המדיניות הרווחת בכולם היא מתן נקודות זכות אקדמיות לסטודנטים המתחייבים לפרויקט.

## היסטוריה
הקבוצה הראשונה של מהנדסים ללא גבולות נוסדה ב-1982 בצרפת על ידי פיליפ מאהרר (Philippe Mahrer) והורכבה מסטודנטים להנדסה בכל רחבי צרפת. כיום ישנם כ-900 חברים בארגון הצרפתי, המגיעים מ-80 בתי ספר להנדסה.

בנובמבר 2002 הוקם הארגון הבינלאומי EWB-I (קיצור של International) על ידי ברנרד אמדיי, פרופסור להנדסה אזרחית, לאחר שהקים את הסניף האמריקאי (EWB-USA) שנתיים קודם לכן. מטרת הארגון הבינלאומי היא לקשר בין כל ארגוני "מהנדסים ללא גבולות" ברחבי העולם.

## סניפים

* רשימת כל הסניפים

### הסניף בישראל
הארגון החל פעילותו בישראל בשנת 2008 ביוזמת ד"ר ורד בלאס מי שהייתה פעילה מרכזית ויו"ר סניף הארגון באוניברסיטת UCSBו והובילה משלחות סיוע הומניטרי-הנדסי לקהילות מבודדות בהרי האמדים בפרו, מייסדת העמותה ועומדת בראש הארגון בישראל מיום הקמתו ועד עתה. העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית.
תחילה הוקם סניף ראשון בטכניון בחיפה ואחר כך הוקמו סניפים נוספים באוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה לחקלאות ברחובות, מכללת אפקה ואוניברסיטת תל אביב.
הפעילות הישראלית של הארגון יוצאת אל הפועל בפרויקטים בינלאומיים, שת"פ אזורי העמותה נשענת על פלטפורמת המוסדות האקדמאים בצורה פרויקטאלית כמנוף לשינוי בישראל.

## גלריה

קובץ:EWB-I EcoBuilding.jpg|בניה אקולוגית בת-קימא בנפאל.
קובץ:EWB-I WaterCleaner.jpg|מתקן לטיהור מים בשיטת UV באפריקה.


## ראו גם
* רופאים ללא גבולות

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הארגון בישראל
* אתר הבית של הארגון הבינלאומי
* פרויקטים של הארגון האמריקאי
* ריאיון עם ברנרד אמדאי
* סיקור הפרויקט של "מהנדסים ללא גבולות" בנפאל
* סקירה באתר Seattle Times

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני סטודנטים
קטגוריה:ישראל: עמותות
כוחות מילואים

[ממוזער|295x295 פיקסלים|חיילי מילואים ב[חטיבת אלון במלחמת חרבות ברזל]]
**כוחות מילואים** הם כוח צבאי המורכב מאזרחי מדינה מסוימת ששירתו בעברם כחיילים בצבא של אותה המדינה.

כוחות המילואים מקיימים אימונים צבאיים או משימות צבאיות מעטות, ובמצב חירום הם נקראים למלא תפקידים צבאיים לצורך תגבור כוחות הצבא ולשמש כחיילים לכל דבר. כוחות המילואים זמינים לגיבוי הכוחות המקצועיים כאשר חל גיוס חירום למלחמה כוללת או כדי להגן מפני פלישה צבאית. הקיום של כוחות המילואים מאפשר למדינה להקטין את הוצאותיה הצבאיות בעת שלום בעוד שהמדינה מתחזקת כוח תגבורת צבאי גדול ומיומן אשר מוכן לעת מלחמה.

כוחות המילואים החלו להתפתח בשלהי המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, עם ירידת קרנם של הצבאות השכירים ועם עליית הלאומיות. בעקבות המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת האזרחים האמריקנית עברו מרבית מדינות אירופה למודל הכולל צבא סדיר וכוחות מילואים. בין שתי מלחמות העולם אומצו מודלים חדשים של כוחות מילואים. סופה של המלחמה הקרה הוביל לצמצום כוחות המילואים ברחבי העולם.

במדינות מסוימות כמו ארצות הברית, ספרד ובריטניה, כוחות המילואים מבוססים על מתנדבים אשר ממלאים את תפקידם באופן חלקי. במדינות אחרות כמו סין, שווייץ וישראל השירות בכוחות המילואים הוא חובה במשך תקופה מוגדרת לאחר סיום השירות הסדיר.

במערך המילואים של צה"ל נכללים גם כלי רכב אזרחיים המגויסים באמצעות רשת קריאה של יחידות רכב מגויס.

## ראו גם
* שירות המילואים בישראל

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יחידות צבאיות לפי סוג
קטגוריה:מילואים
Journey

**ג'ורני** (אנגלית: **Journey**) היא להקת רוק אמריקאית אשר נוסדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-1973 על ידי הגיטריסט ניל שון והקלידן גרג רולי, חברי להקת סנטנה לשעבר.

הסגנון המוזיקלי אשר אפיין את הלהקה בתחילת דרכה היה רוק מתקדם. בהמשך, שונה סגנון זה לסגנון מלודי יותר בעקבות הצטרפותו של הזמר סטיב פרי בשנת 1977 אשר בזכותו הפכה הלהקה לאחת הלהקות הבולטות של שנות השבעים. שיא ההצלחה המסחרית של הלהקה הייתה בסוף שנות השבעים עד תחילת שנות השמונים כאשר הוציאו סדרה של בלדות רוק שזכו להצלחה רבה, בהן - "Any Way You Want It", "Faithfully", "Don't Stop Believin", "Open Arms", "Separate Ways" ו"Wheel in the Sky".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: להקות
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:להקות רוק מתקדם
קטגוריה:הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1973
נבחרת האנטילים ההולנדיים בכדורגל

**נבחרת האנטילים ההולנדיים בכדורגל** (בפפיאמנטו: **Selekshon Antiano di Futbòl**,באנגלית: **Netherlands Antilles national football team**, בהולנדית: **Nederlands-Antilliaans voetbalelftal**), הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת האנטילים ההולנדיים  שפעלה בין השנים 1958 ו-2010. הגוף שפיקח על הנבחרת הלאומית ועל הכדורגל במדינה נקרא התאחדות הכדורגל של האנטילים ההולנדיים שהייתה חברה בפיפ"א ו-CONCACAF.

משחקה הבינלאומי הראשון של הנבחרת היה  בשנת 1934 תחת השם קוראסאו.
בשנת 1948 שונה שם המדינה מהטריטוריה של קורסאו להאנטילים ההולנדיים, אך הנבחרת הלאומית המשיכה להשתמש בשם קורסאו עד 1958.

בשנת 1968, נערכו דיונים בהצעה לצרף את הנבחרת כקבוצה לליגת המחוזות של התאחדות הכדורגל של אנגליה, אשר תשחק את משחקי הבית שלה בהולנד, אך הצעה זו מעולם לא הבשילה.

בשנת 1986, פרשה ארובה מן המדינה ולפיכך לא יוצגה עוד על ידי ההתאחדות והקימה התאחדות משלה. 
בשנת 2010, עם פירוקה של המדינה לישויות מדיניות שונות חדלו ההתאחדות והנבחרת הלאומית של האנטילים ההולנדיים להתקיים. נבחרת קוראסאו בכדורגל ירשה אותה כחברה בפיפ"א ואילו סנט מארטן ובונייר הקימו התאחדויות ונבחרות לאומיות, אך טרם התקבלו כחברות בפיפ"א.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
* 1930 עד 1954 - לא נכנסה
* 1958 עד 2010 - לא העפילה

## כל אליפויות CONCACAF
* 1963 - מקום שלישי
* 1965 - מקום חמישי
* 1967 - לא העפילה
* 1969 - מקום שלישי
* 1971 - פרשה
* 1973 - מקום שישי
* 1977 - לא העפילה
* 1981 - לא העפילה
* 1985 - לא העפילה
* 1989 - לא העפילה

## כל גביעי הזהב של CONCACAF
* 1991 - לא נכנסה
* 1993 - פרשה
* 1996 עד 2000 - לא העפילה
* 2002 - לא נכנסה
* 2003 - לא העפילה
* 2005 - פרשה
* 2007 עד 2009 - לא העפילה

## קישורים חיצוניים

האנטילים ההולנדיים
קטגוריה:נבחרות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:האנטילים ההולנדיים
קארל שורן

שמאל|ממוזער|250px|קארל שורן, שחקן הקלפים התמונה משנת 1837, הגלריה הלאומית בברלין
**קארל שוֹרְן** (בגרמנית: **Karl (Carl) Schorn**; ) היה צייר ושחמטאי גרמני והיה אחד מהחברים של הפליאדות של ברלין.

שורן, יליד דיסלדורף, למד באקדמיה של דיסלדורף, ובין השנים 1824–1827 בפריז, בין היתר בסטודיו של אנטואן-ז'אן גרו ושל ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. בשנת 1832 עבר לברלין, שם צייר בין היתר את התמונה המופיעה משמאל. ב-1847 מונה כפרופסור באקדמיה לאמנויות.

שורן התעניין בהבנה המדעית של משחק השחמט, והתמודד רבות עם בן דורו לודוויג בלדו שהיה מטובי השחמטאים בעולם בעת ההיא.

## קישורים חיצוניים

* על סגנון משחקו של שורן 

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1803
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1850
וריפון

**וריפון** (באנגלית: **Verifone**) היא חברה אמריקאית שמרכזה בסן חוזה שבקליפורניה ויש לה משרדים רבים ברחבי העולם. החברה מייצרת ציוד לקופות ממוחשבות ולנקודות מכירה. החברה פועלת גם בתחומי הסליקה והעברות כספים אלקטרוניות מאובטחות ונחשבת לאחת הגדולות בתחומה.

## היסטוריה
וריפון נוסדה בשנת 1981 בהוואי. שם החברה הוא קיצור שם המוצר הראשון שלה. מכשיר לסליקה של עסקאות בכרטיסי אשראי שפעל באמצעות קווי טלפון (**Verif**ication teleph**one**). החברה הייתה בין החברות הראשונות בעולם שפיתחה ושיווק מסופים לסליקה אלקטרונית של כרטיסי אשראי (Electronic funds transfer at point of sale - EFTPOS) לאחר שחברות הגדולות בתחום, מסטרקארד וויזה הילו לפתח מערכות אלקטרוניות לסליקת כרטיסי אשראי. וריפון הציע מכשיר בעלות נמוכה יותר מהמתחרים והצליחה לכבוש נתח שוק של למעלה מ-50% תוך שנים ספרות.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנסה לשוק האירופי.

באפריל 1997 נרכשה החברה על ידי חברת היולט פקארד, אך היא מכרה אותה לאחר 4 שנים לקרן השקעות פרטיות שהנפיקה אותה בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנת 2005.

באוגוסט 2018 נרכשה החברה על ידי פרנסיסקו פרטנרס בסכום 2.6 מיליארד דולר והפכה לחברה פרטית.

## וריפון ישראל
באפריל 2006 רכשה וריפון את מתחרתה הגדולה, חברת "**ליפמן הנדסה אלקטרונית**" הישראלית תמורת 793 מיליון דולר במזומן ומניות. ליפמן הייתה אחת ההצלחות הגדולות ביותר של תעשיית האלקטרוניקה הישראלית. מוצר הדגל שלה, קופות רושמות משולבות מחשב מסדרת "NURIT", כבשו את הארץ, ושווקו בהצלחה רבה במדינות רבות בעולם, כמתחרות של CASIO העולמית, שעד אז הובילה בשוק בתחום הקופות הרושמות, ומשווקת בישראל על ידי חברת ARALTEK. בשנת 1995 הקימה ליפמן את חברת ויזקום, שפיתחה את המילון האלקטרוני Quicktionary. וב-1998 הקימה חברת בת לפיתוח מוצרים לתחום הרפואה.

"ליפמן הנדסה אלקטרונית" הוקמה בשנת 1974, על ידי האחים אהרון ורמי ליפמן, ועסקה בתחילה בפיתוח מערכות לשוק הצבאי אלקטרונית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לפתח מערכות בדיקה לרשתות תקשורת ומסופי תשלומים. החל משנת 1989 עסקה בעיקר בפיתוח הקופות הרושמות מסדרת "NURIT" ושליבה בהם גם מסוף לסליקת כרטיסי אשראי. בשנת 1993 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. חברת ליפמן החלה לשווק את המסופים גם מחוץ לישראל, ופיתחה גרסאות מקומיות שלהם לכל שוק בו היא פעלה. בין השאר פעלה בהצלחה בטורקיה, בספרד, בסין, ברזיל וארצות הברית.

הצלחה זאת הובילה להנפקה מוצלחת בנאסד"ק בשנת 2000 ולרכישתה כאמור על ידי וריפון. כיום וריפון ישראל יושבת במשרדי ליפמן לשעבר בראש העין ומנהלת את הפעילות השיווקית בארץ. ביולי 2008 רכשה וריפון את פעילות חברת "גזית יישומים", יצרנית מקומית לתוכנות לקופות מחשב מבוססות PC. קניה זאת באה לאחר כישלון במשא ומתן על רכישתה של הצלחה ישראלית גדולה אחרת בתחום קופות ה-PC, חברת ריטליקס.
פעילות נוספת של וריפון בארץ היא בתחום מכשירים למשיכת מזומנים, פעילות זאת מרוכזת על ידי חברת הבת "כספונט".

## מסחר בבורסה בתל אביב
מניות החברה נסחרו בבורסה בתל אביב, שם היא נכללה במדד ת"א 25, וזאת כירושה מרכישת ליפמן, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק. החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.

## קישורים חיצוניים

* 

* וריפון ישראל
* חדשנות בתשלומים וקמעונאות, דו"ח פינטק, 2 במרץ 2020.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בניו יורק
יונתן זק

**יונתן זק** (27 ביולי 1932 – 9 במרץ 2024) היה פסנתרן ומורה ישראלי, חבר בשלישיית יובל ופרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
זק נולד בתל אביב. למד פסנתר אצל המלחין והפסנתרן יוסף טל בירושלים ואחר כך אצל אלפרד שרדר. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הירושלמית בשנת 1955, ויצא להמשך לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל בֶּוורידג' וֶבסטר  ואדוארד שטוירמן והשתלם בנגינת מוזיקה קאמרית אצל רוברט מאן. זכה בפרס ראשון בתחרות כל-אמריקאית לנגנים צעירים.

בשנת 1969 חזר לישראל והקים עם הכנר אורי פיאנקה והצ'לן שמחה חלד את שלישיית יובל – הרכב קאמרי ישראלי בעל שם בינלאומי. השלישייה הייתה פעילה במשך כ-25 שנה והקליטה אלבומים רבים בחברות "דויטשה גרמופון", "סנטאור" ועוד.

זק הופיע כסולן עם כל התזמורות הישראליות החשובות, וכן הופיע ברסיטלים בארץ ובעולם והקליט קונצרטים רבים בתחנות רדיו בישראל, בצרפת ועוד.

הוא זכה להערכה רבה גם כפסנתרן מלווה, ובמשך הקריירה המוזיקלית שלו ליווה סולנים רבים, בהם הצ'לן פול טורטלייה, החלילן ז'אן-פייר רמפל, הכנרים יצחק פרלמן, פייר אמויאל ומידורי, והזמרים מורין פורסטר, מירה זכאי (איתה הקליט לידר של מאהלר, וברן ואלבן ברג), שרון רוסטורף-זמיר ואחרים. בשנת 1992 חבר לפסנתרנית אירנה פרידלנד והקים איתה דואו פסנתר שהקליט, בין השאר, עבור חברת "רומיאו".

זק היה ידוע גם כמורה, אשר לימד ליווי לידר ונגינת מוזיקה קאמרית בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב, שם כיהן כפרופסור אמריטוס. הוא נתן כיתות אמן וישב בחבר השופטים בתחרויות יוקרתיות רבות, בהן תחרות רובינשטיין, תחרות שוברט, תחרות מוזיקה מהמאה ה-XX בגראץ, תחרות ARD במינכן, תחרות הנבל הבינלאומית בישראל, תחרות הזמרה על שם ורה רוז'ה ועוד.

יחד עם אשתו, הזמרת והשחקנית עדי עציון-זק, ארגן זק סדרות קונצרטים לפסנתר, קול וריקוד בביתו בתל אביב, בנושאים שונים מתולדות המוזיקה והתרבות, בהם מרתון סונאטות של סקריאבין, קונצרטי שופניאנה, תוכנית על חיי אלמה מאהלר ועוד.

ליונתן ולעדי עציון-זק שלושה ילדים: דויד (דודי) זק, השחקנית עלמה זק ובמאי הטלוויזיה יורם זק.

נפטר ב-9 במרץ 2024 בגיל 91.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
יונתן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
אוניברסיטת גריגול רובכידזה

**אוניברסיטת גריגוֹל-רוֹבָּכּידזֶה** (בגאורגית: **გრიგოლ რობაქიძის სახელობის უნივერსიტეტი**) היא אוניברסיטה פרטית בטביליסי גאורגיה ללימודי מדעי הרוח, מדעי החברה, מנהל עסקים, משפטים, עיתונאות ומורשת ורפואה. 

## היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1992 תחת השם אלמה מאטר, שנה לאחר שאושר החוק הקמתם של מוסדות חינוך פרטיים בגאורגיה. בשנת 1994 החלו מרצים מארצות הברית וגרמניה להעביר הרצאות באוניברסיטה. בשנת 1995 נוסד בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטה. באותה שנה שונה שמה לשמה הנוכחי של האוניברסיטה, על שמו של הסופר והפובליציסט הגאורגי, גריגול רובכידזה, שחי בין השנים 1931-1962 בגלות בגרמניה הנאצית.

במרץ 2001, הכריז, פרויקט טמפוס TACIS (Tempus TACIS Project), על ייסודו של מרכז לאבטחת איכות אקדמית באוניברסיטת גריגול רובכידזה ובאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, והחל ביישום התוכנית באוניברסיטת גריגול רובכידזה. התוכנית הושלמה ביוני 2003. בתקופת התוכנית שימשו אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט (Nottingham Trent University) מאנגליה, אוניברסיטת לונד משוודיה והאוניברסיטה הממלכתית של בתומי, כשותפים ומלווים לתוכנית ואף מנהלי התוכנית היו מאותן אוניברסיטאות אירופאיות.

יישום התוכנית השפיע בצורה משמעותית לא רק על אוניברסיטת רובכידזה אלא על כל מערכת ההשכלה הגבוה בגאורגיה. המערכת הגאורגית שהייתה מבוססת על מערכת החינוך הסובייטית עברה לחשוב במונחים מערביים עם סטנדרטים אירופאיים. הושם דגש מיוחד על השימוש באינטרנט והלימוד מרחוק באמצעותו. הוגברו חילופי הסטודנטים עם מערב אירופה ועוד.

ב-19 במאי 2008 הכריזה האוניברסיטה על הצטרפותה לתוכנית האמריקאית ללימודים מרחוק.

## תואר אקדמי
האוניברסיטה מציעה התואר האקדמי בוגר אוניברסיטה (.B.A) במסלולים עתונאות טלוויזיה ורדיו, יחסי ציבור, מדעי השפה האנגלית, מדעי השפה הגרמנית, מדעי המשפט, מדעי החוק האירופאי, פיננסים, עסקים בינלאומיים, ניהול תיירות ומינהל ציבורי.

כמו כן מציעה האוניברסיטה את התואר מוסמך אוניברסיטה (.M.A) במסלולים עיתונאות טלוויזיה ורדיו, מדעי השפה האנגלית, מינהל ציבורי, פילוסופיה פוליטית, מנהל עסקים ורופא שיניים מוסמך.

## קישורים חיצוניים
* 
* ריאיון עם ממוקה טווחלידזה, רקטור האוניברסיטה, 13.6.2006, 
* אוניברסיטת גריגול רובכידזה, באתר www.winne.com, 

## הערות שוליים

רוביכדזה גריגול
קטגוריה:טביליסי: חינוך
בית הספר מנהטן למוזיקה

**בית הספר מנהטן למוזיקה** (באנגלית: **Manhattan School of Music**) הוא קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק, המוסמך להעניק תוארי בוגר, מוסמך ודוקטור בביצוע ובהלחנה בתחומי המוזיקה הקלאסית והג'אז. בית הספר מונה 275 עובדים בסגל המורים ו-800 תלמידים מ-40 ארצות. ה-U.S. News & World Report מדרג אותו בין המחזיקים בשיעורי הקבלה הנמוכים ביותר בתוכניות המוזיקה לתואר ראשון בארצות הברית. נוסף לכך, מקיים בית הספר מחלקת קדם-קולג', המכשירה 500 תלמידים צעירים מחוננים במשך שנת הלימודים ובחופשת הקיץ.

בית הספר מנהטן למוזיקה נוסד בשנת 1917 ושוכן בשדרת קלרמונט בשכונת מורנינגסייד הייטס בניו יורק, סמוך לקמפוס אוניברסיטת קולומביה, שם הוא יושב מאז 1969. רבים מן הסטודנטים מתגוררים בבניין המעונות של בית הספר, אנדרסן הול. נכון להיום, 75 אחוז מן הסטודנטים באים מחוץ למדינת ניו יורק ו-47 אחוז מהם באים מחוץ לארצות הברית.
ממוזער|משתתפי מחנה קיץ של א.ס.ק.פ. ובית ספר מנהטן למוזיקה

## היסטוריה
ממוזער|הכניסה לאולם ג'ון ק. בורדן.
בית הספר נוסד בשנים 1917–1918 על ידי ד. שנק, פסנתרנית ונדבנית, כ"בית הספר השכונתי למוזיקה". המוסד שכן בבית מגורים באפר איסט סייד של ניו יורק. פבלו קזאלס והרולד באואר היו מן הראשונים בשורה ארוכה של אמנים ידועי-שם, שהציעו הדרכה לבית הספר. במשך הזמן יצאו לו מוניטין של מצוינות בתחומו באזור ניו יורק רבתי, ושמו שונה ל"בית הספר מנהטן למוזיקה".

ב-1943 הביא הגידול האמנותי והאקדמי של בית הספר לחקיקה, שאפשרה הוצאת כתב זכויות למתן תואר בוגר במוזיקה. שתי חקיקות עוקבות הסמיכו את המוסד ב-1947 להעניק תואר מוסמך וב-1974, תואר דוקטור לאמנויות המוזיקה. ב-1956 פרשה ד"ר שנק וג'ון בראונלי, זמר בריטון נודע מן המטרופוליטן אופרה, התמנה למנהל, תואר ששונה בהמשך לנשיא. הנשיא בראונלי יזם את הרעיון להעביר את בית הספר אל שכונת מורנינגסייד הייטס; הוא מת חודשים ספורים לפני שמאמציו נשאו פרי. בשנת 1969 החליף ג'ורג' שיק, מנצח, מלווה ומדריך אופרה בעל שם במטרופוליטן אופרה, כנשיא והנהיג את העברת בית הספר אל מיקומו הנוכחי. הוא יצר תוכנית אופרה מעולה, ואילו את כל שאר תפקודיו הראשיים של בית הספר ניהל המנהל הבכיר סטנלי בדנאר.

ג'ון א. קרוסבי, מייסד ומנהל כללי של האופרה של סנטה פה, התמנה לנשיא בשנת 1976. את מקומו תפס גדעון ו. ואלדרופ, שהתמנה ב-1986 ואחריו, ב-1989, פיטר ק. סימון. ב-1 ביולי 1992 התמנתה מרטה קזאלס איסטומין לנשיאה, משרה שבה החזיקה עד לפרישתה באוקטובר 2005.

באוקטובר 2005, ד"ר רוברט סירוטה נהפך לנשיא בית הספר, לשעבר מנהל מכון פיבודי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. החל ממאי 2013, נשיא בית הספר הוא ג'יימס גנדר, לשעבר נשיא אוניברסיטת רוזוולט.

## סגל בית הספר
### חברי הסגל הבולטים בעבר ובהווה

## קישורים חיצוניים

* 

* The Peter Jay Sharp Library

*
מנהטן
קטגוריה:ניו יורק: חינוך
נסיכות ולדימיר

**נסיכות ולדימיר** (ברוסית: **княжество Владимирское**) – הנסיכות הרוסית שלאחר התפרקות רוס של קייב – הייתה הנסיכות החזקה ממחצית המאה ה-12 ועד למחצית השנייה של המאה ה-14.

הנסיכות הייתה ממוקמת בצפון-מזרח רוסיה באזורי נהרות וולגה וקליאזמה. העיר הראשונה שהוקמה באזור הייתה רוסטוב. כבר בשנת 911 היא מוזכרת כעיר משמעותית שבשליטת אולג. בשולי המאה ה-9 השטח היה בשליטת נסיכות רוסטוב. לאחר הקמת העיר ולדימיר על ידי ולדימיר השני חשיבותה של עיר זו גדלה בהדרגה. לאחר התפרקות רוס של קייב, הנסיכות הפכה לנסיכות עצמאית. בשנת 1125 הנסיך יורי דולגורוקי העביר את בירת הנסיכות לסוזדל. בשנת 1155 בחר בנו אנדרי בוגולובסקי את ולדימיר כבירת הנסיכות. בשנת 1169 הוא כבש את קייב, אך לא עבר לעיר והשאיר את ולדימיר כבירתו. היסטוריונים של המאה ה-17–19 פירשו מהלך זה כהעברת השליטה המרכזית מקייב לוולדימיר. באופן מעשי היה הליך זה ממושך והסתיים סופית רק במחצית המאה ה-13. אנדרי בוגולובסקי אכן השקיע רבות בהרחבת העיר ובבניית כנסיות חדשות ומפוארות. בתקופתו החלה הנסיכות להיות המרכז של העם הרוסי וגרעין של המדינה העתידית.

עם פטירתו היה מאבק ירושה שבסופו קיבל אחיו וסבולוד הקן הגדול את השליטה על הנסיכות ושלט בה תקופה ממושכת מאוד מ-1176 עד ל-1212. תקופה זו הייתה תקופת הזהר של הנסיכות. רוב נסיכי רוסיה הכירו בעליונותו. החל משנת 1231 עברה גם נובגורוד לשליטת נסיכי ולדימיר והם שלטו בה במשך כמאה שנים.

לאחר מלחמות עם נסיכות קייב והדוכסות הגדולה של ליטא לקראת שנת מחצית המאה ה-13 גם נסיכות סמולנסק עברה להיות תחת השפעתם של נסיכי ולדימיר.
שמאל|ממוזער|רוסיה בשנת 1237. נסיכות ולדימיר בצבע סגול|180px
בתחילת 1238 החלה הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות. אזור צפון מזרח רוסיה סבל קשה מפלישת המונגולים. במהלך זה נכבשו 14 ערים. כוחות הנסיכות נחלו תבוסה בקרב קולומנה ובכיבוש העיר ולדימיר משפחתו של הנסיך נהרגה. הוא עצמו נהרג זמן קצר לאחר מכך, ב-4 במרץ 1238 במהלך הקרב על נהר סיט. הנסיך החדש נסע לבירת אורדת הזהב ושם קיבל הכרה כנסיך הראשי של הרוסים. מעשית, זה היה הכרה בכך שנסיכות מהווה הנסיכות הראשית של רוסיה אך נמצאת תחת שליטת אורדת הזהב. החל ממועד זה כל נסיך ולדימיר קיבל אשרור למינויו מחאן אורדת הזהב וזאת טרם כניסתו לתפקיד.

בשנת 1262 נהרגו גובי מיסים מטעם האורדה. הנסיך ולדימיר, אלכסנדר נבסקי הצליח למנוע פלישה חדשה, אך בדרך חזרה לנסיכות נפטר. עם פטירתו בנסיכות החל תהליך של התפרקות לכ-15 נסיכויות זוטרות (גליץ' גורודץ, דמיטרוב, קוסטרומה, מוסקבה, פריאסלאבל, רוסטוב, סטרודוב, סוזדל, טבר, אוגליץ', יורייב ויארוסלאבל). החאן של אורדת הזהב היה ממנה אחד מהנסיכים לנסיך ולדימיר, למרות שמעשית הוא לא ישב בעיר החל מתקופת הנסיך יארוסלאב השלישי. הנסיכים נלחמו אחד עם השני וגם פנו לחאן אורדת הזהב לקבלת עזרה ותמיכה.

למרות שחשיבות עיר ולדימיר לקראת סוף המאה ה-13 הייתה בירידה, בשנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר לעיר זו. אומנם זה לא היה לזמן ארוך, כבר בשנת 1326 הוא עבר למוסקבה. זה יהיה אחד הסימנים לעלייה של חשיבות מוסקבה כמרכז רוסיה והעברה הדרגתית של סממני השלטון לעיר זו.

בשנת 1363 דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה לקח על עצמו תואר נסיך ולדימיר ללא קבלת אישור מאורדת הזהב. החל ממועד זה עברה למעשה נסיכות ולדימיר לשליטת נסיכות מוסקבה.

## ראו גם
* שליטי רוסיה
* האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל

## קישורים חיצוניים

*
ולדימיר
מקס דן

**מקס דֶן** (בגרמנית: **Max Dehn**;  13 בנובמבר 1878, גרמניה – 27 ביוני 1952, ארצות הברית) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני, פתר את הבעיה השלישית של הילברט. תרם תרומה משמעותית לתורת הקשרים וניסח ב-1910 את בעיית המִלה, המגשרת בין תורת החבורות לבעיות יסודיות בחישוביות. דן היה גם אחד ממייסדי הטופולוגיה האלגברית.

## קורות חיים
דן השלים דוקטורט באוניברסיטת גטינגן ב-1900, בהנחייתו של פרופסור דויד הילברט. בשנת 1922 מונה לפרופסור מן המניין (ordinarius, בטרמינולוגיה המדעית בגרמניה דאז) באוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1938 ברח עקב מגבלות ואימת הנאצים לנורווגיה, ומשם, ב-1940, לארצות הברית. מפאת גילו המתקדם לא הוצעה לדן משרה באף אחת מן האוניברסיטאות המובילות. הוא לימד תחילה באוניברסיטת איידהו, ואחר כך בכמה מוסדות אחרים, עד שב-1945 היה למתמטיקאי היחיד בקולג' של בלאק מאונטנס (Black Mountains), שפעל בצפון קרוליינה מ-1933 עד 1952.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* 

קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:טופולוגים יהודים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של אילינוי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1952
ממרח זיתים

**ממרח זיתים** הוא ממרח העשוי זיתים, שכאשר מוסיפים לו צלפים הוא מכונה **טַפֵּנָד** (Tapenade, מפרובאנסלית tapenas, צלפים).

הממרח לרוב ירוק (כאשר הוא עשוי מזיתים ירוקים) או שחור (מזיתים שחורים), אך קיימים גוונים נוספים בהתאם לסוג הזית ממנו עובד. לרוב מרקמו חלק וטעמו כטעם הזית הכבוש - חמצמץ וחזק. כמו כן הממרח מכיל כמות גדולה של שמן זית המהווה את רובו של הממרח.

הטפנד היה נפוץ עוד בתקופת האימפריה העות'מאנית, בעיקר בקרב ארמון המלוכה של האימפריה בתבשילי הדגים - ובמיוחד בדגים המעושנים, והיה מסווג כממרח לעשירי הממלכה באשר הם.

בתקופות מאוחרות יותר נכלל הטפנד, בצורה שונה, ברוב מרכיבי המאכלים הפופולריים שבהם כיכב שמן הזית - אז נהגו פשוט לרסק את הזיתים (ירוקים ושחורים יחדיו) לתוך צנצנת מלאה בשמן זית. בהמשך נהגו לכתוש את הזיתים שרוסקו בצורה אינטנסיבית יותר, לאחסן בצנצנות - ולמכור בשווקים.

## ראו גם
* סלט זיתים

## קישורים חיצוניים

זיתים
קטגוריה:מאכלי זיתים
יוסף קלינג

**יוסף קלינג** (בגרמנית: **Josef Kling**; 19 במרץ 1811, מיינץ – 1 בדצמבר 1876, לונדון) היה שחמטאי גרמני ומחבר סיומים.

## ביוגרפיה

יוסף קלינג החל את דרכו כמורה למוזיקה וכנגן בכנסייה. בשנת 1834 עבר לפריז והרוח למחייתו על ידי משחקי שחמט בקפה דה לה רז'אנס. בשנת 1837 עבר ללונדון.

בשנת 1836 פרסם קלינג בביטאון **Le Palamède** ניתוח שהתפרסם מאוד על סיומי צריח ורץ מול צריח. בניתוח זה השתמש הווארד סטאונטון בספרו משנת 1847. בשנת 1849 פרסם קלינג את ספרו **The Chess Euclid** שבו ליקט כ-200 בעיות שחמט. בשנת 1851 כתב ספר סיומי שחמט ביחד עם ברנהרד הורביץ. בביקורת על הספר כתב טאסילו פון דר לאסה על ההבדלים בין בעיה לאטיוד: "העמדות באטיוד נבדלות מאלו של הבעיות בכך שהן טבעיות מאוד והגיוני להגיע אליהן בשלב הסיום של המשחק. בנוסף, יש לפעמים בעיה מאוד קשה שיש לפתור, והמטרה היא לאו דווקא להגיע למט אלא להגיע לעמדה עדיפה, או שקולה, ומספר המסעים איננו משנה כפי שהוא חשוב בפתרון בעיה."

בין השנים 1851–1853 פרסם קלינג אטיודים נוספים בעיתון **The Chess Player**. ביוני 1852 ייסד בלונדון את בית הקפה בו שיחקו שחמט בשם **Kling's Chess** שאותו נהג גם לבקר ויליאם אוונס. קלינג נשאר קרוב לעולם השחמט עד מותו והיה חבר כבוד במועדון השחמט של לונדון.

## אטיוד

 פורסם בעיתון *Chess Weekly, 1849*, הלבן מתחיל וזוכה.

פתרון: 1. צא4 מה:א4 2. צח3+ המלך בוחר ערוגה בשורה הרביעית 3. צח4+ וזוכה במלכה
אם 1...מהג8 2. צח3+ מה:ח3 3. צא3+ וזוכה במלכה.

אטיוד משותף עם ברנהרד הורביץ משנת 1851, הלבן נוסע וזוכה.

## קישורים חיצוניים

* מבחר מבין 500 יצירות שחיבר קלינג

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:פרובלמאים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1811
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1876
קים יונג'ין

**קים יונג'ין** (בקוריאנית: 김윤진/金允珍 ; נולדה ב-7 בנובמבר 1973) היא שחקנית אמריקאית-קוריאנית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור סון וו-קוון (אנ') בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בשנים 2004–2010.

## ביוגרפיה
קים נולדה בסיאול, דרום קוריאה ב-7 בנובמבר 1973. היא היגרה לארצות הברית עם משפחתה כשהייתה בת תשע. הם גרו בסטטן איילנד, ניו יורק.

היא הצטרפה למועדון הדרמה של חטיבת הביניים בכיתה ז' והופיעה במחזמר "גברתי הנאווה". היא למדה בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה  במנהטן.  לאחר מכן היא המשיכה ללמוד דרמה באקדמיה לאמנויות הבמה של לונדון ולאחר מכן קיבלה תואר ראשון מהחוג לדרמה של אוניברסיטת בוסטון. בנוסף, למדה קים ריקוד ואמנויות לחימה.

## קריירה
ב-1999, הופיעה קים לראשונה בקולנוע בסרט "שירי". על תפקידה בסרט זכתה במספר פרסים, בין היתר בפרס גרנד בל (המקבילה הקוריאנית לפרס אוסקר), בקטגוריית השחקנית החדשה הטובה ביותר.

בשנת 2002 שיחקה בדרמה הרומנטית "Milea" וקיבלה מועמדות שנייה לפרס גרנד בל לשחקנית הטובה ביותר, אך הפעם לא זכתה.

התפקיד המשמעותי ביותר שגילמה עד כה הוא דמותה של סאן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים" בשנים 2010-2004, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס סאטורן.

בשנת 2007 שיחקה בסרט הקוריאני "שבעה ימים", עליו זכתה בפעם השנייה בפרס גרנד בל, הפעם בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.

בשנת 2010 שיחקה בסרט הדרמה "הרמוניה", וקיבלה את המועמדות הרביעית שלה לפרס גרנד בל.

בשנת 2015 קיבלה את המועמדות החמישית שלה לפרס גרנד בל על הסרט "*Ode to My Father"* שיצא בשנת 2014.

בשנת 2021 לוהקה לסדרת הטלוויזיה הקוריאנית "בית הנייר: קוריאה" בסטרימינג של נטפליקס, המבוססת על הסדרה הספרדית בעלת אותו שם. היא מגלמת את המפקחת סון וו-ג'ין, המקבילה לתפקידה של המפקחת רקאל; הסדרה עלתה לסטרימינג בחודש יוני 2022.

המגזין "מקסים" כינה אותה כ"ג'וליה רוברטס הקוריאנית".

## חיים אישיים
במרץ 2010 נישאה קים למנהלה לשעבר ג'יונג היוק פארק באואהו לאחר שצילמו את הסצנה האחרונה לסדרה "אבודים".

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אבודים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:מהגרות מקוריאה הדרומית לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1973
אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד

**אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד** (באנגלית: **Alexander III**, בגאלית סקוטית: **אלאקסאנדייר מק אלאקסאנדייר** - **Alaxandair mac Alaxandair**, בגאלית מודרנית: **אלאסדייר מק אלאסדייר** - **Alasdair mac Alasdair**; 4 בספטמבר 1241 - 19 במרץ 1286) היה מלך סקוטלנד.

## ביוגרפיה
אלכסנדר השלישי נולד ברוקסבורג והיה בנו היחיד של אלכסנדר השני ושל אשתו השנייה מארי דה קוסי. אביו של אלכסנדר השלישי נפטר ב-6 ביולי 1249 והוא הומלך בגיל שמונה, ב-13 ביולי 1249 על אבן הגורל שבמנזר סקון.

בראשית תקופת שלטונו לחמו בפועל על השליטה בסקוטלנד שתי קבוצות של אצילים. האחת בהנהגת וולטר קומין, רוזן מנטית', והשנייה בהנהגת אלן דורוורד.

בשנת 1262 הגיע אלכסנדר השלישי לגיל 21, והחל לשלוט בעצמו. אחד מצעדיו הראשונים היה לטעון לשליטה באיים המערביים של סקוטלנד (אשר נורווגיה טענה לשליטה בהם). הוקון הרביעי, מלך נורווגיה דחה את טענות אלכסנדר לשליטה באיים, ויצא בראש צבא לתקוף את סקוטלנד. בהגיעו לסקוטלנד החל בשיחות עם אלכסנדר, אולם אלכסנדר השתהה בשיחות עד אמצע הסתיו. האאקון, מחשש לסופות החורף שיתפסו את ספינותיו, תקף את אלכסנדר, אך סופה עזה שפרצה פגעה במרבית מספינותיו, ובקרב לארגס שהתרחש באוקטובר 1263 אף צד לא נחל הצלחה רבה. האאקון נסוג בשל מספר אבדותיו הרב, אולם נפטר בדרכו חזרה, באורקני, ב-15 בדצמבר 1263 והאיים המערביים הפכו לחלק מסקוטלנד.

בשנת 1266 נחתם הסכם פרת' במסגרתו הכיר יורשו של האאקון בשליטת סקוטלנד באיים המערביים וכן באי מאן. האיים היחידים שנותרו בשליטת נורווגיה היו איי אורקני ואיי שטלנד. בשנת 1284 העניק אלכסנדר השלישי את התואר לורד האיים לראש משפחת מקדונלד, אנגוס מקדונלד, אולם אנגוס ראה עצמו כמלך עצמאי של האיים וסירב לשלם מיסים לאלכסנדר השלישי.

ב-26 בדצמבר 1251 נשא אלכסנדר לאישה את מרגרט מאנגליה, בתו של המלך הנרי השלישי ונולדו להם שלושה ילדים:
* מרגרט מסקוטלנד (28 בפברואר 1260 - 9 באפריל 1283), נישאה לאייריק השני, מלך נורווגיה.
* אלכסנדר מסקוטלנד (21 בינואר 1263 - 28 בינואר 1283). נפטר במנזר לינדורס ונקבר במנזר דנפרמליין.
* דייוויד (20 במרץ 1272 - יוני 1281). נפטר בטירת סטרלינג ונקבר במנזר דנפרמליין.

בעקבות נישואיו של אלכסנדר השלישי למרגרט מאנגליה בשנת 1251, דרש אביה של מרגרט, הנרי השלישי מלך אנגליה שסקוטלנד תשלם מס לממלכת אנגליה, אולם אלכסנדר סירב. מרגרט נפטרה בשנת 1274.

בעקבות מות בניו של אלכסנדר השלישי, ולאחר מות רעייתו התעוררה שאלת הירושה לכס המלוכה הסקוטי. בשנת 1284 התכנס הפרלמנט הסקוטי ביוזמת המלך, והכריז על מרגרט, נכדתו (בת מרגרט בתו), כיורשת, אולם ב-1 בנובמבר 1285 נשא לאישה את יולנד דה דרה בתקווה שיוולד לו בן יורש.

אלכסנדר נהרג בנפילה מסוסו ב-19 במרץ 1286, עת שרכב לקינגהורן שבפיף במטרה לבקר את רעייתו השנייה. גופתו נמצאה למחרת. ככל הנראה איבד המלך את דרכו וסוסו הידרדר ממדרון.

אלכסנדר השלישי נקבר במנזר דנפרמליין.

בעת מותו של אלכסנדר הייתה יולנד בהיריון, אולם ההיריון הסתיים בהפלה בנובמבר 1286 ומרגרט, נכדתו של אלכסנדר הפכה ליורשת. מרגרט נפטרה בטרם הוכתרה, בדרכה לסקוטלנד בשנת 1290, והחלה תקופה בלא בית מלוכה שנמשכה כשש שנים, עד הכתרת ג'ון דה באליול כמלך ב-30 בנובמבר 1292.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:בית דאנקלד
קטגוריה:ילידי 1241
קטגוריה:נפטרים ב-1286
פרדי רינקון

**פרדי אוסביו גוסטאבו רינקון ולנסיה** (בספרדית: **Freddy Eusebio Gustavo Rincón Valencia**; 14 באוגוסט 1966 – 13 באפריל 2022) היה כדורגלן קולומביאני, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והופיע במדי נבחרת קולומביה. רינקון היה ידוע בשל מבנה גופו החסון יחסית לכדורגלן.

## קריירה
פרדי רינקון החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מעיר הבירה בוגוטה. עד מהרה הפך לכוכבהּ ועבר לקבוצה הקולומביאנית אמריקה קאלי. הוא משך את תשומת לבן של קבוצות רבות באירופה בזכות שליטתו בכדור וכוחו הפיזי. רינקון עבר לשחק בקבוצת פלמיירס הברזילאית ב-1993, ועזב אותה ב-1994.

אחרי מונדיאל 1994, חתם בקבוצת נאפולי האיטלקית, והצטרף לריאל מדריד ב-1996. בתקופתו במדריד הוא הבקיע שער בודד ב-14 משחקים, וספג הערות גזעניות מצד האוהדים. לכתו של חורחה ולדאנו, מאמן ריאל מדריד מהמועדון, סימנה גם את תחילת הסוף של רינקון בקבוצה. הוא חזר לקבוצת פלמיירס וסיים את הקריירה בברזיל, בה שיחק בקבוצות קורינתיאנס, סנטוס וקרוזיירו.

### נבחרת לאומית
רינקון היה חלק מנבחרת קולומביה הגדולה של סוף שנות ה-80 ושנות ה-90 שכללה את דור הזהב של שחקנים כמו קרלוס ולדרמה, לאונל אלברס, פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה ואדולפו ולנסיה. במהלך הקריירה שלו, הופיע רינקון שלוש פעמים בטורניר גביע העולם (ב-1990, 1994, ו-1998), וכן בשלוש תחרויות קופה אמריקה (בשנים 1991, 1993 ו-1995).

רינקון זכור במיוחד כמי שהעלה את נבחרת קולומביה לשמינית גמר גביע העולם בכדורגל בשנת 1990, אחרי שכבש שער שוויון בדקה ה-92 מול נבחרת מערב גרמניה. הוא כבש שערים קריטיים במדי הנבחרת גם במוקדמות גביע העולם ובקופה אמריקה.

במוקדמות גביע העולם 1994, כאשר נבחרת קולומביה סיימה בראש בית המוקדמות והעפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל בפעם השלישית בתולדותיה, רינקון כבש חמישה שערים בשישה משחקים שכללו גם את הניצחון 4:0 על נבחרת פרו בברנקייה והניצחון ההיסטורי בבואנוס איירס 5:0 על נבחרת ארגנטינה. במוקדמות גביע העולם 1998, רינקון היה דומיננטי פחות וכבש שני שערים בלבד ב-16 משחקים, אך עדיין עזר לנבחרת להעפיל למונדיאל 1998. אחרי אכזבה שכללה הדחה כבר בסיבוב הראשון, פרש רינקון מהנבחרת יחד עם הקפטן קרלוס ולדרמה. הוא שב למספר משחקים במוקדמות גביע העולם 2002, אך נכשל בניסיון להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2002.

## חיים אישיים
במרץ 2007 היה מבוקש על ידי האינטרפול לבקשת פנמה, בחשד לקשירת קשרים עם סוחרי סמים. הוא נעצר ב-9 במאי בברזיל, ואף על פי ששוחרר לאחר מספר חודשים, נמנע מלצאת את ברזיל עקב חשש שייעצר במדינות אחרות. כעשור לאחר מעצרו זוכה רינקון מהאשמות בבית משפט בפנמה.

ב-13 באפריל 2022, יומיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים, מת רינקון בבית החולים בעיר סנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בגיל 55.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים קולומביאנים
קטגוריה:קשרי כדורגל קולומביאנים
קטגוריה:כדורגלני אמריקה קאלי
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני סנטוס
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה סנטה פה
קטגוריה:מאמני כדורגל קולומביאנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קולומביה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1991
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1993
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים
קטגוריה:קולומביאנים שנולדו ב-1966
קטגוריה:קולומביאנים שנפטרו ב-2022
עגור אדום כתר

**עגור אדום כתר** (שם מדעי: *Grus japonensis*) **עגור יפני** או **עגור מנצ'ורי** הוא מין של עגור מזרח אסיאתי, אחד ממיני העגורים הנדירים ביותר. בחלקים מסוימים של תחום תפוצתו, העגור היפני נחשב לסמל למזל, אריכות ימים ונאמנות.

## מאפיינים
גובהו של העגור היפני הוא כ-150 עד 158 ס"מ, ואורכו כ-120 עד 150 ס"מ. משקלו כ-7 עד 10.5 ק"ג, בעוד הזכרים גדולים וכבדים מעט מהנקבות.

העגור אדום-הכתר קיבל את שמו מכיפת הנוצות האדומה שלו, שנעשית בוהקת יותר בעונת הרבייה. רוב גופו של העגור לבן, מלבד צווארו, לחייו, גרונו ונוצות התעופה המשניות שלו, שצבעם שחור. כשהוא עומד, נראה כאילו נוצות הזנב של העגור שחורות, אף שהן למעשה לבנות.

באביב ובקיץ, האוכלוסיות הנודדות של העגורים מתרבות בסיביר, צפון-מזרח סין וצפון-מזרח מונגוליה. אזור הרבייה המרכזי הוא אגם קהאנקה, על הגבול בין סין ורוסיה. בסתיו, העגורים נודדים לקוריאה ולמרכז מזרח סין, ומבלים באזורים אלה את החורף.

ממוזער|עגורים יפניים בתעופה
העגור ניזון מצמחי מים, דגים, דו-חיים, חלזונות, סרטנים, שפיריות, זוחלים קטנים ועופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות, גדות נהר, שדות אורז ואזורים רטובים אחרים.

כיום, אוכלוסייתו של העגור עומדת על כ-2,750 פרטים, לפי ההערכות, 1,000 מהם ביפן. המין הוכרז בשנת 1970 על ידי IUCN כנתון בסכנת הכחדה, וקיימות תוכניות שימור שבמהלכן מודגרות ביצים של עגורים בגני חיות, והאפרוחים משוחררים לאחר מכן לטבע.

## רבייה
העגור היפני מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בין אפריל לתחילת מאי. העגורים עושים הרבה טקסים בין בני הזוג, על מנת לחזק את הקשר ביניהם. העגורים נעים בקצב, זורקים את ראשיהם אחורה וקוראים בקול יחד. לעיתים, הזכרים גם מבצעים מין "ריקוד".

גודל טריטוריית הרבייה הוא 1-7 קמ"ר, והעגורים משתמשים בדרך כלל באותה טריטוריה שנה אחר שנה. טריטוריית קינון בדרך כלל מוקמת באזור עם פני-שטח שטוחים, גישה לביצות ועשב גבוה. הנקבה בוחרת את טריטוריית הקינון, אך גם היא וגם הזכר מתאימים אותה להם. הנקבה מטילה בדרך כלל שתי ביצים, אך לעיתים מוטלות 1 או 3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה במשך 30 יום, ומאכילים את הגוזלים לאחר הבקיעה. בגיל 3 חודשים, הגוזלים מתחילים להתלוות להוריהם בחיפוש אחר מזון. לקראת הסתיו, הגוזלים כבר פרחו מהקן ומצטרפים לנדידה. הם נשארים בדרך כלל עם ההורים 9 חודשים לאחר הבקיעה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1776
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ לודוויג סטטיוס מולר
אדום כתר
קטגוריה:יפן: עופות
נאבין אנדרוז

**נאבין ויליאמס סידני אנדרוז** (באנגלית: **Naveen William Sidney Andrews**; נולד ב-17 בינואר 1969) הוא שחקן בריטי, המוכר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים".

## ביוגרפיה
אנדרוז נולד בלונדון לאב איש עסקים ולאם פסיכולוגית, ששניהם היגרו מהודו. במהלך לימודיו בבית ספר תיכון התאהב אנדרוז במורתו למתמטיקה, ובראיון שנתן התוודה שהוא בטוח שאביו התבייש בו על כך.
אנדרוז חי עם בת זוגו ברברה הרשיי בלוס אנג'לס. יש לו שני ילדים מנשים שונות. אנדרוז חשף בעבר שהיו לו בעיות סמים ואלכוהוליזם הוא חובב מוזיקה ומנגן בגיטרה. אנדרוז למד משחק בלונדון. ב-2006 אנדרוז נבחר על ידי המגזין פיפל בתור אחד האנשים היפים ביותר בעולם.

## קריירה
ב-1991 קיבל תפקיד בסרט "לונדון הורגת אותי". תפקידיו הבולטים ביותר עד כה הם בסרטים הפצוע האנגלי, פלאנט טרור ובסדרה אבודים בתור סעיד ג'ארח.

בשנת 1997 שיחקה במותחן האוסטרלי "*True Love and Chaos".*

בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים. 

ב-2013 שיחק כג'עפר הרשע בסדרה "ארץ הפלאות". באותה שנה גילם את חסנאת ח'אן, קרדיולוג שניהל מערכת יחסים עם דיאנה, נסיכת ויילס בסרט דיאנה. בשנת 2018 שיחק בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט" ב-CBS, בכיכובו של אלן קאמינג. 

בשנת 2021 לוהק יחד עם אמנדה סייפריד לככב במיני-סדרה הביוגרפית של הולו, "הנושרת" בו גילם את איש העסקים הפקיסטני ראמש בלוואני, המיני-סדרה עלתה לשידור במהלך שנת 2022.

בשנת 2024 גילם את ריי רינוק בעונה השנייה של סדרת הדרמה האוסטרלית "Last King of the Cross" בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+". באותה שנה כיכב אנדרוז בסדרה הקומית של פריים וידאו, "The Pradeeps of Pittsburgh" בתור אב המשפחה מאנש פראדיפ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:אבודים
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:אנגלים ממוצא הודי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1969
מזון איטי

[250px|ממוזער|שמאל|סמל תנועת '''מזון איטי''' על אריח קיר במסעדה ב[סנטוריני.]]
**מזון אִיטי** (באנגלית: **Slow Food**) היא תנועה אשר נוסדה על ידי קרלו פטריני באיטליה בניסיון להילחם בתופעת המזון המהיר. התנועה מנסה לשמר את התרבות הקולינרית ולעשות שימוש נרחב במזון מן הצומח, בזרעים, בבשר מחיות משק ובגינון מסורתי המתאים לבית הגידול המקומי. תנועת המזון האיטי היא חלק מן תנועת האטה (Slow Movement), שמטרתה להאט את אורח החיים באופן כללי. מאז היווסדה נפוצה התנועה בעולם וחברים בה למעלה מ-78 אלף חברים ב-85 מדינות.

## ארגון המזון האיטי
תנועת המזון האיטי החלה באיטליה בשנת 1986 עם ייסודו של הארגון החלוץ בתחום "ארצ'יגולה" (Arcigola). עם הזמן התנועה התרחבה וחברים בה למעלה מ-80 אלף איש, עם סניפים ב-122 מדינות. בסיכום כללי פועלים בעולם כ-800 סניפים של התנועה, 360 מהם באיטליה. 35,000 מחברי התנועה הם איטלקים. המבנה הארגוני של תנועת המזון האיטי מבוזר באופיו: בראש כל סניף עומד אחראי, שתפקידו לקדם את המטבח המקומי והחקלאים המקומיים באירועים שונים, כגון אירועי טעימות אוכל ויין ושוקי איכרים.

בשנת 1996 החל הארגון בבניית קטלוג לשימור מאכלי מורשת בשם "תיבת הטעמים".

המשרדים המרכזיים של התנועה נמצאים בעיירה ברה, בחבל פיימונטה בצפון איטליה. הארגון מפיץ פרסומים רבים במספר שפות, למשל בארצות הברית מתפרסם הרבעון Snail ("חילזון"), שעוסק בתנועת המזון האיטי.

בשנת 2004 ייסד הארגון את האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה (University of Gastronomic Science) בחבל פיימונטה ללימוד הוליסטי ורב תחומי בתחום המזון.

## מטרות
תנועת המזון האיטי אימצה מספר מטרות לפעולתה:
* יצירה וקיום של בנק זרעים לשימור זני מקור של צמחים בשימוש האדם, זאת בשיתוף פעולה עם מערכות מקומיות להפקת מזון.
* יצירה ועדכון קטלוג בשם "תיבת הטעמים" (Ark of Taste), המאגד מסורות מזון האופייניות לאזורים שונים, אשר נתונות תחת סכנת הכחדה.
* שימור וקידום מוצרי מזון מקומיים ומסורתיים, לצד הדגשת ערכם התרבותי ואופן הכנתם.
* ארגון אפשרויות לעיבוד והפקת מזון בהיקף קטן.
* ארגון אירועים ופסטיבלים שסובבים סביב מטבח מקומי מסוים.
* קידומו של "חינוך לטעם" (Taste Education), מושג שנקשר עם התנועה, ומשמעותו לימוד מעמיק יותר על המזון, מקורו וטעמו.
* חינוך צרכנים באשר לסיכונים הכרוכים בצריכת מזון מהיר.
* חינוך אזרחים באשר לחסרונות שבחקלאות התעשייתית (להבדיל מחקלאים קטנים).
* חינוך אזרחים באשר לבעיות שבהסתמכות על מספר מועט של גידולים ולבעיות של גישת המונוקולטורה.
* קידום מדיניות לעידוד ושימור משקים משפחתיים.
* שדלנות למען הכללת ענייני חקלאות אורגנית במסגרת המדיניות החקלאית של המדינה.
* שדלנות נגד מימון ממשלתי להנדסה גנטית.
* שדלנות נגד שימוש בקוטלי חרקים.
* חינוך למיומנויות גינון לתלמידים ולאסירים.
* עידוד צרכנות מוסרית בשווקים מקומיים.

מטרות התנועה קוהרנטיות עם רעיונות של תנועות איכות הסביבה ותנועות אנטי גלובליזציה.

## ראו גם
*אופנה איטית
*מזון בר קיימא
*מזון מקומי
*אורי מאיר צ'יזיק
*יין טבעי

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של תנועת המזון האיטי
* Slow Food ישראל
* 
* slow.org.il - אתר ישראלי העוסק בתנועת ההאטה
* 
* 

## הערות שוליים




איטי
קטגוריה:אנטי גלובליזציה
קטגוריה:תזונה בת קיימא
עלות הפשיעה

**עלות הפשיעה** היא אמדן לנזק הכלכלי אשר נגרם למשק הלאומי מהפשיעה.

עלות הפשיעה כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
* הנזק שנגרם מאיום הפשיעה. עיקרו של הנזק הוא ההוצאות הכרוכות בצעדי מנע הדרושים להקטנת ההסתברות לפגיעה מהפשיעה (הוצאות אבטחה, ביטוח, התנהגות אישית מתגוננת, פעילות מניעתית, חרדה ועוד).
* נזק ישיר מהפשיעה (אובדן רכוש, הפסד תפוקה והכנסה, הוצאות רפואיות, עלות טיפול פסיכולוגי ועוד).
* נזקים מהתגובה לפשיעה (הוצאות אכיפה, הוצאות תביעה, עלות תפעול של בתי המשפט, עלות אחזקה של אסירים בבתי סוהר ועוד).

באמדן עלות הפשיעה לא נהוג להכליל את הנזק הנגרם בגין עבירות תעבורה.
השוואה של עלות הפשיעה בין מדינות שונות או תקופות שונות נעשית על ידי חילוק במספר התושבים במדינה לקבלת "עלות הפשיעה לנפש".

## עלות הפשיעה בישראל
עלות הפשיעה בישראל בשנת 2007 הוערכה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של כ-12.9 מיליארד ש"ח שהם 1,792 ש"ח לנפש לשנה או כ-2% מהתמ"ג.
ובשנת 2011 הוערכה עלות הפשיעה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של 14.4 מיליארד שקל שהם 1842 ש"ח לנפש לשנה או 1.7% מהתמ"ג.

## קישורים חיצוניים
*הנזק הכלכלי, כפי שנמדד על ידי המשרד לביטחון הפנים

קטגוריה:קרימינולוגיה
קטגוריה:כלכלה
היהודיה מטולדו

**היהודיה מטולדו** הוא רומן היסטורי מאת הסופר והמחזאי היהודי ליון פויכטוונגר, פורסם לראשונה בשנת 1955. הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי עדנה קורנפלד ויצא בשנת 1957, תחת השם "בלדה ספרדית", ותורגם במהדורה נוספת בשנת 2004 בשם "היהודיה מטולדו" על ידי חנה שוורץ אייזלר.

הרומן מתאר את גורלם של הסוחר היהודי אבן עזרא ובתו רחל, ואת הקשר הרומנטי שהתפתח בינה לבין אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה בספרד של המאה ה-12. הרומן מבוסס בחלקו על אירועים היסטוריים: קיומו של קשר רומנטי בין מלך קסטיליה אלפונסו השמיני לבין צעירה יהודיה אכן מתועד בהיסטוריה של בית המלוכה הספרדי. 

## עלילת הספר

שהותם של המורים באנדלוסיה במשך מאות שנים השפיעה רבות על התרבות הספרדית והאירופית בכלל. אנשי המדע והרוח המורים, וכן היהודים שחיו בקרבם, השפיעו רבות וקידמו את הכלכלה והמתמטיקה המערבית, האסטרונומיה, הרפואה, הפילוסופיה. עם נפילתה של סביליה ב-1248 לידי כוחות הנוצרים, עבר רוב שטח אנדלוסיה לשליטת קסטיליה. גבור הספר, הסוחר היהודי אבן עזרא, הנחשב אחד מהיהודים העשירים בממלכה, ממונה על ידי המלך כשר האוצר. לאחר שבתו של אבן עזרא, רחל, מוצגת למלך, הוא מתאהב בה, שולח אליה שליחים, מחזר אחריה ובסופו של דבר נוצר ביניהם קשר. במהלך הזמן מורה המלך על הצעירה רחל לעבור ולהתגורר באחת מטירות הנופש שלו. הסיפור מקפל בתוכו את החיים של משפחה אמידה מיהדות ספרד, בעלת השפעה ועושר, המאוימת יום ביומו על ידי המלך והממסד הנוצרי. מצד אחד המלך זקוק ליהודי ומצד שני מתעב אותו. באופן דומה, המלך אוהב את פילגשו אך מתעב את דתה. 

בעקבות התאהבותו של המלך בפילגש היהודיה דוחפת המלכה אלנור, אשתו החוקית של המלך, להחלטה מצד המלך לצאת למלחמה חסרת טעם כנגד המורים, מלחמה שבה (גם במציאות) נחלה קסטיליה תבוסה.

בניגוד לסיפור המקראי במגילת אסתר, מסתיים הרומן בסוף טרגי, בו נרצחים רחל ואביה. בין השאר, משתמעת מן הספר אזהרה כנגד האידיאלים של גבורה ויציאה למלחמה, מצב שאין בו למעשה מנצחים.

## קישורים חיצוניים

* אלי אשד, "היהודיה מטולדו מאת ליון פויכטוונגר" אתר אימגו

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:יהדות ספרד
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:טולדו
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קתדרלת סואסון

ממוזער|תוכנית קתדרלת סואסון
**קתדרלת ז'רווה ופרוטה הקדושים מסואסון** (בצרפתית: **Cathédrale Saint-Gervais-et-Saint-Protais de Soissons**) היא קתדרלה קתולית בסואסון שבצרפת. בנייתה החלה ב-1195 ונמשכה עד סוף המאה ה-13, והיא בנויה בסגנון גותי. הכנסייה קרויה על שמם של גרוואסיוס ופרוטאסיוס, תאומים שמתו כמרטירים, והיו בעצמם בניהם של שני מרטירים.  

המגדל היחיד של הקתדרלה נבנה באמצע המאה ה-13 והוא חיקוי למגדלים של קתדרלת נוטרדאם דה פארי, והוא בגובה דומה (66 מטר). המגדל שוחזר אחרי שהוא וחלק מהספינה הראשית ניזוקו קשות במלחמת העולם הראשונה. מגדל תואם בצד הצפוני של החזית המערבית היה בתכנון המקורי אך מעולם לא נבנה.

בית הרוחב (טרנספט) הדרומי הוא החלק המוקדם ביותר של המבנה ומסתיים באפסיס. בניגוד לשאר המבנה הוא מחולק ל-4 אזורי קיר (במקום 3).

בית המקהלה, האפסיס והספינה הראשית נבנו תוך מודעות לבנייתה של קתדרלת שארטר (יצירת מופת של High Gothic) והאדריכל של סואסון ניסה לעדן את אדריכלותה. זאת הוא עשה על ידי עמודים צרים יותר, קירות דקים יותר וצלעות סדירות יותר. הגובה הפנימי של קמרונות המבנה הוא כ-30 מטר (כ-7 מטר נמוכים מאלה של שארטר), ובגלל שהקתדרלה לא גדולה כמו הקתדרלות של שארטר, ריימס ואמיין, נוטים להשמיט אותה מרשימת היצירות הקנוניות של תקופת הגותיקה בעיצומה.

בית המקהלה כולל חלונות ויטראז' מהמאה ה-13 ושטיח קיר מהמאה ה-15 שמתאר את חיי הקדושים ז'רביסיוס ופרוטאסיוס, הקדושים הפטרונים של הקתדרלה. בבית הרוחב הצפוני תלויה היצירה "הערצת רובן את הרועים" ביחד עם ציור מאת פיליפ דה שמפיין.

מוריס דורופלה (Maurice Duruflé) הלחין בשנת 1962 יצירה לעוגב, "Fugue sur Le carillon des heures de la Cathédrale de Soissons" op. 12 המוקדשת לקתדרלת סואסון.


Image:Soissons-cathedrale-facade.jpg|החזית המערבית
Image:Soissons Cathedral east end.jpg|האפסיס
Image:Soissons cathedral 117.JPG|העוגב וחלון הרוזטה
Image:Soissons cathedral 106.JPG|הספינה הראשית


## לקריאה נוספת

* כריסטופר וילסון, **The Gothic Cathedral - Architecture of the Great Church**, עמ' 100–102.

## קישורים חיצוניים

*  קתדרלת סואסון, פליקר

סואסון
קטגוריה:פיקרדי: מבנים
קטגוריה:או-דה-פראנס: מבנים
רן (עיר)

**רֶן** (בצרפתית: , בברטונית: **Roazhon**) היא עיר בצפון מערב צרפת, בעלת אוכלוסייה של 211,373 תושבים בעת מפקד האוכלוסין האחרון ב-2013. רן היא עיר הבירה של חבל ברטאן (région Bretagne), ושל מחוז איל וילן (Ille-et-Vilaine).

לעיר שטח כולל של 50.39 קמ"ר.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|שרידי ביצוריה העתיקים של העיר
לעיר, שבעבר נקראה בשם "קונדאט" (Condate) הייתה חשיבות גדולה בתקופה הרומית, שנבעה בין היתר ממיקומה במקום חיבור שני הנהרות איל (Ille) ווילן (Vilaine), והיא הייתה לבירת טריטוריה קלטית שנפרסה עד למפרץ מון-סן-מישל בנורמנדי. בשנת 57 לפנה"ס הצטרפה העיר לקואליציה הגאלית כנגד הרומים, שדוכאה באלימות רבה. בעיר נמצאו שרידים לאסטלות המפארות את שלטונו של הקיסר טיטוס.

בשנת 275 לספירה, עקב החשש מאיום השבטים הברברים, הוקפה העיר בחומה מלבנים אדומות, שהעניקו לה את הכינוי "העיר האדומה". במאה ה-5 לספירה, האזור נכבש על ידי הברטאנים. במאה ה-14 שיחקה העיר תפקיד מרכזי במלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת. בשנת 1491 נכבשה העיר על ידי הצרפתים בראשות שארל השמיני, לאחר מאבק ממושך ועקוב מדם. 

בשנת 1875 חוברה העיר לראשונה למערכת הרכבות. בשנת 1899 התקיים בעיר משפטו המפורסם של אלפרד דרייפוס. 

במלחמת העולם השנייה סבלה העיר קשות מהפצצות אוויריות של הגרמנים, שהביאו למותם של למעלה מ-1000 בני אדם, וב-18 ביוני 1940 היא נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים. בשנים 1943 ו-1944 סבלה רן גם מהפצצות כוחות בעלות הברית. היא שוחררה על ידי הבריטים ב-4 באוגוסט 1944. 

החל משנת 1954 החלו עבודות פיתוח אינטנסיביות בעיר, שהכפילה את אוכלוסייתה. בין החברות הידועות שבסיסן בעיר, ניתן למנות את חברת הרכב סיטרואן-פז'ו, שהיא גם המעסיקה הגדולה ברן. העיר גם מהווה מרכז לטלקומוניקציה וחברות היי טק.

## יהודי רן
קהילה יהודית בעיר רן מתועדת החל מהמאה ה-11, אך היהודים גורשו ב-1306 כחלק מגירוש צרפת הגדול. יהודים החלו להגר לעיר בסוף המאה ה-19 לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. ב-1971 גרו בעיר כ-600 יהודים. כיום מתגוררת בעיר קהילה יהודית קטנה ולה בית כנסת הקרוי על שם אדמונד ספרא.

## ערים תאומות
הערים התאומות של רן הן:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## ראו גם
* סטאד רן

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* אתר העיר הרשמי
* 


File:Exterior of Hôtel de ville de Rennes.jpg|בית עיריית רן
File:Exterior of Palais du parlement de Bretagne.jpg|בית הפרלמנט של ברטאן ברן
File:Exterior of opéra de Rennes.jpg|בית האופרה של רן
File:Place de la République (Rennes).jpg|רחבת הרפובליקה ברן


## הערות שוליים

*
קטגוריה:ברטאן: ערים