קרן הקולנוע הישראלי

|230px|ממוזער|שמאל|סמליל הקרן עד לשנת 2022
**קרן הקולנוע הישראלי** (בעבר **הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים**), היא גוף התמיכה המרכזי בקולנוע הישראלי הפועל כעמותה רשומה בחסות משרד התרבות והספורט והמועצה הישראלית לקולנוע.

## היסטוריה
### רקע היסטורי
בשנת 1954 נחקק חוק לעידוד הסרט הישראלי, שמטרתו הייתה לעודד יצירה של סרטים בישראל, על ידי חיוב בתי קולנוע להקרין אחוז מסוים של סרטים ישראלים. כדי לאכוף את החוק הוקמה "מועצת הסרט הישראלי". החוק גם חל על יומני חדשות, כך נהנתה מהחוק בעיקר חברת "סרטי גבע" שהפיקה את יומני גבע שהוקרנו לפני הקרנת הסרט. עם זאת גם התשלום שקיבלה חברת סרטי גבע לא כיסה את הוצאות ההפקה.

בשנת 1962 הוחלט לעודד את הקולנוע הישראלי באמצעות סבסוד ישיר, על ידי קרן שנוהלה על ידי משרד המסחר והתעשייה. הסבסוד ניתן לסרט, רק לאחר הקרנתו בבתי הקולנוע, כפוף למספר הצופים בכל סרט. על שיטה זו נמתחה ביקורת לפיה היא מעודדת קולנוע מסחרי ועממי ששיאו גל "סרטי הבורקס", הפקיעה ערכים של איכות, חדשנות יצירתית, חותם אישי ואמירה, והפכה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע לגורמים המרכזיים הנהנים מתמיכה ציבורית.

במהלך שנות ה-70 פנו יוצרים שחתרו לקולנוע אישי, ובהם אורי זוהר, ג'אד נאמן, יצחק צפל ישורון, ואברהם הפנר לשר החינוך והתרבות דאז, יגאל אלון, לתמיכה בסרטי איכות באמצעות מענק השקעה של המשרד. מענק זה ניתן במשך שנתיים על ידי משרד החינוך והתרבות על-פי תחרות תסריטים שנתית, עד שהופסק.

### הקמת הקרן
בשנת 1975 העלה לראשונה חבר הכנסת עדי אמוראי מהמערך את בעיית איכות הסרטים המופקים בישראל, עקב שיטת הסבסוד.

ב-1977 התכנסו ג'אד נאמן, ועמו פעילי "קבוצת קי"ץ" (קולנוע ישראלי צעיר) המיליטנטית – הבמאים הצעירים יעוד לבנון ורנן שור. השלושה ניתחו את המצב והחליטו לפעול פוליטית לשינוי עולם הקולנוע הישראלי, מקולנוע המוגדר כתעשייה לקולנוע כתרבות, מקולנוע של מפיקים לקולנוע של במאים.

הם הסתייעו בכתב הכלכלי של עיתון "דבר" יוסף פריאל, שטווה את האסטרטגיה – שכנוע ראשי ועדת הכספים של הכנסת עדי אמוראי מהמערך ואברהם שריר מהליכוד בחשיבות העניין, שתדלנות אצל חברי הוועדה האחרים ופרסום המהלך בעיתונות וברדיו. נאמן, לבנון ושור רתמו אנשי קולנוע נוספים לשתדלנות, ניסחו בעזרת נחמן אינגבר את תקנון הקרן העתידי, ושכנעו את הבנקאי חיים דובשני לשמש כיו"ר הקרן. ב-1979 החלה הקרן לפעול תחת השם "**הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים**" מכספים ייחודיים של ועדת הכספים שיועדו לכך. שנה לאחר מכן פעלו חברי הכנסת להגדלת בסיס תיקצוב הקולנוע הישראלי, והעבירו סכומים משמעותיים למשרד החינוך והתרבות. בשנת 1983 הוחלט לממן את הקרן על ידי היטל על הקרנת סרטים.

הסרט הראשון שזכה לתמיכת הקרן היה "טרנזיט" (1980) בבימויו של דניאל וקסמן.

במהלך שנות ה-80 צומצמה תמיכת משרד המסחר והתעשייה בקולנוע הישראלי, ומשרד החינוך והתרבות, באמצעות הקרן, הפך לכתובת ליוצרי הקולנוע הישראלי. הקרן נוהלה על ידי הבמאי-מפיק ברוך דינר ורשמה מספר הצלחות, ובהן "מאחורי הסורגים", "מתחת לאף", "חמסין", "בלוז לחופש הגדול", "אוונטי פופולו", "הקיץ של אביה" ועוד. ב-1989 אוחדו משאבי שני המשרדים והקרן הגדילה פעילותה, תחת ניהולה של נילי המאירי.

### בשנות ה-2000
דרכי הפעולה של הקרן, בהיעדר הנהגה אמנותית ברורה, עוררו לאורך כל שנותיה ויכוחים נוקבים בין יוצרי הקולנוע לבין הקרן באשר לאישור פרויקטים להפקה. ביקורת נוספת טענה, כי הקרן לא ראתה צורך לפתח את הקולנוע התיעודי העצמאי ולא נתנה דעתה על פיתוח התשתיות של הקולנוע הישראלי.

באפריל 2022 מונתה ד"ר נועה רגב למנכ"ל הקרן.

## ביקורת על פעילות הקרן
במהלך השנים פורסמו ביקורות על התנהלות הקרן בכך שאיננה מעודדת מתן ביטוי למגוון הקולות בחברה הישראלית אלא מעניקה כוח לקבוצה הומוגנית מהצד השמאלי של המפה. כמו כן נטען כי הקרן פוסלת תסריטים בעלי איכות מקצועית מוכחת רק בשל העדר מסרים אנטי-מלחמתיים או אי-הלימה עם עמדות השמאל. בכתב העת שילוח הובא כדוגמה את פרשיית דחיית סרטו של הבמאי רועי הורנשטיין, קרב אוויר, בשנת 2015 כאשר אחד הלקטורים של הקרן כתב בחוות דעתו "היוצר לא מתעכב על שאלות מוסריות. בתור סרט מלחמה בוחר התסריט להימנע מלגעת בנושאים מורכבים כמו אימת המוות וההרס שמלחמה גורמת לשני הצדדים הנלחמים והאבסורד שבעצם קיומה של מלחמה. התסריט מכיל מינון נמוך מדי של הממד האנטי מלחמתי". בעקבות חוות הדעת הזו שלח הורנשטיין תלונה לשרת התרבות, מירי רגב, שבועות בודדים לאחר שמונתה. רגב הורתה למועצת הקולנוע לערוך בדיקה בעניין. המסקנה של מועצת הקולנוע הייתה שחוות הדעת של קרן הקולנוע הישראלי פגעה בחופש היצירה שלו.

בדצמבר 2016 הקימה מירי רגב, שכיהנה כשרת התרבות, ועדה לבחינת קרנות הקולנוע ובין השאר את קרן הקולנוע הישראלי. זאת לאחר שהצהירה "עם כניסתי לתפקיד לפני שלוש שנים הגיעו אליי תלונות כנגד קרנות הקולנוע - היעדר שקיפות וקיומה של קליקה סגורה בקולנוע הישראלי" בעקבות כך הכריזה ש"הקולנוע הישראלי לא יישאר מועדון סגור ופתיחתו היא צדק תרבותי הלכה למעשה". בוועדה שהוקמה ישבו יו"ר מועצת הקולנוע דאז ונשיא המרכז האקדמי ויצו חיפה פרופ' דוד אלכסנדר, מנהל סינמטק אופקים נדב משעלי, המרצה לאוריינות מדיה וקולנוע ד"ר דבורה הנדלר, הדוקטור למשפטים אודליה מינס, התסריטאי וחבר מועצת הקולנוע ליאור גלבוע, וד"ר האני זובידה מהמחלקה למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל.

ביוני 2018 הגישה הוועדה את מסקנותיה שבה הוזכרה קרן הקולנוע הישראלי פעמים רבות. הדו”ח, שכולל כ-100 עמודים מצביע על ליקויים הן בתחום המנהל התקין והן בתחום השוויון בייצוג. בין השאר נכתב בדו"ח "עדיין ישנן קבוצות קבועות הממומנות בשיעור נמוך יותר מקבוצות אחרות... זאת כאשר בוחנים את היקף התמיכות שמועבר לפריפריה התרבותית, חברתית, גאוגרפית בישראל, לעומת קבוצות שנחשבות לחזקות בחברה: ובפרט חילונים החיים במרכז הארץ (אזור גוש דן), בירושלים או בחיפה".

בתגובה תקף מנהל הקרן, כתריאל שחורי, את שרת התרבות והביע תקווה שיצליח לדחות את הרפורמה שעליה היא הכריזה. בנובמבר 2018 כאשר פרש מתפקידו שחורי תקף שוב את רפורמת הקולנוע והתבטא ש"יש פה מהלך ברור וחד משמעי לסרס את הקרנות ולהיכנס בכוח לכל המערך של התמיכה הציבורית בתחום הקולנוע".

## ראו גם
*פרס אופיר
*הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
*המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים
*המועצה הישראלית לקולנוע
*קולנוע ישראלי
*קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
*קרן גשר לקולנוע רב תרבותי

## קישורים חיצוניים
* 
*
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קרנות לעידוד קולנוע ישראלי