open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אוניברסיטת קפריסין

**אוניברסיטת קפריסין** (ביוונית: **Πανεπιστήμιο Κύπρου**; באנגלית: **University of Cyprus**; בראשי תיבות: **UCY**) היא האוניברסיטה הציבורית היחידה בחלק היווני של האי קפריסין, וממוקמת בעיר הבירה ניקוסיה.

## היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1989 ונפתחה לסטודנטים בשנת 1992. מספר התלמידים בה הוא כ־7000 סטודנטים, נכון לשנת 2024.

עד לפתיחתה, לא היה מוסד אוניברסיטאי ציבורי מקביל בקפריסין, והצעירים שהיו מעוניינים ללמוד נאלצו ללמוד במסגרות פרטיות יקרות יחסית, או במדינות שכנות, לרוב ביוון, שהייתה יעד מועדף בגלל השפה היוונית. גם דרום אפריקה הייתה יעד מועדף עד סוף שנות ה-80, מאחר שהאוניברסיטאות שם הקציבו מקומות ואף תקצבו במלגות סטודנטים זרים "לבנים".

שפות הלימוד הרשמיות באוניברסיטה הן יוונית וטורקית. למרות שסטודנטים מהחלק הקפריסאי הטורקי רשאים ללמוד בה, כמעט ואין נרשמים הדוברים טורקית.

## קישורים חיצוניים

* 

קפריסין
קטגוריה:ניקוסיה: מבנים
מטיס (ירח)

**מטיס** (באנגלית: **Metis**, ביוונית **Μήτις**) הידוע גם כ-**יופיטר XVI** הוא הירח הפנימי ביותר מבין הירחים הפנימיים של כוכב הלכת צדק.

הירח התגלה ב־1979 על ידי החללית וויאג'ר 1. ב־1983 הוא נקרא באופן רשמי על שם הדמות מהמיתולוגיה היוונית, מטיס הטיטאנית, אשתו הראשונה של זאוס ואימה של אתנה.

מטיס נמצא בטבעת העיקרית של צדק וייתכן והוא המקור לחומר הכלול בה. מסלולו נמצא ברדיוס המסלול הסינכרוני סביב צדק (בדומה לאדרסטאה) וכתוצאה מכך כוחות הגאות גורמים למסלול שלו לקרוס בהדרגה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירחי צדק
הוראס ג'נקינס

**הוראס ג'נקינס** (אנגלית: **Horace Jenkins**; נולד ב-14 באוקטובר 1974 בניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הרכז.

## קריירה
ג'נקינס נולד וגדל בניו ג'רזי והחל את הקריירה בשנת 1986 כששיחק במדיה של יוניון קאונטי בליגת המכללות השלישית, לאחר שביסס את עצמו כשחקן קבוע נאלץ לעזוב את המכללה ולפרנס את משפחתו מכיוון שחברתו נכנסה להריון ובשנת 1994 פרש מכדורסל.

בשנת 1998, חזר לספסל הלימודים, שיחק במדיה של מכללת ויליאם פטרסון, הוביל אותה לגמר הפיינל פור של ליגת המכללות השלישית וסיים עם ממוצעים של 23.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.

עם סיום לימודיו בשנת 2001, נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.

קבוצות מליגות המשנה מארצות הברית התעניינו בשירותיו והוא נבחר כבחירה ה-16 של קבוצת פלורידה סי דראגונס מליגת ה-USBL בדראפט של ליגה זו.

בעונת 2001/2002, חתם בקבוצת אירוני נובארה מהליגה האיטלקית.

בעונת 2002/2003, חתם בקבוצת וירטוס רומה ושיחק לצד אנתוני פארקר, ששיחק מאוחר יותר במכבי תל אביב.

בתחילת עונת 2003/2004, חזר לארצות הברית, התאמן עם דטרויט פיסטונס וסיים עם ממוצעים טובים במשחקי טרום העונה, אך לא זכה למקום בסגל לעונה הסדירה.

לאחר שלא זכה במקום בסגל דטרויט פיסטונס, עזב את ארצות הברית וחתם בקבוצת א.א.ק אתונה מליגת העל היוונית במדיה הרשים וסיים עם ממוצעים של 20 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.

בעונת 2004/2005, חזר לארצות הברית וחתם בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, היה ל"רוקי" המבוגר ביותר בליגה, שיחק כ-15 משחקים וסיים עם ממוצע של 2.8 נקודות למשחק.

בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת הפועל ירושלים איתה הגיע לגמר גביע המדינה, לגמר ליגת העל ולחצי גמר גביע יול"ב.

בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית אך שוחרר לאחר כחצי שנה בעקבות סכסוך עם הצוות המקצועי, חזר לישראל וחתם בקבוצת הפועל ירושלים.

בעונת 2007/2008, חזר לקדנציה שלישית באיטליה וחתם בקבוצת פורטיטודו בולוניה.

בעונת 2008/2009, חתם בקבוצת יובקזרטה באסקט ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.

## פרשות ציבוריות
בשנת 2005, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו מרכוס האטן, רוג'ר מייסון ג'וניור ושחקן הפועל ירושלים דאז מריו אוסטין בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.

## תארים
; מכללת ויליאם פטרסון
* זכייה בתחרות ההטבעות של ליגת המכללות (1): 2000/2001

; הפועל ירושלים
* מלך הסלים של גביע יול"ב (1): 2006/2007

## קישורים חיצוניים

* קלעי כל הזמנים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:ניו ג'רזי: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
קרל לואגר

**קרל לוּאֶגֶר** (בגרמנית: **Karl Lueger**; 24 באוקטובר 1844 – 10 במרץ 1910) היה פוליטיקאי אוסטרי אנטישמי, ראש העיר של וינה בשלהי תקופת קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית פרנץ יוזף, משנת 1897 עד שנת 1910.

קרל לואגר נולד בווינה, למד משפטים באוניברסיטת וינה וקיבל דוקטורט בשנת 1870.

היה ממייסדי המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית. צידד באידאולוגיה גרמנית-לאומנית ויצא נגד בני הלאומים האחרים בקיסרות. הוביל קו אנטישמי, והאשים, בין היתר, את היהודים בהידרדרותה הכלכלית של וינה. כמו כן ביטא עמדות אנטי-סלאביות. בתעמולתו פנה בעיקר לבני המעמדות הנמוכים בווינה, וניסה להסיתם נגד היהודים בעיר, שרובם היו שייכים למעמד הבינוני המשכיל.
לואגר קרא: "היהודים הללו, הם שודדים מאתנו את כל הקדוש לנו! מולדת! לאומיות! ולבסוף גם את רכושנו!".
בשל שיעורם הגבוה של היהודים באוכלוסיית בודפשט, כינה לואגר את העיר בכינוי הגנאי "יודאפשט" (Judapest), ששיקף את עוינותו הן ליהודים והן להונגרים, בהיותם "שני היסודות הפגומים בקיסרות" (ההבסבורגית).

הקיסר פרנץ יוזף, שהיה בעל דעות ליברליות והומניסטיות, תיעב את לואגר, ודחה שלוש פעמים את אישור מינויו לראשות העיר וינה, ורק בשנת 1897 אישר את המינוי. לאחר היבחרו לתפקיד מיתן לואגר את הרטוריקה הלאומנית והאנטישמית שלו, ועסק בעיקר בבינויה של העיר.
ללואגר היו מספר ידידים יהודים, וכשנשאל, כיצד מתיישבים הדברים עם עמדותיו ענה: "אני מחליט מיהו יהודי!" (!Wer ein Jude ist, bestimme ich).

יש הרואים בלואגר את מבשר הנאציזם. בעזרת הכריזמה שלו וכישרונו הדמגוגי השפיע לואגר על אישים רבים, ובהם אדולף היטלר, אשר התגורר בווינה בשלהי תקופת כהונתו של לואגר, ובספרו "מיין קאמפף" כתב היטלר כי לואגר היווה מודל לתוכניתו האנטי-יהודית (הן באידאולוגיה שלו והן בכישרון התעמולה שלו).

התעמולה האנטישמית של לואגר ובחירתו לתפקיד, על אף התנגדות המימסד והקיסר, הייתה בין הגורמים שהביאו את תיאודור הרצל למסקנה כי היציבות של האימפריה האוסטרו-הונגרית אינה מובטחת וכי אבד הכלח על הניסיונות לבסס את האמנציפציה ליהודים, ויש לשאוף לפתרון לאומי אלטרנטיבי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:מבשרי הנאציזם
קטגוריה:פוליטיקאים אוסטרים
קטגוריה:ראשי עיריית וינה
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1844
קטגוריה:נפטרים ב-1910
קוואמי בראון

**קוואמי ג'יימס בראון** (באנגלית: **Kwame James Brown**; נולד ב-10 במרץ 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בליגת ה-NBA. בראון נבחר בבחירה הראשונה בדראפט 2001, שחקן התיכון הראשון שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט. למרות שנבחר במקום הראשון, הייתה לו קריירה כושלת. ונחשב עד היום לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה שנבחרו במקום הראשון בדראפט.

## קריירה
כשהיה בתיכון בראון נחשב לשחקן התיכון הטוב ביותר בשכבת הגיל שלו. הוא החליט לדלג על משחק בקולג', ונבחר בבחירה ראשונה בדראפט ה-NBA לשנת 2001 על ידי וושינגטון ויזארדס, לפני שחקנים כמו טוני פארקר ופאו גאסול.

האכזבה הייתה גדולה, כשבעונתו הראשונה, לא הרשים וסיים עם ממוצעים מאכזבים של 4.5 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק. גם עונתו השנייה של בראון לא ענתה לציפיות שתלו בו, והוא סיים את העונה עם ממוצעים של 7.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק. 

בעונתו השלישית חל שיפור במשחקו של בראון, והוא סיפק ממוצעים של 10.9 נקודות ו- 7.2 ריבאונדים למשחק. משחק השיא שלו בעונה זו היה מול סקרמנטו קינגס, נגדה קלע 30 נקודות והוריד 19 ריבאונדים. 

בעונתו הרביעית ב-NBA עבר בראון ללוס אנג'לס לייקרס. הוא סיים את הפלייאוף של העונה עם ממוצעים של 12.3 ו-9.1 ריבאונדים למשחק. 

ב-2007, הוגשה תלונה כנגד בראון במשטרת לוס אנג'לס על ידי צעירה שהתלוננה שהוטרדה מינית על ידו, אך לאחר חקירה הוא נוקה מכל אשמה. 

ב-2008 הועבר בטרייד לממפיס גריזליס, כחלק מעסקה ששלחה את פאו גאסול ללייקרס. בתום עונה זו, חתם בראון כשחקן חופשי בדטרויט פיסטונס, שם הוא עולה מהספסל בתפקיד הסנטר, כגיבוי לראשיד וולאס.

בנובמבר 2011 חתם בראון על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס ובמרץ 2012 עבר ב יחד עם מונטה אליס ואפיי יודו למילווקי באקס תמורת אנדרו בוגוט וסטיבן ג'קסון.
ב-13 ביולי 2012 בראון חתם בפילדלפיה 76' לשתי עונות על חוזה של כ-6 מיליון דולר. לאחר פציעות נופה מסגל הסיקסרס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:צ'ארלסטון: אישים
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:כדורסלני וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט בובקאטס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:שחקני כדורסל תיכונים שנבחרו בדראפט ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-BIG3
קטגוריה:קרוליינה הדרומית: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
איסט ראנצ'ו דומינגז

**איסט ראנצ'ו דומינגז** (באנגלית: **East Rancho Dominguez**; ידוע גם בשם "איסט קומפטון" – **East Compton**) הוא יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין () בדרום מחוז לוס אנג'לס. לפי נתוני שנת 2005, גרים  בשכונה זו 9,286 תושבים. זהו המקום בו התחילו חברי להקת ה-N.W.A ודה גיים את דרכם.

קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: יישובים
קטגוריה:קליפורניה: יישובים שאינם כפופים לממשל עירוני
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
ישורון

**יְשׁוּרוּן** (בכתיב חסר: **יְשֻׁרוּן**) הוא כינוי פיוטי לעם ישראל, המופיע במקרא ואחריו. הוא מוכר גם מן הפסוק "וַיִּשְׁמַ֤ן יְשֻׁרוּן֙ וַיִּבְעָ֔ט" (ספר דברים, פרק ל"ב, ), המבקר את אופיים המרדני של בני ישראל.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
כבשת הרש (ספר)

**כבשת הרש** הוא רומן היסטורי משנת 1957 מאת הסופר משה שמיר השם בפי אוריה החיתי את תיאור מהלך חייו, המועלה על ידו על הכתב טרם נשלח אל מותו בפקודת דוד המלך בימי המצור של צבא יואב בן צרויה, שר צבא ממלכת ישראל המאוחדת על רבת בני עמון. הרומן מהווה פרשנות והרחבתו של סיפור ניאופו של דוד עם בת שבע, אשת רעו, אוריה, בגינו המשיל בפניו נתן הנביא את משל כבשת הרש, דוד התוודה על חטאו ונענש.

## מהדורות
* משה שמיר, **כבשת הרש**, הוצאת דבר תל אביב, 282 עמודים, 1956.
* משה שמיר, **כבשת הרש**, הוצאת ספריית פועלים לכל, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה, 282 עמודים, 1956, 1957, 1959.
* משה שמיר, **כבשת הרש**, הוצאת עם עובד תל אביב, 206 עמודים, 1968, 1974, תשנ"ט 1998. דאנאקוד 32-11437

* Moshe Shamir, **David's stranger**, Abelard-Schuman, 1965


## קישורים חיצוניים
* כבשת הרש באתר הוצאת עם עובד
* 

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 1957
קטגוריה:דוד בתרבות
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
משפט סביץ'

**משפט סביץ' **(באנגלית: **Savitch's theorem**), שהוכח בידי וולטר סביץ' בשנת 1970, הוא משפט בתורת הסיבוכיות שקושר בין הזיכרון הנדרש לצורך פתרון בעיות בדרך דטרמיניסטית ובין הזיכרון הנדרש כאשר ניתן להשתמש באי-דטרמיניזם.

## מבוא
בתורת הסיבוכיות ממדלים בצורה מתמטית פתרון של בעיות מתחום מדעי המחשב. המודל המקובל הוא מכונת טיורינג, שמדמה את פעולתו של מחשב בסיסי במיוחד (ועם זאת, כזה שניתן לפתור בו כל בעיה שניתנת לפתרון במחשב רגיל). אחד מהמדדים למורכבות של בעיה הוא כמות הזיכרון הנדרש כדי לפתור אותה, וכמות זו נמדדת במכונת טיורינג על ידי מספר תאי הזיכרון שנעשה בהם שימוש במהלך ריצת המכונה. מכיוון שעבור קלטים גדולים יותר נדרש באופן טבעי יותר זיכרון על מנת לפתור את הבעיה, נהוג למדוד את החסם על הזיכרון שדורשת מכונת טיורינג מסוימת בתור פונקציה על גודל הקלט.

משפט סביץ' מראה כי אם נדרשת כמות כלשהי של זיכרון כדי לפתור בעיה בצורה אי-דטרמיניסטית, מספיקה כמות זיכרון זו בריבוע כדי לפתור את הבעיה בצורה דטרמיניסטית.

## ניסוח פורמלי
בצורה פורמלית נהוג לראות את הבעיות החישוביות כבעיות של זיהוי שפות פורמליות.

את אוסף כל השפות שניתנות להכרעה בסיבוכיות מקום \ f(n) באמצעות מכונת טיורינג דטרמיניסטית מסמנים בתור \ \mbox{DSPACE}(f(n)). את אוסף כל השפות שניתן להכרעה באמצעות מכונת טיורינג '''אי-דטרמיניסטית''' בסיבוכיות מקום זו מסמנים \ \mbox{NSPACE}(f(n)).

בצורה פורמלית, ניסוחו של משפט סביץ' אומר:

* אם f\in\Omega(\log(n)) אז \ \mbox{NSPACE}(f(n))\subseteq \mbox{DSPACE}(f^2(n))

## הוכחה
ההוכחה של המשפט היא קונסטרקטיבית ומדגימה את הצורה שבה, עבור בעיה השייכת ל-\ \mbox{NSPACE}(f(n)) ניתן לקבל מכונה דטרמיניסטית מתאימה בהינתן מכונה אי דטרמיניסטית שפותרת את הבעיה.

על מנת להוכיח את המשפט ראשית מוכיחים כי ניתן לפתור את הבעיה של בדיקה האם קיים מסלול בין שני צמתים בגרף תוך שימוש בסיבוכיות זיכרון של \ \log^2(n). לאחר מכן משתמשים בפתרון לבעיה זו כדי להריץ חיפוש על הגרף המייצג את המצבים האפשריים בעת ריצת מכונת הטיורינג האי דטרמיניסטית שבודקת האם מילה מסוימת שייכת לשפה. ניתן להניח כי קיים מצב יחיד שבו המכונה מסיימת את ריצתה ומודיעה על קבלת המילה הנבדקת, ועל כן כל שיש לעשות הוא לבדוק האם קיים מסלול מהמצב ההתחלתי אל המצב המקבל. מכיוון שגודל הגרף הוא אקספוננציאלי בסיבוכיות הזיכרון של המכונה האי דטרמיניסטית, ומכיוון שאת החיפוש ניתן לבצע בסיבוכיות זיכרון לוגריתמית בריבוע ביחס לגודל הגרף, נובע כי סיבוכיות הזיכרון הכוללת הנדרשת היא ריבוע הזיכרון של המכונה האי דטרמיניסטית.

## משמעות
המשמעות המיידית הנגזרת ממשפט סביץ' היא קיום השוויון PSPACE = NPSPACE. כלומר, כל בעיה שניתנת לפתרון בזיכרון פולינומי באמצעות מכונה אי דטרמיניסטית ניתנת לפתרון בזיכרון פולינומי גם באמצעות מכונה דטרמיניסטית. התוצאה המקבילה במונחי סיבוכיות זמן היא P=NP, אך בניגוד לתוצאה עבור זיכרון, לא ידוע אם P=NP וההשערה המקובלת היא שהדבר אינו נכון.

הסיבה שבגללה המשפט תקף עבור זיכרון אך לא עבור זמן היא שלא ידועה דרך לביצוע חיפוש מסלול בגרף בזמן לוגריתמי בריבוע (האלגוריתם שעושה זאת בסיבוכיות זיכרון לוגריתמית בריבוע "משלם" על כך בזמן ריצה גבוה מאוד). היתרון של סיבוכיות הזיכרון על פני הזמן בהקשר זה נובעת מכך שניתן "למחזר" זיכרון.

## לקריאה נוספת

* Michael Sipser (1997). **Introduction to the Theory of Computation**. PWS Publishing. 
* Christos Papadimitriou (1993). **Computational Complexity**, 1st edition, Addison Wesley. 


קטגוריה:סיבוכיות חישובית
סביץ'
מרי מקאלרוי

**מרי ארתור מקאלרוי** (באנגלית: **Mary Arthur McElroy**; 5 ביולי 1841 – 8 בינואר 1917) הייתה אחותו של הנשיא ה-21 של ארצות הברית צ'סטר ארתור שהיה אלמן. מאחר שאשתו של ארתור אלן לואיז ארתור נפטרה שנה קודם לבחירתו לנשיא, שימשה אחותו כגברת הראשונה של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
מרי ארתור נולדה בגריניץ' שבמדינת ניו יורק לוויליאם ומלווינה (Malvina) ארתור, והייתה הצעירה מתשעת ילדיהם.

מרי למדה בסמינר אמה וילארד שבטרויה שבמדינת ניו יורק, ונישאה לאיש העסקים ג'ון מקאלרוי. נולדו לבני הזוג ארבעה ילדים.

בשנת 1880 נבחר אחיה לסגן נשיא ארצות הברית, וביולי 1881 לאחר ההתנקשות בחיי הנשיא ג'יימס גרפילד ומותו של הנשיא ב-19 בספטמבר 1881 הפך לנשיא.

בשל מות אשתו, ביקש צ'סטר ארתור מאחותו לטפל בבתו, אלן, ולהיות המארחת הרשמית של הבית הלבן. בשל העובדה שמשפחתה התגוררה באולבני שבניו יורק, התגוררה מרי מקאלרוי בוושינגטון רק בעונת החורף, בה נערכו מרבית האירועים החברתיים.

מרי הייתה מארחת פופולרית ביותר בוושינגטון, וכיבדה את הגברות הראשונות לשעבר, ג'וליה טיילר והארייט ליין בכך שהזמינה אותן לכהן עימה בכמה אירועים כמארחות רשמיות.

לאחר שארתור נכשל בקבלת למינוי מפלגתו לבחירות של שנת 1884 שבה מרי לאולבני.

מרי מקלארוי נפטרה בגיל 75 באולבני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:צ'סטר ארתור
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
פרנסס קליבלנד

**פרנסס קלרה פולסום קליבלנד פרסטון** (באנגלית: **Frances Clara Folsom Cleveland Preston**; 21 ביולי 1864 – 29 באוקטובר 1947) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית מנישואיה לגרובר קליבלנד שהיה נשיא ארצות הברית בין השנים 1886–1889 ובין השנים 1893–1897.

שמאל|ממוזער|300px|חתונתם של פרנסס וגרובר

## ביוגרפיה
פרנסס קליבלנד נולדה בשם **פרנסס קלרה פולסום** (**Frances Clara Folsom**) בעיר באפלו במדינת ניו יורק, והייתה בתם הבכורה של אמה הרמון (Emma C. Harmon) ואוסקר פולסום (Oscar Folsom). בתם השנייה נפטרה בינקותה.

אביה היה שותף במשרדי עורכי הדין שהיה שייך לגרובר קליבלנד, שהיה חבר המשפחה. גרובר התכתב עם פרנסס בזמן לימודיה במכללת ולס, ונהג לשלוח לה פרחים למכללה.

בשנת 1885 ביקרו פרנסס ואימה בבית הלבן בעת כהונתו של הנשיא, ובעקבות ביקור זה, ועל אף הפרש הגילאים של 27 שנים ביניהם, החל בין פרנסס וגרובר רומן שהסתיים בחתונתם, ב-2 ביוני 1886 - החתונה היחידה של נשיא בבית הלבן.

לאחר הנישואים הפכה פרנסס לגברת הראשונה של ארצות הברית. האירועים הרבים שארגנה הביאו לה פופולריות רבה. כמו כן היא נהגה להיפגש מספר פעמים בשבוע בשעות אחר הצהריים עם נשים עובדות, במטרה לעודד שוויון זכויות לנשים ועבודת נשים. קליבלנד הייתה הגברת הראשונה הצעירה ביותר בתולדות ארצות הברית.

לאחר שגרובר הפסיד בבחירות הנשיאות ב-1888 עברו בני הזוג לעיר ניו יורק שם נולדה בתם רות. לאחר בחירתו המחודשת של גרובר לנשיא שבו בני הזוג לבית הלבן. בתם השנייה אסתר נולדה בבית הלבן בשנת 1893, ובתם השלישית מריאן נולדה בשנת 1895.

שני בניהם של בני הזוג נולדו לאחר תום כהונתו השנייה של גרובר קליבלנד, בעת מגוריהם בפרינסטון שבניו ג'רזי. בשנת 1908 נפטר גרובר.

בשנת 1913 נישאה פרנסס לתומס פרסטון הבן, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.

פרנסס נפטרה בגיל 84 ונקברה בפרינסטון.

## לקריאה נוספת

* Craig Hart, **A Genealogy of the Wives of the American Presidents and their First Two Generations of Descent**, McFarland & Company, Inc., 2004  
* Annette Dunlap, **Frank: the Story of Frances Folsom Cleveland, America's Youngest First Lady**, Excelsior Editions, 2009 
* Robert P. Watson, **The Presidents' Wives: the Office of the First Lady in U.S. Politics**, Lynne Rienner Publishers, 2014 
* Katherine A.S. Sibley, **A Companion to First Ladies**, Credo Reference, 2017 

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:באפלו: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:גרובר קליבלנד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
MC Ren

**לורנזו ג'רלד פאטרסון** (באנגלית: **Lorenzo Jerald Patterson**; נולד ב-14 ביוני 1969 בעיר קומפטון, ארצות הברית) הוא ראפר וחבר לשעבר בלהקת N.W.A, המוכר בשם הבמה **MC Ren**.

## ילדות
פאטרסון למד בתיכון דומינגוז בשכונת איסטסייד קומפטון ובאותו זמן היה חבר של אריק רייט ושניהם היו חברים בכנופיית הקלי פארק קומפטון קריפס. בניגוד לרייט שעסק בסחר בסמים והיה מבוקש במשטרה, פאטרסון לא עסק בפשע. ב-1986 הקים רייט את הלהקה N.W.A. לאחר שהוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, הצטרף אליה פאטרסון.

## הקריירה עם N.W.A
ממוזער|180px|פוסטר של אחד הקונצרטים הראשון של N.W.A מ-1988
מיד לאחר הצטרפותו של MC Ren ללהקה הוא החל לכתוב שירים שהופיעו באלבום Straight Outta Compton מ-1988. במהרה הפך לקול הראשי של הלהקה יחד עם אייס קיוב. באותו זמן כתב עם אייס קיוב שירים לאלבומו של Eazy-E, בו השתתף גם בביצועם. שני האלבומים יצאו בהפרש של כחודש והפכו ללהיטים היסטריים בכל העולם.

בסוף 1989 פרש אייס קיוב מהלהקה בשל בעיות פיננסיות ופתח בקריירת סולו מצליחה משלו. לאחר פרישתו הפך MC Ren לכוח משפיע בלהקה.

ב-1991 הוציאה הלהקה את אלבומה האחרון, "Niggaz4Life", שהגיע למקום ראשון בטבלת הבילבורד.
באוגוסט 1991 התפרקה הלהקה בשל פרישתו של ד"ר דרה מהלהקה בגלל ויכוחים עם אריק רייט.

## קריירת סולו
ב-1992, בעת שחבריו לשעבר ללהקה הוציאו אלבומי סולו משלהם, הוציא MC Ren מיני-אלבום (מיקסטייפ) בשם "Kizz My Black Azz" ותרם חלק מהכנסות האלבום לחברו Eazy-E.

ב-1993 הוציא MC Ren את אלבומו הראשון, Shock of the Hour, שזכה להצלחה רבה אך פחותה משל ד"ר דרה ואייס קיוב. מפה התחילה הירידה של Ren כאשר חלה ירידה משמעותית בפופולריות שלו. האלבום The Villain in Black שיצא ב-1996 לא זכה להתעניינות הציבור ולא הושמע ברדיו. ב-1998 הוציא את אלבומו האחרון Ruthless for Life שסימן את האלבום האחרון שלו בחברת התקליטים של אריק רייט, Ruthless Records, כאשר הוא נותן נאומים של כבוד לחברת התקליטים האגדי שלו.
בשנת 2000, באלבומו החמישי של אייס קיוב, החליט פאטרסון לגייס את חברי N.W.A לאלבום נוסף. Ren גייס את ד"ר דרה וביחד עם אייס קיוב הם הקליטו את השיר "Hello" בתור השיר הראשון באלבום. השיר גם היה סינגל והוא זכה להצלחה רבה ולסיכוי של קאמבק של הלהקה. הרעיון היה להוציא אלבום בשם Not These Niggaz Again כאלבומם הרביעי. השלושה הזמינו את סנופ דוג כמחליף של Eazy-E שנפטר ב-1995 ויחד הם הקליטו את השיר "Chin Check". הרעיון של הקאמבק של הלהקה לא התממש בגלל ריבים בין אייס קיוב לסנופ. שני השירים שהוקלטו הוכנסו לאלבום N.W.A Greatest Hits.

בשנים 2014–2015, עבד MC Ren על אלבום חדש בשם (*Renincarnated*) והשתתף בשני שירים מתוך אלבומם החדש של פאבליק אנמי שיצאו ב-7 במרץ 2006 בשם Rebirth Of A Nation.

## חיים אישיים
ביוני 1993 נשא לאישה את יסמין עלא, והביא ממנה חמישה ילדים. בנו הבכור אנתוני הוא ראפר בפני עצמו העונה לכינוי "Waxxie". חודש לאחר מכן, הפך לחבר בתנועת "אומת האסלאם" לאחר שבשלושת החודשים שקדמו לכך נהג לבקר במסגדי התנועה. כעבור שנתיים עזב את התנועה, והמיר דתו לאסלאם הסוני.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מתאסלמים אמריקאים
קטגוריה:מוסלמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
בן-ציון חלפון

[250px|ממוזער|שמאל|בן-ציון חלפון, ספטמבר [1969]]
**בן-ציון חלפון** (12 בדצמבר 1930 – 21 בספטמבר 1977) היה חקלאי וחבר הכנסת מטעם המערך.

## ביוגרפיה
כנער הצטרף חלפון לתנועת נוער ציונית וב-1947, בגיל 17, העפיל לישראל דרך איטליה על אונית המעפילים "מדינת היהודים". בארץ התגייס לפלמ"ח ושרת בקרבות חטיבת יפתח במלחמת העצמאות. בשנת 1949 החל לפעול לקליטת עולי לוב בארץ והיה ממייסדי מושב העובדים "חצב" בקרבת גדרה. בחצב התבלט חלפון במנהיגותו במאבק על אופי החיים במושב. בספטמבר 1954 ניצלו הוא ורעייתו ממטען גדול שהצמיד מחבל לקיר ביתו במטרה לפגוע בהם.

חלפון היה פעיל במוסדות תנועת המושבים בדרום ונציגם במוסדות מפלגת העבודה. והיה נציג המושבים. בשנים 1969–1977 כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסות השביעית והשמינית, בממשלה החמש עשרה כסגן שר החקלאות בשנים 1969–1974.

בן ציון חלפון נהרג בתאונת דרכים באזור צומת גדרה בגיל 47 ונקבר בהר הזיתים לצדו של זלמן ארן.

ב-2006 נקרא המוזיאון הארכאולוגי בקהילייה החינוכית ניצנה על שמו של חלפון, ובו פריטים שנחשפו בתל ניצנה הסמוך.

## חיים אישיים
בתו מאשתו מלכה היא הזמרת והשחקנית עינת שרוף.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|250px|המוזיאון הארכאולוגי על שם בן ציון חלפון בכפר הנוער ניצנה

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:פעילים ציונים בלוב
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:מייסדי מושבים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:חצב (מושב): אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים לובים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
טבח התיירים בלוקסור

**[[טבח]] התיירים בלוקסור** היה פיגוע טרור קטלני שהתרחש ב-17 בנובמבר 1997 באזור דיר אל-בחרי, אתר ארכאולוגי מפורסם שליד העיר לוקסור במצרים.

## האירוע
בשעה 08:45 בבוקר, חוליה בת שישה חברים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה המצרי, הלבושים במדי שירותי הביטחון, תקפה קבוצת תיירים גדולה שביקרה במקדש חתשפסות, בעזרת רובים אוטומטיים וסכינים.

החוליה רצחה 62 איש, מתוכם 58 תיירים זרים משווייץ, יפן, בריטניה, גרמניה, צרפת וקולומביה וארבעה מצרים. לאחר שהתוקפים ניסו להימלט ברכב מהמקום, החל קרב יריות בינם לבין כוחות הביטחון המצריים שבו נפצע אחד המחבלים. המחבלים נמלטו להרים סמוכים והתאבדו.

המחבלים הותירו אחריהם בזירת האירוע כרוזים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה וענדו על ראשיהם סרטים עם הכיתוב "מוסטפא חמזה - לפקודתך", על שם מנהיג הארגון.

הטבח, שהתרחש בשיאה של עונת התיירות המצרית, פגע בה קשות והפחית בצורה ניכרת את כמות התיירים במצרים למשך מספר שנים.

## לקריאה נוספת
* לורנס רייט, **[[המגדלים הגבוהים]]: 11 בספטמבר, [[אל-קאעדה|אלקאעידה]] וכישלון המודיעין האמריקני**, מאנגלית: רותי ונֹעם אור, כנרת זמורה ביתן, 2007. עמ' 272–275

לוקסור
קטגוריה:מצרים: פיגועי ירי
לוקסור
קטגוריה:פעולות טרור ב-1997
קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:ירי המוני
קטגוריה:אירועי דקירה המוניים
מורי הכנסייה

**מורי הכנסייה** (בלטינית: **Doctores ecclesiae**) הוא תואר הניתן לקבוצה מצומצמת של תאולוגים שזכו להכרתן של כנסיות נוצריות ככאלה אשר נודעה להם השפעה מכרעת על התפתחות הנצרות. 

התואר בולט במיוחד בכנסייה הקתולית, בה הוכרזו שלושים ושלושה אישים (נכון ל-2006) כ"מורי הכנסייה". עם זאת, קיימים "מורי כנסייה" גם בכנסייה האורתודוקסית, הארמנית, האשורית וקיימת התייחסות לתואר אף בלותרניות. 

בימי הביניים התייחס התואר לארבעה מאבות הכנסייה: גרגוריוס הגדול, אמברוזיוס, אוגוסטינוס והירונימוס. מעמדם של הארבעה נקבע רשמית בצו של בוניפקיוס השמיני משנת 1298. באותה תקופה קיבלו במזרח מעמד דומה שלושה חכמי דת: יוחנן כריסוסטומוס, בזיליוס הגדול וגרגוריוס מנזיאנזוס. ב-1568 נוספו לרשימה במערב ארבעת מורי הכנסייה של המזרח, שכללו, בנוסף לשלושת הנזכרים לעיל, גם את אתנאסיוס.

המועמדים לתואר הם חכמי דת שאינם עוד בין החיים ושהוכרזו קדושים, אך לא מתו כמרטירים. כן חייבים להתמלא שלושה תנאים: השכלה יוצאת דופן (eminens doctrina), קדושה יוצאת דופן (insignis vitae sanctitas) והכרזה של הכנסייה (Ecclesiae declaratio - עד כה תמיד בצו של האפיפיור). אין בהענקת התואר לקדוש משום הכרה גורפת באורתודוקסיה של כתביו.

## רשימת מורי הכנסייה הקתולית
שמאל|ממוזער|250px|איזידורוס מסביליה
[שמאל|ממוזער|250px|פסלי מורי הכנסייה מאת [ניקולו די פיירו למברטי ופיירו די ג'ובאני טדסקו במוזיאון הדואומו]]
הרשימה להלן כוללת את המורים התאולוגים השונים לפי סדר זמן צירופם לרשימה זו. 
# גרגוריוס הגדול (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# אמברוסיוס (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# אוגוסטינוס הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# הירונימוס הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# יוחנן כריסוסטומוס (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# בזיליוס הגדול (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# גרגוריוס מנזיאנזוס (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# אתנסיוס (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# תומאס אקווינס (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# בונוונטורה הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# אנסלם הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1720)
# איסידור מסביליה (תואר הוענק רשמית ב-1722)
# פטרוס כריסולוגוס (תואר הוענק רשמית ב-1729)
# לאו הראשון (תואר הוענק רשמית ב-1754)
# פטרוס דמיאנוס (תואר הוענק רשמית ב-1828)
# ברנר מקלרבו (תואר הוענק רשמית ב-1851)
# הילריוס מפואטייה (תואר הוענק רשמית ב-1851)
# אלפונסוס ליגוארי  (תואר הוענק רשמית ב-1871)
# פרנציסקוס מסאל (תואר הוענק רשמית ב-1877)
# קירילוס האלכסנדרוני (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# קירילוס מירושלים (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# יוחנן מדמשק (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# בדה ונרביליס (תואר הוענק רשמית ב-1899)
# אפרם סוריאיה (תואר הוענק רשמית ב-1920)
# פטרוס קניזיוס (תואר הוענק רשמית ב-1925)
# יוחנן מהצלב (תואר הוענק רשמית ב-1926)
# רוברטו בלרמינו (תואר הוענק רשמית ב-1931)
# אלברטוס מגנוס (תואר הוענק רשמית ב-1931)
# אנטוניוס מפאדובה (תואר הוענק רשמית ב-1946)
# לורנציו מברינדיזי  (תואר הוענק רשמית ב-1959)
# תרסה מאווילה (תואר הוענק רשמית ב-1970)
# קתרינה מסיינה (תואר הוענק רשמית ב-1970)
# תרז מליזייה (תואר הוענק רשמית ב-1997)
# חואן דה אווילה (תואר הוענק רשמית ב-2012)
# הילדגרד מבינגן (תואר הוענק רשמית ב-2012)
# גרגורי מנארק  (תואר הוענק רשמית ב-2015)
# אירנאיוס מליון (תואר הוענק רשמית ב-2022)
שבעה עשר הקדושים הראשונים נחשבים גם למורי הכנסייה האורתודוקסית.

## קישורים חיצוניים

* הערך באנציקלופדיה הקתולית 
* כתבי מורי הכנסייה 

*
קטגוריה:נצרות קתולית
ועידת קונסטנץ

[ממוזער| [יאן הוס בוועידת קונסטנץ ציור של Václav Brožík]]
**ועידת קונסטנץ** הייתה ועידה אקומנית של הכנסייה הקתולית שהתנהלה בעיר קונסטנץ בין השנים 1414–1418.

ועידת קונסטנץ כונסה על ידי זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תומך של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה שזה עתה נבחר בפיזה. הוועידה קיבלה את פרישתו של האפיפיור גרגוריוס השנים עשר, דנה בפיצול שחל בכנסייה כתוצאה מבחירת יותר מאפיפיור אחד (באביניון נבחר האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר), שפטה את יאן הוס, בחרה את האפיפיור מרטינוס החמישי, והדיחה את יתר האפיפיורים והטוענים לאפיפיורות – ובכך סיימה את הקרע המערבי.

## ראו גם
* שלום קונסטנץ (1183)

## קישורים חיצוניים

*[האנציקלופדיה הקתולית: ועידת קונסטנץ (ב[אנגלית])]
* 

קונסטנץ
ג'אקומו קריסימי

**ג'אקומו קריסימי** (באיטלקית: **Giacomo Carissimi**;
18 באפריל 1605 (הוטבל) - 12 בינואר 1674, ברומא), היה מלחין איטלקי, אחד מרבי-האמנים הנודעים ביותר בתקופת הבארוק המוקדם, באסכולה הרומאית של המוזיקה.

## ביוגרפיה

תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך קרוב לוודאי שהיה בשנת 1604 או 1605 במרינו, סמוך לרומא.

על ראשית חייו לא ידוע כמעט דבר. אביו היה חבתן, ובגיל עשרים היה ג'אקומו למנצח מקהלת קאפלה באסיזי. בשנת 1628 קיבל משרה זהה בכנסיית סאן אפולינריס, שהייתה שייכת לקולגיום ג'רמניקום ברומא. במשרה זו החזיק עד מותו, על אף הצעות אחדות שקיבל לעבוד במוסדות בעלי חשיבות רבה יותר, בין היתר הוצע לו להחליף את קלאודיו מונטוורדי בבזיליקת סן מרקו בוונציה. בשנת 1637 הוסמך לכמורה. נראה שמעולם לא יצא את גבולות איטליה.

בין ההשגים הגדולים שמקובל לייחס לו נמנים הפיתוח הנוסף של הרצ'יטאטיב שמונטוורדי הכניס לשימוש. הכנסתו לשימוש הייתה משמעותית ביותר עבור תולדות המוזיקה הדרמטית. כמו כן, נזקף לזכותו המשך פיתוחה של הקנטטה הקאמרית על חשבונם של המדריגלים הקונצרטנטיים, שמצדם החליפו את המדריגלים של הרנסאנס המאוחר. הקנטטות של קריסימי הושפעו במידה רבה מלואיג'י רוסי. כן אחראי גם לפיתוח האורטוריה, שהוא היה מלחינה הראשון המשמעותי. בכמה מן האורטוריות ("יפתח", "יונה" ו"בלשצאר") נשען קריסימי על טקסטים תנ"כיים. קטעי המקהלה שביצירות היוו חלק בלתי נפרד מן הצירה, בתכנים דרמטיים, סיפוריים או רעיוניים.

מעמדו בתולדות המוזיקה הכנסייתית והמוזיקה הקאמרית הווקאלית דומה לזה של קאוואלי בתולדות האופרה. אף כי לואיג'י רוסי הקדים אותו בפיתוח הקנטטה הקאמרית, קריסימי הוא ששיווה לצורה זו את הסגנון האינטלקטואלי הייחודי לה במוזיקה הקאמרית, תפקיד שהתמידה בו עד למותם של אלסנדרו סקרלטי, אסטורגה ובנדטו מרצ'לו.

כאמור, נודע קריסימי כאחד ממלחיני האורטוריות הראשונים ויפתח (אורטוריה, קריסימי) שלו היא הנודעת ביותר בהן. חשיבותה של יצירה זו ושל יצירותיו האחרות היא בכך שהן ביססו ללא ערעור את צורת האורטוריה שאינה מלווה בפעילות דרמטית, צורה ששמרה על מעמדה למשך מאתיים שנה. קריסימי יכול גם לרשום לזכותו הענקת יתר גיוון ועניין לליווי האינסטרומנטלי ליצירות ווקאליות.

בתקופת פעילותו של קריסימי עמדה המוזיקה החילונית להדיח מן השלטון את מוזיקת הקודש באיטליה. התמורה הייתה החלטית ולצמיתות. כשהחל להלחין, עוד הייתה השפעת הדורות הקודמים של מלחיני רומא בעיצומה (לדוגמה, סגנון ג'ובאני פלסטרינה) אך כאשר קרבה הקריירה שלו לסיומה, עלו הצורות האופראיות, בד בבד עם הצורות האינסטרומנטליות החילוניות, אל קדמת הבימה. נוסף לכך, קריסימי היה מורה חשוב, והשפעתו פשטה הרחק אל תוך גרמניה וצרפת. חלק גדול מן הסגנון המוזיקלי של שארפנטייה, למשל, נסמך על המלחין שקדם לו.

ד"ר ברניי וסר ג'ון הוקינס פרסמו דוגמאות ליצירותיו בחיבוריהם על תולדות המוזיקה וד"ר אולדריץ' אצר אוסף כמעט שלם של יצירותיו, השמור כיום בספריית קרייסט צ'רץ', אוקספורד. גם במוזיאון הבריטי נמצאות יצירות רבות משל קריסימי ורוב האורטוריות שלו נמצאות בספרייה הלאומית של צרפת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחיני אורטוריות
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1605
קטגוריה:נפטרים ב-1674
ישראל לוויטס

**ישראל לוויטס** (28 בדצמבר 1948 - 17 באוקטובר 1977, בספרדית: Israel Lewites Rodriguez) היה מהפכן בן ניקרגואה.

לוויטס נולד ב-1948 בעיר חינוטפה שבדרום ניקרגואה לאב יהודי יליד פולין ולאם קתולית ילידת המקום. התחנך בבית ספר קתולי. הצטרף לשורות הסנדיניסטים בזמן לימודיו במקסיקו ולאחר שובו ב-1974 החל ליטול חלק בפעילות צבאית מחתרתית נגד שלטון הדיקטטורה של סומוסה. נהרג ב-1977 בהתקפה של החזית הסנדיניסטית על הקסרקטין במסאיה. על שמו נקראו שוק מרכזי ואחת משתי תחנות האוטובוסים המרכזיות במנגואה, בירת ניקרגואה.

אחיו, הרטי לוויטס, היה ממנהיגי הסנדיניסטים במחתרת ובזירה הפוליטית עד פרישתו מהמפלגה ב-2005.

## קישורים חיצוניים
* אתר על לוויטס 

קטגוריה:פוליטיקאים ניקרגואים
קטגוריה:מהפכנים
קטגוריה:ילידי 1948
קטגוריה:נפטרים ב-1977
תסמונת גילברט

**תסמונת גילברט** (לעיתים **ז'ילבר**; מאנגלית: **Gilbert's syndrome**) היא הפרעה תורשתית המתבטאת ברמה גבוהה מהרגיל של בילירובין בדם (היפרבילירובינמיה), שעשויה לגרום להופעת תסמינים של צהבת קלה אשר אינה דורשת טיפול. ההפרעה נגרמת עקב ליקוי באנזים גלוקורונילטרנספרז אשר נמצא בכבד ותפקידו לצמד בילירובין ומולקולות ליפופיליות אחרות למולקולת סוכר, מה שמעלה את מסיסותן ומאפשר את פינוין באמצעות הכבד דרך מיץ המרה אל הצואה. כתוצאה מפעילותו הירודה של האנזים, הבילירובין אינו מתפנה מספיק מהר מהגוף ורמתו בדם עולה כך שלעיתים יש צהבת קלה, פרט לכך לא נמצאו תסמינים נוספים.

**אפקט קרדיו-וסקולרי** - מספר מחקרים מצאו ירידה משמעותית בסיכון למחלת לב כלילית ולטרשת עורקים באנשים עם תסמונת גילברט. תוצאות אילו אוששו גם במטה-מחקרים.

התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1901 על ידי גסטרואנטרולוג צרפתי בשם אוגוסטן ניקולא ז'ילבר, ונקראה על שמו.

ההפרעה קיימת אצל כ-5% מהאוכלוסייה.

## ראו גם
* תסמונת קריגלר נג'ר

## קישורים חיצוניים
# פריט רשימה ממוספרת
Arjuna Priyadarsin De Silva, Nilushi Nuwanshika, Madunil Anuk Niriella, Hithanadura Janaka de Silva: Gilbert’s syndrome: The good, the bad and the ugly.World J Hepatol 2025 February 27; 17(2): 98503. DOI: 10.4254/wjh.v17.i2.98503
* פריט רשימה עם תבליטים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפרעות מטבוליות
קטגוריה:מחלות תורשתיות יהודיות
גילברט
הרטי לוויטס

**הרטי לוויטס** (בספרדית: **Herty Lewites**; 24 בדצמבר 1939 – 2 ביולי 2006) היה מהפכן ופוליטיקאי ניקרגואי ממוצא יהודי. לוויטס כיהן כראש העיר מנגואה והיה מועמד לנשיאות בבחירות בשנת 2006 עד שמת במפתיע.

## ביוגרפיה
לוויטס נולד בשכונת סן פליפה בעיר חינוטפה שבניקרגואה לאב יהודי מפולין ולאם קתולית בת המקום. הצטרף למאבק נגד הדיקטטור סומוזה ב-1958, ובעקבות זאת נאלצו הוא ואביו לצאת לגלות. לוויטס זכה לחזור לארצו לאחר החנינה הכללית שהעניק הנשיא רנה שיק, אך אביו לא נכלל בחנינה ולוויטס קיבל על עצמו את ניהול עסקי המשפחה. ב-1967 הוגלה שוב, וב-1969 הצטרף לחזית הסנדיניסטית. תפקידו בחזית היה ניהול קשרי החוץ והשגת נשק, בעיקר בקובה, בארצות הברית ובמדינות מרכז אמריקה. ב-1977 נהרג אחיו ישראל לוויטס בפעילות צבאית של החזית הסנדיניסטית. לאחר ניצחון החזית ב-1979 נעשה לוויטס שר התיירות, תפקיד שמילא עד ההפסד בבחירות 1990. לאחר מכן כיהן כציר באספה הלאומית, כחבר מועצת העיר מנגואה, מטעם מפלגה עצמאית, וכראש העירייה (2001–2004) של מנגואה, מטעם הסנדיניסטים. ב-2005 קרא לוויטס תיגר על מנהיגותו רבת השנים של דניאל אורטגה בחזית הסנדיניסטית, דבר שהוביל לסילוקו מן המפלגה. לוויטס הקים את "התנועה להצלת הרעיון הסנדיניסטי" ובתמיכת מספר מפלגות נוספות מן השמאל-מרכז התכוון להתמודד בבחירות לנשיאות בנובמבר 2006. ב-2 ביולי 2006 נפטר לוויטס מהתקף לב.

קטגוריה:פוליטיקאים ניקרגואים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:שרי תיירות
קטגוריה:ילידי 1939
קטגוריה:נפטרים ב-2006
כביש 406

**כביש 406** הוא כביש אורך אזורי, העובר ברובו בתחומי העיר באר שבע.

הכביש מתחיל מדרום לעיר, שם הוא מתפצל מכביש 40 המקיף את העיר ממזרח. מתחילתו בצומת אוהלים (או צומת הנוקדים) ובמשך כחצי קילומטר, הוא מכונה "דרך אילת" וחוצה את צומת יצחק מצליח, בו הוא נפגש עם כביש 25 המוביל מזרחה לדימונה ולצומת הערבה. שני הכבישים מתאחדים וממשיכים צפונה בתוואי אחד.

לאחר שהם נפגשים עם כביש 60 הקרוי בבאר שבע "דרך חברון", נפרד כביש 25 מכביש 406 בצומת אלי כהן שבמרכזה של העיר. כביש 25 מוביל מהצומת מערבה לכיוון נתיבות, בעוד שכביש 406 פונה בזווית חדה לכיוון צפון ומשנה את שמו לשדרות רגר, על שם יצחק רגר, מראשי עיריית באר שבע. בעבר נקרא הרחוב "שדרות הנשיאים", ושם זה עודנו רווח בפיהם של רבים מתושבי העיר. הכביש יוצא מצידה הצפוני של העיר ופוגש שוב את כביש 40 בצומת גורל.

שדרות רגר (כביש 406) הוא ציר התעבורה ועורק התחבורה הציבורית העיקרי בעיר באר שבע, ומוגדר על ידי הרשות המקומית כ"כביש מס' 1". הוא עובר ליד מרבית מבני הציבור החשובים בעיר, ובהם אוניברסיטת בן-גוריון, בית החולים "סורוקה", המשכן לאמנויות הבמה, יד לבנים, בניין עיריית באר שבע, היכל המשפט באר שבע, קריית הממשלה, קניון הנגב, התחנה המרכזית, השוק העירוני והשוק הבדואי. בעבר היה הציר חלק מכביש 40, אך לאחר שנסלל כביש עוקף לעיר, הועבר המספר אליו, והציר זכה בסימון "כביש 406". הכביש מעולם לא כונה במספרו זה בתחומי באר שבע.

בשנת 2004 אירע ברחוב זה פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע, בו נהרגו ונפצעו רבים.

## ראו גם
* כבישי ישראל

קטגוריה:באר שבע: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:הנגב: כבישים
אוסקר אריאס

**אוסקר רפאל דה חסוס אריאס סאנצ'ס** (בספרדית: **Óscar Rafael de Jesús Arias Sánchez**; נולד ב-13 בספטמבר 1940) הוא נשיא קוסטה ריקה לשעבר וחתן פרס נובל לשלום.

אריאס כיהן כנשיא קוסטה ריקה בין השנים 1986–1990 ו-2006–2010. בשנת 1987 זכה בפרס נובל לשלום על חלקו בהשגת הסכמי שלום במספר מלחמות אזרחים באמריקה המרכזית ובמיוחד בגואטמלה.

## ביוגרפיה
אריאס נולד למשפחה מבוססת במחוז ארדיה שבצפון קוסטה ריקה. הוא למד בבית הספר סנט פרנסיס בבירה סן חוסה ונרשם לאוניברסיטת בוסטון כדי ללמוד רפואה. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, ותחת זאת השלים תארים בכלכלה ומשפטים באוניברסיטת קוסטה ריקה. בשנת 1967 נסע אריאס לבריטניה ולמד בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1974 קיבל תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת אסקס.

אריאס הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית מפלגת החירות הלאומית (Partido Liberación Nacional). בשנת 1986 התמודד לנשיאות המדינה מטעם המפלגה וניצח בבחירות. אריאס צידד במעבר של קוסטה ריקה מכלכלה מסורתית, המבוססת בין היתר על תעשיות הקפה והבננה, לכלכלה לא-מסורתית, המתמקדת בין היתר בתיירות. כן הוביל רפורמה במערכת החינוך במדינה.

ב-1987 זכה בפרס נובל לשלום על מאמציו להשכנת שלום במדינות אמריקה הלטינית, ותרומתו להשגת הסכם אסקיפולאס, שנועד להשיב את השלום במדינות מרכז אמריקה. באותה העת היו שקועות גואטמלה ואל סלוודור במלחמות אזרחים ממושכות, הונדורס הייתה בראשיתו של תהליך להשבת המשטר הדמוקרטי ובניקרגואה פעלו מורדי הקונטראס נגד המשטר הסנדיניסטי. בנוסף, עודד את הקמתו של הפרלמנט המרכז אמריקאי, אף שקוסטה ריקה עצמה לא הצטרפה אליו.

חוקת קוסטה ריקה הגבילה את מספר הכהונות של נשיאי המדינה, ולכן לא התמודד אריאס על כהונה נוספת ב-1990. בשנת 2000 עתר אריאס לבית המשפט העליון בטענה כי האיסור אינו חוקתי, אך עתירתו נדחתה. עתירה נוספת שהגישו תומכיו של אריאס ב-2003 התקבלה, מה שסלל את דרכו לכהונה נוספת כנשיא המדינה, לאחר אבל פאצ'קו. אף שסקרי דעת הקהל ניבאו לו ניצחון סוחף בבחירות של 2006, זכה אריאס רק ב-40.9% מהקולות, בפער של 18 אלף קולות בלבד (כ-1.1%) מהמועמד שהגיע למקום השני, אוטון סוליס.

במהלך המשבר החוקתי בהונדורס בשנת 2009, תיווך אריאס בין הנשיא המודח מנואל סלאיה לבין הנשיא בפועל רוברטו מיצ'לטי, והציג תוכנית שנועדה לאפשר את שובו של סלאיה למדינה, ואולם מיצ'לטי דחה את התוכנית.

ב-2010 הסתיימה כהונתו השנייה של אריאס, ובמקומו נבחרה סגניתו, לאורה צ'ינצ'ייה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:נשיאי קוסטה ריקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לשיתוף פעולה בין-לאומי
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:קוסטה ריקאים שנולדו ב-1940
ארשת (מגזין מקוון)

שמאל|ממוזער|250px|סמליל "ארשת"
**ארשת** היה מגזין מקוון מהראשונים שהוקמו ופרסמו תכנים בשפה העברית. ארשת עסק בנושאי אקטואליה, ספרות, מוזיקה, תרבות דיגיטלית ועוד. 

ארשת הוקם בתחילת 1999 על ידי שלום רוזנפלד מירושלים, בימים בהם מספר הגולשים בארץ הסתכם בכמה מאות אלפים, ונחשב חלוץ בתחומו. מייסדי ארשת הגדירו אותו "יומן עברי מקוון על ענייני היום", ולראשונה נחשף הציבור הישראלי לכתבות ומאמרים במגזין מקוון שנחשב חדשני באותם ימים. 

היותו פורץ-דרך מוזכרת בהקשר להיותו הראשון אשר השתמש באינטרנט כמדיה עיתונאית עצמאית, ובין היתר: 
* נחשף בו לראשונה הדו"ח שחיבר חבר-כנסת מיכאל איתן אודות השערורייה הקשורה בעמותות אהוד ברק. 
* היה בו הריאיון הראשון עם שר בממשלה שנערך ופורסם במיוחד לאתר אינטרנט. כמו גם סדרת ראיונות עם אישים פוליטיים, שהתראיינו בפעם הראשונה ובאופן מיוחד לכלי תקשורת אינטרנטי. 
* תחקיר אודות מחבר הספר "שתיקת החרדים" נחשב לתחקיר הראשון שניצל את פורמט האינטרנט למטרה כזו. 

ארשת חדל לפעול בסוף שנת 2000. ניתן למצוא חלק מהתכנים בשירותי ארכיב אינטרנטיים.
## קישורים חיצוניים
*אחד מעמודי השער של המגזין ארשת בארכיב האינטרנט

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:כתבי עת מקוונים ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1999
מוזערבים

ה**מוזערבים** (בספרדית: **mozárabes** שמקורה בערבית: **مستعرب**, מוסתערב) היו הנוצרים תושבי איבריה שחיו תחת השלטון המוסלמי וכן צאצאיהם שחזרו לחיות תחת שלטון נוצרי.

החל בשנת 711 ובמהלך 7 השנים הבאות כבשו שליטים מוסלמים מצפון אפריקה כמעט את כל חצי האי האיברי מידיהם של הנוצרים הוויזיגותים. נראה כי במהלך הכיבוש היו מעט מקרים של טבח וביזה של היישובים הנוצרים וברוב המקרים הייתה כניעה יחסית מסודרת ושקטה (חוזה כניעה ששרד נחתם בין תאודמיר ממורסיה והכובש המוסלמי עבד אל-עזיז). הכיבוש המוסלמי המהיר וכניעת רבים מהיישובים הנוצרים הביאו לכך שרוב הנוצרים של חצי האי נפלו תחת שלטונם של השליטים המוסלמים החדשים. אולם, רוב האצולה הוויזיגותית ברחה צפונה והשתלבה בממלכות הצפוניות. מכיוון שנוצרים מוגדרים על ידי האסלאם כבני חסות (בערבית: ד'ימי), מותר להם, וליהודים, שמעמדם דומה, לחיות תחת שלטון מוסלמי כל עוד הם משלמים את מס הגולגולת, הג'יזיה.

כך נוצר מצב שבו עד אמצע המאה ה-9 היו היחסים בין הנוצרים, שככל הנראה עדיין היוו את רוב האוכלוסייה שתחת השלטון המוסלמי, והשלטון עצמו, שלווים. הותר להם להתפלל בהתאם לדתם, להקים לעצמם רשויות ולשפוט את עצמם בבתי משפט משלהם. חלקם אף החזיקו במשרות בכירות במנגנון המדינה המוסלמית. המרת הדת לאסלאם עודדה אך לא נדרשה.

באמצע המאה ה-9 החל גל של התאבדויות מרטיריות על ידי כמה עשרות נוצרים שקיללו וביזו את מחמד והאסלאם בכוונה ובפומבי ונענשו בעריפת ראשם על ידי השלטונות שלא יכלו לסבול את חילול הדת. אולוגיוס, שתיעד את תופעת המרטירים הזו והיה אחד מראשיה, הסביר את התופעה ברצון לנקום במוסלמים על התנהגותם כלפי הנוצרים - התנהגות שלפי דבריו כללה טבח, השפלות, מיסוי גבוה ועוד. גם אם הבסיס אולי נכון הרי שתיאורו המזוויע וההתלהמות שלו נגד השלטון המוסלמי הם ככל הנראה מוגזמים. נראה סביר יותר להניח שתנועת המרטירים רצתה לחזק את הזהות הנוצרית שהחלה נחלשת לנוכח המשך השלטון המוסלמי, עליית השימוש בשפה הערבית, בייחוד בקרב צעירים, ואחוזי ההתאסלמות שהלכו וגדלו. התופעה נרגעה אחרי כעשור וההיטמעות התרבותית-דתית-לשונית של הנוצרים בתוך החברה הערבית-מוסלמית חזרה למסלולה.

החל משנת 880 התקיים בדרום החלק המוסלמי של ספרד (אל-אנדלוס) מרד שהנהיג עומר בן-חפסון. מוצאו של בן-חפסון היה ממשפחה מתאסלמת, והוא המיר את דתו לנצרות במהלך המרד. עם זאת, אין ראיות לכך שבן-חפסון מרד על רקע לאומי-מוזערבי, וניתן לשער שהוא ניצל את חולשתו של שלטונו הריכוזי של עבד אל רחמן השלישי כדי למרוד. המרד המשיך לאחר מותו של בן-חפסון בהנהגת בניו ודוכא סופית ב-928.

ככל שהתקדם כיבושו מחדש של חצי האי על ידי הממלכות הצפוניות הנוצריות (תהליך הרקונקיסטה) החלו יותר ויותר מוזערבים ליפול תחת שלטון נוצרי. בתחילה נוצלו נוצרים אלה, שהכירו מקרוב את התרבות הערבית-מוסלמית, ליישוב השטחים שנכבשו על ידי הנוצרים וכן כיועצים לנושאי האסלאם, אולם במהלך הזמן החלו לאבד ממעמדם זה.

המוזערבים שימרו בפולחנם הנוצרי את הפולחן הוויזיגותי ולא הושפעו מהכמרים הצרפתים שגרמו לנוצרים בצפון איבריה לעבור להתפלל בלטינית. כיום עדיין מתקיים פולחן מוזערבי בקפלה אחת בקתדרלה של טולדו.

## ראו גם
* אמנות מוזערבית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרד: היסטוריה
קטגוריה:ספרדים
קטגוריה:אל-אנדלוס
פלאואן

**פלאואן** (בגרמנית: **Plauen**, בצ'כית: **Plavno**) היא עיר בגרמניה במדינת סקסוניה, במחוז פוגטלנד על הנהר אלסטר הלבן. בשנת 2013 מנתה העיר כ-64,000 תושבים.

## היסטוריה
פלאואן נוסדה בשנת 1112 על ידי מהגרים ממוצא סלבי. בשנת 1244 קיבלה פלאואן הכרה כעיר וסופחה לנסיכות בוהמיה. בשנת 1466 עברה לנסיכות סקסוניה.

העיר החלה לגדול ולפרוח בסוף המאה ה-19 כאשר נוסדה בה תעשיית טקסטיל. בתחילת המאה ה-20 התרכזה התעשייה ביצור בדי תחרה, והפכה לאחד המרכזים הגדולים בעולם לתעשייה זאת. בתחילת המאה ה-20 הגיעה העיר לשיא פריחתה. העיר קלטה מהגרים רבים מהאזורים הכפריים שבאו לעבוד במפעלי התעשייה ובשנת 1920 אוכלוסיית העיר מנתה כ-128 אלף תושבים. בשנות השלושים של המאה ה-20 העיר הפכה לאחד המרכזים הראשונים להתפשטות התנועה הנאצית בגרמניה. במלחמת העולם השנייה נפגעה העיר קשות מההפצצות. 

בתום מלחמת העולם השנייה נשארה פלאואן באזור הכיבוש הרוסי, סמוך לגבול עם מערב גרמניה. היותה עיר גבול פגע קשות בהתפתחות העיר ושיקומה.

## הקהילה היהודית
הקהילה היהודית בפלאואן הורכבה בעיקר מיהודים ילידי גרמניה ומיהודים יוצאי פולין שהגיעו לעיר כדי למצוא בה עבודה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הקהילה היהודית גדלה והגיעה לכ-15 אלף איש, בתחילת שנות ה-30. כמעט כל יהודי העיר גורשו ועזבו אותה בשנות ה-30 המאוחרות, לאחר עליית הנאציזם, חלקם לארצות הברית וחלקם לישראל.

## קישורים חיצוניים
הדמיה של בית הכנסת בפלאואן כפי שבוצע על ידי פרופ' Marc Grellert מאוניברסיטת TUDARMSTADT (לינק)
* 
* 

קטגוריה:סקסוניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
קרב קומאי

ממוזער|255px|קרב קומאי, מפה מאנציקלופדיה הצבאית, 1911-1915
**קרב קומאי**, או **קרב קימה** הוא קרב ימי שנערך בשנת 474 לפנה"ס במפרץ נאפולי בין כוחותיהם המשולבים של ציי קומאי ושל היירון הראשון טיראן סירקוסאי לבין הצי האטרוסקי. הקרב הסתיים בניצחונם של ההלנים והציל את היוונים יושבי קמפניה משלטון אטרוסקי. קרב קומאי היה חלק משרשרת של קרבות ימיים ויבשתיים בין המתיישבים היוונים באיטליה וסיציליה ובין האטרוסקים שהסתיימו באובדן כוחה הימי של האומה האטרוסקית בים הטירני.

מפלתם של האטרוסקים הביאה לכיבושו המיידי של האי איסקיה על ידי היירון, כיבוש שניתק את הקשר בין יישובי האטרוסקים בקמפניה ובין יישוביהם באטרוריה. סירקוסאי המשיכה לדחוק את רגלי האטרוסקים במהלך המאה ה-5 לפנה"ס והשתלטה על הים הטירני, תהליך שהגיע לשיאו עם ניצחונה על האתונאים והאטרוסקים במהלך המלחמה הפלופונסית.

תבוסתם של האטרוסקים בקימה באה במקביל להתעצמותה של הרפובליקה הרומית, שבכתקופה זו ערכה מלחמות גבול קשות עם עיר המבצר האטרוסקית ויי. קרב קימה היה אחת מנקודות השבר של האטרוסקים ולאחריו החלה האימפריה שלהם להתמוטט, תוך כדי שהם מאבדים את קמפניה לסאמניטים, את דרום אטרוריה לרומא ואת שטחיהם הצפונים לגאלים.

קסדת ברונזה (השמורה כיום במוזיאון הבריטי) ועליה כתובת המנציחה את האירוע, נשלחה לאולימפיה שם הוקדשה לזאוס. תוכן הכתובת, לפי תרגומו של דוד קלעי הוא: "היירון בנו דאינומנס ובני סיראקוס - אל זבס שלל טירני מקימה".

עדות נוספת לניצחון היוונים נשמר באודה הפיתית הראשונה של פינדארוס, משורר יווני בן המאה ה-5 לפנה"ס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קרבות ימיים
קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:קרבות במאה ה-5 לפנה"ס
קטגוריה:מפרץ נאפולי
קטגוריה:סכסוך צבאי ללא קואורדינטות
ולדימיר פרידמן

**ולדימיר פורסק פרידמן** (ברוסית: **Владимир Фридман**; נולד ב-20 ביוני 1959) הוא שחקן וזמר ישראלי. זוכה בפרס "איש השנה" של העלייה הרוסית בתחום קולנוע ותיאטרון, זוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בהצגה "על הספסל".

## ביוגרפיה
פרידמן נולד בקורסק שברוסיה הסובייטית, בברית המועצות לשעבר. הוא סיים את לימודי המשחק באקדמיה לאמנויות תיאטרון במוסקבה. במשך 7 שנים שיחק בתיאטרון ממשלתי רפרטוארי ברוסיה. על משחקו במחזה "המהגרים" זכה ב"פרס הקומסומול". עלה לישראל בשנת 1991 עם משפחתו.

בישראל משחק פרידמן בין היתר בטלוויזיה, שיחק בתפקיד אורח בסדרה שמש, בתוכניות "ספי", "טיפול נמרץ", "טייק אווי", ב-"הקרב על תל חי" בתפקיד יוסף טרומפלדור. בשנת 2002 שיחק פרידמן בסדרת הטלוויזיה, "תיק סגור", ששודרה בערוץ 10. ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה לנוער, "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2004 שיחק פרידמן בדרמת הטלוויזיה, "מכתבים מרישיקש". בשנת 2005 שיחק פרידמן בסדרת הדרמה "מילואים". בשנים 2006–2007 שיחק פרידמן בשתי טלנובלות במקביל, "ילדות רעות" ו"האלופה", הדמויות שהוא מגלם בסדרות אלו הן דומות - מיליארדר רוסי שקונה תאגיד מצליח בישראל לשם מטרה מסוימת, יש הטוענים כי דמותו מבוססת על ארקדי גאידמק. בשנת 2007 שיחק בסדרה "מסכים" המשודרת ב-yes, וגילם את דמותו של אולג. השתתף גם בקומדיה החינוכית "בלי גרביים". משנת 2009 משחק בסדרה "בין השורות" המשודרת בערוץ yes רדוגה ב-yes, שם הוא מגלם את דמותו של ארתור קרסיק.

משנת 1992 משחק ללא הפסקה בתיאטרון ישראלי בהצגות שונות בעברית. בין היתר שיחק בהצגת יחיד בשם "שם נולדתי" (אותה כתב וביים), אשר מבוססת על סיפור עלייתו לישראל, אותה הציג למעלה מ-1,800 פעמים על במות שונות בארץ. מופיע בישראל ומחוצה לה בהופעות שירה בליווי גיטרה בשפה הרוסית.

בשנת 1997 הפיק ערוץ 2 במסגרת הסדרה "תיבת תעודה" סרט תיעודי "ולדימיר" על קשיי קליטתו כשחקן עולה.

פרידמן משחק גם בקולנוע, בין הסרטים בהם שיחק "בית"ר פרובנס", "כנפיים שבורות", "קרקס פלשתינה" זוכה פרס אופיר, "ווייאז'" שזכה בפרס מיוחד בקאן, "החברים של יאנה" זוכה "פרס אופיר", "היה או לא היה", "אודות המוניטין", "איש החשמל", "שנת אפס", "קירות" "חובו של אהרון כהן" וב"שושלת שוורץ".

בשנת 2010 שיחק בדרמה "טרויקה" ובסרט "לנין באוקטובר".

בשנת 2011 השתתף בסדרה "אחת אפס אפס" סדרת המשטרה של ערוץ 10 בתפקיד אנטולי.

בשנת 2012 השתתף בסדרה "30 ש"ח לשעה" של הערוץ הראשון בתפקיד קוסטה.

ב-2016 גילם את יורם בסרטה של הגר בן אשר "הפורצת".

בשנת 2018 השתתף בסדרה מלכות של הוט 3 ובשנת 2019 גילם את פרופסור בולצמן בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" מבית קשת 12 ושומר באיראן בסרט "המורה לאנגלית".

בשנת 2021 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "קופה ראשית" של ערוץ כאן 11 שם הוא גילם את יורי פשוטין.

בשנת 2024 שיחק בעונה השנייה של הסדרה הקומית "שנות ה-90" של ערוץ רשת 13 גילם את אולג זריצקי אבא של אלינה (כריסטינה רוז); וכן שיחק בסדרה "הצבי" שבה גילם את אריה ציפיס, אביה של פרומה, גיבורת הסדרה. על תפקידו בסדרה קיבל מועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2024 בקטגוריית שחקן משנה בסדרת דרמה. בנוסף, שיחק גם בסדרת הדרמה "ילד רע".

## פילמוגרפיה (קולנוע וטלוויזיה)

## קישורים חיצוניים

*  

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קימה

ממוזער|הריסות האקרופוליס של קימה
**קימה** או **קומאי** (**Cumae**) הייתה עיר נמל יוונית עתיקה בקמפניה שבאיטליה, מול האי איסקיה.
## היסטוריה
קימה נוסדה בסביבות 750 לפנה"ס והיוותה את המושבה הצפונית ביותר והעתיקה ביותר של ההלנים באיטליה גופה. העיר שישגה ופרחה במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס. קימה העמידה שורה של מושבות בת כגון נאפולי ולמעשה השתלטה על החוף הקמפני. 

קומאי הייתה בין הגשרים העיקרים להעברת התרבות היוונית, כולל האלפבית, ליושבי קמפניה והאטרוסקים. מאז נוסדה קומאי התנהלו קשרים מסחריים ענפים בינה לבין האטרוסקים, אך לאחר שהעיר גדלה ושגשגה היא הפכה לבת-תחרות לאטרוסקים מה שהוביל להתפתחותה של יריבות ביניהם.

האטרוסקים, יחד עם ילידי האזור, ניסו מספר פעמים לכבוש את העיר, אולם ללא הצלחה. תבוסות אטרוסקיות לקימה בשנים 524 לפנה"ס ו-504 לפנה"ס עצרו את התפשטותם בקמפניה. ניסיונם האחרון של האטרוסקים לשבור את כוחה של העיר היוונית, בקרב קומאי בשנת 474, הסתיים במפלה גמורה, כאשר כוחותיהם המשולבים של קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוזה הכו אותם שוק על ירך. 

העיר, יחד עם רוב קמפניה, נכבשה על ידי הסאמניטים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית. העיר שמרה על נאמנותה לרומא במהלך המלחמה הפונית השנייה והדפה את התקפותיו של חניבעל בהצלחה. במהלך מלחמת האיטלקים ברומא שפרצה בשנת 91 לפנה"ס הייתה קימה העיר הראשונה שתושביה זכו באזרחות רומית.

קרב ימי נוסף נערך באזור העיר בין ציי סקסטוס פומפיוס ואוקטביאנוס בשנת 38 לפנה"ס.

לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית עברה העיר ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים.

העיר נהרסה בשנת 1205 על ידי נאפולי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים מתקופת יוון העתיקה