open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הרפתקה

[ממוזער|260 פיקסלים|מסע ל[אנטארקטיקה]]

**הרפתקה** היא חוויה מרגשת או יוצאת דופן. המשמעות הרחבה של המושג מתייחס לכל יוזמה הכרוכה בסיכון פיזי, כספי או פסיכולוגי, שמטרתה להיטיב עם חיי הפרט, למשל: מיזם עסקי, רומן או התחייבות גדולה אחרת בעלת השפעה משמעותית על אורח החיים. לעיתים היא כרוכה בביצוע מעשה נועז או אף מסוכן, עם תוצאות שאינן ידועות מראש. הרפתקאות שהן פעילויות הכרוכות בסכנה פיזית הן למשל צניחה חופשית, טיפוס הרים, רפטינג בנהר או השתתפות בספורט אתגרי.

## מוטיבציה
[ממוזער|260px|[פריטיוף ננסן זכה לתהילה בינלאומית לאחר שמשלחתו אל הקוטב הצפוני בשנים 1893–1896 שברה שיא והגיעה אל קו רוחב 86°14′.]]
חוויה הרפתקנית גורמת לעוררות פסיכולוגית, שיכולה להתפרש באופן שלילי (למשל: פחד) או חיובי (למשל: זרימה). עבור חלק מהאנשים, הרפתקה הופכת למרדף בפני עצמו. לדברי ההרפתקן אנדרה מאלרו, בספרו "*[[La Condition Humaine]]*" (1933), "אם אדם אינו מוכן לסכן את חייו, היכן הוא כבודו?". באופן דומה, הלן קלר אמרה כי "חיים הם או הרפתקה נועזת, או כלום".

פעילויות הרפתקניות המתקיימות מחוץ לבית מתבצעות, בדרך כלל, למטרות נופש או התרגשות, לדוגמה: מרוץ או תיירות. פעילויות הרפתקניות יכולות גם להוביל לגילויים מדעיים, כמו למשל אלו שבוצעו על ידי החוקר-החלוץ ההרפתקן הבריטי ג'ייסון לואיס, אשר מהרפתקאותיו ניסו להפיק לקחים אפשריים אודות קיימות גלובלית.

## הרפתקאות במיתולוגיה
[ממוזער|170px|ספרו של [לואיס קרול *[[הרפתקאות אליס בארץ הפלאות]]*.]]
חלק מהסיפורים העתיקים ביותר והנפוצים ביותר בעולם הם סיפורי הרפתקאות, כגון "אודיסיאה" מאת הומרוס. המיתולוגיסט ג'וזף קמפבל דן במושג מסע הגיבור בספרו, "* The Hero with a Thousand Faces*". קמפבל מציע שלסיפורי מיתולוגיה הרואיים מתרבויות שונות יש דפוס בסיסי דומה, המתחיל עם "קריאה להרפתקה", ואחריו מסע מסוכן שבסופו ניצחון.

"האביר הנודד" (באנגלית: *Knight-errant*) היווה מודל לחיקוי עבור דמויות ש"מחפשות הרפתקאות", שהופיעו מאוחר יותר, בימי הביניים.

רומני הרפתקאות מציגים "גיבור היוצא למסע הרפתקאות", כמו גם סרטי קולנוע עלילתיים פופולריים מז'אנר סרטי ההרפתקאות, כגון "מלחמת הכוכבים" ו-"שודדי התיבה האבודה".

## ראו גם
* תיירות
* ספורט

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פנאי
שיק הכט

ממוזער|250px|שמאל|בית הכנסת בקמפוס הר הצופים הקרוי על שמו
**מאיר יעקב (שיק) הכט** (באנגלית: **Mayer Jacob "Chic" Hecht**; 30 בנובמבר 1928 – 15 במאי 2006) היה סנאטור, שגריר ארצות הברית באיי בהמה ופעיל ציוני למען יהודי ברית המועצות.

## חייו ופועלו
הכט נולד למשפחה יהודית בקייפ ג'ררדו, מיזורי. היה בעל תואר ראשון במדעים בקמעונאות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שאותו קיבל ב-1949.

הכט למד בבית ספר למודיעין צבאי בפורט הולברד ושימש כסוכן מודיעין עם הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת קוריאה מ-1951 ועד 1953, היה האגודה האמריקאית הלאומית למודיעין ונכנס אל היכל תהילה של האגודה האמריקאית הלאומית למודיעין בשנת 1988.

אחרי שעזב את שירותו הצבאי עבר אל מדינת נבדה בארצות הברית והחל לעסוק בעסק בנקאי ומלונאות. לאחר מכן נשא לאישה את גייל קהן בשנת 1959.

## קריירה פוליטית
בשנת 1966 נבחר לסנאטור של מדינת נבדה והיה הרפובליקני הראשון המייצג את מחוז לאס וגאס למעלה מ-25 שנים. כיהן בתור סנאטור בין השנים 1975-1967 ובתור מנהיג מיעוט בסנאט בין השנים 1970-1969.

בשנת 1982 נבחר לסנאט האמריקאי לאחר ארבע הדחות והמשיך לשרת בתפקיד זה בין השנים 1989-1983, הובס בבחירות 1988 על ידי הסנאטור הדמוקרטי ריצ'רד בריאן. לאחר הפסדו בבחירות התמנה לתפקיד שגריר ארצות הברית באיי בהמה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש בשנת 1989 לאחר התנגדות של כמה סנאטורים דמוקרטים בעניין.

## שליח למען יהודי ברית המועצות
לפני פסגת רייקיאוויק בשנת 1986 נפגש עם הנשיא רונלד רייגן והפציר בו לשאול את מנהיג הסובייטי דאז מיכאיל גורבצ'וב בדרישה להקל על הגירת יהודי ברית המועצות לישראל, כולל את אלה ברשימה השחורה שהוכנה על ידי השלטון בברית המועצות. הכט דיווח לנשיא רייגן כי המאמץ שלו מוצלח וסיפר לרייגן כי אמר לו אחר כך שהוא נתן רשימת יהודים למנהיג הסובייטי בתחילת הפסגה כאשר נפגשו השניים לבד. לאחר מכן הודיע לתקשורת האמריקאית ש"יהודים ברשימה ישוחררו בשקט ללא הודעות לתקשורת". הכט הודה גם ל**רבי מלובביץ**', הרב מנחם מנדל שניאורסון שגרם לו לבצע את המאמץ להעלאת יהודי ברית המועצות לישראל.

## חייו לאחר הפוליטיקה
לאחר שסיים את שירותו כשגריר באיי בהאמה בשנת 1994 חזר הביתה ללאס וגאס כדי להתמקד בפעילות העסקית שלו. הוא אובחן כחולה בסרטן הערמונית בשנת 2005 ונפטר מהמחלה שנה לאחר מכן, ב-15 במאי 2006, בגיל 77. הוא הותיר אחריו אישה ושתי בנות, לורי ולסלי.

## הנצחה
במהלך חייו החליטה משפחתו להקים את בית הכנסת הר הצופים בקמפוס קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים בשנת 1981 שהיה הראשון בקמפוס הר הצופים, שנים רבות לאחר שהוקם בית הכנסת הראשון של האוניברסיטה בקמפוס גבעת רם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:יהודים חברי הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מנבדה
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
פוקואי (מחוז)

**מחוז פוקואי** (ביפנית: *Fukui-ken* 福井県) הוא מחוז באזור צ'ובו, יפן. בירת המחוז היא העיר פוקואי.

## היסטוריה
בעבר שכנו באזור בו שוכן מחוז פוקואי הנחלות ואקסה ואצ'יזן, ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את שמו הנוכחי. 

במשך שנים רבות היה האזור תחת שליטתם הישירה של השוגונים או של בני משפחותיהם הקרובים, ובתקופת שתי החצרות הקיסריות נשלט האזור על ידי אשיקאגה טאקאוג'י, שהשתמש במחוז כנקודת מוצא להתקפות של נחלות שכנות. בתקופת אדו עברה השליטה באזור לדאימיו שהיה צאצא של טוקוגאווה איאיאסו.

במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי בעלות הברית, וטירת פוקואי, הטירה המרכזית של המחוז, הושמדה.

## גאוגרפיה
המחוז פונה אל ים יפן בכיוון מערב, וגובל במחוז אישיקווה בצפון, בגיפו במזרח, ובשיגה ובנארה בדרום. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 15% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

### ערים
במחוז פוקואי תשע ערים:

## כלכלה
בעיר סָבַּאֶה מייצרים 90% מסך תוצרת הזכוכית של יפן.

בשטח המחוז ישנן מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות חשמל לאזור המטרופולין של קיוטו-אוסקה-קובה.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של מחוז פוקואי
* 

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'ובו: מחוזות
משה גנזי

**משה גנזי** (נולד בשנת 1959), הוא איש עסקים ישראלי, ובעברו ספורטאי שהתחרה בסקי מים. הוא פעמיים ברציפות סגן אלוף אירופה בסקי מים (1979) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה בקפיצות סקי מים (1978, 1979).

## ביוגרפיה
גנזי גדל בבת ים. בגיל 16 צורף לנבחרת הנוער של ישראל בסקי מים, ויצאה לאימונים באירופה בקיץ 1976.

### 1976
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בשנת 1976, סיים גנזי במקום רביעי בקפיצות בסיכום שתי קפיצות בתוצאה של 90.30 מטר.

### 1977
באליפות אירופה בסקי מים לנוער שנערכה בשנת 1977 זכה גנזי במדליית זהב בקפיצות ובאליפות אירופה בסקי מים שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצות.

### 1978
#### אלוף אירופה בקפיצות סקי מים
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בצרפת, בשנת 1978, זכה גנזי במדליית זהב בקפיצות לאחר שקבע תוצאה של 51.15 מטר.

### 1979
#### סגן אלוף אירופה בסקי מים
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בקאסטל גאנדולפו, איטליה בשנת 1979, זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא סיים ראשון עם 102.80 מטר בסיכום שתי קפיצות ובכך שמר על תוארו, מקום שמיני בסלאלום בתוצאה של 83.25 נקודות ובמקום 13 בפעלולים (טריקס).

### 1980
#### סגן אלוף אירופה בסקי מים
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה באנגליה, בשנת 1980, זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא קבע שיא אישי חדש של 55.30 מטר, מקום 5 בפעלולים (טריקס) ומקום 13 בסלאלום.
#### 1984
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה במילנו, בשנת 1984, זכה במדליית ארד בתרגיל הקפיצות.
### קריירה עסקית
בשנת 1982 הקים יחד עם אחיו עופר ואביו את מפעל "הוליס" לייצור ושיווק תריסים ומוצרי הצללה לבית, שהמותגים המוכרים שלה הם "אורגון" ו"צלון". משה ניהל את פעילות הייצור של החברה ועופר את השיווק. ב-1992 חזר לעסוק בסקי מים, שהשתתף באליפות הבינלאומית השנייה של תל אביב בסקי מים, שנערכה בפארק דרום.
בשנת 1998 משה ועופר גנזי היו שותפים לרכישת חברת "נעלי גלי" שפשטה את הרגל מכונס הנכסים שלה. שנה אחר כך קנו גם את השליטה בקבוצת בריל, המשווקת ומייצרת נעלים, ומיזגו את נעלי גלי לתוכה. הקבוצה גם החלה לעסוק ביבוא ושיווק אופנה. משה גנזי שימש כדירקטור בחברה עד 2021.

## תארים והישגים
בשנת 1979 זכה גנזי בפרס מיוחד במסגרת פרס "ספורטאי השנה" של ישראל מטעם עיתון מעריב.

## חייו האישיים
גנזי נשוי ואב לארבעה ומתגורר באחוזה ששטחה כ-30 דונם בכפר נטר.
## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גולשי סקי מים ישראלים
קטגוריה:כפר נטר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
טוקושימה (מחוז)

**מחוז טוקושימה** (ביפנית: **徳島県**, *Tokushima-ken*) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר טוקושימה.

## היסטוריה
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז טוקושימה בשם נחלת אווה, והיא שכנה באזור שנקרא מיודו-גון (名東郡). עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכה נחלת אווה למחוז מיודו, והאי אוואג'י סופח אליו. לאחר מספר רפורמות במנהל הארצי ביפן בשנים שלאחר מכן, ב-1876 עבר האי אוואג'י לשטח מחוז היוגו ומחוז אווה נפרד ממחוז קוצ'י. ב-1880 שונה שם המחוז למחוז טוקושימה.

## גאוגרפיה
מחוז טוקושימה גובל במחוז קאגווה בצפון, באהימה במערב, ובקוצ'י בדרום, וצופה לעבר מחוז וקאיאמה במזרח, מעבר למצר קיאי. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 9% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

### ערים
במחוז טוקושימה 8 ערים:

## כלכלה
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, על יערנות ועל דיג, והיא שנייה רק למחוז קוצ'י בתפוקה החקלאית שלה. במרבית האזורים החקלאיים מגדלים אורז ובמקצתם פירות ופרחים. המחוז הוא היצרן העיקרי ביפן של כרובית ושל שורשי פרח הלוטוס המשמשים למאכל, והרביעי בגידול גזר. 

לאחר בניית גשר אקשי-קייקיו החוצה את מצר אקשי ומחבר בין העיר קובה לבין האי אוואג'י, נהנה צפון המחוז מפריחה באוכלוסייה ובתעשייה, בעיקר סביב הבירה טוקושימה והעיר נארוטו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* האתר הרשמי של מחוז טוקושימה
* מדריך למגורים במחוז טוקושימה

*
קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:שיקוקו
קוצ'י (מחוז)

**מחוז קוצ'י** (ביפנית: *Kōchi-ken* 高知県) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר קוצ'י.

## היסטוריה
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז קוצ'י בשם נחלת טוסה. בתקופת סנגוקו שלט באזור שבט צ'וסוקאבה, שאיחד את האי שיקוקו תחת שליטתו. לאחר קרב סקיגהארה נכבשה הנחלה על ידי טויוטומי הידיושי, שהעניק אותה ליאמאוצ'י קזוטויו, שהקים את עיר הבירה המחוזית קוצ'י. בתקופת אדו הפכה נחלת טוסה לטוסה האן, ועם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפך ההאן למחוז קוצ'י.

## גאוגרפיה
מחוז קוצ'י שוכן בדרום מערב האי שיקוקו, ופונה לאוקיינוס השקט בכיוון דרום. הוא גובל במחוז אהימה בצפון-מערב, ובטוקושימה בצפון-מזרח. מבחינת שטח, קוצ'י הוא המחוז הגדול ביותר בשיקוקו, אך בכל האוכלוסייה הקטנה ביותר מבין ארבעת מחוזות האי. המחוז הוא ברובו הררי, מלבד אזורים ספורים סביב הבירה קוצ'י והעיר נקמורה, השוכנות במישור. 7% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

### ערים
במחוז קוצ'י 11 ערים:

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* האתר הרשמי של מחוז קוצ'י

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:שיקוקו
מנחם שירזי

**מנחם שירזי** (21 באוקטובר 1932 - 28 בספטמבר 2006) היה כדורגלן ששיחק בעמדת שוער וגם כדורסלן ישראלי.

## ביוגרפיה
שירזי נולד בירושלים בשכונת הבוכרים למשפחה ירושלמית ותיקה. הוא עסק מילדותו בספורט וצמח להיות השוער של מכבי ירושלים והפועל ירושלים. במקביל שיחק כדורסל בנבחרת הירושלמית של שנות ה-50, שיחד עם ישראל טוויל, יעקב שרם, מרדכי תנורי ואברהם הופמן זכתה בגביעים רבים. לאחר שפרש מספורט בשל פציעה בכתף, שימש שופט כדורסל והיה חבר אגד. הכדורגלן ניצן שירזי הוא נכדו של אחיו הבכור ניסן. מנחם היה נשוי למרים שירזי.

במלות חמש שנים לפטירתו התקיים במרכז מורשת בגין בירושלים ערב הקרנה של הסרט הדוקומנטרי ילדי ירושלים. הסרט מגולל את סיפור חייו של מנחם וחבריו, שילדותם עברה בעיר חצויה. בערב נכחו חברים רבים, ביניהם ח"כ לשעבר עוזי ברעם, בני קרוצי, ומואיז מהשיר "אני וסימון ומואיז הקטן" של יוסי בנאי.

## קריירה
שירזי שיחק כשוער במכבי ירושלים במשך 5 עונות, בשנים 1950–1956. במכבי פתח תקווה שיחק כשוער כדורגל בשנת 1954. במכבי ירושלים שיחק שירזי כשחקן כדורסל בשנת 1955. במכבי יפו שימש שוער כדורגל שתי עונות בשנים 1956–1958, ולאחר מכן שיחק בהפועל ירושלים בתפקיד שוער במשך 4 עונות בשנים 1958–1962. שירזי השתתף במדי הפועל ירושלים בכדורגל בגביע העשור למדינת ישראל ב-1958.ממוזער|מכבי ירושלים כדורסל 1950**מלחמות ישראל**

עד 1948 היה מנחם חבר בלח"י ושימש כמדביק כרוזים. שם המחתרת שלו היה עמרם.

ב 1956 במהלך מלחמת סיני היה תחת פיקודו של חיים הרצוג, הנשיא ה-6 של מדינת ישראל, שהיה גם מפקד מחוז ירושלים.

במלחמת ששת הימים היה מסופח לצנחנים שכבשו את העיר העתיקה בירושלים. בשל היכרותו הקרובה עם העיר, הוא נבחר להשתתף בכוח הפריצה של הצנחנים לתוך עיר העתיקה דרך הסמטאות, תוך הימנעות מירי צלפים ירדני. בלחימה עצמה לא השתתף.

 ממוזער|תמונה מארכיון של מנחם שירזיממוזער|הפועל ירושלים נגד מכבי חיפה חצי גמר גביע העשור

## קישורים חיצוניים
* 
* מנחם שירזי באתר מכבי ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
שימאנה (מחוז)

**מחוז שימאנה** (ביפנית: *Shimane-ken* 島根県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר מצואה.

## היסטוריה
מחוז שימאנה מורכב מהנחלות העתיקות איוואמי, איזומו ואוקי. בתקופת אשיקאגה שלט באזור שבט קיוגוקו, אך לאחר מלחמת אונין הפך האזור למוקד קרבות בין השבטים אמאגו ומסודה. לאחר קרב סקיגהארה קיבל נכדו של השוגון טוקוגאווה איאיאסו את השליטה על האזור. 

במחוז שוכן איוואמי גינזאן, מכרה כסף שב-2007 קיבל מעמד אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המכרה נפתח בשנת 1526 על ידי סוחר יפני בשם קאמיָה ג'וטֵיי, ושיא תפוקתו הייתה בתחילת המאה ה-17, כאשר נכרו בו כ-38 טון כסף בשנה, שהיוו כשליש מהתפוקה העולמית.

עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכו הנחלות למחוזות שימאנה והמאדה, וב-1876 אוחדו שני המחוזות למחוז אחד בשם שימאנה.

## גאוגרפיה
מחוז שימאנה שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז טוטורי במזרח, בהירושימה בדרום, ובימאגוצ'י במערב. המחוז הררי ברובו, מלבד מישור באזור העיר איזומו. מאפיין גאוגרפי נוסף של המחוז הוא חצי האי שימאנה, היוצר שני אגמי מים מליחים - שינג'י ונקאומי. איי אוקי נכללים אף הם בשטח המחוז, ויפן טוענת שסלעי ליאנקור גם הם שייכים למחוז, על אף מחלוקת בנושא עם קוריאה הדרומית. 6% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

### ערים
במחוז שימאנה 11 ערים:

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של מחוז שימאנה
* 

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'וגוקו: מחוזות
סנאן עבד אל-קאדר

[ממוזער|בית הטרסות ב[נווה שלום]]
**סנאן חסן קאסם עבדאלקאדר** (בערבית: **سنان حسن قاسم عبدالقادر**; נולד ב-30 בנובמבר 1962) הוא אדריכל ומתכנן ערים פלסטיני בישראל. ב-2007 הוא השתתף בביאנלה השביעית בסאו פאולו בברזיל, ופרסם את ספרו Architecture of (in)Dependence בו הוא מציג את אפשרות הפיכת חייהם של פלסטינים בישראל מחיים תת-אורבאניים לחיים אורבאניים עכשוויים.

עבדאלקאדר הקים את משרדו, סנאן אדריכלים, בהרצליה בשנת 1995, וביפו ב-2015. תוך תכנון מספר פרויקטים פרטיים וציבוריים, ביניהם בית המשרבייה הנודע, הוא יצר פלטפורמה ציבורית בה נחשב תהליך התכנון לאקט קולקטיבי וכמרחב לפעילות אזרחית.

## ראשית חייו
עבדאלקאדר נולד בטייבה. כשסיים את לימודיו התיכוניים, עבר לגרמניה והחל ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת המבורג למדעים מדויקים, לפני שעבר לארכיטקטורה באוניברסיטת קייזרסלאוטרן.

## אקדמיה
עבדאלקאדר החל ללמד במחלקה לארכיטקטורה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1998, והקים יחידת לימוד ותכנון בשם “(א)פורמלי” באקדמיית בצלאל לאמנות ועיצוב בשנת 2006. בשנת 2011 הוזמן להרצות באוניברסיטת דסאו בגרמניה.

בשנת 2016, אושר מינויו של עבדאלקאדר לתואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ובכך הפך לפרופסור הערבי הראשון בתולדות ערבי 1948 בתחום הארכיטקטורה.

בשנת 2018 הקים עבדאלאקדר את מכון חקר התרבות הערבית באמנות, עיצוב וארכיטקטורה. המכון עוסק בחקר תחומי ייצור התרבות השונים בהשען על אפיסטמולוגיה ערבית ואסלאמית בכלל, ופלסטינית בפרט, בניסיון לשחרור תודעתי ממערך הכוחות הקולוניאלים.

## מבנים חשובים שתכנן
* בית המשרבייה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:טייבה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
ארווין ינקה

גנרל-אוברסט **ארווין ינקה** (בגרמנית: **Erwin Jaenecke**; 22 באפריל 1890 – 3 ביולי 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים, ועל ארמייה במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
ינקה נולד ב-22 באפריל 1890 בפררן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ההנוברי ה-10. במלחמת העולם הראשונה לחם עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-19, וב-27 בינואר 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בהמשך שימש כקצין מטה בדיוויזיה, ובסוף המלחמה שירת בדיוויזיית המילואים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

לאחר המלחמה נשאר ינקה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-31, ובשנת 1937 השתתף כחלק מכוח מיוחד שהיה נוכח בהפצצת גרניקה על ידי לגיון קונדור הגרמני. בשנת 1938 מונה ינקה לאפסנאי הראשי של הארמייה השמינית, והשתתף עימה בסיפוח אוסטריה וחבל הסודטים, ובנובמבר 1938 מונה לראש מטה מפקדת הפיקוח על הביצורים.

### מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה ינקה מפקד אגף האפסנאות של הארמייה השמינית, והשתתף עימה במערכה בפולין. באוקטובר 1939 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של חזית המזרח, ובנובמבר הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1940 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של הארמייה התשיעית, ובקיץ 1940 מונה למפקד אגף האפסנאות של אזור פריז. לאחר מכן מונה למפקד אגף האפסנאות של חזית המערב, וב-1 בנובמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-389, ולחם עימה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. על תפקודו בקרבות קיבל ינקה ב-9 באוקטובר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית, במקום ויקטור פון שבדלר שפרש בעקבות פציעה, ולחם עמו בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל ההנדסה. ב-2 בינואר 1943 קיבל ינקה את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-17 בינואר 1943 נפצע ינקה והוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס מקס פפר.

ב-1 באפריל 1943 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-82 בהחזית המערבית, וב-25 ביוני 1943 מונה למפקד הארמייה ה-17 בגשר קובאן, ובלם את המתקפות הסובייטיות, אולם לבסוף נאלץ באוקטובר לסגת לעבר חצי האי קרים. ב-30 בינואר 1944 הועלה ינקה לדרגת גנרל-אוברסט, אך באפריל הודח מתפקידו עקב הנסיגה מחצי האי קרים, והועמד למשפט בבית דין צבאי בראשות היינץ גודריאן, שזיכה אותו בשקט. לאחר מכן לא קיבל ינקה עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.

### לאחר המלחמה
ב-12 ביוני 1945 נפל ינקה בשבי הסובייטי, ובשנת 1947 נידון למוות, אולם גזר דינו הומר למאסר עולם. ינקה שוחרר מהשבי רק באוקטובר 1955, לאחר ביקור קונראד אדנאואר במוסקבה. לאחר שחרורו התגורר ינקה בקלן עד למותו ב-3 ביולי 1960.

## קישורים חיצוניים

* ארווין ינקה באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מעוטרי עיטור מיכאי האמיץ
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1960
טוטורי (מחוז)

250px|ממוזער|דיונות החול של טוטורי
**מחוז טוטורי** (ביפנית: *Tottori-ken* 鳥取県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן. זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר ביפן, ובירת היא העיר טוטורי.

## היסטוריה
### היסטוריה מוקדמת
באזור בו שוכן מחוז טוטורי נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הפרה-היסטורית ג'ומון (14,000 לפנה"ס-400 לספירה), וכן מספר יישובים מתקופת יאיואי (300 לפנה"ס-400 לספירה). כמו כן, ניתן למצוא באזור מספר תלי קבורה מתקופת קופון (250-538). לאחר רפורמת טאיקה בשנת 645 הפך האזור לנחלות הוקי ואינבה.

### ימי הביניים
במהלך מלחמת גנפיי בין שבט טאירה לשבט מינאמוטו בסוף תקופת הייאן, הפך אזור טוטורי לבסיס כוחות מינאמוטו. בתקופת סנגוקו התחלפה השליטה באזור מספר פעמים, אך לאחר קרב סקיגהארה ב-1600 הוא שקט. שוגונות טוקוגאווה העניקה את השליטה באזור לשבט איקדה, שישב בטירת טוטורי, והוא החזיק באזור בתקופת אדו ושמר נאמנות לשוגון.

### היסטוריה מודרנית
במהלך רסטורציית מייג'י ב-1868 בוטלו הנחלות, וב-1888 נוסד מחוז טוטורי. לאחר כיבוש קוריאה והקמת ממשלת בובות במנצ'וקוו ב-1932 הפך נמל טוטורי, השוכן לחופי ים יפן, לנמל המרכזי להעברת ציוד ואספקה לקולוניות. ב-1943 התרחשה במחוז רעידת אדמה בעוצמה 7.2 בסולם ריכטר, שהחריבה כ-80% מעיר הבירה טוטורי.

## גאוגרפיה
מחוז טוטורי שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז היוגו במזרח, באוקיאמה בדרום, ובשימאנה במערב, ו-14% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים. 

במחוז שוכנות דיונות טוטורי, מערכת הדיונות היחידה ביפן, החולשת על שטח של 30 קילומטרים רבועים.

### ערים
במחוז טוטורי 4 ערים:

## כלכלה
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, ומוצריה נשלחים לכל חלקי יפן. הגידולים העיקריים של המחוז הם: אגסים, בטטות, מלון ואורז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* האתר הרשמי של מחוז טוטורי

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'וגוקו: מחוזות
גויאבה מצויה

**גויאבה מצויה** (שם מדעי: *Psidium guajava*; ידועה גם בתור **גויאבה** או **גויאבה צהובה** ו**גויאבת התפוח**) הוא מין עץ פרי ממשפחה ההדסיים. הגויאבה המצויה היא פרי טרופי שמוצאו באזור האיים הקאריביים ומרכז ודרום אמריקה. הגויאבה המצויה גדלה באזורים רבים בעולם בעלי אקלים טרופי, סובטרופי או ממוזג כגידול חקלאי. זנים מתורבתים רבים, עם שוני בגודל ובצבע הקליפה ובשר הפרי. קיימים זני גויאבה עם פירות בגודל אגס מצוי, וכאלו הקטנים רק במעט מאשכולית. עצי הגויאבה מואבקים בעזרת דבורים.

## מאפיינים
גויאבות הם צמחים בעלי גדילה מהירה, וצמח שנבט מזרע עשוי לתת פרי תוך שנתיים בלבד. אף על פי שזריעים נותנים לרוב פרי אכיל, ריבוי וגטטיבי כגון ייחורים והרכבות נפוצות הרבה יותר, על מנת להבטיח את איכות הפרי. צמיחתם המהירה של הגויאבות הפכה אותם לפולש באזורים רבים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי, והם מהווים איום אקולוגי על אזורים סגורים כגון איי גלאפגוס.

הפרי של הגויאבה המצויה הוא צהוב קליפה עם בשר פרי חיוור ובו גרעינים לבנים. עם זאת, יש זנים עם בשר ורוד ואף אדום, והקליפה יכולה לנוע בין ירוק, צהוב ואדום. לפירות ריח חריף הייחודי להם.

## שימושים
פירות הגויאבה נמכרים למאכל, ובמקומות מסוימים בהוואי משתמשים בנצרי הענפים כחומר בעירה למטרת עישון נתחי בשר, או להרחקת חרקים. למרבית חלקי צמח הגויאבה יש שימושים ברפואה עממית, לטיפול בבעיות מעיים או גירויי עור.

## ראו גם
* גויאבה תותית

## קישורים חיצוניים

* גויאבה באתר פידיפדיה

## הערות שוליים

קטגוריה:הדסיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:עצים ביערות הגשם של אמריקה המרכזית
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
גויאבה תותית

**גויאבה תותית** (שם מדעי: *Psidium cattleyanum*, ידועה גם כ**גויאבת התות**) היא מין של עצים בעלי פרחים ממשפחת ההדסיים. שמו המדעי של המין נקרא על שם חוקר הפרחים ויליאם קאטלי.

## מאפיינים
ממוזער|חתך רוחב של פרי הגויאבה התותית
הגויאבה התותית היא עץ קטן (עד 4 מטרים) המניב פירות בעלי טעם הדומה במעט לתות שדה. 

הגויאבה התותית היא קרובת משפחה מאותו הסוג של הגויאבה המצויה (Psidium guajava), אך פירותיה בעלי ריח עדין יותר, קטנים יותר ומתוקים יותר. לעומת הגויאבה המצויה, התותית אינה אלרגנית.

לגויאבה התותית שני מופעים: בעלי פירות צהובים ובעלי פירות אדומים. שני המופעים הם זנים מתורבתים של אותו המין, וידועים כגויאבה תותית אדומה וגויאבה תותית צהובה.

## בעולם
הגויאבה התותית גדלה באופן טבעי בברזיל. היא מין פולש במקומות בעלי אקלים טרופי או ממוזג, ומהווה איום אקולוגי בהוואי, שם הצמח מתרבה ללא עצירה. במקומות אחרים כגון אוסטרליה הצמח הפך להיות חלק מהחורש הטבעי עקב התרבות של פליטי תרבות.

## שימושים
ניתן לאכול את הפרי בשלמותו עם הקליפה, אך ניתן גם לקלות את גרעיניו כדי להכין משקה דומה לקפה ולחלוט את עלי העץ לחליטת צמחים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הדסיים
קטגוריה:ברזיל: צומח
חתול נמרי כהה

**חתול נמרי כהה** (שם מדעי: *Prionailurus rubiginosus*) הוא ממיני החתול הנמרי שבמשפחת החתוליים והוא חי בעיקר באזור הודו וכן בסרי לנקה ביערות גשם טרופיים. חתול זה נמצא במצב פגיע בטבע ובטבע נותרו בערך 10,000 פרטים בוגרים. מין זה הוא מהקטנים שבחתוליים.

## תיאור
אורכו של חתול זה 35–48 ס"מ ומשקלו 0.9-1.6 ק"ג והוא קטן יחסית למשפחתו. הגוף שלו כהה, בצבע חלודה, ועם חברבורות מטושטשות וכן בעל פסים מעטים על צידי גופו. הזנב כהה יותר משאר הגוף וארוך כפליים. הוא יכול לטפס במהירות על עצים וכן לשחות, והוא בעל עיניים בצבע ירוק בוהק, אוזניים גדולות ופה קטן.

החתול נפוץ בעיקר באזור יערות דרום הודו וסרי לנקה.

אזורים מרכזיים בהם אפשר להיתקל בהם הם שמורת הטבע יער גיר, שמורת טדובה אנדהרי, שמורת ג'ים קוברט ובשמורת נגזירה.

החתול הוא צייד לילי היכול לצוד על עצים או על הקרקע והוא צד יונקים קטנים שונים, עופות וזוחלים וכן דגים, דו-חיים ופרוקי-רגליים גדולים. הטרף ננשך בצווארו או נתפס בטפרים החדים והחתול לוקח את הטרף במהירות אל בין העצים, שם יוכל לאכול את טרפו בלי לחשוש מטורפים גדולים יותר, כמו הטיגריס או הנמר.

החתול מאוים על ידי כריתת היערות וכן עקב ציד לשם הפרווה שלו. בטבע נותרו בערך 10,000 פרטים בטבע ומספרם מדלדל והולך.

## תת-מינים
**Prionailurus rubiginosus rubiginosus* - מצוי בטבע בדרום הודו
**Prionailurus rubiginosus phillipsi * - מצוי בטבע בסרי לנקה

## גלריה

Rostkatze Zoo Berlin.JPG
Rustyspottedcat, crop.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי איזידור ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:סרי לנקה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
זריקת אלה

שמאל|ממוזער|500px|תרשים של האלה
**זריקת אלה** הוא ענף ספורט פאראלימפי מתחום האתלטיקה שבו המטרה לזרוק כמה שיותר רחוק אלה מעץ, הענף הוא אחד מארבעת ענפי הזריקה יחד עם הענפים: זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל ויידוי פטיש. הענף הוצג לראשונה גם לגברים וגם לנשים במשחקים הפאראלימפיים שנערכו ברומא בשנת 1960. הענף הורד מהמשחקים הפאראלימפיים רק לנשים במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה שנערכו בשנת 1992, הענף הוחזר במשחקים הפאראלימפיים בלונדון שנערכו בשנת 2012.

## חוקי הענף
כמו ענפי זריקה אחרים גם בענף הזה המטרה היא לזרוק כמה שיותר רחוק, אבל כשהתחרות משוחקת עם נכים בין רמות נכות שונות התוצאה מוחלפת בנקודות. האלה שוקלת לפחות 397 גרם, לרוב האלה מיוצרת מעץ על בסיס מתכת. לפני הזריקה על האתלטים להיכנס לתוך עיגול מסומן.

## שיאים
### גברים
*אחוזי נכות עד 31, קבע: מוארד אידודי, תוצאה: 35.77 מטר.
*אחוזי נכות עד 51, קבע: ראדים בלס, תוצאה: 26.00 מטר.

### נשים
*אחוזי נכות עד 31, קבעה: קיוקו סאטו, תוצאה: 21.39 מטר.
*אחוזי נכות עד 51, קבעה: קתרין אוניל, תוצאה: 15.83 מטר.

קטגוריה:אתלטיקה: מקצועות שדה
חתול נמרי שטוח-ראש

**חתול נמרי שטוח-ראש** (שם מדעי: *Prionailurus planiceps*) הוא מין של חתול מהסוג חתול נמרי החי בטבע באזור דרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי ובאיי סומטרה ובורנאו שבאינדונזיה, והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
## מאפיינים
החתול קטן מאוד, אורכו 41–50 סנטימטרים ומשקלו 2.5-1.5 קילוגרם. הוא בעל פרווה זהובה והראש השטוח, שנתן לו את שמו, כתום עוד יותר משאר הגוף ובעל 2 פסים בהירים לאורך הראש. עיניו הירוקות בוהקות והאוזניים משוטחות מעט. זנבו הארוך כהה מעט משאר הגוף, ואורכו 13–15 סנטימטרים.

**תפוצה**: הוא חי בטבע רק בקצה של דרום-מזרח אסיה בתאילנד, במלזיה במדינות: סבה, סראוואק וברוניי, בסומטרה ובבורנאו שבאינדונזיה, ביערות גשם ואזורי ביצות שונים. הוא טוב בשחייה ויודע לטפס טוב על העצים.

**מזון**: החתול הוא טורף הצד ממארב, וניזון כמעט לגמרי מדגים קטנים בביצות ובאגמים. באזורים יבשים הוא ניזון גם מיונקים קטנים, עופות, דו-חיים וזוחלים קטנים.

**איומים**: 

החתול מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד, פגיעה באזור חיותו ואוכלוסיות מקוטעות, ובטבע נותרו לא יותר מ-2,500 פרטים. הוא מוכר כחיה מוגנת במדינות בהם הוא חי. המין קשה לגידול בתנאי שבי, מה שמוסיף על מצבו הקשה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

[ממוזער|מרכז|חתול נמרי שטוח-ראש שצולם במצלמה תרמית ב[מלזיה]]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולס אילוורד ויגורס
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סומטרה: יונקים
קטגוריה:בורנאו: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:יונקים חצי-מימיים
חתול נמרי

**חתול נמרי** (שם מדעי: *Prionailurus*) הוא סוג ממשפחת החתוליים של טורפים קטנים החיים בדרום-מזרח אסיה. אלו חתולים קטנים ביותר ומנומרים החיים בעיקר ביערות טרופיים ומוסווים בהם והם יודעים לטפס על העצים ולצוד חיות קטנות, בעיקר עופות ויונקים קטנים עליהם וכן לצוד יצורי מים כמו דגים וגם לשחות.

## מינים
*חתול נמרי כהה (*Prionailurus rubiginosus*) - מצוי בדרומה של הודו ובסרי לנקה
*חתול נמרי בנגלי (*Prionailurus bengalensis*) - מצוי בטבע ברחבי רוב אזור מזרח אסיה מרוסיה וסין בצפון עד לאינדונזיה ולפיליפינים בדרום
*חתול דגים נמרי (*Prionailurus viverrinus*) - מצוי בטבע מהודו ועד מלזיה ובאי ג'אווה
*חתול נמרי שטוח-ראש (*Prionailurus planiceps*) - מצוי בטבע במלזיה וכן באיים סומטרה ובורנאו שבאינדונזיה
*חתול נמרי סונדי (*Prionailurus javanensis*) - הופרד לאחרונה מהמין חתול נמרי בנגלי

המינים חתול דגים נמרי, חתול נמרי כהה וחתול נמרי שטוח-ראש, נמצאים בסכנת הכחדה עקב פגיעה ביערות בהם הם חיים ועקב ציד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאי סברצוב
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סוגי יונקים
רוגר 10/22

**רוגר 10/22** (באנגלית: Ruger 10/22) הוא רובה חצי-אוטומטי קל בקליבר 0.22LR (קוטר 5.56 מ"מ), שנועד בעיקר לשימוש אזרחי. על פי רוב, משמש הנשק לקליעה, ירי ספורטיבי וציד של חיות קטנות. מכיוון שמדובר ברובה קל, קומפקטי, מדויק ובעל רתע נמוך, הוא מתאים במיוחד ליורים מתחילים. את הרובה מייצרת חברת סטורם רוגר האמריקאית. ייצורו נמשך ברציפות מ-1964 ועד היום, כשלמעלה מחמישה מיליון רובים יוצרו.

## שימוש בישראל

הרובה ידוע בישראל בעיקר בשל שימושו בידי כוחות הביטחון כאמצעי לפיזור הפגנות. באמצעותו יורים כדורי 0.22 אינץ'. כדורים אלה הם בקוטר דומה לתחמושת חיה אך בעלי כמות פחותה של אבק שרפה ולכן עוצמתם נמוכה משמעותית. את הירי מבצעים קלעים, בדרך כלל לטווחים של כ-100 מטר. הירי ברוב המקרים גורם לפציעת המטרה ולעיתים להריגתה. הוא סווג על ידי מדור קליעה וצליפה בצה"ל כ"נשק פחות מקטלני", אף על פי שלפחות 14 פלסטינים נהרגו מירי רוגר משנת 2015 עד 2021.

הרוגר נכנס לשימוש כוחות הביטחון של ישראל ב-1976 והופעל בעיקר באינתיפאדה הראשונה ובתחילת האינתיפאדה השנייה. בעקבות מספר מקרים של פורעים ומפגינים אלימים שנהרגו מירי רוגר בשנת 2000, הוא סווג מחדש ב-2001 כנשק קטלני, והוראות הפתיחה באש בו הוחמרו וכתוצאה מכך השימוש בו הוגבל באופן ניכר. ב-2010 נודע כי למרות זאת, נעשה בו שימוש נרחב.

בעקבות גל הטרור הפלסטיני בירושלים ויהודה ושומרון ב-2015 שהתבטא באלפי פיגועי טרור פלסטיני שכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה הוחלט להחזיר את השימוש ברוגר כנגד פורעים אלימים (כגון מיידי אבנים ובקבוקי תבערה) המהווים סכנת חיים.

בעשור השני של המאה ה-21 רכשו צה"ל ומשטרת ישראל ערכת הסבה הכוללת מעצה, מתפסים וקת מודרניים דמויי M4 קרבין לרוגר 10/22. ב-2015 החלו בצה"ל להצטייד ברובי רוגר SR-22, גרסה צבאית תקנית לרוגר 10/22 עם מעצה מודרני.

בפברואר 2021 נהרג חייל צה"ל יונתן גרנות מירי רוגר עקב משחק בנשק של חברו ליחידה.

במאי 2021 השתמשו כוחות משמר הגבול בנשק זה כנגד משליכי בקבוקי תבערה במהומות בלוד. בעקבות אירועי המהומות בישראל החליט מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי על שינויים בשימוש בכלים לפיזור הפגנות, ובין השאר התיר שימוש ברובי רוגר לשימוש בכל מקום במדינת ישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוקדש לרוגר 10/22
* הרוגר 10/22 בשימוש ישראל באתר Ruger1022
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:רובים חצי-אוטומטים
קטגוריה:נשק קל אמריקאי
קטגוריה:משטרת ישראל: נשק קל
חתול זהוב אפריקני

ממוזער|פרווה של חתול זהוב אפריקני
**חתול זהוב אפריקני** (שם מדעי: *Caracal aurata*) הוא מין של טורף ממשפחת החתוליים המצוי ביערות אפריקה שמדרום לסהרה. למרות השם וצבע הפרווה הוא אינו קרוב לחתולים הזהובים של דרום מזרח אסיה והודו אלא דווקא לקרקל, אשר נחשב לקרובו לסוג****.

## ממדים
החתול הזהוב הוא טיפוס גדול בין החתולים הקטנים ושוקל כפליים מחתול בית. אורכו של חתול זה 61–101 ס"מ, גובהו 38–55 ס"מ ומשקלו 5–16 ק"ג. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. לחתול זה פרווה זהובה שנתנה לו את שמו, שיכולה להיות גם בצבעים כהים יותר עד חום כהה והוא גם מנומר בכתמים שחורים. הזנב ארוך ומגיע לאורך 16–46 ס"מ. כמו לרוב החתולים יש לו ניבים חדים המותאמים להריגת הטרף וטפרים נשלפים בין הכפות. הוא בעל אוזניים ארוכות ועיניים זוהרות בחושך בצבע ירוק. כמו כן יש לו שפם ארוך העוזר לו למצוא את דרכו באפילה.

## אקולוגיה
החתול הזהוב חי בטבע ביערות מערב אפריקה מסנגל במערב לקניה במזרח ומהרפובליקה המרכז-אפריקאית בצפון לאנגולה בדרום. הוא מצוי ביערות גשם טרופיים עד גובה 3,000 מ' והוא מעדיף בתי גידול הקרובים לנהר. הוא מצוי גם ביערות קטנים יותר כמו יער עננים או יערות במבוק אבל לא במישורים פתוחים.

החתול הוא צייד הניזון ממיני טרף קטנים כמו דוחיים, זוחלים כולל נחשים שונים, עופות, אבל בעיקר יונקים כמו שפניים, קופים צעירים, סנאיים ושאר מכרסמים, ואף עופרים של צביונים ואנטילופות או חזירי יערות צעירים ובאזורים מסוימים גם חיות בית קטנות. הוא תוקף את קורבנו מהמארב ונועץ בו את שיניו החדות בגרונו וכך הורגו. החתולים צדים את טרפם בעיקר בלילה. מחקרי תזונה מבוססי DNA מצואה מצאו כי טרפו כולל בעיקר מכרסמים ופרסתנים קטנים במשקל נמוך יחסית .

כמו רוב החתולים הוא חי בבדידות משאר קרוביו ונפגש עם הנקבה רק לצורכי רבייה. היא ממליטה גור או שניים שמתבגרים תוך 6–7 שבועות. הם יכולים לחיות בשבי עד 18 שנה, אך לא ידוע מה המצב בטבע.

החתול ניצוד בטבע על ידי ציידים לשם פרוותו ובשרו וגם היערות שבהם הוא חי נכרתים ועל כן הם בסכנת הכחדה בטבע.

## קישורים חיצוניים

* חתול זהוב אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סנגל: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה המרכז-אפריקאית: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
אגוסטין מגאלדי

**אגוסטין מגאלדי קוביאלו** (בספרדית: **Agustín Magaldi Coviello**; 1 בדצמבר 1898 – 8 בספטמבר 1938) היה זמר טנגו ומילונגה ארגנטינאי. הוא זכה לכינוי "הקול הסנטימנטלי של בואנוס איירס" ("**La voz sentimental de Buenos Aires**"). הוא השתתף בשידורי הפתיחה של תחנת הרדיו LOY Radio Nacional ביולי 1924. הוא נקבר בבית הקברות לה צ'קריטה שבצפון-מרכז בואנוס איירס.

## אוויטה
דמותו של אגוסטין מגאלדי מופיעה במחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס, שהוצג בווסט אנד ובברודוויי. במחזמר מוצג מגאלדי כמי שהביא את אוויטה לבואנוס איירס, ולפיכך "הגבר הראשון שנוצל בידי אווה דוארטה".

עם זאת, קיימים חילוקי דעות בנוגע לתפקיד שמגאלדי מילא בחייה של אווה. לדוגמה, בביוגרפיה "*Evita: The Real Life of Eva Perón*" מאת ניקולס פרייזר ומריסה נבארו נכתב שאין כל תיעוד כי מגאלדי הופיע בחונין, עיר מגוריה של אווה, במהלך השנה שבה השניים, לכאורה, נפגשו לראשונה.


"על פי רוב העדויות אודות חיי היומיום של אוויטה, היא התאהבה באבק הכוכבים שדבק בדמותו של מגאלדי, או שהיא החליטה לפתות אותו על מנת לנצל אותו; בכל מקרה, היא הוצגה בפניו, ביקשה ממנו לקחת אותה איתו לבואנוס איירס, וכשהוא התלבט, היא נכנסה בכוח אל תוך תאו שבקרון הרכבת, ונסעה איתו אל העיר, כשהיא משאירה מאחור את משפחתה ובכך גם הופכת להיות פילגשו של גבר נשוי. עם זאת, אין כל תיעוד לכך שזמר הטנגו אכן שהה בחונין באותה השנה. מגאלדי נהג לקחת איתו את אשתו לסיבובי ההופעות שלו, וקשה להבין מה מצא באווה-מריה הצעירה והרזה. אם אכן עזר לה לעזוב את חונין, סביר להניח כי עזרתו הייתה תמימה לחלוטין. אחותה של אוויטה טוענת שדונה-חואנה, לאחר שכנועיו של דון פפה, ליוותה את אוויטה לעיר. על פי עדות זו, האם והבת ביקרו יחדיו בתחנות רדיו רבות ושונות, עד אשר מצאו תוכנית, שהיה בה צורך בנערה צעירה".


הנקודה העיקרית הפוגעת באמינותה של הגרסה של הסיפור, כפי שהוצג במחזמר "אוויטה" (ובסרט הקולנוע המבוסס עליו), היא שבהמשך העלילה מוצג מגאלדי כמי שהופיע בקונצרט צדקה שנועד לסייע לנפגעי רעידת אדמה שהתרחשה ב-15 בינואר 1944 בסן חואן, ארגנטינה; במהלך הקונצרט, שהתקיים ב-22 בינואר 1944, אווה דוארטה פוגשת, כמעט בוודאות, בחואן פרון. עם זאת, לא ייתכן כי מגאלדי הופיע בקונצרט זה, שכן הוא נפטר מפריטוניטיס בבואנוס איירס, למעלה מחמש שנים קודם לכן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:זמרים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1938
אוטוזו יאמאדה

**אוטוזו יאמאדה** (ביפנית: 山田乙三; 6 בנובמבר 1881 - 18 ביולי 1965) היה גנרל יפני, שפיקד על הדיוויזיה ה-12 של צבא יפן, וכן על צבא קוואנטונג, בתקופת מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
יאמאדה נולד במחוז נאגנו שבאימפריה היפנית. הוא הצטרף לצבא הקיסרי בשנת 1903, ושנתיים לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט. הוא שימש כמדריך באקדמיה הצבאית הקיסרית, ובשנת 1912 הועלה לדרגת קפטן. עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, מונה כמפקד הדיוויזיה ה-12 במנצ'וריה. באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל והוחזר ליפן. ביולי 1944 מונה כמפקד צבא קוואנטונג (関東軍), קבוצת ארמיות יוקרתית של הצבא היפני.

ב-8 באוגוסט 1945 הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן, ופתחה במבצע סערת אוגוסט, במהלכו פלש הצבא האדום למנצ'וריה, מונגוליה, סחלין, איי קוריל וקוריאה. הארמיות של יאמאדה היו הכוח היחיד באזור זה. יאמאדה טען לפני כן בפני המטה הקיסרי שהוא אינו יכול לשמור על הגבול הרוסי עם הכוח שהוקצה לו, ולכן גייס בחופזה אלפי מנצ'ורים ומונגולים. צבאו כלל סך הכל 1,217,000 חיילים, מתוכם 993,000 יפנים. אך מרבית החיילים היו מגויסים חדשים, שחסרו ניסיון וציוד, והיו מאומנים בעיקר בלחימת אנטי-גרילה והגנה על הגבול, ולא עמדו בפני הפלישה המסיבית של כוחות השריון וחיל רגלים ממוכן של הסובייטים, שריכזו 1,577,225 לוחמים. הצבא המאולתר של יאמאדה התפרק תוך 3 שבועות מול הכוח הרוסי העדיף, ב-16 באוגוסט 1945, יום לאחר הודעתו של הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן, הורה אוטוזה לחייליו להיכנע.

יאמאדה נכנע בפני הרוסים, ונלקח בשבי לחברובסק. הוא הואשם בפשעי המלחמה שביצעו אנשי יחידה 731, ונגזרו עליו 25 שנות עבודת פרך במחנה מעצר רוסי. בשנת 1956 הוא שוחרר וחזר ליפן. הוא חי בטוקיו עד מותו בשנת 1965.

## לקריאה נוספת

* (Frank, Richard B. (2001). Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. Penguin (Non-Classics.
* Fuller, Richard (1992). Shokan: Hirohito's Samurai. London: Arms and Armor.
* Hayashi, Saburo; Cox, Alvin D (1959). Kogun: The Japanese Army in the Pacific War. Quantico, VA: The Marine Corps Association.


## קישורים חיצוניים

* אוטוזה יאמאדה באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
* מפקדי צבא קוואנטונג

קטגוריה:גנרלים יפנים
קטגוריה:מפקדי ארמיות יפניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי מסדר השמש העולה
קטגוריה:יפנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1965
Forever, Michael

**Forever, Michael** הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר מייקל ג'קסון שיצא בשנת 1975. האלבום יצא בסמוך לסיום החוזה של ג'קסון בחברת מוטאון ולכן החברה לא השקיעה כלל בקידום האלבום. הדבר בא לידי ביטוי במכירות הנמוכות של האלבום, ביחס לאלבומים הקודמים. האלבום לא הופיע במצעדי המכירות, למעט שבוע אחד בו הגיע למקום ה-101 במצעד ה-בילבורד200.
## הפקה
האלבום היה מוכן כבר בתחילת שנת 1974, אך בשל ההצלחה הגדולה של האלבום "Dancing Machine" של "חמישיית ג'קסון" שיצא באותה השנה הוחלט לדחות את הוצאת האלבום לינואר 1975. שירי האלבום הופקו על ידי 5 מפיקים: האחים אדוארד ובראין הולנד, האל דייוויס, פרדי פרן וסאם בראון. הסגנון המוזיקלי של האלבום היה שונה מאוד מסגנון הדיסקו שאפיין את האלבום שהוציאה "חמישיית ג'קסון" ונטה יותר לבלדות רכות ולסגנון R&B.

3 משירי האלבום יצאו כסינגלים: "We're Almost There" שיצא בפברואר 1975, "Just A Little Bit Of You" שיצא באפריל אותה שנה ו-"One Day In Your Life". האחרון יצא שוב כסינגל באפריל 1981, כחלק מאלבום אוסף שיצא על ידי חברת "מוטאון".

בשנת 1994 יצא האלבום במהדורה מחודשת על גבי תקליטור.

## רשימת השירים

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מייקל ג'קסון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת מוטאון
אלפרד מאייר-ולדק

**אלפרד וילהלם מוריץ מאייר** (בגרמנית: **Alfred Wilhelm Moritz Meyer**; 27 בנובמבר 1864 – 25 באוגוסט 1928) היה אדמירל בצי הקיסרי הגרמני שפיקד על הכוחות הגרמנים במהלך המצור על צ'ינגדאו.

## ביוגרפיה
נולד בשם אלפרד מאייר, בסנט פטרסבורג שבאימפריה הרוסית, שם כיהן אביו כשגריר. ב-21 באפריל 1884 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני, ואת הכשרתו הבסיסית רכש בפריגטה "SMS Niobe". הוא טיפס במהירות בסולם הדרגות ובשנת 1890 כבר החזיק בדרגת לויטננט צור זי. בשנת 1903 הוסיף את השם "ולדק" לשם משפחתו. בשנת 1911 הועלה לדרגת קפיטן צור זי. באותה שנה החליף את אוסקר פון טרופל, בתפקיד המושל של שאדונג (כיום צ'ינגדאו) שבסין, שהייתה אז קולוניה גרמנית.

ב-23 באוגוסט 1914, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, חברה האימפריה היפנית לבריטניה והכריזה מלחמה על גרמניה. ולדק ידע שלא יוכל לעמוד באיום היפני-בריטי המשותף, וביקש תגבורת מהקייזר. משזו לא ניתנה, הורה לכנס בשאדונג את כל כוחות הצבא הגרמניים שבסין. מדינות ההסכמה, פעלו, כמובן, כדי למנוע זאת. בהתאם להוראתו של ולדק, עשו דרכן לנמל כל ספינות המלחמה שהצליחו להתחמק מן הכתר של מדינות ההסכמה: שתי ספינות תותחים ומשחתת, וכן צוותים של ספינות שנעצרו בדרכן. אזרחים גרמנים עשו דרכם אף הם לשאדונג, ומלאו תפקידים שונים כאנשי מילואים במערך הגנתה. לאלה נוספה ספינת המלחמה האוסטרו - הונגרית "קייזרין אליזבת" (Kaiserin Elisabeth), שחלק מצוותה ומחימושה צורף למגינים.

לאחר כמה שבועות של מלחמה, כשהגיע למסקנה שלא יתוגבר יותר עקב ההסגר שהוטל על שאדונג על ידי מדינות ההסכמה, החל ולדק להכין את שאדונג למצור. ההכנות כללו הנחת מוקשים ימיים ויבשתיים, אימון הכוחות, שמנו 3,625 חיילים, חיזוק הביצורים וכיוצא בזה. ב-31 באוקטובר פתחו הבריטים והיפנים בהתקפה (המצור על צ'ינגדאו), המצור נמשך עד ה-7 בנובמבר אז הוכרעו הגרמנים בידי העליונות המספרית הבולטת של אויביהם. ולדק עצמו נכנע ליפנים, ונכלא במחנה בעיר פוקואוקה. בסוף דצמבר 1919 שוחרר מהשבי, אולם עזב את יפן רק ב-25 במרץ 1920. הוא פרש משירות צבאי באותה שנה, וחי בעיר באד קיסינגן שברפובליקת ויימאר עד מותו בשנת 1928.

## לקריאה נוספת

* (Charles B. Burdick: The Japanese Siege of Tsingtao (1976
* Cyril Fallsm: The Great War, (1960). S. 98-99
* (Edwin P. Hoyt: The Fall of Tsingtao (1975
* Marinekabinett (Hrsg.): Rangliste der Kaiserlich Deutschen Marine. E.S. Mittler & Sohn, Berlin 1914, S. 110.


## קישורים חיצוניים

* Tsingtao Campaign - מאמר העוסק בקרב בצ'ינגדאו
* The siege of Tsingtao - אתר העוסק בקרב בצ'ינגדאו

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אדמירלים בצי הקיסרי הגרמני
קטגוריה:אנשי צבא במרד הבוקסרים
קטגוריה:מעוטרי אות מסדר העיט האדום
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:חברי מסדר פרנץ יוזף
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1928
חתול נמרי בנגלי

**חתול נמרי בנגלי** (שם מדעי: *Prionailurus bengalensis*) הוא מין של חתול נמרי ממשפחת החתוליים החי בטבע באסיה. הוא מזכיר במראו נמר קטן ומכאן השם.

## מאפיינים
זה חתול קטן שמזכיר בגודלו חתול בית ומעט קטן יותר. אורכו 38–66 סנטימטרים ומשקלו 0.5–3.8 קילוגרם. הוא בעל פרווה כתומה עד אפורה-בהירה ומנומרת מעט בשחור כמו נמר, אבל הכתמים הרבה יותר גדולים ופזורים על גופו. הם בעלי פסים רבים על הראש, האוזניים גדולות העיניים גדולות, בוהקות וירוקות והפה קטן.

החתול הנמרי נפוץ באזור מזרח אסיה מרוסיה וסין עד לאינדונזיה ולפיליפינים ומערבה עד אפגניסטן במגוון בתי גידול של יערות שונים לחים וחמימים בעיקר, אך גם בהרים גבוהים בנפאל ובאזורים עשבוניים ובביצות. הם מעדיפים קרבה לנהרות שם ישנה צמחייה רבה בה הם מסתתרים. החתולים יודעים לשחות וגם לטפס על עצים ואף לצוד עליהם.

הם ציידים שניזונים מעופות, יונקים קטנים שונים (בעיקר מכרסמים, טופיים וארנבות) ועל הקרקע ממכרסמי קרקע, זוחלים שונים וגם חרקים. הם ציידי מארב קשוחים ההורגים את טרפם במכה מטפריהם או בנשיכה בצוואר. בניגוד לרוב החתולים הם לא משחקים בטרף וגם לא משחררים את טרפם עד שמוודאים שהוא כבר מת, ככל הנראה עקב תזונתם המושפעת מאוד מעופות היכולים לברוח.

החתול לא נמצא בסכנת הכחדה, אף שהוא מאוים בכמה אזורים והיערות בהם הוא חי בוראו. נדיר ביותר הוא תת-המין *Prionailurus bengalensis iriomotensis*, החי אך ורק באי היפני הקטן איריומוטה, וקרוב מאוד להכחדה.

באזורים מסוימים בדרום-מזרח אסיה הילידים הצליחו לאלף מספר פרטים ולהופכם לחיות בית.

מין זה שימש להרבעת הגזע חתול בנגלי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1792
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט קר
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:רוסיה: יונקים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:בנגלדש: יונקים
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של תת-היבשת ההודית
סלנויה

**סלנויה** (שם מדעי: *Salanoia*) הוא סוג של טורפים ממשפחת טורפי מדגסקר החיים במזרחו של האי מדגסקר.

מינים אלה הם בעלי פרווה חומה וזנב ארוך, שיניים חדות והם חיים על הקרקע ביערות או בביצות שונים שם הם מחפשים יצורים קטנים לאכול. לא ידוע הרבה אודותיהם.

בעבר היה רק מין אחד בסוג, אך ב-2010 התגלה המין סלנוית דורל למדע, באזור אגם אלאוטרה שבמרכז מדגסקר והוא שויך לסוג זה.

ישנם 2 מינים בסוג:
*סלנויה חומת-זנב (Salanoia concolor) - מצויה בסכנה בטבע
*סלנוית דורל (Salanoia durrelli)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1865
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:טורפי מדגסקר
נמייה מלגשית

**נמייה מלגשית** (שם מדעי: *Galidictis*) היא בעל חיים דמוי נמייה שחי באי מדגסקר ושייך למשפחה עצמאית - טורפי מדגסקר.

נמיות אלה מפוספסות עם גוף לבן בעל פסים שחורים לאורכם עד לזנב עבה בקצה. הן חיות ביערות של מדגסקר וצדות חרקים ויצורים קטנים אחרים.

בסוג שני מינים:
*נמייה מלגשית רחבת-פסים (*Galidictis fasciata*)
***Galidictis fasciata fasciata*
***Galidictis fasciata striata*
*נמייה מפוספסת ענקית (*Galidictis grandidieri*)

נמיות אלו עלולות להימצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה ועקב תחרות עם מינים שהובאו על ידי האדם כמו חתולים וכלבים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1839
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי איזידור ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:טורפי מדגסקר
Reverence

**Reverence** (בעברית: יראת כבוד) הוא אלבום הבכורה של להקת Faithless הבריטית. "Salva Mea" ו-Insomnia" היו 2 סינגלים מתוך האלבום שזכו להצלחה רבה במצעדים וברחבות המועדונים. האלבום יצא לראשונה באפריל 1996 ויצא שוב באוקטובר באותה שנה בגרסה שכללה את "Irreverence" - דיסק נוסף ובו רמיקסים לשירי האלבום.

## סגנון מוזיקלי
האלבום זכה להכרה בעיקר בשל 2 הסינגלים "Salva Mea" ו-Insomnia" שהפכו ללהיטים במצעדי המוזיקה האלקטרונית ורחבות המועדונים, אך באלבום עצמו ניתן למצוא מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים. השיר "Don't Leave" שיצא כסינגל הוא בלדת טריפ הופ שבה מתארחת הזמרת פאולין טיילור. "Angeline" היא בלדת רוק נוספת, המושרת על ידי חבר הלהקה, ג'ימי קאטו. בשיר "Flowerstand Man" מתארחת הזמרת דיידו ארמסטרונג, אחותו של רולו, הדמות המרכזית בלהקה. למעשה, זהו השיר הראשון שהקליטה הזמרת, בטרם פרצה בקריירת סולו. האלבום מסתיים בשיר "Drifting Away" - המשלב בין שירת אופרה ומוזיקת אמביינט.

## רשימת השירים

## Irreverence-רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי פיית'לס
דובצ'יצה

**דובצ'יצה** (בפולנית: **Dobczyce**; ביידיש: **דאבזשיץ**) היא עיירה במחוז מישלניצה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
דובצ'יצה, השוכנת על גדת נהר ראבה (Raba), נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובמחצית הראשונה של המאה ה-14 קיבלה זכויות עיר. בתקופה זו הוקפה העיירה בחומות, ונבנתה בסמוך אליה טירה מלכותית, העומדת על תלה עד היום. במאה ה-15 התגורר בטירה זו ההיסטוריון והמחנך הפולני יאן דלוגוש. בין מלחמות העולם הייתה העיירה למקום קיט מועדף על תושבי קרקוב הסמוכה.

## יהודי דובצ'יצה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. במחצית השנייה של המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, ולקראת סוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה עצמאית. בנובמבר 1918 נערכו ביהודי העיירה פרעות מצד פולנים מקומיים. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות שונות, וכן קיבוץ הכשרה של תנועת עקיבא.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה. באוגוסט 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו וייליצ'קה, ממנו שולחו להשמדה עוד באותו החודש.

## קישורים חיצוניים

* 
* דובצ'יצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:פולין קטן (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
בלנקו

**בלנקו** (Blanco) הוא שם משפחה ספרדי שמשמעותו לבן.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ספרדיים
דוברה (פולין גדול)

**דוברה** (בפולנית: **Dobra**) היא עיירה במחוז טורק שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

התיעוד הראשון לדוברה הוא מהמאה ה-14, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר.

## יהודי דוברה
ממוזער|אנדרטה בבית העלמין היהודי בדוברה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, וקהילת המקום הייתה פעילה בוועד ארבע הארצות. מראשית המאה ה-20 פעל בעיירה תלמוד תורה.

בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ורבים מהם עזבו אותה. בעוד שבמפקד 1926 נמנו בעיירה 1,589 יהודים, קרוב למחצית אוכלוסייתה, טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בה כ-1,000 יהודים. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. ביוני 1937 נערכו בסוחרים יהודים בעיירה פרעות מצד פולנים מקומיים.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה, במהלכן הוכו. בדצמבר 1939 מונה בעיירה יודנרט, בראשות מרדכי פרנצוז, ובשנת 1940 רוכזו יהודי המקום בגטו. באוקטובר 1941 הועברו יהודי העיירה לגטו באזור קובלה פנסקיה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* דוברה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:פולין גדול: יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:פולין גדול: עיירות יהודיות
מרכז מנורה

[ממוזער|שמאל|מרכז מנורה מאחורי [בית הכנסת שושנת הזהב (דניפרו)|בית הכנסת שושנת הזהב]]
220px|ממוזער|שמאל|דגם של המרכז
**מרכז מנורה** הוא המרכז הקהילתי היהודי ובית חב"ד הגדול בעולם. המרכז שוכן ברחוב שלום עליכם בעיר דניפרו שבאוקראינה. זהו קומפלקס מבנים, בעל צורה של שבעה קנים מחוברים, מזכיר את המנורה אשר הייתה בבית המקדש ונושא את השם 'בניין מנורה'. הוא הוקם על ידי הרב הראשי לדניפרו שבאוקראינה הרב שמואל קמינצקי, המכהן גם כשליח חב"ד ראשי בעיר.

הקומפלקס משתרע על פני 54 אלף מטר רבוע. הוא כולל בתוכו בית כנסת גדול, בית חב"ד, בית ספר וגני ילדים, בית אבות, בית רפואה, אולם שמחות לאלפיים משתתפים, מלון עם 101 סוויטות, ספריה, מסעדות כשרות, מקוואות ומוזיאון לזכר השואה.

רוב המימון של בניית המבנה נתרם על ידי גנאדי בוגולובוב ואיגור קולומויסקי.

## קישורים חיצוניים

*
* "The Menorah Center: Largest Jewish complex in world" באתר ג'רוזלם פוסט
* "מנורה" מרכז חב"ד הגדול בעולם נחנך בטקס מרשים באתר col תשע"ג

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: מבנים
קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:דניפרו
קטגוריה:בתי חב"ד
Fate of Norns

**Fate of Norns** (מאנגלית: **גורלם של הנורדים**) הוא האלבום החמישי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. האלבום יצא לאור בספטמבר 2004.

## רשימת שירים

## מבצעים
**אמון אמארת**'
* יוהאן הג - שירה
* אולאבי מיקונן - גיטרה
* יוהאן סדרברג - גיטרה
* טד לונדסטרם - גיטרה בס
* פרדריק אנדרסון - תופים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אמון אמארת'
דוברה (מזוביה)

**דוברה** (בפולנית: **Dobre**) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
דוברה נזכר לראשונה במאה ה-16, עת היה שייך למשפחת אצולה. במאה ה-16 קיבל היישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.

באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. באמצע המאה ה-19 נשללו מהיישוב זכויות העיר.

## יהודי דוברה
יהודים ראשונים התיישבו בדוברה במחצית השנייה של המאה ה-19, ובאותן שנים הוקם ביישוב בית מדרש. בשנת 1921 נמנו בכפר 373 יהודים, כשליש מתושביו.

בין מלחמות העולם התקיימה בדוברה פעילות ציונית. בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מהחרם הפולני על עסקי יהודים, וכן ממעשי אלימות.

עם כיבוש היישוב בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה. ביישוב הוקם גטו שקלט יהודים מהסביבה כמו למשל מינסק מזובייצקי. ב-15 בספטמבר 1942 גורשו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה.

## קישורים חיצוניים

* דוברה ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות