טומאת מת

**טומאת מת** בהלכה היא אחד מסוגי הטומאה, הבאה על ידי גופת אדם מת או חלק מגופתו. טומאה זו מוגדרת **[[אבי אבות הטומאה]]**. המת יכול לטמא אדם, כלים, אוכלין או משקין.

## מקור הדין
בפרשת חוקת אומר ה' למשה ולאהרון:

## פרטי ההלכות
### טומאת מגע

אדם שמת מטמא כל אדם הנוגע בו או נושא (מרים או מזיז) אותו, בין אם המת היה איש או אישה, גוי או יהודי, גדול או קטן, ואפילו עובר (שהריונו נמשך לפחות ארבעים יום). אדם או כלים שנגעו במת נקראים **טמא מת**, וטומאתם נמשכת שבעה ימים מיום הנגיעה במת ("טומאת שבעה"), ובמהלך שבעת הימים יש להזות על הטמא מאפר פרה אדומה.
### טומאת אוהל

קיים אופן נוסף בו המת מטמא את השוהים בקרבתו, והוא טומאת אהל, כאשר האדם נמצא עם המת תחת אותה קורת גג. לגבי טומאת אהל ישנה מחלוקת תנאים וראשונים, האם היא קיימת רק במת יהודי או גם במת גוי. גם **קברו של המת** מטמא את הנוגע בו או מאהיל עליו, גם אם לא האהיל מעל גופת המת שבתוכו.

### טומאת משא

כן מטמא המת את מי שמסיט אותו או את מי שנושא אותו, טומאה זו נקראת טומאת משא.

בניגוד לטומאת מגע ואוהל, הנאמרות בתורה באופן מפורש שקיימות במת, טומאת משא אינה נאמרת להדיא. בהלכה קיימת מחלוקת האם מקור טומאת משא במת הוא מלימוד בצורה של קל וחומר, או שמא הדבר רמוז בתורה עצמה. לדוגמא, הספרי זוטא על חומש במדבר מביא מחלוקת תנאים בנושא:

"הנוגע במת לנפש אדם וטמא שבעת ימים". אין במשמע שיטמא המת אלא במגע ובאהל, ומנין אף במשא? תלמוד לומר "**ו**טמא שבעת ימים" [דהיינו, ו' החיבור היא לכאורה מיותרת וממנה נלמד לרבות גם את טומאת המשא]- לרבות שיטמא במשא, דברי רבי אלעזר בן מתיא. אמר לו רבי שמעון בן פנחס: אינו צריך! ומה אם נבלה, שאינה מטמאה באהל, הרי היא מטמאה במשא, המת, שהוא מטמא באהל, אינו דין שיהא מטמא במשא? אמר לו ר׳ אלעזר בן מתיא: מה משא נבלה עד הערב, אף משא המת לא יהא אלא עד הערב! [על פי הכלל ההלכתי "דיו לבא מן הדין להיות כנידון"] אמר לו ר׳ שמעון בן פנחס: אחר שהודית שהמת מטמא במשא, המת מטמא במגע ובמשא ונבלה מטמאה במגע ובמשא, אם לא חלקה תורה משא נבלה ממגעה, דין הוא שנחלוק משא המת ממגעו? אמר לו ר׳ אלעזר בן מתיא: כל כך מבלעדי נבלה אפשר לך לחיות?! בוא וראה שיש הרבה מטמאין במגע ואינן מטמאין במשא: הגולל והדופק וקוליתו של מת מטמאין במגע ובאהל ואין מטמאין במשא. וכן אל תתמה על נבלת המת שאע״פ שהיא מטמא׳ במגע ובאהל לא תהא מטמאה במשא. הא צרכת לומר "וטמא שבעת ימים" לרבות שמטמא במשא.

### טומאה רצוצה

טומאה הנמצאת במקום שאין לה חלל טפח להתפשט, נחשבת לטומאה רצוצה, שעל פי הלכה למשה מסיני היא מתפשטת והולכת עד הרקיע.
### טומאת אוהלים
טומאה נוספת הנובעת מן המת היא **טומאת אוהלים**: אהל עראי שנמצא בו מת - נעשה בעצמו "אב הטומאה". לעומת זאת, בית קבע שהמת נמצא בו - אינו נטמא, אלא רק אנשים וחפצים שנמצאים בו טמאים. בעניין זה יש להבדיל בין המושג "טומאת אוהל", שפירושו שהמת מעביר טומאה לכל מי שנמצא איתו תחת אותה קורת גג לבין המושג "טומאת אוהלים", שהתייחד לדין זה שהאוהל עצמו נטמא. על כך אומרת המשנה המפורסמת: "כל היוצא מן העץ אינו מיטמא טומאת אוהלים אלא פשתן", כלומר: כל חומר מן הצומח שעושים ממנו מבנה - דינו כבית קבע, שאינו נטמא בעצמו אלא רק מעביר את הטומאה למה שבתוכו, פרט לפשתן, שגם הוא עצמו נטמא.

## הדבר המטמא
לא רק גופת מת שלמה מטמאת, אלא גם חלקים מסוימים מן המת: כזית מבשרו. אבר שלם (הכולל בשר, גיד, ועצם) גם אם אין בו כזית (למשל - אחד מפרקי האצבעות). עצמות שמייצגות את האדם בכללו, כדוגמת: גולגולת או שידרה. רביעית מדם המת. עצמות קטנות, החל מגודל שעורה ומעלה (כס"מ אחד), מטמאות טומאה קלה יותר: רק לנוגע בהם או נושא אותם, אך לא בטומאת אהל (ראו להלן: דרכי ההיטמאות). גם **אבר שנחתך מאדם חי** נחשב כאבר מן המת, ומטמא כמותו. לאחר שבשר המת הרקיב, הוא מטמא רק בשיעור גדול של "מלא תרווד", וגם זאת רק בטומאת משא וטומאת אוהל, אבל אין הרקב מטמא במגע, מכיוון שפירורי הרקב אינם מחובר זה לזה.

## דרגות הטומאה במת
אדם וכלים (פרט לכלי חרס) שנוגעים במת נקראים "טמא מת" ונעשים בעצמם "אב הטומאה", המטמא אדם וכלים, ולפיכך המת נקרא "אבי אבות הטומאה". כינוי זה אינו מופיע בדברי חז"ל, אלא לראשונה בפירוש רש"י שיצר את המינוח הזה לבטא את הדין המוסכם.

במקרים מסוימים גם הכלי הנוגע במת נעשה "אבי אבות הטומאה", ודין זה נקרא "חרב הרי הוא כחלל". קיימת מחלוקת בראשונים בפרטי דין זה: האם מדובר על כלי מתכת בלבד או על כל הכלים פרט לכלי חרס. מחלוקת נוספת, מהם הדרכים שבהן ה"חרב" מטמאת: האם רק במגע או גם במשא. או אפילו באהל. הדעה המקובלת בנושא זה היא שהכלי שנטמא מן המת מטמא כמת אפילו לאחר שנפרד מן המת, יש שטענו שעל פי מקורות חז"ל הכלי שנגע במת מטמא כמת רק בעודו צמוד למת, ואילו לאחר שפרש מן המת - הרי הוא אב הטומאה רגיל, ולא "אבי אבות הטומאה".

## הערות שוליים

קטגוריה:טומאת מת
מת
קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
קטגוריה:פרשת חקת