הגרדיאן ויקלי

**הגרדיאן ויקלי** (באנגלית: **The Guardian Weekly**) הוא מגזין חדשות בין-לאומי היוצא לאור מדי שבוע בשפה האנגלית שבסיסו בלונדון, אנגליה. זהו אחד מפרסומי החדשות הבין-לאומיים הוותיקים בעולם ויש לו קוראים ביותר מ-170 מדינות. תוכן מערכתי למגזין נלקח מפרסום האחות שלו, העיתון היומי הבריטי "הגרדיאן", ששניהם מנוהלים ונמצאים בבעלות גרדיאן מדיה גרופ. הוא הכיל גם תוכן מעיתון יום ראשון "האובזרבר", עד שזה נמכר למו"ל אחר באפריל 2025.

"הגרדיאן ויקלי" יוצא לאור בארבע מהדורית: בין-לאומית, צפון אמריקאית, אוסטרלית ואירופית, הוא מודפס בבריטניה, בפולין, באוסטרליה, בניו זילנד ובארצות הברית, בפורמט של מגזין חדשות בצבע מלא. המגזין הסטנדרטי משתרע על פני 64 עמודים מאז שינוי הפורמט שלו (מעיתון) ב-12 באוקטובר 2018. עורכו הנוכחי, מאז נובמבר 2023, הוא גרהם סנודון (Graham Snowdon).

## היסטוריה
### שנים מוקדמות
המהדורה הראשונה של ה־Manchester Guardian Weekly, שמו המקורי של השבועון, הודפסה ב־4 ביולי 1919, שבוע לאחר חתימתו של חוזה ורסאי. השבועון ראה עצמו כקול ליברלי מוביל ושאף להרחיב את תפוצתו, במיוחד בארצות הברית, באקלים הפוליטי המשתנה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. לשבועון הייתה מטרה מוצהרת: "להציג את הטוב והמעניין ביותר ב'מנצ'סטר גרדיאן', את מה שייחודי ובלתי תלוי בזמן, במתכונת שבועית קומפקטית". קבלת הפנים הראשונית הייתה חיובית. תוך זמן קצר יכול היה השבועון להתגאות בכך ש"כמעט ואין פינה בעולם התרבותי שאליה אינו נשלח באופן קבוע", אם כי נאסר להפצה בגרמניה הנאצית למשך תקופה מסוימת.

במשך חלק גדול מראשית דרכו פורסם העיתון בפורמט חצי-ברודשיט. בתחילה, הרעיון של "המיטב של הגרדיאן" התבטא במאמר דעה כבד משקל בעמוד השער.

### התפתחות ועריכה 1969–2007
בשנת 1969, תחת עריכתו של ג'ון פרקין, התפתח הפורמט וכלל שימוש בתמונות בעמוד הראשון.

בשנת 1971 נסגרה המהדורה האנגלית של העיתון היומי הצרפתי "לה מונד", ו"הגרדיאן ויקלי" קיבל את רשימת המנויים שלו שמנתה 12,000 איש וכן ארבעה עמודים מתכני "לה מונד". בשנת 1975 נחתם הסכם תוכן עם "הוושינגטון פוסט". עמודים ייעודיים משני הפרסומים הצטרפו לתכני "הגרדיאן" עד לעיצוב מחדש בשנת 1993, תחת העורך החדש פטריק אנסור, שבמסגרתו שולבו מאמריהם ב"גרדיאן ויקלי"". באותה שנה החלו להופיע תכנים מ"האובזרבר", לאחר שעיתון יום ראשון זה נרכש על ידי קבוצת המדיה גרדיאן.

באותה תקופה עבר "הגרדיאן ויקלי" מ, מדרום למנצ'סטר, ללונדון, כדי להצטרף לשאר מערכת "הגרדיאן". המעבר העניק לעיתון גישה טובה יותר לעורכים, לכותבי המאמרים ולכתבות חדשותיות. בשנת 1991 אפשרו התקדמויות טכנולוגיות העברה ראשונה באמצעות מודם של עמודים לאתר הדפסה באוסטרליה. תחת עריכתו של אנסור החל העיתון להיות מופק באמצעות תוכנת ההוצאה לאור השולחנית Quark XPress. הוא הפך לפרסום בגודל טבלואיד; ובהמשך, בשנת 2005, כאשר העיתון היומי "הגרדיאן" עבר מברודשיט לפורמט הקטן יותר ברלינר, הצטמצם גם "הגרדיאן ויקלי" לחצי-ברלינר תוך הגדלת מספר העמודים ל־48, שהפכו לסטנדרט. בנוסף הונהגה הדפסה בצבע מלא. עד סוף כהונתו של אנסור, שנקטעה בעקבות מותו מסרטן בשנת 2007, אפשרו התפתחויות טכנולוגיות נוספות גם לקוראי "הגרדיאן ויקלי" באזורים המרוחקים ביותר גישה לאינטרנט.

### מאז 2007
מינויה של האוסטרלית נטלי בנט כיורשתו של אנסור התרחש במקביל למעבר של "הגרדיאן" לאסטרטגיית פרסום "דיגיטל תחילה". ידיעות חדשותיות מתפרצות פורסמו כעת באתר האינטרנט הצומח במהירות של "הגרדיאן", במקום להמתין לדדליין של הדפוס. בשנת 2007 נוצרה מהדורה דיגיטלית של "הגרדיאן ויקלי", נוסף בלוג של העורכת, ובהמשך הוקמה נוכחות ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר. בתקופת עריכתה הדגישה בנט את הצורך בכך שתוכנו של "הגרדיאן ויקלי" יהיה גלובלי באמת, והרחיבה את הסיקור של סוגיות סביבתיות ושל העולם המתפתח. תשוקתה לפוליטיקה סביבתית הובילה לעזיבתה את העיתון בשנת 2012. לאחר מכן כיהנה כמנהיגת מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס עד שנת 2016.

התפתחות "הגרדיאן ויקלי" נמשכה תחת אבי דווני (Abby Deveney), עורכת עיתון, סוכנות ידיעות ואתר אינטרנט, בעלת יותר משלושה עשורים של ניסיון בין-לאומי בצפון אמריקה, אסיה ואירופה. תחת הנהגתה אימץ "הגרדיאן ויקלי" עיתונות ארוכת-טווח, עם דגש רב יותר על כתיבה מעמיקה, ניתוחים מעמיקים וכתבות חיות המציגות השקפת עולם רחבה ומאוזנת. דיווחים על נושאים ומגמות גלובליות הופיעו בעמוד הראשון, בעוד העמוד האחרון שימש במה לפובליציסטים המשפיעים של "הגרדיאן". ניסיונה הבינלאומי הבטיח ש"הגרדיאן ויקלי" לא ינקוט נקודת מבט גאוגרפית אחת בלבד. מטרה זו התחזקה עם השקת אתר Guardian US בשנת 2011, בעריכה מניו יורק, ולאחריו, כעבור שנתיים, אתר Guardian Australia בסידני, שהרחיב משמעותית את אפשרויות הסיקור של "הגרדיאן ויקלי" באזורים מרכזיים אלה.

דווני עזבה את תפקיד העורכת בשנת 2017, ובאפריל 2018 הוחלפה על ידי ויל דין (Will Dean). בנובמבר 2023 נכנס גרהאם סנודון לתפקיד העורך.

באוקטובר 2018 עוצב "הגרדיאן ויקלי" מחדש כמגזין מהודר. הוכרז כי תפוצת המגזין תגדל וכי יפורסמו שלוש מהדורות שונות: בין-לאומית, צפון אמריקאית ואוסטרלית. בשנת 2024 נוספה מהדורה אירופית.

## תפוצה
בריטניה, אוסטרליה, ארצות הברית וקנדה הן השווקים המובילים של "הגרדיאן ויקלי", ואחריהן ניו זילנד, צרפת וגרמניה, ובסך הכל הוא נקרא ביותר מ-170 מדינות.

סקרים מגלים שכ-60% מהמנויים קנו את העיתון במשך יותר מעשור. קהל הקוראים נוטה להיות קהל משכיל. הקורא הטיפוסי הוא מעל גיל 45, בעל השכלה לתואר ראשון לפחות ועובד בחינוך או פרש מעבודתו, עם חלוקה של 41–59 גברים-נשים.

## קישורים חיצוניים
* 

* A visual history of ''The Guardian Weekly''

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כתבי עת
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:עיתונים בין-לאומיים