פוקוידאן

**פוקוידאן** (**Fucoidan**) הוא רב-סוכר גופרתי אשר מופק מאצות חומות. לראשונה הופק בשנת 1913. לאחר שנות מחקר רבות, הגיעו מדענים למסקנה כי החומר הוא בעל תכונות רפואיות כגון יכולת לגרום להשמדה עצמית של תאי סרטן מסוימים, ואף לגרום להורדה ברמות הכולסטרול ולפעול נגד גידולים.

## היסטוריה
לאצות ים המכילות פוקואידן יש היסטוריה עשירה של שימוש רפואי ותרפויטי. התיעודים המוקדמים ביותר נחשפו במונטה ורדה בצ'ילה, שם חפירות ארכאולוגיות חשפו עדויות לשימוש בהן המתוארכות לסביבות שנת 12000 לפנה"ס. שימוש טיפולי מוקדם נמצא גם בתרבויות העתיקות של יוון ורומא. במאה ה-17, הבוטנאי האנגלי ג'ון ג'ררד ציין את השימוש באצות ים לטיפול במגוון רחב של מחלות.

פוקואידן עצמו לא בודד ולא תואר עד תחילת המאה ה-20. בשנת 1913, היה הפרופסור השוודי הרלד קילין  הראשון שתיאר את הסרט הדביק שנמצא על אצות ים רבות בשם 'פוקואידין' או 'פוקויגין'. בהמשך קיבלה התרכובת את השם "פוקואידן" בהתאם לשיטת שמות בינלאומית של סוכרים. המחקר בראשית המאה ה־20 התמקד במיצוי גולמי ובהתמודדות עם חלק מהדעות הסותרות לגבי פוקואידן. שיטות למיצוי ובידוד של פוקואידן מאצות ים חומות פותחו בקנה מידה מעבדתי על ידי בלאק ועמיתיו במכון לחקר אצות ים בבריטניה.

הזדמנויות המחקר העולמיות התרחבו לאחר שפוקואידן הפך לזמין מסחרית בשנות ה-70 על ידי חברת Sigma Inc. ההשפעות הראשונות שדווחו היו השפעות נוגדות סרטן, שזוהו על ידי חוקרים יפנים ואחריהן דווחו השפעות על ויסות מערכת החיסון ולאחר מכן תגובות נוגדות גידולים אנטי-ויראליות ואנטי-דלקתיות.

כיום, פוקואידן ממשיך לשמש כטיפול משלים בחלקים רבים של אסיה, בעיקר יפן וקוריאה, שם לא נדיר להמליץ עליו לחולים שעוברים טיפול בסרטן. העניין והשימוש בפוקואידן גדלים במהירות ברחבי העולם המערבי ככל שהמחקר המדעי צובר תאוצה והאישורים הרגולטוריים העולמיים מתרחבים. השימוש בפוקואידן כמרכיב חדשני בתוספי תזונה, מוצרי טיפוח לעור ומזונות ומשקאות פונקציונליים הולך וגובר.

מחקר פעיל בנוגע להשפעות הבריאותיות של פוקואידן נמשך במגוון תחומים רפואיים, בהם פעילות נוגדת סרטן, ויסות מערכת החיסון, פעילות אנטי־ויראלית, בריאות מערכת העיכול, השפעות אנטי־דלקתיות, ריפוי פצעים ויישומים נגד הזדקנות.

## שימושים רפואיים
### נגד כאב
מטא-אנליזה עדכנית הראתה כי טיפול מונע בפוקואידן הוביל להפחתה משמעותית בכאב במודלים של בעלי חיים. בנוסף, מספר מחקרים פרה-קליניים הבחינו כי טיפול בפוקואידן מפחית כאב הקשור למצבים שונים. לבסוף, פוקואידן נבדק גם במספר ניסויים קליניים, והראה מידה מסוימת של יעילות משככת כאבים, אם כי רובם היו מחקרי פיילוט קטנים.

## קוסמטיקה וטיפול בעור
פוקואידן עורר עניין משמעותי בתעשיית הקוסמטיקה בזכות תכונותיו המרגיעות את העור, נוגדות ההזדקנות והמגנות מפני נזקי קרינה. מחקרים הראו כי פוקואידן יכול לעודד סינתזה של קולגן, להפחית ביטוי של אנזימי מטריקס מטאלופרוטאינאזות (MMP), ולהגן על פיברובלסטים דרמליים מפני נזק הנגרם מקרינת UV. תכונות אלו הופכות את הפוקואידן למרכיב פעיל בעל ערך בסרומים אנטי אייג'ינג, קרמי לחות, קרמי עיניים ותכשירים מקומיים לתיקון עור.

## מחקר
למעלה מ־2300 מאמרים מדעיים שעברו ביקורת עמיתים מצביעים כיום על מגוון פעילויות ביואקטיביות של פוקואידן. עיקר המחקר התמקד בתחומים של נוגדות סרטן, נוגדות נגיפים, פעילות אנטי־דלקתית או משככת כאב חיסוניות, בריאות מערכת העיכול, ריפוי פצעים ופעילות נגד הזדקנות. תחומי מחקר מדעיים נוספים כוללים את המיקרוביום, מחלות כליות, בריאות הפה, ביומטריאלס, מתן תרופות, נוירופרוטקציה, קרישה ויישומים קרדיווסקולריים.

מחקר פעיל על פוקואידן מתקיים באוסטרליה, יפן, קוריאה, רוסיה וסין אירופה ואמריקה.

מחקרים מציינים כמקורות לפוקואידן מספר אצות ים נפוצות המוכרות מהתזונה היפנית, ובהן קומבו, ווקאמה, היג'יקי, מוזוקו וגאגומה (Kjellmaniella), וכן אצות נוספות כגון מיני wracks (Fucus distichus ssp. evanescens), ובעלי חיים ימיים כגון אביונה (abalone), צדפות מסרק (scallops), קיפודי ים ומלפפוני ים.

## רישום המכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית
צורה ספציפית של פוקואידן בעלת משקל מולקולרי נמוך, המכונה אוליגו פוקואידן, רשומה במילון התרופות של המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית (NCI) כחומר בעל פעילות ביולוגית פוטנציאלית. על פי ה-NCI, לאוליגו-פוקואידן עשויות להיות תכונות מווסתות חיסון, נוגדות חמצון ונוגדות גידולים, שעשויות לחזק את התגובה החיסונית ולעכב התרבות של תאי גידול.

## כימיה
פוקואידנים הם רב־סוכרים גופרתיים שמקורם העיקרי הוא באצות חומות. הסוכר המרכזי הנמצא בשלד הפולימרי הוא פוקוז , ומכאן נגזר שמם – פוקואידן. לעיתים קרובות מצויים לצד הפוקוז גם סוכרים נוספים, בהם גלקטוז, קסילוז, ארבינוז ורהמנוז . התכולה היחסית של סוכרים אלה בפוקואידן משתנה באופן משמעותי בין מיני האצות השונים, ויכולה להיות מושפעת גם משיטת המיצוי. הדבר נכון גם לגבי דרגת הסולפציה ותכונות מבניות נוספות כגון אצטילציה, הנמצאות רק בפוקואידנים ממינים מסוימים. השלד הפולימרי נושא מטען שלילי בשל נוכחות קבוצות סולפט, ומטען זה מאוזן באמצעות קטיוני מתכת.

המשקל המולקולרי של פוקואידנים הוא בדרך כלל גבוה (כ־50–1000 קילו־דלטון), וההתפלגות פולידיספרסית. שיטות מיצוי הממזערות פירוק של הפולימר נוטות לשמר תכונה זו, בעוד ששיטות אחרות עשויות לשמש למיקוד בחלקי משקל מולקולרי מסוימים (למשל 8 קילו־דלטון). חלקים בעלי משקל מולקולרי נמוך הם בדרך כלל בעלי תפוקה נמוכה, ונעשה בהם שימוש בעיקר למחקר פונקציונלי.

האפיון הכימי המלא של פוקואידן מסובך בשל מספר התכונות המבניות הקיימות בו. על כן, ניתוח מדויק של פוקואידן דורש שימוש במגוון בדיקות, על מנת לכמת את הפחמימות, דרגת הסולפציה, האצטילציה, המשקל המולקולרי והקטיונים. מדידות אלה מבוצעות באמצעות מספר טכניקות, כולל ספקטרומטריית UV-Vis, כרומטוגרפיית נוזלים בביצועים גבוהים (HPLC), ספקטרומטריית ספיגה אטומית (AAS) וספקטרומטריית פלזמה מצומדת אינדוקטיבית (ICP). בנוסף, לעיתים קרובות נעשה שימוש בכרומטוגרפיית גזים (GC) כדי לקבוע את הרכב הסוכרים בשלד הפחמימתי.

## בטיחות ובקרת איכות
פוקואידן הוא תרכובת טבעית של אצות ים שהוכחה כלא רעילה ואינה גורמת לאלרגיה. בדיקות קליניות אישרו כי תמציות פוקואידן אורגניות בעלות טוהר גבוה בטוחות ומאושרות לצריכה אנושית. באופן ספציפי, Undaria pinnatifida (אצת וואקמה) ו-Fucus vesiculosus מאושרות לצריכה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), המסווג את פוקואידן כתוסף תזונה תואם ביולוגית, מתכלה ביולוגית ולא רעיל, ונחשב ל"בטוח באופן כללי". (להוסיף מקור)

בשנים האחרונות, תמציות פוקואידן מסוימות בפרט קיבלו אישורים רגולטוריים במספר תחומי שיפוט עולמיים, בעיקר לשימוש במזון וכתוספי תזונה. חלק מהתמציות נצרכות דרך משקאות אנרגיה או בתוך שקיות אבקה מועשרת בוויטמינים שמעורבבת במים.

סקירת עמיתים משנת 2019 ציינה כי ככל שהמודעות והאישור העולמיים של פוקואידן ממשיכים לעלות, השונות באיכות המוצר השתנתה – הן לחיוב והן לשלילה – כאשר חלק מהמותגים מייצרים מוצרים ללא כל תמצית פוקואידן בפועל, אך משתמשים במילה "פוקואידנים" כדי להיראות מושכים עבור הצרכנים.

מחקרים הצביעו על מספר מקרים בהם יצרני מוצרי פוקואידן עסקו בפרסום מטעה, כאשר בדיקות שנערכו על כמה מותגים מסחריים של תוספי פוקואידן הראו נוכחות של רב־סוכרים אחרים לחלוטין. בחלק מהמותגים שנבדקו, נרשם על תווית הערכים התזונתיים ועל האריזה החיצונית כי "פוקואידנים" הם המרכיב העיקרי, אך בפועל התגלתה נוכחות של גלוקוז או תאית.

## הערות שוליים

קטגוריה:רב-סוכרים