open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טריסטרם שנדי

**חייו ודעותיו של טריסטרַם שנדי, ג'נטלמן** (באנגלית: ***The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman***), או בקיצור **טריסטרם שנדי**, הוא ספרו החשוב ביותר של הסופר האנגלי לורנס סטרן, שאותו החל לכתוב בשנת 1759. הספר ראה אור בעברית ב-1993 בסדרת הספריה החדשה, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

## רקע
הספר נכתב על ידי הסופר האנגלי בן המאה ה-18 לורנס סטרן החל משנת 1759 ובמשך עשר השנים שלאחר מכן, ופורסם בתשעה כרכים בשתי הוצאות שונות. הספר כתוב כרומן המודע לעצמו ומשתעשע בקונבנציות שהיו נהוגות בספרות באותה עת (ואף מאוחר יותר). העלילה משתרגת ומתפתלת תוך סטיות לדיונים תאורטיים שונים ועלילות משנה. בספר מופיעות גם מוזרויות עיצוביות שונות כגון דפים ריקים ומושחרים.

## עלילה
על אף הנאמר בשמו של הספר, טריסטרם שנדי הוא המספר ולא דמות נוכחת; למעשה, הוא אינו נולד עד לכרך השלישי. רוב הספר מתאר את המצבים והקונפליקטים הנוצרים בשל הבדלי האופי שבין הגיבורים השונים (וטריסטרם עצמו אינו גיבור הנוכח בספר כלל וכלל). כבר ליום לידתו של טריסטרם נדחסים כ-200 עמודים ובהם דיונים שונים על ביצורים, שיטות מיילדות, שמות וחוטמים והשפעתם על אופיו של אדם, דרשות דתיות וויכוחים תאולוגים. הספר עמוס בציטוטים (חלקם מעוותים במתכוון) של הוגים שונים מתקופות שונות.

## הדמויות
* **וולטר, אביו של טריסטרם** – שכלתן ומריר בעל תאוריות מבוססות עד אבסורד על כל נושא שבעולם, שאותן הוא מזקק תוך שימוש בכללי היסק נוקשים וייחודיים.
* **טובי, דודו של טריסטרם** – טוב לב ותמים, בעל אישיות ילדותית ושיגעון בולט לביצורים ולנושאים צבאיים. 
* **טרים** – נושא כליו של טובי ושותפו למשחקי הביצורים.
* **דוקטור סלופ** – רופא המגיע ליילד את טריסטרם.

## עיבודים
בשנת 2005 הוציא הבמאי הבריטי מייקל וינטרבוטום עיבוד קולנועי יוצא דופן לרומן, בשם *[[A Cock and Bull Story]]* .

## תרגום לעברית
בשנת 1993 יצא תרגום של הספר לעברית במסגרת הספריה החדשה של הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה ומוסד ביאליק בירושלים. את הספר תרגמה אסתר כספי שהוסיפה לו גם הערות. בסוף הספר נוספה אחרית דבר שנכתבה על ידי א"א מנדילוב. עטיפת הספר עוצבה על ידי יעל שוורץ.

## לקריאה נוספת
* ויקטור שקלובסקי, "הרומן הפארודי: טריסטראם שנדי של סטרן", **הספרות**, 24 (1977), עמ' 11–22 (פורסם במקור ב-1925).

## קישורים חיצוניים

* עטיפת הספר טריסטרם שנדי באנגלית
* 'טריסטרם שנדי' באתר הספריה החדשה
* 
*  

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:ספרי שנות ה-1750
קטגוריה:ספרי הספריה החדשה
דבורה בן-נר

**דבורה בן-נר** (קוּזְוִינֶר) (9 באוקטובר 1932 - 23 בדצמבר 2020) הייתה סופרת ומשוררת.

## חייה
בן-נר נולדה בפולין, בעיירה ז'יכלין, ועלתה עם הוריה לישראל בשנת 1933. משפחתה השתקעה בתל אביב, ובן-נר למדה והתחנכה בדרום תל אביב. למדה בבית הספר לבנות ובגימנסיה "מוריה". לאחר שירותה הצבאי השלימה לימודי הוראה בסמינר למורות במכללת תלפיות. לאחר כמה שנים השלימה לימודיה בספרות ילדים באוניברסיטת תל אביב.

דבורה בן-נר השתקעה עם משפחתה בראש פינה, שימשה כגננת וכמורה לילדי המקום. היא לימדה גם בסמינר למורות בעיר הסמוכה צפת.

בן-נר כתבה שירים מנעוריה המוקדמים, בתחילה בעיתוני בית הספר ותנועת הנוער. החל משנת 1957 החלו שירי הילדים שלה להידפס בעיתוני הילדים, ובעיקר בדבר לילדים. נופי העיר התחלפו ביצירתה בנופי הגליל העליון, שאליהם נקשרה עם המעבר של המשפחה לראש פינה.

יצירתה לילדים כונסה במספר ספרים.

הייתה חברה באגודת הסופרים ובסומליון.

נפטרה ב-23 בדצמבר 2020. הותירה אחריה בעל ושתי בנות. שכלה את בנה דוד (דדי) במלחמת של"ג (1982).

## ספריה
*** קונצרט בגן**, צייר אבי מרגלית, ספרית פועלים, מרחביה, ה'תשל"ג 1973.
*** הידד הצלחתי!**, עופר תל אביב, ה'תשל"ט 1979.
***יום יום צוחקת שמש - שירים לחגים ולעונות השנה**, יבנה תל אביב 1993.
*** משקפיים של חלום**, איירה נורית יובל, 1996.
***ציור של שלום**, איורים - נורית יובל, 1999.
***בארץ ההר הלבנה: שירים**, תל אביב: גוונים, 2014.

## לקריאה נוספת
* דבורה קוזוינר, ברוח הצר, שירה, גיליון מאזניים - חודש אוקטובר 2008, עמוד 23
* דבורה קוזוינר, בתוך שעון החול, גיליון מאזניים - שבט ה'תשע"ג, עמוד 36

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי גימנסיה מוריה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2020
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
שינדלר

**שינדלר** הוא שם משפחה גרמני/אוסטרי, שפירושו יצרן רעפי עץ (Schindel).

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
אנטוניוס מפדובה

[ממוזער|שמאל|250px|אנטוניוס הקדוש בלוית שושן פורח וספר תפילה עם התינוק ישוע באמצעות [אזולז'ו (אמנות פורטוגלית של ציור על אריחי קרמיקה) במעבר הכניסה לטירת סאו ז'ורז'ה]]
**אנטוניוס ה[[קדוש (נצרות)|קדוש]] מ[[פדובה]]** (בלטינית: **Antonius Patavinus**; 15 באוגוסט 1195 – 13 ביוני 1231), הקרוי גם **אנטוניוס הקדוש מליסבון**, הוא קדוש בכנסייה הקתולית שנולד בליסבון כפרננדו מרטינס דה בוליוס למשפחה מכובדת, ומת בפדובה שבאיטליה. אנטוניוס היה נזיר פרנציסקני, מטיף ותאולוג. אנטוניוס הקדוש מפדובה נחשב לאחד ממורי הכנסייה ומכונה לעיתים "עושה הניסים" ועל שמו נקראת העיר סן אנטוניו שבטקסס.

אנטוניוס היה בן למשפחה אצילה ומכובדת ונקרא על שם אנטוניוס הגדול. נגד רצון משפחתו, הצטרף בגיל 16 למנזר האוגוסטיני על שם וינסנט הקדוש בליסבון, שם עסק בחקר כתבי הקודש והספרות הלטינית. ביקורי משפחתו וחבריו והמתנות שהביאו עימם הביכו אותו והוא ביקש לעבור למנזר סנטה קרוז  בקואימברה, שהייתה אז בירת פורטוגל. ב-1220 עבר למסדר הפרנציסקני ויצא לפעול כמיסיונר במרוקו. אנטוניוס עזב את מרוקו בשל מחלה ונקלע בדרכו, בשל סערה, לסיציליה, וחי זמן מה באסיזי כנזיר מתבודד.

קיקרו מוראיס ביצע שחזור ממוחשב של פנים של הקדוש.

אנטוניוס מפאדובה מופיע באומנות בדרך כלל בלוית שושן פורח וספר תפילה, סמל לטהרתו ובלוית התינוק ישו. המקור הוא ציוריו המוקדמים בהם הוא מהרהר בספר הפתוח בעמוד בו מופיע ציורו של התינוק ישוע או שישוע עומד על הספר, עם הזמן נעלם הספר וישוע הופיע כאטריביוט בידיו של אנטוניוס.

## אנטוניוס הקדוש באזולז'וס על גבי חזית בית ברחוב הנס של אנטוניוס הקדוש בקרבת [[טירת סאו ז'ורז'ה]]

Rua do Milagre de Santo António-Azulejo.jpg
Rua do Milagre de Santo António-Azulejo-2.jpg
Rua do Milagre de Santo António-Azulejo-3.jpg|נס הפרד


## גלריה

Facade of St. Anthony of Padua Church in Istanbul-Detail.jpg|אנטוניוס בלוית שושן פורח וספר תפילה בחזית כנסיית אנטוניוס הקדוש מפדובה בשדרות איסתיקלאל באיסטנבול
Igreja da Misericórdia de Guimarães V.jpg|הדגים נאספים לשמוע את אנטוני מטיף באזולז'ו בגימארייש


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1195
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-1231
מטחנת שוקולד

"**מטחנת שוקולד מס' 1**" (1913) ו"**מטחנת שוקולד מס' 2**" (1914) (בצרפתית: **Broyeuse de Chocolat**) הם שני ציורים מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.

הציורים מציגים מכונה לטחינת שוקולד, אותה ראה דושאן בחלון ראווה של חנות שוקולד בעיר רואן שבצרפת, בעת ששהה שם בביקור בבית הוריו. במכונה המקורית נטחנו פולי הקקאו בתוך אגן גדול על ידי גלגלים כבדים. דושאן בחר להוריד את האגן ולהציב את המטחנה על גבי שולחן קטן בעל רגליים מעוקלות. בנוסף, הוסיף דושאן למכונה גלגל שלישי. המטחנה סימלה עבור דושאן כמטפורה לאוננות, בשל האיכויות הסנסואליות שבמכונת השוקולד. בעוד שהציור המוקדם, משנת 1913, מציג איכויות ציוריות כגון תיאור אור וצל וצבעוניות, הרי שבציור המאוחר יותר מתמקד דושאן בתיאור פרספקטיבה ללא התייחסות למרחב בה ניצבת המטחנה. האיכות הגרפית של היצירה מתחזקת על ידי שימוש בחוטים, המשמשים לתיאור גלגלי המכונה. בכל, משקפת היצירה את הנטייה הגוברת בעבודותיו של דושאן לטשטוש ודחייה של רעיון "מגע היד" של האמן.

התעניינותו של דושאן במכניקה ובמכשירים מכניים באה לביטוי כבר בעבודות קודמות כגון "מטחנת קפה" (1911) או "כלה" (1912). מטחנת השוקולד הפכה לאלמנט מרכזי בתיאור ה"רווקים" ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915–1923). רפרודוקציה של "מטחנת שוקולד מס' 2" הודפסה בשער הגיליון השני של המגזין "", אותו הוציאו דושאן ו במאי 1917.

## קישורים חיצוניים
* מטחנת שוקולד מס' 1, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית)
* מטחנת שוקולד מס' 2, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית)

קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:מוזיאון פילדלפיה לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
צוף פילוסוף

**צוף פילוסוף** (נולד ב-2 באוגוסט 1958) הוא מלחין, מוזיקאי ונגן בס ישראלי. בסיסט להקת "תיסלם".

## ביוגרפיה
פילוסוף גדל ברמת השרון. ב-1980 הצטרף ל"תיסלם" לאחר שכבר הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, "רדיו חזק". בתחילה התכוון פילוסוף להצטרף ללהקה רק באופן זמני, אך לבסוף נשאר בה עד שהתפרקה ב-1983.

לאחר התפרקות "תיסלם" השתתף פילוסוף בהקלטות של אומנים ישראלים, ובעיקר היה חבר ב"להקה מקומית", להקת הליווי של סי היימן. בין היתר הלחין את השיר "סתיו ישראלי" שביצעה גלי עטרי באלבומה "אמצע ספטמבר" (1986) ובאלבום הבכורה של חברו לשעבר ל"תיסלם", דני בסן. פילוסוף הופיע בלהקת הליווי של רמי קלינשטיין ושל יהודית רביץ. הוא עבד לפעמים עם חברים אחרים ב"תיסלם", ושותף קבוע בהרכב שמלווה את יזהר אשדות בהופעות.

ב-1990 הופיעו "תיסלם" בסיבוב איחוד קצר, ובמסגרתו כתב פילוסוף את המילים ללהיט "יש לך אותי". שנה לאחר מכן הקליט גידי גוב שיר שהלחין וכתב פילוסוף, "אין עוד יום", באלבומו "אין עוד יום". לאותו אלבום הלחין פילוסוף גם את "אני שוב מתאהב" למילים של יונה וולך (ב-1990 הקליטה ורדינה כהן את השיר בלחן אחר). ב-1993 הלחין לריקי גל את השיר "יש לי חולשה לרקדנים" לאלבומה "חפש בי".

ב-1998 הקים פילוסוף אולפן הקלטות בשם "החדר" יחד עם קובי אייזמן.

ב-2000 היה אחראי על הלחנים, העיבודים וההפקה המוזיקלית של קלטת הילדים "תוף הלב של דין דין".

ב-2005 הלחין וביצע עם עדי רנרט את הפסקול לסרט "אדמה משוגעת". השניים זכו בפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר.

בנוסף לגיטרה בס, פילוסוף מנגן גם על קונטרבס לאחר שלמד אצל אלי מגן, וכן למד רפואה סינית במכון "ברושים".

## חיים אישיים
פילוסוף היה נשוי לעיתונאית מירי חנוך ולהם שתי בנות משותפות: ליה פילוסוף – שחקנית, וגייל, שיצרה סרט במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים ונוער. לפילוסוף גם בת ובן ממערכת יחסים עם המפיקה שרון שמיר, בתו של פרופ' שמעון שמיר.

## קישורים חיצוניים
יזהר אשדות מארח את צוף פילוסוף והקונטרבס, יוטיוב 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי להקת תיסלם
קטגוריה:בסיסטים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל שירי הילדים
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: מוזיקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
נסיוב נגד ארס

**נַסְיוּב נגד ארס** (Antivenom) הוא נסיוב המופק מדם בעלי חיים, ובו נוגדנים לטיפול בפגיעה של ארס, כתוצאה מהכשה או עקיצה. הנסיוב מיוצר על ידי הזרקת כמות קטנה של ארס מסוים לבעלי חיים, בדרך כלל סוסים או פרדות, אולם גם אפשרי להזריקם בגופם של כבשים, עזים או ארנבות. בעל החיים מפתח תגובה קלה של המערכת החיסונית, המגרה ייצור נוגדנים כנגד האנטיגנים של הארס. לאחר שהנוגדנים נוצרו בגופו של בעל החיים, נשאב ממנו הדם וניתן לו להיקרש באופן טבעי. בתהליך הסירכוז מופרד הנסיוב (סרום)- נוזל הדם נטול תאים וחלבוני קרישה, אשר מכיל גם נוגדנים שפותחו כנגד הארס. מתוכו ממצים ומטהרים את הנוגדנים הספציפיים, תוך סילוק מרכיבים אחרים שאינם רלוונטיים לטיפול. נוגדנים אלו, ולעיתים אף שבריהם המכוונים (Fab), מהווים את המרכיב הפעיל של האנטי־ונום.

שמאל|ממוזער|200px|חליבת נחש מתבצעת לצורך השגת נסיוב נגד ארס
השגת הארס מתקבלת באמצעות חליבת נחשים, המתבצעת בחוות מיוחדות לשם כך (חוות נחשים).

השיקולים במתן נסיוב נגד ארס לנפגע נקבעים לפי כמות הארס שהוזרקה, הבאה לידי ביטוי בתסמינים מקומיים באזור ההכשה, כמו כאבים עזים, דימום והתנפחות האזור המוכש, ובתסמינים מערכתיים הבאים לידי ביטוי בירידת לחץ דם, בצקת בדרכי הנשימה, ועוד. לא בכל הכשה משתמשים בנסיוב, מכיוון שלנסיוב עצמו עלולה להיות השפעה שלילית על המערכת החיסונית, וכן בשל העובדה שבכרבע ממקרי ההכשה כלל לא מוחדר ארס לגוף.

## היסטוריה
הנסיוב הראשון הומצא על ידי אלבר קלמט בשנת 1894 בצרפת, שם ייצר את הנסיובים הראשונים נגד הכשת נחש באמצעות נסיובים לקוחים מסוסים שעברו חיסון ושיטות אימוניזציה אחרות (הנסיוב על שם קלמט).

בימי קדם השתמשו ב"תריאק". התריאק הוא מונח יווני (θηριακή) שהושאל לשפות אחרות כגון עברית, סורית וערבית (ترياق). השם "תריאק" הוא הֶלְחֵם של שתי מילים: תִירְיַא [=יצורים ארסיים] ו-קַא [=סממנים רעילים], כלומר דבר המועיל מפני פגיעתם של יצורים ארסיים וחומרים רעילים. השימוש בתריאק תואר רבות בספרות הרפואית הקדומה במקורות היהודיים. בימי הביניים הייתה ארץ ישראל ידועה כמרכז להפקת תריאק ובה רוכזו הידע המקצועי ורכיבי התריאק השונים.

## נסיוב נגד נחשים
בישראל קיימים 41 מינים של נחשים שמתוכם רק 9 מינים ארסיים – שרף עין גדי, צפע מצוי, צפע החרמון, אפעה, פתן שחור מצוי, שפיפון הנגב, עכן חרטומים, עכן גדול ועכן קטן. בבתי חולים מקובל לשמור במלאי נסיוב נגד ארס לחלק ממיני הנחשים הפעילים באזור, אך לא לכולם. לעיתים השיקול הוא תקציבי, ולעיתים לא קיים נסיוב לארס מסוים. בארץ מחזיקים בתי החולים נסיוב לטיפול בהכשות של שלושה מינים – צפע מצוי, אפעה ופתן שחור מצוי. בעולם קיים גם נסיוב נגד ארס לעכן חרטומים ונסיוב פּוֹלִיוָולֵנְטִי (נסיוב שפותח לטיפול בכמה מינים ולא במין ספציפי) לעכן גדול ועכן קטן. גם בארץ היה מקובל בעבר להשתמש בארץ בנסיוב פוליוולנטי מתוצרת חוץ נגד הכשות העכנים, אך הוא לא הוכח יעיל. קיים גם נסיוב שפותח במקור לטיפול במין הקרוב לשפיפון הנגב, אך נמצא יעיל גם בהכשות של שפיפון הנגב עצמו, אף על פי שאפקט ההגנה שלו הוא רק נגד ההמוטוקסינים ולא נגד הנוירוטוקסינים. הזנים היחידים שנגדם לא קיים נסיוב כלל הם שרף עין גדי וצפע החרמון. נעשים ניסיונות לפתח נסיוב נגד הכשות של שרף עין גדי, לפחות על ידי מעבדה אחת.

## ראו גם
* פלזמה (דם)
* הכשת נחש

## קישורים חיצוניים
* אתר בית החולים הדסה
* למחקר הסעודי *הקישור לא תקין*
* חדשות ערוץ 2, תיעוד ממחלבת הצפעים בישראל להפקת נסיוב רפואי, מאתר YouTube.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בריאות
קטגוריה:פיזיולוגיה
קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:טוקסיקולוגיה
צמא

[שמאל|ממוזער|200px|"צמא", [ויליאם אדולף בוגרו, 1886]]
תחושת **צמא** היא תשוקה מודעת לשתיית מים. צמא מהווה חלק חשוב במנגנון ויסות משק המים בגוף, במצבים של הפרת האיזון לכיוון של חוסר במים, מתעוררת תחושת צמא.

## מאפייני הצמא
הגורם העיקרי ליצירת צמא הוא עליה באוסמולריות של נוזלי הגוף, המעידה על ירידה בנפח המים בגוף.

במוח נמצאים מספר אזורים שהפעלתם גורמת לתחושת צמא. אלו נמצאים בקדמת החדר השלישי של המוח ובגרעין הפראופטי (Preoptic nucleus) שבהיפותלמוס. אזורים אלו מכונים מרכז הצמא.

אל מרכז הצמא שבמוח, מגיעים גירויים מאוסמורצפטורים המנטרים את כמות המומסים בפלזמת הדם ובנוזל מוחי שדרתי. במקביל להשפעתם על מרכז הצמא, גורמים האוסמורצפטורים לשחרור הורמון נוגד השתנה הפועל להקטנת איבוד מים בשתן. מרכז הצמא מופעל גם על ידי ירידה בנפח הדם, עליה ברמת אנגיוטנסין II ותחושת יובש בפה וברירית הוושט. מנגד, הרחבה של דפנות מערכת העיכול המעידה על כניסת מזון ומים, מדכאת את פעילות מרכז הצמא.

מכל הגורמים המשפיעים על פעילות מרכז הצמא, המשמעותית ביותר היא רמת האוסמולריות של הנוזל החוץ-תאי. די בשינוי של כאחוז וחצי באוסמולריות כדי לעורר תחושת צמא.

חוסר היכולת להרגיש צמא נקראת אדיפסיה, אשר יכולה להיגרם ממספר סיבות: פגיעה מוחית, סוכרת, נטילת תרופות, הפרעות נוירולוגיות והפרעות פסיכולוגיות.

## ראו גם
* התייבשות
* רעב

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיולוגיה
Piece of Me (שיר של בריטני ספירס)

**Piece of Me** (בעברית: **חלק ממני**) הוא הסינגל השני מתוך Blackout, אלבומה של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. השיר נכתב על ידי בריטני ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד. הסינגל אמנם הושמע ברדיו החל מסוף שנת 2007 בצורה לא רשמית אך הצליח להתברג אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום 2 במצעד הפזמונים הבריטי, וכמו כן לעשרת הגדולים במצעדי מדינות אירופאיות שונות, וכל זאת, לפני יציאתו הרשמית בשלהיי שנת 2008.

השיר היווה נקודת מפנה משמעותית בקריירה של ספירס, לאחר המפולת שידעו חייה החל משנת 2006, ואף מסמל את חזרתה של ספירס אל דרך הישר ולפעילות שגרתית, בשל זכייתו בטקס הVMA של שנת 2008 בשלושה פרסים; "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הפופ של השנה", והפרס החשוב ביותר "קליפ השנה". בזכות הזכייה בשלושת הפרסים בערב אחד, שבה ההתמקדות מחייה האישיים של ספירס אל הקריירה המשגשגת שלה.

## רקע וכתיבה
השיר, אשר נכתב על ידי ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד מספר על חייה של ספירס לאור הזרקורים. השיר עוסק באירועים כמו צילומי הפפראצי של ספירס ללא לבוש תחתון, בכך שבכל יום צצה דרמה נוספת בחייה, בכך שנהגה עם יד אחת על ההגה וביד השנייה החזיקה את תינוקה וגם בכך שצלמי הפפראצי מעצבנים אותה. הפזמון של השיר אומר כי ספירס נתפסת כ"גברת החיים הטובים", שעל כל מעשה שלה נאמר "אלוהים אדירים", על מוכרי עיתוני הרכילות שצועקים מדי יום "Extra! Extra! this just in" ועל הטענות בתחילת הקריירה כי היא סובלת מהפרעות אכילה.

לפני יציאת האלבום לאור, בביקורות מוקדמות לאלבום, נכתב כי השיר הוא השיר המועדף על ידי המבקרים. מגזין "Entertainment Weekly" ומגזין ה"בילבורד" שיבחו את השיר, about.com כתב כי השיר מבריק ולכן המאזינים ירצו לשמוע אותו, ומגזין המוזיקה "רולינג סטון" הכניס את השיר למקום ה-15 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2007 וכתבו כי כל אחד חייב להאזין לשיר.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בין ה-27 ל-28 בנובמבר במועדון לילה בהוליווד והושקע בו סכום של כ-500,000$. (אחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים) זהו הקליפ היקר ביותר של ספירס מאז הקליפ לסינגל "Toxic" אשר הושקעו בו כמיליון דולרים. הקליפ בוים על ידי ויין איזהם, אשר עבד עם ספירס גם בקליפ ל-"I'm Not a Girl, Not Yet a Woman". הקליפ שודר בהופעת בכורה בתוכנית TRL ב-14 בדצמבר 2007.

הקליפ נפתח בספירס המתכוננת למסיבה עם חברותיה, וצלמי פפראצי מחכים מחוץ לביתה. כשספירס יוצאת עם חברותיה, כולן לבושות בפאות בלונדיניות, על מנת להטעות את הצלמים. (בין לבין מופעה ספירס על גבי שערי עיתונים) במסיבה מכירה ספירס בחור ומתחילה לרקוד עמו עד שהיא מגלה שהוא צלם פפראצי במסווה, ואז היא כותבת לו "sucker" (פראייר) על המצח עם שפתון. לקראת סוף הקליפ ספירס וחברותיה נראות רוקדות בשירותי הנשים במועדון ספירס עם שיער אסוף ולהבזקים פזור. לאחר בכן ניראות בדירתה צופות בחדשות המדווחות על האירוע וספירס מגחכת.

לקליפ יש שתי גרסאות: גרסת ארצות הברית וגרסה בינלאומית. הגרסה הבינלאומית מכילה סצנות של בריטני עם פאה.

הווידאו קליפ זכה ל-119 מיליון צפיות באתר יוטיוב נכון לאפריל 2020.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי בריטני ספירס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על המדיה
קטגוריה:שירים על תהילה
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ השנה
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ג'ייב רקורדס
מישל אקרס

**מישל אקרס** (באנגלית: **Michelle Akers**; נולדה ב-1 בפברואר 1966 בקליפורניה) היא כדורגלנית עבר אמריקאית, שנחשבת לאחת משחקניות הכדורגל הטובות בכל הזמנים.

## קריירה
כבר כשהתחילה לשחק כדורגל, בתקופת התיכון, זכתה אקרס להיות חברה שלוש שנים בנבחרת ה-All-American של התיכונים. לאחר התיכון, עברה אקרס לאוניברסיטת מרכז פלורידה, שם זכתה להיות חברה ארבע שנים בנבחרת ה-All-American של הקולג'ים. בעונת , היא זכתה בתואר ספורטאית השנה של האוניברסיטה, ובעונה לפני כן זכתה בפרס הרמן. לאחר שעזבה את האוניברסיטה, הוחלט שהחולצה מספר 10 של אקרס, תוצא מהמחזור ואף שחקן לא יוכל ללבוש אותה שוב.

ב-18 באוגוסט 1985, זכתה אקרס להיות אחת מהכדורגלניות ששיחקו במשחק הראשון אי פעם של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בהפסד 1-0 לאיטליה. יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. 

משנת 1985 ועד 1990 כבשה אקרס 15 שערים ב-24 משחקי נבחרת. בשנת 1991 קבעה שיא נבחרת כאשר כבשה 26 שערים בשנה אחת. בגביע העולם 1991, יצרה אקרס ביחד עם חברותיה לנבחרת - אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. היא עצמה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם עשרה כיבושים. בגמר, נגד נבחרת נורווגיה, כבשה אקרס צמד והעניקה את הגביע לארצות הברית.

בשנת 1996 הייתה אקרס חברה בנבחרת ארצות הברית שזכתה בטורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת אטלנטה. ב-7 ביוני 1998, זכתה אקרס בתואר המצוינות של פיפ"א (התואר הגבוה ביותר של פיפ"א) על תרומתה לכדורגל העולמי. שנה לאחר מכן, בגביע העולם 1999, הובילה אקרס את נבחרתה לזכייה שנייה בגביע העולמי.

זמן קצר לפני אולימפיאדת סידני 2000 החליטה אקרס לפרוש מכדורגל מקצועני. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים. 

מאז פרישתה ממשיכה אקרס לתמוך בעידוד כדורגל הנשים ובטיפוחו. בנוסף פרסמה מספר ספרים, כולל ביוגרפיה אישית על מלחמתה בתסמונת העייפות הכרונית.

בשנת 2002 נבחרה בצוותא עם סון ון הסינית בתואר כדורגלנית המאה מטעם פיפ"א.

שנתיים לאחר מכן, בשנת 2004, נבחרה אקרס ביחד עם חברתה לנבחרת, מיה האם, להיכנס לרשימת פיפ"א 100 - 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. אקרס והאם היו שתי הנשים היחידות ברשימה זו. באותה השנה, אקרס נכנסה להיכל התהילה הלאומי לכדורגל, ביחד עם אריק וינלדה ופול קליגיורי.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר היכל התהילה הלאומי
* ביוגרפיה באתר האולימפי של ארצות הברית
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:כדורגלניות אמריקאיות
קטגוריה:חלוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:חלוצי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:כדורגלניות טירסה
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: כדורגל
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מרכז פלורידה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרכז פלורידה
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:קליפורניה: כדורגלנים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
מוסמוס

**מוּסמוּס** (נהגה גם: **מוּצמוּץ**, בערבית: **مُصْمُص**, בתעתיק מדויק: מצמץ) הוא כפר ערבי בצפון-מזרח ואדי עארה הנכלל במעלה עירון. הכפר משתרע משני צדי כביש 65, מזרח ומערב.

הכפר שוכן בגובה 366 מטר מעל פני הים, שטחו בתקופת המנדט הבריטי הגיע לכ-6,000 דונמים והוא השתרע באזורי אלרוחה ומארג' בן עאמר, אך כיום הוא אינו עולה על 400 דונמים.

הכפר נחשב לראשון מכפרי אום אל-פחם, ונבחרו הראשון היה חאג'י מחמוד איסמעיל. כיום ענייניו מנוהלים על-ידי המועצה המקומית טלעת עארה (מעלה עירון) הכוללת ארבעה כפרים נוספים: זלפה, סאלם, מושיריפה ואל ביאדה. 

בכפר מתגוררים כ-4,215 נפש, כולם מוסלמים-ערבים. בכפר יש ארבע חמולות גדולות המחולקות לשכונות - אגבאריה, אבו שהאב, מחאגנה, שרקאוי. המשורר והמתרגם ראשד חוסיין והאמן פואד אגבאריה נולדו בכפר זה.

## היסטוריה
במוצמוץ נמנו 222 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922, ו-256 תושבים במפקד של 1931. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נכלל הכפר בהערכה של אום אל-פחם וסביבותיה. במסגרת הסכם שביתת הנשק עם ירדן עבר הכפר לשליטת ישראל. בשנת 1954 הוקם בכפר מסגד. הכפר היה מאחרוני היישובים שהיו חסרי מעמד מוניציפלי. בשנת 1973 ביקש משרד הפנים להכריז במקום על מועצה מקומית, אך התושבים סירבו ועל-כן הכפר המשיך להיות חסר מעמד מוניציפלי במשך שנים רבות. לבסוף כפר מוצמוץ הוכלל במועצה המקומית הערבית מעלה עירון ששוכנת באזור המשולש בשנת 1996.

## ספורט
לכפר קבוצת כדורגל, בני מוסמוס המשחקת בליגה ג'. במסגרת תחרות גביע המדינה בכדורגל 2017/2018 הפתיעה הקבוצה כשניצחה את קבוצת בני לוד מהליגה הלאומית דאז.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מעלה עירון
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:המשולש
ספרות סנגלית

ל**ספרות ה[[סנגל]]ית** תפקיד חשוב בספרות האפריקאית. מרבית המשוררים והסופרים הסנגליים כותבים בצרפתית, שפת הכובש הקולוניאלי לשעבר, אך קיימים גם פרסומים בערבית ובוולופית.

המשורר המפורסם ביותר מסנגל היה גם נשיאה הראשון, לאופולד סדאר סנגור. סנגור, מראשוני התנועה הפרנקופונית ותנועת הנגריטוד, היה גם האפריקאי הראשון שהתקבל כחבר באקדמיה הצרפתית ונחשב לבולט שבין האינטלקטואלים האפריקאים.

בין הסופרים הבולטים האחרים בספרות הסנגלית, ניתן לציין את Cheikh Hamidou Kane, בירגו דיופ, ובובקאר בוריס דיופ. ניתן גם להכליל אולי את יצירותיו הספרותיות של הקולנוען עוסמן סמבן.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:סנגל: תרבות
טבח שכא

**טבח שכא** (בערבית: **<big>مذبحة شكا</big>**) הוא טבח שביצעו לוחמים פלסטינים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ב-5 ביולי 1976, בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, בנוצרים מרונים תושבי העיירה שכא שבצפון לבנון. בטבח זה נרצחו למעלה מ-117 נוצרים מרונים, רבים נפצעו, ורכוש רב נהרס והושחת.

## רקע
שמאל|ממוזער|350px|שכא על מפת לבנון המחולקת לפי מיליציות שולטות משנת 1976, תקופת מלחמת האזרחים
העיירה שכא שוכנת לחוף הים התיכון, בנפת בתרון שבמחוז צפון לבנון, דרומית לעיר הנמל טריפולי וכ-15 קילומטר מהעיר בתרון. אוכלוסיית העיירה נוצרית מרונית, ובמקום מוסדות דת מרוניים ובתי ספר דתיים.

בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות, אך העיירה עצמה הייתה מובלעת נוצרית בשליטת המיליציה המרונית "הכוחות הלבנוניים" וכותרה על ידי כוחות עוינים. העיירה הותקפה רבות על ידי לוחמים פלסטינים ומוסלמים, אשר בסיסם היה בעיר טריפולי. התקפות אלה אמנם גבו קורבנות רבים, אך לא הגיעו למצב של טבח בזכות שהייתם של לוחמי "הכוחות הלבנוניים" בכפר וההגנה שסיפקו לתושבים.

## הטבח
ב-5 ביולי 1976 החלו יוצאים לוחמים פלסטינים חמושים מטריפולי דרומה, לכיוון העיירה. הפלסטינים, בעודם מתקרבים אל העיירה, פתחו בירי לעבר מכוניות שנסעו בכביש המוביל אל שכא. כאשר נודע לתושבי העיירה על הלוחמים המתקרבים, קיבלו אנשי הכמורה הוראה לצלצל בפעמוני הכנסייה המקומית כאות אזהרה לתושבי העיירה וללוחמים המרונים. כאשר נכנסו הפלסטינים אל העיירה, התפתח במקום קרב בין שתי המיליציות: הפלסטינית והנוצרית. הפלסטינים החמושים, אשר היו רבים מספרית מהלוחמים הנוצרים, גברו על הלוחמים הנוצרים, וכבשו את העיירה.

לאחר כיבוש העיירה, החלו הפלסטינים טובחים בתושבים. לפי עדויות של ניצולים, התוקפים ירו ללא הבחנה בתושבים, שחטו אנשים בעזרת גרזנים, ערפו ראשים ואנסו נשים ונערות. כמו כן, ידוע כי התוקפים הציתו מבנים ומכוניות בהם, בין השאר, הסתתרו אזרחים. בכך, נמנעה מתושבים רבים האפשרות להינצל והם נשרפו בעודם בחיים. בטבח זה נרצחו לפחות 117 נוצרים תושבי העיירה ומספר תושבים מהכפרים הסמוכים, אשר עברו באזור. בנוסף לכך, נזרע הרס רב בעיירה, מבנים רבים ניזוקו קשות והכנסייה המקומית הושחתה.

## לאחר הטבח
לאחר הטבח נשארו הכוחות הפלסטיניים בעיירה, שהייתה עד כה מובלעת נוצרית, וסיפחו אותו לשטח שבשליטתם. לאחר היוודע האירוע לראשי המיליציות הנוצריות, החליט אטיין סאקר לשלוח למקום יחידת לוחמים מהמיליציה שלו, "שומרי הארזים" ואליהם הצטרפו כתגבורת לוחמי הפלנגות הנוצריות, בניסיון לכבוש את העיירה חזרה מידי הפלסטינים. בקרב שהתפתח בין שני הכוחות, ב-10 ביולי כבשו הנוצרים את העיירה והניסו את הכוחות הפלסטיניים לצפונה של העיירה, הגובלת בשטח שבשליטתם, ומאוחר יותר הם הונסו מהעיירה כולה. לאחר הטבח, ועל-מנת למנוע מצב עתידי של טבח נוסף בעיירה, הציבו שומרי הארזים יחידת לוחמים לשמור על העיירה ותושביה.

יש הסוברים שטבח זה הוא אחד המניעים לטבח תל א-זעתר אשר ביצעו לוחמי מיליציות מרוניות ב-12 באוגוסט אותה השנה, בתושבי מחנה הפליטים הפלסטינים תל א-זעתר שבפאתי ביירות ובו נהרגו למעלה מ-1,000 פלסטינים.

## קישורים חיצוניים
*  
* 

שכא, טבח
קטגוריה:1976
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון
שכא
ג'ין קירקפטריק

**ג'ין קירקפטריק** (באנגלית: **Jeane Kirkpatrick**; 19 בנובמבר 1926 – 7 בדצמבר 2006) הייתה שגרירת ארצות הברית באו"ם, והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
## חייה
קירקפטריק נולדה באוקלהומה וסיימה לימודים לתואר ראשון בברנרד קולג' , מכללת נשים הקשורה לאוניברסיטת קולומביה, בשנת 1948. היא קיבלה תואר שני מאוניברסיטת קולומביה בשנת 1950 והגישה דוקטורט במכון למדע המדינה פריז.

הייתה מרצה למדע המדינה באוניברסיטת ג'ורג'טאון החל משנת 1967 ובשנת 1973 קודמה לדרגת פרופסור. בשנת 1975 היא פרסמה ספר על נשים בפוליטיקה. קירקפטריק הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית ותמכה במדיניות חוץ נצית. בתחילת 1977 שמה עלה כמועמדת לשגרירת ארצות הברית בישראל. אולם בהמשך נשיאותו של קרטר היא ביקרה אותו בחריפות על מדיניות החוץ שלו, במאמר בקומנטרי. המאמר הובא לידיעת רייגן במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980, ורייגן הזמין אותה לפגישה ממנה היא יצאה תומכת של רייגן. בכך הייתה מקבוצה של נאו-קונסרבטיבים שעברו למפלגה הרפובליקנית לאור ביקורתם על ממשלו של ג'ימי קרטר ובשל תמיכתם במדיניות החוץ הנצית של רייגן. במהלך ימי ההכנה לתחילת כהונתו של רייגן כנשיא היא נקבעה כמועמדת לתפקיד שגרירת ארצות הברית באו"ם.

קירקפטריק נודעה ביותר בשל המאמר שלה Dictatorships and Double Standards ("דיקטטורות וסטנדרט כפול") שנחשב לאחד מהטקסטים הקנוניים של הנאו-קונסרבטיבים.

בשנת 1985 העניק לה הנשיא רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.

קירקפטריק נפטרה בביתה ב-7 בדצמבר 2006 לאחר שסבלה מאי-ספיקת לב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוקלהומה
קטגוריה:חברות המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:מעוטרי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:נאו-קונסרבטיבים
קטגוריה:בוגרות מכללת סטפנס
קטגוריה:בוגרות ברנרד קולג'
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן
קטגוריה:חברי AEI
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:זוכי פרס פרנסיס בויאר
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
בית הכנסת בטרונדהיים

שמאל|ממוזער|250px|פנים בית הכנסת
**בית הכנסת בטרונדהיים** (בנורווגית: **Synagogen i Trondheim**) הוא בית כנסת הממוקם בטרונדהיים שבנורווגיה, והוא אחד מבתי הכנסת הצפוניים ביותר בעולם. בית הכנסת משרת את הקהילה היהודית של טרונדהיים מאז הקמתו ב-13 באוקטובר 1925. הבניין שימש קודם לכן את חברת הרכבות הנורווגית. הוא החליף את בית הכנסת הראשון של טרונדהיים (Synagogen i St. Jørgensveita i Trondheim). 

יהודים הגיעו לטרונדהיים החל משנות ה-80 של המאה ה-19, בעיקר מן הארצות הבלטיות. ב-1905 הוקמה רשמית קהילה בעיר. ב-1941, כשנה לאחר פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה, חיללו הגרמנים את בית הכנסת, בזזו אותו והפכו אותו לאורווה. 135 יהודים מטרונדהיים שלא ברחו לשוודיה השכנה, גורשו אל מותם. רק חמישה מבין המגורשים שרדו את השואה. 

ב-1947 שוקם בית הכנסת וב-1997 הוקם במקום גם מוזיאון יהודי.

## קישורים חיצוניים

* אתר בית הכנסת בטרונדהיים 

קטגוריה:נורווגיה: בתי כנסת
טרונדהיים
קטגוריה:טרונדהיים: מבנים
רודפתסערה

**רודפתסערה** הוא הספר השני בסאגת טוויג, בסדרה "קורות קצעולם".

## עלילה
טוויג יוצא עם אביו למרדפסופה כדי להביא סופראקס שייצב את האבן עליה בנויה סנקטפראקס. סופראקס הוא למעשה ברק מוצק, הנוצר במהלך סופת ברקים כאשר ברק פוגע באדמה ביערות הדמדומים. ככל שעובר הזמן נעשה הברק כבד, ושוקע באדמה - לכן חייבים לקחת אותו לפני שישקע באדמה. דבר זה הופך את רדיפתסופה לדבר קשה מאוד, שהרבה פיראטי רקיע לא שבו ממנו, מכיוון שבנוסף לקושי לקחת את הסופראקס לפני שישקע, קיימת סכנה נוספת - מי שנכנס ליערות הדמדומים מתחיל לדמיין דברים ועלול לא לצאת משם לעולם. סנקטפראקס זקוקה נואשות לספראקס, משום שכל הסופראקס נגנב, ונשגב בחירי האקדמיה הפך חלק ממנו לאבפראקס - חומר ההופך כל נוזל למים צלולים. זאב העננים מורה לטוויג להישאר בעירתחתונה, אך טוויג לא שומע לעצת אביו, ומתגנב לספינה ללא ידיעתו. רודפתסערה נעה לכיוון יערות הדמדומים. כשהם כמעט מגיעים, מאיים סילבו ספלית' על זאב העננים שיהרוג את טוויג אם לא ייתן לו את הסופראקס שישיג. זאב העננים נלחם עם ספלית', ובגלל חוסר תשומת הלב רודפתסערה מושלכת לתוך הסופה, למקום בו נוצר הברק. חברי הצוות קופצים מהספינה ונוחתים על הקרקע, אך זאב העננים לא נוטש את רודפתסערה. כשהם הולכים ביערות הדמדומים, הם מאבדים חברי צוות שהולכים אחרי דמיונותיהם. כשהם יוצאים מיערות הדמדומים, הם פוגשים יצור המכונה סקריד - או בכינויו המלא - סקריד נוטל הבהונות. סקריד אומר שיהיה מורה הדרך שלהם בביצה, אך הוא רוצח חלק מהצוות ולוקח את בהונותיהם. רק טוויג, נווט האבן והפרופסור לאור נשארים, ולאחר שטוויג מבין מה סקריד עשה, הוא נלחם איתו והורג אותו. לאחר שסקריד מת, הם מגלים שסקריד היה האביר הקודם שנשלח להביא סופראקס, ומכיוון שספינתו התרסקה הוא המשיך לגור בביצה וכל מי שטעה ביערות הדמדומים היה הורג אותו, לוקח את בהונותיו, והיה מוציא מהם גרגרי סופראקס שנתקעו בציפורניים, כדי שיוכל לאסוף את הסופראקס שנשבע להביא כאביר. הם מגלים קופסה מלאה גרגירי סופראקס, ומתחילים לתקן את הספינה. הפרופסור לאור מת, אך הם לא מתייאשים ומצליחים לתקן את הספינה. הם חוזרים לסנקטפראקס, ושמים את הסופראקס בבית האוצר. הספר נגמר בכך שטוויג מגייס צוות חדש, ויוצא לחפש אחרי אביו, שנודע לו שנסחף מעבר לקצה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קורות קצעולם
קטגוריה:ספרי 1999
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: פנטזיה
קיימברידג' (מסצ'וסטס)

**קיימברידג**' (באנגלית: **Cambridge**) היא עיר הסמוכה לבוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. העיר נקראת על שמה של קיימברידג' שבבריטניה. היא מרכז אקדמי חשוב, בעיקר בזכות שתיים מן האוניברסיטאות הטובות בעולם השוכנות בה: אוניברסיטת הרווארד והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

נכון לשנת 2013 מתגוררים בעיר 107 אלף תושבים, ולפיכך היא העיר החמישית בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת מסצ'וסטס. כמו כן, צפיפות האוכלוסין היא 6,443 נפש/קמ"ר ולכן היא העיר ה-26 במידת צפיפותה בארצות הברית. קיימברידג' גובלת בעיר בוסטון מדרום, בערים סומרוויל וארלינגטון מצפון ובווטרטאון ובלמונט ממערב. נהר הצ'ארלס מפריד בינה לבין בוסטון השכנה.

בעיר מרכז המסחר והבילויים הגדול "הרווארד סקוור", שהתפתח סביב קמפוס אוניברסיטת הרווארד.

## היסטוריה

במקור הוקמה כניו טאון בשנת 1630 על ידי חברת מפרץ מסצ'וסטס, והיא אורגנה כעיירה בשנת 1636 כשהפכה לאתר של מכללת הרווארד, והפכה למושב מחוז בשנת 1643. החלק הישן של קיימברידג' (סביב כיכר הרווארד) נחשב כסמל לתרבות והיסטוריה אמריקאית. שם נפגשו הסינודים הכלליים של הכנסיות בניו אינגלנד ב־1637 וב־1647 כדי ליישב נקודות מחלוקת. עם פרוץ המהפכה האמריקאית, הצבא האמריקני חנה באזור שכיום קיימברידג', שם קיבל ג'ורג' וושינגטון את מנהיגות הכוחות היבשתיים ב-3 ביולי 1775. האמנה החוקתית הראשונה של מסצ'וסטס נחקקה בקיימברידג' בשנים 1779–1780. הפיתוח התעשייתי המוקדם היה איטי. סטיבן דיי הקים את בית הדפוס הראשון במושבות הבריטיות בקיימברידג' בשנת 1638, והספרים הראשונים שהודפסו באמריקה הגיעו מעיתונות זו. לאחר השלמת חיבורי הרכבת התחתית לבוסטון, ב-1912, העיר חוותה התרחבות תעשייתית מהירה. ענפי התעשייה ירדו בחשיבותם בסוף המאה העשרים, אך הם הוחלפו על ידי חברות שפיתחו תוכנות מחשבים, אלקטרוניקה וביוטכנולוגיה. מכוני ההשכלה הגבוהה הם המעסיקים הגדולים ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מסצ'וסטס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1630
אלפמאיו

**אלפמאיו** (**Alpamayo**, בקצ'ואה: "נהר הבוץ") הוא הר במרכז פרו, המתנשא לגובה של 5,947 מ' מעל פני הים. ההר הוא חלק מרכס בשם "קורדיירה בלאנקה" ("הרכס הלבן"), המהווה חלק מהרי האנדים. הוא נמצא בתחומי הפארק הלאומי וסקראן.

פסגת ההר היא בצורת פירמידה חדה, עשויה קרח, ששיפועה כ-60 מעלות. בשל יופייה, הכריז אונסק"ו על הר אלפאמיו כ"הר היפה ביותר בעולם" בשנת 1966.

בשנת 1951 טענה משלחת צרפתית-בלגית שהצליחה להעפיל לפסגת ההר. ואולם, לאחר שחברי המשלחת הגרמנית שהעפילה לפסגה ב-1957 השוו את התמונות שצילמו לאלה של קודמיהם, הגיעו למסקנה כי קודמיהם לא כבשו למעשה את הפסגה, וכי הם אלה שעשו זאת ראשונים.

על ההר קיימים מסלולי טיפוס אחדים והוא נחשב להר שהטיפוס עליו קשה במיוחד ואף מסוכן. בעשור הראשון של האלף השלישי אירעו על האלפמאיו ועל הרים שכנים לו תאונות אחדות, שאף גבו קורבנות בנפש. ביולי 2003 נספו במהלך טיפוס לפסגתו שמונה מטפסי הרים מנוסים ובהם הישראלים אופירה צוקר וגיא בן-זאב, כתוצאה מהתמוטטות קרחון על צלע ההר.

## קישורים חיצוניים

* תיאור מסע לפסגעת האלפמאיו שנערך ב-2001

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:פרו: הרים
ליווינגסטון (זמביה)

**ליווינגסטון** (באנגלית: **Livingstone**) היא עיר בדרומה של זמביה, השוכנת על גדות נהר הזמבזי. העיר נמצאת בקרבת נקודת הגבול של ארבע מדינות: זמביה, זימבבואה, נמיביה ובוטסואנה, על יובלו של הזמבזי, נהר הצ'ובה. שם העיר ניתן לה על שמו של דייוויד ליווינגסטון. כיום, ליווינגסטון היא עיירת תיירות גדולה המשמשת בסיס לבאים לחזות בפלא של מפלי ויקטוריה ושל הפארק הלאומי מוסי אואה טוניה.

בעבר הייתה בעיר קהילה יהודית שהחזיקה בעיר מבנים לשירות הקהילה, כגון: מקווה ובית ספר. לקהילה היה בית כנסת בסגנון יהדות אשכנז עם במה לחזן, עזרת נשים ושנים-עשר חלונות - כמספר השבטים. בתחילת המאה העשרים התפזרה קהילת ליווינגסטון ומבניה של הקהילה היהודית נמכרו לכנסייה המקומית. כיום משמש הבניין הראשי ככנסייה, אבל עדיין ניתן לראות בו את במת החזן המקורית, גומחה לארון קודש הפונה לכיוון ירושלים, ואת המקום בו נתלשו ממקומן הגדרות של עזרת הנשים. תבליט של מגן דוד שהיה בראש הבניין נצבע לבן, אבל עדיין ניתן לראותו.

דייוויד ליווינגסטון מונצח באתרים שונים בעיר. בשדה התעופה ניצב פסל מוזהב ענק שלו ושל שני מלוויו. בעיר הוקם בשנת 1950 "מוזיאון רודז-ליווינגסטון" ובו מוצגים מחיי תושבי האזור. כיום נקרא המוזיאון "מוזיאון ליווינגסטון". גם בחזיתו מוצב פסל של ליווינגסטון, וכן בכניסה למפלי ויקטוריה.

## קישורים חיצוניים

* 
* כתבה על בית הקברות היהודי והקהילה היהודית של ליווינגסטון באתר CNN.
* 

קטגוריה:זמביה: ערים
יאן דה רשקה

ממוזער|שמאל|יאן דה רשקה
**יאן דה רשקה** (בפולנית: **Jean de Reszke**; 14 בינואר 1860 – 3 באפריל 1925) היה טנור אופראי פולני.

## לימודים וקריירה
דה רשקה נולד בוורשה בשם יאן מייצ'יסלב; אביו היה עובד מדינה ואמו זמרת חובבת מוכשרת. ביתם היה מוכר כמרכז מוזיקלי.
כנער שר במקהלה בקתדרלה של ורשה ואחרי שנים מספר של לימודי משפטים באוניברסיטה של ורשה ויתר על המקצוע ויצא לאיטליה ללמוד שירה. הופעתו הראשונה הפומבית, כבריטון, הייתה בוונציה בינואר 1874, בתפקיד **אלפונסו** ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי. באפריל כעבור שנה שר לראשונה בלונדון, שם הופיע בתיאטרון דרורי ליין, וזמן מה לאחר מכן שר בפריז.

הצלחתו לא הייתה מלאה והוא פרש לעוד תקופת לימודים, שבה חל שיפור משמעותי ברגיסטר העליון של קולו והופעתו הראשונה לאחר שובו הייתה כטנור, במדריד בשנת 1879, בתפקיד הראשי ב"רוברט השד" של מאיירבר. ראשית תהילתו הגדולה של דה רשקה כזמר היא בתקופה זו. במשך עונות אחדות שר בקביעות בפריז ובשנת 1887 חזר להופיע בלונדון בתפקיד **ראדאמס** באאידה. בעונה הבאה הופיע שוב בלונדון, הפעם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בתפקיד **ואסקו דה גמה** ב"אפריקאית" ובתפקיד **ראול** ב"הוגנוטים", שתיהן של מאיירבר; הופעה זו הייתה אחראית במידה רבה לתחייתה של האופרה כבידור אופנתי בלונדון. הוא חזר להופיע בלונדון מדי שנה כמעט עד 1900. בשנת 1891 ביקר באמריקה ובין 1893 ל-1899 התקבל בברכה מדי שנה בבית המטרופוליטן אופרה בניו יורק. תפקידיו המוצלחים ביותר של יאן דה רשקה היו ב"אל סיד", שמאסנה כתב למענו, וכן כ**רומיאו**, כ**לנסלוט** ב"איליין" וכ**לוהנגרין**, **ולתר פון שטולצינג**, **זיגפריד** ו**טריסטן** באופרות של וגנר.

בשנת 1904 אילצה אותו מחלה לפרוש מן הבימה והוא חילק את זמנו בין הוראת שירה בפריז - בין תלמידיו היו אדלינה פאטי, לאו שלזאק, קלייר קרויזה ומגי טייט - וגידול סוסי מרוץ בפולין.

דה רשקה, שנודע ביכולתו לשלב סגנון הרואי עם סטנדרט גבוה של הידור ועידון, נחשב לעיתים קרובות לאחד הטנורים הגדולים ביותר בכל הזמנים. משום כך צר מאוד, ששני התקליטים שלו, שהודעות עליהם יצאו בשנת 1905, לא הופיעו מעולם, בסופו של דבר (דיווחים על קיומו של אחד מהם בשנות ה-50' של המאה ה-20 אינם אמינים), ושרק קומץ הקלטות פונוגרף שנעשו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1901 מספקות הצצה חטופה ובלתי מספקת לשירתו. (ספרן המוזיקה **ליונל מייפלסון** הקליט מבחר קטעי אופרה בפונוגרף צילינדר בעל אפרכסת ענקית, שהייתה תלויה בגובה 12 מטרים מעל הבמה.)

אחיו הצעיר של יאן דה רשקה, אדואר דה רשקה, שנולד ב-23 בדצמבר 1855 בוורשה, היה גם הוא זמר אופרה מפורסם בקול בס. הוא הופיע לראשונה בפריז באפריל 1896 ושר עם אחיו במשך עונות רבות, הן בלונדון והן בניו יורק. גם אחותם, ז'וזפין דה רשקה, פיתחה קריירת שירה מצליחה, אך פרשה ממנה בעודה בשיאה, לאחר נישואיה לבן-אצולה.

## מקורות
המקור לערך זה מסתמך על אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר קנטבילה-סוביטו, משפחת דה רשקה
* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:זמרים פולנים
קטגוריה:משפחת דה רשקה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1925
שורש 2 (כתב סיני)

**שורש 2** או **גוּן בּוּ** (, פיניין: **Gǔn bù**) הוא השורש השני של הכתב הסיני. הוא נכתב כקו אנכי ישר ופירושו "מחובר אנכית". הוא שורש אחד מתוך 6 (מתוך 214 סה"כ שורשים) משורשי הקאנגשי המורכבים מקו אחד בלבד.

במילון קאנגשי, יש רק 21 תווים (מתוך 49,030) שמכילים את השורש הזה.

## ראו גם
* ספרות סיניות

## לקריאה נוספת

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* מאגר Unihan - U+4E28

## הערות שוליים

קטגוריה:שורשים (כתב סיני)
מפלגת העם הפקיסטנית

250px|דגל מפלגת העם הפקיסטנית|שמאל|ממוזער
**מפלגת העם הפקיסטנית** (באורדו: **پاکستان پیپلز پارٹی**; ידועה בר"ת **PPP** (**P**akistan **P**eoples **P**arty)) היא מפלגת מרכז-שמאל בפקיסטן החברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. "הפרלמנטרים של מפלגת העם הפקיסטנית" (אנגלית: The Pakistan People's Party Parliamentarians, ר"ת PPPP) נוצרה בשנת 2002 על ידי מפלגת העם הפקיסטנית כדי להתאים לחוק המפלגות הפקיסטני.

מפלגת העם הפקיסטנית נוסדה ב-30 בנובמבר 1967 על ידי זולפיקר עלי בהוטו, שהיה ליושב ראש הראשון של המפלגה. סיסמתה של המפלגה היא: "האסלאם הוא אמונתנו, דמוקרטיה היא מדיניותנו, סוציאליזם הוא כלכלתנו. הכוח כולו לעם". בתקופת השלטון הראשונה שלה, בשנת 1973, נוסחה ונחקקה החוקה הראשונה של פקיסטן. תחת מנהיגותו של זולפיקאר בהוטו הודיעה PPP על הלאמת כל התעשיות הגדולות.

מפלגת העם הפקיסטנית היא ליברלית במידה משמעותית ממפלגות אחרות במדינה וידועה במאבקה בנושאים כגון: זכויות נשים וזכויות עניים ומדוכאים. הנהגת המפלגה נחשבת למשכילה יותר מזו של מפלגות אחרות וחלק ממנהיגיה התחנכו בבולטים שבמוסדות החינוך האקדמיים בעולם: אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', ועוד. המפלגה מקדמת ערכי שוויון, צדק וסובלנות ויש לה את מספר החברים הגדול בפקיסטן.

אף שבסיס הכוח העיקרי של המפלגה נמצא בפרובינציית סינד, שם היא שומרת על רוב מוצק באוכלוסייה, היא זוכה לתמיכה משמעותית אף באזורי בחירה דלילי אוכלוסין בפרובינציית פונג'אב.

## מנהיגי מפלגה בולטים
* זולפיקר עלי בהוטו יסד את המפלגה ושימש כיושב ראשה הראשון בשנים 1967–1979.
* בנזיר בהוטו, בתו של זולפיקר, שימשה אף היא כיושבת ראש המפלגה. היא הוכרזה כיושבת ראש לשארית חייה. מנהיגותה נקטעה ב-27 בדצמבר 2007, עת נרצחה. היא שימשה יושבת ראש המפלגה החל משנת 1979.
* בילוואל בהוטו זרדארי בנה של בנזיר, ובעלה אסיף עלי זרדארי הוכרזו כיושבי ראש משותפים של המפלגה ב-30 בדצמבר 2007. מספטמבר 2008 מכהן אסיף עלי זרדארי כנשיא פקיסטן.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מפלגת העם הפקיסטנית באנגלית.

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פקיסטן: מפלגות
קטגוריה:פקיסטן: מפלגות ליברליות
קטגוריה:מפלגות פמיניסטיות
קטגוריה:מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1967
הדסאים

**הדסאים** (שם מדעי: Myrtales) היא סדרת צמחים בעלי פרחים, המכילה 9 משפחות שחלקן חשובות לחקלאות, 366 סוגים ו-15,262 מינים בעיקר של עצים ושיחים.

## מאפיינים

על סדרה ההדסאים נכללות 9 משפחות מרבית מיני ההדסאים בעלי קליפה קשיחה ומתקלפת ועלים פשוטים, תמימים ונגדיים. הפרחים בעלי עלי כותרת צרים בתחתיתם ונפרדים זה מזה, שחלה תחתית ואבקנים המעוקלים בתוך הניצן. זחלים רבים של פרפראים ממשפחת Lycaenidae ניזונים ממיני הדסאים.

## משפחות
#הדסיים (*Myrtaceae*)
#כופריים (*Lythraceae*) (בתוכה המשפחה לשעבר רימוניים)
#*[[מלסטומיים]] (Melastomataceae)*
#נר הלילה (*Onagraceae*)
#קומברטיים (*Combretaceae*)
#*Alzateaceae* *כולל סוג אחד ומין אחד Alzatea verticillata.*
#*Crypteroniaceae*
#*Penaeaceae*
#*Vochysiaceae*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
אילה פננן

**סתה טלוויקי אילה פננן** (בשם מלא בפינית: **Säde Eila Talvikki Pennanen**; 8 בפברואר 1916 – 23 בינואר 1994) הייתה סופרת ומתרגמת פינית.

## ביוגרפיה
אילה פננן נולדה, בעיר טמפרה שבדרום-מערב פינלנד, ובה פעלה כל חייה ונפטרה. במשך רוב חייה עבדה פננן כמתרגמת מאנגלית לפינית וכעורכת לשונית בכתבי עת שונים.

## כתיבתה
פננן התחילה את דרכה הספרותית ברומנים שבלט בהם שילוב של יסודות מיסטיים עם ניתוח פסיכולוגי: "לפני המלחמה היו הנעורים" (1942), "החוזררים הכרותים" (1944), "פרומו יצא בלילה" (1945), "העננים שופעים" (1947), "לדה והברבור" (1948) ו"הגזוזטרה" (1950).

ב-1952 פרסמה את קובץ הסיפורים "המגדל". החל מקובץ זה ואילך בלטו בכתיבתה ההתמקדות במצבי הלחץ שהגיבורים נתונים בהם, והבהרת בעיותיהם באמצעים ריאליסטיים. גישה זו באה לידי ביטוי בקובצי הסיפורים הבאים שלה, "פסיאנס" (1957) ו"בשניים" (1961), וכן ברומנים ההיסטוריים שכתבה באותן שנים, שמתאפיינים בהתחבטות גיבוריהם בבעיות מוסר ודת: "בירגיטה הקדושה" (1954) ו"ילדי האור" (1958).

בשנות השישים פרסמה בעיקר רומנים שהתרכזו בבעיות התא המשפחתי בחברה הפינית, שעברה באותן שנים תהליכי עיור מהירים שהשפיעו על המבנה הפנימי שלה. כתיבתה עסקה בין היתר בעוני, אלכוהוליזם, דיכוי האישה, אפליית האוכלוסייה הכפרית, אבטלה וזנות בקרב בני נוער. הרומנים שהיא פרסמה באותן שנים הם: "אֲבָל" (1963), "המונגולים" (1966) ו"ארעי" (1968). באותה תקופה ראו אור גם קובץ המסות "גישוש" (1965) וקובץ הסיפורים "אהבה קטנה" (1969).

בשנות השבעים פרסמה טרילוגיה של שלושה רומנים: "האהבות של הימו" (1971), "בגלל היופי" (1972) ו"שיח השושנים" (1973). הטרילוגיה מספרת את קורותיה של משפחה אחת בעיר טמפרה בראשית המאה העשרים, תוך הבלטת השפעת המאורעות החיצוניים על חיי בני המשפחה, ותיאור תפישת ההתרחשויות מנקודת מבט נשית.

קובץ הסיפורים "אהבה קטנה" תורגם לעברית בידי רמי סערי, ויצא בהוצאת כרמל בשנת 1999.

## קישורים חיצוניים

* על היוצרת ועל יצירתה בשפה האנגלית

קטגוריה:סופרות פיניות
קטגוריה:מתרגמים פינים
קטגוריה:מתרגמות
קטגוריה:ילידות 1916
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1916
קטגוריה:נפטרות ב-1994
קטגוריה:נפטרים ב-1994
מזימטה

**מזימטה** (ברוסית **Мзы́мта**; באדיגית **Мэзмытӏэ**) הוא נהר בקווקז המערבי הזורם בדרום-מזרחו של מחוז קרסנודר ברוסיה, ונשפך אל הים השחור ברובע אדלר שבעיר סוצ'י. אורכו של הנהר 89 ק"מ וגליל מימיו משתרע על פני 885 קמ"ר.
## גאוגרפיה
מקורותיו של הנהר בקווקז הגבוה בגובה של 2,980 מטר, והוא זורם דרך עמק צר שבו שני אגמים ומספר מפלי מים. תחילה זורם הנהר לכיוון צפון-מערב וחוצה בדרכו את קרסנאיה פוליאנה השייכת לסוצ'י רבתי, ובה התקיימו חלק ניכר מענפי התחרות של משחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת סוצ'י בשנת 2014. מקרסנאיה פוליאנה משנה המזימטה את כיוון זרימתו, ופונה בקשת רחבה לכיוון דרום-מערב עד שהוא נשפך אל הים השחור.

שיפועו של הנהר עומד על 33.5 מטר/ק"מ ולאורך כל אורכו כמעט, אופיו של הנהר פראי. בעונת הפשרת השלגים עשויים מימיו להגיע לגובה של 5 מטר מעל מפלסם הרגיל, וספיקתם מגיעה ליותר מ-750 מטר מעוקב/שנייה. מסיבות אלה הנהר פופולרי בקרב העוסקים ברפטינג.

לאורך גדותיו של הנהר חורשות עצי אשור ואלון.
## גלריה

Mzymta River.JPG|שפך הנהר אל הים השחור
Аэропорт Адлер 2006.jpg|נמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י הממוקם בעמק הנהר סמוך לשפכו אל הים השחור


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:הים השחור: נהרות
קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר: גאוגרפיה
וסקראן

**וסקראן** (בספרדית: **Huascarán**) הוא הר ברכס הקורדיירה בלאנקה ("הרכס הלבן") שבמרכז פרו. גובהה של פסגתו הדרומית הוא 6,768 מ' מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ביותר בפרו, והרביעי בגובהו ביבשת אמריקה הדרומית. ההר קרוי על שמו של ואסקאר, קיסר האינקה בין השנים 1527–1532, ושמו שלו ניתן לפארק הלאומי שבתחומיו הוא נמצא.

ראשוני המעפילים לפסגתו הדרומית היו חברי משלחת גרמנית-אוסטרית, ב-1932. עוד קודם לכן, ב-1908 העפילו חברי משלחת אמריקאית לפסגתו הצפונית, הנמוכה יותר.

גל חום שפקד את האזור ב-10 בינואר 1962 גרם להמסה מואצת של חלקים מהקרחון בראש ההר, וכתוצאה מכך אירעה מפולת שלגים שגרמה למותם של כ-4,000 בני אדם. מספר שנים אחר כך, ב-31 במאי 1970, אירע אסון נוסף, כשבעקבות רעידת אדמה ניתק גוש קרח וסלעים בנפח של כ-61 מיליון מ"ק מחלקו הצפוני של ההר. הגוש הידרדר במורד ההר במהירות של כ-160 קמ"ש, וקבר תחתיו את העיירות יונגאי ורנראיקה, על יושביהן. כ-20,000 בני אדם נהרגו באסון, ורק כ-400 ניצלו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:פרו: הרים
וילהלם גרנר

[שמאל|ממוזער|250px|וילהלם גרנר ואשתו, [1917]]
**קארל אדוארד וילהלם גרנר** (בגרמנית: **Karl Eduard Wilhelm Groener**; 22 בנובמבר 1867 – 3 במאי 1939) היה איש צבא ופוליטיקאי גרמני.

## ביוגרפיה
וילהלם גרנר נולד ב-22 בנובמבר 1867 בוירטמברג, ולמד בגימנסיה באולם ובלודוויגסבורג. בשנת 1884 התגייס לצבא וירטמברג. בשנים 1893–1896 למד ב, אותה סיים בהצטיינות. 

בשנת 1899 הוא הוצב במטכ"ל הקיסרי, במחלקת הרכבות. מהשנים הללו הוא המשיך לטפס בסולם הדרגות ונחשב לאחד האסטרטגים הצבאיים הטובים בגרמניה. בשנת 1912 הוא מונה לראש מחלקת הרכבות במטה הכללי והוא הכין את רשת הרכבות לשימוש על פי תוכנית שליפן. הצלחת השימוש ברכבות לשינוע כוחות הצבא הגרמני הביאה לו אותות הצטיינות ויוקרה רבה. בשנת 1916 צורף למשרד המלחמה הפרוסי כיועץ מיוחד. בשנת 1917 תכנן את כיבוש אוקראינה. גרנר שירת במשך שישה חודשים בחזית המערבית תחילה כמפקד הדיוויזיה ה-33, ואחר כך כמפקד קורפוס המילואים ה-25. במרץ 1918 פיקד על הקורפוס ה-1 במהלך כיבוש אוקראינה, וב-28 במרץ התמנה לרמטכ"ל קבוצת הארמיות אייכהורן. משימה זו חייבה אותו להתמודד עם אתגרים ארגוניים ופוליטיים, בפרט עימותים עם הפיקוד הגבוה של הצבא האוסטרו-הונגרי, ופיקוח על ממשלת אוקראינה שנזקקה לעזרה נגד המהפכנים הבולשביקים. לאחר התפטרותו ובריחתו של אריך לודנדורף בספטמבר 1918, מונה גרנר למחליפו. ב-10 בנובמבר 1918 יעץ, ביחד עם פילדמרשל פאול פון הינדנבורג לקייזר וילהלם השני להתפטר מכיסאו. בשנת 1919 יעץ לממשלה הסוציאל-דמוקרטית בראשותו של פרידריך אברט לחתום על חוזה ורסאי על אף תנאיו המשפילים. 

לאחר המלחמה נשאר גרנר במשרד המלחמה ובשנים 1920–1928 שימש כסגן שר ההגנה. בשנת 1927 יזם חוק שאסר על גיוס נאצים לצבא - חוק אשר המשיך להתקיים עד שנת 1944. בשנת 1928 מינה אותו הנשיא פון הינדנבורג לתפקיד שר המלחמה בממשלת האחדות בין השמרנים והסוציאל-דמוקרטים. בנאום בדצמבר 1931 אמר אל מול המשבר הכלכלי העולמי שאין תרופה מן המוכן ושגרמניה צריכה לדבוק בכוחה המוסרי. הוא גם אמר שיסודות רפובליקת ויימאר איתנים ושהממשלה תדכא כל מהומהבכוונו לנאצים ולקומוניסטים. כשר הפנים והצבא, רוכזו אל גרנר הפניות לדאוג לריסון האלימות והפעילות האנטישמית של הנאצים. אולם בגרמניה נשמעה עליו ביקורת על אוזלת ידו בטיפול בנאצים. באפריל 1932, גרנר הוציא אל מחוץ לחוק את ה-SS והאס-אה והטיל הגבלות על הרייכסבנר של הסוציאל-דמוקרטים והחזית האדומה של הקומוניסטים. בעקבות זאת העלו הנאצים תלונות נגד הרייסבאנר והנשיא הינדנבורג דרש מגרנר לאחוז בצעדים נגדם. 

הסכסוך בין גרנר להינדנבורג העמיק ובמאי 1932, בעקבות חוסר שביעות רצון ממנו בצבא, התפטר גרנר מתפקיד שר ההגנה. ההתפטרות גם באה לאחר שהסתכסך עם ידידו ומנהל משרדו, גנרל קורט פון שלייכר. 

גרנר נפטר ב-3 במאי 1939.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: פוליטיקאים
קטגוריה:שרי ההגנה של גרמניה
קטגוריה:חברי מסדר פרנץ יוזף
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1867
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
הסכם אדריאנופול

שמאל|ממוזער|250px|שער הניצחון "מוסקבה" בסנט פטרבורג, אשר הוקם בשנים 1836–1838 לזכר ניצחון רוסיה במלחמה
**הסכם אדריאנופול** או **הסכם אדירנה** (בטורקית: **Edirne Antlaşması**; ברוסית: **Адрианопольский мирный договор**, בצרפתית: **Le traité d'Andrinople**), המכונה גם אמנת אדריאנופול, היה הסכם שלום שנחתם באדירנה (אז אדריאנופול) שבטורקיה ב-14 בספטמבר 1829, ואשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. החוזה חיזק את העמדה הרוסית במזרח אירופה והחליש את מעמדה של האימפריה העות'מאנית. האמנה הביאה את התלות העתידית של האימפריה העות'מאנית במאזן הכוחות האירופי, וכן קבעה את התפרקותה הסופית של רכושיה הבלקניים.

ההסכם נחתם בידי הרוזן אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב בשם האימפריה הרוסית ועבדול קדיר ביי בשם האימפריה העות'מאנית, ולפיו העניקה האחרונה לרוסים גישה אל שפך הדנובה, והכירה בשליטתם בגאורגיה בנחיצ'יבאן ובחלקים מארמניה. עוד נפתחו מצרי הדרדנלים לתנועת שיט מסחרית, אם כי עניין זה נדרש להסדר נוסף במסגרת הסכם הינקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi Antlaşması; Ункяр-Искелесийский договор) מ-1833. הסולטאן הבטיח מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה.

## קישורים חיצוניים

* תוכן ההסכם 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:קצרמר האימפריה הרוסית
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
אדריאנופול
אדריאנופול
אדריאנופול
קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
אדריאנופול