open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מגדלי הלהבה

**מגדלי הלהבה** (באזרית: **Alov qüllələri**) הם שלושה גורדי שחקים השוכנים בדרום-מערבה של באקו, בירת אזרבייג'ן. בניית המגדלים החלה בשנת 2007 והסתיימה באפריל 2012 בעלות כוללת של 350 מיליון דולר. מגדל הלהבה 1, הגבוה שבמגדלים, מתנשא לגובה של 182 מטרים ובו 39  המשמשות למגורים. במגדל הלהבה 2 המשמש כבית מלון 36 קומות והוא מתנשא לגובה של 165 מטרים. מגדל הלהבה 3 משמש למשרדים ומתנשא לגובה של 161 מטרים ובו 28 קומות.

[100px|ממוזער|ימין|מגדלי הלהבה על [בול דואר]]

שלושת המגדלים המעוצבים כשלוש להבות הפונות כלפי חוץ, נועדו לסמל את יסודות האש, והם התייחסות לכינוי של אזרבייג'ן "", שמקורו היסטורית באזור שבו גז טבעי נפלט מהאדמה ומתפללים זורואסטרים ראו בלהבות סמל לנשגב (בעיקר ב ויאנר דג).

שלושת הבניינים (דרום, מזרח ומערב) והפודיום אשר בנויים על מגרש בשטח 28 דונם, כוללים 130 דירות מגורים על פני 33 קומות, מגדל מלון  הכולל 250 חדרים ו-61 דירות עם שירות, ובנייני משרדים המספקים 33,114 מ"ר נטו של שטח משרדים. הפודיום מכיל שטחי מסחר נוספים בשלוש קומות, הממוקמים ישירות מעל אולם הנשפים ומתקני הכנסים של המלון. שתיים משלוש קומות המסחר נגישות מבחוץ, ויוצרות מפל ייחודי של חללים על פני האתר המשופע. 
הפרויקט תוכנן על ידי  ,  DIA Holdings שימשה כקבלן הבנייה, ו-Hill International סיפקה את ניהול הפרויקט.

## תאורה
מגדלי הלהבות מחופים בקירות מסך ומכוסים לחלוטין במסכי LED המציגים את תנועת האש, הנראית מנקודות הרחוקות ביותר של העיר. חזיתות שלושת מגדלי הלהבות מתפקדות כמסכי תצוגה גדולים באמצעות יותר מ-10,000 גופי תאורת LED בעלי עוצמה גבוהה, אשר סופקו על ידי חברת . מופע האורות עובר בין להבות ענקיות, צבעי דגל אזרבייג'ן, דמות המנופפת בדגל ומיכלי מים ענקיים המתמלאים. זמני המעבר הם כשתי דקות.

## בתרבות
* הבניינים מופיעים בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב. הפרק "הטרנספורמציה המדהימה של אזרבייג'ן" שודר ב-22 באפריל 2011 כחלק מעונה 9.
* מגדלי הלהבה הופיעו בטריילרים לפני מופעים רבים לאירוויזיון 2012 שנערך בבאקו ועל בול דואר שהופק לכבוד האירוע.
* המגדלים הם נקודת ציון בולטת במשחק הווידאו Battlefield 4, כאשר השלב הראשון של קמפיין השחקן היחיד מתרחש בבאקו. בנוסף, המגדלים הוצגו לעיתים קרובות במהלך סיקור מרוץ הגרנד פרי האירופי הראשון של פורמולה 1 שנערך בבאקו.

## קישורים חיצוניים

* מגדלי הלהבה באתר משרד המהנדסים 
* מגדלי הלהבה באתר המועצה לעירוניות אנכית (CVU)
* אודות המגדלים באתר SkyscraperCity
* המגדלים באתר SkyscraperPage

קטגוריה:באקו: גורדי שחקים
אולם הקריסטל של באקו

**אולם הקריסטל של באקו** (באזרית: **Bakı Kristal Zalı**) הוא אולם כנסים השוכן לחופי הים הכספי בעיר באקו, בירת אזרבייג'ן. האולם ממוקם על חצי אי קטן מדרום למרכז העיר, בצמוד לכיכר הדגל הלאומי. הקמת המבנה החלה בחודש אוגוסט 2011 על מנת שיארח את תחרות אירוויזיון 2012, והיא הסתיימה ב-16 באפריל 2012, זמן קצר לפני האירוע. האולם מכיל 25,000 צופים.

באולם התקיימו תחרויות האגרוף, הטאקוונדו, הכדורעף, הסיף והקראטה במשחקים האירופיים בשנת 2015, ולצורך כך פוצל לשלושה אולמות קטנים יותר שהכילו 6,000 (כדורעף), 3,400 (אגרוף) ו-2,000 (סיף, קראטה וטאקוונדו) צופים.

בשנת 2016 נערכה באולם אולימפיאדת השחמט.

ב-21 ביולי 2019, נערך באולם טקס הפתיחה של משחקי הקיץ של הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שהעיר באקו נבחרה לארח.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:באקו: מבנים
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:המשחקים האירופיים (2015)
גיבתון שחור-ראש

ממוזער|''Emberiza melanocephala''
**גיבתון שחור-ראש** (שם מדעי: *Emberiza melanocephala*) הוא ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים ואחד הגדולים במשפחה.

## מאפיינים
אורכו 16–18 ס"מ ומשקלו 28–33 גרם. זנבו ארוך. ראשו של הזכר שחור, ומכאן שמו. רוב גופו של זכר הגיבתון, לרבות גחונו, גרונו ועורפו, צהובים. גבו וזנבו ערמוניים. הנקבה אפורה עם פסים חומים. כמו שאר המינים במשפחה, הוא עף בלהקות גדולות כדי לחפש את המזון המועדף עליו - זרעים וגרגירי תבואה.

הגיבתון שחור-הראש מקנן בעיקר לאורך החוף המזרחי של הים האדריאטי. קיימות גם אוכלוסיות מקננות גדולות בסלובניה, איטליה, ואלבניה. מקנן גם בישראל ובאיראן. אזורי הקינון הצפוניים מגיעים עד סיביר. בחורף רוב הפרטים נודדים למערב ומרכז הודו. הנדידה הארוכה ביותר שנמדדה על ידי טיבוע עומדת על 7,000 ק"מ. כמו כן תועדה נדידה של 1,000 ק"מ בשבעה ימים.

חי בגנים, כרמים וסבכי שיחים. ניזון מזרעים ומצמחים. עונת הרבייה היא ממאי עד יוני. הזכר בונה את קנו בשיחים צפופים. הקן מורכב מדשא, עלים, צמר ועשבים שונים. הנקבה מטילה 4–5 ביצים, והביצים נדגרות במשך 13–15 ימים על ידי בני הזוג לסירוגין.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יובאני אנטוניו סקופולי
קטגוריה:ארץ ישראל: גיבתוניים
קטגוריה:גיבתוניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1769
מכללת רמת-גן

**מכללת רמת גן** הייתה מרכז לימודים בו התקיימו לימודי תואר ראשון ושני מטעם האוניברסיטה הפתוחה, יחד עם לימודים חוץ-אקדמיים (לימודי תעודה) במגוון מקצועות והכשרות. למרות שמה, היא לא הייתה מכללה אקדמית עצמאית. המכללה נוסדה על ידי עמיר גליל. החל מחודש ספטמבר 2022 מכללת רמת גן/שלוחת האוניברסיטה הפתוחה, סיימה את פעילותה והחל מפברואר 2023, התמזגה עם המכללה האקדמית רמת גן.

## היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת 1990 בקמפוס שהיה של תיכון אורט ר"ג. המכללה הוקמה על ידי עמיר גליל כחלק ממיזם לאפשר לצעירים אשר לא עמדו בתנאי הסף של האוניברסיטאות לקבל השכלה אקדמאית. בראשיתה המכללה הציעה לתלמידה אך ורק לימודי ערב על מנת לאפשר לתלמידים לעבוד תוך כדי הלימודים. בתקופת פעילותה ניתן היה ללמוד לתואר ראשון ושני של האוניברסיטה הפתוחה, בתנאיה, כלומר בשכר לימוד דומה לזה הנהוג באוניברסיטאות, וללא דרישה לתנאים מקדימים כגון ציוני סף בבחינות הבגרות או ציון פסיכומטרי. בנוסף, הוצעו גם לימודים חוץ-אקדמיים (לימודי תעודה) במגוון מקצועות והכשרות, מטעם המכללה.
ממוזער|משה שפירא – מנהל מכללת רמת גן במשך כשלושה עשורים (1990-2022)
החל מחודש ספטמבר 2022 מכללת רמת גן/שלוחת האוניברסיטה הפתוחה, סיימה את פעילותה והחל מפברואר 2023, התמזגה עם המכללה האקדמית רמת גן.

## מרכזי הלימוד במכללה
* **לימודי תואר ראשון** – במוסד הוצעו שילובים של 95 מסלולי לימוד לתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה.
* **לימודי תואר שני** – המכללה הציעה לימודי תואר שני במנהל עסקים של האוניברסיטה הפתוחה.
* **היחידה ללימודים חוץ אקדמיים** – ביחידה זו היו מרכזי לימוד שונים, בהם בית הספר למקצועות החשבונאות, בית הספר למקצועות הניהול, בית הספר למקצועות המחשב, בית הספר למקצועות שוק ההון, בית הספר למקצועות הפסיכותרפיה, בית הספר למקצועות המזכירות ובית הספר למקצועות היין. מרבית הקורסים במרכז העניקו תעודות הסמכה של גופים ממשלתיים ובינלאומיים, וחלק מהקורסים הקנו נקודות זכות במסגרת לימודי התואר של האוניברסיטה הפתוחה (בכפוף לאישורה).
*מכללת רמת-גן פיתחה תוכנית עזר לסטודנטים בשם "תוכנית המקפצה", אשר כללה שיעורי תגבור ותרגול, מכינות טרום-לימודיות ומרתונים לפני בחינות. בנוסף, היה במכללה מרכז הדרכה בלמידה.

## גלריה

Rgc1111.jpg|חצר המכללה
Rgc3.jpg|כיתת לימוד במכללה
Rgc1100.jpg|קמפוס מכללת רמת-גן


## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט

## הערות שוליים

קטגוריה:רמת גן: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:האוניברסיטה הפתוחה: שיתופי פעולה
קטגוריה:רמת עמידר
ג'ון וסלי שיפ

**ג'ון וסלי שיפ** (באנגלית: **John Wesley Shipp**, נולד ב-22 בינואר 1955 בנורפוק, וירג'יניה) הוא שחקן אמריקאי זוכה 2 פרסי אמי לבידור בשעות היום.

## קריירה
בשנת 1990 שיחק שיפ בסדרת הטלוויזיה הברק, בה גילם את דמותו של בארי אלן, מדען משטרתי שעבר תאונה המאיצה את חילוף החומרים בגופו, ובעקבות כך הוא הופך לגיבור-העל פלאש. בעקבות תפקיד ראשי זה, סדרת הטלוויזיה "הפלאש" ליהקה אותו בשנת 2014 לגלם את דמותו של הנרי אלן, אביו של בארי אלן ובשנת 2015 ליהקה אותו בשנית לגלם את דמותו של ג'יי גאריק.

בשנת 1998 לוהק לתפקיד קבוע בסדרת הטלוויזיה דוסון קריק.

בשנת 2012 שיחק בתפקיד אורח בעונה השנייה של זאב צעיר בתור אביו המכה של אייזק.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: שחקן משנה בדרמה
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: הופעת אורח בדרמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
יואן שה-קאי

**יואן שה-קאי** (מנדרינית תקנית: 袁世凱; פין-יין: Yuán Shìkǎi; 16 בספטמבר 1859 - 6 ביוני 1916) היה מצביא ומדינאי סיני שנודע בשל השפעתו בשלהי תקופת שושלת צ'ינג, חלקו במאורעות שהובילו להתפטרות הקיסר האחרון של סין, שלטונו האוטוקרטי כנשיא השני של הרפובליקה הסינית (לאחר סון יאט-סן), וניסיונו קצר הימים לחדש את המונרכיה הסינית כשהכתיר עצמו כקיסר סין.

## פעילותו הציבורית עד מהפכת 1912
את פעילותו הציבורית החל בשנת 1883 בעודו קצין צעיר בשירותו בקוריאה. צה שי, הקיסרית האלמנה ועוצרת שושלת צ'ינג שיגרה כוח צבאי לקוריאה ומינתה את יואן לראש המטה הכללי. בזכות הצלחתו, מונה בגיל 21 לנציב הסיני בסיאול. בשנים אלו ריכז את הקשר הדיפלומטי ופיתח את המסחר בין שתי המדינות דבר אשר הביא לקירוב ביניהן. בשנת 1903 הוביל את התנועה להכנסת חידושים בצבא הקיסרי והקים שש דיוויזיות בהן השתמש כדי לדכא מרידות ובהן את מרד הבוקסרים. צבאו היה מאומן היטב על פי הדגם הגרמני וממנו יצאו בהמשך בעלי תפקידים והשפעה רבה בממשל. בתקופה זו כונה יואן "אבי אילי המלחמה". בשנת 1907 איבד את אהדת הקיסרית. בשנת 1908, עם מות הקיסרית האלמנה, ניסה יואן לתפוס את השלטון ומחשש לחייו אולץ לפרוש מהחיים הציבוריים.

## פעילותו הפוליטית בתקופת המהפכה
ממוזער|300 פיקסלים|יואן שה-קאי מושבע לנשיא זמני, 10 במרץ 1912
ב-12 בפברואר 1912 חתמה הקיסרית האלמנה לונגיו בשם הקיסר בן השש פויי על מסמך אשר האציל את הסמכויות השלטוניות לידי יואן בשם "הבטחת" שלום לעם ושקט לקיסרות לצורך הקמתה של רפובליקה גדולה של סין עקב מהפכת שינהאי. מדינות המערב הפעילו אף הן לחץ למנותו למשרה משמעותית וסון יאט-סן הבין שהמעצמות תומכות ביואן והתפטר מכהונתו כנשיא זמני של הרפובליקה לטובת יואן לאחר כחודש מתחילת כהונתו, יואן נבחר על ידי האספה הלאומית הזמנית של סין לנשיא זמני.

## תקופת נשיאותו והיותו "קיסר"
יואן שה-קאי מינה את עצמו לנשיא והשיג את הסכמת סון יאט-סן לכך. בשנים 1913–1916 שלט יואן על מרבית סין לאחר כישלונו של סון יאט-סן. יואן תמך בדיקטטורה נאורה במטרה להביא לאיחודה של סין תחת שלטונו ובמסגרת זו אסר את חברי הפרלמנט אשר לא סרו למרותו. הוא יסד את המפלגה הרפובליקנית שהתחרתה במפלגה הלאומית קוואמינטנג של סון יאט-סן.

בין השאר פעל בתקופת שלטונו להפסקת הסחר באופיום. במלחמת העולם הראשונה חתם בניגוד לרצונו על הסכם עם היפנים אשר כלל חמישה סעיפים ובהם מתן זכויות מיוחדות ליפן בחברת מכרות וכן מתן אישור ליפנים לאמן את הצבא הסיני. במהלך השנים ניסה למנות את עצמו לקיסר בעל שליטה בכל רחבי סין, אך הדבר זכה להתנגדות רבה ובסופו של דבר הוא לא הצליח בכך. יואן לקראת סוף שנת 1915 הקים את האימפריה הסינית מחדש אשר לפיה היה קיסר, מה שהותיר לו להתנהל באורך חיים ססגוני ולקחת כספים רבים למען הנאתו האישית מבנק המדינה. בתקופת שלטונו הוא חילק את המחוזות המינהליים של סין בין גנרלים שנשבעו אמונים לשלטונו, מה שמאוחר יותר לאחר מותו הוביל לתקופת המצביאים.

בשנת 1916 התפטר מהתפקיד הססגוני של קיסר ומכל המותרות שכללו שם זה, לאחר שלושה חודשים מת. שגריר אמריקאי אשר פגש אותו זמן קצר לפני מותו דיווח כי יואן נראה כ"רוח רפאים", יואן לא הצליח לעמוד בלחץ ובעבודה של לנהל את כל סין. לאחר מותו נכנסה סין לתקופה בת 5 שנים בה שררה אנרכיה שלטונית ולא נמצא מי שימלא את מקומו עד למינויו של סון יאט-סן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קיסרי סין
קטגוריה:גנרליסימו
קטגוריה:מרד הבוקסרים
קטגוריה:גנרלים סינים
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:נפטרים ב-1916
יופה

**יופה** הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, מקורו בקרי האשכנזי למילה יפה.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
רוני דונביץ'

**רוני דונביץ**' (נולד ב-8 באוגוסט 1961) הוא סופר, יועץ אסטרטגי וקופירייטר ישראלי. מחבר סדרת המותחנים רבי המכר "נרדף", "לכודים" ו"עמוק מבפנים".

## ביוגרפיה
דונביץ' נולד בתל אביב. אביו היה העיתונאי נתן דונביץ'. בצעירותו עבד כצלם סטודיו במשך שבע שנים. דונביץ' עוסק בייעוץ אסטרטגי, מיתוג ושיווק. ניהל קמפיינים פרסומיים עבור ארגונים כגון בנק הפועלים ואינטרנט זהב, כתב וביים פרסומות לטלוויזיה. עוסק גם בעיצוב גרפי וקופירייטינג. 

ב-2007 יצא לאור ספרו "**נרדף**", הראשון בסדרת בספרי מתח בדיוניים. הספרים בסדרה מתארים את עלילותיו של אלכס ברטל, דמות בדיונית שפועלת כראש אגף המבצעים במוסד. המותחן הפך תוך חודשים ספורים לרב-מכר, שזיכה את דונביץ' באות "ספר הזהב" של "התאחדות הוצאות ספרים בישראל". בעקבות ההצלחה פורסם ספרו הבא סדרה, "**לכודים**", כסיפור יומי בהמשכים, החל מאוגוסט 2007, במסגרת מוסף העיתון "ידיעות אחרונות", וכן נפתח אתר אינטרנט של העיתון בו נכלל משחק נושא פרסים העוסק בסיפור היומי. ב-2008 יצא "לכודים" כספר, המבוסס על הסיפור היומי בהמשכים. ב-2011 יצא ספרו השלישי "**עמוק מבפנים**".

במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו, יצר את הסיסמה "לך" שצברה פופולריות ברשתות החברתיות.

## ספריו
* **[[נרדף (ספר)|נרדף]]** (יצא לאור בשנת 2007)
* **[[לכודים (ספר)|לכודים]]** (יצא לאור בשנת 2008)
* **[[עמוק מבפנים (ספר)|עמוק מבפנים]]** (יצא לאור בשנת 2011)

## קישורים חיצוניים
 
* 
* 
* הדף של דונביץ', באתר דה מרקר
*  - על "נרדף"
*  - על "נרדף"
*  - על "לכודים"
* דני ספקטור, ספק מתח, 9 באוקטובר 2011, פורסם בידיעות אחרונות - על "עמוק מבפנים"

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פרסומאים ישראלים
קטגוריה:סדרת ספרי אלכס ברטל
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
הבריחה מאלקטרז

**הבריחה מאלקטרז** (אנגלית: **Escape from Alcatraz**) הוא סרט פעולה אמריקאי שיצא בשנת 1979, בכיכובו של קלינט איסטווד ובבימויו של דון סיגל. הסרט מתאר את בריחתם המורכבת של פרנק מוריס והאחים ג'ון וקלרנס אנג'לין, מאחד מבתי הכלא השמורים בארצות הברית, אלקטרז, השוכן על אי הסמוך לסן פרנסיסקו. הסרט נוצר בעקבות ספר באותו השם, המבוסס על מקרה אמיתי ונדיר, בשנת 1962, בו ברחו שלושה אסירים מאלקטרז . הם הוכרזו כנעדרים.
 
## עלילה
פרנק מוריס (קלינט איסטווד) מגיע אל הכלא השמור אלקטרז, לאחר שברח מספר פעמים מבתי כלא אחרים שבהם שהה. הוא מובא תחילה לפגישה עם ראש הסוהרים בכלא (פטריק מקגוהן), שמבהיר לו כי אף אסיר לא הצליח עד כה להימלט מאלקטרז. מוריס פוגש את ידידיו מהעבר, האחים ג'ון וקלרנס אנג'לין (פרד וורד וג'ק ת'יבו), ומתיידד עם מספר אסירים. מוריס מסתבך בריב אלים עם האנס וולף (ברוס מ. פישר), ומגלה כי ראש הסוהרים מתעמר בחבריו האסירים: הוא אוסר על "דוק" הזקן (רוברט בלוסום) לצייר לאחר שצייר דיוקנאות של סוהרים ומשמיד את החרצית אותה הוא מגדל; וגורם ל"ליתמוס" להתנפל עליו ולסבול בעקבות זאת מהתקף לב. ראש הסוהרים מזכיר בקרירות למוריס כי חלק מהאנשים לא נועדו לעזוב את אלקטרז בחיים.

מוריס מגלה כי הבטון סביב הסורגים בתאו חלש יחסית, וכי ניתן לפורר אותו בהדרגה. הגילוי מתפתח לתכנון תוכנית בריחה מאלקטרז. הוא משתף בתוכנית את האחים אנג'לין ואת האסיר בתא השכן, צ'רלי באטס (לארי הנקין). בשבועות שלאחר מכן הם מתחילים לחפור בקירות התא באמצעות כפות, ולבנות רפסודה מאולתרת באמצעות מעילי גשם. ביום הבריחה, באטס מתעצבן מאוד ולא בורח יחד איתם. מוריס והאחים אנג'לין בורחים מהכלא ומשייטים מחוץ לאי באמצעות הרפסודה שבנו.

הבריחה מתגלה למחרת בבוקר, והסוהרים מנהלים מצוד נרחב אחר הבורחים. לאחר שלא נמצאו, מעדיף ראש הסוהרים להניח כי הם טבעו בים. מאוחר יותר הוא מגלה חרצית על חופי האי אנג'ל הסמוך, וזורק אותה לים לאחר שנאמר לו כי חרציות לא גדלות באופן טבעי בחוף זה.

## ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ונחשב לאחד הסרטים הטובים והפופולריים ביותר שיצאו בשנת 1979. הוא קיבל 95% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes".

בשבוע הראשון ליציאתו, הוקרן הסרט ב-814 בתי קולנוע בארצות הברית, וזכה להכנסות של יותר מ-5 מיליון דולר. לאורך השנים הכניס הסרט כ-43 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1979
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:בריחה מכליאה בקולנוע
קטגוריה:אלקטרז בסיפורת
קטגוריה:סרטי דון סיגל
קטגוריה:סרטי פרמאונט
גאזה

200px|ממוזער|שמאל|בד גאזה
**גאזה** (Gauze) הוא סוג בד ארוג באופן רופף ועדין, המשמש בדרך-כלל לחבישת פצעים אפשר לארוג את הבד מכותנה, משי או פשתן וכיום יש גם בדי גאזה לא ארוגים. רופאו של צבא נפוליאון, דומיניק ז'אן לארה הכניס את השימוש בבד גאזה לצורכי חבישה.

במקור היה בד גאזה עשוי משי או פשתן ושימש לרעלות ולרשתות, כיום עשויים בדי גאזה מכותנה או מטקסטיל בלתי-ארוג. רוב בדי הגאזה ארוגים באריגת קנבס שנקראת Leno. יתרונו בחבישה הוא מרקמו שלא נדבק לפצע. הבד שימש גם כחומר מילוי לכריכת ספרים ובהיותו טבול בגבס לתחבושת גבס וליצירת דגמים.
## מקור השם
מקור שמו של הבד במילה הצרפתית gaze, אשר מקורה אינו ידוע בוודאות. מקור מ-1279, המצוטט אצל דו קאנז' (Du Cange), מזכיר חומר בשם gazzatum ברשימת הבדים שנאסר על נזירים ללבוש. דו קאנז', במאה ה-17, שיער שהכוונה היא לבד שבצרפתית נקרא gaze, ושמקור השם בעיר עזה (בלטינית Gaza). אלא שלהשערה זו לא נמצאו תימוכין.

## פד גאזה
פד גאזה הוא ריבוע בד (בדרך כלל כותנה) בגדלים תקניים של 2X2 ,3X3 או 4X4 אינץ', המגיע באריזה סטרילית ומיועד להנחה על פצע פתוח, עם או ללא חומר מחטא, לפני חבישתו. לתוך פד גאזה המשמש לספיגת דם בניתוח טווים חוטים הניתנים לצפייה בקרני רנטגן, כדי שניתן יהיה לאתרו במקרה בו נשכח בגוף לאחר סגירתו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בדים
קטגוריה:ציוד רפואי
קטגוריה:ציוד עזרה ראשונה
קטגוריה:מוצרים חד-פעמיים
איזבל (סרט)

**איזבל** (באנגלית: **Jezebel**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1938 בבימויו של ויליאם ויילר. בסרט משחקים בטי דייוויס, הנרי פונדה, ג'ורג' ברנט, דונלד קריספ ופיי ביינטר.

הסרט זכה להצלחה כלכלית ולביקורות חיוביות. הוא היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בשניים.

ב-2009 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.

## הפקה
הסרט מבוסס על מחזה כושל משנת 1933, שבו שיחקה מרים הופקינס בתפקיד ראשי.

ג'פרי לין היה אמור לשחק במקור בסרט בתור פרסטון דילארד, אך מפיקי המחזה שבו השתתף באותה תקופה סירבו לאשר לו להשתתף בסרט, והנרי פונדה קיבל את התפקיד. בנוסף, אניטה לואיס הייתה אמורה לגלם את בל מאסיי ואדמונד גולדינג היה אמור לביים את הסרט.

תפקיד גילום דמותה של ג'ולי מרסדן הוצע לבטי דייוויס לאחר שלא זכתה בתפקיד סקרלט או'הרה בסרט "חלף עם הרוח" (שניתן לויוויאן לי).

הסרט התעכב במהלך הצילומים עקב צילום מרובה של סצנת הרכיבה של דייוויס ולידת בתו של פונדה, (ג'יין פונדה).

לסרט נעשו מספר אתחולים בכיכובם של דייוויס, ג'ין ארתור ולורטה יאנג.

## צוות שחקנים
* בטי דייוויס - ג'ולי מרסדן
* הנרי פונדה - פרסטון דילארד
* ג'ורג' ברנט - באק קנטרל
* דונלד קריספ - ד"ר ליווינגסטון
* פיי ביינטר - בל מאסיי
* מרגרט לינדזי - איימי ברדפורד-דילארד
* ריצ'רד קרומוול - טד דילארד

## פרסים ומועמדויות
* **זכייה** בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בטי דייוויס)
* **זכייה** בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (פיי ביינטר)
* מועמדות לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
* מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
* מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
* **זכייה** בפרס פסטיבל הסרטים של ונציה על תרומה אומנותית (ויליאם ויילר)
* מועמדות לפרס פסטיבל הסרטים של ונציה לסרט הטוב ביותר

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי 1938
קטגוריה:סרטי בטי דייוויס
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי הנרי פונדה
קטגוריה:סרטי ויליאם ויילר
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1938
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
איציק תורג'מן (מהנדס)

**יצחק (איציק) תורג'מן** (נולד ב-1955) הוא מהנדס אלקטרוניקה, שירת כקצין בדרגת אלוף-משנה בחיל המודיעין וזכה פרס ביטחון ישראל, ממייסדי תוכנית עתידים והיה מנכ"ל קרן רש"י.

## קורות חיים
תורג'מן נולד בקזבלנקה שבמרוקו, עלה עם משפחתו לישראל בגיל שנה, גדל בחדרה, למד בתיכון אורט יד-ליבוביץ בנתניה במגמת קציני רדיו. במסגרת העתודה טכנולוגית המשיך באורט יד-ליבוביץ בלימודים לתואר הנדסאי אלקטרוניקה. התגייס לצה"ל ובמהלך שירותו סיים תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון (1981), תואר שני באמינות ואבטחת איכות מהפקולטה להנדסה גרעינית בטכניון (1986) ולימודי מִנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון (1990).

שירת כמהנדס אלקטרוניקה ביחידת המחקר והפיתוח של חיל המודיעין, ב-1988 זכה בפרס ביטחון ישראל וב-1999 בפרס ראש אגף המודיעין לחשיבה יוצרת. היה ממייסדי תוכנית עתידים לעידוד בני נוער מיישובי פריפריה להשתלב במסלול העתודה האקדמית ועמד בראש מנהלת הפרויקט מטעם צה"ל. ב-2003 זכה לתואר עמית כבוד של הטכניון "על פועלו כנציג קציני צה"ל שהגו, יזמו ויישמו את תוכנית עתידים לצמצום הפערים החברתיים והכלכליים בישראל". בכך היה לקצין צה"ל הראשון שזכה לתואר כבוד מהמוסד. השתחרר בדרגת אלוף-משנה.

ב-2003 מונה לראש האגף הביטחוני-חברתי (האחראי בין השאר על הנוער והנח"ל) במשרד הביטחון וב-2004 למנכ"ל עמותת עתידים. ב-2007 זכה באות המופת של ארגון ליונס בתחום החינוך. ב-2008 הצטרף לקרן רש"י ושימש סמנכ"ל לקידום מצוינות, הוא ריכז את תוכנית הנשיא לגילוי וטיפוח מדעני וממציאי העתיד של ישראל, ואת תוכנית "אופקים להיי-טק" להכשרת בוגרי צבא מהפריפריה ללימודי הנדסה ומדעים. היה ממקימי תוכנית "מגשימים" לפיתוח ילדי סייבר מהפריפריה של מדינת ישראל. באוקטובר 2012 מונה למנכ"ל הקרן. תפקיד בו כיהן עד אוקטובר 2015.

בינואר 2021 הצטרף כמס' 5 למפלגה הכלכלית החדשה בראשות פרופ' ירון זליכה.

## קישורים חיצוניים
* ריאיון עם בוגר אורט: אל"ם (מיל.) איציק תורג'מן "ידע, רצון ומסירות - הופכים חזון למציאות" אתר אורט

## הערות שוליים

קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:ראשי האגף ביטחוני-חברתי
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:בוגרי אורט יד ליבוביץ
קטגוריה:פעילי המפלגה הכלכלית החדשה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
מיכאל שפיצר

**מיכאל מרדכי שפיצר** (נולד בשנת 1954) הוא שופט ישראלי, המכהן כשופט בדימוס בית הדין הארצי לעבודה. כיהן כמנהל בתי המשפט בשנים 2012–2018 ו־2022–2023.

## ביוגרפיה

שפיצר סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1972 במדרשית נעם ושירת בצה"ל כקצין במשטרה הצבאית. סיים את הלימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך לעורך דין בשנת 1981. לאחר מכן עבד כעורך דין עצמאי במשרד עורכי הדין "נטוביץ- שפיצר".

בשנת 2000 מונה שפיצר לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה וכיהן שם עד שנת 2005. באותה שנה מונה לנשיא בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, ובשנת 2010 עבר לכהן כנשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.

בחודש מרץ 2012 נבחר שפיצר על ידי שר המשפטים ונשיא בית המשפט העליון למלא את משרת מנהל בתי המשפט. הוא סיים את תפקידו במרץ 2018. אז נכנס לתפקידו כשופט בית הדין הארצי לעבודה.

כשפורסמה מועמדותו של שפיצר כמועמד יחיד לכהונת שופט בבית הדין הארצי לעבודה, פנה הוועד הארצי של העוזרים המשפטיים לשופטים בצעד חריג לוועדה בבקשה לדחות את מינויו - וזאת בשל התנהלותו של שפיצר כמנהל בתי המשפט, ויחסי העבודה העכורים בין הצדדים שהגיעו לא אחת לבתי הדין לעבודה ואף לבג"ץ אשר פסקו מספר פסקי דין כנגד הנהלת בתי המשפט בראשותו. למרות הפנייה נבחר שפיצר לתפקיד.

בתקופת כהונתו כמנהל בתי המשפט יצא הנהלת בתי המשפט במאבק נגד ביקורת קשה שהוטחה בשופטים. במסגרת המאבק הקים מערכת בתי המשפט, ניהלה מערכת בתי המשפט מעקב אחר פרסומים על שופטים והקימה לצורך כך מאגר מידע ללא היתר הנדרש בחוק. המאבק, שכלל דרישה מגוגל להסיר כתבות שפורסמו בעיתונות, עלה לדיון בכנסת ובעקבות זאת שונה הנוהל בעניין התמודדות עם פרסומי ביקורת. במקרה אחד, שפיצר הגיב בהתקפה אישית נגד גיורא איילנד, שכללה פסק דין בתיק תעבורה של איילנד, בגלל מאמר של איילנד בו ביקר את מערכת המשפט.

הוא סיים את כהונתו בסוף מרץ 2018 ושב לכסאו כשופט בית הדין הארצי לעבודה. באוקטובר 2022 מונה בשנית למנהל בתי המשפט, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2023.

בחודש יולי 2024 פורסם על הצטרפותו של שפיצר למשרד עוה״ד יאיר דוד העוסק בתחום העבודה. שם יעסוק בעיקר בתחום הגישורים והבוררויות.

שפיצר נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:מנהלי בתי המשפט
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
טום דונילון

**תומאס אי. "טום" דונילון** (באנגלית: **Thomas E. Donilon**; נולד ב-14 במאי 1955) כיהן כיועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2010–2013. בעל קריירה כיועץ פוליטי אמריקאי, פקיד בממשל הפדרלי של ארצות הברית וכעורך דין. כיהן בצוותא עם הדיפלומטית ונדי שרמן, כראש צוות ביקורת מחלקת המדינה של ארצות הברית בתקופת המעבר לפני כניסת ברק אובמה לתפקידו כנשיא, וכסגן היועץ לביטחון לאומי ג'יימס ג'ונס בתחילת כהונתו של ממשל אובמה.

## שנותיו הראשונות והשכלה

דונילון נולד בפרובידנס, רוד איילנד. אביו היגר לארצות הברית מאירלנד וכך עשו גם הסבא והסבתא שלו מצד אִמוֹ. דונילון סיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה הקתולית של אמריקה (The Catholic University of America) ב-1977, ותואר J.D. במשפטים סיים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1985. הוא מילא תפקיד במערכת העיתון של ה-Virginia Law Review.

## המגזר הפרטי

דונילון עבד כסגן נשיא בכיר למשפט ולמדיניות בפאני מאי, חברת מימון המשכנתאות הפועלת בחסות ממשל ארצות הברית, כלוביסט רשום, בין השנים 1999–2005.

קודם למינויו לממשל אובמה, היה דונילון שותף במשרד עורכי הדין הוושינגטוני O'Melveny & Myers, שם ייעץ לחברות ולמועצות המנהלים שלהן, ביחס למגוון של עניינים רגישים בתחומי ממשל, מדיניות ועניינים רגולטוריים ומשפטיים.

## עבודה פוליטית וממשלתית

דונילון עבד כיועץ לביטחון לאומי לנושאים ציבוריים ושירת כראש הסגל של מזכיר מחלקת המדינה של ארצות הברית, וורן כריסטופר, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.

על אף העובדה שהוא חף מכל ניסיון צבאי ועבד כלוביסט, היה דונילון "מעורב בצורה אינטימית בנושאי מדיניות חוץ חשובים רבים כולל המשא ומתן להשגת הסכם השלום שסיים את מלחמת בוסניה והמגעים להרחבת נאט"ו". דונילון היה אחת הדמויות הבולטות בגיבוש האסטרטגיה האמריקאית ביחס לאפגניסטן והדיונים הקשורים לכך, בספרו של בוב וודוורד "Obama's Wars" מ-2010.

הגנרל ג'ונס השמיץ באחת ההזדמנויות את דונילון בכך שביקר אותו על היעדר הניסיון שלו בתחומי מדיניות חוץ ואמר לו שכתוצאה מכך: "אין לך כל אמינות בצבא", על פי ספרו של וודוורד, "Obama's Wars". ג'ונס טען שדונילון נכשל בהתנהלותו מול הצוות שלו במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בהציגו "מעט מדי רגש לאנשים שעובדים שם יום ולילה". דונילון ביקר באפגניסטן במהלך ביקורו הלילי בן שש השעות של הנשיא אובמה במדינה.

## חיים אישיים

דונילון הוא אחיו של מייק דונילון, עורך דין ויועץ פוליטי המייעץ לנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל ופרטים ביוגרפיים באתר הוושינגטון פוסט

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:פרובידנס: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הקתולית של אמריקה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:היועצים לביטחון לאומי של ארצות הברית
קטגוריה:פקידי ממשל בארצות הברית
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:נשיאות ברק אובמה: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
כל ישראל בני מלכים הם

**כל ישראל בני מלכים הם** הוא כלל הלכתי שמקורו במספר תנאים, ולפיו כל יהודי חשוב כמו בנו של מלך המשופע בעושר, ולפיכך בעניינים שבהם דינו של אדם רם במעלה שונה מדינו של אדם מהשורה, ניתן להתייחס לכל יהודי כבן מלך גם אם הוא בפועל עני ונצרך.

כלל זה משמש גם בהגות היהודית המעלה קרנו של כל יהודי באשר הוא, עקב הגדרתו כבנו של מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, כפי שנאמר על עם ישראל בתורה "בנים אתם לה' אלוהיכם", ומשום התייחסותו לאבות האומה הישראלית, אברהם יצחק ויעקב.

## דוגמאות בהלכה
במסכת בבא מציעא אומר אביי כי ניתן ללמוד שהתנאים רבן שמעון בן גמליאל, רבי שמעון, רבי ישמעאל ורבי עקיבא כולם דוגלים בכלל "כל ישראל בני מלכים הן".

### רבן שמעון בן גמליאל
מכך ששנו במשנה שאין מטלטלין בשבת משום איסור מוקצה לא את הלוף ולא את החרדל (שאי אפשר לבשלם ולטוחנם בשבת, ואפילו לעופות אינם ראויים. רש"י) ורשב"ג חולק ומתיר בלוף מפני שהוא מאכל לעורבין (כלומר, מניחים שכל יהודי מגדל עורבים לנוי כדרכם של בני מלכים, ולפיכך הלוף אינו מוקצה שראוי למאכל העורבין שברשותו. רש"י).

### רבי שמעון
מכך ששנו במשנה, בני מלכים סכין שמן וורד על גבי מכותיהן בשבת שכן דרכן לסוך בחול (לשם תענוג גרידא, רש"י), רבי שמעון אומר כל ישראל בני מלכים הן, ומתיר לכל ישראל לסוך שמן וורד על המכה בשבת, שכולם בני מלכים הם ורגילים בכך.

### רבי ישמעאל ורבי עקיבא
מכך ששנו בברייתא בעניין גבייה מבעל חוב; הרי שהיו נושין בו אלף זוז ולבוש איצטלא (-בגד) בת מאה מנה מפשיטין אותה ממנו ומלבישים אותו איצטלא הראויה לו, ולמדו משום רבי ישמעאל ומשום רבי עקיבא "כל ישראל ראוין לאותה איצטלא" עקב היותם בני מלכים ולפיכך אין מפשיטים אותו מהבגד היקר שלובש כדי לגבות ממנו החוב.

### רבי יוחנן בן מתיא
המחשת הכלל של כל ישראל בני מלכים מופיעה במשנה במסכת בבא מציעא: 

## בהגות היהודית
המהר"ל מפראג בספרו גבורות ה' כותב: 

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכה
גברים בצד

**גברים בצד** (באנגלית: **Boys on the Side**) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1995 בבימויו של הרברט רוס (סרטו האחרון לפני מותו שש שנים לאחר מכן). בסרט משחקים וופי גולדברג, מרי-לואיז פרקר ודרו ברימור. תסריט הסרט נכתב על ידי דון רווס.

## עלילה
זהו סרט מסע פמיניסטי. זמרת לסבית שחורה וצעירה לבנה, אשר מעוניינות שתיהן להגיע מהחוף המזרחי לחוף המערבי, חולקות רכב על מנת לחסוך בהוצאות, ונוסעות ביחד למסע ארוך. בדרך מצטרפת אליהן צעירה פרועה שנמלטת מהחבר האלים שלה. ביחד הן חוות ידידות אמת. בסרט רגעים מצחיקים לצד רגעים מלודרמטיים סוחטי דמעות.

## צוות שחקנים
* וופי גולדברג - ג'יין דלוקה
* מרי-לואיז פרקר - רובין ניקארסון
* דרו ברימור - הולי פולצ'יק
* מתיו מקונוהיי - אייב לינקולן
* ג'יימס רימר - אלכס
* בילי ווירת' - ניק
* אניטה ג'ילט - איילין ניקארסון
* דניס בוטסיקריס - מאסרלי
* אסטל פרסונס - לואיס
* איימי אקווינו - אנה

## ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות עם ציון של 73% באתר Rotten Tomatoes. בנוסף, הסרט זכה בפרס "GLAAD Media" לסרט הטוב ביותר. הסרט היה גם מועמד לפרס ה-"Image" לשחקנית הטובה ביותר (וופי גולדברג) ולפרס ה-"Golden St. George" לבמאי הטוב ביותר (הרברט רוס).

למרות ההצלחה הביקורתית של הסרט, הוא לא הצליח בקופות אך הוא כיסה את תקציבו.

## פסקול
פסקול הסרט מורכב בכולו מזמרות רוק/פופ ואף מזמרות לסביות כמו מליסה אתרידג' וג'ואן ארמטריידינג. גרסת הכיסוי של השיר "You Got It" של רוי אורביסון שבוצע על ידי בוני ראייט הגיע למקום ה-34 במצעד "בילבורד הוט 100".
* בוני ראייט - "You Got It"
* מליסה אתרידג' - "I Take You With Me"
* שריל קרואו - "Keep On Growing"
* אינדגו גירלס - "Power Of Two"
* סטיבי ניקס - "Somebody Stand By Me"
* הפריטנדרס - "Everyday Is Like Sunday"
* הקרנבריז - "Dreams"
* אנני לנוקס - "Why"
* שרה מקלכלן - "Ol' '55"
* ג'ואן ארמטריידינג - "Willow"
* ג'ונל מואסר - "Crossroads"
* וופי גולדברג - "You Got It"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי לסביות
קטגוריה:יצירות זוכות פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה

קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
טימי טרנר

**טימותי טיבריוס "טימי" טרנר** (באנגלית: **Timothy Tiberius "Timmy" Turner**; נולד ב-36434563 לספירהבמרץ 1) הוא הדמות הראשית בסדרת האנימציה האמריקאית "קסם של הורים".

בדיבוב לאנגלית של הסדרה דמותו של טימי דובבה על ידי טרה סטרונג, אם כי בסרטונים הקצרים כחלק מרצועת Oh Yeah! Cartoons הוא דובב על ידי מרי קיי ברגמן. בגרסתה העברית של ערוץ ניקלודיאון מדובבת דמותו של טימי על ידי שיר כהן, ובגרסה של ערוץ דיסני מדובבת דמותו על ידי דנה אברהם-סמו. את דמותו של טימי בסדרת הסרטים גילם השחקן דרייק בל; בדיבוב לעברית של הסרטים, דמותו דובבה על ידי איטן גרינברג.

## אישיות
טימי טרנר הוא ילד ממוצע המאופיין בשיניים בולטות. הוריו הם רפי שכל הכושלים בחינוכו. לטימי שמרטפית אכזרית בשם ויקי שמציקה לו ומכנה אותו "טמבל". המחנך של טימי, דנזל קרוקר, אובססיבי לציד פיות ולהכשלת תלמידיו במבחנים.

בעקבות סיבות אלו, טימי קיבל שני סנדקי פיות: וונדה וקוזמו. מטרתם של וונדה וקוזמו היא להגשים כל משאלה שטימי יבקש (כל עוד היא לא נוגדת את חוקי הפיות). טימי ילד אנוכי, ופעמים רבות הגשמת משאלותיו של טימי מהוות סיכון לתושבי העיר הבדיונית דימסדייל, בה הוא גר.

טימי מאוהב בתלמידה הלומדת בכיתתו, טריקסי טנג, שהיא הילדה המקובלת ביותר בבית ספרו של טימי. אחותה של השמרטפית ויקי, טוטי, מאוהבת בטימי, ונראה כי בחדרה כי הכינה "מקדש" לטימי; טימי לא אוהב את טוטי, אם כי בסרט "טימי טרנר, יה חמוד!", מתאהב טימי בטוטי והופך לבן זוגה.

טימי מתנדב בצופי הסנאים של דימסדייל, מעין תנועת נוער אותה אביו מנהל ומדריך בה.

טימי נוהג לקרוא חוברות קומיקס של שני גיבורי על בדיוניים: "קראש נבולה" ו"הסנטר האדום"; כמו כן, הוא משמש גם כעוזרו של הסנטר האדום.

החל מהעונה השישית, נוסף לטימי סנדק פיה - פוף, המשמש כבנם של וונדה וקוזמו, שטימי עצמו ביקש שייוולד. בעונה התשיעית, טימי מאמץ כלב-פיה העונה לשם ספארקי. בעונה העשירית הוא מתיידד עם ילדה בשם קלואי קרמייקל, ואף חולק עמה את פיותיו.

בסדרה "קסם של הורים - מוזר למדי" טימי כבר תלמיד בקולג' שנותן את הפיות שלו לשני דודניו, על מנת להיות עצמאי יותר בקולג'.

בסדרה "קסם של הורים - משאלה חדשה" טימי מופיע בהופעת אורח (בבגרותו), דמותו היא של שחקן בסרט של "הסנטר האדום". וטימי מופיע גם בתור עובד בבית ספר ושליח פיצה.

## הערות שוליים

קטגוריה:קסם של הורים
קטגוריה:ילדים בדיוניים
טיחון חרניקוב

**טיחוֹן חְרֶניקוֹב** (ברוסית: **Ти́хон Никола́евич Хре́нников**; 10 ביוני 1913 – 14 באוגוסט 2007) היה מלחין רוסי וסובייטי. כיהן במשך כ-40 שנים כיושב ראש אגוד המלחינים הסובייטי.

## חייו
טיחון חרניקוב נולד ביילץ (עיירה במחוז ליפצק) למשפחת סוחרים. הוא היה הילד העשירי והצעיר במשפחה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בנגינה ובהלחנה. בחורף 1928-1927 הגיע למוסקבה והראה את היצירות שלו למלחין. הוא קיבל התייחסות חיובית והמלצה לחזור הביתה ולהשלים את הלימודים בבית הספר לפני שיגיע למוסקבה פעם נוספת. ב-1929 הוא הגיע למוסקבה והחל ללמוד במכללה מוזיקלית. בשנים 1932-1936 למד חרניקוב בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל היינריך נויהאוס.

ב-1939 הלחין חרניקוב את האופרה הראשונה שלו "בסערה" (В бурю). באופרה זו הועלה לראשונה דמותו של ולדימיר לנין על במת האופרה. במהלך שנות ה-30 נכלל חרניקוב בקבוצת מלחינים סובייטיים צעירים. הוא כתב מאמר בעיתון פראבדה נגד המלחינים דמיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופייב.

בתקופת מלחמת העולם השנייה עבר חרניקוב עם משפחתו לאזור הרי אורל. בתקופה זו הוא כתב מוזיקה למספר סרטים. בהמשך הוא עבר לחזית והשתתף במספר קונצרטים לחיילים הלוחמים.

ב-1948, לפי בקשה ישירה של יוסיף סטלין, התמנה חרניקוב ליושב ראש ארגון המלחינים הסובייטים. קיימת סברה שבתקופתו כראש הארגון סבלו המלחינים פחות מרדיפת השלטונות ואיש מחברי הארגון לא הוצא להורג. יחד עם זאת, חרניקוב היה שותף פעיל בכול המערכות של השלטונות כנגד מוזיקאים שסר חינם בעיני השלטון. אומנם הם לא הוצאו מחוץ לשורות הארגון ועל פי רוב אף המשיכו לקבל הזמנות לביצוע עבודות, אך קיימות גם דוגמאות אחרות; כך למשל, המלחין הצעיר אלכסנדר לוקשין, שספג ביקורת קשה מחרניקוב, לא הצליח להתקבל לעבודה באף מוסד. בנובמבר 1979 נאם חרניקוב בוועידת הארגון ומתח ביקורת קשה על שבעה מלחינים צעירים. במשך שנים לאחר נאום זה לא יכלו מלחינים אלו להשתתף בהופעות ולא קיבלו הזמנות להלחנה.

בשנת 1961 החל חרניקוב ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה ובשנת 1966 התמנה לפרופסור. במקביל לפעילות ציבורית ועבודה בקונסרבטוריון, המשיך חרניקוב בהלחנה. הוא כתב מספר אופרות ומוזיקה לסרטים.

חרניקוב לא תמך במנהיגי המדינה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 1998 הוא ציין בראיון כי הוא רואה במיכאיל גורבצ'וב בוגד וכי סטלין היה מנהיג דגול. כל זאת למרות שבתקופת הטיהורים הגדולים אחיו נשפטו, אחד מהם הוצא להורג והשני שוחרר כעבור שנתיים.

עבור פעילותו בשטח ההלחנה ופעילותו הציבורית הענפה קיבל חרניקוב ארבע פעמים את פרס ברית המועצות, פרס לנין (1974), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, ארבעה עיטורי לנין, פעמיים עיטור הדגל האדום ועיטורים נוספים של ברית המועצות ומדינות אחרות. בשנת 1963 הוענק לחרניקוב תואר אמן העם.

לפי בקשתו הוא נטמן בחצר הבית בו נולד ביילץ. בבית זה נפתח עתה מוזיאון על שמו.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מלחינים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-2007
איגוד הקהילות היהודיות של איטליה

**איגוד הקהילות היהודיות של איטליה** (באיטלקית: **Unione delle Comunita Ebraiche Italiane**; בראשי תיבות: **UCEI**) הוא ארגון-גג של הקהילות היהודיות באיטליה, שבסיסו ברומא.

תפקידו של האיגוד מעוגן בחוק האיטלקי מאז שנת 1930, ולפיו עליו לייצג את כלל הקהילות היהודיות באיטליה בפני השלטונות. חוק זה התקבל על ידי השלטון הפשיסטי, שחייב את כל היהודים להשתייך לאחת הקהילות ולשלם את המיסים הנדרשים מהם. מאז תחילת שנות ה-60 בוטלה חובה זו.

הארגון מייצג את היהדות האיטלקית גם ברמה הלאומית-פוליטית. הוא אחראי למינוי רבנים, לניהול תקציבי הקהילות והוא אף מספק שירותי דת, תרבות וחינוך לקהילות. אף כי קהילות איטלקיות יהודיות רבות פועלות באופן עצמאי, הן שומרות על קשר הדוק עם הארגון. מימון צורכי הקהילות מגיע מהשתתפות החברים בארגון ומתקציב ממשלת איטליה.

לפני שכוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל לקריית הוותיקן בדצמבר 1993, הארגון מילא תפקיד חשוב בקשר בין הוותיקן ליהדות העולמית.

מאז שנת 2009 מפעיל הארגון את הפורטל היומי "מוקד" (Moked). באתר ניתן למצוא בין היתר רשימת פרויקטים, הקשורים בקהילות היהודיות, שמימן הארגון בכספיו.

הנשיאה הנוכחית היא נעמי די סניי, שמשמשת בתפקיד מאז 2016. לפניה שימשו בתפקיד רנצו גטנייה  (2006–2016), עמוס לוצאטו (1998–2006) וטוליה צבי (1983–1998).

המבנה הארגוני והניהולי של האיגוד כולל את:
* **הקונגרס** - כולל נציגים של כל הקהילות ומתכנס אחת לארבע שנים.
* **הנשיא** - מייצג את הקהילה ומנהל את מוסדותיה.
* **המועצה המבצעת ** (giunta) - נבחרת על ידי המועצה המייעצת ומורכבת מחברים בה, מראשי ארגון הקהילות, מרבנים ומיועצים.
* **המועצה המייעצת** - כוללת 18 יועצים שנבחרו על ידי הקונגרס, כולל רבנים.
* **[[אספת רבנים]]** - כוללת את רבני קהילות איטליה ואחרים.
* **מועצה רבנית** - כוללת שלושה רבנים שנבחרו על ידי הקונגרס.

## קישורים חיצוניים

* 
* דניאל קארפי, הקהילה היהודית באיטליה עד 1960, באתר דעת
* הפורטל האינטרנטי "מוקד", שמפעיל הארגון 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות איטליה
קטגוריה:ארגונים יהודיים לפי מדינה
פרנק שרשל

[שמאל|ממוזער|250px|[אקסודוס (אוניית מעפילים)|אוניית המעפילים אקסודוס בנמל חיפה (יולי 1947). צילום של פרנק שרשל]]
[שמאל|ממוזער|250px|[משה שרת חותם על מגילת העצמאות. צילום של פרנק שרשל]]
[שמאל|ממוזער|250px|פצוע ישראלי מטופל ב[קרב יד מרדכי. צילום של פרנק שרשל]]
**פרנק שרשל** (באנגלית: **Frank Scherschel**; 1907 – 23 במאי 1981) היה צלם אמריקאי. שרשל, שעבד במשך שנים רבות עבור המגזין לייף, התפרסם בזכות צילומיו ממלחמת העולם השנייה. שרשל ליווה והנציח את מאבק הישוב העברי להקמת מדינת ישראל ותמונותיו הנציחו אירועים בהעפלה ובמלחמת העצמאות בצורה אוהדת לצד הישראלי.

## ביוגרפיה
ב-1926 החל שרשל לצלם עבור העיתון "מילווקי ג'ורנאל" (Milwaukee Journal) ועבד בו עד שנת 1942, בה עבר לעבוד במגזין לייף. הוא צילם עבור לייף את המערכה באוקיינוס השקט ואת הלחימה באירופה המערבית ושחרור פריז. פרויקטים נוספים שעשה שרשל עבור לייף היו: נישואי הנסיכה אליזבת השנייה ב-1947, יהדות ג'רבה בתוניס, ועידת המפלגה הדמוקרטית האמריקאית ב-1956, חקלאות שיתופית בצ'כוסלובקיה, סיקור של דמויות כמו וינסטון צ'רצ'יל (מספר פעמים), מיס ון דר רוהה ואספנית האמנות פגי גוגנהיים ותחרויות ספורט שונות כגון: מרוץ האופניים טור דה פראנס, מרוץ המכוניות 24 השעות של לה-מאן, אגרוף, בייסבול, פוטבול ואפילו תחרות בגידול זקנים שנערכה במישיגן. גם אחיו, ג'ו, היה צלם מקצועי שעבד עבור "לייף".

לאחר מלחמת העולם השנייה ביקר שרשל מספר פעמים בארץ ישראל והנציח את מאבק היישוב העברי להקמת מדינת ישראל. הוא צילם את הגעתה של אוניית המעפילים אקסודוס ולאחר מכן, את הכרזת העצמאות, קרב יד מרדכי, הפצצת התחנה המרכזית בתל אביב על ידי חיל האוויר המצרי ועוד מקומות ואירועים במלחמת העצמאות.

ב-1950 העניקה לו ההתאחדות הלאומית (האמריקאית) לצלמי עיתונות פרס על מצוינות לזכר ג'וזף ספראגו (Joseph A. Sprague). ב-1955 היה שרשל אחד ממאות הצלמים שצילומיהם הוצגו בתערוכת הצילום ההיסטורית, "משפחת האדם", שהוצגה תחילה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ולאחר מכן הוצגה ברחבי העולם.

ב-1962 היה שרשל הממונה על מעבדת הצילום של סוכנות המידע האמריקאית  בוושינגטון. ב-1972 הוא פרש ושב לעיר מגוריו, בראבו  שבוויסקונסין ופתח שם חנות לצורכי צילום. הוא נפטר ב-1981 בהיותו בן 74.

## קישורים חיצוניים

* פרנק שרשל, אתר מגזין "לייף" 
* Frank Scherschel, Photographer For Life Magazine, Is Dead at 74, אתר הניו יורק טיימס, 25 במאי 1981 
* סדרה 1 של צילומי ארבעה צלמים של מגזין "לייף", ובהם פרנק שרשל, במלחמת העצמאות
* סדרה 2 של צילומי מגזין "לייף" במלחמת העצמאות

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמים אמריקאים

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
היכל המשפט חיפה

**היכל המשפט חיפה** הוא מקום משכנם של בתי המשפט של חיפה.
## המבנה
ההיכל שוכן בקריית הממשלה שברחוב פלי"ם בעיר התחתית בחיפה, בגבול שכונת ואדי סאליב. הוא משכן את בית המשפט המחוזי, בית משפט השלום, בית המשפט למשפחה ובית הדין לעבודה, ששכנו לפני כן באתרים נפרדים בעיר.

שטח ההיכל, הבנוי מבטון, אלומיניום וזכוכית, הוא 90 אלף מטרים מרובעים (כמחציתם שטחי חנייה) וככזה הוא היכל המשפט הגדול בישראל. הוא מכיל בסך הכול 73 אולמות משפט ו-100 לשכות שופטים, וכן שטחי מזכירויות ושטחי עזר.

צורתו הכללית של ההיכל היא כשל אונייה, כאזכור להיות חיפה עיר נמל. הוא כולל שני אגפים עיקריים: האגף השיפוטי, שהוא האגף הדרומי, והאגף המנהלי מצפון. בין שני האגפים מצויה מבואה, המשתרעת לכל אורך הבניין ולמלוא גובהו. חלל המבואה נחצה על ידי מספר גשרי מתכת המקשרים בין שני אגפי ההיכל.

ההיכל תוכנן על ידי האדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין, שתוכניתם להיכל נבחרה בשנת 1994. בתי המשפט החלו לפעול בו בסתיו 2003. עלות הקמת ההיכל הגיעה ל-400 מיליון שקלים, למרות שהתקציב היה קצת מעל 500 מיליון.

בשנת 2006 זכו שני האדריכלים בפרס רכטר לאדריכלות על תוכניתם להקמת ההיכל.

על ההיכל נמתחה ביקורת, שלפיה תכנונו הוא גרנדיוזי, במיוחד על רקע בתי שכונת ואדי סאליב הצמודה אליו, ושתנאי הנגישות בו לבעלי מוגבלויות הם לקויים.

## גלריה

Haifa Courts.jpg|הכניסה המערבית להיכל
Haifa Court - Interior, 2nd floor.jpg|מבואת ההיכל
Beit HaMishpat P1040675.JPG|ההיכל על רקע בתי ואדי סאליב


## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:בית המשפט המחוזי בחיפה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו ברכה ומיכאל חיוטין
קטגוריה:קריית הממשלה (חיפה)
קטגוריה:מבני בית משפט
תעלומה במכולה הירוקה

**תעלומה במכולה הירוקה** הוא סרט דוקו-בלשי של הבמאי טל חיים יופה שבו הבמאי עוקב אחרי תולדות משפחה, שלא הכיר קודם, בעקבות מציאה מקרית של תמונות ומסמכים משפחתיים במכולת אשפה ירוקה.
במהלך הסרט מתגלה לנו משפחה, משפחת וולקוביץ, שסיפורה הוא למעשה סיפורה של המדינה: ההורים הם זוג ניצולי שואה שהגיעו לארץ לאחר המלחמה, בנם יליד הארץ, בחור יפה תואר, נהרג במלחמת יום הכיפורים ובתם, ממייסדי שלום עכשיו, נפטרה עקב רשלנות רפואית בניסיונה להיכנס להריון.
בסרט נשמע רק קולו של הבמאי, גם כשהוא משוחח עם בני המשפחה נשמע ברקע קולו שלו שמתאר את תוכן השיחה.

זהו סרטו השני של טל יופה. גם סרטו הבא, "קלמנטינה" עוסק בחקירת תולדות משפחה - הפעם משפחתו שלו.

## עלילה
יום אחד באפריל בשנת 2007 ברוכבו על האופנוע ברחובות פלורנטין שם לב טל יופה לערימת מסמכים ותמונות ישנות המבצבצת מתוך פח אשפה.
טל מסתקרן ומחליט לקחת את המסמכים אליו הביתה שם הוא פורס אותם על השטיח ומנסה לגלות מידע על האנשים מאחורי התמונות.
על אחורי אחת התמונות כתוב "הלה רוזן שנת 1940", טל מסיק שזו תמונה מהמלחמה והוא מחפש את השם במאגר השמות באתר יד ושם. בהמשך הוא עוד יחזור לאתר הזה. 
בנוסף הוא מוצא בין המסמכים מכתב ממדינת ישראל להורים שכולים המבשר להם על נטיעת עץ ביער קק"ל לזכר בנם שנפל שוע וולקוביץ.
בעקבות המכתב מחפש טל באתר ההנצחה לחיילי צה"ל מידע על שוע. הוא מוצא את מקום קבורתו ומגיע לשם ביום הזיכרון לחללי צה"ל כדי לנסות ולפגוש את בני משפחתו של שוע. בבית העלמין הוא פוגש את הגרוש של ריבי וולקוביץ, אחותו של שוע, שממשיך לפקוד את קברו של שוע גם 34 שנה לאחר המלחמה וכן חברים מהפנימייה בה למד שוע.
תחילה מתייחסים אליו בחשדנות, לא מבינים למה בחור שלא שייך למשפחה שואל אותם כל כך הרבה שאלות. עם הזמן הם נפתחים אליו, ומספרים לו את סיפוריהם. לכאורה הסרט היה יכול להסתיים כאן אבל אז טל מבין שבני המשפחה לא מכירה ענפים רבים מהמשפחה שהושמדו בשואה.
למשל, על קברה של האם, פולה וולקוביץ, רשום שם אביה בלבד ללא שם אמה שנספתה בשואה - כלומר אפילו בעלה לא ידע את שמה של אמה.
טל לא מוותר והוא פונה למדור לחיפוש קרובים ברדיו, במטרה לגלות מידע על ההורים פולה ויעקב וולקוביץ', מהתקופה בה גרו בפולין או ברוסיה. בעקבות הפנייה אכן פונים אליו אנשים שהכירו את ההורים.

במהלך המסע טל משתמש באמצעים נגישים לכל אחד ובזכות הנחישות שלו מצליח לגלות מידע רב. האמצעים הם: אינטרנט (אתר יד ושם, אתר ההנצחה לחללי צה"ל, גוגל לחיפוש מידע על מחנות בשואה), המדור לחיפוש קרובים ברדיו, מעבר על כל עיתוני מעריב בבית אריאלה משנתיים מסוימות כדי למצוא כתבה על המשפחה ולבסוף נסיעה לחו"ל לאזור הקווקז כדי למצוא את הקבר של בת המשפחה שמתה זמן קצר לאחר השואה.

הסרט למעשה מתאר את המסע שעושה הבמאי ביחד עם הצופים, כאשר לאט לאט מתגלים לנו עוד ועוד פרטים. שיא הסרט הוא בגילוי שמה של הבת שרה שנפטרה בגיל שנה בקווקז והשלמת העץ המשפחתי של משפחת וולקוביץ.

בסופו של עריכת הסרט מסר טל את כל החומרים שאסף לסיון בן ארי ביתם של ריבי וולקוביץ ומתי בן ארי שהיא השריד האחרון למשפחה.

## פרסים
* פרס ע"ש יוהנה פרנר בפסטיבל ראש פינה
* פרס יד ושם.

## קישורים חיצוניים

* קישור לסרט באתר ynet
* 
* תיאור הסרט באתר הקרן החדשה לקולנוע ולטלוויזיה
* מאמר על מקרה המוות של ריבי בן ארי עקב רשלנות רפואית

קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים על ניצולי השואה
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2008
חנינה נשיאותית בארצות הברית

בחוק הפדרלי של ארצות הברית, סמכות החנינה על פשעים פדרליים ניתנת לנשיא ארצות הברית לפי פרק 2 לחוקת ארצות הברית, הקובעת כי לנשיא "תהיה סמכות לתת חנינות וחנינות על עבירות נגד ברית המדינות, למעט במקרים של הדחה". בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את  לשון החוק ככוללת את הסמכות להעניק חנינה, חנינה מותנית, חילופי גזר דין, חילופי גזר דין מותנים, הפסקות קנסות וחילוט, פטור וחנינה.

כל בקשות החנינה הפדרליות מופנות לנשיא, המעניק או שולל את הבקשה. בדרך כלל, בקשות החנינה מופנות להמלצה לא מחייבת לפרקליט משרד החנינות, נושא משרה במשרד המשפטים של ארצות הברית. אחוז החנינות והאחוזים המוענקים משתנה מנשיא לנשיא; עם זאת, פחות חנינות ניתנו מאז מלחמת העולם השנייה.

כוח החנינה שנוי במחלוקת מאז חוקק בחוקת ארצות הברית. אחת החנינות הידועות והשנויות במחלוקת היא זו שהעניק ג'רלד פורד לקודמו ריצ'רד ניקסון שהתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט. חנינה נוספת שספגה ביקורת, היא זו של מארק ריץ' (שנחשב פושע נמלט), שניתנה בסוף כהונתו של ביל קלינטון ואף הובילה לחקירה בידי ג'יימס קומי.

בעקבות מלחמות הוענקו חנינות מרובות. בשנת 1977 ביומו השני בתפקיד העניק הנשיא ג'ימי קרטר  חנינה גורפת לכל משתמטי הגיוס ממלחמת וייטנאם בהתאם להבטחתו במסע הבחירות. קודמו ג'רלד פורד העניק חנינה מותנית למשתמטי מלחמת וייטנאם שדרשה מהם להשלים את יתרת השירות הצבאי בשירות אזרחי.

אחת הסוגיות שלא הובהרו היא האם נשיא יכול לחון את עצמו. נאמר בחוקה כי אינו יכול לבטל הדחה, אולם לא ברור מה מעמד הפשעים לאחר סיום תפקידו. בתקופת ניקסון הנושא עלה ומשרד המשפטים סבר כי הנשיא אינו יכול לחון עצמו כי אין אדם דן את עצמו; אולם מאידך הציע דרך שהנשיא יוכל לקבל חנינה: הוא יכריז על נבצרות על פי התיקון העשרים וחמישה לחוקה, סגן הנשיא יהיה הנשיא בפועל ואז הסגן יחון אותו ולאחר מכן הנשיא יחזור לתפקידו.

## בחוקי המדינה
סמכות החנינה של הנשיא משתרעת רק על עבירות על החוק הפדרלי. עם זאת, למושלים של רוב ה-50 המדינות יש את הסמכות להעניק חנינה או ארכה  על עבירות על פי החוק הפלילי של המדינה. במדינות אחרות, כוח זה מוענק לסוכנות או למועצה ממונה, או למועצה  ולמושל בהסדר משולב כלשהו.

לפחות שלוש פעמים, מושלי מדינה - ג'ורג' ראיין מאילינוי ב -2003, טוני אנייה מניו מקסיקו ב -1986 ומרטין או'מלי ממרילנד ב -2014 - המירו את עונשם של כל הנידונים למוות במדינתם למאסר עולם  לפני עזיבתם את המשרד.
## חנינת תרנגול ההודו

חנינה זו, מבוצעת בדרך כלל סמוך לחג ההודיה שבמסגרתה מעניק הנשיא "חנינה" לתרנגול הודו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ארצות הברית: חוק ומשפט
קטגוריה:ארצות הברית: חוקים פדרליים
משה בר

**משה בר** (נולד ב-1964 בערך) הוא פרופסור, חוקר מוח. לשעבר ראש המעבדה למדעי העצב הקוגניטיביים באוניברסיטת הרווארד. עמד בראש המרכז הרב-תחומי לחקר המוח על שם לסלי וסוזן גונדה באוניברסיטת בר-אילן. עוסק בחקר העצב בהקשרים קוגניטיביים, כגון זיכרון וזיהוי.

## ביוגרפיה
בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בהנדסה ביורפואית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שירת שש שנים בחיל האוויר. בשנים 1992–1994 למד לתואר שני במדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ואת עבודת המוסמך עשה בהנחייתו של פרופ' שמעון אולמן. יצא לארצות הברית ללימודים לתואר דוקטור במדעי העצב הקוגניטיביים אותם עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה, וסיים בהצטיינות יתרה בשנת 1998. נושא הדוקטורט שלו היה "Characteristics and Cortical Localization of Subliminal Visual Priming". עשה פוסט דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס בבוסטון. בשנת 2002 מונה למרצה לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2007 קודם לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2009 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. בשנת 2011 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.

בסוף 2011 חזר לישראל ומונה לראש מרכז גונדה לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, במקומו של פרופ' משה אבלס שהקים את המרכז ועמד בראשו במשך תשע שנים. על פעילותו במרכז אמר: "אני שואף לכך שהיישומים של המחקרים שיצאו מהמרכז הרב-תחומי בבר-אילן יהיו אפקטיביים עבור אנשים שסובלים, ולא רק יכנסו לאנציקלופדיות ולספרי הלימוד". ב-2019 סיים את כהונתו כראש המרכז והוחלף בידי פרופ' אלון קורנגרין. 

2026 - עומד בראש מעבדת המחקר באוניברסיטת בר-אילן.

## ספריו
2026 - נדודי מחשבות, הוצאת תכלת, אוניברסיטת בר-אילן.

## קישורים חיצוניים

* פרופ’ משה בר מאוניברסיטת הרווארד מונה לעמוד בראש המרכז לחקר המוח, באתר ערוץ המדע, 11 בינואר 2011
* 
* 
* 
* 
* 
* Cognitive Neuroscience laboratory, Massachusetts General Hospital, Harvard Medical School

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מוח ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: לימודים בין תחומיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי מכון ויצמן למדע
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
סלים ברכאת

**סלים ברכאת** (בכורדית: **Selîm Berekat**; בערבית: **سليم بركات**) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית.

ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני **אל כרמל**. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית. בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום. ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון. הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית. בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם. הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך.

## ספריו שתורגמו לעברית
***חכמי האפלה**, עם עובד, המפעל לתרגום יצירות מופת, תרגם מערבית והוסיף אחרית דבר: מתי פלד. 1994

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים סורים
קטגוריה:משוררים כורדים
קטגוריה:משוררים סורים
קטגוריה:סופרים כורדים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1951