open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פטר סבידלר

**פטר סבידלר** (ברוסית: **Свидлер, Пётр Вениаминович**; נולד ב-17 ביוני 1976) הוא שחמטאי יהודי-רוסי בדרגת רב-אמן, אלוף רוסיה בפעם השמינית.

## ביוגרפיה
סבידלר נולד בלנינגרד, למד לשחק שחמט בגיל שש וב-1994, בגיל 18, השיג דרגת רב-אמן.

בשנת 1992 הוא סיים במקום השני באליפות העולם לנוער עד גיל 16 (ניצח רונן הר צבי).

סבידלר זכה שמונה פעמים באליפות רוסיה (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011, 2013 ו-2017). ב-2001 הוא העפיל לחצי גמר אליפות העולם בשחמט.

סבידלר הוא שחקן מוביל גם בשחמט הרנדומלי שפיתח בובי פישר המכונה שחמט 960. סבידלר זכה באליפות העולם הראשונה שנערכה במיינץ (גרמניה) בשנת 2003 בנצחו את פטר לקו בדו-קרב של 8 משחקים. הוא הגן על תוארו זה בהצלחה פעמיים, בנצחו את לבון ארוניאן בשנת 2004 ואת זולטאן אלמסי בשנת 2005. בשנת 2006 הפסיד את תוארו ללבון ארוניאן.

סבידלר היה שותף לזכייה באליפות באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנים 1997 ו-2005.

ב-2005 הוא סיים במקום שני משותף עם וישוואנתן אנאנד באליפות העולם שהתקיימה בארגנטינה עם 8.5 נקודות מ-14 אפשריות (נקודה וחצי פחות מהמנצח וסלין טופאלוב). ההישג שלו ב-2005 זיכה אותו בכניסה לאליפות העולם ב-2007 בה הוא סיים במקום החמישי מתוך שמונה.

ב-2006 הוא ביקר בישראל והשתתף באליפות העולם בשח מהיר שהתקיימה בראשון לציון. הוא סיים במקום השני בתחרות. באותה שנה הוא זכה במקום ראשון משותף עם ולדימיר קראמניק בתחרות העל בדורטמונד.

בגביע העולם בשחמט בשנת 2011 הוא ניצח והעפיל לתחרות המועמדים 2013 אותו סיים במקום השלישי. בגביע העולם בשחמט בשנת 2013 הוא הודח ברבע הגמר.

בשנת 2014 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השביעי.

בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא הפסיד במשחק הגמר אך העפיל לתחרות המועמדים 2016 אותה הוא סיים במקום הרביעי.

בגביע העולם בשחמט בשנת 2017 הוא הודח ברבע הגמר.

סבידלר נחשב לאחד השחקנים החזקים בעולם בהגנת גרינפלד ולשחקן חזק מאוד בפתיחה ספרדית ובהגנה סיציליאנית (בשני הצבעים).

לדבריו, הוא לא משקיע בשחמט כמו שחקני צמרת אחרים ואמר שהוא התכונן ברצינות רק לתחרות אחת בחייו - אליפות העולם בשנת 2005.

## פטר סבידלר ב[[אולימפיאדת השחמט]]
בין השנים 1994 ל-2014 השתתף פטר סבידלר ב-10 אולימפיאדות שחמט:

## מבחר תחרויות בהן השתתף
* אליפות העולם בשח מהיר 2012
* תחרות שחמט לזכר אלכין 2013
* תחרות המועמדים:
: 2013, 2014
* תחרות העל בבאקו 2014
* גביע סינקפילד 2016
* תחרות השחמט לזכר טל 2016
* גביע העולם בשחמט:
: 2017, 2021
* תחרות העל טאטא סטיל 2018

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אלופי רוסיה בשחמט
קטגוריה:שחמטאים יהודים רוסים
קטגוריה:רבי-אמנים יהודים
קטגוריה:רבי-אמנים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1976
עדי טלמור

**עדי טַלְמוֹר** (נולד בשם **יהודה ראובן נובמבר**; 11 באפריל 1953 – 5 באוגוסט 2011) היה עיתונאי, מגיש ועורך חדשות ישראלי.

## ביוגרפיה
טלמור נולד ברמת גן לזוג ניצולי שואה. בילדותו, אביו עברת את שם המשפחה לטלמור. במסגרת שירותו הסדיר בצה"ל ניסה להתקבל לגלי צה"ל, אך בקשתו נדחתה והוא שירת כמש"ק ביטחון מידע בחיל האוויר.

עקב בעיה רפואית מולדת סבל מהגייה לקויה. בגיל 27, לאחר ניתוח אף ושיעורי הגייה התקבל לגלי צה"ל והחל לעבוד שם כאזרח עובד צה"ל. מאוחר יותר התפרסם כמבזקן חדשות בתוכנית "ערב חדש" בין השנים 1982–1992. במקביל הגיש וערך חדשות בגלי צה"ל במשך כ-31 שנים. הוא הגיש תוכניות רדיו בתחנה, הופיע בקומדיית המצבים "קרובים קרובים", ולימד בקורס הקריינות של אולפני גבע. אמו, לאה נובמבר, הגישה פינה בפולנית בתוכנית ההומור של גלי צה"ל "קשה בבוקר".

טלמור היה ידוע באישיותו האקסצנטרית ובכך שניהל מערכות יחסים מורכבות עם הכפופים לו ועם שותפיו לעבודה. ביולי 2007 ניסה להימלט מבידוק משטרתי בחשד לנהיגה בשכרות, ופגע ברכבו בניידת משטרה וברכב פרטי. בעקבות זאת נשלל רישיון הנהיגה שלו ורכבו הוחרם לתקופה של חודשיים, ובמקביל הוצא לחופשה יזומה מעבודתו בגלי צה"ל.

טלמור הִרבה לעשן וחלה בסרטן הריאה. לאחר שאובחן כחולה סופני, בחר לסיים את חייו ללא כאב בהמתת חסד בשווייץ, בעזרת ארגון "דיגניטאס". בסיוע ארגון דיגניטאס נשרפה גופתו, ואפרו פוזר באגם הסמוך לציריך שבשווייץ. שבוע לאחר מותו נערך לו טקס אשכבה בטיילת תל אביב, לפי בקשתו.

## קישורים חיצוניים
* 
* עדי טלמור באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* 
* 
* 
* 
* * 
* 
* 
* 
* התיעוד האחרון של השדרן עדי טלמור מאתר יוטיוב, 14 באוגוסט 2011
* רשימת השירים שביקש עדי טלמור להשמיע אחרי מותו באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ערב חדש
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:אזרחים עובדי צה"ל
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: חולים סופניים
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: אנשי תקשורת
קטגוריה:ישראלים שגווייתם נשרפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:אישים שנפטרו בהמתת חסד
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
ז'ו-וילפריד צונגה

**ז'ו-וילפריד צונגה** (בצרפתית: **Jo-Wilfried Tsonga**; נולד ב-17 באפריל 1985 בלה מאן). טניסאי עבר צרפתי שדורג בשיאו (27 במרץ 2012) במקום החמישי בסבב ה-ATP. זכה ב-18 תארים ביחידים, מתוכם 2 ברמת מאסטרס 1000, ו-4 תארים בזוגות.

הישג השיא של צונגה הוא הגעה למשחק הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (2008). נוסף לכך, זכה במדליית כסף אולימפית (לונדון 2012) בטורניר זוגות גברים.

במאי 2022 פרש מהמשחק.

## 2011
באליפות וימבלדון שנערכה ביוני 2011 הגיע צונגה לשלב חצי הגמר לראשונה בקריירה שלו, לאחר שניצח בסיבוב השלישי את פרננדו גונסאלס מצ'ילה ב-3 מערכות, בשלב שמינית הגמר את דויד פרר מספרד (7 בעולם) ב-3 מערכות ובשלב רבע הגמר את רוג'ר פדרר משווייץ (3 בעולם) ב-5 מערכות 3–6, 6–7, 6–4, 6–4, 6–4. בשלב חצי הגמר הוא הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' מסרביה (2 בעולם) ב-4 מערכות 6–7, 6-2, 6-7, 6-3. ג'וקוביץ' לאחר הניצחון עלה למקום הראשון בעולם. באוקטובר זכה בטורניר וינה, לאחר שניצח בגמר את חואן מרטין דל פוטרו בשלוש מערכות.

## תוארי ATP

### יחידים
#### זכיות

#### סגנויות

### זוגות
#### זכיות

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:טניסאים צרפתים
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית מצרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1985
המועצה האימפריאלית (האימפריה העות'מאנית)

**המועצה האימפריאלית** או ה**דיואן הקיסרי** (בטורקית עות'מאנית **Dîvân-ı Hümâyûn**; בטורקית **Divan-ı Hümayun**) הייתה מעין ממשלה באימפריה העות'מאנית.

המועצה הוקמה על ידי הסולטאן אורהן הראשון כגוף מייעץ וכללה נציגות של ארבעה גופים:
# הווזיר הגדול - ייצג את הווזירים (שרים) שהיו המוציאים לפועל של מדיניות האימפריה.
# הבאש דפתרדאר (ראש האוצר האימפריאלי) ונשאנג'י (נושא החותם המלכותי) - אלה עמדו בראש שני אגפי הבירוקרטיה המרכזיים - האוצר והסופרים.
# האג'א (מפקד צבא היבשה) והקפודן פאשה (מפקד הצי)
# הקאדיעסכרים של רומליה ואנטוליה - שניהם היו אחראים על מערכת החוק, המשפט והדת באימפריה.

המועצה עברה מספר גלגולים במהלך מאות שנות פעילותה. היא הפכה ממועצה מייעצת לסולטאן למועצה שמקבלת החלטות בעצמה. לאחר ימי סולימאן המפואר הסולטאנים הפסיקו להגיע לישיבות המועצה. הוטל על הוזיר הגדול והנשאנג'י לעדכן את הסולטאן לאחר כל ישיבה בהחלטות המרכזיות והוא אישר אותן או ביטל אותן.
על מנת לשמר את מרותו על המועצה הקים הסולטאן וילון סתרים. היושבים במועצה לא ידעו אם הסולטאן יושב מאחורי הווילון ומאזין ולכן ניהלו את הישיבות בהתאם לרוחו.

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: פוליטיקה
אלכסנדר פון קלוק

שמאל|ממוזער|250px|אלכסנדר פון קלוק
**אלכסנדר היינריך רודולף פון קלוק** (בגרמנית: **Alexander Heinrich Rudolph von Kluck**; 20 במאי 1846 – 19 באוקטובר 1934) היה מצביא גרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה בדרגת גנרל-אוברסט.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
פון קלוק נולד במינסטר, וסטפאליה, ושירת כחייל בצבא פרוסיה במלחמת שבעת השבועות (1866) ובמלחמת צרפת–פרוסיה (1870–1871), שם נפצע פעמיים וזכה בשל כך בצלב הברזל. לאחר מלחמות אלה התקדם בסולם הדרגות בצבא הקיסרות הגרמנית. ב-1902 מונה למפקד הדיוויזיה ה-37, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-5, וב-1907 מונה למפקד הקורפוס ה-1. ב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי השמיני וקודם לדרגת גנרל-אוברסט.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופקד פון קלוק על הארמייה הגרמנית הראשונה, אשר הוצבה בקצה המערבי של הכנף הימנית החזקה בחזית המערבית ולחמה בבלגיה ובצרפת. תפקידה של הארמייה היה להתקדם במקביל לארמייה השנייה בפיקודו של קרל פון בילוב לכיוון פריז ולאגף את העיר ממערב.

לאחר הקרבות נגד חיל המשלוח הבריטי במונס ולה קאטו, המשיכה הארמייה הראשונה של פון קלוק לרדוף אחרי הארמייה הצרפתית החמישית בפיקודו של שארל לנרזאק לכיוון דרום–מערב, אך בה בעת, פון בילוב עצר את התקדמות הארמייה השנייה ודרש מפון קלוק סיוע ישיר. כתוצאה מכך נפער פער של כ-50 ק"מ בין הארמיות הראשונה והשנייה. פון קלוק נעתר לדרישתו של פון בילוב, והארמייה הראשונה פנתה לכיוון דרום-מזרח, תוך שהיא חושפת את האגף הימני שלה.

הארמייה הצרפתית השישית בפיקודו של מישל-ז'וזף מונורי ניצלה את חשיפת האגף הימני של הארמייה של פון קלוק, ופתחה במתקפה כנגדה מכיוון פריז, מתקפה אשר סימנה את תחילתו של הקרב הראשון על המארן. בנוסף, הארמייה החמישית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, אשר החליף את לנרזאק) פתחה במתקפת פתע על הארמייה השנייה של פון בילוב, אשר גרמה להרחבת הפער בין הארמיות הגרמניות. לתוך פער זה נכנס גם כוח המשלוח הבריטי. לאור מצב זה, הורה המטכ"ל הגרמני לארמיות לסגת לכיוון נהר האן לצורך ארגון מחדש.

לחוסר התיאום בין פון קלוק לפון בילוב הייתה תרומה מרכזית בבלימת המתקפה הגרמנית. עם זאת, מומחים גרמנים טוענים שאילו פון בילוב היה מעז כמו פון קלוק, אזי הכוחות הגרמניים היו יכולים לנצח בקרב על המארן.

ב-27 במרץ 1915 נפצע פון קלוק ברגלו באורח קשה ושנה וחצי לאחר מכן פרש משירות פעיל. הוא פרסם את זכרונותיו בספר "הצעדה על פריז והקרב על המארן", אשר יצא לאור בשנת 1920. פון קלוק נפטר בברלין בשנת 1934.

בנו אגון פון קלוק נהרג במלחמה בתחילת 1915.

## ראו גם
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1846
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1934
אריק שחר

**אריק שחר** (נולד ב-4 באוגוסט 1964) הוא מוזיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
שחר גדל בקריית מוצקין, וניגן כמתופף מגיל 10. הוא השתתף באנסמבל של מוזיקה קלאסית בעיבודים מודרניים בקיבוץ גן שמואל. לאחר מכן עבר לנגן על גיטרות וגיטרה בס.

בגיל 16 הקים את הלהקה הראשונה שלו, "Sound & Vision", שניגנה שירים מקוריים בסגנון פרוגרסיב רוק, עם השפעות של להקות בריטיות משנות ה-70 כגון יס וג'נסיס. בין החברים בלהקה היו הקלידן עופר שרון (צמד הלוטוס) ונגן הבס ארקדי דוכין. בהמשך הקימו שחר ודוכין להקה נוספת בשם "זרם מקומי", יחד עם מיכה שטרית, הגיטריסט מיקי הררי והקלידן ניר בן-ציון. חלק מחברי להקה זו הקימו בהמשך את הלהקה הידועה "החברים של נטאשה".

בשנת 1984 חבר אריק שחר להרכב בשם "פאוסט", עם הגיטריסט אמיר בן דוד ועם אייל שכטר. יחד הם ייסדו את להקת הרוק "אבטיפוס".

אומנים נוספים ששחר שיתף עימם פעולה היו צביקה פיק, ברק חנוך, ערן צור, וגיל ליבר מלהקת גאיה.

בשנת 1986 אריק שינה את סגנונו המוזיקלי לפאנק, פיוז'ן וג'אז. הוא הצטרף לדני שלוסברג ותזמורתו,(לאחר שהחליף את הבסיסט ערן צור שעבר לתל אביב כדי להצטרף להרכב "כרמלה גרוס וגנר") יחד עם המתופף אסף מרוז (מלהקת אבטיפוס ואיפה הילד), והקלידן ניר בן-ציון (מ"החברים של נטאשה"). הרכב זה הופיע בכל רחבי הארץ.

במאי 1987 נסע שחר לארצות הברית ללימודי מוזיקה. שם הוא ניגן במספר הרכבים בסגנונות מוזיקה שונים.

ב-2003 הוציא שחר את אלבום הבכורה שלו, "Closer than Ever", שכלל יצירות בסגנון פיוז'ן, בלוז ואר אן בי, שחיבר בתקופת שהותו בארצות הברית. האלבום הופץ על ידי החברה הבריטית "String Jazz".

ב-2005 הופיע האלבום השני,"City Rhythm".

כיום שחר מנגן ומפיק עם אמנים רבים בעיקר במוזיקה חסידית. בנוסף שיתף פעולה עם הזמר דוד דאור ביחד עם המלחין שמואל יונה, להפקת הסינגל "עקבות בחול".
בינואר 2013 הוציא שחר סינגל ראשון "מחשבה טובה" בינואר 2014 שחרר שחר את האלבום השלישי שלו "סיפור קטן" שהוא אלבום בכורה של שחר בו הוא גם שר בנוסף לנגינה על גיטרות קלידים וכלי הקשה. שחר גם אחראי על כל העיבודים וההפקה המוזיקלית באלבום.

כמו כן אריק משתף פעולה עם מוזיקאים ואומנים מובילים בסקטור החרדי חסידי וגם מזרחי כמו אבי בן ישראל, מוטי שטיינמץ, רובי בנט, יואלי דיקמן, אברהם פריד, חיים ישראל ועוד.

## חיים אישיים

אריק חזר בתשובה בשנת 1990. שנה לאחר מכן נישא למירי שחר (לבית כהן) - מורה לחינוך מיוחד, ויש להם שמונה ילדים ונכדה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
קטגוריה:חברי להקת אבטיפוס
ויליבלד הקדוש

**ויליבלד הקדוש** (באנגלית: **Saint Willibald**; בגרמנית: **Willibald von Eichstätt**; בלטינית: **Willibaldus**; 22 באוקטובר 700 לערך בווסקס, אנגליה – יולי 787 או 781 באייכשטאט, בוואריה) הוא קדוש נוצרי ונוסע אנגלו-סקסי, ששימש רוב חייו כבישוף בעיר אייכשטאט בבוואריה. רוב המידע אודותיו השתמר בחיבור ההגיוגרפי שכתבה הנזירה הוגבורק  (Hugeburc, המכונה גם Huneberc), שהכירה אותו באופן אישי.

אביו של וויליבאלד היה ריצ'רד הצליין , ואמו וונה מווסקס . אחיו היה ויניבלד  ואחותו הייתה וולבורגה .

מחלה פקדה את ויליבלד בהיותו ילד, והוריו נדרו נדר כי אם יחלים, ימסרו אותו לחיי נזירות. ויליבלד אכן התאושש ובגיל חמש נמסר למנזר בנדיקטיני באנגליה. הוא למד אצל בוניפציוס הקדוש שהיה קרוב משפחתו מצד אימו. בשנת 722 החליט לצאת למסע מחקר ברחבי אירופה וארצות הים התיכון, וזה נמשך שבע שנים. בין היתר פקד את ארץ ישראל בשנת 725 וביקר במקומות הקדושים לנצרות, ובהם בקאנה, הר תבור, בית עברה, נצרת, כפר נחום וירושלים.
לאחר מכן שהה משך שנתיים בקונסטנטינופול ובניקאה, ומקץ שבע שנות מסע, הגיע לאיטליה והצטרף למנזר מונטה קאסינו, בו שהה עשר שנים נוספות.

בשנת 739 לערך הוא נפגש עם האפיפיור גרגוריוס השלישי אשר הורה לו לצאת לשליחות בגרמניה. הוא הגיע לאייכשטאט ומונה לכומר. מאוחר יותר נשלח לתורינגיה ושם היה לבישוף ב-741. הוא שב לאייכשטאט ובשנת 742 ייסד בה מנזר לגברים ולנשים. עד מותו בשנת 781 או 787 הוא שימש כבישוף של פרנקוניה (צפון בוואריה).

שרידיו ושרידים קדושים שהביא עמו ממסעותיו שמורים בקתדרלת אייכשטאט המוקדשת לו, ויום חגו חל ב-7 ביולי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:ילידי 700
קטגוריה:נפטרים ב-787
בליז במשחקים האולימפיים

**[[בליז]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), עוד בהיותה מושבה בריטית בשם הונדורס הבריטית (שם בו החזיקה עד 1973). היא נעדרה מאולימפיאדת מוסקבה (1980) לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, וכששבה והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כבר הייתה מדינה עצמאית.

רוב הישגיהם של הספורטאים שייצגו את בליז במשחקים האולימפיים היו נמוכים למדי. להישג הגבוה ביותר הגיע האתלט ג'ונתן ויליאמס, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת בייג'ינג (2008), וסיים במקום ה-13. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים קנת מדווד במקום ה-14 באותה תחרות. בליז מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

## ראו גם
* בליז במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

*התאחדות המשחקים האולימפיים ומשחקי חבר העמים של בליז באתר התנועה האולימפית

קטגוריה:בליז: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
12 במחיר 1 (סרט, 2003)

**12 במחיר 1** (באנגלית: **Cheaper by the Dozen**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2003, אשר בוים על ידי שון לוי, בכיכובו של סטיב מרטין. הסרט נכתב על ידי קרייג טיטלי, סאם הרפר, ג'ואל כהן ואלק סוקולוב. עלילת הסרט מבוססת על ספרם האוטוביוגרפי של פרנק באנקר גילברט ג'וניור ואחותו ארנסטין גילברט קארי. יצא לו גם סרט המשך ב-2005.

## תקציר העלילה
טום (סטיב מרטין) וקייט (בוני האנט) בייקר, הם הורים ל-12 ילדים. הם חיים בעיירה קטנה בשם מידלנד באילינוי, חייהם רוויים פעילות ובלגן אך הם נהנים. יום אחד מקבל טום הצעה שתממש את חלום חייו, לשמש בתפקיד מאמן קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת לינקולן בשיקגו. ההצעה משמחת מאוד את טום אך גורמת למירמור וכעס אצל הילדים המסרבים לעבור דירה ולהיפרד מחבריהם. על אף התנגדות הילדים עוברת המשפחה להתגורר בבית מפואר בשיקגו וטום מגשים את חלומו. בדיוק כשהמשפחה מתחילה להתרגל לאורח החיים החדש, מקבלת קייט טלפון בו נאמר כי הספר שכתבה יצא לאור והיא צריכה לנסוע לניו יורק לשבועיים לצורך קידום הספר. קייט נוסעת וטום נשאר לבדו עם הילדים שעושים צרות בבית ולא נותנים לו להתרכז באימון הקבוצה שכה חלם עליה. בעיצומו של מסע הקידום לספרה החדש, שומעת קייט על הבלגן שמתחולל בבית, היא חוזרת הביתה ומגלה כי בנה הבכור, צ'ארלי, סולק מקבוצת הפוטבול של בית ספרו, ובנה האחר, מארק, נעלם. המשפחה יוצאת לחיפושים ולבסוף מתגלה מארק על רכבת שעומדת לצאת למידלנד. לבסוף מבינים טום ואשתו כי קריירה מפוארת כפי שהם רצו, עם משפחה גדולה, זה בלתי אפשרי והם חוזרים למידלנד. טום מתפטר מתפקידו ועובר לעבוד קרוב לבית והמשפחה חוזרת להיות שלווה ומאושרת כבעבר.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים על משפחות
קטגוריה:סרטים על הורות
ברי פפר

**ברי רוברט פפר** (באנגלית: **Barry Robert Pepper**; נולד ב-4 באפריל 1970) הוא שחקן קנדי, זוכה פרס אמי ומועמד לפרס גלובוס הזהב.

## ביוגרפיה
פפר נולד בקמבל ריבר, קולומביה הבריטית שבקנדה. במהלך מרבית ילדותו שהה בטיולים ברחבי העולם עם משפחתו בסירה שבנתה במו ידיה. פפר ומשפחתו עגנו מדרום לאוקיינוס השקט, והתיישבו שם למשך 5 שנים. את השכלתו רכש פפר בבתי ספר פרטיים ובתוכניות למידה מרחוק. כאשר המסע הימי של המשפחה הסתיים, חזרה המשפחה לקנדה והשתקעה בדימן איילנד שבונקובר.

ב-1997 התחתן עם סינדי וב-2000 נולדה לזוג בת.

## קריירה
בשנת 1992 שיחק בתפקיד קטן בסרט הטלוויזיה של CBS "רוצח בקרב חברים".

פפר זכה לפרסום ב-1998, בסרט המלחמה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן". בסרט גילם פפר את הצלף טוראי דניאל ג'קסון. בנוסף באותה שנה, השתתף בסרט "אויב המדינה".

שנה לאחר מכן שיחק בדרמת הפשע המצליחה גרין מייל. בסרט גילם פפר את דין סטנטון, סוהר קבוע באגף ה'.

ב-2000 שיחק בסרט הקנדי "כולנו נופלים" ובסרט "הקרב על כדור הארץ" בתור הגיבור הראשי, שקיבל ביקורות שליליות אף זיכה אותו בפרס פטל הזהב הפרודי.
ב-2001 שיחק במותחן הפשע "מאפיה: דור ההמשך". באותה שנה קיבל מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "61".

בשנת 2002 גילם את דמותו של העיתונאי הצבאי ג'וזף גלאוויי במהלך קרב יה דראנג בסרט "חיילים היינו". שיחק בדרמה של ספייק לי "השעה ה-25". ב-2003 שיחק בדרמה הקנדית "המופע של ווקר".
בשנת 2004 השתתף בסדרה מועמדת פרס אמי "3: The Dale Earnhardt Story".

בשנת 2005 שיחק פפר בסרטו של טומי לי ג'ונס "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה" לצידו של ג'ונס.
ב-2006 שיחק בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל", בסרט גילם פפר את סמל מייקל סטאנק, ובסרט "בלתי ידוע". בשנת 2007 שיחק בדרמת המסתורין "7 נשמות" לצד ויל סמית. ב-2010 שיחק במערבון של האחים כהן "אומץ אמיתי" בתפקיד הפושע "לאקי" נד פפר ובסרט "כשאין די באהבה: סיפורה של לויס וילסון".

ב-2011 גילם את רוברט קנדי במיני-סדרה "משפחת קנדי" המתארת את חייה של משפחת קנדי. פפר זכה על תפקידו בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה.

ב-2013 שיחק בסרט "מלשין". ב-2014 שיחק בסרט "להרוג את השליח". ב-2015 שיחק פפר בסרט "הרץ במבוך: מבחני הכווייה". בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "קציר מר", בתפקיד ירוסלב, ובקומדיית האקשן "משאית מפלצת". ב-2018 השתתף בסרט "הרץ במבוך: תרופת המוות". בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט האימה "מלתעות האימה", ושיחק במותחן האקשן "*Running with the Devil".*

בשנת 2021 שיחק בתפקיד הראשי במותחן הפעולה "*Trigger Point*" בבימויו של בראד טרנר 

בשנת 2023 לוהק לתפקיד מרכזי בסדרה "באס ריבס" העוקבת אחר אופיו וחיו של באס ריבס, הסוכן השחור הראשון בשירות המרשלים של ארצות הברית. הסדרה, היא פריקוול רביעי לסדרת הדרמה והמערבון "ילוסטון" מבית רשת פרמאונט והיא עלתה לאוויר במהלך סוף שנה זו.

בשנת 2026 שיחק בסרטו של נייט פארקר, "Newborn" בתור הארש.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1970
דיאמונד בול

**דיאמונד בול** (באנגלית: **Diamond Ball**) הוא טורניר כדורסל בינלאומי רשמי המאורגן על ידי פיב"א, ונערך אחת לארבע שנים כהכנה לטורניר הכדורסל האולימפי. הטורניר הראשון נערך בשנת 2000 כאשר הוא כלל תחרות לגברים בלבד; החל משנת 2004, הטורניר כולל תחרויות גם לגברים וגם לנשים.

הנבחרות הלאומיות המשתתפות בדיאמונד בול הן הנבחרת מהמדינה המארחת של הטורניר, הנבחרת מהמדינה המארחת של האולימפיאדה באותה שנה, זוכת אליפות העולם וזוכות האליפויות היבשתיות השונות. נבחרת הגברים של ארצות הברית אינה משתתפת בטורניר במקרה שהיא אלופת אמריקה, ועל כן סגניתה במקרה כזה משתתפת בטורניר. נבחרת הנשים של ארצות הברית לא השתתפה בטורניר ב-2004 על אף שהייתה אלופת העולם ב-2002, אך שיחקה בטורניר של 2008.

בטורניר האחרון שנערך ב-2008, אלופת העולם ספרד לא השתתפה ובמקומה שיחקה מחזיקת הדיאמונד בול ב-2004, נבחרת סרביה.

## כל הזוכות
### גברים

### נשים

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הדיאמונד בול של 2008

__NOTOC__

קטגוריה:תחרויות כדורסל לא פעילות
אשראף

**אשראף** (מערבית: **أشراف**; "אצילים") הוא כינוים של צאצאי מוחמד.

באימפריה העות'מאנית זכו האשראף לזכויות יתר כמו הנחות במיסים ומינוי מהיר לתפקידי שיפוט עקב ייחוסם העתיק. למרות זאת, לא היה להם תפקיד רשמי כקבוצה.

בשנת 1703 האשראף, בהנהגת מנהיגם, שתוארו היה "נקיב אל-אשראף", מרדו בירושלים עקב פגיעה בזכויותיהם ההיסטוריות. במשך שנתיים הם שלטו בעיר, בעיקר בזכות תמיכה של לוחמים מכפרי האזור. באותה עת עסק הצבא העות'מאני בדיכוי מרד באיסטנבול עצמה. בשנת 1705, לאחר מצור קצר, הצליחו העות'מאנים לכבוש מחדש את ירושלים, לאחר שחילוקי דעות כבדים בין זרמים שונים שהנהיגו את העיר, אילצו את נקיב אל-אשראף לברוח מהעיר.

## ראו גם
* סייד

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
קטגוריה:תארים ותפקידים באסלאם
הסכם קוצ'וק קאינרג'ה

שמאל|ממוזער|250px|קוצ'וק קאינרג'ה
**הסכם קוצ'וק קאינרג'ה** (בטורקית: **Küçük Kaynarca Antlaşması**) הוא הסכם שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית ב-21 ביולי 1774 בבולגריה.
במהלך המאה ה-18 הפכה רוסיה לאויבת העיקרית של האימפריה העות'מאנית. בסדרת קרבות שנמשכו לסירוגין במשך כמה עשרות שנים הצליחו הרוסים לכבוש שטחים נרחבים, ובסופו של דבר נאלצו העות'מאנים המותשים לחתום על הסכם משפיל עם הרוסים. ההסכם, שנחתם בכפר קוצ'וק קאינרג'ה (בשמו המודרני קאינרג'ה, בבולגרית Кайнарджа), סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774).

## סעיפי ההסכם
* חצי האי קרים יזכה לאוטונומיה נרחבת.
* רוסיה תפוצה בסכום כולל של 4.5 מיליון רובל.
* רוסיה תזכה בגישה לים השחור באמצעות שני נמלים שיהיו תחת חסותה הישירה.
* זכותה המלאה של רוסיה על ים אזוב מאושררת.
* ספינות תחת דגל של האימפריה הרוסית יוכלו לנוע בים השחור ובמים טריטוריאליים של הטורקים בחופשיות.
* תיבנה כנסייה אורתודוקסית באיסטנבול (מעולם לא קוים).

## משמעות ההסכם
ההסכם היה מכה קשה לאימפריה העות'מאנית ולעומד בראשה באותה עת - הסולטאן אבדילהמיט הראשון. ראשית ויתרה האימפריה בהסכם על שליטתה הכלכלית בים השחור שנחשב מאז ימי מהמט השני ל"אגם עות'מאני". המונופול על הים השחור היה אחת מהכנסותיו של האוצר האימפריאלי. כמו כן חצי האי קרים היה ידוע בלוחמיו המעולים שגויסו לצבא העות'מאני בשיטת הדוושירמה. בנוסף נאלצה האימפריה לראשונה להסכים להתערבות של מעצמה אירופית בתוך שטחה ובתוך אוכלוסייתה (אוכלוסיית הנוצרים האורתודוקסים).

אך הדבר המשפיל ביותר עבור האימפריה העות'מאנית בהסכם היה הוויתור חסר התקדים על שטחים שבהם חיו מוסלמים. אחד מתפקידיה המרכזיים של האימפריה היה להגן על המאמינים המוסלמים ועל האומה האסלאמית. הוויתור על שטחים "מוסלמים" הוכיח כי האימפריה אינה מסוגלת עוד למלא את התפקיד שנטלה לעצמה, דבר שפגע ביוקרתה בתוך העולם האסלאמי ומול אירופה.

## קישורים חיצוניים

* טקסט ההסכם
* 

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-18
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-18
הסכם קוצ'וק קאינרג'ה
ניקולאי נקראסוב

**ניקולאי אלכסייביץ' נֶקרַאסוֹב** (; 10 באוקטובר 1821, נמירוב – 8 בינואר 1878, סנקט פטרבורג) היה משורר, סופר, עורך, מבקר ומו"ל רוסי.

## ביוגרפיה
נקראסוב נולד בעיר נמירוב, בסביבת ויניצה שבאוקראינה, מקום בו היה מוצב אביו שהיה קצין בצבא הרוסי. אימו ילדנה לבית זקז'בסקי או זקרבסקי הייתה פולנייה ממשפחה עשירה. עם שחרורו של האב מהשרות הצבאי עברה המשפחה לאחוזה המשפחתית בסביבת ירוסלבל שברוסיה. שם בילה את שנות ילדותו ונעוריו. המשפחה הגדולה (היו 13 ילדים) וחוסר אמצעים אילצו את אביו לקבל משרת מפקח במשטרה.

בשנת 1839 נקראסוב התחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג אך עזב אותה לאחר שנתיים מחוסר יכולת לשלם עבור הלימודים.

הוא התחיל לפרסם את שיריו ובשנת 1840 יצא לאור הספר הראשון שלו.

במקביל לפעילות הספרותית הוא החל בהוצאה לאור של ירחונים ספרותיים.

כמשורר זכורות הפואמות שלו, שעסקו בכפר הרוסי והפכו אותו לגיבורם של הליברלים והרדיקלים בחוגי האינטליגנציה הרוסית. נקראסוב השפיע גם על שירת יידיש פרולטארית. אחד המשוררים שהושפעו ממנו ואף תרגם אותו ליידיש היה דוד אדלשטט שחי ברוסיה ומאוחר יותר בארצות הברית.

כעורך הוא זכור כעורך של ספרו הראשון של דוסטויבסקי "אנשים עלובים" בשנת 1845.

כמוציא לאור הוא ידוע בזכות כתב העת "סוברמרניק" ("בן זמננו"), שאותו ערך בשנים 1846 עד 1866, בהן הפך אותו לכתב העת הספרותי המוביל ברוסיה.

בינואר 1878 הלך לעולמו והוא נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה בסנקט פטרבורג.

## ראו גם

* קורובייניקי

## קישורים חיצוניים

* 
* יצירות של נקראסוב
* 125 שנה להולדת נקראסוב, על המשמר, 28 במרץ 1947
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:רוסים ממוצא פולני
קטגוריה:עורכים ספרותיים
קטגוריה:מבקרי ספרות רוסים
קטגוריה:מו"לים רוסים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1821
קטגוריה:נפטרים ב-1878
לורנצו טייפולו

[250px|שמאל|ממוזער|[שלט אצולה|שלט האצולה של לורנצו טייפולו.]]
שמאל|ממוזער|250px|קברם של יאקופו ולורנצו טייפולו.
**לורנצו טייפולו** (באיטלקית: **Lorenzo Tiepolo** ; נפטר ב-15 באוגוסט 1275) היה הדוכס ה-46 של ונציה. טייפולו כיהן כדוג'ה משנת 1268 ועד פטירתו.

## חייו
לורנצו טייפולו נולד בוונציה, והיה בנו של הדוג'ה יאקופו טייפולו. ישנה סברה לפיה אשתו השנייה, מרגריטה, הייתה ביתו של מלך רומניה. לפי סברה אחרת היא הייתה בתו של בוהמונד מבריין, שליט רסקיה.

טייפולו זכה לפופולריות רבה לאחר שבמהלך המלחמה בין ונציה לג'נובה הביס את הצי הגנואזי לחופי עכו בשנת 1257. לאחר הניצחון הימי כיהן טייפולו כפודסטה של פאנו.

בשנת 1268, לאחר פטירת הדוג'ה רניירו צנו, נבחר לורנצו לתפקיד דוג'ה ב-23 ביולי, ברוב של 25 קולות מתוך 41 בעלי זכות הבחירה.

טייפולו היה אהוד ופופולרי בקרב פשוטי העם בוונציה אולם האצולה התנגדה לנפוטיזם בו נקט עת נתן לבניו משרות שלטוניות. כתגובה הוקם משרד ה"קנסלייר גראנדה" (**Cancellier Grande**) שנועד לפקח על מינויי הדוג'ה ולמנוע נפוטיזם.

בשנת 1270 נחתם הסכם השלום עם גנואה בקרמונה, אשר הבטיח לוונציה שליטה בים האדריאטי, אולם באותה שנה פרצה מלחמה בין ונציה לבין ליגה של ערים ובהם בולוניה, טרוויזו, ורונה, מאנטואה, פרארה, קרמונה, רקנטי ואנקונה בשל מחלוקות מסחריות. ונציה נצחה בקרבות כנגד הערים, ובשנת 1271 נחתם הסכם שלום המשמר את זכויות הסחר של ונציה.

במהלך כהונתו של טייפולו כדוג'ה, יצא, בשנת 1273, מרקו פולו לסין.

טייפולו נפטר בשנת 1275 ונקבר לצד אביו בכנסיית סן ג'ובאני אי פאולו.

## קישורים חיצוניים

* 

טייפולו, לורנצו
קטגוריה:נפטרים ב-1275
קטגוריה:איטלקים במאה ה-13
השמדה עצמית

**השמדה עצמית** היא תכונה של מערכת, המקנה לה את היכולת להשמיד את עצמה תחת נסיבות מוגדרות מראש. המנגנון להשמדה עצמית הוא אמצעי הגנה על מערכות ועל מידע בעלי רגישות גבוהה, שעשוי להיכנס לפעולה בתום השימוש במערכת, במקרה של תפקוד לקוי, או במקרה שבו המערכת פועלת בלא מפעיל, ועלולה ליפול לידי האויב.

## שימושים בתחומים השונים
### ביולוגיה

תאים חיים מכילים מנגנון השמדה עצמית המכונה אפופטוזה. בביולוגיה של התא, אפופטוזה היא מוות תאי מתוכנת; מוות מכוון של תאים.

בניגוד לנקרוזה (מוות טראומטי של תאים בעקבות זיהום או פציעה), תהליך האפופטוזה הוא מדורג, מסודר ועקבי. האפופטוזה היא אחד התהליכים הנחקרים ביותר בביולוגיה, אשר שופכת אור על תהליכים רבים אחרים בתא, ועל שלל היבטים גנטיים, ביוכימיים ורפואיים.

### צבא
מנגנונים להשמדה עצמית נפוצים בקרב צבאות על מנת לאבטח אמצעי לחימה רגישים, ועל מנת להבטיח פירוק עצמי של פצצות למניעת הפיכתן לנפלים מסוכנים.

**דוגמאות למערכות בעלות מגנון השמדה עצמית:**
* פצצונות (המשמשות בחימוש מצרר), כגון פצצת המרגמה של התעשייה הצבאית (פצמ"ר 120 מ"מ מצרר)
*טיל הנ"מ הרוסי 9K32 סטרלה-2
*לוויינים צבאיים (למניעת השתלטות עוינת; ניטרול במקרה של איבוד שליטה)
* הטבעה יזומה של כלי שיט פן ייפלו בידי האויב (באנגלית: **[[הטבעה עצמית|Scuttling]]**)

### טכנולוגיה אזרחית
* מנועי דלק מוצק מצוידים לרוב במנגנון השמדה עצמית, הממומש על ידי חומרי נפץ. במידה והמנוע יוצא משליטה. בטיסות של מעבורות החלל של נאס"א, המנוע ישמיד את עצמו במידה ותסטה המעבורת ממסלולה. מנגנון ההשמדה העצמית ניתן לצפייה בסרטוני הווידאו המתעדים את אסון צ'לנג'ר, במהלכו פוצצו זוג רקטות לשם הגנה על בני האדם שעל הקרקע.

### ביטחון מידע
בביטחון מידע יש חשיבות גבוהה להשמדת המידע המסווג בתום השימוש או במקרה של נפילה בידי אויב. לרוב ההשמדה נעשית ידנית, אך במקרים בהם אין לבעל המידע שליטה מלאה, ניתן להיעזר במנגנוני השמדה עצמית. בשנת 2009 פותחה באוניברסיטת וושינגטון שיטה להשמדה עצמית וירטואלית של מידע דיגיטלי באמצעות הצפנה, הגורמת למידע הדיגיטלי להפוך לבלתי קריא לצמיתות בחלוף פרק זמן מוגדר.

### שימושים בתרבות
בפתיחת כל פרק של סדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית", מקבל מפקד הצוות את פרטי המשימה הסודית באמצעות הודעה מוקלטת מראש, ובסופה הצהרה כי תשמיד את עצמה תוך חמש שניות. לאחר מכן היה עולה הרשמקול בעשן. בסדרה "חוש-חש הבלש", משמידות את עצמן כל ההודעות המכילות את הפקודות לחוש-חש לאחר הקריאה, כבדיחה חוזרת.

השימוש במנגנוני השמדה עצמית במדע בדיוני נפוץ עד כדי כך, שהפך לקלישה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אבטחת מידע
קטגוריה:אבטחה
קטגוריה:בטיחות
קטגוריה:טכנולוגיה צבאית
פרובוקציה

[ממוזער|זוג [אייל אציל|איילי אציל מתגרים אחד בשני בניסיון לזכות בשליטה בעדר. אם ההתגרות לא תקבל תגובה היא תסתיים בלחימה הדדית.]]
[ממוזער|פעילים עירומים ב[סן פרנסיסקו מייצרים פרובוקציה כמחאה נגד חוק למניעת הסתובבות בעירום.]]

**פרובוקציה** (בעברית: **התגרות**) היא עשיית מעשה קטן או אמירה של דבר מסוים שמטרתו היא יצירת תגובה גדולה יותר לטובת הצד המתגרה.

המושג בא מלטינית - פרובוקאטיו (Provocatio) היה מושג במשפט הרומי ערעור על פסק דין קונסולארי שקבע עונש. המשמעות המקורית של המושג היא פנייה לאספת הקנטוריות בבקשה לדחות ביצוע עונש. כל אזרח רומי לאחר שנגזר עונשו היה יכול לפנות לאספת העם ולערער.

קיימים מספר שימושים לפרובוקציה כטקטיקה ביחסים בין בני אדם, ביחסים בינלאומיים, באסטרטגיה צבאית או פוליטית, בשיווק, באמנות, במשפטים ובתחומים אחרים.

בהקשר הפוליטי, המונח "סוכן פרובוקטור" (מצרפתית: Agent Provocateur) מציין הפעלת סוכן משטרי בקרב קבוצות אופוזיציה, הנועד ליצור פרובוקציות שיובילו לתגובה חברתית שלילית כנגד האופוזיציה. עם זאת, קיימות גם פעולות פרובוקטיביות של קבוצות פוליטיות או מדינות, אשר נועדות למשוך תגובה או לעורר תשומת לב.

במשפטים, למונח "פרובוקציה" משמעות מסוימת בהקשר ההגנה על נאשמים בעבירות נגד הזולת. במקרים כאלה, ההגנה טוענת, כי "פרובוקציה" של קורבן הפשע הובילה לביצועו. כך, למשל, תקיפת אדם אשר התגרה בתוקף. הגם שטענות אלה מושמעות לעיתים על ידי פרקליטי הגנה, אין להן תקפות מיוחדת (למעט מקרים של הגנה עצמית וכדומה).

בתחום השיווק והפרסום, הפרובוקציה נועדה למשיכת תשומת לב למוצר. נטען לעיתים כי פרסומאים יוצרים "שערוריות מכוונות" (כלומר, מסעות פרסום פרובוקטיביים במכוון), על מנת שיצרו שיח ציבורי ויובילו לדיון במוצר או בטיבו גם בתקשורת ההמונים. הפרובוקציה עלולה לפעול לפרסומאי כחרב פיפיות: אם היא מעוררת מחלוקת ציבורית עזה מדי, המוצר לא ימכר. בתחום האמנות, פרובוקציה משמשת אחד הכלים האמנותיים להעברת מסרים.

## דוגמאות
דוגמה למשפט פרובוקטיבי:
* אדם שאומר לאוהביו של אדם אחר, שנרצח: "טוב שרצחו אותו, הוא היה אדם רע" (מטרת המשפט היא לעורר תגובה).

דוגמה למעשה פרובוקטיבי:
* היחסים בין שתי מדינות במצב רע, ואחת המדינות רוצה לפתוח במלחמה. לשם כך מדינה זו גורמת לתקרית גבול קטנה. אם המדינה השנייה תגיב ותפתח במלחמה, הרי בכך היא נכנעה לפרובוקציה.
* לעיתים נאמרת המילה "פרובוקטיבי" בהקשר של מין למשל על איש או אישה המתלבשים בלבוש חושפני או על קליפ בעל אופי מיני, בשל העובדה שמטרתם היא ליצור גירוי מיני ורגשי אצל אנשים אחרים.

מקובל לראות בפרובוקציה מעשה שלילי. עם זאת לעיתים מהווה הפרובוקציה כלי להדגשת עמדה מסוימת או ליצירת מודעות ציבורית לנושא מסוים. למשל, אדם רוצה להעלות למודעות הציבורית את עניין האבטלה והקושי להשיג עבודה. לשם כך הוא יושב בכיכר העיר לעיני כולם, וכששואלים אותו מדוע אינו עובד הוא עונה "אין עבודה". כך הוא מעלה את הבעיה למודעות הציבורית.

## קישורים חיצוניים

* 
* פרובוקציה, באתר "קוץ"

## הערות שוליים

קטגוריה:חברה
יאקופו קונטאריני

[שמאל|ממוזער|250px|[שלט אצולה|שלט האצולה של יאקופו קונטאריני.]]
**יאקופו קונטאריני** (באיטלקית: **Jacopo Contarini**; 1194–1280) היה הדוכס ה-47 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מה-6 בספטמבר 1275 ועד ויתורו על כיסאו ב-6 במרץ 1280.

## ביוגרפיה
יאקופו קונטאריני היה בן לאחת ממשפחות האצולה העשירות והמשפיעות בוונציה, אולם כהונתו של קונטאריני אינה נחשבת לכהונה מוצלחת. ויאקופו עצמו נבחר לתפקיד כפשרה בין שתי סיעות אשר בחרו בו כמועמד של ברירת מחדל (ועל מנת למנוע מבן הסיעה האחרת להיבחר). בעת בחירתו לתפקיד היה קונטאריני בן למעלה מ-80, והוא התקשה להתמודד עם אתגרי תקופתו, בהם: מרד כנגד השלטון הוונציאני באיסטריה ובכרתים ומלחמה עם אנקונה. לאחר חמש שנות כהונה פרש קונטאריני למנזר, ונפטר זמן קצר לאחר מכן באותה השנה.

ככל הנראה קונטאריני נקבר בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי.

## קישורים חיצוניים

קונטאריני, יאקופו
קטגוריה:איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1194
קטגוריה:נפטרים ב-1280
ג'ובאני דאנדולו

**ג'ובאני דאנדולו** (באיטלקית: **Giovanni Dandolo**; נפטר ב-2 בנובמבר 1289) היה הדוכס ה-48 של ונציה. ג'ובאני דאנדולו כיהן כדוג'ה מ-31 במרץ 1280 ועד פטירתו.

## קורות חיים
משפחת דאנדולו הייתה משפחת אצולה ונציאנית עשירה ורבת השפעה. ג'ובאני דאנדולו הוא אחד מארבעה דוג'ים שמקורם במשפחה זו (יחד עם סבו הגדול אנריקו דאנדולו, וכן פרנצ'סקו דאנדולו ואנדראה דאנדולו). כמו כן שתים מנשות המשפחה היו נשואות לדוג'ים: ג'ובאנה דאנדולו הייתה רעייתו של פאסקואל מאליפיירו, וזיליה דאנדולו הייתה נשואה ללורנצו פריולי.

ג'ובאני דאנדולו היה מעורב בפוליטיקה המקומית, וכן כיהן כפודסטה של בולוניה ופדובה, וכמפקד הצי הוונציאני.

ההחלטה על בחירתו של ג'ובאני דאנדולו לדוג'ה התקבלה בעת שפיקד על הצי הוונציאני בקרבות באיסטריה ובטרייסט. מלחמות אלה נמשכו במהלך כהונתו של דאנדולו כדוג'ה.

דאנדולו הצליח להגיע להסכם שלום עם אנקונה (הסכם רוונה), וללחום בכרתים שמרדה בשליטת וונציה. בראש המורדים עמד אלקסיוס קאלרגיס היווני, אשר קיבל תמיכה מקיסר האימפריה הביזנטית מיכאל השמיני.

בשל המלחמות הרבות במזרח הים התיכון נאלצה רפובליקת ונציה לדון ולהגיע להסכמי שלום במערב, ונחתם הסכם אורוויטו עם שארל הראשון והסכם שלום נוסף עם פיליפ השלישי, מלך צרפת.

במהלך כהונתו של דאנדולו היחסים בין ונציה לאפיפיור היו רעועים - ונציה סירבה להצטרף למדינת האפיפיור ולצאת למלחמה כנגד סיציליה - החלטה שהביא לכך שהאפיפיור מרטינוס הרביעי החליט להחרים את העיר כולה. החלטה זו בוטלה על ידי יורשו של מרטינוס, האפיפיור הונוריוס הרביעי בשנת 1285.

בשנת 1827 מרדה איסטריה כנגד השליטה הוונציאנית, וזמן קצר לאחר מכן מרדה גם פריולי. בעקבות התערבות קיסר האימפריה הרומית הקדושה רודולף הראשון, נאלצה ונציה להגיע להסכם שלום.

דאנדולו נקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו. קיברו של דאנדולו לא נשתמר עד ימינו, אולם מצבה בכנסייה מציינת את זכרו.

### הטבעת הדוקטים
250px|שמאל|ממוזער| דוקאט זהב ונציאני משנת 1382. 
בתקופת כהונתו של דאנדולו, בשנת 1284 הוטבע מטבע הדוקאט הוונציאני הראשון. במטבע הדוקאט נעשה שימוש עד נפילתה של לה סרניסימה. החל משנת 1284 נקבע יחס הזהב במטבע ומשקלו - 3.56 גרמים, 24 קרט כאשר במטבע 0.997 גרמים של עופרת).

במהרה הפך המטבע למטבע מקובל בכל המדינות עימהן ונציה סחרה.

מקור שמו של המטבע בכתובת אשר נכתבה על גבו של המטבע: **Sit tibi Christe datus quem tu regis iste ducatus**.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דאנדולו, ג'ובאני
קטגוריה:איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:נפטרים ב-1289
בימה

[שמאל|ממוזער|250px|בימה עשויה מאבן מתכת וזכוכית, בהיכל [ישיבת איתמר, יצירת האמן אסף קדרון]]
**בימה** היא מבנה או שולחן שנמצא בבית כנסת. הבימה משמשת בעיקר להנחת ספר התורה עליה בשעת קריאת התורה. בקרב עדות המזרח משמשת הבימה גם כעמוד התפילה, ולפיכך מכונה גם "**תיבה**", המונח התלמודי לעמוד התפילה.

הבימה עשויה בדרך כלל מעץ או משיש. 

## מקורות
הבימה מופיעה בספר נחמיה, כ"מגדל עץ" שנעשה לצורך קריאת התורה. בתלמוד מופיע תיאור של בית הכנסת באלכסנדריה שבימה של עץ הייתה במרכזו. הרמב"ם פוסק שיש להניח בימה במרכז בית הכנסת לצורך קריאת התורה ודרשות מוסר. 

## צורה
בבתי כנסת רבים כיום, הבימה היא שולחן עץ מרובע. בעבר בדרך כלל הבימה הייתה בנויה משיש, מוגבהת מרצפת בית הכנסת. בקהילות רבות היה נהוג לעשות שלוש מדרגות לבימה. בספר הזוהר נאמר שאין לעשות יותר מ-6 מדרגות לבימה.

## שימושים
השימוש העיקרי בבימה הוא להנחת ספר התורה בשעת קריאת התורה. שימושים נוספים הם עמידת ה"בעל תוקע" בראש השנה, הקפתה בחג הסוכות בשעת אמירת ההושענות והקפתה עם ספרי תורה בחג שמחת תורה.

## פולמוס מיקום הבימה
בראשית המאה ה-19 שינו הרפורמים את מקום הבימה לחזית בית הכנסת, בסמוך לארון הקודש, כחלק מסדרת שינויים שערכו בסדרי בית הכנסת. רבנים רבים תקפו את ההנהגה הזו, מכיוון שהיא נעשתה במטרה לחקות את הכנסיות. כך למשל רבי יחזקאל לנדא כתב: "המשנים מנהגים ישנים בשביל שרוצים להדמות לבתי הגויים, קורא אני עליהם שכח ישראל עושהו ויבן היכלות". דבריו הועתקו גם בביאור הלכה ובערוך השולחן. החתם סופר התנגד גם בנימוק שהנהגה זו תבטל את מנהגי ההקפות בסוכות ושמחת תורה.

הנצי"ב כתב שארון הקודש הוא זכר לארון הברית, והבימה היא זכר למזבח הפנימי שעמד במרכז ההיכל. כך גם כתב החתם סופר.

## גלריה

קובץ:Pbushaeff.jpg|בימה ישנה מבית הכנסת בושאייף בזליתן שבלוב
קובץ:PikiWiki Israel 4671 bushayef synagogue.jpg|הבימה של בית הכנסת בושאייף המועתק ברובו בזיתן שבישראל כאן הבימה היא משיש מעוצב ויקר יותר כפי המקובל אצל רוב קהילות יהודי לוב שלא היו תחת מגבלה כספית


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת
קטגוריה:תשמישי קדושה
קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות
מהוד אופטי

**מהוד אופטי** הוא מהוד המתאים לאורכי גל מסוימים בלבד, כך שאורך המהוד שווה למספר שלם של חצאי אורכי גל: L=n\frac{\lambda}{2} 
כאשר {\textstyle}L הוא האורך האופטי של המהוד, {\textstyle}\lambda הוא אורך הגל ו-{\textstyle}n הוא מספר שלם.
בדרך-כלל מהוד אופטי מתקבל על ידי הצבת זוג מראות זו מול זו, אולם ניתן לקבל מהוד אופטי גם בעזרת סיב אופטי או על גבי מוליך למחצה.

מהוד הוא חלק חיוני ממכשיר הלייזר.

## ראו גם
* מהוד פברי פרו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מכשירים אופטיים
זו הדרך

**זו הדרך** הוא שבועון המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) היוצא לאור בשפה העברית. העיתון החל להופיע בסדירות באוגוסט 1965. בשנים האחרונות העתיקה מערכת העיתון את מרכז הכובד של פעילותה לזירה הדיגיטלית, והיא מפעילה אתר אינטרנט פעיל ונוכחות שוטפת ברשתות החברתיות.

תפוצת המהדורה המודפסת של השבועון נאמדת בכ-1,000 עותקים, ונוסף על כך הוא מופץ מדי שבוע בדואר אלקטרוני לאלפי מנויים. בעשור האחרון התרחבה חשיפת העיתון באופן משמעותי בזירה הדיגיטלית: אתר האינטרנט וערוצי המדיה החברתית של "זו הדרך" זוכים לעשרות אלפי כניסות וחשיפות בשנה, מה שהופך אותם לכלי המרכזי להפצת עמדות ביקורתיות ושמאליות בקרב הציבור הרחב.

מיום הקמתו עד שנת 1984 העורך הראשי של העיתון היה מאיר וילנר, מ-1984 ועד 2011 כיהנה כעורכת ראשית תמר גוז'נסקי. לאחר פרישתה של גוז'נסקי מעריכת העיתון, מונה ד"ר אפרים דוידי כעורך הראשי, תפקיד שמילא עד 2024. לאחר פרישתו של ד"ר אפרים דוידי, מונה במקומו כעורך הראשי אסף טלגם – רכז מערכת העיתון לשעבר. גוז'נסקי ודוידי מוסיפים לשמש חברי מערכת של השבועון.

## היסטוריה
### ביטאון לבעיות התאוריה והפרקטיקה
בטרם הפך לשבועון, הוציאה המפלגה הקומוניסטית הישראלית לאור את "זו הדרך" כביטאון לבעיות התאוריה והפרקטיקה. כתב עת זה יצא לאור מינואר 1951 ועד יוני 1965. המו"ל והעורך של כתב העת היה מאיר וילנר.
במקביל הוציאה מק"י לאור את "א-דרב", כתב עת רעיוני בערבית. העיתון עסק בבעיות של תיאוריה, פרקטיקה פוליטית, הארגון המפלגתי, התנועה הקומוניסטית העולמית ועוד.

עם כותבי הביטאון לאורך השנים נמנו מנהיגי המפלגה הקומוניסטית ופובליציסטים בולטים, ובהם: מאיר וילנר, תמר גוז'נסקי, אמיל תומא, אסתר וילנסקה, שמואל מיקוניס, ד"ר וולף ארליך, משה סנה ועוד.

### הפילוג במק"י
לאחר הפילוג במק"י בשנת 1965, המשך ההוצאה לאור של עיתוני המפלגה פוצל, כאשר "קול העם" היומון נותר בידי הפלג בראשות שמואל מיקוניס ומשה סנה, שסיעתו בכנסת כונתה מק"י, בעוד ש"אל-איתיחאד", העיתון בערבית, וכן הביטאונים הרעיוניים "זו הדרך" ו"א-דרב" נותרו בידי הפלג בראשות מאיר וילנר ותופיק טובי, שסיעתם בכנסת כונתה רק"ח. ביוזמת מאיר וילנר, "זו הדרך" הפך מכתב עת לשבועון, המופיע בסדירות מאז אוגוסט 1965.

### במאה ה-21
בשנת 2001 בעקבות קשיים כלכליים צומצם היקף שבועון, והוא כולל שמונה עמודים.

בחודש פברואר 2021 הוקם אתר האינטרנט של "זו הדרך". בניגוד לעיתון המתפרסם מדי שבוע ביום רביעי, אתר האינטרנט מתעדכן באופן רציף.

החל מהעשור השני של המאה ה-21, העתיקה מערכת העיתון את מרכז הכובד של פעילותה לזירה הדיגיטלית. אתר האינטרנט של "זו הדרך" משמש כארכיון לגיליונות המודפסים וכן כפלטפורמה לידיעות חדשותיות, כתבות ומאמרי דעה המתעדכנים מדי יום. לצד האתר, מפעיל העיתון ערוצי הפצה ברשתות החברתיות – ובהן פייסבוק, אינסטגרם וטוויטר – המאפשרים עדכונים בזמן אמת על אירועים פוליטיים ומחאות, ומהווים כלי להנגשת התוכן לקהלים צעירים.

כתבות מאתר "זו הדרך" מתורגמות באופן תדיר בעיתונאות הקומוניסטית הבינלאומית.

## כותבים בולטים
תמר גוז'נסקי, אפרים דוידי, אבישי ארליך, עופר כסיף, גדי אלגזי, לריסה מילר, דויד מרגלית, זוהר אלון, אסף טלגם.

## עורכים ראשיים
* מאיר וילנר, 1951-1984
* תמר גוז'נסקי, 1984-2011
* אפרים דוידי, 2011-2024
* אסף טלגם, 2024-הווה

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של "זו הדרך"
* גליונות "זו הדרך" בפורמט PDF, אתר מק"י

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:עיתונות מפלגתית קומוניסטית בישראל
מרחק אופטי

באופטיקה גאומטרית, מהירות האור שונה בכל תווך (חומר) כתלות במקדם השבירה שלו, וגם אורך הגל של האור משתנה בצורה דומה.
**מרחק אופטי** או **דרך אופטית** מוגדר על ידי הזמן שלוקח לאור לעבור מרחק מסוים, או לחלופין על ידי מספר אורכי הגל שנכנסים במרחק מסוים. עבור חומר שמקדם השבירה שלו גדול מ-1 (רוב החומרים), המרחק האופטי יהיה גדול מאשר המרחק האמיתי לפי הנוסחה:L={L_0}\cdot{n}
כאשר \ L הוא המרחק האופטי, \ L_0 הוא המרחק האמיתי ו-\ n הוא מקדם השבירה של החומר.

האור נע תמיד בין שתי נקודות בדרך האופטית המינימלית. מעיקרון זה נובע את חוק סנל, הקובע את הזווית שבה נשבר אור במעבר בין שני תווכים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:אופטיקה פיזיקלית
זוראב מנטשאשווילי

**זוראב מנטשאשווילי** (בגאורגית: **ზურაბ მენთეშაშვილი**, זוּראבּ מֶנתֶשאשווילי; נולד ב-30 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, ולזכותו 39 הופעות במדי נבחרת גאורגיה.

## קריירה
מנטשאשווילי נולד ברוסתווי שבגאורגיה הסובייטית (אז חלק מברית המועצות וכיום בגאורגיה), והחל את הקריירה שלו במועדון הגאורגי אולימפי רוסתווי, משם עבר לקבוצת ויט ג'ורג'יה טביליסי. כשהיה בן 19 עבר לשחק בלטביה, בשורות הקבוצה הבכירה בליגת העל הלטבית, סקונטו ריגה, עמה זכה בשש אליפויות. מנטשאשווילי שיחק בריגה שבע שנים רצופות, מלבד גיחה לא מוצלחת למועדון הרוסי אלניה ולדיקווקז בשנת 2003. בשנת 2007 עבר לשחק בקבוצת ונטספילס וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות.

לקראת עונת 2009/2010 הגיע מנטשאשווילי לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. מנטשאשווילי הובא לקבוצה על ידי המאמן אלי גוטמן במטרה שיהיה הקשר האחורי המוביל בקבוצה, במקומו של שי אבוטבול שנפצע לקראת תום העונה הקודמת, אך מנטשאשווילי לא הצליח להרשים, והיה זה אביחי ידין הצעיר שתפס את מקומו בהרכב. בסך הכל שותף מנטשאשווילי ב-25 משחקי ליגה במדי הפועל תל אביב, ובתום העונה זכה עמה בדאבל. מנטשאשווילי הבקיע שער אחד במדי הקבוצה, בניצחון 5–1 על ראפיד וינה באצטדיון בלומפילד, במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימה הקבוצה במקום הראשון.

לקראת עונת 2010/2011 עבר מנטשאשווילי להפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. ב-8 בינואר 2011 ערך את משחקו האחרון בישראל, בהפסד הקבוצה 0–2 להפועל תל אביב. מנטשאשווילי סיכם על מעבר להפועל רמת גן, אך לבסוף לא שיחק בקבוצה וחזר לגאורגיה, שם חתם בקבוצת פ.צ. זסטפוני.

בינואר 2013 חזר לקבוצת נעוריו, אולימפי רוסתווי, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בגאורגיה, עד שבשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.

מנטשאשווילי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת גאורגיה, במדיה ערך 40 הופעות וכבש שער אחד.

## תארים
;סקונטו ריגה
* אליפות לטביה: 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004
* הגביע הלטבי: 2000, 2001, 2002

;ונטספילס
* אליפות לטביה: 2007, 2008
* הגביע הלטבי: 2007

;הפועל תל אביב
* אליפות ישראל: 2009/2010
* גביע המדינה: 2009/2010

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים גאורגים
קטגוריה:קשרי כדורגל גאורגים
קטגוריה:רוסתווי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סקונטו ריגה
קטגוריה:כדורגלני אלניה ולדיקווקז
קטגוריה:כדורגלני שיניק ירוסלבל
קטגוריה:כדורגלני ונטספילס
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב טביליסי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גאורגיה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בלטביה
קטגוריה:ספורטאים גאורגים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים גאורגים בישראל
קטגוריה:ילידי 1980
בנייה מחנאית

[שמאל|ממוזער|250px|[מחנה קיץ ביער הזורע, שבט צהלה, 2002]]
**בנייה מחנאית** היא סוג של פעילות מחנאית המקובלת בתנועות הנוער.

הבנייה המחנאית מורכבת ברובה משימוש בסנאדות (ענפים חזקים, ארוכים וישרים) המחוברות זו לזו בעזרת חבלים, בכפיתות ובקשירות, אשר מקובעים לקרקע בעזרת בזנ"ט. המבנים קלים לבנייה ולפירוק, ובדרך כלל ארעיים.

בתנועות הנוער משמש תהליך הבנייה המחנאית כביטוי ליצירה עצמית, כאתגר עבור החניכים וכפעילות מגבשת ומהנה. על פי רוב מקימים החניכים את ה"מחנה" שלהם, ומציידים אותו במגוון מתקנים שימושיים כגון מתקן לתיקים, שער, מגדל שמירה, ספסלים, שולחנות אוכל, סככות צל וכו'.
ניתן גם לבנות בבנייה מחנאית דגמים שונים, מתקני ספורט שונים ואף רפסודות.

בתנועת הצופים, במכבי הצעיר, במחנות העולים ובאיחוד החקלאי ,חניכי ט'-יב' מגיעים אל מחנה הקיץ שלושה ימים לפני שאר החניכים, על מנת לבנות מבנים שימושיים גדולים ומבני ראווה כמו חדר אוכל, מחסן, חדר נושא ושער המחנה, שמטרתם לשפר את איכות החיים במחנה ואת מראהו. בחלק ממחנות הקיץ של הצופים אף מתקיימת תחרות בין השבטים על איכות הבנייה.

אופן הבניה המקובל מחלק את המבנה המחנאי המורכב ל"קלפים" (פיאות). את הקלפים בונים בנפרד על הקרקע ולאחר מכן מרימים את הקלפים ומחברים ביניהם. כך למעשה מרב הבניה מתרחשת על הקרקע.

רוב הבניות המחנאיות בארץ מתנהלות על פי חוזר מנכ"ל של משרד החינוך. לחוזר מנכ"ל יש מספר דרישות וכללים לדוגמה: סחיבת סנאדות נעשית בגרירה על הריצפה, גובה של מבנה לא יעלה על 7 מטרים, כל מתקן חייב לעבור בדיקה ולקבל אישור של מהנדס או הנדסאי.

## המהנדל
המהנדל (הלחם בסיסים של "מהנדס" ו"מנהל") הוא דגם חינוכי שפותח ב, למדריך הבנייה המחנאית במחנה. המהנדל מתכנן ומשרטט ביחד עם החניכים את המבנים שיכיל המחנה מראש. בונה בעזרת שיפודי-עץ ודבק חם דגם של המבנה המחנאי אותו מתכוונים לבנות מסנדות, מתכנן את ה"קלפים", ומחלק את החניכים לפי רמת הבניה שלהם לתפקידים השונים במהלך הבניה עצמה כך שיוכלו לסייע זה לזה. התפקיד המקביל לתפקיד זה בצופים הוא יו"ר מבנה ובתנועת הנוער של האיחוד החקלאי נקרא אחראי מבנה (א. מבנה בקיצור).

## גלריה

חולצה מחנאית.jpg|דגם בבניה מחנאית של חולצת תנועה של הנוער העובד והלומד
בניה מחנאית.JPG|חניכים בונים מגדל עם סככה וסולם (יער כפר החורש קיץ 2009)
מגדל מחנאי מסטצ'קין 1928.JPG|מגדל במחנה הנוער העובד ביער בן שמן, 1928)
רפסודיה.JPG|בניה מחנאית של רפסודות


## קישורים חיצוניים

*סרטוני הדרכה לבנייה מחנאית מטעם תנועת הצופים העבריים בישראל
*סרטונים המראים מבנים מחנאיים באתר הנוער העובד והלומד

## הערות שוליים

מחנאית
קטגוריה:מחנאות
קטגוריה:תנועות נוער
קטגוריה:הדרכה
צעירים יפים ומבריקים

**צעירים יפים ומבריקים** (באנגלית: **Bright Young Things**) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2003 שכתב וביים סטיבן פריי. התסריט, המבוסס על הרומן "Vile Bodies" מאת הסופר אוולין וו, הוא ביקורת חברתית סאטירית על אנשי לונדון האריסטוקרטים והבוהמיינים חסרי הדאגות. כמו כן זוהי סאטירה על החברה בכללותה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים.

## תקציר עלילה
הדמויות הראשיות בסרט הן אדם פנוויק-סייקס, סופר שאפתן בתחילת דרכו, וארוסתו נינה בלאונט. אדם מוצא עצמו במצוקה כספית כאשר שלטונות המכס בנמל דובר מחרימים את הרומן שכתב, בטענה שמדובר בחומר תועבה. המו"ל, איל ההון לורד מונומרק, שעבורו נכתב הספר, שילם עבורו מראש והוא מכריח את אדם לכתוב את הספר מחדש. משום כך אדם ונינה נאלצים לדחות את נישואיהם. גם פנייתו הנואשת של אדם אל אביה העשיר והתמהוני של נינה אינה מביאה להם את הכספים שהם מקווים לקבל. במלון שהוא שוהה בו, אדם מרוויח אלף ליש"ט בתרגיל של זריזות ידיים, מייג'ור אלמוני מציע לאדם להמר בשבילו על סוס חסר סיכויים במרוץ הסוסים הבא. אדם מתפתה לסיכוי להרוויח הון ומפקיד את הכסף בידי המייג'ור, בסופו של דבר יעברו כעשור שנים עד שיזכה לקבל את כספי הזכייה.

אדם ונינה מוקפים בחבורה של צעירים דקדנטיים, שמעבירים את חייהם במסיבות פרועות ובצריכת אלכוהול, קוקאין ורכילות המופצת על ידי בעל הטור סיימון בלקיירן הידוע לקהל בשם "הפטפטן" (Mr. Chatterbox). החבורה מונה את אגאתה רנקבל האקסצנטרית, שחייה הפרועים מובילים אותה לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי. מיילס שנאלץ להימלט מארצו כדי להימנע מהעמדה לדין על היותו הומוסקסואל. סנית', צלם פפראצי, המתעד את אורח חייהם ההולל של אותם צעירים, וג'ינג'ר ליטלג'ון, המחזר הקודם של נינה, שמצליח לחזור לחייה למגינת לבו של אדם. בילויי הצעירים העשירים והנהנתנים מגיעים לקצם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשפיעה בדרכים הרסניות על כולם.

## הפקה
הסרט הוא סרטו הראשון של סטיבן פריי כבמאי וכתסריטאי, הוא גם מופיע לרגע בסרט בהופעת קמע כנהג.

זהו הסרט האחרון שבו הופיע השחקן ג'ון מילס, בתפקיד קטן של אורח במסיבה המוקסם מהשפעות הקוקאין.

דמותו של לורד מונומרק מבוססת על איש העסקים הקנדי-בריטי, מקס אייטקן, שהעסיק את אוולין וו ככתב בעיתונו ה"סאנדיי אקספרס".

הפסקול כולל שירים המאפיינים את התקופה, כגון "נינה", "בלוז המאה העשרים", "רקדי, ליידי קטנה" ו"המסיבה נגמרה" המבוצעים על ידי נואל קאוורד. השיר "Mairzy Doats" בוצע על ידי להקת "מרי מאקס", והזמר ויקטור סילבסטר ביצע את "Hear My Song, Violetta".

הסרט הוקרן לראשונה במאי 2003 בפסטיבל קאן, ואחר כך בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בלונדון הוצג הסרט ב-28 בספטמבר 2003, במסגרת אירוע צדקה. בארצות הברית הוקרן הסרט בשנת 2004 במסגרת פסטיבל סאנדנס, וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פורטלנד, בפסטיבל "US Comedy Arts Festival" באספן ובפסטיבל הסרטים בקליבלנד.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים בריטיים

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים בריטיים