open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קתלין ארנוט

**אייבי קתלין ארנוט** (באנגלית: **Kathleen Arnott**; שם נעורים: **קולסון**; 19 בנובמבר 1914 – 8 במאי 2010) הייתה סופרת ומיסיונרית בריטית הידועה בכתיבת מספר ספרים על מיתוסים ואגדות אפריקאיות.

## ביוגרפיה וקריירה
ארנוט הייתה נשואה לבלשן דייוויד וייטהורן ארנוט, שנפטר לפניה במאי 2004. היא נפטרה בצפון יורקשייר ב-8 במאי 2010, בגיל 95.

קתלין ארנוט כתבה את הספר "רעם וברקים" שזכה לשבחי המבקרים, ומספר את סיפורו של האנטי-גיבור לייטנינג.

## ספריה
* מיתוסים ואגדות אפריקאיות.
* סיפורים מאפריקה.
* סיפורי טמבה: סיפורים אפריקאים מסורתיים.
* עכבישים, סרטנים וזחלים מפחידים: שני סיפורי עם אפריקאים.
* סיפורי עם על בעלי חיים מסביב לעולם.
* אגדות אפריקאיות.
* דרקונים, מפלצות ודברים מפחידים: שני סיפורי עם אפריקאים.
* אוטה רוצח הענקים וסיפורי עם ניגרים אחרים.
* דג הזהב וסיפורים אחרים.
* סיפורי חיות מארצות רבות.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2010
פאנק רוק (Funk rock)

**פאנק רוק** (באנגלית: **Funk rock**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי ופיוז'ן של פאנק ומוזיקת רוק, שפותח במהלך סוף שנות ה-1960 ותחילת שנות ה-1970 בארצות הברית.

הז'אנר מאופיין בעיקר בקצב בינוני, חתימת זמן של 4 פעימות ומוזיקה קצבית צפופה וא-סימטרית, המנוגנת לרוב, בגיטרות בס, מערכות תופים וגיטרות חשמליות בסגנון פאנק או רוק בשילוב דיסטורשן, ברייקים, בייסלייני פאנק וריפי גיטרה. כמו כן, הקצב והבס של הז'אנר גבוהה יותר מאשר של פאנק, שעליו מתבסס הז'אנר. בנוסף לכך, חלק מהיצירות המודרנית של פאנק (Funk) רוק משתמשות באלמנטים של מוזיקת נשמה, ג'אז, הבי מטאל, פאנק, היפ הופ ומוזיקה ניסיונית.

בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את Parliament-Funkadelic , Bar-Kays , Mother's Finest , Pigbag , INXS, Cameo  ורד הוט צ'ילי פפרז.

## לקריאה נוספת

* 


## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1960 במוזיקה
קטגוריה:שנות ה-1970 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות רוק
אברהם יוסף פינקיס

**אברהם יוסף פינקיס** (ברומנית: **Avram Iosef Pinchis**) היה מהנדס יהודי רומני שפעל רבות לקידום מעמד המהנדסים ברומניה של תחילת המאה ה-20. הוא היה בין המהנדסים הרומנים הראשונים שקיבלו את הכשרתם הטכנולוגית ברומניה.

## קורות חיים
אברהם יוסף פינקיס נולד ברומניה בשנת 1880 למשפחה יהודית.

בשנת 1905 סיים את הלימודים לקבלת תואר מהנדס ב"בית הספר הלאומי לגשרים וכבישים" בבוקרשט.

עם סיום לימודיו התיישב בעיר גאלאץ והתחיל לעבוד במחלקת התחזוקה של חברת הרכבות הרומנית בתפקיד סגן מנהל מחלקה בדרגה IV ובשנת 1912 הועלה לדרגה III. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הרומני כמפקד שאינו קצין בחיל ההנדסה. בסיום המלחמה חזר לתפקידו בחברת הרכבות הרומנית וב-1 בינואר 1928 קודם לתפקיד מפקח טכני ראשי דרגה II. ב-1 באוקטובר 1928 התפטר משירות המדינה ועבר למגזר הפרטי כיבואן בלעדי של יריעות ביטומניות לבידוד מתקנים תעשייתיים.

אברם יוסף פינקיס נפטר בשנת 1933 בבוקרשט. השאיר אחריו אישה ושלושה ילדים.

## הפעילות למען קידום מעמד המהנדס ברומניה
בסוף המאה ה-19, רכשו רוב המהנדסים הרומנים את השכלתם בגרמניה, אוסטריה וצרפת. התשתיות הלאומיות, כגון כבישים ומסילות ברזל, הוקמו ותחוזקו על ידי חברות אוסטריות גרמניות ובריטיות. מסילת הרכבת הראשונה שנבנתה ותוכננה על ידי מהנדסים רומנים נחנכה בשנת 1881. באותה שנה הוקמו ארגון המהנדסים הראשון ברומניה, "החברה הפוליטכנית" (ברומנית: Societatea Politehnica) (רומ') ו"בית הספר הלאומי לגשרים וכבישים" להכשרת מהנדסים בתחומי האורבניזם, הבנייה, הכרייה, סלילת כבישים, הקמת גשרים ומסילות ברזל, הפקת ועיבוד הנפט ועוד, שקיבל הכרה בינלאומית בשנת 1890. בשנת 1891 נחקק "חוק מצבת כוח האדם הטכני" (ברומנית: Legea corpului tecnic) להסדרת תנאי העבודה והקידום של המהנדסים בשירות הציבורי, אשר החליף את התקנון שהיה בתקוף משנת 1862.

האגודה הכללית של המהנדסים ברומניה, (ברומנית: Asociaţia Generala a Inginerilor din România (AGIR)), שהוקמה בשנת 1918, שמה לה למטרה לשפר את תנאי עבודתם וקידומם של המהנדסים בשירות הציבורי על ידי הכנסת שינויים בחוק מצבת כוח האדם הטכני, שעודכן בפעם האחרונה בשנת 1912.

אברהם יוסף פינקיס לקח חלק פעיל במאבק זה על ידי קידום יוזמות והגשת הצעות שאת תוכנן פרסם באופן שוטף בעלון האגודה שהתחיל להופיע בשנת 1919. אותן יוזמות והצעות הוגשו על ידו גם לוועדה שהוקמה בשנת 1919 לצורך בחינת דרכים להגנה על תואר המהנדס וניסוח טיוטה לשינוי החוק המגדיר את הדרישות המעניקות את הזכות לשאת את התואר מהנדס ולעסוק במקצועות ההנדסה.

בין השנים 1920 - 1922, פרסם ב"עלון האגודה הכללית של המהנדסים ברומניה" מאמרים בנושא ההגנה על תואר המהנדס ובעיית המהנדסים בשירות הציבורי.

מאמרים בעלי אופי עיוני שפרסם ב"עלון החברה הפוליטכנית" הורחבו ויצאו לאור צורת ספרים, ביניהם מאמרים הדנים בשיפור רשת מסילות הברזל ברומניה, בהיסטוריה של מסילות הברזל הבריטיות, בוועדות הגישור באנגליה להסדרת סכסוכים בין מעסיקים לעובדים ובתואר המהנדס.

## הערות שוליים

קטגוריה:גאלאץ: אישים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רומנים
קטגוריה:ילידי 1880
קטגוריה:נפטרים ב-1933
מחוז ברדה

**בֶּרדֶה** (בגרמנית: **Börde**) הוא מחוז במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.

## גאוגרפיה
המחוז שוכן מערבית לשטח העיר מגדבורג, בירת מדינת סקסוניה-אנהלט. זהו המחוז השני בשטחו במדינה. בצפון-מזרח המחוז עובר נהר האלבה.

שם המחוז בגרמנית הוא מילה המתארת את האדמות הפוריות והשטוחות האופייניות לאזור זה. בהתאם לכך, קיימים באזור שטחי חקלאות רבים.

בשטח המחוז פעל עד 1998 אתר הטמנה תת-קרקעי לאחסון פסולת רדיואקטיבית.

## חלוקה מנהלית
במחוז 9 ערים ועוד 4 עיריות מקומיות הכוללות יישובים כפריים בלבד. להלן רשימת הערים:
* אויביספלדה-ופרלינגן
* אושרסלבן
* ברלבן
* הוהה ברדה
* הלדנסלבן
* וולמירשטט
* ונצלבן-ברדה
* זילצטל
* נידרה ברדה

## קישורים חיצוניים

ברדה
קסניה סידורובה

**קסניה סידורובה** (בלטבית: **Ksenija Sidorova**; נולדה ב-18 במאי 1988 בריגה) היא אקורדיוניסטית לטבית.

## ביוגרפיה
בעידוד סבתה, שהייתה מושרשת במוזיקת העם של מולדתה, החלה קסניה סידורובה לנגן באקורדיון בבית ספר למוזיקה בגיל שמונה. בתחילה למדה אצל מריאיה גסלה. מאוחר יותר למדה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון אצל אוון מאריי וסיימה תואר שני בהצטיינות.

בפברואר 2009 זכתה בפרס ויגמור על שם ידידי האקדמיה המלכותית למוזיקה. בחודש מאי של אותה שנה ערכה את הופעת הבכורה שלה בוויגמור הול. באותה שנה הופיעה במסגרת "Park Lane Group Young Artists", ועיתון הטיימס כינה אותה "אחת התגליות האמיתיות של סדרת הקונצרטים". בהמשך זכתה בפרסים ואותות רבים נוספים בתחרויות בינלאומיות.

בשווייץ הופיעה בפסטיבל לוצרן, והופעות בינלאומיות נוספות הובילו אותה לצרפת, איטליה, ליטא, ארצות הברית, גרמניה ונורווגיה. היא השתתפה בשידורי רדיו וטלוויזיה בממלכה המאוחדת, צרפת וגרמניה, בין היתר בתוכנית "כוכבי המחר" עם רולנדו וילאזון בשנת 2013.

בפברואר ומרץ 2015 הופיעה בישראל; סיבוב ההופעות שלה כלל את הערים ירושלים, תל אביב וחיפה.

מהעונה 2015/16 ועד 2017/18 הייתה קסניה סידורובה "אמנית הבית" בסדרת "הפראים הצעירים" בקונצרטהאוס של דורטמונד.

היא ניגנה יחד עם רביעיית בֶּלְצֵאָה ורביעיית סאקוני, וכן עם התזמורת הקאמרית של וינה, סולני טרונדהיים, הסינפונייטה של ריגה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית הלטבית ותזמורת האופרה הלטבית. ב-2021 הופיעה, בין היתר, בקונצרט לציון יום הבסטיליה ובאירוע "הלילה האחרון של הפרומס".

באביב 2025 שימשה סידורובה כ"אמנית הבית" בפסטיבל בודנזה, שם נתנה שמונה קונצרטים, כולל ביצוע בכורה עולמי ליצירה לאקורדיון ותזמורת מאת המלחינה דוברינקה טאבקובה.

הרפרטואר של קסניה סידורובה מקיף יצירות קלאסיות החל מבאך ומוצרט ועד ליצירות עכשוויות. היא מרבה להציג בפני הקהל מלחינים פחות מוכרים ממזרח אירופה – לצד מלחינים ידועים יותר כמו אסטור פיאצולה. באופן כללי, לטנגו יש תפקיד מרכזי בנגינתה.

סידורובה מרחיבה כל העת את הרפרטואר שלה ושל האקורדיון – היא שואפת להציג אותו לקהל ככלי רציני ורב תכליתי, ולשחרר אותו מהתדמית העממית המגבילה ("Umtata", כפי שהיא מכנה זאת בהלצה). היא מחפשת כל הזמן יצירות מקוריות, ועובדת בשיתוף פעולה הדוק עם מלחינים בני זמננו. לעיתים היא מופיעה גם כמלווה לשאנסונים, ובקטעי מוזיקת פופ ואלתורים.

### חייה האישיים
קסניה סידורובה היא אם לשלושה ילדים. היא חיה יחד עם בעלה במדריד שבספרד.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים לטבים
קטגוריה:אקורדיוניסטיות
קטגוריה:לטביות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:לטבים שנולדו ב-1988
Mi Vida... My Life

***Mi Vida... My Life*** (בעברית: "**חיי... החיים שלי**") הוא אלבום האוסף הראשון של צמד הרגאטון הפוארטוריקני ויסין ויאנדל, שיצא ב-21 באוקטובר 2003, על ידי Lideres Entertainment Group. יצאו שתי מהדורות של האלבום עם עטיפות שונות. במהדורה השנייה נכללו קליפים נוספים כבונוס. אלבום זה מכיל 3 שירים חדשים ופתיח, בעוד ששאר האלבום הוא שירים מאלבומי רגאטון אחרים.

## רשימת רצועות

### Mi Vida - הסרט
ב-22 במרץ 2005, הצמד הוציא אלבום אוסף בשם ***Mi Vida: La Película*** (בעברית: "**חיי: הסרט**"). הוא הכיל 9 שירים ו-DVD של סרט בעל אותו שם. עלילתו התבססה על הימים הראשונים של קריירות המוזיקה שלהם.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אוסף בספרדית
קטגוריה:אלבומי ויסין ויאנדל
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי DJ Blass
אצטדיון יונאק

שמאל|ממוזער|250px|חברי "מכבי סופיה" צועדים בטקס חניכת אצטדיון יונאק
**אצטדיון יוּנָאק** (בבולגרית: **Стадион Юнак**) היה אצטדיון רב-תכליתי אשר שכן בעיר סופיה, בירת בולגריה והוקם על ידי ההתאחדות הבולגרית להתעמלות יונאק ובו שכן מטה התנועה. האצטדיון אשר בתקופת בין המלחמות היה הגדול בבולגריה, נחנך ב-20 באוגוסט 1928, תכולתו הייתה 35,000 מקומות ישיבה, שיחקו בו קבוצות שונות מסופיה וכן נבחרת בולגריה בכדורגל, ונערכו בו טורנירים בין-לאומיים.

## רקע
"יונאק" הייתה תנועת נוער ספורטיבית שהוקמה בבולגריה ופעלה בין השנים 1895–1946, תוך אימוץ סממנים לאומניים בולגריים. בשיאה מנתה התנועה כ-60,000 חברים, וסניפיה שכנו ב-242 יישובים שונים. יונאק נחשבת לתנועה שייסדה את החינוך הגופני בבולגריה המודרנית. הארגון חנך את מכבי בולגריה והווה השראה עבורה. חברי "מכבי בולגריה" השתתפו בעבודות להקמת האצטדיון, בטקס הנחת אבן הפינה ובטקס חניכת האצטדיון. בין התאריכים 11–13 במאי 1938 נערכו בפלובדיב ובסופיה משחקי "מכבי בולגריה" הראשונים (ה"המכביה" הבולגרית). משחק הגמר בטורניר הכדורגל נערך ב-12 במאי, באצטדיון יונאק לעיני אלפי צופים מקרב הקהילה היהודית ומקרב תושבי סופיה, ובמסגרתו ניצחה "מכבי סופיה" את "מכבי פלובדיב" 2–1 וזכתה בטורניר.

ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת, נטה השלטון בהדרגה לכיוון הטוטאליטריות הקומוניסטית. ב-1945 אולץ "יונאק" להתאחד עם "ההתאחדות העממית לספורט", וב-1946 הוקע על ידי השלטון כארגון פשיסטי ופורק.

## המבנה
המגרש היה כמעט מרובע לחלוטין, עם ארבע שורות ישרות של יציעים מכל עבר הוא נחנך ב-20 באוגוסט 1928. בשנים הראשונות היה זה מגרשה הרשמי היחידי של נבחרת בולגריה בכדורגל, ובהמשך שימש גם למשחקים בינלאומיים.

בין השנים 1931–1948 נערכו בו 20 משחקים בינלאומיים. כמו כן שימש למשחקי גמר גביע המלך הבולגרי. עוד שוחקו בו טורנירי שחמט אנושי. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, נבנה מצפון-מזרח לאצטדיון יונאק, נבנה אצטדיונה החדש והקטן יותר של לבסקי סופיה. בינואר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע האצטדיון במהלך הפצצות בעלות הברית על סופיה ולאחר המלחמה שוקם ושופץ.

בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, הוחלט לבנות אצטדיון לאומי חדש וגדול יותר באתר של אצטדיון לבסקי. האצטדיון החדש של לבסקי סופיה כלל גם שטחים שגבלו ב"אצטדיון יונאק" ולהן הוחלט להרוס את אצטיון יונאק. ביולי 1953 נחנך האצטדיון הלאומי ע"ש וסיל לבסקי , בעוד שבמקומו של אצטדיון יונאק נבנה מבנה ששימש כמתקן החלקה על קרח.

לאחר נפילת הקומוניזם, משטח ההחלקה הנטוש נקרא מחדש "אצטדיון יונאק", אך מעולם לא שימש שוב כמתקן ספורט, ונכון לראשית המאה ה-21 עמד נטוש ולא מתוחזק.

## קישורים חיצוניים

*אצטדיון יונאק רקע היסטורי, באתר svgeorgi-fond.com 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופיה: ספורט
קטגוריה:סופיה: מבנים
קטגוריה:בולגריה: אצטדיונים ומתקני ספורט
מאת' רוק

**מאת' רוק** (באנגלית: **Math rock**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של רוק אלטרנטיבי ומוזיקת אינדי, שהתפתח בסוף שנות ה-1980 בארצות הברית ויפן, והושפע רבות מהלהקות קינג קרימזון וראש.

בין האמנים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את פולבו , דון קבלורו , סלינט , ביץ' מגנט , בסטרו  ו-Ruins .

## אפיון
הז'אנר מאופיין במבנים קצביים מורכבים ולא טיפוסיים המבוצעים בטכניקות של הקשה על גיטרה  ולייב לופינג. כמו כן, הז'אנר מאופיין בשימוש בקונטרפונקט, חתימות זמן לא סטנדרטיות ואקורדים ארוכים. בעוד שרוב מוזיקת הרוק משתמשת במשקל של 4/4, חתימות הזמן הלא סטנדרטיות של הז'אנר הן לרוב 5/4, 7/8, 11/8 או 13/8. הז'אנר, הדומה לפוסט-רוק, מתואר כ-"צד ההפוך של אותו מטבע". בדומה לרוק המסורתי, צליל הז'אנר מושפע לרוב מצלילי גיטרות ומערכות תופים, שמבוצע לעיתים קרובות על ידי הרכבים קטנים בדגש על גיטריסטים. הז'אנר לא מאופיין בליריקה שלו, ואם יש שירה בשיר, היא לרוב לא תהיה מוגזמת או בולטת, ותופיע ככלי מוזיקלי נוסף. כמו כן, רוב האמנים מהז'אנר, כמו דון קבלורו  והלה , הם אינסטרומנטליים לחלוטין.

קיימת חפיפה מסוימת בין מאת' רוק לאימו, כפי שניתן לראות ביצירותיהם של הלהקות Tiny Moving Parts  ואמריקן פוטבול , שהסאונד של היצירות תואר כ-"מאת' רוק נוצץ, סאונד שנהיה אחד המאפיינים המגדירים של סצנת האימו של שנות ה-2000".

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סגנונות רוק
קטגוריה:שנות ה-1980 במוזיקה
קלידן

**קְלִידָן** או **נגן כלי מקלדת** הוא מוזיקאי המתמחה בנגינה על מגוון של כלי מקלדת אקוסטיים ואלטקרוניים, וכן בכלי נגינה קשורים לכלי מקלדת (בין היתר, אקורדיון פסנתר , מלודיקה, דוושת כלי מקלדת  ודוושת בס ), המשמש לרוב כנגן ליווי או סולן בהרכבים מוזיקליים שונים. המונח עצמו נמצא בשימוש מאז אמצע שנות ה-1960, כאשר עד לתקופה זו אדם שניגן על כלי מקלדת לרוב סווג כפסנתרן, נגן עוגב , נגן צ'מבלו או נגן קלאוויקורד. כמו כן, קלידן עשוי לנגן מגוון רחב של כלי מקלדת, כולל פסנתר, אורגן האמונד, סינתיסייזר וקלאבינט .

מקצוע הקלידן התפתח בהדרגה במחצית השנייה של המאה ה-20, עקב הביקוש הגובר לז'אנרים חדשים של מוזיקה פופולרית, כגון מוזיקת רוק, מוזיקת פופ, ג'אז, פאנק ומוזיקה ניסיונית. הרכבים מוזיקליים רבים, כולל להקות גרסאות כיסוי  ולהקות מחווה , שבהם היו חברים גם קלידנים, הוקמו במהלך השנים, וכן אולפני הקלטות השכירו קלידנים שינגנו על כלי מקלדת, בין היתר אלו שנוצרו על ידי לורנס המונד , ליאו פנדר ורוברט מוג. מגוון זה של כלי מקלדת העשיר באופן משמעותי את הצליל של יצירות מוזיקליות עכשוויות.

לקלינדים המודרניים יש בדרך כלל השכלה מוזיקלית בפסנתר או עוגב, אם כי קלידנים עשוים לנגן גם בכלי נגינה אחרים. לדוגמה, פול מקרטני וג'ון לנון, שבהתחלה היו גיטריסטים וזמרים, פיתחו את יכולותיהם באופן משמעותי במהלך הקריירה שלהם בשימוש בכלי מקלדת.

## לקריאה נוספת

* Young, Percy M. *Keyboard Musicians of the World*. London: Abelard-Schuman, 1967. *N.B*.: Concerns celebrated keyboard players and the various such instruments used over the centuries. SBN 200-71497-X
* Pinch, Trevor, and Frank Trocco. *Analog Days: The Invention and Impact of the Moog Synthesizer*. Harvard University Press, 2002. 
* Vail, Mark. *The Hammond Organ: Beauty in the B*. Backbeat Books, 2002. 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מקצועות מוזיקליים
ג'ינו פיבטלי

**ג'ינו פיבטלי** (באיטלקית: **Gino Pivatelli**; 27 במרץ 1933 – 17 באוקטובר 2025) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.

## קריירת מועדונים
לאורך הקריירה שלו שיחק פיבטלי בעיקר בהלאס ורונה (1950–1953), בולוניה (1953–1960), נאפולי (1960–1961) ובמילאן (1961–1963). לאחר שהודח מקבוצת הנוער של אינטר מילאנו, חתם בהלאס ורונה ב-1950, שם ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ב' בגיל 17, וכבש את שערו המקצועי הראשון במשחקו השני, בניצחון 4–1 על ויצ'נצה. בעונה שלאחר מכן קודם להרכב הפותח, ובמהלך שלוש העונות הבאות כבש 25 שערים ב-68 הופעות, וסייע למועדון להימנע מירידת ליגה.

ב-1953 הצטרף לבולוניה, ושם ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-13 בספטמבר, בניצחון ביתי 2–1 על אטאלנטה. בעונת 1955/1956, זכה בתואר מלך השערים של הליגה, לאחר שכבש 29 שערי ליגה ב-30 הופעות, והיה השחקן האיטלקי היחיד שזכה בתואר זה בשנות ה-50. בסך הכל כבש 105 שערים בבולוניה במהלך שבע עונות.

לאחר ששיחק בעונת 1960/1961 עבור נאפולי, עבר למילאן ב-1961, והיה חלק מהקבוצה שזכתה באליפות סרייה א' ב-1962 ובגביע אירופה לאלופות 1963 תחת המאמן נראו רוקו . לאחר מכן פרש ממשחק כדורגל מקצועי.

## נבחרת איטליה
פיבטלי נכלל בסגל נבחרת איטליה במונדיאל 1954 בשווייץ, אך לא השתתף במהלך הטורניר. את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך ב-30 במרץ 1955, בגיל 22, כשלבש את חולצה מספר 10 וכבש את שער הניצחון במשחק ידידות חוץ מול נבחרת גרמניה המערבית, אלופת העולם המכהנת באותה התקופה. המשחק נערך בשטוטגרט והסתיים בתוצאה 2–1. את שערו הבין-לאומי השני כבש ב-22 בדצמבר 1957, במשחק מוקדמות מונדיאל 1958 מול נבחרת פורטוגל. בסך הכול רשם שבע הופעות וכבש שני שערים במדי נבחרת איטליה בין השנים 1954 ו-1958.

## סגנון משחק
פיבטלי היה חלוץ מרכזי זריז ובעל יכולת טכנית גבוהה, שנודע בבעיטה עוצמתית ברגל ימין. אף שהיה מבקיע פורה שערים, הוא התאפיין גם ברב-גוניות יוצאת דופן, ושיחק לעיתים בתפקידים יצירתיים יותר, כחלוץ מקשר או כקשר התקפי, ואף בעמדות קשר אחורי או בהגנה, נוסף על עמדתו הרגילה כחלוץ.

## פטירה
פיבטלי נפטר ב-17 באוקטובר 2025, בגיל 92. הוא היה השחקן השורד האחרון מסגל שחקני נבחרת איטליה במונדיאל 1954.

## תארים
**מילאן**
* אליפות איטליה: 1962/1963
* ליגת האלופות: 1962/1963

**תארים אישיים**
* מלך השערים בסרייה א': 1955/1956 (29 שערים)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני הלאס ורונה
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1954
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1933
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2025
נבחרת קמרון בכדורגל עד גיל 23

**נבחרת קמרון בכדורגל עד גיל 23** מייצגת את קמרון בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים. בנוסף לכך היא שיחקה במשחקי אפריקה ו"גביע אפריקה בכדורגל עד גיל 23".

## היסטוריה
נבחרת קמרון בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

## משחקים אולימפיים
לקראת תחרות הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה, החליטה פיפ"א כי הנבחרות ישתתפו עם כדורגלנים בני 23 ומטה. נבחרת לא העפילה למשחקים.

### השתתפות באולימפיאדות

### שחקני חיזוק
בהתאם להחלטת פיפ"א ניתן לכלול במשחקים אולימפיים עד 3 כדורגלנים בגיל מעל ל-23.

* 2000 - סרג' מימפו, פטריק מבומה
* 2008 - אנטוניו גומסי, גוסטבה בבה
## משחקי אפריקה
תחרות כדורגל במשחקי אפריקה היה מיועד לנבחרות עד גיל 23 בשנים 1991-2015. הנבחרת העפילה למשחקים 3 פעמים. נבחרת קמרון זכתה בתחרות בשנים 1991, 1999, 2003 ו-2007.

## גביע אפריקה עד גיל 23
החל משנת 2011 מתקיימת תחרות "גביע אפריקה אד גיל 23". 3 נבחרות חזקות של התחרות מעפילות למשחקים האולימפיים. ההישג של הנבחרת היה העפלה בשנת 2019 והיא נשרה בשלב הבתים.

## כדורגלנים בולטים
* פטריק מבומה - 4 שערים
* פטריק מבומה - 6 משחקים
## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר transfermarkt
* נתונים מאתר globalsportsarchive

קמרון
קטגוריה:קמרון: כדורגל
נבחרת צ'ילה בכדורגל עד גיל 23

**נבחרת צ'ילה בכדורגל עד גיל 23** מייצגת את צ'ילה בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים. בנוסף לכך היא משחקת במשחקים פאן-אמריקאיים.

## היסטוריה
נבחרת צ'ילה בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

## משחקים אולימפיים
לקראת תחרות הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה, החליטה פיפ"א כי הנבחרות ישתתפו עם כדורגלנים בני 23 ומטה. נבחרת צ'ילה לא העפילה למשחקים.

הנבחרת העפילה לאולימפיאדה רק בשנת 2000 וזכתה במשחקים במדליית ארד. איוואן זמורנו זכה בתואר מלך השערים.

### שחקני חיזוק
בהתאם להחלטת פיפ"א ניתן לכלול במשחקים אולימפיים עד 3 כדורגלנים בגיל מעל ל-23.

* 2020 - נלסון טליה, פדרו ראייס, איוואן זמורנו

## משחקים הפאן-אמריקאיים
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים רק בשנת 2023 וזכתה במדליית כסף.

### שחקנים בולטים
* ריינלדו נאביה - 6 משחקים
* איוואן זמורנו - 6 שערים

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר transfermarkt
* נתונים מאתר globalsportsarchive
* נתונים מאתר worldfootball

צ'ילה
קטגוריה:צ'ילה: כדורגל
הטבעת הגדולה (אקספו 2025)

**הטבעת הגדולה** היא מבנה עץ טבעתי מונומנטלי, הניצב בעיר אוסקה שביפן, במסגרת מתחם תערוכת אקספו 2025. בקוטר של כ-700 מטר, בגובה של כ-20 מטר, ברוחב של 30 מטר ובשטח כולל של 61,035 מטר רבוע הוא מבנה העץ הגדול ביותר שנבנה אי פעם בעולם.

## הטבעת
הטבעת הגדולה הוקמה לקראת תערוכת אקספו 2025 באוסקה. היא ממוקמת על גבי האי המלאכותי יומשימה  שבמפרץ אוסקה ומקיפה את כל שטח התצוגה של התערוכה. חלק מן הטבעת ממוקם על פני שטח מים.

הטבעת הגדולה נבנתה כולה מקורות עץ רחבות המשולבות זו בזו, בטכניקת בנייה יפנית מסורתית, ביחד עם שיטות בנייה מודרניות. מקורו של כ-70% מן העץ ששימש לבניית המבנה הוא ביפן, בעיקר ארז וברוש, והיתר אורן סקוטי.

המבנה מיועד על פי יוצריו לספק מסר של אחדות בין כל 150 המדינות שהשתתפו בתערוכה. הוא גם מיועד לספק למבקרים בתערוכה מחסה מפני אור השמש, גשם ורוח. בנוסף, הקמת המבנה נועדה לתמרץ בנייה בעץ ביפן.

גג המבנה גבוה בעברו החיצוני (20 מטר) ונמוך יותר בעברו הפנימי. ממוקם עליו מסלול היקפי דו מפלסי להולכי רגל באורך כולל של כשני קילומטרים, וכן נטועים עליו שטחי גינה. מעליות ממפלס הקרקע מובילות את המבקרים אל גג המבנה. מן הגג נשקף בפני המבקרים נוף של מפרץ אוסקה, של העיר ושל שטח התערוכה.

המבנה תוכנן על ידי פירמת האדריכלות היפנית של האדריכל סואו פוג'ימוטו . הקמת מבנה העץ הסתיימה בחודש אוגוסט 2024.

תערוכת אקספו 2025 התקיימה באוסקה בחודשים אפריל עד אוקטובר 2025. דיונים מתנהלים בנוגע לשאלה אם לשמר לאחר תום התערוכה את מבנה הטבעת הגדולה או חלק ממנו, נוכח העלות הגבוהה הצפויה של תחזוקתו, והאם להשתמש מחדש למטרות אחרות בעץ ששימש לבנייה.

תמונה:Expo 2025 Grand Ring 01.JPG
תמונה:大阪・関西万博2025の象徴大屋根リング.jpg
תמונה:夜の大屋根リング2.jpg


## קישורים חיצוניים

* Lizzie Crook, World's largest wooden structure encircles Expo 2025 Osaka, באתר Dezeen, 24 באפריל 2025
* Nour Fakharany, First Photos Revealed of 'Grand Ring' by Sou Fujimoto for Expo 2025 Osaka, 28 באוגוסט 2024
* 
* סרטון על המבנה, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: מבנים
קטגוריה:אוסקה
קטגוריה:שיאי גינס
איליה צ'וקאן

**איליה צ'יוקאן** (באנגלית: **Ilie Ciocan**; 10 ביוני 1913) הוא איש צבא רומני מעל גיל 110, הגבר החי השני המבוגר ביותר בעולם  אחרי ז'ואאו מרינו נטו מברזיל ולפני קן ויקס, והאדם הרומני המבוגר ביותר בהיסטוריה.

## ביוגרפיה
איליה צ'וקאן נולד ב-10 ביוני 1913 בגליציאה , מחוז ולצ'ה שברומניה.

התחיל לעבוד כרועה צאן כדי לשרוד.

בינואר 1932, בגיל 18, הוא נישא לפלוארה אובוגיאנו (נולדה בשנת 1906 נפטרה בגיל 87 בשנת 1992) יחד נולדו להם שישה ילדים, שלוש בנות ושלושה בנים.

בשנת 1935 בגיל 22 איליה צ'וקאן גויס לצבא, לרגימנט הארטילריה השישי בפיטשט הוא היה מקלען במלחמת העולם השנייה ובלידר בחזית המזרחית, באודסה ובמרפק הדון, אך גם יצא לחזית המערבית ואף הגיע עד צ'כוסלובקיה.

איליה צ'וקאן הפך לדרגת מייג'ור בעקבות צווים לקידום כללי שהוצאו לאחר שנת 1990 על ידי משרד ההגנה הלאומי של רומניה.

איליה צ'יוקאן יכל לרכוב על אופניים עד גיל 90. בגיל 93 הוא החליק בשלג ושבר את רגלו, והחלים, למרות שסירב לאפשר לרופאים לגבס את רגלו.

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 בעת החדשה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1913
פרוטו-פאנק

**פרוטו-פאנק** (באנגלית: **Proto-punk**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של גראז' רוק ופאב רוק בריטי, שהפתח בסוף שנות ה-1960 ותחילת שנות ה-1970 בארצות הברית, המוכר בזכות הפשעתו על הפאנק רוק (Punk rock).

AllMusic מגדיר את הז'אנר כ-"תנועה שלא הייתה מעולם מגובשת", אלא כ-"רגישות פרובוקטיבית מסוימת שלא התאימה לתרבות הנגד הרווחת של התקופה", שהייתה רוב הזמן בשילוב עם צליל שהיה "פרימיטיבי ומופקע, גם כשלא היה אגרסיבי, וההפקה שלו הייתה בדרך כלל לא מלוטשת באותה מידה". הנטייה לשירי רוק אגרסיביים, גולמיים ופשטניים הייתה מגמה שהתפתחה בשנותיה המוקדמות של תנועת הרוק אנד רול. בשילוב נטייה זו עם שימוש בכלים אינסטרומנטליים פשוטים וקומפוזיציה חובבנית, הז'אנר התפתח מהלהקות מוזיקליות מדטרויט, כמו הסטוג'ס ו-MC5, שפיתחו לעצמן צליל אנרגטי ואגרסיבי טיפוסי ייחודי. בשנים שלאחר מכן, הז'אנר התחיל להופיע, לצד גלאם רוק ופאב רוק בריטי, במספר סצנות מוזיקליות מחתרתיות מקומיות בניו יורק, אוהיו והממלכה המאוחדת. מבחינה לירית, יצירות הז'אנר התעסקו בנושאים של אי-שקט חברתי ופוליטי, רגשות אנטי-ממסדיים ותחושה כללית של אכזבה מהחברה.

## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות רוק
קטגוריה:שנות ה-1960 במוזיקה
קטגוריה:שנות ה-1970 במוזיקה
מטאל פגני

**מטאל פגני** (לעיתים מוכר כ-**מטאל נאו-פגני**; באנגלית: **Pagan metal**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של הבי מטאל ומטאל קיצוני המשלב את "המסורות הפרה-נוצריות של תרבות או אזור ספציפיים" לז'אנר באמצעות קונספט לירי, מנגינה כפרית, שימוש בכלי נגינה יוצא דופן או בשפה מהתקופה הארכאית. הלהקה הנורווגית   נחשבת לאחת מחלוצות הז'אנר. מארק הלופצ'וק, מ-*[[Metal Hammer]]* , תיאר כי השיר "To Enter Pagan" של הלהקה Primordial  תרם לפיתוחו של הז'אנר.

## אפיון
הז'אנר נחשב יותר כרעיון מאשר כסגנון מוזיקלי, וכתוצאה מכך להקות נוטות להיות "שונות בתכלית" זו מזו. הבסיסט יארקו אלטונן, מהלהקה קורפיקלאני, ציין כי להקות ששרות על "ויקינגים או שבטים עתיקים אחרים של אנשים מתויגות כלן כפגניות", ללא קשר לשימוש או אי-שימוש בכלי נגינה עממיים. הרי יונסן , מהלהקה טור , הביע תיאור דומה למטאל פגני, להקות שמבצעות יצירות מוזיקליות על "מסורות אירופאיות פרה-נוצריות, בין אם הן היסטוריות או מיתולוגיות", ומציין כי הז'אנר הוא "מגוון ביותר מבחינה מוזיקלית כי הוא עוסק יותר בליריקה מאשר במוזיקה". חלק מאמני הז'אנר ידועים כ-"נמצרים", בעוד שחלק אחר ידועים כ-"קודרים". סגנונות השירה בז'אנר נעים בין "זמרות מלודיות לנהמות על-טבעיות", בעוד שחלקן מהאמנים שרים בשפת האם שלהם, בעוד שאחרים שרים באנגלית.

## לקריאה נוספת

* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
קטגוריה:סגנונות מטאל
נימפות ליד המזרקה

**נימפות ליד מזרקה** (באנגלית: **Nymphs by a Fountain**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפלמי פיטר לילי, שנוצר סביב שנת 1650. היצירה נחשבת לדוגמה נדירה לניסיונותיו המוקדמים של לילי בתחום הציור הלירי והנרטיבי, בטרם התמקד כמעט לחלוטין בדיוקנאות. לילי, יליד הולנד שעבר ללונדון בשנת 1641, הפך לאחר השבת המלוכה לצייר הדיוקנאות הבולט בחצרו של צ'ארלס השני. על סמך סגנונה, תוארכה היצירה לשנים שלאחר הגעתו לאנגליה ולתקופה שקדמה למינויו הרשמי כצייר החצר. זהותו של מזמין הציור אינה ידועה, אך עצם בחירת הנושא המיתולוגי-אירוטי, זמן קצר לאחר הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון וייסוד חבר העמים האנגלי, מעידה על ריחוקו של לילי מן האקלים הפוריטני השורר באותה עת.

[250px|ממוזער|ימין|[קופידון ופסיכה (ואן דייק)|קופידון ופסיכה האוסף המלכותי. יצירה זו, שהייתה בבעלותו של פיטר לילי, מציגה הקבלות סגנוניות ונושאיות לציורו "נימפות ליד מזרקה", ובהן האידיאליזציה של הגוף, האינטימיות שבין הדמויות וההשפעה של המסורת הוונציאנית במיתולוגיה קלאסית.]]
## תיאור היצירה
הציור מתאר חמש נימפות ישנות במצבי התערטלות שונים, המסודרות לרגלי פסל דולפין שמעליו מתוארים פוטיים (תינוקות מכונפים) המשחקים זה עם זה. הנימפות שוכבות על בדי סאטן רכים, וגופן מוצג מזוויות שונות, דבר המדגים את שליטתו של לילי בתיאור גוף תלת־ממדי. הניגוד בין רכותן של הדמויות לבין האבן הקרירה של הפוטים והדולפין יוצר מתח חזותי המעביר תחושת ציפייה ותשוקה חבויה. אף שהנושא עשוי לרמוז לסצנה מחיי האלה דיאנה, לילי אינו כולל סממנים המזוהים עמה, והציור מתפרש כאלגוריה כללית של תשוקה רדומה. במרכז הקדמי מופיעה דמות הפונה בגבה אל הצופה, רמז מלומד לפסל הרומי הרמאפרודיטוס הישן, המתאר דמות אנושית ישנה על מיטה, שנראית בתחילה כגוף נשי אך חושפת איברי מין זכריים מן החזית. הפסל, המצוי כיום במוזיאון הלובר, שימש מקור השראה לציירים רבים, ולילי שילב אזכור זה כביטוי למורכבות שבין נשיות, גבריות ותשוקה במיתולוגיה הקלאסית.

## פרשנות והשוואות
הציור "נימפות ליד מזרקה" מדגים את מעורבותו המוקדמת של פיטר לילי במסורת הציור המיתולוגי הלירי, ומעיד על היכרותו עם הסגנון הוונציאני של המאה השש-עשרה. הנוף הפסטורלי, הפורמט הרחב והגוונים העשירים והמבריקים של הציור מעידים על השפעתם של אמני ונציה, ובהם טיציאן וג'ורג'ונה, שיצירותיהם נכללו באוסף של צ'ארלס הראשון. הבחירה בנושא מיתולוגי-אירוטי בתקופה שבה אמנים אנגלים נטו להתרחק מתמות מסוג זה, מדגישה את הקשר הישיר של לילי למסורת ציור זו ולמודלים הקלאסיים שראה בלונדון של אמצע המאה השבע־עשרה – שהייתה באותה עת אחד המרכזים החשובים באירופה לצפייה בציורי רנסאנס איטלקיים.

בנוסף, הציור מגלה קשרים חזותיים וסגנוניים ברורים ליצירתו של הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק  "קופידון ופסיכה" , שהייתה בבעלותו של לילי עצמו. הדמיון בין שתי היצירות ניכר הן באופי הדמויות והקומפוזיציה, והן בנימת העדינות והאינטימיות של הסצנה. השוואות אלו ממקמות את "נימפות ליד מזרקה" במפגש שבין המסורת הפלמית, הוונציאנית והאנגלית, ומשקפות את מעמדו של לילי כאמן בינלאומי שהושפע במידה שווה מן הקלאסיות האיטלקית ומן האלגנטיות של דיוקנאות החצר הפלמיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:דולפין בתרבות
מורנה (מוזיקה)

**מורנה** (**Morna**) הוא סגנון מוזיקלי וריקוד מסורתי מכף ורדה, אשר נחשבת באופן רחב כמוזיקה הלאומית של כף ורדה, ומוכרת כמורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי אונסק"ו מאז 11 בדצמבר 2019.

בין המוזיקאים המזוהים עם הז'אנר ניתן למנות את סזריה אבורה.

כריקוד, מורנה הוא ריקוד סלוני, הנרקד בזוגות. המבצעים רוקדים כשזרועם מחבקת את בן/בת הזוג שלהם, בעוד שבזרוע השנייה הם אוחזים ידיים. הריקוד הוא בסך הכל שתי תנועות גוף לצד אחד בתיבה אחת, ובתיבה שלאחריה את אותן התנועות רק לצד השני.

## אפיון
כז'אנר מוזיקלי, הז'אנר מאופיין בקצב לנטו, תיבה בת שתי פעימות (ולעיתים אף 4 פעימות), ובנויה במבנה הרומני המבוסס על מעגל הקווינטות, בעוד שמבנה הלירי של השיר בנוי מסטרופות מוזיקליות, ולא מרפרן. כמו כן, יצירות הז'נאר הן בדרך כלל מונוטוניות. יצירות שאינן מונוטוניות הן בדרך כלל נדירות, ובדרך כלל מדובר במעבר מסולם מינורי לסולם מז'ורי, ולהפך. בנוסף לכך, הקו המלודי של השיר בדרך כלל משתנה לאורך השיר, עם רצפי תווים עולים ויורדים, ובתוך תיבות שבאורכים שונים אחד מהשני.

ליצירות מהז'אנר, שמושרות בדרך כלל בקריאולית כף ורדה , יש ליריקה בנושאי אהבה ונושאים טיפוסיים לכף ורדה, כמו יציאה מהארץ, חזרה לארץ, געגוע נוסטלגי או מנלכולי, ואהבת הארץ או הים. כמו כן, יצירות הז'אנר מכילות צלילי קווקיניו, קלרינט, אקורדיון, כינור, פסנתר, מערכת תופים, גיטרה בס, גיטרה חשמלית וגיטרה.

## הערות שוליים

קטגוריה:כף ורדה: מוזיקה
קטגוריה:כף ורדה: סמלים לאומיים
לאצ'י

**לאצ'י** (באלבנית: **Laçi**) היא עיירה השוכנת במחוז לז'ה אשר בצפון-מערב אלבניה, כ-35 קילומטרים צפונית לבירה טירנה, וכ-11 קילומטרים מזרחית מחוף הים האדריאטי.

## גאוגרפיה
השם לאצ'י משמעו אדמת ביתה. בפאתי לאצ'י משתרע הרכס הראשון של הרי סקאנדרבג  והאזור היה אגן ניקוז של נחלים שזרמו מההר. בעיירה שורר אקלים ים-תיכוני מתון. ב-2019 במהלך רעידת האדמה באלבניה נגרמו נזקים כבדים בעיר ואדם אחד נהרג. לאצ'י שוכנת בסמיכות לשני עורקי תחבורה מרכזיים של רשת הכבישים האירופית.

## היסטוריה
בשלהי ימי הביניים עברה העיר לחזקת הרפובליקה של ונציה תוך עימות מתמשך עם צבא האימפריה העות'מאנית שהתקדם לאזור. האזור שמרכזו היה העיר לז'ה שימש מקום מושבו של סקנדרבג שהקים בה את "הליגה של לז'ה" ואיחד את הכוחות האלבניים נגד העות'מאנים. במהלך המלחמות החליפה לאצ'י ידיים. האזכור הראשון ליישוב במקום נמצא בדפתר עות'מאני מ-1467 המתאר ארבע משפחות נכבדים ביישוב. ב-1478 לאחר מותו של סקנדרבג נפלה העיר לידיו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית, ונותרה בחזקת העות'מאנים במשך יותר מ-400 שנים. לאחר הכיבוש העות'מאני נמלטו מלאצ'י לאזור איטליה בני משפחת אלבני . היא הפכה לאחת המשפחות הנכבדות ברומא ומבין בניה ניתן למנות את האפיפיור קלמנס האחד עשר, ואת הקרדינל אלסנדרו אלבני.

ב-18 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה לאצ'י על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית, ובהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה העיירה לאצ'י. במהלך מלחמת העולם הראשונה נסוג הצבא הסרבי דרך האזור בדרכו להתארגנות מחדש באי קורפו. ב-1928 הוקמה ממלכת אלבניה, ובאפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את העיירה לאצ'י. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה, כבש הוורמאכט את אלבניה. בנובמבר 1944 שוחרר האזור על ידי כוחות צבא בריטיים ופרטיזנים קומוניסטיים בראשות אנוור הוג'ה אשר תפס את השלטון במדינה. בתקופה הקומוניסטית נבנו באזור מפעלי תעשייה כימית בעיקר לייצור פוספטים שגרמו לזיהום סביבתי בשל פליטת חומצה גופרתית, ובעיקר זיהום משמעותי של מי תהום.

סתיו העמים לא פסח על אלבניה, ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קרס השלטון הקומוניסטי במדינה. מפעלי התעשייה נסגרו בהדרגה והעיירה חוותה ירידה משמעותית של כ-30 אחוזית במספר האוכלוסין. קבוצת הכדורגל העירונית לאצ'י, שיחקה בעברה בליגת העל האלבנית ואף זכתה באליפות, בראשית העשור השני של המאה ה-21 גם פעמיים בגביע האלבני ונכון ל-2025 משחקת בליגה השנייה .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לאצ'י
ניצן זיצר

**ניצן זיצר** (נולד ב-14 בספטמבר 1967) הוא שחקן, כוכב ילדים, מדבב, קריין, רקדן, ליצן ופנטומימאי ישראלי.

## קריירה
זיצר נולד בישראל, ובגיל שנה עבר לארצות הברית. בגיל 13 עלה לארץ ולמד במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין. הוא הוכשר בבתי ספר לאמנויות בארצות הברית, כמו בית הספר למחזות זמר Humphrey's School ובבית הספר לתיאטרון פיזי Del Arte.

הוא שיחק בתפקיד יויו הרובוט בהצגה "רינת בארץ השירים", בפסטיגל 2007 ובסדרות "רינת בארץ האנגלית", "חג שמח עם רינת ויויו", "רינת ויויו יוצאים לטייל" ו"רינת ויויו בעולם" לצד רינת גבאי וגם במופע שלה, בפרסומות להשקת HOT VOD YOUNG לצד הבובה מימי (רוית יעקב), בעונה השנייה של הסדרה "הגרוטיאדה של גיא ויויו" לצד גיא פרידמן ב-HOT VOD YOUNG ובפרסומות להשקת HOT FIBER BOX ולהשקת HOT 017 יחד עם אבי הטחול (שלומי קוריאט), השתתף בהפקות של האופרה הישראלית, למשל בתפקיד קוקו ב"מיקדו". שימש כמספר הסיפורים והסופר הראשי של התזמורת הסימפונית של קולורדו. השתתף בפרויקטים רבים של קריינות ודיבוב, וכן בסרטי סטודנטים ופרסומות. שיחק בהצגות ילדים, כמו בתפקידים הראשיים ב"ד"ר דוליטל" וב"פינוקיו". הופיע בהצגות יחיד, למשל "פיצפקעס" ו"מיוזיק פטיט".

בנוסף למשחק, הוא עוסק בליצנות ומלמד משחק. הוא גם מומחה למספר סגנונות ריקוד, בהם לטיני, סלוני, פלמנקו וברודוויי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:פנטומימאים ישראלים
קטגוריה:ליצנים
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
קטגוריה:משתתפי מותק של פסטיבל
קטגוריה:כוכבי ילדים
קטגוריה:שחקני ערוץ הופ!
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
המפלצת הלבושה

**המפלצת הלבושה** (בספרדית: **La monstrua vestida**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הספרדי חואן קרניו דה מירנדה , אחד מציירי החצר הבולטים של תקופת הבארוק הספרדי. היצירה נוצרה סביב שנת 1680, לאחר מותו של דייגו ולאסקס, אז נחשב קרניו לממשיך דרכו בתחום ציורי החצר. הציור מתאר את הילדה אאוחניה מרטינס ואייחו, שהובאה באותה שנה לחצרו של קרלוס השני כדי להיראות כתופעת טבע יוצאת דופן. דיוקן זה הוא אחד משני ציורים שצייר קרניו האחד שבו הופיעה עירומה, והאחר שבו היא לבושה בלבוש מלכותי.

## תיאור היצירה
בציור מתוארת אאוחניה מרטינס ואייחו  אשר נולדה בכפר בארסנאס והובאה למדריד בשנת 1680, כשהייתה בת שש בלבד. באותה עת שקלה קרוב לשבעים קילוגרמים. על פי חיבורו של חואן קבסאס מאותה שנה, המלך קרלוס השני הורה להלבישה בלבוש מכובד לפי מנהג החצר: שמלה עשירה מבד רקום אדום ולבן עם כפתורי כסף וציווה על "האפולון השני של ספרד", הצייר חואן קרניו, לתעד אותה בשני דיוקנאות: אחד עירום ואחד לבושה. קבסאס תיאר אותה במילים קשות כמי שראשה וצווארה גדולים פי שניים מן הרגיל, וגופה עבה במידה יוצאת דופן. בשנת 1945 קבע הרופא גרגוריו מרניון כי מדובר במקרה הראשון הידוע של תסמונת היפרקורטיקלית, והצביע על כך שבציור היא אוחזת את הפירות ביד שמאל, דבר המעיד שהייתה שמאלית. קרניו מתאר אותה בלבוש חגיגי אדום ולבן עם סרטים אדומים, אוחזת פירות בשתי ידיה. פניה הסמוקים מביעים כעס וחשד, תכונות שזוהו עם מצבה הרפואי. שילוב הצבעים האדומים, הלבנים והוורודים על רקע שחור יוצר ניגוד דרמטי, והוגדר בידי חואן סנצ'ס קנטון כאחת הדוגמאות הישירות והבולטות של ציור בית־הספר המדרידאי.
[220px|ממוזער|ימין|[המפלצת העירומה, חואן קרניו דה מירנדה]]

## פרשנות והשוואות
קרניו התייחס אל אאוחניה מרטינס ואייחו באותה רוח שבה תיאר דייגו ולאסקס את דמויות השוליים של החצר. גם כאן ביקש האמן להעניק לדמות כבוד אנושי, חרף היותה מושא לסקרנות. הציור נועד לשמש תיעוד של "פלא טבע", אך קרניו הצליח להעניק לה נוכחות אנושית, הבעת פנים רגישה ומידה של הדר.

## תולדות הבעלות
ייתכן שהציור לא הושלם במותו של האמן ונותר בסטודיו שלו עד שנת 1685. שני הדיוקנאות של אאוחניה מרטינס ואייחו נרשמו ברשימת המלאי של הארמון המלכותי בשנים 1686 ו־1694, ולאחר מכן הועברו לארמון לה זרזואלה, שם צוינו בשנת 1701. בשנת 1827 הועבר הציור שבו היא לבושה למוזיאון הפראדו, בעוד שהציור שבו היא עירומה ניתן במתנה על ידי פרננדו השביעי לצייר חואן גאלבס. היצירה העירומה נמכרה מאוחר יותר לאינפנטה דון סבסטיאן גבריאל, עברה בירושה לדוכס ממרצ'נה, ונרכשה לבסוף בידי חוסה גונסאלס דה לה פנה, ברון דה פורנה, שתרם אותה למוזיאון הפראדו בשנת 1939. כך שבו שני הדיוקנאות להתאחד באותו אוסף.

## הערות שוליים
 
קטגוריה:דיוקנאות
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קופידון ופסיכה (ואן דייק)

**קופידון ופסיכה** (באנגלית: **Cupid and Psyche**) הוא הציור המיתולוגי היחיד ששרד מתקופת עבודתו של הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק כצייר החצר של צ'ארלס הראשון. ייתכן כי הציור היה חלק מסדרה של בדים שתיארו את סיפורם של קופידון ופסיכה, שהוזמנו עבור ארמון המלכה בגריניץ'. בפרויקט זה השתתפו גם יאקוב יורדאנס ופטר פאול רובנס, אך הוא לא הושלם – דבר שעשוי להסביר את היעדר המסגרת והגימור בציור. לחלופין, ייתכן כי היצירה נוצרה כחלק מחגיגות הנישואין של הנסיכה מרי וויליאם באפריל–מאי 1641. אהובתו של ואן דייק, מרגרט למון, עשויה הייתה לשמש כמודל לדמות פסיכה.

## תיאור היצירה
במיתולוגיה הקלאסית, ונוס קינאה ביופייה של פסיכה והטילה עליה סדרת משימות. המשימה האחרונה הייתה להביא חלק מיופייה של פרוסרפינה מהשאול בתיבה סגורה. פסיכה, שנכנעה לסקרנותה, פתחה את התיבה, אך מתוכה יצאה לא יופי אלא שינה, שממנה העיר אותה קופידון. פסיכה מייצגת יופי ארצי, וקופידון מייצג תשוקה המתעוררת לנוכח יופייה.
[250px|ממוזער|ימין|[פיטר לילי, "נימפות ליד המזרקה", שמן על בד, סביב 1650, גלריית דאליץ' בלונדון.
הציור מגלה קשרים חזותיים וסגנוניים ליצירתו של אנתוני ואן דייק "קופידון ופסיכה", שהייתה בבעלותו של לילי עצמו, וממחיש את המשך המסורת המיתולוגית והוונציאנית בציור האנגלי של אמצע המאה ה־17.]]
## ניתוח סגנוני
אזורים מסוימים בציור מעובדים ברמת גימור גבוהה, כמו הקפלים המתנועעים של הבד ומסת העץ, ואילו אחרים נצבעו במכחול דק ודליל – לדוגמה, תלתליו של קופידון ונוצות כנפיו המסומנות בנגיעות קלות. עבודת המכחול החופשית והאופן הפיוטי שבו סופר הסיפור המיתולוגי משקפים את השפעתו של טיציאן על ואן דייק, אמן שצ'ארלס הראשון אסף את יצירותיו בשקיקה.

## פרשנות חזותית
האינטימיות והמתח בין הדמויות נובעים מניגודים פשוטים אך בולטים: חמימות גוני הבשר והבדים של קופידון לעומת קרירות עורה וגלימתה של פסיכה; תנועתו המהירה כאשר רגליו כמעט אינן נוגעות בקרקע, מול כובד גופה השרוי בשינה עמוקה. קופידון נכנס כמעין מלאך מבשר תקווה, בעוד שפסיכה דומה לישו מת בציור קינה. האלכסונים של גופם נמשכים בעצים המתוארים ברקע האחד יבש והאחר ירוק ומדגישים את רעיון נגיעתו של קופידון המחזירה חיים למתים.

## תולדות הבעלות
הציור צויר עבור צ'ארלס הראשון, תועד בגלריה הארוכה בארמון וייטהול בשנת 1639, ונמכר מבית וימבלדון לרוברט הוטון ב־8 באוקטובר 1651 תמורת 110 ליש"ט. לאחר השבת המלוכה הושב לאוסף המלכותי ונרשם בחדר השינה של המלך בארמון וייטהול בשנת 1666.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אנתוני ואן דייק: ציורים
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים של קופידון
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:עצים בציורים
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורים המבוססים על מטמורפוזות
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
הסכם טורון (1466)

**הסכם טורון 1466**, שידוע גם כ**הסכם טורון השני** (בפולנית: **drugi pokój toruński**; בגרמנית: **Zweiter Friede von Thorn**), היה הסכם שלום שנחתם בעיר הנזה טורון (ת'ורן) ב־19 באוקטובר 1466 בין קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין לבין המסדר הטווטוני שהביא לסיום מלחמת שלוש־עשרה השנים, הארוכה שבין מלחמות פולין–טווטונים.

ההסכם נחתם ב"אולם ארטוס", ואחריו נערכה מיסת חגיגית בכנסייה הפרנציסקנית הגותית כנסיית העלייה לשמיים של מרים הבתולה לציון חתימת הסכם השלום.

## רקע
הסכם השלום סיים את מלחמת שלוש־עשרה השנים, שהחלה בפברואר 1454 במרד הקונפדרציה הפרוסית בראשות ערי דנציג (גדנסק), אלבינג (אלבלונג), קולם (חלמנו) וטורון; וכן האצולה הפרוסית, נגד שלטון המסדר הטווטוני במדינת המסדר הטווטוני, במטרה להצטרף אל ממלכת פולין.

שני הצדדים הסכימו לפנות לאישור האפיפיור פאולוס השני ופרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך הצד הפולני הדגיש (והצד הטווטוני קיבל) שאישור כזה איננו תנאי לתוקף ההסכם. שיחות השלום נערכו בניישאווה (כמאלה ניישפקה) מ־23 בספטמבר 1466, ובשלב הסופי הועברו לטורון.

## תנאים
ממוזער|הסכם שלום
בהסכם ויתר המסדר הטווטוני על כל התביעות לטריטוריות של פומרניה דנציג/מזרחית וחלמנו, שאוחדו מחדש עם פולין, וכן על אזור אלבינג (אלבלונג), מריינבורג (מאלבורק) ובישופות ורמיה, שהוכרו אף הם כחלק מפולין. החלק המזרחי נותר בידי המסדר הטווטוני כפייף וכמדינת חסות של פולין, ונחשב גם הוא לחלק בלתי־נפרד מן "הממלכה הפולנית האחת והבלתי־ניתנת לחלוקה". הדיוקסיה הרומית־קתולית של חלמנו הפכה לסופרגנית של ארכיבישופות גנייזנו.

מעתה ואילך חויב כל אדון המסדר הטווטוני להישבע שבועת אמונים למלך פולין המכהן בתוך שישה חודשים מיום כניסתו לתפקיד, וכל רכישה טריטוריאלית חדשה של המסדר, גם מחוץ לפרוסיה, תסופח אף היא לפולין. אדון המסדר הפך לנסיך ויועץ למלך פולין ולממלכה. פולנים הורשו להצטרף למסדר. המסדר הטווטוני חויב לסייע לפולין במקרה של מלחמה, ונאסר עליו לצאת למלחמה נגד קתולים ללא הסכמת מלכי פולין. כל שבויי המלחמה משני הצדדים שוחררו.

ההסכם ביטל כל אפשרות לשחרר את המסדר מתלותו בפולין או לשנות את תנאי ההסכם באמצעות פנייה לסמכות זרה כלשהי, לרבות האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור.

## תוצאות
ממוזער|כנסיית העלייה לשמיים של מריה הקדושה בטורון הייתה מקום המיסה החגיגית לאחר החתימה
השטחים שהיו באחיזה ישירה של פולין אורגנו כבר לשלושה מחוזות (חלמנו, פומרניה, מאלבורק) ובישופות ורמיה, שיחד יצרו את פרובינציית פרוסיה המלכותית, שנחשבה לנחלתו הבלעדית של מלך פולין ושל הממלכה. בהמשך התגלעו מחלוקות בנוגע לסמכויות מסוימות של פרוסיה המלכותית והערים, כגון זכויות דנציג. לאזור היו פריבילגיות כמו הטבעת מטבעות משלו, קיום אספות דיאט משלו, צבא משלו ושימוש מנהלי בשפה הגרמנית. מחלוקת על הזכות למנות ולאשר בישופים בורמיה הובילה למלחמת הכמרים (1467–1479). בסופו של דבר שולבה פרוסיה המלכותית באיחוד הפולני-ליטאי, אך שמרה על מאפיינים ייחודיים עד חלוקת פולין בסוף המאה ה-18.

ב־1525 הודח המסדר מאדמתו בידי אדון המסדר עצמו, כאשר אלברט, דוכס פרוסיה אימץ את הלותרניזם וקיבל על עצמו תואר דוכס כשליט תורשתי בכפיפות לפולין במסגרת מחוות פרוסיה. האזור קיבל את השם דוכסות פרוסיה.

## לקריאה נוספת
* 

## ראו גם
* הסכם טורון (1411)

## קישורים חיצוניים

* צילום של ההסכם
* הסכם השלום בלטינית

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-15
קטגוריה:פולין: היסטוריה
ממשלת ארצות הברית נגד בילי הולידיי

**ממשלת ארצות הברית נגד בילי הולידיי** (באנגלית: **The United States vs. Billie Holiday**) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2021 בבימויו של לי דניאלס, עם אנדרה דיי, טרוונטה רודס וגארט הדלונד בתפקידים הראשיים.

התסריט מתבסס בחלקו על ספר התחקיר "Chasing the Scream: The First and Last Days of the War on Drugs" של ג'והן הארי  משנת 2012. העלילה סוקרת את 10 השנים האחרונות של בילי הולידיי, התמכרותה לסמים ועמידתה האיתנה בפני ההטרדות הבלתי פוסקות של ה-FBI.

אנדרה דיי זכתה בפרס גראמי לפסקול האוסף הטוב ביותר למדיה חזותית. היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרסים נוספים.

## תקציר העלילה
בשנת 1957 מראיין העיתונאי רג'נלד לוד דיווין (לזלי ג'ורדן בתפקידו האחרון) את בילי הולידיי ושואל אותה מדוע היא מתעקשת לשיר את פרי מוזר והיא עונה לו בכעס עצור כי זה שיר על זכויות אדם.

העלילה חוזרת לשנת 1947, בילי הולידיי היא זמרת ג'אז ורית'ם אנד בלוז מפורסמת. ה-FBI בראשות ראש המנהל למלחמה בסמים של ה-FBI הארי אנסלינגר  (גארט הדלונד) רודף אותה גם בגלל צריכת הסמים שלה וגם בגלל עקשנותה לשיר את פרי מוזר שנכתב כנגד גזענות בכלל וכנגד מעשי לינץ' באפרו-אמריקאים.

אנסלינגר מגייס את ג'ימי פלטשר (טרוונטה רודס) שיחדור לסביבת בילי כמעריץ ואז יפליל אותה על שימוש בסמים. המהלך מצליח ובילי נעצרת ונשפטת לשנת מאסר ונאסר עליה להופיע במועדונים בניו יורק. היא נאלצת לצאת למסע ברחבי ארצות הברית במקומות שמותר לה להופיע שם במועדונים.

עם שחרורה היא מופיעה בקרנגי הול בפני קהל אוהד. פלטשר חוזר אליה ומתנצל והם מפתחים יחסי אהבה-שנאה. אנסלינגר מנסה להפליל אותה וחוקר את חברתה השחקנית טלולה בנקהד  (נטשה ליון) אך היא לא משתפת פעולה. הוא מנסה להפליל אותה אותה שוב אך פלטשר מגן עליה ומפוטר.

הסצנה האחרונה מתרחשת ב-1959. בילי שוכבת בבית חולים, גוססת משחמת הכבד בגלל צריכת אלכוהול. אנסלינגר מגיע עם מכשיר הקלטה ומנסה לשכנע אותה שתסגיר את ספקי הסמים על מנת "לטהר" את שמה אבל היא מסרבת.

לבסוף מוקרנים עם הכתוביות, צילומים של בילי הולידי, אנסלינגר ועוד.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

* קדימון לסרט, באתר יוטיוב
*אנדרה דיי - פרי מוזר, באתר יוטיוב
*סצנת הסיום, באתר יוטיוב
* 
*ביקורת על הסרט, באתר הבמה

קטגוריה:סרטי 2021
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים על זמרות
קטגוריה:סרטי סמים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
עכשיו מעונן (הופעה אחרונה ברוקסן)

"**עכשיו מעונן**" הוא אלבום ההופעה השני של הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן ולהקת הרוק התעויוט, אשר יצא לאור ב-25 ביוני 2011.

## רקע
האלבום הוקלט בהופעתם האחרונה של גפן והתעויוט במועדון רוקסן בתל אביב ב-11 בדצמבר 1993. בהופעה זו בוצעו שירים מתוך האלבומים "זה רק אור הירח" ו"עכשיו מעונן", בנוסף ל"דיכאון", שיר העתיד להופיע באלבום הסולו של גפן "אביב גפן III" ו"אביב ההומו", שיר לעג לשונאיו שנהג לבצע בהופעותיו והופיע באלבום זה לראשונה.

האלבום חולק בחינם לקהל בהופעתו של גפן לציון עשרים שנה לאלבומו "זה רק אור הירח", אשר התקיימה ב-25 ביוני 2011.

בחלק מהשירים שינה גפן את מילותיהם. ב"בואי אלי" מחליף את השורה ב, ב"אמש" מחליף את השורה  ב.

## רשימת השמעה

## משתתפים

* אביב גפן - זמרה, גיטרה, קלידים

### התעויוט

* הראל בן עמי - גיטרה
* שלומי צדקי - גיטרה בס
* שלומי קינן - קלידים, קולות רקע
* עודד שחר - תופים, קולות רקע

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אביב גפן
קטגוריה:אלבומים בעברית
אדוארד קבאנה

**אדוארד קבאנה** (באנגלית: **Edward Kavanagh**; ) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן כמושל ה-17 של מדינת מיין בין השנים 1843–1844. קבאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו למושל כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מיין בשנים 1831–1835. כמו כן, הוא שירת כממונה על היחסים בין ארצות הברית לפורטוגל בין שתי תפקידיו אלה.

## תחילת דרכו
קבאנה נולד בניוקאסל  שבמחוז מיין, בן להורים קתולים שהיגרו לארצות הברית ממחוז וקספורד שבאירלנד. הוא למד לאחר מכן בסמינר מונטריאול השוכן בקוויבק שבקנדה, ובמכללת ג'ורג'טאון (אוניברסיטת ג'ורג'טאון דהיום) שבוושינגטון הבירה. בשנת 1813 השלים את לימודיו במכללת סנט מרי בבולטימור. הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין, והחל לעסוק במקצוע בדמריסקוטה (Damariscotta) שבמיין. הוא היה חבר בית הנבחרים של מיין בשנים 1828–1826, ומזכיר הסנאט של מיין בשנת 1830.

הקריירה הציבורית של קבאנה החלה בקריאתו למנסחי חוקת מיין לכלול סעיף שיעגן באופן פורמלי סובלנות דתית. תפקידו הציבורי הראשון היה כחבר במועצת בתי הספר של המדינה, ולאחר מכן שימש כחבר עירייה (selectman), חבר בית הנבחרים המדינתי, ולבסוף כחבר הסנאט של מיין. בשנת 1829 נבחר על ידי בית המחוקקים לתפקיד מזכיר המדינה – השני במעלתו במיין.

## בבית הנבחרים של ארצות הברית
בראשית 1831 נבחר קבאנה לייצג את מחוז הקונגרס השלישי של מיין בבית הנבחרים של ארצות הברית. השתייך לזרם הדמוקרטיה ג'קסונית, והחל את כהונתו ב-4 במרץ 1831 עד למרץ 1835. הוא עורר תשומת לב לאומית כאשר היה הקתולי הראשון שנבחר לתפקיד פדרלי מאזור ניו אינגלנד. ב-1834 התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים האמריקאי אך ללא הועיל, וכהונתו בקונגרס תמה.

לאחר הפסדו בבחירות מונה לממונה על היחסים של ארצות הברית בפורטוגל. הוא שירת בתפקיד זה עד שהתפטר ביוני 1841. בשנה העוקבת נמנה בין ארבעת נציגיה של מיין במשא ומתן שניהלה ארצות הברית עם האימפריה הבריטית על הגבול הצפון-מזרחי במדינה, במסגרת הדיונים שהובילו לחתימת הסכם ובסטר-אשברטון. באותה שנה ובשנת 1843 שב לכהונתו בסנאט של מיין ואף כיהן כנשיא הסנאט.

## מושל מיין
ב-7 במרץ 1843 מונה למושל מיין, בעקבות היבחרו של המושל ג'ון פיירפילד לסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור המתפטר רעואל ויליאמס. קבאנה כיהן עד תום הקדנציה של פיירפילד בשנת 1844. פחות מארבעה שבועות לאחר מכן נפטר קבאנה בביתו שבניוקאסל, והוא נקבר בבית העלמין הקתולי סנט פטריק שבדמריסקוטה מילס.

ביתו של קבאנה בניוקאסל נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

## קישורים חיצוניים
* אדוארד קבאנה, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של מיין
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממיין
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי מיין
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1795
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1844
אנבלאק מטאל

**אנבלאק מטאל** (**Unblack metal**) או **בלאק מטאל נוצרי** (**Christian black metal**) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של בלאק מטאל ומטאל נוצרי, שהתפתח בתחילת שנות ה-1990 באוסטרליה וסקנדינביה. הז'אנר, שמושפע רבות מבאלק מטאל באפיון שלו, כגון צליל הז'אנר, הליריקה והאסתטיקה של הז'אנר, מקודם כהתנגדות לשטניזם וקידום הנצרות. הז'אנר סופג ביקורות בתת-תרבות של הבלאק מטאל, בכך שחלוצי הבלאק מטאל, במיוחד אלו של הגל השני, היו אנטי-נוצריים. כמו כן, נושא הנצרות סותר את אופיו האפל של בלאק מטאל ואת האידיאלים האינדיבידואליסטיים והמיזנתרופיים של להקות בלאק מטאל רבות.

התאריך המדויק שבו הופיע לראשונה הז'אנר הוא שנוי במחלוקת. האלבום *[[Hellig Usvart]]*  של Horde , שיצא ב-1994, הביא את המושג "אנבלאק מטאל קדוש" ("holy unblack metal"; משחק מילים של הסלוגן "unholy black metal" של Darkthrone, שהופיע באלבומים *[[A Blaze in the Northern Sky]]*  ו-*[[Under a Funeral Moon]]* ), בעוד שהלהקה הנורווגית Antestor  הייתה קיימת כבר ב-1990 כלהקת דת'-דום, שהוציאה את אלבום הדמו *[[The Defeat of Satan]]*  ב-1991, עד שנתעסקו באנבלאק מטאל, שהופיע לראשונה ב-1994 באלבום האולפן הראשון של הלהקה, *[[Martyrium]]* .

## אפיון
מקורו של הז'אנר הוא בבלאק מטאל, שמתמקד בנושאים ליריים נוצריים. אנבלאק מטאל משלב את הקצב המהיר של הבלאק מטאל, שירה צורחת, גיטרות מעוותות מאוד, פריטה לסירוגין, תיפוף כפול, חזרות ומבני שירים לא שגרתיים. באינצוקלפדיה *A-Z of Black Metal* של גארי שארפ-יאנג מ-2001, נקבע כי לבלאק מטאל "יש אמנים נוצריים 'אנבלאק' שנראים, נשמעים ומשתמשים בדימויים של בלאק מטאל לכל דבר ועניין, בעוד שבין הנהמות והעיוותים הקוליים הבלתי חרידים מוסתרות הכרזותיו של ישו".

חלק מאמני האנבלאק מטאל, כמו Horde , תוקפים ישירות את השטניזם ביצירותיהם המוזיקליות. נושא זה נותר דומיננטי לאורך רוב שנות ה-1990. בסוף שנות ה-1990, יצירות אנבלאק מטאל החלו להכיל ליריקה פילוסופית ואידאולוגית יותר, שהיו בנושאי התנצרות, ספק, ישועה, מאבקי אמונה, והצד האפל של הנצרות. אמני אנבלאק מטאל הצדיקו את השימוש שלהן בסגנון של הבלאק מטאל באחד מ-2 סיבות: הערכה אמיתית לבלאק מטאל או הפצת הנצרות לסצנת הבלאק מטאל האנטי-נוצרית ברובה, כלומר "הבאת אור לחושך".

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מטאל
קטגוריה:מוזיקה נוצרית עכשווית
קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
סארה בנת משהור אאל סעוד

**סארה בנת משהור אאל סעוד** (בערבית: **سارة بنت مشهور آل سعود**) היא בת למשפחת המלוכה הסעודית. היא נשואה למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, יורש העצר של ערב הסעודית, שהוא בן דודה מדרגה ראשונה. היא נכדתו של אבן סעוד.

## ביוגרפיה
סארה בנת משהור היא בתם של משהור בן עבד אל-עזיז אאל סעוד  ונורה בנת מוחמד סעוד אל-כביר. אביה הוא בנם של אבן סעוד ונוף בנת נוואף בן נורי אאל שעלאן, ואמה היא בתו של מוחמד בן סעוד אל-כביר אאל סעוד  ונכדתם של נורה בנת עבד א-רחמן אאל סעוד  וסעוד אל-כביר בן עבד אל-עזיז אאל סעוד .

ב-6 באפריל 2008 היא נישאה למוחמד בן סלמאן אאל סעוד, נסיך ערב הסעודית. לשניים יש חמישה ילדים, מתוכם שלושה בנים ושתי בנות: הנסיך סלמאן, הנסיך משהור, הנסיכה פהדה, הנסיכה נורה והנסיך עבד אל-עזיז.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת המלוכה הסעודית
קטגוריה:נשים סעודיות
קטגוריה:ילידות המאה ה-20