open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מרסיה יפהפייה

**מרסיה יפהפייה** (שם מדעי: *Maresia pulchella*) הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים.
## מאפיינים
הצמח מתחיל לנבוט כבר בסתיו. גובהו מגיע ל-10 עד 15 ס"מ בלבד. הפריחה מתחילה בתחילת החורף. צבע הפרחים הוא לילך חיוור עד עמוק. הפרחים פורחים בבת אחת וכך מתקבלים משטחים גדולים הצובעים את הקרקע בצבע סגול.

המרסיה צומחת בחולות מישור החוף מסוריה ועד צפון חצי האי סיני והיא אנדמית לאזור זה.

בגלל בינוי מואץ במישור החוף הולכת אוכלוסיית המרסיה ומצטמצמת.

## בספרות

צמח זה מוזכר באריכות בספרו של ס. יזהר "מלקומיה יפהפייה".

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|250px|מרסיה יפהפייה

קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
ארטורול

**ארטורול** (טורקית **Ertuğrul Gazi** וגם **Ertuğrul Bey**; 1198-1281) היה אביו של עות'מאן הראשון, מייסדה של האימפריה העות'מאנית. ב-1227, ולאחר מות אביו סולימאן שאה בטביעה בנהר הפרת בזמן שנמלט מהמונגולים, היה ארטורול למנהיגו של שבט קאיה בויו שנמנה עם קבוצת האוע'וז. הוא קיבל מסולטאן אלאדין רום קרקעות ליד אנקרה של ימינו והתיישב בהן. לאחר מכן הוא קיבל גם את הכפר סייט שהיה לבירה הראשונה של העות'מאנים כאשר עות'מאן הראשון הכריז על עצמאותם ב-1299.

ארוטורול היה מנהיג שבט קאיה אחד משבטי אע'וז, אחרי שכבש כמה מצודות סולטאן אלאדין נתן לו כמתנה קרקעות ביניהן כפר סייט שהיה לבירה הראשונה של העות'מאנים כאשר עות'מאן הראשון הכריז על עצמאותם ב-1299.

שבט הקאיה היה מפוצל לשני שבטים:
שבט שהנהיג גינדודאו אחיו של ארטורול בנו של סולימאן שאה והיימה האתון.
שבט שני שהנהיג ארטורול.

ארטורול היה נשוי ל.
לאחר לידתו של עות'מן, חלימה סולטאן נפטרה.

## הנצחה
בשנת 2014 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה טורקית בשם "ארטורול: התחייה", המבוססת על חייו של ארטורול.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:ילידי 1198
קטגוריה:נפטרים ב-1281
ניקולאי פיליוגין

**ניקולאי אלכסייביץ' פיליוגין** (ברוסית: **Николай Алексеевич Пилюгин**) (5 במאי 1908 - 2 באוגוסט 1982) היה מהנדס סובייטי וחלוץ בתחום פיתוח מערכות הנחיה ובקרה לטילים, משגרי לוויינים וחלליות.

## ביוגרפיה

בשנת 1935 פיליוגין סיים את המכון הטכני על שם באומן במוסקבה. לאחר סיום הלימודים עבד במכוני מחקר ותכנון. בהתאם להמלצת סרגיי קורוליוב בשנת 1946 התמנה למתכנן ראשי של מערכות בקרה.

פיליוגין נטל חלק מרכזי בפיתוח הטיל הבליסטי הסובייטי R-7 סמיורקה, ובדגמיו השונים ששימשו לשיגור לוויינים וחלליות. היה מתכנן מערכת הבקרה והשליטה של המשגר הכבד "פרוטון". משנת 1948 ועד מותו, היה מנהל מכוני המחקר בתחום ההנחיה לטילים NII-885 ו - NII AP. לימים אוחדו לכלל משרד תכנון, מחקר ופיתוח, הקרוי בשם משרד התכנון פיליוגין והפעיל ברוסיה.

## עיטורים

* כוכב הזהב של גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים)
* 5 עיטורי לנין
* עיטור מהפכת אוקטובר
* פרס לנין

## קישורים חיצוניים

* אתר משרד התכנון ע"ש פיליוגין

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מדענים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1982
אלכס נורת'

**אלכס נורת**' (באנגלית: **Alex North**; 4 בדצמבר 1910 – 8 בספטמבר 1991) היה מלחין יהודי אמריקאי, הלחין מוזיקה ללמעלה מ-60 סרטים. היה מועמד ל-15 פרסי אוסקר וקיבל פרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חיים (1986). כמו כן זכה בפרס גלובוס הזהב.

שימש כפסנתרן חזרות אצל מרתה גרהם ושימש כמנהל מוזיקלי של להקת המחול של אנה סוקולוב בעת מסעה למקסיקו בסוף שנות השלושים.
נורת' הלחין את המוזיקה להצגה המקורית של המחזה מותו של סוכן.
נורת' הלחין גם מוזיקה לאולם הקונצרטים.

## דוגמאות לסרטים שהלחין
רשימה חלקית מאוד של סרטים שהלחין:
*חשמלית ושמה תשוקה
*מחר אזיל דמעה (1955)
*הזרע הרע (1956)
*מוריד הגשם (1956)
*זרקורי במה (1958)
*שעת הילדים (1961)
*יוצאי הדופן (1961)
*קלאופטרה
*מי מפחד מווירג'יניה וולף?
*ויוה זפאטה!
*ספרטקוס
*2001: אודיסאה בחלל - נורת' הלחין את הפסקול לבקשת סטנלי קובריק, אך לבסוף קובריק בחר בפסקול אחר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - הפסקול המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: פסקול לסדרה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
יקטרינה גאמובה

**יקטרינה גאמובה** (ברוסית: **Екатери́на Га́мова**; נולדה ב-17 באוקטובר 1980 בצ'ליאבינסק) היא שחקנית כדורעף רוסייה. היא הייתה חברת נבחרת הכדורעף הלאומית של רוסיה, שזכתה במדליה זהב ב-2006 באליפות העולם לכדורעף לנשים, וזוכת מדליית כסף במשחקים האולימפיים הן של אולימפיאדת אתונה (2004) והן של אולימפיאדת סידני (2000). היא מתנשאת לגובה של שני מטרים ושישה סנטימטרים והיא אחת הספורטאיות הגבוהות בעולם. המועדון הנוכחי בו היא משחקת הוא דינמו (קאזאן). בשנת 2011 היא זכתה עם קבוצתה גם באליפות רוסיה וגם בגביע רוסיה.

## משפחה

בשנת 2012 גאמובה התחתנה עם מיכאיל מוקסיי, צלם קולנוע בהכשרתו (בנה של השחקנית והבמאית סבטלנה דרוז'ינינה). לבני הזוג שני ילדים - מקסים ואליזבטה.

## פרסים
* 1999 - מקום חמישי באליפות BCV.
* 1999 - זוכת מדליית הזהב בגראנד פרי העולמי.
* 1999 - זוכת מדליית זהב באליפות העולם לנוער.
* 2004 - החוסמת והמנחיתה הטובה ביותר באליפות הכדורעף האולימפית לנשים.
* 2004 - השחקנית הטובה ביותר.
* 2006 - זוכת מדליית הזהב באליפות העולם לכדורעף
* 2007 - המגישה הטובה ביותר בליגת האלופות האירופית לעונת 2006/07.
* 2010 - אלופת העולם וזכייה בפרס השחקן המוצלח של האליפות
* 2010 - פרס ספורטאית השנה ברוסיה.

## בתרבות הפופולרית
הוובקומיקס Achewood מאזכר את גאמובה כמושא חיבתה של הדמות קורנליוס הדוב.

## קישורים חיצוניים

* Federation Internationale de Volleyball biography
* Olympic Games 2004 - Russia's Gamova leads player rankings
* The Tallest Known Living Women profile
* Uralochka VC profile
*  Video portrait at Metacafe

קטגוריה:מדליסטים אולימפיים רוסים
קטגוריה:שחקניות כדורעף רוסיות
קטגוריה:נשים זוכות פרסים: ספורט
קטגוריה:שחקניות כדורעף באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:שחקניות כדורעף באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:שחקניות כדורעף באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:שחקניות כדורעף באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מרוסיה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית: כדורעף חופים
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1980
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1980
קבוע גולומב-דיקמן

במתמטיקה, **קבוע גולומב-דיקמן** הוא קבוע מתמטי המופיע בתורת התמורות האקראיות. 

יהי a_n  האורך של המעגל הארוך ביותר בתמורה של קבוצה בת n איברים, בממוצע על פני כל התמורות מסוג זה. קבוע גולומב-דיקמן הוא 

:  \lim_{n\to\infty} \frac{a_n}{n} =
0.62432 99885 43550 87099 29363 83100 83724\dots.

במונחים של תורת ההסתברות, a_n הוא התוחלת של אורך המעגל הארוך ביותר של תמורה של קבוצה בעלת n איברים המתפלגת בהתפלגות דיסקרטית אחידה.

## קישורים חיצוניים
* 
* ספרות קבוע גולומב-דיקמן באתר סדרות המספרים של Sloane

גולומב-דיקמן
רודי חדד

**רודי חדד** (בצרפתית: **Rudy Haddad**; נולד ב-5 בפברואר 1985) הוא כדורגלן עבר צרפתי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

## קריירה
חדד נולד בפריז למשפחה ממוצא יהודי-תוניסאי, גדל במועדון הנוער של הקהילה היהודית, מכבי פריז, וב-2001 עבר למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. בשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת, במדיה צבר 9 הופעות בליגת העל הצרפתית. לזכותו של חדד גם הופעה אחת בנבחרת הצעירה של צרפת. בעונת  הושאל לואלנסיאן לעונה אחת.

ביולי 2007 הגיע חדד לישראל וחתם במכבי תל אביב תמורת חצי מיליון אירו. במכבי תל אביב נחשב חדד תחילה כשחקן זר, אך לאחר מספר חודשים קיבל אזרחות ישראלית. בעונה הראשונה במכבי תל אביב בלט חדד, כאשר בישל 11 שערים והבקיע שער אחד. במחצית הראשונה של העונה הבאה ירדה יכולתו, והוא פתח בארבעה משחקים בלבד, בהן רשם בישול אחד ושער אחד בגביע הטוטו. בינואר 2009 הושאל עד תום העונה לשאטורו, שנאבקה על הישארות בליגה השנייה בצרפת. בתום תקופת ההשאלה שוחרר חדד ממכבי תל אביב וחתם על חוזה חדש בשאטורו.

ביוני 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת אוסר מהליגה הבכירה בצרפת. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף בעשרה משחקים ולא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה. בעונת  ערך 21 הופעות בליגת המשנה וכבש שני שערים, ובעונתו האחרונה במועדון שיחק ב-18 משחקי ליגה ולא כבש.

לאחר יותר משנה שלא שיחק, ב-17 באוגוסט 2015 חזר חדד לישראל וחתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 כבש שלושה שערי ליגה ובסופה העפיל עם הקבוצה לליגת העל. במחזור הנעילה של עונת 2016/2017 כבש חדד את שערו היחיד בעונה זו, בניצחון 2–1 על עירוני קריית שמונה, אשר הבטיח את הישארותה של הקבוצה בליגת העל. בתום עונת 2017/2018 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ופרש ממשחק פעיל.

## תארים אישיים
* מלך הבישולים של ליגת העל: 2007/2008

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ספורטאים יהודים צרפתים
קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני פריז סן-ז'רמן
קטגוריה:כדורגלני ואלנסיין
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני שאטורו
קטגוריה:כדורגלני אוסר
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
קרקור בטן

**קרקור בטן** או **בּוֹרְבּוׂרִיגְמוּס** (ביוונית: **βορβορυγμός**, שם נהוג נוסף הוא **בִּעְבּוּעַ** או **המיית מעיים**) הוא קול שיוצא מהבטן, בדרך כלל בעת התעוררות של תחושת רעב. קרקור בטן נובע מתנועת גזים בקיבה, והוא מהווה חלק מפעילותה התקינה של מערכת העיכול.

המילה "קרקור" בעברית מהווה אונומטופיה, וכך גם המילה הלועזית "בורבוריגמוס" שמקורה בשפה היוונית הקדומה. בעברית, הביטוי "בטן מקרקרת" מציין תחושת רעב.

## הסיבה לקרקור בטן
המזון שמגיע דרך הוושט לקיבה עובר שם תהליך של פירוק בעזרת מיצי עיכול המורכבים בעיקר מחומצת מלח. הפירוק מתבצע תוך כדי ערבול מתמיד של המזון. התעוררות תחושת הרעב מלווה במסר עצבי שמגיע למערכת העיכול מההיפותלמוס. המסר מורה למערכת העיכול להאיץ את התנועה הפריסטלטית לצורך שאיבת שאריות המזון מהקיבה לעבר התריסריון. המטרה היא לפנות מקום למזון חדש שאמור להגיע לקיבה. התנועה הפריסטלטית גורמת למזון בקיבה לעבור ערבול, טלטול ודחיסה במהירות גבוהה. כך נוצרים בתערובת המזון המעובדת חלקית כיסי גז שיש להם חופש תנועה יחסי. קולות הקרקור נובעים מתנועתם של כיסי הגז.

גורם נוסף שיכול להאיץ את קולות הקרקור, גם כאשר אין תחושת רעב, הוא מזונות שאינם מתפרקים היטב בקיבה. הקולות נלווים בדרך כלל לפירוק חלקי של המזון. קרקור בטן מהווה חלק מפעילות תקינה של מערכת העיכול, אולם עודף קרקורים או חוסר בהם, שמתלווים להם סימפטומים נוספים, יכולים להצביע על בעיה במערכת העיכול.

## קישורים חיצוניים

* 
* על מקור המילה בורבוריגמוס 

קטגוריה:תסמינים וסימנים הקשורים למערכת העיכול ולבטן
קטגוריה:תזונה
קטגוריה:קול
צמרת הבירה

**צמרת הבירה** היא שכונה יהודית בצפון-מזרח ירושלים, שהוקמה בשנת 1972. מקור שמה הוא בגובהה הרב, גם ביחס לשכונות ירושלים. יחד עם שכונת הגבעה הצרפתית הסמוכה מתגוררים בשכונה כ-7,000 איש.

## מיקום וטופוגרפיה
השכונה ממוקמת על הרכס הצפון מזרחי של הר הצופים ועל מורדותיו כלפי מזרח. הגובה המקסימלי בסביבת השכונה מגיע ל-835 מטר, ועל כן שמה. בצפון גובלת השכונה בכביש 1, במערב בגבעה הצרפתית, בדרום בעיסאוויה ובית החולים הדסה הר הצופים ובמזרח בנחל אוג וכביש 1. יחד עם הגבעה הצרפתית, משתרעת צמרת הבירה על פני 970 דונם.
## היסטוריה
### הקמת השכונה
השכונה הוקמה בשנת 1972, לאחר ששטחה נכבש מירדן במלחמת ששת הימים. מטרתה של השכונה, היה ליצור רצף יהודי, יחד עם השכונות הגבעה הצרפתית, גבעת המבתר ורמת אשכול, שיחבר בין מרכז ירושלים לבין הר הצופים, שהיה עד מלחמת ששת הימים מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני. השכונה נבנתה על פי סטנדרטים אמריקאיים. מתכנני השכונה ניצלו את המורדות לבנייה מדורגת ואפשרו תחושה של בתים בודדים, המשקיפים אל מדבר יהודה. השכונה אורגנה היטב על ידי ועד שנבחר על ידי התושבים ובכך מהווה דוגמה בולטת לארגון קהילתי.
### בשנות ה-2000
עקב היותה שכונת-קצה, צמרת הבירה היא שכונה פסטורלית ושקטה, ונחשבת לשכונת יוקרה. המצב הסוציו אקונומי של דיירי השכונה הוא בינוני-גבוה. בשל הקרבה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, מתגורר בשכונה חלק ניכר מהסטודנטים וסגל האוניברסיטה.

בצמרת הבירה ישנה אוכלוסייה מגוונת, ברובה יהודית. בשכונה אף מתגוררות מספר משפחות ערביות.

## מוסדות בשכונה
***בית הספר היסודי ממלכתי ע"ש [[קורצ'אק]]**
***תיכון דתי ע"ש ג'ינוגלי**
***מרכז מסחרי**
***[[מכללת ליפשיץ]]** – מכללה דתית למורות
***תנועות הנוער** – נוע"ם (נוער מסורתי), והנוער העובד והלומד

רחובות השכונה הם: החי"ל, מבוא פלי"ם, מבוא הררי, מבוא נהגי הפרדות ומבוא הנח"ל.

## ראו גם
*הגבעה הצרפתית

## קישורים חיצוניים
*  (ובתוכן צמרת הבירה)
## הערות שוליים

קטגוריה:שכונות הבריח
קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:הגבעה הצרפתית
דגל גרמניה הנאצית

**דגל גרמניה הנאצית** (כונה באופן רשמי "**דגל הרייך הגרמני**") היה דגלה הלאומי של גרמניה הנאצית. הדגל הוא דגל אדום אשר במרכזו צלב קרס שחור על דיסקה לבנה. הדגל נכנס לשימוש תחילה כדגל המפלגה הנאצית, ולאחר מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה ב-1933 הפך הדגל לאחד משני הדגלים הרשמיים של גרמניה, לצד הדגל השחור-לבן-אדום של הקיסרות הגרמנית ששימש גם את רפובליקת ויימאר בחלק משנות קיומה.
## היסטוריה
[ממוזער|200x200 פיקסלים|דגל [הקיסרות הגרמנית, ששימש את גרמניה הנאצית בין 1933 ל-1935]]
דגל צלב הקרס עוצב בידי היטלר עצמו בקיץ 1920 כדגל התנועה: דגל אדום עם דסקה לבנה ומרכזה צלב קרס שחור. הבחירה בשילוב הצבעים שחור-לבן-אדום לא הייתה מקרית, הצבעים הללו שימשו את דגל האימפריה הגרמנית והיוו . אך בנוסף לקשר ההדוק לצבעים האימפריאליים, לצבעי הדגל הנאצי הייתה משמעות נוספת; בספרו של היטלר מיין קמפף מוסבר כי .
[שמאל|ממוזער|דגל ה[קריגסמרינה]]
לאחר שהיטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933, הופסק השימוש באופן טוטאלי (לפני כן, השימוש הופסק בהדרגה) בדגל הטריקולור השחור-אדום-זהוב (דגל גרמניה המודרנית ודגל רפובליקת ויימאר). פסק דין שניתן ב-12 במרץ 1933 קבע כי יש לגרמניה שני דגלים לאומים חוקים: הטריקולור של האימפריה הגרמנית (הדגל השחור-לבן-אדום) ודגל המפלגה הנאצית.

ממוזער|250 פיקסלים|איור המתאר מפגינים אנטי-נאצים תוקפים את ''ברמן'' עגנו בנמל ניו יורק, ארצות הברית ב-26 ביולי 1935
השימוש בשני הדגלים הסתיים ב-15 בספטמבר 1935, קצת יותר משנה לאחר מותו של נשיאה האחרון של רפובליקת ויימאר. אחת הסיבות לשינוי הייתה תקרית ברמן שאירעה ב-26 ביולי 1935, בה קבוצת מפגינים אנטי-נאצים תלשו את דגל צלב הקרס שהיה על ספינת ברמן שעגנה בניו יורק וזרק אותו לנהר ההדסון. השגריר הגרמני הביא את מחאתו בפני האמריקאים, אך אלו השיבו כי הדגל הלאומי של גרמניה לא נפגע ומדובר בפגיעה לגיטמית בדגל של מפלגה פוליטית. בעקבות כך, בעצרת המפלגה השנתית שנערכה בנירנברג באותה השנה הוחלט על חוק הדגל החדש שעיגן את דגל הצלב הקרס כדגל הרשמי היחיד של גרמניה הנאצית. במהלך העצרת טען נשיא הרייכסטאג ושר התעופה, הרמן גרינג, כי אמנם הוא והמפלגה מכבדים את הדגל השחור-לבן-אדום, אך הוא סמל של תקופה שחלפה והוא עלול לשמש ריאקציונרים שהתנגדו לעליית הנאצים לשלטון.

היו מספר דגלים שבהם צלב הקרס לא היה במרכז אלא בצד ימין או בצד שמאל, אחד מהם היה דגל הקריגסמרינה, שהיה דומה לדגל המפלגה הנאצית אך הכיל צלב נורדי בחלק השמאלי של הדגל ובמרכזו הייתה דיסקית צלב הקרס.

עם נפילת המשטר הנאצי וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, נכבשה גרמניה על ידי כוחות בעלות הברית וחולקה לארבעה אזורי כיבוש. החוק הראשון שהעבירה מועצת השליטה המאוחדת היה ביטולם והחלפתם של כל החוקים הנאצים ובכללם איסור הנפתם והצגתם של דגלים וסמלים נאציים, תהליך הדה-נאציפיקציה. הצגתם של דגלים נאציים נחשבת עד היום בלתי חוקית ברוב ארצות המערב ובייחוד בגרמניה, על פי סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני. אף על פי כן, הדגל הנאצי נותר בשימוש תדיר מאוד בקרב נאו-נאצים ברחבי העולם.

## ראו גם
* דגל גרמניה
* דגל השמש העולה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דגלים אישיים
נאצית
קטגוריה:גרמניה הנאצית: סמלים לאומיים
גרמניה הנאצית
פסטיבל בירה

**פסטיבל בירה** הוא פסטיבל שעיקרו הגשת ומכירת בירה למבקרים. לרוב נלווים לבירה גם משקאות אלכוהוליים אחרים ומוצרי מזון, וכן נערכים בפסטיבל אירועי פולקלור, מופעי מוזיקה, ומוצבים בו מתקני יריד שונים.

## פסטיבלי בירה בגרמניה
200px|ממוזער|שמאל|אוהל באוקטוברפסט
פסטיבל הבירה הגדול בעולם הוא האוקטוברפסט שנערך במינכן בבוואריה שבגרמניה בסוף חודש ספטמבר ותחילת אוקטובר מדי שנה מאז 1810. פסטיבל זה השפיע רבות על פסטיבלי בירה ברחבי העולם המנסים לחקות אותו. בגרמניה מתקיימים מספר פסטיבלי בירה נוספים, כגון פסטיבל הבירה של שטוטגרט אולם מרבית פסטיבלים אלה מהווים חיקוי לפסטיבל הנערך במינכן ואף נקראים לרוב בשם "אוקטוברפסט".

פסטיבל בירה אחר שאינו מהווה חיקוי של האוקטוברפסט הוא פסטיבל הגאובודנולקספט שנערך בסטראובינג שבבוואריה מדי שנה.

במינכן נערך פסטיבל נוסף בשם שטארקבירפסט (Starkbierfest), פסטיבל הבירה החזקה, הנערך מדי אביב

## פסטיבלי בירה ברחבי העולם
### אירופה
[200px|ממוזער|שמאל|[פסטיבל הבירה הבריטי הגדול]]
* בטאלין שבאסטוניה נערך מדי שנה, בחודש יולי, פסטיבל האולסאמר (Õllesummer).
* מדי שנתיים, בחודש אוקטובר נערך בטרונדהיים שבנורווגיה פסטיבל אוקטוברפסט.
* מדי אוקטובר נערך בבראשוב שברומניה פסטיבל בירה.
* הגדול בפסטיבלי הבירה של הממלכה המאוחדת הוא פסטיבל הבירה הבריטי הגדול הנערך באוגוסט בלונדון מדי שנה. בפסטיבל זה מבקרים כ-65,000 אנשים מדי שנה.

### אסיה
* מאז שנת 1991 נערך בהונג קונג מדי שנה אוקטוברפסט שנמשך שלושה שבועות.
* בכל רחבי הפיליפינים נערך בחודש אוקטובר מדי שנה אוקטוברפסט שנמשך שלושה שבועות.

### אוסטרליה וניו זילנד
הקהילה הגרמנית הגדולה שמתגוררת באוסטרליה וניו זילנד הביאה לקיומם של מספר רב של פסטיבלי בירה ברחבי אוסטרליה. מדי שנה נערך בסידני ובקנברה אוקטוברפסט. באדלייד נערך פסטיבל בירה בשם שוטזנפסט מדי שנה בחודש ינואר.
בניו זילנד נערך מדי שנה פסטיבל הבירה של ניו זילנד באוקלנד.

### אמריקה
הקהילה הגרמנית המתגוררת בדרומה ובצפונה של אמריקה הביאה לקיומם של חיקויים רבים של פסטיבל האוקטוברפסט המקורי:
### דרום אמריקה
בעיר בלומנאו שבברזיל נערך מדי שנה פסטיבל אוקטוברפסט רב משתתפים (בשנת 2004 ביקרו בפסטיבל כ-600,000 מבקרים). פסטיבלים דומים מתקיימים בערים סנטה קרוז דו סול ואיגרז'יניה שבברזיל ובעיר ויז'ה חנרל בלגראנו שבארגנטינה.
בצ'ילה נערך מדי שנה, בחודשי הקיץ, פסטיבל בירה שנקרא "בירפסט".

### צפון אמריקה
פסטיבל הבירה הגדול ביותר בצפון אמריקה הוא הקיצ'נר-ווטרלו אוקטוברפסט שנערך בערים הסמוכות קיצ'נר וווטרלו שבפרובינציית אונטריו שבקנדה, בהן תושבים רבים ממוצא גרמני. פסטיבל בירה של טורונטו נערך מדי שנה בחודש אוגוסט בנמל ההיסטורי של העיר טורונטו.
בערים פואבלה, מקסיקו סיטי, מסטלאן וטפצ'ולה נערך מדי שנה אוקטוברפסט על ידי תושבי הערים ממוצא גרמני.
באוקטוברפסט-זינזינאטי שנערך בעיר סינסינטי במדינת אוהיו שבארצות הברית משתתפים מדי שנה כחצי מיליון מבקרים, מרביתם ממוצא גרמני.

## קישורים חיצוניים

*האוקטוברפסט
*פסטיבל ברוטופיה
*האתר הרשמי של פסטיבל הבירה בירושלים
*
## הערות שוליים

*
קטגוריה:בירה
היפרקוניוגציה

בכימיה, **היפרקוניוגציה** ("**צימוד על**") היא אינטראקציה מייצבת, תוצאה של אינטראקציה של אלקטרונים בקשר סיגמא (בדרך כלל C-H או C-C) עם אורביטל p לא-קושר או אורביטל π אנטי-קושר פנוי (או מלא חלקית) קרוב. האינטראקציה יוצרת אורביטל מולקולרי מורחב, שמביא לייצוב המערכת. היפרקוניוגציה יכולה להביא לייצוב קרבוקטיון, אך רק אלקטרונים בקשרים שהם בעמדת β לפחמן הטעון חיובית יכולים לסייע בכך. למשל כאשר פחמן קשור לקבוצת מתיל אזי האלקטרונים של קבוצת המתיל מסייעים ויוצרים היפרקוניוגציה בין הפחמן לבין קבוצת המתיל.

תופעת ההיפרקוניוגציה משמשת כהסבר למגוון תופעות כימיות, בהן האפקט האנומרי, אפקט גוש, המחסום הסיבובי של אתאן, אפקט הבטא-סיליקון, התדירות הוויברציונית של קבוצות קרבוניל אקסוציקליות, והיציבות היחסית של קרבוקטיונים מותמרים. 

לפי מודלים קוונטיים, היפרקוניוגציה היא ההסבר הנכון להעדפה לקונפורמציית סטגרד, בניגוד לטיעון המקובל של הפרעה סטרית.

## ראו גם
* מערכת מצומדת

## קישורים חיצוניים
* חומר נוסף בנושא 
* הגדרת ארגון IUPAC למונח (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:כימיה אורגנית
דו"ח סמית

**דו"ח סמית** (מאנגלית: Smyth Report) הוא המסמך הרשמי אשר סיקר את תוכנית מנהטן, תוכניתן של בעלות הברית לפיתוח נשק גרעיני בזמן מלחמת העולם השנייה. שמו המלא הרשמי הוא **"אנרגיה אטומית למטרות צבאיות: הדו"ח הרשמי על פיתוח הפצצה האטומית בחסות הממשל האמריקני, 1940- 1945"**. המסמך נכתב במהלך תוכנית מנהטן על ידי הפיזיקאי הנרי דה-וולף סמית (מכאן כינויו) ופורסם ב-12 באוגוסט 1945, ימים ספורים לאחר הטלת הפצצות הגרעיניות על הירושימה ועל נגסאקי.

## מטרת הדו"ח
הדו"ח, אשר נכתב בהוראתו של מנהל תוכנית מנהטן, הגנרל לסלי גרובס, תיעד את תהליך פיתוח הפצצה הגרעינית, כולל תיאור פיתוח המעבדות הסודיות בלוס אלמוס, אוק רידג' והאנפורד, והתהליכים הפיזיקאליים העומדים בבסיס הפעלת הנשק הגרעיני, ובפרט אלה ההכרחיים לתהליך הביקוע הגרעיני ותגובת השרשרת. כמו כן שימש הדו"ח מדד למדענים המעורבים בתהליך באשר למידת סיווגם הסודי של פריטי מידע, כאשר ברור כי מידע אשר פורסם בדו"ח אינו סודי וניתן לדון בו בפומבי.

מטרת הדו"ח המוצהרת הייתה לספק לציבור האמריקני אינפורמציה מספקת להבנת מהותו של הנשק האטומי, כזו שתאפשר לו קבלת החלטות בנושא, זאת כפי שניתן לקרוא בדברי המבוא לדו"ח:

"האחריות על מדיניות האומה האמריקנית מונחת בראש וראשונה על כתפי אזרחיה, וביכולתם להתנער מאחריות זו בתנאי שניתנת להם אינפורמציה מספקת. אמנם אין ביכולתו של האזרח הממוצע להבין לעומקם את מבנה ודרך הפעלתו של הנשק הגרעיני, אולם יש בקרבנו קבוצת מדענים ומהנדסים שכן מסוגלים לכך, וביכולתם להסביר את הפוטנציאל הגלום בפצצה הגרעינית לאחרים. הדו"ח הנוכחי נכתב למען קבוצה מקצועית זו ומהווה דין וחשבון על העבודה שנעשתה בארצות הברית מאז 1939 במטרה לייצר פצצות אלו. אין זה מסמך היסטורי רשמי ואין זה מסמך טכני המיועד למומחים. פרטים מסוימים הושמטו ממנו משיקולי שמירה על סודיות."

## ביקורת על הדו"ח
על אף שעבר בחינה מדוקדקת טרם פרסומו, נמתחה על דו"ח סמית ביקורת מצד פוליטיקאים אשר טענו כי נחשפו בו סודות גרעין חשובים. עם זאת, רוב הפוליטיקאים לא הבינו דבר וחצי דבר בנשק גרעיני, לא היו מעורבים בתהליך פיתוחו, ומכאן שלא יכלו לדעת איזה מידע סודי **לא** פורסם בדו"ח ועד כמה "סודי" לכאורה המידע שכן פורסם. למעשה התמקד דו"ח סמית בעיקר במידע אשר היה כבר זמין במקורות בלתי מסווגים בכל הקשור לפיזיקה גרעינית בסיסית, ובידע אשר היה כבר קיים בקרב הקהילה המדעית, או כזה שניתן היה להסיקו בנקל ממידע קיים.

דו"ח סמית לא הכיל כלל מידע מעשי כיצד לבנות פצצה גרעינית. במעומעם בלבד הוזכר בו מבנה פצצת האורניום "ילד קטן", ולא צוין כלל המבנה המורכב יותר של פצצת הפלוטוניום, כדוגמת הפצצה "איש שמן". במהדורתו הראשונה לא פורסמו בו כלל רישומים ודיאגרמות, ומהדורה מאוחרת יותר הכילה דיאגרמות בסיסיות בלבד המתארות את תהליך הביקוע הגרעיני, צילומים מניסוי טריניטי וצילומי ציוד ממעבדות אוק רידג' והאנפורד (אך לא מלוס-אלמוס). ברית המועצות אכן נעזרה בנתונים שפורסמו בדו"ח בפרויקט בניית פצצה משלה, אולם המידע ששאבה ממנו התייחס רק לטיב המפעלים המעורבים בתהליך וכן לצורך השוואת נתונים.

## רב-מכר
למרות אופיו הטכני של דו"ח סמית, הוא נמכר בכ-127,000 עותקים בשמונה המהדורות הראשונות, תורגם ליותר מ-40 שפות, והיה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מאמצע אוקטובר 1945 עד סוף ינואר 1946.

## קישורים חיצוניים

* דו"ח סמית כלשונו
* סריקת המסמך המודפס
*  

קטגוריה:פרויקט מנהטן
קטגוריה:מסמכים היסטוריים
קטגוריה:1945 בארצות הברית
פוהאן ואנג

**פוהאן** ((לשעבר **שיאוהאן-פויו**) **ואנג**; נולד ב-1980) הוא פסנתרן סיני.

## ילדות ולימודים

פוהאן ואנג נולד בבייג'ינג, סין. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל חמש ובגיל שתים-עשרה התחיל ללמוד אצל ז'ין אייפינג, לי קויפאנג וז'ו גואנגרן בקונסרבטוריון למוזיקה בבייג'ינג. בשנת 1998 החל ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בהאנובר, גרמניה. בין מוריו שם פרופסור אריה ורדי ופרופסור מאטי רקאליו.

## קריירה
ואנג מופיע ברסיטלים בסין וברחבי העולם, באירופה, ארצות הברית וישראל. בין השאר ניגן בפסטיבל רוויניה ובפסטיבל גילמור בארצות הברית, בפסטיבל בטהובן בגרמניה ובפסטיבל ארתור רובינשטיין בישראל. כמו כן ניגן כסולן עם תזמורות רבות, ביניהן תזמורת רדיו בוואריה במינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. באוקטובר 2007 ניגן פוהאן עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון וכן הופיע במסגרת "קאמרי בצהרי שישי" בראשון לציון בנגינת סונאטת האביב (עם אקרט לורנצן, כינור) וסונאטת האמרקלאוויר של לודוויג ואן בטהובן. 

ואנג הוא גם מלחין והוזמן לכתוב את יצירת החובה ל"תחרות בטהובן" בבון, גרמניה.

פוהאן ואנג זכה בפרסים בתחרויות בינלאומיות לפסנתר. בפרס התחרות היוקרתית של ההוצאה לאור "ברנרייטר" זכה כפסנתרן הצעיר ביותר מאז ומעולם שזכה בתחרות זו. בשנת 2001 הגיע לשלב הגמר בתחרות "ואן קלייברן" בארצות הברית. ביפן נבחר להופיע כאחד מ"מאה הפסנתרנים של המאה ה-20".

בשנת 2012 חזר לבייג'ינג והתמנה לפרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של עיר.

## קישורים חיצוניים
 
* קורות חיים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים סינים
קטגוריה:מלחינים
קטגוריה:בייג'ינג: אישים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1980
משפחת קנדי

**משפחת קנדי** (באנגלית: **Kennedy family**), הנקראת גם "**שושלת קנדי**", היא משפחה אמריקנית מפורסמת ממוצא אירי שבניה שרתו ומשרתים במשרות רמות בארצות הברית.

המשפחה הוציאה מתוכה סנאטור, מועמד לנשיאות, 5 פוליטיקאים ונשיא ארצות הברית אחד.

בשנת 2026 צפויה להתחיל הקרנה של סדרת טלוויזיה "קנדי".
## אנשי המשפחה
*פטריק קנדי, איש ציבור מבוסטון
**פטריק ג'וזף קנדי, איש ציבור מבוסטון
***ג'וזף קנדי – בנו של פטריק קנדי
****ג'וזף קנדי ג'וניור, נהרג במלחמת העולם השנייה – בנו של ג'וזף קנדי
****רוברט קנדי – בנו של ג'וזף קנדי
*****אתל קנדי – אשתו של רוברט קנדי
***** רוברט פרנסיס (בוב) קנדי ג'וניור – בנו של רוברט קנדי
****טד קנדי – בנו של ג'וזף קנדי
****ג'ון פיצג'רלד קנדי – בנו של ג'וזף קנדי
*****ג'קלין קנדי-אונאסיס – אשתו של ג'ון קנדי
*****ג'ון קנדי ג'וניור – בנו של ג'ון קנדי
*****קרוליין קנדי – בתו של ג'ון קנדי
****ג'ין קנדי סמית' – בתו של ג'וזף קנדי, דיפלומטית
****יוניס קנדי שרייבר – בתו של ג'וזף קנדי, מייסדת Special Olympics.

## עץ המשפחה

## ראו גם
* קללת קנדי

## קישורים חיצוניים

* אילן היוחסין של משפחת קנדי
* 
* 
* 

*
קטגוריה:בוסטון: אישים
צ'שין

ממוזער|290px|כיכר העיר בצ'שין
**צ'שין** (בפולנית: **Cieszyn**; בצ'כית: **Těšín**; בגרמנית: **Teschen**; ביידיש: **טעשין**) היא עיר בדרום פולין בגבול עם צ'כיה ומרכז מנהלי של מחוז צ'שינסקי (Powiat cieszyński). בעיר חיים 36,109 תושבים, נכון לשנת 2004. צ'שין חצויה, מאז סיום מלחמת העולם השנייה, על ידי נחל האולזה וגם על ידי הגבול שבין פולין ובין צ'כיה. החלק הצ'כי של העיר קרוי צ'שין הצ'כית (Český Těšín).

## היסטוריה
על פי המסורת הנקוטה בידי תושבי העיר הוקמה צ'שין בשנת 810 על ידי שלושה אחים, Bolko, Leszko ו-Cieszko, בני מלך, שמצאו במקום מעין והחליטו לייסד יישוב. שם הערך נגזר מהאמירה "cieszym się" שמשמעותה היא "אני מרוצה".

שם העיר מוזכר לראשונה במסמך אפיפיורי משנת 1155. במקום הוקמה מצודה וסביבה נבנה היישוב. ליישוב ניתנו זכויות עיר החל משנת 1290, זכויות שאושררו בשנת 1364.

העיר הייתה לבירת דוכסות צ'שין ותושביה היו בעיקר פולנים וצ'כים וגם מיעוטים של גרמנים, הונגרים ויהודים. ניהול המקום היה לסלע מחלוקת בין הפולנים, שמספרם הלך וגדל עם הזמן ובין הצ'כים שמספרם התמעט. במאה ה-19 הפכה העיר למרכז חשוב של האמונה הפרוטסטנטית בין הפולנים. בסיום מלחמת העולם הראשונה, כשפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפך המקום לסלע מחלוקת ביחסי פולין-צ'כוסלובקיה ואפילו היה סיבה למלחמה קטנה ביניהן. בשנת 1920 החליטה ועידת השגרירים על חלוקת העיר וכך נוצרה העיר הצ'כית.

הסכסוך בין פולין ובין צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם מנע משתי המדינות חתימה על ברית מול האיום הגרמני, יתר על כן, פולין השתתפה בחלוקת צ'כוסלובקיה בוועידת מינכן וקיבלה את החלק הצ'כי של העיר וסביבותיה, לזמן קצר, עד שנכבשה בעצמה על ידי הגרמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה שבה העיר לחלוקה הקודמת. בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובערב ראש השנה ובערב יום כיפור ת"ש הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. מאוקטובר 1939 ועד קיץ 1942 גורשו כל יהודי העיר, כ-1,600 איש, מזרחה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים ביישובים אליהם הגיעו.

## קישורים חיצוניים

* 
* אוסטרוג באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:שלזיה (פרובינציה): ערים
קטגוריה:ערים חצויות
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:יחסי פולין–צ'כוסלובקיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
פו צונג

**פוּ צונְג** (באנגלית: **Fou Ts'ong**; בסינית: **傅聰**; בפיניין: Fù Cōng; 10 במרץ 1934 – 28 בדצמבר 2020) היה פסנתרן סיני-בריטי.

## ביוגרפיה
פו נולד בשאנגחאי למשפחת אינטלקטואלים קוסמופוליטית (אביו היה המתרגם המפורסם פו לאי). הוא החל ללמוד פסנתר אצל מריו פאצ'י, מייסדה האיטלקי של התזמורת הסימפונית של שאנגחאי. בשנת 1953 עבר פו לאירופה להמשיך בהכשרתו בקונסרבטוריון של ורשה, פולין, שם הרשים את מוריו בתפיסתו האינטואיטיבית למקצב המזורקה. בקיאותו באמנות הפסנתר קיבלה אישור כאשר זכה ב"פרס המזורקה" המיוחד בתחרות שופן בשנת 1955.

פו ישב דרך קבע בלונדון מאז 1960, כאשר החל בקריירה של הוראה ושל הופעות ברחבי העולם. את מרב ההערכה הקנו לו פרשנויותיו הסמכותיות לשופן; הסופר הרמן הסה הכריז עליו כמבצע האמיתי היחיד ליצירות שופן. עם ידידיו הקרובים ביותר של פו נמנו הפסנתרנים מרתה ארחריץ', לאון פליישר וראדו לופו. שלושת הפסנתרנים ידועי השם הכירו בהשפעתו של פו על התפתחותם המוזיקלית והוקירו את רעיונותיו החדשים והאופקים החדשים שפתח לפניהם.

נפטר ב-28 בדצמבר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.

## קישורים חיצוניים

* דברים מתוך תוכניית רסיטל בקונסרבטוריון ניו אינגלנד, 7 באוקטובר 2000
* דברים מתוך תוכניית רסיטל באולם הקונצרטים של שנחאי, 8 באוקטובר 2006

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים סינים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1934
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:בריטים שנפטרו במגפת הקורונה
ריצ'רד בראוטיגן

**ריצ'רד גארי בראוטיגן** (באנגלית: **Richard Gary Brautigan**; 1935–1985) היה משורר וסופר אמריקאי.

## ביוגרפיה
בראוטיגן נולד בטקומה, מדינת וושינגטון שבחוף המערבי של ארצות הברית. הוא גדל ולמד בעיר יוג'ין, שבמדינת אורגון. במשפחתו סבל מאלימות נגד ילדים. מגיל צעיר נטה לחיי נוודות והוללות על גבול הפשע. הוא נאסר ואושפז כמה פעמים. הוגדר כחולה נפש, סכיזופרן, וקיבל טיפולי חשמל. בראוטיגן נישא פעמיים והתגרש פעמיים. מנישואיו הראשונים לווירג'יניה נולדה בתו היחידה אליזבט בראוטיגן. מאשתו השנייה, אקיקו יושימורה היפנית, לא נולדו לו ילדים. 

בסוף שנות ה-60 השתקע בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה, עבד בין היתר כספרן בספריה ציבורית וחי בקליפורניה עד מותו. הוא היה מהסופרים הבולטים והמובהקים של דור הביט. החל את דרכו הספרותית בפרסום שירים ורומנים קצרים. הוא התיידד עם סופרי דור הביט המפורסמים: צ'ארלס בוקובסקי, לורנס פרלינגטי, ויליאם ס. בורוז, ואחרים. בגיל 36 הוציא את ספרו "ההפלה - רומנסה היסטורית 1966" שפרסם את שמו בכל העולם.

ספריו "דיג טרוטות באמריקה" (1967), "ההפלה" (1971) ו"כדי שהרוח לא תישא זאת לכל עבר" (1982), התפרסמו מאוד בין קוראי דור הביט ותורגמו לכ-40 שפות שונות. בראוטיגן כתב גם שירה שזכתה להערכה. שניים מספריו תורגמו לעברית, וכן כמה משיריו שנדפסו בכתבי עת ספרותיים בישראל. הוא שם קץ לחייו בספטמבר 1984, בגיל 49, כשירה בעצמו באקדח מגנום בביתו שבעיירה בולינס, לשם עבר בגפו זמן קצר קודם לכן. גופתו נמצאה חודש מאוחר יותר על ידי חברו, החוקר הפרטי דייוויד פצ'היימר.

## ספריו שתורגמו לעברית
***ההפלה: רומנסה היסטורית 1966**, מאנגלית: דן עומר, זמורה ביתן תל אביב, תשמ"א 1981.
***כדי שהרוח לא תישא זאת לכל עבר**, מאנגלית: לאה ששקו, גוונים תל אביב, תשס"ב 2002.

## קישורים חיצוניים
* 

* על ספרו של בראוטיגן, "כדי שהרוח לא תישא זאת לכל עבר", בהוצאת "גוונים"
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת וושינגטון
קטגוריה:טקומה: אישים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:מתאבדים אמריקאים
קטגוריה:דור הביט
קטגוריה:מתמודדים עם מגבלה נפשית: אמריקאים
קטגוריה:סכיזופרנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1984
בר

**בר** היא מילה ממקור ארמי שמשמעותה "בן" או "חוץ".

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
צ'ליאבינסק (מחוז)

**מחוז צ'ליאבינסק** (ברוסית: **Челябинская область**; תעתיק: **צ'ליאבינסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית, במחוז הפדרלי אורל. בדרום-מערב המחוז גובל עם קזחסטן.

המחוז הוקם ב-17 בינואר 1934.

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,395,798 תושבים.

## גאוגרפיה
המחוז נמצא בדרום הרי אורל, בגבול בין אירופה לאסיה. חלק מערי המחוז באירופה, וחלקן באסיה. העיר מגניטוגורסק שבאזור הגבול שוכנת בשתי היבשות. בשטח המחוז נמצאים מרבצי ברזל, נחושת וניקל.

## היסטוריה
קיימות עדויות על נוכחות התיישבות אנושית באזור עוד מהתקופה הפלאוליתית התיכונה.

עד לתחילת התיישבות רוסית באזור הוא היה מיושב בעיקר על ידי בשקירים. האזור היה חלק של מספר ישויות מדיניות לרבות חאנות קאזאן וחאנות סיביר.

המבצר הרוסי הראשון הוקם בשנת 1672. חיפושי זהב וכסף באזור לא נתנו תוצאות ומבצר ננטש.

בשנת 1741 נמצאו באזור מרבצי ברזל. בעקבות כך הוקמו מפעלים לייצור יציקה. השטח נכלל בתחומי גוברניית קאזאן.

בשנת 1736 הוקם מבצר צ'ליאבינסק שבהדרגה הפך למרכז מנהלי אזורי. אזור היה חלק של גוברניות שונות עד שבשנת 1919 הוקמה גוברניית צ'ליאבינסק. היא בוטלה בשנת 1923 והאזור חזר להיות חלק של יחידות מנהליות שונות.

בשנת 1934 הוקם מחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1943 ממנה פוצל מחוז קורגן ומאז לא היו שינויים בשטח המחוז.

בשנת 1957 התרחש באזור זיהום בחומרים רדיואקטיביים. אירוע זה הוא החמור ביותר בהיסטוריה של תעשיית הגרעין לאחר אסון צ'רנוביל.

בשנת 2013 התרחשה באזור נפילת מטאור גדול.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז צ'ליאבינסק" שכוללת 60 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר אלכסיי טקסלר. בשנת 2024 הוא זכה בבחירות והמשיך לכהונה השנייה.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-27 ראיונים ו-15 ערים בעלי חשיבות מחוזית. 

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,395,798 תושבים. בערים מתגוררים כ-83.2% מכלל אוכלוסיית המחוז.

הרוסים מהווים כ-83.2% מאוכלוסיית המחוז. 

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-73.6% מאוכלוסיית המחוז. במחוז מתגוררים כ-120 אלף (3.5%) טטרים, 128 אלף (3.7%) בשקירים. הערים הגדולות הם צ'ליאבינסק - מעל מיליון תושבים, מגניטוגורסק - כ-410 אלף תושבים, זלאטואוסט (160 אלף), מיאס (כ-150 אלף) וקופיסק (כ-146 אלף).

## כלכלה
במחוז קיימת תעשיית מתכת ובניית מכונות מפותחת מאוד. ממוקמים שם מפעלי ענק לייצור פלדה, נחושת, אבץ וניקל. בזמן מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר צ'ליאבינסק מפעל מהגדולים בעולם לייצור טנקים.

בשטח המחוז ממוקמים מספר "ערי גרעין" מהתקופה הסובייטית - צ'ליאבינסק-70, צ'ליאבינסק-65 וזלטואוסט-35. הם עוסקים ביצור נשק גרעיני ודלק גרעיני.

### תחבורה
מסילת ברזל ראשונה הגיע לאזור בשנת 1877. מאז הוקמה רשת מסילות ברזל מפותחת.

דרך המחוז עוברים מספר כבישים ארציים M5 "אוראל" מוסקבה-יקטרינבורג, A310 צ'ליבינסק-קזחסטן ועוד. פועלים 3 מעברי גבול בגבול עם קזחסטן.

נמל התעופה צ'ליאבינסק הוא בעל מעמד בין-לאומי. בשנת 2023 עברו דרכו 2,2 מילין נוסעים. נמל תעופה של עיר מגניטוגורסק ממקום בשטח בשקיריה.

דרך המחוז עוברות צינורות נפט וגז טבעי.

## בעיות אקולוגיות
בשנת 1957 התרחש באזור זיהום בחומרים רדיואקטיביים כתוצאה מתקלה בתשלובת "מאיאק". אירוע זה הוא החמור ביותר בהיסטוריה של תעשיית הגרעין לאחר אסון צ'רנוביל. האירוע לא טופל על ידי השלטונות הסובייטים, ועד עתה סובלים תושבי האזור מרמת זיהום גבוהה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
צ'ליאבינסק
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
מקלה (עיר)

**מֶקֶלֶה** (באמהרית: **መቐለ**, בתיגרינית: **መቀሌ**) היא עיר ומחוז במדינת תיגראי שבאתיופיה. מקלה היא גם הבירה של תיגראי וביתה של משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה. העיר נמצאת כ-650 קילומטרים צפונית לבירה אדיס אבבה.

## היסטוריה
מקלה נוסדה במאה ה-13. אף על פי כן, החלה תקופת השגשוג של העיר רק במאה ה-18, לאחר שהוכתר יוהנס הרביעי לקיסר אתיופיה. יוהנס הרביעי בחר את מקלה כמקום מושבו העיקרי ובנה את ארמונו בעיר ב-1880. הארמון נשאר שלם וכיום משמש כמוזיאון, בו מוצגים המיטה המלכותית, שמלה טקסית, רובים ושלל אוספים יקרי ערך.

ציוני דרך ראויים לציון אחרים כוללים את הכנסיות מקלה באט מאנגיסט, מקלה ייאסאס באט קריסטיאן, מקלה מאריאם באט קריסטיאן, מקלה סאלאסי באט קריסטייאן ומקלה תקלה היימנות באט קריסטיאן.

בזמן הרעב של 1984 נודעה מקלה לשמצה בשל "מחנות הרעב" הפזורים סביבה.

מאז הפלת החונטה הצבאית האתיופית גדלה העיר והפכה לאחד המרכזיים הכלכליים הראשיים באתיופיה. נמל תעופה בינלאומי חדש, על שם אלולה אבא נגה נפתח לאחרונה. במאי 2000 נוסדה אוניברסיטת מקלה על ידי איחודם של המכללה לעסקים במקלה והמכללה האוניברסיטאית של מקלה.

ב-5 ביוני 1998, בזמן מלחמת אתיופיה-אריתריאה, הפציץ חיל האוויר של אריתריאה את בית הספר אידאר שבמקלה. במקום הוקמה מצבת זיכרון להנצחת האירוע.
## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* האוצר האתיופי - מקלה
* ערים באתיופיה: מקלה
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
מקלה
קטגוריה:אתיופיה: ערים
קטגוריה:אתיופיה: תקופת הגיבוש
קטגוריה:מדינות אתיופיה: ערי בירה
'O sole mio

**** (מילולית: "**השמש שלי**") הוא אחד השירים הנאפוליטניים הידועים בעולם. מילות השיר נכתבו על ידי ג'ובאני קאפורו והלחן חובר על ידי אדוארדו די קפואה.

## תולדות השיר
מילות השיר חוברו על ידי ג'ובאני קאפורו (Giovanni Capurro 1859–1920), משורר נפוליטני שחי בעוני כל ימיו. קאפורו, שייחל להצלחתו של השיר ובכך אף לתגמול כספי, מסר את הטקסט לידיו של המלחין אדוארדו די קפואה (Eduardo di Capua, 1865–1917), שהתפרנס בדוחק אף הוא מעבודות קטנות ומזדמנות בתחום המוזיקה. די קאפואה לקח את מילות השיר עמו לאוקראינה, לשם נסע זמן קצר לאחר מכן לצורכי עבודה. השיר הנפוליטני המפורסם בכל הזמנים הולחן, אם כן, למרבה האירוניה, לא בנאפולי, כי אם באודסה, על שפת הים השחור.

משחזר די קאפואה לנאפולי, הגיעו שני מחברי השיר להסכמה כי ישלחו את השיר להתמודד בתחרות פיידיגרוטה הנודעת, תוך תקווה לחלוק בחמש מאות הלירות המובטחות כפרס לזוכה. תקוותיהם של השניים נתבדו כאשר הגיע השיר למקום השני בלבד בתחרות שנערכה בשנת 1898.

שני האמנים מחברי השיר נפטרו בגיל צעיר ובחוסר כול; די קאפואה נפטר בשנת 1917 וקאפורו בשנת 1920. בינתיים זכה שירם לפרסום רב והושר על ידי זמרי הטנור המפורסמים ביותר באותה תקופה, לרבות פרננדו דה לוצ'יה ואנריקו קארוזו, שאף הביא את השיר עמו לאמריקה. סיפור נודע המלמד על ההצלחה שלה זכה השיר הוא זה של המשחקים האולימפיים בשנת 1920 באנטוורפן (האולימפיאדה השביעית); בשנה זו זכה בשתי מדליות זהב אצן המרתון האיטלקי אוגו פריג'ריו. בטקס סיום התחרויות, משעלה פריג'ריו על דוכן המנצחים, התזמורת, שהייתה אמורה לנגן את המארש המלכותי (ההמנון האיטלקי דאז), השתהתה משך זמן מה מכיוון שהמנצח איבד את הפרטיטורה. משלא נמצאו התווים החליט המנצח שינוגן השיר "'O sole mio" שזה מכבר הפך למעין "המנון בלתי רשמי" של איטליה. השיר התקבל בתשואות רמות.

מזה מספר שנים, על הפרטיטורות המודפסות של השיר נכתב "מילים מאת ג'. קאפורו, לחן מאת די קפואה - מאצוקי". ההוצאה לאור בּידֶרִי, על מנת לחדש את זכויות היוצרים, עודדה את המוזיקאי אלפרדו מאצוקי (Alfredo Mazzucchi) לבצע שינויים מזעריים בפרטיטורה המקורית.

השיר **'O sole mio** זכה ברבות השנים לביצועים רבים של זמרי אופרה, זמרי שירים נפוליטניים, זמרי רוק ואחרים, ואף זכה לגרסאות רבות בשפות שונות. בין היתר, ידועים ביצועיהם של לוצ'אנו פבארוטי, אנריקו קארוזו, מריו לנצה, אלביס פרסלי (It's Now or Never), ג'וזפין בייקר ועוד.

השיר זכה גם לגרסה עברית בשם "בוקר הפציע" בביצועו של ניסים סרוסי, באלבום "ירושלים". את המילים תרגמה סמדר שיר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שירים נפוליטניים
קטגוריה:שירים שתורגמו מנפוליטנית לעברית
פירופיליט

**פּירוֹפִילִיט** הוא מינרל סיליקטי ממשפחת הפילוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הסמקטיט במשפחת מינרלי החרסית. הוא מופיע בשתי צורות מובחנות, במקבץ עלעלי או כגושים חסרי צורה. לא ניתן לראות בטבע את הגבישים המרכיבים אותו.

לצורה העלעלית יש את ברק אם הפנינה המודגש בשל הפצילות המושלמת המקבילה לשטח הפנים של המינרל. הלוחיות המרכיבות אותו ניתנות לכיפוף אך אינן גמישות ובדרך כלל מסודרות בתבנית קרניים היוצאות ממרכז משותף בקבוצות דמויות מניפה או כדוריות. אם מחממים סוג זה באש ישירה הוא משיר את העלעלים ומתנפח לממדים גדולים פי כמה מנפחו המקורי. מגלה תופעה זו, הכימאי רודולף הרמן (Rudolf Hermann 1879-1805) שפעל במוסקבה, הוא שנתן ב-1829 למינרל את השם "פירופיליט". מקור השם ביוונית, "פּיר" היא אש ו"פילון" היא עלה. צבעם של שני הסוגים הוא לבן, ירוק חיוור, ירקרק או צהבהב. שני הסוגים רכים מאוד (1.5-1 בסולם מוס) ושמנוניים למגע. שני הסוגים דומים לכן לטלק.

## מקורות
פירופיליט מצוי בסלעים מותמרים כדוגמת פיליט וצפחה, לרוב בחברת המינרל קיאניט, שהפירופליט הוא תוצר של התמרה שלו.

גושים עלעליים בגוון ירוק חיוור דומים מאוד לטלק בצורתם מצויים בברסווסק שבמחוז סברדלובסק, סמוך ליקטרינבורג שבהרי אורל ובצרמט שבשווייץ.

המרבצים הנרחבים ביותר מצויים באזור דיפ ריבר (Deep River) שבקרוליינה הצפונית, שם כורים פירופיליט בצורתו הגושית, בקרוליינה הדרומית ובג'ורג'יה שבארצות הברית. מרבצים חשובים של פירופיליט מצויים בסביבת העיירה אוטוסדאל (Ottosdal) שבדרום אפריקה, שם כורים פירופיליט לשימוש תעשייתי ובנוסף כורים בלוקים של פירופיליט הנמכרים תחת השם המסחרי "אבן פלא" (Wonderstone) ונועדו לגילוף פסלים. באוסטרליה כורים פירופיליט בשלושה אתרים בסמוך לפמבולה (Pambula) ב"חוף הספיר" (Sapphire Coast) שבניו סאות' ויילס.

היצרנית הגדולה ביותר של פירופיליט היא קוריאה הדרומית ואחריה יפן וברזיל.

## שימושים
נהוג להשתמש בפירופיליט כתוספת לקרמיקה על מנת להקטין את ההתרחבות בחום, כתוספת ללבנים חסינות אש, בייצור קוטלי חרקים, בצבעים ובמבודדי חשמל. בגושים של פירופיליט אותם כורים בדרום אפריקה נעשה שימוש כאבן בניין וכאבן למצבות. כמו גם לגילוף קישוטים וכלים. בסוג הפירופיליט הגושי נעשה שימוש כגיר לכתיבה על לוח או כגיר בשימוש חייטים לסימון מידות על בגדים וכאמצעי למנוע הדבקות של צמיג פנימי לצמיג חיצוני של אופניים לאחר תיקון נקר בגלגל.

הסינים נהגו לגלף מסוג זה פסלונים קטנים וקישוטים מסוגים שונים. מינרלים רכים גושיים אחרים (סטיאטיט (steatite) ופיניט (pinite)) ששימשו גם הם לגילוף אצל הסינים נכללים יחד עם הפירופיליט תחת המונחים אגלמטוליט (agalmatolite) ופגודיט (pagodite). בשל הדמיון לטלק יש הנוהגים לכנות סלעים הבנויים מסוג זה בשם אבן־סבון (Soapstone), אך זוהי טעות. אבן־סבון היא אבן הבנויה בעיקר מטלק שהייתה בשימוש נרחב אצל הסינים לשם גילוף ויש לה מגע של סבון (מכאן שמה), אבל במגע באבן הבנויה מפירופיליט אין תחושה של סבון.

## קישורים חיצוניים

* באתר Mineral galleries
* פירופיליט באתר webmineral
* באתר USGS
* 

קטגוריה:קבוצת הסמקטיט
קטגוריה:מינרלי חרסית
קטגוריה:פילוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
לכל החברים מהמסע מים אל ים

**לכל החברים מהמסע "מים אל ים"** הוא האלבום החמישי של הזמר והמוזיקאי שלמה ארצי משנת 1974. שמו הושאל ממסע שהיה נפוץ בקרב תנועות הנוער באותם ימים ונקרא "מסע מים אל ים".

## הפקה

חלק משירי האלבום עוסקים באופן ישיר או עקיף במלחמת יום הכיפורים ובאובדן הפיזי והמוראלי. בין השירים האלו אפשר למנות את "טורפים קלפים", "זמר לבני ליאור" ו"בארץ ישראל". ארצי כתב והלחין 10 מ-13 שירי האלבום ויאיר שרגאי עיבד והפיק מוזיקלית.
בין כותבי הטקסטים לאלבום נמצאים המשוררים והפזמונאים אהוד מנור ("גוגו", הידוע גם בלחן נוסף מאת מתי כספי), נתן יונתן ("זמר לבני ליאור"), איציק מאנגר ("הייתי שנים"), ע. הלל ("ככה סתם"), נתן אלתרמן ("מכתבו של מנחם מנדל") והוגו פון הופמנסתאל ("הבלדה על החיים החיצוניים", שתרגם לעברית שמעון זנדבנק). המלחין סשה ארגוב הלחין את השיר "ככה סתם" ויאיר שרגאי הלחין את "בארץ ישראל", "אחד ועוד אחד" ו"LOVE לאהבה".

במהלך השנים הפך האלבום לנדיר ביותר, אך בשנת 1997 יצאה מהדורה חדשה שלו על גבי תקליטור.

## רשימת רצועות

## השתתפו בהקלטות
*שלמה ארצי - שירה וקולות
*יאיר שרגאי - גיטרה אקוסטית, קולות, עיבודים והפקה מוזיקלית, לחנים ל"בארץ ישראל" ו"אחד ועוד אחד", מילים (13)
*אצ'י שטרו - גיטרה בס וקולות
*שלמה חממי - תופים וכלי הקשה
*דדי שלזינגר - גיטרות, מפוחית, אורגן, פסנתר וקולות
*יהודית כץ - חליל
הוקלט באולפני "קולינור" באביב 1974

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים בתרבות הישראלית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
ריתמיקה

**ריתמיקה או שיטת דלקרוז**  (באנגלית: **Eurhythmics או Dalcroze eurhythmics  או Dalcroze method**) היא גישה לחינוך מוזיקלי שפיתח המוזיקאי אמיל ז'אק-דלקרוז בתחילת המאה העשרים בשווייץ. שיטה זו מפיקה תועלת מביטויי תנועה גופנית ומקצבים מוזיקליים על מנת לתגבר את העקרונות המשפיעים על ביצועי התלמיד ועל יכולתו לזכור את היסודות המוזיקליים. 

זהו ביטויים של המקצבים הגופניים והמוזיקליים וכן של החוקים הבסיסיים המשפיעים על ביצועם. על ידי השתתפות במשחקים פשוטים, תרגילים ואלתורים, למדים התלמידים כיצד לשלב בין מוזיקה ותנועה, וזאת על מנת לפתח אחידות ריתמית בין העין, האוזן, הגוף והמוח. הגדרת הריתמיקה עשויה להפוך מסובכת אף יותר - "מכל שיטות הלימוד המוזיקליות, גישת דלקרוז היא ככל הנראה המעורפלת והקשה ביותר להגדרה. זאת משום שהיא חיה בתוך המורים עצמם, ולא בספרים, שירים או חומרי-למידה מסוימים אחרים. ענפים, עקרונות ואסטרטגיות מסוימות יוצרים חוט מקשר בין הדלקרוזיאנים, בעוד המורים עשויים להתבדל אחד מהשני במידה ניכרת, בתחומי העניין, המיומנויות וסגנונות ההוראה שלהם".

גישת הריתמיקה נבעה ישירות מתוך חוויותיו של דלקרוז בתור מורה לתאוריה מוזיקלית בקונסרבטוריון של ז'נבה. הוא אף גילה כי תלמידיו לא היו מסוגלים להעריך חוקים מוזיקליים בלא כל הבנה של הניסיון המוזיקלי התואם להם. שיטתו עודדה את התלמידים לחוש את השינויים בזמן, בחלל ובאנרגיה המתרחשים במוזיקה דרך גילוי באמצעות למידה.

כאשר בריתמיקה נעשה שימוש עם מנעד (על פי רוב בשימוש בעת הקראה ראשונה של שירה ואימון האוזן) על ידי דלקרוז הוא גילה כי דבר זה חידד את תפישת התלמידים את המוזיקה ואת יסודות הביצוע. דלקרוז אף היה איש אלתור דגול. אשר על כן, פעמים רבות הוא עודד את תלמידיו להרגיש את המוזיקה שהוא אילתר בעזרת גופם כמו גם בשירה ובמשחק.  

## ראו גם
* שיטת גורדון 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחומים בחינוך
קטגוריה:מוזיקה
קטגוריה:חינוך באמצעות מוזיקה
ליטן (עיירה)

**ליטן** ()  היא עיירה ברומניה. העיירה ממוקמת בקרבת סוצ'אבה – בירת מחוז סוצ'אבה.

## הקהילה היהודית
### ראשית הקהילה
ראשיתה של הקהילה היהודית בליטן הייתה בשנת 1804, אז התיישבו בה ארבעה עשר תושבים פטורים ממסים. רוב היהודים השתקעו בה באמצע המאה ה-19, רובם בעלי מלאכה, בעיקר פרוונים ונגרים, ומקצתם חנוונים.

לא הייתה בעיירה קהילה מאורגנת של היהדות המקומית ואת תפקידי הקהילה מילא ועד בית הכנסת. גם בית קברות לא היה בה והמתים הובאו לקבורה בבית העלמין ב-פלטיצ'ן (Falticeni). רב המקום היה ר' יוסף לנדאו (Landau, נולד ב-1791) שעבר לאחר מכן ל-יאשי (Iasi), ר' יוסף חיבר את ספר ההלכה "ברכת יוסף".

ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כללה האוכלוסייה היהודית בליטן 4 פרוונים, 6 חייטים, 3 נגרים, 15 חנוונים, 3 בעלי מסבאות, שהיו גם סיטונאי תבואה. בידי יהודי אחד הייתה אחוזה של מטעי סלק סוכר בשטח של 50 דונם.

לאחר האמנציפציה בשנת 1919 נבחר בליטן יהודי אחד למועצת העיירה.

רדיפות היהודים בעיירה התחילו בימי שלטון גוגה-קוזה (Goga-Cuza), בשנת 1937. רבים מהיהודים נקנסו לפי חוק לשמירת הבריאות בתואנה שחנויותיהם אינן נקיות.

### תקופת השואה

עם נסיגת הצבא הרומני מבסרביה ביולי 1940, השליכו חיילים רומניים כמה יהודים מקרונות הרכבת בשעת נסיעתה. יהודים אחרים נכלאו ונפדו בידי מנהיגי יהודי ל'.

עם פרוץ המלחמה בין רומניה לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, נצטוותה כל האוכלוסייה היהודית להתייצב לעת ערב ליד בנין העירייה, במקביל הודיע להם ראש העיירה בחשאי שעומדים לגרשם מן העיר. כשבאו יהודי העיירה בערב לבית העירייה אמר להם קצין הז'אנדארמריה שלפי צו מאת יון אנטונסקו יובלו למחרת הבוקר ברגל לעיר המחוז פלטיצ'ן. בעזרת ראש העיירה, קיבלו היהודים רשות לשכור עגלות. את מפתחות דירותיהם וחנויותיהם נאלצו למסור למפקד הז'אנדארמריה. 

משנתייצבו למחרת היום, עברה במקום שיירה של מכוניות צבאיות בדרך לחזית, כשבאחת מהן ישב אנטונסקו אשר התרעם על כי "היהודונים" טרם עזבו את המקום. לעת ערב הגיעו המגורשים לפלטיצ'ן, ושם נתקבלו על ידי היהודים שבעיר אשר השתדלו לסייע להם.

### לאחר השואה
לאחר המלחמה חזרו לליטן כ-20 משפחות יהודיות. הרוסים, בעוברם דרך העיירה, השתמשו בבית הכנסת כאורווה לסוסיהם. מבניין בית הכנסת נשארו רק הכתלים והגג. ארגון ה"ג'וינט" תרם כסף לתיקון הבניין, ואף סייע בכסף ובמזון ליהודים שחזרו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוקובינה: ערים
ויאצ'סלב פומנקו

פרופסור **ויאצ'סלב פומנקו** (נולד ב-30 באוגוסט 1934), מהנדס בכיר בתאגיד החלל יוז'נוי, ולשעבר סגן המנהל של משרד התכנון יוז'נוי בתקופת ברית המועצות.

היה עוזרו של מיכאיל יאנגל. חיבר למעלה מ-200 מאמרים מדעיים בנושאים שונים הקשורים להנעה רקטית. בעל שם עולמי בתחום הבקרה והדינמיקה של זרימת דלק ומחמצנים במנועים רקטיים, תחום עליו קיבל תואר דוקטור במכון הפוליטכני של חארקוב.

עסק בפיתוח מערכות הנחיה לטיל הבליסטי SS-18, למשגר הלוויינים "זניט" ולמעבורת החלל הסובייטית בוראן. במקביל לעבודתו הטכנית והמחקרית עסק בהוראה באוניברסיטת דנייפרופטקובסק שבאוקראינה. כמהנדס צעיר היה נוכח בקוסמודרום בייקונור בעת שהתרחש אסון נדלין.

עלה לישראל בשנות התשעים של המאה העשרים, מתגורר באשדוד.

## עיטורים
*פרס ברית המועצות (1958) על פיתוח מערכת הכוון לתאים סולאריים המותקנים בלוויינים.
*עיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים).

## קישורים חיצוניים
* [קורות חיים ב[רוסית]]

קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מהנדסים יהודים אוקראינים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
מטסקוויה

**מטסקוויה** (שם מדעי: *Metasequoia glyptostroboides*) הוא מין יחיד בסוגו של עץ השייך לתת-משפחת הסקווים, וגדל באזור סצ'ואן-חוביי שבסין.

## תיאור העץ
הגזע והעלים דומים לאלו של סקוויה נאה, אך העץ נשיר באותה מידה כמו ברוש קירח ויכול לגדול גם בביצות. גזע העץ עשוי להתעקל אם יונח על קרקע לא ישרה. העץ גדל עד לגובה של כ-45 מטרים, כאשר קוטר הגזע הוא שני מטרים. נכון ל-2008) קיימים פרטים של מטסקוויה בני שישים שנה, המגיעים עד לגובה של 25–40 מטרים ולקוטר גזע של כ-1.3 מטרים.

העלים מסודרים בסידור נגדי זה מול זה משני צידי הגבעול, אורכם 1 עד 3 ס"מ וצבעם ירוק בהיר כשהם רעננים, ואדום-חום בתקופת הנשירה. האצטרובל הוא בצורת כדור-אליפסואיד בקוטר 1.5 - 2.5 ס"מ, ויש להם 16 - 28 קשקשים המסודרים בסידור נגדי של ארבע שורות שהזווית בין כל אחד היא 90 מעלות. אורכם של האצטברולים המואבקים הוא 5–6 ס"מ, והם מבשילים כ-9 חודשים לאחר ההאבקה. באזורים שבהם האקלים חם האצטרובלים מייצרים דורבנים ארוכים, אך רק בתחילת האביב.

## היסטוריה
עד כה התגלו שלושה מינים נכחדים של הסוג מטסקוויה: *occidentalis*, *milleri* ו-*foxii*. המין *Metasequoia occidentalis* גדל בעבר בחלק המערבי של דקוטה הצפונית, וניתן למצוא מאובנים של יערות נרחבים של מטסקוויה באי אקסל הייברג שבצפון קנדה.

שיגרו מיקי תיאר לראשונה את המטסקוויה כמאובן מהמזוזואיקון ב-1941, אך בשנת 1944 העץ התגלה מחדש בסין על ידי ז'אן ואנג. העץ לא נחקר עד ל-1946, לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה, ורק בשנת 1948 זוהה כמין חי של הסוג מטסקוויה על ידי ואן צ'ון צ'נג ויו הסן הסו.

משלחת מטעם הגן הבוטני של אוניברסיטת הרווארד הגיע לסין ב-1948 על מנת לאסוף זרעים, וזמן קצר לאחר מכן החלו האוניברסיטאות לקבל שתילים לצורך גידול נסיוני.

בשנות ה-80 התגלה כי עצי הדור השני בטיפוח סובלים ממוטציה גנטית העשויה לגרום להגברת הפגיעות למחלות, ולחוסר פוריות. הסיבה לכך הייתה שמקורם של רוב העצים היו שלושה עצים בלבד, מה שגרם להקטנת השונות הגנטית. בשנות ה-90 הגיעו לסין משלחות איסוף זרעים רבות על מנת לנסות לפתור את הבעיה שהתעוררה, על ידי הגדלת השונות הגנטית.

## קישורים חיצוניים

* Metasequoia.org, אתר המוקדש למטסקוויה
* "רדווד השחר", אתר נוסף המוקדש למטסקוויה
* מטסקוויה באתר The Gymnosperm Database
* [המטסקוויה ברשימה האדומה של [איגוד השימור העולמי]]
* זני התרבות של המטסקוויה באתר Dave's Garden

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברושיים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:סין: עצים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1948
אטוליה

**אֵטוֹליָה** (ביוונית: **Αιτωλία**; ביוונית עתיקה נהגה **אַייטוליה**) הוא חבל ארץ הררי ביוון, בחופו הצפוני של מפרץ קורינתוס, ומהווה את חלקו המזרחי של המחוז המודרני אטוליה-אקארנאניה.

הנהר אכלוס מפריד את אטוליה מאקארנאניה במערב; בצפון החבל גובל באפירוס ובתסאליה; במזרח הוא גובל במחוז מערב לוקריס; ובדרום שוכנת הכניסה למפרץ קורינתוס התוחם את גבולות אטוליה.

בעת העתיקה כללה אטוליה שני חלקים: אטוליה הישנה במערב, מהאכלוס ועד לנהר אבינוס והעיר קאלידון; אטוליה החדשה במזרח, החל מנהר אבינוס וקאלידון ועד למחוז מערב לוקריס. חבל הארץ כולל אזור חופי פורה במיוחד, אך חלקו הפנימי הררי ושומם למדי. בהרים שוכנות חיות פרא רבות, כאלה שזכו לתהילת עולם במיתולוגיה היוונית בסצנת הציד אחר חזיר-הבר הקאלידוני.

## ראו גם
* הליגה האיטולית

## קישורים חיצוניים

* 

אייטוליה