שדה המספרים הרציונליים

**שדה המספרים הרציונליים** (או: **השדה הרציונלי**) הוא אוסף כל השברים (כגון \ \frac{7}{4}, \frac{-3}{14}, \frac{6}{1}), יחד עם פעולות החיבור והכפל הרגילות. באופן זה, אוסף השברים מהווה שדה סדור, שאבריו הם כל המספרים הרציונליים. כיוון שכל מספר רציונלי הוא מנה של שני מספרים שלמים, מסמנים את השדה ב-\ \mathbb{Q}, האות הראשונה במילה Quotient (מנה באנגלית).

\ \mathbb{Q} הוא השדה הקטן ביותר ממאפיין אפס: כל שדה שבו המספרים הטבעיים שונים זה מזה מכיל עותק של \ \mathbb{Q}, ולכן אפשר להתייחס לכל שדה ממאפיין אפס כאל הרחבה של השדה הרציונלי. כאשר ממד ההרחבה סופי, איבריו של השדה הם כולם אלגבריים מעל השדה הרציונלי, והוא נקרא שדה מספרים.

באופן פורמלי, בונים את \ \mathbb{Q} כשדה שברים של חוג המספרים השלמים (ראו מערכות מספרים).

כתת-שדה של השדה הממשי, השדה הרציונלי הוא קבוצה צפופה בת מנייה. השדה הממשי, אם כך, הוא מרחב ספרבילי.
## בנייה פורמלית
נגדיר יחס שקילות על \Z\times(\Z\setminus\{0\}) כך: (a,b)\sim(c,d) אם ורק אם ad=bc. נראה שזהו אכן יחס שקילות:
* רפלקסיביות: ab=ba ולכן (a,b)\sim(a,b)
* סימטריה: נניח שad=bc. מכיוון ששוויון הוא סימטרי וכפל הוא חילופי, נקבל cb=da, כלומר (c,d)\sim(a,b)
* טרנזיטיביות: נניח שad=bc וכן שcf=de. נכפול את המשוואות ונקבל adcf=bcde. נצמצם בcd ונקבל af=be, כלומר (a,b)\sim(e,f)
קבוצת המנה של יחס שקילות זה תסומן \Q – קבוצת המספרים הרציונליים. את מחלקת השקילות [(a,b)] נסמן \frac{a}{b}. את מחלקת השקילות [(a,1)] נזהה עם המספר השלם a. כך קיבלנו שקבוצת המספרים השלמים חלקית לרציונליים.

נגדיר פעולות חיבור וכפל:
* [(a,b)]+[(c,d)]=[(ad+bc,bd)]
* [(a,b)]\cdot[(c,d)]=[(ac,bd)]
נראה שההגדרות לא תלויות בנציגים, כלומר אם (a,b)\sim(a',b') וכן (c,d)\sim(c',d'), אז (ad+bc,bd)\sim(a'd'+b'c',b'd') וכן (ac,bd)\sim(a'c',b'd').
* חיבור: צריך להוכיח כי (ad+bc)b'd'=(a'd'+b'c')bd, כלומר כי adb'd'+bcb'd'=a'd'bd+b'c'bd. מתקיים ab'=a'b. נכפול בdd' ונקבל adb'd'=a'd'bd. מתקיים cd'=c'd. נכפול בbb' ונקבל bcb'd'=b'c'bd. נחבר את המשוואות ונקבל בדיוק את השוויון הדרוש
* כפל: צריך להוכיח כי acb'd'=bda'c'. מתקיים ab'=ba' וכן cd'=c'd. נכפול את המשוואות ונקבל את השוויון הדרוש.
נראה כי הפעולות מקיימות את אקסיומות השדה:
* אסוציאטיביות:
:* חיבור: [(a,b)]+([(c,d)]+[(e,f)])=[(a,b)]+[(cf+de,df)]=[(adf+bcf+bde,bdf)]=[(ad+bc,bd)]+[(e,f)]=([(a,b)]+[(c,d)])+[(e,f)]
:* כפל: [(a,b)]\cdot([(c,d)]\cdot[(e,f)])=[(a,b)]\cdot[(ce,df)]=[(ace,bdf)]=[(ac,bd)]\cdot[(e,f)]=([(a,b)]\cdot[(c,d)])\cdot[(e,f)]
* קומוטטיביות:
:* חיבור: [(a,b)]+[(c,d)]=[(ad+bc,bd)]=[(cb+da,db)]=[(c,d)]+[(a,b)]
:* כפל: [(a,b)]\cdot[(c,d)]=[(ac,bd)]=[(ca,db)]=[(c,d)]\cdot[(a,b)]
* איבר האפס: [(a,b)]+0=[(a,b)]+[(0,1)]=[(a\cdot1+b\cdot0,b\cdot1)]=[(a,b)]
* איבר היחידה: [(a,b)]\cdot1=[(a,b)]\cdot[(1,1)[=[(a\cdot1,b\cdot1)]=[(a,b)]
* איבר נגדי: [(a,b)]+[(-a,b)]=[(ab-ba,b^2)]=[(0,b^2)]=[(0,1)]=0
* איבר הופכי: [(a,b)]\cdot[(b,a)]=[(ab,ba)]=[(1,1)]=1
* דיסטריבוטיביות: \begin{align}&[(a,b)]\cdot([(c,d)]+[(e,f)])=[(a,b)]\cdot[(cf+de,df)]=[(acf+ade,bdf)]=[(acbf+adbe,bdbf)]=[(ac,bd)]+[(ae,bf)]\\&=[(a,b)]\cdot[(c,d)]+[(a,b)]\cdot[(e,f)]\end{align}
את הסדר על \Q נגדיר כך: \forall b,d>0,[(a,b)]. כלומר יש להציג את המספר כבעל מכנה חיובי, ואז ניתן להשוות. נראה כי ההגדרה אינה תלויה בנציגים:

נניח כי b,d,b',d'>0, וכן כי ad. נכפול בשוויון cd'=c'd ונקבל ad'cd. נצמצם בcd ונקבל ad'. נכפול בשוויון a'b=ab' ונקבל a'd'ab. נצמצם בab ונקבל a'd'.
נראה כי זהו אכן יחס סדר חזק:
* אנטי-רפלקסיביות: לא מתקיים ab ולכן גם לא [(a,b)]
* טרנזיטיביות: נניח כי ad. נכפול את שני אי השוויונות ונקבל adcf. נצמצם בcd ונקבל af, כלומר [(a,b)]
* השוואה: נשתמש בכך שהסדר על השלמים הוא משווה, ונקבל שלכל a,b,c,d מתקיים ad=bc\lor adbc, כלומר [(a,b)]=[(c,d)]\lor[(a,b)]
נראה כי ההגדרה הופכת את השדה לשדה סדור: נניח כי [(a,b)], וכן f>0:
* צריך להוכיח כי [(a,b)]+[(e,f)], כלומר afdf+bedf. מתקיים ad. נכפול בf^2>0 ונקבל afdf. נוסיף לשני האגפים bedf ונקבל את אי השוויון הרצוי.
* נניח בנוסף כי [(e,f)]>0=[(0,1)] (כלומר e>0 לאחר שהנחנו f>0). צריך להוכיח [(a,b)]\cdot[(e,f)], כלומר כי aedf. מתקיים ad. נכפול בef>0 ונקבל את אי השוויון הרצוי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת המספרים
קטגוריה:מבנים אלגבריים יחידאים