דו דיאז מינור

**דו דיאז מינור** הוא סולם מינורי שהטוניקה שלו היא דו דיאז. תווי הסולם הם דו דיאז, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה וסי. ביצירות הכתובות בסולם דו דיאז מינור, מופיעים משמאל למפתח ארבעה דיאזים, שמגביהים את התווים פה, דו, סול ורה. הסולם המקביל שלו הוא מי מז'ור. התווים דו דיאז ורה במול אנהרמוניים, לכן הסולם שקול לסולם **רה במול מינור**.

קיימים שלושה טיפוסים של סולמות מינוריים: ביניהם, הסולם הטבעי נוצר כסולם מקביל מהסולם המז'ורי, והוא מתחיל מהדרגה השישית של הסולם המז'ורי המקביל. סולם המינור הטבעי דו דיאז מינור הוא:
 {
 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f
 \relative c' {
 \clef treble \key cis \minor \time 8/4
 cis4^\markup "c sharp natural minor scale"
 dis e fis gis a b cis
 b a gis fis e dis cis2
 }
}
בסולם המינור ההרמוני, הדרגה השביעית (נקראת גם טון מוביל) מוגבהת בחצי טון. בדו דיאז מינור הרמוני, זהו התו סי שמוגבה לסי דיאז (שהוא שווה־תדר ושקול לתו דו ללא סימני היתק):

 {
 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f
 \relative c' {
 \clef treble \key cis \minor \time 8/4
 cis4^\markup "c sharp harmonic minor scale"
 dis e fis gis a bis cis
 bis a gis fis e dis cis2
 }
}

בסולם המינור המלודי, הדרגה השביעית מוגבהת רק בעלייה, ונוספת לה גם הגבהה של הדרגה השישית בסולם (נקראת גם סובמדיאנטה). בדו דיאז מינור מלודי, סי ולה הם אלו שמוגבהים במעלה הסולם לסי דיאז ולה דיאז, והם מונמכים בחזרה למצבם הטבעי על ידי בקר (♮) במורד הסולם:

{
 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f
 \relative c' {
 \clef treble \key cis \minor \time 8/4
 cis4^\markup "c sharp melodic minor scale"
 dis e fis gis ais bis cis
 b! a! gis fis e dis cis2
 }
}

## אקורדים משולשים
בסולם מינורי, ההרמוניה נכתבת לרוב בהתאם לסולם המינורי ההרמוני, ותווי האקורדים הראשיים מוכלים בתוך הסולם ההרמוני. כך, מתקבל שהאקורד המשולש הדומיננטי (שבסיסו דרגת הסולם החמישית, הדומיננטה) הוא מז'ורי. האקורדים המתקבלים הם:

{
 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f
 \override Score.SpacingSpanner.strict-note-spacing = ##t
 \override Score.SpacingSpanner.shortest-duration-space = #16
 \relative c' {
 \clef treble \key cis \minor \time 16/4
  ^\markup { { i } }
  ^\markup { { ii° } }
  ^\markup { { III+ } }
  ^\markup { { iv } }
  ^\markup { { V } }
  ^\markup { { VI } }
  ^\markup { { vii° } }
  ^\markup { { i } }
  ^\markup { { vii° } }
  ^\markup { { VI } }
  ^\markup { { V } }
  ^\markup { { iv } }
  ^\markup { { III+ } }
  ^\markup { { ii° } }
 2 ^\markup { { i } }
 }
}

## שימוש בסולם
מוזיקאים מערביים רבים מאז ימי הביניים קישרו בין סולמות שונים לתחושות שונות ולמושגים שונים, וניסו לנתח את התחושות המקושרות עם כל סולם. אחרים, בעיקר מאז הפיכת הכוונון המושווה למקובל ולנפוץ במאה ה-18, דחו את הסימבוליות בטענה שכל הבדל בחוויה של סולם אחד ואחר נבע מכוונון כלים לא מדויק, או מהצורה הגרפית של סימני ההיתק עצמם, ואחרים קיבלו את הקישוריות וסייגו אותה כסובייקטיבית וחסרת הסבר, במיוחד לאור חוסר המציאה של תכונות אקוסטיות אובייקטיביות שהיו מייחדות את הסולמות השונים לו היו נמצאות במהלך המאות ה-19 וה-20. עקרון סימני ההיתק, למשל, טען שככל שבסולם יש יותר סימני דיאז, כך הסולם נחווה כחד וצורם יותר, וככל שיש בו יותר סימני במול, כך הוא נחווה כקהה ועמום יותר. בהתאם לעיקרון, קישר הוגו רימן את הסולמות המינוריים בעלי סימני דיאז עם מאבק וכאב, ומצא בסולם דו דיאז מינור "אצילות", "רצינות", ו"אנרגטיות". י' א' שראדר (J.A. Schrader) כתב שהצלילים החדים בסולם מייצגים את המיוסר, את המשוגע, ואת המושחת. כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט והמתבססים על הרשימה שלו, וכן קרל הרלוסזון  קישרו את הסולם עם קינה וחרטה בפני האל ואנחות של אהבה כוזבת, יוסטין היינריך קנכט  ואחרים שהתבססו על הרשימה שלו, עם הרגש ייאוש, אלבר לביניאק  תיאר את הסולם כברוטאלי ואפל ואילו הקטור ברליוז תיאר אותו כטרגי ואלגנטי ואת הסולם השקול רה במול מינור כרציני וחסר עומק.

## יצירות בולטות
[ממוזער|פרלוד אופ' 3, מס' 2 בדו דיאז מינור מאת [סרגיי רחמנינוב, בביצוע רחמנינוב עצמו]]
* גוסטב מאהלר – הסימפוניה החמישית, פרק 1
* פרדריק שופן – נוקטורנים, מס' 7, 20
* פרנץ ליסט – רפסודיות הונגריות, מס' 2, 12
* יוהנס ברהמס – שישה עשר ואלסים, אופ' 39, מס' 7
* לודוויג ואן בטהובן – סונאטה לפסנתר מס' 14 'אור ירח', פרקים 1, 3

## לקריאה נוספת
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סולמות במוזיקה