open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כווית במשחקים הפאראלימפיים

**[[כווית]]** השתתפה לראשונה ב בארנהם (1980), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים למשחקים, (שבעה גברים ושתי נשים) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה כווית חלק מעולם.

## היסטוריה
משלחת הספורטאים הנכים הראשונה אותה שלחה כווית למשחקים הפאראלימפיים בארנהם בשנת 1980 חזרה למולדתה עם חמש מדליות פאראלימפיות. האתלט שאפי מרווה זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר עם תוצאה של 1:22.07 דקות בשלב המוקדמות ו-1:20.67 דקות במקצה הגמר. במרוץ ל-100 מטרים זכה מרווה במדליית הכסף עם תוצאה של 18.50 שניות, אך נכנע לשיא עולם של אסטביו ואלדז המקסיקני שסיים ב-17.83 שניות. האצנית אדלה אל-רומי זכתה במדליית הכסף בהדיפת כדור ברזל עם הטלה למרחק של 4.99 מטרים, במדליית זהב במרוץ ל-60 מטרים עם שיא עולם של 14.91 שניות בשלב המוקדמות ו-15.07 שניות במקצה הגמר, ובמדליית זהב נוספת במרוץ ל-200 מטרים עם שיא עולם נוסף של 44.60 שניות בשלב המוקדמות ו-47.32 במקצה הגמר.

אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) שלחה כווית משלחת של 22 ספורטאים (20 גברים ושתי נשים) שזכו בשמונה מדליות פאראלימפיות. הספורטאית המצטיינת במשלחת הייתה שוב אל-רומי, שזכתה בשלוש מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, עם שיא פאראלימפי של 5.42 מטרים בשלב המוקדמות, ותוצאה זהה במקצה הגמר, אך נכנעה לשיא עולם של 5.52 מטרים של המתחרה הבלגית, ומדליית זהב בזריקת דיסקוס עם זריקה למרחק של 15.76 מטרים.

המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) היו המוצלחים ביותר של המשלחת הכוויתית. המדינה שלחה 30 ספורטאים (27 גברים ושלוש נשים) שזכו ב-17 מדליות פאראלימפיות, בהן 4 מדליות זהב. גם במשחקים אלו הייתה אל-רומי הספורטאית המצטיינת של המשלחת, עם מדליית כסף בזריקת הדיסקוס עם תוצאה של 14.70 מטרים, מדליית זהב בהטלת כידון עם תוצאה של 11.34 מטרים, ומדליית זהב נוספת בהדיפת כדור ברזל עם שיא עולם של 6.08 מטרים. עוד בלט בשורות המשלחת האתלט עדנאן אל-חולפי שזכה במדליית הארד בקרב חמש, ובמדליית הזהב עם שיא עולם של 45.14 מטרים בהטלת הכידון (קטגוריה 6)

בטורנירים הבאים לא הצליחה המשלחת של כווית לזכות ביותר ממדליית זהב אחת בכל אחד מהמשחקים הפאראלימפיים. ב זכתה אל-רומי במדליית כסף אחת, עם 16.42 מטרים בתחרות זריקת הדיסקוס, ועלי מוחמד הוסיף מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, ומדליית זהב בהטלת כידון עם שיא עולם של 38.96 מטרים.

## מדליות לפי אולימפיאדה

## ראו גם
* כווית במשחקים האולימפיים
* כווית במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:כווית: ספורט
וייט סטאר ליין

**וייט סטאר ליין** (באנגלית: White Star Line ("קו הכוכב הלבן") הייתה חברת ספנות בריטית ידועה ובולטת, המפורסמת כיום בעיקר בגלל כלי השיט שלה, הטיטניק, ואובדן הספינה האחות בריטניק, בזמן מלחמת העולם הראשונה. מבין שלוש אוניות המעמד האולימפי, רק אחת, האולימפיק, הייתה רווחית.

הטיטאניק פגעה בקרחון וטבעה בהפלגת הבכורה שלה באפריל 1912 והבריטניק שימשה ספינת בית חולים בריטית במלחמת העולם הראשונה ובשנת 1916 שקעה לאחר שפגעה במוקש ימי. האולימפיק שירתה גם במלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה את הכינוי "Old Reliable" מכיוון שדווח כי הובילה עד 201,000 חיילים ואנשי צוות אחרים.

השם "וייט סטאר ליין" היה שמה המקוצר והנפוץ בציבור, בניגוד לשמותיה המלאים והארוכים באנגלית - **White Star Line of Boston Packets** או **Oceanic Steam Navigation Company**.

החברה הוקמה בשנת 1845 על ידי ג'ון פילקינגטון והנרי ת'רלפול וילסון בשם "פילקינגטון וְ־וילסון" (*Pilkington & Wilson*). בשנת 1849, החלו פילקינגטון וְ־וילסון להשתמש בשם "וייט סטאר ליין". מאוחר יותר, שקעה החברה בחובות כבדים ונקנתה בשנת 1868 על ידי תומאס הנרי איסמיי בסכום נמוך של 1,000 לירות שטרלינג. בשנת 1934 נקנתה החברה על ידי "קונארד ליין" שהייתה מתחרתה העיקרית, ופעלה במסגרתה כגוף נפרד עד לשנת 2005. "קונארד ליין" עצמה נרכשה בשנת 1998 על ידי "קבוצת קרניבל" (*Carnival Corporation*).

כיום, "וייט סטאר ליין" אינה מהווה חברה עוד, וכתזכורת אחרונה לשמה, עושות אוניותיה של "קונארד" שימוש במושג "שירות הכוכב הלבן" כדי לשווק רמת שירות לקוחות גבוהה וחסרת דופי של החברה, לדברי ״קונארד״.

## צי אוניות מוכרות של החברה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות ספנות
גדי לי

**גדי לי** (באנגלית: **Geddy Lee**; נולד בשם **גארי לי וינריב** ב-29 ביולי 1953) הוא מוזיקאי קנדי-יהודי, הידוע בעיקר בכסולן, הבסיסט, והקלידן של הלהקה הקנדית ראש.

## קורות חיים
לי הצטרף ללהקת ראש לבקשתו של חבר ילדותו אלכס לייפסן והחליף את הבאסיסט והסולן ג'ף ג'ונס שפרש מהלהקה.

לי ידוע בזכות יכולות הנגינה בגיטרת הבס, אשר זוכות לשבחים רבים מצד מוזיקאים ולפרסים רבים מצד מגזינים ומבקרי מוזיקה. השפעתו על עולם המוזיקה ניכרת ומוזיקאים רבים ברחבי העולם מגדירים אותו כמקור השראה והשפעה. בין המוזיקאים האלו נמנים הבסיסטים קליף ברטון (מטאליקה), סטיב האריס (איירון מיידן), ג'ון מיונג (דרים ת'יאטר), לס קלייפול (פריימוס) וטים קומרפורד (Rage Against the Machine).

בנוסף לעבודתו בלהקה הוציא אלבום משל עצמו בשנת 2000 בשם My Favorite Headache שלא זכה לשבחים רבים. 

משנת 1996 לי, עם שני חבריו ללהקה, הוא קצין במסדר קנדה (OC) 

גדי לי הוא יהודי ממוצא פולני, ויליד לניצולי שואה מפולין. הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט יהודי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ראש (להקה)
קטגוריה:מוזיקאים יהודים קנדים
קטגוריה:נגנים יהודים קנדים
קטגוריה:בסיסטים יהודים
קטגוריה:גיטריסטים יהודים
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:רב-נגנים
קטגוריה:אתאיסטים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1953
לאוס במשחקים הפאראלימפיים

**[[לאוס]]** השתתפה לראשונה ב בסידני (2000), נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה להתחרות ב ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה לאוס חלק מעולם.

המשלחות אותן שלחה לאוס הורכבו משני ספורטאים במשלחת הראשונה (גבר ואישה), וספורטאי בודד במשחקים בבייג'ינג. כל הספורטאים הנכים שייצגו את לאוס במשחקים התחרו בהרמת כוח. הספורטאי שהתחרה בבייג'ינג, זכה במדליה הפאראלימפית הראשונה של לאוס, עם מדליית הארד בקטגוריה של עד 48 ק"ג עם תוצאה של 157.5 ק"ג.

## ראו גם
* לאוס במשחקים האולימפיים
* לאוס במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:לאוס: ספורט
שלמה דרורי

שמאל|ממוזער|250px|שלמה דרורי בתוכנית שרתי לך ארצי
**שלמה דרורי** (4 באוגוסט 1921 - 28 באוגוסט 2010) היה זמר ומלחין שפעל בשנות ה-40. התפרסם כמלחין וכמבצע הראשון של הגרסה העברית לשיר "את חכי לי". היה מוותיקי מפעלי ים המלח.

## ביוגרפיה
דרורי נולד ב-4 באוגוסט 1921 בווינה שבאוסטריה בשם פרידריך דויטשר. בהיותו נער ראה סרטון שבו הוצגו יהודים בארץ ישראל חורשים את האדמה. הדבר השפיע עליו והוא הפך להיות ציוני נלהב, עד שהחליט בגיל 16 לעזוב את ביתו ולעלות לארץ ישראל. הוא נדד בין מספר מושבות בארץ עד שהתגייס לצבא הבריטי. בעת אבטחת נמל חיפה נתקל בשירו של המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב, בתרגום של אברהם שלונסקי, שנקרא "את חכי לי" (Жди меня), והוא הלחין את השיר עוד באותו הלילה.
דרורי הצטרף אל הבריגדה היהודית והוזמן על ידי אליהו גולדנברג, להצטרף ללהקה שהקים. בלהקה היו חיילים עבריים והיא נקראה "מעין זה". עם חבריה נמנו גם צבי בן-יוסף (רעו של דרורי עוד מתקופת שירותם המוקדמת בצבא הבריטי. דרורי סייע לו בכתיבת השיר "הורה נהלל".), מרדכי זעירא, יוסי ידין וחנה מרון. דרורי (שאז נקרא עדיין דויטשר) היה בין סולני הלהקה.

לימים סיפר, כי בהופעה של הלהקה בפני חיילים באיטליה הופגש במפתיע עם אימו ממנה נפרד בגיל 16 והיא שרדה את השואה במסווה של נוצרייה. באותה הופעה התכוון לשיר את "את חכי לי" ולהקדישו לאימו, אולם לא הצליח לעמוד בהתרגשות, נמלא בדמעות וברח מהבמה לפני שהחל לשיר.

אחרי מלחמת העולם השנייה שירת דרורי במערכת הביטחון. ב-1956 הצטרף למפעלי ים המלח תחילה כממונה על כוח האדם ולאחר מכן כדובר. במחצית הראשונה של שנות ה-60 שימש בחיפה כמנהל האדמיניסטרטיבי של בית רוטשילד. תחילה התגורר באזור סדום, ומ-2001 התגורר בערד.
דרורי ניהל את מוזיאון ים המלח שהיה מצוי במוזיאון בית היוצר בנווה זוהר,, שם הוצגה הסירה שבה שט הקצין האנגלי תומאס הווארד מולינה מים כנרת לים המלח.

דרורי נפטר באוגוסט 2010 לאחר מחלה והשאיר אישה ושני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:ערד: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
גברים בשחור 3

**גברים בשחור 3** (באנגלית: **Men in Black 3**) הוא סרט פעולה מדע בדיוני-קומי אמריקאי, המבוסס על סדרת ספרי הקומיקס "הגברים בשחור" מאת לואל קנינגהם בהוצאת מארוול קומיקס.

הסרט יצא לאקרנים ב-23 במאי 2012 והוא סרט המשך לסרט "גברים בשחור 2".

## עלילת הסרט
הסרט מתחיל עם בריחתו של חייזר פושע אכזרי וחסר רחמים בשם "בוריס החיה". בוריס הוא חלק מגזע חייזרים אלים והרסני הנקרא בוגלודיט, שהרס כל כוכב שעמד בדרכו בחלל. הסוכן קיי חיסל 40 שנים לפני תחילת הסרט את הגזע, וכלא את בוריס על הירח, תוך כדי שהוא גרם לו לאבד את ידו.
בוריס גילה מפיו של אחד האסירים האחרים בכלא, עובדיה פרייס, על מכונת זמן שפיתח האחרון, והוא פונה לבנו של פרייס כדי להשיג אותה. בוריס חוזר בזמן, ליום שבו הוא איבד את ידו ונכלא, ומצליח ביחד עם בוריס של העבר לחסל את הסוכן קיי.

בהווה, הסוכן ג'יי (מגולם על ידי ויל סמית') הוא היחיד שזוכר את קיי, מכיוון שהשינוי בזמן מחק אותו מזיכרונם של כולם, מלבד של אלו שנכחו באירוע מותו (שהתרחש למעשה לפני 40 שנה). ג'יי חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן השנייה של עובדיה פרייס, ופוגש את הסוכן קיי הצעיר. ביחד הם נלחמים בבוריס החיה, ובסיועו של גריפין, יצור מגזע נכחד שיודע את כל ההתרחשויות העתידיות האפשריות של כל אירוע, הם מנסים לפרוס מערכת הגנה מפני חייזרים על החללית אפולו 11 שאמורה לצאת לירח באותו יום, כדי להגן על האנושות מהגזע של בוריס. השלושה מצליחים לחדור למתחם השיגור בסיועו של מפקד המתחם (שמתגלה כאביו של הסוכן ג'יי בסוף הסרט), ומנצחים את שתי גרסאותיו של בוריס החיה. לאחר הקרב הסופי, קיי הצעיר פורס את מערכת ההגנה ומציל את המין האנושי.

הסרט מסתיים בדיינר, שבו אוכלים קיי וג'יי, ומתברר לג'יי שקיי זוכר את המסע בזמן, אבל לא יכול היה לדבר איתו עד עכשיו על האירועים שהתרחשו. ג'יי מודה לקיי על שטיפל בו מיד לאחר מות אביו. גריפין מצהיר שזהו הרגע האהוב עליו בהיסטוריה האנושית.

## הכנסות
הסרט "גברים בשחור 3", זכה לביקורות מצוינות (באחת הביקורות, נכתב: ש"זה שפתחו את הראש, נתנו לצופים לראות את העבר של הדמויות ונכנסו לעבר של הדמות הראשית, שאותה מגלם ויל סמית' – זה כשלעצמו – שיא בלתי נלאה). הסרט הכניס 624,026,776 דולר (יותר מחצי מיליארד הכנסות) ברחבי העולם והפך לסרט עם סכום ההכנסות הגבוה ביותר בסדרה.

## פסקול
את המוזיקה לסרט הלחין דני אלפמן, שהלחין וכתב את המוזיקה לסרטי "גברים בשחור" הקודמים.

## צוות השחקנים הראשי

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי חוצנים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע בזמן
קטגוריה:סרטי מפלצות
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
קטגוריה:גברים בשחור
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2012
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת דני אלפמן
היפספיסט

ממוזער|250x250 פיקסלים|איור מודרני של היפספיסט
**היפספיסטים** (מיוונית: Ὑπασπιστής - נושא מגן) או כפי שהם היו מוכרים לאחר מותו של אלכסנדר הגדול ארגרספידים (מיוונית: Ἀργυράσπιδες - מגני הכסף) היו יחידת עלית בחיל הרגלים של הצבא המוקדוני. סביר להניח שפיליפוס השני יסד את היחידה זמן מה לאחר שנת 356 לפנה"ס. בקרב הוצבו בדרך כלל באגף הימני היוקרתי של הפלנקס. כמו כן, השתתפו בתמרונים מורכבים שדרשו מסעות ארוכים ומוזכרים תדיר על ידי אריאנוס בהקשר למעשי אומץ עילאי בקרב.

היפספיסטים גויסו מקרב האיכרים המוקדונים, אך בניגוד לפזיטיירוי ששירתו בפלנקס וגויסו על בסיס אזורי, כלומר, בני אותו אזור שירתו באותה חטיבה, היפספטים גויסו מכל רחבי המדינה לשירות ביחידה אחת. בתקופתו של אלכסנדר היחידה מנתה 3,000 לוחמים מחולקים ל-3 חטיבות בנות 1,000 איש כל אחת בשם כיליארכיה. כל כילארכיה חולקה לגדוד (פנטכוסיארכיה) בן 500 חיילים.

מקובל לחשוב שחימושם היה קל יותר מפזיטיירוי ששירתו בפלנקס, אך ייתכן שהניידות הרבה של היחידה נבעה ממשמעת טובה, אימון ותכונות אחרות. אם זה נכון, חימושם היה ככל הנראה דומה לחימוש ההופליטים היוונים בני התקופה: מגן אספיס גדול, חנית דורי, קסדה וחרב קצרה (קופיס). סביר שלא עטו שריון גוף.

בתחילת מסעו של אלכסנדר הגדול הפיקוד על היחידה נמסר לניקנור, בנו של פרמניון. עם מותו של ניקנור בשנת 330 לפנה"ס, נמסר הפיקוד לסלאוקוס, לימים השליט הראשון של הממלכה הסלאוקית.

## לקריאה נוספת

* Edward M. Anson, Alexander's Hypaspists and the Argyraspids, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 30, H. 1 (1st Qtr., 1981), pp. 117 - 120
* R. D. Milns, The Hypaspists of Alexander III: Some Problems, Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 20, H. 2/3 (2nd Qtr., 1971), pp. 186 - 195


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות רגלים
יואב לימור

**יואב לימור** (נולד ב-22 במאי 1968) הוא עיתונאי, שדר רדיו וטלוויזיה ישראלי.

## ביוגרפיה
[ממוזער|פאנל במסגרת אירוע "תוכנית הניצחון הישראלי" בהנחיית [מעיין אדם. (): אדם, יוסי יהושוע, אטילה שומפלבי, ויואב לימור, ינואר 2020]]
לימור, בנם של העיתונאי וחוקר התקשורת פרופ' יחיאל לימור ושל ההיסטוריונית פרופ' אורה לימור, נולד וגדל בירושלים. לאחר שסיים לימודים בבית הספר התיכון רנה קסין, התגייס לשירות בצה"ל ככתב בשבועון הצבאי "במחנה". לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1989 המשיך בקריירה עיתונאית ומילא מספר תפקידים בעיתונות הכתובה. בין היתר שימש כתב צבאי, כתב פוליטי, וכתב לענייני מפלגות בעיתון "מעריב", והיה גם שליח העיתון בלונדון.

בשנות ה-90 עבד לימור כשדר ספורט בתוכנית "הדקה ה-91". בשנים 1998–2005, במקביל לעבודתו ב"מעריב", היה בין מגישי מגזין האקטואליה היומי "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, לצד יצחק טוניק ועמוס הראל.

החל משנת 2002 היה כתב ופרשן צבאי בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית למשך תשע שנים, עד להתפטרותו בסוף 2011.

באפריל 2007 יצא לאור הספר "שבויים בלבנון", שכתב יחד עם עופר שלח, ועוסק במלחמת לבנון השנייה.

ב-2008 עזב את מעריב והחל לכתוב פרשנות צבאית בעיתון "ישראל היום", במקביל לעבודתו בטלוויזיה.

החל מינואר 2012 מגיש את "יום חדש" שבהמשך הוחלף שמה ל"הבוקר של קשת" - תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2.

בדצמבר 2016 הגיש בערוץ 2 את הסרט "נעלמים", העוסק בהתבוללות בארצות הברית. הסרט מומן בכשני מיליון ש"ח על ידי משרד התפוצות.

החל מ-10 בפברואר 2013 מנחה את התוכנית "הבוקר של קשת" בשמה החדש "שישי בבוקר" לצד גלית גוטמן בימי שישי ב"קשת 12".

ביוני 2019 החל להגיש תוכנית שבועית בשם "STRICTLY SECURITY" בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS.

במהלך מלחמת חרבות ברזל החל להגיש לימור את רצועות הבוקר המאוחר שמשודרת לאחר "חדשות הבוקר" של ניב רסקין מאולפני הרצליה באופן קבוע לצד נסלי ברדה.

בנובמבר 2023 יצא לאור ספרו "החוקר - מאחורי הסודות של השב"כ, סיפורו של יצחק אילן" העוסק בחייו ופעילותו של יצחק אילן, לימים סגן ראש השב"כ.

באפריל 2024 הוציא את הספר "גיבורים, לבד מול החמאס", 80 סיפורי גיבורים ממתקפת הפתע על ישראל.

בשנת 2026 יצא לאור הספר "הקרבות הגדולים ששינו את ההיסטוריה", אותו כתב יחד עם אורן נהרי.

לימור שותף בחברת "תבונה פיננסית", העוסקת בייעוץ וליווי פיננסי של פורשי צה"ל.

במסגרת הגשת תוכנית הבוקר בקשת 12, מבקר לימור בחריפות את פעולות הממשלה בהנהגת בנימין נתניהו.

### חיים אישיים
לימור בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.

מנישואיו הראשונים, שהסתיימו בגירושין, הוא אב לשלושה בנים. ב-2 באוגוסט 2024 נישא בשנית לקרן מצקין, גרושה ואם לשניים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:כתבים צבאיים ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל קשת
קטגוריה:סגל i24NEWS
קטגוריה:פרשנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון רנה קסין
קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:מנחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
לאה לופנפלד

**לאה לופֶנפֶלד'' (''וינקלֶר**) (נולדה בתל אביב ב-8 ביולי 1936) וחיה בתל אביב, היא פזמונאית, סופרת, מחנכת ומורה למתמטיקה ישראלית, חברת המועצה לביקורת סרטים ומחזות.

## ביוגרפיה

לופנפלד כתבה מספר רב של שירים שהפכו ללהיטים. בהם שיר הפתיחה לסדרת הטלוויזיה החינוכית "דובי דוברמן" המחנכת לזהירות בדרכים ו"היפו היפי" בביצועו של מייק בורשטיין.

אריק איינשטיין היה אחד הזמרים הראשונים שהקליט את פזמוניה. את השיר "בתי עינת" שכתבה לופנפלד עם הולדת בתה עינת, הלחין משה וילנסקי והקליט איינשטיין באחת מהקלטותיו הראשונות כסולן. בשנת 1974 הופיע שירה הראשון במצעדים השנתיים "מודה אני לפנייך" בביצועה של עדנה לב ולחנו של משה וילנסקי.

בשנת 1982 הגיע השיר "מלודי", שהלחין רוני וייס וביצעו להקת איזולירבנד, למקום השלישי במצעד השנתי, לאחר שהתחרה בקדם אירוויזיון והגיע לאותו מקום. הצלחתו הובילה להמשך שיתוף הפעולה בין חברי הלהקה ובאלבומם הראשון, כתבה לופנפלד את השירים "ישן וגם נחר" ו"חג על הגג".

בשנת 1986 השתתף חיים משה בקדם-אירוויזיון וזכה במקום השלישי עם שירה "לחיים" שהלחין אבי טולדנו. השיר נכלל מאוחר יותר באלבומו "כל נדריי", שאת השיר הנושא את שמו כתבה לופנפלד והלחין יאיר קלינגר.

לופנפלד כתבה מספר שירים לתחרויות ה"שירוויזיון". בהם "סופר ילד" שביצעה ציפי שביט (1979), "סוף טוב" של להקת בצל ירוק 80 (1980) ו"זאפטה מהסבתא" של אברהם מור (1982).

לופנפלד כתבה את השיר "אברא קדברא", אותו הלחין משה וילנסקי, עבור שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", איתו הופיעו ב"פסטיבל שירי הילדים" השלישי והגיעו למקום השני. לאותו הפסטיבל כתבה גם את השיר "למה לא יכול להיות" שהלחין מרטין מוסקוביץ' וביצע דודו דותן. בשנת 1976 נכלל בפסטיבל שירה "סיבה למסיבה", אותו הלחין שמוליק צ'יזיק וביצע אלי גורנשטיין. "היפו היפי" שכתבה לפסטיבל הילדים השמיני (1977), בלחן של קובי אשרת ובביצוע של מייק בורשטיין, זכה במקום הראשון בפסטיבל. בפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מספר 15, בשנת 1984, שרה רבקה מיכאלי את "ילד טוב של אמא", שירה של לופנפלד בלחן של משה וילנסקי. בשנת 2007 כתבה את השיר "פיל מפיל" שזכה במקום השלישי בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא".

לופנפלד כתבה את השיר "השפן הקטן" בעקבות השיר הידוע, "השפן הקטן". 

בשנת 2010 שודר בערוץ הראשון ספיישל משירי הילדים שכתבה במסגרת פסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן.

בשנת 2020 היא קיבלה פרס מפעל חיים ב"פסטיבל השיר הבא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן. ב-2025 הקליט אבנר גדסי את השיר "כינור הנפש" שכתבה לופנפלד, הלחין גדסי והפיקה רמית לופנפלד-פרנקל, בתה של לופנפלד.

לופנפלד הייתה נשואה לאדריכל משה לופנפלד (נפטר ב-2010), ולהם שתי בנות.

## פרסומיה
* **ג’ינג’ה גורת האריות** [הקלטת וידאו] : שירים וסיפורים מקוריים, על בעלי חיים, תל אביב : קלאסיקלטת, 1994.
* **מאיו, קרפדע וכל ידידיה אשר באמזונס**, [תל אביב] : משכל, 1996

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פזמונאיות ישראליות
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
לאה
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:מורים למתמטיקה בישראל
קטגוריה:מורות למתמטיקה בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
משמעת במסגרת החינוכית

[ממוזער | שמאל|[קריקטורה שכותרתה "המעמד החדש של הדוד סם באמנות השלטון העצמי". הדוד סם פוגע בשני נערים מרדנים, "פטריוט קובני לשעבר " ו"גרילה", בעוד הגנרל הקובני מקסימו גומז יושב וקורא ספר, אמיליו אגינאלדו עומד על שרפרף מאחור, והוואי ופוארטו ריקו עומדים בצד וקוראים.]]**משמעת במסגרת החינוכית** מתייחסת למערכת של כללים, עונשים ואסטרטגיות, שמטרתם לשמור על הסדר בבתי ספר ולחתור לכך שהתלמידים יצליחו בלימודיהם. הכללים עשויים להגדיר למשל קוד לבוש או קוד התנהגות מסוים במוסד הלימודים.

משמעת היא פעולה, צורת התנהגות, או סדרת כללים אותם מקיימים קבוצת אנשים, לעיתים בניגוד לנטייתם הטבעית, למטרה מסוימת. במסגרת החינוכית ישנם שלושה גורמים מרכזיים אשר להם השפעה מכרעת על המשמעת: התלמיד, המחנך והכיתה עצמה. חשובה התגובה של מחנך הכיתה ביחס להתנהגות השלילית של התלמיד וכן תגובתם של שאר תלמידי הכיתה להתנהגות זו.

## גישות מרכזיות
ישנן שלוש גישות מרכזיות באשר למשמעת במערכת החינוכית ואלו הן: הגישה הביהביוריסטית, הגישה הפסיכואנליטית, והגישה ההומניסטית.

**הגישה הביהביוריסטית** משתמשת בעקרונות הלמידה הן האופרנטית והן הקלאסית, לטיפול בבעיות משמעת. על פי גישה זו התנהגותו של אדם מתעצבת על ידי חיזוקים וסמיכות של גירויים מהסביבה. ההתנהגות נלמדת מהסביבה. ההנחה הבסיסית של גישה זו שהפרעה של תלמיד נובעת מכך שהיא מזכה אותו בתגמול, לדוגמה: תשומת לב של חבריו לכיתה או של המחנך. בגישה זו דרכי הפתרון לבעיית משמעת יהיו הקניית הרגלים נכונים והכחדת הרגלים שאינם רצויים באמצעות חיזוקים מתאימים.

לפי ה**גישה הפסיכואנליטית** האדם הוא יצור רב רובדי, בעל רמות מודעות ומבנה אישיות דינמי עם קונפליקטים ומאבקי כוח. לפי גישה זו התלמיד מתנהג בהתנהגות שלילית בעקבות קונפליקטים מודחקים מתקופת הילדות או מאבקים בין דחפים ראשוניים. בטיפול בבעיית משמעת אצל התלמיד ההתמקדות היא בעברו של התלמיד, בילדותו המוקדמת ובהשפעתה על ההווה.

על פי **הגישה ההומניסטית** האדם הוא יצור חושב, מרגיש ופועל אשר מסוגל להפעיל את החשיבה ככלי מרכזי להסתגלות. על פי גישה זו התלמיד מתנהג באופן שלילי כאשר הוא לא מבין באופן נכון את הסיטואציה או שאין ברשותו דרכים אלטרנטיביות להתמודדות עם המצב. התלמיד מציב לו מטרות התנהגותיות משלו אך לעיתים הן שגויות. כשילד תופס את המציאות באופן שגוי, תיווצר בעיית משמעת. המטרות השגויות האפשריות הן: השגת כוח, השגת תשומת לב, נקמה וחוסר יכולת מדומה. כדי להתגבר על התנהגות שמהווה הפרעה משמעותית יש לזהות את מטרת ההתנהגות, מכיוון שהטיפול יהיה בהתאם למטרה אותה התלמיד רצה להשיג.

## קישורים חיצוניים

* דרכים להתמודדות עם בעיות משמעת בכיתה, באתר משרד החינוך
* משמעת ועיצוב התנהגות - מאגר קישורים, באתר מת"ל
* "שלושת השלבים"- מערכת אינטרנטית שפותחה באולפנת דולב על בסיס הרעיון של משמעת מתוך משמעות
* ריצ'רד לאבוי, כשהאסימונים נגמרים, הרצאה אודות ההתמודדות עם הפן הרגשי-התנהגותי של לקויות למידה 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה חינוכית
קטגוריה:זכויות הילד
קטגוריה:סוכני חיברות
קטגוריה:בית ספר
קטגוריה:משמעת
רבקה דה מורניי

**רבקה דה מורניי** (באנגלית: **Rebecca De Mornay**; נולדה ב-29 באוגוסט 1959) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.

## ביוגרפיה
דה מורניי נולדה בשם רבקה פירץ' בסנטה רוזה, קליפורניה לוולי ג'ורג' פירץ' שהיה תקליטן באותה תקופה.

כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה, ובגיל חמש שונה שם משפחתה לדה מורניי שהיה שם משפחתו של אביה החורג.

לדה מורניי שני אחים חורגים, יונתן איש העסקים, ופיטר הגיטריסט. בילדותה למדה רבקה בבית הספר העצמאי "סאמרהיל" אשר בלייסטון סאפוק אנגליה, את לימודי בית הספר התיכון העבירה בקיצבהיל אוסטריה, ואת לימודי המשחק למדה דה מורניי ב"מכון לי שטרסברג" שבניו יורק.

## קריירת משחק
משחקה הראשון היה תפקיד קטן בסרטו של פרנסיס פורד קופולה משנת 1982 "אחד מהלב", בכיכובם של פרדריק פורסט וטרי גאר. פריצת דרכה בקולנוע הייתה בשנת 1983 בסרט "שעשועים מסוכנים", לצד השחקן טום קרוז. בשנת 1985 שיחקה בסרט הדרמה "המסע אל האושר".

בשנת 1988 כיכבה במותחן הארוטי "ואלוהים ברא את האישה".

בשנת 1992 כיכבה במותחן שובר הקופות "היד שמנענעת את העריסה", שזיכה אותה במועמדות לפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר ובסרט שובר הקופות שלושת המוסקטרים (1993), שם גילמה את ליידי סבין דווינטר לצידם של השחקנים צ'ארלי שין, קיפר סאת'רלנד, אוליבר פלאט וכריס אודונל. בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רמאית" בתפקיד ברברה אטון לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר בUSA Network.

בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. ב-2007 שיחקה בסרט "המוזיקה שבפנים" לצד רון ליווינגסטון.

ב-2010 שיחקה בסרטו של רוב ריינר "הפוך". ב-2016 שיחקה בסרט האקשן "אני הזעם", לצד ג'ון טרבולטה.

בשנת 2023 שיחקה לצדו של קווין ספייסי במותחן הקומי "*Peter Five Eight*" בבימויו של מייקל האל.

ביולי 2024 דה מורניי הופיעה במותחן "Saint Claire", לצד בלה ת'ורן וראיין פיליפה. באוקטובר 2024, פורסם כי דה מורניי הצטרפה לעיבוד קולנועי של ספר המתח המשפטי "The Up and Comer" מאת האוורד ראופן.

## חיים אישיים
דה מורניי הייתה נשואה לשחקן ברוס וגנר לזמן קצר ואחר-כך הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן טום קרוז שנמשכה כשנתיים בניו יורק. היא נישאה בשנית לפטריק אוניל (בנו של השחקן ראיין אוניל) בשנים 1995–2002 שבהן נולדו להם שתי בנות.

## קישורים חיצוניים

*  - ריאיון

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
יום מרילנד

**יום מרילנד** (באנגלית: **Maryland Day**) הוא יום חג לאומי במדינת מרילנד שבארצות הברית. יום זה, הנחוג מדי שנה ב-25 במרץ, מציין את יום השנה לנחיתת המתיישבים האירופאים הראשונים בפרובינציית מרילנד. ביום זה, בשנת 1634 עגנו האוניות "התיבה" (*The Ark*) ו"היונה" (*The Dove*) בסמוך לחופי האי סנט קלמנט שבשפך נהר הפוטומק והמתיישבים ירדו אל החוף.

יום זה ציון לאחרונה בשנת 1903 ביוזמת מועצת החינוך המדינתית (the state board of education), במטרה לציין את ההיסטוריה של המדינה. בשנת 1916 חוקק בית המחוקקים של מרילנד חוק הקובע את היום כיום חג לאומי.

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של יום החג הלאומי
* חגים לאומיים של מרילנד

## הערות שוליים

מרילנד
קטגוריה:אירועים בחודש מרץ
קטגוריה:מרילנד
בית ספנסר (משפחת אצולה)

משפחת ספנסר היא משפחת אצולה בריטית הקשורה בשושלת אבות ישירות מהנרי ספנסר (נפטר בשנת 1478), המקשר את השושלת ל"בית דספנסר" העתיק משנת 1295 אשר נוסד על ידי "יו לה דספנסר הלורד (ארל) הראשון של ווינצ'סטר שבאנגליה" אשר נחשב לברון הראשון ל"בית דספנסר".

בני משפחה בולטים ל"בית ספנסר" הם וינסטון צ'רצ'יל (נכדו של הדוכס ה-7 של מרלבורו), ודיאנה, הנסיכה מוויילס (בתו של הרוזן ה-8 לבית ספנסר).

בני ספנסר קיבלו את שלט האצולה בשנת 1504 אשר לא היה דומה לזה המשמש את המשפחה לאחר שנת 1595, דבר אשר העלה חשדות לגבי מוצאם הישיר ל"בית דספנסר".

## בני בית ספנסר
### אבירי בית ספנסר
* סר ג'ון ספנסר של סניטרפילד ווורמלייטון (1447–1552)
* סר ויליאם ספנסר של וורמלייטון ואלתורפ (1483–1532)
* סר ג'ון ספנסר של וורמלייטון ואלתורפ (1517–1586)
* סר ג'ון ספנסר (1546–1599)

### הברונים לבית ספנסר
* רוברט ספנסר, הברון הראשון לבית ספנסר של וורמלייטון (1570–1627)
* ויליאם ספנסר, הברון השני לבית ספנסר של וורמלייטון (1591–1636)

### רוזני (ארל) סנדרלנד לבית ספנסר
* הנרי ספנסר, הרוזן הראשון מסנדרלנד (1620–1643), מלוכני במלחמת האזרחים האנגלית
* רוברט ספנסר, הרוזן השני מסנדרלנד (1641–1702), פוליטיקאי
* צ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד (1675–1722), פוליטיקאי
* רוברט ספנסר, הרוזן הרביעי מסנדרלנד (1701–1729)

### הדוכסים לבית ספנסר
* צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו (1706–1758), גנרל ופוליטיקאי
* ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (1739–1817), פוליטיקאי
* ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו (1766–1840)

### רוזני (ארל) ספנסר לבית ספנסר
* ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) הראשון לספנסר (1734–1783)
* ג'ורג' ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) השני לספנסר (1758–1834), פוליטיקאי
* ג'ון צ'ארלס ספנסר, הרוזן (ארל) השלישי לספנסר (1782–1845), פוליטיקאי
* פרדריק ספנסר, הרוזן (ארל) הרביעי לספנסר (1798–1857)
* ג'ון פוינץ ספנסר, הרוזן (ארל) החמישי לספנסר (1835–1910), פוליטיקאי
* צ'ארלס רוברט ספנסר, הרוזן (ארל) השישי לספנסר (1857–1922)
* אלברט אדוארד ג'ון ספנסר, הרוזן (ארל) השביעי לספנסר (1892–1975), סבה של דיאנה הנסיכה מוויילס
* ג'ון (אדוארד) ספנסר, הרוזן (ארל) השמיני לספנסר (1924–1992), אביה של דיאנה הנסיכה מוויילס
* צ'ארלס אדוארד מיוריק ספנסר, הרוזן (ארל) התשיעי לספנסר (נולד ב־1964), אחיה של דיאנה הנסיכה מוויילס

## עץ משפחה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
שלל ימי (חוק)

שמאל|ממוזער|250px|אוניית הוד־מלכותו "בלנץ'" גוררת את הפריגטה הצרפתית "לה פיק" שנפלה לידיה שלל, 1795.
**שָׁלָל יַמִּי** או **מַלְקוֹחַ יַמִִּי** (באנגלית: **prize**) הוא מונח מתחום המשפט הימי, המשמש לתיאור כלי שיט ומטענו שנתפסו בים על ידי אוניית מלחמה או פריבטיר במהלך סכסוך מזוין, לרוב במהלך מלחמה. אין המדובר בשוד ימי, אלא בתפיסת כלי שיט מסחריים של מדינה יריבה כדי להסב נזק לכלכלתה ועל ידי כך לחבל במאמציה המלחמתיים.

ראשיתה של לוחמה מסוג זה באירופה של ימי הביניים, אך היא הגיעה לשיאה בעידן אוניות המפרשים, בתקופה שבין אמצע המאה השמונה־עשרה לאמצע המאה התשע־עשרה לערך. הזכות לתפוס שלל בים הייתה מתמיד ועודנה זכותו הבלעדית של הכתר או הריבון. בעבר נהגו שליטים ומדינות להנפיק כתבי הרשאה (letters of marque), המתירים לאנשים פרטיים (פריבטירים) לתפוס אוניות סוחר של האויב בתמורה לנתח משווי השלל. חוקי השלל הימי שחקקו המדינות השונות הסדירו את חלוקת שווי השלל בין הריבון לצוות האונייה הלוכדת, בין אם פריבטיר בין אם אונייה של הצי המלחמתי. נוסף על כך קבעו החוקים אימתי נחשבה אונייה לשלל ימי לגיטימי, וזאת כדי להגן על חופש השיט של כלי שיט אחרים על פי משפט בינלאומי פומבי. משעה שהובאה אוניית השלל אל נמל ידידותי, עברה ההכרעה בעניינה לבית דין ימי לענייני שלל (prize court) מטעם הכתר או הריבון; ההליך המשפטי היה כלפי האונייה והמטען עצמם (in rem) ולא נגד בעליו, ובית הדין החליט מה מעמדו המשפטי של הרכוש שנתפס ומה יש לעשות בו – להחזירו לבעליו, למוכרו, להשמידו ועוד. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משפט ימי
קטגוריה:תפיסת רכוש במשבר ומלחמה
יום רוזה פארקס

**יום רוזה פארקס** (באנגלית: **Rosa Parks Day**) הוא חג לאומי אמריקאי, המצוין במספר מדינות וערים בארצות הברית, לכבוד מנהיגת זכויות האזרח רוזה פארקס. בקליפורניה ומיזורי הוא נחגג ביום ההולדת שלה, ב-4 בפברואר. באוהיו, אורגון, ואלבמה הוא נחגג, ב-1 בדצמבר, היום שבו נעצרה בגין סירובה לפנות את כיסאה באוטובוס.
ממוזער|האוטובוס של חברת מונטגומרי בו נסעה רוזה פארקס
פארקס מפורסמת בשל סירובה בשנת 1955 לפנות את כיסאה באוטובוס לאדם לבן – סירוב שהוביל למעצרה. מעצר זה הוביל, בעזרתו של מרטין לותר קינג, לחרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בעקבותיו ביטלה חברת האוטובוסים הציבורית את מדיניות ההפרדה הגזעית שלה.

יום זה נקבע בחקיקה כחג לאומי של קליפורניה. החוק אושר על ידי האספה המחוקקת של קליפורניה ב-31 בינואר 2000 ועל ידי סנאט קליפורניה ב-3 בפברואר. החוק נכנס לתוקפו למחרת, ב-4 בפברואר. בשנת 2005 קבעה מדינת אוהיו את ה-1 בדצמבר כיום להנצחת פועלה של רוזה פארקס. ב-2014 מושל מיזורי, גיי ניקסון הכריז על יום רוזה פארקס במדינתו ובאותה שנה גם באורגון הכריז המושל, ג'ון קיצהאבר, על ציון היום. בשנת 2018 עיגנה מדינת אלבמה את ציון היום בחקיקה והוא צוין לראשונה ב 1 בדצמבר 2018. על פי החוק באלבמה אין זה יום חופשה.

## קישורים חיצוניים
*החלטת מדינת אוהיו

## הערות שוליים

פארקס
פארקס
פארקס
קטגוריה:קליפורניה: תרבות
קטגוריה:מיזורי
קטגוריה:אורגון
קטגוריה:חגים ומועדים: נשים
אמירה חכמוביץ

**אמירה חכמוביץ**' (נולדה ב-5 בינואר 1960) היא סופרת, מתרגמת ועורכת חרדית. עורכת מוסף יתד נאמן לילדים "יתד שלנו".

## ביוגרפיה
נולדה בנוף ים לסופרים אוריאל אופק ובינה אופק, ואחותה של הסופרת והמתרגמת עטרה אופק. לימים חזרה בתשובה. נישאה לרב סנדר חכמוביץ, גם הוא חוזר בתשובה, יליד ברזיל, כיום ראש ישיבת בנין עולם לחוזרים בתשובה. מתגוררת בירושלים.

מאז הקמת העיתון יתד נאמן, בשנת 1985, היא עורכת המוסף לילדים "יתד שלנו", תחת שם העט "רות". כותבת גם תחת שם העט חדוה אופק.

## ספריה
***בדרכם נלך: סיפורים נבחרים על גדולי ישראל**
***על קצה המזלג**
***נפלאות הבורא** (1991)

### תרגום
*זליג שכנוביץ, **בממלכת [[כוזר]] היהודית**, (2005)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משפחת אופק
קטגוריה:סופרות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות הידועות בשם עט
קטגוריה:סופרים ישראלים הידועים בשם עט
קטגוריה:סגל יתד נאמן
קטגוריה:סופרות חרדיות ישראליות
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:עורכות ישראליות
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:עיתונאיות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:עיתונאי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
הכל עד לכאן

**הכל עד לכאן** הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר והיוצר עמיר בניון, שיצא ב-7 בפברואר 2006, כשנתיים לאחר אלבומו הקודם, "ניצחת איתי הכל".

כמו באלבומיו הקודמים, גם באלבום זה שיתף פעולה עם נדב ביטון ושמוליק דניאל בעיבודים ועם אסף אטדגי בכתיבה. כל שירי האלבום הולחנו על ידי בניון עצמו והוא גם כתב את רוב המילים לשירי האלבום. האלבום יצא תחת הלייבל "נבל עשור", שהקים בניון בעצמו, כחלק ממאבקו בחברות התקליטים ובמפיצים.

מהאלבום יצאו הסינגלים "הכל עד לכאן", "שיגרה" ו"עיניה". הפסנתרן היהודי־אלג'יראי מוריס אל מדיוני התארח בשיר "נשמתי".

בנובמבר 2006, לאחר התנזרות מהופעות שארכה כשנה, שב בניון להופיע עם המופע הנושא את שם האלבום.

האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב לאחר שמכר מעל עשרים אלף עותקים כשבועיים לאחר יציאתו.

## רשימת השירים

## קישורים חיצוניים

* ביקורת אלבום באתר יוסמיוזיק
* מילים ואקורדים לשירי האלבום באתר שירונט
* מילים ואקורדים לשירי האלבום באתר tab4u
* מילים לשירי האלבום באתר lifemusic
* שירי האלבום באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי עמיר בניון
קטגוריה:אלבומי חברת התו השמיני
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
חאזם סלאח אבו אסמאעיל

**חאזם סלאח אבו אִסמאעיל** (בערבית: **حازم صلاح أبو إسماعيل**; תעתיק מדויק: **חאזם צלאח אבו אסמאעיל**) הוא עורך דין ומדינאי סלפי, אסלאמיסטי, מצרי. אבו אסמאעיל היה מועמד בבחירות לנשיאות מצרים בשנת 2012.

## מועמדותו לנשיאות
מצעו של אבו אסמאעיל במסע הבחירות שלו לנשיאות בשנת 2012 כלל סיום הסכם השלום עם ישראל וקריאה לראות בשלטון המוסלמי באיראן דגם מוצלח של ממשלה שהיא עצמאית מהשפעת ארצות הברית. אבו אסמאעיל מתנגד למקומות עבודה משותפים לגברים ולנשים, וקורא להשבת הנשים למקומן הטבעי, כעקרות בית. הוא אף קורא לניתוק קשרי המסחר של מצרים עם מדינות המערב וטוען כי צעד זה יביא למצרים שגשוג כלכלי.

בסקר דעת קהל שנערך במצרים בתחילת חודש אפריל 2012 זכה אבו אסמאעיל לתמיכה הרבה ביותר מבין המועמדים לנשיאות. אולם, ב-4 באפריל 2012 פורסם כי בהתאם לרישומי מדינת קליפורניה, אימו של אבו אסמאעיל הייתה לאזרחית אמריקאית בטרם מותה ואף הייתה רשומה בפנקס הבוחרים בלוס אנג'לס. על פי החוק במצרים, היותה של אמו בעלת אזרחות זרה פוסלת את אבו אסמאעיל מלשמש מועמד לנשיאות. לטענת אבו אסמאעיל, ידע שאמו קיבלה גרין קארד בארצות הברית, אבל לא אזרחות, ואילו דוברו טען כי ייתכן ומדובר בזיוף ובמזימה אמריקאית לפסול אותו מלרוץ לנשיאות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קהיר
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1961
אינטי ריימי

שמאל|ממוזער|250px|תהלוכה ססגונית בפסטיבל אינטי ריימי (2007)
שמאל|ממוזער|250px|מראה ממעל על השחזור ההיסטורי של הטקסים הדתיים
**אינטי ריימי** (בקצ'ואה: ** **; בתרגום חופשי: פסטיבל השמש) הוא פסטיבל המתקיים מדי שנה ב-24 ביוני במבצר סקסייוומאן שבעיר קוסקו. פסטיבל זה הוא החשוב מבין פסטיבלי האנדים והוא השני בגודלו באמריקה הדרומית (הראשון הוא הקרנבל הברזילאי בריו דה ז'ניירו). הפסטיבל, ששורשיו בתקופת האינקה, מביא מאות אלפי מבקרים לעיר. הוא נחוג לכבוד היום הקצר ביותר בשנה המסמן את היום הראשון של ראש השנה בלוח השנה של האינקה. היום הקצר ביותר חל אמנם ב-21 ביוני, אך לפי מסורת האינקה, השמש נשארת באותו מקום עד ה-24, ובסופו של דבר היא עולה.

החגיגות מבוססות על טקסים דתיים מימי אימפריית האינקה בהם חולקים כבוד לאל השמש "אינטי" אשר מאמינים כי העניק חיים לראשוני שבט האינקה. בתקופת האימפריה הפסטיבל נמשך תשעה ימים ונהרו אליו אנשים מרחבי האימפריה שהשתרעה על פני פרו, אקוודור, בוליביה וחלקים מצ'ילה ומארגנטינה של ימינו. 

הטקס החל שלושה ימים לפני תחילת החגיגות, והמשתתפים בו עברו תקופת טיהור בה אכלו רק סוג מסוים של תירס לבן. משתתפי הטקס היו מנהיגי האינקה, האצולה ואנשי הצבא. ביום המרכזי היה על המנהיגים לעלות על במה לפני עולי הרגל ולשתות צ'יצ'ה, משקה המבוסס על תירס, לכבודו של אינטי. גברים ונשים צבעו את פניהם בצהוב ולבשו ראשי איילים שקרניהם שימשו כלי נגינה. למות שחורות נחתכו בעזרת סכין טקסית, ואיבריהן שמשו כלי לחיזוי העתיד. בסוף החגיגה מנהיג האינקה שב לארמונו בעוד הנשים השליכו עליו פרחים אדומים ונוצות בשלל צבעים.

הפעם האחרונה בה נחגג הפסטיבל תחת אימפריית האינקה הייתה בשנת 1535 שלאחריה דוכא בעקבות הכיבוש הספרדי והכנסייה הקתולית בטענה כי הוא טקס פגאני ואינו עולה בקנה אחד עם הדת הקתולית.

הגרסה המודרנית של הפסטיבל, המתארת אירועים בהיסטוריה ובמיתולוגיה של האינקה, נחגגה לראשונה בשנת 1928. האירוע כולל ריקודים ותחרויות שונות, וכן הקרבה סמלית של למה. האירוע מתחיל בהכרזתו של הקיסר במקדש השמש ומשם יוצאת תהלוכה לכיוון הכיכר בה נערך הטקס שבסיומו התהלוכה ממשיכה אל אתר העתיקות סקסאיוומאן. משתתפי התהלוכה לבושים בגלימות אדומות ונושאים דגלים בצבעי הקשת המסמלים את האימפריה, ולאחר מכן מתחילות החגיגות.   

בשנת 1944 נערך שחזור היסטורי של הטקס הדתי על בסיס כתביו של אינקה גרסילאסו דה לה וגה ומאז הוא נחגג במתכונתו הנוכחית. הטקס נחשב גם כסמל להתנגדות הילידים למאות שנים של קולוניזציה ודיכוי תחת שלטון האימפריה הספרדית.

## קישורים חיצוניים

* 
*Inti Raymi, The Celebration of the Sun

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אינקה
קטגוריה:פרו: תרבות
קטגוריה:פסטיבלים
קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:אירועים בחודש יוני
קטגוריה:מיתולוגיה של האינקה
נעם יעקובסון

ממוזער|יעקובסון (שני משמאל) בצילומי התוכנית "בשביל ישראל" בערוץ מאיר
**נעם יעקובסון** (נולד בי"ט באב תשל"ה, 27 ביולי 1975) הוא מוזיקאי, שחקן, חקיין וקומיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
יעקובסון נולד וגדל בפתח תקווה לאב שעסק במחשבים ולאם פסיכולוגית. למד בישיבת נחלים, באמי"ת גוש דן, בישיבת הר עציון ובישיבת עתניאל. שירת בגולני במסגרת ישיבת הסדר. בתום השירות עסק בהדרכת טיולים. למד בבית ספר רימון, ובמקביל לתואר ראשון במוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. במהלך הלימודים שיתף פעולה עם מורתו ריקי גל והם כתבו יחדיו את השיר "בסוף היום אני צריכה אותך" שיצא כסינגל ב-2008 ובמסגרת אלבומה רואים את השנים ב-2009. מאוחר יותר השתתפה באלבום הסולו הראשון של יעקובסון.

יעקובסון הוא סולן ומנהל להקת החתונות "עניין אחר", שהקים עם חברים מבית הספר רימון בשנת 2000. החתונה הראשונה שבה ניגנה הלהקה הייתה חתונת בתו של הרב מנחם פרומן, לצד אהוד בנאי.

בשנת 2012 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "ארבעים יום".

בסוף שנת 2012 התחיל להגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו שבועית בשם "משחק הכיסאות" עם מתן צור, חבר ההרכב אנדרדוס. משנת 2014 מגיש ברדיו גלי ישראל את התוכנית "מ'מצב?" עם גדי וייסברט.

היה שחקן ראשי במהדורת החדשות הסאטירית של לאטמה "מהדורת השבט". בשנת 2013 הגיש פינה יומית על ספירת העומר ששודרה מדי ערב בערוץ הראשון, במסגרת פרויקט המחלקה למורשת ישראל של הערוץ. בשנת 2014 הגיש את התוכנית "בשביל ישראל" בערוץ מאיר, שעסקה במפגשים עם מקומות ואנשים בארץ ישראל בבימויו של נעם דמסקי. ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ הראשון. ב-2017 שיחק בסדרה מעמול בערוץ מאיר לילדים.

ב-2022 שיחק את נועם אבא של איתמר בסדרה "רצים לגמרא" של הרב רימון.

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הופיע בתשדירים של מפלגת ימינה.

בשנת 2023 התחיל להפיק סרטונים על פרשת השבוע ועל נושאים שעל סדר היום. באחד הסרטונים טען כי הדור השלישי עלול לאבד את הישגי הדורות הקודמים, תופעה שהתרחשה לדבריו בעבר עם חורבן בית ראשון, אובדן העצמאות של ממלכת החשמונאים וחורבן בית שני. בשבעה באוקטובר 2024 הוציא שיר בשם "כמה שיש לנו להפסיד" ליום הזיכרון לשבעה באוקטובר 2023. באותה שנה שיחק בסרט הקצר המוסד: ברית ואף מילה בתור ליצן שנלחם בסוכן מוסד.

נשוי ואב לארבעה, מתגורר באפרת.

## דיסקוגרפיה
* 2009 - **עניין אחר לגמרי** (עם להקת "עניין אחר")
* 2012 - ** ארבעים יום**

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* דבורה קיציס, כאילו מבחוץ (עמ' 10-11), עולם קטן, 3 במרץ 2012 (ט' באדר התשע"ב)
* 
* 
* משה גלנץ, הכובעים של נעם, באתר "מורשת", 19 ביולי 2013
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני הינדיק הפקות
קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת עתניאל
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:חקיינים ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי אמי"ת גוש דן
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:אפרת: אישים
קטגוריה:רצים למשנה: שחקנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
אצטדיון האתלטיקה העירוני (ראשון לציון)

**אצטדיון האתלטיקה העירוני של ראשון לציון** ממוקם ב"פארק שקמה" הסמוך לשכונת "נאות שקמה" ולבית הספר מקיף חיים בר לב (ידוע כמקיף ח') במערב העיר ראשון לציון ולמתחם סינמה סיטי ראשון לציון. זהו מיזם שקידם מאיר ניצן, ראש העירייה בעבר, החל מ-2001. בתחילה תוכננה הקמת מתקן אימונים, אך בהמשך הפך התכנון להקמת אצטדיון אתלטיקה של ממש, הכולל גם תשתית לאירוח תחרויות ונבנה על ידי חברה מתמחה באצטדיוני אתלטיקה מגרמניה. העבודות בשטח החלו ב-2006 אך קשיים בירוקרטיים ותקציביים דחו את השלמת המתקן, שנפתח להרצה ב-26 ביוני 2013. טקס הפתיחה והתחרות הבינלאומית הראשונה שאירח, התקיימה במקביל למכביה ה-19 בתאריך 29 ביולי 2013 בשעות הערב ולכן כונתה "תחרות הלילה".

האצטדיון הוקם על שטח של כ-22 דונם ב"פארק השקמה", המתפרש על פני כ-160 דונם ועיקוף שלם שלו הוא כ-400 מטרים. שטח האצטדיון שימש בעבר כמטמנה מקומית לאשפה, שנסגרה ב-1988. עבודות ההכשרה של המתחם כללו פינוי 330 אלף מטרים מעוקבים של פסולת והנחת שכבת חול בעומק של 17 מטרים. מלבד זאת קיימות באצטדיון נקודות ניקוז לשאריות הגזים שהצטברו בקרקע מריקבון הפסולת וטרם השתחררו. לכן המגרש עובר ניטור קבוע של המשרד להגנת הסביבה ומשטח הדשא לא צפוי לשמש קבוצות כדורגל בקרוב.

עלות הבנייה הכוללת הגיעה לכ-65 מיליון ש"ח. באצטדיון הותקנו 4 עמודי תאורה בגובה 48 מטרים שמאירים בעוצמת תאורה של 1500 לוקס וניתן לכוונם מרחוק ממחשב בקרה. איכות התאורה מאפשרת לאצטדיון לארח תחרויות גם בשעות ערב. באצטדיון הוקם יציע בטון קבוע בעל 1,200 מקומות ישיבה והותקנו בו 8 מסלולי ריצה תקניים לאימונים ותחרויות. בנוסף על הדשא סביב למסלולי הריצה ניתן יהיה לשווק עוד 1,800 מקומות עמידה ועל פי התוכניות בתחרויות אתלטיקה גדולות צפויים להתווסף לאצטדיון יציעים זמניים ניידים בעלי מושבים ל-5,000 איש נוספים (במקום מקומות העמידה), שיורכבו לקראת התחרויות ויפורקו לאחריהן כך שבשגרה יתאים לעד 3000 צופים ובתחרויות גדולות לכ-6000 צופים. לאחר פתיחתו צפויים להתבצע בו עבודות שדרוג והרחבה ליציעים בהתאם לצורכי הקבע. במתחם האצטדיון נבנו גם בית קפה, מרפאה, חדרי הלבשה לאתלטים, חדרי כושר ועוד.

ב-2015 בוצעו באצטדיון עבודות לשדרוג היציע באצטדיון שכללו התקנת 1,200 מושבים על טריבונת הבטון והצללה חלקית.

האצטדיון משמש לאימונים של ספורטאים, שחלקם רשומים במועדון האתלטיקה של מכבי ראשון לציון ומארח חלק מהתחרויות הישראליות בענפי האתלטיקה וכן תחרויות בינלאומיות.

## קישורים חיצוניים

אתלטיקה
קטגוריה:אצטדיוני אתלטיקה בישראל
לאוניד סובולב

** לאוניד ניקולאייביץ' סוֹבּוֹלֶב** (בבולגרית וברוסית: **Леонид Николаевич Соболев**; 6 ביוני 1844, הכפר קאפצב, מחוז טבר, האימפריה הרוסית – 13 באוקטובר 1913, האימפריה הרוסית) היה גנרל והיסטוריון רוסי אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ובהמשך כיהן כראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים של נסיכות בולגריה.

## ראשית הקריירה
לאוניד סובולב נולד למשפחת אצולה רוסית בכפר קטן בשם קאפצב בנפת טורופץ אשר במחוז טבר, בחלק האירופי של האימפריה הרוסית. ב-1864 סיים את בית הספר הצבאי לארטילריה וב-1868 סיים את האקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה בסנקט פטרבורג. ב-1870 הוצב בחלק הרוסי של טורקסטן, הצטיין במהלך הקרבות לכיבוש שאחריסאבז ולאחריהן הועלה לדרגת פודפולקובניק. הוא הוצב בחיל הדנובה של צבא האימפריה הרוסית ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) לחם במצור על פלבן ובקרב על מעבר שיפקה. לאחר סיום המלחמה הועלה לדרגת גנרל-מאיור.

## ראש ממשלת בולגריה
ב-1882, מספר חודשים לאחר ניסיון כושל להפיכה צבאית בנסיכות הבולגרית והטלת משטר צבאי על ידי הנסיך אלכסנדר בטנברג, ביקש בטנברג מראשי הממשל הרוסי לסייע בידו ולהציב קציני צבא רוסים בכירים בעמדות מפתח פוליטיות וצבאיות בנסיכות. לאוניד סובולב מונה לראש הממשלה, שר הפנים ושר האוצר, הברון אלכסנדר קאולברס (רוסית: Александр Каульбарс) לשר המלחמה והנסיך מיכאיל חילקוב (רוסית: Михаил Хилков) לשר לעבודות ציבוריות, מסחר וחקלאות בנסיכות. המינויים עוררו תרעומת רבה במערכת הפוליטית הצעירה בנסיכות. סובולב שלא היה מעורה היטב בחיים הציבוריים בבולגריה, התייחס בביטול למערכת הפוליטית הבולגרית והנושא הוביל לעימות מולה, אשר הגיע לשיאו על רקע מחלוקת סביב תקציב המדינה. הנסיך בטנברג לא גיבה את סובולב במהלך העימות ובמאי 1883, אף ביקש מראשי הממשל הרוסים להחזיר לרוסיה את בעלי התפקידים השונים. הרוסים סרבו. במערכת הפוליטית הבולגרית גברה ההכרה שהתערבותם של הרוסים בנעשה בבולגריה פוגעת בעצמאות הנסיכות. ב-6 בספטמבר 1883 הודיע הנסיך בטנברג בתמיכתה הגורפת של המערכת הפוליטית, על החזרת חוקת טרנובו לאחר שהוקפאה על ידו בעקבות ניסיון ההפיכה, ולאור צעד זה, ב-19 בספטמבר התפטר סובולב וחזר לרוסיה.

## שלהי הקריירה ואחריתו
עם שובו לרוסיה, מונה למפקד חטיבת רגלים ומאוחר יותר מונה לראש המטה הכללי של מחוז (גנרל-גוברנטורסטבו) מוסקבה. בראשית מלחמת רוסיה–יפן מונה סובולב למפקד הגיס הסיבירי ה-6 ולחם עמו במספר קרבות. לאחר המלחמה פרש משירות צבאי. במהלך השנים, כתב סובולב מספר ספרים העוסקים בהיסטוריה של הקווקז ושל בולגריה בעת החדשה. לאוניד סובולב הלך לעולמו ב-1913 משבץ מוחי והוא בן 69 שנים.

## קישורים חיצוניים

* לאוניד סובולב - תקציר ביוגרפי, באתר regiment.ru 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1844
קטגוריה:נפטרים ב-1913
קא

**קא** (באנגלית: **Kaa**) הוא דמות בדיונית בספרו המפורסם של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".

## רקע
קא הוא פיתון הודי שגר ביערות הגשם של הודו והוא בעל היפנוזה מיוחדת המאפשרת לו להפנט את מי שמתקרב אליו. כך למשל בהופעתו ב"צייד קא" הוא מחלץ את מוגלי משבט הקופים בזכות ההיפנוזה.

בכל קובצי הסיפורים שבהם הופיע, קא היה המורה הרוחני הנבון ביותר של מוגלי. ובדומה לבאלו ובגירה, הוא חש צורך תמידי לגונן עליו.

## הופעות בעיבודים לספר הג'ונגל
הופעתו הראשונה של קא הייתה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.

בשנת 1967 קא הופיע בעיבוד האנימציה לספר מבית דיסני, בדיבוב סטרלינג הולוויי. לעומת אפיונו בספר, בסרט קא הוא יריבו המשני של מוגלי, ומדי פעם מנסה לטרוף אותו בעזרת ההיפנוזה שלו אבל נכשל בניסיונותיו. זאת מאחר שיוצרי הסרט לא חשבו שדמותו של הנחש העצום תתקבל על ידי הצופים כגיבור.

קא הופיע בדיבובו של ג'ים קאמינגס בסרט ההמשך בשנת 2003 ובסדרת האנימציה המקדימה לסרט הראשון "גורי הג'ונגל". שם קא היה אחד מחברם של בלו ובאגירה.

בסדרת האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל" קא חוזר לאפיונו כפי שהוא בספר והוא עוזר למוגלי ולחבריו בעת היתקלותם בבעיות.

דמותו של קא הופיעה גם במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור משנת 1996 ואת תפקידו גילם יוסי טולדו.

קא הופיע בסדרת האנימציה משנת 2010 - "ספר הג'ונגל" בדיבוב ג'וזף ג'יי. טרי.

הופעתו האחרונה של קא בחלק זה היא בעיבוד משנת 2016, שם מינו של קא שונה לנקבה והוא דובב על ידי סקרלט ג'והנסון.

דמותו של קא הופיעה שוב בסרט מוגלי: אגדת הג'ונגל מ-2018. גם בסרט זה קא היה בפעם שנייה ממין נקבה ודובב על ידי קייט בלאנשט אך עם זאת אופיו ותפקידו ישוב לזה שהיה בספר.

## מדבבים של קא בגרסה העברית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות אנימציה
קטגוריה:דמויות טלוויזיוניות
קטגוריה:דמויות קולנועיות
קטגוריה:דמויות ספר הג'ונגל
קטגוריה:דיסני: דמויות
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:נחשים בתרבות
קנוהל

**קנוהל** הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
הפארק הפרובינציאלי הר רובסון

**הפארק הפרובינציאלי הר רובסון** (באנגלית: **Mount Robson Provincial Park**) הוא פארק פרובינציאלי הנמצא בחלק הקנדי של הרי הרוקי, ומשתרע על פני 2,249 קמ"ר שכולם בשטחה של קולומביה הבריטית. הפארק גובל בפארק הלאומי ג'ספר שבאלברטה.

מאז תחילת המאה ה-19 עברו בשטח שבו הוקם הפארק ציידים, חוקרים, ומחפשי אוצרות טבע, והם נעזרו רבות בתושבי האזור הילידים. הפארק עצמו הוקם ב-1913 על פי חוק שהועבר בממשלת קולומביה הבריטית, והוא היה השני מסוגו בפרובינציה. באותה שנה הפך מטפס ההרים האוסטרי קונרד קיין לאדם הראשון שמצליח להעפיל לפסגת הר רובסון שבשטח הפארק ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר בחלק הקנדי של הרי הרוקי. שבט הטקסקאלט שיישב בעבר את האזור כינה את הר רובסון ""יוה-האי-האס-קון", שמשמעותו היא "ההר של הדרך הספירלית". הסיבה לשם זה היא ככל הנראה המראה השכבתי של ההר.

מלבד הר רובסון נמצאים בפארק גם תצורות סלע גדולות אחרות, בעיקר בגבול עם הפארק הלאומי ג'אספר, נהרות, בתי גידול מימיים, אגמים ואזורים אלפיניים רחבים. במעבר פרייזר הנמצא בפינה הדרום-מזרחית של הפארק נמצאים מקורותיו של נהר פרייזר, שזורם לאורך 100 קילומטרים בפארק ומתנקז לאוקיינוס הפסיפי ליד ונקובר שמרוחקת מהפארק כ-1,200 קילומטרים.

עד כה תועדו בפארק 42 מינים של יונקים, 4 מינים של דו-חיים, זוחל אחד ו-182 מינים של עופות. בפארק יש ארבעה אזורים ביו-גאו-אקלימיים, ובכל אחד מהם יש בתי גידול של בעלי חיים שונים. חלק מבעלי החיים, כגון דובי גריזלי, אינם מוגבלים לאזור אחד. בעלי חיים נוספים הגדלים בפארק הם אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב שחור אמריקני וזאב ערבות. באביב מתחילות נקבות האייליים לגונן ביתר שאת על צאצאיהן, ובסתיו אלו הזכרים שנוטים להיות יותר מגוננים. עונת הייחום היא בין ספטמבר לאוקטובר. קיימת מסורת בפארק ולפיה בחודש יוני מתאספים בפארק צפרים רבים על מנת לצפות באוכלוסיית העופות המקומית.

ב-1984 נכלל הפארק באתר המורשת העולמית "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים", שהוכרז על ידי אונסק"ו. כיום עוברים בו הכביש המהיר הלאומי מספר 16, חלק ממערכת הסיבים האופטיים של קנדה, וצינור מים ראשי שמחבר בין האוקיינוס הפסיפי ובין הערבות הקנדיות. דרכי התעבורה דרך הפארק ממוקמות אך ורק בתוך עמק צר, וזאת על מנת להגן על שאר חלקי הפארק.

## קישורים חיצוניים

* 

הר רובסון
שלכת (אלבום)

**שלכת** הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר עמיר בניון, אשר יצא בשנת 2002.

כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי עמיר מלבד "געגועים לדמיון" שהולחן ביחד עם אחיו, אבי בניון, והשיר "את אינך", ביצוע מחודש בעברית וערבית לשיר, Now you're gone, של ג'ף לין, סולן להקת E.L.O.

מהאלבום יצאו הסינגלים "געגועים לדמיון" ו"שלכת".
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב לאחר שמכר למעלה מעשרים אלף עותקים.

## רשימת שירים

## קישורים חיצוניים

* ניתוח מוזיקלי של השיר שלכת באתר מלודיה, Melodia.me
* ביקורת אלבום בחרסונסקי מיוזיק

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי עמיר בניון
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומים בעברית
קרב שרלרואה

**קרב שרלרואה** (בצרפתית: **Bataille de Charleroi**) היה קרב שהתחולל ב-21 באוגוסט 1914 בין צבא הקיסרות הגרמנית לצבא צרפת בסמוך לעיר שרלרואה שבבלגיה כחלק מהמערכה על הגבולות בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. במהלך הקרב תכננו הצרפתים לפתוח במתקפה על נהר הסמבר, אולם הגרמנים פתחו במתקפה משלהם וניצחו בקרב.

ב-20 באוגוסט החלה הארמייה החמישית הצרפתית בפיקודו של הגנרל שארל לנרזאק להתרכז בחזית של 40 ק"מ לאורך נהר הסמבר, כאשר מרכזה של הארמייה היה בשרלרואה ושוליה המזרחיים באזור המבצר הבלגי בנאמור. לשמאלה של הארמייה ניצב קורפוס הפרשים של הגנרל סורדה, אשר קישר בין הארמייה לבין חיל המשלוח הבריטי שבמונס. הארמייה של לנרזאק, בת 15 האוגדות, שנחלשה בעקבות העברה של חיילים ממנה לחבל לורן, עמדה מול 18 האוגדות של הארמייה השנייה הגרמנית בפיקודו של קרל פון בילוב ושל הארמייה השלישית בפיקודו של מקס פון האוזן אשר נעו בכיוון דרום-מזרח.

אף שלנרזאק ידע כי נסיגה תהיה הכרחית עוד מתחילת המלחמה, ואף שהתריע נגד הסכנה של מעבר מהיר של הגרמנים דרך בלגיה, האמין רמטכ"ל הצבא הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, שצרפת צריכה לפעול לפי תוכנית 17, ללא קשר למתרחש בבלגיה, ולכן התעלם מהתרעותיו של לנרזאק והורה לו לתקוף על גדות הסמבר. אולם, בטרם פעל לנרזאק בבוקר 21 באוגוסט, פתחה הארמייה השנייה הגרמנית בקרב שרלרואה, בהקימה ראשי גשר על הנהר, אשר הצרפתים נעדרי הארטילריה לא יכלו לסכל. בילוב תקף שוב ב-22 באוגוסט עם שלושה גייסות את חזיתה של הארמייה החמישית הצרפתית. הלחימה נמשכה עד 23 באוגוסט, עת המרכז הצרפתי בשרלרואה החל לקרוס.

באותו הזמן חצתה הארמייה השלישית הגרמנית את נהר המז ופתחה במתקפה נגד הימין הצרפתי, שהוחזק בידי הקורפוס הצרפתי ה-1 בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה. מתקפת הארמייה השלישית איימה לנתק את קו הנסיגה של לנרזאק, אולם הכוח בפיקוד ד'אספרה עצר את ההתקדמות הגרמנית במתקפת נגד מוצלחת. עם פינויה של נאמור והידיעות בנוגע לנסיגתה של הארמייה הרביעית הצרפתית מן הארדנים, הורה לנרזאק על נסיגה, פן יכותר וינותק מיתר הצבא הצרפתי.

ייתכן שנסיגתו של לנרזאק לאחר קרב שרלרואה הצילה את הצבא הצרפתי מתבוסה מכרעת, שכן היא מנעה את האיגוף המיוחל לפי תוכנית שליפן הגרמנית. לאחר לחימה הגנתית נוספת בקרב סן קנטן, נסוגו הצרפתים למרחק של קילומטרים ספורים מפריז, אלא שקו הלחימה הצרפתי נשמר, אף במחיר הקריירה של לנרזאק, שהוחלף לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים   www.firstworldwar.com/battles/charleroi.htm

שרלרואה
שרלרואה
שרלרואה
קטגוריה:שרלרואה
קטגוריה:1914 בבלגיה
תימן במשחקים הפאראלימפיים

**[[תימן]]** השתתפה ב לראשונה כששלחה משלחת של שלושה ספורטאים אל המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) ולאחריהם חזרה להתחרות רק ב. במשחקי החורף לא נטלה תימן חלק מעולם.

נציגי תימן לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.

## ראו גם
* תימן במשחקים האולימפיים
* תימן במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:תימן: ספורט