open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אינדפנדנט

"ה**אינדפנדנט**" (באנגלית: The **Independent**) הוא עיתון בוקר בריטי שיצא לאור במהדורה מודפסת בלונדון בשנים 1986 עד 2016. החל ממרץ 2016 העיתון יוצא לאור במהדורת עיתון מקוון (באינטרנט) בלבד.

החל משנת 1997 הוא היה בבעלות קבוצת "Independent News & Media" האירית, שהייתה בבעלות המיליארדר טוני או'ריילי. מאז שנת 2010 העיתון בבעלותו של אלכסנדר לבדב, אוליגרך ואיש עסקים רוסי, לשעבר איש קג"ב.

ביוני 2015, התפוצה היומית של העיתון הייתה פחות מ-58,000 עותקים, 85% ירידה משיא התפוצה שלו ב-1990, בעוד שמהדורת יום ראשון הייתה תפוצה של קצת יותר מ-97,000 עותקים.
## היסטוריה
הגיליון הראשון של העיתון, יצא ב-7 באוקטובר 1986 בפורמט ברואדשיט. הוא הופק על ידי Newspaper Publishing plc ונוסד על ידי שלושה עיתונאים לשעבר בעיתון "דיילי טלגרף" השמרני. העיתון הוקם בזמן של שינוי מהותי בהוצאת העיתונים הבריטים. איל התקשורת רופרט מרדוק קרא תיגר על מנהגים מקובלים בתעשייה, תנאי השכר והתעסוקה, ועל כוחם של איגודי עובדי הדפוס, ובסופו של דבר ניצח אותם. כתוצאה מכך, ניתן היה להפחית את עלויות הייצור של העיתון. כתוצאה ממחלוקת סביב המעבר של העיתונים של מרדוק למטה חדש במזרח לונדון, ה"אינדיפנדנט" משך כמה צוותים מעיתוניו, שבחרו שלא לעבור למטה החדש של החברה. העיתון שאף לאמץ גישה שתמשוך הן את קוראי השמאל-מרכז של "הגרדיאן" והן את קוראי הימין-מרכז של "הטיימס". לשיא תפוצתו הגיעה העיתון בשנת 1990 עם מכירות של למעלה מ-400 אלף עותקים יומיים. באותה שנה גם השיק מהדורת יום ראשון.

בשנות ה-90, נקלע העיתון לתחרות קשה מול קבוצת עיתוני ניוז קורפ של מרדוק, שהורידו את מחירם. ה"אינדיפנדנט" פתח במסע פרסום שהאשים את ה"טיימס" וה"דיילי טלגרף" בכך שהם משקפים את דעותיהם של בעליהם, רופרט מרדוק וקונרד בלק. הוצאת העיתון נקלע לקשיים כלכליים, ומספר חברות מדיה אחרות התעניינו ברכישתו. קבוצת המדיה של טוני או'ריילי וקבוצת עיתוני "מירור גרופ" רכשו נתח של כשליש כל אחד באמצע 1994. במרץ 1995, לאחר הנפקת זכויות, הבעלות התחלקה בין או'ריילי (43%), "מירור גרופ" (43%) ו"פריסה" (המוציא לאור של העיתון הספרדי El País) (12%). במרץ 1998 קנה אוריילי את שאר בעלי המניות תמורת 30 מיליון ליש"ט, ונטל את חוב החברה. בסוף העשור ירדה תפוצת העיתון מתחת ל-200,000 עותקים והוא המשיך לספוג הפסדים.

בשנת 2003 החל העיתון להופיע בפורמט טבלואידי (על-פי הגדרת העיתון "קומפקטי"). עם זאת העיתון המשיך לפעול ברווחיות נמוכה ופעילתו סובסדה על ידי ההחזקות האחרות של חברת האם שלו.

ב-25 במרץ 2010 מכרה Independent News & Media את העיתון לחברה חדשה שבבעלות משפחתו של האוליגרך הרוסי אלכסנדר לבדב, תמורת תשלום סמלי של פאונד אחד והזרמת הון של 9.25 מיליון ליש"ט במהלך 10 החודשים הבאים. בנו של אלכסנדר לבדב, יבגני לבדב, הפך ליושב ראש החברה החדשה. בשנת 2009, לבדב גם רכש נתח שליטה בעיתון הערב הלונדוני "איוונינג סטנדרד", שאותו הוא הפך לחינמון.

בנובמבר 2010 השיק העיתון גרסת בוקר קצרה בשם ה-"i" שנמכרה תמורת 20 פני. גרסת הבוקר וה"אינדיפנדנט" נוהלו עם מערכת אחת שב-"i" פרסמו ידיעות קצרות יותר, והוא ביקש להתאים לנוסעי התחבורה הציבורית בדרכם לעבודה.

במרץ 2016 חדל העיתון להוציא לאור מהדורה מודפסת.

באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, העיתון הפיץ ידיעה כוזבת נגד ישראל בה נראה שוטר מנסה למנוע מעיתונאי זר לדווח על פעילות צה"ל. העיתון ציין באותיות קטנות שלא מדובר בשוטר אמיתי, אך סירב לערוך את הידיעה או להסירה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיתונים
קטגוריה:עיתונים במרכז הפוליטי
רגב קונטס

**רגב קונטס** (נולד ב-22 ביוני 1976) הוא במאי סרטי תעודה ישראלי. מיוזמי המחאה החברתית ב-2011.

## ביוגרפיה
רגב קונטס נולד וגדל בראשון לציון, לקרול, סוכן ביטוח, ולאסתי לבית פרלמן, מורה. קונטס צמחוני מגיל 12.

קונטס בוגר המחלקה לתקשורת חזותית במכללה האקדמית בצלאל. מכהן כראש המסלול לווידאו ומרצה בכיר במחלקה לתקשורת חזותית שבמכללת שנקר, והיה במאי פרסומות.

בשנת 2009 יצא סרט הבכורה שלו כבמאי, הסרט התיעודי "החברה הכי גרועה בעולם". סרט זה עוסק בשלושה גברים, בהם אביו ודודו של קונטס העובדים בסוכנות ביטוח כושלת שנמצאת על סף פשיטת רגל. הסרט מתעד את נסיונותיו של הבן במאי הסרט להציל את החברה מקריסה. על סרט זה זכה קונטס בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב לשנת 2009. הסרט היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בפרס אופיר בקטגוריית סרטים תיעודיים, אך לא זכה.

בשנת 2011 השתתף בסדרה מחוברות 2 ששודרה בערוץ HOT3, בה הופיעה זוגתו שיר נוסצקי כדמות ראשית.

בקיץ של שנת 2011 קיבל פנייה מדפני ליף שביקשה להקים מאהל בשדרות רוטשילד בתל אביב, במחאה על מחירי הדיור הגואים. קונטס היה שותף לישיבת התכנון הראשונית שהתקיימה בסלון ביתה של דפני ליף, זמן קצר לפני פרוץ המחאה החברתית. בפגישה זו הייתה נוכחת גם סתיו שפיר. קונטס היה מהדוברים הבולטים במהלך ימי המחאה.

בשנת 2013 שודר סרטו "חברים". כוונתו הראשונית של קונטס הייתה לצלם סרט על חברים בפייסבוק, אך עם פרוץ המחאה החברתית המשיך קונטס לצלם מאחורי הקלעים של הובלת המחאה החברתית. הסרט שודר בערוץ yes דוקו.

בשנת 2016 יצא סרטו "להתראות אדולף". הסרט ששודר בערוץ 1, עוסק בניסיונו של קונטס וזוגתו שיר נוסצקי להגר לברלין. קונטס נכד לניצולי שואה, מתאכזב מהקושי הכלכלי במדינת ישראל וביחד עם זוגתו מנסה להגר לברלין. הוא מנסה להשיג דרכון סלובקי הודות למוצאו של אביו, אך אביו מנסה להניא אותו מכך.

ב-2019 נולד בן לו ולזוגתו שיר נוסצקי. בשנת 2022 נולד בן נוסף.

## פילמוגרפיה
* 2016 **להתראות אדולף** (במאי ותסריטאי)
* 2012 **חברים**, (במאי ותסריטאי), 60 דקות
* 2009 **החברה הכי גרועה בעולם**, (במאי ותסריטאי), 50 דקות, זוכה פרס סרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* להתראות אדולף (2016), באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:צמחונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:המחאה החברתית בישראל 2011: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
עומר אל-אברש

**עומר אל-אברש** (בערבית: **عمر الأبرش**; 1934 – 8 או 9 באוקטובר 1973) היה קצין בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל) בצבא הסורי ומפקד הדיוויזיה השביעית. אל-אברש היה גם בוגר בית הספר למנהיגות של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'. אל-אברש נהרג במהלך ימיה הראשונים של מלחמת יום כיפור, אך על נסיבות מותו קיימות גרסאות סותרות.

ערב מלחמת יום הכיפורים הוצבה הדיוויזיה השביעית בפיקודו של אל-אברש בגזרה הצפונית של רמת הגולן. במהלך המלחמה ניהלה מספר התקפות לכיוון פתחת קוניטרה הצפונית ורכס הבוסטר. מול הדיוויזיה ניצבו בעיקר כוחות חטיבה 7, ובפרט כוחות גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני אשר הצליחו להיאחז בקו ההגנה הישראלי בצפון הרמה. בערב ה-8 באוקטובר, הוביל אל-אברש התקפת שריון אחרונה עם שאריות כוחות השריון של הדיוויזיה בחסות הלילה, שנכשלה.

ישנם מקורות סותרים באשר לסיבת מותו של אל-אברש, בעוד לפי מקור אחד נפל בקרב עם כוחות צה"ל, במהלך הקרב שהוביל בערב ה־8 באוקטובר, לאחר שהטנק עליו פיקד נפגע, על פי מקורות אחרים אל-אברש נרצח בידי קצין סורי שנשלח אליו על ידי חאפז אל-אסד, לאחר שאל-אברש מתח ביקורת חריפה על פקודת תנועה לקרב שהגיעה מהמפקדה העליונה לחטיבה 81 הסורית, והובילה להשמדתה בבוקר ה־9 באוקטובר, פקודה שהועברה באופן ישיר וללא ידיעת אל-אברש. לפי מקור אחר רצח אל-אברש אירע בעקבות קבלת הפקודה קודם שהחטיבה החלה לנוע, והשמדתה בקרב אירעה לאחר מכן. גרסת המשטר הסורי הייתה כי אל-אברש התאבד.

לאחר מותו של אל-אברש הייתה חסרה לדיוויזיה מנהיגותו הדינמית של אל-אברש והמומנטום של הדיוויזיה דעך. מותו של אל-אברש היה מאירועים המשפיעים על כישלון מאמץ הלחימה וההבקעה בגזרה הצפונית. בסוריה שלאחר המלחמה, נתפס אל-אברש כגיבור לאומי ואף נקראה על שמו כיכר בדמשק (כיכר עומר אל-אברש) ובסמוך גם בית ספר, שניהם בשכונת אשרקסיה (צפון-מערב דמשק).

## ראו גם
*קרב עמק הבכא

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא סורים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ילידי 1934
קטגוריה:סורים שנפטרו ב-1973
משה פינקל

**משה פינקל** (ביידיש: **משה פינקעל**; ידוע גם כ**מוריס**, ביידיש: מאָריס; 1850–7 ביוני 1904) היה דמות חשובה בראשית ימיו של תיאטרון יידיש. הוא היה שותף עסקי, בתחילה של אברהם גולדפדן ואחרי כן של זיגמונד מוגולסקו. במשך כמה שנים היה נשוי לפרימדונה אנטה שוורץ. ביחד הם שלטו בתיאטרון היידיש בבוקרשט בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 ובניו יורק בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של אותה מאה. הרפרטואר שלהם התבסס על יצירותיהם של יוסף לטיינר ומשה הורביץ.

אחרי שהתגרש משוורץ שחזרה לאירופה התחתן פינקל, שהיה אז בשנות ה-40 שלו, עם אֶמה טומשבסקי בת ה-16, אחותו של בוריס טומשבסקי, שהיה אחד מבעלי התפקידים רבי העוצמה בתיאטרון היידיש. נולדו להם שני ילדים אך יחסיהם עלו על שרטון, ובסופו של דבר עזבה אמה את בעלה והתחילה בהליכי גירושים. התביעה שלה לגט הזכירה מקרים של התאכזרות, כולל אלימות. אמה החלה ביחסים עם שחקן אחר, דוד לוינסון. באותו זמן השותפות העסקית של פינקל עם יעקב אדלר, שניהל איתו יחד את הגרנד ת'יאטר (Grand Theatre), הסתיימה בריב קשה ובמאבק משפטי על שליטה בתיאטרון. המחלוקת יושבה לבסוף לטובתו של אדלר. אמה פינקל והמאהב שלה המשיכו לעבוד אצל אדלר. ב-7 ביוני 1904 כאשר שהו אמה, הילדים ולוינסון בבית נופש בניו ג'רזי הופיע פינקל בפתאומיות וירה באשתו, בלוינסון ובעצמו. הוא נהרג ואשתו נפצעה קשה. לוינסון לא נפגע.

יעקב אדלר כתב עליו שהוא מיעט לדבר וכאשר עשה זאת כולם פחדו ממנו. מה שהוא ציווה נעשה. אדם אחר שחי בתקופתו תיאר אותו כאדם בעל אישיות קשה. 

בנו של פינקל מנישואיו הראשונים, אייבם פינקל, נעשה תסריטאי בהוליווד. בנותיו מאמה, בלה ולוסי פינקל, היו שחקניות בתיאטרון יידיש.

אמה טומשבסקי חייתה משותקת חלקית כמה שנים לאחר האירוע והמשיכה לשחק בתפקידים אותם יכלה לבצע בישיבה. היא נפטרה מסיבוכים במצבה ב-1929 בגיל 46.

## לקריאה נוספת
* לעקסיקאן פון יידישן טעאטער, באנד 4.

* Adler, Jacob, *A Life on the Stage: A Memoir*, translated and with commentary by Lulla Rosenfeld, Knopf, New York, 1999, . Especially p. 86.
*Jones, Faith. "Stage Killing: Solving an Attempted Murder-Suicide." The Forward, Oct. 13, 2006.
*Lawrence, Jerome. *Actor: The Life and Times of Paul Muni.* New York: Putnam, 1974. 


## הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים יידישאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:ילידי 1850

קטגוריה:נפטרים ב-1904
אנאטולי טרופימוב

**אנאטולי ואסילייביץ' טרופימוב** (ברוסית: **Анатолий Васильевич Трофимов**; נולד ב-1940 במחוז מוסקבה - נרצח ב-10 באפריל 2005 במוסקבה) היה איש שירות הביטחון הפדרלי. התקדם עד לתפקיד של ראש הפס"ב של מוסקבה ומחוז מוסקבה. הוא נרצח על ידי אלמוני ביריות אקדח, בכניסה לביתו ב-10 באפריל 2005.

## ביוגרפיה
אנאטולי טרופימוב התגייס לקג"ב ב-1962 וב-1966 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה של הקג"ב ע"ש דזרז'נסקי ועבד בזרועות החקירה של הקג"ב רפובליקות סובייטיות במרכז אסיה.

ב-1971 החל לעבוד במשרד המוסקבאית של הקג"ב ועד מהרה היה למנהל מחלקת החקירות של הקג"ב במוסקבה. הוא ניהל חקירות נגד שורת אישים ידועים שכללה גם דיסידנטים: אנדריי סחרוב, סרגיי קובאלב, גלב יאקונין, נתן שרנסקי ואחרים. בשנות ה-80 המאוחרות עבר לעבוד בחקירת שחיתויות ובינואר 1992 התמנה למנהל המינהל למלחמה בהברחות ושחיתות במשרד הביטחון של הפדרציה הרוסית (Управления по борьбе с контрабандой и коррупцией Министерства безопасности России). באוקטובר 1993 היה מעורב במבצע מעצרם של ראשי האופוזיציה לבוריס ילצין: אלכסנדר רוצקוי, לשעבר סגן נשיא רוסיה, ויו"ר הפרלמנט רוסלן חסבולאטוב. ב-1994 התבקש לעבוד באקדמיה של השירות הפדרלי לסיכול ריגול ובינואר 1995 התמנה לראש הפס"ב במוסקבה ולסגן מנהל הפס"ב. הוא היה מעורב בחקירת מקורות המימון לקמפיין הבחירות של בוריס ילצין בבחירות לנשיאות רוסיה 1996.

בפברואר 1997 פוטר משירות הביטחון הפדרלי.

אנאטולי טרופימוב נורה במוסקבה, סמוך לביתו בהיותו ברכבו. ברכב עמו ישבה גם רעייתו שנפצעה ונפטרה אחר כך בבית החולים.

באפריל 2009 חבר בריטי של הפרלמנט האירופי, ג'רארד באטן סיפר לפרלמנט כי טרופימוב סיפר לאלכסנדר ליטוויננקו על פעילות רבה של קציני קג"ב לשעבר בקרב פוליטיקאים איטלקיים, ביניהם גם רומנו פרודי. על פי העיתון EU Reporter, "קצין קג"ב בכיר נוסף, שחי בלונדון, אישר את הסיפור".

## הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות ברוסיה ובברית המועצות
קטגוריה:רוסיה: מקרי רצח בלתי מפוענחים
קטגוריה:אנשי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
קטגוריה:אנשי ק.ג.ב.
קטגוריה:קורבנות רצח ברוסיה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1940
קטגוריה:נפטרים ב-2005
פיאנס מצרי

100px|ממוזער|שמאל|צלמית מפיאנס ממצרים העתיקה תקופת השושלת ה-18
**פיאנס מצרי** הוא חומר קרמי שאינו מכיל חרסית שבאמצעות ויטריפיקציה יוצר זוהר המשתנה בין צבע ירוק לכחול. מכיוון שבחומר זה אין שימוש בחרסית, לרוב לא מתייחסים ליצירה בפיאנס מצרי כאל קדרות. המושג **פיאנס מצרי** נועד להבדיל אותו מפאיאנס – קדרות בזיגוג בדיל המזוהה עם העיר פאנזה בצפון איטליה. פיאנס מצרי, שיוצר ושווק ממצרים, היה נפוץ בעולם העתיק ונתגלה במסופוטמיה, המזרח התיכון, צפון אירופה עד סקוטלנד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קדרות
קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:מצרים: ארכאולוגיה
מכאן והלאה

**מכאן והלאה** (במקור: **Hereafter**) הוא סרט דרמה-פנטזיה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של קלינט איסטווד, על פי תסריט מאת פיטר מורגן, בכיכובו של מאט דיימון ואשר הופק על ידי סטיבן ספילברג. צילומי הסרט החלו באוקטובר 2009, נמשכו עד פברואר 2010 והתקיימו בלונדון, סן פרנסיסקו, פריז והוואי. הסרט הוקרן לראשונה בספטמבר 2010, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ברחבי צפון אמריקה הסרט הופץ החל מה-22 באוקטובר 2010.

הסרט מגולל שלושה סיפורים מקבילים על שלושה אנשים אשר מושפעים ממקרי מוות בדרכים דומות - לכל שלושת האנשים יש בעיות של תקשורת עם המתים:
* מאט דיימון מגלם את דמותו של **ג'ורג**', אמריקאי פשוט העובד במפעל, אשר מסוגל לתקשר עם המתים - שעבד במקצועיות בתקשור אבל כבר לא רוצה לתקשר עם המתים;
* ססיל דה פראנס מגלמת את דמותה של **מארי**, עיתונאית הטלוויזיה הצרפתית, ששורדת חוויית סף מוות כאשר צונאמי מכה באוקיינוס ההודי;
* התאומים **מרקוס** ו**ג'ייסון** (בגילומם של פרנקי וג'ורג' מק'לארן), שני נערים בריטיים החווים טרגדיה, כאשר ג'ייסון מת בתאונת דרכים מכיוון שניסה לברוח מבריונים ברחוב, בדרכו הביתה.

## צוות השחקנים הראשי

## ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 46% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 210 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי קלינט איסטווד
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים על החיים שלאחר המוות
קטגוריה:סרטים על חוויית סף מוות
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דראפט ה-KHL

**[[דראפט]] ה-[[KHL]]** (ברוסית: **Драфт КХЛ**) היה אירוע שנתי שנערך במסגרת ליגת ההוקי הקונטיננטלית, שהתבטא בבחירתן של קבוצות ההוקי בשחקנים צעירים על פי קריטריונים מסוימים. הדראפט התקיים פעם בשנה, בדרך כלל תוך 2–3 חודשים מסיום העונה הקודמת והוא נערך בארנה מיטישצ'י במחוז מוסקבה.

הדראפט היה למעשה אירוע הבחירות של קבוצות ההוקי בשחקנים וכישרונות צעירים על מנת להחתימם בחוזה עבור הקבוצה והיה לשיטת הדראפט היחידה שהייתה קיימת בספורט הרוסי.

היתרון בדראפט היה הנוהל למשוך כישרונות צעירים לליגה של שחקני הוקי צעירים מקבוצות נוער, ושחקנים שלא שיחקו בליגה בעבר. האירוע אפשר לשחקנים הזדמנות, למי שגדל במועדון KHL, להתפתח ולהתאמץ יותר, כיוון שבמסגרת הדראפט, השחקנים למעשה נמצאו תחת בדיקת הסקאוטים של הקבוצות, בחפשן כישרונות צעירים.

החסרון בדראפט לעיתים הייתה ההנחה של מועדוני ההוקי שניתן לבחור כישרונות צעירים מכל קבוצה ולהשקיע פחות במחלקות הנוער, אף שהלכה למעשה, ההשקעה במועדוני ההוקי הצעירים אינה פוחתת מאחר שלכל מועדוני ההוקי קרח ישנה ליגה משלהם (MHL).

בספטמבר 2011 קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל ניצבה בפני המשבר הגדול ביותר בתולדותיה כאשר בעקבות "אסון 7 בספטמבר" בו נספו כמעט כל שחקני הקבוצה בהתרסקות מטוס, היא נותרה ללא קבוצת הבוגרים שלה, לאחר שהליגה נפתחה והדראפט הסתיים. לפיכך הוחלט לארגן קבוצה שתורכב משחקני נוער שתחל לשחק בנובמבר 2011, כקבוצת הבסיס של לוקומוטיב עד שתתבסס.

ב-27 בפברואר 2015 הדראפט שינה שמו ונקרא בשם יריד הצעירים (ברוסית: «Ярмарку юниоров»). באפריל 2017 נתקבלה ההחלטה על ביטול הדראפט והסרתו מתקנון הליגה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגת ההוקי הקונטיננטלית
KHL
אנדרה סולטנר

**אנדרה סולטנר** (בצרפתית: **André Soltner**; 20 בנובמבר 1932 – 18 בינואר 2025) היה שף וסופר צרפתי שעבד בארצות הברית.

## קריירה כשף
אנדרה סולטנר נולד באלזס, צרפת. הוא החל את הקריירה שלו בגיל 15 באוטל די פארק, מילוז, בחבל הולדתו.

ב-1962 פתח אנדר סירמן את מסעדת "לטוס" (Lutèce) במנהטן, ניו יורק. הוא הביא את אנדרה סולטנר לשמש כשף המסעדה. מעט אחרי כן סולטנר נכנס לשותפות עם סירמן והם ניהלו את המסעדה ביחד, עד שסירמן עזב אותה ופתח מסעדות במקומות אחרים. סולטנר נהיה השף-בעלים של "לטוס" עד שהוא מכר אותה ל־Ark Restaurants ב-1994. המסעדה נסגרה ב-14 בפברואר 2004, לאחר ירידה בהכנסות, זאת מכיוון שנטשו אותה לקוחות ותיקים, אחרי שאופיה ותפריטה השתנו בעקבות מכירתה ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שגרמו ללקוחות להוציא פחות כספים. למסעדה היה סניף בסטריפ של לאס וגאס. בזמן שסולטנר היה שף המסעדה זכתה לניקוד מקסימלי של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס, היא ירדה לשלושה כוכבים תחת הבעלים החדשים.

בין התבשילים המפורסמים של מסעדת "לטוס" היו טארט בצל אלזסי וכבד אווז מוקפץ עם רוטב שוקולד כהה ומרמלדת תפוז מרה.

סולטנר החמיץ רק חמישה ימים מתוך 34 שנותיו ב"לטוס".

הוא היה מחבר-שותף של הספר The Lutèce Cookbook.

## הישגים
הוא זכה ביותר מ-25 פרסים, בכללם לגיון הכבוד וקצין מסדר ההצטיינות הלאומי, Meilleur Ouvrier de France, אביר מסדר ההצטיינות החקלאית מממשלת צרפת ופרס על מפעל חיים מקרן ג'יימס בירד.

סולטנר היה חבר במספר ארגונים קולינריים בכללם המכון האמריקאי לאוכל וליין, שבו הוא ואשתו סימון הקימו את מלגת החינוך לאוכל על-שם אנדרה וסימון סולטנר, שנועדה לסייע לטבחים בתחילת דרכם. סולטנר היה חבר בפדרציה הקולינרית האמריקאית, בהתאחדות השפים של אמריקה ובחברת הטבחים של צרפת. הוא שימש במשך למעלה מעשרים שנה כמאסטר שף של צרפת (Délegué Général of the Maîtres Cuisiniers de France) וכן ישב בחבר הנאמנים של חברת הנדבנות הקולינרית.

ב-13 במאי 2010 סולטנר ושפים נוספים מהמכון הקולינרי הצרפתי כמו ז'אק פפין, ז'אק טורס ואלן סאייאק, הכינו ארוחת ערב בעלות של $30,000 לזוג עבור מסע גיוס הכסף של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלון סנט רג'יס במנהטן.

סולטנר כיהן כדיקן ללימודים קלאסיים במכון הקולינרי הצרפתי, חלק ממרכז קולינרי בין-לאומי, בעיר ניו יורק.

## חיים אישיים
הוא נפטר בשארלוטסוויל, וירג'יניה, ב-18 בינואר 2025.

## קישורים חיצוניים

* מאמרים על אנדרה סולטנר בניו יורק טיימס
* אודות אנדרה סולטנר  באתר המכון הקולינרי הצרפתי

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1932
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2025
פרס בלצן

**קרן פרס בַּלצָן הבינלאומית** (**Balzan**) היא קרן המעניקה ארבעה פרסים כספיים מדי שנה, לאנשים או ארגונים, אשר השיגו הישגים אקדמיים יוצאי דופן בתחומי מדעי הרוח, מדעי הטבע, תרבות, וכן למאמצי שלום. הקרן שוכנת בציריך שבשווייץ והפרס מנוהל ממילאנו שבאיטליה.
ועדת הפרס מורכבת מ-20 אנשי מדע אירופאים.

## הקמת הקרן
מקור כספי הפרס הוא מעזבונו של אוג'ניו בלצן (1874–1953) מבעלי העיתון קוריירה דלה סרה. אוג'ניו הוריש לבתו אנג'לה לינה בלצן (1892–1956) סכום כסף נאה, וטרם מותה בעקבות מחלה חשוכת מרפא, הורתה אנג'לה על הקמת הקרן.
הפרס הראשון היה בן מיליון פרנקים שווייצריים, כשבהמשך ירד הסכום למחצית מכך. רבים מזוכי הפרס זכו בהמשך גם בפרס נובל.

## מקבלי הפרס
מבין מקבלי הפרס קיימים אנשים מפורסמים רבים ובהם:
*פיטר בראון - היסטורית העולם היווני והרומי
*קרלו גינצבורג - היסטוריה של אירופה בין השנים 1400–1700
*שיניה יאמאנקה - מחקר תאי גזע
*תומאס נייגל - פילוסופיה של המוסר
*עמנואל לוינס - פילוסופיה
*רוזלין היגינס - החוק הבינלאומי מאז שנת 1945
*אריק הובסבאום - ההיסטוריה האירופית מאז שנת 1900
*ג'יימס סלוס אקרמן - תולדות האדריכלות
*שמואל נח אייזנשטדט - סוציולוגיה
*אנתוני גרפטון - היסטוריה
*אדוארד שילס - סוציולוגיה
*קרלו צ'יפולה - היסטוריה כלכלית
* האב פייר - תרומה לשלום ולזכויות האדם
*אנדריי קולמוגורוב - תרומה למתמטיקה
*יואל מוקיר - היסטוריה כלכלית
* בינה אגווראל - כלכלנית, קיבלה את הפרס בשנת 2007.

## קישורים חיצוניים

* 

*
בלצן
בלצן
ג'ון פלנגן

**ג'ון ג'וזף פלנגן** (באנגלית: **John Joseph Flanagan**; ב-9 בינואר 1873 – 3 ביוני 1938) היה אתלט אמריקאי, שלוש פעמים ברציפות אלוף אולימפי ושיאן עולם ביידוי פטיש.

פלנגן השתייך לקבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים".

## ביוגרפיה
פלנגן נולד בקילברידי, מחוז לימריק שבאירלנד. בשנת 1895 קבע פלנגן שיא עולם חדש ביידוי פטיש. בשנת 1896 זכה באליפות בריטניה ביידוי פטיש, לפני שהיגר בסתיו אותה שנה לארצות הברית. הוא התחרה עבור מועדון האתלטיקה של ניו יורק ועבור קבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים".

בנסיעה לאולימפיאדת פריז (1900) זכה פלנגן אליפות בריטניה ביידוי פטיש בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.01 מטר, לפני טרקסטן הייר (46.26 מטר) וג'וסאיה מקראקן (43.58 מטר), שניהם שחקני פוטבול בקולג' מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.00 מטר.

בשנת 1903 הצטרף פלנגן למשטרת העיר ניו יורק ועבד בלשכה לרישיונות, משרה קלה ונוחה יחסית שאפשרה לו להתאמן.

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה פלנגן בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 51.23 מטר, לפני ג'ון דוויט (50.26 מטר) וראלף רוז (45.73 מטר), שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בזריקת 56 פאונד בתוצאה של 10.16 מטר, אחרי קצין המשטרה אטיין דמרטו מקנדה (10.46 מטר) ולפני ג'יימס מיטשל חבר "הליוויתנים האירים" (10.13 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.14 מטר. 

באולימפיאדת לונדון (1908) הגן פלנגן על תוארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש פעם שלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 51.92 מטר, לפני מאט מקגראת מארצות הברית (51.18 מטר9 וקון וולש מקנדה (48.51 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.80 מטר ובמקום חמישי במשיכת חבל (מתוך 5 נבחרות).

בשנת 1909 בהיותו בן 41, קבע פלנגן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 56.18 מטר.

בשנת 1910 התפטר פלנגן מהמשטרה לאחר שהועבר לתחנה מרוחקת שלא איפשרה לו להתאמן ולהתחרות. בשנת 1911 עזב את ארצות הברית בחזרה לאירלנד. אותה שנה, הוא ניצח בתחרות האחרונה בקריירה שלו, ביידוי פטיש, כנציג אירלנד במפגש בין אירלנד לסקוטלנד.

לראשונה הפסידה ארצות הברית את מדליית הזהב ביידוי פטיש באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לפט אוקולגהאן מאירלנד שהתאמן בהדרכתו של פלנגן.

בשנת 1938 נפטר פלנגן בקילמלוק, שבמחוז לימריק, אירלנד.

## שיאים אישיים
* יידוי פטיש: 56.18 מטר (1909)
* זריקת דיסקוס: 38.15 מטר (1904)

## תארים והישגים
* בסך הכל קבע פלנגן 16 שיאי עולם ביידוי פטיש ודורג ראשון בעולם 12 פעמים.
* בסך הכל זכה פלנגן 7 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית ביידוי פטיש ו-6 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית בזריקת 56 פאונד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מהגרים מאירלנד לארצות הברית
קטגוריה:מיידי פטיש אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: יידוי פטיש (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת פריז (1900)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סנט לואיס (1904)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1873
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938
קוג'י

**קוג'י** (באנגלית: **Coogee**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).

## גאוגרפיה
קוג'י ממוקם 8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחופו של ים טסמן. בצידו המזרחי של הפרוור מפרצון קוג'י וחוף קוג'י, שניהם אתרי תיירות פופולריים. הפרוור תחום מדרום על ידי רחוב ריינבו, דרך קרינגטון ממזרח ודרך קלובלי מצפון. הפרוורים הגובלים בו הם סאות' קוג'י בדרום, רנדוויק במזרח וקלובלי בצפון.

כ-800 מטרים מקו החוף של קוג'י מצוי "אי עוגת החתונה", שונית סלעים קטנה שמהווה שובר גלים טבעי למפרצון.

## היסטוריה
בשנת 1838 מושבת קוג'י הוגדרה לראשונה, ובשנת 1863 הוקם בפרוור בית הספר הראשון (שלאחר זמן מה הוסב למלון קוג'י).

בשנת 1902 עברה בפרוור החשמלית הראשונה, שחיברה אותו למע"ר. קו הרכבת הגיע מרנדוויק הסמוך והתפצל ממנו לעבר קוג'י, עם תחנה מרכזית בחוף קוג'י.

בשנת 1907 הוקם בפרוור מועדון המצילים המקומי, אחד מהמועדונים הוותיקים ביותר בסידני.

## תרבות

חוף קוג'י קיבל את שמו מהמילה האבוריג'ינית קוג'ה, שמשמעה "המקום המסריח" או "ריח האצות המסריחות". אלו נבעו ככל הנראה מתופעה טבעית של סחף אצות אל החוף בעקבות זרמי המים במפרצון קוג'י.

קוג'י הוא בית למספר קבוצות ספורט בסידני, בעיקר ראגבי. קבוצת הראגבי הסידני רוסטרס מתאמנת בקוג'י ומייצגת את הפרוור בליגה הלאומית מאז 1908. בקוג'י מצוי מגרש הפוטבול Coogee Oval, המהווה מגרש בית לקבוצות רבות.

בשנת 1887 הוקם בפרוור מתחם גדול בשם אקווריום ארמון קוג'י (Coogee Palace Aquarium), שהכיל בריכת שחייה (25 על 10 מטרים), אקווריום כרישים ומספר אטרקציות נוספות כגון מגרש החלקת קרח. הכיפה הגדולה מעל המתחם קרסה בשנות הארבעים, והמקום נבנה מחדש ושופץ. כיום הוא משמש כמרכז מסחרי מקורה.

קוג'י הוא אחד הפרוורים הצפופים ביותר בסידני, ומהווה מקום מגורים מועדף ומושך אוכלוסייה החל משנות השלושים. הוא פופולרי בזכות תרבות גלישה ענפה במקום, ומושך תיירים רבים, במיוחד תרמילאים.

## קישורים חיצוניים

* קוג'י באתר "Dictionary of Sydney"
* קוג'י באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
צרטוזאורוס

**צרטוזאורוס** (שם מדעי: *Ceratosaurus*) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הצרטוזאוריים.

## מאפיינים
הצרטוזאורוס הוא תרופוד ופירוש שמו הוא "לטאת הקרן" על שם הבליטות הגרמיות דמויות הקרניים בגולגולתו, בייחוד הבליטה הגבוהה מעל האף. הוא חי בסוף תור היורה מלפני 153 מיליון שנה עד לפני 148 מיליון שנה. מאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית, פורטוגל וטנזניה. הוא נתגלה לראשונה ב-1884 על ידי הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש. אורכו הממוצע הוערך כ-5 עד 6 מטר, אך באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נתגלה מאובן של צרטוזאור באורך של כ-8 מטר. שלושת גלילי כף רגלו נטו להתלכד לעצם אחת בדומה לעופות.

## [[מין (טקסונומיה)|מינים]] שנמצאו
**C. dentisulcatus*
**C. ingens*
**C. magnicornis*
**C. meriani*
**C. nasicornis*
**C. stechowi*

## בתרבות
*צרטוזאורוס מופיע בסרט השלישי של סרטי פארק היורה, שם הוא מתקרב לחבורת ההרפתקנים אך כשמגלה שהם ליד צואת ספינוזאורוס הוא מתרחק מהם, מחשש מבעליה ולא נראה עוד. הוא מופיע גם בעונה השנייה של עולם היורה: מחנה הקרטיקון לצד בור המים. בהמשך הוא מנסה לתקוף את החבורה אך מורתע מזיקוקים ששלחו טיפני ומיטש. בעונה השלישית נטרף פרט אחד בידי הסקרופיוס רקס ובעונה הרביעית מופיע פרט במרפאה של ארגון "מנטה קורפ" הצד אחרי קאש והחבורה אך מנוטרל בגז הרדמה. עוד צרטוזאורוס מנסה לתקוף את הוקס בעונה הבאה ומורדם אך מיי טוענת שצריך להוסיף חומר הרדמה. הוא מזלזל בה והצרטוזאורוס מתעורר וכמעט טורף אותו אך משותק בזמן.
*2 צרטוזאורוסים מופיעים בסרט פנטזיה של וולט דיסני כשתוקפים סטגוזאורוסים ודיפלודוקוסים שנתקעו.
*בסרט מיליון שנה לפני הספירה נראה צרטוזאורוס מתקיף טריצרטופס ומפסיד לו פצוע קשה, אף שהם לא חיו באותה תקופה. 
*הצרטוזאורוס מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, מועדון הקרב הג'ורסי וכשהדינוזאורים שוטטו באמריקה.
*הוא מופיע גם במשחקי המחשב Jurassic Park: Operation Genesis, ללכת עם דינוזאורים, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution ופארק היורה 3: בניית פארק.

## גלריה

קובץ:Ceratosaurus nasicornis DB.jpg|שחזור של הצרטוזאורוס
קובץ:Ceratosaurus mounted.jpg
קובץ:Ceratosaurus mount utah museum 1.jpg
קובץ:Ceratosaurus nasicornis walking.jpg|alt=


## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1884
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:צרטוזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה עליון באפריקה
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה עליון באמריקה הצפונית
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה עליון באירופה
קטגוריה:טנזניה: מאובנים
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1884
קטגוריה:טקסונים שהתפתחו ביורה עליון
נדוצרטופס

**נדוצרטופס** הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, שמיונו כסוג נפרד מטריצרטופס - המין *Triceratops hatcheri* (לול, 1907) - נתון במחלוקת. בעבר נקרא דיצרטופס.

נמצאה רק גולגולת אחת של הנדוצרטופס. במאפייניה הכלליים היא דומה לטריצרטופס וטורוזאורוס למעט ההבדלים הבאים:
* קרן האף חסרה. לכן הוא נקרא בהתחלה "דיצרטופס" (פנים בעלות שתי קרניים) ומאוחר יותר "נדוצרטופס" (פנים לא מספיק בעלות קרניים").
* בעטרה יש חורים קטנים, בעצם ה-parietal ובעצמות ה-squamosal.

על מהותה של הגולגולת ישנן ויכוחים רבים. הפלאונטולוגים ג'ק הורנר וג'ון סקנלה טוענים שהגולגולת מהווה שלב מעבר בין גדילת טריצרטופס לטורוזאורוס (שהוא, לטענתם, איננו סוג נפרד של דינוזאור אלא צורה מבוגרת של טריצרטופס). אחרים, כמו אנדרו פארקה, טוענים שמדובר בסוג נפרד. אחרים משערים שמדובר בגרסה פתולוגית של טריצרטופס, האחראית לחסרונה של קרן האף.

## קישורים חיצוניים

*  Nedoceratops: To Be, or Not to Be?, אתר הסמית'סוניאן, 15 בדצמבר 2011 (דרך ארכיון האינטרנט)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כסמוזאורים
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2007
סגדה

**סגדה** (געז: ሰገዴ, גם: צגדה, צגדי, תגדה, תגדי וכו') הוא שמו של מחוז היסטורי בצפון אתיופיה, ממערב לסימן.

במסורת האתיופית סגדה נזכר כאזור שהוא חלק משטחי גדעון. במאה ה-14 נזכר האזור כמקום שבו פרץ מרד יהודי כנגד הקיסר עמדה ציון הראשון. במאה ה-15 נזכר כמקום שיהודים היגרו אליו לאחר שהקיסר יסחק הביס את יהודי וגרה. במרוצת המאה ה-16 החלו צבאות האימפריה האתיופית לספח את האזור ובמאה ה-17 היה לאזור שהעלה מס בזהב. 

ביתא ישראל שחיו באזור לצד אלו שבוולקאית כונו "פוגרה", ככל הנראה על שמו של מחוז פוגרה. משערים שחלק מהיהודים היגרו לאזור ממחוז פוגרה ולכן כונו כך. במאה ה-19 ביקר יוסף הלוי את היהודים בסגדה.    

כיום שטח המחוז מחולק בין שתי נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפת סגדה שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת סגדה שבמחוז צפון מערב תיגראי שבמדינת תיגראי.

## לקריאה נוספת

*James Arthur Quirin, "Sägäde" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: O-X**, Harrassowitz, 2010, , p. 451
*James Arthur Quirin, **The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to 1920**, University of Pennsylvania Press, 1992, 


## הערות שוליים

קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
תורת רמזי

**תורת רמזי** היא תחום בקומבינטוריקה העוסק בשאלה כמה גדול צריך להיות מבנה מתמטי כדי להבטיח שתת-מבנה שלו מקיים תכונה מסוימת. הרעיון המרכזי הוא להראות ששום דבר גדול לא יכול להיות "אקראי מדי", ובכל מערכת כאוטית גדולה יש איים של סדר.

התורה פותחה בעיקר במאה ה-20. היא נקראת על שמו של פרנק רמזי שהוכיח את משפט רמזי, אחד המשפטים הראשונים במסגרת התורה. רמזי עצמו הוכיח את המשפט רק כלמה בדרך להוכחת תוצאה בלוגיקה מתמטית.

תוצאה טיפוסית בתורת רמזי תראה כי תכונה מסוימת חייבת להתקיים בתת-מבנה (למשל תת-גרף, מקצוע של היפרקובייה, קבוצה של מספרים טבעיים וכו') שהוא גדול מספיק. על פי רוב זו תהיה הוכחה לא קונסטרוקטיבית, ולא תבהיר כיצד למצוא תת-מבנה שכזה. בנוסף המבנים המעורבים נוטים להיות גדולים מאוד, והתורה מספקת את הדוגמאות הגדולות ביותר למספרים גדולים שיש להם שימוש (למשל מספר גרהאם).

## תוצאות בסיסיות
* משפט רמזי - לכל מספר טבעי n קיים גרף שלם, כך שלא משנה כיצד נצבע את קשתותיו בשני צבעים שונים, תמיד יהיה לו תת-גרף שלם בגודל n שכל צלעותיו צבועות באותו הצבע (את המשפט ניתן להכליל לכל מספר טבעי של צבעים שונים).
* משפט ואן דר וארדן  (לפי בארטל לנדרט ואן דר וארדן, 1927) - לכל c ו-n קיים מספר N כך שאם N מספרים עוקבים נצבעים ב-c צבעים שונים, אז קיימת סדרה חשבונית באורך n שכל איבריה באותו הצבע.
* משפט ארדש-סקרש: לכל a,b טבעיים, בכל סדרה באורך \ ab + 1 של מספרים ממשיים שונים יש תת־סדרה עולה באורך  \ a+1 או תת־סדרה יורדת באורך  \ b+1.

## ראו גם
* קומבינטוריקה קיצונית
* בארטל לנדרט ואן דר וארדן

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:קומבינטוריקה קיצונית
אמהרה (אזור היסטורי)

**אמהרה** (געז: አምሃራ; גם: **אמחרה**, געז: አምሓራ) אזור היסטורי במרכז-צפון אתיופיה. גבולותיו הם נהר וונצ'ת בדרום המשמש כגבול עם שוואה, הנילוס הכחול במערב שהוא הגבול עם בגמדר, נהר הבשלו בצפון-מערב ובצפון שמשמש גבול עם לסתה ואנגות, ומדבר דניקל במזרח.

ההשערה היא שבזמנים עברו אכלסו את האזור האגאו. האזכור הראשון לאזור מגיע מתוך מסורת אתיופית, אשר מתוארכת למאה ה-9 וטוענת כי המלך האקסומי דגנג'ן שלח לאזור מיסיונרים. במאה ה-12 מוזכרת מלחמה בין אנשי אמהרה לבין הוורג'י, שכניהם ממזרח. במאה ה-13 הדיחו אנשי אמהרה ובראשם המלך המקומי יקונו אמלק את אחרון קיסרי הזאגווה.

האזור הוא מקום לידתה של השפה האמהרית שנוצרה משילוב של השפות האתיופיות-שמיות עם השפות הכושיות המרכזיות. האמהרית שימשה כלשון הרשמית של האימפריה האתיופית ועם התפשטות האימפריה היא החלפה את שפות האזורים שסופחו וכיום זוהי שפת האם של אנשי צפון-מרכז אתיופיה שעברו אמהריזציה.

מן המאה ה-17 ואילך בעקבות התיישבות שבט הוולו מהאורומו באמהרה, האזור החל להיקרא על שמם, כלומר ולו. כיום האזור ההיסטורי כלול ברובו במחוז דרום וולו כחלק ממדינת אמהרה.

## לקריאה נוספת

*Donald N. Levine, "Amhara" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: A-C**, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, , p. 230-232
*Donald N. Levine, **Wax & gold: tradition and innovation in Ethiopian culture**, University of Chicago Press, 1965
*Taddesses Tamrat, **Church and State in Ethiopia, 1270-1527**, Clarendon Press, 1972


## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
פארפל

**פֿאַרפֿל** (בריבוי: פֿאַרפֿלעך, פרפלך; מיידיש, דרך גרמנית תיכונה גבוהה: **Varveln** – אטריות) הוא מאכל של פתיתים קטנים, הנפוץ בעיקר במטבח היהודי האשכנזי-מזרח-אירופי. הוא מורכב מבצק אטריות ביצים חתוך או מגורר, ומוגש בתוך מרק או כמנה צדדית, כקוגל, או כמנת פילאף. בקרב החסידים נהוג להגיש את המנה בליל שבת ובחגים. מנהג שיש המייחסים אותו לבעל שם טוב, מייסד תנועת החסידות.

השימוש הידוע הראשון בשם פארפל הוא משנת 1892. על דרך ההלצה, נהוג לומר ששם המאכל ניתן לו משום שפירוש המילה "פארפל" ביידיש דומה למילה "אבוד" ("פארפאלן"). כלומר, מה שהיה עד כה היה, ויש להביט לעתיד. על אף השמות הדומים, הפארפל אינו קשור לפסטה בצורת פרפרים, הקרויה גם כן "פארפל" (farfalla – פרפר).

במהלך חג הפסח, מחליף ה"מצה-פארפל" (חתיכות מצה קטנות) את גרסת אטריות הביצים, שאינה כשרה לפסח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
קטגוריה:מאכלי אטריות
רבי מנחם ברבי יוסי

**רבי מנחם בר יוסי** היה תנא בן הדור החמישי, אחד מחמשת בניו של רבי יוסי ואחיו של רבי ישמעאל ברבי יוסי. הוא מוזכר בברייתא פעמים ספורות בלבד. מכונה גם רבי מנחם-ורדימוס. לדעת אהרון היימן הוא הנקרא בשם "רבי מנחם" סתם במשנה, ומובא במסכת יומא.

## תורתו
רבי מנחם בר יוסי פוסק, כי כאשר באו עדים האומרים כי בעלה של אשת איש נפטר ומותר לאשתו להנשא, ולאחר מכן באו עדים אחרים סותרים האומרים כי בעלה חי, תלויה ההלכה אם האישה כבר נישאה: לכתחילה לא תנשא האישה, אך אם נישאה האישה על פי פסק בית הדין שהסתמך על העדים הראשונים, לא יבטלו בית הדין את פסק הדין, אלא יתירו לאישה להמשיך את חיי הנישואין עם בעלה השני, וזאת מפני כבוד בית הדין, שלפיו יש לבית הדין לשמור על כבודו במקרים גבוליים, ולכן יסתמכו בית הדין במקרה כזה על עדות העדים הראשונים - שהבעל מת - כל עוד עדותם לא הופרכה בוודאות. (בתלמוד הוסבר כי מדובר באישה שיודעה בעצמה בבירור שבעלה מת אלא שראיותיה אינן כאלו הקבילות בפני בית הדין, ובעלה הוא אחד מהעדים שבאו להעיד עליה כי היא פנויה ובעלה מת, כך ששני בני הזוג יכולים להסתמך על הידוע להם, וכל עוד בית הדין לא יודע אחרת בבירור אין הם יכולים למנוע מהם להמשיך בחיי הנישואין).

## לקריאה נוספת
* אברהם אורנשטיין, **אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל**, כרך ד, תל אביב: הוצאת נצח, תשכ"ד, עמ' 59

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:משפחת רבי חלפתא
דן פוגלר

**דניאל קווין "דן" פוגלר** (באנגלית: ** Daniel Kevin "Dan" Fogler**; נולד ב-20 באוקטובר 1976) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס טוני. התפרסם בזכות תפקידיו בקומדיות "כדורי הזעם", "בין הסדינים של צ'אק" ו"מעריצים".

## ביוגרפיה
פוגלר נולד למשפחה יהודית בברוקלין, אביו עבד כמנתח.
ב-2005 זכה בפרס טוני ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידו במחזמר "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee". 
בשנה שלאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "בית ספר לנוכלים".

התפרסם בפעם הראשונה ב-2007 בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט "כדורי הזעם", בתור שחקן הפינג פונג רנדי דאייטונה ובתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "בין הסדינים של צ'אק" בתור המנתח הפלסטי ד"ר סטיוארט קלמינסקי.
ב-2008 דיבב פוגלר בסרטי האנימציה שוברי הקופות "קונג פו פנדה", את האווז זאנג ו"הורטון שומע מישהו".

ב-2009 הופיע כהרולד האטץ' מעריץ מושבע של "מלחמת הכוכבים" בקומדיה "מעריצים", שיחק בנוסף בדרמה הרומנטית "אהבה בהפתעה" בתור ליין מארשל העוזר של הסופר האלמן בורק ראיין (אהרון אקהרט) ובדרמה הקומית של אנג לי "לקחת את וודסטוק".

ב-2011 שיחק בקומדיית הרטרו "קח אותי הביתה הלילה" לצידם של טופר גרייס ואנה פריס.

בשנת 2015 שיחק בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "משימה סוף".

בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, לצד אדי רדמיין, עזרא מילר וסמנתה מורטון. 

בשנים 2013–2017 שיחק במספר פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים" בתור הדוד מרווין.

#### בימוי
בשנת 2014 ביים וכתב פוגלר את הסרט הקומי "Don Peyote", בו גם שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'וש דוהאמל, ג'יי בארושל ואן האת'וויי.

## חיים אישיים
אשתו של פוגלר, ג'ודי קאפס פוגלר היא מנהלת חברת ייעוץ ותמיכה לשחקנים ולאומנים.

## פילמוגרפיה
* בית ספר לנוכלים (2006)
* בין הסדינים של צ'אק (2007)
* כדורי הזעם (2007)
* הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס (2007)
* האחים מראקוני (2008)
* הורטון שומע מישהו (2008)
* קונג פו פנדה (2008)
* מעריצים (2009)
* אהבה בהפתעה (2009)
* לקחת את וודסטוק (2009)
* דרושות אמהות במאדים (2011)
* קח אותי הביתה הלילה (2011)
*דרך הנוף (2013) 
**Don Peyote* (2014) - גם במאי ותסריטאי
* משימה סוף (2015)
* משמורת (2016)
*האחים השומרים (2016) - דיבוב 
* חיות הפלא והיכן למצוא אותן (2016)
* *Becks* (2017)
* סקס מובטח (2017)
* חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד (2018)
* ג'יי ובוב השקט מכים שנית (2019)
* *The Argument*  (2020)
*חיות הפלא: הסודות של דמבלדור (2022)
**Spinning Gold* (2023)
*אנונימי לגמרי (2024)
**Verona's Romeo & Juliet* (TBA)

### טלוויזיה

*תהיה גבר (2011) 
*המתים המהלכים (2018-הווה)
*ההצעה (2022)
*אריק (אנ') (2024)
* מוריד הגשם (2025)
* בית הדרקון (2026)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:מדבבים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
בית הספר לשלום

**בית הספר לשלום** הוקם ב-1979 כמוסד חינוכי-רעיוני של היישוב המעורב נווה שלום מתוך מטרה ליצור דיאלוג בין ערבים ליהודים דרך עריכת סמינרים וסדנאות מפגש ביניהם. לפי בית הספר השתתפו בפעילויותיו מאז תחילת פעילותו כ-25,000 בני אדם.

## אודות
בית הספר לשלום שוכן ביישוב נווה שלום כמיזם שמטרתו לפעול למען דו קיום ערבי יהודי מתוך הבנה והסכמה בין העמים. בית הספר עורך מפגשים דו-לאומיים בין יהודים ופלסטינים בישראל (החל מהסכמי אוסלו המפגשים כוללים גם ערבים מהרשות הפלסטינית) ופעילויות חד לאומיות. פעילויות אלו נערכות בבית הספר עצמו או בקהילות השונות בישראל וברשות הפלסטינית.

צוות בית הספר מורכב באופן שוויוני מערבים ויהודים כאחד ומנוהל ברוטציה בידי מנהלים ערבים ויהודיים. כיום מנהל בית הספר הוא רבאח חלבי.

בית הספר הוא גוף עצמאי אשר ממומן בעיקר בידי קרנות ואגודות ידידים של נווה שלום בחו"ל.

## אופי הפעילות
בשונה ממיזמי שלום חברתי בעלי מטרות דומות בית הספר לשלום אינו מתבסס על ניסיון להביא לקרבה ברמה הבין אישית. על פי ראבח חלאבי ניסיונות אלו אינם תורמים להבנת הקונפליקט ולפתרונו. האופן דרכו מנסה בית הספר ליצור בסיס משותף לדו קיום הוא על ידי חקירה והבנת הזהות העצמית של כל קהילה על ידי מפגשים ודיאלוגים.

ראבח חלבי הבוחן, בין השאר, את המפגשים גם כסימולציה להערכת יחסי הכוחות בין יהודים לערבים בישראל עצמה והאפשרות לפתרון כולל, מתאר בספרו ובהרצאותיו את האופי המקובל אותו לובשים הדיאלוגים הנערכים בין הפלסטינים והיהודים בבית הספר לשלום.

תחילת הדיאלוג מאופיינת בחוזקת הקבוצה היהודית ורגשי הנחיתות של הקבוצה הערבית. בהמשכו מתרחש היפוך כוחות בו מאשימים הערבים את היהודים בשליטה ודיכוי ומעלים דרישות כמו שינוי הגדרת המדינה כך שתכלול את כל אזרחיה. בסופו של דבר הדיאלוג עובר לשלב השלישי בו מנסה הקבוצה היהודית להשיב את הכח לידיה ולתהות אודות האנושיות והמוסר של החברה הערבית וסופו בדיאלוג עיקש בו היהודים מצהירים את נכונותם לקבל את הערבים לתוכם אך לא כקבוצה לוחמת.

מכתב שפרסם בית הספר לשלום בעקבות אירועי אוקטובר 2000, שבו נכללו שמות של 13 הרוגים ערבים שבית הספר אבל עליהם תוך השמטת שמו של נרצח יהודי עורר ביקורת רבה. בית הספר הגיב על כך שמתוך כוונה להדגיש את המציאות האי-סימטרית, לשיטתם, בישראל, בה ערבים נחשבים כאויב מדינה, בחר בית הספר להציג דווקא את שמותיהם של הערבים שנהרגו על ידי שוטרים ישראלים, ולהשמיט את שמו של היהודי שנרצח בידי אזרחים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני חינוך
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
קטגוריה:נווה שלום
לז אסקלדס

**לס אסקלדס** (בקטלאנית: **Les Escaldes**) היא העיר השנייה בגודלה בנסיכות אנדורה. העיר ממוקמת בהרי הפירנאים, בין צרפת לספרד, בסמוך לעיר הבירה של הנסיכות, אנדורה לה ולה. מספר התושבים נכון לשנת 2009 עמד על כ-16,391.

## גאוגרפיה
העיר נמצאת בדרום מזרח המדינה, בגובה 1,053 מטרים מעל גובה פני הים, במפגש שני נחלים.

אקלים העיר ממוזג, החורפים קרים, והקיץ יבש. הטמפרטורה נעה בין 1- מעלות בממוצע בחודש ינואר ל-20 מעלות בממוצע בחודש יולי. כמות המשקעים הממוצעת בעיר - 808 מ"מ גשם בשנה.

## כלכלה
כמו ברוב ערי אנדורה, עיקר כלכלת העיר מבוססת על תיירות. במקום מעיינות חמים רבים, הפעילים עוד מהתקופה הרומית. המקום ידוע במיוחד בריקוד המסורתי שלו המכונה "סנטה אנה" (בקטלאנית: Santa Anna). בנוסף, במקום תעשיית טקסטיל ענפה, הפעילה מאז ימי הביניים.

## ראו גם
* אנדורה לה ולה

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדורה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1978
אלכסנדרו הרע

**אלכסנדרו הרע** (רומנית: **Alexandru cel Rău**; ? – 20 במרץ 1597), הידוע אצל היסטוריונים רומנים גם בשם **אלכסנדרו השלישי** של מלודובה ולפעמים **אלכסנדרו החמישי** של ולאכיה, היה שליט מולדובה ביוני 1592 ושליט נסיכות ולאכיה (מונטניה) בין אוגוסט 1592 – ספטמבר 1593.

## רקע משפחתי
אלכסנדרו הרע היה בנו מחוץ לנישואים של בוגדאן לפושניאנו ונכדו של אלכסנדרו לפושניאנו.

## מלכותו
בשנת 1592 הועלה לכס מולדובה במקום ארון הטירן שהודח. עם זאת, מפני שארון וודה הצליח למשוך בזמן וקבל דחייה מסוימת על מנת שיוכל להחזיר את החובות שצבר כדי לקנות לעצמו מהטורקים את כתר מולדובה
אלכסנדרו התבקש לעבור לוולאכיה ולקבל כפיצוי את כתר נסיכות זו.
התמנה לשליט ולאכיה במקום שטפאן החרש שהודח בגלל "אי כשירות" לתפקיד, למעשה אי תשלום חובות אישיים. אולם גם אלכסנדר הגיע לבוקרשט כשבפמלייתו כאלו שהלוו לו כספים על מנת לקנות את כתר המלכות.
כדי לשלם להם את חובותיו, בדומה לשליט הקודם, שטפאן החרש, הטיל על התושבים מיסים חדשים שנחשבו קשים מנשוא. משום כך קיבל את הכינוי "הרע".
מלוכתו הרודנית קוממה נגדו בויארים רבים שבהמשך נעצרו והוצאו להורג.
לפי האגדה (המופיעה בספר הונגרי בן זמנו, של סאמושקזי), התליין התרשם כל כך מאישיותו של הבאן של קראיובה מיכאל האמיץ (מיכאי ויטיאזול), שהחליט על דעת עצמו לפוטרו מעונש ולהשאירו בחיים.
נושיו של אלכסנדר מקונסטנטינופול השיגו את הדחתו בספטמבר 1593. הוחלף דווקא במיכאל האמיץ, שהיה בעל קשרים טובים בבירה העות'מאנית.

במשך מלכותו הקצרה סייע אלכסנדר הרע במימון שיפוץ הקפלה הרומנית (פאראקליס) ע"ש יוחנן המטביל "פרודרומוס" במנזר סנטה קתרינה על הר סיני.
אולץ על ידי נושיו להישאר לגור באיסטנבול, בסופו של דבר הואשם בקשר נגד הסולטאן והוצא להורג על ידי חניקה ב-20 במרץ 1597.

## צאצאיו
יורשו היחיד הידוע היה בן בשם פטרו (? - 8 ביוני 1619)

## מקורות
*Constantin C.Giurescu, Dinu C.Giurescu *Istoria Românilor*, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1976 (קונסטנטין ק. ג'ורסקו - תולדות הרומנים, 1976) 

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:נפטרים ב-1597
כריסטוף אריבר

**כריסטוף אריבר** (בצרפתית: **Christophe Aribert**; נולד ב-25 באפריל 1971 בגרנובל, צרפת) הוא שף צרפתי בעל שני כוכבים במדריך מישלן האדום וארבע מצנפות במדריך גו מיו. הוא שף המסעדה גראנד-אוטל "לה טראס" באוריאז'-לה-בן.

## שנותיו הראשונות והקריירה
אחרי שסיים את לימודיו בבית ספר למלונאות בגרנובל, החל כריסטוף אריבר את הקריירה שלו בהתמחות באוטל בו-ריוואז' בקונדריו ב-1991. הוא עבד לראשונה בלה טראס באוריאז' ב-1993. הוא עבר לפריז ועבד במסעדת לה טור דארז'אן בשנים 1995–1996 ואחר-כך בלז אמבסאדר במלון קריון בשנים 1996–1997 לצידו של קריסטיאן קונסטאן.

ב-1997 שב ללה טראס באוריאז', המסעדה בגראנד-אוטל, שבעבר נהגו לפקוד אותה קוקו שאנל, סשה גיטרי, מוריס שבלייה, סטנדל ואלפונס דודה. ב-2004 השף פיליפ בואיסו עזב את אוריאז'. כריסטוף אריבר תפס את מקומו ושמר על שני הכוכבים.

בנובמבר 2007 ראה אור ספרו La Brigade Christophe Aribert בהוצאת גלנה, ספר בישול שמציג את המטבח שלו, בעזרתם של הצלם פייר-פרנסואה קודרק, פייריק ז’גי שכתב את הטקסט וז’ורז’ ריו שאייר את הספר. הספר מגיש 46 מתכונים ומובאים תצלומים רבים שמראים את השלבים השונים בהכנת כל מאכל מתחילתו עד סופו וגם מודגמות טכניקות שונות.

ביחד עם הצלם פייר-פרנסואה קודרק הוא זכה בתחרות לצילום קולינרי של אולורון-סנט-מארי.

ב-2010 ביקש ממנו מנהל מלון קריון, בעקבות עזיבתו של ז'אן-פרנסואה פיאז' להיות שף המסעדה, הוא סירב להצעה.

ביוני 2010 הוא הכין את תפריטה של מסעדת האופרה הפריזאית האופרה גרנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1971
מעבר הביניים

250px|ממוזער|טקסט=חתך טיפוסי של ספינה להעברת עבדים בסחר העבדים האטלנטי. הסיפון האמצעי שימש לאיכסון העבדים בתנאי צפיפות קשים|חתך טיפוסי של ספינה להעברת עבדים בסחר העבדים האטלנטי. הסיפון האמצעי שימש לאיכסון העבדים בתנאי צפיפות קשים
[שמאל|ממוזער|200px|[סחר משולש המשלב סחורות, עבדים וחומרי גלם בנתיב שנקרא "מעבר הביניים"]]
**מעבר הביניים** (Middle Passage)  היה השלב בסחר העבדים האטלנטי שבו מיליוני אפריקאים ששועבדו באפריקה נמכרו לעבדות הועברו בכפייה לאמריקות. אוניות יצאו מאירופה לשווקים באפריקה כשהן נושאות סחורות תעשייתיות (הצלע הראשונה של המשולש), אשר הוחלפו בשבויים אפריקאים. אוניות העבדים הובילו את האפריקאים החטופים מעבר לאוקיינוס האטלנטי (הצלע השנייה של המשולש). ההכנסות ממכירת העבדים שימשו לאחר מכן לרכישת מוצרים וחומרי גלם כגון פרוות ועורות, טבק, סוכר, רום וחומרי גלם נוספים, אשר הובלו חזרה לאירופה (הצלע השלישית של המשולש, שהשלימה אותו). סחורות וחומרי גלם אלה שימשו את התעשייה באירופה לשם יצוא שלה לאפריקה ולשאר העולם. סחורות אלו אכן נשלחו לאפריקה, הוחלפו בעבדים, וחוזר חלילה.

המעבר הראשון (First Passage) היה צעדה כפויה של אפריקאים מבתיהם שבפנים היבשת, לאחר שנלכדו לשם שעבוד בידי שליטים של מדינות אפריקאיות אחרות, בידי סוחרי עבדים ערבים, או בידי בני קבוצתם האתנית עצמם, אל נמלי אפריקה. שם הם נכלאו עד שנמכרו והועמסו על אונייה. המעבר האחרון (Final Passage) היה המסע מנמל הירידה ביבשות אמריקה אל המטע או אל יעד אחר, שבו נכפו עליהם עבודת כפייה ועבדות. המעבר האמצעי, חציית האוקיינוס האטלנטי, חיבר בין שני שלבים אלה. המסעות במעבר האמצעי היו כרוכים בהוצאה כספית גדולה, שבדרך כלל אורגנו בידי  אלא על ידי חברות או קבוצות משקיעים ולא בידי יחידים.

הסוחרים שהשתתפו בתהליך הגיעו ממעצמות אירופה כגון: פורטוגל, אנגליה, ספרד, צרפת, הולנד, דנמרק, שוודיה, וברנדנבורג, כמו מצפון אמריקה, וברזיל. העבדים הגיעו משמונה אזורים באפריקה: סנגמביה, גינאה העליונה, חוף השנהב, חוף הזהב, מפרץ בנין, מפרץ ביאפרה, מרכז אפריקה ומזרח אפריקה. העבדים נמכרו באמריקה הצפונית והדרומית ובקריביים.

תהליך מעבר-הביניים גבה מחיר יקר של חיי אדם, וההערכה היא שבתהליך זה בלבד, מתו כשני מיליון אפריקאים. כ-15% ממקרי המוות אירעו עקב תנאי השייט בלב ים, ואילו השאר אירעו עוד על אדמת אפריקה, במהלך לכידת העבדים והעברתם אל הספינות.

## ראו גם
* סחר העבדים האטלנטי
* התנועה לביטול העבדות

קטגוריה:עבדות
קטגוריה:סחר העבדים האטלנטי
אזרח (דיני מלחמה)

[ממוזער|אזרחים פצועים מגיעים לבית חולים ב[חאלב במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, 2012]]
במשפט ההומניטרי, **אזרח** הוא אדם שאינו נמנה עם הכוחות המזוינים או על מיליציות אחרות. בכך הוא נבדל מחייל. לאזרחים מוענקת הגנה לפי חוק מפני השפעותיהם של מלחמה ושל שלטון כיבוש צבאי.

בפרשנותו משנת 1958 על אמנת ז'נבה הרביעית מציין הצלב האדום:

הצלב האדום אף חיווה את דעתו כי

בפרוטוקול I הנספח לאמנות ז'נבה משנת 1977, פרק II, סעיף 50 – "הגדרה של אזרחים ואוכלוסייה אזרחית" – מרמז שאזרח הוא אינו לוחם חוקי. כן הוא קובע כי במקרה של ספק אם אדם הוא אזרח, ייחשב אדם זה לאזרח. סעיף 51 מתאר את ההגנות שצריכות להינתן לאוכלוסייה אזרחית ואזרחים בודדים. פרק III של פרוטוקול זה מסדיר את הפגיעה במטרות אזרחיות. סעיף 8(2)(ב)(א) באמנת רומא גם כולל זאת ברשימת פשעי המלחמה: תקיפה מכוונת של אוכלוסייה אזרחית כזו או של אזרחים בודדים שלא לוקחים חלק בעימות. לא כל המדינות אשררו את פרוטוקול I או את אמנת רומא, בהן ישראל וארצות הברית, אולם זהו עיקרון מקובל של המשפט ההומניטרי הבינלאומי שפגיעה מכוונת באזרחים היא הפרה של דיני המלחמה הנהוגים והיא תקפה לגבי כל הצדדים בעימות.

במלחמות מודרניות המעמד האמיתי של אזרח נשאר מסובך בשל מספר גורמים, בהם:
* העובדה כי מלחמות מודרניות רבות הן מלחמות אזרחים, שבהן דיני מלחמה לרוב קשים ליישום, ושבהן ההבחנה בין חייל לאזרח קשה במיוחד,
* מלחמות גרילה וטרור, הנוטים לערב לוחמים הנוטלים מראה של אזרחים,
* ריבוי הדוקטרינות של מלחמות מבוססות-השפעה, לפיהן פחות מתמקדים בפגיעה בחיילי האויב מאשר בחתירה תחת מקורות הכוח של המשטר היריב, דבר אשר כולל מטרות אזרחיות לכאורה כתחנות כוח,
* השימוש בלוחמה משפטית - ניסיונות להטיל דופי ביריב על ידי הצגת כוחותיו כמפרים את דיני המלחמה, למשל כתוקפים של אזרחים שלמעשה משמשים מגן אנושי ללוחמים בלתי חוקיים.

## ראו גם
* אמנות ז'נבה
* פשע מלחמה
* לוחם (דיני מלחמה)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דיני מלחמה
קטגוריה:זכויות האדם
קטגוריה:אזרחים בלחימה
ויילי דופרסן

**ויילי דופרסן** (באנגלית: **Wylie Dufresne**; נולד ב-1970) הוא השף והבעלים של מסעדת wd~50 במנהטן. דופרסן הוא אחד השפים האמריקאים הבולטים שעוסקים בגסטרונומיה מולקולרית, תנועה שמשלבת בין מדע לבין טכניקות בישול חדשות בהכנת האוכל.

## שנותיו הראשונות
נולד בפרובידנס רוד איילנד, ארצות הברית, דופרסן הוא בוגר המכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק. ב-1992, הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בפילוסופיה בקולבי קולג' בווטרויל, מיין.

## קריירה
שמאל|ממוזער|180px|חזית מסעדת wd~50, 2008 
בשנים 1994–1999 עבד דופרסן אצל ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, אצלו נעשה לבסוף סגן-שף במסעדת הדגל שלו "ז'אן ז'ורז'" הקרויה על שמו. ב-1998 הוא היה השף הראשי במסעדת "פריים" של וונגריכטן במלון בלאג'יו, בסטריפ של לאס וגאס. ב-1999 הוא עזב כדי להיות השף הראשון של מסעדת 71 Clinton Fresh Food. באפריל 2003, פתח מסעדה בת 70 מקומות ישיבה, הקרויה בשם wd~50 (מקור השם הוא ראשי התיבות של השף וכתובת הרחוב, כמו גם משחק מילים על WD-40) ברחוב קלינטון בלואר איסט סייד של מנהטן.

דופרסן היה מועמד לזכייה בפרס השף העולה לשנת 2000 של קרן ג'יימס בירד ובאותה שנה זכה בפרס מהעיתון ניו יורק מגזין. כתב העת Food & Wine כלל אותו ברשימת פרסי עשרת השפים הטובים ביותר באמריקה בשנת 2001 וב-2006. אדם פלאט מניו יורק מגזין מיקם את מסעדת wd~50 במקום הרביעי ברשימתו של 101 המסעדות הטובות ביותר בניו יורק. המסעדה זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום לעיר ניו יורק, בשנים 2006, ומחזיקה בו מאז. הוא היה מועמד לשף הטוב ביותר בעיר ניו יורק מידי קרן ג'יימס בירד. Wd-50 גם כאחת מעשר המסעדות הטובות ביותר של גסטרונומיה מולקולארית בארצות הברית בידי GAYOT.com. בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-45 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם. בנובמבר 2014 נסגרה המסעדה.
[שמאל|ממוזער|180px|גרסת [גסטרונומיה מולקולרית של ביצים בנוסח בנדיקט שהוגשה ב-wd~50, 2008]] 
בין מנות הדגל שלו ניתן למנות את לשון הבקר המוחמצת עם מיונז מטוגן ומעליה גזר-קוקוס.

ב-2006 הפסיד דופרסן למריו בטלי באיירון שף אמריקה. ב-2007 הוא הופיע כשופט בפרק הסיום של טוף שף, עונה שנייה, ב-2008 שפט בטופ שף, עונה רביעית, ב-2009 כשופט בטופ שף, עונה חמישית וב-2010 כשופט בטופ שף, עונה שביעית. הוא הוזמן להשתתף בטופ שף מאסטרס ב-2009 שף מוקם במקום השלישי מתוך ארבעה בסבבים המוקדמים. דופרסן גם השתתף בפרק הסיום של הגרסה הבריטית למאסטר שף, בו לימד את המנצח.

הוא שיחק בתפקיד עצמו בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO לצדם של תום קוליצ'יו, אריק ריפר ודייוויד צ'אנג.

## קישורים חיצוניים

* האתר של מסעדת wd~50
* ריאיון עם ויילי דופרסן, Podcast, אפריל 2008
* ראיעון בbigthink,  19 באוגוסט 2010
* פרנק ברוני, "ביצים בנוסח בנדיקט בסגנון חדש", הניו יורק טיימס, 5 במרץ 2008
* מסעדת wd~50 דורגה במקום ה-45 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010
* אוסף כתבות על המסעדה באתר "מטעמים"

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:פרובידנס: אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת קולבי
קטגוריה:שפים אמריקאים
קטגוריה:המטבח המולקולרי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970