open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הכנסת האיטלקי (ונציה)

**בית הכנסת האיטלקי** (באיטלקית: **Scuola Italiana**) הוא אחד מחמשת בתי הכנסת המצויים בגטו של ונציה שבאיטליה.

## היסטוריה
בית הכנסת הוקם בשנת 1575 עבור הקהילה האיטלקית היהודית של ונציה (כלומר קהילה המתפללת בנוסח איטליה), שהייתה הענייה בקהילות הגטו. בית הכנסת הוא הקטן והצנוע מבין חמשת בתי הכנסת שבגטו, והוא ממוקם בסמוך לבית הכנסת האשכנזי (הגרמני) ובית הכנסת קנטון (בית הכנסת של יהודים שמקורם בצרפת).

בית הכנסת היה גם בית מדרש ולכן כונה "סקולה" ולא "סינגוגה".

עזרת הנשים, הממוקמת מעל הכניסה, נוספה למבנה בשנת 1700.

בשנת 1970 שוקם המבנה.

## תיאור המבנה
שטחו של אולם התפילה 10 מטרים על 9.5 מטרים. בית הכנסת מסוגל להכיל כ-25 מתפללים. במרכז בית הכנסת בימה, ובקירו הדרומי ארון קודש. בצדו הצפוני של המבנה חמישה חלונות הפונים אל כיכר הגטו (ובאמצעותם ניתן לראות מהכיכר שמדובר בבית כנסת) - כל אחד מהחלונות מסמל אחד מחמשת חומשי התורה.

## קישורים חיצוניים

*בית הכנסת האיטלקי

## הערות שוליים

קטגוריה:ונציה: בתי כנסת
ונציה
בארכה

**בארכה** (**Baraka**, המילה "בארכה" משמעותה "ברכה" בשפות רבות) הוא סרט תעודה אמריקאי משנת 1992 שבוים על ידי רון פריק.

## הפקה
הסרט חסר דיאלוגים, דיבור או עלילה במובן המקובל. הסרט עוסק בחיים ובפרט באמונה האנושית על ידי דימויים ויזואליים הכוללים צילום בטכניקות שונות. הפסקול כולל מוזיקה בהלחנתו של מייקל סטרנס וקטעי קול הלקוחים מתוך תפילות בשפות רבות. הסרט צולם ב-152 אתרי צילום ב-24 מדינות (ביניהן בכותל המערבי ובכנסיית הקבר, כמו גם באושוויץ ובמחנות ריכוז בקמבודיה).

רון פריק היה התסריטאי של הסרט הנבואה, הדומה לבארכה בגישה האמנותית ובעריכה המציבה בזו אחר זו סצנות נפרדות על מנת ליצור אצל הצופה תחושה או גישה מוסרית.

מטרת הסרט להראות את הדמיון בין בני אדם שונים, דרך הצגת דמיון בין תפילות ופרקטיקות דתיות ממסורות שונות ברחבי העולם.

הסרט צולם במשך כ-14 חודשים בשש יבשות, תוך שימוש בפורמט רחב ויוצא דופן (Todd-AO, 70mm). שיטות הצילום כוללות הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") וצילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כן נעשה שימוש בצילום הן ממרחק רב והן בקרבה רבה לאובייקט (Extreme Close Up).

פסקול הסרט מבוצע על ידי מספר אמנים, ביניהם להקת דד קן דאנס (Dead Can Dance) ואמנים מיפן, הודו ועוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטים תיעודיים אמריקאיים
בית הכנסת האיטלקי (איסטנבול)

**בית הכנסת האיטלקי** באיסטנבול שבטורקיה, ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה האיטלקית של איסטנבול (קומוניטה איזראליטיקו איטאליאנה די איסטנבול) המכונה גם קהילת הזרים (קאל די לוס פרנקוס). קהילה זו נוסדה בשנת 1862 והשתמשה במספר מבנים קודם לכן.

## היסטוריה
בשנת 1931 נהרס מבנה בית הכנסת המקורי, ובית כנסת חדש (הניצב עד ימינו) נבנה על מקומו. בשנת 1980 שופץ המבנה וב-1998 הוכנסה מערכת חימום מרכזית.

בית הכנסת היווה בעבר אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול. עד לשנת 1922 שימש בית הכנסת את מקהלת המפטירים שבעיר. הרב יצחק אלגאזי, מגדולי החזנים הטורקיים, שימש בו כחזן בשנים 1923 עד 1933.

## סיכום
בית הכנסת נווה שלום (Neve Şalom Sinagogu) הוא הגדול והמוכר ביותר מבין בתי הכנסת באיסטנבול. בית הכנסת ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב במרכז איסטנבול. אולמו המרכזי נחשב ליפה ולמפואר ביותר בהשוואה לאולמות שביתר בתי הכנסת בעיר. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה היהודית האיטלקית של איסטנבול. בפרעות כנגד היהודים בשנות השלושים, בתקופת המרד הערבי של המאה שעברה, נהרס מבנה בית הכנסת המקורי ובמקומו נבנה בית כנסת חדש. בית הכנסת האיטלקי היווה בעבר את אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול.

## לקריאה נוספת
* Naim Avigdor Güleryüz, The Synagogues of Istanbul, Istanbul 2008 (צוין בהערות "בתי הכנסת של איסטנבול")

## קישורים חיצוניים

* צילומים של בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר האימפריה העות'מאנית
איטלקי
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
בית הכנסת הספרדי (פראג)

250px|ממוזער|שמאל|בית הכנסת ה"ספרדי" בפראג
**בית הכנסת הספרדי** (בצ'כית: **Španělská Synagoga**) הוא בית כנסת ברובע היהודי יוספוב בפראג שבצ'כיה. הוא הוקם בשנת 1868 כבית כנסת מודרני ומפואר, אשר נבנה במקומו של "בית-הכנסת הישן" (Altschul), בית הכנסת הישן ביותר של פראג שנבנה במאה ה-12.

## היסטוריה
האלטשולה שימש מ-1835 את "האגודה לשיפור הפולחן היהודי" בראשות לאופולד צונץ ואחריו מיכאל זקש, שהנהיגה סדרי תפילה מתוקנים עם עוגב (שלא הופעל בשבת), ובשנות ה-1860 החליטה הקהילה להרוס את המבנה הישן, שהוחלף בבניין החדש שהושלם ב-1868.

המבנה מעוטר בעיטורי זהב ובאריחים צבעוניים המחקים את סגנון האדריכלות המורי, סגנון אשר נתן למבנה את כינויו. למרות שמו של בית הכנסת, הקהילה שהתפללה בו לא הייתה קהילה מיוצאי ספרד אלא אשכנזית בנוסח אשכנז. בית הכנסת נודע גם בשם ה"טמפל" (Tempel). המבנה תוכנן על ידי האדריכל ווייצק איגנאץ אולמן.

במהלך מלחמת העולם השנייה הנאצים השתמשו בבית הכנסת כמחסן עבור תשמישי קדושה יהודיים שנבזזו בכל רחבי אירופה. עשר שנים לאחר המלחמה הוא הוחזר לידי הקהילה היהודית של פראג. לאחר שנים של הזנחה, המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונפתח מחדש ב-1998. כיום הוא חלק מהמוזיאון היהודי בפראג ומשמש גם כאתר לקונצרטים. בין היתר שוכנת בו תערוכה של תשמישי קדושה וכלי כסף מקהילות יהודיות שחרבו באירופה. האתר מושך מבקרים רבים, יהודים ושאינם יהודים, בשל יופיו הרב. כיום הוא משמש את הקהילה הקונסרבטיבית המקומית "בית פראג".

בשנת 2001 בקרבת מקום נפתח סניף של מוזיאון היהודי בו מוצגות תמונות של רוברט גוטמן.


Spanish Synagogue Prague CZ 01.jpg|ארון הקודש והבימה
Spanish synagogue dome.jpg|כיפת בית הכנסת
Spanish Synagogue Prague CZ 02.jpg|העוגב
Spanish synagogue prague.jpg|מבט על בית הכנסת ועל העוגב מהקומה השניה


## לקריאה נוספת
* מיכאל מאיר, **בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות**, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, עמ' 178–180.

## קישורים חיצוניים

* 
*ההיסטוריה של בית הכנסת 

קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
המוזיאון היהודי2
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
קטגוריה:בתי כנסת קונסרבטיביים
הספרדי
יאגדפנתר

ה**יאגדפנתר** (בגרמנית: "פנתר ציד") היה משחית טנקים גרמני במלחמת העולם השנייה המבוסס על תובת טנק הפנתר. קרוב ל-400 יאגדפנתרים יוצרו בין השנים 1945-1944.

## פיתוח
[שמאל|ממוזער|250px|יאגדפנתר ב[צרפת, 1944]]
ב-3 באוגוסט 1942, החליטה סוכנות החימוש הגרמנית לפתח משמיד טנקים חדש המבוסס על שלדת טנק הפנתר, עם תותח 88 מ"מ ארוך. התכנון ניתן ליצרנית הנשק קרופ, שהייתה בשעתו אחראית לפיתוח טנק הפנתר. באוקטובר 1943 הוצג דגם אבטיפוס של היאגדפנתר (ביחד עם דגמי עץ של הטיגר II והיאגדטיגר) לפני אדולף היטלר שאישר את פיתוחם, ונתן ליאגדפנתר את שמו. 

על מנת להתאים את תותח ה-88 מ"מ הגדול לשלדה של הפנתר, הצדדים של הטנק הורמו והורחבו לתוך הצריח בדיוק כמו במשמידי טנקים אחרים בעלי תותח גדול כמו השטוג והיאגדפנצר. ללא צריח זז, היאגדפנתר חייב היה לנוע כולו לעבר המטרה כדי לירות ובכך גרע מקצב האש שלו.

היאגדפנתר חומש בתותח אנטי-טנק 88 מ"מ ארוך קנה בדיוק כמו הטיגר II. החימוש המשני היה מקלע MG34 בקוטר 7.92 מ"מ על הצריח. בזכות התותח ה-88 העצמתי היאגדפנתר היה מסוגל לחסל כל טנק של בעלות הברית עד לטווח של 3000 מטרים. מאחר שהיה מבוסס על שלדת הפנתר האמינה, הטנק לא סבל מבעיות מכניות רבות.

## ייצור
בתחילת 1944 החל הייצור של היאגדפנתר, ועד לסוף המלחמה נבנו כ-392 יחידות. היאגדפנתרים הוכנסו לגדודים נגד-טנקים ושירתו בעיקר בחזית המזרחית. בחזית המערבית הם הוכנסו לשירות לראשונה במספרים קטנים מאוד בקרב על נורמנדי. בדצמבר 1944 הובאו כ-51 יאגדפנתרים מהחזית המזרחית לקראת קרב הארדנים.

## ניסיון בקרב
ב-30 ביולי 1944 ליד העיירה לוס לוגס בנורמנדי, ארבו שלושה יאגדפנתרים מגדוד הפנצרים ה-654 לקבוצת טנקים בריטים מגדוד המשמר ה-6 והשמידו כ-10 - 11 טנקי צ'רציל בתוך שתי דקות. באותו זמן הגיעו טנקים בריטים נוספים ופתחו באש על היאגדפנתרים, וגרמו לשני צוותים לנטוש את הטנקים בגלל פגיעה בזחלים, בעוד הטנק השלישי נסוג.

בזכות תותח ה-88 מ"מ החזק, הניידות והשריון העבה, היה היאגדפנתר יריב אימתני לבעלות הברית. מאפיינים אלו הפכו אותו לאחד ממשמידי הטנקים הטובים ביותר במלחמת העולם השנייה, אך הוא הוכנס לשירות מאוחר מדי מכדי שתהיה לו השפעה משמעותית.

## קישורים חיצוניים

* בסיס נתונים AFV
* מידע על היאגדפנתר
* אתר שריון גרמני

## הערות שוליים

קטגוריה:משחיתי טנקים גרמניים במלחמת העולם השנייה
פאלק

## ראו גם
* פלק
* פולק
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
סטיב פורניס

**סטיבן צ'ארלס "סטיב" פורניס** (באנגלית: **Steven Charles "Steve" Furniss** נולד ב-21 בדצמבר 1952) הוא שחיין עבר אמריקאי. שיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בעל מדליית ארד אולימפית ומדליית כסף בהן זכה באליפות העולם בשחייה. אחיו הצעיר, ברוס פורניס, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם.

## ביוגרפיה
סטיב פורניס נולד במדיסון, ויסקונסין. 

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר בתוצאה של 2:10.82 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:42.69 דקות.

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה פורניס במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.45 דקות, המנצח היה גונאר לארסון משוודיה שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 2:07.17 דקות. בן ארצו טים מקיי סיים שני (2:08.37 דקות), רביעי היה גארי הול סניור שיאן העולם (2:08.49 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.44 דקות, המנצח היה גונאר שקבע שיא עולם חדש נוסף בתוצאה של 4:31.98 דקות, תוצאה זהה לזו של מקיי, אך הוחלט להעניק לו את מדליית הכסף בגלל ששחה ב-2 אלפיות השנייה יותר לאט, לאחר המשחקים הוחלט שלא יתחשבו יותר באלפיות השנייה. שלישי סיים אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:32.70 דקות).

באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכה פורניס ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.54 דקות, אחרי סרגיי זאכרוב מברית המועצות (4:37.96 דקות), ב-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.72 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד ג'ונסון (2:10.53 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.

ב-1 בספטמבר 1974 השווה פורניס בקליפורניה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את **שיא העולם** של דייוויד וילקי מבריטניה שניקבע שבוע קודם לכן (2:06.32 דקות), היה זה שיא העולם היחידי שלו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. שיא זה החזיק מעמד כמעט שנה עד שברוס, אחיו הצעיר שבר אותו כשקבע תוצאה של 2:06.08 דקות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 זכה פורניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה 2:07.72 דקות, אחרי המנצח אנדריאס הרגטיי מהונגריה (2:07.72 דקות) ולפני אנדריי סמירנוב מברית המועצות (2:08.52 דקות).

במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1975 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי והגן על תאריו. ב-200 מטר בתוצאה של 2:09.77 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:40.38 דקות.

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים פורניס במקום השישי בתוצאה של 4:29.23 דקות, ראשון היה רוד סטראכאן בן ארצו שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 4:23.68 דקות. בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (4:27.76 דקות) הזמן השני בטיבו, וחמישי בגמר. את המשחה ל-200 מטר מעורב אישי לא שחו בתחרות לאחר החלטה שנויה במחלוקת של הוועד האולימפי הבינלאומי, המשחה החזק שלו ושל אחיו שהחזיק בשיא העולם.

פורניס למד רפואת שיניים באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עובד ביחסי ציבור של חברת "ארנה".

## קישורים חיצוניים

*  סטיב פורניס, באתר *Sports123* 
* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:מדיסון: אישים
קטגוריה:שחיינים אולימפיים אמריקאים
קטגוריה:שחייני מעורב אישי
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:ויסקונסין: שחיינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
רדיו א-שמס

**רדיו א-שמס** (בערבית **الشمس**, מילולית "רדיו השמש") היא תחנת רדיו אזורי המשדרת לצפון ישראל מכפר החורש שליד נצרת.

## היסטוריה
התחנה נוסדה ב-24 ביולי 2003 מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן-1990. המכרז יצא לאחר שהתחנה הערבית הקודמת, רדיו 2000 הגיעה לחדלות פרעון והפסיקה את פעילותה. רדיו א-שמס היא תחנת הרדיו הערבית היחידה הפועלת מכוחו של חוק זה, ועד הקמת רדיו א-נאס בשנת 2020, הייתה התחנה הערבית הפרטית החוקית היחידה הפועלת בישראל. א-שמס הוא המתחרה העיקרי של קול ישראל בערבית (כיום נקרא "רדיו מכאן") אך בניגוד לו, הוא מפעיל מערכת חדשות עצמאית, המשדרת 18 מהדורות חדשות ושלושה יומנים ביום. שידורי התחנה נקלטים באופן חלקי גם במישור החוף ובשומרון, בדרום לבנון ובצפון ירדן, וכן הם משודרים באמצעות רשת האינטרנט. התחנה מתייחסת אל עצמה כאל תחנה המשרתת את כל המגזר הערבי, על אף שאיננה נקלטת בנגב ובדרום הארץ, ולא כאל תחנה אזורית.

רדיו א-שמס נמצא בבעלות משפחת כראם, והוא מנוהל על ידי סוהיל כראם ואשתו אמאל. עד שנת 2005 הייתה קבוצת גאון-תקשורת של בני גאון שותפה בבעלות על התחנה, ופרישתה גרמה לה למשבר והביאה את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להעמיד את התחנה בתקופת מבחן של כשישה חודשים. בינואר 2007 הצטרף רדיו א-שמס למועצת העיתונות.

לפי סקרים שערכה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשנים 2006 ו-2007, כ-50% מכלל המאזינים הערבים בישראל הקשיבו לשידורי התחנה מדי יום. בשידורי התחנה שותפים אמנים ערבים שונים, לשמאס ונחאס יש תוכנית סאטירה שבועית.

בעבר נטען כנגד התחנה כי משודרים בה תכנים אנטי ישראלים. ב-2008 נקנסה התחנה על ידי הרשות השנייה ב-2 דקות פרסום בעקבות שידור פרסומת שכללה "אלמנטים של הסתה ושטנה שאין להם כלל מקום בתחנת רדיו ישראלית".

ב-2014 התיר בג"ץ לתחנה לשדר במהלך יום הכיפורים אשר התלכד באותה שנה עם חג הקורבן. בעקבות זאת החריגה הרשות השנייה ב-2015 את התחנות הערביות מן הכלל האוסר שידורים ביום כיפור.

בשנת 2018, לאחר 15 שנים שבהן רדיו א-שמס הייתה תחנת הרדיו הערבית הפרטית החוקית היחידה בישראל, יצא מכרז של הרשות השנייה לשתי תחנות רדיו בערבית. תחנת רדיו א-שמס אמנם ניגשה למכרז והתמודדה על אחת מן המשבצות הפנויות, אולם הבעלים של התחנה, סוהיל כראם, ציין כי הצורך להתחלק בנתח עם תחנה נוספת עלול לפגוע בהיתכנות הכלכלית שלה.

לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-שמס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה המואזנת ביותר בקרב ערביי ישראל.

## ראו גם
* רדיו א-נאס
* ערוץ מוסאווא

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* המתחרה הצעיר של קול ישראל בערבית
* 
* 
* 

## הערות שוליים

שמס
שמס
קטגוריה:תקשורת ערבית בישראל
שמס
בית הכנסת הספרדי (ונציה)

**בית הכנסת הספרדי** הוא בית כנסת הממוקם בגטו של ונציה באיטליה. במקור שימש בית הכנסת את הקהילה הספרדית בוונציה, וכיום, בית הכנסת משמש את הקהילה היהודית שבעיר בתקופה שבין פסח וסוכות.
## היסטוריה
בית הכנסת נוסד בשנת 1580 על ידי הקהילה היהודית שהגיעה אל ונציה בעקבות גירוש ספרד (הקהילה עברה דרך אמסטרדם ופרארה ולבסוף הגיעה אל ונציה כ-60 שנה לאחר הגירוש).

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הוונציאני באלדסארה לונגנה (גדול אדריכל ונציה באותה עת), אשר, ככל הנראה, תכנן גם את חזית השיש של ארון הקודש. המבנה שופץ בשנת 1635.

בדומה למבנים אחרים מאותה עת - המבנה מעוטר בעיטורי עץ צבוע ומצופה זהב. במבנה שלוש נברשות עשויות זכוכית מורנו.

## קישורים חיצוניים

*בית הכנסת הספרדי
* 

קטגוריה:ונציה: בתי כנסת
ונציה
כריתת רחם

**היסטרקטומיה** (באנגלית: **Hysterectomy**) הוא ניתוח לכריתת הרחם, שלרוב מתבצע על ידי גינקולוג. הסרת הרחם מונעת מהאישה את האפשרות להרות וכמובן שאינה מקבלת יותר את מחזור הוסת. כמעט תמיד ניתוח כריתת רחם כולל גם הסרה של החצוצרות (באנגלית salpingectomy). במקרים בהם כריתת הרחם נעשית בגלל ממאירות הניתוח יכלול גם הסרה של השחלות.

ניתוח כריתת רחם הוא בין הניתוחים הנפוצים בעולם. בכל שנה מתבצעים למעלה מ-600 אלף ניתוחים מסוג זה בארצות הברית לבדה, ושליש מהנשים צפויות לעבור ניתוח זה עד גיל 60.

## סיבות לביצוע
כריתת רחם מתבצעת בכמה מקרים, הנפוצים שבהם הם מיומות (גידולים שפירים), סרטן רחם, וצניחת איברי האגן לאחר גיל המעבר (צניחת רחם, בלט השלפוחית וצניחת החלחולת). סיבות נוספות הן ממאירות אחרת באיברי האגן ובמקרים נדירים סיבוכים בלידה.

בשנת 2024 פורסם כי בהודו נאלצות נערות עניות לעבור כריתת רחם כדי שווסת והריון לא יפריעו להן בעבודתן הקשה בשדות הסוכר, המספקים סוכר לקוקה קולה ולפפסיקו.

ההיסטרקטומיה מתבצעת לעיתים גם כחלק מניתוח להתאמה מגדרית.

## מהלך הניתוח
ישנן כמה שיטות שונות לכריתת רחם, בהן שתיים עיקריות. השיטה נבחרת על פי סיבת הניתוח, גיל האשה, מבנה גופה, מחלות רקע וסיבות נוספות. השיטה הראשונה היא כריתת הרחם דרך חתך בבטן התחתונה. השיטה השנייה היא חתך בקצהו העליון של הנרתיק, כאשר לאחר הכריתה תופרים את קצוות העור. ניתוח זה נעשה בדרך כלל עי ידי לפרוסקופיה. כאשר הניתוח מסתיים, במקרה של ניתוח פתוח, מחברים נקז לניקוז הנוזלים באזור החתך. בשנים האחרונות מתחילה להיכנס שיטה נוספת לניתוח לפרוסקופיה, בעזרת מערכת כירורגית דה וינצ'י.

לעיתים כורתים את הרחם כולו כולל צוואר הרחם (כריתה שלמה), ולפעמים כורתים את הרחם ומשאירים את צוואר הרחם (כריתה תת-שלמה). ההחלטה מתקבלת על פי סיבת הניתוח ודרך הניתוח. במקרים של ממאירות כמעט תמיד תהיה כריתה מלאה של הרחם, החצוצרות והשחלות.

## כריתת רחם בישראל
בשנת 2019 בוצעו בישראל 5600 ניתוחי כריתת רחם, כאשר שליש מהם בוצעו בעקבות גידול ממאיר. כריתת רחם עשויה להקנות על פי תקנות הביטוח לאומי לנכות, אחוזי נכות בשיעור חמישים אחוזים לנשים מתחת לגיל חמישים, ושלושים אחוזים לנשים מעל לגיל חמישים.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:כריתת איבר
קטגוריה:כירורגיה אונקולוגית
קטגוריה:גינקולוגיה: פעולות כירורגיות
קטגוריה:סיבוכים בלידה
קטגוריה:הפרעות הקשורות להיריון וללידה
חנניה בן חזקיה

**חנניה בן חזקיה בן גרון (גוריון, גריון)** הוא תנא שחי בסוף תקופת הזוגות, בזמן בית שמאי ובית הלל. בנו היה רבי אלעזר בן חנניה.

## ביאור ספר יחזקאל
מסופר עליו כי לאחר שחכמים חשבו לגנוז את ספר יחזקאל ולהוציאו מן התנ"ך מאחר שכמה פסוקים בו נראים כסותרים את התורה, עלה לעלייתו, לקח עמו שלש מאות חביות שמן למזונו ולהדלקת נרות והסתגר במקום, ושם עיין בדברים עד שתירץ את הסתירות.

לדוגמה בתלמוד בבלי:  כלומר, האם איסור אכילת נבלה וטרפה היא רק לכהנים ולא לישראלים? חנניה בן חזקיה תירץ זאת באומרו שהיות שהכהנים היו אוכלים בשר חטאת העוף, שלא היה שחוט אלא מלוק, דבר שבאופן רגיל נחשב לנבלה, ורק לכהנים הותר במקרה זה, לכן הם צריכים אזהרה מיוחדת.

והגמרא מסכמת את העניין בלשון זה: .

## ביקור התנאים בעליה
במשנה במסכת שבת, מסופר על כינוס של חכמים בעליית חנניה בן-חזקיה. בכינוס זה רבו הנמנים עם בית-שמאי מהנמנים עם בית הלל, וכך הוכרעו שמונה עשרה הלכות כדעת בית-שמאי ולא כדעת בית-הלל, כפי שהיה מקובל בדרך כלל. בתוספתא. בירושלמי מפורט הרקע לכינוס זה, המבהיר את חומרתו: "תלמידי בית שמאי עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי בית הלל. תני שישה מהן עלו והשאר עמדו עליהן בחרבות וברמחים". מתיאור זה משתמע, שהיתרון המספרי של בית-שמאי בכינוס בעלייה הושג כתוצאה ממניעת כניסתם של תלמידי בית-הלל בצורה מכוונת ואלימה.
חוקרים מסבירים אירוע קשה זה, על רקע המתח ששרר בין הקנאים (שנמנו כנראה על בית-שמאי), לבין חכמי-ישראל המתונים (שנמנו על בית-הלל) בזמן המרד הגדול, ערב חורבן ירושלים ובית המקדש השני. לדעתם הכינוס בעלייה נועד לצורך גזירה של כמה תקנות לאומיות, שהמשותף להם הוא הרחקת והבדלת היהודים מן הנכרים, כחלק מן המאבק ברומאים. הסבר זה מתבסס על אחת הברייתות המובאות בירושלמי שם, בשם רבי שמעון בן יוחאי המפרטת את י"ח הדברים שנגזרו, כתקנות הקשורות למאכלי-נכרי ועניינים נוספים הקשורים להרחקות מנכרים.

## כתיבת מגילת תענית
הגמרא במסכת שבת מייחסת אליו את עריכת מגילת תענית, חיבור המונה את הימים בלוח השנה העברי, בהם אירעו נסים לעם-ישראל, ואין להתענות בהם. אולם לפי נוסחא אחרת החיבור מיוחס לבנו ר' אלעזר בן חנניה. לדעת חוקרים, עריכת המגילה נבעה אף היא מטעמים קנאים, ונועדה לחזק את הרוח הלאומית בזמן המרד ברומאים, על ידי זיכרון הניצחונות והנסים שאירעו לעם-ישראל. ישנה השערה שהמחבר רמז לשמו בגימטריה בתחילת המגילה. המגילה פותחת במשפט "אלין יומיא דלא להתענאה בהון" וזה יוצא בגימטריה "רבי חנני' בן חזקי' בן גרון" (בהוספת "רבי" והשמטת הה' מחזקיה וחנניה).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הראשון לתנאים
ז'אק טאטי

שמאל|ממוזער|250px|כרזת הסרט "חופשתו של מר הולו"
**ז'אק טאטי** (בצרפתית: **Jacques Tati**, 9 באוקטובר 1907 – 5 בנובמבר 1982) היה במאי ושחקן קולנוע צרפתי.

## קורות חייו ויצירתו
טאטי נולד לגיאורג-עמנואל טאטישב (אציל רוסי, צאצא לשושלת רוריק) ולמרסל-קלייר ון-הוף (ממוצא הולנדי) במחוז איוולין (Yvelines) ליד פריז. בראשית ימיו היה שחקן רוגבי מקצועי ובשנות השלושים התמחה כפנטומימאי והופיע מדי פעם בסרטים. באותה עת התנסה גם ביצירת סרטים אילמים קצרים.

את סרטו הארוך הראשון, "יום היריד" (*Jour de fête*), הוציא בשנת 1949. בסרט זה גלומים כבר רבים מהמאפיינים של סרטיו המאוחרים יותר: הומור, סלפסטיק מעודן המבוסס על תקריות, מעט מאוד דיאלוג ושימוש במוזיקה ואפקטים קוליים במקום בדיבור. סרט זה אינו מציג עדיין את הדמות הראשית של טאטי בכל יתר סרטיו (פרט לאחרון), בגילומו שלו-עצמו, **מר הולו** (*Monsieur Hulot*). **מר הולו** לובש תמיד את אותו מעיל גשם, חובש מגבעת ומעשן מקטרת. הוא דמות תימהונית שהמציאות נוטה להפתיע שוב ושוב. מבטו התמים לחלוטין מאיר באור מגוחך את מוסכמות החברה, את המודרניזם ובאופן סמוי יותר את המבנה הפוליטי והכלכלי.

מר הולו מוצג לראשונה בסרטו השני של טאטי מ-1953, "חופשתו של מר הולו" (*Les Vacances de M. Hulot*), שבה יוצא מר הולו לחופשת קיץ בכפר נופש ליד הים, שם הוא מנסה לחזר בגמלוניות אחרי בחורה ומבלי דעת זורע הרס הולך וגדל בדרכו. הולו גם מתבונן מן הצד בשלל אירועים וסיטואציות יומיומיות המוארות באור מגוחך כאשר הן נצפות דרך עיניו.

סרטו המצליח ביותר של טאטי היה סרטו הראשון בצבע, "זה הדוד שלי" (*Mon Oncle*), מ-1958 שאף זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט מבקר את מעמד הביניים הנובו רישי ואת תרבות הצריכה, כאשר מר הולו מבקר בבית אחותו ובעלה ונתקל בשלל המצאות מופרכות, ביניהן מזרקה על הדשא, שהוא בטוח שמתנכלת לו אישית.

לסרטו השאפתני "Playtime" הקדיש תשע שנות צילומים ובניית סט ענק, שנותר על כנו גם לאחר שצילומי הסרט הסתיימו וכונה טאטיוויל (*Tativille*, עירו של טאטי) עד שנהרס. הסרט, שיצא לאקרנים ב-1967, מציג פריז מודרניסטית של זכוכית ופלדה בה תועה קבוצת תיירות אמריקאיות, במקביל למר הולו שנקלע למקום לצורך ריאיון עבודה. הסרט קוצץ מגרסה מקורית בת 155 דקות לגרסה בת 126 דקות והוגדר על ידי פרנסואה טריפו כ"סרט מפלנטה אחרת". הסרט היה כישלון מוחלט מבחינה מסחרית וגרם לפשיטת רגל של טאטי. עם זאת בדיעבד זכה הסרט להכרה של מבקרים כ"פסגת יצירתו... שיא חזונו הקולנועי... שהשקיע בו את כל מה שהיה לו להשקיע, רוח וחומר."

ב-1971 הוצג הסרט האחרון שבו הופיע מר הולו, "Trafic" (הופץ בישראל תחת השם "המכונית שלי"). לאחר מכן ביצע טאטי עוד מספר עבודות, בעיקר לטלוויזיה, אך לא שב לגלם את מר הולו.

## קישורים חיצוניים

* סקירה באתר האוזן השלישית על "זה הדוד שלי"
* סקירה באתר האוזן השלישית על "PlayTime"
* סקירה באתר האוזן השלישית על "חופשתו של מר הולו"
* 
* 
* פסטיבל כאן: תוכנית רדיו המוקדשת כולה לסרט "זה הדוד שלי" וליצירותיו של ז'אק טאטי, בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פנטומימאים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1907
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1982
*
נמל התעופה אורלי

**נמל התעופה אורלי** (בצרפתית: **Aéroport Paris-Orly**) הוא נמל תעופה בדרום פריז (ליד העיר אורלי) המשמש כבסיס משני של חברת התעופה הלאומית הצרפתית, אייר פראנס.

מנמל התעופה אורלי יוצאות טיסות לערים שונות באירופה, במזרח התיכון, באפריקה, בקאריביים ובצפון אמריקה. לפני בניית נמל התעופה שארל דה גול, היה נמל התעופה אורלי הנמל הראשי של פריז. כיום הוא נמל התעופה עם מספר הנוסעים הגדול ביותר בתוך צרפת והשני במספר הנוסעים בצרפת בטיסות בין-לאומיות.

שטח נמל התעופה הוא 15.3 קמ"ר, ויש בו שני טרמינלים, מערבי ודרומי.

בעבר, נמל התעופה היה נמל התעופה הראשי של צרפת ומהחשובים בעולם. לאחר שהוקם נמל התעופה שארל דה גול ירד נמל התעופה אורלי מגדולתו, וכיום שארל דה גול משמש כנמל למרבית הטיסות.

חיבור נמל התעופה עם פריז מבוצע על ידי מספר כבישים מהירים, אוטובוסים של אייר פראנס ו-RATP, אורליוול, רכבת תחתית אוטומטית וישנו תכנון לבנות קו רכבת קלה.

## היסטוריה
נמל תעופה אורלי נבנה בשנת 1932 כנמל תעופה שני לשדה התעופה לה בורז'ה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס של לופטוואפה והופצץ על ידי חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר של ארצות הברית.

לאחר הפלישה לנורמנדי בשנת 1944 נכבש שדה התעופה ושימש כבסיס של חיל האוויר של ארצות הברית אשר שיפץ אותו.

בשנת 1947 עזבו האמריקאים את הבסיס והוא עבר לידי צרפת ששנה לאחר מכן החלה להפעילו שוב כנמל תעופה אזרחי וכבסיס של חיל האוויר הצרפתי וכוחות נאט"ו.

נמל תעופה מהווה נמל הבית של חברת אגל אזור ולה קומפני.

## תאונות ומתקפות
* ב-3 ביוני 1962 מטוס בואינג 707 של חברת אייר פראנס בדרכו לאטלנטה התרסק בזמן ההמראה. 130 מתוך 132 האנשים במטוס נהרגו. הניצולות היחידות היו שתי דיילות אשר ישבו בחלקו האחורי של המטוס.
* ב-3 במרץ 1974 מטוס מקדונל דאגלס DC-10 של חברת טורקיש איירליינס אשר היה בדרכו לנמל התעופה לונדון הית'רו התרסק לתוך יער בקרבת שדה התעופה בזמן ההמראה. לאחר חקירה התברר שהסיבה להתרסקות היא דלת תא המטען במטוס אשר לא נסגרה כראוי, נפתחה בזמן הטיסה וגרמה לירידת לחץ משמעותית במטוס ובעקבותה התרסק.
* ב-13 בינואר 1975 בפעולת טרור המיוחסת לארגוני טרור פלסטיניים ולטרוריסט הבין-לאומי איליץ' רמירס סאנצ'ס הידוע בכינויו "קרלוס התן", נורו מספר טילי RPG לעבר מטוס אל על עם 138 נוסעים שהיה בדרכו לניו יורק אך החטיאו ופגעו במטוס יוגוסלבי במקום, 24 אנשים נפצעו בתקיפה. שבועיים לאחר מכן ניסו קרלוס ומחבלים פלסטינים לפגוע שוב במטוס אל על אך בזכות האבטחה ההדוקה בנמל התעופה הם אותרו ובמקום נוצר קרב יריות בו נלקחו 8 אנשים כבני ערובה והוטסו לבגדאד.
* ב-20 במאי 1978 3 מחבלים פלסטינים פתחו באש אל עבר תיירים בשער העלייה למטוס של אל על ופצעו 3 תיירים צרפתים. במהלך חילופי האש שהתקיימו בינם לבין שוטרים צרפתיים ומאבטחים ישראליים, נהרג שוטר אחד. שלושת המחבלים נהרגו.
* 13 בינואר 1983 התפוצץ מטוס של טורקיש איירליינס על ידי מחתרת ארמנית. 8 אנשים נהרגו ומעל 50 נפצעו.
* ב-18 במרץ 2017 חטף אדם נשק מחיילת בטרמינל, ונורה על ידי חיילים בסמוך. זאת לאחר שעצרו אותו בכניסה לנמל נוסע במהירות מופרזת, הוא דרס שוטר ופצע אותו באופן קל.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: תחבורה
אורלי
מתכת אצילה

**מתכת אצילה** היא מתכת העמידה בפני קורוזיה וחימצון, שלא כמו רוב המתכות. מתכות אלו הן יקרות יחסית, לרוב עקב נדירות הימצאותן בקרום כדור הארץ. המתכות האצילות הן:

*רותניום
*רודיום
*פלדיום
*כסף
*אוסמיום
*אירידיום
*פלטינה
*זהב

כמה מהמתכות האצילות יכולות להתמוסס במי מלך, תערובת חומצות מרוכזת במיוחד.

אפשר להשתמש במונח גם באופן יחסי. סדרה גלוונית היא היררכיה של מתכות (או חומרים מוליכים אחרים) המסודרת מהאצילה ביותר אל הפעילה ביותר, ומאפשרת למתכננים לראות בהרף-עין איך החומרים יגיבו לסביבה בה השתמשו כדי לדרג את הסדרה. במובן זה של המילה, גרפיט הוא אף יותר אציל מכסף (למרות שכימית הוא בסיסי יותר).

בפיזיקה, הגדרת אצילות המתכות היא מחמירה יותר. על פי הדרישות בפיזיקה, רק נחושת, כסף וזהב הן מתכות אצילות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יסודות מתכתיים
קטגוריה:מתכות
אנדרו ויזנייבסקי

**אנדרו ויזנייבסקי** (באנגלית: **Andrew Wisniewski**; נולד ב-1 בספטמבר 1981) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.

## קריירה
ויזנייבסקי, יליד סטטן איילנד, ניו יורק, הוא בוגר מכללת סנטנרי משנת 2004. לאחר סיום לימודיו, ניסה לקבל חוזה בליגת ה-NBA, אך לא הצליח ויצא לאירופה.

את הקריירה הבוגרת שלו החל בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, במדיה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בטלקום בון הגרמנית, במדיה קלע 20.6 נקודות בממוצע למשחק וסיים את העונה כמלך קלעי הליגה.

את עונת , החל ויזנייבסקי בסניידרו אודינה האיטלקית, אך כבר בדצמבר 2006 עבר לציבונה זאגרב הקרואטית, עימה שיחק גם ביורוליג ואף קלע 11 נקודות בהפסד קבוצתו 83–91 למכבי תל אביב ביד אליהו. כמו כן, זכה עם ציבונה באליפות קרואטיה ונבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגה. לאחר עונה זו עבר לאוראל גרייט מליגת העל הרוסית, במדיה קלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן עבר לספרטק סנקט פטרסבורג מאותה הליגה והעמיד ממוצעים של 15.6 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק.

ב-23 במאי 2009 חתם ויזנייבסקי לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל הישראלית. בתחילת העונה קיבל דקות משחק רבות ובמהלך העונה הסדירה של הירוליג שיחק כמעט 32 דקות בממוצע. עם זאת סבל מחוסר יציבות ביכולתו, מה שגרם לדירדור מעמדו כרכז הפותח של הקבוצה. גם בליגה סבל מחוסר יציבות, אך זה לא הורגש מכיוון ומכבי ניצחה בכל משחקי הליגה שלה בחודשים הראשונים של העונה.

בשלב הטופ-16 של היורוליג הידרדר מעמדו של ויזנייבסקי אף יותר ועל אף שהמשיך לפתוח בחמישייה, הצטמצמו דקותיו לכ-20 בממוצע בלבד. גם ממוצעיו הידרדרו בשלב זה והוא ירד ל-4.2 נקודות ו-1.3 אסיסטים בממוצע למשחק בלבד. עם זאת, הצליחה מכבי להעפיל לשלב ההצלבה מהמקום הראשון בבית, לאחר שניצחה בכל משחקי הבית שלה בשלב זה והוסיפה ניצחון חוץ על ריאל מדריד. במקביל לתחילת שלב הטופ-16, הציג ויזנייבסקי יכולת טובה בליגה ואף הציג את משחק השיא שלו במכבי, כאשר קלע 26 נקודות עם 100 אחוזי הצלחה מהשדה (7/7) נגד ברק נתניה. למרות משחקו המצוין, לא הצליחה לסייע למכבי שהפסידה משחק ליגה לראשונה בעונת , 114-103, לאחר שתי הארכות.

ב-18 בפברואר 2010 הוביל את מכבי תל אביב לזכייה בגביע המדינה לראשונה מזה שלוש שנים. במשחק הגמר נגד בני השרון, קלע 11 נקודות ומסר 9 אסיסטים ונבחר ל-MVP של משחק הגמר.

ב-28 ביוני 2010 חתם ויזנייבסקי לשנה בקבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית והעפיל איתה לשלב הבתים ביורוליג, אבל לאחר שזו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא הוא שוחרר מהקבוצה ב-1 במרץ 2011.

## קישורים חיצוניים

* דף הפרופיל של ויזנייבסקי באתר היורוליג

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סטטן איילנד: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:כדורסלני טלקום בון
קטגוריה:כדורסלני ציבונה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני אורל גרייט
קטגוריה:כדורסלני ספרטק סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני ספירו שרלרואה
קטגוריה:ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
כריתת ריאה

**כריתת ריאה** מלאה (בלעז: פנאומונקטומיה) או כריתת ריאה חלקית (כגון לובקטומיה שהיא כריתת אונה מתוך אונות הריאה) הוא הליך ניתוחי המיועד בדרך כלל לטיפול בסרטן הריאה. סיבות אפשריות אך נפוצות פחות לביצוע ניתוח זה הן חבלה (טראומה) לריאה, שחפת או זיהומים שונים.

במקרה של סרטן, כריתת הריאה תהיה יעילה רק במידה והסרטן טרם התפשט לשתי הריאות, ובמידה ולא מדובר בסרטן של תאים קטנים (small cell lung cancer). תנאי מקדים נוסף לניתוח הוא בדיקת תפקודי הריאה שתיוותר לאחר הניתוח, היות שהיא צריכה לעמוד לבדה במטלת הנשימה. בסרטן של תאים קטנים הניתוח אינו יעיל מאחר שהוא לא עוצר את התקדמותו המהירה של הסרטן.

חייהם של 25%-40% מהחולים שהתאימו לניתוח ועברו אותו, מתארכים בלפחות חמש שנים. בשישה עד שנים-עשר אחוזים מהמנותחים מופיע מחדש הסרטן.

## היסטוריה
כריתת הריאה הראשונה בהיסטוריה, אשר בוצעה בשלבים על ידי הרופא הסקוטי ויליאם מקיואן (William Macewen), תועדה בחולה שחפת בשנת 1895. ניתוח כריתת הריאה המלא הראשון בוצע בשנת 1933. בשנת 1951 עבר מלך אנגליה, ג'ורג' השישי, כריתת ריאה בעקבות מחלת הסרטן.

## מהלך הניתוח
בניתוח זה מבצעים חתך בבית החזה (thoracotomy), לרוב במרווח הבין-צלעי הרביעי או החמישי ולעיתים תוך חיתוך של צלע, ומשם מוציאים את הריאה הפגומה או את האונה הריאתית. בזמן ההחלמה המטופל נשאר בטיפול נמרץ ומקבל נוזלים בעירוי. אל אזור החתך מחברים צינורות ניקוז ולעיתים קרובות המנותח גם מונשם. כן מבוצע מעקב אחר השיעול של המנותח כיוון שלעיתים ישנה פליטת הפרשות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כריתת איבר
קטגוריה:כירורגיה אונקולוגית
קטגוריה:כירורגיית לב-חזה: פעולות
קטגוריה:סרטן הריאה
פסקל קיניאר

**פסקל קיניאר** (בצרפתית: **Pascal Quignard**; נולד ב- 23 באפריל 1948), סופר צרפתי.

## ביוגרפיה
נולד למשפחת מורים בוֶורנֵיי-סור-אַבְר שבחבל נורמנדי עילית בצרפת, וגדל בעיר הנמל לה הבר. nגיל שנה ומחצה סבל מקשיים שתוארו כקשורים לאוטיזם ואנורקסיה, שנמשכו עד שהיה בן שש עשרה שנה. בהקשר זה אמר מאוחר יותר: "אי יכולתי לדבר גרמה לי לכתוב." הוא התעניין בספרות העת העתיקה ובמוזיקה, ולמד בכוחות עצמו לנגן בפסנתר, בעוגב, בצ'לו, בכינור ובויולה.

ב-1966 החל ללמוד פילוסופיה בסורבון והיה תלמידם של עמנואל לוינס ושל פול ריקר. התכונן לכתוב עבודת מחקר בהדרכתו של עמנואל לוינס, אך מרד הסטודנטים של מאי 1968 שם לאל את תוכניתו זו. הוא התרחק מן הפילוסופיה משום שלדבריו: "היא לבשה צורה שלא התאימה לי עוד." הוא עסק במכירת ספרים עתיקים והחל לכתוב את ספריו הראשונים.

חיבורו הראשון הייתה מסה שהוקדשה לסופר ולעיתונאי האוסטרי לאופולד פון זאכר-מאזוך מסה זו פורסמה בכתב העת מרקור דה פראנס. ב-1976 הפך לאחד העורכים של כתב עת זה. ב-1986 פרסם את הרומן "סלון וירטמברג", וב-1989 - את הרומן "מדרגות טירת שאמבור", שלא זכו להצלחה בציבור. הוא הפך לאחד העורכים של הוצאת גלימאר בפריז.

המפורסם שבספריו הוא "כל הבקרים שבעולם" (1991) על אודות מרן מארה - נגן הויולה דה גמבה בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בורסאי. ספר זה עובד לקולנוע על ידי הבמאי אלן קורנו בכיכובו של ז'ראר דפרדייה. פסקל קיניאר שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לאופרה ולתיאטרון הבארוק הנערך בארמון ורסאי מאז שנוסד תחת הנהגתו של נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

ב-1994 החליט פסקל קיניאר לפרוש מכל פעילות מוזיקלית ולהתמסר לספרות בלבד. ב-1997 לקה בהתקף לב - מה שגרם לו לכתוב את ספרו "חיים סודיים". ספר זה כולל רומן, יומן אישי, קובץ שירה, מסות ואמרות. בשנת 2000 פרסם את הרומן "מרפסת ברומא", ב-2002 - את הרומן "הצללים הנודדים" שזיכה אותו בפרס גונקור, וב-2006 - את הרומן "וילה אמאליה".

יצירתו של פסקל קיניאר זוכה לתשומת לב מרובה בחוגים הספרותיים של צרפת.

## ספריו שתורגמו לעברית
* פסקל קיניאר, **כל הבקרים שבעולם / מרפסת ברומא**, מצרפתית: חגית בת-עדה, הוצאת סמטאות, 2012.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
קפה לאבנה

**קפה לאבנה** (באיטלקית: **Caffé Lavena**) הוא בית קפה הממוקם בכיכר סן מרקו בוונציה שבאיטליה. בית הקפה הוא אחד מבתי הקפה העתיקים בעולם, ומהידועים שבבתי הקפה שבוונציה.

## היסטוריה
בית הקפה נוסד על ידי קארלו לאבנה בשנת 1750. משפחת לאבנה מנהלת את הקפה עד ימינו. בעת היווסדו נקרא בית הקפה "קפה אונגריה", מאחר שבאותה עת שלטה בוונציה האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים שונה שם בית הקפה ל"אורסו קורנאטו" (הדב שלראשו כתר) - בשל האיור המופיע בסמל שמעל בית הקפה - דב העומד על שתי רגליו האחוריות ולראשו כתר.

כבר במאה ה-18 זכה הקפה לפופולריות רבה, וישבו בו משכילים ואישי רוח רבים. הקפה זכה לפרסום בשל היותו הקפה האהוב על המלחין ריכרד וגנר בעת שהותו בוונציה. ואגנר נהג לשבת בבית הקפה מדי יום בין השעות חמש ושש אחרי הצהריים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ונציה: מסחר
קטגוריה:בתי קפה
פון דז אר

שמאל|ממוזער|280px|גשר האמנויות ובית המשפט
[שמאל|ממוזער|250px|הגשר, כשברקע [מגדל אייפל]]
**פון דז אר** (בצרפתית: **Pont des Arts**, "גשר האמנויות") הוא גשר להולכי רגל בפריז, בירת צרפת. הגשר חוצה את נהר הסן ונמצא בין מוזיאון הלובר לבין בית המשפט (L'Institut de France). הגשר התפרסם גם בעקבות העובדה שסבכות המתכת שבמעקי הגשר היו מכוסות במנעולי אהבה שנתלו שם על ידי זוגות אוהבים הזורקים את המפתחות לנהר כסמל לנצחיות אהבתם.

## היסטוריה
בין השנים 1801 ל-1804 נבנה הגשר מתשע קשתות מתכת. היה זה הגשר המתכתי הראשון בפריז. את ההמצאה חבים לנפוליאון בונפרטה, שעיצב אותו לפי עיצוב ייצור אנגלי. המהנדסים לואי אלכסנדר ססאר (Louis-Alexandre de Cessart) וז'אק דיון קונסואבאן (Jacques Dillon conçoivent), רצו תחילה שהגשר יידמה לגן נהדר עם עצים, פרחים וספסלים.

בשנת 2014 קרס חלק ממעקה הגדר בשל המשקל הרב של המנעולים שנתלו עליו. ביוני 2015 הוסרו המנעולים מהגשר, מחשש כי כובד המתכת מערער את יציבותו.

ההיסטוריון קנת' קלרק (Kenneth Clark) מוכר ככותב על גשר האמנויות בספרו "תרבות" (Civilisation):

## מנעולי האהבה
[250px|שמאל|ממוזער|הגשר ב[אפריל 2016]]
מעקי רשת גשר האמנויות היו מעקי פלדה מכוסים רשת מתכת עליהם נתלו מנעולים רבים על ידי זוגות, ולכן מכונים מנעולי אהבה. מנעולים אלו כוללים בדרך כלל ערכים. כגון שמותיהם או ראשי התיבות של בני הזוג, ולעיתים המועד בו נתלה המנעול ומסר קצר.

מנהג זה התחיל לראשונה בגשר האומנויות בשנת 2008. מנעולי הגשר הפכו לאטרקציה תיירותית בפני עצמה. בסוף מאי 2014, סטודנט פריזאי פרסם כ-40,000 תמונות של גשר אמנויות באתר אינטרנט, כדי לאפשר להמון להתרשם ולראות מקרוב את המנעולים.

קיימת מחלוקת בעניין תרומתם של המנעולים התלויים. יש הטוענים כי המנעולים מהווים תוספת שאינה אסתטית, וכן שקיים סיכון לקריסת הגשר, מכובד המנעולים. טענה נוספת היא זיהום אפשרי של נהר הסיין, בעקבות חלודת מפתחות המנעולים, שנזרקים לנהר.

עיריית פריז לא נקטה עמדה בעניין עד קיץ 2013, אז ראש העיר, ברטראן דלנואה, תמך בטענה כי כמות המנעולים המצטברת מכבידה על מעקי הגשר, ומחלישה אותם, והוחלט להסיר את מנעולי האהבה מן הגשר. מספטמבר 2014, עירית פריז החליטה להפסיק לגמרי את מנהג תליית מנעולי האהבה על גשר האמנויות. היא הסירה את המעקה הישן, והניחה במקומו גשר בעל מוטות ומכוסה בזכוכית כדי למנוע הישנות תליית מנעולים. למרות כל ההגבלות עדיין ניתן לראות מנעולים תלויים בחיבורי הגשר.

## שירים
*ז'ורז' ברסנס הקדיש לגשר את שירו Le Vent ("הרוח") מאלבומו Les Amoureux des bancs publics (מאהבים בספסלים ציבוריים) בשנת 1954.
*לודוביק נוואר (Ludovic Navarre) כתב שיר בשם "גשר האמנויות" בשנת 2002.

## ראו גם
*גשר ביג דם

## קישורים חיצוניים

* כתבה על הפון דז אר מתוך האתר פרנקופילים אנונימיים

## הערות שוליים

מרכז|ממוזער|מנעולי האהבה בגשר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: גשרים
קטגוריה:הרובע השישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:גשרים להולכי רגל
פארק ברסי

**פארק ברסי** (בצרפתית: **Parc de Bercy**) הוא פארק בשכונת ברסי ברובע השנים-עשר שבמזרח פריז, על גדת נהר הסן.
שטח הפארק הוא 140 דונם והוא כולל שלוש גינות הנמצאות בין מגרשי הספורט (Paris-Bercy (POPB, אזורי הקניות והאזור המשחזר את כפר ברסי (Bercy-village), על-שמו נקרא הפארק.

חלק משטח הפארק נקרא על שם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.

## גלריה

Parc Bercy.JPG|פארק ברסי בסתיו 2008
Parc de Bercy - Printemps 2008.jpg|פארק ברסי באביב 2008
RabinGardenSign.jpeg|שלט הכניסה לגינה לזכר רבין, 2015
RabinGarden.jpg|חלק מהגינה לזכר רבין, 2015


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:הרובע השנים-עשר של פריז
משחק רווח

בתורת המשחקים, משחק רווח (Revenue game) הוא משחק שיתופי בו השחקנים יכולים להרוויח על ידי התאגדות לקבוצות. משחק זה ניתן לניתוח בתור משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד. במשחק מסוג זה עולות שתי שאלות עיקריות: אילו קואליציות תיוצרנה, וכיצד תחלקנה הקואליציות שתיווצרנה את רווחיהן בין החברים בהן.

## דוגמה
נתבונן במשחק עם קבוצת השחקנים {A, B, C}. הרווח של שחקן A לבדו הוא 18, הרווח של שחקן B הוא 17 והרווח של שחקן C הוא 15. במידה ויתאגדו, הרווח המשותף של השחקנים A,B יהיה 38, הרווח המשותף של A,C יהיה 36 ואילו הרווח המשותף של B,C יהיה 35. במידה ויתאגדו שלושת השחקנים הרווח המשותף שלהם יהיה 56.

השחקנים מבינים כי כדאי להם לשתף פעולה אולם לא ברור כיצד עליהם לחלק את הרווחים המשותפים שכן תרומתו של כל שחקן שונה, והרווח של כל אחד מהם בנפרד שונה.

ניתן להציג את המשחק בתור משחק בצורה קואליציונית באופן הבא:

## ראו גם
* משחק שיתופי

## לקריאה נוספת
*

קטגוריה:תורת המשחקים
ארמיניה בילפלד

**ארמיניה בילפלד**  (בגרמנית: **Arminia Bielefeld**) היא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר בילפלד. הקבוצה נוסדה ב-3 במאי 1905. הקבוצה משחקת בבונדסליגה השנייה.

שם הקבוצה נגזר משמו של ארמיניוס החרוסקי אשר ניצח בקרב יער טויטובורג שלושה לגיונות מן הצבא הרומי. על פי המסורת העיר בילפלד ממוקמת בליבו של היער ומשמשת כעיר המחוז הגדולה.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1905. עד עונת  שיחקה בליגות אזוריות בוסטפאליה למעט עונת  בה שיחקה בליגת העל המערב גרמנית. בסוף עונת 1969/1970 העפילה בפעם הראשונה לבונדסליגה. הקבוצה שיחקה 2 עונות בבונדסליגה ובסוף עונת  ירדה לליגה השנייה שהייתה ליגה אזורית.

הקבוצה שיחקה 6 עונות בליגה השנייה. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת רוט-וייס אסן. בסוף עונת  העפילה לבונדסליגה. הקבוצה שיחקה עונה אחת בבונדסליגה, ירדה לליגה השנייה וחזרה אחרי עונה אחת לבונדסליגה.

הקבוצה שיחקה בבונדסליגה 5 עונות מעונת  ועד עונת . בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת שאלקה 04. בסוף עונת 1984/1985 ירדה לליגה השנייה.

הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 3 עונות וירדה לליגה השלישית. הקבוצה שיחקה 7 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1994/1995 עלתה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה עונה אחת בליגה השנייה והעפילה לבונדסליגה. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה בפנדלים לקבוצת באייר לברקוזן. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת וולפסבורג. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת שטוטגרט קיקרס.

הקבוצה שיחקה לסירוגין בבונדסליגה ובליגה השנייה עד עונת . מעונת  הקבוצה שיחקה 5 עונות בבונדסליגה. בעונת 2004/2005 הגיעה לחצי הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת באיירן מינכן. בעונת 2005/2006 הגיעה לחצי הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת איינטרכט פרנקפורט. בעונת  הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת קרל צייס יינה. בסוף עונת  ירדה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה 2 עונות בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית. בסוף עונת  עלתה לליגה השנייה, אולם נשרה ממנה כעבור עונה לאחר שסיימה במקום ה-16, והפסידה לדרמשטדט מהליגה השלישית בפלייאוף. בסוף עונת 2014/2015 העפילה חזרה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2019/2020 הקבוצה זכתה באליפות הבונדסליגה השנייה ובכך הבטיחה את עלייתה לבונדסליגה והבטיחה את חזרתה לליגה הבכירה לאחר 12 שנות היעדרות. בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לבונדסליגה השנייה. עונה לאחר מכן ירדה לליגה השלישית. בעונת 2024/2025 סיימה כאלופת הבונדסליגה השלישית ושבה לבונדסליגה השנייה. באותה העונה, כאשר היא בליגה השלישית, הצליחה גם להעפיל לגמר הגביע הגרמני לראשונה בתולדות המועדון, אך הפסידה בו 4-2 לשטוטגרט ולא הצליחה לזכות בתואר.  

## צבעים
במשחקה הראשון אי פעם לבשו שחקני הקבוצה מדים בצבע כתום. הקבוצה העפילה לבונדסליגה ב-1970 כשהיא משחקת בחולצה כחולה עם פסים לבנים.

מדי הבית של הקבוצה כוללים חולצה בצבע כחול, מכנסיים שחורים וגרביים לבנים. צבע תלבושת החוץ הוא לבן עם גרביים לבנים.

## סמל
סמל הקבוצה מורכב מדגל שצבעיו הם כחול, לבן, ושחור (מימין לשמאל), ועל החלק האמצעי כתובה האות A (ארמיניה). הדגל מוקף בזר של עץ אלון, שצבעו כחול.

## תארים
*גביע מערב גרמניה: 1966, 1974

## סגל הקבוצה
;נכון ל-3 במרץ 2026

  

 (בהשאלה מאאוגסבורג)
 
 (בהשאלה מנירנברג)

 (בהשאלה מהאנובר 96)

 

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מועדוני ספורט
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1905
גלריית האקדמיה

[ממוזער|שמאל|250px|"גבר צעיר עם ספר", [דיוקן מעשה ידי לורנצו לוטו (1527)]]
ה**אקדמיה** (איטלקית: Gallerie dell'Accademia) היא מוזיאון לאמנות בוונציה שבאיטליה. האקדמיה נמצאת על הגדה הדרומית של התעלה הגדולה, בסמוך לגשר האקדמיה (הנקרא על שמה).

## היסטוריה
האקדמיה נוסדה בשנת 1750 על ידי רשויות הרפובליקה של ונציה כבית ספר ללימוד ציור, פיסול ואדריכלות. מטרת בית הספר הייתה ליצור מוסד מתחרה או מקביל למוסדות דומים כגון האקדמיה של סן לוקא שברומא, והאקדמיה קלמנטינה שבבולוניה.

עם המורים אשר לימדו באקדמיה נמנה ג'אנבטיסטה טייפולו.

בשנת 1807 שונה שמה של האקדמיה ל"אקדמיה המלכותית לאמנויות יפות" (**Accademia Reale di Belle Arti**), והיא עברה למשכנה הנוכחי בהוראת נפוליאון בונפרטה. בתקופה זו נעזבו כנסיות רבות, וחלק מחלל כנסיית מריה דלה צ'אריטה (מריה של הצדקה) הפכה לחלק משטח המוסד. הכנסייה נבנתה בשנת 1343, אף שחזית המבנה נבנתה בשנת 1441 בתכנונו של האדריכל ברתולומאו בון.

## מוצגים
במוזיאון מוצגות יצירות אמנות רבות של אמנים ונציאנים. היצירות מוצגות לפי סדר כרונולוגי. בין היתר מוצגות יצירות מעשה ידי ג'נטילה בליני, ג'ובאני בליני, ברנרדו בלוטו, קאנאלטו, ויטוריו קרפאצ'ו, ג'וליו קרפיוני, צ'ימה דה קונליאנו, דומניקו פטי, פייטרו גספארי, לוקה ג'ורדאנו, פרנצ'סקו גוארדי, ג'ורג'ונה, שארל לה ברון, פיטרו לונגי, לורנצו לוטו, אנדראה מנטניה, רוקו מארקוני, אנטונלו דה מסינה, ג'אנבטיסטה פיאצרטה, ג'ובאני בטיסטה פיטוני, ג'ובאני בטיסטה טייפולו, טינטורטו, טיציאן, פאולו ורונזה, ג'ורג'ו ואזארי, פרנצ'סקו אייץ וכן יצירתו הידועה של לאונרדו דה וינצ'י: "האדם הוויטרובי".

## קישורים חיצוניים

* 
* סיור וירטואלי באקדמיה 
* 

*
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
משחק הוצאות

בתורת המשחקים, **משחק הוצאות** (cost game) הוא משחק שיתופי בו השחקנים יכולים להקטין את הוצאותיהם על ידי התאגדות לקבוצות. משחק זה ניתן להצגה בתור משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד. במשחקים מסוג זה עולות שתי שאלות עיקריות: אילו קואליציות תיווצרנה, וכיצד תחלקנה הקואליציות את ההוצאות בין החברים בהן.

## דוגמה למשחק הוצאות

נתבונן במשחק עם קבוצת השחקנים {A, B, C}. ההוצאה של שחקן A לבדו היא 7, ההוצאה של שחקן B היא 8, וההוצאה של שחקן C היא 9. אם יתאגדו, ההוצאה המשותפת של השחקנים A ו-B תהיה 10, ההוצאה המשותפת של A ו-C תהיה 10 ואילו ההוצאה המשותפת של B ו-C תהיה 13. אם יתאגדו שלושת השחקנים, ההוצאה המשותפת שלהם תהיה 18.

השחקנים מבינים שכדאי להם לשתף פעולה, אולם לא ברור כיצד עליהם לחלק את ההוצאות המשותפות, שכן העלות שכל שחקן צריך לשלם בנפרד שונה, ולא ברור כמה כל שחקן תורם להקטנת ההוצאות.

ניתן להציג את המשחק בתור משחק בצורה קואליציונית באופן הבא:

## ראו גם
* משחק רווח
* משחק חלוקת עלות
* ערך שפלי

## לקריאה נוספת
*

קטגוריה:תורת המשחקים
ג'וליו גאטי-קאזאצה

שמאל|ממוזער|250px|ג'וליו גאטי-קאזאצה
**ג'וליו גאטי-קאזאצה** (באיטלקית: **Giulio Gatti-Casazza**; 3 בפברואר 1869 - 2 בספטמבר 1940) היה מנהל לה סקאלה במילאנו ובהמשך המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בראשית המאה ה-20.

## ביוגרפיה
גאטי-קאזאצה נולד באודינה שבצפון איטליה ובשנת 1893 תפס את מקום אביו כמנהל התיאטרון העירוני של פרארה. הוא כיהן כמנהל "לה סקאלה" במילאנו בשנים 1898–1908, כאשר היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא עמד בראש המטרופוליטן אופרה משנת 1908 עד 1935. בשנת 1910 נשא לאישה את זמרת הסופרן פרנסס אלדה; הם התגרשו ב-1928 והוא התחתן עם הרקדנית רוזינה גאלי. גאטי-קאזאצה פרש בשנת 1935 ואת שנות חייו האחרונות עשה במולדתו, איטליה. הוא מת ב-1940 בפרארה.

הטנור הנודע בנימינו ג'ילי הסתכסך עם גאטי-קאזאצה בשנת 1932 על רקע צמצום השכר, שהמנהל רצה לכפות על זמרי הלהקה, ופרש מן המטרופוליטן. גם לילי פונס ורוזה פונסל התרעמו על הקיצוץ, מה גם שנודע, כי המנהל עצמו דאג להגדיל את משכורתו שנה קודם לכן, כך שהקיצוץ הכפוי השיב את משכורתו הוא לדרגתה הקודמת.

## לקריאה נוספת
 
*Giulio Gatti-Casazza - *Memories of the Opera* (1941) (autobiography)
*Gabriel, Gilbert W. [writing as Golly-Wogg], "Maestrissimo!" *[[The New Yorker]]* 1/1 (21 February 1925) : 9-10 (profile)

* ג'וליו גאטי-קאזאצה – "זכרונות מן האופרה" (1941), אוטוביוגרפיה
* גבריאל, גילברט (בשם העט גולי-ווג), "מאסטריסימו!" ("ניו יורקר" 1/1 (21 בפברואר 1925): 10-9 (פרופיל)

## קישורים חיצוניים

* 

* www.niaf.org Giulio Gatti-Casazza page
* ''TIME'' magazine cover


## הערות שוליים




קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:מנהלי אופרה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
אמליטה גאלי-קורצ'י

**אמליטה גאלי-קורצ'י** (באיטלקית: **Amelita Galli-Curci**, 18 בנובמבר 1882 - 26 בנובמבר 1963) הייתה זמרת אופרה, סופרן קולורטורה איטלקייה, שנחשבה לאחת הזמרות המעולות בראשית המאה ה-20.

## ביוגרפיה
גאלי-קורצ'י נולדה כאמליטה גאלי למשפחה מן המעמד הבינוני-עליון במילאנו ובנעוריה למדה נגינה בפסנתר. את ההשראה לשירה קיבלה מסבתה. גם מלחין האופרות פייטרו מסקאני עודד אותה לפתח קריירה של זמרת. שירתה של גאלי-קורצ'י הייתה, בחלקה הגדול, תוצאה של למידה עצמית, מתוך האזנה לזמרות סופרן אחרות, קריאת ספרים בנושא שיטות שירה ואימון קולה בעזרת תרגילי פסנתר, כל זאת מבחירתה היא.

הופעת הבכורה של גאלי-קורצ'י באופרה התקיימה בטראני ב-1906, בתפקיד **ג'ילדה** בריגולטו של ורדי. שבחים לשירתה לא איחרו להגיע מכל רחבי איטליה.

בשנת 1908 נישאה למרקיז לואיג'י קורצ'י וצירפה את שם משפחתו לשמה. הזוג התגרש בשנת 1920 וכעבור שנה נישאה גאלי-קורצ'י להומר סמואלס, המלווה שלה.

גאלי-קורצ'י הרבתה במסעות באירופה ובדרום אמריקה. ב-1915 שרה בשתי הצגות של "לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי עם אנריקו קארוזו, בבואנוס איירס. היו אלה הופעותיה היחידות עם הטנור האגדי. גאלי-קורצ'י הגיעה לארצות הברית בשנת 1916 כאלמונית, למעשה. היא תכננה שהות קצרה, אבל הופעתה כ**ג'ילדה** ב"ריגולטו" קצרה תשואות נלהבות כל כך בשיקגו, שגאלי-קורצ'י נענתה להזמנה להישאר עם האופרה הלירית של שיקגו. היא הייתה חברה בלהקת האופרה עד 1924. בשנת 1916 גם חתמה גאלי-קורצ'י על חוזה הקלטות עם "חברת המכונה המדברת של ויקטור" והקליטה רבות לחברה זו עד 1930. בשנת 1921 הצטרפה גאלי-קורצ'י למטרופוליטן אופרה בניו יורק ועם הלהקה הזו נשארה עד לפרישתה מהופעות אופרה בשנת 1930.

גאלי-קורצ'י הייתה תלמידתו של מורה המדיטציה והיוגה, ההודי פרמהנסה יוגאננדה. היא כתבה את ההקדמה לספרו של יוגאננדה משנת 1920, "לחישות מן הנצח".

כיוון שמאסה בפוליטיקה של בית האופרה וסברה, שהאופרה היא צורת אמנות גוועת, פרשה גאלי-קורצ'י מבימת האופרה בינואר 1930 והתמקדה תחת זאת בהופעות קונצרטנטיות. בעיות גרון הציקו לה במשך שנים רבות ובשנת 1935 עברה ניתוח להסרת זפקת של בלוטת התריס. על אף הזהירות המופלגת שננקטה בשעת הניתוח, שבוצע בהרדמה מקומית, נגרמה פגיעה לקולה. הסברה הייתה, שעצב אל מיתרי הקול, ההסתעפות החיצונית של עצב הגרון, ניזוק בניתוח, וכתוצאה מכך איבדה את יכולתה לשיר צלילים גבוהים. העצב הזה נודע מאז בשם "עצב גאלי-קורצ'י".

בשנת 2001 "קרוקס ורקאברן עיינו במאמרי עיתונות שנכתבו אותו זמן בעקבות הניתוח, ניהלו שיחות עם עמיתים וקרובי משפחה של המנתח והשוו את הקריירה של גאלי-קורצ'י עם זו של זמרות אחרות" והגיעו למסקנה, שהירידה בטיב קולה לא הייתה, ככל הנראה, תוצאה של פגיעה כירורגית.
בשנת 1936 ניסתה גאלי-קורצ'י, שלא בחוכמה, את כוחה בחזרה לאופרה בתפקיד **מימי** בלה בוהם של פוצ'יני, בשיקגו. הניסיון הכאוב הבהיר לה ולזולתה, כי ימי שירתה תמו. אחרי עוד כמה רסיטלים פרשה לחלוטין מהופעות ושארית חייה עברה עליה בקליפורניה, עד מותה בנובמבר 1963 בגיל 81.

## ביבליוגרפיה
* *The Last Prima Donnas*, by Lanfranco Rasponi, Alfred A Knopf, 1982. 
* "הפרימדונות האחרונות", מאת לאנפרנקו רספוני, אלפרד וקנופף 1982.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה, תצלומים וקטעי קול
* גאל-קורצ'י, הזמיר מסן דייגו
* 
* 

## הערות שוליים




קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות אופרה איטלקיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1882
קטגוריה:נפטרות ב-1963
קטגוריה:זמרות סופרן