היפוקלצמיה

**היפוקלצמיה** (מלעז: **Hypocalcemia**; מיוונית עתיקה: hypo – מתחת, מלטינית: calcx: סיד, מיוונית עתיקה: emia: מונח הקשור להימצאות חומר בדם מן המילה hemia, בעברית: **תת-סידן בדם** או **תת-סידניות**) הוא מצב רפואי המתבטא בחוסר של יון הסידן  בדם. הפגיעה במשק הסידן מתגלה בבדיקת דם בשיטה כמית. יוני הסידן נישאים במחזור הדם בשלוש דרכים: 50% של יוני הסידן מצויים כיון חופשי, 40% של יוני הסידן קשורים לחלבון אלבומין ו-10%של יוני הסידן קשורים לקומפלקסים כימיים שונים. רמת ההיפוקלצמיה מוגדרת על פי כמות יון הסידן  החופשי המצוי בדם, שנמצא ביחסי שיווי משקל עם הסידן הקשור. ערך שיווי המשקל נקבע על ידי רמת החומציות של הדם. ככל שהדם בסיסי יותר הסידן נוטה להתקשר לאלבומין ולקומפלקסים האחרים ועל ידי כך יורדת רמתו החופשית.

רק הסידן המיונן הלא קשור לפעילות פיזיולוגית.

ממוזער|חתך היסטולוגי של עצם בתהליך של היפוקלצמיה

## תסמינים של היפוקלצמיה
ממוזער|'''תרשים אלקטרוקרדיוגרמה של חולה בהיפוקלצמיה.''' 
**גירוי יתר של מערכת עצב-שריר:** באופן כללי מחסור בסידן מתאפיין בעליה של רמת הגירוי של רקמות עצב לשריר-Hyperexcitability.   השרירים מתאפיינים בפעילות טונית עצמונית,  התכווצויות ופרכוסים ותופעה הקרויה . הסימן ניתן לגילוי ידי הקשת האצבע מעל לעצב הפנים המצוי ליד האוזן. הקשה זו תביא להתכווצות שרירי הפנים בצד ההקשה. קיימת גם תופעה של

- מצב בו שריר כף היד מתכווץ לאחר ניפוח שרוול של המכשיר למדידת לחץ דם למשך 3–5 דקות, ללחץ גבוה מלחץ הדם הסיסטולי.

**שקיעת מלחי סידן ופוספאט ברקמות רכות:** במצבים המלווים בהיפרפוספאטמיה המלווה ביתר זרחן בדם, נוצרים מצבים בהם הרקמה מתגרמת בחלקה, כתוצאה מעליה ברמת הזרחן על חשבון רמת הסידן.

**שינויים בעור**- עור יבש, שיער גס, ציפורניים שבירות, הפרעות בהתפתחות השיניים, אימפטיגו.

**סימנים קרדיווסקולריים**: בהיפוקלצמיה אקוטית, הארכת מרווח QT באק"ג המבטא את זמן הסיסטולה החדרית.

**[[בססת נשימתית]]** הקרויה גם בססת מטבולית גורמת לתופעת שיתוק זמני, כתוצאה ממחסור בסידן חופשי. הטיפול המידי בתופעה זו הוא העלאת רמת הפחמן הדו-חמצני בגוף, למשל על ידי נשימה לתוך שקית.

## סיבות הגורמות להיפוקלצמיה
כמות הסידן החופשי בדם מווסתת מספר פקטורים: ויטמין D והקלציטונין שהוא הורמון המופרש על ידי בלוטת התריס.

הסיבה הנפוצה ביותר להיפוקלצמיה היא היפופאראתירואידיזם. סיבות נוספות כוללות צורות אחרות של תת-פעילות של בלוטת התריס, מחסור בוויטמין D, אי ספיקת כליות, דלקת לבלב, מנת יתר של חוסמי תעלות סידן,  רבדומיוליזיס, תסמונת פירוק של גידול ותרופות מפחיתות אוסטאוקלסטים כגון ביספוספונטים או דנוסומאב. האבחנה של היפוקלצמיה מתבצעת על ידי בדיקות אנליטיות במעבדה על ידי קביעת רמת הסידן. שינויים ספציפיים בפעילות הלב עשויים להתגלות גם באלקטרוקרדיוגרמה (אק"ג).

רמת סידן תקינה בדם היא בין 8.5 ל-10.5 מ"ג/ד"ל (2.12 עד 2.62 מילימול/ליטר) ושל סידן לא קשור הוא 4.65 עד 5.25 מ"ג/ד"ל (1.16 עד 1.31 מילימול/ליטר).

מצבים בהם יש תת-סידן בדם, הנובעים מכישלון בתפקיד המרכזי שיש להורמון בלוטת הפרטירואיד (יותרת בלוטת התריס) - PTH  בוויסות רמות הסידן בדם. כך למשל, יכול להתרחש מצב בו קיים חוסר מולד או נרכש של בלוטת התריס, אשר יביא למחסור בהורמון ה-PTH. כמו כן, ייתכן כי ההפרשה של ההורמון אינה יעילה, היות שרקמות המטרה אינן מגיבות להורמון זה מסיבות שונות. ייתכנו מצבים נוספים בהם הפרשת ההורמון ה-PTH אינה מספקת. אלו הם מצבים בהם יש איבוד מסיבי של יוני סידן מהנוזל החוץ תאי, מעבר ליכולת התיקון של מערכת ויסות הסידן.

### היעדר PTH
קיימות מספר סיבות להיעדר הפרשה של ההורמון PTH. הסיבות יכולות להיות מולדות או נרכשות. בדיקות המעבדה מצביעות במקרים אלה על היפוקלצמיה והיפר-פוספטמיה הנובעות המחוסר של ההורמון PTH.

**תת-פעילות מולדת של בלוטת יותרת התריס:** כחלק מתסמונות הכוללות הפרעות התפתחותיות שונות ובמידה נדירה כתוצאה ממוטציות בגן ל-PTH. ניתן למצוא תחת קטגוריה זו מוטציות בקולטן לסידן הגורמות לפעילות יתר שלו ולדיכוי הפרשה של PTH, תסמונת תורשתית מסוג APS1) ), המאופיינת באי ספיקה של בלוטת האדרנל, שחלות, בלוטת התריס ומערכת החיסון, תסמונת די ג'ורג' הכוללת הפרעות התפתחותיות שונות, לרבות תת-פעילות של בלוטת התריס, או תסמונות הקשורות למחלות נדירות המקושרות להפרעה בתפקוד המיטוכונדריות.

**תת-פעילות נרכשת של בלוטת יותרת התריס** - לאחר ניתוחי צוואר, בעקבות הסרת בלוטת התריס, לאחר טיפול ביוד רדיואקטיבי, כתוצאה ממחלות גרנולומטיות או השקעה של חומרים שונים כגון, ברזל ונחושת ברקמת הבלוטה, או מחסור במגנזיום הפוגע בהפרשה של PTH כמו גם בתגובת רקמות המטרה להורמון.

**תת-פעילות בלוטת יותרת התריס של הילוד** - היפוקלצמיה של הילוד כתוצאה מכך שהאם סובלת מיתר-פעילות של בלוטת התריס. העברה מופרזת של סידן לעובר, יכולה להפריע לתפקוד בלוטת התריס אצל הילוד. בהמשך, היא מתאוששת וחוזרת לתפקוד תקין תוך שבועיים. שכיח יותר אצל פגים או ילודים לאימהות סוכרתיות, או לאחר טראומה מיילדותית.

### יתר פעילות משנית של בלוטת יותרת התריס
לרוב, מצב זה קורה אצל חולים הסובלים מאי ספיקת כליות כרונית. הפגיעה הכלייתית מביא לפגיעה בפינוי הפוספט מהגוף, ונוצרת היפר-פוספטמיה. הפוספט העודף בדם קושר סידן, וכתוצאה מכך תהיה **היפוקלצמיה**. הן היפרפוספטמיה והן היפו-קלצמיה מהווים טריגר להפרשת PTH, שרמתו תעלה בנסיוב הדם. נוצר טריגר כרוני להפרשה של PTH, ולרוב יש היפרפלזיה של ארבע בלוטות הפראתירואיד. כתוצאה מרמה גבוהה של PTH באופן כרוני, נוצר נזק לעצם. במצב זה, הביטוי האנטומי הוא אמנם היפרפראתיירואידיזם- כתוצאה מהיפרפלזיה של בלוטות הפראתיירואיד, אולם הביטוי הוא היפוקלצמיה, היות שכתוצאה מאי ספיקת הכליות נגרם איבוד סידן.

### יתר פעילות שלישונית של בלוטת יותרת התריס
לאחר תקופה ממושכת של היפרפראתיירואידיזם משני, מתפתחת **פעילות עצמונית** של רקמת הפראתיירואיד.

### מחסור בוויטמין D

לרוב, מחסור קל עד בינוני בוויטמין D לא יגרום להיפוקלצמיה. היפוקלצמיה תופיע במקרה בו מאגרי הסידן בשלד מדולדלים, באופן בו שחרור של סידן מהשלד במנגנון המתווך על ידי PTH אינו יעיל יותר. בדיקות המעבדה יצביעו על רמות נמוכות של סידן וזרחן, ורמות מוגברות של PTH.

### רככת

מחלת הרככת מאופיינת בהפרעות הקשורות לוויטמין D, עקב פגיעה בתהליך המינראליזציה  של העצם והסחוס. 

## פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס
זוהי קבוצת מחלות נדירות, המתאפיינות בעמידות של רקמות המטרה לפעולתו של ההורמון PTH. התמונה הביוכימית דומה לתת-פעילות של בלוטת התריס, אולם רמות ה-PTH מוגברות במקרה זה. ישנן מספר מחלות בקבוצה זו:

#### פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1A
בעבר, כונתה מחלה זו בשם . זוהי הפרעה ביוכימית עם פנוטיפ אופייני: קומה נמוכה, פנים עגולות, צוואר קצר, אצבעות קצרות, השקעה של מלחי סידן מתחת לעור. לחלק מהחולים יש עמידות גם לפעילותם של הורמונים אחרים, לחלקם יש הפרעות בחושי הטעם והריח וכן פיגור שיכלי. הבסיס למחלה זו הוא פגיעה בקולטן של הורמון ה-PTH  כתוצאה ממוטציה בגן אשר מקודד תת-יחידה (אלפא) בחלבון G המהווה את הקולטן ל-PTH. במחלה זו קיימת תופעה של החתמה גנטית- לאב קיים אלל מוטנטי אשר מושתק, כאשר אם מגיע אלל מוטנטי מהאם, הילוד יסבול ממחלה זו, לרבות ההפרעות הביוכימיות הנלוות, ואם מגיע אלל תקין מהאם, ייווצר הפנוטיפ האופייני הכולל התפתחות לא תקינה של השלד, אולם **ללא הפרעות ביוכימיות** (הכליה תגיב להזרקה של ההורמון PTH, למשל)- מצב הקרוי **פסאודו היפו פראתיירואידיזם**.

#### פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1B
במחלה זו, העמידות להורמון PTH מוגבלת לכליה בלבד, בעוד שהעצם משמרת את תגובתה להורמון.

#### פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1C
במחלה זו, קיימים מומי שלד האופייניים לסוג 1A, וכן הפרעות ביוכימיות ועמידות להורמונים נוספים המאפיינים את סוג 1A, אולם לא זוהה פגם בתת-יחידה אלפא המהווה חלק מהקולטן עצמו- נראה אמנם שתפקודה לקוי.

#### פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 2
במחלה זו יש פגיעה סלקטיבית בתגובת הכליה ל-PTH, כלומר לאחר הזרקת ההורמון תיצפה עליה של CAMP בשתן (לעומת סוג 1B שבו אין תגובה של עליית CAMP בשתן לאחר הזרקת PTH לכליה). אין עליה בהפרשת הזרחן.

## סיבות נוספות להיפוקלצמיה
סיבות נוספות להיפוקלצמיה יכולות להיות מצבים בהם הסידן עוזב את הנוזל החוץ תאי בקצב גבוה מעבר ליכולת התיקון של המערכת ההומאוסטטית. כך למשל, במצבים בהם יש היפרפוספטמיה חדה, הזרחן יוצר קומפלקס עם הסידן. בדלקת חדה של הלבלב, קיים שחרור של חומצות שומן הקושרות סידן. מצבים נוספים הגורמים להיפוקלצמיה: במצבים בהם יש מינרליזציה מהירה של השלד, גרורות, סרטן השד, סרטן הערמונית. לעיתים שימוש בתרופות עלול לגרום להיפוקלצמיה, כך למשל שימוש בתרופות המעכבות פירוק עצם כגון מיתרמיצין, קלציטונין, תכשירי פוספאט שונים וכו'.

## תסמינים של היפוקלצמיה
ממוזער|ארגמנת 
התסמינים הנוירומוסקולריים של היפוקלצמיה נגרמים על ידי אפקט באת'מוטרופי  חיובי המתבטא בתגובה מוגברת של שריר הלב עקב אינטראקציה מופחתת של סידן עם תעלות נתרן . מאחר שסידן חוסם תעלות נתרן ומעכב דה-פולריזציה של סיבי עצבים ושריר, כמות מופחתת של סידן מורידה את סף הדה-פולריזציה. המתבטאת בעוויתות, הפרעות קצב, טטניה וחוסר תחושה בידיים' ברגליים וסביב הפה.

תסמין נוסף של היפוקלצמיה הוא ארגמנת באזורים שונים של הגוף.

## טיפול בהיפוקלצמיה
הטיפול הראשוני הוא באמצעות עירוי סידן כלורי תוך ורידי בתוספת מגנזיום גופרתי. טיפולים אחרים עשויים לכלול תוספי מזון, לדוגמה, ויטמין D, מלחי מגנזיום וסידן. אם זה נובע מהיפופאראתירואידיזם, ייתכן שיומלץ גם על תרופה בשם הידרוכלורותיאזיד, תרופות קושרות פוספאטים  ודיאטה דלת נתרן. מחקרים מצביעים על כך שכ-18% מהאנשים המטופלים בבתי-חולים סובלים מהיפוקלצמיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפרעות מטבוליות
קטגוריה:ממצאים חריגים בבדיקות דם
קטגוריה:מטבוליזם העצמות
קטגוריה:סידן
קטגוריה:מחלות ותסמונות תורשתיות
קטגוריה:מחלות עור והרקמה התת-עורית