ולטר הייטלר

**ולטר היינריך הייטלר** (בגרמנית: **Walter Heinrich Heitler**; 2 בינואר 1904 – 15 בנובמבר 1981) היה פיזיקאי גרמני, אשר תרם תרומות משמעותיות לאלקטרודינמיקה קוונטית ולתורת השדות הקוונטית. הוא היה אחד המדענים שהכניסו את הכימיה תחת מכניקת הקוונטים בתאוריית הקשר הערכי.

## השכלה
בשנת 1922 החל הייטלר ללמוד פיזיקה בטכניון קרלסרוהה, בשנת 1923 עבר ללמוד באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, ובשנת 1924 המשיך את לימודיו באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן (LMU), שם למד אצל ארנולד זומרפלד וקרל הרצפלד. הרצפלד שימש כמנחה עבודת הדוקטורט שלו, אותה סיים בשנת 1926. בתקופה זו לימד הרצפלד קורסים בפיזיקה תאורטית ובכימיה פיזיקלית, ולעיתים החליף את זומרפלד בהעברת השיעורים בהיעדרו.

בין השנים 1926–1927 קיבל הייטלר מלגת מקרן רוקפלר לביצוע מחקר פוסט-דוקטורט, במסגרתה עבד אצל נילס בוהר במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן, ולאחר מכן אצל ארווין שרדינגר באוניברסיטת ציריך. בהמשך הפך לעוזרו של מקס בורן במכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת גטינגן. בשנת 1929 השלים את עבודת ההביליטציה שלו בהנחיית בורן ונשאר כמרצה פרטי (פריבט-דוצנט) עד שנת 1933. באותה שנה פוטר מהאוניברסיטה בשל יהדותו.

בתקופה שבה השלים את הדוקטורט, שלוש אוניברסיטאות - מינכן (בהנהגת זומרפלד), גטינגן (בהנהגת בורן) וקופנהגן (בהנהגת בוהר) - שיתפו פעולה בנושאים מרכזיים של התקופה, כגון מבנה האטום והמולקולה. באותן שנים, פורסמו תגליות מכריעות בתחום מכניקת הקוונטים: בשנת 1925 פרסמו ורנר הייזנברג ומקס בורן את מאמריהם על מכניקת המטריצות, וב-1926 פרסם שרדינגר את מאמריו על מכניקת הגלים, אשר הוכיחו את שקילות שתי הגישות.

במסגרת מלגת רוקפלר, עבר הייטלר בין המרכזים המובילים בפיזיקה תאורטית – קופנהגן, ציריך וגטינגן – שם עבד לצד חוקרים מובילים. בציריך, בשיתוף פעולה עם פריץ לונדון, יישם את מכניקת הקוונטים על הכוחות שבין אטומים במולקולות. עבודתם על הקשר הכימי במולקולת המימן נחשבה לפריצת דרך, שהניחה את הבסיס לתאוריית הקשר הערכי בכימיה הקוונטית. עבודתם השפיעה רבות על לינוס פאולינג, אשר באותה תקופה שהה בציריך.

לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, החל מקס בורן לסייע למדענים יהודים צעירים להימלט מגרמניה. במסגרת מאמצים אלה, השיג לבסוף הייטלר משרה כחוקר באוניברסיטת בריסטול, שם עבד תחת נוויל מוט.
## קריירה
בבריסטול, עבד הייטלר כחוקר במעבדת הפיזיקה ע"ש H. H. Wills, שם המשיך את מחקריו בתורת השדות הקוונטית ובאלקטרודינמיקה קוונטית, ולעיתים בשיתוף פעולה עם מדענים נוספים שברחו מגרמניה, בהם הנס בתה והרברט פרוליך. יחד עם בטה, פרסם מאמר על ייצור זוגות של קרני גמא בשדה קולון של גרעין אטומי, ובו פיתחו את נוסחת בטה-הייטלר עבור בלימה קרינתית (*Bremsstrahlung*).

בשנת 1936 פרסם את ספרו המרכזי *The Quantum Theory of Radiation*, שהשפיע רבות על התפתחות מכניקת הקוונטים. הספר יצא במהדורות רבות ותורגם לשפות שונות, כולל רוסית.

הייטלר תרם גם לחקר הקרניים הקוסמיות ולחיזוי קיומו של הפאיון (π-meson). בשנת 1937, במסגרת מחקרו בתהליכי המפלים הקוסמיים, נחשף לתוצאות של מריאטה בלאו והרטה וומבאכר, אשר השתמשו באמולסיות גרעיניות לזיהוי קרניים קוסמיות. הייטלר הפנה את תשומת לבו של עמיתו ססיל פאוול לשיטה זו, והם יצאו יחדיו לשווייץ לבצע ניסויים בגובה רב. מחקר זה תרם בהמשך להענקת פרס נובל לפיזיקה לפאוול בשנת 1950 על פיתוח שיטת הצילום הגרעיני וגילוי המזונים.

לאחר נפילת צרפת ב-1940, נעצר הייטלר לזמן קצר באי מאן, אך שוחרר בהמשך.

בשנת 1941 קיבל משרה באוניברסיטת דבלין, שם עבד במכון ללימודים מתקדמים (DIAS), תודות להתערבותו של ארווין שרדינגר. הוא כונה "הגיבור הבלתי-נודע של DIAS בשנות ה-40". בדבלין עסק במחקרים על תאוריית בלימת הקרינה ותהליכי פיזור של מזונים, ויחד עם H. W. Peng פיתח את משוואת הייטלר-פנג.

בשנים 1942–1943 העביר קורס במכניקת גלים, אשר הוביל לפרסום ספרו Elementary Wave Mechanics, שיצא לאור במספר מהדורות ותורגם לצרפתית, איטלקית וגרמנית.

בשנת 1946, עם התפטרות שרדינגר מתפקידו כמנהל בית הספר לפיזיקה תאורטית, מונה הייטלר במקומו. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1949, אז חזר לשווייץ והתמנה לפרופסור מן המניין ולמנהל המכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ציריך, תפקיד שמילא עד לפרישתו בשנת 1974.

בשנת 1958 החזיק בקתדרת לורנץ לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ליידן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי מדליית מקס פלאנק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1904
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1981
קטגוריה:פיזיקאים יהודים