open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טרוור הווארד

**טרוור הווארד** (באנגלית: **Trevor Howard**; 29 בספטמבר 1913 - 7 בינואר 1988) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי.

## ביוגרפיה
הווארד נולד בקליפטונוויל שבמחוז קנט באנגליה. אביו, ארתור, היה סוכן ביטוח בלוידס של לונדון. הוא החל לללמוד במכללת קליפטון, ועזב כדי ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, והחל לשחק בתיאטרון הבריטי בתפקידים קטנים. ב-1936 כיכב בהצגה הלונדונית "צרפתית ללא דמעות".

במלחמת העולם השנייה שירת מספר שנים בחיל הקשר המלכותי של הצבא הבריטי, בדרגת לוטננט שני, עד ששוחרר ב-1943. נפוצו מספר סיפורי גבורה על תקופת שירותו, בפרט בקרבות מול השלטון הנאצי בנורווגיה ובפלישת בעלות הברית לסיציליה, אך מסמכים רשמיים מעידים כי שוחרר בשל חוסר יציבות נפשית.

### קריירה קולנועית
לאחר ששיחק בהצגה "קצין הגיוס" ב-1943, החל הווארד לשחק בסרטים. תפקידו הראשון היה בסרט "הדרך קדימה" (1944).
ב-1945 גילם הווארד את דמות הרופא בסרט "פגישה מקרית", וזכה להכרה בעקבותיו. בהמשך שיחק במספר מותחנים בריטיים, וב-1947 הוזמן על ידי לורנס אוליבייה לגלם את דמותו של פטרוצ'יו בסרט השייקספירי "אילוף הסוררת". ב-1949 גילם את תפקידו של הבלש קאלאויי בסרטו הקלאסי של קרול ריד "האדם השלישי". אחד מתפקידיו המהוללים היה כקצין המיוסר סקובי בסרטו של ג'ורג' פארל "לב העניין", על פי הרומן הנודע של גרהם גרין. סרטים נוספים בהם כיכב היו "המרד על הבאונטי", "ירוק לסכנה", "מנואלה", "הפרג אינו פרח", "בית הבובות", "הצייד אחר השמש", "המפתח" ועוד.

ב-1958 זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בסרט "המפתח", וב-1960 היה מועמד לפרס האוסקר על משחקו בסרט "בנים ואוהבים". ב-1963 שיחק בסרט "אדם בתווך" בכיכובו של רוברט מיצ'ם וזכה בפרס אמי על גילום ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי, בסרט "The Invincible Mr Disraeli". ב- 1964 שיחק בסרט "אבא אווז" לצידם של קארי גרנט ולסלי קארון. ב-1965, שיחק בסרט "מוריטורי" לצידם של יול ברינר ומרלון ברנדו וב"מבצע חץ מקשת". הווארד גילם בסרטים רבים את דמות הקצין הבריטי, למשל בסרטים "פון ראיין אקספרס", "הדו-קרב הארוך", "הסתערות חיל הפרשים", "זאבי הים" (1980) ועוד.
ב-1970, שיחק בסרט "בתו של ריאן" בכיכובה של שרה מיילס.

בערוב ימיו שיחק במספר תפקידי משנה, בסרטים "האפיפיורית יוהנה", "סופרמן" (1978), "גנדי" (1982), ותפקידו האחרון היה בשנה בה נפטר, בסרט "The Dawning" (1988).

### חייו האישיים
כשחזר לתיאטרון ב-1943, שיחק בהצגה "The Recruiting Officer", שם הכיר את השחקנית הלן שרי. הם נישאו ב-8 בספטמבר 1944 ונותרו נשואים עד מותו של הווארד. הווארד ניהל, עם השנים, פרשיות אהבים קצרצרות עם נשים רבות. ב-1950 עמדו נישואיו פעם אחת ויחידה בסכנה של ממש עקב רומן עם הצרפתייה אנוק איימה (שהייתה בת 18 אז, ונשואה לבעלה הראשון אדוארד צימרמן) ששיחקה לצדו, באחד מתפקידיה הראשונים, בסרטו של רונאלד נים "הסלאמאנדר המוזהב".

הווארד התמודד כל חייו עם בעיית שתיית משקאות חריפים מרובה. הוא נפטר בינואר 1988 משחמת הכבד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1988
תחכמוני (דמות מקראית)

**תַּחְכְּמֹנִי** (עֲדִינוֹ הָעֶצְנִי) הוא דמות מקראית, מראשי הגיבורים של דוד המלך. 

השילוב של איש חיל עם תלמיד חכם עשתה אותו לדמות מופת ולסמל לשילוב בין לימוד תורה לחיי המעשה. בשל כך, בתי ספר ומוסדות חינוכיים רבים הדוגלים בשילוב כזה קראו לעצמם על שמו – תחכמוני.

## דרכו
תחכמוני נמנה ברשימת הגיבורים אשר לדוד המלך  המופיעה בספר שמואל: .

לפי מדרש חז"ל, היה תחכמוני גם ראש הסנהדרין. 

בתלמוד הבבלי במסכת מועד קטן, נזכר שהשם תחכמוני מתייחס לדוד המלך: 

## מראשי הגיבורים
הרד"ק סבור כי "תחכמוני", בדומה ל"עדינו העצני", הם מראשי הגיבורים של דוד המלך, וכינויו בא להעיד על חכמתו, שנוספה על גבורתו, "והיה יושב בשבת סנהדרין... והיה ראש להם". אף "תחכמוני" ו"בן חכמוני" עניין אחד הם: בן חכמה.

## בן חכמוני

בדברי הימים א' נזכר שמו של ישבעם כבנו של 'חכמוני': . על פניו נראה כי מדובר בגיבור נוסף מלבד תחכמוני, בשם חכמוני. 

אך יש הסבורים כי לא מדובר בשני אנשים שונים אלא באותו אדם, והגרסה בספר שמואל משובשת, וכי הנוסח המתואר בספר דברי הימים הוא המדויק.

## הערות שוליים

קטגוריה:דוד
קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:גיבורי דוד
קטגוריה:יהודי המאה העשירית לפנה"ס
דמי פינוי

**דמי פינוי** הוא תשלום עבור הנכונות לפנות שטח מושכר.

בהתאם לפסיקות של בתי המשפט בישראל אודות נכסים המוחזקים על ידי דיירים מוגנים, נקבע כי בעת פינוי יזום של דייר (בהתאם לעילות הפינוי היזום של דייר מוגן) ישא בעל הנכס בתשלום העלויות של הפינוי: עלויות העברת הציוד והתכולה של הדייר, הוצאות למציאת דיור חלוף, שכר טרחת עורך דין, תשלום לשמאי ומתווך ומס רכישה.

בנוסף, שגור מושג זה בתחומי הנדל"ן והמסחר, ומתייחס לתשלום נפרד אותו מוכן לשלם שוכר של נכס לדייר המפנה למענו את המושכר. בדרך כלל מדובר בנכסים הממוקמים במקומות בעלי מוניטין – בעיקר למסחר, כמו למשל: קניונים או מרכזים מסחריים הומי אדם, אך לעיתים גם השכרה של דירת מגורים תכלול דמי פינוי מוסכמים, במקומות בהם יש ביקוש מוגבר לדירות.

דמי הפינוי הם עסקה נפרדת מעסקת השכירות, ובדרך כלל בעל הנכס אינו מעורב בה. בעוד השכירות עצמה נרקמת בין בעל הנכס לבין השוכר, את דמי הפינוי משלם שוכר הנכס לדייר הקודם לו תמורת הסכמתו לפנות את הנכס. זהו תשלום חד-פעמי אשר מהווה מעין "פיצוי" לשוכר המפנה או תשלום עבור מוניטין שצבר הנכס בזכותו. לעיתים כולל התשלום גם את השקעתו של השוכר המפנה. השקעה זו יכולה להיות בתשתית (מערכות תאורה, מדפי מכירה, גלריה, מיזוג אוויר, וכיוצא בזה), או בדמי פינוי ששילם הוא עצמו בעת כניסתו לנכס.

דוגמה: כאשר חברת גוגל ישראל ביקשה להרחיב את משרדיה במגדל אלקטרה היא שילמה לדייר אחר במגדל, משרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, דמי פינוי בסך 40 מיליון ש"ח.

## ראו גם
* פינוי בינוי

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקרקעין
מחוז ילובור

**ילובור** היה מחוז בחלק המערבי של אתיופיה, עם בירתה שלה גור ואחרי 1978 הבירה עברה לעיר מאטה. השם ילובור מגיע משתי מילים משפת האורומו, "ילו" שהוא שם של מקום ו"אבבורה" שהוא שם של אדם כלשהו ולכן אפשר לתרגם ש "ילא שייך לאבבורה".

ילובור גבלה במערבה בסודאן, ובין המחוזות האתיופים מחוז  מחוז וואלגה בצפון ומחוז קאפה בדרום.

## היסטוריה
עד לשנת 1889 ריבונות על השטח היה בידי ממלכה עצמאית שנכבשה על ידי אתיופיה.

עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 ילובור נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, החצי המערבי של המחוז הפך להיות מחוז גמבלה החדש והחלק המזרחי התחלק לשניים באזור שהתיישבו בו בני האורומו סופח למחוז אורומיה ונקרא נפת ילובור ומה שנשאר מהמחוז נכלל במחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

ילובור
ילובור
ילובור
ילובור
השריר כופף שורש היד החישורי

**השריר כופף שורש היד החישורי** (TA: Musculus flexor carpi radialis) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר הכפן העגול ותיכון לו שריר הכף הארוך. הגיד המרוחק של השריר נמצא בצד החישורי של שורש כף היד, כלומר בצד בה נמצאת עצם החישור. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ולכיוון הרחקה.

בחלקו המרוחק של השריר, בסמוך לשורש כף היד, מהווה הגיד הבולט שלו נקודת ציון לאיתור עורק החישור הצידי לו, לשם מדידת דופק.

## תיאור
תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).

חלקו המרוחק של השריר, נכנס כגיד לשורש כף היד דרך תעלה בחלקה הצידי של רצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בבסיס עצם המסרק השנייה.

## עצבוב
השריר כופף שורש היד החישורי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך **[[עצב התווך]]**.

## ראו גם
* אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי)

## קישורים חיצוניים

שורש היד החישורי כופף
דודא

**דודא** (שם מדעי: *Mandragora*) הוא סוג צמחים עשבוניים רב-שנתיים, ממשפחת הסולניים הנפוץ בכל רחבי אגן הים התיכון וברחבי מרכז אסיה עד להרי ההימליה. בתרגום אונקלוס מזוהה הדודא עם **יברוח**. אודות המאפיינים ראו ערך דודא רפואי שהוא מין יחיד בסוגו.
שמאל|ממוזער|200px|פרי הדודא

בסוג דודא משויכים שני מינים בלבד לפי שיטה אחת (*Mandragora officinarum ו-Mandragora caulescens*) או ארבעה מינים לפי שיטה שנייה. לפי השיטה השנייה, שני המינים *Mandragora autumnalis ו-Mandragora turcomanica הם אינם שמות נרדפים ל-Mandragora officinarum.*

השם "מנדרגורה" מגיע ממקורות פרסיים ויווניים עתיקים יותר, והיה כבר בשימוש לתיאור הצמח המיוחד הזה.

בישראל הסוג דודא מיוצג אך ורק על ידי דודא רפואי. המילה "officinarum" היא מלטינית ופירושה "רפואי" או "שייך לבית מרקחת". המילה "autumnalis" היא מלטינית ופירושה "שייך לסתיו" או "של הסתיו". ולכן השם אינו מתאים לדודא הרפואי בישראל שלבלובו ופריחתו הם דווקא בתחילת החורף.

## פולקלור
אכילת הדודא נחשבת בתרבויות רבות כסגולה לפריון למשל בתנ"ך ואצל הבדואים. הסיבה לכך היא כנראה צורתו של שורש הדודא, שנראה כמו תינוק אנושי, ואמנם מחקרים מראים שאכן יש כמות קטנה של הורמונים מפרים בדודא. כיוון שהאמינו שעקירת הדודא מובילה למוות מיידי, היה נהוג לקשור כלב או חמור לצמח הדודא כדי לעקרו.

## הופעות בתרבות
בהארי פוטר וחדר הסודות הדודאים מופיעים כצמח קסום, שעלול להרוג אך יכול לשמש לריפוי. הצגתם כצמח קסום כנראה נשאבת מאגדות אירופאיות על הדודא.

## מינים
*דודא רפואי - *Mandragora autumnalis*
**Mandragora officinarum*
**Mandragora turcomanica*
**Mandragora caulescens*


תמונה:Yaar yatir35.JPG|


## דודא ביהדות
מסופר בספר בראשית פרק ל' פסוקים י"ד-ט"ז, שראובן בנו הבכור של יעקב ולאה מצא את הדודאים כשיצא לקצור חיטים והביא ללאה אימו. רחל אחותה של לאה ואשתו המועדפת של יעקב אמרה ללאה שתביא לה את הדודא בשביל שתפרה, ובתמורה לכך לאה תשכב עם יעקב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סולניים
קטגוריה:צמחים רעילים
ג'יימס מקראקן

**ג'יימס מקראקן** (באנגלית: **James McCracken**, 16 בדצמבר 1926 - 29 באפריל 1988) היה זמר טנור אמריקאי.

## ביוגרפיה
מקראקן נולד בגארי, אינדיאנה והחל לשיר במקהלת הכנסייה בעירו כילד. בעת שירותו בצי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שר במקהלת אנשי הצי. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה וכן אצל אלזה זייפרט בקונסטנץ, גרמניה.

הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בשנת 1952, עם "סנטרל סיטי אופרה" בקולורדו, בתפקיד "רודולפו" בלה בוהם של פוצ'יני. הוא שר תפקידים משניים במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1953 עד 1957, כשהיה עדיין סטודנט. ב-1957 יצא לאירופה והופעתו הראשונה שם הייתה באופרה של וינה. הוא נחל הצלחה רבתי באופרה של ציריך, שווייץ.

"אותלו" היה אחד מתפקידיו המובהקים. משנת 1963 היה לאחד הטנורים הדרמטיים הראשיים של המטרופוליטן.

מקראקן נשא לאישה את זמרת המצו-סופרן סנדרה וורפילד, והופיע לצדה באופרה "שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס במטרופוליטן. הוא חזר למטרופוליטן שבועות ספורים לפני מותו בגיל 61. מקראקן השתתף בסיור האחרון של המטרופוליטן אופרה בארצות הברית, שם שר בתפקיד קאניו ב"ליצנים" של לאונקוואלו.

מקראקן השאיר אחריו הקלטות, ביניהן "הנביא" של מאיירבר (עם מרילין הורן ורנאטה סקוטו, משנת 1976 בערך), כרמן של ביזה (בניצוח ליאונרד ברנשטיין, 1972), פידליו של בטהובן (עם בירגיט נילסון, 1964), "אותלו" של ורדי (עם דיים גווינת' ג'ונס, 1968) ו"ליצנים" (1967), וכן שירי גורה של ארנולד שנברג (עם ג'סי נורמן, טטיאנה טרויאנוס ודייוויד ארנולד, 1979).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:גארי (אינדיאנה): אישים
קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
תחכמוני (בית ספר)

**תחכמוני** הוא שם נפוץ לבתי ספר יהודיים ציוניים דתיים, בישראל ומחוצה לה. מקור השם בתחכמוני, שהיה מגיבורי דוד המלך, ולפי חלק מדרשות חז"ל היה תארו של דוד עצמו. יש האומרים שתחכמונ"י הוא ראשי תיבות של "תלמיד חכם כמו משה ואהרן נביאי ישראל".

## תחכמוני כמוסד לימודי

בית מדרש לרבנים תחכמוני של תנועת המזרחי בוורשה היה מעין המשך לישיבת הרב יעקב ריינס בלידא. מערכת חינוכית זו, כללה את רשת בתי-ספר "יבנה" ו"תחכמוני" בפולין.

## תחכמוני בארץ ישראל

[שמאל|ממוזער|250px|תמונה כיתתית בבית הספר תחכמוני ב[בית שאן בסוף שנות השישים]]
בית הספר הראשון בארץ ישראל שנקרא בשם זה היה בעיר יפו. באלול שנת תרס"ז עלה לארץ יוסף הלוי זליגר. הוא בא בעקבות קריאה של קבוצת בעלי בתים ביפו בראשות ר' אברהם שכביץ, שהתרשמו משיטת הלימוד שפיתח וביקשו שיקים בית ספר בעירם. עם בואו ליפו, הוא פרש את שיטתו בפני ועד ההורים. התוכנית התבססה על לימוד תורה ותלמוד ופירושיהם בעברית. מצד חלק מההורים הייתה לכך התנגדות עצומה "איככה אפשר לבאר את אביי ורבא בעברית זה לא ייתכן", לבסוף לאחר מאבק הוא ניצח והיה עליו לעשות לילות כימים על מנת להכשיר את המורים לעבוד לפי שיטת הלימוד שלו. הוא נתמנה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביוזמת חברי "אחוה". וקרא למוסד בשם "תחכמוני". בית הספר הוקם בשנת 1905 כתלמוד תורה אחווה, וכעבור שלוש שנים הוסב שמו לתחכמוני. שנים ספורות לאחר מכן נזקק הציבור הדתי בתל אביב לתלמוד תורה דתי, והוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד עבור בית הספר. בית הספר שוכן ברחוב ליליינבלום, בבניין שנבנה בכספי תרומות שנאספו על ידי פעילי תנועת המזרחי. 

בירושלים הוקם בית הספר תחכמוני בשנת 1909 ברחוב אתיופיה, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים. הקמת בית הספר תחכמוני עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש. למרות זאת, הראי"ה קוק המליץ "למי שרוצה שבניו יהיו יראי ד' ושומרי תורה ומצות" ללמוד בבית הספר, אולם, בהמשך הביע אכזבה מכך שהתוצאה הייתה פשרה שיש בה "מעט תורה, מעט יראת שמים, מעט השכלה, אבל רוח חיים כלליים, חיי קודש מקוריים... זה חסר".

ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים הועבר בית הספר בשנת תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך. בית הספר תחכמוני היה מעוז הפועל המזרחי והציונות הדתית בירושלים, בו התחנכו אלפי תלמידים, בפלורליזם חברתי ודתי, הן בחבר המורים והן בקרב התלמידים, מסורתיים ודתיים כאחד. כיום בית הספר הוא חרדי.
בשכונת מקור ברוך בירושלים ישנו רחוב הנושא את שם בית הספר "תחכמוני".

בבת ים הוקם, בשנות ה-30 של המאה ה-20, בית ספר "תחכמוני", הפועל כבית ספר ממלכתי דתי. גם בטבריה הוקם בתחילת שנות ה-40 של המאה העשרים בית ספר "תחכמוני" הפעיל עד היום כבית ספר ממלכתי-דתי.

בית ספר נוסף הקרוי "תחכמוני" נמצא ברחובות, הוא בית ספר ממלכתי-דתי והוא הוקם בשנת 1946 על ידי חיים הרמן קאופמן, יליד גרמניה ויקיר רחובות.

בשנת 1952 נוסד בית ספר יסודי ממלכתי-דתי בנתניה. ישנם גם שני בתי ספר, יסודי ועל-יסודי, בשם תחכמוני, בעיר חדרה.

## תחכמוני בחו"ל
בית ספר תחכמוני באנטוורפן שבבלגיה הוקם ב-1920 וקיים עד היום.

## ראו גם
*בית הספר תחכמוני (ירושלים)
*בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)

## קישורים חיצוניים
* י. מישאל בית מדרש לרבנים תחכמוני בווארשא, אתר דעת
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:רשתות בתי ספר בישראל
קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
איבון מינטון

**איבון פיי מינטון** (באנגלית: **Yvonne Fay Minton**, נולדה ב-4 בדצמבר 1938) היא זמרת אופרה אוסטרלית. קולה הרבגוני מאפשר לה להופיע בתפקידי סופרן, מצו סופרן או אלט.

## חייה
מינטון, ילידת סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, קיבלה מלגה ללימודי פיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני. היא זכתה בפרס אייסטדפוד הלאומי בקנברה ובעוד כמה וכמה תחרויות שירה. היא הייתה לאחת מזמרות האלט המובילות באוסטרליה והרבתה להופיע ברדיו ובטלוויזיה ועם תזמורות סידני וקווינסלנד.

איבון מינטון עזבה את אוסטרליה בשנת 1961 להמשך לימודיה בלונדון. באותה שנה זכתה בפרס קתלין פרייר כקונטראלט הטובה ביותר בתחרות זמרה בינלאומית בדן בוס בהולנד. תפקידה הגדול הראשון באנגליה היה כ"מגי דמפסטר" בהצגת הבכורה של "הצגה של איש אחד" מאת **ניקולאס מו**.

כעבור זמן קצר הייתה לחברה מן השורה בלהקה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. מאז הופיעה עם רוב התזמורות החשובות באנגליה ובבתי אופרה ברחבי אירופה וארצות הברית. 

כמו כן הופיעה בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 1972 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד "אוקטביאן" ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס. בשנת 1979 קיבלה תואר כבוד של האימפריה הבריטית על תרומותיה למוזיקה. בהקלטת "נורמה" של בליני משנת 1965 שרה מינטון בתפקיד "קלוטילד", בחברת דקה. כמו שקרה כמעט לכל שאר משתתפי ההקלטה הזו, דהתה גם הופעתה בזוהר המסנוור של ג'ואן סאת'רלנד ומרילין הורן. הופעתה, לאמיתו של דבר, הייתה מן המיטב שבמיטב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות אוסטרליות
קטגוריה:זמרות אופרה
קטגוריה:זמרי קונטרה אלט
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1938
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1938
הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש

ממוזער|250px|איור של מבנה הכנסייה ב-2004
**הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש** (**St. Martin's Episcopal Church**) היא כנסייה אפיסקופלית השוכנת ביוסטון שבטקסס, ארצות הברית, והקהילה שהיא משרתת היא בין הקהילות האפיסקופליות הגדולות בעולם. הכנסייה נבנתה מחדש ב-2004 בסגנון נאו-גותי.

## הקהילה
הכנסייה נוסדה בידי הכומר ג'. תומאס באגבי ב-1 בספטמבר 1952. בתפילה הראשונה נכחו 125 אנשים. ב-1954 נרכשו בידי ועד הכנסייה 4 אקר בדרך סייג' ושם נבנה המבנה הראשון של הכנסייה, המכונה כיום "היכל המייסדים". ב-1959 הורחב המבנה ונוספו לו קפלה חדשה, טרקלין, משרדים וכיתות.

ב-1983, בגיל 72, פרש באגבי מהנהגת הכנסייה והוחלף בידי הכומר קלוד אי. פיין, שמונה לרקטור ב-28 באוגוסט 1983. פיין עמד בראש הכנסייה עד 1993, אז נבחר לבישוף הדיוקסיה האפיסקופלית של טקסס.

מספר המבקרים הממוצע בכנסייה בדרשות ימי ראשון עמד ב-2006 על 1,925 נפשות, שהוא הממוצע הגבוה ביותר בין הקהילות האפיסקופליות. מספר המבקרים נחשב על ידי רוב החוקרים למדד אמין לגודלה וחיוּתה של קהילה. במספר החברים הרשומים, הקהילה הייתה באותה שנה השנייה בגודלה בכנסייה האפיסקופלית.

בכנסייה היו חברים, בין השאר, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש ואשתו ברברה בוש. ב-5 בדצמבר 2018, לאחר מותו של בוש, נערך בכנסייה טקס האשכבה שלו.

## אדריכלות
המבנה הנוכחי, שהחליף את המבנה הישן שבו שכנה הקהילה מ-1959, תוכנן על ידי משרד האדריכלים ג'קסון וראיין (Jackson & Ryan Architects) בסגנון נאו-גותי. הבנייה, שנמשכה ארבע שנים, הסתיימה ב-2004.

המבנה מבוסס על כנסיית אליזבתקירכה במארבורג שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי. הכנסייה בנויה מאבן אדומה. בחזית שני צריחים מחודדים פשוטים בעלי מבנה של פירמידה ריבועית, המתנשאים לגובה 57.3 מטר. בסמוך לכנסייה ישנו קלויסטר ובמרכזו גן
. בתוך הכנסייה כ-36 חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית ועוגב.

תוכנית המבנה של האדריכלים ג'קסון וראיין זכתה במספר פרסים ואף הופיעה על שערם של מספר כתבי-עת מקומיים בנושא הנדסה.

מבנה הכנסייה עולה בקנה אחד עם סגנון הבנייה האמריקאי, החל ממבני השלטון (הבית הלבן), שיאו בגני שעשועים (דיסנילנד ודיסניוורלד) והמשכו במבני ציבור ומגורים ברחבי ארצות הברית. בעקבות זאת, מבנה הכנסייה האפיסקופלית מבקש להחיות ולהוות המשך רציף לתקופת השיא שבה שלטה הכנסייה בסוף ימי הביניים באירופה. ייבוא זה מימי הביניים האירופאים אל העת החדשה בארצות הברית מהווה דוגמה מובהקת לסגנון הבנייה המאפיין את ארצות הברית מאז ימי הקמתה.

## קישורים חיצוניים

* 
* St. Martin's Episcopal Church האתר הרשמי
* אתר משרד האדריכלים ג'קסון וראיין הכולל הסבר ותמונות של המבנה

## הערות שוליים

קטגוריה:מבני התחייה הגותית
קטגוריה:יוסטון: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: כנסיות
יפאט

**יפאת** (ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.

על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.

## היסטוריה

יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה. נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק. שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר. המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט.

תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט. צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זיילה. הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו באי סקדין שבאיי זיילה. יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית. המקורות ההיסטוריים סותרים זה את זה בשאלה איזה קיסר ניהל את המערכה הזו: על פי ההיסטוריון מימי הביניים אל-מאקריזי, בשנת 1403 הקיסר לבנה דנגל רדף אחרי הסולטאן של אדאל, סעאד א-דין השני לזילע שם הרג אותו ותקף את העיר זיילה אך מקור אחר מציין שהסולטאן סאד א-דין השני מת ב-1415, תאריך זה תואם את שלטונו של הקיסר יסחק הראשון. 

המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה. נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: ממלכות לשעבר
קטגוריה:שאווה
קטגוריה:אורומיה
ריאיון עיתונאי

שמאל|ממוזער|250px|ריאיון עבור שידור טלוויזיה
ממוזער|250px|ריאיון במסגרת תחרות ספורט
בתקשורת המונים, **ריאיון** הוא שיחה בין מראיין לבין מרואיין, שעיקרה שאלות שמפנה העיתונאי אל המרואיין, כדי לקבל מידע בנושא מסוים לשם הצגתו לציבור, ובפרט כדי להציג את דעותיו של המרואיין. לעיתים משתתפים בריאיון יותר מאשר מראיין אחד או יותר מאשר מרואיין אחד.

ריאיון משמש את כל אמצעי תקשורת – עיתונים, כתבי עת, רדיו וטלוויזיה, ותוצאותיו מתפרסמות בדרך כלל לאחר עריכה, אך לעיתים נערך הריאיון בשידור חי, שבו יכולת העריכה מצומצמת ביותר.

ריאיון מתבצע בטכניקות אחדות:
* מפגש פנים אל פנים של המראיין והמרואיין
* שיחת טלפון בין המראיין והמרואיין
* התכתבות בדואר אלקטרוני
* ריאיון טלוויזיה שבו נמצאים המראיין והמרואיין בשני מקומות שונים, רחוקים זה מזה.

לעיתים מתנה המרואיין תנאים שונים באשר לתוכן הריאיון, כגון הימנעות משאלות מסוימות, זכותו לבדוק את התוצאה הסופית ולמחוק ממנה תכנים שאינם לרוחו, וכדומה. תנאי מסוג אחר הוא דרישת תשלום בתמורה לריאיון. תנאי בכיוון הפוך הוא הדרישה מצד אמצעי התקשורת לבלעדיות, כלומר התחייבות של המרואיין שלא לתת ריאיון לאמצעי תקשורת אחר עד לפרסומו של הריאיון שלגביו נדרשת בלעדיות. היכולת להתנות תנאים כאלה תלויה ביחסי הכוחות בין המרואיין למראיין, בעיקר כפונקציה של מידת הביקוש של אמצעי התקשורת לריאיון עם מרואיין זה.

ריאיון ברדיו מושמע בקולו של המרואיין, ובריאיון בטלוויזיה אף פניו נראות ולכן אי אפשר לשים בפיו דברים שלא אמר, אם כי ניתן להשמיע רק חלק מהדברים, באופן שיקבלו משמעות מעט שונה מזו שהמרואיין התכוון אליה. בנסיבות אלה, כאשר לאחר שידור הריאיון המרואיין חש שלא בנוח עם תוצאות דבריו, הוא נותן את ההסבר הנפוץ "דבריי הוצאו מהקשרם". בריאיון לכתב עת ניתן גם לייחס למרואיין דברים שכלל לא אמר, ולעיתים, לאחר פרסום הדברים, אכן פורץ ויכוח בין המרואיין למראיין, האם דברים שהופיעו בריאיון המודפס אכן נאמרו. מראיינים נוהגים להקליט את הריאיון, כדי שיוכלו לתמלל אותו לאחר מכן. הקלטה זו גם מאפשרת למראיין להוכיח שדברים שכתב בשם המרואיין אכן נאמרו. מרואיין זהיר מקליט אף הוא את הריאיון, כדי שאף הוא יוכל להוכיח מה אמר ומה לא אמר.

לעיתים נאמרים בריאיון דברים המוגדרים על ידי המרואיין כ-Off the record (לא לציטוט או לייחוס) – אלה דברים שנאמרים רק לידיעתו של המראיין, ולא נועדו לפרסום. מידע אחר נמסר כ"רקע" – זהו מידע שניתן לפרסמו, אך לא לייחסו למרואיין. אלה כללים שאינם כתובים, אך מראיין המפר אותם מסתכן בהחרמתו, לפחות על ידי מרואיין זה.

## לקריאה נוספת

* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת המונים
קטגוריה:שיטות תקשורת
קנט

**קנט** (באנגלית: **Kent**) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז, אשר נמצא בדרום-מזרח אנגליה אשר בממלכה המאוחדת, גובל בסאסקס מזרח, סארי ולונדון רבתי.
בנוסף, לקנט גבול עם צרפת אשר עובר במחצית מנהרת התעלה.

בירת מחוז קנט היא מיידסטון, וערים בולטות נוספות הן קנטרברי, דובר ומרגייט.

מיקומה של קנט כחיץ בין הממלכה המאוחדת ליבשת האירופית הוביל להיות המחוז "קו החזית" במספר מערכות, בהן הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.

בשל ריבוי המטעים והפרדסים במחוז קנט, הוא מכונה בחיבה "הגינה של אנגליה".

## היסטוריה

אזור קנט מאוכלס החל מהתקופה הפלאוליתית. השם "קנט" נוצר מהמילה הבריטונית "קנטוס" אשר משמעותה קצה או גבול.
המחוז החל להיקרא קנט בשנת 835 לספירה ובאותה תקופה תושבי האזור התייחסו לקנטרברי כעיר בירתם.

בין המאה החמישית למאה השמינית הייתה ממלכת קנט ממלכה עצמאית, והיוותה את אחת משבע הממלכות שהתגבשו בסופו של דבר לממלכת אנגליה.

בשנת 1873 טבעה מול חופי קנט האונייה נורת'פליט, ורק 86 מתוך 379 נוסעיה נותרו בחיים.

בזמן מלחמת העולם השנייה חלק ניכר מהקרב על בריטניה התרחש מעל לאדמות המחוז. בין יוני 1944 למרץ 1945 יותר מ-10,000 טילי V-1 נורו לעבר לונדון מבסיסים בצפון צרפת, מתוכם כ-2,500 פגעו בקנט ובלונדון והשאר יורטו בידי מטוסים, אש נ"מ ובלוני הגנה.

מתום המלחמה שונו גבולות המחוז מספר פעמים וב-1965 נוצרו בלונדון רובעי ברומלי ובקסלי מאיחוד תשע ערים אשר היוו בעבר חלק מקנט.

## תעשיות חשובות בקנט
התעשיות הגדולות בצפון-מערב קנט עוסקות בבטון, נייר ותעשייה אווירית, בעוד שדרום-מזרח קנט נשען בעיקר על תעשיות התיירות וחקלאות. במחוז מגדלים בין השאר, ענבי יין, המשמשים לייצור יינות לבנים ויין נתזים.

## ערים חשובות בקנט
[שמאל|ממוזער|260px|[קתדרלת קנטרברי]]

### קנטרברי

העיר נמצאת במזרח קנט ומפורסמת בשל היותה מקום מושבו של הארכיבישוף מקנטרברי, ראש הכנסייה האנגליקנית וכן בשל הקתדרלה של קנטרברי.

### דובר

דובר היא עיר-נמל מבין החשובות אשר בממלכה המאוחדת, ממוקמת במזרח קנט על גדות תעלת למאנש. דובר היא העיר הבריטית הקרובה ביותר לאירופה, מרחק של 34 קילומטרים מנמל קאלה שבצרפת.

### מרגייט

מרגייט היא עיר תיירותית אשר בקצה הצפוני של מזרח קנט ומאופיינת על ידי רצועות החוף הרחבות אשר מושכות תיירים (בעיקר בריטים) לעיר מזה יותר מ-250 שנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* Visit Kent - האתר הרשמי של משרד התיירות של קנט
* 
* Kent Coast - גלריית תמונות מחופיה של קנט
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מזרח אנגליה
שריר הכף הארוך

**שריר הכף הארוך** (TA: Musculus palmaris longus) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר כופף שורש היד החישורי ותיכון לו השריר כופף שורש היד הגומדי. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ומהדק את אֲלַל כף היד (Aponeurosis palmaris).

שריר הכף הארוך חסר בחלק מהאוכלוסייה. ב־14–16 אחוזים מאוכלוסיית הלבנים חסר השריר באחת הגפיים העליונות. שיעורי אי-קיומו של השריר פוחתים בקבוצות אתניות אחרות.

## תיאור
תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).

חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד.

## עצבוב
שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך **[[עצב התווך]]**.

## ראו גם
* אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי)

## הערות שוליים

__NOTOC__

כף ארוך
אלישבע בת עמינדב

[שמאל|ממוזער|250px|בניין "[קבר האמהות" בטבריה בו טמונה, על פי המסורת, אלישבע לצד זלפה, יוכבד, אביגיל, צפורה ובלהה]]
**אֱלִישֶׁבַע בַּת עַמִּינָדָב** היא דמות מקראית, מכונה גם בשם "**אם הכהונה**". בתו של עמינדב, אחותו של נחשון, נשיא שבט יהודה ואשתו של אהרון, ראשון הכהנים; ואם לנדב, אביהוא, אלעזר ואיתמר.

## מדרש שם
השם אלישבע הוא יחידאי בתנ"ך. הוראתו אינה ברורה דיו ויש משערים שהמספר הטיפולוגי שבע אשר מבטא שלמות, שפע וקדושה, מספר בשבחו של ה'. או ה' נותן שפע.
## קורות חייה
אלישבע הייתה האישה בעלת הייחוס והמעמד הנכבד ביותר בישראל: בתו של עמינדב, מנכבדי עם ישראל, אשתו של אהרון שהיה ראשון הכהנים, גיסתו של משה שהיה מנהיג עם ישראל, בניה היו פרחי כהונה, פינחס בן בנה, היה משוח מלחמה ופיקד על 12,000 הלוחמים שנלחמו במִדְיָן. אחיה היה נשיא שבט יהודה. שני בניה נדב ואביהוא מתו ביום הקמת המשכן.

בזכות נישואיה של אלישבע, שהייתה משבט יהודה (ומכונה בשם **"אם הכהונה"**, מכיוון שכל הכהנים יצאו ממנה) עם אהרון, נתערבה משפחת הכהונה, עם משפחת המלכות (דהיינו שבט יהודה שממנה יצאו מלכי יהודה).

בתלמוד בבלי ישנה דעה שאלישבע ויוכבד חמותה הן שפרה ופועה, שתי המיילדות העבריות במצרים, שסירבו להרוג את תינוקות בני ישראל על אף דרישתו של פרעה.

חז"ל למדו כמה דינים מאלישבע: אדם הנושא אישה, צריך לבדוק באחיה כיוון שרוב בנים דומין לאחי האם. גם לגבי קריאת שמות לבנים, שראינו שנדב ואביהוא נקראו על שם אבות אביהם ואמם, נדב על שם עמינדב, אבי אלישבע, ואביהוא על שם אביו של אהרן, (דהיינו אבי - הוא). ומכאן למדו שבגלל שהקדימו שם אביה של האישה נענשו ומתו שני הבנים, מכוון שזה זלזול לאביו אם יקדים שם חמיו לבן הבכור.

מסורת מן המאה ה-12 מזהה את מקום קבורתה של אלישבע ב"קבר האמהות" בעיר טבריה, סמוך ליוכבד חמותה וצפורה אשת משה.

## ראו גם

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

## קישורים חיצוניים
* אנציקלופדיה יהודית
* מיהי אלישבע בת עמינדב?

## הערות שוליים

קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:נשים בתורה
קטגוריה:פרשת וארא
מחלף זכרון יעקב

**מחלף זכרון יעקב** (או בקיצור "מחלף זיכרון") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 67 (כביש 70 לשעבר) סמוך למועצה המקומית זכרון יעקב. המחלף בנוי מגשר בכביש 2 החולף מעל קצהו המערבי של כביש 67. המעברים בין שני הכבישים מתבצעים באמצעות לולאה ושלוש רמפות, ללא שימוש ברמזורים. מבנה מחלף מסוג זה מכונה "מחלף חצוצרה".

מחלף זכרון יעקב נבנה החל משנת 1967, ובכך היה למחלף הראשון מסוגו בישראל, המקשר בין דרכים בין עירוניות, והשני בכלל. הוא נפתח לתנועה במרץ 1969, מעט אחרי מחלף ראשון לציון שהיה המחלף הראשון בישראל, אך מקשר בין דרך בין עירונית לדרך עירונית. בשל כך, נתיבי ההאצה וההאטה במחלף קצרים ביותר, יחסית למקובל בבניית מחלפים כיום.

בסמוך למחלף ממוקמות בריכות דגים. כמו כן, בשטחו של המחלף עובר נחל דליה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 2: מחלפים
מחלף זכרון יעקב
קטגוריה:מחלפי חצוצרה
ארווידאס מצייאוסקאס

**ארווידאס מצייאוסקאס** (בליטאית: **Arvydas Macijauskas**; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר ליטאי.

## קריירת מועדונים
מצייאוסקאס נולד בקלייפדה, בליטא הסובייטית שבברית המועצות) והחל את הקריירה בקבוצות מקומיות בעיר הולדתו. עקב כישרונו עבר בשנת 1999 לשחק בריטאס וילנה שאכלסה בין היתר כוכבים לעתיד כגון רמונאס שישקאוסקאס וארתוראס יבטוקאס. 

זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ליטא ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביבשת, זאת לאחר שכיכב באליפות אירופה 2003 שנערכה בשוודיה, בה זכתה נבחרתו במדליית הזהב. בקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה הבסקית טאו ויטוריה.

בוויטוריה ביצר מצייאוסקאס את מעמדו כאחד הקלעים הטובים באירופה והראה את יכולתו לקלוע מכל מקום ומכל טווח. לשיאו הגיע בשנת 2005 כאשר התמודדה קבוצתו בחצי גמר הפיינל פור של היורוליג מול צסק"א מוסקבה מארחת הטורניר שעד לשלב זה הפסידה פעם אחת בלבד באותה עונה. מצייאוסקאס קלע 23 נקודות וקבוצתו חוללה הפתעה מרעישה בהדיחה את צסק"א לאחר ניצחון 85-78. במשחק הגמר התמודדה ויטוריה מול האלופה המכהנת מכבי תל אביב, והפסידה לה 90-78. מצייאוסקאס שנבחר לחמישיית העונה של היורוליג עבר לשחק בתום העונה בקבוצת ה-NBA ניו אורלינס הורנטס.

מצייאוסקאס לא השתלב בקבוצה בעונתו היחידה ב-NBA עד כה. מכיוון שהוא נמוך ואיטי יחסית לעמדתו ב-NBA ואינו מסוגל לשחק כתור רכז בצורה אפקטיבית, הוא שיחק 19 משחקים בלבד לעונת המשחקים 2005–2006. בסיום העונה החליט לחזור לשחק באירופה וחתם על חוזה עתק בשורות אולימפיאקוס. בראיון שהעניק לאחר עזיבתו את ה-NBA ביקר חריפות את הליגה, מאמנו ואת מיעוט ההזדמנויות שקיבל.

מצייאוסקאס היה ההחתמה המרכזית במסע הרכש הכבד של מאמנה הישראלי החדש של הקבוצה פיני גרשון אחרי שחתם על חוזה ל-4 עונות בשווי כולל המוערך בכ-9 מיליון אירו, אולם פציעה קשה בתחילת העונה שיבשה לשחקן ולמאמנו את התוכניות והוא חזר לפעילות רק בסיום העונה אך לרוע המזל הקבוצה הודחה ברבע הגמר היורוליג מול קבוצתו לשעבר טאו ויטוריה בנתי משחקיו היחידים של מצייאוסקאס ביורוליג לעונה זו, בסדרה של הטוב משלושה.
את עונת 2007/2008 פתח מצייאוסקאס בכושר מצוין ונכון ל-30 בנובמבר 2007 הוא הוביל את היורוליג בנק' למשחק ונק' מדד הצטיינות.

## הנבחרת הלאומית
מצייאוסקאס החל לשחק בנבחרת הלאומית של ליטא בשנת 2002 ובמהרה הפך לשחקן חמישייה ולשותפו לקו האחורי של שארונאס יאסיקביצ'יוס, והשניים הובילו את נבחרת ליטא למדליית הזהב באליפות אירופה 2003 ולהשתתפות באולימפיאדת אתונה (2004) ואליפות העולם בכדורסל 2006.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר הרשמי של אולימפיאקוס
* פרופיל באתר היורוליג
* פרופיל באתר ה-NBA

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים ליטאים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ליטא
קטגוריה:כדורסלני ריטאס וילנה
קטגוריה:כדורסלני סאסקי בסקוניה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס הורנטס
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:ספורטאים ליטאים בארצות הברית
קטגוריה:ספורטאים ליטאים ביוון
קטגוריה:ספורטאים ליטאים בספרד
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1980
לאוריסילבה

ה**לאוריסילבה** (בפורטוגזית: **Laurissilva** – "יער הער") הוא סוג אנדמי של יערות ער (עץ דפנה) (יערות עשירים בעצים ממשפחת העריים) בעלי אקלים סובטרופי גשום שנמצאים במספר איים מקרונזיים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ובמיוחד באיי מדיירה, באיים האזוריים ובאיים הקנריים. יערות העד האלה, שחלקם נחשבים ליערות עננים, מהווים שריד יקר של היערות הסובטרופיים של תקופת הפליוקן.

יערות הלאוריסילבה מכילים עצים בעלי עלים רחבים וירוקי-עד, המגיעים לגובה של עד 40 מטרים. רבים ממיני הצמחים הגדלים ביערות אלו אנדמיים לאיים אלו, והם נותנים מחסה לביוטה עשירה של צמחי תת-היער (צמחים נמוכים הגדלים "בצילם" של צמחיית השכבה העליונה, Understory), של חסרי חוליות, של עופות ושל עטלפים, כולל מספר מינים אנדמיים. בעבר, יערות הלאוריסילבה כיסו חלק נרחב מהאיים האזוריים ומאיי מדיירה, ואף חלק מהאיים הקנריים המערביים, אולם היקף היערות הצטמצם משמעותית כתוצאה מכריתתם, שנועדה לפינוי מקום לחקלאות ולמרעה, וכן כתוצאה מחדירתם של מינים אקזוטיים (מינים שהגיעו לסביבה שאינם שייכים אליה באופן טבעי, והועברו אליה במתכוון או בשוגג בשל פעילות אנושית). באופן זה, באמצע המאה ה-20 נכרתו כעשרה אחוזים משטח היערות במדיירה, אולם בעקבות פעולות השימור הם משתקמים לאטם.

[ממוזער|שמאל|250px|עצים ביער לאוריסילבה ב[לה גומרה]] 

יערות הלאוריסילבה הרחבים ביותר נמצאים באיי מדיירה, שם הם נמצאים בגבהים שבין 300 ל-1,400 מטרים במדרונות הצפוניים, ובגבהים שבין 700 ל-1600 מטרים במדרונות הדרומיים. באיי מדיירה מכסים היערות כ-150 קמ"ר. באיים הקנריים, לשם השוואה, מכסים היערות כ-60 קמ"ר בטנריפה, כ-27 קמ"ר בפארק הלאומי גאראחונאי שבאי לה גומרה, וכן שטחים קטנים באיים לה פלמה וגראן קנריה. באיים האזוריים, חלקים קטנים של יערות לאוריסילבה נשארו באיים פיקו, טרסיירה וסאו מיגל.

יערות הלאוריסילבה של מקרונזיה הם שרידים של סוג צמחייה שבעבר (לפני 15 - 40 מיליוני שנים) כיסה חלקים נרחבים באגן הים התיכון ובדרום אירופה כאשר האקלים באזור היה גשום יותר. בשל תהליך התייבשותו (היחסית) של אגן הים התיכון במהלך תקופת הפליוקן, יערות הלאוריסילבה נסוגו בהדרגה, כשאת מקומם תפסו צמחים סקלרופילים בעלי עמידות גבוהה יותר לבצורות. מרבית יערות הלאוריסילבה שעוד נותרו לאחר תהליך הנסיגה נעלמו לפני כ-10,000 שנים לערך בסוף עידן הפליסטוקן, כאשר אגן הים התיכון הפך לחם ויבש יותר. עם זאת, שאריות מצמחיית יערות הלאוריסילבה מחזיקות מעמד בהרים בדרום ספרד, בצפון - מרכז פורטוגל ובצפונה של מרוקו. מיקומם של האיים המקרונזיים בצפון האוקיינוס האטלנטי מיתן את השפעות התנודות האקלימיות, ושמר על האקלים המתון והגשום שאפשר ושמאפשר את קיומם של היערות עד היום.

יערות הלאוריסילבה במדיירה הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1999. הסיבות שהביאו להכרתו כאתר מורשת עולמית הן היותו שריד לסוג של יערות ושל מערכות אקולוגיות שהיה נפוץ בעבר אולם כמעט נעלם, וכן המגוון הביולוגי העצום ביחס לשטחו: כ-66 מיני צמחים וסקולאריים אנדמיים ליערות הלאוריסילבה במדיירה, וכן כמה מיני בעלי חיים אנדמיים כמו *[[Columba trocaz]]* (יונה שאוכלת את פירות העצים ביער) ולטאת ה-*[[Lacerta dugesii]]*. חשיבות השימור של יערות הלאוריסילבה רבה עוד יותר בשל הכמות הגדולה של המינים הנמצאים בסכנת הכחדה החיים בשטחם.

## קישורים חיצוניים

* יערות הלאוריסילבה של מדיירה, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, 1999.

קטגוריה:פורטוגל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:יערות לפי סוג
קטגוריה:פורטוגל: גאוגרפיה
קטגוריה:מדיירה: גאוגרפיה
הישראלי המכוער

**הישראלי המכוער** הוא כינוי גנאי לישראלי המתנהג לפי סטריאוטיפים של התנהגות שלילית המיוחסים ליחידים ולקבוצות בחברה הישראלית. עם הזמן הפך הביטוי שגור בשיח הישראלי ומיוחס לתופעות שליליות רבות שעלולות להתקיים גם בקרב עמים אחרים. המונח עצמו, מזכיר את הביטוי "האמריקני המכוער" שמקורו בספר הנושא שם זה, ומתאר אפיונים שליליים דומים של תיירים אמריקאים, וניתן להניח כי הושאל ממנו. גם השימוש בשני המונחים החל כנראה בזמנים עוקבים בתחילת ובשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20.

תופעת הישראלי המכוער באה לידי ביטוי רב בתקשורת בישראל, ובין האנשים בינם לבין עצמם. מעבר לשיח עצמו ננקטות פעולות מעשיות לשנות ולהקטין את ממדי התופעה. כך למשל קמה עמותת שגרירים של רצון טוב אשר שמה לה למטרה להילחם בתדמיתו של הישראלי המכוער בחו"ל.

## מאפיינים
לישראלי המכוער מייחסים בריונות, אלימות, יהירות, וולגריות, אגרסיביות, חוסר כבוד ונחמדות לזולת ולסביבה, חמדנות ולעיתים גם עבריינות. בין הדוגמאות המייצגות מאפיינים אלה:
* עקיפה בתורים.
* השלכת פסולת בשטחים ציבוריים, בין השאר בשמורות טבע.
* שימוש רב במלים גסות ובניבולי פה.
* נהיגה פרועה בכביש.
* עישון במקומות ציבוריים בניגוד לחוק.
* תקיפות מכל מיני צורות וסוגים כלפי הזולת והסביבה.

הישראלי המכוער תופס מקום נרחב בהקשר של ביקורי ישראלים במקומות שונים בעולם. הוא מתואר כמייצג שלילי של המדינה, הגורם נזק לתדמיתה בעיני המקומיים. בהקשר זה נוספות דוגמאות ייחודיות המאפיינות אותו:
* השחתה וגנבה של ציוד בבתי מלון.
* שכיבה על ספות בלובי של בתי המלון.
* דיבור מזלזל, צעקני ומשפיל כלפי נותני שירות.
* קולניות של יחידים וקבוצות בין התיירים הישראלים ומעורבותם במעשי אלימות.
* השארת כתובות גרפיטי בעברית באתרי תיירות בינלאומיים.
* מעשי הונאה ומרמה בעיקר כלפי נותני שירות תיירותיים.

## הישראלי המכוער והישראלי היפה
הישראלי המכוער הוא אנטיתזה למונח "הישראלי היפה" שקדם לו, ועדיין מאוזכר גם היום בהקשרים מנוגדים. בשני המונחים נעשה שימוש על ידי קבוצות שונות בחברה הישראלית כדי ליצור לעצמן זהות חיובית ולכפות על קבוצות אחרות הגדרה שלילית. השפעת הגומלין בין שני המונחים באה לידי ביטוי גם בתכונות שונות אשר אפיינו את הישראלי היפה, כמו החיספוס וה"דוגריות", שעברו לתאר כיום את חוסר העידון והגסות של הישראלי המכוער.

## אזכורים בתרבות
הישראלי המכוער מככב בתרבות הישראלית - במערכונים, בספרים, ובסרטים:
* תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" הציגה את דמותו של הישראלי המכוער באמצעות מספר מערכונים ובהם דמויות כמו פילוס גבריאל ושימי ודקלה הרשקוביץ אשר בכל מקום בו הם נמצאים מישהו נפגע מהתנהגותם.
*הסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש מתאר את טלטוליו של ג'יימס בין ישראלים מכוערים, מהם הוא לומד "לא להיות פראייר של אף אחד".
*הסרט "סרט אפס" מתאר את חייו של הישראלי המכוער הרוצה לעשות סרט שיזכה להצלחה מסחרית, ומבוסס על סדרת מערכונים בשם "אפס".

## ראו גם
* טיסת השוקולד

## קישורים חיצוניים
* רקפת סלע שפי, משא ומתן על דימויים ביום יום
* נאואל ריבקה, השיח על הישראלי המכוער והישראלי היפה כמאבק על הגדרת הזהות הישראלית
* נורית פלתר, 'הישראלי המכוער' יקבל דרכון רק לשנה, ynet, 24 במרץ 2002
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חברה
קטגוריה:כיעור
קטגוריה:ביטויים סטריאוטיפים ישראליים
מיומה (יישוב)

**מַיוּמה** וכן **מיומאס**, או **עזה החדשה** או **עזה-מיומס** היה יישוב עתיק ונמל, אשר שימש את הווסאלים של עזה. אחד מתוך מספר יישובים בשם מיומה או מיומס שהיו בארץ ישראל, בהם שוני-מיומה ומיומאס-אשקלון.

הנמל היה ממוקם על חוף הים התיכון דרומית לעזה העתיקה. היישוב הוקם בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, שקרא לה בתחילה מיומה אולם החליף את שמה לאחר מכן ל**קונסטנטיוס** על שם בנו, קונסטנטיוס השני, הפריד את המערכת השלטונית מעזה, מהשלטון ונתן לה זכויות יתר רבות. הוא לקח בחשבון שהיא חייבת להיות תלויה בעזה, שהייתה מלאה בטקסים פגאניים. בשנת 361, עם הפיכתו של יוליאנוס הכופר לקיסר רומא, פנו תושבי עזה לערכאות כנגד תושבי קונסטנטיוס. יוליאנוס העדיף את תושבי עזה והורה כי קונסטנטיוס תהיה נספח של העיר עזה, למרות שהיא נמצאת במרחק 20 סטדיה, ומאז היא נקראה המחוז הימי של עזה. 

היישובים אמנם אוחדו לעיר אחת אולם, לכל יישוב היו שני בישופים עם כמורה משלהם. בהיסטוריה של מיומה יש לציין מקרה בו הבישוף של עזה ניסה, עם מותו של הבישוף של מיומה, לאחד את הכמורה. אולם תושבי מיומה התנגדו ומושל האזור מינה בישוף אחר במקום זה שנפטר.

## מקורות

* ההיסטוריה האוניברסלית, מהרשומות המוקדמות לזמן החדש, עמ' 108, פורסם בשנת 1779, אוניברסיטת אוקספורד.
* הרמיאס סוזומנוס ופילוסטורגיוס (1855), ההיסטוריה הכנסייתית של סוזומן, עמ' 207, אוניברסיטת אוקספורד.

## הערות שוליים

קטגוריה:עזה 
קטגוריה:היסטוריה של הנצרות 
קטגוריה:ארץ ישראל: יישובים לשעבר 
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:אסיה: ערי נמל
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: יישובים
קטגוריה:א-רימאל
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: יישובים לשעבר
בית הספר לפיקוד ימי

**בית הספר לפיקוד ימי** בישראל, הוא מוסד לימודי צבאי, המכשיר קציני ים לפיקוד בחיל הים. 

בית הספר ממוקם בבסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה. לאחר סיום קורס חובלים, הקצינים הימיים מוצבים בכלי השיט השונים למשך תקופה משתנה בהתאם לתפקידם שנע בין שנה לשנה וחצי. בתקופה זו הקצינים ממלאים תפקידי פיקוד ראשוניים, נמצאים בתהליך הכשרה לפיקוד על מחלקות או ספינות בט"ש ולומדים לקראת התפקיד העתידי אליו הקצינים מיועדים.
לאחר תקופת הפיקוד הראשונית ולאחר מבחנים מקצועיים קפדניים ומסננים, מוצבים הקצינים בבית הספר לפיקוד ימי, המהווה מסגרת נפרדת מקורס חובלים ומטרתו להכשיר את הקצינים הצעירים לתפקידי פיקוד על מחלקות בצוללות/סטי"לים או פיקוד על כלי שיט בט"ש. ההכשרה מורכבת מתכנים מקצועיים ופיקודיים כאחד.

## מבנה ארגוני של בית הספר

בית הספר אינו מחולק למגמות, כמו קורס חובלים אלא בנוי מקורסים רבים בהתאם ליחידות האם שאליהם שובצו קציני הים במהלך קורס החובלים:
* קורסי מפקדי מחלקות בסטי"לים: 
** קורס קציני תקיפה
** קורס קציני גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר)
** קורס קציני הגנה ולוחמה אלקטרונית
** קורס קציני מכונה

* קורסי מפקדי מחלקות בצוללות:
** קורס קציני סונאר
** קורס קציני נשק וגנ"ק
** קורס קצינים טכניים

* קורס אחוד למפקדי כלי בט"ש: 
**מפקדי דבורים ודבורות.

* קורס קציני שייטת 13.

בראש בית הספר עומד קצין ים בדרגת סגן-אלוף, שפיקד על סטי"ל או צוללת ומילא תפקידים שונים ביחידות המבצעיות של חיל הים. מפקדי הקורסים בבית הספר הם קצינים בוגרי יחידות השטח של חיל הים שמוינו לתפקידי הדרכה, לאחר פיקוד על מחלקות/כלי שיט.

## קישורים חיצוניים
* רענן צ'רבינסקי,	[המסלול'''](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1987-6-beingalim-170-171.pdf	'''סוף),	'בין גלים' 171-170 יוני 1987, עמ' 	25.
## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות חיל הים הישראלי
קטגוריה:מסלולי הכשרה בצה"ל
אוגדן

[שמאל|ממוזער|150px|דגל [החזית הלאומית לשחרור אוגדן]]
**אוגדן** (בסומלית: Ogaadeen) הוא אזור גאוגרפי צחיח, החופף את גבולותיה של מדינת סומלי שבאתיופיה. ידוע גם בשם **סומלילנד האתיופית**, ותושביה קוראים לה בשם **אוגדניה**; ארגונים בדלניים סומליים משתמשים בשם **סומליה המערבית** מסיבות פוליטיות. האזור נקרא על שם שבט סומלי הנקרא "שבט אוגדן", שרוב תושביו שייכים אליו. שבטים סומליים נוספים באזור הם גדבארסי, שאיקהאל, האוויי ומארהן. 

אוגדן היא רמה ושטחה מוערך בכ-200,000 קמ"ר. האזור גובל במחוזות האתיופים אורומיה דירה דאווה ועפר במערב, בג'יבוטי בצפון ובסומליה בצפון במזרח ובדרום ובקצה הדרום מערבי בקניה.

הערים החשובות באזור הם: דאגהבר (בסומלית דהאגאקסבאאר), גוד (גודאי), ג'יג'יגה (ג'יגג'יגה), קאברי דאהאר (קאברידאהאר), שילאוו (שילאאבו) וווארדאר (ווארדהיר).

## היסטוריה

האזור סופח לתוך אתיופיה על ידי הקיסר מנליק השני במשך הרבע האחרון של המאה ה-19, וגבולה עם סומלילנד הבריטית היה אחד הגבולות הראשונים של אתיופיה שנקבעו על ידי אמנה.

החוקר י.מ. לוויס מפרש בצורה שונה את האמנה הזו, "האדמות שאתיופיה סיפחה בהאאד היו חלק מסומלילנד הבריטית אך הבריטים ויתרו לאתיופיה ולא טענו על בעלות".

הלכה למעשה, אתיופיה שלטה בצורה מנהלית על אזור קטן מזרחית לעיר ג'יג'יגה, עד 1934 כאשר האמנה האנגלו אתיופית הגדירה את הגבול באזור, וסיפחה את האזור סופית לאתיופיה.

אחרי כיבושה של מזרח אפריקה האיטלקית במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, הבריטים התלבטו האם לספח את האזור בשנית לאתיופיה, או לאחדו עם "סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית וליצור סומליה יותר גדולה". בוועידת לונדון של בעלות הברית, אתיופיה ניסתה באופן לא מוצלח לגרום לסיפוחם של אוגדן ואריתריאה לתוכה ב-1945, התעמולה העקשנית של אתיופיה השתלמה והאזור סופחה אליה בשנת 1948 אך לא סומלילנד האיטלקית, ג'יבוטי, ואזור ליד בהאאד ליד הגבול עם ג'יבוטי שבסופו של דבר סופחה אליה סופית ב-1954.

בעבר ואף כיום משמש אזור אוגדן כמוקד לסכסוך בין אתיופיה לסומליה, שהגיע עד כדי מלחמה בשנות ה-70 - מלחמת אוגדן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים




קטגוריה:הסכסוך האתיופי-סומלי
קטגוריה:אתיופיה: גאוגרפיה
קטגוריה:סומלי
מקרונזיה

**מקרונזיה** (פורטוגזית **Macaronésia**; ספרדית **Macaronesia** - שניהם מיוונית **μακάρων νῆσοι** "האיים המאושרים") הוא שם קבוצתי מודרני לארבעה ארכיפלגים ממוצא געשי בצפון האוקיינוס האטלנטי, השוכנים לאורך חופיהן של אפריקה ואירופה. קבוצות איים אלה נמצאות בשליטתן של שלוש מדינות - פורטוגל, ספרד וכף ורדה. מקור שמם של האיים במונח שבו עשו שימוש גאוגרפים ביוון העתיקה כדי לכנות את האיים שמעבר למצר גיברלטר.

מקרונזיה כוללת ארבע קבוצות איים: 
* האיים האזוריים (פורטוגל)
* איי מדיירה (פורטוגל) (כולל איי הפרא - Ilhas Selvagens)
* האיים הקנריים (ספרד)
* איי כף ורדה

האקלים באיים הוא טרופי או סובטרופי, ומדיירה קרירה וגשומה יותר מהאיים הקנריים ומאיי כף ורדה הצחיחים למדי. אף לא אחת מקבוצות האיים הייתה בעברה חלק מיבשת כלשהי, כך שהתפתחו בהן פאונה ופלורה ייחודיים. חורש הלאוריסילבה כיסה בעבר את רובם של האיים האזוריים, האיים הקנריים המערביים ואת מדיירה, בגבהים שבין 400 ל-1200 מטר (איי כף ורדה והאיים הקנריים המזרחיים היו צחיחים מדי). נכון לשנת 2007 נפוצים יערות אלה בעיקר באיי מדיירה, ובהיקף קטן יותר באיים הקנריים, ובאיים האזוריים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:פורטוגל: גאוגרפיה
קטגוריה:ספרד: איים
קטגוריה:כף ורדה: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: ארכיפלגים
טירת הימג'י

**טירת הימג'י** (ביפנית: **姫路城**, הימג'י־ג'ו) היא טירה בעיר הימג'י שבמערב יפן, הנחשבת לאחת הטירות הידועות והיפות ששרדו במדינה. הטירה מכונה גם "טירת האנפה הלבנה" (שיראסאג'י-ג'ו או האקורו-ג'ו) על שום צבע קירותיה החיצוניים וגגות המבנה אשר מזכירים אנפה הפורסת כנפיה לפני תעופה. בטירה 82 מבני עץ המקיפים את ה"דונג'ון", המגדל המבוצר המרכזי (מגדל עוז). הטירה הנוכחית שנבנתה במאה ה-17 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|200px|הטירה מצפון על רקע מרכז העסקים הראשי של העיר. ברקע מתקני הנמל וים יפן הפנימי.
טירה קודמת נבנתה באתר בתקופת אשיקאגה (המכונה גם "תקופת מוּרוֹמאצ'י") החל בשנת 1333 ונקראה "טירת הימיאמה". ב-1580 איחד דאימיו טויוטומי הידיושי את יפן כולה והשתלט גם על הטירה שמצבה התדרדר. במקום נבנה מגדל ובו שלוש קומות שהחליף את הטירה הקודמת, ובראשית המאה ה-17 החלו עבודות הרחבה שנמשכו 8 שנים. ב-1618 הוסף המעגל המערבי שהיה השינוי המשמעותי האחרון במתחם, והטירה קיבלה את מראה הנוכחי בקירוב. עד סוף תקופת אדו נשלטה הטירה על ידי פיאודלים מקומיים, והעיר התפתחה סביבה.

ב-1868, כאשר נפתחה תקופת מייג'י, שלחה הממשלה היפנית צבא להניס את יושבי הטירה בפגזי סרק. לאחר מכן שימשה הטירה כמתקן צבאי ומגורי הסמוראים וחלק מהמעגל המערבי נהרס. עם זאת רובה של הטירה נותר על תלו וב-1871 היא נמכרה במכירה פומבית. ב-1929 הוכרה הטירה כאתר היסטורי וב-1931 הוענק לה מעמד של נכס לאומי. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הופצצה הימג'י, אך הטירה כמעט שלא נפגעה, ורובה נשמר גם לאחר המלחמה כאשר מתקנים צבאיים בסביבותיה נהרסו ופינו את מקומם למבנים מודרניים. עבודות שיפוץ מקיפות החלו במקום ב-1956 ונמשכו עד 1964.

הטירה הופיעה במספר סרטים, וביניהם קגמושה וראן של אקירה קורוסאווה, הסמוראי האחרון של טום קרוז, ובסדרת הטלוויזיה שוגון.

## הטירה
ימין|ממוזער|150px|פריט: קצה גגה של הטירה
הטירה נחשבת לדגם מייצג של טירות יפניות והיא שמורה היטב. סביב ה"דונג'ון" הנישא לגובה של חמש קומות משתרעים מבנים וגנים על שטח רבוע מוקף תעלת מים, שאורכו ורוחבו מגיעים לכ-500 מטר. המבנה המרכזי מוקף במבוך של פרוזדורים שחלקם אינם מובילים לשום מקום, דבר שאפשר לאכן פולשים אפשריים ולטווח אותם. עם זאת, הטירה מעולם לא הותקפה באופן שאפשר לבחון את יעילות הגנתה.

## קישורים חיצוניים

* 
* מדריך למבקר בטירה
* 

מרכז|ממוזער|700px|הגנים מגג הטירה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: אתרי מורשת עולמית
הימג'י
קטגוריה:קנסאי
קטגוריה:מקומות שעל שמם כוכב לכת מינורי
וולוגדה

**וולוגדה** (ברוסית: **Вологда**) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז וולוגדה. שוכנת על גדת הנהר וולוגדה. מאז 23 בספטמבר 1937 זהו מרכז אדמיניסטרטיבי, תרבותי ומדעי של מחוז וולגדה. מסילות ברזל חשובות - ממוסקבה לארכנגלסק וורקוטה ומוולדה לסנט פטרסבורג - מצטלבות בוולוגדה. הכביש המהיר M8 מוסקבה-ארכנגלסק עובר בוולוגדה. מספר התושבים ב-2018 היה כ-312,000.
## היסטוריה
על פי המסורת, העיר נוסדה על ידי הנזיר גראסים בשנת 1147 - בשנה זו הוקם מנזר השילוש במקום. למיקומה של העיר על צומת נהרות היו יתרונות רבים. במהלך המאות ה-13 וה-14 הייתה העיר במרכז הסכסוך בין נובגורוד לבין מוסקבה. רק בסוף המאה ה-14 העיר והאזור כולו סופחו לנסיכות מוסקבה.

בשנת 1565 הצאר איוואן האיום החל את בניית קתדרלת סופיה ולמעשה שינה את פני העיר. זו הייתה תקופת הזוהר של העיר. באותה תקופה העיר הייתה מרכז המסחר עם אנגליה והולנד. קיימת סברה שהצאר אף רצה להעביר את הבירה לוולוגדה.

ב-22 בספטמבר 1622 נכבשה העיר על ידי הפולנים ונהרסה כליל. עם תחילת שלטונה של שושלת רומנוב העיר שוקמה ונבנה מבצר חדש.
עד לתחילת המאה ה-17 הייתה העיר על נתיב המסחר בין רוסיה לבין אירופה. בתקופת פטר הגדול הייתה וולוגדה בסיס צבאי חשוב. במהלך המאות ה-18 וה-19 ירדה חשיבותה של העיר. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר על חוק לחימה. חברות התעשייה עברו לייצור המלחמה. אספקת המלחמה של לנינגרד והחזית עברו דרך צומת הרכבת וולוגדה.

כיום היא איננה העיר הגדולה במחוז. יחד עם זאת, היא מהווה מרכז תרבותי ואדמיניסטרטיבי של המחוז. יש בעיר יותר מ -200 אנדרטאות אדריכלות והיסטוריה. המפורסמים ביותר הם: קרמלין ווולוגדה, קתדרלת סנט סופיה, מנזר ספאסו-פרילוצקי, אנסמבל כנסיות ולדימיר, כנסיית קונסטנטין ואלנה, כנסיות עם ציורי קיר של יוחנן המבשר ודמיטרי פרילוצקי, כנסיית המשתתפים קוזליוני, הרכבים אדריכליים של גשר האבן וכיכר המהפכה.

בעיר קיימת קבוצת כדורגל בשם דינמו וולוגדה.

## ערים תאומות
לוולוגדה שש ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז וולוגדה: ערים
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12