open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מורשילי השני

**מוּרְשִילִי** או **מוּרְשִילִיש השני** היה מגדולי מלכי החתים, ומלך בין השנים 1321–1295 לפנה"ס. הוא היה בנו הצעיר של שופילוליומה הראשון ואחיו של ארנוונדה השני. חלק ניכר מהחוקרים מאמינים שטרם הכתרתו למלך שמו היה גַל-מִשֵדִי, שם שפירושו "מפקד שומרי הראש", דבר המעיד ככל הנראה על עיסוקו בתקופת שלטון אחיו. השם הופיע בכתובת חרטומים לווית עשויה הירוגליפים אכדיים ושומריים. עם עלייתו לשלטון לאחר מות אחיו שינה מורשילי השני את שמו.

שנות שלטונו הראשונות לוו במרידות חוזרות ונשנות של שבט הכַשְכַה מרמת אנטוליה וממלכת אַרְזַוַה במערב אנטוליה. מרידות אלה פרצו ככל הנראה עקב מותו הפתאומי של ארנוונדה השני ועלייתו של מורשילי לשלטון, אשר נתפס כחסר ניסיון. הבוז והלעג אותם הפגינו השבטים תועדו היטב על ידי מורשילי השני: 

בעוד שמורשילי השני היה חסר ניסיון כאשר הוכתר למלך הוא לא היה צעיר בשנים, לו היה צעיר, היה ככל הנראה ממנה לו יועץ או אפוטרופוס. לתדהמת השבטים המורדים התגלה מורשילי השני כמנהיג צבאי ופוליטיקאי דגול, אשר לא נפל בהרבה מאביו. מן התיעוד ההיסטורי אשר נשתמר מימי מלכותו ניתן להבין שבשנתיים הראשונות היה עסוק בדיכוי המרד של שבט הכשכש. מיד עם תום המערכה פנה לעבר ממלכת אַרְזַוַוה.

אחד הדברים המעניינים את ההיסטוריונים ואת האסטרונומים בימינו הוא ליקוי חמה אשר לפי המסמכים ההיסטוריים התרחש בשנה העשירית למלכותו של מורשילי השני, בדיוק כאשר עמד לפתוח במסע מלחמה נוסף כנגד שבט הכשכש. ליקוי חמה זה נחשב על ידי חוקרי המזרח התיכון הקדום כאחת התופעות החשובות ביותר, מפני שהוא עוזר בתיארוכה של אותה התקופה, ולפי מחקרים שנעשו בימינו ניתן להצביע על שני תאריכים אפשריים לליקוי זה. אך בסוגיה זאת נחלקים דעות החוקרים. בעוד שחלקם מאמינים שהליקוי התרחש ב-13 באפריל 1308 לפנה"ס טוענים אחרים לתאריך 24 ביוני 1312 לפנה"ס. מכאן נובע השוני בין תיארוך שנות המלוכה של מלכי החתים.

## לקריאה נוספת

*Michael Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east**, 1991


## קישורים חיצוניים

*מורשילי השני, באתר על מלכי החתים
*החתים, באתר היסטוריית העולם
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
המשתלה

**שכונת המִֹשְתָּלָה** היא אחת משכונות עבר הירקון בתל אביב, הממוקמת על הגבול עם רמת השרון. סמוך לכפר הירוק.

השכונה תוכננה על ידי האדריכל יעקב יער, שמשרדו תכנן גם את רוב בנייניה, ותוכניתה אושרה ב-1993. אכלוסה של השכונה החל ב-1998. השכונה הוקמה על שטח בו הייתה המשתלה העירונית ומכאן מקור שמה. בתוכנית המקורית מתחילת שנות התשעים אושרו כ-1,200 יחידות דיור, ולאחר תוכנית בניין חדשה לשכונה מספר היחידות השתנה ל-1,450. בשנת 2016 אושרה הקמתן של 136 יחידות דיור בשכונה כחלק ממיזם דירה להשכיר. המתחם החל להתאכלס בינואר 2024.

גבולותיה הם שכונות צהלה וגני צהלה מדרום, דרך משה סנה ממערב ושטחים חקלאיים של רמת השרון עליהם אמורה לקום רצועת הנופש מצפון וממזרח.

בשכונה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר בשטח השיפוט של העיר, בגובה של כ-70 מטרים מעל פני הים.

רחובות השכונה נקראים על שם סופרים ומלחינים ישראלים: סשה ארגוב, משה וילנסקי, לוין קיפניס, יעקב שבתאי, דוד אבידן, מקס ברוד, אלי תבין ומרדכי זעירא.

## מאפייני השכונה
השכונה בנויה על גבעה בקוטר של כ-700 מטרים ובהיקף של 1,600 מטרים, אותה מקיפים הרחובות סשה ארגוב ומשה וילנסקי. בקצה המערבי של הגבעה נמצאת שדרה הסגורה לכלי רכב (רחוב דוד אבידן) אשר מקיפים אותה בנייני מגורים בני כ-7 קומות. אשר בקצה המערבי שלה נמצאים שטחי מסחר קטנים בהיקפם. ובשולי השכונה קיימים בניינים שגובהם נע בין 3 לכ-7 קומות. לצד בתים דו משפחתיים צמודי קרקע.

בקצה המזרחי של השכונה נמצא פארק גדול אשר משמש את תושבי השכונה. בנוסף לפארק הקיים בכניסה לשכונה בדרך משה סנה.

בשכונה נמצאים חמישה גני ילדים עירוניים, מעון של ויצו ובית ספר שנקרא: "המשתלה" שנפתח בספטמבר 2012 ולצידו מבנה שכולל שלושה גנים. השכונה גובלת בקאנטרי, במרכז הקהילתי ובשבט הצופים השייכים לשכונת צהלה, ולכן משמשים במידה רבה גם את תושבי השכונה. כמו כן קיים בשכונה בית דיור מוגן גדול מבית אחוזת ראשונים הנקרא "אחוזת צהלה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
אנטומופגיה

[שמאל|ממוזער|250px|חרקים שטוגנו ב[שמן עמוק מוצעים למכירה בדוכן מזון בבנגקוק, תאילנד]]
**אנטומופגיה** (מיוונית:  ἔντομον *éntomon* = חרק, φαγεῖν *phagein* = לאכול) היא אכילת חרקים כחלק מהתזונה. בעלי חיים ממגוון קבוצות הניזונים **בלעדית** מחרקים מכונים **[[אוכלי חרקים (ביולוגיה)|אוכלי חרקים]]**. (ישנה גם סדרת יונקים הקרויה אוכלי חרקים בשל מזונם העיקרי של חברי הסדרה.)

**[[חרקי מאכל|אכילת חרקים בקרב בני אדם]]** נהוגה בתרבויות מסוימות ברחבי העולם (מרכז ודרום אמריקה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה), אך בחברות אחרות בעיקר חברות מערביות, זהו נוהג לא מקובל שלעיתים נחשב אף לטאבו.  בחברות אלה נעשים ניסיונות להנגיש חרקים לאכילה על ידי שימוש במוצרים שונים, כגון שימוש חרקים טחונים כמקור לחלבון.

## היסטוריה
משוער כי בעבר חרקים תפסו מקום חשוב בתפריט האדם, בזמנים בהם לא היה לו עדיין כלי ציד או חקלאות. עדות לכך נמצאה בניתוח מדעי של  קופרוליטים במערות בארצות הברית ובמקסיקו. קופרוליטים ממערות בהרי אוזרק  ניבדדקו ונמצאו בהם נמלים, זחלי חיפושיות, כינים, וקרציות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חרקים בתרבות
קטגוריה:מוצרים מן החי
מיסטיק פיצה

**מיסטיק פיצה** (באנגלית: **Mystic Pizza**) הוא סרט קולנוע קומי רומנטי שיצא לאקרנים בשנת 1988. בסרט מככבות אנבת' גיש, ג'וליה רוברטס ולילי טיילור.

## תקציר עלילה
עלילת הסרט מתמקדת סביב התבגרותן של שתי אחיות: קאט ודייזי, וחברתן ג'וג'ו. שלושתן עובדות כמלצריות בפיצרייה בשם "מיסטיק פיצה" הנמצאת בעיר מיסטיק שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. מיסטיק היא עיר דייגים לחוף האוקיינוס האטלנטי והיא עצמה מהווה למעשה אחת מגיבורות הסרט.

קאט ודייזי מתחרות אחת בשנייה, הן בעבודה, והן בחיים הרומנטיים. קאט התקבלה ללימודים באוניברסיטת ייל ועובדת כל הזמן על מנת לחסוך ללימודים אלה, ואילו דייזי מעדיפה לבלות ולבזבז את משכורתה. הסרט מציג את הבדלי התרבויות בין משפחתה של קאט – ממוצא פורטוגזי לבין מעסיקתה – משפחה ממוצא אנגלי.

## צילומי הסרט
שמו של הסרט מבוסס על שמה של פיצרייה בעיר מיסטיק שבקונטיקט, שכותבת התסריט אימי הולדן ג'ונס ראתה. בעקבות הפצת הסרט זכתה הפיצרייה להצלחה רבה והפכה לאתר תיירות פופולרי בעיר.

סרט זה היווה קרש קפיצה לשני שחקנים ידועים. בסרט זה הייתה הופעתו הראשונה של השחקן מאט דיימון. תפקידו כלל למעשה שורה אחת בלבד: "Mom, do you want my green stuff?", אולם סרט זה הביא ל"גילויו" כשחקן.
גם לשחקנית ג'וליה רוברטס הקנה "מיסטיק פיצה" את פרסומה הראשוני. דמותה בסרט זו היווה "קרש קפיצה" עבורה. עבור תפקידה בסרט הרוויחה השחקנית 50 אלף דולר בלבד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על אחיות
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט
לוצאסקו לוצאסקי

**לוצאסקו לוצאסקי** (באיטלקית: Luzzasco Luzzaschi, נולד בסביבות 1545, נפטר ב-10 בספטמבר 1607) היה מלחין, נגן עוגב ומורה איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס.

## חייו
לוצאסקי נולד ומת בפרארה וסביר להניח, שחי שם כל חייו. כילד למד אצל צ'יפריאנו דה רורה, וכבוגר שירת כנגן העוגב בחצר הדוכס אלפונסו השני, שם חיבר את רוב יצירותיו.

לוצאסקי חיבר שבעה ספרי מדריגלים לחמישה קולות, ביניהם המדריגלים המפורסמים לשירה בליווי כלי, לסופרן אחד, שניים ושלושה סופרנים משנת 1601. שלא ככותבי מדריגלים רבים מתקופתו, כלל קו סופרן מעוטר מאוד, כשצפה מראש כמה מן התמורות העתידות לבוא בראשית תקופת הבארוק. עוד מאפיין ייחודי ליצירותיו של לוצאסקי הוא שילובם של תפקידי ליווי כתובים לכלי מקלדת. 
לוצאסקי היה מנצח ומנהל ה"קונצ'רטו דלה דונה", מקהלת הנשים המפורסמת, וחיבר מדריגלים לזמרות, כולל המדריגלים שלו משנת 1601. עבודתו עם הנשים הווירטואוזיות הללו היוותה מן הסתם השראה לקווים הווקליים עתירי הקישוטים שכתב. 

אף כי עיקר פרסומו היה כמחבר מדריגלים, לוצאסקי היה גם נגן עוגב ומורה מוכשר (הוא היה מורו של ג'ירולאמו פרסקובלדי).

הוא ייצג נאמנה את סגנון המדריגל האיטלקי המאוחר, יחד עם ג'ובאני פלסטרינה, ז'אק דה ורט, פיליפה דה מונטה, לאסוס, מארנציו, ג'זואלדו ואחרים. נוסף למדריגלים, חיבר גם מוזיקת קודש (הוא הוציא לאור אוסף מוטטים לחמישה קולות בשנת 1598).

## קישורים חיצוניים

* מלחניו של לוצאסקי, תווים וקטעי שמע

## הערות שוליים

* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
* *The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians*, 8th ed. Revised by Nicolas Slonimsky. New York, Schirmer Books, 1993. 

* **גוסטב ריז**, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954.
* "המהדורה המרוכזת של מילון המוזיקאים הביוגרפי של בייקר", מהדורה 8, מתוקנת ומעובדת על ידי ניקולס סלונימסקי, ניו יורק, הוצאת שירמר.

קטגוריה:נגני עוגב איטלקים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:פרארה: אישים
קטגוריה:ילידי 1545
קטגוריה:נפטרים ב-1607
גד שמרון

**גד שִמרון** (נולד ב-26 בפברואר 1950) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, פרשן לענייני ביטחון, מודיעין ומדיניות בינלאומית.

## ביוגרפיה
שמרון נולד בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה כקצין מודיעין. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בהיסטוריה כללית ולימודי דרום-מזרח אסיה.

ב-1975 גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו במשך כעשר שנים ביחידות שונות. במסגרת זו השתתף בין השאר בהברחת יהודי אתיופיה. במקביל לשירותו במוסד עבד כעיתונאי במעריב. בשנות התשעים שימש שליח העיתון בגרמניה, עבד כעיתונאי במחלקת החדשות של קול ישראל, והגיש את התוכנית "בוקר טוב" בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.

שמרון היה העיתונאי הראשון שחשף יורש לאחד מאלפי חשבונות הבנקים של קורבנות השואה שנותרו עלומים עשרות שנים בבנקים שווייצרים. בתחקיר משותף עם עמנואל רוזן, שבהמשך הביא להעלאת שאילתות בפרלמנט השווייצרי, חשף את הקשרים החשאיים של חברות שווייצריות עם תוכנית נשק ההשמדה ההמוני האיראני. 

כתבה על המפגש שארגן בין בנו של אדולף אייכמן וצבי אהרוני, איש המוסד שאיתר את אייכמן בארגנטינה והשתתף בחטיפתו והבאתו לישראל, פורסמה בעשרות עיתונים בכל רחבי העולם.

מאז תחילת אוגוסט 2009 ועד ינואר 2013, כמעט מדי שבוע, הגיש פינה העוסקת בהיסטוריה צבאית ומודיעינית ב"שישי אישי", תוכניתו של משה טימור ברשת ב'. בהמשך, חזר להיות בין המשתתפים העולים לשידור בתוכנית, כשהוא מביא סיפורים היסטוריים שונים, אם כי במתכונת פחות קבועה מזו שהייתה נהוגה קודם לכן.

## ספריו
* גד שמרון, **המוסד והמיתוס: איך קרה שהמוסד עלה למעלה**, ירושלים: הוצאת כתר, 1996 (תורגם לצרפתית תחת השם "ההיסטוריה הסודית של המוסד") 
***חיסול התליין מריגה: הסיפור המלא על המבצע הישראלי היחיד לחיסול פושע נאצי** (יחד עם אנטון קינצלה), ירושלים, כתר, 1997. הסיפור על המבצע של "המוסד" לחיסול הפושע הנאצי הרברטס צוקורס. תורגם לאנגלית, גרמנית ולטבית.
***"הביאו לי את יהודי אתיופיה": הסיפור האמיתי - כך העלה "המוסד" את יהודי אתיופיה מסודאן,** הד ארצי, 1998.  על מבצע "המוסד" להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן. תורגם לאנגלית תחת השם "מוסד אקסודוס". 
***השטן בארץ הקודש**, אלפא תקשורת, 1998. רומן היסטורי על ממלכת ירושלים ועל הצלבן רנו משאטיון. יצא במהדורה מחודשת בשם **מסע הצלב האחרון של רינו**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011.
***ואנחנו חשבנו שזה לא יכול להיות: מותחן פוליטי על מציאות סהרורית**, איפאבליש, 2018. מותחן פוליטי על ראש ממשלת ישראל הנסחט על ידי רעייתו.
***צבא אחר: יחידות מיוחדות בצבאות העולם**, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 2007 
***[[אהובת הטמפלר מעמק רפאים]]**, הוצאת מטר, 1988. רומן היסטורי המבוסס על סיפור אמיתי.
***הותירו חותם**, אייקאסט (ספר קולי), 2017. סקירה היסטורית על חיילים, קצינים ומצביאים ששינו את ההיסטוריה ב-2,400 השנים האחרונות.
***ד.נ.א. גורלי**, הוצאת גפן, 2019.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פרשנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
מגבית ההתגייסות

**מגבית ההתגייסות** הייתה מפעל לאיסוף תרומות, בכסף ובימי עבודה, שפעל ביישוב העברי בארץ ישראל החל מקיץ 1942. התרומות נועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים עצמם. 

בהמשך פעולתה הורחבו מטרותיה של המגבית, וכללו גם סיוע לניצולי השואה. בהתאם לכך הוחלף שמה ל**מגבית ההתגייסות וההצלה**. 

בנוסף למגבית ההתגייסות שפעלה כמס ישיר, פעל במקביל לה "כופר היישוב", כמס עקיף. בראש המגבית עמד אהרן ברט. 

## לקריאה נוספת
* מרדכי ברגר, **מגבית ההתגייסות וההצלה**, הוצאת המוזיאון למיסים, 1970. 

## קישורים חיצוניים
* מסמכים וכרזות של 

 

קטגוריה:ארגונים ומוסדות ביישוב
קטגוריה:היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
פרארי F430

שמאל|ממוזער|250px|פרארי 430 סקודרייה
שמאל|ממוזער|250px|פרארי 430 סקודרייה ספיידר
**פרארי F430** היא מכונית על של יצרנית הרכב האיטלקית, פרארי. היא החליפה את פרארי 360 מודנה, שזכה להצלחה רבה. דגם בעל הגה בצד שמאל שימש להצגה הראשונה של המכונית בתערוכת הרכב של פריז, בשנת 2004. מכירת המכונית החלה בנובמבר 2004, אולם, ייצור דגם בעל הגה בצד ימין החל רק באביב 2005.

## נתונים טכניים
לפרארי F430 הוצמד מנוע בנזין 4.3 ליטרים בתצורת V8, אשר פותח בשיתוף עם מזראטי. ה-F430 הייתה הראשונה לזכות במנוע V8 חדש שאמור בעתיד להחליף את שאר מנועי פרארי, שכן עד דגם זה יוצרו מנועי ה-V8 של פרארי כצאצאי ה-Dino משנות ה-50 של המאה ה-20. למנוע תפוקה של 490 כוחות סוס ב-8,500 סיבובים לדקה ללא סיוע מגדש טורבו, והוא בעל יחס נפח/הספק מהגבוהים בעולם, של 112.3 כ"ס לליטר. הפרארי F430 מגיעה למהירות מרבית של 315 קילומטר לשעה ובעלת האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בארבע שניות.

## גרסאות
### F430 ספיידר
ה-F430 ספיידר הוא דגם בעל גג נפתח המבוסס על הקופה. הספיידר נראה דומה מאוד ל-פרארי 360. זהו הדגם ה-21 של פרארי בעל גג נפתח (convertible).

### 430 סקודרייה
הפרארי 430 סקודרייה יוצרה במפעל מראנלו שבצפון איטליה. למכונית 510 כ"ס ב-8,500 סל"ד, הנעה אחורית, תאוצה של 3.6 שניות מ-0 ל-100 קמ"ש ומהירות מרבית של 319 קמ"ש. המתחרה של פרארי 430 סקודרייה היא למבורגיני גאיארדו סופר-לאג'רה.

### 430 סקודרייה ספיידר
לכבוד הניצחון ה-16 באליפות העולם במרוצי פורמולה 1 בשנת 2008, הציגה פרארי הדגם שמשלב את דגם ה-430 סקודרייה עם הגג הפתוח. לדגם זה יש 510 כ"ס ב-8,500 סל"ד, תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.7 שניות ומהירות מרבית של 315 קמ"ש.

### F430 ספיידר דלק ביו
זוהי גרסה של ה-F430 ספיידר המונעת באתנול. המכונית בעלת אותו מנוע V8, המפיק 500 כ"ס, 4% יותר מומנט כוח ו-5% פחות דו־תחמוצת הפחמן מאשר הגרסה הרגילה של ה-F430 ספיידר.

### גרסאות מרוצים
דגמים אלו אינם חוקיים לשימוש בכביש הציבורי ומיועדים למרוצים בלבד.

#### F430 GT2
המכונית נבנתה בשנת 2006 על מנת להחליף את ה-360 GTC. ה-GT2 נבנתה לצורך מרוצי GT2. זוהי גרסת המרוצים המהירה ביותר שלה-F430. המנוע של דגם זה הוקטן לארבעה ליטר לצורך תחרות בקטגוריות 4-3.8 ליטר.
#### F430 GT3
דגם זה של ה-F430 מיועד להתחרות במרוצי ה-GT3. המכונית משתמשת באותו מנוע 4.3 ליטר V8. ההספק המרבי של המנוע הועלה ל-550 כ"ס, ההופך את ה-GT3 לחזקה יותר מה-GT2 אולם בעקבות מגבלות של מרוצי ה-GT3, המכונית שוקלת 119 קילוגרם יותר מה-GT2. כך, למרות המנוע החזק יותר, ה-GT3 איטית מה-GT2 במדידות זמני הקפה במרוצים.

## קישורים חיצוניים

* פרארי F430 סקודרייה ספיידר, באתר אוטו
* 

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות על
קטגוריה:מכוניות קבריולה
F430
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2004
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
שמעי בן גרא

[שמאל|ממוזער|שמעי מקלל את [דוד, חיתוך עץ מ-1860 מאת יוליוס שנור פון קרולספלד]]
**שמעי בן גרא** (שִׁמְעִי בֶּן גֵּרָא) הוא דמות מקראית. איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. בתנ"ך מסופר כי שמעי קילל וסקל באבנים את דוד כשזה עבר בעירו של שמעי - בחורים, בבורחו מפני אבשלום. שמעי קרא לעבר דוד: "צֵא צֵא אִישׁ הַדָּמִים וְאִישׁ הַבְּלִיָּעַל".
שמעי התכוון בדבריו בעיקר להריגת אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, שר צבאו ובנו של שאול, בהתאמה.
ייתכן שעוינותו של שמעי לדוד נבעה מכך שהוא ראה בדוד את מי שהוריד את בית שאול מהשלטון. אבישי בן צרויה ביקש מדוד את הרשות להרוג את שמעי אך דוד סירב לכך. על פי המסופר במקרא, דוד ראה בעלבון שהוא סופג משמעי עונש משמים.

לאחר שצבאו של דוד ניצח את צבאו של אבשלום ועבר את הירדן במסעו חזרה לירושלים בקש שמעי את סליחתו של דוד על מעשהו. המקרא מספר ששמעי בא לפני דוד ועמו כאלף איש, דבר המלמד על חשיבותו של שמעי בקרב בני שבטו. גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי. ייתכן שסיבת הסליחה לשמעי היה רצון של דוד לפייס את בני שבט בנימין. עם זאת בצוואתו של דוד לבנו שלמה, הוא מורה לדאוג לכך ששמעי יתחייב מיתה כעונש על מעשיו. הרמב"ם רואה במקרה זה הצדקה למתן עונש מוות למורד במלכות.

שלמה מלא אחר הוראת אביו. הוא מורה לשמעי לעבור לגור בירושלים ומצווה אותו שלא לצאת ממנה. כשלוש שנים ממלא שמעי אחר הצו שלא לעזוב את ירושלים ובכך הוא מונע משלמה את האמתלה אותה חפש על מנת להורגו. כעבור שלוש שנים יוצא שמעי לגת עקב בריחה של שני עבדיו לתחום ממלכתו של אכיש מלך גת. עקב מסעו זה מורה שלמה להורגו.

## דמותו של שמעי בן גרא בספרות חז"ל
אצל חז"ל יש דעות שונות בנוגע לדמותו של שמעי בן גרא. בתלמוד הבבלי במסכת ברכות וכן במסכת גיטין נאמר ששמעי היה רבו של שלמה. עוד נמסר בתלמוד שכל עוד היה שמעי בירושלים, נמנע שלמה מלשאת נשים נכריות. לצד מקור זה המעלה על נס את דמותו של שמעי הרי שישנם גם מקורות אחרים ואף הפוכים.

במדרש רבה על מגילת קהלת מתואר שמעי כרשע. הוא נמנה שם יחד עם מלכי יהודה אחז ואמון הרשעים גם הם כמי שהאל לא הרגם, משום שעתיד היה לצאת מהם צאצא צדיק. על פי מדרש זה מרדכי היהודי הוא צאצא של שמעי בן גרא. בילקוט שמעוני על מגילת אסתר (סימן תתרנג) נאמר שהסיבה שדוד לא הרג את שמעי היא שהוא חזה ברוח הקודש שמרדכי עתיד לצאת משמעי.

במדרש שמואל (פרשה לב, ד) וילקוט שמעוני (סימן תתרנג) מושם הדגש דווקא על אשתו של שמעי. במדרשים אלו נאמר כי בזכותה של אשתו של שמעי בן גרא נצלו ישראל מעצתו של המן הרשע. המדרשים הללו מזהים את אשתו של שמעי בן גרא כאישה מבחורים שהטמינה את יונתן בן אביתר ואחימעץ בן צדוק כשנשלחו על ידי חושי הארכי לבשר לדוד על תוכניותיו של אבשלום.

על פי רש"י (ש"ב טז י) שמעי בן גרא היה ראש הסנהדרין.

## לקריאה נוספת
* אלישע שפי, הערך: שמעי בן גרא, **לכסיקון מקראי**, א-ב, (בעריכת: מנחם סוליאלי ומשה ברכוז), תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:משפחת שאול המלך
כל בו (ספר)

**כלבו** הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים. הספר נדפס לראשונה בנאפולי בשנת ה'ר"נ (1490), ובשנית בקושטא ה'ר"פ (1519). בספר נכללים כמאה וחמישים קטעים ("סימנים") העוסקים בברכות, תפילות, מנהגי שבתות וחגי ישראל ומועדיו, נישואים, ענייני ממון, הלכות מזון ומנהגי אבלות. כן נכלל בספר אחד הביאורים המוקדמים ביותר להגדה של פסח.

## מחבר הספר והיחס לספר אורחות חיים
יש דמיון רב בין ספר הכלבו וספר אורחות חיים לרבי אהרן מלוניל, אולם ספר הכלבו נדפס כבר בראשית תקופת הדפוס, ודבריו הובאו רבות בבית יוסף, בשולחן ערוך ובשאר הפוסקים. לעומת זאת ספר אורחות חיים נדפס בחלקו באמצע המאה ה-18, וחלקו נדפס לראשונה רק בשנת 1902. לפיכך הוא היה הרבה פחות מוכר אצל הפוסקים לדורותיהם.

ישנן מספר השערות לגבי זהות מחבר ספר הכלבו. בספר שלשלת הקבלה כתוב כי מחברו הוא הריב"ש, ואילו החיד"א דוחה אפשרות זאת. יש אומרים כי זהו ספר קיצור לספר "אורחות חיים" שנכתב על ידי מחבר אחר או אפילו על ידי רבי אהרון בעצמו.

החוקר והביבליוגרף יצחק אייזיק בן יעקב הוכיח כי ספר הכלבו קדם לספר אורחות חיים וכי הם נתחברו על ידי אותו מחבר, כך שהכלבו שימש כמהדורה מוקדמת של החיבור. כך סבור גם פרופ' שלמה זלמן הבלין. לפי דעה זו רבי אהרון הכהן מלוניל כתב את הכלבו, כמהדורה הראשונית של ספרו "אורחות חיים", אשר נכתב מספר שנים לאחר כתיבת הכלבו

בספר קורא הדורות כתב כי יש אומרים שאשה חכמה כתבה את הספר, אך כתב שנראה מתוכן הספר שזו חכמת איש ולא חכמת אשה.

הספר הודפס בשנת 1519 על ידי המדפיס גרשום בן משה שונצינו בקושטא.

הספר יצא לאור מחדש עם מקורות וציונים על ידי הרב דוד אברהם ראש ישיבת בנין אב בראשית שנות ה-2000.

## תוכן הספר

הספר בנוי ממאה וחמישים סימנים וברובם דברי הלכה. ספר הכלבו מרבה להביא את דברי הרי"ף, רבי יצחק בעל הספר אור זרוע וכן מדברי הר"ש ורש"י. ישנם גם מספר סימנים ובהם דברי אגדה ומסורות קבליות.

## קישורים חיצוניים
* , טקסט הספר באתר ויקיטקסט
* 
* 
* 
*
* כלבו, טקסט מוקלד, באתר Sefaria

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הלכה: ראשונים
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
קטגוריה:ספרי המאה ה-15
הכישרון של מר ריפלי

**הכישרון של מר ריפלי** (באנגלית: **The Talented Mr. Ripley**) הוא רומן מאת הסופרת פטרישיה הייסמית' שיצא לאור בשנת 1955.

רומן זה הוא הראשון בסדרת הריפליאדה, ובו מוצג לראשונה גיבור הסדרה טום ריפלי. ב-1970 הייסמית' פרסמה ספר נוסף בשם "ריפלי מתחבא" שמתרחש בצרפת, ובהמשך הייסמית' פרסמה עוד שלושה ספרים אודות ריפלי.

## תקציר העלילה
טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) מציע לו לטוס לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, וטום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של דיקי ורוצה להיות כמותו. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה וריפלי רוצח את דיקי וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.

טום מתחזה לדיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.

בוונציה פוגשים אותו מארג', הרברט גרינליף ובלש פרטי שנשכר על ידי גרינליף. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם לבסוף חוזר בו לאחר שהוא מבין שכולם מאמינים בהסבר שרקח להיעלמותו של דיקי (הסבר לפיו דיקי התאבד בטביעה, לאחר שכתב צוואה בה הוא מוריש לטום את רכושו).

טום מפליג ליוון שם הוא מגלה שמשפחת גרינליף מאמינה שהצוואה שזייף אמיתית וכי הוא יורשו של דיקי. למרות שהפך אדם עשיר, הוא פוחד שהאמת תתגלה והוא ייאסר.

הרומן זכה בפרס אדגר אלן פו.

## עיבודים קולנועיים
***[[לעין השמש]]** משנת 1966 – בצרפתית: "**Plein Soleil''". הסרט נקרא ב[[אנגלית]]: "**צהריים סגולים**" – **Purple Noon,** בוים על ידי [[רנה קלמנט]] ו[[אלן דלון]] גילם את ריפלי. -1999 זכה להצלחה העיבוד של אנתוני מינגלה ל"הכישרון של מר ריפלי" בכיכוכבם של מאט דיימון, ג'וד לאו וגווינת' פלטרו. ב-2002, ג'ון מלקוביץ' עטה את דמותו של הנוכל הקטלני ב"המשחק של ריפלי", שביימה האיטלקייה ליליאנה קוואני ("שוער הלילה"), וכעבור שלוש שנים עשה זאת בארי פפר ב"ריפלי מתחבא" הפחות מוכר.
*"ידיד אמריקאי" משנת 1977 – בגרמנית: [[:de:Der_amerikanische_Freund|Der Amerikanische Freund]], ובאנגלית: [[:en:The_American_Friend|The American Friend]]. הסרט בוים על ידי [[וים ונדרס]], וכיכבו בו [[דניס הופר]] בתפקיד ריפלי, ו[[ברונו גנץ|ברונו גאנץ]]. כמו כן מופיעים בסרט הבמאים [[:en:Nicholas_Ray|ניקולס ריי]] ו[[סמואל פולר]].
***הכישרון של מר ריפלי**, גרסה משנת [[1999]]. הסרט היה עיבוד של [[אנתוני מינגלה|אנתוני מינגל]] וכיכבו בו [[מאט דיימון]], [[ג'וד לאו]] ו[[גווינת' פלטרו]].
* סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים בשם **ריפלי''' (Ripley) שביים סטיבן זייליאן והופקה על ידי רשת Showtime. בסדרה כיכבו אנדרו סקוט כטום ריפלי. הסדרה בת 8 פרקים בוימה על ידי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
שבעת פלאי תבל החדשים

"**שבעת פלאי תבל החדשים**" היא רשימת שבעה אתרים בולטים ברחבי העולם, שערך תאגיד שווייצרי שנוסד בידי היזם ואיש הקולנוע ברנרד ובר ב-2007. במהלך קיומה של האנושות נוצרו מספר רשימות של שבעת פלאי תבל: הראשונה נוצרה בתקופה ההלניסטית וכללה אתרים שהיו ידועים בעת העתיקה באגן הים התיכון. בתקופת הרנסאנס נוצרו רשימות שהגדירו את שבעת פלאי תבל של ימי הביניים, ומאז היו מספר ניסיונות להרכיב רשימה דומה שתכלול את האתרים בעולם.

ב-2000 נוסד תאגיד "קרן שבעת פלאי תבל החדשים", שמטרתו הייתה להרכיב רשימת שבעה אתרים בולטים שתיבחר על ידי הציבור ולא על ידי מומחים. בשלב מוקדם הרכיב התאגיד רשימה בת 21 מועמדים. מבין מועמדים אלה נבחרו שבעת האתרים המובילים על ידי הצבעה בטלפון ובאינטרנט (שבה ניתן היה לקנות זכות הצבעה מוגברת). התהליך לווה במסע בחירות נרחב שקיימו כמה מדינות, על מנת שהאתר המצוי בשטחן ייבחר. מסעות אלה בלטו במיוחד במדינות דרום אמריקה ומרכזה (שם נבחרו שלושה אתרים), ובסין.

אופן ההצבעה, המצריך גישה לאינטרנט, נתקל בביקורת של מספר ארגונים, ובראשם אונסק"ו. לטענת הארגון, הבחירה נעשתה מנימוקים של לאום, וללא התייחסות היסטורית-תרבותית לחשיבות המקומות הנבחרים.
לאחר בחירת שבעת פלאי תבל החדשים היו ביקורות רבות על הבחירה. רבים קישרו את העובדה שלא נבחר אף אתר מיבשת אפריקה - אפילו לא הפירמידה הגדולה של גיזה, היחיד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק ששרד עד ימינו - לעובדה ששיעור הגישה לאינטרנט באפריקה הוא הנמוך מכל היבשות.
ההכרזה על האתרים הזוכים נערכה ב-7 ביולי 2007 בעיר ליסבון, בירת פורטוגל.

## שבעת פלאי תבל החדשים

בנוסף לשבעת הפלאים שנבחרו, זכתה הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים בתואר כבוד והערכה בשל העובדה שהיא היחידה שנשארה משאר שבעת פלאי תבל הישנים:

## 13 המועמדים שהגיעו לגמר אך לא נבחרו
* **[[האקרופוליס באתונה|האקרופוליס]]** באתונה, יוון  (450–330 לפנה"ס).
* **[[אלהמברה]]** בגרנדה, ספרד  (המאה ה-12 לספירה).
* **[[אנגקור]]** בקמבודיה  (המאה ה-12 לספירה).
* **[[מואי|פסלי המואי באי הפסחא]]** אי הפסחא, צ'ילה  (המאה ה-10 עד המאה ה-16).
* **[[מגדל אייפל]]** בפריז, צרפת  (1887–1889).
* **[[איה סופיה]]** באיסטנבול, טורקיה  (532–537 לספירה).
* **[[מקדש קיומיזו|מקדש קִיוֹמִיזוּ]]** (אנ) בקיוטו, יפן  (749–1855 לספירה).
* **[[הכיכר האדומה]] ו[[הקרמלין]]** במוסקבה, רוסיה  (1156–1850 לספירה).
* **[[טירת נוישוונשטיין]]** בפיסן, בוואריה, גרמניה  (1864–1869 לספירה). 
* **[[פסל החירות]]** בניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית  (1886 לספירה).
* **[[סטונהנג']]** באמבסבורי, אנגליה, הממלכה המאוחדת  (3000–1600 לפנה"ס).
* **[[בית האופרה של סידני|בית האופרה]]** בסידני, אוסטרליה  (1954–1973 לספירה).
* **[[טימבוקטו]]** במאלי  (המאה ה-12 לספירה).

## ראו גם
* שבעת פלאי תבל
* שבעת פלאי תבל של ימי הביניים
* שבעת פלאי תבל של עולם הטבע

## קישורים חיצוניים

* 
* new7wonders - האתר שבחר את שבעת פלאי תבל החדשים

*
קטגוריה:אדריכלות
ריפלי מתחת למים

**ריפלי מתחת למים** (באנגלית: **Ripley Under Water**) הוא החמישי והאחרון שבסדרת הספרים "ריפליאדה" על מעללי טום ריפלי, מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר ראה אור ב-3 באוקטובר 1991.

## תקציר העלילה
כשהוא חי באזורים כפריים בצרפת עם אשתו הלויס (Heloise), טום ריפלי מוטרד על ידי זוג אמריקני מרגיז, דייוויד פריטצ'ארד ואשתו ג'ניס, ששכר בית בקרבתו ונראה נחוש בדעתו לחקור חלקים מעברו של ריפלי. ללא מניעים אישיים גלויים, הזוג מתעניין בסוחר של אמנות אמריקנית בשם מרצ'יסן שנעלם באורח מסתורי מספר שנים לפני כן לאחר שביקר את ריפלי. ריפלי רצח את אותו סוחר כדי למנוע את חשיפתה של תוכנית לזיוף אמנות ולאחר מכן השליך את גופתו לתעלה בקרבת מקום; בעקבות החקירות והבירורים חרדתו גוברת, ופריטצ'ארד מתחיל לערוך חיפושים בתעלות המקומיות.

את סוף מעלליו של טום ריפלי מסיימת הסופרת הייסמית' באווירה נינוחה, כשהיא מתארת את שגרת חייו בטיפוח פרחי הדליה שברשותו, ניגון יצירות שוברט על הצ'מבלו, התענגות על ארוחותיו ובילוי זמן שקט ושליו עם אשתו הלויס ומנהלת משק הבית מאדאם אנט. הוא מתואר כג'נטלמן המושלם, אדיב, מתחשב, מנומס – אך מתחת לכל זאת, קטלני לסביבתו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1991
זיג הייל

[ממוזער|290px|[אוגוסט לנדמסר, פועל מספנה גרמני שסירב בהתרסה להצדיע במועל היד הנאצי. לימים הפכה התמונה לסמל המדגיש את הדבקות בערכים אנושיים בכל מחיר]]
**זִיג הַייל** (בגרמנית: **Sieg Heil**) הוא ביטוי גרמני, שמשמעותו "**הריעו לניצחון**". בגרמניה הנאצית נאמר הביטוי בשילוב הצדעה במועל יד.

## היסטוריה
ביטוי זה היה חלק בלתי נפרד ממפגשים, מאסיפות וממפגנים פוליטיים בגרמניה הנאצית. בביטוי "זיג הייל", נהוג היה להשתמש באסיפות המוניות, ואילו במפגשים קטנים היו מצדיעים במועל יד ואומרים "**הַייל היטלר**", מגרמנית: "**Heil Hitler**" או "**הריעו להיטלר**". הביטוי הפך לביטוי שגור שנכתב על כרזות והוטבע על סיכות. קבוצות מתנגדים לנאציזם באותה עת השתמשו בפרפרזות לביטוי זה: לדוגמה נערי הסווינג השתמשו בביטוי "Swing Heil" ("הריעו לסווינג").

בגרמניה של ימינו, אמירת הביטוי היא עבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שלוש שנים בכלא (StGB סעיף 86א'). חוק זה תקף גם לגבי ביטויים שיכולים, בטעות, להישמע כמו "זיג הייל". שימושים באמנות, בהוראה ובמדע פטורים מעונש.

בקרב הנאו-נאצים נפוץ השימוש במונח 14/88 מילים, ובמיוחד באתרי גזענות ועליונות לבנה ברשת האינטרנט.

## ראו גם
* 14 מילים
* 18 (מספר)
* המסדר (נאו-נאציזם)
* נאו-נאציזם
* האחווה הארית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמניה הנאצית: סמלים לאומיים
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:טרמינולוגיה נאצית
קטגוריה:פולחן האישיות של אדולף היטלר
סורת א-תכאת'ר

**סורת א-תַכּאתֻ'ר** (בערבית: **سورة التكاثر**), היא סורה מספר 102 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, **[[פדאאיל אל-קוראן|פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן]]** (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-כות'ר ולפני סורת אל-מאעון.

הסורה מזהירה חזור והזהר מפני תוצאותיה הרות האסון של רדיפת הבצע. ביום הדין, כך היא מתריעה, ישאלו רודפי הבצע אם הודו לאללה על מנעמיהם בעולם הזה, ויראו את אש השאול.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

תכאת'ר
סורת אל-עצר

ממוזער|שמאל|סורת אל-עַצְר
**סורת אל-עַצְר** (ערבית: **سورة العصر**), היא סורה מספר 103 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שלושה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִיל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-אנשראח ולפני סורת אל-עאדיאת.

הסורה מכריזה כי גורלם של כל בני האדם לאבדון, פרט למאמינים באללה והנביא מוחמד, לעושי הטוב, למצווים על האמת ולמצווים על עוז רוח.

נאמר כי סורה זו הניעה את עמר בן אל-עאץ להתאסלם לאחר שהשמיע אותה לנביא בעיני עצמו (ונביא שקר בעיני המוסלמים) מוסיילִמה, בן זמנו של מוחמד. מוסיילמה בתגובה דקלם את ה"סורה" שהתגלתה לו אודות שפנים, אותה דחה בן אל-עאץ כבלתי מתקבלת על הדעת.

## קישורים חיצוניים


## הערות שוליים

עצר
הים האגאי (מחוז)

**מחוז הים האגאי** (טורקית **Ege Bölgesi** – "מחוז האגאי") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במערב אסיה הקטנה לחופי הים האגאי ומחולק לשמונה נפות כדלקמן:
*אפיונקרהיסאר
*איידן
*דניזלי
*איזמיר
*קיטהיה
*מניסה
*מולה
*אושק
שטחו של המחוז הוא כ-79,000 קמ"ר שהם 10.1% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,938,971 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

## קישורים חיצוניים

הים האגאי
מרמרה (מחוז)

**מחוז מרמרה** (טורקית **Marmara Bölgesi**) הוא אחד משבעת מחוזותיה של טורקיה. המחוז שוכן בצפון-מערב טורקיה ומקיף את כל שטחיה באירופה (תראקיה) ואת צפון מערבה של אנטוליה שמסביב לים מרמרה. המחוז מחולק ל-11 נפות, כדלקמן:
*בלקסיר
*בילג'יק
*בורסה
*צ'נקלה
*אדירנה
*איסטנבול
*קירקלרלי
*קוג'אלי
*סקריה
*טקירדא
*ילובה
המחוז משתרע על שטח של 67,000 קמ"ר, המחוז הקטן במדינה מבחינת שטחו. מאידך מנתה אוכלוסייתו בשנת 2000 17,365,027, עובדה שהציבה אותו במקום הראשון בטורקיה, הן במספר תושביו והן בצפיפותו. המחוז הוקם בשנת 1941.

## קישורים חיצוניים

מרמרה
משא מלחמת איגור

[שמאל|ממוזער|250px|שדה הקרב לאחר סיומו - תמונה של [ויקטור וסנצוב|וסנצוב]]
**משא מלחמת איגור** (בסלאבית מזרחית קדומה: **Слово о плъку Игоревѣ**, **מסע המלחמה של איגור**) הוא שיר הגיבורים היחיד שנשתמר מרוסיה שלפני פלישת הטטרים. היצירה האלמונית שנתחברה בשלהי המאה ה-12 נשתכחה, ורק בשנת 1795 מצא הרוזן אלכסיי מוסין-פושקין באחד המנזרים העתק יחידי. הידיעה הראשונה על שיר זה הופיעה בירחון הצרפתי "Spectateur du Nord" שנדפס בהמבורג באוקטובר 1797. ברוסיה הדפיסו אותו בפעם הראשונה במוסקבה בשנת 1800. מיד לאחר שנדפס השיר נשמעו קולות יחידים, שאינו אלא זיוף ספרותי, אולם כל הספקות באמיתותה של היצירה בוטלו במשך הזמן.

המחבר היה, כפי הנראה, אדם משכיל אבל קרוב גם לשכבות הרחבות של העם. אפשר להרגיש בייחוד את השפעתו של התנ"ך על כתיבתו. ניתן למצוא ביצירתו גם עקבות של השפעות ספרותיות מן המיתולוגיה הרוסית, והוא אף לא נמנע מלהזכיר את שמותיהם של אלילי טבע סלאביים.

גיבור השיר הוא איגור (1151–1202), אחד מנסיכי נובגורוד, בנו של סביטוסלאב בן אולג. ב-14 במאי 1185 פשט גדודו של איגור על שטחי הקומנים סמוך לגדותיו של הדון. הקומנים היו בני עם נודד שהשתקע בערבותיה של רוסיה, עד סמוך לים השחור וים אזוב, והיה מתנכל לתושבים המקומיים במעשי שוד וביזה. בקרב הראשון ניצח איגור את הקומנים, לקח רבים מהם בשבי וחילק את שללם בין לוחמיו. כעבור שבוע כפו הקומנים קרב נוסף שנמשך שלושה ימים, ושבו הוכה גדודו של איגור שוק על ירך, והוא עצמו נפצע ונפל בידי האויב ביחד עם בנו.

קינתה של ירוסלאבנה, אשתו השנייה של איגור ובתו של ירוסלאב בן ולדימיר נסיך גאליטש, היא התמונה הידועה ביותר בשיר, ולפיה חיבר אלכסיי קונסטנטינוביץ' טולסטוי את "קינת בת ירוסלאב". אולם יגונה של הנסיכה אינו נמשך זמן רב. בעזרתו של קומני בשם אובלור נמלט איגור משביו וחזר למולדתו. בנו, לעומת זאת, בחר לו לאשה את בתו של קוטשאק, אחד משוביו.

ברוח השיר חיבר אלכסנדר בורודין את האופרה "הנסיך איגור", לאחר שהרעיון הוצע לו על ידי ולדימיר סטאסוב ואשר יחד עמו עיבד את הליברית. במשך 18 שנה עד למותו לא מצאה ידו של בורודין לסיים את היצירה. האופרה שהושארה בלתי גמורה ובלתי מסודרת, הושלמה בחלקיה ונערכה על ידי ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלאזונוב. מן האופרה נודעים ביותר "מחולות פולובציים" שנתפרסמו בביצוען של להקות בלט רוסיות ונעימותיהן מושרות בפי כל.

איוואן בלינוב הכין מספר העתקים מאויירים של היצירה.

## לקריאה נוספת
***משא מלחמת איגור** (תרגום מן המקור: מאת שאול טשרניחובסקי), תל אביב: ידידי, 1939

## קישורים חיצוניים

* שאול טשרניחובסקי (תרגום), משא מלחמת איגור, באתר פרויקט בן-יהודה
* אריה סתיו (תרגום ומבואות), שירת הנסיך איגור
** שירת הנסיך איגור: דבר מסע מלחמת איגור בן סביטוסלב, נכדו של אולג, בתוך נתיב
* דמיטרי ליכצ'וב, דבר-הזהב של הספרות הרוסית, נתיב 122, יוני 2008
* 
* היצירה במקור, בעריכה מדעית

קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:ספרי המאה ה-12
קטגוריה:רוס של קייב
בריס סודרברג

**בריס דן סודרברג** (נולד ב-10 באפריל 1980) הוא הבסיסט וזמר הרקע של להקת הרוק לייפהאוס.

## שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה
סודרברג נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה.
הוא גדל מחוץ לעיר. סודרברג החל לנגן בס בגיל צעיר, במרתף ביתו, בלהקה של אחיו.
בגיל 19, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירה מקצועית במוזיקה. בגיל 21, הוא הצטרף לחברת התקליטים "Elektra" שהקליטה את אמני רדיו AM, וביצע סיבוב הופעות 3 שנים תחת הניהול של ריברס קומו. 
לאחר מכן, הוא הקים את להקת "Tomorrow And Everyday After", בה שימש כסולן וכותב השירים. בספטמבר 2004, הצטרף ללייפהאוס לאחר המלצתו של חבר הלהקה לשעבר שון וולסטנהולם.

## לייפהאוס
לאחר שהצטרף סודרברג ללהקה, הם הוציאו את האלבום "לייפהאוס", ויצאו לסיבוב הופעות. הסינגל "You and Me" הגיע למקום הראשון במצעדי ארצות הברית. את אלבומם האחרון "Who We Are" הם הקליטו בבית יציקה לברזל בלוס אנג'לס. האלבום יצא ב-19 ביוני 2007.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בסיסטים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
מייאבי

**טקמאסה אישיהארה** (באנגלית: **Takamasa Ishihara**; ביפנית: (**石原 崇雅**; נולד ב-14 בספטמבר 1981) הידוע יותר בשם הבמה שלו **מייאבי** **Miyavi** (**雅**,), הוא גיטריסט, זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע יפני הידוע בסגנונו הכאה באצבע צרדה בניגון בגיטרה.

## ביוגרפיה
מייאבי נולד בנישיקוג'ו, קונוהאנה-קו, אוסקה, יפן, לאמא יפנית ואבא קוריאני. הוריו התגרשו כשהיה ילד והוא עבר להתגורר עם אימו בסמוך לסבו וסבתו. 

## קריירה
מייאבי החל לנגן בגיטרה ולכתוב שירים בגיל 15. בשנת 1999, כשהוא בן 18, Miyavi הצטרף ללהקה Dué le quartz כגיטריסט. הלהקה התפרקה בשנת 2002 ו-Miyavi החליט לצאת לקריירת סולו. באותה שנה הוציא Miyavi את אלבום הסולו הראשון שלו【雅楽】-gagaku-.

מאז יצא לקריירת סולו, סגנונו המוזיקלי של מייאבי השתנה. חזותו היא כשל כוכב פופ, אבל המוזיקה שלו נוטה יותר לכיוון המטאל. בשנת 2004 מייאבי שיחק, בתפקיד עצמו, בסרט "Oresama". בהתאם לחוזה שחתם בסוף שנת 2004, מייאבי שינה את שמו שוב ל-"MYV", קיצור של "Miyavi".למרות זאת, מקובל עדיין לכנותו Miyavi.

ב-25 במאי 2007, בקונצרט "J-Rock Revolution" בלוס אנג'לס, הכריז מייאבי על הצטרפותו ללהקת S.K.I.N. S.K.I.N הופיעו לראשונה בהרכב מלא ב-29 ביולי 2007 בקונצרט ב-Anime Expo conventio.

בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה "לא נשבר" בבימויה של אנג'לינה ג'ולי המבוסס על ספר הביוגרפיה "בלתי שביר" ובו גילם את תפקידו של מוטסוהירו וטאנבה הידוע בכינויו "הציפור" שעינה את לואי זמפריני.   

בשנת 2021 גילם את ג'וג'ימה בסרט המותחן האמריקאי "קייט", ודיבב בסדרה המונפשת "ארקיין".  

## חיים אישיים
ב-14 במרץ 2009, נישא מייאבי לזמרת היפנית-אמריקאית מלודי (אנ'). לזוג יש שלושה ילדים, לאבלי "איילי/אספן" מייאבי (נולדה ב-29 ביולי 2009, ביפן), ג'ולי אוי (נולדה ב-21 באוקטובר 2010, ביפן), וסקיילר קאקירו (נולד ב-24 בפברואר 2021, בארצות הברית). משנת 2014 עד 2021, מייאבי ומשפחתו התגוררו בלוס אנג'לס, קליפורניה, לאחר שעבר לאזור במהלך צילומי הסרט "לא נשבר".  לאחר לידת בנו סקיילר, הוא ומשפחתו חזרו ליפן ומתגוררים כיום בטוקיו.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
*2002 - *Gagaku* 
*2003 - *Galyuu*
*2005 - *Miyavizm*
*2006 - *MYV Pops*
*2006 - *Miyaviuta: Dokusō*
*2008 - *This Iz the Japanese Kabuki Rock*
*2010 - *What's My Name?*
*2013 - *Miyavi*
*2015 - *The Others*
*2016 - *Fire Bird*
*2017 - *Samurai Sessions, Vol. 2*
*2018 - *Samurai Sessions, Vol. 3: Worlds Collide* 
*2019 - *No Sleep Till Tokyo*
*2020 - *Holy Nights*
*2021 - *Imaginary* 

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

* מייאבי באתר Universal Records

קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:זמרים יפנים
קטגוריה:זמרים-יוצרים
קטגוריה:זמרי רוק
קטגוריה:גיטריסטים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1981
הילד בעקבות ריפלי

**הילד בעקבות ריפלי** (באנגלית: **The Boy Who Followed Ripley**) הוא הרביעי בסדרת הספרים אודות מעללי הפושע למחייתו טום ריפלי, הידועה בקרב המבקרים וחובבי הספרים הללו בשם "ריפליאדה", שנכתבה בידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר פורסם באפריל 1980.

## תקציר העלילה
בספר, ריפלי ממשיך לחיות בשלווה באחוזתו הצרפתית "בל אומברה" (Belle Ombre) ומעורב בחיי הפשע רק בעקיפין. האידיליה שלו נהרסת כאשר הוא פוגש בנער מתבגר שמתחבא מהמשטרה.

נער אמריקני בן 16, שקורא לעצמו בילי, מגיע לכפר ופונה לריפלי המתגורר בו, בבקשה לעבודה. ריפלי מסכים לספק לנער מעט עבודת גננות ומשכן אותו בחדר האורחים, על אף שנראה לו שהוא מזהה את הנער מהעיתון. בירורים נוספים חושפים ששמו האמיתי של "בילי" הוא פרנק פירסון (Frank Pierson), ושהוא בנו של איל הון אמריקני שנמלט מהמדינה, אשר נפטר לאחרונה.

ריפלי מיד מגלה כי פרנק רצח את אביו, והעניין שלו בנער גובר, אולי משום שראה בו נפש תאומה פוטנציאלית. הוא גם מגלה שפרנק חיפש אותו בכוונה בשביל לבקש עצה לאחר ששמע על המוניטין הרע שלו. ריפלי מארגן לפרנק דרכון מזויף, והם נוסעים לגרמניה, שם הם מגיעים למערב ברלין ושוהים אצל חברו של ריפלי, שותפו לפשע בעבר, ריבס מיינוט (Reeves Minot).

במערב ברלין פרנק נחטף. ריפלי יוצר קשר עם משפחת פירסון, משפחתו של פרנק, ועם בלש פרטי שנשלח על ידי המשפחה לפריז. המשפחה שולחת את הכופר המבוקש לברלין, וריפלי מעבירו לחוטפים, ובאותה הזדמנות רוצח ספונטנית את אחד מהם. שאר החוטפים נמלטים. ריפלי לוקח את הכסף בחזרה ומארגן מארב בבר הומואים, שאליו הוא מסתנן לבוש כדראג קווין. הוא מזהה שם את החוטפים ועוקב אחריהם לדירה בה הם מחזיקים את הנער, ואותו הוא מציל.

ריפלי מחזיר את הכסף למשפחת פירסון, מעודד את פרנק לחזור למשפחתו שבניו אינגלנד ומלווה אותו בחזרתו. על אף שריפלי השיב לו את ביטחונו והדריך אותו, פרנק מלא ברגשות אשמה, ובנוסף על כך – הוא מתאהב בנערה צעירה, ולא זוכה לקבל ממנה אהבה בחזרה. הוא מנסה להתאבד ולקפוץ מצוק, אותו צוק שממנו הוא דחף בעבר את אביו שהיה מרותק לכיסא גלגלים; לאחר ניסיון ראשון לא-מוצלח הוא מנסה בשנית ומצליח. מזועזע ועצוב על מותו של פרנק, ריפלי חוזר לאחוזתו "בל אומברה".

## מוטיבים מרכזיים
הייסמית' מתארת בספר את האווירה המדכאת בגרמניה של המלחמה הקרה והנהנתנות במערב ברלין, בעיקר בקטע שבבר ההומואים. ריפלי מגלה סימפתיה כלפי ההומוסקסואלים שהוא פוגש, בניגוד לתיעוב-העצמי שחש כאשר הוא נמשך בסתר לדיקי גרינליף בספר הכישרון של מר ריפלי. נרמז גם בספר שהתעניינותו של ריפלי בפרנק היא יותר מהתעניינות אבהית, אך הדבר לא נאמר במפורש. מאמציו של ריפלי להגן על פרנק, והעובדה שהוא לא גנב את כספי הכופר שהגיעו לרשותו, בניגוד לאופיו כפושע, מצביעים על סוג של חמלה נטולת רגש שמתעוררת בו, שלא הייתה חלק מאופיו והתנהגותו בספרים הקודמים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1980
אזורי חן

**אֲזוֹרֵי חֵן** היא שכונה בצפון-מערב תל אביב-יפו, המהווה חלק משכונת צוקי אביב. השכונה קרויה על שם חנה נאמן, אמו של אברהם נאמן יזם הפרויקט. הבניה במקום החלה במהלך שנות ה-80 והחלק העיקרי של בתי השכונה הוקם במהלך שנות ה-90. השכונה שוכנת בין דרך נמיר במזרח ובין הכביש המוביל אל חוף הצוק ממערב, והיא גובלת מצפון בקריית החינוך של תל אביב (רח' שושנה פרסיץ). ובדרום ברמת אביב החדשה (רח' א"צ פרופס).

אזורי חן היא שכונה קטנה. היא כוללת שמונה בניינים הניצבים בצורת ספירלה (602 יחידות דיור). שבעה מהבניינים נקראים על שם שבעת המינים (בית הזית שנבנה ראשון, בית התמר, בית הרימון וכו') ואילו הבית השמיני שאף נבנה אחרון נקרא בית התפוז. בגינת נוי במרכז השכונה נשתמרו מספר עצי שקמה עתיקים. בקדמת השכונה מול גן המייסדים מוצב הפסל הסביבתי בוסתן בתים שיצרה הפסלת ציונה שמשי.

בשכונה מתגוררים כ-2,000 נפש, יש בה מרכז מסחרי קטן הכולל מספר בתי קפה, מרכול, סניפי בנק וקופת חולים וכן מועדון קאנטרי. תלמידי השכונה לומדים ברמת אביב החדשה, בשכונת למד ובשכונת נופי ים ("הגוש הגדול"), והשירותים הקהילתיים ניתנים בשכונות אלה וברמת אביב ג'.

מצפון לשכונה הוקם ב-2012 בית הספר תיכונט ע"ש אלתרמן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
טולן

**טולן שעל הדנובה** (בגרמנית: **Tulln an der Donau**) או בקיצור **טולן** היא עיר במדינה האוסטרית אוסטריה תחתית, המהווה את המרכז הפוליטי והכלכלי של אזור טולנרפלד (Tullnerfeld - "שדה טולן"), ובירתו של מחוז באותו השם. העיר גובלת ברכס של יער וינה מדרום וברכס וגראם מצפון. העיר נודעת בכינוייה העממי "עיר הפרחים" ושוכנת בקרבת וינה על הגדה הדרומית של הדנובה.

## גאוגרפיה
התחום המוניציפלי של טולן מתפרש על כ-72 קילומטרים רבועים, כשנהר הדנובה זורם בשטחו לאורך כ-5 קילומטרים. במערב נמצא החלק החדש והגדול של העיר, ובמזרח החלק הקטן והוותיק. העיר נמצאת במיקום של 179 מטרים מעל גובה פני הים, ומוקפת בטולנרפלד ושטחים מישוריים שמשנים את טבעם לגבעות קטנות רק בקרבתם לדנובה.

## היסטוריה
טולן היא אחת מהערים העתיקות ביותר באוסטריה. ההשערה הרווחת היא שהשם "טולן" מגיע מהשפה הקלטית אך אין הוכחות לכך בנמצא. כעיר שנוסדה בתקופה שקדמה לתקופה הרומית, הפכה טולן עם הכיבוש הרומי במחצית הראשונה של המאה ה-1 למצודת פרשים של האימפריה הרומית שעל לימס הדנובה, וגם שימשה כבסיס לצי הרומאי על נהר הדנובה. במהלך השנים האחרונות של השלטון הרומאי, עם הצלתה הניסית מכיבוש הברברים, הפכה העיר לקדושה על ידי סברינוס מנוריקום.

בסוף המאה ה-8 הייתה טולן עיירה קטנה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול הייתה לעיר השפעה רבה על שוקי המסחר של בית באבנברג עקב מיקומה על נהר הדנובה - וקיבלה אף את תואר בירת המדינה. תואר זה אבד לטולן עקב המרוצה בהתפתחותה של וינה ושורה של אירועים נוספים כדוגמת שריפות עזות חוזרות ונשנות, חוסר ההיערכות של דרכי המסחר, פלישת הצרפתים ועלייתה לגדולה של העיר אדרינגן שעל נהר הדנובה.

בשנת 1683 נערך בעיר הכינוס של צבאות האזור לצורך שחרור וינה מעול הטורקים.

בשנת 1986 התמודדה העיר בבחירות לבחירת עיר הבירה של אוסטריה תחתית אך הפסידה לסנקט פלטן.

בעיר ממוקם מוזיאון אגון שילה, מוזיאון לאמנות חזותית במדינת אוסטריה התחתונה, המוקדש לצייר אגון שילה, שנולד בטולן בשנת 1890.

## קישורים חיצוניים
 
* 

קטגוריה:אוסטריה תחתית: ערים
בית פאולוס

**בית פאולוס** הוא מבנה הממוקם במושבה הגרמנית בירושלים. הבית ברחוב עמק רפאים 18 נבנה בשנת 1878, על פי תוכניות של האדריכל הרמן אימברגר. מתכונת הבית זהה לביתו של אימברגר עצמו הסמוך אליו (כיום עמק רפאים מספר 14). הבית נבנה עבור פאולה פאולוס, נכדתו של מייסד עדת הטמפלרים כריסטוף הופמן.

המבנה בנוי בסגנון טמפלרי קלאסי - בית בן קומה אחת, שמעל דלתו כתובת מהתנ"ך.

על המשקוף של הדלת חקוק, בגרמנית, הפסוק:

שמאל|ממוזער|250px|משקוף בית פאולוס.

## קישורים חיצוניים

* בית פאולה פאולוס, באתר streetsigns.co.il

## לקריאה נוספת
*דוד קרויאנקר, **ירושלים, מבט ארכיטקטוני**, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

קהילה
קטגוריה:טמפלרים: מבנים
פאולוס
29–20 לפנה"ס

**שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 29–20 לפנה"ס**

## אירועים בולטים בעולם
[שמאל|ממוזער|250px|22 לפנה"ס–15 לפנה"ס: [הורדוס בונה את ההרודיון]]
* 29 לפנה"ס – הורדוס מורה להעמיד את מרים החשמונאית למשפט, בו נגזר דינה למוות
* 28 לפנה"ס – הורדוס בונה תיאטרון בירושלים
* 28 לפנה"ס – אסטרונומים סיניים מתעדים לראשונה כתם שמש
* 28 לפנה"ס – אוגוסטוס קיסר נבחר לקונסול בפעם השישית. שותפו מרקוס ויפסניוס אגריפה נבחר לקונסול רומא בפעם השנייה
* 27 לפנה"ס – הורדוס בונה מחדש את שומרון וקורא לה "סבסטיה".
* 23 לפנה"ס – הורדוס בונה ארמון בירושלים
* 23 לפנה"ס – הורדוס נישא למרים בת שמעון הכהן הגדול
* 22 לפנה"ס – תחילת הבנייה של קיסריה על ידי הורדוס
* 22 לפנה"ס–15 לפנה"ס – הורדוס בונה את ההרודיון, כ-12 קילומטרים מדרום לירושלים.

## נולדו
* 20 לפנה"ס – גאיוס קיסר, בנו של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה ונכדו של אוגוסטוס

## נפטרו
* 29 לפנה"ס – מרים החשמונאית
* 25 לפנה"ס – קוסטובר, גיסו של הורדוס
* 21 לפנה"ס – דיודורוס סיקולוס, היסטוריון יווני איש סיקיליה

## קישורים חיצוניים

03
קטגוריה:20-29 לפנה"ס
שכונות עבר הירקון

שמאל|ממוזער|300px|מפת רובעי תל אביב: שכונות עבר הירקון משתרעות
ברבעים 1 ו-2
שמאל|ממוזער|300px|מרכז מיקאדו בתל ברוך צפון
שמאל|ממוזער|300px|בתים ברמת אביב א'
שמאל|ממוזער|300px|קריית עתידים
**שכונות עבר הירקון** הוא השם הכולל לשכונות הנמצאות מצפון לנחל הירקון, בצפון תל אביב. שכונות אלה משתרעות על פני 21 אלף דונם, המהווים כ־41% משטח העיר, ומתגוררים בהן כ-24% מתושבי העיר.

השכונות התפתחו בהדרגה, ובאזור זה נמצאת עיקר הבנייה של תל אביב עד היום. לאזורים אלה של העיר היה ביקוש גבוה מאז קום המדינה בשל היותם קרובים יחסית למרכז העיר אך רחוקים דיו כדי להוות שכונות פרבריות שקטות. גם כיום, למעשה, מתפקדות רובן כפרברי העיר. הן אינן מחוברות אל המרקם העירוני של מרכז תל אביב, או לערים האחרות המשיקות לאזור: רמת גן, בני ברק ורמת השרון.

אוכלוסיית השכונות, בממוצע, היא האמידה ביותר בעיר וכן בין האוכלוסיות האמידות ביותר בישראל כולה. עם זאת, קיימים בה גם חלקים כגון שכונת נווה שרת הנבדלת מבחינה זו משאר השכונות. הביטוי "צפוני", או "צפונבוני", אשר התייחס בעבר אל שכונות הצפון הישן של תל אביב אשר יושבו בשנות ה-30 וה-40 על ידי יוצאי אירופה אמידים, מתייחס היום בעיקר לתושביהם העשירים של שכונות אלה כמו גם לערים המבוססות הנוספות שמצפון לעיר (הרצליה, רמת השרון ורעננה).

השכונות מחולקות ביניהן לשתי קבוצות: שכונות צפון-מערב הנמצאות ממערב לנתיבי איילון ומוגדרות כרובע מס' 1 בחלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה, ושכונות צפון-מזרח הממוקמות ממזרח לאיילון ומוגדרות כרובע מס' 2. בין שני אזורים אלה מחבר ציר תנועה אחד בלבד - שדרות קרן קיימת לישראל, ובנוסף אליו שדרות רוקח כציר תחבורה עיקרי העובר בין השכונות לנחל הירקון ומחבר אותן עם מרכז העיר.

כל שכונות עבר הירקון פועלות באופן עצמאי ממרכז העיר מבחינת כל השירותים הקהילתיים (בתי ספר, גני ילדים, בריאות) ובהן מספר אתרים חשובים המשרתים את כלל העיר ואף את מרחבה המטרופוליני. על אלה נמנים פארק הירקון, אוניברסיטת תל אביב, גני התערוכה, הלונה פארק של תל אביב וקריית החינוך של תל אביב, וכן אזורי התעסוקה אזור תעשייה עבר הירקון וקריית עתידים.

ברובע עובר שביל ישראל דרך תל ברוך ופארק הירקון.

## שכונות צפון־מזרח תל אביב
*הדר יוסף
*מעוז אביב
*נאות אפקה
*תל ברוך
*שיכון דן
*שכונת רביבים
*ישגב
*רמת החייל
*נווה שרת
*צהלה
*גני צהלה
*רמות צהלה
*המשתלה
*תל ברוך צפון

## שכונות צפון־מערב תל אביב
*רמת אביב
*נווה אביבים
*רמת אביב ג'
*רמת אביב החדשה
*אפקה
*נופי ים
*צוקי אביב (לשעבר ״אזורי חן״. השכונה מאגדת בתוכה את השכונות: אזורי חן, גימל החדשה, מגדלי נאמן וסי אנד סאן)
*כוכב הצפון
*תוכנית ל'

## ראו גם

* שייח מוניס
* הצפון הישן
* שפך הירקון
* רובעי תל אביב-יפו

## קישורים חיצוניים
ירון בלסלב, העשור הראשון להתפתחות שכונות תל אביב שמעבר לירקון, 1947–1958, מתוך עיונים בתקומת ישראל. 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:שביל ישראל
Love Songs (אלבום של הביטלס)

**Love Songs** הוא אלבום אוסף של שירי אהבה של להקת הביטלס מהשנים 1962 עד ל-1970. האלבום יצא ב-19 בנובמבר בבריטניה 1977 וב-21 באוקטובר בארצות הברית. עד שנת 2000 מכר האלבום כ-3 מיליון עותקים. האלבום לא יצא מעולם על תקליטור.

## רשימת הרצועות
כל השירים באלבום נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני למעט אם צוין אחרת.

תקליט 1

**צד ראשון**
# Yesterday – 2:03
# I'll Follow the Sun – 1:47
# I Need You (ג'ורג' האריסון) – 2:27
# Girl – 2:30
# In My Life – 2:24
# Words of Love (באדי הולי) – 2:02
# Here, There and Everywhere – 2:22

**צד שני**
# Something (ג'ורג' האריסון) – 2:59
# And I Love Her – 2:28
# If I Fell – 2:18
# I'll Be Back – 2:20
# Tell Me What You See – 2:35
# Yes It Is – 2:38

תקליט 2

**צד ראשון**
# Michelle – 2:40
# It's Only Love – 1:55
# You're Going to Lose That Girl – 2:16
# Every Little Thing – 2:01
# For No One – 1:58
# She's Leaving Home – 3:37

**צד שני**
# The Long and Winding Road – 3:34
# This Boy – 2:12
# Norwegian Wood (This Bird Has Flown) – 2:01
# You've Got to Hide Your Love Away – 2:07
# I Will – 1:46
# P.S. I Love You – 2:02

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי הביטלס
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני אולימפיק
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני אבי רוד
קטגוריה:אלבומי חברת פרלופון
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
פריאויקים

**פריאויקים** (ביוונית: **Περίοικοι**) היו קבוצה חברתית אוטונומית של תושבי ספרטה שאינם אזרחים. שמם מורכב מצירוף המילים "פרי" (περί, "מסביב") ו"אויקוס" (οἶκος, "בית"), שפירושו "הגרים מסביב". הפריאויקים ישבו בעיקר בערי החוף בלאקוניה.

## מוצא הפריאויקים

לגבי מוצאם של הפריאויקים קיימת מחלוקת בין החוקרים. המסורת בקרב היוונים הייתה כי הפריאויקים הם צאצאי השכבות העליונות של האכאים שחיו בלאקוניה (או לחלופין, יושבי ההר האכאים), שנשארו במקום כתושבים מדרגה שנייה לאחר הפלישה הדורית, בעוד שהשכבות הנמוכות (יושבי המישור) הפכו להלוטים בחברה הספרטנית. אחרים, כדוגמת איסוקרטס, טענו כי הפריאויקים הם צאצאי הפולשים הדורים שהתיישבו מחוץ למרכז לאקוניה, ולאחר הקמת הפוליס לקאדימון (ספרטה) נכללו כל היישובים שסביבה בתחומה ואיבדו את עצמאותם.

## הפריאויקים בחברה הספרטנית

כאמור, הפריאויקים השתייכו לעיר המדינה הספרטנית והיו כפופים לשליטתה של הפוליס, אף שלא היו אזרחיה. הם נחשבו למעמד השני בספרטה, נחותים מהספרטנים אך עליונים על ההלוטים. עם זאת, איסוקרטס טען (Panathenaecus, xii) כי "המגורשים (הפריאויקים) לא הפכו אמנם לעבדים, אבל איבדו את כל זכויותיהם... הספרטנים שיעבדו את נשמות הפריאויקים לא פחות מאשר את נשמות ההלוטים". בין תפקידיהם של הפקידים הגבוהים בספרטה, האפורוס, היה פיקוח על הפריאויקים על מנת שלא יתמרדו.

הפריאויקים חיו בכמאה יישובים סביב לפוליס הספרטנית. והייתה להם אוטונומיה ביישוביהם ובעלות על חלק מהאדמות שמחוץ לגבולות הפוליס (שנקראו פריאויקיס, Περίοικις), אם כי לא הייתה להם כל השפעה בקביעת מדיניותה או במוסדותיה. הם היוו חלק מהצבא הספרטני כהופליטים, אך לא היו מגיעים לעמדות פיקוד גבוהות. עיקר עיסוקם היה מסחר ומלאכה.

## ראו גם
* היסטוריה של ספרטה
* המשטר הספרטני
* הלוטים
* מותאקס

## לקריאה נוספת
* משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, מאגנס, תשנ"ח, עמ' 149-146. 

קטגוריה:ספרטה