open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המכון לארכיאולוגיה גלילית

**המכון לארכיאולוגיה גלילית** בשיתוף פעולה עם מכון מילר לחקר יהדות זמננו באוניברסיטת מיאמי, הוא מכון לארכאולוגיה שנוסד כדי לקדם את המחקר הארכאולוגי בגליל והוא פועל במסגרת המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.

## היסטוריה
המכון לארכאולוגיה גלילית הוקם בשנת 2005 על ידי הארכאולוג ד"ר מרדכי אביעם ופעל שלוש שנים תחת המחלקה לדתות ולימודים קלאסיים באוניברסיטת רוצ'סטר ניו יורק. בשנת 2008 החל המכון לפעול באוניברסיטת מיאמי ובשנת 2009 הציעה המכללה האקדמית כנרת לקלוט את המכון אליה, מתוך הנחה שפעילות ארכאולוגית גלילית תשתלב בפעילותה המחקרית של המכללה וזאת בשיתוף פעולה עם מכון מילר לחקר יהדות זמננו שבאוניברסיטת מיאמי בארצות הברית.

במכון חברים ד"ר מוטי אביעם המשמש כמנהל, פרופ' חיים בן דוד ראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל במכללה האקדמית כנרת, פרופ' יעקב אשכנזי, ד"ר דינה שלם, ד"ר צבי גל ומר אהרוני אמיתי.

## מטרות הקמת המכון
הגליל הוא אזור בעל מספר ייחודים בתחום ההיסטורי-ארכאולוגי, בגליל צמחה תנועת ישו, בו החל המרד הראשון נגד הרומאים ופעילותו של יוסף בן מתתיהו, נערכו המשנה והתלמוד הירושלמי ופעלו בו חכמים. בגליל נמצא הריכוז הגדול ביותר של בתי כנסת עתיקים, נמצאים בו אתרי קודש נוצריים ועוד.

המטרות העיקריות של המכון הן לקדם את המחקר הארכאולוגי בגליל, לעסוק בחפירות ובסקרים, להתמקד בפרסומים מדעיים של תוצאות החפירות והסקרים כמו גם מאמרים תאורטיים ולקיים מפגשי חוקרים.

בנוסף לכך רואה המכון את מטרתו בהבאת תוצאות המחקרים אל הציבור הרחב כולל גם בני נוער. לקידום מטרה זו החל המכון בסוף שנת 2012 בהרצאות וכנסים פתוחים לציבור. הכנס הראשון התקיים בדצמבר 2012 "מצודות ומבצרים בצפון הארץ – מהכנענים ועד צה"ל".

## פעילות מחקרית

טרם צירופו של המכון למכללת כנרת, התבצעו שתי חפירות ארכאולוגיות במסגרת המכון. האחת בשנת 2005 בחורבת זגג בה קיימים שרידי מנזר מהתקופה הביזנטית בכרמיאל שנחפר על ידי תלמידי תיכון מכרמיאל ומהכפר עראבה במסגרת פעילות נוער משותפת יהודית-ערבית. החפירה השנייה נערכה בשנת 2007 בחורבת בזע שבגוש שגב ובה נחשפו שרידים של כפר יהודי מתקופת המשנה שתי החפירות היו בחסות אקדמית של המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה. 

בקיץ 2010 השתלב המכון בחפירה של אוניברסיטאות יפניות בתל רכש החופרות את השכבות המקראיות שבתל. המכון לקח על עצמו את חפירת מכלול המבנים מהתקופה הרומית שבראש התל.

בקיץ 2011 נחפרו, ביחד עם סטודנטים של אוניברסיטת מיאמי, שרידי מנזר עם רצפת פסיפס בשבי ציון ושם התגלה גם רליקואריום (תיבת שרידים קדושים) קטן, נייד, עשוי אבן ומעוטר בצלבים.

בקיץ 2012 ובהמשך בקיץ 2013 החל המכון בחפירה משולבת עם אוניברסיטת סמפורד באלבמה והאוניברסיטה הנוצרית בקנטקי, בחפירת הכפר היהודי הקדום בשיחין שליד ציפורי.

המכון מפעיל את "סדנת חוקרים לארכאולוגיה גלילית". במסגרת סדנה זו נפגשים פעם בחודש לערך, כעשרים חוקרי הגליל ממכללות, אוניברסיטאות ורשות העתיקות, ודנים לעומק בכל פעם בנושא אחר.

במסגרת פעילות עריכת סקרים, נכון לשנת 2013 ביצע המכון ארבעה סקרים בבתי קברות יהודיים עתיקים בגליל: ציפורי, באר שבע הגלילית (קרוב לצומת שבע, מזרחית לראמה), כפר חנניה וחוקוק.

## קישורים חיצוניים
* 
*אתר המכון במכללת כנרת
## הערות שוליים

קטגוריה:ארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
ארכאולוגיה גלילית
ארכאולוגיה גלילית
קטגוריה:ארגוני מחקר לארץ ישראל
קטגוריה:עמק הירדן
קטגוריה:הגליל
שמואל הרשקוביץ

**שמואל הרשקוביץ** הוא איש מינהל ציבורי ישראלי. כיהן כמנכ"ל המשרד לביטחון פנים, המשרד להגנת הסביבה ומנהלה הראשון של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

## ביוגרפיה
הרשקוביץ השתחרר משירותו בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. בתפקידו האחרון בצבא שימש ראש ענף בטיחות בדרכים, בשנים 1982–1986. לאחר שחרורו שימש יועץ מקצועי בתחום הבטיחות בדרכים לארגונים שונים, משרדי ממשלה ולמשטרת ישראל. ב-1997 מונה למנהלה הראשון של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים שהחליפה את מינהל הבטיחות בדרכים במשרד התחבורה. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2000.

בשנת 2001 מונה ליועץ מיוחד לשר לאיכות הסביבה צחי הנגבי, ביוני 2002 מונה למנכ"ל המשרד וכיהן בתפקיד עד מרץ 2003. לאחר מינויו של הנגבי לשר לביטחון הפנים, מונה הרשקוביץ ב-2003 למנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, הוא התפטר מתפקידו בספטמבר 2004 על רקע חקירה נגדו בפרשת המינויים הפוליטיים של הנגבי. נגד הרשקוביץ הוגש כתב אישום בחשד למרמה והפרת אמונים, הוא זוכה על ידי בית המשפט ביולי 2010. במהלך המשפט יוצג על ידי עורך הדין עפר ברטל.

בינואר 2005 מונה למנכ"ל התאחדות הקבלנים אך כיהן בתפקיד פחות משנה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי המשרד להגנת הסביבה
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לביטחון הפנים
קטגוריה:מנכ"לי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
שדרות המאירי

**שדרות המאירי** היא שדרה מרכזית בשכונת קריית משה בירושלים. השדרה, שתוכננה במקור כחלק משכונת גנים, נקראת על-שם הרב משה אוסטרובסקי-המאירי (1947-1886), ממנהיגי תנועת המזרחי בארץ ישראל, מורה ועסקן ציבורי, שהתגורר בה. כיום זוהי שדרה להולכי רגל אשר מהווה את מרכז השכונה, משני צדיה נטועים עצי ברוש ולאורכה ספסלי ישיבה. 

## היסטוריה ומבנים לאורך הרחוב
[שמאל|ממוזער|200px|תוכניתו המקורית של האדריכל [ריכרד קאופמן לשכונת קריית משה מאפריל 1924. במרכז התמונה, ממזרח למערב, השדרה המרכזית (שדרות המאירי של היום). המבנה השחור והגדול שבסופה הוא המבנה המרכזי של השכונה, בית הכנסת "אוהל יצחק"]]
כבר בהקמת שכונת קריית משה בשנת 1924 השדרה היוותה חלק בלתי נפרד ממנה, שכן היא תוכננה כשכונת גנים בידי האדריכל ריכרד קאופמן (שתכנן שכונות גנים נוספות כגון תלפיות, בית הכרם, רחביה ובית וגן), ועל פי עקרון התכנון הסטנדרטי של עיר גנים, הייתה שדרה מרכזית שחצתה את השכונה מצפון לדרום, ובקצה עמד מבנה ציבור. השדרה היא שדרות המאירי, ומבנה הציבור שבסופה הוא "בית הכנסת אוהל יצחק", בתכנונם של האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר.

האדריכלים ילין והקר חברו לריכרד קאופמן בתכנון השדרה ונקבע כי לכל אורכה יינטעו עצי ברוש. ראשיתה של השדרה היא בפינת הרחובות הרב צבי יהודה (לשעבר בן-דור)-העילוי-ימין אבות-המאירי, וסופה בהצטלבות עם רחוב קוסובסקי, שם עומד המבנה הציבורי - בית הכנסת. כיום רציפותה של השדרה נקטעת בהצטלבות עם רחוב קריית משה בשל קיוסקים שנבנו על השדרה וכיום היא מחולקת לשני חלקים קטנים וחלק אחד גדול כאשר כיכר מחבר בניהם.

לאורך השדרה ובסביבתה מספר מבני ציבור, בהם ישיבת המאירי, קופת חולים כללית, מכון מאיר, מכבסה, גן משחקים (״גן הסוס״), מינימרקטים, חנות כלבו (״רונית״), בתי כנסת, בית קפה חברתי-קהילתי והקיוסקים ״מדיצ׳י בכיכר״ ו״פלאפל דני״.

בשנת ה'תשפ"ב, כאשר נערכו עבודות תשתית לרכבת הקלה בצומת הרחובות הרב צבי יהודה ושדרות הרצל, למשך כמה חודשים הפך הרחוב לרחוב מרכזי דרכו היה מעקף מרחוב הרב צבי יהודה דרך רחוב קריית משה אל רחוב שדרות הרצל. לשם כך בוטלו החניות לארכו, ואף נוספה בו תחנת אוטובוס, בעקבות של העברתם של קווי התחבורה הציבורית דרכו.

## קישורים חיצוניים
*תצלומי בתים ורחובות בשדרות המאירי

קטגוריה:קריית משה
המאירי, שדרות
מרי אלוירה ויקס

**מרי אלוירה ויקס** (באנגלית: **Mary Elvira Weeks**; 10 באפריל 1892, בעיירה ליונס, ויסקונסין - 20 ביוני 1975, דטרויט). הייתה כימאית אמריקאית והיסטוריונית של הכימיה.

## קורות חייה
ויקס נולדה בעיירה ליונס שבמדינת ויסקונסין. למדה לתואר ראשון בכימיה בריפון קולג' בריפון שבויסקונסין. קיבלה תואר .B.A בשנת 1913. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת ויסקונסין וקיבלה תואר .M.A בשנת 1914. בשנים 1914 עד 1921 עבדה כמורה בבית ספר תיכון וכטכנאית כימיה בתעשייה. ב-1921 קיבלה משרת הוראה בכימיה באוניברסיטת קנזס. במקביל עבדה שם על דוקטורט אותו סיימה בשנת 1927. עם סיום הדוקטורט קודמה לדרגת מרצה בכיר(assistant professor). כעבור עשור, בשנת 1937, קודמה לדרגת פרופסור חבר.

ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. באוניברסיטת קנזס לא העריכו תחום מחקר זה, לכן עברה ב-1944 לספריה המדעית שהוקמה ב-Wayne State University שבדטרויט, שם קיבלה משרה של חוקרת הספרות המדעית.

ב-1954 פרשה לגמלאות ובהמשך עסקה בתרגום ספרות מדעית.

ויקס לא נישאה ולא היו לה צאצאים.

נפטרה בדטרויט ב-20 ביוני 1975.

## פעילותה כהיסטוריונית של הכימיה
### ההיסטוריה של גילוי היסודות
ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. את מחקריה הראשונים פרסמה בשנים 1932 ו-1933 ב-21 מאמרים על ההיסטוריה של גילוי היסודות. המאמרים התפרסמו בכתב העת לחינוך בכימיה (Journal of Chemical Education) של האגודה האמריקנית לכימיה. מאמרים אלו קובצו בספר "גילוי היסודות" שיצא ב-1935.

במשך השנים התפרסמו 7 מהדורות של ספר זה. האחרונה ב-1968.

מהדורת פקסימיליה הוצאה בשנת 2003
.

### ההיסטוריה של האגודה האמריקנית לכימיה
ב-1947 נתבקשה לכתוב ספר על האגודה האמריקנית לכימיה, לכבוד יובל ה-75 של האגודה. הספר "היסטוריה של האגודה האמריקאית לכימיה, 75 שנים רבות מאורעות",הושלם ופורסם ב-1952
.

## אותות הוקרה
ב-1967 זכתה בפרס דקסטר של האגודה האמריקנית לכימיה, פרס הניתן מדי שנה עבור תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה.

## קישורים חיצוניים
* קורות חייה (באנגלית)
* ספרה של ויקס: גילוי היסודות (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:היסטוריונים של המדע
קטגוריה:היסטוריה של הכימיה
קטגוריה:בוגרי מכללת ריפון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קנזס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:כימאיות אמריקאיות
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
איסיס (אונייה)

**אִיסִיס** (בלטינית: ***Isis***) הייתה אוניית-דגן רומית ענקית מאמצע המאה ה-2 לספירה בקירוב. היא השתייכה לצי הדגן הרומי שהוביל מדי שנה כ-150 אלף טונות דגן מאלכסנדריה שבמצרים אל העיר רומא. האונייה מתוארת על ידי הרטוריקן היווני לוקיאנוס בחיבורו "האונייה או המשאלות" (*Πλοἶον ἢ Εὐχαί*, בלטינית: *Navigium*). רוחות הסיטו את האונייה מנתיבה והיא נאלצה להיכנס אל פיראוס, נמלה של אתונה, וכך הייתה ללוקיאנוס ההזדמנות לראות אותה במו עיניו. אורכה על פי המסופר היה 180 רגל (55 מ'), רוחבה 45 רגל (13.7 מ') ועומק הספנה (ה"מחסן") 43.5 רגל (13.25 מ'). חישובים מעלים כי תפוסתה הייתה בין 1,200 ל-1,300 טונות.

ממדיה הענקיים של האונייה הותירו ודאי רושם עצום על לוקיאנוס, כמו על שאר תושבי אתונה, וכך הוא מספר:"איזו אונייה ענקית! אורכה מאה ושמונים רגל, כך סיפר נגר האונייה, רוחבה יותר מרבע אורכה, ועומקה מן הסיפון אל התחתית, עד המקום הנמוך ביותר בקרקעיתה, ארבעים וארבע רגל. והתורן אשר לה, עם ה התלויה עליו ו המייצב אותו! , ובקצהַ ראש-אווז מוזהב, התעקלה והתנשאה מעלה בהדרגה, כשמן העבר האחר מתרומם החרטום בעיקול מתון יותר ודיוקנה של איסיס, האלה על שמה נקראה האונייה, מתנוסס משני צדדיו. ואשר ליתר הקישוטים, הציורים, הדגל האדום בקצה הסקריה הראשית, העוגנים, ה וה על הסיפון הקדמי, מבני המגורים מלפנים לירכתיים – כל אלה נראו כפלא בעיני! צוותה היה ודאי גדול כצבא ממש. סיפרו לי שהובילה כמות כזו של דגן, שדי היה בה כדי להאכיל את כל הפיות באתונה למשך שנה. וכל כולה הייתה תלויה לביטחונה באיש קטן וזקן אחד, שסובב את  העצומים שלה באמצעות ידית-הגה דקה. הם הראו לי מיהו; ברנש בעל שיער צמרי, קרח למחצה. הֶרוֹן היה שמו, כמדומני."

## מקורות

* Lionel Casson, *Ships and Seamanship in the Ancient World*. Baltimore and London, Johns Hopkins University Press, 1995. (2nd edition).
* Lionel Casson, *The Ancient Mariners*. Princeton, Princeton University Press, 1991. (2nd edition. First published 1958.).
* Lucianus, *Navigium*, in: *The Works of Lucian of Samosata*. Translated by Fowler, H.W. and F.G. Oxford: The Clarendon Press. 1905. Digitized copy in: The Lucian of Samosat Project.


## הערות שוליים

קטגוריה:ספינות עתיקות
קטגוריה:אוניות וספינות מפרשים יחידאיות
מתוק ומרושע

**מתוק ומרושע** (באנגלית: **Sweet and Lowdown**) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי שנכתב ובוים על ידי וודי אלן בשנת 1999.

## תקציר העלילה

עלילת הסרט אשר מתרחשת בשנת 1930 עוסקת בגיטריסט ג'אז בדיוני בשם אמט ריי (מגולם על ידי שון פן) שמתאהב באישה אילמת (מגולמת על ידי סמנתה מורטון). אמט ריי מחשיב את עצמו לגיטריסט השני המוצלח ביותר בעולם, אחרי המומחה הגדול- ג'אנגו ריינהארדט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי וודי אלן
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1999
קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
נטע (יישוב)

**נֶטַע** (נקרא בעבר "**מרשם**") הוא יישוב קהילתי במועצה האזורית לכיש. הוא היישוב הדרומי ביותר במועצה. הקימו אותו קהילות תל קטיפא, כפר דרום ומשפחות מיישובים אחרים בגוש קטיף אשר פונו במסגרת תוכנית ההתנתקות. ביישוב יש בתי קבע (בית הקבע הראשון שנבנה במזרח לכיש היה בנטע) ושכונת "קראווילות" לקליטת משפחות חדשות. נכון לשנת 2021, היישוב מאוכלס בכ-120 בתי אב.

## הקמת היישוב
תוכניות להקמת היישוב קיימות משנת 1983, תחת השם 'מרשם'.

לאחר פינוי גוש קטיף, מספר משפחות עברו לאשקלון ולאחר מכן לשומריה, עד למעבר ליישוב הקבע נטע. גרעין "מרשם" המיועד להתיישב ביישוב שהה בעבר ברובו באתר קראווילות ליד היישוב השכן שקף.

הקמת היישוב לוותה במחלוקות רבות בשל מיקומו במרחב ביוספרי והסיכון שערכי טבע מוגנים ייפגעו מהקמתו. המאבק הסתיים בשנת 2009 כאשר בית המשפט העליון דחה סופית את ערעורה של החברה להגנת הטבע בנושא. ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר בין היישובים שומריה, אמציה, בני דקלים, אליאב (חרוב), שקף ונטע.

## מוסדות ציבור
ביישוב ישנם גני ילדים ומעונות, בית כנסת, בית הארחה, מקווה טהרה לנשים, סניף בני עקיבא, בית מדרש ומגרש משחקים.

פרויקט נוסף שפועל ביישוב הוא 'הבית של יעל', ובו ילדים עם צרכים מיוחדים נהנים ממקום ופעילויות המיועדים להם. פרויקט זה הוקם לזכרה של יעל יעקובוביץ', בת היישוב אשר נפטרה ממחלת הסרטן.

## תיירות
בסמוך ליישוב נמצאים האתר הארכאולוגי "חירבת אום א-שקף" ו"חירבת בניה", בה מתקיים הפרויקט "אמץ אתר" על ידי היישוב.

ביישוב שוכנת מדרשת הדרום אשר הועברה מגוש קטיף. המדרשה מקיימת טיולים וסיורים לימודיים באזורים שונים בארץ. המדרשה כוללת מארג אירוח הכולל בתי וחדרי אירוח, אולמות לימוד, חדר אוכל ושטחים פתוחים.

## קישורים חיצוניים

* נטע באתר ועד מתיישבי גוש קטיף
* , כתבה באתר Nrg, ספטמבר 2008
* הודעה על הקמת היישוב באתר המועצה האזורית לכיש 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו למפוני תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2012
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובי חבל לכיש
זלאביה

**זלאביה** בערבית: **زلابية,** (נקראת **קורץ** בקרב חלק מיהודי תימן, **זׇנְגוּלׇה** בקרב יהודי עיראק ו**ג'ילבי** בהודו.) הוא מאכל מתוק העשוי מבלילת קמח חיטה, מטוגן בשמן עמוק ולרוב נספג בסירופ סוכר. נהוג לעצב את הזלאביה בצורת בייגלה או בצורות מעגליות.

המאכל נפוץ מאוד בתת-היבשת ההודית, במדינות כמו הודו, פקיסטן, סרי לנקה, נפאל ובנגלדש, וכן במדינות רבות במזרח התיכון, כגון לוב, איראן, עיראק, ירדן, סוריה, לבנון, תוניסיה, אלג'יריה, מצרים וגם בישראל.

המאכל נפוץ מאוד במהלך חודש הרמדאן בקרב מוסלמים, בחגיגות הדיוואלי בקרב הינדים ובקהילות נוצרים בחג ההתגלות ובחג הפסחא. בקרב יהודי תימן ומדינות נוספות במזרח התיכון, נחשבת הזלאביה כמאכל מסורתי לחנוכה ושבועות.

ברכתה של הזלביה, בדומה לסופגנייה, היא ברכת בורא מיני מזונות.

## הפצה
ממוזער|הכנת '''ג'ילבי''' על ידי מוכר רחוב בבנגלור, הודו
בתת-היבשת ההודית, היא ידועה בשם ג'ילבי בהינדית ומוגשת עם מנת חלב מרוכז ממותק, רברי או נאכלת עם קאצ'ורי וקארי ירקות בחלק הצפוני של תת-היבשת ההודית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מאכלים מטוגנים
קטגוריה:מגדנאות
קטגוריה:המטבח הערבי: קינוחים
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הנפאלי
קטגוריה:סופגניות
קטגוריה:מאכלי שבועות
קטגוריה:המטבח התימני
קטגוריה:המטבח הלובי
החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני

**החברה הבין-לאומית להיסטוריה של התכנון** (באנגלית: The **International Planning History Society**, בראשי תיבות: **IPHS**) היא ארגון בין-לאומי אקדמי ששם לו למטרה לטפח את המחקר ההיסטורי של התכנון העירוני והאזורי ברחבי העולם.

הארגון הוקם באוניברסיטת לסטר בעיר לסטר, אנגליה בשנת 1974 בתור יחידה מחקר אקדמית בשם: "**קבוצת התכנון ההיסטורית**" ובשנת 1993 הפך לארגון בין-לאומי. כיום פעילים בארגון ראשי פקולטות לאדריכלות ותכנון ערים מרחבי העולם.

## מטרות
* איגוד חברים בין-לאומי
* ארגון כנסים ותערוכות בין-לאומיות (18 כנסים נערכו בין השנים 1977–2018)
* טיפוח יזמות בתחום המחקר ההיסטורי של תכנון עירוני בעולם
* עידוד ותמיכה בארגונים וגופים העוסקים בתחום ההיסטוריה של התכנון העירוני.
* פרסום כתבי עת, מגזינים וספרים
* הענקת פרסים בתחרויות לשיקום ותכנון עירוני

## פעילות
### חברות וקשרים בין-לאומיים
בחברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני יש חברות של אנשי מקצוע ומוסדות שמקורם בלמעלה משלושים מדינות ברחבי העולם. החברים באים מתחומי התכנון, האדריכלות, ההיסטוריה, הגאוגרפיה, הסוציולוגיה, הפוליטיקה, ותחומים קשורים.

החל מתחילת 2011, החברה פעילה בפורום המקוון, H-Urban המשמש לקיום דיונים של מלומדים, אנשי מקצוע וסטודנטים לתארים מתקדמים, בנושאי מקומות עירוניים ותהליכים אורבניים ברחבי העולם ומכל התקופות. בנוסף לכך, הפורום משמש להפצת מלגה בנושא היסטוריה עירונית ולימודים עירוניים. הפורום חבר ב-H-Net  שהוא ארגון בין-לאומי רב-תחומי של חוקרים, מרצים וסטודנטים לפיתוח הפוטנציאל החינוכי של האינטרנט.

החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני חברה באיגוד בתי הספר האירופאים לתכנון  ושותפה בתחום תולדות התכנון עם החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי.

החברה מקיימת באופן קבוע כנס דו שנתי בחודש יולי שבו מתקיימים סיורים עירוניים (בעיר המארחת של הכנס), הרצאות של חוקרים, הצגת ספרים ומחקרים חדשים וחלוקת פרסים

## ראו גם
* היסטוריה עירונית ואזורית
* גאוגרפיה היסטורית
* החברה האמריקאית להיסטוריה של תכנון עירוני ואזורי

## קישורים חיצוניים
* 
*  אתר "פרויקט ההיסטוריה העירונית העולמית" של החברה הבין-לאומית להיסטוריה של תכנון עירוני

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפיה היסטורית
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:היסטוריה עירונית ואזורית
בקבוקון מיץ

שמאל|ממוזער|פלח תפוז עם בקבוקוני מיץ
**בקבוקון מיץ** או **שקיק מיץ** (באנגלית: **Pulp**)  הוא מבנה ממברני  מאורך בתוך האנדוקארפ  של פרי הדר, בו נשמר מיץ הפרי.

האנדוקארפ בפרי הדר מחולק לפלחים עטופים בשכבה ממברנית ומלאים בבקבוקוני מיץ אשר התפתחו מבועית הפרי. הבקבוקונים יוצרים מעין "כריות" הגנה סביב הזרע נקראים לעיתים גם "בשר הפרי". צבעו וצורתו של הבקבוקון איננה אחידה בדומה לתאים אך לרוב מאורכת ובעלת צבע זהה לקליפת הפרי.

## מותגי Pulp
לרוב בזמן הכנת מיץ פירות, נהוג לסחוט את הפרי ולסנן את הנוזל משאר חלקי הפרי. לקראת סוף המאה ה-20 החלו להופיע חברות שמכרו מיץ שאינו מסונן ומכיל שאריות פרי תחת המותג **Pulp** בטענה שיווקית שמיצים אילו בריאים יותר. למראית עין נראה כאילו חתיכות הפרי נוספו למשקה בזמן הסחיטה אך למעשה מותגי ה-Pulp אינם מכילים מיץ סחוט אמיתי או בקבוקוני מיץ אלא רכז שעבר תהליכי עיבוד אשר אליו נוספו חתיכות הפרי, כגון קליפה מרוסקת, בשלב מאוחר יותר בייצור. הערך התזונתי של חתיכות הפרי מוטל בספק.

## הערות שוליים

קטגוריה:הדרים
הפצצות של ד"ר גולדפוט

**הפצצות של ד"ר גוֹלדפוּט** (באנגלית: **Dr. Goldfoot and the Girl Bombs**) הוא סרט קומדיה אמריקאי-איטלקי משנת 1966 בכיכובו של וינסנט פרייס. הסרט צולם באיטליה בשתי גרסאות, אנגלית ואיטלקית. הסרט הוא פרודיה על "גולדפינגר", סרט פעולה מ־1966 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. ד"ר גולדפוט הוא מדען חולה נפש העוסק בפיתוח וייצור של רובוטים דמויי נשים כדי שיעזרו לו להשתלט על העולם. הוא זומם להרוג את סגל הגנרלים של נאט"ו, להתחזות לגנרל שדומה לו פיזית ולהביא למלחמת העולם השלישית על ידי הטלת פצצה גרעינית על מוסקבה. סרט זה הוא המשך ל"ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני" שהצלחתו הקופתית הרבה באמריקה ובאיטליה הובילה לכינונה של קופרודוקציה קולנועית ביניהן. במאי הסרט, מריו בבא, הוא ממוצא איטלקי וחלק נרחב מהשחקנים איטלקים. התסריט שוכתב לפחות 9 פעמים.

בניגוד לסרט הקודם ("ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני"), סרט זה ("הפצצות של ד"ר גולדפוט") נכשל קופתית, ונחשב לאחד הסרטים הגרועים ביותר בבימויו של מריו בבא, אף כי באיטליה הייתה לסרט הצלחה כלכלית מסוימת; וינסנט פרייס נהנה מאהדה ציבורית בעקבות גילום ד"ר גולדפוט, והיה מוכן לגלם את הדמות בשנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באיטלקית
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי המשך
קטגוריה:סרטי פרודיה
קטגוריה:סרטי קומדיה מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי אמריקן אינטרנשיונל פיקצ'רס
ד"ר גולדפוט ומכונת הביקיני

**ד"ר גולדפוט ומכונת ה[[ביקיני]]** (באנגלית: **Dr. Goldfoot and the Bikini Machine**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1965 בבימויו של נורמן טאורוג ובכיכובו של וינסנט פרייס.

הסרט הוא פרודיה על טרנד סרטי המרגלים ששרר בהוליווד בזמן צאתו, בייחוד עם צאת "גולדפינגר" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. למרות היותו בי מובי, הסרט זכה למעמד פולחני, בעיקר בשל הפסקול שלו הזכור לטובה.

וינסנט פרייס הוסיף לגלם את ד"ר גולדפוט בסדרה "עולמו המוזר והפרוע של ד"ר גולדפוט" ובסרט ההמשך "הפצצות של ד"ר גולדפוט".

## תקציר העלילה
ד"ר גולדפוט (בגילומו של וינסנט פרייס) הוא מדען חולה נפש שמתכנן ומייצר רובוטים דמויי אישה כדי לפתות ולשדוד אנשים עשירים. שני טיפוסים תימהוניים, אדון אמיד ובלש כושל, מנסים לסכל את תוכניתו, במרדף ממושך אחריו ברחובות סן פרנסיסקו. במהלך צילום סצנות המרדף, אחד מהתאורנים נהרג. במקור הסרט היה אמור להיות מוזיקלי, אך קטעי השירה נחתכו בעריכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אמריקן אינטרנשיונל פיקצ'רס
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1965
פרי (אנטומיה)

ממוזער|שמאל|איור חתך של פרי פשוט
**ה[[אנטומיה]] של הפרי** הוא המבנה הפנימי של הפרי, איבר שהתפתח משחלת הפרח ומכיל את הזרע. בפירות בשרניים החלק העוטף את הזרע, ולרוב האכיל, נקראה פריקרפ או קליפת הפרי, חלק זה הוא הריקמה שהתפתחה מקירות שחלת הפרח. כמה ירקות אכילים כגון מלפפון, עגבנייה הם למעשה מבחינה בוטנית פירות.

נהוג לחלק מבחינה אנטומית את הפירות לשלוש קטגוריות:
* פרי פשוט  - פרי פשוט שהתפתח משחלת פרח אחת.
* פרי צובר  - פרי שהתפתח מצבר שחלות.
* פרי מורכב  - פרי שהתפתח מאשכול שחלות.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
יוסי בכר (רואה חשבון)

**יוסי בכר** (3 באוגוסט 1955 – 9 בדצמבר 2020) היה רואה חשבון ומנהל ישראלי, שכיהן במגזר הציבורי כמנכ"ל משרד האוצר וכממלא מקום מנהל רשות המיסים בישראל ובמגזר הפרטי כיו"ר הדירקטוריון של בנק דיסקונט וכיו"ר קבוצת חיפה.

## ביוגרפיה
בכר סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1980, סיים לימודי תואר שני ודוקטורט במנהל עסקים עם התמחות במימון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1986–1991 שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה. בשובו לישראל שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב ויועץ לרשות ניירות ערך בנושאי תקינה חשבונאית. ב-1993 הצטרף למשרד רואי החשבון ליובושיץ-קסירר מרשת ארתור אנדרסן העולמית. בשנת 1995 החליף את יוסף קסירר והיה לשותף מנהל של הפירמה, ועמד בראשה עד התפרקות ארתור אנדרסן כתוצאה משערוריית אנרון, והוביל את הפירמה לאיחוד ב-2003 עם משרד קוסט-פורר מרשת ארנסט אנד יאנג.

בנובמבר 2003 מונה למנכ"ל משרד האוצר וכיהן בתפקיד עד ינואר 2007 ועבד תחת שרי האוצר, בנימין נתניהו, אהוד אולמרט ואברהם הירשזון. ב-2004 מונה לעמוד בראש "ועדת בכר" שתמליץ על הפעולות הדרושות כדי ליצור מבנה תחרותי בשוק ההון הישראלי. מסקנות הוועדה הובילו לרפורמת בכר שאושרה בכנסת בסדרת חוקים באוגוסט 2005. בשלהי כהונתו מונה לממלא מקום מנהל רשות המיסים וכיהן בתפקיד עד אפריל 2007.

לאחר פרישתו מתפקידיו בשירות המדינה הקים חברה לייעוץ כלכלי, שימש יו"ר של חברת ייעוץ ההשקעות סטונהייג' ישראל ויו"ר הוועדה מייעצת לענייני אסטרטגיה של קרן ההשקעות כלירמרק קפיטל. באוקטובר 2007 מונה ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה. בינואר 2010 מונה ליו"ר בנק דיסקונט, ובמסגרת זו כיהן גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט ויו"ר כרטיסי אשראי לישראל. במאי 2013 מונה לדירקטור בויזה אירופה.

בשנת 2007 קיבל את אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון בישראל, על תרומה ייחודית לקידום המשק והחברה בישראל ולשיפור איכות המינהל הציבורי.

בדצמבר 2018 פרש מתפקידו כיו"ר בנק דיסקונט.

ביוני 2019 מונה ליושב ראש הדירקטוריון של קבוצת חיפה.

בכר נפטר בדצמבר 2020 בגיל 65, לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן. הותיר אחריו את אשתו אורית, ארבעה ילדים ונכדים.

## הנצחה
ארגון הג'וינט מעניק, מאז 2022, מלגה על שמו של בכר, לבכירים לשעבר במשק הישראלי הפועלים להובלת שינוי ב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רואי חשבון ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד האוצר
קטגוריה:מנהלי רשות המיסים בישראל
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:יושבי ראש בנק דיסקונט לישראל
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
אכרון

**אכרון** (ביוונית: **Αχέρων, Αχέροντας**; **אכרונטס**, או **Αχερουσιος**; **אכרוסיוס**) הוא נהר הזורם באזור אפירוס שבצפון-מערב יוון.

מוצא הנהר ליד הכפר סילייס (Σέλλες) שבדרום מחוז יואנינה , והוא נשפך לים היוני ליד העיר פארגה .

## הנהר במיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית העתיקה ידוע אכרון כנהר הכאב, הוא אחד מחמשת נהרות השאול, ועליו היו מפליגים המתים למסעם האחרון.
בשיריו של הומרוס, מתואר אכרון כנהר הנשלט על ידי אל השאוֹל, האדס. אליו זורמים הנהרות קוקיטוס ופלגתון.

המשורר הרומאי ורגיליוס החשיב את אכרון לנהר העיקרי של טרטרוס, שממנו צמחו הסטיקס והקוקיטוס. כארון היה מעביר את המתים שהיה ברשותם מטבע לתשלום עבור הנסיעה, לצידו השני של הנהר.

בסודא מתואר הנהר כמקום ריפוי וכפרה לחטאים, ולא כמקום עונש.

על פי מיתולוגיות מאוחרות יותר, אכרון הוא בנם של אל השמש הליוס, אלת האדמה גאיה, ואלת התבואה דֵמֵטֵר. אכרון הפך לנהר השאוֹל לאחר שנצח זאוס את הטיטאנים. לפי מיתוס זה אכרון הוא אביו של אסקלפוס גנן השאוֹל, אותו הוליד יחד עם הנימפה אורפנה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יוון: נהרות ונחלים
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:נהרות ונחלים הנשפכים לים היוני
קראלייבו

**קראלייבו** (בסרבית: **Kraljevo** באותיות קיריליות: **Краљево** ) היא בירת מחוז ראשקה שבמרכז סרביה, והעיר העשירית בגודלה במדינה.

העיר שוכנת על נהר איבר, כשבעה קילומטרים מערבית למפגש עם נהר המורבה, וממוקמת בלב עמק השוכן בין הרי קוטלניק מצפון והרי סטולובי מדרום. היא מורכבת משש עשרה שכונות, ושטח השיפוט שלה כולל בתוכו עוד 92 כפרים.

ב-3 בנובמבר 2010 פגעה רעידת אדמה בעצמה של 5.4 בסולם ריכטר באזור העיר. שני בני אדם נהרגו, ומבנים רבים נהרסו.

## ערים תאומות
לקראלייבו שמונה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרביה: ערים
שלמה מנדל

**שלמה מנדל** (**מאנדל**; **Shlomo Mandel**; י"ג בתשרי ה'תר"ע, 28 בספטמבר 1909 – כ"ה באלול תשמ"א, 24 בספטמבר 1981) היה חזן ידוע.

## קורות חיים
מנדל נולד בסאנץ (נובי סונץ') שבמערב גליציה, ערש המוזיקה החסידית, שאותה הוא ספג מילדות והשפעותיה ניכרות בלחניו.
כילד הוא היגר עם משפחתו לטרנוב, שהייתה גם היא מרכז חסידי גדול. עוד כילד זכה להיסמך על שולחנם של גדולי האדמו"רים שביקרו בעיר, ולזמר בפניהם במהלך סעודה שלישית.

כנער התחנך מוזיקלית בקטוביץ ובבורשה שם גם פגש את החזן משה קוסביצקי אשר המליץ שיעמיק בלימודיו אצל החזן דוד משה שטיינברג שהיה בשעתו החזן של בית הכנסת הגדול של וילנה.

מנדל הפך לחזן בבית הכנסת "תורת הקודש", שם הוא לווה על ידי מקהלה בניצוחו של חנן גלייזר.

מווילנה הוא עבר לוורשה, שבה פעלו החזנים גרשון סירוטה ומשה קוסביצקי, ומונה לחזן בבית הכנסת נוז'יק ומאוחר יותר בשנת 1933 החל לפעול בבית הכנסת "מוריה" שבעיר. בבית כנסת זה יצא שמעו למרחוק והחל להקליט את תקליטיו הראשונים.
מנדל המשיך לפעול באותו בית הכנסת במשך שנתיים ולאחר מכן עבר לבית הכנסת "אהבת רעים" שבקרקוב שם גם התפרסם והחל להופיע ברחבי אירופה וערך קונצרטים בהולנד ובאנגליה.

במהלך סבב קונצרטים בלונדון, שמע אותו מר קירשנר, מנהיג ציוני דרום אפריקני, אשר אפשר את מעברו של מנדל בשנת 1938 לקהילת בבריאה (Berea) ביוהנסבורג, שם שירת במשך שלושה עשורים עד לפרישתו ועלייתו לישראל בשנת 1974.

מנדל נפטר ביוהנסבורג בחודש אלול שנת 1981, ונקבר בבית העלמין הישן ברעננה.

## מלחניו
* ושמור צאתנו - ערבית לשבת
* ועל ידי זכרונות - מוסף ראש השנה
* ריבונו של עולם - יום כיפור קטן
* הנרות הללו - חנוכה

## פרסומיו

* *Liturgical Music for Synagogue and Concert*, Toronto: Toronto Council of Hazzanim, 1984.


## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה קצרה באתר של ג'פרי ל' שיסלר 

### להאזנה
* משה מנדל - תקליט מסוף שנות ה-50 ותחילת ה-60 בליווי ג'ק ברס 
* 
* 
* משה מנדל - רצה 

קטגוריה:חזנים פולנים
קטגוריה:חזנים דרום אפריקאים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן של רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
גרטה ליבוביץ

**גרֶטה לאה ליבוביץ** (27 באפריל 1907 – 11 במרץ 2001) הייתה מתמטיקאית, מורה, עורכת ומתרגמת. רעיית הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ.

## ביוגרפיה
גרטה ליבוביץ נולדה בקמפן, על גבול הולנד, בת לאמיל וזלמה (בת שבע) וינטר. בשנת 1928, בגיל 21, הכירה בקלן את בעלה ישעיהו ליבוביץ. השניים היו פעילים ב"צעירי מזרחי" ונבחרו להנהלתה ב-1930. ליבוביץ פרסמה מספר מאמרים ונראה שהשפיעה בעמדותיה על בעלה. בין פעולותיהם, הבחנה בין האורתודוקסים האנטי ציוניים לבין האורתודוקסים החלוצים נאמני "תורה ועבודה" והכנת מצע חינוכי ל"ברית הנוער": "...על התנועה לחנך ילדים ובני נוער למען יהיו לחלוצים של מפעלינו בארץ ישראל".

בני הזוג שהו בקלן עד סוף שנת 1931 ולאחר מכן עברו להיידלברג. גרטה כתבה דוקטורט בהיסטוריה של המתמטיקה בשנת 1933 באוניברסיטת היידלברג בהדרכת קרל בופ (תלמידו של מוריץ קנטור). נושא הדיסרטציה "Die Visierkunst im Mittelalter" (תורת אמידת הנפחים בימי הביניים). לאחר שהגסטאפו חיפש אחר ישעיהו בבית אמה של גרטה בבון, החליטו השניים לעבור לבזל, שם השלים ישעיהו ליבוביץ דוקטורט ברפואה באוניברסיטת בזל. בשנת 1934 הגרו לפלשתינה (א"י).

בישראל, גרטה ליבוביץ לימדה בסמינר למורים בירושלים פיזיקה וכימיה. היא שימשה כמזכירה המדעית של האנציקלופדיה העברית בתקופה בה שימש בעלה העורך הראשי וגם כתבה ערכים במדע. כמו כן שימשה כעורכת ומגיהה של חלק מכתבי בעלה, ובנוסף עסקה בתרגום מהשפה הגרמנית.

הזוג התגורר שנים ארוכות סמוך לשכונת רחביה בירושלים ונולדו להם שישה ילדים:
* פרופ' אורי ליבוביץ, רופא נוירוביולוג, מת ממחלת הסרטן בגיל 38. בנו הוא הפסיכיאטר והפסיכואנליטיקאי יורם יובל.
* ד"ר יוסי יובל, כימאי.
* ד"ר מירה עופרן, פיזיקאית המתמחה בהוראת מדעים. לאחר מותו של פרופ' ליבוביץ ערכה חלק מכתביו.
* פרופ' אליה ליבוביץ, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת תל אביב.
* פרופ' אלחנן ליבוביץ, מתמטיקאי-פיזיקאי ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מת ממחלה קשה בגיל 47. בנו הוא עו"ד שמאי ליבוביץ.
* עורכת הדין יסכה ליבוביץ, פרקליטת מחוז הדרום לשעבר.
ישעיהו נפטר בשנת 1994. גרטה נפטרה שבע שנים אחריו בשנת 2001.

## לקריאה נוספת
* **שייע: כתבי שחרות של פרופ' ישעיהו ליבוביץ ורעייתו גרטה לבית וינטר**, ליקוט, עריכה ומבוא: הנרי וסרמן, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010. בספר נכללים 3 מאמרים פרי עטה.
* אברטי פליקס, **כוכבי השמים ותולדות היקום: הרהורים אודות מרחב, זמן ונצח : 1845**, תרגמה מגרמנית: גרטה ליבוביץ, הוצאת ירון גולן, 1992. הספר הוא תרגום המהדורה המחודשת שיצאה ב-1924 על ידי גרגוריוס איטלסון, עם מבוא מאת אלברט איינשטיין.
* **ישעיהו ליבוביץ: על פרשת השבוע - שבע שנים של שיחות**, הוצאת דר' גרטה ליבוביץ, תשס"א.

## קישורים חיצוניים

* אבי כצמן מראיין את גרטה וישעיהו ליבוביץ, על האשה, 20 במאי 1994
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודיות גרמניות
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
גרטה
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה העברית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2001
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
שלמה נורוק

**שלמה נורוק** (20 באוקטובר 1904 - 7 במאי 1955) היה בנקאי ישראלי, שייסד את בנק "נורוק אידלזק" שבשנות ה-90 של המאה ה-20 התמזג עם בנק מזרחי טפחות.

## ביוגרפיה
נולד בקורשן שבליטא. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1925 ייסד את המשרד הראשון בארץ לניהול בתים של משקיעי נדל"ן מחוץ לארץ יחד עם חברו ושותפו אבא אידלזק. ב-1934 פתחו השניים את "בנק נורוק-אידלזק בע"מ". הסניף הראשון של הבנק שכן בבית שיף בקרן הרחובות הרצל ולילינבלום. שמו של הבנק שונה בהמשך ל"בנק שרון לבנין ומסחר בע"מ".

ב-1938 ייסד עם חיים טוב את חברת הביטוח "נור-טוב", אך פעילותה הופסקה עקב מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 יסד את שכונת גבעת חולון מבין השכונות הראשונות בחולון.

נורוק היה חבר בתנועה הרוויזיוניסטית, ושימש כציר לקונגרס הרוויזיוניסטי בווינה ב-1934. כמו כן היה פעיל ציבורית כחבר המועצה הארצית של הציונים הכללים בישראל, חבר בלשכת הבונים החופשיים וחבר ועד בית היתומים והיתומות בתל אביב.

נורוק הותיר אחריו אישה, רחל לבית יודייקין, ושני ילדים. נורוק נקבר בבית העלמין קריית שאול.

ממוזער|שמאל|סניף בנק נורוק אידלזק בצד ימין ברחוב הרצל בתל אביב

## קישורים חיצוניים
* דוד תדהר (עורך), "שלמה נורוק" אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו כרך ד (1965), עמוד 1998

## הערות שוליים

קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
לימוד (ארגון)

[250px|ממוזער|אירועי "לימוד FSU" ב[ויטבסק|וויטבסק, בלארוס]]
**לימוד** (בלועזית: **Limmud**) הוא ארגון בין-לאומי שמפיק פעילויות וכנסים בנושאי תוכן יהודי ברחבי העולם. הארגון אינו קשור לזרם מסוים ביהדות ומשווק את עצמו כפתוח לכל מי שמתעניין בלימודי יהדות.
## היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 1980 בממלכה המאוחדת ושאב את השראתו מהאגודה לקידום החינוך היהודי (CAJE) בצפון אמריקה, שנוסדה 4 שנים קודם לכן בשנת 1976. בדומה לה הוא מבוסס גם כן על התנדבות מוחלטת, ובשנותיו הראשונות נועד אך ורק למחנכים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 חל שינוי משמעותי בארגון והוא הומצא מחדש כארגון של מפגשים קהילתיים, מה שהוביל לגידול מואץ במספר המשתתפים בו ולהגדרתו כ"מקום היצוא הגדול ביותר של יהדות בריטניה". בשונה מארגונים אחרים, לימוד אינו מקיים היררכיה של מרצה מול קהל אלא מאפשר לכולם ללמוד מכולם, והאירועים מאורגנים על ידי מתנדבים המשתתפים כשווים בוועידה.

במסגרת הארגון מתקיימים היום אירועים של לימוד בכ-50 מדינות, בכללן גרמניה, אנגליה, ישראל, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, ארצות הברית, רוסיה וניו זילנד. בתוך כך, ארגון ״לימוד FSU״, שהוא ארגון עצמאי ונפרד מלימוד הבינלאומי, עוסק בארגון אירועי לימוד ספציפית למען יהודים יוצאי מדינות חבר העמים ברחבי העולם, מתוך ההתחשבות במאפיינים המיוחדים של אוכלוסייה זו.

הארגון זכה בפרס ירושלים לאחדות ישראל בשנת 2017.

## קישורים חיצוניים

* 

* 1er Limud Express, באתר יוטיוב 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים יהודיים
קטגוריה:ארגוני חינוך
קטגוריה:ארגוני התחדשות יהודית
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים לאחדות ישראל
גני העולם

**גני העולם** (בגרמנית: **Gärten der Welt**) הוא פארק עירוני בשכונת מרצאן בברלין המזרחית, בירת גרמניה, המחולק לפי מערכת גנים של נושאי מדינות.
## היסטוריה
הפארק נפתח ב-9 במאי 1987 בשם: Berliner Gartenschau. שטח הפארק הכולל הוא מעל אלף דונם. בשנת 1991 הוחלף שם הפארק ל-Erholungspark Marzahn. בשנת 2000 נפתח במקום "הגן הסיני" שהיה הראשון בסדרה של גנים לאזורים בעולם ושמו שונה ל**גני העולם**. אחרי ה"גן הסיני" נפתחו: "הגן האיטלקי", "הגן הקוריאני", "הגן היפני", "הגן הבאלינזי", "הגן האוריינטלי". 
בשנת 2018 נפתח במתחם: "הגן האנגלי".
בגנים נערכים גם קונצרטים ומופעים לעיתים קרובות. במרכז הפארק ישנו מבוך של שיחי דשא.

## גלריה

Marzahn Italienischer Garten.jpg|הגן האיטלקי
Marzahn Gaerten der Welt 08-2015 img13 Oriental Garden.jpg|הגן האוריינטלי
Marzahn Gaerten der Welt 08-2015 img03 Korean Garden.jpg|הגן הקוריאני
ParkMarz002.jpg|הגן הסיני
Marzahn Gaerten der Welt 08-2015 img05 Japanese Garden.jpg|הגן היפני
Bali01.jpg|הגן הבאלינזי
Irrgarten von der Seite.jpg|המבוך במרכז הפארק 


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברלין: פארקים
דוד משה שטיינברג

**דוד משה שטיינברג** (כ"א בתשרי ה'תרל"ב, 6 באוקטובר 1871 – ח' בכסלו ה'תש"ב, 7 בנובמבר 1941) היה חזן ומלחין, מורהו של החזן שלמה מנדל.

## קורות חייו
שטיינברג נולד בבסרביה (היום מולדובה). בילדותו היה חבר במקהלתו של אביו אברהם. אביו שלא היה נלהב משאיפותיו המוזיקליות של בנו והעדיף שיעמיק בלימוד תורה, שלח אותו לבסוף לאודסה ללמוד אצל החזן זלמן (סולומון) רזומני. בשנת 1902 קיבל שטיינברג את משרתו הראשונה בבית הכנסת Ahrele באודסה. משם המשיך לברדיצ'ב, וילנה ובשנת 1910 שב לאודסה כחזן של בית הכנסת הגדול של אודסה, שם כיהן במשך ארבע עשרה שנה.

בשנת 1924 היגר שטיינברג לארצות הברית שם שימש כחזן של מספר בתי כנסת, לרבות 'הבריסקר' בניוארק, ה'מונטיפיורי' ברובע הברונקס וה-וודרואו אבניו בבוסטון. בשנת 1929 הציעה חברת סרטי פרמאונט לשטיינברג להשתתף בסרט קולנוע אך הוא סרב. במהלך סיור קונצרטים בלונדון ב-1932, שוכנע שטיינברג לשוב לוילנא שם התגורר למשך חמש שנים נוספות תוך ביקור לסירוגין בצ'רנוביץ, אוסטריה.

בשנת 1937 שב שטיינברג לניו יורק וכיהן כחזן בבית הכנסת Hebrew Institute of University Heights שברובע הברונקס עד למותו בגיל 70 בשנת 1941.

## בין לחניו
* המעביר בניו
* אבינו מלכנו
* ישמחו
* אנא עבדא
* כי לקח טוב
* כוהניך ילבשו צדק
* והאופנים
* הבט משמים

## להאזנה
*
*

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה קצרה באנגלית וקישור לקטעי הקלטה להורדה (בפורמט rar)
* [דיסקוגרפיה בהוצאת [תקליטי RCA|ויקטור]]
* 
* 

### להאזנה
* דוד משה שטיינברג - והאופנים
* דוד משה שטיינברג - כולם אהובים
* דוד משה שטיינברג - המעביר בניו
* דוד משה שטיינברג - כי לקח טוב
* דוד משה שטיינברג - זרעא חייא וקיימא

קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:ילידי 1871
קטגוריה:נפטרים ב-1941
יוליוס מיינל

החברה האוסטרית **יוליוס מיינל** נוסדה בווינה בשנת 1862 על ידי יוליוס מיינל הראשון (ברובע הראשון, ליד פליישמרקט). בתחילה סיפקה החברה רק פולי קפה ירוקים, ולאחר מכן הציעה גם קפה קלוי טרי. הסימן המסחרי שלה עוצב על ידי יוזף בינדר, שיצר את "כושי-מיינל", ראש ילד כהה עור החובש תרבוש אדום, על רקע צהוב.

בשנת 1938 בעל השליטה בחברה יוליוס מיינל השלישי עזב את אוסטריה ביחד עם אשתו היהודיה בגלל רדיפות הנאצים, שהכריזו על המשפחה כולה כ"אויבי הרייך". מאז המשפחה מתגוררת בבריטניה. כיום החברה מנוהלת על ידי יוליוס מיינל החמישי שעבר להתגורר בפראג.

מטה החברה ממקום בווינה, ביוליוב מיינל גאסה. בצמוד למטה נמצא מפעל הקפה של החברה. בשנת 2005 נפתח מפעל נוסף בויצ'נצה.

## מיינל ב-Graben
הסניף הווינאי המפורסם ברחוב Am Graben 19 הוגדל ושופץ בשנת 2000, וימשיך לתפקיד כמעדניית *מיינל בגראבן*. תיירים רבים פוקדים את הסניף. במזרח אירופה, רשת הסניפים הקיימת נמכרה ברובה: ב-1999 הונגריה (ל-Delhaize בבלגיה) וב-2005 צ'כיה (ל-Ahold). רק מספר סניפים בפולין עדיין פועלים. הועלה רעיון בשנת 2000, לפתוח חנות דומה לזו שב-Graben בווינה, בכיכר האדומה במוסקבה או במינכן. בארצות הברית פועלות שלוש חנויות, שלושתן בחלק הצפוני של שיקגו, אילינוי.

המבחר בחנות המותג גדל משמעותית, ואיתו גם השתפרה האיכות הכללית. טווח המחירים גדל גם הוא, במיוחד בקטגוריות התה, הקפה, ריבות, ממתקים, יין ואלכוהול, אולם קיימים גם פריטי נוסטלגיה כגון פוסטרים ומתנות.

המסעדה זכתה בשנת 2004 על ידי גו-מיו בשלוש מצנפות. החל משנת 2010 שף המסעדה הוא מטין יורסטוון הידוע, וזכה ב-2012 במצנפת גו-מיו הראשונה שלו.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר האמריקאי
* מיינל בגרבן

## הערות שוליים

קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:מותגי קפה
קטגוריה:חברות אוסטריות
סלבן

**סלבן** או **סאלאבאן** (בלאית: **ສາລະວັນ**) היא עיר הבירה של מחוז סלבן בדרום לאוס.

## גאוגרפיה
סלבן ממוקמת בחלק הדרומי ביותר של לאוס, והיא אחד האזורים המבודדים ביותר במדינה. העיר מוקפת ביער גשם טרופי צפוף, דבר המקשה על הגישה למקום. בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 6,157 נפש.

## קישורים חיצוניים

* מדריך טיולים (באנגלית)

קטגוריה:לאוס: ערים
גן לאומי בית עיטאב

**גן לאומי בית עיטאב** נמצא בהרי ירושלים במבואות הדרומיים-מערביים של העיר ירושלים, כ-15 קילומטרים מערבית לבית לחם (כ-2 ק"מ מערבית למושב בר גיורא). שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי בית עיטאב ששכן במקום עד 1948.

## היסטוריה
על הגבעה הנישאת לרום של 665 מטר, שכן ככל הנראה מבצר צלבני או חווה מבוצרת. לגבעה זו הייתה חשיבות אסטרטגית רבה, שכן היא חלשה על דרך רומית קדומה שעלתה מעמק האלה להרי ירושלים (בתוואי של כביש 375).

בשנת 1962 החלו עבודות חפירה במקום, שבהן נחשפו שרידי המבצר הצלבני והכפר הערבי. במקום נמצאו קשתות, קמרונות וחלקי חומות ומגדלים. בין השאר נמצאו שרידי בית בד. במדרונה המזרחי של הגבעה נמצאה מערכת מנהרות לא גדולה, אשר בקצהָ קולומבריום. ב-2002 הוכרז המקום כגן לאומי. ממזרח לאתר נמצא מעיין נקבה בשם "עין חוד".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבצרי צלבנים בארץ ישראל
קטגוריה:יהודה: אתרים ארכאולוגיים
בית עיטאב
קטגוריה:נס הרים
ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו

**ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו** המכונה "היפה" ו"פלאנטז'אנה" (בצרפתית: **Geoffroy V d'Anjou**; 24 באוגוסט 1113 - 7 בספטמבר 1151) היה רוזן אנז'ו, טורן ומן ואבי בית פלנטג'נט.

## חייו
ז'ופרואה היה בנם של פולק החמישי מאנז'ו וארמנגרד ממן. בגיל חמש-עשרה הוענק לו ברואן תואר אביר על ידי הנרי הראשון, מלך אנגליה והוא נישא לבתו מתילדה הקיסרית, נישואין שנועדו לחזק את הקשר בין מלך אנגליה ודוכס נורמנדיה לבין רוזנות אנז'ו. מתילדה הייתה אלמנתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומבוגרת מז'ופרואה ב-11 שנים. הם חיו בנפרד תקופות ארוכות, אבל נולדו להם שלושה ילדים: הנרי השני, מלך אנגליה, ז'ופראה, רוזן נאנט וויליאם העשירי, רוזן פואטו. בנוסף, נולדו לז'ופראה שלושה ילדים מחוץ לנישואין.

שנה לאחר נישואי ז'ופרואה, עזב אביו את אנז'ו, נסע לירושלים, בה התמנה למלך ונשא לאישה את מליסנדה, מלכת ירושלים וז'ופרואה התמנה לרוזן במקומו. ב-1135 מת הנרי הראשון, מלך אנגליה ומתילדה שהייתה היורשת, יצאה לנורמנדיה כדי לתבוע את השלטון. בעוד בנורמנדיה היא התקבלה כשליטה, באנגליה עצמה תמכו בבן דודה סטפן, מלך אנגליה ובעקבות כך, נורמנדיה הלכה בעקבותיה. במסגרת הניסיונות להרחיב את שליטת אנז'ו לנורמנדיה בכוח, העניק ז'ופרואה שלוש ערים לשליט מאיין בתמורה לעזרתו הצבאית. ב-1139 הגיעה מתילדה לאנגליה עם 140 אבירים, אך נאלצה להתבצר בטירת ארתור, שם צר עליה סטפן. בעקבות האנרכיה שהתפתחה, נתפס סטפן בלינקולן ונכלא בבריסטול, אך שוחרר משם בהמשך ומתילדה חזרה לצרפת. במהלך 1142–1143 כבש ז'ופרואה את רובה של נורמנדיה והגיע עד שרבור. ב-1144 חצה את הסן ותפס את רואן, בירת הדוכסות. בקיץ של אותה שנה הכתיר עצמו לדוכס נורמנדיה. כמו כן, בנה מנזר אוגוסטיני באותה שנה. ב-1149 העביר ז'ופראה את תואר הדוכס לבנו, הנרי קצר הגלימה, כשלואי השביעי, מלך צרפת עצמו נוכח בטקס ומאשר אותו.

במהלך שנות שלטונו נאלץ ז'ופראה לדכא שלוש מרידות שפרצו נגדו מצד הברונים באנז'ו, ב-1129, ב-1135 ובין 1145 ל-1151. מרידות אלו האטו את התקדמותו בנורמנדיה וגרמו לכך שלא יוכל להתערב לטובת אשתו באנגליה.
ב-1153 נחתם הסכם לפיו סטפן יישאר מלך אנגליה עד מותו, ואחריו ימלוך בנם של ז'ופראה ומתילדה - הנרי השני.

ז'ופראה מת ממחלה ב-7 בספטמבר 1151 בדרכו מוועידה מלכותית לאנז'ו, ונקבר בקתדרלת לה-מאן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בית פלנטג'נט
קטגוריה:דוכסי נורמנדי
קטגוריה:ילידי 1113
קטגוריה:נפטרים ב-1151
BIPA

**תמרוקיות ביפה בע"מ** היא חברה אוסטרית המפעילה בתי מרקחת תחת השם **BIPA** באוסטריה ומדינות אירופיות נוספות. מטה החברה ממוקם בווינר נוידורף. 

## היסטוריה
ב-1954 פתח קרל ולאשק תמרוקיה ברובע ה-7 בווינה, נויבאו, והוא קרא לה **Bi**llige **Pa**rfümerie (בעברית: תמרוקיה זולה). השם הגיע מרשת הסופרמרקטים שלו Billa (בילה - **Bil**liger **La**den, חנות זולה), בה הוצעו מותגים במחירים מוזלים. כתוצאה מכך, נוצרה WKW (Warenhandel Karl Wlaschek – קרל ולאשק מסחר) וב-1960 כללה כבר 45 סניפים. ב-1980 ביפה תמרוקיות בע"מ נוסדה, החנות הראשונה נפתחה ברחוב גולדשמיט בווינה. ב-1988, הוצע שירות פיתוח תמונות בסניפים. ביולי 1996 הפכה קבוצת החברות של ולאשק, כולל ביפה, לחלק מקבוצת REWE מקלן, הטוענת להיות רשת חנויות המזון השנייה בגודלה בגרמניה, והשלישית בגודלה באירופה. ב-2008 זכתה ביפה בפרס הלאומי *כארגון התומך במדינה*, מידי משרד הכלכלה והעבודה.

BIPA מפעילה רשת של מעל 560 בתי מרקחת וב-2008 הניבה מכירות בסך 544 מיליון אירו. המגוון כולל בנוסף מותגים ביתיים כגון LOOK BY BIPA, iQ Cosmetics, *MY, B.STYLED, b.pretty  ו- little Girl.* החל מיוני 2011, לביפה יש חנות מקוונת המבוססת על מערכת ההזמנות בחנות.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אוסטריות
זלמן רזומני

**אפרים זלמן (סולומון) רזומני** (1866–1904) היה חזן ומלחין נודע, וכן היה מורהו של החזן הנודע דוד משה שטיינברג.

## קורות חיים
רזומני נולד בניקולאייב (אז באימפריה הרוסית) לחייקל. והפך לחזן בגיל 19. לאחר מילוי משרה בקישינב, עבר לאודסה לשארית חייו. כדמות ססגונית, היה לרזומני קול טנור עם יכולת אלתור יוצאת דופן.

בין השאר, היה רזומני מורה של החזן הנודע דוד משה שטיינברג שהיה לימים החזן של בית הכנסת הגדול באודסה. רזומני שימש כחזן אורח בקהילות רבות והופיע בקונצרטים בכל רחבי מזרח אירופה, צבר לעצמו קהל מעריצים גדול והפך לאגדה עוד בחייו. הביצוע שלו לאל מלא רחמים בעקבות פרעות קישינב הפך לנכס צאן ברזל בליטורגיה החזנית המזרח אירופאית.

אוסף של רצ'יטטיבים מפרי עטו בשם **שירי רזומני** יצא לאור על ידי ס. אלמאן בשנת 1930.

## בין יצירותיו
* לא אמות
* רזא דשבת

## להאזנה
*
*
*
*

## קישורים חיצוניים
* הספר '''שירי רזומני''' יצא לאור על ידי סמואל אלמאן 1930
* אליהו זאלודקאווסקי, סקירה על זלמן רזומני – "קולטור-טרעגער פון דער ידישער ליטורגיע" (1930) 

***ראזומני**, בתוך: 

קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:נפטרים ב-1904
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
משטרת מיאמי

**מחלקת ה[[משטרה]] של ה[[עיר]] [[מיאמי]]** (באנגלית: **The Miami Police Department** או בקיצור:** MPD**) הוקמה בשנת 1864 והיא מחלקת המשטרה הגדולה ביותר במדינת פלורידה, ארצות הברית. מחלקת המשטרה של מיאמי אחראית לאכיפת החוק והחקירה בתחומי העיר מיאמי והיא אחת ממחלקות המשטרה העירוניות הוותיקות ביותר בארצות הברית. בעיר פועלת גם מחלקת המשטרה של מחוז מיאמי-דייד ונבדלת ממנה בצבע מדיה התכולים.

כ-1,100 שוטרים משרתים במשטרת מיאמי.

## מבנה

## משטרת מיאמי בתרבות
משטרת העיר מיאמי זכתה לסיקור והנצחה בספרות האמריקאית ובסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן רשימה של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על משטרת מיאמי:
* 
* דקסטר, דקסטר הוא שוטר במחלקה לזיהוי פלילי במשטרת מיאמי
* סוכן מחוק, הסדרה מתרחשת בעיר מיאמי ובשיתוף הפעולה של הגיבור עם המשטרה בעיר
* מיאמי מחלק מוסר
* מיאמי ווייס
* בחורים רעים, בחורים רעים 2, בחורים רעים 3
* רווח וכאב
* מהיר ועצבני 2

## גלריה

קובץ:Miami Police Department Ford Taurus Police Interceptor No. 216957.jpg|alt=
קובץ:Miami Police Department Ford Police Interceptor Utility (Sergeant unit) Front left view.jpg|alt=
קובץ:Police Officer on Horse, Miami FL.jpg|alt=
קובץ:Police boat Miami - Dade 04.jpg|alt=


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים משטרתיים
קטגוריה:מיאמי
הרולד פאלטרמאייר

**הרולד פאלטרמאייר** (בגרמנית: **Harold Faltermeier**; נולד ב-5 באוקטובר 1952) הוא מלחין גרמני.

## ביוגרפיה
פאלטרמאייר נודע כאחד המלחינים והמפיקים שלכדו בצורה מיטבית את רוח הזמן של הסינת'-פופ בשנות ה-80 בעשרות סרטים. התפרסם בעיקר כמלחין השיר Axel F, שיר הנושא של הסרט "השוטר מבברלי הילס" משנת 1984, וכן של שיר הנושא של "אהבה בשחקים".

נולד במינכן שבגרמניה לאנליזה שמידט, עקרת בית, ולהוגו פאלטרמאייר, איש עסקים בענף הבנייה. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר בעידוד הוריו. בגיל 11 גילה מורה למוזיקה מנירנברג את כישרונו ואת ה"אוזן" שפיתח כבר בגיל זה, והוא קיבל בעקבות זאת הכשרה במוזיקה קלאסית, תוך התמקדות ברוקנרול. הוא ניגן באורגן חשמלי, ולמד חצוצרה ופסנתר באקדמיה למוזיקה במינכן.

עם סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה במינכן עבר פאלטרמאייר לארצות הברית, בעידודו של ג'ורג'ו מורודר עמו עבד על פסקול הסרט "אקספרס של חצות", שם הכיר את המפיק ג'רי ברוקהיימר והחל לעבוד כמלחין.

פאלטרמאייר זכה בשני פרסי גראמי, בשנת 1986 עבור השיר Axel F, ובשנת 1987 עבור הפסקול לסרט "אהבה בשחקים", שהלחין יחד עם הגיטריסט סטיב סטיבנס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1952
מבצר קאקון

**מבצר קאקון** נמצא בעמק חפר על כביש 5803 בין המושבים גן יאשיה ומושב אומץ. המבצר הממלוכי שיסודותיו מהתקופה הצלבנית, נמצא בראש תל קאקון המתנשא לגובה 52 מ' (כ-30 מ' למעלה מסביבתו).

## היסטוריה

ההיסטוריה של קאקון כמקום יישוב מגיעה ככל הנראה עד לתקופת השלטון הרומי, אך במקום לא נותרו שרידים מתקופה זו. בתקופת שלטון הצלבנים בנה המסדר הטמפלרי מצודה בראש גבעה במקום, שכונתה קקו. הממלוכים, בראשות השולטן ביברס, כבשו את המצודה בשנת 1260, שיקמוה והפכו את הכנסייה שבה למסגד. השלטון הממלוכי עודד הגירה למקום ותרם להפיכתו למרכז מסחרי על הדרך הראשית שחיברה בין דמשק למצרים. בראשית המאה ה-14 נבנה בו חאן בפקודת מושל עזה. בתקופה הממלוכית בוצרה קאקון והייתה למרכז צבאי ומנהלי.

לאחר הכיבוש העות'מאני במאה ה-16 היה במקום יישוב ובו 127 תושבים. בשנות השלושים של המאה ה-19, בשנות השלטון המצרי בארץ, נהרס הכפר בידי צבאו של אבראהים פאשא במסגרת דיכוי מרד הפלאחים. הכפר יושב מחדש שנים אחדות לאחר מכן בידי מהגרים ממצרים ותושבים מהכפרים הסמוכים שויכה ודיר אל-ע'צון.

הכפר ננטש ונהרס במלחמת העצמאות.    האתר נמצא במעלה ההר קקון.

## הגן כיום
ביוזמת הגופים הציבוריים רשות הטבע והגנים, רשות העתיקות, החברה הכלכלית של עמק חפר, עמותת "נאמני תל קאקון" וחברת חשמל - הוחל בביצוע מיזם הגן הלאומי מבצר קאקון.

בשלב הראשון בוצעו פעולות לשימור המבצר ושיפור הנגישות אליו וכן הכנת כניסה אל הגן הלאומי ושילוט מתאים.
עבודות הפיתוח והשימור יכללו הכשרת שבילים קיימים וחדשים, הכשרת כניסה לחדר התחתון במבנה העות'מאני לקליטת מטיילים, ניקיון יסודי והסרה של צמחייה מפריעה ותיקון הבאר. בתכנון גם התקנת שבילים נוחים לרוכבי אופניים.

## גלריית תמונות

קובץ:Qaqun-castle-istagram-2023-a 01.webp|חזית מבצר קאקון מהאויר
קובץ:Qaqun-castle-istagram-2023-a 02.webp|מבצר קאקון ממעלה 
קובץ:Qaqun-castle-istagram-2023-a 03.webp|alt=|מבצר קאקון משמאל ושרידי הכנסייה הצלבנית מימין
קובץ:Qaqun-fortress-24.jpg|alt=|מבצר קאקון
קובץ:Qaqun-fortress-117.jpg|מבצר קאקון
קובץ:Qaqun-fortress-126.jpg|מבצר קאקון
קובץ:Qaqun-fortress-27.jpg|הכנסייה הצלבנית בקאקון
קובץ:Qaqun-fortress-50.jpg|פנים המצודה
קובץ:Qaqun-fortress-68.jpg|פנים המצודה
קובץ:Qaqun-fortress-38.jpg|הכנסייה הצלבנית בקאקון


## קישורים חיצוניים

* 
* מבצר קאקון (מצודת קקון) בעמק חפר, בהיסטוריה על המפה, יוני 2023

קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:השרון: גנים לאומיים
קטגוריה:מבצרי צלבנים בארץ ישראל
קטגוריה:השרון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:גן יאשיה