open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תובל פטר

**תובל פָטֶר** (26 בנובמבר 1939 - 14 בפברואר 2015) היה אקורדיוניסט ומוזיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
פטר נולד וגדל בירושלים. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (אז תיכון בית הכרם). לקראת התגייסותו לצה"ל הגיע למפקדת הנח"ל ביחד עם חבריו מבית הספר, יהורם גאון ועליזה רוזן, לבחינות כניסה ללהקת הנח"ל. הוא הגיע כדי ללוות את יהורם גאון באקורדיון ולא התכוון להיבחן אך נגינתו הקסימה את הבוחנים שצירפו אותו ללהקה.

שלושת הירושלמים הצטרפו לתוכנית ה-11 של להקת הנח"ל "צריך לחיות" שבה השתתפו אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, עידוא בן-גוריון, זהר אוריין, איתמר כהן, רות אטיאס, יצחק שאולי, אביטל מוסינזון, חינה גורביץ, אברהם סגל והאקורדיוניסט עמי גלעד.

לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף ללהקת התרנגולים אותה יסדה והדריכה נעמי פולני, יוצאת להקת הצ'יזבטרון. הוא ליווה אותם בשתי תוכניות לצד יהורם גאון, שייקה לוי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, צביקה גרטל, עליזה רוזן, עמירם ספקטור, יוסי צמח ואחרים. זכור הליווי שלו ל"שיר השכונה". בשנות ה-60' וה-70' הופיע במופע "תל אביב הקטנה" שכתבו חיים חפר ודן בן אמוץ.

במשך שנים ניגן עם מיטב המוזיקאים הישראלים והיה בין נגני האקורדיון המובילים בישראל. הוא הצטער על ירידת קרנו של האקורדיון בישראל. בשלב מסוים עזב למספר שנים לארצות הברית שם למד היסטוריה רוסית. כששב המשיך לנגן משירי ארץ ישראל והשתתף כמלווה בהצגות תיאטרון בעיקר של חנוך לוין שהיה חברו. ב-1982 אוזכר שמו בשיר "איך עושים תקליט" של שמוליק קראוס: .

ב-1993 הפיק תוכנית משירי המלחין האהוב עליו נינו רוטה, הופיע אתה ברחבי הארץ והוציא אלבום. האלבום יצא בהפקה מחודשת ב-2005 בשם "נינו וחצי - תובל פטר וחברים מנגנים נינו רוטה".

ב-2006, ערך מופע משירי סשה ארגוב, לציון עשר שנים למותו. ב-2013 הופיע יחד עם הזמרת ירונה כספי במופע משירי ארגוב.

נפטר מדום לב ב-14 בפברואר 2015, והותיר אחריו את בת זוגו החלילנית תניר שקד, בת ובן.

## קישורים חיצוניים

* התרנגולים החדשים בליווי תובל פטר - מחווה ליום הולדתה של נעמי פולני, באתר יו-טיוב
* 
* תובל פטר מנגן סשה ארגוב ב"חג האקורדיון" ב"לבונטין 7", באתר יוטיוב, 27 באוקטובר 2010

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:אקורדיוניסטים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת התרנגולים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אורלי קראוס-ויינר

**אורלי קראוס-ויינר** (נולדה ב-9 ביולי 1959) היא סופרת ישראלית עיתונאית בעבר, שכתבה עד כה 17 ספרים.

## ביוגרפיה
אורלי קראוס גדלה ברמת השרון ובפתח תקווה. למדה בבית ספר יסודי "סלומון" בפ"ת, הייתה פעילה בנוער העובד וסיימה תיכון של רשת החינוך אנקורי. חוויותיה מנערותה בפתח תקווה שזורים ברבים מספריה. שרתה בחיל השריון ולאחר שחרורה גרה שנתיים בארצות הברית. לאחר מכן חזרה לישראל ועבדה באל-על שבע שנים כדיילת. במקביל למדה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, במסגרת תוכנית הלימודים הכלליים במדעי הרוח.

לאחר נישואיה למפקד הנח"ל - בנצי ויינר, באוגוסט 1989, ולידת בתה, החלה לכתוב בעיתונים "חדשות", "דבר ראשון", "לינק", "טלגרף" ו"ניהול" ופרסמה סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים ב"תרבות מעריב", "ישראל היום", "לאשה" ו"עולם האשה".

בשנת 1997 פרסמה את ספרה הראשון, "התרוממות", שהתבסס על חוויותיה כדיילת ב"אל על". הספר הפך לרב-מכר וזכה לפרס "ספר הפלטינה". ספר ההמשך, "נחיתת חירום", יצא ב-2008.

מאז פרסמה 16 ספרים נוספים, חלקם מותחנים רומנטיים וחלקם רומנים היסטוריים. ספריה מתאפיינים בנימה אישית ובשילוב אלמנטים ביוגרפיים מחייה וחיי משפחתה. אחד הבולטים ביניהם הוא ספרה "דיוקן הונגרי" שהתבסס על קורות משפחתו של אביה ועסק בחוויות ותחושות של הדור השני לשואה. קראוס-ויינר משלבת בספריה סיפורים היסטוריים קשים וכואבים ושוזרת בהם את דעותיה על כוחן של משפחתיות, חברות וערכים הומניסטים כסולידריות חברתית וקבלת השונה.

ספרה "כמעט מושלם", תורגם לאנגלית בשם "Almost Perfect".

ב-2005 תבעה קראוס-ויינר את ערוץ 10, בטענה שהסדרה "פיק אפ" מתבססת על ספרה "התרוממות". ב-2010 קבע בית המשפט כי נקודות הדמיון הן אזוטריות ופסק לקראוס-ויינר פיצוי של 10,000 ש"ח בלבד, ללא צו להוצאות.

אורלי קראוס-ויינר מתגוררת בתל אביב. הייתה נשואה לתא"ל במיל. בן ציון ויינר ולהם בת משותפת.

## ספריה
*התרוממות - 1997, ידיעות ספרים
*מלכת הלבבות - 1999, ידיעות ספרים
*אהבה לפי הספר - 2002, ידיעות ספרים
*מחול הפלמינגו - 2005, כנרת זמורה-ביתן דביר
*המערבולת - 2006, כנרת זמורה-ביתן דביר
*דיוקן הונגרי - 2007, כנרת זמורה-ביתן דביר
*נחיתת חירום - 2008, כתר ספרים
*זאבים בשלג - 2009, כתר ספרים
*מה שצריך לקרות - 2010, כתר ספרים
*כמעט מושלם - 2011, כתר ספרים
*מאושרת בדרכה - 2012, כתר ספרים
*הנסיך - 2013, כתר ספרים
*אהבה ודעות קדומות - ינואר 2014, כתר ספרים
*סיני - ספטמבר 2014, כתר ספרים
*אתנה - מרץ 2015, סטימצקי
*השחקניות - אפריל 2016, הוצאה עצמית
*המדריך לשוברות הלבבות - פברואר 2017, ידיעות ספרים
*מפורסמת בעל כורחה - 2018, ידיעות ספרים
*לילה ללא סוף - 2024, ידיעות ספרים

## קישורים חיצוניים
*
*
*
*
*
*
*
*
*אפרת לוי, ״מכל המקצועות בעולם, כתיבה היא המקצוע היחיד שאף פעם אינו משעמם״, סטימצקי הוצאה לאור, 26 מאי 2015
*
*
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:דיילות אל על
קטגוריה:דיילי אל על
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
אלכסנדרו סגל

**אלכסנדרו סורין סגל** (ברומנית: **Alexandru Sorin Segal**), 4 באוקטובר 1947 – 6 בינואר 2015, כלכלן, אמן בינלאומי מ-1977 ושופט שחמט בינלאומי מ-1984, יהודי-רומני, אלוף השחמט של ברזיל ב-1978 וחבר בנבחרות השחמט האולימפיות של ברזיל, מחבר ספרי שחמט.

## קורות חיים

סגל נולד בבוקרשט שברומניה. הוא היה ממובילי נבחרות הילדים והנוער ואחד מנציגי נבחרת הסטודנטים של רומניה. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט ב-1970 וב-1971 התיישב בסאו פאולו, שם נישא לברזילאית יוצאת רומניה וקיבל אזרחות ברזילאית. ב-1973, לאחר קבלת האזרחות הברזילאית, השתתף לראשונה באליפות ברזיל בשחמט והגיע למקום השני. באליפות של 1974 זכה במקום ראשון-שני במשותף עם Márcio Marcos Miranda. ב-1978 זכה באליפות וב-1984 וב-1985 ברציפות זכה במקום השני. הוא היה חבר בחמש משלחות ברזילאיות לאולימפיאדת השחמט.

סגל הגיע ב-1980 ל-2415 נקודות במד כושר, זכה לתואר אמן בינלאומי ב-1984, היה אלוף ברזיל במשחקי שחמט סימולטניים עם שיא של 155 משתתפים, פרסם מאמרים בתחום השחמט בעיתונים Folha de São Paulo ו-Folha da Tarde וחיבר ספר תאוריה בשם Fundamentos de tática בשנת 1982 (הספר זכה להדפסות נוספות).

ידידו סרג'יו גרינברג יצר עבור את הרבוס S = Sxn, שפירושו ברומנית הוא: Segal Sorin וסגל נהג לעיתים לחתום באמצעותו.

לאחר מותו מסיבוכי מחלת הסוכרת נקבר בבית העלמין היהודי של סאו פאולו.

## משחקי שחמט נבחרים

## קישורים חיצוניים

* In memoriam Sorin Segal. (04.10.1947 - 06.01.2015) סרג'יו גרינברג מספיד אותו באתר של הפדרציה הרומנית לשחמט 
* Enxadrista romeno-brasileiro 
* רשימת אלופי השחמט של ברזיל 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים רומנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אלופי ברזיל בשחמט
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט יהודים
קטגוריה:מהגרים לברזיל
קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2015
סטיב טיש

**סטיבן "סטיב" טיש** (באנגלית: **Steven "Steve" Tisch**; נולד: 14 בפברואר 1949) הוא מפיק סרטים ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. הוא יו"ר וסגן הנשיא של הניו יורק ג'איינטס, קבוצת NFL בבעלות משותפת של בני משפחתו; כמו כן הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה. הוא בנו של בוב טיש, לשעבר אחד מהבעלים של הניו יורק ג'איינטס.

## ביוגרפיה
### ראשית דרכו
טיש נולד בלייקווד, ניו ג'רזי, ארצות הברית למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת טאפטס. במהלך לימודיו הוא החל את הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע.

### קריירה
בנעוריו, טיש יצר מספר סרטים קטנים בתמיכה של סרטי קולומביה. בשנת 1976 הוא עזב את קולומביה ויצר את "Outlaw Blues" - סרטו הראשון באורך מלא. לאחר מכן, בשנת 1983 הפיק את הסרט "שעשועים מסוכנים" (באנגלית: "Risky Business"), בו הופיע, לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, טום קרוז.

בשנת 1984 טיש הפיק סרט טלוויזיה בשם "The Burning Bed", בו פארה פוסט מגלמת אישה מוכה; הסרט היה שנוי במחלוקת, אך זכה בעשר מועמדויות לפרס אמי. טיש ייסד חברת הפקה משלו בשנת 1986, "The Steve Tisch Company" שמה, אשר התמחתה בסרטים למסך הקטן. עם זאת, הוא גם הפיק כמה סרטים אשר זכו לשבחי ביקורת ובכלל "פורסט גאמפ", "אמריקה X", ו-"סנאץ'". טיש זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וב-פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה עבור "פורסט גאמפ", שהיה מועמד בסך הכל ל-13 פרסי אוסקר (וזכה ב-6 מתוכם), סרט שעדיין נמצא ברשימת 20 הסרטים הרווחיים ביותר בארצות הברית.

כיום הוא שותף ב-"Escape Artists", חברת הפקות סרטים הממומנת בעיקר ממקורות עצמאיים, המבוססת על "Sony Pictures Entertainment", שהיא התוצאה של מיזוג בין "The Steve Tisch Company", בין החברה שבבעלות שותפיו טוד בלאק וג'ייסון בלומנטל, "Black & Blu". בסתיו 2005 הפיקה "Escape Artists" את "The Weather Man" בכיכובו של ניקולס קייג'. בדצמבר 2006 הפיצה החברה, באמצעות סרטי קולומביה, את "המרדף לאושר", בכיכובו של ויל סמית'. פרויקטים אחרים של החברה כוללים את "Seven Pounds" (בשנת 2008, בכיכובו של ויל סמית'), "הנבואה" (בשנת 2009, בכיכובו של ניקולס קייג'), "חטיפת הרכבת התחתית 123" (בשנת 2009, בכיכובו של דנזל וושינגטון) ו"הזוג ריקרדו"  (2021, בבימויו של אהרן סורקין ובכיכובה של ניקול קידמן)

בשנת 2007 טיש קיבל פרס ע"ש פי. טי. ברנום מטעם אוניברסיטת טאפטס בגין הישגים יוצאי דופן בתחום המדיה ובידור.

טיש מונה ליו"ר וסגן-נשיא בכיר של קבוצת הפוטבול האמריקנית ניו יורק ג'איינטס בשנת 2005. טיש זכה פעמיים בגביע וינס לומברדי, כאשר הג'איינטס זכו בסופרבול ב-2008 וב-2012. בתאריך ה-30 באפריל 2008, טיש, ביחד עם שאר מנהלי הקבוצה וכל צוות השחקנים, הוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ו. בוש והתארחו בבית הלבן כדי לציין את ניצחונם של הג'איינטס בסופרבול.

### חיים אישיים
טיש היה נשוי פעמיים; נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין. בשנת 1996, טיש התחתן עם ג'יימי לי אן אלכסנדר. מאוחר יותר הם התגרשו. יש להם שלושה ילדים, שתי בנות ובן. טיש הוא האדם היחיד שאי פעם זכה גם בפרס אוסקר וגם בסופרבול.

בתחילת 2015 תרם 10 מיליון דולר לחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, שישנה את שמו ל"בית הספר לקולנוע וטלוויזיה על שם סטיב טיש".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:עסקני ספורט אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר
קטגוריה:בעלי קבוצות פוטבול
קטגוריה:ניו יורק ג'איינטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
גביע דייוויס 1991

**[[גביע דייוויס]] 1991** הייתה התחרות ה-80 במניין מאז ייסוד התחרות.

לתחרות נרשמו 87 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.

מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ותת-הבית התחתון תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.

המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת צרפת בליון. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת צרפת שניצחה בתחרות בפעם ה-7 בסך הכול.

## משחקי הבית העליון

### משחק הגמר

### העברות לקראת שנת 1992
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
* בלגיה, קנדה, איטליה ושוודיה נותרו בבית העליון
* ברזיל, בריטניה, הולנד ושווייץ עלו לבית העליון
* אוסטריה, ישראל, מקסיקו וניו זילנד ירדו לבתים האזוריים

## ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 1991, נבחרת ישראל המשיכה להיות מוצבת בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צרפת שבסופו של דבר ניצחה בתחרות כולה.

לאחר הפסד לצרפת נבחרת ישראל נפגשה עם בלגיה. בעקבות הפסד נוסף, נבחרת ישראל ירדה מבית העליון ובתחרות של שנת 1992 היא הוצבה בבית אירופה.

## קישורים חיצוניים
* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
1991
קטגוריה:תחרויות ספורט בקפריסין
תחנת עגינה

[שמאל|ממוזער|350px|אורמוס אמודי, [סנטוריני, יוון]]
**תחנת עגינה** או **תחנת עיגוּן** (באנגלית: **roadstead** וגם **road**) היא גוף מים מחוץ לנמל המוגן מזרמי סחף, גֵּאוּת וָשֵׁפֶל בַּמּוֹלָד וּבַמָּלֵא (spring tides), ונחשולי ים, שבו יכולה אונייה לעגון בבטחה יחסית מבלי שתיסחף או שהעוגן יקרע, בעודה ממתינה לתורה להיכנס לנמל. המעגן יכול להיות פתוח וטבעי, בדרך כלל שפך נהר, או שהוא נוצר באופן מלאכותי. במשפט הימי מוגדרת תחנת עגינה כ"תחנה כללית לעגינת ספינות, נעשה בה שימוש כזה באופן ידוע, ומזוהה על פי שמה." במפות ובפרסומי ימאות באנגלית נעשה שימוש במונח "דרך" (road) במקום במונח המקובל לתחנת עגינה (roadstead).

לעיתים משמשת תחנת העגינה כתחליף לנמל, למשל כאשר האונייה גדולה מכדי להיכנס לנמל, ואת הסחורה או הנוסעים פורקים לסירות משא המשנעות אותם לנמל.

תחנות עגינה בנהרות (דוגמת הריין) שוכנות במרחק מן הכניסה לנמל, לעיתים עד 5 קילומטרים מהפתח, במעלה או במורד הנהר. הספינות ממתינות בתחנת העגינה לתורן להיכנס לנמל, לנהר אחר או לתעלה. זמן ההמתנה יכול להתארך אם בעלי הספינה נקלעו לקשיים כלכליים. במקרה זו נשאר צוות מצומצם על הספינה להפעיל את המנוע מדי פעם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים


קובץ:Singapore from above.jpg|תחנת העגינה של סינגפור
קובץ:MarseillesRade.jpg|תחנת העגינה של מרסיי
קובץ:Dutch ships in the roadstead of Texel (the 'Gouden Leeuw' of Cornelis Tromp in the center)(Ludolf Backhuysen, 1671).jpg|ספינות הולנדיות בתחנת העגינה של טסל, 1671
קובץ:Roadstead of Villefranche-sur-mer.jpg|תחנת העגינה בויל פרנש-סיר-מר במחוז האלפים הימיים בצרפת
קובץ:Greek bunker vessel AGIA ZONI III at Piraeus roadstead funnel-mast 27 Jan 2007.jpg|מכלית יוונית בתחנת העגינה של פיראוס
קובץ:Volvo Ocean Race 2012 in Lorient - Groupama 4 in the roadstead of Lorient.JPG|שיט תחרותי של וולוו ב-2012 בתחנת העגינה של לאוריין בברטאן
קובץ:HMS Harald Hårfagre or HMS Tordenskiold at the roadstead of Trondhjem (1906).jpg|הספינה Harald Hårfagre בתחנת העגינה של טרונדהיים ב-1906
קובץ:Jack Spurling - Golden Fleece lying at anchor in the roadstead.jpg|הספינה Golden Fleece בתחנת עגינה


קטגוריה:מונחים ימיים
קטגוריה:גופי מים
קטגוריה:נמלים
קומונה (צ'ילה)

**קומונה** (בספרדית: **comuna**) היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות. באזורים מאוכלסים בצפיפות, דוגמה סנטיאגו דה צ'ילה, ולפראיסו וקונספסיון מחולק אגד הערים למספר קומונות. ולהפך, באזורים דלילי אוכלוסין יכולה הקומונה להשתרע על שטח כפרי נרחב יחד עם כמה יישובים שגודלם יכול לנוע מכפרים לעיירות ועד ערים.

קומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות הקרוי מועצה מוניציפלית (*concejo municipal*), הכולל ראש עירייה (*alcalde*) וחברי מועצת העיר (*concejales*), לתקופה של ארבע שנים. מנהלת השירותים של הקומונה קרויה רשות מקומית (*municipalidad*) ושוכנת במשרדים של ראש העירייה (*alcaldía*). על פי חוק הצ'יליאני יכולה רשות מקומית אחת לנהל יותר מקומונה אחת, אף שבפועל קיימת רשות מקומית אחת בלבד, זו של הקומונה קאבו דה אורנוס (Cabo de Hornos) שמנהלת גם את הקומונה של אנטארקטיקה (comuna de la Antártica). שתיהן ביחד מהוות את הפרובינציה אנטארקטיקה צ'ילנה.

346 הקומונות של צ'ילה מקובצות ל-56 פרובינציות (*provincias*), שבתורן מקובצות ל-16 מחוזות צ'ילה (*regiones*).
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: חלוקה מנהלית
צ'ילה
PGM 338

רובה **PGM 338** (הנקרא גם **PGM Mini-Hecate .338**) הוא רובה צלפים לטווח רחוק שתוכנן ומיוצר על ידי חברת PGM Précision הצרפתית. הרובה נקרא על שם הקליבר שלו: 0.338 לפואה מגנום, המיועד לצליפה לטווחים ארוכים של יותר מ-1,000 מטר. הרובה תוכנן כרובה צלפים נגד אנשים ונחשב למדויק ביותר, אמין ונוח ליורה. מתחריו העיקריים בנתח שוק זה של רובי הצלפים הם המקמילן TAC-338, האקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר AWM, הבארט MRAD ורובי סאקו TRG. 

בידיו של צלף מיומן הרובה מסוגל להשיג באופן עקבי דיוק של 0.5 דקת קשת (0.5 MOA) עם תחמושת match-grade. הרובה תוכנן לצליפה נגד מטרות אדם בטווחים של 500–1,400 מטר. בטווחים קצרים יותר מ-500 מטר יש חשש לחדירת יתר עקב עוצמת הירי, דבר שעלול להיות בעייתי בתרחישי חילוץ בני ערובה. בטווחים של מעל 1,200 מטר דיוק הרובה נפגע עקב מגבלות התחמושת אך הוא עדיין יעיל לטווחים של עד 1,500 מטר.

את הרובה ניתן להטעין במחסנית בת 10 כדורים. 

החברה מציעה את האביזרים הבאים בנוסף לרובה עצמו: משתיק קול PGM, ידית אחיזה ארגונומית מעץ, מתפסים מעץ, מסילות פיקטיני ארוכות לגג הרובה ולצדדים, מתאם לטלסקופים PGM, כוונות ברזל PGM לגיבוי, תיבת נשיאה ורצועה לנשיאת הרובה.

הרובה נמצא בין השאר בשירות היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, הימ"מ, מאז 1996 (ביחד עם "אחיו הקטן" PGM Ultima Ratio ו"אחיו הגדול" PGM Hecate) וזאת בזכות דיוקו הרב, הארגונומיה הנוחה שלו והאיכות הכללית שלו. עקב אמברגו אירופאי על תחמושת וחלקי חילוף ל-PGM הצרפתי, החל הימ"מ בשנת 2013 לקלוט רובי בארט MRAD למערך הצליפה לטווח רחוק במקום רובי PGM 338 שהתבלו ונשחקו.


Mini Hecate-338 Lapua Magnum-01.jpg|רובה PGM 338


## משתמשים

* : בשימוש צבא צרפת.
* : היה בשימוש יחידות מיוחדות, בהן הימ"מ.
* : בשימוש יחידות הקומנדו של הצבא.
* : בשימוש צבא סלובניה.

## קישורים חיצוניים

* PGM Précision
* Drake Associates
* PGM 338 data sheet
* User Manual PGM .338 LM
* Modern Firearms
* PGM 338 תמונות
* SOCOM PSR Contenders by Tom Beckstrand
* PGM PRECISION .338 LAPUA MAG Drake Associates' PGM 338 by Charlie Cutshaw
* PGM Germany

קטגוריה:רובי צלפים
קטגוריה:נשק קל צרפתי
קטגוריה:רובים בקליבר 0.338 אינץ'
מרים אל-מנסורי

**מרים אל-מנסורי** (בערבית: **مريم المنصوري**; נולדה ב-1979 באבו דאבי) היא טייסת הקרב הראשונה באיחוד האמירויות הערביות. הייתה מהנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר האמירתי לאחר שנשים הורשו לשרת בחיל, זוכת "מדליית גאוות האמירויות". אל-מנסורי השתתפה בתקיפות האוויריות של איחוד האמירויות נגד דאעש מעל שטח סוריה.

## ביוגרפיה
אל-מנסורי היא בת למשפחה בת שמונה ילדים, המשתייכת לאחת החמולות הגדולות באבו דאבי. למדה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות. שאפה להיות טייסת ושירתה בצבא איחוד האמירויות במשך כעשר שנים, לפני שנפתחה האפשרות לגיוס נשים לחיל האוויר. סיימה את לימודיה בבית הספר לתעופה ב-2007 והייתה אחת הנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות.

אל-מנסורי היא קצינה בדרגת מייג'ור (המקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל) ומטיסה מטוס מסוג F-16 פייטינג פלקון. ב-2014 הייתה אחת הזוכות במדליית "גאוות האמירויות".

### תקיפות בסוריה
אל-מנסורי הובילה תקיפות אוויריות מעל שטח סוריה, כחלק מהשתתפות איחוד האמירויות הערביות בקואליציה בינלאומית נגד דאעש עד לנפילתו בשבי של הטייס הירדני מועאז אל-כסאסבה במהלך התקיפות, אז פרשה איחוד האמירויות מהשתתפות בקואליציה. על אף שרואיינה לתקשורת מספר פעמים גם לפני השתתפותה בתקיפות נגד דאעש, הרי שלאחר התקיפות זכתה לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית. ממשלת איחוד האמירויות נעזרה בסיפורה של אל-מנסורי כדי לקדם תדמית חיובית של מדינה בעלת תרבות אסלאם מודרני.

במגוון אמצעי תקשורת פורסם כי לפי סוכנות ידיעות פלסטינית, משפחתה המורחבת של אל-מנסורי גינתה את פעילותה ונידתה אותה.

## ראו גם
* פמיניזם אסלאמי
* ת'וריא א-שאווי - טייסת מרוקאית. האישה המרוקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טייסות (נשים)
קטגוריה:ילידות 1979
קטגוריה:אמירתים שנולדו במאה ה-20
הכוחות המזוינים של איסלנד

ממוזער|מבנה הכוחות המזוינים של איסלנד
ההגנה על איסלנד מורכבת ממשמר החופים של איסלנד, המסייר במים הטריטוריאליים ובמרחב האווירי של המדינה, וכן מכוחות הביטחון הלאומי של הנציב ויחידות של כוחות מיוחדים. איסלנד היא החברה היחידה בנאט"ו שאינה מחזיקה צבא קבע, למרות שאין מניעה חוקית להקים צבא כזה. בשנים 1951–2006 באזור הוצב כוח הגנת איסלנד.

משמר החופים מורכב מ-3 ספינות ו-4 כלי טיס, חמוש בנשק קל, תותחים ימיים, ונשק נגד מטוסים. משמר החופים אחראי גם על מערכת ההגנה האווירית, אשר מבצעת מעקב קרקעי אחר תנועת כלי טיס במרחב האווירי של איסלנד.

יחידות אשר כפופות לנציב הלאומי גם לוקחות חלק בהגנה על המדינה. בראשונה כוחות הביטחון הלאומי המבצעים פעולות מודיעין, והיחידה המיוחדת וִיקִינג (באיסלנדית: Víkingasveitin), יחידה מיומנת ללוחמה בטרור אשר מהווה חלק מהמשטרה הלאומית.

בנוסף קיימת יחידת מענה למשבר המופעלת על ידי משרד החוץ, אשר מורכבת מכוח קטן לשמירת השלום ופרוסה מחוץ למדינה. החל מ-2008 היחידה ממלאת את תפקידה כשהיא אינה חמושה, אלא בנסיבות מיוחדות.

כמו כן קיים הסכם עם ארצות הברית בנוגע להגנה על איסלנד. עד שנת 2006 היה באיסלנד בסיס של צי ארצות הברית. בנוסף, יש לה הסכמים צבאיים עם נורווגיה, דנמרק ומדינות נוספות בברית נאט"ו.

איסלנד מקיימת בשטחה תרגילים צבאיים של נאט"ו בשם ויקינג הצפוני, האחרון התקיים בשנת 2011. כמו כן איסלנד מקיימת תרגילים לסילוק פצצות בשם האתגר הצפוני. ב-1997 אירחה איסלנד את התרגיל הראשון של שותפות לשלום וכן בשנת 2000 אירחה תרגיל נוסף. איסלנד שלחה כוחות לכוח קוסובו ולכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
ממוזער|ספינה של משמר החופים האיסלנדי
ממשלת איסלנד תורמת כלכלית לנאט"ו, בנוסף נורווגיה מאפשרת לאזרחים איסלנדיים לקבל השכלה צבאית ולשרת כחיילי קבע בכוחות המזוינים של נורווגיה.

## קישורים חיצוניים

* אתר משמר החופים של איסלנד 

*
איסלנד
איסלנד
חדשות השבוע (מקומון)

**חדשות השבוע** היא רשת של 5 מקומונים חודשיים שמופצים בחינם במישור החוף הדרומי ובשפלה. ראשיתה במקומון שהחל לצאת לאור בשנת 1971 בראשון לציון. המקומונים ברשת כוללים ידיעות חדשותיות בנושאים מקומיים לצד פרסומות של עסקים ולוחות מודעות שונים.

בשנת 2014 הוקם אתר אינטרנט בשם "חדשות השבוע אונליין". האתר הוקם ומנוהל על ידי שי אייזיקוביץ, אשר משמש גם ככתב וצלם. בתחילה האתר שימש כאתר הבית של המקומונים אך מאפריל 2015 מועלים לאתר תכנים נוספים.

חומרים חדשותיים של חדשות השבוע מתפרסמים גם באתרי חדשות ותוכניות טלוויזיה מהמובילות בארץ.

בינואר 2015 חדשות השבוע מסרה לאתר החדשות למגזר החרדי כיכר השבת מידע על אפליקציה העושה שימוש במדי הצבא הנאצי. לאחר קבלת המידע בכיכר השבת, נעשתה הכתבה "אפליקציה מציגה: צילום במדי הצבא הנאצי". הכתבה נעשתה בשיתוף חדשות השבוע אונליין.

בנובמבר 2015  העבירה חדשות השבוע מידע, וכמו כן תמונה עם הרכיבים של הטוגונים הנמכרים ברשת מקדולנדס ישראל. החומרים התפרסמו בעונה 3, פרק 3, "תחקיר המזון – מה מסתתר באוכל שלנו?" של תוכנית התחקירים של מיקי חיימוביץ "המערכת" ברשת, ערוץ 2

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקומונים
קטגוריה:ראשון לציון: תקשורת
קטגוריה:אתרי חדשות ישראליים
נדבורנה

**נדבורנה** (באוקראינית: **Надвірна**, נהגה: **נדבירנה**; בפולנית: **Nadwórna**, ביידיש: **נאַדוואָרנאַ**) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק אוקראינה.

## היסטוריה
במקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המתוארכים לתקופת הברונזה, בסביבות 4,000 שנה לפני זמננו.

העיר נבנתה סביב טירת פניב. הטירה הוקמה כנראה בחצי השני של המאה ה-16. האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1589. ב-1591 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1648 הצטרפו תושבי העיר למרד של בוגדן חמלניצקי כנגד פולנים, וחיילים מנדבורנה הצטרפו אל מסעו של חמלניצקי ללבוב. במאה ה-17 הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, משום שדרכי מסחר מהונגריה למרכז אוקראינה עברו במקום.

לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה נדבורנה לידי פולין. ב-1939 כבש אותה הצבא האדום, ובין 1941-1944 הייתה תחת הכיבוש הגרמני.

## יהודי נדבורנה
העיר התפרסמה בשל אחת השושלות החסידיות המפורסמות שפעלה בה, חסידות נדבורנה. בין האדמו"רים הבולטים בשושלת זו היו רבי ישכר בער לייפר ובנו רבי מרדכי לייפר. כמו כן, פעל בעיר רבי צבי הירש מנדבורנה, מתלמידי המגיד ממזריטש. עם כיבוש העיר בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית. בתקופה זו נרצחו בעיר מספר משפחות יהודיות בידי אנשי מחתרת אוקראינית.

ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי ההונגרים, ובפוגרום שערכו אוקראינים ביהודי העיר בהמשך החודש, נרצחו כמה עשרות יהודים. כעבור זמן מה הועברו לעיר כ-1,000 יהודים שגורשו מהונגריה.

עם העברת העיר לשליטה גרמנית בספטמבר 1941, גויסו יהודיה לעבודות כפייה וחויבו בענידת סרט זרוע. מעת לעת המשיכו האוקראינים המקומיים במעשי רצח ביהודי העיר.

ב-6 באוקטובר 1941 נערכה בעיר אקציה גדולה, בה נרצחו כ-2,000 יהודים, רובם נשים, ילדים וזקנים, בבורות ירי ביער בוקובינקה הסמוך.

כ-3,600 היהודים שנותרו בעיר לאחר האקציה רוכזו ב-20 באפריל 1942 בשני גטאות שהוקמו בה. בגטו שיועד לבלתי כשירים לעבודה מתו רבים מרעב וממחלות, ואחרים הוצאו להורג כשאושפזו בבית החולים המקומי.

במאי וביוני 1942 הועברו לגטאות בעיר יהודים נוספים מהסביבה, ועל יושביהם הוטלו תשלומי כופר. יהודים שניסו להימלט מהגטאות נתפסו ברובם, ונרצחו בידי איכרים מקומיים או שהוסגרו לגרמנים. בספטמבר 1942 שולחו מהעיר כמה מאות יהודים לסטניסלבוב, ושם נרצחו.

ב-24 באוקטובר 1942 חוסלו הגטאות בעיר, תוך רצח חלק מיושביהם במקום, ושילוח היתר לאתרי ההרג בסטניסלבוב. כמה עשרות עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר נרצחו בנובמבר 1942.

שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים:

## ערים תאומות
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* יהודי נדבורנה בפנקס הקהילות 
* 
* נדבורנה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* על קהילת נדבורנה, באתר יד ושם
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גליציה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:מחוז איוואנו-פרנקיבסק: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:פרעות ופוגרומים בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
דאום

**דאום** הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "נמוך".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
גביע דייוויס 1992

**[[גביע דייוויס]] 1992** הייתה התחרות ה-81 במניין מאז ייסוד התחרות.

לתחרות נרשמו 92 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.

מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.

מחזיקת הגביע נבחרת צרפת הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת שווייץ בפורט וורת'. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת ארצות הברית שניצחה בתחרות בפעם ה-30 בסך הכול.

## משחקי הבית העליון

### משחק הגמר

### העברות לקראת שנת 1993
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:

* גרמניה, הולנד, וספרד נותרו בבית העליון
* אוסטריה, רוסיה, קובה, דנמרק והודו עלו לבית העליון
* ארגנטינה, בלגיה, קנדה, בריטניה ויוגוסלביה ירדו לבתים האזוריים

### ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1992 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחרה במשחקה הראשון נגד נבחרת הונגריה.

בעקבות ניצחון זה, נבחרת ישראל נפגשה עם נבחרת ספרד על הזכות לעלול לבית העליון. 

בעקבות הפסד זה, נבחרת ישראל נותרה בבית אירופה ולא עלתה לבית העליון

## קישורים חיצוניים
* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
1992
AWM

[ממוזער|250px|רובה צלפים של Accuracy International AWM בשירות [בונדסוור|צבא גרמניה.]]
ממוזער|250px|רובה AWM 0.338 במטווח
ממוזער|250px|צלף בריטי באפגניסטן חמוש ב-L115A3
**ארקטיק וורפר מגנום** (באנגלית: **Arctic Warfare Magnum** או בקיצור **AWM**) הוא רובה צלפים לטווח ארוך, נגזרת של הארקטיק וורפר, שתוכנן ומיוצר על ידי החברה הבריטית Accuracy International. רובי הצלפים ממשפחה זו פופולריים בשימוש אזרחים, שוטרים וחיילים מאז שהוצגה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ה-AWM נחשב לאחד הרובים הטובים מסוגו בעולם, ומתחריו הבולטים הם המקמילן TAC-338, ה-PGM 338 והבארט MRAD (בקליבר 0.338), שביצועיהם דומים בטווח ובדיוק.

## היסטוריה

רובה ה-AWM הוא נגזרת של רובה הצלפים ארקטיק וורפר של Accuracy International.

הרובה Accuracy International Precision Marksman השתתף בתחרות של הצבא הבריטי ונבחר כתחליף לרובי הצלפים שהיו מבוססים על ה-Lee-Enfield. הרובה נכנס לשירות תחת השם **L96A1** בשנת 1982.

כמה שנים לאחר מכן, הצבא השוודי חיפש רובה חדש, ו-Accuracy International הציעה גרסה חדשה של ה-PM בשם **Arctic Warfare** או AW. זאת הייתה ההתחלה של השם Arctic Warfare שיהפוך להיות השם העיקרי של משפחת הרובים. כמה מהתכונות החדשות של הרובה כוללות מערכות שמאפשרות לו לפעול בטמפרטורות נמוכות וכמו כן חלקי הרובה הוגדלו כך שיהיה אפשר להשתמש בהם עם כפפות עבות. הגרסה הזאת התקבלה על ידי השוודים ב-1988 בשם **PSG-90**.

בעקבות הצורך ברובה צלפים לטווחים ארוכים פיתחה Accuracy International את גרסת ה-AWM, שמשתמשת בתחמושת יותר חזקה מה-AW. העיקרי שבהם הוא כדור 0.338 לפואה מגנום בקוטר 8.59 מ"מ. בקליבר זה, הרובה מקבץ בדיוק של חצי מעלת קשת () בטווחים של 1500 מטר, דבר המציב אותו בשורה הראשונה של רובי 0.338 בעולם (המשמשים כרובה צלפים לטווחים ארוכים).

צבא בריטניה וצבא גרמניה, בנוסף למספר צבאות אחרים (בעיקר אירופאים) משתמשים בגרסה זו. בצבא הבריטי נקרא ה-AWM בקליבר 0.338 בציון **L115A1** וגרסה משופרת שלו בציון **L115A3**, והדיוק שלו הוא 0.5 דקת קשת.

ב-2009 צלף בריטי בשם קרייג הריסון שבר את שיא הצליפה מטווח רחוק כאשר הרג שני מקלענים של הטאליבאן מטווח 2,475 מטר (8,120 רגל) ברובה L115A3. ב-2012 נשבר השיא על ידי צלפים אוסטרליים שהשתמשו בבארט M82A1.

ב-2012 הודיעה אקורסי אינטרנשיונל על הפסקת ייצור ה-AWM ועל החלפתו ברובה מדור חדש - אקורסי אינטרנשיונל AX338.

## משתמשים
* : בקליבר 0.338 בדגמים משופרים L115A1 ו-L115A3.
* : AWM בקליבר 0.338 בשימוש יחידות מיוחדות של צה"ל בכמויות קטנות.
* : AWM בקליבר 0.338 בשימוש כוחות מיוחדים.
* : דגם AWM-F בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום תחת הציון G22.
* : AWM – .338 Lapua בשימוש הצנחנים.
* : בשימוש כוחות הקומנדו.
* : תחת הציון AX-338 כרובה צלפים נגד צלפי אויב.
* : AWM – .338 Lapua Magnum (Bangladesh Army Sniper Team)
* : AWM ו- AWM-F בקליבר .338 Lapua Magnum
*  AWM-F ביחידת GROM וברגימנט הקומנדו
* : בשימוש יחידה 601 של הכוחות המיוחדים
* : בשימוש יחידת אלפא ללוחמה בטרור.

## ראו גם
* מקמילן TAC-338
* PGM 338
* בארט MRAD
* H-S Precision Pro Series 2000 HTR
* IWI DAN

## קישורים חיצוניים

* Accuracy International Super Magnum באתר Sniper Central
* מידע ותמונות באתר world.guns.ru

## הערות שוליים

קטגוריה:רובי צלפים
קטגוריה:רובים בריחיים
קטגוריה:נשק קל בריטי
קטגוריה:רובים בקליבר 0.338 אינץ'
אברהם רותם (איש השב"כ)

**אברהם רותם** הוא מבכירי השב"כ לשעבר, שירת כראש אגף האבטחה.

רותם החל את דרכו בשירות הביטחון הכללי כמאבטח ביחידה הממלכתית לאבטחת אישים. בשנים 1978–1982 שימש כראש היחידה. רותם היה אמון על גיבוש מתודת האבטחה בכלל ואבטחת אישים בפרט בשירות וממקימי מערך האבטחה באל על, בספנות ובשגרירויות ישראל ברחבי העולם. בשנים 1982 - 1986 שימש כקצין הביטחון הראשי של השב"כ באירופה. בתפקידו האחרון שימש כראש אגף האבטחה. רותם פרש מן השב"כ בשנת 1990. לאחר רצח רבין פרסם את ספרו הראשון, "**האמת, חבר**", אודות כשלי מערך האבטחה באירוע.

## ספריו
* "**האמת, חבר**", הוצאת ספרות עכשיו, תש"ן 1999.
* "**בשם הסקר**", ידיעות ספרים, 2009.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי אגף האבטחה בשב"כ
חמצוואר

[ממוזער|חמצוואר בצבע [כחול.]]
**חמצוואר** (נכתב לעיתים בשתי מילים **חם צוואר**) הוא פריט לבוש עשוי צמר או פליס אשר נלבש על הצוואר ונועד לחממו. חמצוואר בנוי כצעיף הסגור לצורה של צינור ובעל שרוכים שבעזרתם ניתן לשלוט על רוחבו. חמצוואר יכול לשמש גם ככובע לחימום הראש, לכיסוי הפה והאף על מנת לשמור עליהם מפני אבק או חול, או כאביזר אופנתי.

לעיתים כובעי גרב פתוחים בחלקם העליון על מנת להידמות לחמצוואר.

## ראו גם
* צעיף
* חותלות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:אביזרי אופנה
קטגוריה:ביגוד לצוואר
אימרחווי

250px|ממוזער|גשר על נהר האימרחווי בין צ'אדילי וצקארוס-תאבי
250px|ממוזער|קבוצת אימרחווים. יומן המסע של ניקולאס מאר, 1911
**אִימֵרחֶווִי** (בגאורגית: **იმერხევი**, בטורקית: **İmerhev**) הוא עמק בצפון שוושתי שבנפת ארטווין שבטורקיה, המשתרע לאורך הגבול עם גאורגיה. ההתיישבות בעמק כוללת 15 כפרים המאוכלסים בתושבים שמוצאים האתני הוא גאורגי הדוברים דיאלקט מקומי של השפה גאורגית.

## היסטוריה
אימרחווי הייתה היסטורית אחת מתת המחוזות של שוושתי, פייף גאורגי מימי הביניים בחלקו העליון אימרחווי או נהר הברטה, מזרחית לעמק ניגאלי ממערב לרכס ארסיאני שגבל באג'ריה מצפון. לאחר שאזורים אלה נכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, הפכה אימרחווי (אימרחוו בטורקית עות'מאנית) לסנג'ק ואוכלוסייתה התאסלמה בהדרגה. בשנת 1878, בהסכם שנחתם בברלין בעקבות קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה הרוסית את השליטה באזור. שוושתי ואימרחווי הפכו לאזור מנהלי-טריטוריאלי (Участок) באובלסט בתומי. בשנת 1886 מנתה אוכלוסיית האזור 18,319 איש שמתוכם היו 42% גאורגים, 51% טורקים ו-7% ארמנים. בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) ותקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה (1918-1921), הפכה אימרחווי לחלק מטורקיה על פי השינויים הטריטוריאליים כפי שהוסכם עליהם בהסכם מוסקבה והסכם קארס.

## אוכלוסייה
אוכלוסיית העמק מורכבת בעיקר מגאורגים הגרים ב-14 כפרירים הממוקמים סביב הכפר מיידנסיק (Meydancık, לשעבר דִיוֹבַּאנִי). לכפרירים יש שמות טורקיים רשמיים ושמות גאורגיים בלתי רשמיים. 

האימרחווים הם מוסלמים סונים ושלובים באופן הדוק בחברה הטורקית. כמעט כל תושבי העמק הם דו-לשוניים דוברי גאורגית וטורקית. הדיאלקט הגאורגי המדובר בעמק נקרא הדיאלקט האימרחווי (אִימֵרחֶאוּלִי), המכיל תכונות משותפות רבות לשפתם של שכניהם האג'רים. האימרחווים עצמם, בדומה לקבוצות אתניות אחרות של גאורגים בטורקיה, דבקים בגרסה שונה של מוצאם האתני. על פי גרסה זו האימרחווים שונים במוצאם מתושבי אזור בורשקה (Borçka) שאימצו זהות אג'רית.

החוקר הראשון שערך מחקר על התרבות המקומית היה ניקולאס מאר. בשנת 1910 הוא עמד בראש משלחת לחקר תרבות אזור שוושתי. הוא אסף מידע על הספרות העממית והאתנוגרפית במספר כפרים לאורך נהר האימרחווי.

## ראו גם
* צ'בנבורי

קטגוריה:טורקיה: גאוגרפיה
קטגוריה:עמים גאורגיים
קטגוריה:טורקיה: דמוגרפיה
קטגוריה:עמים קווקזיים
קטגוריה:טאו-קלארג'תי
מצר צ'טהאם

**מצר צ'טהאם** (באנגלית: **Chatham Strait**) הוא מצר ים בארכיפלג אלכסנדר שבאלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין האיים צ'יצ'אגוף (Chichagof Island) ובראנוף (Baranof Island) ממערב, לבין האיים אדמירליות (Admiralty Island) וקויו (Kuiu Island), ממזרח. המצר מקשר את אייסי סטרייט (Icy Strait) ותעלת לין (Lynn Canal) מצפון-מערב ומצפון לו, בהתאמה, עם פרדריק סאונד והאוקיינוס השקט שממזרח ומדרום לו, בהתאמה.

רוחבו של המצר נע בין 5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 16 ק"מ. מימיו עמוקים, ואורכו כ-240 ק"מ (מנקודת המפגש בין אייסי סטרייט ותעלת לין בצפון, ועד לאוקיינוס השקט בדרום).

מפליגות בו מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway), ספינות תענוגות וכלי שיט אחרים (פוקדים את נמל אנגון, Angoon). 

המצר נקרא ב-1794 על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו של ויליאם פיט, הרוזן הראשון מצ'טהאם, שלעיתים נקרא בתואר האצולה שלו בלבד, צ'טהאם. 

## קישורים חיצוניים

* 
*  

## הערות שוליים

צ'טהאם
צ'טהאם
בלה צרקווה

**בֶּלָה צְרְקְוָוה** (בסרבית בכתב קירילי: **Бела Црква**) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במזרח סרביה, סמוך לגבול רומניה בשטח מחוז באנאט הדרומי
אשר בפרובינציית וויבודינה.

## היסטוריה
קיים תיעוד ליישוב במקום החל מאמצע המאה ה-14 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. משמעות השם בלה צרקווה היא כנסייה לבנה. במהלך המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וב-1716 עבר לחזקת ממלכת הבסבורג. בין 1787 ל-1788 כבשו שוב העות'מאנים את העיירה. בהמשך שבה לידי ההבסבורגים, נכללה בשטחי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה בלה צרקווה לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה לאזורי שליטה בין מדינות הציר ואזור בלה צרקווה נותר בחזקה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה בשטחי סרביה.

## הקהילה היהודית
קיים תעוד לנוכחות יהודים בעיירה החל משלהי המאה ה-18, אך קהילה ממוסדת נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1898 הוקם בית הכנסת ובראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 243 נפשות שהיוו 2.25 אחוזים מתושבי העיירה. ב-1910 התגוררו בבלה צרקווה 250 יהודים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת יוגוסלביה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה. ב-1929 נמנו בבלה צרקווה 129 יהודים וב-1940 מנתה הקהילה 51 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור בלה צרקווה נותר בחזקת הגרמנים ובמהלך השואה נרצחו כל בני הקהילה. ב-1950 נהרס מבנה בית הכנסת.

## קישורים חיצוניים

* 
* רשימת נרצחים בשואה מהעיירה בלה צרקווה, במאגר המידע של יד ושם
* תקציר ההיסטוריה של בלה צרקווה, באתר belacrkva.org 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרביה: ערים
בלה צרקווה
הנצחה

250px|ממוזער|שמאל
**הנצחה** היא פעולה שמטרתה לשמר את זכרם של אירוע, אישיות או קבוצת אנשים. ישנן דרכים רבות ומגוונות להנציח, אך המכנה המשותף הוא שפעולת ההנצחה מתבצעת על ידי תווך שנתפש כנצחי.

הצורך האנושי בהנצחה נובע משילוב של מספר גורמים: עובדת היותנו בני תמותה וההכרה העמוקה בכך, העובדה כי הצער על האובדן והזיכרון הם אישיים ותחושת הצורך לחלוק אותם ולהעבירם גם לאנשים אחרים, בדרך כלל לדורות הבאים.

הנצחה נעשית על ידי משפחתו של המונצח, ועל ידי ארגונים, רשויות מקומיות ומדינות.

בדרך כלל נעשית הנצחה לאדם או לחפץ שחלפו מהעולם, אך לעיתים מושא ההנצחה עדיין קיים (או חי, במקרה של אדם) ואף קיימים מקרים לא מעטים של הנצחה עצמית. בדרך כלל נעשית ההנצחה לדמויות או אירועים שבקונצנזוס, אך לא כך תמיד. לעיתים גם מבוצעת הפעולה ההפוכה של "מחיקת" ההנצחה, המביעה חוסר שביעות רצון מהנושא המונצח.

## אמצעי הנצחה
[ממוזער|מיצב הנחצה לחללי [מלחמת חרבות ברזל בפארק המייסדים ברחובות]]
[ממוזער|[סטיקר|מדבקות הנצחה באשדוד לזכרם של רס"ן יששכר נתן (ימין למעלה), אילקין נאזרוב (מרכז), אוריה איימלק גושן (שמאל)]]

ההנצחה יכולה להיות באמצעים מוחשיים, כגון: מונומנטים, אנדרטאות, מצבות (שהן אמצעי ההנצחה הנפוץ ביותר), מבנים, פסלים, מזרקות, פארקים, פינות הנצחה ועוד. אמצעי הנצחה מוחשיים נוספים יכולים להיות גם קטנים וניידים יותר, כיצירות אמנות, מדליות, בולי דואר, לוחית זיכרון ואף שטרות ומטבעות. אמצעי הנצחה נפוץ ברשויות המקומיות הוא קריאת שמם של רחוב או כיכר או אתר עירוני על שמו של אדם אירוע. באוניברסיטאות מקובל להנציח תורמים ומדענים באמצעות קריאת שמם על קתדרה (אקדמיה), פקולטה ואף האוניברסיטה כולה.

אמצעי הנצחה שאינם מוחשיים נפוצים לא פחות: שירים, יצירות ספרותיות. אמצעים שמשלבים בין השניים הם טקסים, חגים, ימי זיכרון, אירועים מסוגים שונים - בעיקר כאלה שמתקיימים על בסיס תקופתי קבוע - כגון חלוקת פרסים, מלגות, תחרויות שונות ועוד.

במגזרים מסורתיים נהוג להנציח על ידי מסגרות לימוד (בעיקר לימוד משניות) ותפילות (בעיקר קדיש ותהילים) הנושאים את שם הנפטר והנצחה על גבי תשמישי קדושה.

גם טכנולוגיה מתקדמת גויסה למען פעולות הנצחה, וכיום ניתן למצוא אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה, וכן קידוד של מתקני הנצחה שונים לצורך הנגשת הידע למבקרים במקום.

## ראו גם
* זיכרון קולקטיבי

## קישורים חיצוניים

* 
* פיטר גורדון, מצבה ללא כתובת, הזמן הזה, אפריל 2025

## הערות שוליים

*
קטגוריה:זיכרון
קנאביס אינדיקה

**קנאביס אינדיקה** (שם מדעי: *Cannabis indica*) הוא מין של קנאביס או תת-מין של קנאביס סאטיבה (C. s. indica), צמח חד שנתי ממשפחת הקנאביים.

## טקסונומיה
בשנת 1785, ז'אן-בטיסט דה לאמארק פרסם תיאור של מין שני של קנאביס, אותו כינה קנאביס אינדיקה. לאמארק ביסס את תיאור המין בעל השם החדש על דגימות צמחים שנאספו בהודו. ריצ'רד אוונס שולטס תיאר את צמח הקנאביס אינדיקה כקצר יחסית, חרוטי, מסועף וצפוף, לעומת קנאביס סאטיבה שתואר על ידו כגבוה ופחות מסועף. 
לוראן ק. אנדרסון תיאר את צמח הקנאביס אינדיקה כבעל עלים קצרים ורחבים, לעומת אלו של הקנאביס סאטיבה שאופיינו כארוכים וצרים יחסית.
ייתכן שמקורם של צמחי קנאביס אינדיקה התואמים את תיאורם של שולטס ואנדרסון הוא מרכס ההרים הינדו-כוש. בגלל האקלים הקשה באזור זה (חורף קר מאוד וקיץ חם), קנאביס אינדיקה מתאים מאוד לגידול באקלים ממוזג.

## גידול
צמחי קנאביס אינדיקה רחבי עלים מגודלים באופן מסורתי בהודו, אפגניסטן, בנגלדש ופקיסטן לצורך ייצור חשיש. מבחינה פרמקולוגית קנאביס אינדיקה כצמח תרבות מסורתי מכיל יותר קנאבידיול (CBD) מאשר קנאביס סאטיבה.
אנשים שצרכו זני קנאביס אינדיקה דיווחו יותר על תחושת הרפיה גופנית ופחות על תחושת שיכרון מוחי יחסית לקנאביס סאטיבה. השפעת קנאביס אינדיקה מתוארת בדרך כלל כהרפיה גופנית, ובעלת תכונות מועילות כגון שיכוך כאב, בנוסף ליעילותו לטיפול בנדודי שינה ובחרדה, בשונה מקנאביס סאטיבה שהשפעתו מתוארת כמוחית-נפשית ופחות גופנית.

## ראו גם
* קנאביס סאטיבה
* קנאביס רודראליס
* אלמנה לבנה (קנאביס)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1785
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק
קטגוריה:קנאביים
קטגוריה:קנאביס
קטגוריה:הודו: צומח
קטגוריה:צמחי מרפא
נברשת

[ממוזער|נברשת דולקת ב[כנסיית גבריאל הקדוש בנצרת]]
**נברשת**, או בלועזית: **שַנדֶליר** (מצרפתית עתיקה: **chandelabre**, דרך השפה האנגלית: **chandelier**), היא אמצעי תאורה, בעיקרו, הנתלית לרוב בתוך חדר או חלל מבנה, ובמקביל, משמשת גם לעיצוב ומתן סגנון לחלל בו היא תלויה. נברשות נתלות בעיקר מן התקרה, אולם לעיתים, הן נתלות גם על כותליו הפנימיים של החלל.

## היסטוריה
הנברשות הראשונות יוצרו עבור המעמד העליון ולארמונות המלכים, החל מהמאה ה-15, ואמצעי התאורה בהן היו נרות. בהתחלה, יוצרו הנברשות מברזל, ברונזה ונחושת, ובהמשך, עם התפתחות וגילוי הזכוכית, גם מקריסטל ומזכוכית מוראנו. כיום, ברוב הנברשות, אמצעי התאורה הוא חשמלי (נורות), אולם ניתן עדיין למצוא נברשות של נרות, בעיקר במבני דת, אולמות אירועים ובעיצוב במה בתיאטרון ובסטים  קולנועיים.

עם התפתחות התעשייה, גם נברשות עברו לייצור תעשייתי המוני, וממוצר שהיה נחלת העשירים בלבד הוא הפך לנחלת הכלל. חלק מהנברשות עדיין מיוצרות בעבודת יד, וממגוון גדול של חומרים, כגון: קריסטל, זכוכית, מתכות, פלסטיק ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מנורות
קטגוריה:עיצוב פנים
קטגוריה:תקרות
אהבה במחשבה

**אהבה במחשבה** (בגרמנית: **Was nützt die Liebe in Gedanken**) הוא סרט גרמני בבימויו של אכים פון בוריס. הוא יצא לאקרנים בגרמניה ב-24 בנובמבר 2004. הסרט מבוסס על מקרה אמיתי שנודע כ"טרגיית הנערים בסטגליץ".

## תקציר
עלילת הסרט מתרחשת בברלין בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20. בסצנת הפתיחה, פול מתושאל בידי המשטרה בנוגע למכתב שכתב, לאחר מכן הסרט חוזר לאחור והאירועים שהובילו את פול לתחנת המשטרה נחשפים לצופה. 

פול הוא משורר צעיר וביישן ממעמד הפועלים שמאס בבדידות. חברו, גנטר, הוא אריסטוקרט והומו מוצהר, המאוהב בבחור בשם האנס. בסוף שבוע אחד, פול מתארח בביתו של גנטר בזמן שהוריו נעדרים. פול מתאהב באחותו של גנטר, הילדה, שמנהלת רומן עם האנס למורת רוחו של אחיה. במהלך הסרט פול וגנטר מנהלים שיחות על אהבה, ומסכימים ביניהם שאם לא יוכלו לממש את אהבותיהם, יתאבדו יחדיו. 

גנטר מארגן מסיבה בסוף השבוע במהלכה משתכרים הנערים, פול מבין שהילדה לא מעוניינת בו ושוכב עם אלי, חברתה של הילדה ושכנתם שמאוהבת בו. אל המסיבה מגיע גם האנס, שמנשק את גאנטר, אך בהמשך כשהוא נמצא עם גאנטר והילדה, הוא בוחר בה, וגאנט עוזב את המקום.

האנס מבלה עם הילדה את הלילה שאחרי המסיבה, ובינתיים פול וגאנטר מחליטים להוציא את תוכניתם לפועל. הם נשארים ערים כל הלילה וכותבים את מכתבי ההתאבדות שלהם, אך כשמגיע הבוקר פול חוזר בו מהחלטתו, וגאנטר יורה בהאנס ומתאבד. הסרט מסתיים בחזרה לחקירה של פול ובסצנת המשפט שלו.

## פרסים
*פרס אגודת מבקרי הקולנוע הגרמנים לשחקן הטוב ביותר - אוגוסט דיהל.
*פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקופנהגן - ברבור הזהב לשחקנית הטובה ביותר - אנה מריה מואה.
*פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - חביב הקהל בקטגוריית השחקן הטוב ביותר - דניאל בריהל.

## שחקנים
* דניאל בריהל - פול
* אוגוסט דיהל - גאנטר
* אנה מריה מואה - הילדה
* תור לינדהרדט - האנס
* ג'נה פלסקה - אלי

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי להט"ב גרמניים
קטגוריה:סרטים גרמניים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים על התאבדות
תהיי איתי

**תהיי איתי** הוא האלבום החמישי של המוזיקאי והזמר-יוצר הישראלי גבע אלון (והראשון שהקליט בשפה העברית), אשר יצא בדצמבר 2014 בהפקתו המוזיקלית של עמיר לב.
## הפקה
גבע אלון הלחין וכתב את כל שירי האלבום, כשבחלק מהשירים השתתף בכתיבת המילים גם המוזיקאי עמיר לב שהפיק מוזיקלית את האלבום וחתום עם אלון ונגני האלבום על העיבודים. שירי האלבום אישיים ומתארים חוויות אישיות של אלון מילדותו ומחייו הבוגרים. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב על האלבום: "גבע אלון בעברית אינו שונה במהות מגבע אלון באנגלית. החוכמה היא להישמע אותנטי בכל שפה. לשם כך נזקק לעמיר לב. הראשים דיברו. הלבבות נפגשו, והתוצאה בסך הכל – עוצמתית ומחלחלת".

הפקת האלבום התבצעה הודות למימון המונים דרך אתר הדסטארט, באמצעותו הצליח אלון לגייס למעלה מ-130 אלף שקלים ששולמו על ידי יותר מ-1,270 תומכים. לקראת גיוס המימון פרסם אלון: "לאורך כל הזמן הזה, התפתחה אצלי תחושה חדשה. משהו שלא הכרתי. אולי משהו ששכחתי שהיה בי. עשיתי כבר הרבה אלבומים, כל אחד מהם משקף נקודה בזמן בשבילי ואני מאד גאה בהם. אבל עכשיו אני מוצא את עצמי חושב שהם היו כמו חזרות לקראת המופע המרכזי ושהאלבום הזה הוא בעצם האלבום הראשון שאני עושה. כמו תסריט שמישהו כתב מראש ואני רק מטייל בתוכו בחוסר מודעות".

## רשימת השירים באלבום
כל המילים והלחנים: גבע אלון (מלבד היכן שמצוין אחרת)
# האור בחשיכה
# כוכב אחר
# הכפתור האפור
# אבא (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# אין שם חורף (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# שנינו זה לא סתם
# ים שקט (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# רמת גן (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# קול קורא (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# מדף לדף (מילים: גבע אלון ועמיר לב)
# תהיי איתי (מילים: גבע אלון ועמיר לב)

## קרדיטים
*גבע אלון: שירה וגיטרות
*יפתח שחף: גיטרות
*צוק דבוסק: בס
*אסף רייז: תופים
*ברי סחרוף: קלידים (בשיר "קול קורא")
*עמיר לב: הפקה מוזיקלית
*איתי כבל: עיצוב גרפי

## קישורים חיצוניים

* האלבום "תהיי איתי" להאזנה באתר בנדקאמפ
* ארז לוטרינגר, תהיי איתי, באתר מיוזיק נטו
* יוסי חרסונסקי, תהיי איתי - ביקורת על האלבום, באתר חרסונסקי מיוזיק
* גיל מאורר, גבע אלון שר לראשונה בעברית, בהתחלה זה מפתיע, אחר כך זה חודר, באתר מרפסת
* 
* 

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
אקו פארק (ספר)

**אקו פארק** (באנגלית: **Echo Park**) הוא רומן מאת מייקל קונלי, שיצא בעברית בשנת 2009 בהוצאת מודן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של קונלי, בלש המשטרה הארי בוש. זהו הספר ה-12 בסדרת הספרים שכתב קונלי אודותיו.

## עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת כאשר בלש המשטרה הארי בוש, גיבורו הראשי של קונלי, חוקר מחדש תיק רצח משנת 1993. גופתה של מרי גסטו מעולם לא נמצאה, ובוש לא הצליח לסגור את התיק. בשנת 2006 התובע המחוזי, ריק אושיי, מציע עסקת טיעון לחשוד בסדרת רציחות. בתמורה להמתקת גזר הדין מעונש מוות למאסר עולם הסכים הרוצח, ריינרד וייטס, להתוודות על רציחות נוספות ובהן מרי גסטו. בוש, שבעברו שירת בצבא ארצות הברית כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם, נדרש לאמת את סיפורו בטרם תתבצע עסקת הטיעון, לתמרן בין שתי חקירות ולהתמודד עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
הרפגוס

**הרפגוס**, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה מצביא מדי ששרת את אסטיאגס מלך מדי, אולם בגד בו וסייע לכורש מלך פרס.

## ביוגרפיה
חייו של הרפגוס אפופים בערפילי האגדה. המקור היחיד אודות חייו הוא ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שחי מאה שנה לאחר מכן, וכתביו נחשבים לרוב למפוקפקים.

על פי הרודוטוס. הרפגוס היה הנאמן ביותר מבין אנשיו של אסטיאגס מלך מדי. והוא אף רומז על כך שהיה קרוב משפחתו. אסטיאגס שבתו מנדנה עמדה ללדת, חלם חלום בו ראה שנכדו יסכן את ממלכתו. ועל כן מיד כשנולד הפעוט נתן אותו להרפגוס והורה עליו להרוג אותו. הרפגוס לקח את הילד לביתו אולם לא רצה להרוג אותו כיוון שחשש מנקמתה של מנדנה. על כן לקח את הילד לאיכר בשם **מיתרידטס** וציווה עליו להרוג אותו. אולם אשתו של מיתרידטס **קינו** החליפה אותו בבנה שלה שמת כבר, והיא ובעלה גידלו את הילד שגדל להיות כורש.

יום אחד כאשר כורש שיחק עם חבריו, הוא פצע את אחד מהם שהיה בן אצולה. אביו של הפצוע לקח את כורש ומיתרידטס למשפט בפני המלך. המלך לתדהמתו גילה שהנער דומה לו מאוד. הוא חקר בעינויים את מיתרידטס שהודה לבסוף שאכן הנער אינו בנו שלו. המלך קרא להרפגוס שהודה שאכן לא הרג במו ידיו את כורש. אולם אמר שהיה בטוח שהילד מת כיוון שראה את גופתו. אסטיאגס העמיד פנים כאילו סלח, אולם בפועל רצח את בנו של הרפגוס והכין תבשיל מבשרו. הרפגוס עבר בשתיקה על המעשה, וכורש נשלח לאנשאן אל אביו כנבוזי הראשון. כאשר בגר כורש שלח לו הרפגוס איגרת וקרא לו להתמרד נגד סבו. את האיגרת הוא הטמין בתוך גופת ארנב מת. כורש קרא את האיגרת ובעזרת אביו ארגן התקוממות של הפרסים נגד המדיים. אסטיאגס בסכלותו הפקיד על הצבא את הרפגוס אולם הרפגוס כצפוי ערק עם מרבית הצבא לצבאו של כורש במהלך קרב על העיר פסארגדה, אלו שלא ערקו נהרגו. לאחר עוד כמה קרבות קצרים כבש כורש את מדי ולקח בשבי את אסטיאגס.

מרבית הסיפור הוא קרוב לוודאי אגדה. אם כי הבגידה של הרפגוס היא ככל הנראה אמת, כיוון שבכרוניקה של נבונאיד נכתב:

בהמשך סייע הרפגוס לכורש במהלך מלחמתו בקרויסוס מלך לידיה. הוא הציע לכורש להציב את חיל גמלים שלו מול חיל הפרשים הלידי שנודע באיכותו. הסוסים נבהלו מריח הגמלים ונסוגו.

מאוחר יותר לאחר דיכוי המרד של פקטיאס, יצא המפקד הפרסי מזרס למסע באסיה הקטנה במטרה להעניש את בעלי בריתו של פקטיאס. אולם הוא חלה ומת והרפגוס החליף אותו. הוא החל לכבוש את ערי איוניה. פוקאיה הותקפה ראשונה. על פי הרודוטוס, הרפגוס הסכים שהתושבים יהרסו רק אחד ממבצריהם. אולם הם הערימו עליו ונמלטו דרך הים. תושבי טאוס נמלטו באופן דומה. שאר הערים ניסו להתגונן אולם נכשלו, מלבד מילטוס שהשתעבדה מרצון. מרבית קאריה נכבשה גם היא ללא קרב. אולם כאשר ניסה לכבוש את ליקיה לקחו תושבי אחת הערים את בניהם, נשיהם, עבדיהם, ורכושם, והעלו אותם באש. לאחר מכן נלחמו נגד הפרסים עד שמתו כולם. מכאן ואילך לא ידוע דבר על הרפגוס.

## לקריאה נוספת
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:מצביאים פרסים
מקצועות חופשיים (אלבום)

**מקצועות חופשיים **הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-25 במרץ 2014.

את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור ורוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "איש גדול", "פרטים קטנים" ו"שדרה ושמה ים" שכתב והלחין שחר אבן צור, ו"שוב יורד אור חקי אפרורי" שכתב מאיר ויזלטיר.

זהו גם השיר הראשון שלא נכתב על ידי אחד מחברי הלהקה.

מבין שירי האלבום זכו להצלחה השירים "איש גדול", "שוב יורד אור חקי אפרורי", ו"מרוב אהבה" שני השירים האחרונים גם יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות.

באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור, וכן הצטרף אליהם המוזיקאי ספי אפרתי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה.

## רשימת השירים
כל המילים והלחנים: יהלי סובול (חוץ מ-4, 8, 11)
#

#
## משתתפים
#
*יהלי סובול: שירה, גיטרות
*פיטר רוט: גיטרות, קולות
*ספי אפרתי: בס, קולות
*שחר אבן צור: תופים, שירה, קולות
*הפקה מוזיקלית וקלידים נוספים: אייל אבן צור
נגנים נוספים:

* כינור: ניצן בן קאנטי, שני מיבר (ניקי)
* צ'לו: הדס קליינמן
* קרן יער: חזי ניר
* קלידים "בעיר  ההיא על מאדים": אלדד גואטה

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מוניקה סקס
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קטגוריה:אלבומים בעברית