open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הפדרציה הבין-לאומית לשיכון ותכנון עירוני ואזורי

**הפדרציה הבין-לאומית לשיכון ותכנון אורבני (IFHP)** היא ארגון בין-לאומי של אנשי מקצוע המייצגים את התחום הרחב של דיור ותכנון אורבני. הפדרציה הפועלת בחסות האומות המאוחדות מארגנת מגוון רחב של פעילויות ויוצרת הזדמנויות לחילופים בין-לאומיים של ידע וניסיון בתחום המקצועי של תכנון עירוני. בין פעילויות אלה, האירוע הבולט ביותר הוא הקונגרס השנתי שהפדרציה מקיימת לנושא אקטואלי מסוים.

## היסטוריה
הפדרציה נוסדה בשנת 1913 על ידי מתכנן הערים האנגלי אבנעזר הווארד. הווארד היה הוגה רעיון "עיר גנים" שהתבטא בשילוב של דיור ותפיסה תכנונית ירוקה שנועדה לפתור את הבעיות של ערי מטרופולין הרחבות אי פעם וליצירת תנאי חיים טובים יותר לאנשים. הווארד הקים העיר וגם את האגודה הבריטית לתכנון ארצי בשנת 1899 כדי לקדם את האידיאלים של רעיון "עיר גנים".הקמת הפדרציה עם העיקרון של חילופים בין-לאומיים של ידע וניסיון שהייתה צעד משמעותי קידמו עבורו התמקצעות בתכנון ושיפור הקידום של דיור ותכנון ושיפור הרמה הכללית של המקצוע ומאז התרחב לכלול מגוון כמעט בלתי מוגבל של נושאי דיור ותכנון.

## קישורים חיצוניים
* 

*
*
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
צ'יוואווה (מדינה)

**צ'יוואווה** (ספרדית: **Chihuahua**; באופן רשמי: **המדינה החופשית והריבונית של צ'יוואווה**, ספרדית: **Estado Libre y Soberano de Chihuahua**), היא אחת מ-31 מדינות מקסיקו, אשר יחד עם המחוז הפדרלי, מרכיבות את 32 הגופים הפדרליים של מקסיקו. עיר הבירה שלה היא צ'יוואווה והעיר הגדולה ביותר בה היא סיודאד חוארס.

צ'יוואווה ממוקמת בצפון-מערב מקסיקו. היא גובלת עם המדינות סונורה במערב, סינלואה בדרום-מערב, דורנגו בדרום, וקואווילה במזרח. בצפון וצפון-מזרח, לצ'יוואווה גבול רחב עם ארצות הברית, והיא סמוכה למדינות ניו מקסיקו וטקסס.

צ'יוואווה היא המדינה בעלת השטח הגדול ביותר בין מדינות מקסיקו, והיא משתרעת על שטח של 247,455 קילומטרים רבועים (מעט גדולה יותר מבריטניה). כתוצאה מכך היא ידועה גם בכינוי *El Estado Grande* ("המדינה הגדולה").

למרות שצ'יוואווה מזוהה בעיקר עם מדבר צ'יוואווה, יש בה יותר יערות מאשר בכל מדינה אחרת במקסיקו. בשל האקלים המשתנה מתקיים במדינה מגוון רחב של צומח וחי. מבחינה טופוגרפית, המדינה מאופיינת בעיקר על ידי שטח הררי וסלעי, ועמקי נהרות רחבים. רכס הרי סיירה מדרה אוקסידנטל, חלק מהרי הרוקי, שולט בפני השטח של המדינה, והוא מכיל אטרקציה תיירותית מהגדולות במדינה, קניון הנחושת (*Las Barrancas del Cobre*) אשר גדול ועמוק יותר מהגרנד קניון. במדרון של הרי סיירה מדרה אוקסידנטל, קיימות כרי עשב גדולים של עשב צהוב קצר, מקורו של רוב הייצור החקלאי של המדינה. רוב התושבים חיים לאורך העמקים של הנהר ריו גראנדה.

מקור המילה צ'יוואווה שנוי במחלוקת ונחקר על ידי היסטוריונים ובלשנים. התאוריה המקובלת סוברת כי השם נגזר משפת נאוואטל, ומשמעותו "המקום בו מי הנהרות נפגשים".

## ערים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מקסיקו: מדינות
בראשית (חברה)

**בראשית** הוא תאגיד ישראלי העוסק באריזה ובשיווק של פירות.

התאגיד הוקם בשנת 2005, עם מיזוגם של בתי האריזה פירות הגולן (בהקמתו של היזם שמשון ולנר) ופרי פסגות. שותפים בו חמישה קיבוצים מהגליל העליון (יפתח, יראון, מלכיה, מנרה וסאסא) ושמונה קיבוצים ומושבים מהגולן (אורטל, אלוני הבשן, אל-רום, יונתן, מרום גולן, עין זיוון, קשת ורמת מגשימים), וכן הוא משווק את תוצרתם של מטעים פרטיים. בתי האריזה ממוקמים בסמוך ליפתח ולמרום גולן.

נכון לשנת 2012, משווק "בראשית" כ-50 אלף טון פירות נשירים בשנה, שהם כ-30% משוק הפירות הנשירים בישראל. בין היתר, משווק התאגיד אגסים, אפרסקים, דובדבנים, ליצ'ים, משמשים, נקטרינות, קיווים, שזיפים, שסקים ותפוחים. בנוסף לשיווק בישראל, מייצא "בראשית" פירות גם לבריטניה, דרום אפריקה, קפריסין ורוסיה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברות חקלאות ישראליות
קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2005
סופי פאסקו

**סופי פאסקו** (באנגלית: **Sophie Frances Pascoe**; נולדה ב-8 בינואר 1993) היא שחיינית ניו זילנדית המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת הניו זילנדית. פאסקו בעלת 14 מדליות פאראלימפיות, מהן תשע מדליות זהב.

## ביוגרפיה
פאסקו נולדה בעיר קרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. כשהייתה בת שנתיים נקטעה רגלה מתחת לברך בתאונת מכסחת דשא. היא החלה לשחות כשהייתה בת שמונה, ובגיל 11 החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות.

### בייג'ינג 2008
כשהייתה בת 15 בלבד, נשלחה פאסקו כנציגה הצעירה ביותר במשלחת הניו זילנדית למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בבייג'ינג, 2008. בתחרות השחייה ל-100 מטרים בסגנון פרפר סיימה פאסקו עם תוצאה של 1:10.53 דקות, שנייה רק לאנה אימס האמריקאית, והייתה לזוכת המדליה הפאראלימפית הצעירה ביותר בתולדות המדינה. במקצה ל-100 מטרים גב זכתה במדליית הזהב, במשותף עם הדרום אפריקאית שירין ספירו כשסיימו השתיים בתוצאה זהה ושיא עולם של 1:10.57 דקות.

פאסקו זכתה בשתי מדליות זהב פאראלימפיות נוספות, כשבמשחה ל-100 מטרים חזה ניצחה בתוצאה של 1:22.58 דקות, לפני שראי גאסון הספרדייה (1:24.51 דקות) ולואיס וילקינס הבריטית (1:26.10 דקות) ובמקצה ל-200 מטר בסגנון מעורב ניצחה כשעצרה את השעון על 2:35.21 דקות, לפני אלודי לוראדי הצרפתייה (2:39.28 דקות) וקטרזינה פאבליק (2:40.41 דקות)

### לונדון 2012
ב זכתה פאסקו במדליית הזהב במקצה ל-200 מטר מעורב אישי עם שיא עולם של 2:25.65 דקות, לפני הקנדית סאמר אשלי מורטימר שסיימה בתוצאה של 2:32.08 דקות והסינית מנג ג'אנג שזכתה בארד עם שיא אסייתי של 2:33.95 דקות. היא זכתה במדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר פרפר עם שיא עולם של 1:04.43 דקות, לפני הפולניה] אוליביה יבלונסקה שסיימה עם שיא אירופאי של 1:08.55 דקות ולוראדי הצרפתייה שזכתה במדליית הארד עם 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-100 מטר חופשי ניצחה עם שיא פאראלימפי של 1:00.89 דקות, לפני אלודי שקבעה שיא אירופאי של 1:01.09 דקות ומורטימר הקנדית שזכתה בארד עם 1:01.58 דקות.

פאסקו הוסיפה במשחקים שתי מדליות כסף. במשחה ל-50 מטרים חופשי זכתה פאסקו במדליית הכסף כשסיימה בתוצאה של 28.24 שניות אחרי מורטימר שקבעה שיא עולם של 28.10 שניות ולפני הצרפתייה אלודי לורנדי ששברה את השיא האירופאי והעמידה אותו על 28.67 שניות, ובמשחה ל-100 מטר גב הפסידה שנית למורטימר שניצחה עם שיא עולם של 1:05.90 דקות. פאסקו קבעה את השיא האוקיאני עם תוצאה של 1:06.69 דקות ולפני הדרום אפריקאית שירין ספירו שקבעה שיא אפריקאי של 1:09.02 דקות שהספיק לה רק למדליית הארד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות פאראלימפיות
קטגוריה:שחייניות ניו זילנדיות
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ילידות 1993
שולמית אליאש

**שולמית אליאש** (נולדה ב-1941) היא היסטוריונית ישראלית.

## ביוגרפיה

נולדה בישראל, בתם של רחל והרב שלמה טנא. בוגרת המחלקה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן.

פרסמה מחקרים רבים בנושא ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ובסוגיית הרבנות הראשית בארץ ישראל ובמדינת ישראל. ספרה "גולי אצ"ל ולח"י" זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר לשנת תשנ"ז. פרסומיה מופיעים בכתבי עת שונים, בהם קתדרה וסיני.

הייתה שותפה בצוות החוקרים והכותבים של לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948. מעורכי ספר הזיכרון "משואה ליצחק" שיצא לאור בשנת 2008, במלאת 50 שנה לפטירת הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

חברת מכון ז'בוטינסקי וייצגה את המכון כחברה במועצה הציבורית להנצחת זאב ז'בוטינסקי שהוקמה בשנת 2005. כמו כן נמנית עם צוות המכון לחקר הציונות הדתית על-שם ד"ר זרח ורהפטיג.

## משפחתה
נישאה לעו"ד אמוץ אליאש, לשעבר סגן ראש עיריית רמת גן. היא כלתם של יחיאל אליאש, מייסד תנועת בני עקיבא, ומרים אליאש, ממייסדות תנועת אמונה לאישה הדתית. גיסתה היא שרה אליאש.

## ספריה
* **גולי אצ"ל ולח"י: במחנות המעצר באפריקה 1948-1944**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1996
* **הפולמוס ביישוב היהודי בארץ ישראל על תוכנית החלוקה**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
* **הצלת ישיבות פולין שנמלטו לליטא בראשית המלחמה**, מורשת, בית עדות על שם מרדכי אנילביץ, 1982

* The Harp and the Shield of David: Ireland, Zionism and the State of Israel, Routledge, London 2007


## קישורים חיצוניים
*  הרבנות הראשית לארץ ישראל והנישואין הפיקטיביים בשנות ה-30, אתר דעת
* 
*  השבת גולי קניה לארץ ישראל בהיבט הבריטי, "קתדרה"
* 
* 
* 

קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים של ישראל
קטגוריה:היסטוריוניות של ישראל
קטגוריה:זוכי פרס ז'בוטינסקי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
פוטין (סגסוגת)

ממוזער|250px|מטבע קלטי מן המאה הראשונה לפנה"ס
[ממוזער|250px|[סטאטר מפוטין. בוספור, 253 — 254 לספירת הנוצרים]]
**פוטין** (בצרפתית Potin) היא סגסוגת עתיקה, בדרך כלל בצבע אפור של נחושת עם בדיל, עופרת או לפעמים אבץ עם תערובות מתכות נוספות.

היא הייתה בשימוש למטבעות שיוצרו במצרים, בהודו ובצרפת. רוב המטבעות מן הסגסוגת נוצרו בשיטת יציקה ולא במטבעה.

## שנות שימוש
הסגסוגת שימשה את העמים הקלטיים לכלי בית ותכשיטים בתקופה שאחרי שנת 150 לפנה"ס.

## ראו גם
* נומיסמטיקה

קטגוריה:סגסוגות
זאב ברבן

250px|ממוזער|שמאל|זאב ברבן ורעייתו דבורה קסטלניץ בחוף הים של תל אביב, 1929
thumb|צילום מתוך דרכונו של השחקן והבמאי זאב ברבן משנת 1950.
[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון על הבית ברחוב פרוג 20 בתל אביב, שבו התגוררו ברבן ואשתו]]
**זאב בָּרָבָּן** (10 באוקטובר 1897 – 9 בספטמבר 1974) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי וחבר בהנהלת תיאטרון האוהל.

## ביוגרפיה
ברבן נולד בסתיו 1897 ברוהטין שבגליציה המזרחית (אוסטריה), בנם של לאה לבית סמואל ויעקב ברבן, פקיד דואר. למד בבית ספר עברי אצל רפאל סופרמן ואחר-כך בגימנסיה ממשלתית פולנית. בסתיו 1914, עם הפלישה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, נמלטה המשפחה לבירה וינה. שם סיים את לימודיו בגימנסיה גרמנית, והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1917 גויס לצבא האוסטרי ושירת בו בדרגת מועמד-לקצונה. בתום המלחמה שב מזרחה לעירו רוהטין, ושם ייסד את קן השומר הצעיר ועמד בראשו.
למד באוניברסיטת וינה ובסטודיו לדרמה.

בשנת 1920 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם גרעין תנועתו. תחילה עבד בייבוש ביצות, נגרות, עבודות בנין וסלילת כבישים, תחילה כחבר בקבוצה העירונית, ולאחר מכן כחבר "קבוצת הבניין" של שחקני "האוהל". כן נמנה עם מייסדי קיבוץ מרחביה.

נישא לשחקנית "האוהל" דבורה קסטלניץ.

התקבל לתיאטרון "האוהל" עם היווסדו בשנת 1925, היה חבר הנהלתו עד סגירתו ב-1969.
משנת 1929 היה חבר ארגון "ההגנה". הוא זכה להצלחה בקריינות, והופיע בערבי קריאה ומערכונים יחד עם רעייתו בארץ ובארצות הברית.

ברבן הדריך בחוגי דרמה וביים הצגות בתנועות נוער ובתי ספר, ובראשית שנות ה-50 נשלח להשתלמות בבימוי בארצות הברית מטעם תיאטרון האהל. עם שובו התרכז בבימוי וזנח את פעילותו כשחקן, בשנת 1953 נבחר לחבר מועצת האיגוד הארצי של אמני הבמה, המוזיקה והמחול.

ברבן שיחק בהצגות: "יעקב ורחל", "ירמיהו", "ר.או.אר", "בשפל", "הרופא על פרשת דרכים", "אהבה ומרמה", "שורשים עמוקים", "יוהנה הקדושה", "בר כוכבא", "בנימין ד'יזרעאלי", "האחים אשכנזי", "דרך במדבר", "המלך ליר", "שבתי צבי" ועוד.

בעקבות עזיבתו של הבמאי, פרידריך לובה, לאוסטריה, ב-1950, נשלח ברבן לארצות הברית להשתלמות בבימוי שארכה כשנה ומחצה. לאחר שובו לא שימש יותר כשחקן.
ביים את ההצגות: "הבן יקיר לי" (1951), "צריפים וירח" (1952), "העיירה הזאת", "סוף העולם", "גם זו לטובה", "הנערה והכושי", "חבורה על התמזה", "העיר הזאת", "הדגן הוא ירוק", "כוכב השחר", "אסירה מס' 72", "השבת השחורה", "בלי עין הרע", "קשר דם", "הידעת את נתיב החלב", "המבשר", "המשטרה", "שניים ימין שניים שמאל" (1965).

ברבן נפטר בשנת 1974 בגיל 77. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בתם היחידה, יעל (1932-1992), נישאה למלחין הצרפתי מישל קולומבייה (Colombier), והייתה אם לשניים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* )
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אהל
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
אלפונס דה פוליניאק

**אלפונס דה פוליניאק** (בצרפתית: **Alphonse de Polignac**  1826–1863) היה מתמטיקאי צרפתי, בן למשפחת האצולה פוליניאק, שעסק בעיקר בתורת המספרים.

בשנת 1849 העלה את השערת פוליניאק, שמכלילה את השערת הראשוניים התאומים ואומרת שכל מספר זוגי מתקבל אינסוף פעמים כהפרש של ראשוניים עוקבים. טרם הצליחו להוכיח או להפריך את ההשערה.

באותה שנה הציג בפני האקדמיה הצרפתית למדעים השערה נוספת שגרסה שכל מספר אי-זוגי הוא סכום של חזקה של 2 עם מספר ראשוני. 127 הוא דוגמה נגדית לטענה זו, כפי שעולה מבדיקה פשוטה של שבע החזקות של 2 שקטנות מ-127.

## ראו גם
*נוסחת דה פוליניאק

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
אלפונס
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1826
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1862
תאודור שניידר

**תאודור שניידר** (בגרמנית: **Theodor Schneider**; 7 במאי 1911, פרנקפורט – 31 באוקטובר 1988, פרייבורג) היה מתמטיקאי גרמני הידוע בעיקר בשל פתרון הבעיה השביעית של הילברט. שניידר פרסם הוכחה למשפט גלפונד-שניידר בשנת 1935, מעט לאחר שאלכסנדר גלפונד הוכיח אותו באופן בלתי תלוי. המשפט עונה בחיוב לבעיה השביעית של הילברט וקובע שלכל a אלגברי שונה מ-0 ומ-1 ולכל b אי-רציונלי ab מספר טרנסצנדנטי.

ב-1949 הרחיב את המשפט והכליל אותו כך שיתפוס לפונקציות מרומורפיות נוספות.

## חייו
שניידר למד בפרנקפורט בין השנים 1929–1934. הוא הוכיח את משפט גלפונד-שניידר בעבודת הדוקטורט שלו. לאחר מכן נעשה לעוזרו של קארל לודוויג סיגל באוניברסיטת גטינגן שם למד עד לשנת 1953. הוא היה לפרופסור באוניברסיטת ארלנגן בין השנים 1934–1953 ולאחר מכן בפרייבורג מ-1959 עד לפרישתו ב-1976. בזמן ששהה בפרייבורג שימש מנהל של המכון למחקר מתמטי של אוברוולפאך (1959–1963).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתמטיקאים גרמנים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1911
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1988
DJ Sammy

**סמואל בוריה** (נולד ב-19 באוקטובר 1969 בפלמה דה מיורקה), המוכר בשם הבמה **די.ג'יי סמי** (**DJ Sammy**), הוא DJ ומפיק מוזיקלי ספרדי.

## ביוגרפיה
בוריה החלה את הקריירה המוזיקלית שלו במהלך שנת 1984, בהיות בן 15 בלבד, כאשר החל לתקלט במועדונים שונים בפלמה דה מיורקה, בהם "Alexandra's", "Banana's", ו-"Zorba's". במהלך תקופה זו בוריה עברה הכשרה כטכנאי קול. באותה תקופה הוא גם עבד כתקליטן בתחנת הרדיו "Cadena Top". בשנת 1991 פגש את הרקדנית מארי ז'וזה והשניים החלו בהמשך לעבוד יחד במועדון "Zorba's Club" שבפלמה דה מיורקה. בשנת 1992, בוריה הפך לתקליטן הבית של המועדון "Joy Palace Club".

בנובמבר 1995 בוריה הוציא לשווקים את סינגל הבכורה שלו "Life Is Just a Game" בשיתוף עם מארי ז'וזה, אשר ביצעה את קטעי השירה. הסינגל הפך ללהיט והגיע בשיא למקום העשירי במצעד הספרדי. בהמשך הוא הוציא לשווקים גם את הלהיטים "You're My Angel" ו-"Prince of Love" אשר זכו לפופולריות רבה במיוחד במצעד הגרמני. ביוני 1998 בוריה הוציא לשווקים את אלבום הבכורה שלו "Life Is Just a Game". בוריה הקים בהמשך את חברת התקליטים "Super M Records".

בשנת 2002 הוציאו לשווקים את האלבום "Heaven" אשר הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה בינלאומית רבה במיוחד, בהם "Sunlight", גרסת כיסוי לשירו של בריאן אדמס "Heaven" בשיתוף עם הזמרת ההולנדית דו וגרסת כיסוי לשירו של דון הנלי, "The Boys of Summer".

בשנת 2004 בוריה הוציא לשווקים את האלבום "The Rise" שהכיל בין היתר את הלהיטים "Rise Again" (שהופיע בהמשך בפסקול של הסרט "It's All Gone Pete Tong"), וכיסוי לשירה של אנני לנוקס "Why".

בשנת 2007 בוריה הוציא לשווקים את הסינגל "Tired of Being Sorry" בשיתוף פעולה עם אנריקה איגלסיאס.

מאז 2006 בוריה הוציא לשווקים מספר סינגלים בסגנון טראנס פרוגרסיב בשיתוף עם גבריאל וורד, תחת שם הבמה "פרקר והנסון" (Parker & Hanson).

בוריה היה נשוי בעבר לזמרת Loona. מנישואים אלו יש לו בת (נולדה ב-10 בפברואר 2005).

## דיסקוגרפיה
### סינגלים

### אלבומים
* 1998: Life Is Just a Game (בשיתוף עם Carisma)
* 1998: DJ Sammy at Work
* 2002: Heaven
* 2004: The Rise
* 2005: Lbby Haba

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מוזיקאים ספרדים
קטגוריה:תקליטנים ספרדים
קטגוריה:יוצרי מוזיקת טראנס
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1969
אברהם בנימין זילברברג (קוטנא)

הרב **אברהם בנימין בייניש זילברברג** (תקצ"ט, 1839–כ"ז בכסלו תרמ"ז, 1887) היה רבה של קוטנא ולאחר מכן רב ואב"ד וירשוב שבפולין.

## תולדותיו
נולד בפולין, לרב משה יהודה לייב זילברברג, בעל "זית רענן". בצעירותו למד תורה אצל אביו.

בשנת תרי"ז (1857) עזב אביו את הרבנות בקוטנא, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. את מקומו ברבנות תפס בנו אברהם בנימין בייניש. כעבור זמן עזב את קוטנא והתמנה כרב ואב"ד וירשוב.

בחודש תמוז בשנת תרכ"ד, עלה לארץ ישראל לבקר את אביו, וחזר לוירשוב בחודש תשרי לאחר החגים. בהמשך עבר לווארשה שם כיהן כמורה צדק.

נפטר בנר שלישי של חנוכה ה'תרמ"ז.

### חיבורו
חיבר ספר בשם "עלי זית". שם הספר רומז לשם ספרו של אביו "זית רענן". גם בנו ונינו קראו לספריהם על שם ספרו של ראש המשפחה - "ענפי זית" ו"עצי זית".

## צאצאיו
* בנו, הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג, מו"צ בוורשה ומו"ל ספרי מהרא"ל צינץ
* חתנו, הרב ישראל יעקב הלוי אב"ד פלינסק
* חתנו, הרב אליהו מראפין, חסיד קוצק שנודע בכינויו ר' אֶלֶה ראפינער

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:קוטנו: רבנים
אברהם בנימין זילברברג (קוטנא)
קטגוריה:תלמידי הרב משה יהודה לייב זילברברג
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1839
קטגוריה:נפטרים ב-1887
קארה-א

[ממוזער|250px|[ציור קיר מקבר טקאמאצוזוקה, שנבנה בסוף המאה ה-7 או תחילת המאה ה-8, בו קבורים בניו של הקיסר טמו]]
**קארה-א** (ביפנית: kara-e ;唐絵) הוא מושג יפני לסגנון ציור סיני. ציורי קארה-א מתייחסים לציורים שצוירו בסין עצמה ויובאו ליפן או לציורים יפניים בהשפעת סגנון הציור הסיני. הציור הסיני, יחד עם שאר ההשפעות התרבותיות של סין, הגיע ליפן במאה ה-6, בתקופת אסוקה ובמיוחד לאחר רפורמת טאיקה בשנת 646 ואומץ ביפן כסגנון ציור בפני עצמו. מקור המונח הוא משמה של שושלת טאנג (בסינית: 唐朝), ששלטה באותה תקופה בסין. ההגייה היפנית של הסימנית 唐 היא טאן (たん - בדומה לצליל המקורי הסיני) או **קארה** (かろ - במשמעות של "מן, משם", כדי לציין את העובדה שבא מסין הרחוקה). הסימנית השנייה : 絵, משמעותה - רישום, ציור. 

## רקע
ציורי קארה-א היפניים היו בתחילתם תחת השפעה מוחלטת עד כי העתקה מלאה או חלקית של ציורים סיניים שהגיעו ליפן. ציורים אלו היו בעיקר בפורמטים גדולים, על גבי מגילות גדולות (掛軸; קאקג'יקו), פרגודים (屏風; ביובו), מחיצות (障子; שוג'י), דלתות הזזה (襖; פוסומה) וציורי קיר (壁画; הקיגה). בנוסף לסגנון הציור - הציורים הכילו מוטיבים סיניים מובהקים, שלא היו שייכים למציאות ביפן או מוכרים ליפנים, והיוו מעין חלון לעולם שונה, זר ואקזוטי. בציורי הקארה-א הופיעו דמויות אנשים במראה ובלבוש סיני האופייניים לשושלת טאנג, אישים ואירועים מן הפולקלור הסיני, עם רקע של הרים סינים תלולים, נהרות ענק, ארמונות בארכיטקטורת שושלת טאנג, עצים, צמחים ומיני חיות אקזוטיות. סגנון ציור זה היה עשיר בסקאלה גדולה של צבעים עשירים ועזים, כאשר כל האובייקטים בציור צוירו בקווי מתאר דקים בדיו שחורה (סומי - 墨). סגנון ציור זה תיעד יותר חיי יום-יום, אירועי חצר, אנשי אצולה במקביל לציורי דת, שתיארו אירועים ודמויות דת מפורסמים (בודהיסטים, דאואיסטים וקונפוציאניים).

סגנון הציור קארה-א היה דומיננטי ביפן בתקופת נארה (794-710) אל תוך תקופת הייאן, בה החלו היפנים לפתח ממנו סגנון ציור מקומי - יאמטו-א, שהתאים יותר לטעם היפני ולמציאות של יפן. המושג יאמטו-א ניתן לסגנון הציור היפני המקומי, על שמו של השבט הקיסרי יאמטו, כניגוד לסגנון הציור של קארה-א שמקורו מסין הרחוקה.

## תקופת הייאן
בתקופת הייאן סגנון יאמטו-א נהיה דומיננטי ביפן, וציורי הקארה-א שימשו בעיקר באתרים ציבוריים, במקומות רשמיים או באירועים טקסיים. הקשרים של יפן עם סין נותקו עקב שקיעתה ונפילתה של שושלת טאנג במאה ה-9, דבר שהוביל להשפעה יפנית הולכת וגוברת על סגנון הציור קארה-א. בציור של הפרגוד סנזוי (Senzui byoubu - 山水屏風, מקדש טוג'י, קיוטו) מן המאה ה-11, רואים את דמויות האנשים בלבוש של שושלת טאנג, אך ההרים הניראים מסביב דומים מאוד להרי-הגבעות שמסביב לעיר קיוטו.

## תקופת קמקורה
בתקופת קמקורה ובמיוחד בתקופת מורומאצ'י ביפן, שוב חודש הקשר התרבותי עם סין תחת שושלת סונג ו-שושלת יואן, ועימו הגיעו ציורים סיניים בסגנון חדש : ציורי דיו (מונוכרומיים) נעדרי צבע או עם צבע מועט ביותר. ציורים אלה נקראו גם הם "קארה-א" על ידי היפנים, וסגנון ציורים אלו השפיע על הציור היפני ולהיווצרותם של סגנונות הציור סואיבוקוגה (תמונת דיו-מים; suibokuga ;水墨画) ו-סומיאה (ציור דיו; sumi-e ;墨絵) ביפן.

## קישורים חיצוניים
* פרגוד סנזוי (Senzui byoubu - 山水屏風), באתר (Kyoto National Museum)
* ציור יפני/אלי לנצמן, באתר (קולקט אמנות אספנות)

קטגוריה:יפן: אמנות
אורמה (שפה)

**אוֹרְמָה** היא שפה המדוברת בפיהם של בני אורמה בקניה שקרובה לשפת אורומו.

לשפה קיימים מספר ניבים: מוּנִיוֹ (קוֹרוֹקוֹרוֹ), מוּנִיוֹ יַאיַא בו דוברים שבטי מוניויאיא מנהר טנה, וַאַטַה (סַאניֵה), אוֹרְמַה.

שאר שפות המשפחה נפוצות באתיופיה.

קטגוריה:שפות כושיות
קטגוריה:קניה: שפות
קטגוריה:אורומיה
נהר אראס

**נהר אראס** (בפרסית: **رودخانهٔ ارس**. מכונה גם אראקס) הוא נהר הזורם בטורקיה, ארמניה, אזרבייג'ן ואיראן ומתנקז לנהר הקורה וממנו לים הכספי. אורך הנהר הוא 1,072 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו הוא 102 אלף קמ"ר. חלק מתוואי הנהר מהווה גבול אזרבייג'ן–טורקיה.

הנהר מתחיל במורדותיהם הדרומיים של הרי בִּינְגול (טורקית: Bingöl Dağları), בתחומה של נפת ארזורום שבטורקיה. על הנהר היו סכסוכים רבים במשך השנים.

נהר האראס מוזכר בשיר Holy Mountains של להקת סיסטם אוף אה דאון באלבומה Hypnotize משנת 2005.

## קישורים חיצוניים

* 

אראס
אראס
קטגוריה:אזרבייג'ן: גאוגרפיה
קטגוריה:ארמניה: גאוגרפיה
קטגוריה:הים הכספי: נהרות
קטגוריה:טורקיה: נהרות
אראס
קטגוריה:גבול אזרבייג'ן–איראן
אורמה (עם)

ממוזער|300 px|שמאל|כפר שבט אורמה על מחוז נהר טנה בקניה
בני ה**אוֹרְמָה** (בעבר היו מכונים **גאלה** באתיופיה, אולם כיום כינוי זה נחשב לפוגעני) הם שבטים אפריקאיים המתגוררים במזרח קניה בעיקר ליד נהר טנה ודרום סומליה המשתייכים לאורומו.

הם חיים כנוודים רועי צאן במדבריות של דרום-מזרח קניה חוץ מן העונה הגשומה בה הם לוקחים את עדריהם לאזורים הפנימיים.

אוכלוסיית השבטים מונה כ-70,000 איש נכון ל-2005 והם דוברים את שפת האורמה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עמי אפריקה
קטגוריה:קניה: קבוצות אתניות
מצנפת (צה"ל)

200px|ממוזער|חייל ישראלי עם מצנפת
**מצנפת** היא כיסוי קסדה, שנמצא בשימוש צבא הגנה לישראל משנות ה-90 של המאה ה-20. ממדי המצנפת גדולים יותר מן הקסדה וצורתה אינה מוגדרת, במטרה "לשבור" את הצורה הגאומטרית המעגלית של הקסדה, אשר אינה נפוצה בטבע ועלולה לבלוט ולחשוף לוחמים מוסווים.
[ממוזער|מצפנת מדברית, [יחידת רימון (2010)|יחידת רימון]]
כוחות צה"ל השתמשו במצנפת לראשונה בגזרת דרום לבנון. לכל מצנפת ישנן שתי תבניות הסוואה, בדרך כלל - לשטח ירוק ולשטח מדברי. ניתן להוריד את המצנפת בקלות, לקפל ולחבר לקסדה.

## גלריה

קובץ:Flickr - Israel Defense Forces - Paratroopers Brigade Reconnaissance Batallion in Live-Fire Drill (7).jpg
קובץ:Flickr - Israel Defense Forces - Paratroopers Brigade Reconnaissance Batallion in Live-Fire Drill (8a).jpg
קובץ:SoI - IDF Warriors and Snipers - 2024-01-14.jpg
קובץ:Flickr - Israel Defense Forces - Sayeret "Yahalom".jpg
קובץ:Iron-Swords--Snipers-0018.jpg
קובץ:Operation Gideon's Chariots 15.webp


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדי צה"ל
קטגוריה:כיסויי ראש
קטגוריה:הסוואה
תקשורת ניהולית

תקשורת ניהולית היא השם הכולל לתהליך השיטתי של תכנון, יישום, פיקוח ובקרה בכל ערוצי התקשורת בתוך ארגון נתון ובין ארגון אחד למשנהו. המושג "תקשורת ניהולית" כולל בתוכו גם את מלאכת ההכנה וההפצה של הנהלים החדשים בנוגע לממשק שבין הארגון לבין הרשת החברתית של הארגון ובין אמצעי התקשורת השונים הפועלים בו.

ב"תקשורת ניהולית" כלולים גם פיתוח אסטרטגיות תקשורת עסקיות, תכנון נוהלי התקשרות פנימיים וחיצוניים וניהול של שטף המידע הזורם בארגון לרבות תקשורת מקוונת; שכן, בעקבות הטכנולוגיות החדשות הופכת ההתחדשות המתמדת בתקשורת לעיקרון מנחה למנהלים. 

לפי תפיסת התקשורת הניהולית, כל מנהל באשר הוא חייב לעמוד בקשר ישיר ואישי עם העובדים הכפופים לו, לזהות את החסמים המקשים על התקשורת ביניהם ולעשות ככל יכולתו כדי למנוע את הישנותם. כל זאת, כדי להבטיח את קיומה של תקשורת אפקטיבית בכל דרגי הארגון. המנהל הוא גם זה שאחראי לגלות האם עובדיו משתייכים לאחת מבין שש הקטגוריות הבאות: מגיבים, מכורים לעבודה, עקשנים, חולמים, מרדנים או מקדמים.

## תקשורת ניהולית וניהול פרויקטים

בכל הנוגע לניהול פרויקטים, התקשורת הניהולית נותנת את הדעת בנוגע לסוגיות הבאות: 

* איזה מידע צריך לזרום אל הפרויקט ומחוצה לו?
* מי זקוק לאיזה מידע?
* מתי יש צורך במידע?
* מהו המבנה הדרוש למידע?
* מי יופקד על העברת המידע?

## שיטת הדיווח השבועי

אחת השיטות המקובלות והנפוצות ביותר בתחום התקשורת הניהולית היא שיטת הדיווח השבועי: בשיטה זו מעביר כל עובד באמצעות דואר אלקטרוני דוח שבועי לממונים הישירים עליו. הדוח כולל סיכום של כלל פעילות העובד בשבוע שחלף, תוכניותיו המקצועיות לשבוע הקרוב וכל מידע נוסף שעשוי להיות רלוונטי לממונים. 

הממונים שמקבלים את הדיווח, מסכמים אותו ושולחים אותו בתורם למנהלים הישירים שלהם, כך שבסופו של דבר מקבל המנכ"ל דוח מסכם מכל המנהלים ומעביר אותו לבעלי המניות של החברה. אחרי שהמנכ"ל מקבל את ההערות מבעלי המניות מתחיל למעשה תהליך העברת תקשורת בכיוון ההפוך, וראש הפירמידה מעביר את ההערות לסמנכ"לים הכפופים לו – עד שהדברים מגיעים לאחרון העובדים הזוטרים.

בסופו של דבר, יקבל כל עובד דואר אלקטרוני ארוך הכולל את מכלול הסיכומים שהועברו מכלל דרגי הארגון. קריאת כל הסיכומים אינה חובה לעובד, אך סביר להניח כי העובדים הסקרנים יותר יקראו את כל החומר, בעוד שהעובדים הממוקדים יותר לא יעשו כן.

## לקריאה נוספת

* Pauley, Judith A., and Joseph F. Pauley., **Communication: the Key to Effective Leadership.**, Milwaukee, Wis.: ASQ Quality, 2009. Print
* Communication and Collaboration in Project Management - Introduction


קטגוריה:ניהול
אברהם בן-יוסף

[250px|ממוזער|שמאל|אברהם בן יוסף ו[יוסף מילוא ברומיאו ויוליה בקאמרי (1957)]]
[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון על ביתו של אברהם בן-יוסף ברחוב שינקין 65 בתל אביב]]

**אברהם בן-יוסף** ("**בַּזִיק**"; 1907 – 1 בדצמבר 1980) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, ממקימיו של התיאטרון הקאמרי.

## ביוגרפיה

### שנותיו הראשונות
בן-יוסף נולד בשם באזיק כוגן באונגני, בסרביה. ליוסף, מהנדס, ולגוסטה.
בילדותו עברה המשפחה לבאקו, שם רכש אביו בארות נפט ובתי זיקוק.
בשנת 1920, בגיל שלוש עשרה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה, כעבור שנתיים, משפחתו נקלעה למצוקה כספית וחזרה לבסרביה, שם סיים את לימודיו בגימנסיה הרוסית, ולאחר מכן עבר עם משפחתו לרומניה.

בן-יוסף למד הנדסה בין השנים 1924–1929 באוניברסיטת גנט בבלגיה, אך עזב את לימודיו והצטרף אל להקת תיאטרון של סטודנטים יהודים-רוסים. עם סיום לימודיו נסע בעקבות לימודי תיאטרון בהדרכתו של מקס ריינהרדט בברלין, אך בעקבות בעיות מימון, לא התקבל, לכן למד משחק תוך צפייה בהצגות תיאטרון, בד בבד למד מחול וזמרה בקופנהגן.

### קריירה אמנותית
לאחר ביסוס שלטון הנאצים בגרמניה, עלה מרומניה לארץ ישראל בשנת 1939 באוניית המעפילים "אסתיר". בארץ קיבל הזמנה לבימוי מהבמאי יצחק משה דניאל, וביים שתי הצגות, אחת למבוגרים ואחת לילדים שלא עלו על הבמה. בהמשך שיחק בקברט האמנים "פפיליון", שהקימו מרטין רוסט וסטלה קדמון, ולאחר שנסגר בשל חשש מהפצצות, הצטרף לאופרה ונמנה עם מייסדיה של האופרה הישראלית העממית בשנת 1941.

בן-יוסף הצטרף ליוסף וימימה מילוא בייסוד להקת מערכונים שהפכה לתיאטרון הקאמרי. שיחק בתיאטרון גיורא גודיק במחזמר "גבירתי הנאווה" בתפקיד הקולונל פיקרינג.

בן-יוסף כיכב בהצגות: "הלנה היפה", "העטלף", "באל בסבוי", "צלילי שוברט", "דן השומר", "סילוה", "מאז ועד היום", "אלוף בצלות ואלוף שום", "משרתם של שני אדונים", "הערב אימפרוביזציה", "הצל", "יעקובובסקי והקולונל", "הוא הלך בשדות", "אנטיגונה", "מאז גן עדן", "קרא לי סיומקה", "פיגמליון", "הקמצן", "רומיאו ויוליה", "רביזור", "הלילה השנים עשר", "אהבתה של הקיצו ורננו", "ז'אן ד'ארק", "אהבתה של יובל אור", "מרי סטיוארט", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "ארבע כנפות הארץ", "אדם לכל עת", "כנרת כנרת", "בית הבובות", "הספר מסביליה", "מנהל הבית", "פונדק הרוחות", "מה עושים עם ג'ני" ועוד.

שיחק בסרטים ובתוכניות טלוויזיה: "קריה נאמנה" (1952), "אף מלה למורגנשטיין", "שעת האמת, 42:6", "שלום", "פיצוץ בחצות" (1966), "לאט יותר" (1967), "תפילת הדרך", "סוסעץ" (1978), "חדווה ושלומיק", "מבצע יונתן", "אגדות לוד" ועוד. כן השתתף בתסכיתי "התוכנית לאם ולילד" של קול ישראל, ובהם הקריא את סיפורי "החתול הג'ינג'י" ו"סיפורי הדוד רמוס" (שכמה מהסיפורים יצאו על גבי תקליט).

בשנת 1963 זכה בפרס משה הלוי לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב עבור למעלה מעשרים שנות משחק בתיאטרון הקאמרי.

בן-יוסף נפטר, בגיל 73, לאחר מחלה ממושכת. הניח אחריו רעיה, השחקנית אסתר מרגלית, ושני בנים: ספי בן-יוסף ונועם, ואח, השחקן נתן כוגן. לאחר מותו ייסדה עיריית תל אביב פרס על שמו המוענק מדי שנה לאחד משחקני התיאטרון הקאמרי.

## לקריאה נוספת
* לאה גילולה, "חן, קלילות ומקצועיות: על השחקן אברהם בן-יוסף", במה 172 (2005), עמ' 13–32.

## קישורים חיצוניים

* 
* אברהם בן-יוסף, בארכיון הבימה
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני התיאטרון הקאמרי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכי פרס משה הלוי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
קווין סטרוטמן

**קווין יוהנס וילם סטרוטמן** (הולנדית: **Kevin Johannes Willem Strootman**, נולד ב-13 בפברואר 1990 ברידרקרק שבהולנד) הוא כדורגלן עבר  הולנדי ששיחק בעמדת הקשר. הוא נחשב לקשר המסוגל לבצע הן משימות הגנתיות והן משימות התקפיות.

ביולי 2013 עבר סטרוטמן לקבוצת רומא. בינואר 2015 נפצע באופן חמור בברכו. ב-28 באוגוסט 2018 חתם סטרוטמן לחמש שנים באולימפיק מרסיי.

ב-14 בינואר 2021 הושאל סטרוטמן לגנואה. ב-6 ביולי 2023 חתם באופן קבוע בקבוצה. 

באוקטובר 2024 הודיע על פרישה ממשחק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קשרי כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלני ספרטה רוטרדם
קטגוריה:כדורגלני אוטרכט
קטגוריה:כדורגלני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני קליארי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הולנד
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1990
קולנוע רמה

[250px|ממוזער|שמאל|קולנוע רמה לפני הריסתו, [ספטמבר 2010]]
250px|ממוזער|שמאל|מגדל המגורים החדש המחליף את קולנוע רמה, דצמבר 2018
**קולנוע רמה** שהיה בית הקולנוע השני ברמת גן נחנך ב-28 במאי 1938 בפינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי ברמת גן. המבנה שימש כבית קולנוע, אולם כנסים ציבורי ותיאטרון לתושבי רמת גן ותושבי הכפרים הערביים בסביבה.

## היסטוריה
הקמת בית הקולנוע נחשבה כאחד הפרויקטים החשובים באותה תקופה, אירוע הפתיחה נערך במעמד מושל המחוז הבריטי, רוברט קרוסבי, והשתתפה בו התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שלימים הפכה להתזמורת הפילהרמונית הישראלית. המייסדים והמנהלים היו יוסף רייזיס ובנו נחום רייזיס, אליהם חבר כשותף יצחק הירש אזולאי-שיין, בעל חברת התחבורה "קדימה" (אחת מארבע החברות שמוזגו ל"אגד"). 

שטח המבנה היה 1,178 מ"ר והכיל 1,000 מושבים. תכנון המבנה הוטל בתחילה על אדריכל גרמני, אך לאחר שזה עזב את הארץ הוטל התכנון על המהנדס ישראל מיכאלי. סגנון הבניה היה בינלאומי כפי שנהוג היה באותה תקופה עם השפעות אר דקו.

בשנים 1947-1945 נהג בית הקולנוע להקרין בכל יום חמישי סרטים ערביים ובעיקר מצריים, שמשכו מאות מתושבי הכפרים הערביים בסביבה. 

בצמוד לקולנוע פעל בהצלחה רבה "קפה רמה" שהיה ידוע מאוד באותה תקופה ושימש כמקום מפגש מרכזי בו נהגו רבים לבקר.

בשנות השבעים והשמונים פעלה בבנין בקומה הראשונה גם קהילה דתית רפורמית בשם "אמת וענווה". 

בשנת 1981 העביר לשם אברהם דשא פשנל את פעילות "התיאטרון העממי" שבהנהלתו.

בית הקולנוע סיים את פעילותו ב-1982 עקב בעיות ניהוליות וכלכליות.

ב-2010 רכשה חברת מגדלים בבעלות קרן בן דויד וחני הורביץ את המבנה ב-70 מיליון ש"ח כדי לבנות במקומו מגדל בן 23 קומות אשר מכונה "פרויקט רמה טאוור". מאחר שהמבנה הוגדר כמבנה לשימור חזית בית הקולנוע שומרה.

ב-2017 נחנך מגדל המגורים במקומו של בית הקולנוע.

## בתרבות
בתקליט המתיחות של יהודה ברקן הנקרא "אכלת אותה", הוא מטלפן לקולנוע רמה על מנת למסור מברק לשחקנית ג'ולי אנדרוז המככבת בסרט "צלילי המוסיקה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רמת גן: מבנים לשימור
רמה
רמה
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:ישראל: בתי קולנוע שנהרסו
קטגוריה:כביש 481
קטגוריה:רחוב ביאליק (רמת גן)
Princess of China

**Princess of China** (בעברית: **נסיכת סין**) הוא דואט שהקליטה הלהקה הבריטית קולדפליי עם הזמרת הברבדית ריהאנה. השיר, שמופיע באלבום האולפן החמישי של קולדפליי *[[Mylo Xyloto]]*, הוא הסינגל הרביעי מהאלבום. השיר נכתב על ידי חברי הלהקה, גאי ברימן, ג'וני באקלנד, ויל צ'מפיון, וכריס מרטין, יחד עם בריאן אינו, ובו ניכרת ההשפעה מז'אנרי מוזיקה של רוק אלקטרוני, אלקטרופופ ו-R&B. השיר נשלח לרדיו מיינסטרים אמריקאי ב-14 בפברואר 2012.

השיר קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרי מוזיקה, כשחלק שיבחו את שיתוף הפעולה בין כריס מרטין וריהאנה, וחלק ביקרו את השיר כלא מעורר מספיק השראה. השיר הצליח במצעדים בינלאומיים ברחבי העולם. במצעד הבינלאומי של אחד אחד השיר הגיע לפסגה, במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי השיר הגיע עד למקום ה-20 ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף לכך, השיר הגיע לעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה ובניו זילנד, ולעוד חמישה מצעדים בינלאומיים נוספים.

## וידאו קליפ
הקליפ של השיר, שבויים על ידי אדריה פטי ואלן ביבי, צולם במרץ 2012 בלוס אנג'לס, ושוחרר ב-2 ביוני 2012. בקליפ מוצג סיפור אהבה מסובך בין ריהאנה וכריס מרטין, ובעלילתו סצנות בהם ישנה קרב חרבות וריהאנה כאשר היא מחקה אלה בעלת ידיים מרובות. הקליפ קיבל ביקורות חיוביות, בו מבקרים שיבחו את האווירה האסיאתית לקליפ. השיר בוצע חי בטקס פרסי גראמי ה-54 שהתקיים במרכז סטייפלס בלוס אנג'לס, ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שירי קולדפליי
קטגוריה:שירי ריהאנה
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ויל צ'מפיון
קטגוריה:שירים על הרפובליקה העממית של סין
קטגוריה:שירים על נסיכות
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:שירי R&B עכשוויים
קטגוריה:שירי פלטינה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סינגלים בהוצאת פרלופון
ארמון ברדק-אה סיאה

**ארמון ברדק-אה סיאה** (בפרסית: **کاخ بردک‌ سیاه**, נהגה: **בַּרְדָקֶ-י סִיאָה**) הוא שמו של אתר בו שוכן ארמון עתיק, מתקופת השושלת האחמנית-פרסית. האתר ממוקם בסמוך לעיירה  בחלקו הצפוני של מחוז בושהר באיראן.

## היסטוריה
האתר נחפר בשנת 1977 על ידי ארכאולוגים איראניים, בראשות אחסן יע'מאי.
חפירות נוספות שבוצעו במקום בשנת 2005, הובילו לגילוי פסל המציג את ראשו של קיסר השושלת האחמנית דריווש הגדול (521–485 לפנה"ס) כשמשרת אוחז במעין מטרייה מאחוריו, וכן בארבע מגילות זהב מקופלות במשקל כולל של כ-3 ק"ג זהב. הארכאולוג הראשי של החפירה טען כי ייתכן שהיו בתוך המגילות כתובות אותם הסתירו במכוון בצורה זו. בנוסף התגלה במקום כתב יד הכתוב בשפה הניאו בבלית. שישה מטבעות ברונזה התגלו ליד הפסל, כמו גם כמה קישוטים העשויים משנהב וכמה שברי לפיס לזולי ואבן-מתכת יחד עם ידית.

כותרות עמודי הארמון היו מקושטות בתמונות של נשרים ואריות. הנשר היה סמל של כוח וחכמה בתקופת השושלת האחמנית. חתיכות של כותרות העמודים, כולל עיניים, כנפיים, ניבים, וזרבוביות, התגלו במהלך החפירות. תמונות מסוג זה ניתן לראות גם בפרספוליס.

צוות הארכאולוגים החל בחפירות תחת פיקוחו של יע'מאי, לאחר שצוות שלו הוא שגילה קודם לכן את הארמון בשנת 1977. ארמון דריווש דומה במקצת לארמון אפדנה שבפרספוליס.

## קישורים חיצוניים

* ארמון ברדק-אה סיאה באתר פורטל התיירות האיראני 

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:איראן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:בושהר
Yes Oh

**yes Oh**, היה ערוץ טלוויזיה ששודר במסגרת ערוצי הבית של yes. במרכז תוכני הרכש של הערוץ: כל הבכורות החדשות מבית HBO האמריקאית, ומיטב סדרות הדגל של הרשת. הערוץ עלה לאוויר לראשונה ב-21 בינואר 2012, ושידר מדי יום מהשעה 21:00 עד השעה 07:00 בבוקר למחרת.

לאחר סגירת הערוץ, תוכני הרכש של הערוץ שולבו בערוצי הסדרות האחרים של yes.

## תוכני הרכש ששודרו בערוץ
* הומלנד
* אימפריית הפשע
* 
* ההריגה
* Luck
* מוארת
* המתים המהלכים
* מצויד 3
* ספרטקוס: הנקמה
* תרגיע
* בטיפול

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:Yes הטלוויזיה בלוויין
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ישראליים שנסגרו
איגוד האינטרנט העולמי

**איגוד האינטרנט העולמי** (ISOC - Internet Society) הוא ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח שנוסד בשנת 1992 שמטרותיו לפעול להבטחת התפתחות האינטרנט באופן שקוף ומוסדר ולאפשר נגישות לאינטרנט לטובתם של כל האנשים ברחבי העולם.

## מבנה הארגון

המטה הראשי של ארגון האינטרנט העולמי שוכן ברסטון, וירג'יניה, ארצות הברית, ומשרדיו נמצאים בז'נבה, שווייץ. לארגון יש בסיס חברים המונה למעלה מ-130 ארגונים ולמעלה מ-55,000 חברים פרטיים. החברים גם מתחלקים ל"סניפים" (chapters) המתבססים על מיקום גאוגרפי או תחומי עניין משותפים. ישנם למעלה מ-90 סניפים ברחבי העולם.

לאיגוד קיימת שלוחה בארץ - איגוד האינטרנט הישראלי.

## היסטוריה
איגוד האינטרנט העולמי הוכרז רשמית בשנת 1992 על ידי וינט סרף ובוב קאהן כשאחת מכוונותיו היא להוות מבנה תאגידי שיתמוך בתהליך התפתחות סטנדרטי האינטרנט.  שניהם יחד עם לימן צ'אפין פרסמו מסמך בשם "הכרזת איגוד האינטרנט" (Anouncing ISoc), אשר הסביר את הטעם להקמת האיגוד. המסמך גם מהווה את אמנת האיגוד, הכוללת את העקרונות הבאים:

איגוד האינטרנט יהיה ארגון ללא מטרות רווח ויפעל למען מטרות צדקה, מדע, והשכלה בינלאומית, אשר ביניהן:
* להקל ולתמוך בהתפתחות הטכנית של האינטרנט כתשתית למחקר ולהשכלה ולקדם מעורבות של הקהילות האקדמיות והמדעיות (בין היתר) בהתפתחות האינטרנט.
* ללמד את הקהילה המדעית, הקהילה האקדמית והציבור על אודות הטכנולוגיה, השימוש והיישומים של האינטרנט.
* לקדם יישומים מדעיים וחינוכיים של האינטרנט לרווחת מוסדות חינוך מכל הרמות, תעשיות, והציבור הרחב.
* להוות קבוצת דיון בנוגע למחקר יישומי אינטרנט חדשים, ולפתח שיתופי פעולה בין ארגונים שונים בתהליכי ניתוח האינטרנט ושימוש בו.

בנובמבר 1999 החל לשמש כגוף המפקח על כלל הארגונים לרישום שמות מתחם, כגון איגוד האינטרנט הישראלי (ISOC), המקצה כתובות עם  הסיומת il..

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר איגוד האינטרנט העולמי

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:היסטוריה של האינטרנט
קווין בראדשו

**קווין בראדשו** (באנגלית: **Kevin Bradshaw**, נולד ב-13 בפברואר 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ישראלי.

## קריירת מכללות
בראדשו שנולד בגיינסוויל שבפלורידה, גובהו 1.95 מטר. שיחק בעמדת הסמול פורוורד. קלע 2,804 נקודות בקריירת המכללות שלו (מקום 15 בכל הזמנים בכל המכללות בארצות הברית), הוא מחזיק עדיין בשיא מכללות למשחק אחד בליגה הבכירה: 72 נקודות במשחק משנת 1991 בין יו.אס אינטרנשיונל (קבוצתו בעבר) לבין לויולה מרימאונט.

## קריירה בישראל
בראדשו החל את דרכו בישראל בקבוצת מכבי גבעת שמואל, בה שיחק במשך שתי עונות (1992–1994) והיה מלך הסלים של הליגה השנייה כשקלע 38.1 נק' למשחק כולל 100 נק' במשחק אחד. בסך הכל בראדשו הוא פעמיים מלך הסלים של הלאומית.

לאחר מכן שיחק עונה אחת בעירוני נהריה ועונה אחת במכבי חיפה.

בעונת 1996/97 הגיע להפועל תל אביב ששיחקה אז בליגת העל, איתה הוא הספיק לרדת ליגה, להעפיל חזרה לליגה הבכירה ולהישאר עוד שליש עונה, שבהמשכה עבר לליגה הלאומית לקבוצת מכבי אשדוד.

בעונת 1999/00 שיחק באליצור אשקלון ועזר לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לליגת העל.

בעונת 2000/01 חזר למכבי אשדוד למשך שתי עונות, כשבעונה השנייה עזר לה להישאר בליגה הלאומית באופן דרמטי במחזורים האחרונים.

בעונת 2002/03 חזר לאליצור אשקלון ועזר לה להעפיל בפעם השנייה לליגת העל.

מאז עונת 2004/05 שיחק ואימן בקבוצת הפועל אילת בליגה הארצית במשך ארבע עונות. בשנת 2008 עזב את ישראל וחזר לארצות הברית והחל לשמש כעוזר מאמן במכללת "פוינט לומה" בסן דייגו.

## קישורים חיצוניים

* שינה כיוון וחזר הביתה באתר "כדורסלע"
* סרטון קצר "Shooting For Home" באתר "wcjb.com"

קטגוריה:אמריקאים ילידי פלורידה
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי גבעת שמואל
קטגוריה:כדורסלני עירוני נהריה
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני עירוני אשקלון
קטגוריה:כדורסלני הפועל אילת
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל אילת
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:פלורידה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים שהתאזרחו בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
יואל בוכוולד

**יואל בּוּכוַולד** (1920 – 5 בפברואר 1997) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי. עלה לארץ בשנת 1950. יצירותיו התפרסמו ברבים מן העיתונים היומיים בארץ.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|[דוד בן-גוריון (משמאל) חותם על קריקטורה של בוכוולד (מימין)]]
יואל בוכוולד נולד בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. עסק באמנות מגיל צעיר. בשנת 1938, בהיותו בפולין, חש בסכנה האורבת ליהודים והחליט לברוח. לאחר מסע ארוך הגיע לאוזבקיסטן, שם הכיר את מי שלימים תהיה אשתו. את פרנסתו הדלה מצא בציור פורטרטים של תושבי המקום בעזרת פחם. 

עם חזרתו לפולין בשנת 1946, גילה כי אמו ואחיו הצעיר נספו בשואה. המשטר הקומוניסטי בפולין העניק לבוכוולד רשות לפתוח סטודיו לציור, וגופים הקשורים למפלגה הקומוניסטית הזמינו ממנו ציורי-ענק של אישים דוגמת סטלין ולנין, לצורך הצגתם בחוצות הערים.

בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל. הם נקלטו במעברת עולים בהרצליה לתקופה של ארבע שנים וחצי. באותה עת החל לעבוד בציור קריקטורות של עוברי-אורח ברחוב אלנבי בתל אביב, שם פגש את עורך עיתון "הדור" (של מפלגת מפא"י), שהתרשם מציוריו והציע לו עבודה קבועה בעיתון. 
עבודותיו התפרסמו בעיתונים "הדור", "היום" (של מפלגת גח"ל), "העולם הזה", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"דבר השבוע". בסוף שנות ה-50 יצא לאור אוסף גלויות עם קריקטורות צבעוניות של שׂרי ממשלה מאת בוכוולד. בשנת 1956 ראה אור הקובץ "500 קריקטורות של צירי הקונגרס הכ"ד" (ירושלים–תל אביב: לעצטע נייעס), שהתקיים בשנת תשט"ז.

בוכוולד התגורר בחולון משנת 1954 עד מותו. ציוריו זכו למקום של כבוד לצד עבודותיהם של הקריקטוריסטים הפוליטיים דוש (קָרִיאֵל גַרדוֹש), זאב (יעקב פרקש) ורענן לוריא.

בוכוולד נפטר בפברואר 1997. נקבר בבית עלמין הדרום.

## גלריה

קובץ:Yoel Buchwald 02.jpg|(1968)
קובץ:Yoel Buchwald 03.jpg|קיסינג'ר וחאפז אל-אסד
קובץ:Yoel Buchwald 04.jpg|מנחם בגין, סאדאת וג'ימי קרטר בדמות פסל החירות (1977)
קובץ:Yoel Buchwald 05.jpg|עזר ויצמן
קובץ:Yoel Buchwald 06.jpg
קובץ:Yoel Buchwald 07.jpg|יאסר ערפאת
קובץ:Yoel Buchwald 08.jpg|(1990) לוי אשכול
קובץ:Yoel Buchwald 09.jpg|דוד בן-גוריון (1967)
קובץ:Yoel Buchwald 10.jpg|משה דיין (1967)
קובץ:Yoel Buchwald 11.jpg|חיים משה שפירא (1967)
קובץ:Yoel Buchwald 01.jpg|שמעון פרס (1981)  


## פרסומים
* 500 קריקטורות של צירי הקונגרס הכ"ד, ירושלים : לעצטע נייעס, 1956
*ליש, א. ה. (עורך), האולימפיאדה ה-17 : סיכום המשחקים האולימפיים ברומא 1960, [ישראל : חמו"ל, 1960]
*Album D'athletes Reputes Dans Le Monde, Delta, Montreal, 1976

## קישורים חיצוניים

* קרני עם-עד, שנה טובה ומאוירת, 9 בספטמבר 2004, באתר הקיבוצים (מאמר העוסק בגלויות "שנה טובה" שאייר בוכוולד)
* אביהו אגוזי והילה זהבי, מן הארכיון – לקראת מינויו של הרמטכ"ל ה-20 לצה"ל, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:חולון: אישים
מצנפת שינה

[200px|ממוזער|שמאל|אבנעזר סקרוג', דמות מתוך ה[נובלה מזמור חג המולד של צ'ארלס דיקנס, במצנפת שינה מחודדת. איור מאת ג'ון ליץ']]
[200px|ממוזער|שמאל|[כיפה אדומה והזאב, במצנפת שינה עגולה מכווצת בשוליה על ידי סרט. תחריט מאת גוסטב דורה]]
**מצנפת שינה** היא כובע בד רך, ללא תיתורה, הנחבש כבגד שינה, לרוב יחד עם פיג'מה או כתונת לילה. מצנפת השינה נועדה לחמם, והייתה מקובלת בצפון אירופה טרם היות ההסקה המרכזית, כאשר הבתים היו קרים בלילות. שימוש נוסף של המצנפת הוא הגנה על התסרוקת.

כובעי השינה של הנשים היו בדרך כלל פיסת בד ארוכה כרוכה סביב הראש, או כובע בד רך ועגול ששוליו מכווצים. מצנפות השינה של הגברים היו מחודדות, לרוב עם קצה מוארך שבראשו פונפון, אשר שימש כצעיף לחימום הצוואר אך לא היה ארוך כצעיף כדי למנוע סכנת חנק בעת השינה.

בימי טייברן וכלא ניוגייט בהיסטוריית ההוצאות להורג בתלייה בבריטניה, המצנפת ששימשה להסתרת יסורי האסירים הייתה לרוב מצנפת שינה אשר הסוהרים סיפקו לאסירים שיכלו להרשות זאת לעצמם. לאחר שהאסיר סיים להתפלל, התליין משך את המצנפת על פניו של האסיר. נשים בחרו בחלק מהמקרים במצנפת עם רעלה. מסביבות 1850 הרשויות סיפקו מצנפת פשתן לבנה כחלק מתהליך ההוצאה להורג.

כיום כמעט ואין שימוש במצנפות שינה ליעדן המקורי, אולם הן מוצגות תדיר בסרטי אנימציה (ולעיתים בסרטים אחרים), כחלק מבגדי השינה של הדמויות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

[250px|ממוזער|ימין|איור מאת רנדולף קלדקוט, ל[שיר ערש|שיר הערש "זהו הבית שג'ק בנה" (השיר דומה בנושא ובפורמט לחד גדיא), מתוך The complete collection of pictures & songs  (1887). האיור מתאר את הכומר שזה עתה התעורר בשל קריאת התרנגול, עודו לבוש כתונת לילה ומצנפת שינה]]
קטגוריה:כיסויי ראש
קטגוריה:בגדי שינה
ניקי אימבר

ממוזער|250px|ניקי אימבר בעבודה על אחד מפסליו
[250px|ממוזער|שמאל|פרט מיצירתו של אימבר "משואה לתקומה" המוצבת בגן הפסלים בכניסה לעיר [כרמיאל]]
**איגנץ אימברמן** (**Ignaz Imbermann**; 20 באוקטובר 1920 – 1996) הידוע בכינוי **ניקי אימבר** (**Nicky Imber**) היה פסל וצלם יהודי. ידוע בשל סדרת פסלי "משואה לתקומה" המוצבים בגן ציבורי בכרמיאל.

## ביוגרפיה
אימבר נולד וגדל בווינה, קרוב של נפתלי הרץ אימבר, מחבר "התקווה". בשנות ה-30 הפך לרקדן וודוויל מצליח. הוא למד באקדמיה לאמנויות בווינה והתפרסם בזכות הקריקטורות שיצר על הנאצים ושפורסמו בעיתון הסטודנט היהודי. הוא ניסה להגר לסין בעקבות אימו שהגיעה לשנגחאי, אך ללא הצלחה. 

לאחר סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים ב-1938 נכלא במחנה הריכוז דכאו משם הצליח להימלט. ב-25 בנובמבר 1940 שרד באסון הפאטריה ונשלח למעצר באי מאוריציוס. ב-1943 הצטרף לצבא הבריטי. ולאחר המלחמה פתח בית ספר לאמנויות בניירובי, קניה ובדרום אמריקה, שם עסק באומנות ועשה לעצמו שם כפסל.

בין השנים 1949–1954 התגורר בוונצואלה והציג את עבודותיו באמריקה. הוא הציג דיורמה של מזרח אפריקה במוזיאון הלאומי של ונצואלה. 

בשנת 1951 הציג בתערוכת חקלאות בבית דגן. בניו יורק הוא צייר בשמן דיוקנאות של מפורסמים כמו טיירון פאוור, אווה גרדנר, דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, סר ריצ'רד ברטון וסימון בוליבר.

בשנת 1972 הציג בתערוכה באקדמיה לפיסול בטורינו, איטליה. 

בשנים 1973 ו-1974 עבד במוזיאון למדעים במיאמי, פלורידה, והציג תערוכה "ההיסטוריה של שבט האינדיאנים 'סמינול'".

בשנת 1976 חזר לוונצואלה ושם יצר והקים את הפארק הפרהיסטורי, פסלים ענקיים מבטון של דינוזאורים וחיות אחרות, והפך אותו לפארק ההיסטורי הגדול בעולם.

בין 1978 ל-1981 בנה סדרת פסלי ענק "משואה לתקומה" המנציחים את השואה והתקומה, המוצבים בגן הפסלים בכניסה לעיר כרמיאל. בנוסף תרם גני שעשועים בדמויות של חיות שפזורים ברחבי העיר. בשלב זה עלה לישראל, וביסס בה את ביתו. 

נפטר ב-1996 בווינה.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של ניקי אימבר
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פסלים יהודים אוסטרים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:ניצולי השואה: אוסטריה
קטגוריה:יהודים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
לוטרות

**לוטרות** (שם מדעי: Lutrinae) הוא שמה של תת-משפחה במשפחת הסמוריים, הכוללת 13 מינים של יונקים מימיים, הניזונים מדגים ורכיכות, וכן מחסרי חוליות אחרים, דו-חיים, ציפורים ויונקים קטנים.

29 במאי 2024 נחגג כיום הלוטרות העולמי.

## מחזור החיים
משך ההריון של הלוטרות הוא 60–86 יום. את הגורים מגדלת רק האם, והאב אינו משתתף בגידולם. הגורים יונקים מאימם חלב. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בערך בגיל שנתיים, והזכרים בגיל שלוש שנים. בגיל חודש יכולה הלוטרה הצעירה לצאת מן המאורה, ובגיל חודשיים היא יכולה לשחות. הלוטרה נשארת עם האם והאב עד לגיל שנה בערך. תוחלת החיים של הלוטרות כ-16 שנה.

## מאפיינים

[ממוזער|[לוטרה צפון אמריקאית]]
[ממוזער|[לוטרה אירופית]]
[ממוזער|[לוטרה חסרת-טופר אסייתית]]
[ממוזער|[לוטרת ים]]
ממוזער|איור של לוטרה טורפת סלמון

ללוטרות גוף צר וארוך, וגפיים קצרות יחסית עם כפות קרומיות. לרוב יש להן טפרים חדים, ולכל המינים, מלבד לוטרת הים, יש זנב ארוך ושרירי. אורכו של הבוגר במינים השונים נע בין 60 ל-180 ס"מ, ומשקלו בין 1 ל-45 ק"ג. הלוטרה חסרת הטופר האסייתית היא הקטנה ביותר, ולוטרת הים ולוטרת הענק הם המינים הגדולים ביותר. בעבר היו מינים גדולים עוד יותר מהסוגים מגלנהידריס, סיאמוגל והגדול ביותר, האנהידריודון שהגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל 100–200 ק"ג והיה הסמור הגדול מעולם.

ללוטרות יש פרווה פנימית רכה ומבודדת, המוגנת על ידי שכבה חיצונית של שיער. השיער לוכד שכבת אוויר השומרת על הלוטרה יבשה וחמה מתחת למים. הפרווה של הלוטרה היא הצפופה ביותר בבעלי החיים. בכל סמ"ר יש כ-200 אלף שערות.

לוטרות רבות חיות במים קרים, ויש להן חילוף חומרים גבוה, המאפשר להן לשמור על חום הגוף. הלוטרה האירופית חייבת לאכול כ-15% ממשקל גופה מדי יום, ולוטרת הים 20-25%, בהתאם לטמפרטורה. רוב מיני הלוטרה צדים 3–5 שעות ביום, ואמהות מניקות צדות עד 8 שעות ביום.

דגים מהווים מרכיב עיקרי בתזונה של הלוטרה, לעיתים קרובות בתוספת צפרדעים, סרטני נהרות וסרטנים. יש לוטרות שהתמחו בפתיחת צדפות (כלוטרת הים הנעזרת באבנים), ואחרות צדות יונקים קטנים או ציפורים. התלות בטרף גורמת ללוטרות להיות פגיעות מאוד לתופעות של דלדול במאגרי המזון.

הלוטרות פעילות מאוד, רודפות אחרי טרף במים או על מצע הנהר, קרקעית האגם או קרקעית הים. רוב המינים חיים לצד מים, אבל נכנסים אל המים רק לצורך ציד או מעבר מרחקים, ומבלים את שאר הזמן על היבשה, על מנת לשמור על הפרווה מלספוג מים. לוטרות הים, לעומת זאת, חיות באוקיינוס במשך רוב חייהן.

הלוטרות הן חיות שובבות, ואפשר לעיתים קרובות למצוא אותן משחקות. מינים ביולוגיים שונים נבדלים במבנה החברתי שלהם: חלק מהלוטרות הן מתבודדות, ואחרות חיות בקבוצות, העשויות להיות גדולות למדי.

## מיון
בתת-משפחה זו ישנם שבעה סוגים ב-13 מינים:

## הערות שוליים

## ראו גם
* סמוריים
* יונקים מימיים

## קישורים חיצוניים

* 
* לוטרה באתר החברה להגנת הטבע
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1838
אקספדיטוס

**אקספדיטוס** הוא מרטיר וקדוש נוצרי. לפי החיבור "Martyrologium Hieronymianum", אקספדיטוס היה חיל בצבא הרומי אשר המיר את דתו לנצרות, והוצא להורג בעריפת ראש עקב אמונתו הנוצרית, במהלך הרדיפות של הקיסר דיוקלטיאנוס, בתחילת המאה ה-4 לספירה.

לפי האמונה, בעת שהחליט אקספדיטוס להתנצר, הופיע בפניו השטן בצורת נחש או עורב, וביקש ממנו להמתין עם המעשה. אולם אקספדיטוס דרך עליו והרג את החיה, ואמר "אני אהפוך לנוצרי היום!". בגרמניה במאה ה-17, היה נהוג לצייר את אקספדיטוס כעורך דין אשר מוחץ ברגלו עורב, אשר צועק "Cra! Cra!", אשר בלטינית מפורש כ"מחר".

"אקספדיטוס", אשר משמעו "מהירות", משמש כפטרון של מאמינים אשר נדרשים לפתרונות מהירים ולהימנע מעיכובים.

פולחן אקספדיטוס נפוץ כיום גם בדרום ארצות הברית, במדינות לואיזיאנה וניו אורלינס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
היפומי סוזוקי

**היפומי סוזוקי** (ביפנית: **ひふみ スズキ**; נולדה ב-18 באוקטובר 1957) היא ספורטאית יפנית שהתחרתה במשחקים הפאראלימפיים בעבור המשלחת היפנית. סוזוקי היא אלופה פאראלימפית בתחרות הקשתות ב.

## ביוגרפיה
סוזוקי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ב והצליחה לזכות במדליית הארד בתחרות הקשתות בתחרות היחידים, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לפאולה פנטאטו, האלופה האיטלקית הנכנסת, וניצחה בקרב על מדליית הארד את הבריטית קרן ניוטון.

ב הצליחה לזכות במדליית הזהב בתחרות האישית לאחר שגברה בתחרות הגמר על סנדרה טרוקולו האיטלקייה. בתחרות הקבוצתית הוסיפה סוזוקי מדליה נוספת כשזכתה עם נבחרתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לאיטליה בגמר.

סוזוקי חזרה והתחרתה ב בפעם האחרונה. בתחרות ליחידים היא הצליחה להעפיל רק עד לשלב רבע הגמר, ובתחרות הקבוצתית סייעה לקבוצתה לזכות במדליית הארד, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת הבריטית, וניצחון במשחק על מדליית הארד מול המשלחת האוקראינית.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות פאראלימפיות יפניות
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:קשתיות
קטגוריה:ילידות 1957
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1957