open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מקלו

שמאל|ממוזער|280px|פסגת הר מקלו, בין פסגות הרי הימלאיה

**מקלו** הוא ההר החמישי בגובהו בעולם, בגובה 8,462 מטר מעל גובה פני הים. מקלו נמצא כ-22 ק"מ ממזרח להר אוורסט, על הגבול שבין נפאל לטיבט. זוהי פסגה מבודדת שצורתה פירמידה ריבועית.

להר מקלו שתי פסגות משניות: קנגצ'ונגצה, או מקלו II, בגובה 7,678 מטר נמצאת כ-3 ק"מ בכיוון צפון-צפון-מערב לפסגה הראשית. צ'ומו לונזו, בגובה 7,804 מטר נמצאת כ-5 ק"מ מצפון-צפון-מזרח לפסגה הראשית, ומחוברת באוכף בגובה 7,200 מטר לפסגת קנגצ'ונגצה.

הניסיון הראשון להעפיל לפסגת מקלו נעשה על ידי משלחת אמריקאית באביב שנת 1954. הטיפוס נעשה מן הרכס הדרום מזרחי לפסגה, אולם בגובה 7,100 מטר נאלצה המשלחת לסגת עקב סופות בלתי פוסקות. במקביל ניסתה אף משלחת ניו זילנדית, בתוכה סיר אדמונד הילרי להעפיל להר, אולם אף היא נכשלה עקב פציעות ומחלות. ב-22 באוקטובר 1954 העפילה משלחת חלוץ צרפתית לפסגת הקנגצ'ונגצה וב-30 באוקטובר לפסגת הצ'ומו לונזו. 

ב-15 במאי 1955 העפילה לראשונה משלחת צרפתית לפסגת המקלו. הטיפוס להר נעשה מן המורד הצפוני והרכס הצפון מזרחי, על האוכף שבין מקלו לבין קנגצ'ונגצה. מסלול זה הפך להיות המסלול המועדף על מטפסים להר.

ההעפלה הראשונה מן המורד הדרום מזרחי נעשה על ידי משלחת יפנית ב-23 במאי 1970. בחודש מאי 1971 הצליחה משלחת צרפתית להעפיל להר מן המורד המערבי, הדורש מיומנות טכנית גבוהה. ב-27 בינואר 2006, או בסמוך למועד זה, נעלם על ההר המטפס הצרפתי ז'אן-כריסטוף לאפייל בעת שניסה להיות הראשון להעפיל להר בחורף. 

מקלו נחשב לאחת מן הפסגות מעל 8,000 מטר הקשות יותר להעפלה ונמנה עם ההרים הקשים ביותר להעפלה בעולם. ההר ידוע לשמצה בזכות מדרונותיו החדים והחשופים לפגעי מזג האוויר. השלב האחרון בטיפוס לפסגה דורש טיפוס טכני קשה על סלע חשוף. מקלו הוא ההר היחיד בתחומי נפאל שגובהו מעל 8,000 מטר ואשר עדיין לא הגיעו לפסגתו בעונת החורף.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נפאל: הרים
קטגוריה:טיבט
קטגוריה:פסגות 8,000 המטרים
קטגוריה:הימלאיה
לנה אולין

[250px|ממוזער|אולין ובעלה [לאסה הלסטרם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2013]]
**לנה מריה יונה אולין** (בשוודית: **Lena Maria Jonna Olin**; נולדה ב-22 במרץ 1955) היא שחקנית ודוגמנית עבר שוודית.

## ביוגרפיה
אולין נולדה בסטוקהולם בירת שוודיה, למשפחה מרקע נוצרי. היא הצעירה מבין שלושה אחים. אולם ב-1960 אחד מאחיה הגדולים מת מסרטן. הוריה הם השחקנית בריטה אולמברג והבמאי סטיג אולין. היא הייתה תלמידה מצטיינת.

באוקטובר 1974, בגיל 19 זכתה בתחרות היופי "מיס סקנדינביה 1974" שנערכה בהלסינקי, פינלנד.

לפני שהחלה בקריירת המשחק, עבדה גם כמורה מחליפה וכאחות בבית חולים. בשנים 1976–1979 למדה משחק באקדמיה הלאומית לאמנות דרמטית, בסטוקהולם.

## קריירה
בשנים 1980–1994 הופיעה אולין יותר מעשור באנסמבל המלכותי לדרמה של שוודיה, במחזות קלאסיים מאת שייקספיר, סטרינדברג ואחרים. בנוסף הופיעה בתפקידים קטנים בסרטים של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן שהופקו על ידי הטלוויזיה המקומית.

ב-1976 ליהק אותה ברגמן לתפקיד קטן בסרט "Face to Face" כתפקיד הבכורה שלה בסרטים. לאחר מכן היא הופיעה על הבמה הלאומית בסטוקהולם, בהפקות שונות אשר בוימו על ידי ברגמן, ובהפקה של ברגמן של "המלך ליר", בה היא שיחקה בתור קורדליה. בהמשך, יצאה אולין לסיבוב הופעות בתיאטראות לאומיים בפריז, ברלין, קופנהגן, מוסקבה ואוסלו.

### מועמדויות לפרסים
* פרס אוסקר - מועמדות: שחקנית משנה (1989)
* פרס באפט"א - מועמדות: תפקיד משנה (2000) בסרט "שוקולד"
* פרס אמי - מועמדות: שחקנית משנה בסדרת דרמה 2003 ב"זהות בדויה"
* פרס גלובוס הזהב - מועמדות: שחקנית משנה בסרט קולנוע 1989 ב"הקלות הבלתי נסבלת של הקיום"

## פרויקטים אחרונים
בין השנים 2014 ו-2015, אולין כיכבה בקומדיית המצבים: *שוודיה אהובתי*.

אולין כיכבה בסרט הדרמה האמריקאי-פולני העצמאי *Maya Dardel* בשנת 2017

## חיים אישיים
ב-1987 ילדה את בנה הבכור. אביו היה השחקן השוודי אוז'אן רמברג, איתו חיה מספר שנים (מ-1970) ובנוסף הופיעה איתו בהפקות רבות. היחסים ביניהם הסתיימו בסוף שנות השמונים. ב-1994 נישאה לבמאי קולנוע לאסה הלסטרם, אותו פגשה ב-1992 בשוודיה. ב-1995 נולדה בתם. להלסטרם בן נוסף מקשר קודם.

כיום מתגוררת אולין בניו יורק, ביחד עם בעלה וילדיה. ב-2005 היא שבה לתקופה קצרה לשוודיה, לצורך צילומי סרט בבימויו של הבמאי הדני סימון סטהו.

## פילמוגרפיה
### סרטים

### טלוויזיה
*שוודיה אהובתי (2014–2015)
*ויניל (2016)
*מיינד האנטר (2017)
*ריביירה (2017–הווה)
*ציידים (2020–הווה)
*תשעה זרים מושלמים (2025)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה שוודיות
קטגוריה:זוכות מיס סקנדינביה
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס שוודיה
קטגוריה:אחיות שוודיות
קטגוריה:מהגרות משוודיה לארצות הברית
קטגוריה:שוודיות שנולדו ב-1955
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1955
צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית

[ממוזער|שמאל|[הדגל הפאן-סלאבי כפי שהוצג בכנס הפאן סלאבי בפראג ב-1848]]
ממוזער|שמאל|סמל דוכסות מוסקבה
אדום, כחול ולבן נחשבים כ**צבעי הלאומיות ה[[פאן-סלאביות|פאן-סלאבית]]**. צבעים אלו משמשים בחלק ניכר מהדגלים של העמים הסלאביים וכן במדינות או ישויות פוליטיות שרוב התושבים בהן ממוצא סלאבי.

מקור הצבעים הוא צבעי סמל נסיכות מוסקבה. התנועה הפאן-סלאבית אימצה במהלך המאה ה-19 צבעים אלו. אולם מדינות סלאביות שונות כמו פולין שכבר אימצו לעצמן צבעי דגל, המשיכו להשתמש בצבעים הקיימים.

לאחר פירוק ברית המועצות המשיכו גם חבלי ארץ שאינם מיושבים על ידי סלאבים (למשל המחוז האוטונומי צ'וקוטקה) להשתמש בצבעים אלו, אשר מציינים את השתייכותם לעם הסלאבי.

## גרסאות של צבעים אלו
בולגריה אימצה את העיקרון, אולם החליפה את הצבע הכחול בירוק. דגל מונטנגרו היה בתכלת במקום הכחול והוחלף לדגל חדש ב-2004.

## מדינות
דגל צרפת
תמונה:Flag of Croatia.svg|דגל קרואטיה
תמונה:Flag of the Czech Republic.svg|דגל צ'כיה
תמונה:Flag of Russia.svg|דגל רוסיה
תמונה:Flag of Serbia.svg|דגל סרביה
תמונה:Flag_of_Serbia_(national).svg|דגל העם הסרבי
תמונה:Flag of Slovenia.svg|דגל סלובניה
תמונה:Flag of Slovakia.svg|דגל סלובקיה


## מחוזות וישויות אחרות

תמונה:Flag of Vojvodina.svg|וויוודינה
תמונה:Flag of Republika Srpska.svg|דגל רפובליקה סרפסקה
תמונה:Flag of Crimea.svg|חצי האי קרים
תמונה:Flag of Khakassia.svg|חקסיה
תמונה:Flag of Mordovia.svg|מורדוביה
תמונה:Flag of Mari El.svg|מארי אל
תמונה:Flag of Permyakia.svg|קומי-פרמיאק (פרמיאקיה)
תמונה:Flag of Yamal-Nenets Autonomous District.svg|ימלו-ננץ
תמונה:Flag of Chukotka.svg|צ'וקוטקה
תמונה:Flag of Evenkia.svg|אבנקיה


## דגלים שאינם בשימוש כיום

תמונה:Russian Empire 1914 17.svg|רוסיה הצארית 1914 - 1917
תמונה:Flag of the Czech Republic.svg|צ'כוסלובקיה
תמונה:Flag of Bohmen und Mahren.svg|הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה
תמונה:Flag_of_the_State_of_Slovenes,_Croats_and_Serbs.svg|מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים
תמונה:Flag_of_the_Kingdom_of_Yugoslavia.svg|ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים
תמונה:Flag of SFR Yugoslavia.svg|הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
תמונה:Flag of Montenegro (1993-2004).svg|דגל מונטנגרו
תמונה:Flag of Serbia and Montenegro.svg| דגל סרביה ומונטנגרו
תמונה:State Flag of Serbia (1882-1918).svg|  ממלכת סרביה


## ראו גם
*סלאבים
*טריקולור
*צבעי הלאומיות הכלל-איראנית
*צבעי הלאומיות הכלל-ערבית
*הצבעים הכלל-אפריקאיים

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:דגלים
קטגוריה:סלאבים
**
**
קלוד פירון

**קלוד פירון** (1931 בנאמור שבבלגיה - 22 בינואר 2008 בשווייץ) הוא בלשן ופסיכולוג בלגי שהתגורר בשווייץ.

היה מתורגמן של האו"ם (מסינית, אנגלית, רוסית וספרדית לצרפתית) בין השנים 1956 עד 1961. לאחר שעזב את האו"ם עבד עבור ארגון הבריאות העולמי ברחבי העולם.

משנת 1973 ועד לשנת 1994 לימד פסיכולוגיה באוניברסיטת ז'נבה. בשנת 1978 קיבל אזרחות שווייצרית.

פירון התחיל להתעניין באספרנטו עוד בשנת 1943 כאשר היה תלמיד בבית הספר. הוא כתב ספרים ומאמרים רבים באספרנטו. כדובר השפה מנעוריו, פירון השתמש בה במדינות רבות, כולל יפן, סין, אוזבקיסטן, קזחסטן, מספר מקומות באפריקה ובאמריקה הלטינית, וכמעט בכל מדינות אירופה.

היה חבר כבוד באגודת האספרנטו העולמית.

## קישורים חיצוניים

* 

* מאמרים וטקסטים בשפות רבות מאת קלוד פירון
* "אתגר השפה" - סרטון קצר (עם תרגום עברי) של קלוד פירון

קטגוריה:אספרנטיסטים
קטגוריה:פסיכולוגים בלגים
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:מתורגמנים
קטגוריה:סופרים כותבי אספרנטו
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1931
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-2008
מבנה שניוני

**המבנה השניוני** בחלבון הוא מושג בביוכימיה, המתייחס למבנים מאפיינים של השרשרת הראשית של חומצות האמינו (לעיתים נקרא גם שלד) של הפוליפפטיד. מבנים שניוניים הם בדרך כלל אלמנטים מחזוריים, הנובעים מקשרי מימן בין קבוצות ה-NH וה-CO של הקשרים הפפטידיים בשרשרת הראשית. קבוצות השייר של חומצות האמינו אינן מעורבות בייצוב המבנה השניוני. 

## מבנים עיקריים
ימין|ממוזער|70px|סליל אלפאשמאל|ממוזער|140px|שני גדילים במשטח בטא 
ישנם ארבעה סוגי מבנים עיקריים:
* סליל אלפא (**alpha helix**) - המבנה השניוני הנפוץ ביותר. זהו מבנה סלילי, כדוגמת קפיץ, בדרך כלל בעל סיבוב ימני. הצורה הסלילית נוצרת בזכות קשרי מימן הקושרים בין כל חומצה אמינית לחומצה האמינית הרחוקה ממנה מרחק ארבע חומצות אמינו ברצף החלבון.
* משטח בטא (**beta sheet**) - מבנה של משטחים הנוצר על ידי קשרי מימן בין מקטעים מקביליים של השרשרת הפוליפפטידית. כל מקטע במשטח בטא נקרא גדיל. משטחים בעלי פחות מ-4 גדילים הם נדירים, עקב חוסר יציבות. מבנה אופייני מורכב מ-6 גדילים.
* סיבוב (**turn**) ולולאה (**loop**) - תפקידם הוא הפיכת כיוון השרשרת הפוליפפטידית.
* האתר הפעיל של חלבון המשמש כאנזים. זהו האתר בו נעשית הפעילות הכימית הקטליטית של החלבון.
שמאל|ממוזער|200px|היררכיית מבנה החלבון

## קיפול החלבון למבנה השניוני
בהנחה שלכל חומצת אמינו יש שלושה מצבים שונים שבהם היא יכולה להיות (סליל אלפא, משטח בטא או מבנה אקראי), אז מספר האפשרויות של קיפול חלבון הוא  3^n , כאשר n הוא מספר חומצות האמינו בחלבון. לכן אפילו בחלבון לא גדול במיוחד מספר אפשרויות הקיפול עצום. למרות זאת, בתוך התא קיפול החלבון לוקח שניות מעטות. נראה כי בעת קיפול החלבון, החלבון אינו עובר דרך כל הקונפורמציות האפשריות, אלא קיפול החלבון לקונפורמציה מסוימת, בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר, מונע את ההיתכנות של רבות מהאפשרויות האחרות, ולכן תחום אפשרויות הקיפול האפשריות מצטמצם מאוד עם התקדמות קיפול החלבון.

## ניבוי מבנים שניוניים
קיימות מספר שיטות לניבוי מבנים שניוניים. ידועה במיוחד שיטת Chou-Fasman, שיטה הסתברותית נפוצה לקביעת המבנים השניוניים בחלבון. שיטה זו מסתמכות על הרכב המבנים השניוניים של חלבונים שהמבנה המרחבי שלהם נקבע בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. לכל חומצה אמינית נקבעה ההסתברות להופעתה בסליל אלפא או במשטח בטא. לדוגמה, הסתברות נמוכה של חומצה אמינית מסוימת במבנה שניוני עשויה לרמז כי חומצה אמינית זו מפריעה לייצוב המבנה השניוני הזה (בשל הפרעה מרחבית, חשמלית וכדומה).

## ראו גם
*דיאגרמת ראמהצ'אנדרן
*סליל אלפא
*משטח בטא
*מבנה ראשוני
*מבנה שלישוני
*מבנה רביעוני

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:סטריאוכימיה
תעלת יונים ממותגת מתח

**תעלת יונים ממותגת מתח** היא תעלת יונים אשר נפתחת או נסגרת כתוצאה משינוי במתח חשמלי, ומאפשרת מעבר יונים דרכה. לתעלות אלה תפקוד מרכזי בפעולתם של תאי עצב ותאי שריר.

## מבנה
התעלות הממותגות מתח מורכבות מכמה תת-יחידות טרנסממברניות המאורגנות כך שנוצר נקב מרכזי בקרום התא דרכו מסוגלים לעבור יונים במורד המפל נאלקטרוכימי שלהם רק בעת פתיחת התעלה. בתעלות תלויות מתח ישנו אזור שהוא חיישן המתח, נקב, ושערים. התעלות הן בדרך כלל ספציפיות ליונים. ההרכב תת-היחידות של התעלה קובע אילו יונים יוכלו לעבור דרכה, הספציפיות מבוסס על גודל היון והמטען שלו, וכן על קשרים ייחודיים עם חומצות אמיניות כך שתצורה מסוימת של תת-יחידות תעביר, לדוגמה, בעיקר יוני נתרן.

התעלות הנפוצות בממברנת הנוירונים הן תעלות נתרן, תעלות אשלגן ותעלות סידן.

חיישן המתח מזהה שינויים בפוטנציאל הממברנה. הוא מורכב מחומצות אמיניות טעונות ומשנה קונפורמציה המובילה לפתיחה או סגירה של התעלה בתגובה לשינויים במתח.

הנקבובית המשמשת כנתיב מוליך למעבר יונים. סלקטיביות היונים של התעלה נקבעת על ידי הרכב חומצות האמינו של הנקבובית בשילוב עם המטען וגודל היון.

## שערים
השערים השולטים בדינמיקת הפתיחה והסגירה של התעלה בהתאם לפוטנציאל הממברנה. שער ההפעלה נפתח בדרך כלל בתגובה לדה-פולריזציה. בחלק מהתעלות, קיים גם שער אינאקטיבציה.תעלת נתרן עשויה לעבור אקטיבציה ואינאקטיבציה בעזרת שני שערים הפועלים כמתגים ברמה המולקולרית ומווסתים את פעילותה. שערים אלו, שהם שער ההפעלה (Activation gate) ושער הנטרול (Inactivation gate), הם תלויי מתח, ורק במצב בו שניהם פתוחים תהיה תעלה זו פתוחה.

## דוגמאות
*תעלת הנתרן ותעלת האשלגן ממותגות המתח בתאי עצב ושריר.
*תעלת סידן ממותגת מתח המשפעלת שחרור מוליך עצבי באתר הקדם-סינפטי.

## מנגנון
לרוב אחת מיחידות התעלה מהווה חיישן למתח חשמלי, ושינוי המתח החשמלי גורם לשינוי במבנה חלבוני התעלה ועקב כך לפתיחת התעלה. לדוגמה, בתעלת הנתרן באזור הרגיש למתח מצוי ריכוז מובנה של מטענים חיוביים, כך שדפולריזציה של קרום התא גורמת לדחייתם תוך שינוי מבנה התעלה ולפתיחתה.

## היסטוריה
תעלות יונים לא "התגלו" בבת אחת, אלא הובנו בהדרגה דרך שורת ניסויים פיזיולוגיים, ביו-כימיים ומבניים. אפשר לחלק את ההיסטוריה של הגילוי לשלבים:

ש**לב 1: הבנה פיזיולוגית**

**בשנת 1952** החוקרים **אלן הודג'קין (Alan Hodgkin)** ו**אנדרו האקסלי (Andrew Huxley)** מתארים מודל של פוטנציאל פעולה בתאי עצב על בסיס **הולכה של יונים דרך קרום התא**. הם לא זיהו תעלות במובן המולקולרי, אך הציעו את קיומן של "שערים" שמגיבים לשינויי מתח.

הם זכו על כך בפרס נובל לפיזיולוגיה ב-1963.

**שלב 2: הוכחה ניסויית לקיום תעלות**

בשנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים פותחה שיטת **[[קיבוע הפיסה]] (patch clamp)** על-ידי **Bert sakman ו-Ervin Neher **שאיפשרה למדוד זרם של יונים דרך תעלה יחידה. זו הייתה הפעם הראשונה שניתן היה למדוד ישירות את פעילותן של **תעלות יונים**.

על כך הם קיבלו פרס נובל לרפואה בשנת 1991.

**שלב 3: גילוי מבני של תעלות**

**בשנת 1993** התגלה המבנה של תעלה תלויה-מתח ממשפחת תעלות האשלגן במבנה גבישי (X-ray crystallography) על ידי **Roderick MacKinnon** זה היה הגילוי המבני הישיר הראשון של תעלת יונים.

על כך הוא זכה בפרס נובל לכימיה בשנת -2003.

## ראו גם
* תעלת סידן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:חלבונים ממברנליים אינטגרליים
דרך עוזי נרקיס

**דרך עוזי נרקיס** היא כביש ראשי בירושלים המוביל לשכונות פסגת זאב ונווה יעקב שבצפון העיר. הדרך היא המשך שדרות בר-לב וקטע בכביש 60 הממשיך מצפון לירושלים לכיוון רמאללה דרך אזור התעשייה עטרות וא-ראם. הדרך נקראת על שמו של האלוף עוזי נרקיס שהיה אלוף פיקוד המרכז בתקופת מלחמת ששת הימים.
## תוואי הכביש
הדרך היא כביש הגישה העיקרי לשכונות פסגת זאב ונווה יעקב. דרך נוספת לכיוון שתי השכונות היא שדרות משה דיין. מצידה המערבי של הדרך נמצאות השכונות הערביות שועפאט ובית חנינא. מצידה הדרום-מזרחי נמצא מחנה הפליטים שועפאט, ומצפון-מזרח נמצאות השכונות פסגת זאב ונווה יעקב. הדרך מתחילה במחלף שער מזרח הסמוך לשכונת הגבעה הצרפתית כהמשכה של שדרות בר-לב.

## היסטוריה
תוואי הכביש הוצע לראשונה בתוכנית אב ירושלים 1968, כחלקו הצפוני של כביש מהיר החוצה את העיר מצפון לדרום, שקיבל את השם "כביש 1 העירוני". סלילת הכביש בפועל החלה רק לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, לאחר שינויים שבוצעו בתוכנית שעיקרם צמצום רוחב הכביש במרכז ירושלים וסלילתו ככביש עירוני רגיל ולא ככביש מהיר, בעקבות התנגדויות רבות לתוכנית המקורית. תוכנית דרך עוזי נרקיס אושרה כחלק מתוכנית האב של שכונת פסגת זאב. סלילת הכביש התעכבה אחר כך עקב מציאת מערות קבורה שהצריכו בניית "מנהרות טומאה", הראשונה מצפון לשער מנדלבאום, ושנייה במקום בו הוקם מחלף שער מזרח, שהביא לשינוי בתוואי הכביש בקטע זה.

הקטע הראשון של דרך עוזי נרקיס באורך של 1.7 ק"מ, בין מחלף שער מזרח למחלף יקותיאל אדם, נפתח לתנועה באוקטובר 1998. חלקו הצפוני נפתח לתנועה בתחילת 2001. קטע זה קיבל ב-2009 את השם "דרך מוסה פלד", על שם האלוף משה פלד.

בין השנים 2012–2016 נפגעו 176 איש בתאונות דרכים בכביש, כאשר שניים מהם נהרגו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

עוזי נרקיס, דרך
קטגוריה:כביש 60
קטגוריה:פסגת זאב
קטגוריה:עוזי נרקיס
סנדלים תנ"כיים

שמאל|ממוזער|250px|סנדלים תנ"כיים
[שמאל|ממוזער|250px|[דגם של **סנדלים תנ"כיים** שהוצג במהלך שנת 2011 בתערוכה בנושא סיפורי התנ"ך בשדרות אלרוב בממילא, ירושלים. כתוצאה מטעות שכיחה בצירוף המילים, המיצג הופיע בשם "סנדלים תנ"כיות".]]
**סנדלים תנ"כיים** הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור.
שמם ניתן להם בשל כך שהם מעניקים לנועל מראה של דמות מקראית. ככל הנראה, המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם.
בין חברי המחנות העולים הם כונו "סנדלים חוגיסטיים".
הסנדלים התנ"כיים הם מודל קלאסי של יצרני סנדלים מובילים בישראל.

בימי קדם היו הסנדלים עשויים עור שאינו מעובד ונקשרו אל הרגל בעשב יבש, בחוטים או בחבלים. לעיתים אף שובצו מתכות ואבנים.
בשונה מעט מן הדגם המוכר נעשה שימוש בתרבויות קדומות כמו רומי ומצרים העתיקה.
שרידים בני למעלה מ-2000 שנה התגלו בחפירות ארכאולוגיות במצדה. גילויים הוא רמז נוסף היכול להצביע על שימוש קדום בהם לרבות בתחומי ארץ ישראל והמזרח התיכון.

בימי העלייה השנייה הושם דגש על נושא הלבוש החלוצי. עבודת הכפיים הייתה מהאידיאלים העיקריים והבולטים בחייהם של החלוצים והופעתם החיצונית נועדה בין היתר לבטא אידיאל זה גם בתחום ההלבשה וההנעלה. כמו כן הסנדלים הותאמו לתנאי הטבע ולמזג האוויר הארץ ישראלי החם.
בין היתר, הדלות בקיבוצים הובילה ליצירת אופנה מוזנחת שזכתה בשלב מאוחר יותר לחיקוי בקרב תושבי הערים. הסנדלים התנ"כיים היוו מעין הטלת וטו על מוסכמות הלבוש המבוסס על הקפיטליזם ועל תרבות ההלבשה האירופית המקובלת, מה גם שבאירופה הקרה יחסית, סנדלים ככלל לא היו נפוצים.
בעת המודרנית הסנדלים התנ"כיים רבות נתפסים כסמל לחלוציות או מאידך, סממן צברי מובהק.

הדמות "שרוליק" שצייר הקריקטורות "דוש" הולבשה בביגוד אופייני לחלוצים הכולל את הסנדלים התנ"כיים, ולימים התפרסמה כמודל של ישראלי שורשי. מאותה סיבה נעשה במוטיב זה שימוש בסרטים ישראליים לרבות אלו הבאים להציג בעלילתם את תקופת הצנע ואת סיפורי הקמת המדינה באופן מובהק. בסרט אלכס חולה אהבה למשל, נעולות הדמויות המרכזיות בסנדלים תנ"כיים.

הנזירים הפרנציסקנים נועלים אותם בכל ימות השנה כחלק מתלבושתם וכסמל לאורח חיים פשוט וצנוע.

בעבר הורשו חיילים וחיילות בצה"ל לנעול סנדלים תנ"כיים בימי הקיץ, וגם כיום ניתן לראות אותם על רגלי החיילות. עד היום מזוהים סנדלים אלו עם ארץ ישראל הישנה והקיבוץ ולעיתים נכללים בצורה זו או אחרת בקטגוריית אופנת הוינטג' והרטרו.

## ראו גם
*כובע טמבל
## לקריאה נוספת

Orna Ben-Meir, **Biblical Sandals and Native Israeli Identity**, Jews and Shoes, edited by Edna Nahshon, Berg, Oxford, New York, 2008, pp: 77-90


## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:סוגי הנעלה
קטגוריה:ישראל: אופנה
קטגוריה:סנדלים
רנדי קרופורד

**וורוניקה "רנדי" קרופורד** (באנגלית: **Randy Crawford**, נולדה ב-18 בפברואר 1952) היא זמרת ג'אז ורית'ם אנד בלוז ילידת מייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית.

## ביוגרפיה
קרופורד החלה את הקריירה שלה בהופעה במועדונים מסינסינטי ועד סנט טרופה. היא זכתה לפרסום כאשר הופיעה באמצע שנות ה-70 בניו יורק לצד זמרי הג'אז ג'ורג' בנסון וקנונבול אדרלי. לאחר מכן הייתה הזמרת הראשית בלהיט הרית'ם אנד בלוז של הקרוסיידרס Street Life בשנת 1979. בשנת 1980 הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים, One Day I'll Fly Away.

אלבומה Secret Combination שהה יותר מששים שבועות במצעד האלבומים של המגזין בילבורד בשנת 1981. קרופורד חזרה למצעדים בשנת 1986 עם הסינגל "Almaz", שהיה בין עשרת הגדולים.

קרופורד ידועה, בין היתר, בשל גרסאות כיסוי לשירים Purple Rain, Holding Back the Years, Captain of Her Heart, Wishing on a Star, All I Do, Foolish Heart, Knockin on Heaven's Door,Give Me the Night ועוד רבים אחרים.

## פרסים
* 1982: פרסי המוזיקה הבריטית - לזמרת הטובה ביותר.

## דיסקוגרפיה
* *Everything Must Change*  (1976)
* *Miss Randy Crawford*  (1977)
* *Raw Silk*  (1979)
* *Now We May Begin*  (1980)
* *Secret Combination*  (1981)
* *Windsong*  (1982)
* *Nightline*  (1983)
* *Abstract Emotions*  (1986)
* *Rich and Poor*  (1989)
* *Through the Eyes of Love*  (1992)
* *Don't Say It's Over*  (1993)
* *Naked and True*  (1995)
* *Every Kind of Mood: Randy, Randi, Randee*  (1997)
* *Play Mode*  (2000)
* *Feeling Good*  (2006)

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר מעריצים כולל מידע רב ועדכני

קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1991
קטגוריה:אמניות וורנר רקורדס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
סטניסלב יז'י לץ

**סטניסלב יז'י לץ** (בפולנית: **Stanisław Jerzy Lec**; 6 במרץ 1909 – 7 במאי 1966) היה משורר ומחבר אמרות יהודי-פולני.

## קורות חיים
לץ נולד בלמברג (כיום לביב באוקראינה) למשפחה יהודית עשירה שהתנצרה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה להתגורר בווינה, ואחרי המלחמה שבה ללבוב. ב-1927 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לבוב. השתתף בפעילות פוליטית ופרסם מאמרים בכתבי עת סוציאליסטיים. בשל פעילותו הפוליטית נאלץ לעזוב את לבוב ועבר להתגורר בוורשה, שם זכה להצלחה ספרותית וייסד את "הקברט הספרותי" (בשיתוף עם לאון פסטרנק) שנסגר במהרה בפקודת השלטונות. הוא היה גם חבר החזית העממית האנטיפשיסטית.

מ-1941 היה במחנה ריכוז, שממנו הצליח להימלט ביולי 1943, כשהוא לבוש בחליפה של חייל גרמני. הוא הגיע לוורשה והצטרף למחתרת הפולנית. אחרי המלחמה המשיך בכתיבה ובמשך תקופה קצרה שימש כנספח לענייני תרבות בשגרירות פולין בווינה. עקב חילוקי דעות עם השלטון הקומוניסטי נמלט מפולין ושהה בישראל שנתיים בחברת אשתו, בנו ובתו. עם שובו לפולין אסרו עליו השלטונות הקומוניסטיים לפרסם את יצירותיו, אולם ב-1957 הוציא לאור את אמרותיו ("מחשבות סרק"), שכללו דברים נגד המשטר הטוטליטרי. למרות היותו אנטי-קומוניסט, זכה בפרסום רב ועם מותו ב-1966 נערכה לו הלוויה רשמית מטעם המדינה.

## יצירותיו העיקריות
* "שירים" (1933) (1946)
* "סאטירות וממרות" (1946) (1948)
* "מחשבות סרק" (1957) (1959)
* "מחשבות סרק חדשות" (1964)

### בתרגום עברי
* **מחשבות לא מסֻרָקוֹת**; מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; הקדמה: רישרד לב; עורכת: עפרה גלברט-אבני, תל אביב: י' גולן, תשנ"ז 1997.(כמאתיים וחמישים ממכתמיו)

## קישורים חיצוניים

* יצירותיו של לץ בפרויקט בן יהודה.

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:משוררים פולנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לבוב
קטגוריה:סופרים יהודים אוקראינים
קטגוריה:משוררים יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:ורשה: סופרים
קטגוריה:מעוטרי צלב הגבורה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי פובונזקי
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1966
קרחון יבשתי

[שמאל|ממוזער|250px|קרחון [אלטש בהרי האלפים]]
[שמאל|ממוזער|250px|קרחון ב[אלסקה גולש לים. למרגלות הקרחון ספינת תיירים]]
**[[קרחון]] יבשתי** הוא נהר קרח הנוצר משכבות דחוסות של שלג ונע באיטיות כתוצאה מכוח הכבידה. בתנועתו מעצב הקרחון היבשתי תבניות נוף כדוגמת עמקים קרחוניים שהם עמקים בעלי חתך אופייני בצורת האות "U". דוגמה לעמקים כאלו הם פיורדים. דוגמה נוספת היא מורנה, תבנית נוף שבה נוצרים רכסי סלע בצידי ובקצה הקרחון.

קרחונים יבשתיים נמצאים בכל אחת מהיבשות, מלבד אוסטרליה. קרחונים אלה מתקיימים במשך תקופות ארוכות, של אלפי שנים ויותר. באזור קו המשווה הם נמצאים רק בראשי ההרים הגבוהים, וככל שמתרחקים מקו המשווה לכיוון הקוטב נמצאים הקרחונים במקומות פחות ופחות גבוהים. גרינלנד, בקרבת הקוטב הצפוני, ואנטארקטיקה מכוסים קרחונים עצומי ממדים, על-פני מיליוני קמ"ר. עם זאת, גם באזורים קרים מאוד יש שטחי אדמה שאינם מכוסים בקרחונים, משום שאין שם מספיק משקעים שישמשו ליצירת קרחון.

קרחונים יבשתיים עשויים להימצא במצב התפשטות, נסיגה או יציבות. בעונת החורף הקרחון צובר קרח וגדל. בעונת הקיץ הקרחון מפשיר וכתוצאה מכך נסוג. בראייה ארוכת טווח אם הנסיגות והצבירות העונתיות שקולות, אזי הקרחון נמצא במצב יציב. לעומת זאת, חוסר איזון יביא להתפשטות או נסיגה ממושכת.

קצותיו של הקרחון היבשתי מתמוססים, והמים זורמים מהם אל הים, יחד עם שברי קרחונים גדולים שניתקו מהקרחון היבשתי. שברים אלה הם הקרחונים הימיים.

קרחונים הם אתרי תיירות מבוקשים, לצפייה במראה המרהיב שלהם ולטיול רגלי עליהם (עם ציוד והדרכה מתאימים). דוגמה לכך הוא קרחון יוסטדאלסבריין שבנורווגיה, שהוא מאתרי התיירות העיקריים במדינה זו. אורך הקרחון כמאה ק"מ, שטחו 400 קמ"ר, והוא נמצא בגובה 1,700 מטר מעל פני הים.

## ראו גם
* קרחון ימי
* גאומורפולוגיה קרחונית
* כיפת קרח
* שדה קרח
* מדף קרח
* הדום קרח

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:גאולוגיה קרחונית
קטגוריה:קרח
קטגוריה:גאומורפולוגיה
קטגוריה:גאומורפולוגיה קרחונית
קרחון ימי

ממוזער|250px|שמאל|הקרחון הימי B-15A, בתמונת לוויין מינואר 2005
[250px|שמאל|ממוזער|[פוטומונטז' המראה את היחס בין נפחי הקרחון הנמצאים משני צדי פני הים]]
**[[קרחון]] ימי** הוא גוש קרח ענק, שניתק מקרחון יבשתי או ממדף קרח וצף בים. דבר זה נגרם עקב האנומליה של המים, צפיפותו של הקרח קטנה משל המים הנוזליים, דבר המייחד את הקרחון במשקלו הקטן משל המים ומאפשר לו לא לשקוע בהם. בדרך כלל כתשיעית מהקרחון בולטת מעל פני המים, ושאר הקרחון נמצא עמוק מתחת לפני המים. מכיוון שרק קצהו גלוי לעין, קשה לשער את מלוא גודלו וצורתו של הקרחון.

התנגשות של ספינה בקרחון עלולה להיות גורלית מבחינתה של הספינה, ולכן קרחונים נחשבים לסיכון גבוה לכלי שיט. לצמצום סכנה זו נעשים מאמצים לאיתור מקומם של קרחונים, בפרט בצפון האוקיינוס האטלנטי.

האסון הנודע ביותר של טביעת אונייה עקב התנגשות בקרחון הוא טביעתה של האונייה "טיטניק" בהפלגת הבכורה שלה, ב-15 באפריל 1912.

קרחון B-15 הוא הקרחון הימי הגדול ביותר שתועד. שטחו המקורי היה כ-11,000 קמ"ר, כמחצית שטחה של ישראל. הקרחון ניתק ממדף הקרח רוס במרץ 2000 ונשבר לאחר מכן למספר קרחוני משנה שהגדול בהם היה קרחון B-15A ששטחו 3,100 קמ"ר.

## ראו גם
* קרחון יבשתי
* גאומורפולוגיה קרחונית
* כיפת קרח
* שדה קרח
* מדף קרח
* הדום קרח

## קישורים חיצוניים

* לוויין של נאס"א צילם קרחון באורך 1,600 מטרים ניתק באנטארקטיקה, באתר Live Science, 16 בפברואר 2017
* 

*
קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:קרח
קטגוריה:גאולוגיה קרחונית
תחנת הרדיו בגרימטון

שממאל|ממוזער|250px|ששת תרני תחנת הרדיו
**תחנת הרדיו בגרימטון** (בשוודית: **Radiostationen i Grimeton**) הייתה תחנה לשידור גלי רדיו ארוכים מאוד בגרימטון, סמוך לעיר וארברי בדרום-מערב שוודיה.

## היסטוריה
התחנה נבנתה בשנים 1922-1924 לפי שיטתו של המהנדס ארנסט אלכסנדרסון (Ernst Fredrik Werner Alexanderson), כחלק ממערך תקשורת עולמי, ותרני האנטנה שלה היו הגבוהים במדינה באותה עת. משדר אלכסנדרסון, הוא גנרטור חשמלי ענק המייצר זרם חילופין בתדר רדיו נמוך מאוד (התחנה שידרה ב-16,100 ולאחר מכן ב-17,200 הרץ; לשם השוואה - גנרטור המספק חשמל לרשת הביתית והתעשייתית פועל בתדר 50 או 60 הרץ ושידורי רדיו מקובלים מתחילים בתדר של חצי מיליון הרץ בערך).

ב-1 בדצמבר 1924 החלה התחנה את פעולתה בתדר 16.1 קילוהרץ באות קריאה SAQ (... .- --.-; ) בתחום התדר הנמוך מאוד (VLF, Very low frequency). לאחר מכן שינתה את תדר השידור ל-17.2 קילוהרץ, וב-2 ביולי 1925 נחנכה באופן רשמי על ידי מלך שוודיה. התחנה שימשה לקשר רדיו טלגרף (במורס) עם תחנות דומות בעולם.

עם זאת, כבר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הביאה ההתפתחות הטכנולוגית להתיישנות המשדרים המקוריים של התחנה שכן משדרים אלקטרומכניים (גנרטורים חשמליים) הוחלפו במשדרים מבוססי שפופרות ריק. בשנת 1968 הותקן בתחנה משדר בתדר 40 קילוהרץ, אשר ניצל את אותה אנטנה גדולה שקיימת בתחנה. משדר זה שימש לתקשורת חד כיוונית לצוללות (מתן הוראות לצוללת הנמצאת מתחת למים). תקשורת כזו מתאפשרת רק בתדרים נמוכים מאוד, שכן תדרים גבוהים יותר, אינם עוברים דרך מי הים. מאוחר יותר הותקנו באתר התחנה, אך ללא קשר לשידורים המיוחדים בתדרים נמוכים, משדרים קונבנציונליים של רדיו אפנון תדר (FM) וטלוויזיה.
המשדר (גנרטור אלכסנדרסון) לתדר נמוך מאוד, שמור במצב תפעולי עד היום, והתחנה היא היחידה ששרדה בעולם מבין 17 תחנות רדיו דומות שהיו חלק ממערך השידור, ובשנת 2004 הוכרזה כאתר מורשת עולמית.

האתר משתרע על פני שטח של 109.9 הקטאר וכולל את מבנה המשדרים, 12 מבני מגורים לצוות התחנה ושישה תרנים בגובה של 127 מטר כל אחד אשר נשאו את אנטנות השידור. אלה תופסים את רוב השטח וערוכים בשורה במרחקים של 380 מטר זה מזה. בראש כל אחד מהם זרוע אופקית באורך של 46 מטר הנושאת שמונה כבלי נחושת תלויים.

## קישורים חיצוניים

* 

* תחנת הרדיו בגרימטון באתר Structurae

קטגוריה:שוודיה: אתרי מורשת עולמית
סביבת עבודה

במדעי המחשב, **סביבת עבודה** היא אוסף רכיבי מחשב, המאפשרים לבצע משימות המוגדרות לאותו השלב בפרויקט המחשוב.

במחזור החיים של מוצר מחשב (חומרה או תוכנה) קיימים שלושה שלבים עיקריים: פיתוח, בדיקות וייצור. בכל אחד משלבים אלו מתבצעות משימות שונות:
* **בשלב הפיתוח**: ניתוח/אפיון, קידוד ועוד
* **בשלב הבדיקות**: בדיקות, תיקון תקלות ועוד
* **בשלב הייצור**: תחזוקה, פיתוח גרסאות ועוד
כדי לבצע את המשימות הללו נדרש להקים סביבת עבודה, הכוללת רכיבים, מוצרים ומשאבי מחשב:
* **סביבת פיתוח**: כלי פיתוח, כלי CM, כלי debugger ועוד
* **סביבת בדיקות**: כלי בדיקות, כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים ועוד
* **סביבת ייצור**: כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים, משתמשים ועוד
סביבת עבודה היא מושג לוגי, משום שהסביבה נבנית על פי המשימות המוגדרות לה, ולא על פי המיקום הפיזי של מרכיבי הסביבה, שלרוב איננו רלוונטי.

קטגוריה:מחשוב
מנואל יואל

הרב **זכריה מנחם [מנואל] יואל** (בגרמנית: **Manuel Joël**; 19 באוקטובר 1826 – 3 בנובמבר 1890) היה חוקר חכמת ישראל והוגה יהודי גרמני נציג אסכולת הסמינר בברסלאו. אחיו הצעיר של  (1815–1882).

## קורות חיים
נולד בבירנבאום  שבדוכסות הגדולה של פוזן, פרוסיה. אביו חיים בן יואל היה אב"ד העיר. למד באוניברסיטת ברלין, שם הושפע מיום-טוב ליפמן צונץ ומהרב השמרן מיכאל זקש. ב-1846 היה בין המוזמנים להשתתף בוועידת הרבנים בדרזדן אותה תכנן הרב זכריה פרנקל כמשקל נגד לאסיפות הרפורמים. ב-1852 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. לימד בבית המדרש לרבנים בברסלאו בין 1854 ל-1863. אז מונה כיורשו של הרב אברהם גייגר כאב-בית-הדין של קהילת-הרוב הליברלית בברסלאו. יואל היה איש מחנהו הפוזיטיבי-היסטורי של פרנקל, מתון בהרבה מגייגר, קודמו בתפקיד. בין היתר השיב מנואל יואל את הטקסט העברי המלא לסידור התפילה של הקהילה הליברלית בברסלאו (בליווי תרגום מסורס לגרמנית, כפשרה). הוא אף הגיע להסדר עם הרב האורתודוקסי במקום גדליה טיקטין, שהשכין שלום בין שתי הסיעות שהיו שרויות בסכסוך קשה מאז הגעת גייגר לרבנות ברסלאו ב-1838. על אף קרבתו לאסכולת ברסלאו, היה מנואל יואל היחיד מהנמנים עליה שהסכים להשתתף בוועידת לייפציג הרפורמית ב-1869.

יואל תרם תרומות חשובות לחקר מדרשי ההלכה של חז"ל באסכולת 'דבי רבי עקיבא' ובנוסף תרם להיסטוריה של הפילוסופיה היהודית, מאמריו על שלמה אבן גבירול ועל הרמב"ם נודעים בערכם החשוב. אך למרות זאת, עבודתו החשובה ביותר הייתה יצירת זיקה בין הפילוסופיה היהודית לבין הסכולסטיקה הנוצרית של ימי הביניים. הוא הראה כיצד אלברטוס מגנוס קיבל כמה מרעיונותיו דרך הרמב"ם ואיך ברוך שפינוזה התייחס לכתביו של מגנוס, בנוסף להתייחסותו לחסדאי קרשקש. מאמרים אלו נאספו בשני כרכים של *Beiträge zur Geschichte der Philosophie* בשנת 1876, כאשר שני כרכים נוספים של *Blicke in die Religionsgeschichte* שנכתבו בין השנים 1880–1883 שפכו קצת אור על התפתחותה של המחשבה הדתית במאות השנים הראשונות של הנצרות.

יואל היה ידוע באופן דומה גם בנאומיו והטפותיו על הבמה בפני רבים. למרות שלא היה דרשן, פניותיו לשכל הישר היו אפקטיביות, ולפרסומיו בשלושה כרכים של דרשות נמצאו קוראים רבים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פילוסופים יהודים גרמנים
קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:חוקרי מחשבת ישראל
קטגוריה:סגל בית המדרש לרבנים בברסלאו
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1826
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1890
פריקלה מרטינסקו

**פריקלה מרטינסקו** (ברומנית: **Pericle Martinescu**; 11 בפברואר 1911 – 24 בדצמבר 2005) היה סופר, עיתונאי ומתרגם רומני.

## ביוגרפיה
פריקלה מרטינסקו נולד ב-1911 בווישוארה (Viișoara) שבמחוז קונסטנצה. למד בתיכון "מירצ'ה הזקן" בקונסטנצה ואחר כך למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט. שיריו הראשונים התפרסמו ב-"גאזטה של טרנסילבניה" (*Gazeta Transilvaniei*). כסטודנט הוא תרם רבות למגזינים לספרות ותרבות כמו *Vremea*, *Romania literară* רומניה ספרותית, *Revista Fundaţiilor Regale*, *Viaţa Literară*, *Meşterul Manole* ול-*Dacia Rediviva*.

הרומן הראשון שלו, *Adolescenţii din Braşov* ("המתבגרים מבראשוב"), התפרסם בשנת 1936. כמו כן הוא תרגם ספרים רבים, כולל מאנגלית ומיפנית.

## יצירותיו
* *Sunt frate cu un fir de iarbă* - ב-1941 (שירים בפרוזה)
* *Costache Negri* - ב-1966 (מונוגראף)
* *Retrospecţii literare* - ב-1973 (מאמרים)
* *Umbre pe pânza vremii* - ב-1985 (זכרונות)
* *Excursie în Ciclade* - ב-1996 (יומן מסעות בקיקלדים)
* *Odiseea editării „Poeziilor” lui Eminescu în prima sută de ani, 1884 - 1984*, Ex Ponto, Constanța, 2000 (השתלשלות הוצאתם לאור של שירי אמינסקו במאת השנים הראשונות 1884–1984)
* *Jurnal intermitent*, Ed. Ex Ponto, 2001, 1945-1947*1964-1984 (יומן עם הפסקות)
* *Visul cavalerului*, Ed. Ex Ponto, 1998 (חלום הפרש)
* *Figuri în filigram*, Ed. Albatros, 1999 (דמויות בזעירן אנפין)
* *Existențe și creații literare*, Ed. Ex Ponto, 2001 (פרקי חיים ויצירות ספרותיות)

## לקריאה נוספת
*Al.Săndulescu *Întoarcere în timp: memorialiști români* Ediția a II-a, revăzută și adăugită Editura Muzeul Național al Literaturii Române, București 2003 (אל. סנדולסקו - חזרה בזמן: כותבי זכרונות רומנים)
*Pericle Martinescu *Jurnal 1948-1954, 7 ani cât 70* ed Vitruviu, București 1997, *(nota biografică de Maria Graciov)* (הערה ביוגרפית מאת מריה גרצ'וב - יומן 1948–1954, שבע שנים כמו שבעים). בשנים 1936–1976 רשם מרטינסקו יומן פרטי, ממנו פרסם מאוחר יותר את הפרק על השנים 1948–1954 - כרוניקה נאמנה לאירועי השכנת המשטר הקומוניסטי ברומניה, עדות על העוולות והאילוצים המוסריים שסבלה האינטליגנציה הרומנית באותה תקופה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סופרים רומנים
קטגוריה:עיתונאים רומנים
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית
קטגוריה:מתרגמים רומנים
קטגוריה:מתרגמים מיפנית
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1911
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2005
בית הכנסת שף ויתיב

בית הכנסת **שף ויתיב** הוא בית כנסת עתיק שהיה קיים בעיר נהרדעא בבבל, ועל פי המסורת נבנה בידי גולי ירושלים לאחר חורבן בית המקדש הראשון.

המקור הראשון למעמדו המיוחד של בית הכנסת שף ויתיב הוא בתלמוד בבלי מסכת מגילה, שם נאמר כי כאשר גלתה השכינה לבבל היא שורה לסירוגין בבית הכנסת שף ויתיב שבנהרדעא ובבית הכנסת שבעיר הוצל הסמוכה. שני בתי כנסת אלו היו ככל הנראה שני בתי הכנסת העתיקים ביותר בבבל, ועל פי המסורת נבנו עם בוא היהודים אליה. בתלמוד שם אף מסופר על אמוראים שונים שישבו בבית הכנסת בשעות שבהן שרתה השכינה במקום.

בית הכנסת שף ויתיב נזכר במקומות נוספים בתלמוד, ומוזכר שהייתה מוצבת בו "אנדרטה" שעוררה שאלה הלכתית של חשד עבודה זרה.

מסורת קדומה פירשה את שמו של בית הכנסת כתרגום ארמי של "שנעקר ("נישוף") וישב", ועל פיה נבנה בית הכנסת מאבנים שהביאו גולי ירושלים עם יהויכין המלך בעת חורבן בית המקדש הראשון. כך כתב רב שרירא גאון:

בפירוש רש"י צוטט פירוש זה, אולם רש"י עצמו פירש את שמו של בית הכנסת באופן מילולי "שחרב וישב", כלומר שחרב ונבנה מספר פעמים.

במאה ה-11 ביקר במקום הנוסע בנימין מטודלה וציין שבית הכנסת "שף ויתיב" עדיין עמד על תילו. כעשרים שנה אחריו ביקר במקום הנוסע רבי פתחיה מרגנסבורג, וסיפר כי גג המבנה וכותלו המזרחי חרבים ורק שלושה כתלים עומדים. לדברי רבי פתחיה, כותלו החרב של בית הכנסת היה בנוי על גדת נהר הפרת, והוא היה בנוי רק מעפר (כנראה כוונתו לבוץ וחמר) ללא אבנים כלל, והוא העפר שהביא יכניה המלך מירושלים. פתחיה אף מספר אגדה עממית שסיפרו לו היהודים תושבי המקום, כי מדי לילה נראה עמוד אש יוצא מחורבות בית הכנסת ונראה עד למרחוק.

מסורת שעברה בין יהודי עיראק בדורות האחרונים קשרה את בית הכנסת שף ויתיב לבית הכנסת הגדול שבבגדאד (המכונה "צלאת אלכביר"). מקורה הידוע לנו של המסורת הוא בשם הרב עבדאללה סומך (1813–1889), כפי שמסר אחד מתלמידיו בשמו. אותו התלמיד אף קבע שלט בבית הכנסת, שהיה תלוי בו עד עליית יהודי עיראק בשנות החמישים במבצע עזרא ונחמיה, וזה לשונו: "זאת בית הכנסת הגדולה והישנה ושמעתי ממו"ר ח' ר' עבדאללה סומך, שיש קבלה מזקני הדור, איש מפי איש, שהוא מגלות יכניה וזו היא דשף ויתיב בנהרדעא ועפרה מארץ-ישראל, וה' היודע".

מסורת זו אין לה על מה שתסמוך, מאחר שכאמור בית הכנסת שף ויתיב היה בנהרדעא הממוקמת עשרות קילומטרים דרומית-מזרחית לבגדאד. כיום מזוהה אתר בית הכנסת במקום הנקרא תל-כניסה, שלושה קלומטרים מצפון לחורבות נהרדעא.

## קישורים חיצוניים
ביקורו של הרב ישראל מאיר גבאי בבית הכנסת בבגדד, שעל פי המסורת הוא בית הכנסת 'שף ויתיב'.

## הערות שוליים

שף ויתיב
קטגוריה:יהדות בבל
קטגוריה:יהדות בגדאד
שף ויתיב
פרזנטור

**פרזנטור** (המונח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "**יַצְגָן**") הוא ידוען המשתמש בפרסומו כדי להשתתף במסעי פרסום של תאגיד תמורת תשלום. להבדיל מדוגמן, שעיסוקו העיקרי הוא השתתפות בפרסומות, לפרזנטור עיסוק עיקרי אחר, זה שהקנה לו את פרסומו.

המילה "פרזנטור" נוספה לאוצר המילים של דוברי השפה העברית בעשור הראשון של המאה ה-21. אף שהמונח לקוח מאוצר המילים האנגלי, במדינות דוברות אנגלית המינוח המקובל לתפקיד הוא *celebrity endorser* ואילו המילה *presentor* משמשת במשמעויות אחרות.

כיוון שהפרזנטורים הם ידוענים שחייהם האישיים חשופים באמצעי התקשורת, הרי גם פעילותם כפרזונטורים זוכה לחשיפה כזו, במדורי התוכן של אמצעי התקשורת (כגון צהובונים וכתבי עת) ולא רק בפרסומות. בחלק מהמקרים הפרזנטורים הם אנשי תקשורת בעצמם, מצב המעורר ביקורת, עקב הסתירה העלולה להיווצר בין מחויבותו של הפרזנטור כאיש תקשורת ובין מחויבותו כפרזנטור. ישנם תאגידים המעסיקים את אותם פרזנטורים לתקופות ממושכות עד שהם מזוהים איתם.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקצועות הפרסום
בנו ממייסן

**בֶּנוֹ ממייסן** (1010  כנראה - 16 ביוני 1106) הוא קדוש נוצרי.

## ביוגרפיה
על פי סיפורי הקדושים, בנו ממייסן היה בן למשפחת אצולה סקסונית וכבר בצעירותו הפך לנזיר במנזר מיכאל הקדוש בהילדסהיים. אין עדויות התומכות במידע זה וקיימות עדויות סותרות. על פי המסמך הראשון המזכיר אותו, הוא היה קנון (כומר) בגוסלאר ונזיר ואב מנזר במנזר מיכאל הקדוש (1042). ב-1066 מינה אותו המלך היינריך לבישוף מייסן; אך כבר ב-1073 נקלע בנו לסכסוך בין זה האחרון לבין שושלת וטין והאצולה הסקסונית, דבר אשר הוביל בסופו של דבר למלחמת סקסוניה. המלך האשים את בנו בבגידה (בין אם הוא אכן היה מעורב במרד, או כפי שסופרי התקופה טוענים, שמשקלו במרד היה נמוך). ב-1076 הסתכסך היינריך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, על רקע מינוי בישופים חדשים בסקסוניה. לא מוזכר במקורות באילו נסיבות שוחרר בנו, אך הוא תמך בטוען לכתר על חשבון היינריך - רודולף מריינפלדן ואחרי מותו של הלה, תמך בהרמן מסאלם.

בתגובה, הכריז היינריך על מינוי בישופים חדשים (ועל מינויו של האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי) ועל הטלת נידוי על בנו והתומכים האחרים של האפיפיור גרגוריוס. בנו התנצל, וחזר לתפקידו. ב-1084 מונה היינריך לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו תמך במדיניות של המרת דת ללא שימוש בכוח, ותמך בקיסר. ב-1097 הסתכסך שנית עם הקיסר, הפעם על רקע מינויו של אורבאנוס השני לאפיפיור. מאותה שנה ואילך, אין למעשה תיעוד רשמי על פעילותו של בנו, והמידע עליו מסתמך על מעשיות הגיוגרפיות.

הסיפורים על העשור האחרון לחייו של בנו מתארים את פעילותו המיסיונרית ואת תמיכתו ביצירת מוזיקה כנסייתית ובבניית כנסיות. מספר מקומות בסקסוניה מצביעים לכאורה על פעילותו באזור למשל העיר בישופסוורדה ו"דרך המלך (ויה רגיה)" באזור אוברלאוזיץ, שנקראת גם "דרך הבישוף", מכיוון שמסופר שבנו הלך בדרך זו לעיתים קרובות במסעותיו המיסיונריים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-1106
פורפירובלסט

[שמאל|ממוזער|250px|[אלמנדין-גארנט שגדל כפורפירובלסט בגנייס קווארציטי. אורכו של גארנט מסוים זה הוא 3 סנטימטר. מיקום: פאראיבה, ברזיל.]]
[שמאל|ממוזער|250px|פורפירובלסטים של [פירופ סגול בפרידוטיט, מטבע האירו נועד לתת קנה מידה. מסת האם הצהובה-חוּמה היא אוליבין שעבר בליה. מיקום: אוטרוי (Otrøy), נורווגיה.]]
**פורפירובלסט** הוא גביש גדול של מינרל אופייני להתמרה בתוך סלע מותמר, שהתגבש בתוך מסת אם דקת גרגיר כתוצאה מתהליך המכונה "התגבשות מחודשת סטטית". הפורפירובלסטים נוצרים בשלבים האחרונים של ההתמרה (הן התמרה של מגע והן התמרה אזורית) כאשר הטמפרטורה עולה והם גדלים בהדרגה תוך ניצול היסודות הדרושים לגידולם מהמינרלים במסת האם שמסביבם. מסיבה זו הפורפירובלסטים הם כמעט תמיד גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral – כלומר מפותחים היטב) יפים. בשל הדרך בה הם נוצרים יש לפורפירובלסטים חשיבות משום שהמינרלים הבונים אותם יכולים לשמש כמינרלי אינדקס ודרכם ניתן ללמוד על היסטוריית ההתמרה של הסלע שבו הם התגבשו.

הפורפירובלסטים הנפוצים ביותר במטאפליטים (metapelite - אבני בוץ ואבני טין שעברו התמרה) הם גארנטים וסטאורוליטים הבולטים היטב במטאפליטים הלווחיים (foliated - תכונת מרקם של סלע מותמר), כדוגמת השיסטים, בתוך מסת האם הלוחית של הנציץ. מינרלים נוספים המופיעים כפורפירובלסטים כוללים: ביוטיט, אנדלוזיט, קיאניט, סילימניט ופצלת השדה. גודל הפורפירובלסטים נע בין כמה מילימטרים לכמה סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פורפירובלסטים שקוטרם עלה על 30 סנטימטרים.

תופעה דומה של גבישים גדולים בתוך מסת אם דקת גרגיר קיימת גם בסלעי יסוד, והם מכונים פנוקריסטים. תהליך ההיווצרות של הפנוקריסטים שונה משל הפורפירובלסטים. הפנוקריסטים מתגבשים כאשר המגמה הבונה את סלע היסוד מתקררת בשני שלבים תחילה באיטיות ואחר כך במהירות. סוג נוסף של גבישים גדולים בתוך מסת אם מכונה פורפירוקלסט וקל לטעות בינו לבין הפורפירובלסט, אלא שהפורפירוקלסט **עתיק** יותר ממסת האם של הסלע האופף אותו, כלומר הוא נוצר לפניה.

סלע המכיל פורפירובלסטים רבים מתואר כבעל "מרקם פורפירובלסטי".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סלעים מותמרים
שמלקלדן

**שְמַלְקָלְדֶן** (בגרמנית: **Schmalkalden**) היא עיר בת כ-18,000 תושבים הנמצאת בדרום מערב מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר נמצאת ביער תורינגיה, ושני נחלים מצטלבים דרכה - השמלקלדה (שעל שמו היא נקראת) והשטילה. 

התיעוד הראשון על קיומה הוא משנת 874 והיא הוכרה כעיר בשנת 1180, ב-1531 נחתמה בה ברית שמלקלדן וב-1546 פרצה המלחמה השמלקלדית על שם הברית שנחתמה בעיר. ב-1583 הפכה שמלקלדן לחלק מדוכסות הסן. לפני מלחמת העולם השנייה היא הייתה חלק מהמחוז הפרוסי הסן-נסאו. במהלך מלחמת העולם השנייה, סבלה מנזקים כבדים מהפצצות בעלות הברית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 היא קיבלה את המעמד והגבולות הנוכחיים.

## ערים תאומות
* 

## ראו גם
* ברית שמלקלדן

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תורינגיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
פיליפ הראשון, רוזן הסן

**פיליפ הראשון, רוזן הסן**, המכונה לעיתים **האצילי** (נולד ב-13 בנובמבר 1504 במרבורג, מת ב-31 במרץ 1567 בקאסל) היה רוזן (לאנדגרף) ושליט הסן בין 1509 ל-1567 ונחשב לאחד מהמנהיגים הפוליטיים החשובים ביותר בתקופת הרפורמציה והרנסאנס בגרמניה.

## חייו
פיליפ הראשון נולד ב-1504 במרבורג, לוילהלם השני, רוזן הסן ולאנה ממקלנבורג-שוורין. מכיוון שבמות אביו מעגבת הוא היה רק בן ארבע, התפתח מאבק ירושה בקרב אצולת הסן, במהלכו הצליחה אמו להפוך לעוצרת. כשהיה בן 13 וחצי הכריז עליו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבוגר ופיליפ תפס את השלטון על הרוזנות ב-1518. עם זאת, המשיכה אימו למלא תפקיד חשוב כיועצת. בגלל מאבקי הכוח בהסן, פיליפ הראשון מעולם לא השלים את החינוך המקובל באותה עת. ב-1524 המיר פיליפ את דתו לנצרות פרוטסטנטית והפך לאחד מן העומדים בראש המאבק למען הרפורמציה. בשנת 1526 דחה את סינוד הומברג בשם הפרוטסטנטיות. באותה שנה גם איחד את כוחותיו עם אלו של יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ורוזנים פרוטסטנטיים אחרים בברית טורגאו.

בשנת 1527 הקים את אוניברסיטת מרבורג, האוניברסיטה הפרוטסטנטית הראשונה בעולם, כסמינר להכשרת כמרים פרוטסטנטיים. שנה לאחר מכן חתם על הסכם עם אלברכט מברנדנבורג, החשמן הקתולי של מיינץ. ב"הסכם היצקירכן" ויתר למעשה הארכיבישוף על הסן מבחינה דתית. בשנת 1529 כינס את שני המנהיגים החשובים של תנועת הרפורמציה - מרטין לותר ואולריך צווינגלי לשיחות ביניהם בנושאים תאולוגיים. הוא השתייך לששת הרוזנים שהיו מיוזמי "הצהרת שפייר" לדיאט של שפייר.

מאוחר יותר, היה ממקימי ברית שמלקלדן, והוכרז כאחד ממפקדי צבאה. במלחמה השמלקלדית הנהיג את כוחות הברית, אך לאחר קרב מילברג (1547) נפל בשבי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נידון למוות בעוון הפרת שלום המדינה, אך בעקבות הבנות הקיסר עם הנסיך יוהאן, שוחרר גם הוא בשנת 1552.

## משפחתו
בשנת 1523 התחתן פיליפ עם כריסטינה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* אגנס מהסן (1527–1555)
* אנה מהסן (1529–1591)
* וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל (1532–1592)
* פיליפ לודוויג (1534–1535)
* ברברה מהסן (1536–1597)
* לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג (1537–1604)
* אליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ (1539–1582)
* פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס (1541–1583)
* כריסטינה מהסן (1543–1604)
* גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטדט (1547–1596)

בשנת 1540 התחתן פיליפ בנישואים מורגנטיים עם מרגרטה פון דר זאלה, בתו של הנס פון דר זאלה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
* פיליפ (1541–1569)
* הרמן (1542–1568)
* כריסטופר ארנסט (1543–1603)
* מרגרטה (1544–1608)
* אלברכט (1546–1569)
* פיליפ קונרד (1547–1569)
* מוריץ (1553–1575)
* ארנסט (1554–1570)
* אנה (1558)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רוזנים גרמנים
קטגוריה:בית הסן
קטגוריה:לותרנים
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:אוניברסיטת מרבורג
קטגוריה:ילידי 1504
קטגוריה:נפטרים ב-1567
פרנקפורט (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
שיר בית"ר

[ממוזער|250px|שמאל|חניכי בית"ר ב[תל חי, שנות ה-50]]
**שיר בית"ר** הוא שיר פרי עטו של זאב ז'בוטינסקי. השיר חובר בפריז שנת 1932 כהמנון לתנועת הנוער בית"ר, אשר הקים ז'בוטינסקי בשנת 1923. השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. השיר הולחן על ידי דב פרנקל.

ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת הנוער בית"ר, ונהוג לשיר אותו בטקסים, אזכרות והתקהלויות חגיגיות.

שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון, שר את השיר בזמן תלייתו בשנת 1939 ולהבדיל, השיר הושר במעמד ההלוויה של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, בשנת 1992.

## תכנים ואמירות
ממוזער|זאב ז'בוטינסקי, שנות ה-30|ימין
נושאו העיקרי של השיר הוא תקומת ישראל בעת החדשה והדרכים והאמצעים להגיע אליה. כמו רבים ממנהיגיה של התנועה הציונית, סבר ז'בוטינסקי בתקופתו - המחצית הראשונה של המאה ה-20, כי תקומת ישראל תלויה בנוער, בדור הצעירים אשר יהיה מוכן לשאת על שכמו את ביצוע המטלות החיוניות לה. התכונות ההכרחיות לדור הצעירים שיהיו כחיילים בצבא יהודי, לא רשמי, הן הקרבה ללא מצרים, כישרונות מופלגים, ונדיבות נפש וקשיחותה, גם יחד. ראוי לנוער הלוחם על תקומתה של האומה, אליבא דז'בוטינסקי, לומר את דברו ללא היסוסים, גם אם לאמירה זו יהיה מחיר כבד מצד המתנגדים: "כִּי שֶׁקֶט הוּא רֶפֶשׁ". ההיסטוריה היהודית והאתרים שבהם התחוללה: במרד הגדול ומרד בר כוכבא "בֵּיתָר הַנִּלְכָּדָה, יוֹדֶפֶת, מַסָּדָה" במיוחד בארץ ישראל, היא משאב האומץ והגבורה של הנוער, שנטל על עצמו להחזיר את הריבונות היהודית בארץ ישראל, שהיא עיקרו של הרעיון הציוני.

ז'בוטינסקי קרא בשירו להקמת גזע, ביטוי מטפורי לענף דורי חדש, אשר יתאפיין בחוזק ובעוצמה, בדיוק כמו גזע של עץ.
תכונותיו של הדור החדש יהיו "גאון, ונדיב ואכזר", שהן התכונות הנדרשות להקמת הריבונות היהודית החדשה בארץ ישראל; "גאון" הוא בעל התנהגות מלאת כבוד וגאווה חיובית, בדומה למשנתו של ז'בוטינסקי על חשיבותה של התנהגות מכובדת ב"הדר", ועל מקומו של הפרט בחברה, למשל, ביצירתו "שמשון", כי "כל יחיד הוא מלך", וברוח זו תבע מתלמידיו להוות דוגמה ומופת לגאווה דתית ולאומית (בגרסתו המקורית של השיר נכתב "גאיון" ולא "גאון"). "נדיב", הוא בעל תכונות אציליות, גם במצב שבו מושפל היהודי, בגלות או בארץ ישראל, עליו להיות נדיב, לכבד את עצמו: "נוצרת בן מלך, בכתר דוד נעטר". "אכזר" הוא בעל יכולת לנהוג בתקיפות ובכוח, ולקיים עמידה איתנה על זכות היהודי להיות גאה בעברו ובמוצאו, ולהיאבק על קיומו.

על פי פרופ' דן מירון השיר הוא אחד משמונת שיריו הציוניים-פוליטיים של ז'בוטינסקי, ורב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; בשמונת שירים אלו "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ... את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני". מירון סובר כי "שיר ביתר" הוא "האמנותי שבין ההמנונים", ו"ככל שהשיר היה שיר פוליטי מובהק הוא גם עוצב כיצירת אמנות שלמה ו'סגורה'".

## לקריאה נוספת
*דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), **אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו**, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:המנונים עבריים
קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:בית"ר
ליגנין

ממוזער|פולימר של ליגנין
**ליגנין** (באנגלית: **lignin**) ובעברית **עֱצָן** הוא תרכובת פולימרית. מקור השם הוא מהמילה הלטינית lignum שמשמעותה עץ. הליגנין מצוי בעיקר בדופן התא של תאי צמח והריכוז הגבוה ביותר שלו נמצא בעצים, שם הוא מהווה עד רבע ממָסַתַם. הליגנין הוא הפולימר האורגני השני בשכיחותו בכדור הארץ אחרי תאית.

## תפקוד ביולוגי
הליגנין ממלא את החלל בין המרכיבים; תאית, פקטין והמיצלולוז בדופן התא, ובמיוחד בתאים הטרכאידים ברקמת העצה וברקמה בכלל. שם הוא חולק קשר כימי קוולנטי להמיצלולוז ובשל כך מקשר בין סוגים שונים של רב סוכרים, מה שנותן לדופן התא חוזק מכני. כמו כן, הליגנין הידרופובי.

## מבנה
[ממוזער|שלושת ה[מונומר|מונומרים של הליגנין]] 
פולימר הלגנין המורכב ממונומרים של פנולים. הליגנין מסונתז בתא מחומצת האמינו פנילאלנין.

## שימושים
נעשה שימוש בליגנין בבגדים, כגון מעילים, בתור חומר דמוי נייר עבה ורך המשמש מילוי בין הבד העליון והבטנה. כמו כן, הוא משמש כחומר סופג וכתחליף לצמר גפן, ואף משולב בתעשיית ייצור סיבי הפחמן לשם הורדה במחירי העלות.

שימוש חדשני נוסף הוא הוספת ליגנין לבטון ממוחזר, ובכך לחזקו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:תוצרי לוואי
ג'ון פיליפ סוזה

**ג'ון פיליפ סוזה** (באנגלית: **John Philip Sousa**; 5 בנובמבר 1854 – 6 במרץ 1932) היה מלחין ומנצח אמריקני בסגנון הרומנטי, במיוחד בתחום המארשים הצבאיים. הוא היה ידוע כ"מלך המארשים".

סוזה הלחין 136 מארשים, בין היתר את המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever"), ואת "פעמון החירות" ("The Liberty Bell") - נעימת הפתיחה של הקרקס המעופף של מונטי פייתון. הוא המציא את כלי הנגינה הנקרא על שמו, הסוזאפון.

## ביוגרפיה
סוזה נולד בעיר וושינגטון להורים ממוצא פורטוגלי, ספרדי ובווארי. הוא החל את החינוך המוזיקלי שלו בלימוד הכינור בגיל שש. כשסוזה היה בן 13, אביו, נגן טרומבון בתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, גייס אותו לחיל הנחתים האמריקני כחניך. הוא שרת כחניך שבע שנים עד 1875 וכנראה למד לנגן בכל כלי הנשיפה בתקופה זו.

ב-30 בדצמבר 1879 הוא נישא לג'יין ואן מידלסוורט' בליס. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון פיליפ סוזה הבן, ג'יין פריסיליה והלן.

בשנת 1880 הוא חזר לתזמורת חיל הנחתים כמנהלה, ונותר מנצחה עד שנת 1892. לאחר שעזב את תזמורת חיל הנחתים, ארגן סוזה תזמורת צועדת משלו. התזמורת יצאה לסיבובי הופעות בשנים 1892–1931 שבמהלכן נערכו 15,625 קונצרטים. בשנת 1900, התזמורת שלו יצגה את ארצות הברית בתערוכה העולמית של פריז (1900). בביקור זה צעדה התזמורת ברחובות פריז ועברה בין היתר בשדרות השאנז אליזה עד לשער הניצחון, ומצעד זה היה אחד משמונת המצעדים היחידים שבהם צעדה התזמורת.

סוזה סירב בתוקף לנצח ברדיו מפני שפחד מחוסר הקשר האישי עם הקהל, אך בשנת 1929 שוכנע ונחל הצלחה רבה ברדיו.

ב-6 במרץ 1932 נפטר סוזה בחדרו בבית המלון אברהם לינקולן ברדינג, פנסילבניה.

## קריירה צבאית
סוזה שירת בחיל הנחתים מ-1868 עד 1875 כנגן חניך ושוב מ-1880 עד 1892 כראש תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סרג'נט מייג'ור (מקביל לרב-נגד).

## ראו גם
*כוכבים ופסים לעד (סרט)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של הקונגרס
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1854
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1932
קרישאנה

[ממוזער|280px|שמאל|המיקום של מחוז קרישאנה ב[רומניה]]
**קרישאנה** או **ארץ הקריש** (ברומנית: **Crişana**, בהונגרית: **Körösvidék**, בגרמנית: **Kreischgebiet**), מחוז היסטורי שחלקו ברומניה וחלקו בהונגריה, והחלק הרומני נמצא במערב טרנסילבניה ברומניה. מקור השם בנחלים החוצים את המחוז, הקריש הלבן, הקריש השחור והקריש המהיר, שלושתם יובלים של הקריש.

הגבולות הטבעיים של החבל הם נהר טיסה במערב, נהר המורש בדרום, הרי הקרפטים המערביים של רומניה במזרח והסומש בצפון. בשנת 1920 חולק החבל בין רומניה ובין הונגריה על בסיס ההשתיכות האתנית של תושביו. בחלק הרומני יש את מחוז ביחור ומחוז ארד ובחלק ההונגרי המחוזות בקש והיידו-ביהר.

הערים העיקריות של החבל הן אוראדיה (הבירה המסורתית ובירת מחוז ביהור) וארד שכיום נמצאות בשטח רומניה ודברצן שנמצאת בשטח הונגריה.

קרישאנה הייתה חלק מן האזור ההיסטוריה הרחב יותר שנקרא החל מהמאה ה-16 פרטיום, שלא היה מרכיב של טרנסילבניה המקורית. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומניה: חבלי ארץ
קטגוריה:טרנסילבניה