open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חסידות מרקישוב

[ממוזער|[אוהל (קבר)|אוהל מרקישוב בבית הקברות היהודי בוורשה]]
**חסידות מרקישוב** הייתה חצר חסידית שהתקיימה בארבעת העשורים שטרם מלחמת העולם השנייה, ענף מבית איזביצה והמשך ישיר לרבי צדוק הכהן מלובלין. אדמו"רי החסידות התגוררו בלובלין, מרקישוב (ומשם נגזר שם החסידות) וורשה.

## היסטוריה
### רבי אברהם משה ויינטרוב
אבי החסידות, רבי אברהם משה ויינטרוב, נולד בסביבות שנת ה'תרט"ו בז'ליחוב, והיה חסידם ותלמידם המובהק של האדמורי"ם רבי יהודה לייב איגר ורבי צדוק הכהן מלובלין, ממשיכי דרכו של רבי מרדכי יוסף מאיזביצה.
לאחר פטירתו של רבי צדוק ללא צאצאים הוכתר רבי אברהם משה לממשיכו.

כרבו רבי יהודה לייב מלובלין, היה גם רבי אברהם משה מאחר בתפילתו ועוסק בהכנות שעות רבות. דברי התורה שהשמיע נחשבו לעמוקים ביותר.

תחילה ישב באחד מפרוורי לובלין, מאוחר יותר עבר לזליחוב ומשם למרקישוב על שמה נקרא "הרבי ממרקישוב". בשנת 1912 (ה'תרע"ב), עם התפתחות החצר, עבר ממרקושוב לאוטווצק הסמוכה לוורשה, שהייתה במקום מרכזי ונגיש יותר עבור החסידים הרבים שנסעו אליו. נפטר בשנת תרע"ה או תרע"ח ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. 

בניו היו: רבי יהושע עוזיאל, ממלא מקומו; רבי חיים יהודה (נפטר בתרצ"ח); רבי אפרים ירחמיאל (נפטר בתרפ"ט). חתנו היה רבי עוזר צוועקין, מייסד בית הדפוס "שלמון" בלובלין.

### רבי יהושע עוזיאל ויינטרוב
בנו רבי יהושע עוזיאל מילא את מקומו.

כאביו היה מאחר בתפילתו, ושיחותיו לחסידיו נמשכו שעות ארוכות.

מספר חסידיו היה מועט. לפי מחקר שערך החוקר מרצ'ין וודזינסקי  בשיתוף אוניברסיטת פרינסטון עולה כי למרקישוב היו שני שטיבלך בלבד בפולין. מסופר עליו כי היה שולח את חסידיו לנסוע לחצרות אחרות.

רבי יהושע עוזיאל מיעט להביע את דעתו בנושאים ציבוריים, אך תמך בהקמת אגודת ישראל והשתתף באחת מהאסֵפות הראשונות שלה בפולין. בשנת תרצ"ה היה בין החותמים על קריאה לתיקון בנושאי ה בפולין.

נפטר בגטו ורשה בשנת תש"ג ונקבר באוהל אביו. המקום נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, ומקום האוהל זוהה בשנת ה'תשנ"ט ושופץ מחדש.

חתניו היו:
*רבי משה זאב שצדרוביצקי (בנו של רבי מאיר שלום מקוברין-ביאליסטוק).
*הרב צבי הירש פרידלינג - רב בביסקיביץ, ומו"ל כתב העת "הבאר".
*בתו - מרת תרצה, נישא לרבי אריה לייב לברטוב בן ר' אייזיק אדמו"ר מזאלושיץ, מקראקא.

## אישים בחצר
בין חסידי מרקישוב:
*ר' יוסף קניגסברג - מנהל ישיבת חכמי לובלין.
*רבי יהודה לייב זילברברג - רב בגרודז'יסק ובליז'נסק.

## לקריאה נוספת
* צבי מושקוביץ, **מלאכי עליון**, ירושלים ה'תשכ"ו, עמ' ל"ו-ל"ז.

## קישורים חיצוניים
*
*רבי צדוק הכהן מלובלין ותלמידיו הרה"ק רבי אברהם משה ממרקישוב באתר נדברו.
*שושלת מרקישוב באתר "אידישע וועלט פארומס".
* 
* רבינו הרה"ק רבי אברהם משה ממארקשאוו זי"ע בגיליון "הילולא דצדיקיא"

## הערות שוליים

מרקישוב
קטגוריה:חסידות במרחב הפולני
משה סטניצר

הרב **משה סטניצר** (נכתב ביידיש: **סטעניצער**; נפטר בו' באדר ה'תר"ד) היה צדיק חסידי ומחשובי תלמידי החוזה מלובלין והמגיד מקוזניץ. רבנים מגדולי החסידות הסתופפו אצלו, אך לא הייתה לו חצר חסידית בפועל.

## ביוגרפיה
נולד לרבי ישעיה זאב מטורנא, מחשובי תלמידי המגיד מקוזניץ. התגורר בעיר זליחוב.

היה מחשובי תלמידי החוזה מלובלין שהעריך אותו מאוד. החוזה כינהו "איש כערכי", ואף ביקש ממנו שיתפלל עליו כאשר חלה. לפי המסופר, כאשר הסתכסך רבי משה עם רבי שמעון אשכנזי, שלח החוזה מלובלין מכתב לרבי שמעון בו כינה את רבי משה בתואר "משה עבדי" ותמה כיצד לא חשש לדבר בגנותו.

רבי משה לא ניהל חצר חסידית משלו, ורבו, המגיד מקוזניץ, תמה על כך שאינו מנהיג עדה משלו. אך על אף שלא ניהל חצר חסידית, רבים מגדולי החסידות היו מחסידיו, ביניהם: רבי ישכר דב מרדושיץ, רבי אשר מזליחוב ורבי יצחק מוורקא.

לאחר פטירת המגיד מקוזניץ והחוזה מלובלין, החל לנסוע לרבי מאיר מאפטא ולרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא.

נפטר בו' באדר ה'תר"ד. לפי המסופר, ערך רבי משה ביום פטירתו משתה גדול, ובמהלך הסעודה התבטא כי הוא "הולך מ לעולם האמת בשמחה".

## משפחתו
*בנו, רבי יעקב יצחק סטניצר - אב"ד העיר סאבין.
*בנו, רבי אריה ליבוש סטניצר - אב"ד העיר ווייסליטץ.

## לקריאה נוספת
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תלמידי החוזה מלובלין
קטגוריה:צדיקי החסידות
קטגוריה:ילידי המאה ה-18
קטגוריה:נפטרים ב-1844
רב אחא בריה דרב אויא

**רב אחא בריה דרב אויא** היה אמורא בבלי מהדור השישי, תלמיד-חבר לרב אשי. לדעת מחבר סדר הדורות הוא רב אחא בר עויא בן הדור השלישי, תלמידם של רבי יוחנן ורבי אסי, ותלמיד-חבר לרב אשי הקדמון.

## זיהויו
הוזכר בתלמוד בבלי כ-20 פעם כשהוא דן בהלכה עם רב אשי.

לדעת מחבר סדר הדורות, רב אחא בריה דרב אויא הוא רב אחא בר עויא שהוזכר כמה פעמים כתלמידו של רבי אסי ורבי יוחנן, מראשוני האמוראים, ולדעתו "רב אשי" עמו דן הוא רב אשי הקדמון בן הדור השני, ולא רב אשי עורך התלמוד בן הדור השישי. אך לדעת הרב אהרן הימן בספרו תולדות תנאים ואמוראים, רב אחא בר עויא הוא אמורא אחר, בן הדור השלישי, ואילו רב אחא בריה דרב אויא הוא בנו של רב אויא, תלמיד-חבר לרב אשי, בן הדור השישי ועורך התלמוד, וככל הנראה אף השתתף עמו בעריכת התלמוד. ולדבריו כן היא דעת הספר יוחסין.

יש המזהים את רב אדא בריה דרב אויא ורב אחא בר עוירא, המוזכרים באופן חד-פעמי בתלמוד, עם רב אחא בריה דרב אויא. יש סוברים כי גם רב אדא בר רב עזא הוא רב אחא בריה דרב עויא.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השישי לאמוראי בבל
משולם זלמן מירלש

**רבי משולם זלמן מִירְלְשׂ-ניימרק** (נכתב גם: מירלס; ה'שפ"ד, 1624 – כ"ב בכסלו ה'תס"ז, 28 בנובמבר 1706) היה מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בקהילות אה"ו.

## תולדותיו
נולד לרבי יעקב דוד קאפיל, ראב"ד בווינה, בן רבי נפתלי צבי הירש אב"ד פולדא. ככל הנראה נשא שלוש נשים זו אחר זו: גננדיל, בת רבי יעקב רבה של וינה; מרים, בת רבי נתן פרידלנד; ואישה שלישית, בת מנהיג הקהילה היהודית בגלוגא, הפרנס רבי ברוך קרפלס. התגורר בווינה עד לשנת ת"ל (1670), בה גורשו יהודי וינה, אז עבר לברלין.

בשנת ה'ת"ם עזב רבי הלל אשכנזי את רבנות קהילות אה"ו והתמנה לרבה של ז'ולקבה. במקומו בא לתפקיד רב הקהילות רבי משולם זלמן. בתפקיד זה כיהן כ-26 שנה. הוא הקים ישיבה במָקום, ועמד בראשותה.

רבי משולם זלמן מתואר כ"למדן" וכ"גאון" בפי גדולי דורו. בבית דינו דנו בעיקר דיני ממונות, והוא היה מהיחידים באירופה שהיה מוסמך לכך מטעם השלטונות, ופסקי דינו קיבלו אישור רשמי מטעמו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, אליה השתייכה אז אה"ו.

בשנת ה'תנ"ב נקרא לכהן כרב הערים ז'ולקובה וטיקטין, אך סירב.

בהשתדלותו נבנה באלטונה מבנה בית כנסת גדול, בשנת ה'תנ"א. בית הכנסת חרב בשואה.

בשנותיו האחרונות מינה את חתנו רבי צבי הירש אשכנזי לכהן כרב לצידו. אחר פטירתו רצו קהילות המבורג ו שרבי צבי הירש ימלא את מקום חותנו, אך חלק מתושבי אלטונה רצו למנות את הרב משה מרוטנברג. על פי הסכם רוטציה, הוסכם ששניהם יכהנו כרבנים, כל אחד חצי שנה, לסירוגין.

על צדקותו סופר שקודם תפילתו שחרית הוצעה לפניו רכישת יהלומים במחיר זול, אך הוא דחה את ההצעה לאחר התפילה, משום חשיבות תפילה בציבור, על אף מניעת רווח כספי גדול. בינתיים ההצעה חמקה מידיו, ובוצעה מול אחר שהיה זמין לעסקה. רבי משולם זלמן שמח ביותר על שעלתה בידו לקיים את המצווה מול הפסד ממון זה.

## צאצאיו
* בנו רבי אברהם - דיין בפוזנא
* בנו בנימין זאב וולף - מפרנסי הקהילה בברלין, חתן רבי נפתלי כ"ץ
* בנו דובער
* בנו רבי אריה לייב - אב"ד וואלפא
* בנו נפתלי הירש ניימרק - רב בפולדא
* בנו משה ניימרק - מחותנו של פתחיה, בנו של רבי דוד לידא
* בתו (מאשתו מרים) שרה רבקה - אשת רבי צבי הירש אשכנזי (ה"חכם צבי")
* חתנו רבי שלום ז"ק - אב"ד בירז'
* חתנו רבי שמואל זנוויל מקראקא
* חתנו רבי אלחנן ברלינר - אב"ד גרודנה
* חתנו רבי יצחק אייזיק גינצבורג - אב"ד במוהילוב
* בתו פעסלא - אשת רבי לייב הכהן פופרש

## קישורים חיצוניים
* 
*.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני אה"ו
קטגוריה:ראשי ישיבה
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1624
קטגוריה:נפטרים ב-1706
סיני הלברשטאם

רבי **סיני הלברשטאם** (ה'תר"ל – כ"ו בתמוז ה'תש"א) היה רב ואדמו"ר בז'מיגרד, מייסד חסידות צאנז-ז'מיגראד.

## ביוגרפיה
נולד לרבי ברוך הלברשטאם מגורליץ שכיהן אז כרבה של רודניק, ולפעסיל בת רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב). נישא לרחמה בת רבי נפתלי הורוביץ (מעליץ), והתגורר תקופה במעליץ.

היה תלמיד וחסיד של דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, ולעיתים קרובות נסע אליו.

כיהן כרב הצעיר של גורליץ, לצד אביו רבי ברוך, ובהמשך כיהן כרבה של קולושיץ. בשנת תרס"ז החל לכהן כרבה של ז'מיגרד, על שמה התפרסם, שם החל לנהוג באדמו"רות.

בשנת תרצ"ח עבר להתגורר בקראקא לצורך טיפולים רפואיים. כממלא מקומו ברבנות ז'מיגרד מינה את בנו רבי אהרן, רבה של אשיק. בקראקא ניהל ישיבה לבחורים חסידיים.

במהלך מלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, והתיישב בבוברקה. כעבור תקופה קצרה גורש לסיביר, ויחד אתו גורשו חלק מבניו ומצאצאיו. בדיעבד התברר שבזכות הגירוש שרדו צאצאים אלה את השואה. בהם היו בניו הבחורים ישראל ואריה לייבוש – לימים אדמו"רי ז'מיגראד, נכדו רבי מאיר הלברשטאם – לימים האדמו"ר מטשאקווא בבני ברק, ונכדו רבי נפתלי הלברשטאם – לימים האדמו"ר מצאנז גריבוב.

נפטר באומסק, סיביר, בשנת תש"א, ועל מקום קבורתו הקימו בניו קבר. כעבור שנים נעשה ניסיון להעברת גופתו לישראל, ובנו רבי אריה לייבוש רכש עבורו חלקת מקום בהר הזיתים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך הוקמה מצבה על שמו בהר הזיתים וצאצאיו נוהגים לפקוד אותה ביום היארצייט, זאת על פי האמונה כי צדיקים שנקברים מחוץ לארץ ישראל מובאים ונקברים בארץ ישראל על ידי מלאכים.

## הנהגתו
היה נוהג לקום בחצות הלילה וללמוד עד זמן התפילה. היה בעל קסם אישי, וסביבו התרכזו חסידים ואוהדים. חסידיו פתחו קלויז בבילגוריי. התפרסם גם כבעל מופת, ובתקופה מסוימת כונה "חוזה". על פי המסופר, בעת שהותו בקראקא ריפא בחור אילם.

## משפחתו
* בנו הרב חיים יהודה – רבה של אושפיצין, חתן הרב יהושע פנחס בומבך רב באושפיצין. נרצח בשואה.
* בנו הרב אברהם אביש (ה'תרנ"ד–ה'תש"א) – רב בסאטמר. חתן רבי העניך פריינד, רב באינטרדם (בן הרב אברהם יהושע פריינד).
* בנו הרב דוד (ה'תרנ"ה–ה'תש"ב) – דיין בסוסנוביץ. חתן רבי יחזקאל מרדומסק.
* בנו הרב אהרן – רב באשיק. חתן הרב חיים ברוך רובין. נרצח בשואה בכ"ב בתמוז ה'תש"ב.
* בנו הרב יחזקאל שרגא מרידיק – חתן הרב פנחס נתן סאפרין מקומרנה.
* בנו רבי ברוך מזאקילקוב – חתנו של רבי דב בריש וידנפלד מטשבין. נרצח בשואה.
* בנו רבי יעקב – מייסד חסידות טשאקאווא
* בנו רבי ישראל – אדמו"ר מז'מיגראד בניו יורק. חתנו של הרב שמשון אהרן פולונסקי.
* בנו רבי אריה לייבוש – האדמו"ר מז'מיגראד בישראל.
* בתו פעסיל – אשת רבי יעקב מושקוביץ, האדמו"ר משאץ בחיפה.
* בתו רייזל שרה – אשת רבי ברוך הלברשטאם, רבה של גריבוב ורב הצעיר בצאנז. בנו של רבי מרדכי זאב הלברשטאם.

## ספריו
* **חמדה גנוזה**, סיפורי צדיקים. חלק ראשון על רבי חיים הלברשטאם, חלק שני ושלישי על תלמידי בעש"ט ועוד גדולי ישראל, על ידי מכון חבת הקדש, ברוקלין תשנ"ח–תשס"ב. מהדורה חדשה עם הערות, על ידי הרב שמעון שמואל הלברשטאם, ירושלים תשע"א.

כרך עם חידושיו בכתב יד אבד בשואה.

## קישורים חיצוניים
*.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי צאנז
קטגוריה:משפחת טייטלבוים
קטגוריה:משפחת הורוביץ
קטגוריה:קרקוב: אדמו"רים
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:נפטרים ב-1941
אברהם דב פופל

רבי **אברהם דב פופל** (י' באלול ה'תרכ"ה/ה'תרכ"ט, 1 בספטמבר 1865 – ד' בשבט ה'תרפ"ג, 21 בינואר 1923) היה רב ליטאי, רב העיירות האנושישוק  ומריאמפול. כיהן כיו"ר אגודת הרבנים, ויו"ר אגודת ישראל בליטא.

## ביוגרפיה
נולד לליב ורבקה פופל בהאנושישוק שבפלך קובנה. בצעירותו למד ב"קיבוץ הפרושים" שבעיירתו. החל משנת ה'תרנ"ז, כיהן כרבה של עיר הולדתו האנושישוק. בשנת ה'תרס"ה (1905) עבר להיידוצישוק, ולאחר מכן למריאמפול, שם מונה לרב העיר, במקום קודמו רבי אליהו קלצקין שמונה לרבה של לובלין.

במריאמפול עסק בפעילות ציבורית בקהילה היהודית, והשתתף באסיפות ובמוסדות הקהילה היהודית. בנוסף, כיהן כסגן נשיא הוועד הלאומי וכיו"ר אגודת ישראל בליטא. רבי אברהם דב היה גם מתומכי הארגונים הציוניים, ומיוזמי הקמת הגימנסיון העברי בעירו, שהיה הגימנסיה הראשונה בליטא ששפת ההוראה הבלעדית בה הייתה עברית.

נבחר לציר ה"סיים הליטאי". נאומו בסיים נגד עונש המוות התפרסם בכל רחבי ליטא ועורר הדים רבים.

נפטר בד' בשבט ה'תרפ"ג, במשך ימי השבעה ביקרו בעירו אורחים רבים בהם צירי הפרלמנט הליטאי. על פי תיאורים כ-100 רבנים הספידו את הרב פופל בימי השבעה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים חברי הסיימאס הליטאי
קטגוריה:רבנים חברי פרלמנטים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים ליטאים
קטגוריה:ילידי 1865
קטגוריה:נפטרים ב-1923
יחזקאל גרובנר

רבי **יחזקאל הלוי גְרוּבְּנֶר** (**גרובנער**; ט"ו בתמוז תרע"ח, 1918 – י"ד בתמוז ה'תשס"ט, 6 ביולי 2009) היה רב ופוסק אמריקאי יליד פולין. מחבר שו"ת "כנסת יחזקאל".

## ביוגרפיה
נולד בכשאנוב לשמעון זימל – יצרן טקסטיל בקרקוב מחסידי ראדומסק, ולרחל לבית שטאפלר מצאצאי הרמ"א. בצעירותו כבר התפרסם לעילוי. למד בישיבת "כתר תורה" שהקים רבו האדמו"ר מראדומסק רבי שלמה חנוך רבינוביץ. היה לתלמיד מובהק של רבי דוד משה רבינוביץ, ראש רשת הישיבות "כתר תורה". הוסמך להוראה על ידי רבי זאב וולף נוסנבוים מדרוהוביטש. בתקופה זו התכתב גם עם הרוגאצ'ובר.

עם הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, וכמו פליטים אחרים מפולין הוגלה לסיביר, שם שהה במחנות ריכוז. לאחר מכן שוחרר ושהה בסמרקנד.

עם תום המלחמה כיהן כרב בולבז'יך. בתקופה זו למד אצלו הרב יעקב אריה אלתר בנערותו בעת שהותו בקרלסבאד. משם עבר לדטרויט שבמישיגן וכיהן בה כרב וכראש ישיבה של "ישיבת חכמי לובלין" בדטרויט עשרות שנים. היה פעיל מאד בענייני הרבנות בעיר בתפקידו כמנהל ועד הרבנים.

פעל לתיקון עירוב בדטרויט. נודע גם בהתנגדותו ההלכתית לעישון סיגריות. פרסם מאמרים ותשובות הלכתיות רבות בכתבי עת וקבצים תורניים. היה פעיל מאוד בתנועת אגודת ישראל בארצות הברית.

שמר על קשרי ידידות והערצה עם רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ'.

נפטר בלייקווד ונקבר בירושלים בהר הזיתים. ספרו שו"ת "כנסת יחזקאל" עוסק רבות בנושאי רפואה והלכה.

## משפחתו
נשא את רויזל לבית שלאף.
* חתנו הרב אברהם יצחק סורוצקין - ראש ישיבת טלז-קליבלנד וראש מתיבתא דלייקווד, וחבר מועצת גדולי התורה של ארצות הברית. בנו של רבי ברוך סורוצקין.
* חתנו הרב משה מרדכי לאווי.

## קישורים חיצוניים
*.
*מכתב מהגאון רבי יחזקאל גרובנר זצ"ל, באתר בית המכירות בידספיריט.
;חיבוריו
*.
*.
*.
*.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:חסידות ראדומסק
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם

רבי **שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם**, (ה'תרע"ג – כ"ו באדר ב' ה'תשמ"ו) היה רב אמריקאי, אדמו"ר מצישינוב, וסופר חסידי-תורני. התפרסם בין השאר בשל המספר העצום של השאלות ההלכתיות ששיגר למגוון רחב של רבנים בדורו, וכונה בשל כך "הרב השואל".

## ביוגרפיה
נולד בטומשוב לובלסקי לרבי אריה לייבוש מצישינוב בן רבי יצחק טוביה רובין נינו של רבי אשר ישעיה רובין וחתן רבי חיים מצאנז, ולאמו בת רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב. למד בישיבות בצאנז ובטורנא. הוסמך להוראה על ידי רבי שמואל אהרן מילר מלאבאווא. מגיל צעיר החל להתכתב בהלכה עם פוסקים מפורסמים כמו רבי אהרן וולקין, רבי יהודה לייב צירלסון, ורבי נחום ויידנפלד. שימש כרב ור"מ בישיבת "נצח ישראל" בטומשוב.

עם פרוץ השואה נמלט לרוסיה ונסע לווילנה, אך נתפס כמבריח גבולות ונידון למאסר של 5 שנים במחנות עבודה בסיביר. באוגוסט 1941 שוחרר יחד עם כל אזרחי פולין לפי ההסכם שנחתם בין הממשלה הפולנית הגולה לסובנארקום (ממשלת ברית המועצות), ועבר לקזחסטן, בתקופה זו נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר לחסידות טומשוב, הוא ריכז סביבו שרידים מפולין ופעל להקמת מקווה והפצת יהדות.

עם תום המלחמה, שב לפולין בשנת ה'תש"ו, דחה את הצעת הרבנות של הערים חלם ושטטין, והתגורר בלודז' שם ניהל את "איגוד הרבנים הפליטים" ויחד עם רחה שטרנבוך ורבי אליעזר סילבר פעל להשגת אשרות כניסה ואישורי הגירה עבור רבנים פליטים. משם עבר לפראג והשתתף הקמת "איחוד שרידי הרבנים ממזרח אירופה".

אחרי השואה עבר לארצות הברית, שם התגורר בבורו פארק והתפרסם כאדמו"ר מצישינוב. הרבה בהתכתבות הלכתית עם רבנים רבים, עסק בפעילות ספרותית חסידית, והקים את מכון "סגולה" לחקר החסידות. הוציא גם לאור בעילום שם או תחת פסבדונים ספרים שונים; בהם ספר זיכרון לקהילת טומשוב לובלסק, וספר פולמוס נגד ספר "החסידות" שחיבר אהרן מרקוס. בין שמות העט שלו: שלום לבי"א, ועוד.

## משפחתו
אחותו נישאה לרבי שלמה הלברשטאם מבובוב בזיווגו השני.

נשא את שרה בת רבי ישראל יעקב טאפאלא רבה של סדובנה.
*בנו הרב אריה לייבוש ישראל בן ציון.
*בנו הרב חיים יעקב מאיר.
*בנו רבי יצחק טוביה (ה'תשי"ח, 1958 – כ"א בניסן ה'תש"ף, 2020), רב קהילת צישינוב בורו פארק.
*בתו הענא נחמה נישאה לרבי חיים יעקב הורוביץ.
*בתו חיה נישאה לרב משה אהרן אייזנבך בן רבי יחיאל פישל אייזנבך.

## קישורים חיצוניים
*.
*.
*.
*.
*.
*'''ישרי לב''' – זכרונות רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם על שנות המלחמה, באתר הספרייה הלאומית.

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי בית רופשיץ
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:משפחת הלברשטאם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
פריבוז'ני (ווזנסנסק)

**פריבוז'ני** (אוקראינית: **Прибужа́ни**; לשעבר: **קאנטקוזנקה** (Кантакузенка), וגם: **קאנטאקוזובקה** (Kantakuzovka); בכתיב יידי מופיע גם בשמות: קונטיקוזיבא, קונטיקוזבא, קנטיקוזיבא) הוא כפר באוקראינה, בראיון  במחוז ניקולייב.

הכפר שוכן בסמוך לעיר ווזנסנסק, מעברו השני על גדות נהר הבוג הדרומי (למעשה הוא חלק מווזנסנסק, מעבר הנהר). גשר היוצא מהכפר עובר את הנהר, ממנו ממשיכה דרך העוברת בשדות חקלאיות, וממשיכה בתוך ווזנסנסק. ממוקם כ-125 קילומטר צפונית-מזרחית לאודסה. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-2,013 איש. נכון להיום (2021) האוכלוסייה מונה 1,615 איש. הממשלה מקומית היא מועצת הכפר פריבוז'ניבסקה.

## היסטוריה

הכפר נוסד בשנת 1753, והשתייך לנסיכי , על שמם הוא כונה מתחילה בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka). מתחילת המאה ה-19 כונה קאנטאקוזינקה (Кантакузенка; Kantakuzinka). במקור הוא השתייך ל, שלא כמו ווזנסנסק הסמוכה, שהשתייכה ל. בשנת 1828 הוסב המחוז ל. כעבור שש שנים, משנת 1834 הוא נכלל ב החדש (שבירתו הייתה אננייב), שהכיל בעיקר את מחציתו המזרחית של מחוז טירספול, במחוז חרסון (מחוז אננייב בוטל מאוחר יותר, ב-1921, וכיום המקום בשטח של ראיון פודילסק ). המחוז היה בשליטת האימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם נקרא הכפר בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka), והוא השתייך למחוז אודסה, בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות. את השם פריבוז'ני קיבל הכפר לאחר מלחמת העולם השנייה, וכך הוא מכונה כיום.

על פי מפקד שנערך במקום בשנת 2001, רוב תושבי הכפר הם דוברי אוקראינית, מיעוט קטן מהם דוברי רוסית, והשאר הזניח דוברי שפות אחרות.

בשנת 1897 חיו בכפר כ-912 יהודים. היהודים היו חלק גדול בכפר עד להשמדתם בשואה.

## מבני המקום המפורסמים
[ממוזער|230px|ימין|רבי [יהושע השיל רבינוביץ, מבני המקום היהודיים. התגורר במקום בנעוריו, בסוף המאה ה-19]]
* רבי יצחק יואל רבינוביץ מקנטיקוזיבה - האדמו"ר החמישי של חסידות ליניץ. החל את אדמו"רותו בכפר פריבוז'ני, לאחר ששוחרר מגלותו ביקטרינוסלב, עד לפטירתו.
** בנו רבי יהושע השיל רבינוביץ - האדמו"ר ממונוסטריץ'. עבר להתגורר בכפר יחד עם אביו, אחר שובם מגלותם.
*  - יליד הכפר. טייס תקיפה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
*  - יליד הכפר. צלף בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, פרש מלא ב.
* ויקטור בוריסוביץ' חוסיד - יליד הכפר. גנרל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. עליו כתב נתן אלתרמן את השיר "גנרל חסיד" בטור השביעי.

## קישורים חיצוניים

* אתר מועצת הכפר פריבוז'אניבסקה
* 
* 
* מזג אוויר בכפר פריבוז'אני

קטגוריה:מחוז מיקולאייב: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1753
הונאת המידות

**הונאת המידות** הן מצוות עשה ולא תעשה בעניין איסור הונאה במידות ומשקולות. מצוות אלו כוללת הן את עשיית המידות והמשקלות המזויפים, הן את השימוש בהם, והן את הונאת הלוקח בעת המדידה או המשקל.

## מקור המצוות
מצוות הונאת המידות נשנו בשני מקומות בתורה, בפרשת קדושים ובפרשת כי תצא:

תופעת עיוות המידות והמשקולות הייתה נפוצה בזמן המקרא, וכך גם בזמן הנביאים. הנביא עמוס מוכיח את העם האומרים: . גם בספר משלי מוקעת התופעה: .

בשנת 2021 נמצאה בחפירה ארכאולוגית משקולת בת שני גרה מהמאה ה-7 לפנה"ס השוקלת פי שלושה מכפי המצוין עליה, וכפי המשוער שימשה רמאים בשלהי ימי בית ראשון.

## דיני המצוות
בהונאת המידות כלולים כמה מערכות דינים:
* חומרי אבני המשקל והמידות: עליהם להיות מחומרים עמידים שאינם נשחקים (היינו משקולות של אבן קשה או זכוכית, ולא מבדיל, עופרת ומתכות אחרות שנשחקות), וכן באביזרי המדידה, שעליהם להיות יציבים וקשיחים.
* אופן השקילה הנכון: מלבד חובת הדיוק במידות, כך גם יש למדוד ולשקול לפי האופן המקובל, ולא במידות קטנות או גדולות יותר, שבהן שכיח שייווצרו פערים.
* החזקת מידות ומשקולות מזויפים: אסור להשהות ברשותו מידות ומשקולות מזויפות, מחשש שמא ישתמש בהן.

בתלמוד מסופר כי כאשר לימד רבי יוחנן בן זכאי דינים אלו, אמר: . לבסוף לימד את פרטי הדינים, בהסתמך על הפסוק .

### אכיפה
בית הדין מצווה להעמיד ממונים שיפקחו ויאכפו את מרמי המידות, בהלקאה, קנס ושאר עונשים שביד בית הדין.

### בפחות משווה פרוטה
לדעת ספר החינוך, בשונה משאר איסורי גזל, איסור הונאת המידות הוא אף בפחות משווה פרוטה. אמנם רבי ישעיה פיק ברלין פקפק בכך.

## ראו גם
* אונאה

## לקריאה נוספת
* **[[אנציקלופדיה תלמודית]]**, כרך ל"ט, ערך מדות ומשקלות (השימוש), טור תכ"א ואילך
* בן איש חי, '''הלכות משקולות''', באתר עיתים לתורה

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות שבין אדם לחברו
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:פרשת כי תצא
תפילה קצרה

**תפילה קצרה** היא מעין תחליף (זמני) לתפילת שמונה עשרה, הנאמרת במקרים בהם המתפלל נמצא במקום סכנה, שאינו יכול להתפלל את תפילת העמידה הרגילה ביישוב הדעת כלל.

תפילה קצרה פותחת ב"התנצלות": , ממשיכה בבקשה קצרה: , ונחתמת בברכה: .

## תוכן
במשנה מופיע:
.

בתלמוד בבלי מופיעה על כך הרחבה, עם דעות שונות על נוסח התפילה:

להלכה נפסק בתלמוד כדעת אחרים.

נוסח זה מופיע גם במשנה תורה לרמב"ם, בשינוי קל: .

## דיני התפילה
התפילה נאמרת רק במקרה כאשר המתפלל נמצא במקום סכנה ואינו יכול להתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל בכוונה כלל.

רצוי להתפלל את התפילה בעמידה על מקומו כבשעת תפילת שמונה עשרה, אך אם גם בזה עדיין קיימת סכנה, יכול הוא להתפלל את תפילה זו תוך כדי הליכה.

אם לאחר שהתפלל תפילה קצרה, שוב הוכשרו התנאים להתפלל תפילת שמונה עשרה, ועדיין לא עבר זמן תפילה, חייב לחזור ולהתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל.

## ראו גם
* תפילת מעין שמונה עשרה

## קישורים חיצוניים
* 
* הרב אליהו ליפשיץ, סוגיה פט: תפילה קצרה, באתר ישיבת ברכת משה

## הערות שוליים

קטגוריה:תפילת שמונה עשרה
הימים שבין יום כיפור לסוכות

**הימים שבין [[יום כיפור]] ל[[חג הסוכות]]** הם ארבעה ימים (י"א בתשרי - י"ד בתשרי) הנחשבים ביהדות לימים מיוחדים, בהם עוסקים במצוות. בימים אלה אין אומרים תחנון.

## מעלת הימים
על פי המובא במדרש, במוצאי יום הכיפורים מכריזה בת קול: .

ימים אלה נחשבים לימים גבוהים ונעלים, בהם עסוקים במצוות בניית הסוכה ורכישת ארבעת המינים.

השל"ה כתב שבימים שבין יום כיפור לסוכות יש להרבות בשמחה.

היום הראשון של חג הסוכות נקרא בגמרא "ראשון לחשבון עוונות", ועל פי אחד הפירושים העיקריים הכוונה שבימים שבינתיים אין זמן לחטוא.

על רבי משה סופר, ה"חת"ם סופר", מסופר כי בימים אלו היה שרוי בדביקות ועסק בחיבור שיריו, שירי דביקות בבורא. רבי חיים הלברשטאם ה"דברי חיים" נהג לחבוש בימים אלו שטריימל, כבחג.

## י"א בתשרי
יום י"א בתשרי, למחרת יום כיפור, מכונה בהרבה קהילות, בעיקר בתנועת החסידות (תוך ייחוס השם להבעל שם טוב) ובקהילות מקרב יהדות אוקראינה, "גאטס נאמען". לא ברור מקור המנהג וטעמו, אך קיימים על כך מספר הסברים וטעמים, מהם אטיולוגיים וחסידיים. אחד הטעמים המפורסמים הוא על שמפסיקים לומר בחתימת ברכת קדושת השם שבתפילת שמונה עשרה "המלך הקדוש" וחוזרים לומר "הא-ל הקדוש".

בכמה קהילות מעדות המזרח מכונה היום בשם יום שמחת כהן, על שם סעודת כהן הגדול שהיה עורך אחר שיצא בשלום מקודש הקודשים. בכל קהילות הספרדים מוסיפים לאחר שיר של יום מזמור מיוחד, פ"ה בתהילים, שבו מתוארת מחילת העוונות של ישראל במילים "רצית ה' ארצך". זהו יום החול היחיד בשנה שמוסיפים בו מזמור, שאינו חג או צום, מה שמעיד על ייחודיותו של היום.

## הלכות מיוחדות בימים אלו
אין אומרים תחנון בימים אלו, מכיוון שחנוכת בית המקדש שנבנה על ידי שלמה המלך נחוגה בתאריכים אלו.

לפי דעות מסוימות, יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים, כדי להתחיל במצווה עם סיום הימים הנוראים. וכך מביא הרמ"א להלכה, כי יש לבנות את הסוכה במוצאי יום כיפור בכדי להמשיך ממצווה אל מצווה. רבי אליה שפירא (ה"אליה רבה") למד כן מדברי המדרש, ולדעתו יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים דווקא ולא לפניו, משום שבניית הסוכה היא השלמה לכפרת יום הכיפורים, ושקולה לגלות. דין זה בא לידי ביטוי בשו"ת אבני נזר בו הוא מחדש כי בשנה שיש שבת בין יו"כ לסוכות יש חובה לבנות את הסוכה לפני השבת דווקא. לדבריו, מכיוון שהחיוב על בניית הסוכה הוא בארבעה ימים אלו, כשיש הפסק שבת יש שני זמני חיוב לבניית הסוכה, ומשום 'אין מעבירין על המצוות' יש לבנות דווקא לפני השבת. עם זאת אחרים חלקו עליו וכתבו שאין מצווה בבניית הסוכה כי אם בישיבה בתוכה.

## קישורים חיצוניים
*
* 
* 
* 

## ביאורים והרחבות

## הערות שוליים

קטגוריה:יום הכיפורים
קטגוריה:סוכות
קטגוריה:תשרי
גביע רוז'ין

ממוזער|גביע רוז'ין מהמאה העשרים
**גביע רוז'ין** (מכונה גם **רוז'ינע בעכער** או **דער עפל בעכער**) הוא דפוס של גביע מעוצב בו נוהגים להשתמש אדמו"רי בית רוז'ין. הגביע מכיל מוטיבים של צורת תפוח, עלי גפן, עלי שושנה, ולעיתים גם עלי זית או יונה.

## היסטוריה
[ממוזער|סקיצות גביעים מאת [אלברכט דירר, למטה משמאל ניתן לראות גביע בצורת תפוח]]
על פי החוקרת בת־שבע גולדמן אידה, צורת הגביע בנויה על פי סגנון גביעים שהיה נפוץ באירופה ובפרט בנירנברג במאה ה-16, אז נפוצו בגרמניה חפצי אמנות בסגנון נטורליסטי, הגביעים היו בצורת פירות ובגובה של כעשרים סנטימטרים. במאות ה-18 וה-19 קטנו הכוסות לממדים של שמונה עד תשעה סנטימטרים, גביעים אלו היוו את הבסיס לעיצובו של גביע רוז'ין.

המסורת החסידית, מייחסת את השימוש בגביע מסוג זה כבר לרבי דב בער ממזריטש, "המגיד ממזריטש". בהמשך מוכר הגביע כיון שהשתמשו בו צאצאי המגיד, אדמו"רי שושלת רוז'ין. אדמו"רי ויז'ניץ (גם הם מצאצאי רבי ישראל מרוז'ין) משתמשים בגביע דומה באופן כללי לגביע הרוז'ינאי, עם שינויים קלים.
גם רבי חיים זנוויל אברמוביץ' מריבניץ השתמש בגביע כזה.

בחסידות רוז'ין וענפיה נוהגים להעניק גביע מסוג זה כמתנה ייחודית. כך לדוגמה קיבל רבי מרדכי שלמה פרידמן גביע כזה כמתנת נישואין מחסידי באיאן שבעיר צפת, בשנת תרס"ח. על הגביע צוירו הכותל המערבי, מערת המכפלה, ציון רשב"י וציון רבי מאיר בעל הנס. במכסה הגביע יצקו בית קיבול לעצי בשמים, עבור הבדלה.

## מבנה הגביע
[ממוזער|הרב [ישראל פרידמן בן-שלום מבדיל בגביע רוז'ין]]
בסיס הגביע הוא משולש, לעיתים בצורת עלה תלתן. רגל הגביע מעוצבת כמו ענף שממנו יוצאים שניים או שלושה עלי גפן. גוף הגביע, נפחו, הוא בצורת תפוח. סביב נקודת החיבור של קיבולת הגביע לרגלו, חרוטים שלשה עשר עלי שושנה. לגביע קיים גם מכסה מותאם, המשלים את הצורה התפוחית של גוף הגביע.

## משמעות קבלית
בסיס הגביע הוא משולש, כנגד חכמה, בינה ודעת, או כדי לרמוז למאמר ספר הזוהר ש"קודשא בריך הוא ואורייתא וישראל חד הוא". יש הטוענים שהבסיס המשולש רומז לסֶגול, כנגד עם ישראל שנקראו עם סגולה. רגל הגביע מעוצבת כמו ענף שממנו יוצאים שניים או שלושה עלי גפן, לרמז לכלל ישראל שנמשלו לגפן. צורת התפוח של גוף הגביע, לרמז ל"חקל תפוחין קדישין", או לכלל ישראל שנמשלו לתפוח. שלשה עשר עלי שושנה שסביב נקודת החיבור לבסיס הרגל, הם רמז לישראל שנמשלו לשושנה, וכנגד י"ג מידות, י"ג בריתות שנכרתו על מצוות מילה.

גם לאופן אחיזת הכוס בעת הברכה עליה, יש כוונות קבליות שעיקרן המתקת הדינים על ידי מעשה הקידוש והברכה על הכוס.

בסיס סיבתי או אטיולוגי לגביע זה קיים בהקדמה של ספר הזוהר, המקשר בין 13 עלי השושנה לבין ישראל וי"ג מידות רחמים, ובהמשך מסמיך את הדברים לכוס של ברכה ודמיון כוס זו לשושנה.

## ראו גם
* גביע הנהרות

## לקריאה נוספת
*חיים גרינפלד, **פרדס המלך, מנהגי בית רוז'ין**, מנצ'סטר תשנ"ט, עמודים רלו - רמ.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידות ויז'ניץ
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:שושלת רוזין
קטגוריה:תשמישי מצווה
קטגוריה:גביעים
לופוחובה (כפר)

**לופוחובה** (בפולנית: **Łopuchowo**) הוא כפר בצפון-מזרח פולין, בפרובינציית פודלסיה, ב , בגמינה . הכפר ממוקם כשבעה ק"מ דרומית-מערבית לטיקטין וכ-25 ק"מ מערבית למרכז המחוז ביאליסטוק. נהר  עובר בכפר, ממערבו.

## היסטוריה
החל מהמאה ה-13 השתייך הכפר לדוכסות הגדולה של ליטא. עם איחוד לובלין בשנת 1569 הכפר היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בחלוקת החטיבות המנהליות של פולין בין השנים 1975–1998 , העיר הייתה מבחינה מנהלית חלק ממחוז ביאליסטוק.
נכון לראשית המאה ה-21 בכפר מתגוררים כ-250 תושבים.

## דמוגרפיה
נכון ל-31 במרץ 2011, בכפר 259 איש. פחות מחמישית מהם בני נוער, ומעט יותר מחמישית מהם בגיל הפרישה. 121 מהם גברים, ו-138 מהם נשים.

## יער לופוחובה
כקילומטר צפונית-מזרחית לכפר משתרע יער לופוחובה, בשטח של כ-10 קמ"ר. היער מפריד למעשה בין לופחובה לבין טיקטין הסמוכה לו (כשני ק"מ מזרחית לפאתי היער, בצפונו).

באמצע היער, כקילומטר וחצי מלופוחובה, וכחמישה קילומטר מטיקטין על הכביש המחבר ביניהן, בוצע טבח יהודי טיקטין ב-25 באוגוסט 1941. במהלך הטבח רצחו הגרמנים כמעט את כל יהודי טיקוצ'ין ביער לופחובה. נכון להיום, מקום הקבורה ההמוני מסומן ויש אנדרטאות המנציחות את הקורבנות:
* תקליטור המודיע על 3,000 אזרחים פולנים שנרצחו באכזריות על ידי הקלגסים הנאצים בשנים 1941–1944. בסיום ההודעה מושמעת הבקשה לכבד את זכרם.
* שתי אבנים עם לוחות הנצחה (אחת בעברית, השנייה בפולנית ובאנגלית), שהוצבו במלוא 50 שנה לטבח.
* אנדרטה שמומנה על ידי גוטה ודייב פישר ב-1986.
* אנדרטת משפחת פיקרביץ'. הוקמה ב-24 באוגוסט 2012.

## גלריה

קובץ:Podlaskie - Tykocin - Łopuchowo - W - Droga - pano-E.jpg|בתי לופוחובה, במבט ממערב, אוגוסט 2011
קובץ:Podlaskie - Tykocin - Łopuchowo - Ctr - Droga - v-SE.jpg|רחוב בכפר, אוגוסט 2011
קובץ:Grób_zbiorowy_Żydów_z_Tykocina_-_las_łopuchowski_2.jpg|קבר אחים של יהודי טיקטין – מקום הטבח ביער לופוחובה (25 באוגוסט 1941). קבר האחים מסומן ובסמוך לו אנדרטאות לזכר הטבח


## ראו גם
* השמדת יהודי טיקטין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פודלסיה: יישובים
מתתיהו קלהורה

**מתתיהו קלהורה** (כונה גם: **מתתיהו אפטייקר**) היה רופא ורוקח יהודי בקרקוב, מבני משפחת קלהורה. הוצא להורג באשמת ביזוי הנצרות בי"ד בכסלו ה'תכ"ד (1663), בפיוטרקוב טריבונלסקי.

## קורות חייו
נולד לדוד בן משה קלהורה, בנו של רבי ישראל שמואל קליהרי, כאבותיו היה גם הוא רוקח ורופא מבוקש בקרקוב.

במסגרת תפקידו שימש כרופא גם בכמה מנזרים בסביבת קרקוב. בחורף תכ"ד הואשם מתתיהו בביזוי ישו ואמו מרים הקדושה, לאחר שהתווכח עם נזיר דומיניקני ממכריו בשם "סירוציוס הבללי" ששימש כמטיף בכנסייה על שם אדלברט מפראג (וויטייך הקדוש) . הנזיר האשים את מתתיהו שהשאיר באחת הכנסיות פתק שהכיל גידופים כלפי ישו הנוצרי ואמונתו.

בין עדי הקטגוריה היה יהודי מומר בשם הירונים רובינקובסקי מקרקוב, שהתגורר בעבר עם מתתיהו בבית אחד, שהעיד שהוא כותב הפתק. במשפט זה שנערך בטירת ואוול בקרקוב, נידון מתתיהו למיתה בעינויים קשים.

לאחר שמשפחתו הגישה ערעור, נקבע מועד למשפט חוזר ב-26 בדצמבר 1663 (כ"ו בחשוון ה'תכ"ד) בפיוטרקוב. למשפט השני נקראו עדים נוספים: אברהם שתדלן ורבי השיל מקראקא. בינתיים נפטר רבי השיל בכ' בתשרי ה'תכ"ד עקב הפרשה, ולמשפט החוזר הופיעו על דוכן העדים רובינקובסקי ואברהם שתדלן בלבד. שמו של השופט היה סולינסקי .

מתתיהו נידון למיתת שריפה בעינויים קשים לפני מותו, והעונש הוצא לפועל בפיוטרקוב בי"ד בכסלו ה'תכ"ד (13 בדצמבר 1663); פיו ולשונו נחתכו, עורו הופשט מעליו בחייו, ולבסוף הוא הועלה על המוקד. את אפרו ירו מקנה תותח. ומה שנשאר מגופתו נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב שעל יד בית הכנסת הרמ"א.

בזמן המשפט אירעו בקרקוב התנפלויות אנטישמיות על היהודים, בהן נהרגו יהודים רבים ורכוש רב נבזז. תופעות אלו נמשכו גם אחר ביצוע פסק הדין.

מותו נחקק בזיכרון הקולקטיבי של קהילת קראקא, ולזכרו חיבר רבי ברכיה בירך הדרשן מקרקוב תפילת אל מלא רחמים; 

המאורע מוזכר גם בספר "שם יעקב" שהודפס כחמישים שנה לאחר מכן, בו נכתב: .

## קישורים חיצוניים
* .
*.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת קלהורה
קטגוריה:קרקוב: אישים
קטגוריה:פולין: אנטישמיות
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
קטגוריה:יהדות קרקוב
קטגוריה:נפטרים ב-1663
משפט סטרודוב

**משפט סטרדוב** הוא כינוי לפרשיית הלשנה על הקהילה החסידית בעיר סטרדוב שברוסיה בשנת ה'תרמ"א (1881) במהלכה נאסר רב העיר רבי משולם זלמן ניימרק, בגין שוחד וזיוף מסמכים. במשפט שנערך מספר שנים לאחר מכן (ה'תרמ"ד, 1883) זוכתה הקהילה והרב ניימרק שוחרר.
## היסטוריה
ממוזער|העיר סטרדוב כיום
### רקע
בשנים אלו השתייכו רוב יהודי סטרדוב שבמחוז בריאנסק לתנועת החסידות, ובעיר שכנה אחת מהקהילות החב"דיות הגדולות ברוסיה, ביטוי חב"די נפוץ היה "כי מקייב תצא תורה ודבר ה' מסטרדוב". רבה של העיירה היה רבי משולם זלמן ניימרק מגדולי תלמידי רבי שמואל שניאורסון, שמונה לתפקיד בשנת ה'תרכ"ב (1862).

### ההלשנה והמאסר
בשנת ה'תרמ"א, אחת מאסיפות הקהילה, הטיח דוב לזרוב – אחד המשכילים מנכבדי הקהילה דברים נגד תנועת החסידות, באספה החלה מהומה, והוא הוצא ממנה בכוח על ידי חברי הקהילה החסידיים.

לזרוב שהיה מיודד עם גורמים בשלטון הרוסי, פנה למחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית, והלשין על רב הקהילה ועל כלל בני הקהילה המשתייכים לחסידות חב"ד, שהם מזייפים מסמכים במטרה לפטור את החסידים מגיוס לצבא הרוסי. לזרוב ציין לדוגמה את המקרה של דוד בוהמן, יהודי שהצליח לחמוק מהצבא לאחר שנציגי הקהילה בסטרדוב נשבעו שהוא מת.

המשטרה אסרה את הרב ניימרק ובנו, יחד עם עוד 80 איש מחברי הקהילה שקיבלו פטור בעבר מגיוס, וסגרה את הישיבה שפעלה במקום. בבית הכלא זכה הרב ניימרק ליחס מכובד מצד הסוהרים והאסירים בכלא, וכונה שם ה"ראבין הקדוש". רבו רבי שמואל שניאורסון שלח לו מכתב בו כתב לו ש"אין לו מה לפחד כלל". החוקרים הגיעו גם לביתו של רבי שמואל במטרה למצוא חומרים מפלילים, אך לא מצאו דבר.

המאסר עורר מהומה גדולה בעיר, גם מצד התושבים הנוכריים בעיר שהעריכו את הקהילה. הקהילה ניסתה להפעיל לחץ על ראשי השלטון, שיבטלו את המעצר. החסידים אף איימו על לזרוב בחרם ונידוי במידה ולא יבטל את התלונה, אך הוא סירב לבטל את ההלשנה.

### המשפט
המשפט נפתח בחודש תשרי ה'תרמ"ד (אוקטובר 1883), הקהילה שכרה את העורכי דין: לב קופרניק ואוספנסקי. את כתבי האשמה הכינו: התובע הכללי סמיונוב, החוקר טגנצ'וב ולזרוב.

האשמה העיקרית על הקהילה הייתה בעיקר על כך שנשבעו לשקר במקרה של דוד בוהמן, הסנגוריה טענה שהנשבעים לא היו דוברי רוסית ולא הבינו את הבקשה שהתבקשו להישבע עליה.

המשפט הסתיים בחודש חשוון ה'תרמ"ד, בזיכויו של הרב ניימרק ובעונשים קלים לשאר חברי הקהילה.
הרב ניימרק זמן קצר לאחר מכן עזב את משרת הרבנות בסטרדוב ועבר לוויטבסק, את מקומו ברבנות החליף רבי שניאור זלמן שניאורסון.

## הפרשה בספרות התקופה
גם בתקופת המשפט לא זכתה הפרשה לסיקור נרחב. להשערת החוקר אהרן צייטלין, הקהילה היהודית היא זאת שדאגה שהפרשה לא תפורסם, מכיוון "שהמלשינות והמשפט חשפו חזיונות קשים ומפוקפקים בחיי היהודים, שהשתיקה יפה להם".

בעיתון המליץ פורסמה ידיעה קטנה על המשפט ונכתב ש-12 יהודים מהקהילה נאסרו על כך שנשבעו לשקר שדוד בוהמן מת, בעיתון המגיד דווח:

עמנואל זיסקין, בן הקהילה, תיעד את מהלך המשפט בקונטרס בשם "דברי זיכרון". נינו של הרב ניימרק סיקר בהקדמה לספרו "אשל אברהם" את הפרשייה בקצרה.

פישל שניאורסון פרסם בשנת ה'תשט"ו את הפרשה בעיתון העבר, ולאחר מכן בשנת ה'תשי"ז בהמשכים בעיתון הצופה, כפי ששמע מסבו רבה של סטרדוב רבי שניאור זלמן שניאורסון ומאישים נוספים. הסיפור יצא כספר בשנת ה'תשכ"ז תחת השם "כוחה של סנגוריה". בשת ה'תשע"א יצא הספר במהדורה חדשה על ידי מכון "אהלי שם" בו הובא כנספח התכתבות בין רבי שמואל שניאורסון למספר עסקנים בנוגע לפרשה.

## קישורים חיצוניים
*
*.
*.

## הערות שוליים

קטגוריה:עלילות אנטישמיות
קטגוריה:רוסיה וברית המועצות: אנטישמיות
יהודה ליב איילנבורג

רבי **יהודה ליב איילנבורג** (נפטר בי' בטבת ה'שע"ה, 12 בדצמבר 1614) היה מרבני האיחוד הפולני-ליטאי ומוראביה שבתקופתו, ממפרשי המקרא, ומחבר הספר "מנחת יהודה", על שמו הוא מפורסם.

## ביוגרפיה
נולד לרבי עובדיה איילנבורג, והוא מזכירו בספרו מספר פעמים. למד אצל רבי יצחק בן ר' בצלאל, שאף אותו הוא מזכיר בספרו וכן בהקדמה לספר. כיהן כרב בבריסק. משנת ה'של"ד כיהן כרב בניקלשבורג עד פטירתו.

בשנת ה'ש"ן מופיע חתום על תקנה מטעם ועד ארבע ארצות ביריד גראמניץ בלובלין, בעניין רכישת רבנות בממון.

מופיע כמסכים בכמה מספרי תקופתו. מהם: "תִּקוני זבח" לרבי משה ברוינשווייג, "זיכרון משה" לרבי משה הלפרין, ו"באר מים חיים" לרבי יעקב שפירא.

בעירו של רבי יואל סירקיש ("הב"ח") היה חזן שהחציף והתריס נגדו, חלק עליו בהלכה בפומבי ובחוסר דרך ארץ, עד שרבי יואל סירקיש גזר עליו נידוי. אותו החזן הלך וקיבל גיבוי מרבי ליבא, רבה של לובלין באותה העת. הב"ח שלח לרבי ליבא מכתב ארוך ומפורט על נושאי המחלוקת, ובתרעומת על שקיבל את גרסת החזן בלא לברר הדברים לאשורם. עם זאת, הוא פונה בכבוד רב לרבי ליבא, בתארים מופלגים וביראת כבוד, שמהם עולה כי רבי ליבא היה דמות מרכזית בין גדולי דורו. לא ברור כיום מיהו אותו רבי ליבא, אך יש המשערים כי מדובר ברבי יהודה ליב איילנבורג, אף שלא ידוע ממקור אחר שכיהן כרב בלובלין.

נפטר בעירו ניקלשבורג בתאריך י' בטבת ה'שע"ה, ונקבר בעירו.

על מצבתו נכתב:
.

## מנחת יהודה
ספרו "מנחת יהודה", שעל שמו התפרסם, הוא ביאור לפירוש רש"י למקרא. לחיבור מספר מרכיבים:
* פירושו של רבי אליהו מזרחי, "מזרחי", על רש"י, אותו הוא מביא בתמצות על מנת להקל על הלומד. אמנם במקומות שלא נראו לו דבריו של רבי אליהו מזרחי, השמיטם כלל.
* הוספות וביאורים בשם אחרים. הוא מביא רבותיו, "ובפרט ממורי מהר"י בצלאל שקיבל מרבו מהר"ש", וכן ביאורים מרבי שלמה לוריא. קיימים ביאורים בשם הרש"ל שאינם מצויים בספרים אחרים מלבד "מנחת יהודה". כמו כן הוא מביא עוד ביאורים מספרים נוספים, כאשר הוא מציין לפני כן שהדבר אינו משלו, כשהוא פותח במילים כמו "מצאתי" או "שמעתי". בין אלו שהוזכרו בשמם בחיבורו נמנה גם רבי אברהם בן אביגדור. הוא עשה שימוש גם בכתבי יד שלא הודפסו, תוך ציון לכתב יד הספציפי.
* פרשנות עצמאית, העוסקת בדברי מפרשים אחרים, או דנה באופן בלתי תלוי. רבי יהודה ליב איילנבורג עסק בחיבורו בבירור נוסחאות, וכן עשה שימוש בגימטריאות וראשי תיבות. את פירושיו העצמאיים הוא מציין בסיום "ודוק" או "וק"ל", ולרוב "ודוק נ"ל" או "וק"ל נ"ל".
* ציטוט מדברי רש"י במקומות אחרים, כולל פירוש רש"י לתלמוד. בתוך דבריו הוא מציין כללים לדרכו של רש"י בפירושו.
* תרגום המילים הלועזיות ברש"י (מילים צרפתיות בתעתיק עברי).

הספר הודפס לראשונה בחיי המחבר, לובלין שס"ט. לאחר פטירת המחבר הודפס במהדורות נוספות: קרקוב שצ"ח; קושטא תי"ב (רק על חומש בראשית); פראג תל"ח.

תכף עם הדפסתו היה לחיבור פופולרי ביותר מבין הפירושים על רש"י, והוא מוזכר רבות (בשמו ושלא בשמו) בספרות פרשנות רש"י במאה השנים שלאחר הוצאתו לאור, כמו אצל רבי משה מת בספרו "הואיל משה", רבי יששכר בר איילנבורג בספרו "צידה לדרך", רבי דוד הלוי סגל ("הט"ז") בספרו "דברי דוד", ורבי שבתי בס בספרו "שפתי חכמים". לאחר מכן, הספר נהיה נדיר ולא הודפס שוב, ואזכוריו בספרות התורנית פחתה עד לההדרתו המאוחרת. בשנת תשמ"ט נדפסה מהדורת פקסימיליה שלו מדפוסו הראשון, על ידי הוצאת האחים גיטלר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:ניקלשבורג: רבנים
קטגוריה:ברסט: רבנים
קטגוריה:מפרשי פירוש רש"י לתורה
קטגוריה:יהודי אשכנז במאה ה-16
קטגוריה:נפטרים ב-1614
סידור הבעל שם טוב

[ממוזער|250px|[סידורו של הבעל שם טוב, בספריית חב"ד ארכיון #1995]]
**[[סידור]]ו של [[הבעל שם טוב]]** נכתב על ידי רבי גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב, בכתב יד, ועליו נכתבו בכתב ידו של הבעל שם טוב כוונות האר"י ושמות לתפילה. נוסח הסידור הוא נוסח אשכנז. הסידור שוכן כיום בספריית חב"ד בברוקלין.

## נוסח הסידור
נוסחו של הסידור, היה נתון בספק במשך שנים רבות. רבי אשר צבי מאוסטראה כתב לגבי סידורו של רבי יעקב קופיל ליפשיץ - המורכב רובו מנוסח אשכנז: "מפי השמועה שמעתי, הסדור הזה ראה הנשר הגדול קדוש עליון מרן הבעש"ט נשמתו בגנזי מרומים, וישר בעיניו. בשנת ה'תשס"ה התפרסמו הגהותיו של האדמו"ר מחב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון על הסידור, שממנו משתמע, שנוסח הסידור היה בנוסח אשכנז, זאת בשונה מהנוסח המקובל בתנועת החסידות - נוסח ספרד.

## גלגוליו
הסידור נכתב בכתב ידו של רבי גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב. בברכת "שמע קולנו" המודפסת בסידור, כתב הבעל שם טוב שמות של כמה מתלמידיו ושמות אימותיהם לתפילה עבורם. בדפים של הכוונות של תקיעת שופר יש כתמים של שתי טיפות דם.

יש שכתבו שהסידור עבר בירושה מהבעל שם טוב לבנו רבי צבי, וממנו לנכדו רבי ישראל. זמן קצר לפני פטירתו, הורה רבי ישראל להעביר את הסידור לרבי מרדכי מטשרנוביל. הסידור עבר מאדמו"רי בית צ'רנוביל לגביר יצחק ליפסון, סקווירא מהעיר קמינקה, שהיה מצאצאי הבעל שם טוב וקיבל מחפציו בירושה, וגם היה בעצמו אספן יודאיקה וחפצי רבנים.

על קיומו של הסידור נודע לראשונה בשנת ה'תרס"א (1900), עם פרסומו של הספר "רבי ישראל בעל שם טוב" מאת אברהם כהנא (שהודפס בז'יטומיר). לאחר שליפסון ירד מנכסיו, הוא מכר את הסידור לאדמו"ר מליובאוויטש רבי יוסף יצחק שניאורסון תמורת 1,500 דולר. הריי"צ הציגו לראווה בוורשה בעת מגוריו שם; כשעבר לגור בניו יורק לקח עמו את הסידור, שם הגיע לספרייתו.

בשנת ה'תשמ"ה נגנב מהספרייה מספר דברים. לאחר הגניבה, נשא רבי מנחם מנדל שניאורסון שיחה פומבית בפני חסידיו, בה דיבר על חשיבותו של הסידור, והזהיר את הציבור מלגעת בו.

באדר ה'תשפ"ב (2022) הועלו הצילומים של הסידור לאתר ספריית חב"ד.

## סידורים נוספים
החוקר יהושע מונדשיין שיער כי קיים סידור נוסף מהבעל שם טוב, הנזכר במספר מקורות. בשנת ה'תשע"ב נחשף סידור המיוחס להבעש"ט, שנכתב על ידי רבי מרדכי מצ'רנוביל, ונמכר במכירה פומבית בחצי מיליון דולר. הסידור הקדום ביותר מנוסח הבעל שם טוב הוא סידור שכתב בכתב יד רבי אברהם שמשון מרשקוב.

## קישורים חיצוניים
*יהושע מונדשיין, **[http://www.shturem.net/index.php?section=blog_new&article_id=43 סידורו הק' של מרן הבעל שם טוב נ"ע]**, באתר שטורעם נט.
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:הבעל שם טוב
קטגוריה:סידורים ומחזורי תפילה
יצחק מאיר קנל

רבי **יצחק מאיר קַנַל** (בכתיב יידי: **קַאנַאל**; ה'תרכ"ב – כ"ח באב ה'תש"ב, 11 באוגוסט 1942) היה רב בבלאשקי ובוורשה, סגן יושב ראש אגודת הרבנים בפולין, מהחברים הבולטים בוועד הרבנים בוורשה. נספה בשואה.

## ביוגרפיה
נולד בוורשה בשנת תרכ"ב למשה אהרן, חסיד גור. בצעירותו למד אצל רבי ישראל יהושע מקוטנא, והוסמך על ידו לרבנות. נסע לאדמו"ר רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור ואחריו לבנו רבי אברהם מרדכי אלתר. כיהן כרב בליאשקי הסמוכה לקאליש, ובשנת תרפ"ג מונה על ידי נציג אגודת ישראל בקהילת ורשה כחבר ועד הרבנים בוורשה.

הרב קנל היה מהרבנים הפעילים ביותר בוורשה, והיה לאחד ממייצגי הרבנות בעיר בפני השלטונות, התפרסם גם כעסקן ציבורי, וכגומל חסד. ועסק גם בעסקנות. נטל חלק פעיל במיוחד במאבק נגד שחיטה.

כיהן כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין (הנשיאים היו: רבי יחזקאל ליבשיץ, רבי אהרן לוין, ורבי מנחם מנדל אלתר).

הרב קנל התגורר ברחוב טוורדה 24, בקרבת בנייני הקהילה היהודית ונחשב לרב האזור. הוא השתתף בכל ישיבות שלטון הקהילה והיה מעורה מאוד בנעשה. נטל חלק פעיל במאבק על השחיטה היהודית בפולין בשנת תרצ"ו.

בזיווג שני נשא את פייגא שיינדל בת רבי אריה לייבוש רוקח בנו של רבי יהושע מבעלז שבעלה רבי שלמה בן רבי דוד טברסקי נרצח בפרעות פטליורה. בנו היה ר' יהושע קנל חתן הרב פנחס פינקלשטיין רבה של פאלניץ.

## בימי השואה
באוגוסט 1942 אמר הרב קנל לאלכסנדר זושא פרידמן: "אני לא אתן להסיע אותי מכאן! יבוא עלי מה שיבוא – אבל כאן, במקום! שאבוא לפחות לקבר ישראל...".
לפי עדותו של הלל זיידמן, גילה הרב קנל התנגדות אקטיבית לגירוש אל מחנות המוות. בהיותו בכיכר האומשלאגפלאץ, ניסה לחטוף את נשקו של הגרמני ששמר עליו, ובעקבות כך נורה ונהרג במקום. כך זכה לקבר ישראל.

גרסה נוספת למעשה זה מסר נכדו ישראל קנל שסיפר כי במהלך האקציה, כאשר הגיעו קציני האס-אס לדירתו של הרב קנל וציוו עליו לרדת אל הרחוב בדרך אל האומשלאגפלאץ, סירב הרב קנל לציית. הוא סטר לגרמני בפניו, ובו-במקום נורה ונהרג.

## קישורים חיצוניים
*הרב יצחק מאיר קאנאל הי”ד, סגן נשיא אגודת הרבנים בפולין, באתר "תורתך לא שכחתי".
*רבי יצחק מאיר קנל, באתר "זכור".

## הערות שוליים

קטגוריה:ורשה: רבנים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:רבני גור
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1862
קטגוריה:נפטרים ב-1942
עין משפט נר מצווה

[ממוזער|העמוד הראשון של [תלמוד בבלי בש"ס וילנה.בחלק העליון של העמוד בצד שמאל, מדור ה"עין משפט נר מצווה".]]
**עין משפט נר מצווה** הוא חיבורו של רבי יהושע בועז, על התלמוד בבלי, המכיל הפניות להלכות במשנה תורה להרמב"ם ובסמ"ג שנפסקו על פי הגמרא (מאוחר יותר נוספו גם ציונים להלכות המובאות בשולחן ערוך ובארבעה טורים ולפעמים גם להגהות הרמ"א). 

נר מצווה למעשה מונה את ההלכות שבכל פרק במטרה להפנות לספר אחר של רבי יהושע בועז, שאבד. הספר הפך לאחד ממדורי היסוד של התלמוד הבבלי במהדורותיו הבאות, והוא חלק מצורת הדף של התלמוד בבלי.

## הספר
הספר חובר על ידי רבי יהושע בועז כהוספה לדפוסו של המדפיס יוסטיניאן בוונציה בין השנים ה'ש"ו לה'שי"א. דפוסו של יוסטיניאן התבסס על מהדורתו של דניאל בומברגי עם הוספותיו של רבי יהושע בועז, שכללו גם את מסורת הש"ס ותורה אור.
הספר היה מחולק לשני חיבורים, עין משפט ונר מצווה:
***עין משפט** -  כלל הפניות להלכות במשנה תורה לרמב"ם (בציון הפרק ללא מספר ההלכה), ולארבעה טורים (השולחן ערוך טרם הודפס), על מסכתות שהם חיבר הרי"ף את חיבורו (לא כולל מסכתות מסדר קדשים). ההפניות הודפסו בשולי הגיליון לאורך העמוד במקביל לשורה עליה נסובה ההפניה (ולא בחלקו העליון של העמוד כמקובל בדפוסים שאחריו).
***נר מצווה** - היה מדור הפניות לספר בשם "חיקור דינים" שהיה בתוכניתו של רבי יהושע בועז להדפיס על הרמב"ם, ולשם כך מספר את כל ההלכות הובאו בגמרא בסדר רץ מתחילת המסכת לסופה. מטרת הספר הייתה שהמעיין ברמב"ם ידע את המקור לדבריו על פי מספר האות שהודפס בגמרא (לדוגמה: מסכת פלונית אות ת"ת). אותיות ציון אלו הוצבו ברווח שבין מילות הגמרא לתוספות, במקביל לשורה עליה צוינו. הספר במתכונת זו לא הודפס מעולם, ורבי רפאל נתן נטע רבינוביץ שיער כי לבסוף שינה רי"ב את ההפניות לסדר הרי"ף והדפיסו על הרי"ף שהוציא לאור בסביוניטה בשנת ה'שי"ד בשם "סימני הדינים" בצמוד לחיבור דומה בעל שם זהה על המרדכי (בש"ס וילנא הודפס ספר זה בסוף מסכת נדה בעילום שם המחבר).

רבי יהושע בועז ערך את המדור ככלי עזר טכני, ונמנע מהוספת חידושיו על ההפניות שליקט, מלבד מקום אחד במסכת נזיר (), בו ציין בדברי התלמוד ראיה להיתר פאה נכרית שפרסם בספרו שלטי הגיבורים, והוסיף את חתימת שמו "יהושע בועז" כחיזוק לדברים.





## שינויים והשפעה
ההוספה של רבי יהושע בועז (יחד עם המדורים האחרים – מסורת הש"ס ו"תורה אור") הפכו במהירות לחלק בלתי נפרד מגיליון הגמרא; מאוחר יותר, בדפוסי אמסטרדם (ה'תע"ד) ופרנקפורט דמיין (ה'ת"פ), הורחב המדור ונוספו ציונים רבים על ידי רבי יוסף שמואל מקראקא ואחריו על ידי רבי ישעיה פיק ברלין, שהוסיפו גם למסכתות ברכות נדרים ונדה, ולמסכתות מסדר קדשים.

בעקבות כך אוחדו ציוני ה"עין משפט" וה"נר מצווה" שעל התלמוד, והועברו לחלק העליון של העמוד, כאשר כל הפניה צוינה פעמים: אות אחת במספור נפרד לכל עמוד כציון ל"עין משפט", אות זו הוצבה גם בתוך הגיליון בסמוך למילים עליהם נסובה ההפניה, ואותיות ציון נוספות כמספור ל"נר מצווה" לכל פרק בנפרד. בציונים שעל ספר רב אלפס, נותרו המדורים נפרדים כמתכונתם במהדורה הראשונה, וציוני ה"נר מצווה" ברווח שבין דברי הרי"ף לפירוש שסביבו.

כתוצאה משינויים אלו, ולאחר שהספר המשלים – חיקור דינים לא הודפס מעולם, התייתרו ציוני ה"נר מצווה", ושמו של ה"עין משפט" השתרש כ"עין משפט נר מצווה", כמופיע בראשי העמודים.

בדור האחרון, הוציא רבי יצחק אריאלי לאור את ספרו "עיניים למשפט", כהשלמה והרחבה ל"עין משפט" על מסכתות הש"ס.

## קישורים חיצוניים
*
*
*
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חיבורים על התלמוד
ברוך מקונסטנטין

**ברוך מקונסטנטין**, או: **ברוך מארץ יוון**, היה איש עסקים, שתדלן ועסקן יהודי בעל השפעה באיחוד הפולני-ליטאי. התפרסם בשל מאבקו חסר הפשרות ברבי יהונתן אייבשיץ, ובמלחמתו בפרנקיסטים.

## ביוגרפיה
מוצאו מקונסטנטין ישן. שם אביו היה רבי דוד מצאצאי רבי שלום שכנא מלובלין. בצעירותו למד בברלין אצל רבי יעקב יהושע פלק בעל ה"פני יהושע". התגורר בקונסטנטין ישן ותקופה מחייו בעיר ביאלה פודולסק.

היה מקורב מאוד ל, איש אמונו של אוגוסט השני, מלך פולין, והפוליטיקאי החזק בפולין, ולשדלוניצקי שר הכספים סגן שר האוצר של פולין. לצורך עסקיו היה מבקר רבות בוורשה ובדרזדן – שם הייתה חצרו של מלך פולין.

ברוך היה אחד מהיהודים רבי ההשפעה בפולין, ולא היסס לעשות שימוש בכחו והשפעתו בחצר המלוכה; ההיסטוריון צבי היינריך גרץ שפט אותו לחומרה וכתב עליו: .

## מאבקו ברבי יהונתן אייבשיץ
ממוזער|, פטרונו של ברוך מקונסטנטין
יחד עם מחותנו לעתיד – רבי יעקב עמדין, לחם ברבי יהונתן אייבשיץ עם פרוץ הפולמוס על השתייכות לשבתאים. הוא סירב להצעות שוחד בסכומים של מאות זהובים על מנת שיפסיק את מלחמתו, ואף מימן חלק גדול מהמאבק. ברוך לא נמנע מלנקוט באמצעים כמו הלשנה ומאסר של תומכי רבי יהונתן, והתכתב עם רבי אריה לייב מאמסטרדם והיעב"ץ בנושא המאבק.

רבי יעקב עמדין שיבחו בספריו על המאבק שהוביל, וכתב עליו:
שיא פעילותו הייתה בכינוס ועד ארבע ארצות שהתכנס בקונסטנטין בחודשי אב אלול תקי"א בראשות הפרנס אברהם מליסא שהיה גם הוא מחותנו של רבי יעקב עמדין; בכינוס זה ניסו השנים לפעול להחרמת רבי יהונתן אך נכשלו, ובפעילותו של רבי יעקב חיים הלפרין רבה של לובלין שהיה מתלמידיו הבולטים של רבי יהונתן, הוחרמו מתנגדיו של רבי יהונתן ובראשם רבי יעקב עמדין – מחותנם של אברהם וברוך.

בעקבות זאת פעל ברוך למאסרו של הרב הלפרין, ופנה לשדלניצקי שר הכספים של הממלכה הפולנית לאסור את מכריזי החרם בתואנה שהחרמת אדם ממדינה זרה (רבי יעקב עמדין – כנגדו כוון החרם) עלול לגרום סכסוך פוליטי. רבי יעקב חיים הספיק להימלט מבעוד מועד, ובמקומו נאסר אביו הפרנס אברהם חיימס', כערובה לכך שבנו יבוא לכינוס נוסף ויבטל את החרם שהכריז, אך הפרנס שוחרר לבסוף בעקבות התדהמה בדעת הקהל מהמאסר.

גם בוועד שנערך בתשרי תקי"ד בירוסלב נכשל ברוך, והחרם על מתנגדי רבי יהונתן אייבשיץ הוכרז שוב על ידי אברהם חיימ'ס ובנו רבי יעקב מלובלין. לפי אהרן מרכוס הביא ברוך לביטולו של ועד ארבע הארצות כנקמה על כישלונו אם כי על כך יצאו עוררין.

## מאבקו בפרנקיסטים
מאוחר יותר, בשנת 1759, עם התפשטות הפרנקיסטים, השלים ברוך עם יריבו אברהם בן חיים, ופעל יחד עמו נגד התנועה החדשה; ברוך היה מראשי הלוחמים בפולין, וקיים התכתבות עם רבנים רבים, בהם: רבי חיים הכהן רפפורט, רבי אברהם אביש מליסא, ורבי יעקב עמדין.

הוא נסע לוורשה, וניסה לפעול אצל היינריך פון בריהל שיאסור על פעילות התנועה, תוך דגש על חוקי הכנסייה הנוגדים את ייסודה של התנועה החדשה, ולביטול הגזירה על התלמוד לאחר שריפת התלמוד שנערכה בקמניץ באותה השנה  על ידי הבישוף האנטישמי מיקולאי דמבובסקי . ברוך גם תרם מהונו סכום של 100 אדומים להוצאות המאבק ודאג להציע את עמדת היהדות בפני הנונציו האפיפיורי. בשנת 1759 כאשר נאסר יעקב פרנק במבצר צ'נסטוחוב, נסע ברוך למוסקבה על מנת להסביר לשלטונות הרוסיים את הסכנה הנשקפת ממנו.

## משפחתו
*בנו רבי יוסף כיהן ברבנות מזריטש דליטא.
*בנו אליעזר נשא בשנת תקי"ח את נחמה בת רבי יעקב עמדין, אך התגרש בשנת תקכ"ד.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:נפטרים במאה ה-18
קטגוריה:שדלנים יהודים
לה מוניטר אוניברסל

**לה מוניטר אוניברסל** (בצרפתית: **Le Moniteur Universel**) היה עיתון צרפתי שראה אור בפריז בירת צרפת ב וב.

**לה מוניטר** או סתמית: **מוניטר** כפי שנקרא בקצרה, היה העיתון הצרפתי המרכזי בתקופת המהפכה הצרפתית ובמשך תקופה ארוכה שימש כתב עת רשמי של הממשלה הצרפתית לצורכי פרסום חוקים וגם לתעמולה, במיוחד תחת משטרו של נפוליאון בונפרטה.

העיתון זכה לתפוצה גדולה בצרפת ובשאר מדינות אירופה. וגם בעיתונות העברית - ידיעות מתורגמות מהעיתון צוטטו בקביעות בגליונות "הכרמל". בתקופת המהפכה הצרפתית, נפוץ העיתון גם באמריקה.

## היסטוריה
העניין שעוררו בציבור דיוניה של האספה הלאומית הראשונה העלה בדעתו של היג-ברנאר מארה  הדוכס מבסנו  לפרסם אותם במסגרת ה-"Bulletin de l'Assemblée". שרל-ז'וז'ף פנקוק  מו"ל צרפתי מפורסם והבעלים של המרקור דה פראנס התלהב ושכנע אותו להוציא עיתון גדול שנקרא בתחילה "Gazette Nationale ou Le Moniteur Universel" והודפס בפורמט פוליו.

בתחילת דצמבר 1799 הוכר העיתון כעיתון רשמי. בתקופת נפוליאון התהדק הפיקוח הממשלתי על העיתונות ודיווחיו של העיתון על דיוני החקיקה הוחלפו בתכנים אחרים כמו מאמרים פולמוסיים נגד אנגליה.

בתחילת שנת 1811 קוצר שמו של העיתון, הוסרו ממנו המילים "Gazette Nationale" והוא נותר בשמו **Le Moniteur Universel**. בתקופה זו החלו מאמרים על ספרות, מדע ואמנות לתפוס חלק ניכר מעמודי העיתון ואופיו הפוליטי המובהק התעמעם.

מיד לאחר מהפכת יולי 1830, באחד מצעדיה הראשונים, השתלטה ממשלתו של לואי פיליפ על 'לה מוניטר' והכפיפה אותו לשליטתה.

בעקבות סכסוך עם נפוליאון השלישי חדל העיתון להיות פרסום רשמי של ממשלת צרפת ב-31 בדצמבר 1868, במקומו הוקם כתב-עת רשמי של האימפריה (ובהמשך הרפובליקה) הצרפתית, שמכונה כיום "Journal Officiel de la République Française" ובנובמבר 1870 קיבל הפרסום החדש את המונופול לפרסום חוקים ותקנות.

לה מוניטר אוניברסל המשיך להתקיים כעיתון עצמאי, שמרני בנטייתו, למרות אובדן התמיכה הממשלתית, במשך 30 שנה נוספות עד לסגירתו בסוף יוני 1901.

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיון גליונות סרוקים של לה מוניטר אוניברסל באתר הספרייה הדיגיטלית Gallica של הספרייה הלאומית של צרפת

קטגוריה:צרפת: עיתונים
Carnivore

***Carnivore*** (בעברית: "**[[טורפים|טורף]]**") הוא אלבום האולפן השביעי של להקת ההבי מטאל האמריקאית בודי קאונט שיצא לאור ב-6 במרץ 2020 בהפצת חברת התקליטים סנצ'ורי מדיה רקורדס. האלבום הוקדש ללמי קילמיסטר, מלהקת המטאל מוטורהד, שנפטר חמש שנים קודם לכן, והיווה גורם השפעה על הלהקה.

לפני צאת האלבום הופצו מתוכו שני סינגלים, "Carnivore" ו-"Bum-Rush".

## רקע
בראיון למגזין "Loudwire", שנערך לפני הקלטת האלבום, הסביר סולן הלהקה, אייס-טי, בבדיחות את שם האלבום:

עטיפת האלבום עוצבה על ידי זביגניו מ. ביילאק (Zbigniew M. Bielak) אותו פגשה הלהקה במהלך סיבוב ההופעות האירופאי שלה ב-2017, ושעיצב בעבר עטיפות עבור להקות כמו דייסייד, גוסט, פרדייז לוסט ואחרות. זה האלבום הראשון של הלהקה ללא שירים שנכתבו על ידי ארני סי.

## ביקורות

## רשימת רצועות

## משתתפים

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מטאל
קטגוריה:אלבומי בודי קאונט