open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוסף פרסמן (קצין)

**יוסף פּרֶסמן** (15 בפברואר 1907 – 7 בינואר 1963) היה לוחם בתקופת היישוב ומפקד בצה"ל, שכיהן בתפקידים קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השני (1949–1951), מפקד יחידת המיעוטים (1956–1960) ומפקד הממשל הצבאי (1960–1962).

## ביוגרפיה
פרסמן נולד בשנת 1907 בסקורני שבבסרביה. בשנת 1923 הצטרף לתנועה הציונית "החלוץ", וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל עם קבוצת כ"ג ועבד בפרדסים בפתח תקווה. עבר הכשרה במקווה ישראל כהכנה לקראת ההתיישבות החקלאית של הקבוצה בקיבוץ רמת דוד.

בתקופת המאורעות שימש כסמל בנוטרים. היה מפקדו של ה"טנדר" המפורסם שפעל בעמק יזרעאל. השתתף בפעולות של פלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט.
בשנת 1940 התנדב לצבא הבריטי ושירת בבאפס (שהיווה את גרעין הבריגדה היהודית).
ב-1945 השתחרר וחזר לקיבוץ רמת דוד, שבו היה חבר מ-1927. עבד בנשק ונקרא לשירות "ההגנה".

בפרוץ מלחמת העצמאות מונה למפקד המשטרה הצבאית בחזית הצפון. בסוף 1949 מונה לקמצ"ר. הוא סיים את תפקידו ב-15 במאי 1951, בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1956 נקרא לשוב לצבא ומונה למפקד יחידת המיעוטים. כעבור 4 שנים בתפקיד זה, במרץ 1960, הועמד בראש הממשל הצבאי על ערביי ישראל.

בשנת 1962, בהגיעו לגיל פרישה (55), סיים את שירותו בצה"ל וחזר למשקו.

נפטר בשנת 1963, אחרי מחלה קשה, בגיל 56. נקבר בקיבוצו. הותיר את אשתו רחל, את שני בניו ונכדיו.

## לקריאה נוספת
* צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של **צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון**; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 27.
* דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 29-31.
* **יוסף פרסמן: דפים לזכרו**, רמת דוד: קבוצת רמת-דוד, תשכ"ג.
* **יוסף פרסמן: עשר שנים לפטירתו**, (חיפה: אופסט שורות), תשל"ג. (חוברת ובה דברים משלו ולזכרו)

## קישורים חיצוניים
* יוסף פרסמן באלבום יזרעאל
* 
* 
* ,  (כתבת דיוקן ב"דבר השבוע", עם פרישתו)
* 
*  (נקרולוג)
* 
* 
* 
* 
* 
*  (תצלומים היסטוריים, ובהם בין היתר יוסף פרסמן)
* מרדכי כפרי, ראש (פרסמן, מפקד הטנדר), (1940), תצלום פרוטומה של פרסמן מעשה ידיו של כפרי

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:רמת דוד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המשותף לגבת, יפעת ורמת דוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
שיר הטוראדור

**שיר הטוראדור** (בצרפתית: **Couplets du toréador** או בשמו הרשמי: **Votre toast, je peux vous le rendre**; בתרגום חפשי: "לברכתכם, הריני להשיב") היא אריה מפורסמת מתוך האופרה כרמן, של המלחין הצרפתי ז'ורז' ביזה. את האריה שר אסקמילו, לוחם השוורים שבו מאוהבת כרמן, בעת כניסתו במערכה השנייה. השיר מתאר סצנות אופייניות למלחמת שוורים, והתהילה הנלווית אליה בתרבות הספרדית.

להלן מילות הבתים הראשונים של האריה:

## קישורים חיצוניים

* הטקסט המלא של האריה בצרפתית, עם תרגום לאנגלית
* , בליווי תרגום לאנגלית

קטגוריה:אריות
קטגוריה:שירים על בקר הבית
קטגוריה:שירים על ספרד
קטגוריה:שירים על ספורטאים
ברוך יצהר

**ברוך יצהר** (6 בספטמבר 1908 – 25 ביוני 1987) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השלישי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה (1954-1951).

## ביוגרפיה
יצהר נולד בשם בוריס פיינגולד בעיר יאלטה שבחצי האי קרים ב-1908. אביו, משה, היה מנהל בית יתומים יהודי ומורה לעברית. עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו בשנת 1922. ילדותו ונעוריו עברו עליו בשכונת בורוכוב (גבעתיים), שבה שימש אביו כמורה בבית הספר המקומי.

הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והתקדם בתפקידי הדרכה ופיקוד. בתקופת המאורעות שהה בירושלים ומונה למפקד נווה יעקב ועטרות. לאחר מכן שירת בחניתה. היה בין מייסדי הנודדת הירושלמית, יחד עם יצחק שדה ואליהו בן חור.

בשנת 1940 קיבל הוראה ממפקדת ההגנה להתגייס לצבא הבריטי והיה מראשוני המתנדבים לחיל הרגלים. יצהר סיים קורס קצינים והתקדם בסולם הדרגות במסגרת הבריגדה היהודית. הוא סיים את שירותו בדרגת מייג'ור (רב-סרן) בגדוד הראשון. בשנת 1946 שוחרר וחזר לפעילות בנוטרות.

עם התארגנות צה"ל הוטל עליו להקים בסיס הדרכה לנהגים, ובנוסף להיות אחראי על אספקת מזון בכלי רכב מבסיס השילוח לירושלים. בשנת 1949 קיבל לידיו את הפיקוד על חטיבת מחוז 17 (השומרון ונתניה) מידי צבי צור, בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1950 סיים קורס מג"דים.

לאחר שפיקד בהצלחה כראש מטה על הצעדה בירושלים, מונה ב-15 במאי 1951 לקמצ"ר. הוא הקים את בית הכליאה לחיילות ופיתח את יחידת הכלבנים. גל העולים שהגיע לישראל בתקופת כהונתו הוביל לעלייה תלולה במספר העריקים. בשנת 1954 מונה למפקד חטיבת הראל ובמקביל מונה לסגן נשיא בית הדין הצבאי העליון. פרש מצה"ל בשנת 1955.

ברוך יצהר נישא ללאה פולונסקי, ילידת אוקראינה, ולהם שלושה ילדים: גוני, צור ואיל.

יצהר נפטר ב-1987, בגיל 79.

## לקריאה נוספת
*צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של **צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון**; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 29.
*דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, משהב"ט, 2008, עמ' 31-39.

## הערות שוליים

קטגוריה:קרים: אישים
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מפקדי חטיבת הראל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
טיינה אלג

**טיינה אלג** (באנגלית: **Taina Elg**; 9 במרץ 1930 – 15 במאי 2025) הייתה שחקנית ורקדנית אמריקאית-פינית זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1957 על הופעתה בסרט "הנשים".

## ביוגרפיה
אלג נולדה בהלסינקי וגדלה בעיר הנמל טורקו. בתם של הלנה, שהייתה ממוצא רוסי ושל אקה אלג, שהיה פסנתרן ממוצא פיני.
בצעירותה למדה משחק ורקדה בלט במולדתה.

אלג שיחקה בשנות ה-50 במספר קטן של תפקידי משנה וזכתה לפרסום רב בשנת 1957 לאחר שזכתה בצוותא עם השחקנית קיי קנדל בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתה בתור הרקדנית אנג'ל דקרו בקומדיה המוזיקלית של ג'ורג' קיוקור "הנשים".

למרות ההצלחה אלג לא פיתחה לעצמה קריירת משחק מסודרת ובמהלך השנים שיחקה בתפקידים מעטים: באופרת הסבון "One Life to Live", בעיבוד הקולנועי של ראלף תומאס למותחן של אלפרד היצ'קוק "39 המדרגות" בתור מאמנת הנטבול מיס פישר, בפנטזיה "הרקולס בניו יורק" בתפקיד אלת הנקמה נמסיס ובקומדיות "אל תשתה את המים" של וודי אלן ו"שתי פנים למראה" של ברברה סטרייסנד.

אלג הייתה פעילה על בימות ברודוויי ואף הועמדה פעם אחת לפרס טוני על הופעתה במחזה "איפה צ'ארלי?".

מנישואיה הראשונים, לקרל-גוסטב ביורקנהיים (ממנו התגרשה), אלג הייתה אם לבן, הגיטריסט ראול ביורקנהיים. נישאה בשנית לפרופסור רוקו קאפורל, ממנו התאלמנה ב-2008.

אלג נפטרה ב-15 במאי 2025. התגוררה בניו יורק סיטי.

## פילמוגרפיה
ממוזער|שמאל|250px|טיינה אלג, 1955
* סומיסן מת (1941)
* הפורדיגל (1955)
* דיאן (1956)
* הנשים (1957)
* 39 המדרגות (1959)
* ווטוסי (1959)
* הרקולס בניו יורק (1969)
* אל תשתה את המים (1994)
* שתי פנים למראה (1996)
* הקופה של קומלין (2006)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה פיניות
קטגוריה:רקדניות אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית ראשית בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:אישים ממוצא רוסי
קטגוריה:מהגרות מפינלנד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2025
קסאבייה בטל

**קסאבייה בטל** (בצרפתית: **Xavier Bettel**; נולד ב-3 במרץ 1973), הוא פוליטיקאי ועורך דין לוקסמבורגי ממוצא יהודי, סגן ראש ממשלת לוקסמבורג ושר החוץ. בטל הוא ראש ממשלת לוקסמבורג לשעבר מטעם המפלגה הדמוקרטית. בעברו היה ראש עיריית לוקסמבורג. הוא מנהיג המדינה השלישי בעידן המודרני שהוא הומוסקסואל מוצהר.

## ביוגרפיה
בטל נולד וגדל בלוקסמבורג.

בשנת 1999 נבחר בטל לראשונה למועצת העיר לוקסמבורג. בשנת 2001 הוא הוכשר כעורך דין. ב-24 בנובמבר 2011 החל לכהן כראש עיריית לוקסמבורג.

ב-2013 נבחר בטל להוביל את המפלגה הדמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-20 באוקטובר אותה שנה, הגדילה מפלגתו את כוחה ב-3 מושבים נוספים וסיימה כמפלגה השלישית בגודלה עם מספר חברים זהה למפלגה השנייה בגודלה, מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (13). אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, הטיל עליו להרכיב את הממשלה לאחר התפטרותו של ז'אן-קלוד יונקר מן המפלגה הנוצרית-סוציאלית השמרנית. סגן ראש הממשלה, אטיין שניידר, ראש מפלגת הפועלים הסוציאליסטית, אף הוא הומו מוצהר.

## חייו האישיים
בטל נישא לבן זוגו, אדריכל בלגי בשם גוטייה דטנה, במאי 2015, כשנה לאחר שלוקסמבורג הכירה בחוק בנישואין חד-מיניים . הוא המנהיג החד-מיני השלישי שמנהיג מדינה ריבונית, אחרי ראש ממשלת בלגיה, אליו די רופו וראש ממשלת איסלנד לשעבר, יוהנה סיגורדרדוטיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת לוקסמבורג
קטגוריה:ראשי ממשלה להט"בים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:פוליטיקאים הומוסקסואלים
קטגוריה:ילידי 1973
התרבות העתליתית

[שמאל|ממוזער|200px|[מערת הנחל, שם הוגדרה לראשונה התרבות העתליתית]]
**הַתַּרבות העתליתית** היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרים ארכאולוגיים רבים בהם התרבות מופיעה טרם תוארכו בשיטת פחמן-14 או שיטות אחרות, אך תיארוך ממערת מנות מציע שזמן קיום התרבות היה כ-35,000 - 33,000 שנים לפני זמננו.

התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון.

קבורת אדם המשויכת לתרבות העתליתית התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארץ-ישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה.

בשנת 2024 בחינה מחודשת של ממצאי הצור שנחפרו במערת מנות שבגליל העליון, הציעה כי גם באתר זה קיימת הופעה של התרבות העתליתית. בדיקות תיארוך מדויקות, שבוצעו על ידי חוקרים ממכון ויצמן ונערכו תוך כדי חפירת המערה, הצליחו להצביע על תיארוך ראשוני של התרבות באמצעים אמינים ומודרניים. טיב ואופן היישוב במערה עדיין נמצא תחת מחקר.

המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה.

## לקריאה נוספת
* עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, **הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב**, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 102.

## הערות שוליים

*
עתליתית
קטגוריה:התקופה הפלאוליתית העליונה
צבי-שמשון שפיר

**צבי-שמשון שפיר** (6 בספטמבר 1914 – 1989) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הרביעי של צה"ל (1954–1960).

## ביוגרפיה
שפיר נולד בשנת 1914 בברלין, בשם ורנר שטראוס. עלה לישראל בשנת 1934, והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר. שימש כאיש מנגנון ההגנה. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד של חטיבת עודד. בהמשך שימש כמפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז וכסגן הקמצ"ר. מונה לקמצ"ר באוקטובר בשנת 1954. בתקופתו הוקמו יחידות היסעים ויחידות משטרה צבאית שולבו בחטיבות הקרביות. דגש מיוחד הושם בתקופת פיקודו על הגיבוש בקרב המשרתים בחיל.

פיקד על חמ"ץ במהלך מלחמת סיני. בתקופת פיקודו על החיל העסיקה פרשת טבח כפר קאסם את מצ"ח במשטרה הצבאית. סיים את תפקידו בשנת 1960.

## לקריאה נוספת
*צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 34
*דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, משהב"ט, 2008, עמ' 39–50

## קישורים חיצוניים
* דף החבר של צבי שפיר באתר "סיפורי גבעת ברנר".

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
דוד ריאחי

**דוד ריאחי** (30 בנובמבר 1928 – 9 במרץ 2013) היה פייטן בעל שם עולמי, מחבר לחנים ומורה לפייטנים המובילים בישראל, בהם החזן משה חבושה והרב חגי בצרי.

את תורת הפיוט למד מהפייטן אשר מזרחי, שרבים מלחניו מושמעים ברוב בתי הכנסת הספרדיים בישראל. עוד בעודו ילד שר בפני מלך תוניסיה. במשך שנים רבות היה תלמידו של מנהיג יהדות תוניס, רבי מצליח מזוז, שנרצח במולדתו לאחר מלחמת ששת הימים על ידי מתנקש ערבי.

## קורות חייו
ריאחי נולד בתוניסיה בעיר תוניס, נין לרבה הראשי של תוניסיה נסים ירחי. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בירושלים. לאחר מספר שנים עבר עם משפחתו לנתניה, לאחר שהרב דוד שלוש רבה הראשי של העיר, הזמין אותו לשמש כחזן קבוע בבית הכנסת המרכזי בעיר, שבו הקים לימים מקהלה שתלווה אותו בתפילותיו. למרות המעבר לנתניה, לא שכח את קהל מעריציו בירושלים. מדי פעם היה מגיע לעיר הקודש לסלסל את שירת הבקשות בבתי הכנסת העתיקים של שכונת נחלאות.

שמעו של הרב דוד ריאחי פתח בפניו דלתות רבות הן בישראל והן מעבר לים. מעת לעת היה מוזמן לביתו או לסוכתו של הרב עובדיה יוסף, ושם היה שר, כמו כן נטל חלק באופן קבע בהילולה המסורתית הנערכת מדי שנה בישיבת כיסא רחמים בבני ברק.

ריאחי לא פסק להופיע בפני קהל גם בגיל מאוחר. בגיל 79, נענה להזמנת הרב שלמה חדד, שהיה בעבר תלמידו, לנצח על פתיחת עונת שירת הבקשות בבית הכנסת העתיק אבוהב, ובהזדמנות זו הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם 'קול רינה וישועה' – המכון לשירה ופיוט, על תרומתו הכבירה בתחום הפיוט.
הופיע בבית אבי חי וקבל שי הוקרה על תרומתו האדירה לפיוט בארץ ישראל. 
בגיל 83 החל מצבו הבריאותי להידרדר, ובשל כך נאלץ לבטל הזמנות מעבר לים. הוא נפטר בגיל 85, ונטמן בבית העלמין בנתניה.

## יצירתו
במהלך שנות יצירה רבות הלחין וחיבר עשרות פיוטים, שהפכו עם השנים לנכסי צאן ברזל של השירה היהודית, כגון 'גואל יבוא', 'עזרי עזרי' ו'רבים רדפוני'. הלחן המוכר ביותר שלו הוא 'ושמרו בני ישראל' במקאם נהוונד, שמושר בכל בתי הכנסת הספרדים-ירושלמים כל ליל שבת.

## ראו גם
* פיוט

## קישורים חיצוניים
* האזנה למזמור '''כי אשמרה שבת''' החזן והפייטן דוד ריאחי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים תוניסאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
דוד בן חסין

רבי **דוד בן חסין** (1727 - 30 ביוני 1792) היה מגדולי המשוררים והפייטנים של יהודי מרוקו. חלק משיריו דוגמת "אערוך מהלל ניבי", "לדוד שיר ומזמור" ו"אוחיל יום יום אשתאה", התפרסמו ברחבי קהילות המגרב והמזרח התיכון.

## קורות חייו
נולד לאביו רבי אהרן במלאח (הרובע היהודי) של מקנס שבמרוקו בשנת 1727. קיבל חינוך מסורתי בצלא, ובגיל 10 החל ללמוד בישיבה של ר' מרדכי בירדוגו והיה לתלמיד מצטיין. בגיל 17 חיבר את חיבורו הראשון *מגדל לדוד* שעוסק בפרשנות המקרא ודן בדרכים הנכונות ללמוד ולשנן את התורה. בגיל 20 נישא לבתו של מורו ר' מרדכי בירדוגו.

ר' דוד חסין היה משורר פורה והותיר אחריו למעלה מ-250 שירים, אשר חלקם הגדול התפרסם 15 שנה לאחר מותו בספר בשם "תהילה לדוד" שיצא לאור באמשטרדם בשנת תקס"ז וזכה מאז לשלוש מהדורות נוספות. כמו תלמידי חכמים רבים אחרים במרוקו ר' דוד חסין עסק לפרנסתו כסופר סת"ם. הוא נהג לנסוע ולבקר את הקהילות היהודיות השונות ברחבי מרוקו, וכך עוד בחייו שיריו התקבלו למסורות הפיוט ברחבי האזור. לעומת שירת ספרד אשר נכתבה בעיקר בלשון המקרא ר' דוד חסין עשה בשירתו שימוש בכל רובדי הלשון העברית ובעיקר לשון המקרא ולשון חז"ל. שירתו הושפעה גם מן הקבלה והדבר ניכר הן מבחינת הנושאים והתכנים, והן מבחינת העיצוב והדימויים. הפיוט אסדר תושבחתא נמנה בין יצירותיו.

ר' דוד חסין חי בתקופה רווית סבל עבור היהודים במרוקו. במהלך חייו סבל המלאח של מקנס מפגעי טבע, כגון בצורת קשה וממושכת, שהקשו על חיי תושביו. בנוסף יושבי המלאח נפגעו מאלימות אנטי-יהודית ומרדיפות שונות. בערוב ימיו של ר' דוד חסין עלה לשלטון מולאי יזיד, שרדף באכזריות את היהודים ברחבי מרוקו. ר' דוד חסין הקדיש שירים לתיאור הרדיפות שחוו יהודי מרוקו, ורבים משיריו הם שירי נחמה המנסים לעודד את רוחן של הקהילות המוכות. נושאי שירתו מתמקדים לפיכך בנושאי הגלות ומצוקותיה והתקווה לגאולה וחידוש העבר של עם ישראל.

שירתו נפוצה מעבר למרוקו וצפון אפריקה והגיעה לקובצי פיוטים במזרח, עד תימן הרחוקה.

נפטר בי' בתמוז ה'תקנ"ב (יוני 1792)

## לקריאה נוספת
*ר' דוד חסין, "ספר תהלה לדוד: קובץ שירתו של רבי דוד בן חסין", בעריכת פרופ' אפרים חזן ופרופ' דוד אלבאז, הוצאת אורות יהדות המגרב, 1999.
*אפרים חזן, "שיריו האישיים של רבי דוד בן אהרן חסין", בתוך: "מחקרים בספרות עם ישראל ותרבות תימן", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1991, עמ' 279-301.
*אפרים חזן, "הנהגה ומנהיגות בשירתו של ר' דוד חסין", כתב עת "התחדשות ומסורת" (תשס"ה), עמ' 116-124.
*אפרים חזן, "ארמית ועברית בשירת רבי דוד חסין", כתב עת "ממזרח וממערב" ד (תשמ"ד), עמ' 111-123.
*אפרים חזן, "שירי הקינה לרדב"א חסין : טיבם וייחודם", כתב עת "מקדם ומים" ד (תשנ"א) 13-23.

**Tehilla le-David*, ed. Ephraim Hazan and André Elbaz (Saint-Denis: Institut européen d’études hébraïques, Université de Paris VIII, 1996).
*Lysette Hassine-Mamane. *Le Piyyut de David Hassine* (Paris: Maisonneuve & Larose, 2000).
*André Eliyahu Elbaz, 'Three unknown "piyyutim" by David Ben Hasin', *[[AJS Review]]* 20,1 (1995) 87-97


## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* ר' דוד חסין באתר "קהילות שרות"
* ר' דוד חסין באתר הפיוט והתפילה
* Ephraim Hazan. "Ben Ḥassin, David." *Encyclopedia of Jews in the Islamic World*. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013.
* לדוד שיר ומזמור, פיוט של חסין באתר ויקיטקסט.
* 

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:מקנס: רבנים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:פייטנים מרוקאים
קטגוריה:משוררים יהודים מרוקאים
קטגוריה:ילידי 1727
קטגוריה:נפטרים ב-1792
הצבא העממי היוגוסלבי

**הצבא העממי היוגוסלבי** (בסרבו-קרואטית: **Југословенска Народна Армија**) או **הצבא הלאומי היוגוסלבי** (**Jugoslovenska Narodna Armija**) או בקיצור: **JNA** היה הצבא של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.

הצבא פעל לצד כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו כמיליציה ברפובליקות, ויחד היוו את **הכוחות המזוינים של יוגוסלביה**.

## מבנה
הצבא התחלק לשלושה חילות עיקריים:
*חיל היבשה היוגוסלבי (כ-165,000 אנשים נכון ל-1991)
*חיל האוויר היוגוסלבי (כ-32,000 אנשים)
*חיל הים היוגוסלבי (כ-10,000 אנשים)

הצבא חולק לארבעה מחוזות צבאיים:
*מחוז 1 מפקדה ראשית בבלגרד – אחראי על צפון סרביה, צפון מזרח קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ווויבודינה. הכיל שישה גיסות.
*מחוז 3 בסקופיה – אחראי על דרום סרביה, מונטנגרו ומקדוניה. הכיל חמישה גיסות.
*מחוז 5 בזגרב – אחראי על סלובניה ומערב קרואטיה. הכיל חמישה גיסות.
*מחוז חיל הים בספליט.

## היסטוריה
מקור הצבא ביחידות הפרטיזנים של טיטו שפעלו במלחמת העולם השנייה כנגד מדינות הציר. לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, שונה שם הצבא ל**צבא יוגוסלביה** ובהמשך קיבל את התואר "עממי". ב-1968, הקים טיטו את כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו לצד הצבא, והיו כפופים אליו במידה מסוימת. יחד עם מלחמות יוגוסלביה וסוף הפדרציה ב-1992, הצבא פורק.

## ראו גם
* בית הקצינים

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יוגוסלביה
קטגוריה:יוגוסלביה: צבא וביטחון
קטגוריה:צבאות עבר
זלמן ורדי

שמאל|ממוזער|255px|זלמן ורדי (במרכז) כקמצ"ר, חושף דרגות חניכים מצטיינים בקורס שוטרים צבאיים, 1976
**זלמן ורדי** (1924 – י"ד בכסלו תשנ"א, 1990) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) השביעי של צה"ל (1971–1976) בדרגת תת-אלוף.

## ביוגרפיה
זלמן ורדי נולד ב־1924 בקובנה בירת ליטא, בנם של אריה וצפורה רוזנטל. ב־1936, בגיל 12, עלה לארץ ישראל. בשנת 1941 הצטרף לארגון ההגנה ושימש כנוטר. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני והשתתף בקרבות בשרון. בשנת 1950 עבר לחיל המשטרה הצבאית ועבר את כל שלבי הפיקוד בחיל. ב־1957 עבר קורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ובהמשך מונה לקצין המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז. ב־1960 שימש כראש לשכת הרמטכ"ל חיים לסקוב, ובשנים 1961–1964 עבר למשרד ראש הממשלה. עד לשנת 1969 שימש סגן קצין משטרה צבאית ראשי, והחל ב־1969 עמד בראש משלחת הנוער והנח"ל מטעם משרד הביטחון בחוף השנהב ובמערב אפריקה.

בשנת 1971 מונה לקצין משטרה צבאית ראשי (קמצ"ר). ורדי היה מפקד החיל הראשון שקיבל דרגת תת-אלוף (עד אז נשא הקמצ"ר דרגת אלוף-משנה). תא"ל ורדי פעל להעלות את המוטיבציה לשירות בחיל ולשפר את תדמיתו באמצעות גישה שלא מתמקדת במספר הדו"חות המוענקים על ידי השוטר הצבאי, אלא בפעולות מניעה והסברה, ומתן דגש על אחריות המפקד על פקודיו, גם כשהם מחוץ לבסיסם, זאת לצד מתן עזרה לחיילים מחוץ למחנות. הוא השקיע מאמץ מיוחד למלחמה בתאונות הדרכים ולשם כך הרחיב את מערך האופנועים בחיל.

ורדי פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת יום הכיפורים. הוא פיקח על הכוונת התנועה בזמן גיוס הלוחמים למלחמה ועל הסעתם. תחת פיקודו החיל אבטח את המתקנים בהם נכלאו שבויי המלחמה, מנע כניסת אנשים לא מורשים לאזורי הקרבות וטיפל במקרי ביזה.

לאחר המלחמה, בשנת 1974, בעקבות גיוס אוכלוסייה שכונתה אז "טעוני טיפוח", נאלץ החיל בהובלתו להתמודד עם עלייה גדולה במקרי עריקות. הוא סיים תפקידו כקמצ"ר בשנת 1976 והשתחרר מצה"ל ב־1977. שימש כעוזר קצין משטרה צבאית ראשי בחירום בשירות המילואים.

### חיים אישיים
בשנת 1948 נישא ורדי לעליזה גוטסמן. בשנת 1957 הקימו בני הזוג את ביתם בהרחבה של מושב שדה ורבורג.
ב־1973 נפטרה אשתו. זלמן ורדי נפטר בשלהי 1990 (י"ד בכסלו תשנ"א), בגיל 66. נקבר בשדה ורבורג.

## לקריאה נוספת
* צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של **צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון**; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 57.
* דני אשר, **אדום כחול: סיפורו של חיִל, 1948–2008: שישים שנה לחיל המשטרה הצבאית**, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 63–73.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:שדה ורבורג: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
קטיה ציטרין-סילברמן

**קטיה ציטרין-סילברמן** היא ארכאולוגית המתמחה בתקופה המוסלמית. מרצה בכירה במכון לארכאולוגיה ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. החל מסוף שנת 2023, היא מכהנת כראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון.

## ביוגרפיה
ציטרין נולדה בריו דה ז'ניירו בברזיל, ועלתה לישראל ב-1987, לאחר שנת לימודים אחת בלימודי תקשורת באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית ב-1991, עם התמחות בארכאולוגיה אסלאמית. ב-1993 הצטרפה ציטרין לפרויקט סקר סיני של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סקר זה היווה את הבסיס לעבודת המסטר שלה באוניברסיטה העברית, שעסק בהתפשטות היישוב בצפון סיני במהלך התקופה האסלאמית. ב-2005 השלימה את תואר הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, תחת הנחייתם של פרופסור ראובן עמיתי ומרים רוזן-איילון, שעסק בח'אנים של התקופה הממלוכית בסוריה רבתי.

לציטרין שני ילדים, והיא מתגוררת בהוד השרון.

## עבודתה המדעית

ציטרין מונתה לנהל את חפירות מרכז טבריה הימי-ביניימית, שבו זיהתה את המסגד הגדול של העיר מהמאה השמינית (התקופה האומיית). עד חפירתה סברו החופרים הקודמים, ובראשם פרופסור יזהר הירשפלד שהיה השוק של העיר הבינזטית. היא מצאה דמיון רב למסגדים אחרים מהתקופה האומיית ובהם המסגד הגדול בדמשק. בניגוד למסגדים אחרים שקמו על כנסיות, מסגד זה פעל ככל הנראה לצד כנסייה. בשנת 2020 מצאה בטבריה שרידים של מסגד קדום יותר, תחת המסגד הגדול של טבריה. תארוכו ככל הנראה מהמחצית השנייה של המאה ה-7 לספירה. מדובר במסגד העתיק ביותר שנחשף בחפירה ארכאולוגית עד כה בעולם.

ציטרין שימשה כמנהלת ביחד עם פרופסור מרים רוזן-איילון בח'רבת אלמיניא מצפון לגינוסר. האתר שימש כארמון אומיי, והפך מאוחר יותר למפעל לייצור סוכר.

ב-2016 הפכה למרצה בכירה במכון לארכאולוגיה, ומאוחר יותר הפכה למרצה הראשונה בתחום הארכאולוגיה המוסלמית בתולדות האוניברסיטה העברית בעלת תקן של קבע.

ציטרין מלמדת מספר קורסים במכון לארכאולוגיה ובמחלקה למזרח תיכון באוניברסיטה העברית. ב-2023 מונתה לראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית.

## מפרסומיה

* Cytryn-Silverman, Katia, **The Road Inns (Khāns) of Bilād al-Shām during the Mamluk Period (1260-1516)**, BAR International Series, Oxford, 2005
* Cytryn-Silverman, Katia, "The Fifth Mīl from Jerusalem: Another Umayyad Milestone from Southern Bilād Al-shām", **Bulletin of the School of Oriental and African Studies**, vol. 70, no. 3, 2007, pp. 603- 610
* Cytryn-Silverman, Katia," Three Minarets in Ramla", **[[Jerusalem Studies in Arabic and Islam]]**, vol. 35, 2008, pp. 394- 397
* Cytryn-Silverman, Katia, "The Umayyad Mosque of Tiberias", **Muqarnas** 36, 2009, pp. 37- 71


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* רשימת הפרסומים של ד"ר קטיה ציטרין באתר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות ילידות ברזיל
קטגוריה:ישראלים ילידי ברזיל
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ארכאולוגיה והמזרח הקרוב הקדום
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
גוף חימום

250px|ממוזער|שמאל|גוף חימום של מכונת אספרסו
**גוף חימום** הוא רכיב במכשירים חשמליים ההופך אנרגיה חשמלית (אלקטרו-מגנטית) לאנרגיית חום. גופי חימום משמשים במגוון רחב של מכשירי חשמל ביתיים, מסחריים ותעשייתיים.

גוף חימום פועל באמצעות חימום ג'אול: זרם חשמלי העובר דרך מוליך בעל התנגדות שערכה, יחד עם מתח רשת החשמל, קובע את הספק החימום. לדוגמה בקומקום שהספקו קילוואט אחד, המיועד לפעול במתח 230V, יש גוף חימום שהתנגדותו כ-50 אוהם.

## מבנה
מרבית גופי החימום עשויים מסגסוגת הבנויה בצורת תיל, סליל או סרט. ישנם גם גופי חימום העשויים חומרים קרמיים.
הסגסוגות העיקריות המשמשות נכון לנובמבר 2013 בייצור גופי חימום הן:
*ניקל-כרום (Nichrome): זוהי הסגסוגת הנפוצה ביותר (80% ניקל 20% כרום). הסגסוגת בעלת התנגדות גבוהה יחסית, ולאחר הפעלתו הראשונה של הגוף נוצרת על פניו שכבת חימצון (כרום-אוקסיד) המגינה עליו מפני חמצון כללי וסכנת שבירה או שרפה.
*קנתל: סגסוגת ברזל-כרום-אלומיניום. סגסוגת זו פותחה בשוודיה. הסגסוגת יעילה בטמפרטורות גבוהות במיוחד.
*נחושת-ניקל (Cupronickel): בדרך כלל 75% נחושת 25% ניקל. זוהי סגסוגת בעלת התנגדות נמוכה יחסית ולכן משמשת לטמפרטורות נמוכות.

## תכונות
לגופי חימום יעילות גבוהה ביותר – למעט איבוד אנרגיה קטן שמתבטא באור חלש, כל ההספק החשמלי העובר דרך גוף חימום הופך לחום. כאן גם ההבדל בין גוף חימום לחוט להט (בנורות להט), אשר פועל על אותו עיקרון אך חלק גדול יותר של ההספק החשמלי הופך לאור נראה.
פעולתם של גופי חימום אינה תלויה בכיוון הזרם, ולכן גופי חימום פועלים הן בזרם ישר והן בזרם חילופין.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מכשירי חשמל
קטגוריה:מכשירי חשמל: רכיבים
Kip Kay

**קיפ קדרשה**, הידוע יותר בשם **Kip Kay**, הוא מפיק ויוצר אמריקאי של סרטוני עשה זאת בעצמך.
בשנים 2007–2008 היה המשתמש השני הכי פופולרי באתר מטהקפה וקיבל תשלום של כ-120 אלף דולר מהאתר. הסרטונים משודרים באינטרנט והסרטון הראשון שודר ב-12 באוגוסט 2007. עד כה, 188 פרקים נעשו וניתן למצוא אותם בערוצי ההפצה, כגון YouTube. הסרטונים של קיפ קיי ניתנים לחלוקה לקטגוריות של מתיחות, עשה זאת בעצמך, סרטוני הסברה, ו"האקים"(שימוש במוצר מסוים לא לשימוש שלשמו הוא נועד).

## חיים וקריירה
לקיפ קיי לא היה רקע מדעי חוץ משיעורי מדע רגילים במכללה. בראיון עמו הוא הצהיר "אני תמיד נהניתי לשחק עם דברים", הוא אומר, "ולמדתי הרבה מאבא שלי, שלימד אותי על מכניקה ואלקטרוניקה. אני רק בעל משאבים, אני מניח." קריירת הפקת הווידאו של קיפ קיי החלה עם הפקת טלוויזיה מקצועית וכיתות שידור שהובילו לעבודה ברדיו. קיי עבד כטכנאי מחשבים ומנהל תקשורת במשרה חלקית בכנסייה המקומית שלו. קיפ עבד גם עבור מגזין "Make" ששכר אותו כדי לצלם ולייצר קליפים של פרויקט סוף השבוע שלו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקים
קטגוריה:פעילי אינטרנט אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
ISPRS

**ISPRS** או בתרגום לעברית: **האגודה הבין־לאומית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק** הוא ארגון בין־לאומי לא ממשלתי המאחד תחתיו את ארגונים העוסקים בתחום חישה מרחוק, פוטוגרמטריה, ותצלום אוויר. האגודה נוסדה בשווייץ בשנת 1910. התוכניות המדעיות והטכניות של הארגון מאורגנות על ידי חמש ועדות המתכנסות בקונגרסים של הארגון. כל ועדה של הארגון בחסות הארגון נבחרת לתקופה של ארבע השנים בין הקונגרסים. נשיאי וסגני נשיאי הוועדות אחראים להקמתן של כ־60 קבוצות עבודה. כל אחת מאלה, אחראית על קידום המחקר בנושאים מסוימים בתחום. באמצע התקופה בת ארבע השנים נערכים כינוסים מדעיים על ידי כל ועדה. בנוסף, קבוצות העבודה מקיימות גם כינוסים וסדנאות מחקר מטעמן. האגודה הבינלאומית פועלת גם להוצאת ספרים ובמיוחד לפרסום מאמרים מדעיים ומקצועיים בשלושה מגזינים ידועים בתחום להם מעמד (אינדקס) גבוה מאוד.

בין היתר הארגון אחראי על קרן המעניקה תרומות ופרסים לקידום המחקר של חישה מרחוק, צילומי אוויר ופוטוגרמטריה. בנוסף אחראית גם שיתוף פעולה בין־לאומי בין מדינות וקידום טכנולוגי בתחום.

## קישורים חיצוניים
* 
*  אתר הקרן של הארגון

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:איגודים חברים במועצת המדע הבין-לאומית
האגודה הבין-לאומית לגאודזיה

**האגודה הבין-לאומית לגאודזיה** (באנגלית: **International Association of Geodesy** בראשי תיבות **IAG**) הוא ארגון בין-לאומי, אחת משמונה האגודות של "**[[האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה]]**" (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות. הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה. האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון.

## ראו גם
* לשכת המודדים המוסמכים בישראל

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית

**האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית** (באנגלית: The **International Cartographic Association**, בראשי תיבות: **ICA**, בצרפתית: **Association Cartographique Internationale**, בראשי תיבות: **ACI**) הוא ארגון בין-לאומי העוסק בתחום הכרטוגרפיה והמיפוי. הארגון נוסד בתאריך 9 ביוני 1959 בעיר ברן בשווייץ כדי לתת במה לכל הארגונים העוסקים בתחום המיפוי ולתרום ולעודד את המחקר בתחום ולספק טכניקות חדשות. האספה הראשונה של הארגון נערכה בפריז בשנת 1961. המשימה של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית היא לעודד את המשמעות ואת הקידום של המקצועות בתחום תוך כדי שיתוף פעולה בין-לאומי. מאחר שמושבו של הארגון הוא בשווייץ נקבע בארגון כי 2 השפות הרשמיות יהיו אנגלית וצרפתית. הארגון משמש גם בתור ארגון-גג המאגד תחתיו ארגונים רבים העוסקים בתחומים גאוגרפיים. האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי משמשת בתור הנציגות הישראלית בארגון בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל. החל משנת 1990, האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית חברה במועצת המדע הבין-לאומית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-ממשלתיים
קטגוריה:מוסדות מדעיים בין-לאומיים
קטגוריה:איגודים חברים במועצת המדע הבין-לאומית
101 (מספר)

**101** הוא המספר הטבעי הבא אחרי 100 ולפני 102.

## במתמטיקה
* 101 הוא המספר הראשוני העשרים ושישה בגודלו.
* המספר הראשוני הבא אחרי 101 הוא 103, ועל-כן השניים הם ראשוניים תאומים.
* 101 הוא אחד מראשוני צ'ן.
* 101 הוא ראשוני ייחודי.
* 101 הוא אחד מראשוני איינשטיין.

## במדע ובטכנולוגיה
* 101 הוא המספר האטומי של מנדלביום.
* במינרלוגיה, 101 באינדקס מילר הוא פנים של גביש שחוצה את הציר האופקי (a) ואת הציר האנכי השלישי (c) אך לא חוצה את הציר האנכי השני (b).
* באסטרונומיה, 101 הוא המספר שניתן לגלקסיית "גלגל הרוח" בקטלוג מסיה.

## בתרבות
ממוזער|טאיפיי 101, בעבר הבניין הגבוה בעולם
* חדר 101 הוא חדר עינויים המופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו.
* בסדרת הטלוויזיה "חדר 101" משליך המרואיין האורח לחדר 101 את הדברים שהוא מאס בהם ורוצה שיעלמו מהעולם.
* הגמרא במסכת חגיגה דף ט עמוד ב מנגידה לומדים: אינו דומה שונה פרקו מאה פעמים לשונה פרקו מאה ואחד.
* זואי 101 – קומדיית מצבים אמריקאית לנוער בכיכובה של ג'יימי לין ספירס.
* 101 דלמטים – ספר הרפתקאות לנוער.
* טאיפיי 101 – גורד שחקים הממוקם בטאיפיי, בירת טאיוואן, בעל 101 קומות. הבניין הגבוה בעולם בין השנים 2004–2010.

## בנושאים אחרים
* 101 הוא מספר הטלפון לפניה למוקד חירום טלפוני של מגן דוד אדום בישראל.
* 101 היה שמה של יחידת קומנדו ישראלית שהוקמה ביוזמת אריאל שרון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים
עוצבת הרעם

**עוצבת הרעם** (**אגד ארטילרי 219**) הייתה אגד ארטילרי של חיל התותחנים בצה"ל.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|200px|התג הישן של עוצבת רעם
האגד הוקם באפריל 1976 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. בתחילה התבסס האגד על גדודי תותחנים במילואים של פיקוד הצפון, שהפעילו תותחנים מתנייעים M-107 ("רומח"), תותחים נגררים מדגם M-71, ותותחים מתנייעים M-68. מחנות הקבע של יחידות האגד היו במחנה יפתח ובמחנה כורדני.

ב-1995 החלו להיקלט בצה"ל משגרי רקטות M-270 MLRS ("מנתץ"), האגד קיבל תחת אחריותו את הגדוד הסדיר ("גדוד הרעם") ושני גדודים מילואים נוספים של משגרי מנתץ והפך לאגד עומק, שייעודו תקיפת יעדים בעומק האויב.

האגד היה אגד מילואים שלחם במלחמת לבנון הראשונה ובמלחמת לבנון השנייה.

## מפקדי עוצבת הרעם

## קישורים חיצוניים
* יהונתן שר, גשם של פלדה, ביבשה, גיליון 22 (פברואר 2013).

קטגוריה:עוצבת עמוד האש
קטגוריה:עוצבת געש
הרעם
מאיר גבע

**מאיר גבע** (1939 – 19 ביוני 2019) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) האחד עשר של צה"ל, בין השנים 1982–1985.

## ביוגרפיה
גבע התגייס לצה"ל ביולי 1957 (ערב מלחמת סיני), עבר קורס שוטרים צבאיים מזורז ונשלח למחנה שבו הוחזקו שבויים מצריים. בהמשך מונה לנהג בסיורי הממשל הצבאי. לאחר שעבר קורס קצינים, שירת בכלא ארבע (כקצין ניהול כלואים), במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, בבסיס משטרה צבאית נצרת, במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (כקצין סעד לבתי הסוהר וכרמ"ד שיטור), במשטרה צבאית עזה ושוב במקמצ"ר (כקצין ניהול וארגון מילואים וכקצין הדרכה). בתפקידו הראשון כסגן-אלוף שימש כמפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13), במחנה קדום בשומרון. לאחר מכן מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום (ממצ"פ דרום). הייתה זו התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בהמשך חזר למקמצ"ר, שם שימש ראש ענף השיטור וסגן הקמצ"ר.

מונה לקמצ"ר באפריל 1982. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון הראשונה. בתקופת פיקודו על החיל הוקמה הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח).

נפטר ב-19 ביוני 2019, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

## לקריאה נוספת
*דני אשר, **אדום כחול: סיפורו של חיל המשטרה הצבאית 1948-2008**, משהב"ט, 2008, עמודים 85–95

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
אמיל אלימלך

**אמיל אלימלך** (נולד ב-1945) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).

כיום אמיל משמש כמנכ"ל בניין סילבר במתחם בורסת היהלומים ברמת גן.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1945 ועלה לישראל ממרוקו בשנת 1956. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). לאחר הטירונות עבר קורס שוטרים צבאיים והוצב בכלא ארבע, שם תיפקד כזקיף על מגדל שמירה, יומנאי, מפקד משמר, מדריך כלואים וסמל משמעת. לקראת מועד תום שירות החובה שלו בצה"ל התקבל לקורס קצינים ובסיומו הוצב בכלא שש. לאחר תקופה קצרה עבר לשמש כמפקד מעבר ארז. מאז מילא מגוון תפקידי פיקוד ומטה לרבות פיקוד על בסיסי כליאה, יחידת המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, ראש ענף ארגון והדרכה וראש ענף שיטור במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (מקמצ"ר).

במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן הקמצ"ר בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1984 היה לקצין המשטרה הצבאית הראשון שנשלח למכללה לביטחון לאומי ובתום שנת הלימודים קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את תא"ל מאיר גבע בתפקיד הקמצ"ר. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במהלך האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1989 העביר את הפיקוד על החיל לתא"ל שלום בן-משה.

## לקריאה נוספת
*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 95-96

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ולטר ורלימונט

**ולטר ורלימונט** (בגרמנית: **Walter Warlimont**; 3 באוקטובר 1894 – 9 באוקטובר 1976) היה סגנו של אלפרד יודל במטה הכללי של הוורמאכט. לאחר המלחמה נידון למאסר על פשעי מלחמה.
250px|ממוזער|שמאל|ורלימונט במשפט (1948)

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
ורלימונט נולד באוסנבריק ב-3 באוקטובר 1894. לאחר סיום אקדמיה צבאית הוא הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ביוני 1914 כקצין ארטילריה. במלחמה שימש כמפקד סוללה בצרפת ואיטליה. במלחמה עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

לאחר המלחמה שירת זמן קצר בפרייקורפס ואחר כך ברייכסווהר. הוא היה בהשתלמות בבריטניה (1929) ובארצות הברית (1929).

בורמאכט טיפס בדרגות במטה הכללי. ב-1936-1937 היה המתאם בין הOKH ובין משטרו של גנרל פרנקו בנושא סיוע צבאי. ב-1937 חזר לגרמניה כקצין מטה וכתב תוכנית לארגון הצבא ולהקמת ה-OKW שבו תהיה להיטלר שליטה טובה יותר על הנעשה בצבא. תוכנית זאת יושמה וורלימונט המשיך בעלייה בדרגות במטה הכללי ומונה לסגנו של אלפרד יודל.

### מלחמת העולם השנייה
במלחמה שימש ורלימונט כאמור כסגנו של יודל והיה אחראי על כתיבה ויישום התוכניות המבצעיות. הוא היה נוכח ברוב הישיבות המבצעיות עם היטלר, כתיבת ההחלטות שנתקבלו והפצתן למפקדים. הוא סייע בתוכניות הפלישה לפולין, צרפת וברית המועצות. ב-1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.

ב-1943 הגיע לתוניס ודן עם ארווין רומל על אפשרות הפינוי מצפון אפריקה. ב-1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. הוא היה אחראי על העברת אינפורמציה יומית להיטלר על המצב בחזית.

ב-20 ביולי 1944 נפצע ורלימונט קל בהתפוצצות במאורת הזאב. הוא התקשר באותו יום למפקד חזית המערב גינתר פון קלוגה והודיע לו שהיטלר נשאר בחיים. לאחר מכן נשלח על ידי היטלר לצרפת, נפגש עם רומל ומפקדים נוספים ודרבן אותם לצאת לקרב בכיס פאלז שבו הובסו הגרמנים.

לורלימונט לא היה קשר לחבר הקושרים אבל היטלר כבר לא היה בטוח בכך והוא הסכים לבקשתו לשחררו מהתפקיד בגלל התקפי הסחרחורת שבהם לקה לאחר פציעתו. עד סוף המלחמה היה ורלימונט ביחידת המילואים של היטלר.

### לאחר המלחמה
לאחר כניעת גרמניה במאי 1945 הוחזק ורלימונט במעצר כשבוי מלחמה. באוקטובר 1948 הוא הובא למשפט בפני בית משפט צבאי אמריקאי ביחד עם כמה קציני ורמאכט בכירים במה שנודע כ"משפט הפיקוד העליון". הוא הואשם בניסוח ובהעברת פקודתו של היטלר כי אנשי קומנדו של בעלות הברית שייתפסו, יוצאו להורג מייד ולא יהיו להם כל זכויות של שבויי מלחמה.

הוא נידון למאסר עולם. ב-1951 הומתק גזר דינו ל-18 שנה, וב-1957 שוחרר בעקבות חנינה. הוא כתב מספר ספרים על המלחמה.

גנרל אריך פון מנשטיין זלזל בקציני המטה ובהם ורלימונט. הוא אמר: "קייטל, יודל וורלימונט לא היו אף פעם במלחמה. העובדה שהם חסרו ניסיון בשדה הקרב גרמה להם להתעלם מקשיים אמיתיים ולשכנע את היטלר כי יש אפשרות לבצע פעולות למרות שהיה ברור בשטח שזה בלתי אפשרי".

## ספרים שכתב
**Inside Hitler's Headquarters: 1939-1945*, Walter Warlimont,1962.
**The Decision in the Mediterranean 1942* by Gen. W. Warlimont in *The Decisive Battles of WWII: The German View*, edited by H.A. Jacobsen,1965.

## קישורים חיצוניים

* ולטר ורלימונט: תפקידים, דרגות, עיטורים
* ולטר ורלימונט-ביוגרפיה קצרה וקטעי ראיונות, באתר Spartacus Educational
* ולטר ורלימונט, באתר ww II graves
* 

קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי עיטור מיכאי האמיץ
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1976
שלמה אליה

**שלמה אליה** (נולד ב-11 בנובמבר 1942) הוא איש עסקים ישראלי, יו"ר קבוצת נץ. בשירותו בצה"ל התקדם לדרגת תת-אלוף ופיקד על המנהל האזרחי ועל יחידת הקישור ללבנון.

## קורות חייו
אליה נולד בחלב שבסוריה ועלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3. משפחתו השתקעה בשכונת התקווה שבתל אביב, בה גדל ולאחר מכן בקיבוץ נחשונים.

אליה התגייס לנח"ל ובמהלך קורס הקצינים נפצע ואיבד את ידו הימנית. הוא עבר לחיל המודיעין, שירת בפיקוד הדרום במלחמת ההתשה כקצין מערך מודיעין השדה באוגדה 252 וכקצין מודיעין בחטיבה 188 ברמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין מודיעין של חטיבת אגרוף הברזל. לאחר המלחמה מונה לקצין מודיעין אוגדה 36. בתפקידיו הבאים שירת כראש ענף סוריה וראש הזירה המזרחית במחלקת המחקר וכקצין מודיעין של פיקוד הצפון. ב-1983 מונה לראש המנהל האזרחי. במהלך כהונתו הועמד לדין צבאי. עקב כך התפטר מתפקידו והורשע לאחר מכן ב-11 סעיפים בעבירות של חריגה מסמכות והתנהגות לא הולמת לקצין. הוא ערער לרמטכ"ל וזוכה מסעיף האישום המרכזי. עקב הרשעתו הועבר ב-1984 לשמש כמפקד יחידת הקישור ללבנון.

לאחר שחרורו היה פעיל בעסקים בניגריה שם התקרב לצמרת השלטון, עסק בפרויקטים של תקשורת לווינית, חקלאות וביטחון כמו כן היה פעיל בעסקי ביטחון במדינות נוספות במערב אפריקה. אליה היה פעיל בארגון "צוות משרתי הקבע והגמלאים" בארגון נכי צה"ל ובשנים 1990 עד 2001 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של האגודה למען החייל. כמו כן כיהן כיו"ר החברה הממשלתית לתיירות וכיו"ר מנהלת ישראל 2000. כמו כן שימש במשך כשש שנים דירקטור בבנק דיסקונט למשכנתאות. אליה הוא ממייסדי חברת השקעות שביצעה השקעות בנדל"ן וכן הייתה זכיינית חברת סאקוני בישראל. ב-2009 רכש עם שותפיו בקבוצת נץ את השליטה בחברת אסים השקעות שלה פרויקטי נדל"ן במזרח אירופה. בינואר 2018 פורסם בידיעות אחרונות תחקיר לפיו תיווך אליה בעסקאות רבות בהן סופק נשק לגינאה המשוונית.
ממוזער|סיור של הרמטכ"ל וחבורת מפקדים בדרום לבנון במבצע ליטני מרץ 1978.
ב-2018 יצא לאור ספרו "ביד אחת - אתגריו של קצין מודיעין", בהוצאת אפי מלצר. באותה השנה הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.

אליה אב לשלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ראשי המנהל האזרחי
קטגוריה:מפקדי יק"ל
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד הצפון
קטגוריה:סוחרי נשק ישראלים
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:ישראלים ילידי סוריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:שכונת התקווה: אישים
קטגוריה:נחשונים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
פירוק נשק ביולוגי

**פירוק נשק ביולוגי** הוא תהליך של עיקור והשמדה של פתוגנים ורעלנים במטרה להפוך את הנשק ותגזרותיו לבלתי-שימושיים. שיטות מקובלות כוללות חימום (פסטור), ניטרול כימי (למשל מלבין, כוהל, פורמלדהיד–פנול), שימוש בקיטור בשילוב טיפולים כימיים וקבורה בעומק האדמה. 

דוגמאות היסטוריות כוללות את ארצות הברית שהשתמשה בקיטור חם בשילוב פורמלדהיד; את ברית המועצות שריססה בסידן היפוכלוריט לריסוס קירות וקברה חומרים מזוהמים — כולל מקרים של בקטריות אנתרקס שנקברו וערבבו עם חומרים כמו סידן כלורי וצמנט; ואת בריטניה שטיהרה את האי גריניארד בתמיסת פורמלדהיד מדוללת במי-ים, ובהסרת השכבה העליונה של הקרקע באזורים מזוהמים במיוחד.

## ראו גם
* פירוק נשק כימי
* פירוק נשק גרעיני

## לקריאה נוספת

*Wright Susan, **Biological Warfare and Disarmament** (Google Books), Rowman & Littlefield, 2002.
* Eric A. Croddy, James J. Wirtz and Jeffrey A. Larsen, **Weapons of Mass Destruction: An Encyclopedia of Worldwide Policy, Technology, and History** (Google Books), 2004.


קטגוריה:נשק ביולוגי
איתי לב (סופר)

**איתי לב** (נולד ב-1976) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
איתי לב נולד בירושלים. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז כזמר ושחקן. לאחר שהקים אולפן יחד עם אלון פרימן, הפיקו השניים אלבום שנגנז לבסוף. בשנת 2012 הפיקו השניים אלבום בשם "נקודות" ובו שרו זמרים שונים, ביניהם גורי אלפי, אמיר דדון ואלרן דקל. כיום מתגורר לב במודיעין עם אשתו וארבעת ילדיהם.

## ספריו
* חנה (ספרית מעריב, 2005)
* נלך ונלך עד שנתעיף (ספר ילדים ואלבום מוזיקה) (ספרית מעריב, 2007)
* מעל גלים אהבתיך (הוצאת מטר, 2013)

## קישורים חיצוניים
* איתי לב באתר סימניה
* שירים של איתי לב באתר שירונט
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
דני מגן

**דניאל (דני) מגן** (1919 – 12 באוגוסט 1996, כ"ז באב ה'תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950).

## ביוגרפיה
דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה. בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה. גויס לנוטרות ושירת בראש העין.

התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).

עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.

מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950 . סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.

לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.

בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".

מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו, והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה .

## לקריאה נוספת
* צבי הראל, **המשטרה הצבאית**, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 5716
* דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, משהב"ט, 2008, עמ' 18–29.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
מוטי בירן

**מוטי בירן** (בורנשטיין) (נולד בשנת 1946) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הארבעה-עשר של צה"ל (1991–1995) וראש מטה פיקוד המרכז.

## ביוגרפיה
בירן נולד בחנוכה בשנת 1946 במחנה פליטים באיטליה להורים ניצולי השואה. גדל בתל אביב והיה פעיל בתנועת הצופים. התגייס בשנת 1964 לחיל ההנדסה הקרבית. השתתף כסמ"פ בגדוד 601 בפעולת כראמה, במהלכה נפצע ברגלו מקליע שנורה ממקלע שהוצב על טנק פטון ירדני. רגלו נקטעה, אך הוא החלים תוך זמן קצר ועל אף נכותו חזר לפעילות מבצעית מלאה והתמנה למפקד פלוגה א' בגדוד. השתתף במבצעים רבים בבקעה ובעמק הירדן ובאחד מהם נפצע פעם נוספת. באוקטובר 1968 נקרא להצטרף לגרעין מצומצם של קצינים שהקימו את גדוד הצליחה 605, שהפך ליחידה מובילה בחיל ההנדסה הקרבית ושימש בסיס להקמת מערך הצליחה של צה"ל. בהמשך ביצע תפקידים נוספים במקהנ"ר ובבית הספר להנדסה צבאית. השתתף במלחמת לבנון כקצין ההנדסה של עוצבת הפלדה. לאחר ההתארגנות בלבנון התמנה למפקד מרכז ההנדסה של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וזכה להקימו במיקומו החדש בצאלים. בהמשך שירת כראש מטה אוגדת העמקים וכראש מחלקת תקינה באגף התכנון.

בשנת 1991 מונה לקמצ"ר. פיקד על החיל בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופתו הוקמו פלוגות המשטרה הצבאית שהתמחו בטיפול בהפרות סדר מצד יהודים ביש"ע ("סחלב" בחטמ"ר יהודה, "סייפן" בחטמ"ר בנימין ו"סירפד" באזח"ע). בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.

לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בכיר במוטורולה.

## לקריאה נוספת
*דני אשר, **אדום כחול: סיפורו של חיל**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 101–103

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:עובדי מוטורולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
ניר-עם גולדברום

**ניר-עם גולדברום** (1948–2022) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) החמישה-עשר של צה"ל (1995–1998) ונספח צבאי בפולין בדרגת תת-אלוף.

## ביוגרפיה
גולדברום התגייס לצה"ל בשנת 1966. באותה שנה יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ כמפקד מחלקה בכלא שש. בהמשך שובץ כקצין שיטור בבסיס משטרה צבאית חיפה, היה מפקד בסיס המשטרה הצבאית בבית שאן והקים מחדש את בסיס משטרה צבאית טבריה. לאחר שקיבל דרגת סגן-אלוף שימש כמפקד כלא ארבע, מפקד כלא מגידו, מפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (ממצ"פ מרכז), עוזר קצין חיל המשטרה הצבאית לכליאה (עקל"כ) וסגן הקמצ"ר.

בשנת 1995, לאחר שסיים את לימודיו ב, מונה לקמצ"ר. על פעילותו למען הכלואים זכה להוקרה כאביר איכות השלטון. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית אושרה הכומתה הכחולה, שופרה משמעותית איכות המשרתים בחיל, לראשונה שובץ קמ"ץ להדרכה בבה"ד 1 ובית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13) הועבר ממחנה קדום למחנה בית ליד. בשנת 1998 הוחלף על-ידי יורם צחור כקמצ"ר ומונה לנספח צה"ל בפולין, תפקיד שכלל אחריות גם על יחסי משרד הביטחון וצה"ל בבולגריה, הונגריה, צ'כיה וסלובקיה.

התגורר ברעננה. נפטר בשנת 2022 בגיל 74, והובא למנוחות בבית העלמין הישן ברחוב קלאוזנר ברעננה .

## לקריאה נוספת

*דני אשר, **אדום כחול סיפורו של חיל**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 112–116

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בפולין
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן של רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
יורם צחור

**יורם צחור** (נולד ב-24 בנובמבר 1953) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.

## ביוגרפיה
יורם צחור נולד בבני ברק לשלומית ופינחס וייס. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1972 ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). בסיום ההכשרה הבסיסית שובץ כשוטר צבאי בבסיס המטכ"ל (הקריה). בהמשך שירת בצריפין במגוון תפקידי שיטור ואף לקח חלק בליווי שר הביטחון משה דיין לערי הגדה במסגרת יחידת המאמ"ץ (מחלקת אבטחה של המשטרה הצבאית שאבטחה את השר בביקוריו ביהודה ושומרון). במלחמת יום הכיפורים השתתף במשימות רבות ובהן: ליווי שיירות טנקים לסיני ולרמת הגולן ושמירה על שבויי מלחמה בבית החולים לשבויים.

בהמשך יצא צחור לקורס קצינים ובסיומו שובץ במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (שירת כקצין שיטור בתל אביב, בצריפין, כמפקד מ"צ בקעת הירדן, ירושלים, חברון וסבסטיה). בשנת 1975 מונה לפקד על מ"צ ירושלים ובשנת 1977 מונה לקצין השלישות של המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בשנת 1979 עבר לפקד על מ"צ רפידים (ביר גפגפא) שבסיני, עד שבשנת 1980, בעת פינוי סיני, הועתק הבסיס לקציעות. בשנת 1980 שובץ לפקד על בסיס מ"צ דן ובהמשך לראש מדור הסברה ודוברות ואחר כך כראש מדור שיטור ומבצעים במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי. בתפקיד זה היה שותף לכתיבת התוכניות החיליות למלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כסגן ממצ"פ מרכז, רמ"ד שיטור של חיל המשטרה הצבאית וסגן מפקד כלא שש. במקביל, פיקד על קורס הסמלים של חיל המשטרה הצבאית ועל הקורס המתקדם לקציני משטרה צבאית.

בשנת 1987 מונה למפקד בה"ד 13. בתקופתו זכה הבה"ד בפרס צה"ל לבסיסי הדרכה מצטיינים.
בשנת 1991 מונה במינוי זמני לשמש כקצין המשטרה הצבאית של פיקוד העורף שהוקם בקיץ של שנת 1991 ובהמשך מונה למפקד כלא מגידו שהחזיק בכ-1,600 ממחבלי האינתיפאדה הראשונה. היחידה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות מצטיינות.
בשנת 1993 מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הצפון. התקופה התאפיינה בלחימה מתמדת בדרום לבנון, מבצע "ענבי זעם", גירוש ראשי המחבלים ללבנון ועוד.

בשנת 1995 מונה לסגן הקמצ"ר וכממלא מקום הקמצ"ר טיפל באירוע מרד הכלואים בכלא שש ב-1997.
בשנת 1998 קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את ניר-עם גולדברום כקמצ"ר. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית: גובש חזון חילי, גובשה תפיסת שירות העוסקת בתרבות ארגונית חדשנית ובה נקבעו מדדים לחדשנות ולהצלחה, הטיפול בחקירת תאונות הדרכים הועבר מענף השיטור והמבצעים למצ"ח והוקמו מדור אלימות במשפחה ומדור אופרטיבי. צחור פיקד על החיל במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע "חומת מגן" שבמהלכו הוקמו מחדש כלא עופר וכלא קציעות. בשנת 2002 סיים את תפקידו.

לאחר שחרורו מצה"ל עסק בניהול חברת כוח אדם, בייעוץ ארגוני והתנדב לתמוך בחינוך נוער בסיכון במסגרת פרויקט "צהלה". במקביל להתנדבות, עבר הסבה להוראה והחל ללמד אזרחות תלמידים מתקשים בבית ספר תיכון.

## לקריאה נוספת
דני אשר, **אדום כחול: סיפורו של חיל**, משהב"ט, 2008, עמ' 116–121.

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:מורים לאזרחות בישראל
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953