open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נהר קרוס

**נהר קרוס** הוא הנהר העיקרי בדרום מזרח ניגריה. על שמו נקראת מדינת נהר קרוס.
## גאוגרפיה
אף על פי שאינו ארוך במונחים אפריקניים, הוא מנקז כמות רבה של מי גשמים ובאזורים מסוימים נעשה רחב מאוד. ב-80 הקילומטרים האחרונים שלו הוא זורם דרך ביצות ויערות גשם ויוצר דלתה ברוחב 20 ק"מ ובאורך 50 ק"מ בין הערים אורון בגדה המערבית וקלאבר בגדה המזרחית. שפך נהר קרוס חובר למספר נחלים נוספים ואורכו כ-30 ק"מ. הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי.

מדינת נהר קרוס מחוברת בכביש מהיר למדינתה השכנה אקווה איבום. המרחק בין אורן וקלאבר הוא 21 ק"מ דרך הים וכ-200 ק"מ דרך היבשה. האוכלוסייה המתגוררת בחלקו התחתון של הנהר משתמשת בנהר כעורק תחבורה מזה דורות רבים, ובעיר קלאבר יש נמל על גדות נהר קלאבר, כעשרה קילומטרים מהחיבור בינו לבין נהר קרוס וכ-55 ק"מ מהים.

נהר קרוס יוצר גבול בין שני אזורי יערות גשם טרופיים – יערות קרוס-ניז'ר, שנמצאים מערבית לנהר בינו לבין נהר ניז'ר ויערות קרוס-סנגה-ביוקו הנמצאים מזרחית לנהר, בינו לבין נהר סנגה בקמרון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של אפריקה
קטגוריה:ניגריה: גאוגרפיה
קרוס
קרוס
קטגוריה:מפרץ גינאה
קטגוריה:קמרון: גאוגרפיה
טבסאראנים

**טַבַּסַארַאנִים** הם קבוצה אתנית החיה ברובה ברפובליקת דאגסטן, שהיא חלק מן הפדרציה הרוסית.

על פי סקר האוכלוסין שנערך בפדרציה הרוסית בשנת 2002, מנו הטבסאראנים 131,785 נפש, מתוכם כ-40% גרו בערים, ואילו 60% גרו בכפרים. כ-110,000 מהטבסאראנים גרים בדאגסטן. ריכוזם הגדול הוא באזור ההרים שבדרום-מערב דאגסטן. רבים מהם גרים בבירה מחצ'קלה.

הטבסאראנים שייכים למשפחת העמים הצפון-קווקזיים, והם קרובים מבחינה אתנית ללזגינים. הם דוברים את השפה הטבסאראנית, השייכת למשפחת השפות הצפון-מזרח קווקזיות. דתם היא האסלאם הסוני.

עם הטבסארנים המפורסמים נמנית הקופצת במוט הרוסייה ילנה איסינבייבה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דגסטן: קבוצות אתניות
קטגוריה:עמים קווקזיים
נמל התעופה דונג הוי

**נמל התעופה דונג הוי** (בווייטנאמית: **Cảng hàng không Đồng Hới** או **Sân bay Đồng Hới**) הוא נמל תעופה בכפר לוק נינה, 6 ק"מ מצפון לעיר דונג הוי, שהיא בירת מחוז קואנג בינה ב, כ-500 ק"מ דרום-מזרח מהאנוי דרך כבישים. מסלול ההמראה נבנה תחילה ללא בטון על ידי גורמים צרפתיים בשנות ה-30 של המאה ה-20 כדי לסייע במלחמת הודו-סין הראשונה. לוחמי צפון וייטנאם שיפרו את המסלול כדי להיעזר בו כבסיס במלחמת וייטנאם.

ב-30 באוגוסט 2004 החלו עבודות לשחזור נמל התעופה, ואלו יועדו להסתיים ב-2006, אבל בפועל לא נפתח נמל התעופה עד 2008. ב-18 מאי 2008 נפתח נמל התעופה לטיסה הראשונה מנמל התעופה נוי באי בהאנוי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

דונג הוי
נבחרת קיריבטי בכדורגל

**נבחרת קיריבטי בכדורגל** (באנגלית: **Kiribati national football team**) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת קיריבטי. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קיריבטי.

הנבחרת שייכת לקוניפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC), אך אינה חברה רשמית בפיפ"א.

הנבחרת שיחקה רק שמונה משחקים רשמיים בתולדותיה ובכולם הפסידה חוץ ממשחק אחד מול ונואטו. שישה מהמשחקים התקיימו במסגרת גביע דרום האוקיינוס השקט.

## כל משחקיה הרשמיים
* 30 באוגוסט 1979 בפיג'י - הפסידה לפיג'י 0–24
* 1 בספטמבר 1979 בפיג'י - קיריבטי הפסידה לפפואה גינאה החדשה 0–13
* 5 בספטמבר 1979 בפיג'י - הפסידה לטובאלו 0–19
* 30 ביוני 2003 בפיג'י - הפסידה לטובאלו 2–3
* 3 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לאיי שלמה 0–7
* 5 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לפיג'י 0–12
* 7 ביולי 2003 בפיג'י - הפסידה לונואטו 0–18

## כל [[גביע דרום האוקיינוס השקט|גביעי דרום האוקיינוס השקט]]
* עד 1975 - לא נכנסה
* 1979 - סיבוב ראשון (יוצגה על ידי קבוצה)
* 1983 עד 1995 - לא נכנסה
* 2003 - סיבוב ראשון
* 2007 - לא נכנסה
* 2011 - סיבוב ראשון
* 2015 - לא העפילה (התחרות הייתה עד גיל 23)
* 2019 - לא העפילה
* 2023 - פרשה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קיריבטי: ספורט
קיריבטי
קיריבטי
מדחום גלילאו

שמאל|ממוזער|100px|חפיץ הממחיש את עיקרון פעולתו של הכלי שגלילאו הגה
**מדחום גליליאו** או תרמוסקופ, הוא כלי שנועד להמחיש שינוי טמפרטורה מבלי למדוד את ערכה. באמצעות יישומו של עיקרון השפעת שינוי הטמפרטורה על צפיפות חומר.

את הרעיון לכלי הגה וניסח בתחילת המאה ה-17 גליליאו גליליי. הדעות חלוקות בשאלה אם גלילאו עצמו בנה דגם של התרמוסקופ והשתמש בו בניסוייו או שמא היו אלו תלמידיו וממשיכי דרכו.

## מבנה
התרמוסקופ המקורי בנוי תווך זכוכית ובראשו כדור דמוי ביצה בגודלו וצורתו, שלתחתיתו משתלב צינור דק וארוך דמוי מבחנה, שחלקו התחתון עובר דרך פקק שעם עד לבסיסו של כלי קיבול דמוי כד שלו פתח משני צר יותר דרכו ממלאים את הטרמוסקופ בנוזל, אף הוא פקוק שעם.

## עקרון הפעולה
הכלי עובד על עקרון כח הציפה (buoyancy). כאשר תשתנה הטמפרטורה מחוץ למכשיר כך תשתנה הטמפרטורה בתווך המכשיר ובעקבותיו צפיפות הנוזל בתווך. שינוי הצפיפות מביא לשינוי נפח הנוזל - התפשטותו או התכווצותו, המוצא ביטויו בעלייה או ירידה של מפלס הנוזל. ארכימדס כבר עמד על כך שמשקלו של גוף צף שווה לכח הציפה - נפח המים שהגוף דוחה, ושינויי טמפרטורה משנים את נפחו אך לא מסתו.

## מדחום גלילאו (חפיץ)
שמאל|ממוזער|100px|מבט מקרוב על הכדורים
חפיץ בן זמננו הממחיש את העיקרון עליו הגה וביסס גלילאו את המכשיר הנקרא על שמו בתוספת כדורים ולהם מחוברות דיסקיות - יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט, המאוחרות לתקופתו של גלילאו שהופכות את התרמוסקופ של גלילאו (ממחיש שינוי טמפרטורה) למדחום (מודד שינוי טמפרטורה).

החפיץ עשוי גליל זכוכית ובתווך שלו נוזל שקוף וכדורי זכוכית אטומים הממולאים נוזלים בצבעים שונים.

כאשר משתנה טמפרטורת הנוזל משתנה בהתאם גם צפיפותו. כמות הנוזל בכדורים (כמעט) שווה אך משקל הדיסקיות המחוברות אליהם שונה במקצת בין כדור לכדור והוא שקובע את הצפיפות (יחס מסה/ליחידת נפח) האפקטיבית של הכדורים ומכאן אם ירחפו או ישקעו בגליל בהתאם לטמפרטורה. על הדיסקיות מסומנות יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט המאפשרות על פי מיקום הכדורים לקבל הערכה מקורבת לטמפרטורה השוררת בחלל בו נמצא החפיץ.

אופן קריאת הטמפרטורה: המספר המופיע על הדיסקית של הכדור ה"מרחף" בנוזל מציין את הטמפרטורה. הטמפרטורה היא בין זו של הכדור התחתון שצף לכדור העליון השוקע. אחרת, אם כל הכדורים שוקעים אזי הטמפרטורה גדולה מהטמפרטורה המצוינת על הכדור השוקע העליון; אם כל הכדורים צפים אז הטמפרטורה נמוכה מזו שעל הכדור הצף התחתון.

## קישורים חיצוניים

* העתק דגם התרמוסקופ שתכנן גלילאו באתר המוזיאון המקוון של גלילאו
* אתר The Galileo Project
## הערות שוליים

גלילאו
קטגוריה:גלילאו גליליי
ארנאוט דניאל

ממוזער|228x228px|ארנאוט דניאל
**ארנאוט דניאל** (Arnaut Danièl) היה משורר וטרובדור פרובאנסלי שפעל בעיקר בין השנים 1180–1200 וכתב בשפה האוקסיטנית. נולד בעיר ריבראק (Rabairac, Ribérac) בחבל אקיטן.

דניאל היה הראשון שהשתמש בססטינה, צורת שירית של בתים בעלי שש שורות עם כללים מורכבים של משקל וחזרה על מילים.

לדניאל הייתה השפעה על השירה האירופית בימי הביניים. דנטה מכנה אותו "היוצר הטוב ביותר" (il miglior fabbro) בפרק "כור המצרף" בקומדיה האלוהית וציטוט משירו הוא הקטע היחיד ביצירה שלא כתוב באיטלקית. פרנצ'סקו פטרארקה שיבח אותו וקרא לו "האדון הגדול של האהבה" (gran maestro d'amor) ביצירתו Trionfo d'amore. גם בעת החדשה משוררים הביעו את הערכתם כלפיו: עזרא פאונד שיבח את עבודתו וניתח אותו בפרוטרוט בספרו The Spirit of Romance (1910); ת. ס. אליוט, בתורו, הקדיש את יצירתו ארץ הישימון לפאונד וכינה אותו "il miglior fabbro" וכלל הפניות נוספות לדניאל.

## קישורים חיצוניים

* כתבי ארנאוט דניאל באתר trobar.org
* 

קטגוריה:טרובדורים
Windows Live Mail

**Windows Live Mail** היא תוכנת ניהול דואר אלקטרוני מחבילת התוכנות Windows Live (שם מותג שהחליף את msn), פרויקט ההובלה של מיקרוסופט, שמטרתה לשפר את מערכת חלונות. התוכנה החליפה את תוכנות הדואר האלקטרוני הקודמות של מיקרוסופט, בהן Outlook Express (שנמצאת בXP) ו-Windows Mail (שנמצאת בVISTA ודי דומה ל-windows live mail). התוכנה משפרת התאמת מערכת הדואר האלקטרוני לשאר תוכנות מיקרוסופט בסביבת חלונות, ומספקת שירותי ניהול דואר אקלטרוני נפוצים, לרבות ניהול חשבונות ספקי שירות אחרים דרכה.

בישראל החליף המותג Live Hotmail את Hotmail.co.il בפורטל MSN ב-6 בינואר 2008. ב-2012 הוחלף השירות בהדרגה לOutlook.com ב-2013 הושלם המעבר. 
## ראו גם
* outlook.com
* Mozilla Thunderbird

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:דואר אלקטרוני
קטגוריה:שירותי אינטרנט מבית מיקרוסופט
ולדימיר קריוצ'קוב

**ולדימיר קריוצ'קוב** (ברוסית: **Владимир Александрович Крючков;** 29 בפברואר 1924 - 23 בנובמבר 2007) היה איש שלטון סובייטי. ראש הק.ג.ב.. וראש שירות ביון החוץ של ברית המועצות בשנים 1974–1988. נטל חלק בניסיון ההפיכה בשנת 1991.

ולדימיר קריוצ'קוב נולד בשנת 1924. היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1944. היה איש שרות החוץ הסובייטי המוצב בהונגריה עד לשנת 1959, שבה החל לעבוד בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1967 הצטרף לק.ג.ב. ב-1974 נתמנה קריוצ'קוב לראש "המינהל הראשון" של הק.ג.ב., מודיעין החוץ של הארגון. בשנת 1978 נתמנה לסגן ראש הארגון.

בשנת 1988 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה (הדרגה השנייה בבכירותה בכוחות המזוינים של ברית המועצות) ונתמנה לראש הק.ג.ב. בשנים 1989–1990 היה קריוצ'קוב חבר הפוליטבירו, נשיאות המפלגה הקומוניסטית.

בעת בניסיון ההפיכה באוגוסט 1991, שהיה ניסיון כושל של הקומוניסטים השמרנים לבלימת הרפורמות של מיכאיל גורבאצ'וב, היה קריוצ'קוב אחד מששת ראשי הקושרים, השני במעלה לגנאדי ינאייב, ראש הקושרים. במסגרת הקשר היה קריוצ'קוב חבר בוועדת החירום שהחליפה למשך שלושה ימים את גורבצ'וב שהודח.

לאחר כישלון ההפיכה הודח מתפקידו, הועמד למשפט ונדון למאסר. בינואר 1993 שוחרר מהכלא בתנאים מגבילים, וב-1994 זכה לחנינה מהפרלמנט הרוסי הדומה.

ולדימיר קריוצ'קוב מת בשנת 2007 ממחלה במוסקבה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ביון החוץ ברוסיה ובברית המועצות
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:אנשי ק.ג.ב.
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:המרד ההונגרי: אישים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1924
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2007
אלנה לופסקו

**אלנה לופסקו** (ברומנית: **Elena Lupescu**; סביבות 1896 – 29/30 ביוני 1977), הידועה גם כ**מגדה לופסקו** הייתה פילגשו של קרול השני, מלך רומניה. כמה שנים לאחר שקרול ויתר סופית על המלוכה הוא נשא אותה לאישה (ב-1947). המלך וסביבתו נהגו לכנותה "דודויה". בגלות התחתנה עם קרול בברזיל ב-1947 וחיה בהמשך בפורטוגל.

## ביוגרפיה
לופסקו הייתה בתם של נחום גרינברג – יהודי שהתנצר לפי הפולחן הרומני-אורתודוקסי ושינה את שמו לניקולאיה, ושל אליזה פאלק – רקדנית יהודייה מומרת קתולית מווינה. היה לה אח יותר צעיר בשם קונסטנטין לופסקו. התעמולה האנטישמית טענה, אך אין הוכחות לכך, שהשם לופסקו בא משם משפחה קודם של אביה, "וולף". אלנה לופסקו נקראה תכופות גם מגדה לופסקו ומקור שם זה אינו ברור. לדבריה שם זה הודבק לה בטעות על ידי עיתונאי איטלקי.

לופסקו גדלה בבוקרשט וקיבלה בילדותה חינוך קתולי בפנימיה היוקרתית בזמנה, "דיאקונסלה" (Diaconesele), שנוהלה על ידי נזירות מן המכון המריאני מנימפנבורג, הקשור למסדר הישועי.
לפי ארתור קווינלאן, בשלב מסוים בחייה, משפחתה עברה לגור בסולינה, נמל בשפך הדנובה, שבה אביה פתח בית מרקחת. בשנת 1912 עברו לגור ביאשי שם פתחו חנות.

בשנים 1919–1920 או 1923 לופסקו הייתה נשואה לקצין צבא, יון טמפיאנו, ממנו התגרשה. בשנת 1925 היא הפכה למאהבת של הנסיך קרול מרומניה, אשר הומלך בשנת 1930 והפך למלך קרול השני. היא תוארה על ידי אמו של קרול, המלכה מריה, כ"פני החטא המוטבעות בשורות אדומות". היא תיארה את עצמה במהלך הגלות עם קרול בצרפת: "אני אישה אדומת שיער אשר אוהבת את קרול."

בשנת 1940 קרול ויתר על המלוכה ועבר, יחד עם אלנה לופסקו, לשווייץ ומשם לספרד. ממשלת רומניה דרשה מממשלת ספרד את הסגרתה של לופסקו באשמת מעורבות ברצח, אך אלו סירבו להסגירה. בשנת 1947, בברזיל, קרול נשא אותה לאישה. השניים עברו לגור בפורטוגל. קרול מת בפורטוגל ב-1953, אך לופסקו המשיכה לגור שם עד לפטירתה באשטוריל בשנת 1977.

אחרי מותה ארון המתים שלה עם זה של קרלו השני נשמר בקפלת מלכי פורטוגל במנזר סאו ויסנטה דה פורה בלסבון. ב-2003 רומניה הסכימה להבאתם למנזר קורטיה דה ארג'ש ברומניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* כתבה רומנית על אלנה לופסקו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחת המלוכה הרומנית
קטגוריה:אנטישמיות ברומניה: אישים
קטגוריה:הקמרילה של קרול השני
קטגוריה:פילגשות מלכותיות
קטגוריה:יאשי: אישים
קטגוריה:יהודים מומרים רומנים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים
קטגוריה:ילידות 1895
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:רומניות שנפטרו ב-1977
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1977
דורון אגוזי

**דורון אגוזי** (נולד ב-25 באוקטובר 1980 במעברות) הוא קלע ישראלי.

## ביוגרפיה

אגוזי החל להתאמן כנער במועדון הקליעה הפועל מעברות, והיה לחניכו של גיא סטריק.

הישגו הראשון בזירה הבינלאומית היה המקום הרביעי באליפות אירופה בירי ברובה אוויר, שנערכה בהונגריה ב-2004. בשנת 2005 זכה במקום השמיני באליפות אירופה בקליעה שנערכה בסרביה, בתחרות ירי משלושה מצבים מ-50 מטרים. הוא חזר על הישג זה באליפות אירופה שנערכה בגרנדה ב-2007, ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג.

באולימפיאדה דורג אגוזי במקום ה-41 בתחרות ברובה אוויר מ-10 מטרים, ובמקום ה-36 בתחרות בירי משלושה מצבים.

במקביל לאימוני הקליעה, עובד אגוזי במחלקת המחקר והפיתוח של מפעל התרופות "תרימה" בקיבוץ מעברות ולומד לתואר בהנדסת מכונות בטכניון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קלעים ישראלים
קטגוריה:קלעים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:מעברות (קיבוץ): אישים
קטגוריה:קלעים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
פחמון (כימיה)

בכימיה, **פִּחְמוּן** או **קַרבּוֹנִיזַצְיה** הוא תגובה כימית שבה חומר אורגני מתפרק לפחמן וגזים שונים, בתהליך פירוליזה או זיקוק יבש. התהליך משמש לעיתים קרובות בכימיה אורגנית ליצור גז פחם או זפת פחם מפחם גולמי. דלקים מאובנים הם תוצר של תהליך פחמון של חומר אורגני.

כאשר ביומסה נחשפת לפרץ חום חזק (כמו בפיצוץ פצצת אטום או זרם פירוקלסטי של הר געש), הפחמון יכול להתרחש במהירות, ונותר פחמן מוצק. כאשר הושמדה העיר הרומית הרקולנאום בהתפרצות וזוב, חומרים אורגניים רבים, כמו רהיטים, עברו פחמון מהיר עקב החום הרב.

תהליך הפחמון אקסותרמי בדרך כלל, כלומר פולט אנרגיה. לכן התהליך יכול להזין את עצמו. לדוגמה, עבור גלוקוז, התגובה פולטת כ-237 קלוריות לגרם.

## קישורים חיצוניים
* פחמון במונחון IUPAC

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תגובות כימיות
מסנני צ'בישב

**מסנני צ'בישב** הם מסננים אשר משמשים לצורכי עיבוד אותות (בהנדסת חשמל ובפרט באלקטרוניקה) המתבססים על פולינומי צ'בישב.
ישנם שני סוגים של מסננים: מסדר ראשון ומסדר שני.

## מסנן מסדר ראשון
ממוזער|350px|תגובת תדר של מסנן מסדר 1<math>\epsilon=1</math>

:G_n(\omega) = \left | H_n(j \omega) \right | = \frac{1}{\sqrt{1+\epsilon^2 T_n^2\left(\frac{\omega}{\omega_0}\right)}}

ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה.

## מסנן מסדר שני
ממוזער|350px|תגובת תדר של מסנן מסדר שני <math>\epsilon=0.01</math>

:G_n(\omega,\omega_0) = \frac{1}{\sqrt{1+ \frac{1} {\epsilon^2 T_n ^2 \left ( \omega_0 / \omega \right )}}}.

ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עיבוד אותות
מוזיקה (מאטיס)

"**מוזיקה**" (בצרפתית: **Musica**) הוא ציור פוביסטי מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הוא צויר כהמשך לציור "**[[הריקוד (מאטיס)|הריקוד]]**" (1909), בהזמנת אספן האמנות הרוסי סרגיי שצ'וקין.

הציור מתאר חמש דמויות העוסקות בפעילות מוזיקלית. שלוש מן הדמויות שרות, ואילו השתיים נוספות מנגנות בחליל ובכינור. הדמויות מעוצבות בצורה סכימטית. הן דומות אחת לשנייה וחסרות מאפיינים ייחודיים. גופן משורטט בשטיחות והן מוקפות בקו קונטור עבה. בשונה מן הציור "הריקוד", הקומפוזיציה של ציור זה היא סטטית, והחלק המוקדש לתיאור האדמה הוא גדול הרבה יותר. בנוסף, בעוד שלשתי הדמויות המנגנות מתואר איבר מין נשי, הרי הדמויות האחרות חסרות אפיון מגדרי כלשהו. מאטיס עבד על הציור ללא הכנה מוקדמת, והקומפוזיציה שלו שונתה תוך כדי העבודה.

## קישורים חיצוניים

* מוזיקה, אתר מוזיאון הארמיטאז' .

קטגוריה:אנרי מאטיס
קטגוריה:פוביזם
קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
המשחתות מסדרת אקאצוקי

**המשחתות מסדרת אקאצוקי** היא סדרה של 4 משחתות מיוחדות שנבנו עבור הצי הקיסרי היפני. ארבעתן נבנו במספנות העיר ססבו והושלמו בשנת 1932. רק משחתת אחת, היביקי, שרדה את המלחמה ונמכרה לברית המועצות, שם זכתה לשרת תחת השם "פריטקי" (זריז). היא נמכרה לגרוטאות בשנת 1963.

## אקאצוקי
אקאצוקי נכנסה לשירות בנובמבר 1932 ושירתה במימי יפן. היא השתתפה במלחמת סין - יפן השנייה שפרצה באוגוסט 1937.

לאחר תחילת מעשי האיבה עם האמריקאים אחרי תקיפת פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 הועברה לזירה זו והשתתפה במספר קרבות. כמו כן, תמכה בכוחות פלישה יפניים לאינדונזיה שהייתה שייכת בזמנו להולנד והייתה מעורבת בקרב יאווה שהתרחש במימי אינדונזיה בסוף פברואר 1942.

בתחילת יוני השתתפה בקרב על האיים האלאוטיים וסייעה לצבא היפני הקיסרי לפלוש לאי קיסקה. כמה חודשים לאחר מכן, השתתפה במערכה על גוודלקנל. במהלך הקרבות טיבעה יחד עם מספר ספינות נוספת את הגוררת האמריקאית "סמינול" ואת ספינת הסיור "YP-284" כמו כן, הסבה נזק לשולת המוקשים "זיין". במהלך הקרב ניזוקה המשחתת על ידי סוללה של ארטילריית חופים.

שלושה שבועות לאחר מכן, השתתפה בקרב גדול שנערך ליד גוודלקנל. השייטת היפנית נתקלה בכוח אמריקאי גדול, ואקאצוקי, שהייתה מוצבת באגף הימני של השייטת היפנית, נפגעה בצורה קשה על ידי הספינות האמריקאיות וטבעה. מרבית אנשי צוותה טבעו יחד עמה.

## היביקי
המשחתת נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. לקחה חלק בקרבות רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. בסוף המלחמה נמכרה לצי הסובייטי ושירתה בו עד שנת 1963 תחת השם "פריטקי".

## איקזוצ'י
איקזוצ'י (ביפנית "רעם") נבנתה באורגה בשנת 1932 והשתתפה במלחמת סין–יפן השנייה. כמו כן, השתתפה האוניה במלחמת העולם השנייה. בתחילת מעשי האיבה, לקחה חלק, יחד עם אוניות נוספות, בתקיפה ב-8 בדצמבר 1941  על הונג קונג ולאחר מכן נותרה באוקיינוס ההודי ואינדונזיה.

במרץ 1942 חילצה 442 ימאים בריטיים שספינותיהם טובעו, אף על פי שהדבר הציב אותה בסכנה ממתקפת צוללות ופגע ביכולותיה הקרביות בשל הכמות הגדולה של הניצולים (צוותה מנה פחות מ-200 אנשים). המעשה הונצח בספר ובתוכנית טלוויזיה.

בתחילת יוני 1942 השתתפה במבצעים בצפונו של האוקיינוס השקט ששיאם היה הקרב על האיים האלאוטיים. לאחר סיום המערכה באזור האיים האלאוטיים, הועברה לדרומו של האוקיינוס במטרה לסייע לכוחות היפניים שנלחמו נגד האמריקאים בגוודלקנל. במערכה זו גרמה נזק וטיבעה מספר ספינות אמריקאיות קטנות בשיתוף עם משחתות יפניות אחרות. בנובמבר השתתפה בקרב ימי גדול במימי גוודלקנל וספגה פגיעות רבות מתותחני הצי האמריקאי שגרמו ל-21 הרוגים ו-20 פצועים בצוות האוניה. כתוצאה מהפגיעות נאלצה לחזור למספנה לתיקונים.

האונייה חזרה לצפון האוקיינוס השקט בשנת 1943 והייתה נוכחת בקרב איי קומנדורסקי, אך לא לקחה בו חלק פעילה. האונייה טובעה על ידי צוללת אמריקאית בשנת 1944 בעת שליוותה אוניית משא.

## אינזומה
האונייה נכנסה לשירות יחד עם שאר אוניות הסדרה. טובעה ב-1944 בעת שליוותה שיירת מכליות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משחתות
קטגוריה:אוניות מלחמה יפניות שטובעו
קטגוריה:אוניות מלחמה יפניות במלחמת העולם השנייה
ישעיהו לביא

**ישעיהו לביא** (1926 – 23 ביולי 1991) היה ממייסדי חיל הקשר ומנכ"ל משרד הביטחון.

## ביוגרפיה
לביא נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1933. למד בגימנסיה שלווה בתל אביב, בשנת 1944 התגייס לשורות הפלמ"ח והוכשר כאלחוטן מורס. בשנת 1946 הצטרף לשירות הקשר של ארגון "ההגנה" והיה בין האחראים להפעלת שידורי הרדיו המחתרתי "קול ישראל". לביא היה האיש ששרק בכל פעם את אות התחנה במנגינת השורה "התקווה בת שנות אלפיים" מתוך התקווה. במלחמת העצמאות היה אחראי על מכלול השירותים הטכניים של חיל הקשר בצה"ל ובתום המלחמה נשלח ללימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית.

בשובו ארצה, בשנת 1953, מונה למהנדס ראשי וראש ענף אפסנאות קשר. בשנים 1955–1957 שימש סגן קצין קשר ראשי ובשנים 1957 - 1962 עמד בראש חיל הקשר, בדרגת אלוף-משנה. בתקופתו הואצה והועצמה הדרישה למכשור קשר נייד המיוצר באופן עצמאי, ללא תלות בגורמי חוץ, ושם החיל שונה לחיל הקשר והאלקטרוניקה. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.

בשנים 1962 עד 1964 שימש כיועץ מדעי בשגרירות ישראל בארצות הברית.

בשנת 1964 מונה למנכ"ל משרד הדואר, במקביל שימש יו"ר "החברה הבינלאומית לבזק", חברה משותפת למשרד הדואר ולחברה הצרפתית לכבלים ולרדיו, שתכננה והפעילה כבל תקשורת תת-ימי בין ישראל לצרפת שאפשר לישראל תקשורת טלפון בינלאומית. בשנת 1968 מונה למנכ"ל רפא"ל. באותה שנה הוענק לו פרס ביטחון ישראל. בשנים 1970–1972 שימש בתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון.

לביא שימש כיו"ר המועצה לקשר ואלקטרוניקה ונשיא הסניף הישראלי של אגודת מהנדסי החשמל (IEEE).

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי גימנסיה שלווה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:קציני קשר ראשיים
קטגוריה:מנכ"לי משרד הביטחון
קטגוריה:מנכ"לי משרד התקשורת
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל
קטגוריה:מנכ"לי רפאל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
צביעת הכסט

שמאל|ממוזער|250px|גרעיני תאים בצביעת הכסט
שמאל|ממוזער|250px|
**צביעת הכּסט** (Hoechst staining, Bisbenzimide dyes) היא צביעה פלואורסצנטית ל-DNA דו גדילי, מכיוון שה-DNA בתאים אאוקריוטים מרוכז בגרעין התא. צביעת הכסט מאופיינת בקליטת אור בטווח אולטרה סגול (350 nm) ופליטת אור כחול (460 nm כמו DAPI), האור הכחול נפלט כאשר מולקולת הצבע נקשרת לקשר A-T ב-DNA דו גדילי, קישור של מולקולת הצבע לקשר G-C פולט ב-50% פחות צבע מקישור ל A-T, שאריות צבע שאינו אחוז ב-DNA פולט אור ירוק.

ישנן מספר מולקולות דומות המשמשות לצביעת הכסט. המולקולות הללו (bis-benzimides) דומות מאוד במבנה, אך שונות בקבוצות הקיצון שלהם ובכך הן בעלות יכולת שונה לחדור דרך ממברנות. הן מסומנות כ-Hoechst 33342, Hoechst 33258, ו-Hoechst 34580. בצביעת הכסט ניתן לצבוע גם תאים מקובעים וגם תאים חיים בניגוד לצביעות גרעיניות אחרות כגון צביעת DAPI שאינה מאפשרת לצבוע תאים חיים. צביעת התאים החיים מתאפשרת בזכות יכולתם של מולקולות הצבע לחדור את הממברנה.

צביעת הכסט משמשת:
* לסימון גרעינים במיקרוסקופיה פלואורסצנטית, לרוב כצביעת רקע;
* לאבחון מיקופלזמה בתאים;
* לצביעת כרומוזומים וקביעת קריוטיפ;
* למעקב אחרי מחזור התא ומציאת אחוז תאים אפופטוטיים בציטומטריה של זרימה לפי שיטה שפותחה על ידי ליאונרד הרזנברג (FACS);
* לגילוי DNA בנוכחות RNA על ג'ל אלקטרופורזה;
* לכימות DNA.

הערות לגבי שימוש בצביעת הכסט:
* על מנת שהצביעה תפעל, יש להמיס / למהול את צבעי הכסט במים, ב-TBS או בתמיסת מלח. אין להשתמש ב-PBS כיוון שחומר זה משקיע את מולקולת הצבע.
* על אף יתרונותיה של צביעת ההכסט, מולקולות הצבע חודרות ממברנות ומתמקמות ב-DNA, תהליך זה מסכן את שלמות ה-DNA ומפריע בהכפלתו. חדירה של החומר אל גוף האדם עלולה לגרום למוטציות שעלולות להוביל לסרטן, על כן במהלך הצביעה יש לנקוט את אמצעי זהירות מתבקשים, כגון כפפות וחלוק.

## ראו גם
*DAPI

קטגוריה:היסטולוגיה
קטגוריה:DNA
צבי דר

**צבי דר** (31 באוגוסט 1898 – 6 בינואר 1969) היה מנהל התעשייה הצבאית.

דר נולד בשם **פרנץ לדרר** בקרלסבאד, בבוהמיה שבאוסטרו-הונגריה, כיום בצ'כיה. ב-1913 הצטרף לתנועת בלאו וייס ובמרוצת הזמן נבחר ליו"ר התנועה בצ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נמנה בין מייסדי תנועת החלוץ באירופה. בתקופת המלחמה שירת כקצין לוחם מטעם צבא אוסטריה בחזית מול איטליה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל והיה ממקימי קיבוץ חפציבה.

בשנת 1933 יזם קידוח ליד הקיבוץ, כשנתגלו מים בשפע הוחלט לחלקם בין הקיבוצים השכנים ולשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה. בהמשך היה דר מנהל אגודת המים של משקי עמק יזרעאל וחבר הנהלת "סולל בונה". לאחר מכן הוא מונה לארגן את התעשייה ההסתדרותית, היה מנהלה הראשון של כור תעשיות ועמד בראש החברה בשנים 1944–1950.

היה חבר ארגון "ההגנה" והשתתף בתעשיית כלי הנשק שיצרו במחתרת, בשנים 1950–1967 כיהן כמנהל התעשייה הצבאית. היה חתן פרס ביטחון ישראל ב-1968 על מפעל חיים על פועלו בתע"ש. על שמו נקרא בית התרבות בחפציבה "בית צבי", שעל תכנונו הוחל לעבוד ב-1969 (כיום נטוש).

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי בלאו וייס
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי מערכת הביטחון
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:חפציבה: אישים
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:בית אלפא: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המשותף לבית אלפא וחפציבה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
השריר השוקיתי הארוך

שמאל|ממוזער|250px|גידים בכף רגל ימין במבט צידי
**השריר השוקיתי הארוך** (TA: Musculus fibularis longus; Musculus peroneus longus) הוא שריר שלד הממוקם במדור הצידי של השוק יחד עם השריר השוקיתי הקצר, והוא החיצוני יותר משני השרירים. 

תחילתו של השריר בחלק העליון הצידי של השוקית, ונקודת האחז שלו ממוקמת בעצם המסרק הראשונה ובעצם הטריז השנייה. הגיד בחלקו התחתון של השריר עובר מאחורי הפטישון הצידי (Malleolus lateralis) של השוקה ובכניסתו לכף הרגל עובר דרך חריץ אשר בעצם הקוביה. 

השריר מבצע פעולה של איברסיה (Eversion, הפניית כף הרגל כלפי חוץ) וכיפוף כפי של כף הרגל.

## עצבוב
השריר מעוצבב על ידי העצב השוקיתי השטחי.

## ראו גם
*קרסול
*אנטומיה - מונחים
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
קטגוריה:שרירי כף הרגל
מאוריציוס הקדוש

**מאוריציוס** הוא קדוש נוצרי שהיה מפקד יחידת חיילים בלגיון הרומי אשר היה ידוע כלגיון התבאי. יחד עם קבוצה שלמה של חיילים מאותו לגיון הוא הוצא להורג על דתו ונחשב למרטיר. מאוריציוס הוא קדוש מגן למספר מקצועות, מקומות וממלכות; הוא קדוש חשוב בכנסייה הקופטית, מכיוון שהיה מצרי.

מאוריציוס נולד בתבאי (מצרים). בשנת 287 נשלח הלגיון שלו במצוות הקיסר מקסימיאנוס לדיכוי מרד של הבגאודאי בגאליה. במהלך דיכוי המרד, הצטוו חיילי הכוח להטריד גם נוצרים שהתגוררו בגאליה. כשסירבו, העניש אותם מקסימיאנוס בפקודת דקימאטיו (הוצאה להורג של כל חייל עשירי). לאחר הדקימאטיו, המשיך הלגיון להתמרד ולסרב להטריד נוצרים, ומקסימיאנוס הפעיל שוב את העונש, עד שהחליט להוציא את כל חיילי הלגיון להורג.

על פי המסורת הוא קבור באגאונום (כיום סן מוריץ שבקנטון ואלה בשווייץ). הוא נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית מאז המאה ה-4. יום חגו הוא ה־22 בספטמבר.

עיירת הנופש היוקרתית והמפורסמת סנקט מוריץ קרויה על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נוצרים מצרים
קטגוריה:קדושים נוצרים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:נצרות קופטית
קטגוריה:נפטרים ב-287
ארי דה לוקה

**אֶרי דה לוּקה** (באיטלקית: **Erri de Luca**; נולד ב-20 במאי 1950) הוא סופר איטלקי המתאר בספריו את נאפולי, עיר ילדותו.

## קורות חיים
דה לוקה נולד בנאפולי בשם אנריקו למשפחה איטלקית-אמריקאית. סבתו של דה לוקה הגיעה ממדינת אלבמה שבדרום ארצות הברית, ואילו סבו היה נאפוליטני. הארי נקרא על שם דוד אמריקאי.

עד שנת 1955 התגוררה משפחתו של דה לוקה בשכונה ענייה בעיר. דה לוקה זוכר שכונת עוני זו ומתאר אותה בספריו. בצעירותו נהגה משפחתו לבלות בכל קיץ כשלושה חודשים באי איסקיה הסמוך לנאפולי' והשוני בין האי לבין העיר האפורה העניק לו, לימים, את המבט הייחודי המתאר את העיר: "עיר של סמטאות צרות, צפיפות, סגירות ומועקה".

בגיל 18 עזב את העיר. במהלך חייו התפרנס דה לוקה כפועל במפעל פיאט בטורינו, בו היה פעיל באיגוד העובדים ובארגון שביתות. כמו כן עבד כפועל בניין וכסבל.

בשנות השבעים היה שייך לשמאל הרדיקלי והיה חבר בתנועה הפוליטית הקיצונית "לוטה קונטינואה" ("מאבק מתמשך"), אשר התנגדה לכיבוש הישראלי בשטחים. בשנת 1972, בעקבות רצח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, התמתנו דעותיו של דה לוקה, והוא הפסיק להביע תמיכה במאבק הפלסטיני.

דה לוקה למד עברית ויידיש ותרגם לאיטלקית את ספר שמות, יונה, קהלת ומגילת רות. בריאיון לגלובס ב-2009 אמר: "בשתי דרכים אני מעורב בנושא היהודי: האחת היא דרך סיפורי הקודש - התנ"ך. הצורך להבין את שפת האם של המונותאיזם גרם לי ללמוד עברית כדי להיות מסוגל לקרוא את הסיפורים האלו בשפתם המקורית שכל-כך שונה מהתרגום. וזה בא מסקרנות אינטלקטואלית ועניין. הצד השני הוא צד היידיש. כשחזרתי מוורשה ב-1993, מאירועי היובל לנפילת הגטו, החלטתי להתחיל ללמוד יידיש. היום אני קורא יידיש ומתרגם את השפה. וזה החלק הרגשי יותר. הדבר היחיד שיכול לעשות מישהו שמגיע אחרי, זה להניע שוב את שפתי היידיש. לחדש. זו הדרך היחידה לומר להיסטוריה שהיא טעתה. להמחיש שהיא לא הצליחה".

ספרו הראשון "לא עכשיו, לא כאן" (באיטלקית: Non ora, non qui) - פורסם ב-1989, בהיות דה לוקה בן 39, ומהדורה חדשה יוצאת מאז מדי שנה.

## כתביו
מספריו שתורגמו לעברית:
* אתה, שלי (Tu, Mio)  (1989) - תורגם לעברית על ידי יורם מלצר ומנחם פרי ויצא לאור בסדרת הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, בשנת 2003.
* הר אדוני (Montedidio) (2001) - תורגם לעברית על ידי מרים שוסטרמן-פדובאנו ויצא לאור בספריה החדשה בשנת 2003.
* שלושה סוסים - יצא לאור בספריה החדשה ב-2004
* לא עכשיו, לא כאן - יצא לאור בספריה החדשה ב-2005
* היפוכו של אחד - יצא לאור בספריה החדשה ב-2006
* בשם האם - יצא לאור בספריה החדשה ב-2007
* נפליטני - יצא לאור בספריה החדשה ב-2008
* היום שלפני האושר (Il giorno prima della Felicità) (2009) - תורגם לעברית על ידי מרים שוסטרמן-פדובאנו ויצא לאור בספריה החדשה בשנת 2010

הספר "הר אדוני" זכה בפרס פמינה בצרפת בשנת 2002.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ארי דה לוקה, "אומן הסבך", טור אישי באתר הספריה החדשה
* ארי דה לוקה, "מאמ'אמיליה", שיר באתר הספריה החדשה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:מתרגמים איטלקים
קטגוריה:מתרגמי התנ"ך
קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:עיתונאים איטלקים
קטגוריה:נאפולי: אישים
קטגוריה:זוכי פרס פמינה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1950
בית באליול

**בית באליול** (באנגלית: **House of Balliol**) היה בית מלוכה ששלט בסקוטלנד בשלהי המאה ה-13 וראשית המאה ה-14.
## היסטוריה
מקורה של משפחת באליול בפיקרדי. המשפחה החלה למשול באזורים מסוימים באנגליה בתקופת שלטונו של ויליאם השני, מלך אנגליה הנורמני. בן המשפחה הראשון המוזכר בכתבים היה גי דה באליול (מת בשנת 1130) אשר הוענקו לו שטחים בצפונה של אנגליה בשנת 1090. לאחריו שלט בשטחים אלה אחיינו, ברנר דה באליול (נפטר בשנת 1154 או 1162), ולאחריו בנו, גי דה באליול השני (נפטר ב-1167). גי השני נפטר בלא ילדים, ולאחריו קיבל את האדמות ברנרד השני דה באליול (נפטר בשנת 1190 לערך). אחיינו, אוסטס דה באליול ירש אותו (נפטר בשנת 1209), ואותו ירשו בנו, יו דה באליאול (נפטר בשנת 1229), ונכדו ג'ון דה באליול (נפטר בשנת 1268).

ג'ון השני דה בליול, בנו של ג'ון דה באליול, שלט בסקוטלנד בין השנים 1292–1296, ובנו הבכור, אדוארד באליול טען לכתר סקוטלנד ואף שלט בה בין השנים 1332–1338 בתמיכת צבא אנגליה כאשר מלכה של סקוטלנד באותה עת, דייוויד השני נאלץ לשהות בגלות בצרפת.

צאצאי אחותו של אדוארד שלטו בטירת קושי בצרפת ומצאצאיו יצא בית בורבון אשר שלט בצרפת ובספרד.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה
באליול
באליול
פרנסיסקו דה סורבראן

שמאל|ממוזער|200px|ציור של פרנסיסקו דה סורבראן אשר צויר בין השנים 35–1630
**פרנסיסקו דה סורבראן** (בספרדית: **Francisco de Zurbarán**; 7 בנובמבר 1598 – 27 באוגוסט 1664) היה צייר ספרדי מתקופת תור הזהב. ידוע בעיקר בזכות ציורי הדת שלו, המתארים נזירים, נזירות ומרטירים (לעיתים קרובות ברוח מיסטית), ובזכות ציורי טבע דומם. ציוריו נחשבים לסמל לתקופת הקונטרה-רפורמציה.

## ביוגרפיה
סורבראן נולד בפואנטה דה קנטוס באזור אקסטרמדורה. אביו היה סוחר בדברי סדקית ובגדי גברים. בילדותו צייר בפחם. ב-1614 אביו שלח אותו לסביליה, להיות שוליה של צייר בשם פדרו דיאס דה וילאנואבה (שנותר יחסית אלמוני). ב-1625 קיבל את העבודה החשובה הראשונה שלו: ציור רטבלו בקתדרלת סביליה, שבו תיאר פרקים מחיי פטרוס; וגם את אחת מעבודותיו החשובות ביותר, של תומאס אקווינס. לאחר מכן צייר במנזר סנטה מריה דה גואדלופה סדרה של שמונה תמונות מחיי הירונימוס. לאחר שחזר לסביליה, צייר למנזר קרטוזיאני בעיר. מלך ספרד פיליפה הרביעי, מינה אותו לאחר מכן ל"צייר חצר" וב-1650 התבקש על ידי חצר המלוכה לעבוד במדריד, בה צייר את "מעשי הרקולס".

נפטר במדריד ב-27 באוגוסט 1664.

## יצירתו
הדיוקנאות של סורבראן מאופיינים באלגנטיות ומונומנטליות, ומתארים קדושים המופיעים על פי רוב לבדם על רקע מופשט למדי. הוא יצר גם ציורי טבע דומם, אשר מאופיינים בתאורה המוציאה את החפצים מהצללים ומדגישה את צבעיהם ונפחם. רבים מציוריו מכילים סמלים דתיים, כמו "שה האלוהים".

סורבראן, שהיה חבר של דייגו ולאסקס, מכונה לעיתים "קאראווג'ו הספרדי" בשל השימוש הריאליסטי בקיארוסקורו. השפעה נוספת עליו היא חוסה דה ריברה.

## ראו גם
*יעקב ושנים עשר בניו
* שה האלוהים

## קישורים חיצוניים

* הבארוק הספרדי, שלווה טקסית - על שניים מציוריו של סורבראן
* 
* 

קטגוריה:ציירים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1598
קטגוריה:נפטרים ב-1664
קטגוריה:קאראווג'יסטים

## הערות שוליים
דמיטרי יאזוב

**דמיטרי טימופייביץ' יאזוב** (ברוסית: **Дмитрий Тимофеевич Язов**; 8 בנובמבר 1924 – 25 בפברואר 2020) היה איש צבא ופוליטיקאי סובייטי; מרשל ברית המועצות ושר ההגנה הסובייטי בעת הפיכת ינאייב ב-1991, שבה השתתף כאחד הקושרים.

## ביוגרפיה
יאזוב נולד במחוז אומסק שבסיביר. בשנת 1941 התגייס לצבא האדום לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות. הוא סיים בית ספר לקציני חי"ר במוסקבה ולחם כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בחזית לנינגרד.

לאחר המלחמה שירת כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד במחוז צבאי לנינגרד. בשנת 1956 סיים אקדמיה צבאית במוסקבה ולאחר מכן היה מפקד גדוד ומפקד רגימנט. בשנת 1962, בעת משבר הטילים, נשלח לקובה כיועץ צבאי.

בשנת 1967 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד אוגדה ממוכנת. יאזוב התקדם מהר מאוד בסולם הדרגות והתפקידים - בשנת 1971 מונה לפקד על גיס משוריין ובשנת 1973 - על ארמייה. בשנים 1974 - 1976 היה ראש אגף כוח אדם במשרד ההגנה. בשנים 1979–1980 היה מפקד הכוחות הסובייטים בצ'כוסלובקיה. לאחר מכן פיקד על כמה מחוזות צבאיים בתוך ברית המועצות.

בשנים 1979–1990 היה מועמד לחברות בפוליטבירו, הנשיאות של המפלגה הקומוניסטית.

בשנת 1986, בעת שהיה מפקד פיקוד המזרח הרחוק הוא התוודע למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ולמעשה שליטה, מיכאיל גורבאצ'וב. יאזוב עשה רושם חיובי על המזכיר הכללי, דבר שהוביל בהמשך לקידומו. בינואר 1987 הועבר למוסקבה ומונה לסגן שר הביטחון. במאי 1987 פוטר שר ההגנה המרשל סוקולוב בעקבות פרשת רוסט, ויאזוב מונה במקומו.

ב-28 באפריל 1990 הועלה יאזוב לדרגת מרשל. הוא היה קצין הצבא האחרון שהועלה לדרגת מרשל בטרם פירוקה של ברית המועצות.

באוגוסט 1991, בעת הפיכת ינאייב, שהייתה הפיכה של החוגים השמרנים בשלטון הקומוניסטי, שנועדה לבלום את הרפורמות של גורבאצ'וב, היה יאזוב אחד ממנהיגי הקושרים. עם הכרזת מצב החירום על ידי הקושרים ב-19 באוגוסט 1991, היה יאזוב חבר בוועדת החירום שנועדה לשלוט בברית המועצות. עם כישלון הקשר כעבור שלושה ימים, הועמד יאזוב לדין על חלקו בקשר ונשפט לשנות מאסר רבות. בשנת 1994 הוענקה לו חנינה על ידי הדומה.

בתקופת נשיאותו של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה נשכח ליאזוב חטא היותו בין הקושרים, וב-17 בנובמבר 2004, בהיות יאזוב בן 80, הוענק לו בקרמלין עיטור הכבוד על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. למעמד זה הופיע יאזוב כשהוא לבוש במדי מרשל.

נפטר ב-25 בפברואר 2020 ונקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא האדום
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:שרי ההגנה של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור שרנהורסט
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות האזרחי (סוריה)
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1924
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2020
פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד

**פיליפ דורמר סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד** (באנגלית: **Philip Dormer Stanhope, 4th Earl of Chesterfield**; 22 בספטמבר 1694 – 24 במרץ 1773) היה מדינאי מטעם המפלגה הוויגית ואינטלקטואל בריטי. היה מן הבריטים החשובים בתקופת ההשכלה, ומיודד עם וולטר ומונטסקייה.

## ביוגרפיה
לורד סטנהופ, כפי הוא כונה לפני מותו של אביו ב-1726, נולד בלונדון ולמד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר שסיים ללמוד, יצא ל"מסע הגדול" ברחבי יבשת אירופה. מותה של המלכה אן ועלייתו לשלטון של ג'ורג' הראשון פתחו אפשרויות חדשות בפני סטנהופ הצעיר והוא שב לאנגליה. קרוב משפחה שלו, ג'יימס סטנהופ, שהיה אחד השרים האהובים על המלך, סידר לו משרה כ"אדון חדר המיטות" של הנסיך מוויילס, ג'ורג' השני.

הוא הפך לחבר בית הנבחרים הבריטי ולאחר שאביו נפטר והוא ירש את התואר המשפחתי, הוא הפך חבר בבית הלורדים. ב-1728 מונה למשרת השגריר בהולנד, לורד לוטננט של אירלנד וב-1748 למשרת מזכיר הממלכה.
* חבר "המועצה החשאית של הוד מלכותו" (Her/His Majesty's Most Honourable Privy Council)
* חבר "מסדר הבירית"
* למרות היותו אנגלי, ידידותו עם וולטר ואינטלקטואלים צרפתיים נוספים סייעה לו להיבחר כחבר ב-Académie des Inscriptions et Belles-Lettres ב-1755

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים בריטים
קטגוריה:כותבי מכתבים
קטגוריה:רוזנים בריטים
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:ילידי 1694
קטגוריה:נפטרים ב-1773
קטגוריה:לורד לוטננט של אירלנד
המטבח הדני

שמאל|ממוזער|250px|קציצות מטוגנות מן המטבח הדני, דומות לקציצות המוגשות במטבח האשכנזי
**המטבח הדני** מורכב באופן מסורתי ממרכיבים המתאימים למזג האוויר הקר והלח של דנמרק. בדנמרק קיימת תעשייה חקלאית ענפה, הכוללת בין היתר ייצור מוצרי חלב, שעורה, תפוחי אדמה, שיפון, סלק, חסה, פירות יער ופטריות. דנמרק מוקפת ים בשלוש מארבע רוחות השמיים, ועל כן לא מפתיע כי גם דגה ממלאת תפקיד חשוב במטבח. המטבח הדני, בשל הקרבה התרבותית והאקלימית לשאר מדינות סקנדינביה, גם דומה מאוד למטבח הסקנדינבי; אך דומה גם למטבחי מדינות מזרח אירופה. ההיסטוריה הייחודית של דנמרק השפיעה אף היא על דמותו של המטבח הדני.

בופסנדוויץ' מהווה מאכל בשר, דוגמה מוקדמת להמבורגר. רוד פלסה ומדיסטרפלסה הם נקניקי חזיר נפוצים.

בין סוגי מאכלי הדגים הפופולריים בדנמרק, ראוי להזכיר עיבודים שונים של מליח ואת השימוש בביצי דג הפיקה (stenbider באנגלית Lumpfish), שאותן מגישים על ביצה קשה, בין היתר בסמרברד (smørrebrød) - כריך פתוח מלחם שיפון כהה, מאכל דני מסורתי.

המאפים המתוקים הדנים מפורסמים בעולם כולו, אם כי כנראה מקורם לא בדנמרק, אלא באופה שהגיע מווינה לדנמרק (ואכן, בדנית הם נקראים wienerbrød, לחם וינאי). באנגלית ובמספר שפות נוספות נקראים מאפי שמרים אישיים "Danish" (דניש).

עקב הדמיון למטבחים הסקנדינביים האחרים כמו גם למטבח הגרמני, אין מאכלים שניתן לכנותם מאכלים דנים מובהקים, אחד כזה לדוגמה הוא גריסים אדומים, האהוב בגרמניה, דנמרק ושוודיה.

## קישורים חיצוניים

* 

*
מטבח
אשלגן כלורי

שמאל|ממוזער|290px|מבנה גבישי של אשלגן כלורי<div style="direction: ltr;"><span style="color:#C0C0C0; background-color:#C0C0C0;">__</span> K<sup>+</sup>     <span style="color:#00FF00;background-color:#00FF00;">__</span> Cl<sup>-</sup></div>
**אשלגן כלורי** הוא תרכובת גבישית מוצקה המורכבת מיונים של אשלגן וכלור המסודרים כסריג יוני. התרכובת במצבה הטבעי היא חסרת ריח וצבעה לבן. לאשלגן כלורי מגוון שימושים, בין היתר הוא משמש כדשן כימי, כתרופה לטיפול בהיפוקלמיה, כתחליף למלח בישול וכן משמש בזריקות קטלניות בעת הוצאות להורג בכמה מדינות בארצות הברית.

## תפוצה בטבע
אשלגן כלורי הוא אחת מתרכובות האשלגן הנקראות אשלג, והוא מופיע במכרות אשלג כמינרל סילביט, שהיא הצורה הגבישית שלו, או כסילביניט, מינרל המכיל גם נתרן כלורי. בימות מלוחות מופיעה התרכובת בתוך המינרל קרנליט והפקתה מתבצעת על ידי הפרדתה מהמגנזיום הכלורי המהווה אף הוא רכיב במינרל.

במי ים המלח הרמה הטבעית של האשלגן הכלורי היא כ-1.2%, המהווה חלק קטן מהמלחים בימה, ששיעורם מגיע לכ-34%. במונחי מולים ריכוז האשלגן הכלורי הוא 0.188 מולים לליטר, לעומת הנתרן הכלורי שריכוזו במי הימה גבוה בהרבה - 1.66 מול לליטר.

## שימושים

לתרכובת שימושים רבים כשהשימוש המוביל הוא בדישון. בשנת 1861 קיבל אדולף פרנק פטנט על דשן מבוסס אשלגן כלורי. אשלגן כלורי משמש גם בתעשיית התרופות, עיבוד מזון, תחליפי מלח בישול, מטלורגיה, טקסטיל ודפוס והוצאה להורג בזריקת רעל.

אשלגן כלורי הוא התרכובת הנפוצה ביותר בין תרכובות האשלגן, המשמשות לדישון, והקרויות אשלג. הוא משמש הן לדישון ישיר והן כבסיס לייצור דשנים מורכבים, בעיקר על בסיס זרחן.

מקובל למדוד את תכולת האשלגן בדשנים כשווה הערך במונחי K2O - אשלגן חד-חמצני. לפי גישה זו, 1.64 קילוגרם של אשלגן כלורי שווי ערך לקילוגרם אחד של K2O.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלורידים
קטגוריה:אשלג
רישרד איון

**רישרד איון** (צרפתית: **Richard Ayoun**;  23 בינואר 1948 - 30 במאי 2008) היה היסטוריון וחוקר יהודי-אלג'יראי-צרפתי. פרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל בזמן העתיק, והיסטוריה של היהודים במדינות ערב. מומחה לשפות מזרחיות באוניברסיטאות בפריז.

## קורות חיים
רישרד איון, יליד אלג'יר שבאלג'יריה הצרפתית, היה דוקטור להיסטוריה, מוסמך לעברית על ידי אוניברסיטת פאריס - 8, ומאסטר ועידות בתרבות ישראל (העולם הספרדי) מטעם אי.נ.ל.קו. (Inalco) משנת 1982. הוא גם היה בקיא בניהול מחקר. הוא לימד את היסטורית היהודים מצפון אפריקה באוניברסיטת פאריס – 8, מ-1991 והיסטורית היהודים בעידן המודרני באוניברסיטת פאריס – 1 הסורבון מ-1984. 

נושא הדוקטורט שלו היה מנהל חדש של קטלוג משרה רבנית בצרפת ובאלג'יריה במאה ה-19, עליו קבל ציון מכובד ביותר עם פרגון מהשופטים, והסמכה לנהל מחקרים: היהדות בין אסלאם ונצרות מימי הבניים לעידן החדש. (אוניברסיטת פאריס – סורבון 4).

איון נפטר בפריז בגיל 60. בכל שנות חייו חש חובה להיות נוכח בשטח כשמדובר בחיים בצוותא בין יהודים ומוסלמים, ובמיוחד כאשר מרוקו היא הסמן הימני. עבורו זה היה חיוני ומחויב המציאות. זה היה חלק במאבקו למען השלום.

בנושאים של יצירה ספרותית ומדעית ביהדות מרוקו, איון לא היסס להתכתב עם דוקטורנטים בני מרוקו במטרה להנחות אותם, באוניברסיטה בפריז. הוא היה מקבל תדיר את הכי מוכר והמועדף עליו, חסן מז'די (**Hassan Majdi**) ממרקש. הוא היה המנחה בתיזה שלו ועבד בצמוד לו במחקר לדוקטורט, על הנושא "אמונה בקדושים וביקור בקברי צדיקים אצל יהודי מרוקו". (Le culte des Saints et les pèlerinages des Juifs du Maroc)

עורכי התיזות האחרים, 7 במספר היו מועמדים להיות מונחים על ידי רישרד איון בשנה הבאה. הנושא שלהם היה "זכירה יהודית מרוקאית". 
הוא עסק בעבודתו האחרונה, בנושא האהוב עליו: "טיטואן: היהודים מבפנים ומבחוץ". עבודה זו הושלמה. 

הוא כתב 449 דיווחים, תמונות מצב, 4 ספרים, השתתף בעריכת 62 עבודות ועוד 145 מאמרים הם פרי עטו, על היהדות הספרדית, על יהדות צפון אפריקה, ועל היהדות בצרפת.

בין עבודותיו: 
* יהודי אלג'יריה, אלפיים שנות היסטוריה, בשיתוף עם ברנרד כהן, 1982. 
* ספרדים מאתמול ומהיום: 70 דמויות בשיתוף חיים וידל ספיחה, 1992 עם תרגום לספרדית. 
* יהודי צרפת אמנציפציה ואינטגרציה (1787–1812), 1997. פרולוג על ידי ז'אן-פייר פיליפיני. 
* זודיאו-ספרדים: דרכים של קהילה, 2003, תורגם לאנגלית. 
עבודתו האחרונה, מושגים ביהדות בנצרות ובאסלאם, ביחד עם גלאב בנשייך ורז'יס לדו ב-2006.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2008
לזוריט

__NOTOC__

**לזוריט** הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) הכולל סולפט, גופרית וכלוריד שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Na,Ca)8(AlSiO4)6(SO<sub>4</sub>,S,Cl)2).

הלזוריט הוא פלדשפטואיד (מינרל דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) וחבר בקבוצת הסודליט. הלזוריט הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר. הלזוריט מתגבש במערכת הקובייתית, אם כי קיימים פולימורפים של הלזוריט שהתגבשו במערכת המונוקלינית או הטריקלינית. גבישים מפותחים היטב של לזוריט נדירים והוא בדרך כלל מופיע בגושים חסרי צורה. לזוריט הוא המרכיב העיקרי באבן החן לפיס לזולי, והוא חבר בקבוצת הסודליט כאשר גם המינרלים האחרים בקבוצה: האיאין, נוסאן וסודליט מופיעים לעיתים יחד איתו בלפיס לזולי. מבחינת תכונותיו האופטית המינרל הוא איזוטרופי וידוע בשל צבעו הכחול אותו הוא מקבל בשל נוכחות הגופרית במינרל. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-5.5 בסולם מוס ומשקלו הסגולי סביב 2.4 גרם לסמ"ק.

שמו ניתן לו ב-1890 ומקורו במושג בערבית "(אל-)לזוורד", שמקורו בפרסית "לאזוורד" (لاژورد); היה זה שמו של המקום שבו כרו לפיס לזולי, אך בשל הקשר לאבן החן שינה המושג את משמעותו למשמעות: "הצבע הכחול". מילה זו חדרה לשפות אירופאיות (כמו למשל המילה באנגלית *azure*) לתיאור צבע תכלת והייתה מקור לשם מינרל הנחושת הקרבונטי התכול אזוריט. הדמיון בצבע לאזוריט היה מקור נוסף לשם המינרל, ובעבר נעשה בו שימוש כשם נרדף לאזוריט. למרות הצבע הדומה ניתן על ידי בחינה מדוקדקת בשטח להבדיל בין לזוריט לאזוריט או למינרל הפוספטי לזוליט.

## מקור, שימוש ותפוצה
הלזוריט נוצר כתוצאה מהתמרה של מגע, כאשר מחדר מגמטי, לרוב של גרניט, בא במגע עם אבן גיר והוא מופיע בלוויית קלציט, פיריט ופירוקסנים.

הלזוריט, כמרכיב העיקרי של אבן החן לפיס לזולי, משמש כאבן חן. בנוסף נהגו לטחון את הלזוריט ולהשתמש באבקה כפיגמנט כחול המכונה "אולטרמרין". בפיגמנט השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה, ולעיתים רחוקות לצבע שמן. השימוש בלזוריט כפיגמנט לצבע שמן פסק בתחילת המאה ה-19 כשחומר סינתטי, זהה בהרכבו הכימי והקרוי לעיתים קרובות "אולטרמרין צרפתי", נעשה זמין.

את הלזוריט כורים מזה כ-6,000 כלפיס לזולי במכרות סאר-אי-סאנג שבעמק הנהר קוקחה (Kokcha) שבמחוז בדקשן שבצפון מזרח אפגניסטן. מקומות נוספים בהם מוצאים לזוריט כוללים את האגנים של הנהרות סליודיינקה ובייסטרייה בהרי סאיין בסמוך ימת באיקל בסיביר, בסמוך לאישקשימה בהרי פמיר שבטג'יקיסטן, בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה, בסמוך למוגוק שבבורמה, צפונית לאגם הרבור בטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה ובמדינות קליפורניה וקולורדו שבארצות הברית.

### בתנ"ך
הלזוריט זוהה על ידי פרופ' זהר עמר כאבן הספיר התנ"כית על פי תרגומו של אונקלוס.  

## לקריאה נוספת

*Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, *Manual of Mineralogy*, 20th ed., Wiley, 
*Eastaugh, Nicholas et al., 2004, *The pigment compendium : optical microscopy of historical pigments* Oxford: Elsevier Butterworth-Heinemann, 


## קישורים חיצוניים

*אתר Mindat
*אתר Mineral Galleries
*Webmineral data אתר Webmineral
*פרויקט rruff
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקטוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
לייזר רייסר

[שמאל|ממוזער|270px|[איימון סאליבן ומייקל פלפס עוטים חליפת לייזר רייסר כשהם מתכוננים לזנק למשחה 4X100 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג (2008).]]
**לייזר רייסר** (LZR Racer) היא חליפת שחייה תחרותית של חברת ספידו שנחשבה לחליפת השחייה הטובה בעולם בתקופת אולימפיאדת בייג'ינג (2008).

חליפת לייזר רייסר עשויה מגומי סינתטי דוחה מים וחומר פולימרי. החליפה מכסה את הרגליים (חצי גוף), את הברכיים בלבד (רבע גוף) ובגרסה של חליפת גוף מלא. החליפה תפורה בלייזר, ובגרסת הגוף המלא יש רוכסן אחד לאורך הגב. המבנה הנצמד המיוחד שלה נועד לשמר את הגוף במצב "חץ" הידרודינמי ולמנוע תנודות זעירות של שרירים וויבראציות של העור. החליפה מאוד קלה ומקדם החיכוך שלה נמוך מאוד. היתרון הגדול שלה הוא במשחים למרחקים קצרים, זינוקים, פניות ויציאות בהם למבנה ההידרודינמי של הגוף חשיבות גדולה. בנוסף ספידו טוענת שהחליפה מייעלת את תהליך הנשימה של השחיינים, דבר החשוב במשחים למרחקים ארוכים.

הפטנט על הטכנולוגיה של החליפה רשום בפורטוגל ושם היא מיוצרת. החליפה פותחה במשך שלוש שנים בשיתוף עם נאס"א והמכון האוסטרלי לספורט, יחד עם קבוצת ביקורת של השחיינים שספידו היא הספונסרית שלהם. לשם פיתוחה של החליפה נסרקו גופיהם של 400 שחיינים ודגמים נבחנו בבריכות זרמים מיוחדות.

החליפה הוצגה ב-13 בפברואר 2008 ושווקה כחליפת השחייה של ספידו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). קמפיין הפרסום מנוהל בשיתוף חברת האופנה היפנית "Comme des Garçons", כשמייקל פלפס הוא הדוגמן הראשי של קמפיין.

כ-100 שיאים עולמיים נשברו על ידי שחיינים ששחו עם החליפה, הישג חסר תקדים בעולם השחייה. סביב החליפה מתקיים דיון אתי העוסק בשאלת גבולות ההתערבות הטכנולוגית בהישגי האנשים וביתרונות הבלתי הוגנים שניתן להשיג בעזרתה. עיקר המחאה באה מצד חברות המתחרות בספידו ושחיינים הנמצאים תחת חסותן. תחילה, פדרציית הספורט הבינלאומית לשחייה, פינ"א, החליטה לאשר את השימוש בחליפה בתחרויות רשמיות. בשנת 2009 החל להישבר המונופול של החליפה. חברות מתחרות כגון ארנה, ג'אקד ו-TYR החלו לייצר חליפות דוחסות-מציפות עשויות כל כולן מפוליאוריתן שהביאו לתוצאות טובות יותר מחליפת הלייזר. באליפות העולם בשחייה 2009 שחיינים בודדים בלבד שחו עם לייזר רייסר.

במהלך אליפות העולם ב-2009 החליטה פינ"א על איסור, שנכנס לתוקף ב-2010, הקובע כי יותר לשחיינים להתחרות רק בחליפות טקסטיל שאינן משפיעות על צורת הגוף ויכולת הציפה שלו. כמו כן הוחלט שגברים ישחו עם חליפות שלא יחרגו מהחלק שבין הברכיים למותניים, ואצל נשים מהברכיים לכתפיים. על פי תקנות אלו, לייזר רייסר וחליפות הפוליאוריתן אסורות לשימוש. האיסור אינו חל על משחי מים פתוחים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תצוגה של ספידו על החליפה
* 

קטגוריה:שחייה
קטגוריה:ביגוד ספורט
שחייה אמנותית

שמאל|ממוזער|250px|שחייניות אמנותיות
[שמאל|ממוזער|250px|נבחרת [רוסיה בשחייה אמנותית]]
**שחייה אמנותית** (בעבר השם היה **שחייה צורנית**) היא ענף ספורט המשלב שחייה ומחול במים, לצלילי מוזיקה. ברוב התחרויות, לרבות האולימפיאדה, מתחרות נשים בלבד, אם כי החל מאולימפיאדת פריז 2024 גם גברים הורשו להשתתף, אך טרם הוכשרו גברים ברמה מספקת לכך. התחרויות הן במקצים של יחידות, זוגות וקבוצות. באליפויות קנדה וארצות הברית מתחרים גם גברים, ובניגוד לרוב ענפי הספורט, אין הפרדה בינם לבין הנשים, והם משתתפים באותם מקצים. את המונח "שחייה צורנית" טבע השחיין נורמן רוס.

הענף החל להתפתח בקנדה בראשית המאה ה-20, ותחרויות רשמיות נערכות מאז 1952. הוא הפך לראשונה לספורט אולימפי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדות הראשונות בהן נערכו תחרויות אלה בלטו השחייניות האמריקאיות והקנדיות, אך מאז אולימפיאדת סידני (2000) עברה השליטה בענף לשחייניות הרוסיות, שזכו בכל מדליות הזהב שחולקו מאז, להוציא את אולימפיאדת פריז (2024) בה לא השתתפה עקב הפלישה לאוקראינה.

התחרויות נערכות בבריכות שעומקן המינימלי 3 מטרים, ובשטח של 12 X 12 מטרים. השחיינים מבצעים שני סטים של תרגילים, באחד עליהם לכלול אלמנטים מסוימים (התרגיל הטכני), והשני הוא בסגנון חופשי (התרגיל החופשי). הציון שניתן להן משלב את בחינת הטכניקה של ביצוע התרגילים (40% מהציון) וההופעה האמנותית (60% מהציון), ובכלל זה הסינכרוניזציה בין השחיינים לבין עצמם ובינם לבין המוזיקה. גם להבעתם ולהופעתם של השחיינים יש חשיבות - בגדי הים שלהם מעוצבים, ולעיתים השחייניות מופיעות כשהן מאופרות. הציונים הם בסולם של 1 עד 10. משך התרגילים נע בין שתי דקות (למשתתפים יחידים בתרגיל הטכני) לבין ארבע דקות (לקבוצה בתרגיל החופשי).

### זוגות מעורבים
לראשונה בהיסטוריה, התקיימה במסגרת אליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה 2015 תחרות בשחייה אמנותית לזוגות מעורבים נשים וגברים. לתחרות יוצאת הדופן נרשמו שישה זוגות, מטורקיה, יפן, רוסיה, איטליה, אוקראינה וארצות הברית. כאשר ארצות הברית ורוסיה זכו כל אחת במדליית זהב ובמדליית כסף, ואילו נבחרת איטליה זכתה ב-2 מדליות ארד.

## ראו גם
* נבחרת ישראל בשחייה צורנית

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שחייה
קטגוריה:ספורט אולימפי
נופר אדלמן

[שמאל|ממוזער|250px|נופר אדלמן באירוע גיבוש של [הוועד האולימפי בישראל|הוועד האולימפי באילת, לקראת אולימפיאדת לונדון (2012)]]
**נוּפר אדלמן** (נולדה ב-19 באוגוסט 1982 בקיבוץ ראש הנקרה) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשית מדגם לייזר רדיאל.

## ביוגרפיה
נופר אדלמן נולדה בקיבוץ ראש הנקרה והחלה להתאמן בשייט בגיל 9. בתחילה התאמנה בדגם האופטימיסט, המיועד לגילאי נוער, ומאוחר יותר החלה להתאמן במפרשית מדגם יורופ, עמו נכשלה בהשגת הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת אתונה ב-2004. זמן קצר אחר כך החליטה פדרציית השייט הבינלאומית על החלפת הדגם האולימפי מ"יורופ" ל"לייזר רדיאל", ואדלמן החלה להתאמן במפרשיות מדגם זה.

ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה. ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה. אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה. היא הייתה לנציגה הישראלית הראשונה בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים. באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.

בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.

אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים שייטות ישראליות
קטגוריה:שייטות אולימפיות ישראליות
קטגוריה:שייטות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:שייטות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ראש הנקרה: אישים
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982