open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יורגן גרבובסקי

**יורגן גרבובסקי** (בגרמנית: **Jürgen Grabowski**, 7 ביולי 1944 – 10 במרץ 2022) היה כדורגלן גרמני ששיחק באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר ההתקפי.

## קריירת מועדונים
גרבובסקי נולד בוויסבאדן שבגרמניה. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של איינטרכט פרנקפורט בשנת 1965, והעביר בקבוצה זו את כל קריירת הבוגרים שלו, שנמשכה 15 עונות. לגרבובסקי היו 441 הופעות במדי איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, אחרי קרל-היינץ קורבל. גרבובסקי כבש 109 שערים בבונדסליגה בתקופתו בפרנקפורט, וזכה עמה בשני גביעים מקומיים, ובגביע אופ"א בשנת 1980, בו זכתה פרנקפורט לאחר ניצחון במפגש כפול מול בורוסיה מנשנגלדבך. לאחר עונה זו, פרש גרבובסקי ממשחק פעיל, בגין פציעה שנגרמה לו על ידי לותר מתאוס.

## קריירה בינלאומית
לגרבובסקי היו 44 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש חמישה שערים. גרבובסקי השתתף בארבעה טורנירים גדולים. הטורניר הראשון בו שיחק היה מונדיאל 1966, בו הפסידה נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. בהמשך השתתף במונדיאל 1970, בו הודחה נבחרתו בחצי הגמר על ידי נבחרת איטליה. לאחר מכן, גרבובסקי היה שותף לזכיות של נבחרת גרמניה המערבית ביורו 1972 לאחר ניצחון במשחק הגמר  על נבחרת ברית המועצות, ובמונדיאל 1974, בו ניצחה נבחרת גרמניה המערבית את נבחרת הולנד במשחק הגמר, בו גרבובסקי שיחק 90 דקות. לאחר מונדיאל זה, פרש גרבובסקי מהנבחרת.

נפטר ב-10 במרץ 2022.

## תארים
עם איינטרכט פרנקפורט:
*הגביע הגרמני (2): 1973/74, 1974/75
*גביע אופ"א: 1979/80

עם נבחרת גרמניה המערבית:
*מונדיאל: 1974
*אליפות אירופה בכדורגל: 1972

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:כדורגלני יורו 1972
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2022
מרקו רהמר

**מרקו רהמר** (בגרמנית: **Marko Rehmer**; נולד ב-29 באפריל 1972) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.

## קריירת מועדונים
### אוניון ברלין
רהמר נולד בברלין המזרחית, בגרמניה המזרחית, ושיחק כנער באוניון ברלין, מועדון שהתקיים בברלין המזרחית. בשנת 1990 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגה המזרח-גרמנית השנייה. עם איחוד גרמניה, עברה אוניון ברלין לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה, ורהמר נשאר במועדון עד לחלון ההעברות של עונת 1996/97. רהמר עזב את המועדון לאחר שש עונות וחצי בקבוצה הבוגרת, בהן כבש 19 שערים ב-106 הופעות, ועבר להנזה רוסטוק.

### הנזה רוסטוק
המעבר של רהמר להנזה רוסטוק נחשב מבחינתו להתקדמות מקצועית, שכן רוסטוק שיחקה אז בליגת הבונדסליגה. רהמר שיחק במועדון שתי עונות וחצי, והפך לשחקן חשוב במערך ההגנתי של הקבוצה. בשנת 1999 עזב את הנזה רוסטוק, לאחר שכבש ארבעה שערים ב-81 הופעות, ועבר להרטה ברלין.

### הרטה ברלין
רהמר חתם בהרטה ברלין בקיץ 1999, ושיחק במועדון במשך שש עונות, בהן צבר 107 הופעות והבקיע שישה שערים. רהמר הפך לאחד הבלמים היציבים בבונדסליגה, עובדה שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה ליורו 2000 ומונדיאל 2002. רהמר זכה עם הרטה ברלין בשני גביעי ליגה בשנים 2001 ו-2002, שניהם לאחר ניצחונות בתוצאה הזהה 4-1 על שאלקה 04. עם זאת, בשנותיו האחרונות במועדון סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובשנת 2005 עבר לאיינטרכט פרנקפורט.

### איינטרכט פרנקפורט
רהמר שיחק שנתיים באיינטרכט פרנקפורט, אך המשיך לסבול מפציעות רבות. למרות זאת, בעונת 2007 סייע לקבוצה להינצל מירידה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.

## קריירה בינלאומית
לרהמר 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע ארבעה שערים. רהמר זומן ליורו 2000 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, ולמונדיאל 2002, בו פתח בהרכב ושיחק מחצית אחת במשחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי, עקב הרחקתו של קארסטן ראמלו במשחק האחרון בשלב הבתים. רהמר היווה במונדיאל זה בעיקר גיבוי מהספסל, ונבחרתו הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2-0 לנבחרת ברזיל. הופעתו האחרונה של רהמר בנבחרת גרמניה הייתה בשנת 2003.

## תארים
עם הרטה ברלין:
*גביע הליגה הגרמנית: 2001, 2002

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים מזרח גרמנים
קטגוריה:בלמי כדורגל מזרח גרמנים
קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני אוניון ברלין
קטגוריה:כדורגלני הנזה רוסטוק
קטגוריה:כדורגלני הרטה ברלין
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1972
טה דאום

ממוזער|חלונות טה דאום מאוירים מאת האמן קריסטופר וואל בכנסית מרי הקדושה, בעיר וואר, במחוז הרטפורדשייר באנגליה
**טה דאום** (בלטינית: **Te Deum**; ידוע גם כ"מזמור האמברוזי" או "שיר הכנסייה") הוא מזמור הודיה ותפילה נוצרי קדום, הדומה לשילוב התפילות היהודיות מודים וקדושה. המזמור קרוי על שם מילות הפתיחה שלו בלטינית, **טה דאום לאודמוס**, שפירושן "אֱלֹהֵינוּ מוֹדִים אֲנַחְנוּ לָךְ". הוא נותר בשימוש יומיומי בכנסייה הקתולית, ומשמש גם בכנסייה האנגליקנית והלותרנית.

## מקור ותוכן
המסורת הנוצרית מייחסת את כתיבת המזמור לאמברוזיוס ואוגוסטינוס, כשאוגוסטינוס הוטבל לנצרות בידי אמברוזיוס בשנת 387. המזמור מיוחס גם להילריוס מפואטייה או לניקטס, הגמון רמשיאנה במאה הרביעית.

הפסקה בסוף המזמור, המתחילה במילים *סאלוום פאק פופולום טואום*, היא אוסף פסוקים מתהלים המתורגמים ללטינית, שנוספו מאוחר יותר לפיוט המקורי.

המזמור מתאים לנוסח השליחים, הכרזה פולחנית על האמונה, ומשלב בין תפילה וליטורגיה לבין הכרזת אמונים. תחילה היא קוראת בשם האל, ומיד לאחר מכן מהללת את כל המברכים והמכבדים את האל, תחילה במערכת ערוכה של יצורי השמים, עבור בנוצרים הנאמנים שכבר הגיעו לשמים, ועד להפצתה של הכנסייה ברחבי העולם.

המזמור חוזר בסופו לנוסח ההתחלתי של המזמור באמירת שמו של ישו ומאזכר את לידתו, סבלו ומותו, קומו לתחיה, והאדרתו. בשלב זה המזמור פונה לכנסייה ולמתפללים עצמם, מבקש רחמים וכפרה על חטאיהם, הגנה מפני חטאים עתידיים ואיחוד עתידי עם הנבחר.

## אמירת המזמור
המזמור נותר בשימוש יומיומי בכנסייה הקתולית, ומשמש גם בכנסייה האנגליקנית והלותרנית. בכנסייה הקתולית, המזמור רשום בספר 'תפילות השעה'. שרים את המזמור לאחר המיסה או כתפילה העומדת בפני עצמה. הוא נאמר גם באירועי הודיה לאל כמו בחירת אפיפיור, מינוי הגמון, הכרזה על קדוש נוצרי, הודעה על המרה לנצרות, חתימת הסכם שלום, הכתרה מלכותית וכדומה.

ישנם גם ביצועים מודרניים, חלקם עם קטעים מתורגמים מלטינית לאנגלית ולשפות אחרות. שיר הכנסייה הגרמני **גרוסר גוט, ויר לובן דיך** ("האל הגדול, אנו משבחים אותך"; ) הוא למעשה תרגום חופשי של טה דאום.

הפרק הראשון במופע האופרה 'טוסקה' מאת פוצ'יני מסתיים בקטע מרגש מתוך הפתיחה של טה דאום. איגור סטרוינסקי השתמש ב-12 המשפטים הפותחים לצורך "המבול" שלו בשנת 1962.

## לחנים
Chant of Te Deum in Latin מזמור טה דאום בלטינית Te_Deum_Charpentier.ogg
*טה דאום של שרפנטייה*

לחנים רבים הולחנו למזמור זה, ביניהם היידן, מוצרט, ברליוז, ג'וזפה ורדי, ברוקנר, פורטוונגלר, דבורק (אנטונין דבוז'ק), בריטן, קודלי, ו-פורט בין הידועים יותר. בעת שניצח על לחנו עבור לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ז'אן-בטיסט לולי נפצע ומת מפצעיו.

לחנו של מארק-אנטואן שרפנטייה למזמור טה דאום, משמש כלחן הפתיחה לרבים משידורי איגוד השידור האירופי, וביניהם המוכר ביותר שידורי האירוויזיון. לחנו של ויליאם וולטון נכתב עבור הכתרת מלכת אנגליה אליזבת השנייה בשנת 1953.

## מקור לטיני ותרגום

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נצרות קתולית
אנקת גבהים (סרט, 1970)

**אנקת גבהים** (באנגלית: **Wuthering Heights**) הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים רוברט פוסט . הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. בדומה לגרסה הקולנועית משנת 1939, הסרט מתמקד ב-16 הפרקים הראשונים של הרומן ומסתיים עם מותה של קתרין ארנשו לינטון. המשך הסיפור העוסק בתלאותיהם של בתה של קתרין, בנו של הינדלי ובנו של היתקליף הושמטו כליל מן הסרט.

## צוות השחקנים
* אנה קלדר-מרשל - קתרין ארנשו לינטון
* טימותי דלטון - היתקליף
* הארי אנדרוז - מר ארנשו
* פמלה בראון - גברת לינטון
* ג'ודי קורנוול - נלי דין
* ג'יימס קוסינס - מר לינטון
* רוזלי קרטצ'לי - גברת לינטון
* הילרי דייר - איזבלה לינטון
* ג'וליאן גלובר - הינדלי ארנשו
* יו גריפית' - ד"ר קנת'
* מורג הוד - פרנסס ארנשו
* איאן אוגילבי - אדגר לינטון
* פיטר סאליס - מר שילדרס

## הינדלי ארנשו
גרסה זו של הסרט שונה מהרומן בהיבטים אחדים, הקשורים ברובם להינדלי ארנשו. לרוב הינדלי מתואר כמי שמתאכזר ומדכא את היתקליף, בסרט זה ההתייחסות אל הינדלי היא אוהדת יותר. הוא מתואר כמי שנרדף על ידי אביו ושגדל בצילו של היתקליף. עוד בגרסה זו נלי דין, שהיא המספרת, מאוהבת בהינדלי אבל אינה יכולה להביע את רגשותיה בגלל הבדלי המעמדות ביניהם. אחרי מות אשתו הינדלי מתחיל להתהולל, הוא שותה לשוכרה ומהמר. אבל בסופו של דבר הוא מצליח להתגבר על כך.

ההבדל המשמעותי ביותר בין הסרט לרומן הוא שבסוף הסרט הינדלי מצליח לירות בהיתקליף ולהרוג אותו, וכך האחוזה "אנקת גבהים" נשארת בבעלותו. רוחו של היתקליף וזו של קתרין מתאחדים אחרי מותו.

## הפקה
חברת ההפקה AIP (American International Pictures) הייתה מזוהה עם סרטים רומנטיים-גותיים, אבל ביצירת סרט זה הם הושפעו מהצלחת הסרט "רומיאו ויוליה" מ-1966.

אתרי הצילומים היו ב-"Blubberhouses" בווסטון הול קרוב לאוטלי  ובברימהם רוקס.

## קבלה
הסרט זכה להצלחה קופתית, וגרף הכנסות של 2.2 מיליון דולר להשכרות בארצות הברית ובקנדה.

## פרסים
המלחין מישל לגראן שכתב את הפסקול היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטי אמריקן אינטרנשיונל פיקצ'רס
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על אנקת גבהים
עונת 1956/1957 בליגה הלאומית

**עונת 1956/1957** בליגה הלאומית הייתה העונה השנייה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.

על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדירוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 10 קבוצות. העונה החלה ב-1 בדצמבר 1956 והסתיימה ב-20 באפריל 1957. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אברהם גינזבורג מהפועל חיפה שכבש 16 שערים.

אף קבוצה לא ירדה לליגת המשנה בגלל החלטה להרחיב את הליגה הלאומית ל-12 קבוצות. למרות ההחלטה שהתקבלה בתחילת העונה שקבוצות שיזכו במקום הראשון והשני בליגת המשנה יעלו לליגה הלאומית, הוחלט לערוך משחקי מבחן בין חמש הקבוצות הראשונות. זאת בגלל אי-סדרים בניהול הליגה. בהתאם לתוצאות משחקי המבחן הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית לעונת 1957/1958.

## טבלת הליגה

## פלייאוף העלייה לליגה הלאומית
במשחקי הפלייאוף השתתפו חמש הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה א' של עונת 1956/1957: הפועל כפר סבא, מכבי רחובות, הפועל ירושלים, הפועל חדרה והכח תל אביב. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד הארבע קבוצות האחרות במגרשים נייטרליים. המשחקים שוחקו ב-4 מחזורים לאורך חודש ספטמבר 1957. מכבי רחובות שסיימה במקום השני בתום העונה הסדירה בליגה א', התנגדה לקיום הפלייאוף וטענה כי הייתה צריכה לעלות אוטומטית, אך ההתאחדות לכדורגל החליטה לבסוף לקיים את הפלייאוף בגלל אי סדרים לטענתה. על כן כמחאה החליטה רחובות לא להופיע למשחקי הפלייאוף. ההתאחדות החליטה לתת לה על משחקיה בפלייאוף הפסדים טכניים של 3-0 ורחובות ערערה על כך לבית הדין - שדחה את הערעור. למרות זאת אופשר לרחובות לשחק משחקים חוזרים עד להשלמת הפלייאוף.

הפועל כפר סבא והפועל ירושלים עלו לליגה הלאומית. נקבע מראש כי הקבוצות במקומות 3 ו-4 (לאחר קיום המשחקים: הפועל חדרה והכח תל אביב) ישחקו משחק קובע ביניהם לקבוע מי מהן תשחק את משחקי המבחן כנגד הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית של השנה האחרונה (מכבי יפו), אולם חדרה התנגדה להשתתף במשחק שכזה במחאה על החלטת ההתאחדות לתת למכבי רחובות לקיים משחקים חוזרים ועל כן ניתן הזכות לעלות למשחקי המבחן מול יפו להכח תל אביב.

### משחקי המבחן
המשחקים התקיימו בשיטת בית-חוץ בין הכח תל אביב שקיבלה את הזכות להשתתפות במשחקי המבחן מהפלייאוף לבין האחרונה בליגה הלאומית בעונה החולפת מכבי יפו.

הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו 7-0 בסיכום שני המשחקים שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:1956 בישראל: כדורגל
קטגוריה:1957 בישראל: כדורגל
קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורגל בישראל
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1956
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1957
מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה

שמאל|ממוזער|250px|מפה מ-1944 בה מסומנת המסילה
[שמאל|ממוזער|250px|סוללת הרכבת ממערב ל[משואות יצחק]]
שמאל|ממוזער|250px|תחנת הרכבת דיר סניד
**מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה** היא מסילה שנבנתה על ידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה במסגרת מלחמתם מול הבריטים ומאמציהם לבצר את קווי ההגנה שלהם ברצועת עזה וצפון סיני. המסילה התפצלה מהמסילה המזרחית באזור תחנת הרכבת נחל שורק והמשיכה לכוון דרום מערב עד מבואות עזה. 

## ההיסטוריה של המסילה
במהלך מלחמת העולם הראשונה התחולל מאבק על השליטה בארץ בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה. מפקד הגזרה של הצבא העות'מאני היה פרידריך קרס פון קרסנשטיין והוא פעל במרץ לחיזוק קו החזית ובמסגרת זו מונה, במרץ 1917, היינריך אוגוסט מייסנר לבנות את שלוחת רכבת שתגיע מתחנת שורק לעזה. 

סלילת המסילה ארכה מספר חודשים והיא נבנתה ברוחב התואם לתקן הטורקי (105 ס"מ). הטורקים השתמשו במסילה מספר חודשים ספורים בלבד מכיוון שלאחר כיבוש באר שבע וקרב עזה השלישי פרצו הבריטים צפונה וכבשו את אזור המסילה. המסילה פורקה ובפסים נעשה שימוש במקומות אחרים. הבריטים, שבנו במהלך המלחמה מסילה בצפון סיני, המשיכו אותה, דרך רצועת עזה ודרך תחנות דיר סניד ומג'דל צפונה לאורך החוף עד תחנת הרכבת לוד.

## מסלול המסילה
* תחילת המסילה בתחנת הרכבת נחל שורק (שנקראה גם תחנת הצומת) ממנה התפצלה המסילה מזרחה לירושלים ודרומה לבאר שבע ועזה
* המסילה (כשהיא משולבת עדיין עם המסילה לבאר שבע) עברה דרומה מעל נחל תמנה שם נמצא גשר רכבת מאבן בן קשת אחת.
* המסילה לבאר שבע התפצלה ליד תחנת א-תינה כשהמסילה לעזה ממשיכה לכוון דרום מערב.
* בין קריית מלאכי לכפר אחים עברה המסילה בגשר בן 2 קשתות מעל נחל האלה.
* אחרי קריית מלאכי נמתחה המסילה בצמוד לכביש 3.
* מעל נחל גוברין עברה המסילה מעל גשר ששרידיו לא השתמרו (מצפון לגשר פריזר).
* מצפון למרכז שפירא עברה הרכבת מעל נחל לכיש על גבי גשר שכבר לא קיים (מצפון לגשר הקשתות). ליד הגשר נבנתה תחנת הרכבת של הכפר סוופיר אלע'רביה (תחנת הסוואפירים).
* המסילה עברה באזור בו נמצא היישוב משואות יצחק. ממערב ליישוב ניתן לראות שרידי סוללת רכבת.
* המסילה המשיכה מדרום מזרח לאשקלון לתחנת הרכבת דיר סניד.
* המסילה שהייתה מיועדת להגיע עד עזה הגיעה בפועל עד בית חאנון.
במקטע בין דיר סניד לבית חנון בנו הטורקים שלוחה לכפר הוג' וגם היא הייתה לשימוש צבאי.

## ראו גם
* הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
* מסילת הדרום

## קישורים חיצוניים

* יש רכבת בקרית מלאכי ? (גשר הרכבת הטורקי), באתר "מפה", 9 באפריל 2012
* המסילה העות'מאנית מנחל שורק למבואות עזה, 1917-1916, באתר של דניאל וונטורה
* המסילה העות'מאנית מנחל שורק למבואות עזה - 1916, בהרצאתו של ד"ר אבי ששון מהחוג ללימודי ארץ ישראל, המכללה האקדמית אשקלון, 24 בינואר 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:המסילה המזרחית ההיסטורית
קטגוריה:רצועת עזה: תחבורה
יעקוב

**יעקוב** (يعقوب) הוא הגרסה הערבית לשם יעקב.

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה ערביים
פול האבילאן

**פול האבילאן** (בצרפתית: **Paul Haviland**; 1880, פריז – 1950, פריז) היה צלם צרפתי, סופר, מבקר אמנות וחסיד אומות העולם מצרפת. האבילאן היה מקורבו של אלפרד סטיגליץ ומחבריו של הזרם האמנותי **Photo-Secession** שביקש לקדם את ההתייחסות לצילום כאל אמנות נפרדת.

## קורות חיים
אביו של האבילאן היה יצרן חרסינה בלימוז' ואמו הייתה בתו של מבקר האמנות פיליפ בורטי . לימים היה האבילאן בעליו של מפעל החרסינה של אביו. הוא למד באוניברסיטת פריז ובהרווארד ועבד בניו יורק כנציג חברת החרסינה של אביו. בשנת 1908 הוא ואחיו פרנק, שהיה צלם, צפו בתערוכת רישומים של אוגוסט רודן, שם פגש בסטיגליץ. האבילאן החל לפקוד בקביעות את הגלריה, "291" והפך לאחד מתומכיה הכלכליים. הוא החל לכתוב בקביעות בעיתון הצילום של סטיגליץ. אחד מתצלומיו פורסם בעיתון, והוא הפך לעורך שותף וסייע בניהול הגלריה. במסגרת זו קיים בה מספר תערוכות של אמנים צרפתיים. מספר צילומים שלו זכו בפרסים ופורסמו בכתבי עת אחרים. האבילאן יזם את הפקתו של כתב עת חדש לצילום ששמו כשם הגלריה שבניהולה סייע, "291".

בשנת 1916 היה עליו לחזור לצרפת עקב בריאותו המידרדרת של אביו, שביקש ממנו לסייע בניהול מפעל החרסינה המשפחתי. שם נישא לסוזן לליק, בתה של מעצבת הזכוכית רנה לליק. הוא המשיך להתכתב עם סטיגליץ לעיתים תכופות, אך עקב נישואיו ומעורבותו הגוברת בניהול עסקי המשפחה בצרפת, מעולם לא חזר לניו יורק. אביו מת ב-1922 והאבילאן עבר לאיזר-סור-קרס  שם הקים כרם. האבילאן מת בפריז ונקבר באיזר-סור-קרס.

### פעילותו בתקופת השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, סייע האבילאן לז'ורז' גבריאל פיקאר, צייר יהודי ובעל אות לגיון הכבוד, שחי באוברנה (Obernai) שבאלזס. בסוף המאה ה-19 סייע פיקאר לכלתו של האבילאן, רנה לליק (René Lalique), שהייתה אמנית זכוכית, להציג את יצירות הזכוכית והתכשיטים שלה בתערוכה פריזאית. ביולי 1940 ביקש פיקאר עזרה מהאבילאן. הוא ועוד 18 משפחות יהודיות גורשו מבתיהן על ידי הגסטפו. האבילאן הזמין אותו אליו, לאיזר-סור-קרס ולאחר מכן ללה מות (La Mothe) שבחבל הוט-מארן  שבצפון מערב צרפת. פיקאר הגיע לאיזר-סור-קרס בינואר 1941 ושהה במקומות אלה - איזר-סור-קרס ולה מות - עד מותו מהתקף לב בשנת 1943. בכך שאפשר לפיקאר היהודי להתגורר אצלו, עמד האבילאן בסכנת מוות עקב החוקים נגד מסתירי יהודים. בשנת 2006 הוכר האבילאן על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צרפתים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:היסטוריה של הצילום
קטגוריה:חלוצי הצילום
קטגוריה:צלמים צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1950
אלכסנדר שיין

**אלכסנדר פטרוביץ' שיין** (ברוסית: **Александр Петрович Шеин**; נולד ב-19 במרץ 1952 במוסקבה) הוא דיפלומט רוסי שכיהן כשגריר רוסיה בישראל מיולי 2015 עד אפריל 2018.

## ביוגרפיה
### השכלתו
בשנת 1974 השלים את לימודיו במכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ הסובייטי וב-1988 השלים את השכלתו באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ. הוא הגיש דוקטורט בתחום ההיסטוריה בנוגע למדיניות צרפת במגרב בשנות ה-80.

נוסף לשפה הרוסית, השגריר שיין דובר אף ערבית, אנגלית וצרפתית.

### עבודתו במשרד החוץ
בשנים 1990–1993 שימש כיועץ בשגרירות רוסיה בסוריה.

בשנים 1993–1994 היה יועץ המחלקה למזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ הרוסי ובשנים 1994–1997 עמד בראש אותה מחלקה.

בשנים 2006 - 2011 היה סגן מנהל המחלקה למזרח התיכון וצפון אפריקה.

### כשגריר
מאוגוסט 1999 ועד מארס 2002 כיהן כשגריר רוסיה בעיראק. משנת 2002 ועד ינואר 2006 היה לשגריר רוסיה בירדן. מינואר 2011 ועד יולי 2015 היה שגריר רוסיה בתוניס.

מה-10 ביולי 2015 ועד ל-5 באפריל 2018 כיהן כשגריר רוסיה בישראל.

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות רוסיה בישראל
* 

קטגוריה:שגרירי ברית המועצות ורוסיה בישראל
קטגוריה:דיפלומטים רוסים
קטגוריה:שגרירים בירדן
קטגוריה:שגרירים בעיראק
קטגוריה:שגרירים בתוניסיה
קטגוריה:בוגרי המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1952
לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (1756–1808)

**לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג** (בגרמנית: **Luise von Sachsen-Gotha-Altenburg**; 9 במרץ 1756 - 1 בינואר 1808), הייתה רעייתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.

## ביוגרפיה
לואיזה נולדה ב-9 במרץ 1756 בגותה, והייתה ילדתם הצעירה של יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג ולואיזה, רוזנת רויס-שלייץ, בתם של היינריך הראשון, רוזן רויס-שלייץ ויוליאנה דורותיאה לואיזה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג.

ב-31 במאי 1775 התחתנה לואיזה עם הנסיך פרידריך פרנץ ממקלנבורג שוורין, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשנת 1785 מת דודו של בעלה פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובעלה עלה לשלטון במקומו בדוכסות מקלנבורג-שוורין. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הוא הצטרף לקונפדרציה של הריין. ב-1 בינואר 1808 מתה לואיזה בארמון לודוויגסלוסט, לודוויגלוסט, ובקונגרס וינה בשנת 1815 קיבל בעלה פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול.

## משפחתה
ב-31 במאי 1775 התחתנה לואיזה עם הנסיך פרידריך פרנץ ממקלנבורג שוורין. לזוג נולדו 6 ילדים:
* פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (13 ביוני 1778 - 29 בנובמבר 1819), התחתן עם ילנה פבלובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
* לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (19 בנובמבר 1779 - 4 בינואר 1801), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
* גוסטב וילהלם (31 בינואר 1781 - 10 בינואר 1851).
* קרל (2 ביולי 1782 - 22 במאי 1833).
* שרלוטה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (4 בדצמבר 1784 - 13 ביולי 1840), התחתנה עם כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק.
* אדולף (18 בדצמבר 1785 - 8 במאי 1821).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ילידות 1756
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:נפטרות ב-1808
סופקה סקיפווית

**סופקה סקיפווית** (באנגלית: **Sofka Skipwith**; 1904, סנקט פטרבורג – 1986, קורנוול) הייתה אריסטוקרטית רוסיה, קומוניסטית בבריטניה, זוכת אות גיבור השואה הבריטי וחסידת אומות העולם.

## קורות חיים
סקיפווית נולדה בשם "הנסיכה סופיה דולגורוקי" (Sophia Dolgorouky, וברוסית Софья Петровна Долгорукий), בת למשפחת אצולה רוסית. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע והיא גדלה במשפחה של סבה אלכסנדר דולגורוקי עם אומנת אנגליה. היא גדלה בבאת', לונדון, רומא, בודפשט, ניס, פריז ודייפ, מקומות בהם היה בעלה של אמה שליח הצאר הרוסי. בלונדון יצרה סקיפווית קשר עם משפחת האצולה של ג'ורג' דגלס-המילטון . 

בעת מהפכת אוקטובר הייתה בחצי האי קרים ושם הייתה עוזרת אישית  של דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה). אחרי המהפכה היגרה סקיפווית לסקוטלנד. היא העמידה פנים שאיבדה את דרכון ננסן שלה וכך השיגה דרכון בריטי. היא חידשה את הקשר עם משפחת המילטון וזו פרשה עליה חסות והעסיקה אותה בין היתר בחברה הבריטית להגנת חיות ונגד ניסויים בבעלי חיים . כמו כן הייתה מזכירתו של לורנס אוליבייה. בדעותיה האישיות הייתה אוהדת של הקומוניזם.

בשנת 1932 נישאה ללאו זינובייף (Zinovieff) ולזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם הוא הממציא הבריטי פטר זינובייף . היא נפרדה מבעלה ובשנת 1937 נישאה לגריי סקיפווית ולזוג נולד בן. בשנת 1942 נהרג סקיפווית בעת שירותו בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה,

### פעילות להצלת יהודים
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שהתה סקיפווית בפריז. בנובמבר 1940 עצרו אותה הגרמנים עם אזרחים בריטים אחרים, כיוון שאלה היו בעת ההיא אזרחי אויב. היא נכלאה במחנה מעצר בבזנסון ובמאי 1941 נשלחה למחנה ויטל. 

בתחילת 1943 נכלאו בוויטל 280 פליטים יהודים פולנים מוורשה ולהם דרכונים של מדינות בדרום אמריקה. חלקם היו דרכונים מזויפים וחלקם ניתנו לפליטים העצורים על ידי דיפלומטים שלא הורשו לעשות זאת על ידי מדינותיהם. סקיפווית יצרה קשר עם המחתרת הצרפתית וקיבלה מהמחתרת מסמכים מזויפים אותם חילקה ליהודים העצורים בוויטל. היא הצליחה להגניב אל מחוץ למחנה, בשפופרת של משחת שיניים, רשימה של שמות יהודים הכלואים במחנה, במטרה להעביר רשימה זו לדיפלומטים בליסבון כדי שאלה יפעלו להגנת אותם יהודים. 

בינואר 1944 החלו הגרמנים לבדוק את תוקפן של התעודות הדרום אמריקאיות של היהודים בוויטל. הם החליטו שהתעודות אינן תקפות והרוב מבין 280 היהודים גורשו במספר גירושים, עד קיץ 1944, למחנה הריכוז דראנסי ומשם לאושוויץ. לאחר הגירוש הראשון ניסו סופקה וחברתה לפעילות ההצלה, מדלן וייט, להבריח ילדים יהודים מהמחנה. הן הצליחו להבריח תינוק אחד. ביולי 1944 שוחררה סקיפווית בעסקת חילופי אסירים בין גרמניה לבריטניה.

### לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבדה סקיפווית עבור ארגוני צדקה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית של בריטניה.

בשנת 1998 הכיר יד ושם בסקיפווית בתור חסידת אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* על פעילותה של סקיפווית להצלת יהודים באתר יד ושם

קטגוריה:בריטיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:מצילי ילדים בשואה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1907
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1907
קטגוריה:נפטרות ב-1994
כביש מספר 89

**"כביש מספר 89"** הוא אלבום הבכורה של הזמר והשחקן אייל בוחבוט. האלבום הופק על ידי עובד אפרת. האלבום נקרא על שם הכביש המוביל לעיר מעלות, מחוז ילדותו של הזמר. שיר הנושא באלבום נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי ארקדי דוכין. השיר "בחושך המושלם" נכתב גם הוא על ידי מנור.

## רקע
בוחבוט נחשב להבטחה גדולה בתחילת שנות התשעים. הוא היה חלק מלהקת פיקוד הדרום ולאחר השחרור כיכב במחזמר "שיער". האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית והיווה, למעשה, את סיום הקריירה של בוחבוט כזמר. בראיונות שנתן הסביר את הכישלון בכך שסמך על הפקה ולא היה מעורב מספיק בקביעת התכנים.

שיר הנושא של האלבום צעד במשך שבועיים במצעד הפזמונים של רשת ג' ובשיאו הגיע למקום ה-22.

## רשימת השירים באלבום

## משתתפים באלבום
*תופים - ברק בן-צור
*כלי הקשה - אלון הלל
*גיטרה בס - אילן אביב
*קלידים - ערן דינור
*גיטרות - עוז נוי, עובד אפרת ואברהם פלד,
*קולות - מיכל מלאכי, עינת ארליך, גור רוזן, מרגו ווסט.

## קישורים חיצוניים

* פרטי האלבום  במאגר אקו"ם

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1993
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אייקה אימל

**אייקה אימל** (בגרמנית: **Eike Immel**, נולד ב-27 בנובמבר 1960 בשטאדטאלנדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד, בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת השוער.

אימל מחזיק בשיא ההצלות לשוער בבונדסליגה בכל הזמנים, עם 829 הצלות שערים ב-534 הופעות, וממוקם במקום השביעי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים.

## קריירת מועדונים
אימל החל את קריירת הבוגרים שלו בבורוסיה דורטמונד כאשר היה בן 17, בשנת 1978, והחליף את השוער הוותיק הורסט ברטרם. אימל נשאר בבורוסיה דורטמונד שמונה עונות בהן צבר 247 הופעות בבונדסליגה, ובקיץ 1986 חתם בשטוטגרט תמורת סכום שיא עבור שוער בבונדסליגה באותם ימים, שני מיליון מארק גרמני. אימל שיחק בשטוטגרט במשך תשע עונות, וזכה עמה באליפות הבונדסליגה בשנת 1992, והגיע לגמר גביע אופ"א בשנת 1989, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי, כשאימל פותח בהרכב בשני המשחקים. בשנת 1995, לאחר תשע שנים ו-287 הופעות במדי שטוטגרט, חתם אימל במנצ'סטר סיטי, שם שיחק שנתיים, עד שפרש ממשחק פעיל בתום עונת 1997.

## קריירה בינלאומית
אימל נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית בארבעה טורנירים גדולים. ביורו 1980 בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית בתואר, במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986, בהם סיימה הנבחרת כסגנית, אימל היווה גיבוי להראלד שומאכר מהספסל, אולם לא זכה לדקות משחק. ביורו 1988, בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר, היה אימל השוער הראשון, אך לא זומן לטורנירים מאוחרים יותר, בהם הועדף על פניו בודו אילגנר כשוער הראשון, ושוערים צעירים יותר נבחרו כמחליפים. סך הכול ערך אימל 19 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.

## תארים
עם שטוטגרט:
* אליפות הבונדסליגה: 1992

עם נבחרת גרמניה המערבית:
* אליפות אירופה בכדורגל: 1980

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שוערי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:כדורגלני יורו 1980
קטגוריה:כדורגלני יורו 1988
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1960
ג'אקומו באסי

**ג'אקומו באסי** (באיטלקית: **Giacomo Bassi**; 18 במרץ 1886 – 1968) היה חסיד אומות העולם מאיטליה.

## פעילותו בתקופת השואה
באסי נולד בגוטרו (Gottro) (שהפכה להיות חלק מקרלצו ) שבנפת מילאנו וכמו אביו עבד במנהל הציבורי כמזכיר קהילת קנגראטה . חמשת בני משפחת קונטנטה (Contente) עזבו את מילאנו אחרי שביתם נהרס בהפצצות בעלות הברית. בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה. אב המשפחה, ישראל, נכשל בניסיונו למלט את משפחתו לשווייץ באזור אגם מאג'ורה עקב פעילות הצבא השווייצרי באזור, נגד הפליטים. בני המשפחה פנו לבאסי, וזה, למרות היותו נשוי ואב לתינוק, סייע להם תוך סיכון חייו. הוא הנפיק להם תעודות זהות מזויפות והנחה אותם להזדהות כפליטים מאזור סיציליה, מכיוון שבתעודות שהיו ברשותו ושאותן הנפיק, צוינו פרטים דומים. הוא כיוון אותם לכפר סן ג'ורג'ו סו לניאנו  וארגן להם כרטיסים לשם הקצבת מזון. הוא היה מבקר אותם מדי פעם, וכשראה שהמזון אינו מספיק עבורם, היה דואג להבאת מזון ממזנון בית הספר הסמוך. בני המשפחה הוסתרו כך בעזרת באסי מסוף 1943 ועד השחרור באביב 1945.

באסי נפטר בגוטרו ב-1968. ב-1998 העניק יד ושם לבאסי את התואר חסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1896
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1968
ג'וזפה ג'ירוטי

[שמאל|ממוזער|200px|[אבן נגף שהוצבה ב-2016 במקום מעצרו בטורינו]]
**ג'וזפה ג'ירוטי** (באיטלקית: **Giuseppe Girotti**) (1905, אלבה (Alba) שבפיימונטה – 1945, דכאו) היה כומר רומי-קתולי איטלקי,  פרופסור לתאולוגיה וחסיד אומות העולם.

## קורות חייו
ג'וזפה נולד בשנת 1905 באלבה, דכאו. בברגותו הלך ללמוד בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, וסיים את חוק לימודיו בהצטיינות בירושלים ומורה בסמינר תאולוגי בטורינו. במחקריו התמקד בספרי ישעיה וקהלת.

### פעילותו בתקופת השואה
בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה. מאותה עת ואילך התמקד ג'ירוטי בניסיונות להצלת יהודים באזור טורינו. הוא פעל בהתאם לאמונתו הדתית ותוך סיכון חייו ארגן מחבואים ליהודים במנזר בטורינו, מסמכי זהות מזויפים וכן נתיבי מילוט ליהודים מאיטליה לשווייץ. הוא ניסה להתגבר על פעילות הצבא השווייצרי נגד פליטים יהודים שניסו לחצות את הגבול לשווייץ באזור צפון איטליה. 

באוגוסט 1944 נעצר ג'ירוטי בעודו מבריח פרטיזן יהודי פצוע לביתו של מתנגד אחר לנאצים. ג'ירוטי נכלא בטורינו, הועבר למילאנו ומשם גורש למחנה הריכוז בולצאנו שהיה מחנה הריכוז הגדול ביותר שהקימו הגרמנים על אדמת איטליה הכבושה. משם גורש ג'ירוטי לדכאו, שם הוצא להורג ביום הפסחא, ב-1 באפריל 1945.

### הכרה
ב-1995 העניק יד ושם לג'ירוטי את התואר חסיד אומות העולם.

ב-2014 הוכרז ג'ירוטי כקדוש על ידי הקרדינל אנג'לו אמאטו , בשם האפיפיור פרנציסקוס. היום שהוכר כיום ההנצחה שלו הוא 1 באפריל, יום הירצחו.

ב-2016 הוצבה אבן נגף במקום מעצרו במרכז טורינו, ברחוב Via San Domenico (ליד כנסיית סן דומניקו ).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:כמרים רומים-קתולים איטלקים
קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1905
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1945
אנדרטת האריה

**אנדרטת האריה הגוסס** (בגרמנית: **Löwendenkmal**) הוקמה בעיר לוצרן שבשווייץ בשנת 1821 לזכר מאות חיילי המשמר השווייצרי, שנהרגו ב-10 באוגוסט 1792, במהלך המהפכה הצרפתית, כאשר הגנו על ארמון הטווילרי בפריז.

## רקע
מתחילת המאה ה-17 שירתה חטיבה של שכירי חרב שווייצריים במסגרת אנשי משק הבית של המלוכה הצרפתית. בשנת 1789 אולץ המלך לואי השישה עשר לעקור מארמון ורסאי למגורים בארמון הטווילרי. ב-10 באוגוסט 1792 הסתערו המוני מהפכנים על הארמון. המשפחה המלכותית נמלטה ממנו ומצאה מקלט בבניין האספה המחוקקת. אנשי המשמר השווייצריים לחמו בתוקפים אך הוכרעו על ידי מספרם העדיף. למעלה משש מאות מהם נהרגו בלחימה או נטבחו לאחריה. עוד כמאתיים מתו מפצעיהם לאחר שנכלאו, או שהומתו בטבח חודש ספטמבר שלאחר מכן. כמאה שווייצרים נמלטו מהארמון וניצלו, כמו גם פלוגה של 300 מהם שנשלחה לנורמנדי מספר ימים לפני הקרב. רוב קציני החיל נהרגו בקרב. מפקד הארמון, מיור קארל יוזף פון באכמן (Karl Josef von Bachmann), נשאר בחיים, נשפט והוצא להורג בספטמבר בעריפת ראש, כשהוא לובש עדיין את מעיל המדים האדום שלו. שני קצינים שווייצרים הגיעו לימים לדרגות קצונה בכירות בצבאו של נפוליאון בונפרטה.

היוזמה להקמת האנדרטה הייתה של קארל פייפר פון אלטישופן (Karl Pfyffer von Altishofen), קצין במשמר השווייצרי, שנמצא בחופשה בלוצרן בעת הקרב. בשנת 1818 הוא החל לאסוף כסף להקמתה, והיא הוקמה לבסוף במהלך השנים 1820–1821.

## האנדרטה
האנדרטה היא פסל תבליט וכיתוב חצובים בסלע באורך של עשרה מטרים ובגובה של ששה מטרים, אשר סותתו בדופנה של מחצבת אבן חול לשעבר ליד העיר לוצרן (האתר נמצא כיום בתוך גבולות העיר). הפסל מתאר אריה הפצוע פצעי מוות, אשר נדקר על ידי חנית, רובץ במאורתו. הוא נשען על גבי מגן הנושא את סמל הפלר דה ליס של בית המלוכה הצרפתי. לצידו מונח מגן נוסף הנושא את סמל שווייץ. בקיר הסלע מעל האריה נחרתה הכתובת **Helvetiorum Fidei ac Virtuti** (**לנאמנות ולגבורה של השווייצרים**). הכתובת החקוקה בסלע מתחת לאריה מונה את שמות הקצינים שנהרגו ומציינת את מספר החיילים שנהרגו (DCCLX = 760) וששרדו (CCCL = 350). לפני הפסל מצויה בריכת מים ובה מזרקה והם מוקפים על ידי צמחייה.

האנדרטה עוצבה על ידי הפסל הדני ברטל תורוואלסן ונחצבה בקיר המחצבה על ידי לוקאס אהורן (Lukas Ahorn).

הסופר האמריקאי מארק טוויין ביקר באנדרטה במהלך מסעו לאירופה ב-1867 ותיאר את התרשמותו העזה ממנה בספרו A Tramp Abroad.

דמות האריה באנדרטה הועתקה ב-1894 על ידי תומאס בריידי (1849–1907) לפסלו **האריה מאטלנטה**, הניצב בבית הקברות אוקלנד בעיר אטלנטה שבארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* על האנדרטה, באתר All about Switzerland

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אריה
קטגוריה:לוצרן
קטגוריה:פסלי אריות
ג'וזפה פלאצ'ידו ניקוליני

**ג'וזפה פלאצ'ידו ניקוליני** (באיטלקית: **Giuseppe Placido Nicolini**; 1877, טרנטו – 1973, טרנטו) היה כומר, הבישוף של אסיזי משנת 1928 עד 1973, מהפעילים הבכירים של המחתרת באסיזי וחסיד אומות העולם מאיטליה.

## קורות חייו
ניקוליני נשבע את שבועתו הדתית  בשנת 1893 במנזר בג'נובה והוסמך לכהונה ככומר בשנת 1899 במסדר הבנדיקטיני. הוא למד באתנאום האפיפיורי של סנט אנסלם  ברומא ונכנס למנזר בנדיקטיני בנפת פדובה. הוא כיהן ככומר בנפת סלרנו וב-1928 החל לכהן כבישוף באסיזי.
ממוזער|העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם ג'וזפה ניקוליני

### פעילותו בתקופת השואה
ניקוליני היה מבכירי המחתרת באסיזי, והיה ראש ועדת סיוע שסיפקה סיוע למאות פליטים יהודים מהערים שהופצצו על ידי בעלות הברית ומצאו מקלט באסיזי. שותפיו באסיזי היו האב רופינו ניקאצ'י (Rufino Niccacci), אב מנזר סן דמיאנו (San Damiano) והכומר אלדו ברונצ'י (Aldo Brunacci), כומר בקתדרלת סן רופינו (San Rufino). ניקוליני החביא כמאה יהודים ב-26 מנזרים באזור, והשתמש בסמכותו כדי להורות על החבאת יהודים גם במנזרים שנקראו "clausura" - סגורים מהעולם החיצון. במנזרים אלה התחבאו היהודים כשהם לבושים בתלבושות של כמרים ונזירות, למען ביטחונם.

כמו כן סייע ניקוליני ליהודים שעברו בעיר כפליטים וסיפק להם מסמכי זהות מזויפים ובהם שמות נוצריים.

### הכרה
ב-1995 העניק יד ושם לניקוליני את התואר חסיד אומות העולם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1877
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1973
פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין

**פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין** (בגרמנית: **Friedrich Franz I., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin**; נולד ב-10 בדצמבר 1756 - מת ב-1 בפברואר 1837), היה דוכס מקלנבורג-שוורין, ובקונגרס וינה שודרג למעמד הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.

## ביוגרפיה
### ילדותו
פרידריך פרנץ נולד ב-10 בדצמבר 1756 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריו לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין ושרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.

### שלטונו
ב-24 באפריל 1785 מת דודו של פרידריך פרנץ פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ופרידריך פרנץ עלה לשלטון במקומו.

בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף פרידריך פרנץ לקונפדרציה של הריין.

בקונגרס וינה קיבל פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול. פרידריך פרנץ היה מהשליטים הגרמניים הריאקציונריים, ולא הסכים לשום רפורמה פוליטית במדינה.

פרידריך פרנץ נפטר בארמון לודוויגסלוסט ב-1 בפברואר 1837, ונכדו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.

## משפחתו
ב-31 במאי 1775 התחתן פרידריך פרנץ עם לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. לזוג נולדו 6 ילדים:
* פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (13 ביוני 1778 - 29 בנובמבר 1819), התחתן עם ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ולאחריה התחתן עם קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ולאחריה התחתן עם אוגוסטה, רוזנת הסן-הומבורג.
* לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (19 בנובמבר 1779 - 4 בינואר 1801), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
* גוסטב וילהלם (31 בינואר 1781 - 10 בינואר 1851).
* קרל (2 ביולי 1782 - 22 במאי 1833).
* שרלוטה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (4 בדצמבר 1784 - 13 ביולי 1840), התחתנה עם כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק.
* אדולף (18 בדצמבר 1785 - 8 במאי 1821).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי מקלנבורג-שוורין
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1756
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1837
שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד

**שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד** (בגרמנית: **Charlotte Sophie von Sachsen-Coburg-Saalfeld**; 24 בספטמבר 1731 - 2 באוגוסט 1810), הייתה אמו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.

## ביוגרפיה
שרלוטה סופיה נולדה ב-24 בספטמבר 1731 בקובורג, לפרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ולאנה סופיה משוורצבורג-רודולשטדט, בתם של לודוויג פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט ואנה סופיה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג.

ב-13 במאי 1755 התחתנה שרלטה סופיה עם לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין, שהיה בנו הצעיר של כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ואחיה יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד הוביל אותה לחופתה. הנישואים היו מאושרים, ונולדו להם שני ילדים. יחד עם בעלה, שרלוטה סופיה נחשבה לפטרונית של האמנויות. בשנת 1778 מת בעלה לודוויג, ובנה פרידריך פרנץ הפך לנסיך הכתר של הדוכסות. בשנת 1785 מת גיסה פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובנה פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו, וב-2 באוגוסט 1810 מתה שרלוטה סופיה מתה בביתה בשוורין.

## משפחתה
שרלוטה סופיה התחתנה ב-13 במאי 1755 עם לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין, שהיה בנו הצעיר של כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדו 2 ילדים:
* פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1756–1837).
* סופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1758–1794).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:ילידות 1731
קטגוריה:נפטרות ב-1810
רופינו ניקאצ'י

**רופינו ניקאצ'י** (באיטלקית: **Rufino Niccacci**) (1911, דרוטה  – 1976) היה נזיר פרנציסקני, מפעילי המחתרת באסיזי וחסיד אומות העולם מאיטליה.

## פעילותו בתקופת השואה
ניקאצ'י היה מבכירי המחתרת באסיזי, בשיתוף עם הבישוף ג'וזפה פלאסידו ניקוליני ואלדו ברונצ'י, כומר בקתדרלת סן רופינו. ניקאצ'י לא הכיר יהודים לפני מלחמת העולם השנייה אך מתוקף אמונתו הדתית חש כי הוא מצווה לסייע להם בעודם נרדפים. לאחר ספטמבר 1943, אז כבשו הגרמנים את צפון איטליה, החל ניקאצ'י לפעול להצלת פליטים יהודים. הוא הציל כ-100 יהודים על ידי הלבשתם בבגדים של כמרים ונזירות והחבאתם במנזרים בעיירתו אסיזי ובאזור העיירה. הוא ניסה לספק את צורכיהם הדתיים וכן ארגן שיעורים מסודרים לילדיהם. ניקאצ'י היה מבקר במנזרים לעיתים תכופות והביא עמו מזון למסתתרים ומסמכי זהות מזויפים.

ניקאצ'י נהג לשחק דמקה בכל שבוע עם ידידו לואיג'י בריצי, שבבעלותו היה בית דפוס. הוא ביקש ממנו לעזור לרשת ההברחה בהדפסת תעודות זהות מזויפות ליהודים בבית הדפוס שהיה בבעלותו. בריצי, שהיה אתאיסט ואנטי-פשיסט הסכים לבקשה, וטען כי הוא יעשה זאת למען עתידה של איטליה, ובשם החירות והדמוקרטיה.

הוא סייע לשחרר יהודים שנכלאו על ידי המיליציות האיטלקיות הפשיסטיות ששיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש הגרמניים, ולאחר מכן דאג עבורם למקומות מסתור.

בנוסף למאה היהודים שלהם סייע בהסתתרות במנזרי העיירה אסיזי וסביבתה, סייע ניקאצ'י גם ליהודים נוספים שעברו בעיירה כפליטים בדרכם למקומות מסתור אחרים. הוא סיפק להם מסמכי זהות מזויפים שהעניקו להם חסות תחת שמות אריים.

פעולתו של ניקאצ'י נמשכה עד שחרור אסיזי על ידי בעלות הברית ביוני 1944.

## הכרה והנצחה
ממוזער|העץ לכבוד חסיד אומות העולם רופינו ניקאצ'י ביד ושם

ב-1955 העניק איגוד הקהילות היהודיות של איטליה אות הוקרה לניקאצ'י.

ב-1974 העניק יד ושם לניקאצ'י את התואר חסיד אומות העולם.

בספרו של אלכסנדר רמתי, **המחתרת באסיזי**, מוזכר ניקאצ'י בתור הכוח המניע מאחורי פעילות המחתרת ומאמצי ההצלה.

בשנת 1983 אמר נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, בכינוס של ניצולי שואה בארצות הברית:

## ראו גם

* הצלת יהודים במהלך השואה

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1911
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1976
סער בנבנישתי

**סער בנבנישתי** (נולד ב-26 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

## קריירה
בנבנישתי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה והפועל ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. כשסיים את גיל הנוער שוחרר בנבנישתי מהפועל תל אביב, וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 נגד מכבי באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-10 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 6–2 נגד מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי. בנבנישתי סיים את העונה עם 27 הופעות בכל המסגרות כאשר בכולן עלה כמחליף, ועזר לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת  בנבנישתי ערך רק הופעה אחת בכל המסגרות ובתום העונה עזב את המועדון.

בקיץ  חזר לליגה הלאומית כאשר חתם לשלוש שנים בהפועל בני לוד. בתקופתו בלוד כבש שני שערים ב-14 הופעות ליגה. לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו ביקש להשתחרר ולאחר שנענה בשלילה פנה בנבנישתי לבוררות על מנת להשתחרר מהמועדון. ב-20 באוגוסט 2013 קבע הבורר כי בנבנישתי שחקן חופשי.

זמן קצר לאחר ששוחרר חתם בנבנישתי בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל. ב-29 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 0–0. לאחר שפתח את עונתו הראשונה כשחקן ספסל, הפך בנבנישתי לשחקן הרכב בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015/2016 איבד את מקומו בהרכב, וב-4 בינואר 2016 הושאל למכבי נתניה עד לסוף העונה. ב-3 במאי 2016 שוחרר מהקבוצה לאחר חילוקי דעות עם המועדון. ב-26 ביוני 2016 סיכם בבני יהודה תל אביב, ובמדיה שיחק חצי עונה.

ב-18 בינואר 2017 חזר בנבנישתי לקבוצת נעוריו, הפועל תל אביב. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל אשקלון. בסך הכל שותף בעשרה משחקים עד תום עונת 2016/2017, וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-7 בספטמבר 2017 חתם בנבנישתי בהפועל אשקלון, במדיה כבש שני שערים ב-19 הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית.

ב-22 באוגוסט 2018 חתם בקבוצת הפועל קטמון ירושלים, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה שער אחד ב-9 הופעות בליגה הלאומית. ב-10 בפברואר 2020, לאחר עונה וחצי, עבר למכבי יבנה מליגה א'.
## תארים
;הפועל קטמון ירושלים
* גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2018/2019

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלני הפועל בני לוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל רעננה
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני הפועל קטמון ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:לוד: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1991
לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין

**לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין** (בגרמנית: **Ludwig, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin**; 6 באוגוסט 1725 - 12 בספטמבר 1778), היה נסיך הכתר של דוכסות מקלנבורג-שוורין.

## ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-6 באוגוסט 1725 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לכריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין ולגוסטבה קרולינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב.

לאחר מות אביו בשנת 1756, עלה אחיו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין לשלטון, ומכיוון שלא היו לו ילדים, התמנה לודוויג ליורש העצר של הדוכסות. אולם, לודוויג מת ב-12 בספטמבר 1778 כשאחיו היה חי, ובנו פרידריך פרנץ מונה במקומו ליורש העצר, וירש את השלטון בשנת 1785.

## משפחתו
לודוויג התחתן ב-13 במאי 1755 עם שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שהייתה בתו של פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. לזוג נולדו 2 ילדים:
* פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1756–1837).
* סופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1758–1794).

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* מידע על לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין
* 

קטגוריה:דוכסי מקלנבורג-שוורין
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1725
קטגוריה:נפטרים ב-1778
עד אשר ישוב

"**עד אשר ישוב**" הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום המשותף של רמי קלינשטיין וקרן פלס. השיר נכתב והולחן על ידי קלינשטיין ופלס, ויצא ב-15 בדצמבר 2015.

השיר יצא כסינגל ראשון מפרויקט עליו עובדים פלס וקלינשטיין מזה שנתיים. השיר מתאר סיטואציה של אם וילדיה הממתינים לשובו של האב. בשיר לא נאמר היכן נמצא האב אך משתמע ממנו שהוא משרת במילואים.

השיר הגיע למקומות גבוהים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט וכן למקום השלישי במצעד השבועי של רשת ג'.

## כתיבת השיר

בריאיון לאקו 99 FM סיפרו השניים כי הביטוי "עד אשר ישוב" נאמר לראשונה על ידי בוגי יעלון במהלך מבצע צוק איתן והפך לשיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* קרן פלס ורמי קלינשטיין - עד אשר ישוב, באתר פלייליסט, 15 בדצמבר 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2015
קטגוריה:סינגלים מ-2015
קטגוריה:שירי רמי קלינשטיין
קטגוריה:שירי קרן פלס
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קרן פלס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רמי קלינשטיין
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי קרן פלס
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי רמי קלינשטיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי עמוס בן-דוד
קטגוריה:שירי מבצע צוק איתן
קטגוריה:סינגלים בהוצאת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אלי בבייב

**אלי בבייב** (נולד ב-1 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי-אזרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

## קריירת מועדונים
בבייב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל רעננה. בקיץ  הושאל להפועל מרמורק מליגה א'. ב-1 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-2 נגד הפועל כפר שלם. כעבור שבועיים הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 0-1 נגד הפועל ערד. בבייב שיחק במרמורק במשך שנתיים ובתום התקופה חזר לרעננה.

בעונת 2012/2013 השתלב בבייב בסגל הפועל רעננה, והיה ממצטייני הקבוצה שעלתה בתום העונה לליגת העל. ב-26 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב שהסתיים בתיקו 0-0, ובסך הכל ערך 15 הופעות בעונה זו. בעונה שלאחר מכן מונה חיים סילבס למאמן הקבוצה ובבייב הפך לשחקן הרכב קבוע. כבר במשחק הפתיחה של העונה כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-4 נגד הפועל פתח תקווה, ובסך הכל בעונה זו כבש שלושה שערים ב-26 הופעות. בעונת 2015/2016 כבש שער אחד ב-30 הופעות בליגה, והיה שותף לעונה המוצלחת ביותר בהיסטוריה של המועדון, עת העפילה לראשונה לפלייאוף העליון. ב-25 ביולי 2017 האריך בבייב את חוזהו בעונה אחת בהפועל רעננה.

ב-7 ביוני 2018 חתם בבייב לעונה אחת בסומגאיט מליגת העל האזרית, וב-14 ביולי 2019 הודיע כי ישוב לארץ ולא ימשיך בקבוצה.

ב-14 באוגוסט 2019 חתם בבייב במכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית וסייע לה לחזור לליגת העל כעבור עונה.

ב-15 בינואר 2021 חתם בבייב בהפועל רמת גן.

### קריירת נבחרת
ב-13 במרץ 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת אזרבייג'ן. ב-25 במרץ 2019 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת בתיקו 0-0 נגד  במסגרת מוקדמות יורו 2020.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים אזרים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל אזרים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:רעננה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל רעננה
קטגוריה:כדורגלני הפועל מרמורק
קטגוריה:כדורגלני סומגאיט
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אזרבייג'ן
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים באזרבייג'ן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1990
מוניטור (CRA)

**מוניטור** (אנגלית: Clinical Research Associate; CRA) הוא מקצוע בתחום המחקר הקליני בבני אדם המתמקד במחקר רפואי. עבודת המוניטור מתבצעת במסגרות שונות כגון חברות תרופות, מכוני מחקר רפואיים וגופים ממשלתיים. מוניטור נדרש להיות בעל תואר פרא-רפואי, לרוב ישנן דרישות להסמכה רלוונטית וכן על המוניטור להיות בקיא ברגולציה המקומית. משימות המוניטור העיקריות הוגדרו על ידי ה-GCP. 

משימתו המרכזית של המוניטור היא לנטר את המחקר הקליני, כלומר על המוניטור לוודא כי מבצעי המחקר הקליני פועלים לפי דרישות פרוטוקול המחקר,   

עליו עוד לבדוק את פעילות המרכז המבצע את המחקר (בתי חולים / מרפאות), בנוסף לבצע ביקורים במרכזי המחקר, לעבור ולאשר את המידע הנאסף במהלך המחקר - CRF) Case Report Forms) (וכן עליו להיות בקשר מתמיד עם מתאמי המחקר והחוקרים הראשיים). 

בנוסף לכך, המוניטור אחראי להבטיח הגנה על הזכויות, הבטיחות והרווחה של המטופלים בכל המחקרים הקליניים. כמו כן, על המוניטור לוודא כי הנתונים שנאספו הם מהימנים אמיתיים ונכונים וכן שכל תופעות הלוואי במהלך המחקר הקליני מתועדות ומדווחות כנדרש.

## קישורים חיצוניים
* 
*מתאמת מחקר לעומת מנטרת מחקר- תכונות לעיסוק מוצלח בתיאום מחקר קליני.
*מה נדרש כדי להיות מתאמת מחקר מעולה- הבדלים עיקריים בין מתאמת (SC) למנטרת מחקר (CRA).

קטגוריה:מדעי הרוקחות
קטגוריה:מקצוע הרפואה
אולאף ביאלאנד

ממוזער|אולאף ביאלאנד
**אולאף ביאלאנד** (בנורווגית: **Olav Bjaaland**  5 במרץ 1873 – 8 ביוני 1961) היה אלוף סקי נורווגי מטלמרק. בשנת 1911 היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי כחלק ממשלחת הקוטב הדרומי בהנהגת רואלד אמונדסן.

## חייו
אולאף ביאלאנד נולד במורגדאל שבמחוז טלמרק בנורווגיה. במפנה המאה, היה ביאלאנד, יחד עם האחים המסטפייט, בין טובי גולשי הסקי בנורווגיה. בשנת 1902 זכה בפרס בפסטיבל הסקי של הולמנקולן, שהוא עד ימינו אלה באירוע הקלאסי בסקי הנורדי. ב-1909 הוזמן ביאלאנד, יחד עם עוד חמישה גולשים, להתחרות בצרפת עם טובי הגולשים באירופה.

בנסיעה זו פגש ביאלאנד במקרה את רואלד אמונדסן; חוקר הארצות המצליח הזמין את ביאלאנד, כגולש סקי, להצטרף למשלחתו המתוכננת אל הקוטב הצפוני. ביאלאנד נפעם, ובטוח עדיין שהם יוצאים אל הקוטב הצפוני, יצא מאוסלו ב-7 ביוני 1910. כשנודע לו, שבמקום צפונה הם בדרכם דרומה להתחרות על כיבוש הקוטב הדרומי כנגד רוברט פלקון סקוט, הריע ביאלאנד: "הידד, זה אומר שאנחנו נגיע לשם ראשונים!" על השתתפותו במשלחת, קיבל ביאלאנד את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות הוקרה נורווגי שייסד המלך הוקון השביעי בשנת 1912, כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של אמונדסן.

ממוזער|מדליית הקוטב הדרומי

ביאלאנד היה נגר מוכשר ומיומן. יחד עם סטוברוד בנה את הצריף במפרץ הלווייתנים בו דרו חברי המשלחת, בזמן שיתר האנשים עסקו בהעברת צידה אל המצבורים, והצליח להפחית את משקל המזחלות, שנקנו באוסלו כשהן כבר מורכבות (סקוט קנה מזחלות מאותו סוג למשלחת טרה נובה, אלא שבאלה שלו לא נעשו שום שינויים), מ-88 ק"ג ל-22 ק"ג, בלי להפחית באופן ניכר מעמידותן. במסע המזחלות בפועל ממפרץ הלווייתנים אל הקוטב וחזרה, היה ביאלאנד לעיתים קרובות החלוץ, שגלש בראש הקבוצה כדי לספק לכלבי המזחלות משהו לרוץ בעקבותיו. הוא נודע ביכולתו לגלוש כך, שהעקבות שהשאיר אחריו יצרו בשטח קווים ישרים כמעט לחלוטין. ב-14 בדצמבר, במרחק 27 ק"מ בלבד מן הקוטב, היה ביאלאנד נרגש כיתר חבריו. "עכשיו אנחנו יכולים לראות את הקוטב מונח לפנינו, ואני כבר יכול לשמוע את חריקת הציר, אבל בבוקר נשמן אותו. כולנו נרגשים. האם נראה את הדגל האנגלי? רחמי האל עלינו! אינני מאמין שזה יקרה." כתב ביומנו.

אחרי שובם מכיבוש הקוטב, ביקש אמונדסן מביאלאנד לצאת עמו צפונה לחקור את המעבר הצפון-מזרחי, אבל הוא דחה את ההצעה.

ב-1912 זכה ביאלאנד במדליית הולמנקולן, אחת המדליות הגבוהות ביותר שגולש סקי יכול לזכות בהן. לאחר זמן חזר לטלמרק והקים סדנה מצליחה לייצור מגלשי סקי, בכסף שלווה מאמונדסן.

בשנת 1952, במורגדאל, הדליק ביאלאנד את המשואה באולימפיאדת החורף.

בשנת 1961 הלך ביאלאנד לעולמו בגיל 88; מבין החמישה שהגיעו אל הקוטב הדרומי, הוא האריך ימים ביותר, והיה היחיד שזכה לראות את השיפורים שהשיגה השנה הגאופיזית הבינלאומית באנטארקטיקה, בהם בניית הבסיס הקבוע בקוטב הדרומי, שנקרא התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט לכבוד מפקדו במשלחת.

## קישורים חיצוניים


* 50th Anniversary of Amundsens Expedition
* Bjaaland lights Torch 1952 Olympics Games
* Holmenkollen medalists – click Holmenkollmedaljen for downloadable pdf file * Holmenkollen winners since 1892 – click Vinnere for downloadable pdf file


## הערות שוליים

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:מגלי ארצות נורווגים
קטגוריה:משלחת הקוטב הדרומי
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים נורווגים
קטגוריה:נגרים
קטגוריה:ילידי 1873

קטגוריה:נורווגים שנפטרו ב-1961