open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אנדראה פיזאנו

שמאל|ממוזער|250px|אנדראה פיזאנו, דלתות הבפטיסטריום של פירנצה
**אנדריאה פיזאנו** (באיטלקית: ** Andrea Pisano** ;1290–1348), הידוע גם כ**אנדראה דה פונטדרה** (באיטלקית: **Andrea da Pontedera**), היה פסל ואדריכל איטלקי.

## ביוגרפיה
פיזאנו, יליד פונטדרה, קיבל את הכשרתו הראשונית בסדנה של מינו די ג'ובאני. בהמשך עבד עם ג'וֹטו, וסגנון עבודתו הושפע בעיקר ממנו. ב-1340, לאחר מותו של ג'וטו, מונה אנדראה פיזאנו במקומו כמנהל הבנייה של הדואומו של פירנצה. ב-1347 מונה כמנהל הבנייה של קתדרלת אורבייטו.

יצירתו המפורסמת ביותר היא תבליטי הנחושת בדלתות הדרומיות של הבפטיסטריום של פירנצה – 1336.

בין תלמידיו היו אנדראה די צ'ונה (Andrea di Cione), ולדעת חלק מהחוקרים גם ג'ובאני די בלדוצ'ו (Giovanni di Balduccio).

אנדראה פיזאנו נפטר באורבייטו בשנת 1348 ממחלת הדבר.

ביוגרפיה של אנדראה פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", מהדורת 1568, כרך שני, עמוד 157.

## גלריה

קובץ:FirenzeBattisteroPortaSudSepolturaSanGiovanni.jpg|אנדראה פיזאנו, "קבורתו של יוחנן הקדוש", פרט מדלתות הבפטיסטריום בתוך מסגרת קווטרופוליו
קובץ: The Creation of Adam by Andrea Pisano-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|תבליט בריאת האדם להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
קובץ: The creation of Eve-by Andrea Pisano-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|תבליט בריאת חווה להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
קובץ: The art of sculpture by Andrea Pisano-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|תבליט לייצוג פידיאס ואמנות הפיסול להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
קובץ: The art of painting by Andrea Pisano-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|תבליט לייצוג אמנות הציור להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
The Virgin and Child by Andrea Pisano, c-1330-35, marble at Bode Museum.jpg|המדונה והילד במוזיאון בודה


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר אדריכלים
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1290
קטגוריה:נפטרים ב-1348
פרס ACM למערכת תוכנה

**פרס ACM למערכת תוכנה** (**ACM Software System Award**) הוא פרס שמוענק אחת לשנה, החל משנת 1983, על ידי ה-ACM. הפרס מוענק ל"ארגון או יחידים, לאות הוקרה על פיתוח מערכת תוכנה בעלת השפעה ארוכת טווח, המשתקפת בתרומה ובעקרונות של המערכת או בהצלחתה המסחרית. הפרס הוא בגובה 35,000 דולר. תמיכה כספית בפרס ניתנת על ידי חברת IBM".

זהו הפרס החשוב ביותר בתחום התוכנה, והמערכות שזכו בו הן ציוני דרך עיקריים בהתפתחות התוכנה מתחילת שנות ה-80 ואילך.

## מקבלי הפרס
* 1983: UNIX: דניס ריצ'י, קן תומפסון
* 1984: זירוקס אלטו: באטלר למפסון, רוברט טיילור, צ'ארלס פ. ת'אקר
* 1985: ויזיקלק: דן בריקלין, בוב פרנקסטון
* 1986: TeX: דונלד קנות'
* 1987: Smalltalk: אדל גולדברג, דן אינגולס, אלן קיי
* 1988: System R
* 1988: INGRES
* 1989: פוסטסקריפט
* 1990: NLS: דאגלס אנגלברט, ויליאם אינגליש, ג'ף רוליפסון
* 1991: TCP/IP: וינטון סרף, רוברט אליוט קאהן
* 1992: אינטרליספ
* 1993: סקצ'פד: איוון סאתרלנד
* 1994: Remote Procedure Call: אנדרו בירל, ברוס נלסון
* 1995: World Wide Web: טים ברנרס-לי, רוברט קאילאיו
* 1996: מוזאיק: מארק אנדרסן, אריק בינה
* 1997: Tcl/Tk :
* 1998 S: ג'ון ציימברס
* 1999: קרן התוכנה אפאצ'י
* 2001: SPIN: ג'רלד הולצמן
* 2002: Java: ג'יימס גוסלינג
* 2003: make: סטיוארט פלדמן
* 2004: Secure Network Programming
* 2005: Nqthm: רוברט בוייר, מאט קאופמן, סטרות'ר מור
* 2006 אייפל: ברטרנד מאייר
* 2007: Statemate: דוד הראל, אמיר פנואלי ואחרים
* 2008: גמא (בסיס נתונים מקבילי)
* 2009: VMware Workstation ללינוקס
* 2010: GroupLens
* 2011: Eclipse
* 2012: LLVM
* 2013: Coq
* 2014: ליבת מאך
* 2015: GCC: ריצ'רד סטולמן
* 2016: מערכת הקבצים אנדרו
* 2017: פרויקט יופיטר
* 2018: Wireshark
* 2019: Domain Name System
* 2020: Berkeley DB (אנ)
* 2021: CompCert (אנ)
* 2022: seL4 (אנ)

## קישורים חיצוניים
* 
* Software System Award, באתר ה-ACM

## הערות שוליים

*
ACM למערכת תוכנה
קטגוריה:ACM
שליו-שיחים סלעי

**שליו-שיחים סלעי** (שם מדעי: *Perdicula argoondah*), הוא מין של עוף קטן עד בינוני ממשפחת הפסיוניים, (סוג: **Perdicula**), החי בעיקר בדרום הודו, וכולל שלושה תת-מינים, הנבדלים זה מזה בגוון נוצותיהם. ניתן לצפות בו בפתאומיות, בקבוצות משפחה קטנות, כאשר הם מתפרצים כולם ביחד, ומגיחים בטיסה מהירה מתחת לצמחייה. מין זה דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים מיוער. בית הגידול של שליו-שיחים סלעי הוא באזורי סוואנה בתוך סבך של צמחיית קוצים יבשה, והוא ניזון מזרעים וחרקים.

## קישורים חיצוניים

* Perdicule argoondah, Oiseaux.net 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וויליאם הנרי סייקס
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:הודו: בעלי חיים אנדמיים
מבצר סנט אלמו

שמאל|ממוזער|250px|מפת ולטה

**מבצר סנט אלמו** (במלטית: **Il-Forti Sant'Iermu**, באנגלית: **Fort Saint Elmo**) הוא מבצר השוכן בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי הצר שברס (Sceberras), עליו בנויה ולטה, בירת מלטה. המבצר שולט על הכניסה לשני הנמלים משני צדדיו של חצי האי - הנמל הגדול (Grand Harbour) ממזרח, ונמל מרסמשט (Marsamxett Harbour) ממערב.

## היסטוריה

במקום ניצב מגדל תצפית לפני הגעתם של ההוספיטלרים למלטה בשנת 1530. בשנת 1533 החלו הוספיטלרים לבצר את האתר, ובעת המצור הגדול על מלטה שהטילו העות'מאנים על האי ב-1565, כבר ניצב במקום מבצר קטן בצורת כוכב שהוקם בסגנון הרנסאנס.

סביב המבצר נערכו חלק מהקרבות הכבדים ביותר במהלך המצור, והוא הופגז תדירות על ידי סוללות תותחים עות'מאניות החל ב-24 במאי 1565. התותחים הוצבו על חצי האי שמדרום למבצר, ועל הגדה המערבית של נמל מרסמשט. במשך חודש הגנו 100 מהאבירים וכ-700 חיילים על המבצר, והוא נכנע לבסוף ב-23 ביוני 1565. למעט תשעה חיילים אשר נפלו בשבי ובודדים אשר נמלטו מהמבצר בשחייה דרך הים, איש מהמגינים לא שרד את הקרב. מאידך, הטורקים איבדו בין 8,000 ל-10,000 חיילים בכיבוש המבצר.

המבצר שחרב כמעט לחלוטין, הוקם מחדש לאחר תום המצור על ידי הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט, שזכה לתמיכתם של האפיפיור פיוס החמישי ומלך ספרד פליפה השני. עבודות השיקום החלו בשנת 1566 והמבצר שולב בחומת הים של העיר ולטה שהוקמה כרובע מבוצר בצורת ריבוע, ונקראה על שמו של דה לה ולט, מייסדה.

## המבצר כיום
המבצר בנוי בצורת כוכב מחומש שאורכו הכולל הוא כ-200 מטרים ורוחבו המרבי עומד על 110 מטרים. מאז אמצע המאה ה-20 שוכנים במבצר בית הספר לשוטרים של משטרת מלטה ומוזיאון המלחמה הלאומי. המוזיאון נחנך בשנת 1975 כדי להנציח את המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה, ובין היתר מוצג בו צלב ג'ורג' המקורי, שהוענק לתושבי האי על ידי המלך ג'ורג' השישי ב-1942, כהוקרה על עוז רוחם בעת המצור. הסרט אקספרס של חצות המתאר את קורותיו של אמריקאי בכלא הטורקי צולם במבצר.

## גלריה

GrandHarbourValletta1801.jpg|הנמל הגדול של מלטה (משמאל) ומבצר סנט אלמו בחזית התמונה (ציור מ-1801)
Malta Knights.jpg|שחזור תהלוכת אבירי ההוספיטלרים במבצר סנט אלמו
40mmBoforsNationalWarMuseumMalta.jpg|מראה במוזיאון המלחמה הלאומי: תותח נ"מ בקוטר 40 מילימטר

## קישורים חיצוניים

* תמונות מהמבצר

קטגוריה:מלטה: היסטוריה
קטגוריה:ולטה: מבנים
סנט אלמו
קטגוריה:מלטה: מבנים שנפגעו במלחמת העולם השנייה
המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים

**המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים** (ברוסית: **Дворцово-парковые ансамбли пригородов Санкт-Петербурга**) הוא השם הכולל לקבוצת אתרים באזור סנקט פטרבורג, אשר הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1990. האתרים הוכרזו בשל חשיבותם הארכיטקטונית, המשלבת אדריכלות בארוק, אדריכלות נאו-קלאסית ואדריכלות רוסית מסורתית.

בין האתרים העיקריים הכלולים בהכרזה:
# המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג (ובהם ארמון החורף ומבצר פטרופבלובסקיה)
# המרכז ההיסטורי של קרונשטאדט והמצודה של קרונשטאדט
# מצודות האי קוטלין
# מתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, והמרכז ההיסטורי של העירה פטרהוף
# ארמונות העיר פושקין, אזור צארסקויה סלו והארמונות שבו ובהם: ארמון יקטרינה וארמון אלכסנדר, הפארקים שסביב הארמונות והמרכז ההיסטורי של העיר
# ארמונות וגני העיר פאבלוסק והמרכז ההיסטורי של העיר
# הארמונות והגנים בכפר רופשה
# הארמון והפארק בכפר גוסטיליצי
# הארמון והפארק בכפר טאייצי
# הארמון והפארק בעיירה גטצ'ינה והמרכז ההיסטורי של העיירה
# הארמון והפאר בעיירה סטרלנה והמרכז ההיסטורי של העיירה
# גדות נהר נייבה
# ארמון אורניינבאום בעיר לומונוסוב

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סנקט פטרבורג: אטרקציות תיירותיות
נשיקת יד

[250px|ממוזער|שמאל|סגן נשיא [ברזיל, חוזה אלנסר, מנשק את ידו של הארכיבישוף של ברזיל בשנת 2003]]
**נשיקת יד** היא התנהגות טקסית של איחולי ברכה וביטוי כבוד. יוזם ההתנהגות, האדם המקבל את האיחולים, מושיט את ידו כאשר כף היד מופנית כלפי מטה. המאחל, קד קידה אל האדם המושיט את ידו ומקרב שפתיו אל פרקי אצבעות היד המושטת, בעודו אוחז בקלות את היד. במסורת המודרנית אין מגע בין השפתיים לבין היד המושטת. התנהגות זו קצרה, ומסתיימת בתוך פחות משנייה.

## בעידן המודרני
נשיקת יד שאותה מציעה אישה לגבר (הגבר הוא שמנשק את היד המושטת) היא התנהגות המבטאת נימוס קפדני ובו בדרך כלל האישה היא בעלת מעמד חברתי גבוה יותר, או שווה, למעמדו של הגבר המנשק. סרוב לנשק יד מושטת היא התנהגות המבטאת חוסר נימוס. 

במאה ה-21 הפכה נשיקת היד להתנהגות נדירה המוגבלת למעמדות גבוהים ושמרנים, ובחוגים דיפלומטים. לדוגמה, נשיא צרפת בעבר, ז'אק שיראק הפך את נשיקת היד לאחד מסימני ההיכר של התנהגותו. למרות שנשיקת היד נעלמה כמעט לחלוטין מגינוני הנימוס המקובלים ברוב מדינות אירופה, היא נפוצה יותר במדינות מרכז אירופה, במיוחד באוסטריה, הונגריה, פולין, טורקיה, ורומניה. בטורקיה נשיקת יד היא הדרך המקובלת לברך אנשים זקנים משני המינים, לאחר הנשיקה המברך ישים את ידו של המבורך על מצחו.

בכנסייה הקתולית, המאמין הפוגש באפיפיור או קרדינל, ואף איש כמורה בדרגה נמוכה יותר, ינשק את הטבעת שעל אצבע ידו. אף שכיחותו של מנהג זה פחתה בחוגים מסוימים של הכנסייה והוא נפוץ במיוחד בקרב התרבויות המזרח תיכוניות, הבולטת שבהן היא התרבות האיטלקית . לעיתים המאמין בכנסייה ישלב את נשיקת היד שעליה טבעת, עם כריעת ברך שמאל, כביטוי נוסף של כבוד לאיש הכמורה. בתגובה, איש הכמורה עשוי להניח את ידו במחווה אבהית על ראשו של המאמין, או אפילו לברכו תוך התוויית אות הצלב בידו. בכנסייה הקתולית מקובל אף שהמאמינים מנשקים את ידו של איש כמורה שזה עתה הוסמך לכהונתו.

בישראל נשיקת יד לרבנים וצדיקים היא נוהג מקובל בקרב יהודים יוצאי יהדות ארצות האסלאם, ונוהג שכמעט אינו קיים בקרב יהודים יוצאי יהדות אשכנז. אם כי עדיין נמצא בקרב קהילות יוצאי רומניה.

## בעבר
בעבר הייתה נפוצה נשיקת יד באירופה החל מהמאה ה-17, בתור מחוות כבוד כלפי אדם רם מעלה, נוהג שכמעט ולא השתמר היום, אך נפוץ יותר במזרח אירופה.

ישנו תיעוד של נשיקת יד בחליפה האסלאמית במאה השביעית.

כמו כן, במדרש מופיעה אמרה של רבן שמעון בן גמליאל, שמונה שלשה דברים בהם הוא משבח את בני המזרח, וביניהם: "שאין נושקין בפה אלא ביד", שייתכן ומתייחסת גם היא למחווה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:ברכות ואיחולים
יד
קטגוריה:כפות ידיים
קטגוריה:מחוות של כבוד
וסילי מקסימוב

[ממוזער|שמאל|250px|[דיוקן עצמי]]
**וסילי מקסימוביץ' מקסימוב** (ברוסית: **Василий Максимович Максимов**; ) היה צייר רוסי ובין מובלי קבוצת האומנים המכונים "הנודדים".

## קורות חיים
מקסימוב נולד למשפחת איכרים בכפר לופינו שליד נובאיה לאדוגה. הוא התייתם בצעירותו, והחל לעבוד בחנות איקונות למחייתו, בה למד לצייר. בשנת 1863 התקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ובשנת 1864 הצטרף לקומונת האמנים (Арте́ль худо́жников) שהוקמה על ידי פ. נ. קרסטונווצב. הקבוצה התקיימה שנה אחת לפני שפורקה אולם מקסימוב הושפע מחבריה. בשנה זו צייר מקסימוב את היצירה "הילד החולה" אשר זיכתה אותו במדליית זהב מאת האקדמיה.

מקסימוב סיים את לימודיו באקדמיה בשלוש שנות לימודים (קצב לימודים מהיר ביותר) ובשנת 1865 סירב (בדומה לאמנים אחרים בהם איוואן קרמסקוי) להשתתף בתחרויות האקדמיה. סירוב זה נבע מסירובו לנסוע וללמוד אמנות ברחבי אירופה (קריטריון אשר נדרש על מנת להשתתף בתחרויות), והעדיף לנסוע בכפרי רוסיה ולצייר את המראות שראה בסגנון ריאליסטי.

לאחר תום לימודיו עבר לכפר שובינו שבפלך טבר, שם צייר את הכפריים ופשוטי העם והתפרנס מלימוד ציור לנסיכה גולנישב-קוטוזוב (צאצאית של מיכאיל קוטוזוב).

יצירתו "סיפורי סבתא" (1867) הוצגה בתערוכת הנודדים וזכתה בה בפרס. היצירה נרכשה על ידי האספן פאבל טרטיאקוב. בשנת 1872 הצטרף מקסימוב לקבוצת הנודדים (קבוצת פרדויז'ניקי) ובמהרה הפך לאחד ממוביליה. איליה רפין ציין כי מקסימוב היה אבן הפינה של הקבוצה. 

בשנות חייו האחרונות יצא הסגנון הריאליסטי מהאופנה, ולא היו רוכשים ליצירותיו של מקסימוב, אולם מקסימוב המשיך לצייר את התושבים הכפריים העניים של רוסיה, תוך שהוא חי חיי עוני ומחסור. 

מקסימוב נפטר בסנקט פטרבורג.

## גלריה

תמונה:MaksimovVM MalchMehanMIN.jpg|"ילד- מהנדס", 1871
תמונה:Maximov Sorcerer Wedding.jpg|"מכשף מגיע לחתונה", 1875
תמונה:Wassilij Maximowitsch Maximow 002b.jpg|"בעל חולה", 1881
תמונה:Maximov Everything In the Past.jpg|"הכל בעבר", 1889


## קישורים חיצוניים

* קורות חיים 

קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1844
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1911
משה צוקרמן

**משה צוקרמן** (נולד ב-1949) הוא סוציולוג ישראלי ופרופסור אמריטוס במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
צוקרמן נולד בתל אביב להורים ניצולי השואה. הוריו היגרו לגרמניה ב-1960, והתגוררו בעיר פרנקפורט. בשנת 1970, בגיל 21, חזר צוקרמן לישראל, ולמד סוציולוגיה, מדעי המדינה והיסטוריה. שירת בצה"ל בשנים 1973–1980 כסוציולוג ארגוני בחיל האוויר. השלים דוקטורט בשנת 1986 באוניברסיטת תל אביב, ומאז 1990 לימד במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת ת"א. משנת 2000 עד 2005 כיהן בראש מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית באותה אוניברסיטה. משנת 2009 משמש כמנהל הפעילות האקדמית במוזיאון פרויד בווינה.

עם תחומי המחקר של משה צוקרמן נמנים הגותה של אסכולת פרנקפורט, היסטוריה של מדעי החברה, תפיסה אסתטית ופילוסופיה של האמנות, והשפעת השואה על התרבות הפוליטית בישראל ובגרמניה. במסגרת מחקריו פרסם ספרים רבים בנושאים אלה. מבחינה פוליטית משתייך צוקרמן לשמאל, ותומך בכינון של פדרציה בין מדינת ישראל למדינה פלסטינית עצמאית.

## ספריו
* **היסטוריונים והמהפכה הצרפתית**, סדרת האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן 1990.
* **שואה בחדר האטום**, הוצאה עצמית, תל אביב, 1993.
* **מוזיקה ומה שסביב לה**, סדרת "הקשרים", מכון ון ליר, ירושלים, תשנ"ה 1994.
* **פרקים בסוציולוגיה של האמנות**, סדרת האוניברסיטה המשודרת, תשנ"ו 1996. 
* **חרושת הישראליות: מיתוסים ואידאולוגיה בחברה מסוכסכת**, "פטיש: סדרה לביקורת התרבות", הוצאת רסלינג, תל אביב, 2001.
* **חפצון האדם**, רסלינג, תל אביב, 2003. (רצנזיה של הספר)
* **דיאלוג על המוזיקה** (בשיתוף עם מיכל זמורה-כהן), מאגנס 2020.
* **חושבים גרמניה**, (בשיתוף עם משה צימרמן), רסלינג 2022
* **הקשרי אמנות: אוטונומיית האמנות בעידן התערערותה החברתית** (עריכה: עופר חן), עמדה 2025.

עורך:
  
* "זמנים" כרך 44, אסכולת פרנקפורט, 1993, עורך אורח: משה צוקרמן, הוצאת אוניברסיטת ת"א והוצאת זמורה ביתן.

## מאמרים שכתב
*מהפכן או ריאקציונר: על דמותו ופועלו של ריכארד ואגנר

## קישורים חיצוניים

* הרצאה מצולמת מהרצאה של משה צוקרמן בנושא אסכולת פרנקפורט במכללה החברתית כלכלית בתל אביב (7 בדצמבר 2007) 
* 
* רצנזיה של הרצאתו של משה צוקרמן על אסכולת פרנקפורט במכללה הכלכלית חברתית בתל אביב (7 בדצמבר 2007)
* רצנזיה מורחבת על ספריו של משה צוקרמן הכוללת ציטוטים והפניות אל חפצון האדם, שואה בחדר האטום וחרושת הישראלית (22 באפריל 2007)
* רצנזיה על הרצאתו של משה צוקרמן במסגרת מכון ליאו בק בירושלים על ריכארד ואגנר מתוך סדרת הרצאות על "מלחינים יהודים" (18 במרץ 2009)
* ראיון קצר עם משה צוקרמן על בחירות 2009 (6 בפברואר 2009)
*  עיצוב פנים - מרקסיזם עם משה צוקרמן (1 במאי 2019)

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: היסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות
קטגוריה:סוציולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
כליא ברק

שמאל|ממוזער|250px|כליא ברק
[שמאל|ממוזער|200px|כליא ברק מותקן במנזר ניקולאס הקדוש אנפאפסאס (אגיוס ניקולאוס) ב[מטאורה, יוון]]
**כַּלִּיא בָּרָק** (באנגלית: **Lightning rod**) הוא אמצעי המיועד למנוע נזקי מכות ברק ברכוש, בעלי חיים, בני אדם ועוד. זהו מכשיר פשוט העשוי ממוט מתכת בעל מוליכות חשמלית גבוהה וקצה מחודד, המורכב בדרך כלל על גג מבנה גבוה ומחובר באמצעות הארקה לאדמה.

## מטרה

הברק מהווה סכנה ליצורים חיים ולרכוש. מטרת כליא הברק היא להעביר את המטען החשמלי של הברק דרכו כדי למנוע התחשמלות קטלנית של בני אדם, בעלי חיים, או כדי להגן על רכוש מפגיעות חשמל.

מסביב לכן השיגור המשמשים לשיגור רקטות ומשגרים, מציבים לעיתים כמה מגדלים המשמשים ככליאי ברק.

## עקרון פעולה
עקרון הפעולה של כליא הברק הוא יצירת מסלול זרימה כלפי האדמה, לו תהיה התנגדות חשמלית נמוכה בהרבה מכל מסלול חלופי, ושראשית המסלול נמצאת בנקודה בה קיימת ההסתברות הגבוהה ביותר לפגיעת ברק, בתחום השטח עליו היא מגינה.
## היסטוריה
כליא הברק הומצא בשנת 1752 על ידי בנג'מין פרנקלין – מדען, הוגה דעות ומדינאי, מן החותמים על מגילת העצמאות של ארצות הברית. פרנקלין הבין את העקרונות הבסיסיים של "זרימת" החשמל כ-150 שנה לפני גילוי האלקטרון וגילה כי האנרגיה החשמלית נמשכת לעצם מתכתי ארוך: 
פרנקלין הניח שמוט מתכת גבוה המחובר לאדמה יפרוק את החשמל מהענן לפני התפרצותו:

מטרתו של פרנקלין אם כן לא הייתה הגנה מפני ברק שיכה במקרה בכליא הברק ובכך יציל את הבית, אלא פריקה של החשמל מהענן **לפני** התפרצות הברק.

הנחת הבסיס הייתה שהוא מאפשר מעבר מתון של זרם חשמלי מעננים טעונים בזמן סופה, על מנת שלא לאפשר לעננים להיות טעונים באופן חריג המוביל להיווצרות של ברקים. כיום ידוע ש**טענה זאת שגויה** ושבפועל כליא הברק מעביר את המטען החשמלי של הברק אל הקרקע רק לאחר שהברק נוצר ופגע בכליא.

בשנת 1820, כ-70 שנים לאחר המצאתו של כליא הברק, המציא ויליאם סנו הריס מערכת להתאמת כליא הברק לספינות, כאשר הספינה הראשונה בה הותקן כליא ברק זה היא אה"מ ביגל שבה הפליג צ'ארלס דרווין בצעירותו.

## כליא ברק ביהדות
על פי מספר פרשנים בני הדורות האחרונים, האפשרות להשתמש בברזל להגנה מברק מוזכרת כבר בתוספתא. עם זאת לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות לשימוש כזה בתקופת חז"ל, ופרשנים אחרים ביארו את התוספתא באופן שונה, שאינו קשור לכליא הברק.

## ראו גם
*כלוב פאראדיי
## קישורים חיצוניים

* פליקס דותן, פרנקלין – האיש שאילף את הברק, מט"ח
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בטיחות חשמל
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:ברק
קטגוריה:בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:קשת חשמלית
קטגוריה:התקני בטיחות
קטגוריה:גגות
לואיזה דורותיאה, נסיכת פרוסיה

**הנסיכה לואיזה דורותיאה מפרוסיה** (בגרמנית: **Luise Dorothea Sophie von Brandenburg**; 29 בספטמבר 1680 – 23 בדצמבר 1705) הייתה בתו של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה.

## ביוגרפיה
לואיזה דורותיאה נולדה ב-29 בספטמבר 1680 לפרידריך הראשון, מלך פרוסיה, ואשתו הראשונה, אליזבת הנרייטה מהסן-קאסל, בתם של וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל והדוויג סופיה מברנדנבורג.

ב-31 במאי 1700 נישאה לואיזה לבן-דודה מדרגה ראשונה, פרידריך, נסיך הכתר של הסן-קאסל. לשניים לא נולדו ילדים עד למותה של לואיזה ב-23 בדצמבר 1705. בשנת 1715 נישא פרדריק מחדש לאולריקה אלאונורה, מלכת שוודיה. פרדריק הוכתר בשנת 1720 כמלך שוודיה וכיהן בתפקיד זה עד מותו ב-1751.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרוסיה:אישים
קטגוריה:נסיכות פרוסיה
קטגוריה:ילידות 1680
קטגוריה:נפטרים ב-1705
פנטסיה על נושא רומנטי

**פנטסיה על נושא רומנטי** הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1977 שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'. סרט זה היה ניסיונו השני והאחרון של לוין בתחום הקולנוע (לאחר "פלוך" בבימוי דן וולמן מ-1972). התסריט המלא לסרט יצא לאור במסגרת האוסף "אחרון" שיצא לאחר מותו של לוין.

## עלילה
הסרט עוסק בחייו העגומים והקומיים של יעקב קולף (אלכס מונטה), אדם פשוט ואפרורי, בחברו קריצר (נסים עזיקרי) רודף הנשים ובגלוסקא (רות סגל) המאוהבת בקולף אך אינה זוכה לאהבתו. לאחר מות אמו מחליט קולף שאין טעם לחייו ומנסה להתאבד, אך ברגע האחרון מגיעה כריסטינה, מלכת שוודיה, שבאה לישראל כדי למצוא חתן, ומצליחה להציל אותו ממוות. היא מנסה לשכנע אותו שיש טעם בחיים, אך לבסוף נוטשת אותו לטובת נסיך ספרדי (דודו טופז).

## ביקורת ופרסים
למרות הערכת המבקרים, לא זכה הסרט להצלחה כלכלית. נדב הולנדר, בביקורת שנכתבה עם צאת הסרט ב-DVD, טוען כי הסרט "אינו פסגת יצירתו של לוין, וניכר בו המאמץ להשתלב במדיום הקולנועי הלא מוכר. אבל הלויניות נמצאת בו בכל רגע ובכל משפט, והיא משעשעת, מדכאת ומקסימה כהרגלו."
הסרט זכה בחמישה פרסים בתחרות הישראלית לסרטים לשנת 1977 בקטגוריות:
* המוזיקה הטובה ביותר (רפי קדישזון) – מקום ראשון
* הצילום הטוב ביותר (חנניה בר) – מקום ראשון
* השחקנית הטובה ביותר (רות סגל) – מקום ראשון
* התסריט הטוב ביותר (חנוך לוין) – מקום ראשון
* הסרט הטוב ביותר – מקום שלישי

## כתיבת התסריט
בתחילה תכננו לוין, ויטק טרץ' ודני טרץ' להתבסס על התסריט "קולף" או בשמו האחר "פנטזיה על נושא שוודי", שנכתב בספטמבר 1975 והיה הגרסה השלישית לתסריט. הדבר לא היה מעשי לנוכח התקציב שעמד לרשותם ועל כן שכתב לוין את התסריט עד לגרסתו התשיעית, ושינה אותו מהותית. בנוסף לכך קיצורים שהוכנסו לסרט מכורח המציאות יצרו גרסה חדשה בפועל שהיא למעשה העשירית ועל פיה התסריט שוכתב לאחר מעשה.

את כוריאוגרפית הסרט יצר שלמה רוזמרין.

## השפעת הסרט
אף שהסרט לא זכה להצלחה מסחרית, אחד מהשירים המופיעים בו, "אני חיה לי מיום ליום", המלווה את הסצנות של גלוסקא, הולחן מחדש על ידי רמי קלינשטיין עבור האלבום "ימי התום" של ריטה, והפך להיות אחד מלהיטיה הגדולים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

* , 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חנוך לוין
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
וילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית

**פרידריקֶה סופיה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה** (**Friederike Sophie Wilhelmine**; 3 ביולי 1709 – 14 באוקטובר 1758), נסיכת פרוסיה והמרקיזה של ביירוית, הייתה בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואשתו סופיה דורותיאה מהנובר.

## ביוגרפיה
וילהלמינה נולדה בברלין, וחוותה ילדות עשוקה עם אחיה פרידריך הגדול, שעמו נותרה ביחסי קרבה כל ימיה.

בהגיעה לפרקה רצו הוריה לחתן את וילהלמינה עם בן דודה, פרדריק, נסיך ויילס, אך הצד הבריטי דרש בתמורה לנישואין ויתורים נרחבים. לאחר דיונים רבים בשידוכים אפשריים אחרים נישאה בסופו של דבר וילהלמינה לשאר בשר של בית הוהנצולרן – פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית. הנישואים היו מאושרים בתחילה, אך עד מהרה העכירו אותם משאבים כספיים מוגבלים, ומאוחר יותר גם רומן שניהל המרקיז לעתיד מחוץ לנישואין.

ב-1735 ירש בעלה של וילהלמינה את תואר המרקיז, והשניים החלו לנסות ולהפוך את ביירוית לגרסה מקומית של ורסאי. מיזמי הבנייה שלהם כללו בנייה מחדש של ארמון הקיץ ושל בית האופרה, הקמת בניין תיאטרון, שיפוץ של ארמון ביירוית, בנייתו של בית אופרה חדש ובניית האוניברסיטה של ארלנגן. סגנון הבנייה שלהם, שזכה לכינוי "רוקוקו ביירויתי" מפורסם עד היום, אך הותיר אותם כמעט חסרי כל. מבני הבארוק והגנים שנבנו במהלך שלטונה מהווים עד היום את מרביתה של העיר ביירוית בגרמניה.

המרקיזה הפכה את ביירוית לאחד המרכזים האינטלקטואליים החשובים של האימפריה הרומית הקדושה, והקיפה עצמה בחצר של משכילים ואומנים שהוסיפו יוקרה לביקורים המזדמנים של וולטייר ופרידריך הגדול.
עם פרוץ מלחמת שבע השנים החליפה וילהלמינה את תחביביה השטחיים בשאיפות דיפלומטיות. היא שימשה כמקור מודיעיני של אחיה עד למותה בביירוית ב-14 באוקטובר 1758 – היום שבו הובסו כוחותיו של פרידריך בידי צבא אוסטריה. בין פרידריך לווילהלמינה היה קשר חזק מאוד ולאחר מותה שקע פרידריך לדיכאון.
שמאל|ממוזער|250px|מקדש הידידות
ביום השנה העשירי למותה בנה לזכרה אחיה את מקדש הידידות בארמון סנסוסי.

לווילהלמינה נולדה רק בת אחת ב-1732 – אליזבת פרידריקה סופיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, שאותה תיאר קזנובה כ"אישה היפה ביותר בגרמניה". היא נישאה לקרל אויגן, דוכס וירטמברג, ב-1748.

## יצירתה
וילהלמינה הייתה גם מלחינה ופטרונית של המוזיקה. היא ניגנה בקתרוס, למדה אצל סיבליוס ליאופולד וייס והעסיקה את ברנהרד יואכים הייגן. היא הלחינה את האופרה **ארגנור**, שהועלתה ב-1740 לציון יום ההולדת של בעלה, וכמה יצירות קאמריות ששרדו עד היום.

זכרונותיה של המרקיזה, "Memoires de ma vie", שקיים ספק בדבר מהימנותם, נכתבו בצרפתית בין שנת 1748 ל-1758, ושמורים בספרייה המלכותית בברלין. הם הודפסו לראשונה ב-1810 בגרסה גרמנית שתיעדה את חייה עד 1733, ובגרסה צרפתית שהמשיכה בתיאור עד 1742. מהדורה נוספת בגרמנית התפרסמה בלייפציג ב-1908, והמהדורה האנגלית הראשונה של ספר הזכרונות יצאה לאור בברלין ב-1904.

בשנת 1909 שימשה דמותה השראה לרומן היסטורי בשם "האביר העדין מברנדנבורג העתיקה" (*A Gentle Knight of Old Brandenburg*) מאת צ'ארלס מייג'ור.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:מלחינות גרמניות
קטגוריה:מלחינות המאה ה-18
קטגוריה:כותבות זיכרונות מהמאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידות 1709
קטגוריה:נפטרות ב-1758
נמל מרסמשט

שמאל|ממוזער|250px|נמל מרסמשט
**נמל מרסמשט** (במלטית: **Il-Port ta' Marsamxett**, באנגלית: **Marsamxett Harbour**) שהיה ידוע בעבר בשם **מרסמוצ'טו** (**Marsamuscetto**) הוא אחד משני הנמלים הטבעיים הנמצאים משני צדדיו של חצי האי שברס (Sceberras), עליו שוכנת ולטה, בירת מלטה. הנמל גובל מדרום בערים ולטה ופלוריאנה, ממערב בפייטה (Pietà), טא' שביאש וגזירה (Gżira) ומצפון בסלימה (Sliema). 

מוצאו של נמל מרסמשט אל הים התיכון שוכן בפינה הצפון-מזרחית שלו, ובמרכזו שוכן האי מנואל, המחובר ליבשה באמצעות גשר. האי מוקף בשני ערוצים - ערוץ סלימה (Sliema Creek) מצפון וערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek) מדרום. בחלקו הדרומי של הנמל שני מפרצים קטנים - ערוץ מסידה (Msida Creek) שמשמש כולו כמעגן ליאכטות וערוץ פייטה (Pietà Creek). על הנמל משקיפים שלושה מבצרים - מבצר סנט אלמו בצפון-מזרחה של וולטה, מבצר טיגנה בסלימה ומבצר מנואל על האי מנואל.

בניגוד לנמל הגדול השוכן ממזרח לוולטה והמוקדש בעיקרו לפעילות מסחרית, משמש נמל מרסמשט בעיקר לפעילות נופש, ומעבר למעגן בערוץ מסידה, שוכנים בו מספר מעגנים נוספים. מעבורת נוסעים חוצה את הנמל ומקשרת בין סלימה לוולטה. חברת מצר גוזו מפעילה קו מעבורת מטען מרציף סה מזון (Sa Maison) בנמל לנמל מג'אר באי גוזו, אחת ליום בימי חול.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ולטה: גאוגרפיה
קטגוריה:ולטה: תחבורה
מרסמשט
קטגוריה:ולטה: מבנים
תוכנית 1919

**תוכנית 1919** הייתה אסטרטגיה צבאית שהוכנה על ידי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר ב-1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה לניצחון במלחמה. הוא כתב מסמך שבו הוא פירט כיצד אפשר לנצח עם טנקים את מלחמת העולם הראשונה ולסיים את מלחמת החפירות.

## הרעיון
פולר הציע לבנות טנקים ובכך אלו שיהיו בתוכם יהיו מוגנים מפני מכונות הירייה הגרמניות שקצרו אלפי חיילים בכל הסתערות על החפירות. הטנקים יפלשו במהירות ויכבשו מאחזים חשובים של האויב בקרבת הגבול (לדוגמה מפקדות). בצבא האויב יהיה בלבול ופחד מפני המכונות הענקיות שמסתערות עליו וכך יוכל לפלוש גם חיל הרגלים.
מטרתו הסופית של פולר הייתה שלטנק תהיה חשיבות בפני עצמו בלחימה ולא רק כסיוע לחיל הרגלים.
תוכניתו של פולר לא אומצה על ידי הצבא הבריטי.

## מלחמת בזק
הצבא הבריטי לא הסיק מסקנות ממסמכו של פולר ופירק את חיל השריון שלו בסוף מלחמת העולם הראשונה אבל גרמניה וברית המועצות חקרו את המסמך.
אחד העקרונות של מלחמת בזק הגרמנית (בליצקריג) היה שימוש בטנקים.
הצבא מפציץ בצורה מסיבית את מדינת האויב ואז פולש הצבא עם המוני טנקים וכובש במהירות את המקום. כך נותרו צבאות אירופה המומים מהמהירות ומהאסטרטגיה (צבאות אירופה יחדיו היו יותר חזקים מצבא גרמניה אבל האסטרטגיה שינתה הכל).

## לקריאה נוספת
*ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, לוחמת שריון (מהדורה שנייה באנגלית מ-1943), הוצאת מערכות (1980).

קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה
פינחס דוד הורוביץ

רבי **[[פינחס דוד הלוי הורוויץ]]** ("הרבי מבאסטאן") (אלול תרל"ו-ח' בכסלו תש"ב; 1876–1941) היה האדמו"ר הראשון בשושלת אדמו"רי בית באסטאן, שעמד בראשה משנת תרע"ה (1915) ועד לפטירתו בשנת תש"ב (1941).

## קורות חייו
נולד בירושלים לרבנית מרת שיינא עלקא ולרבי שמואל שמעלקא שהיה נחשב לצדיק נסתר. השם פינחס עובר במשפחת הורוויץ, ובו נקרא אף סבו, שעלה לצפת מפולין, ונפטר בשנת תרל"ה (1875) כשנה לפני לידתו של רבי פינחס דוד הורוויץ. היה מיוחס מצד אביו לרבי שמעלקה מניקלשבורג הורוויץ ולאחיו רבי פינחס (בעל ההפלאה). מצד אמו היה נכדו של רבי אלעזר מנחם מנדל בידרמן מלעלוב, וצאצא של החוזה מלובלין, היהודי הקדוש מפשיסחה ורבי נטע מחלם.

החל משנת תר"ע הורה לו דודו האדמו"ר רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב, לנסוע לאמריקה. רבי פינחס דוד תמה על הבקשה, וכי מה לו ולארץ לא זרועה מבחינה רוחנית. הוא סירב לעזוב את ירושלים ונשאר בה.

בשנת תרע"ב (1912) פרצה מחלוקת בגליציה בשאלת שיטת החלוקה של הכספים שנאספו עבור היישוב היהודי בארץ ישראל. ר' פינחס דוד נכלל במשלחת שנשלחה מירושלים לגליציה לדיון בנושא. כשהסתיים הדיון החליט להישאר עוד כמה חודשים בגליציה ולהכיר את גדולי התורה והחסידות במקום, ואז פרצה מלחמת העולם הראשונה והדרך חזרה נחסמה. בלית ברירה הוא נסע לארצות הברית וחשב לנסוע משם לארץ ישראל, הוא הגיע לארצות הברית בחודש סיון שנת תרע"ה (1915), ואז נסגר המעבר הימי, והבין שמשמים דורשים יעשה כציווי דודו הקדוש האדמו"ר מלעלוב ונשאר שם.

עם סיום המלחמה פעל ר' פינחס דוד רבות כדי להתאחד עם בני משפחתו, ובחורף תר"פ, הגיעה הרבנית שרה סאשא עם בנה הילד משה לארצות הברית.

בכ"ז סיון תרפ"א, נולד בנו לוי יצחק.

סביב רבי פינחס דוד התחילה להתקבץ קהילה, והוא נעשה אדמו"ר. בשנת תרצ"ו (1936) הקים ישיבה בשיתוף פעולה עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק, שבה למדו לימודי קודש בבוקר ולימודים כלליים אחר הצהריים.

בהיעדר מוסדות חינוך מתאימים למדו בניו, משה ולוי יצחק, בבית, בעזרת מורים פרטיים.

בשנת ת"ש עזב רבי פינחס דוד את העיר באסטאן ועבר לשכונת ויליאמסבורג שהתחילה להיות מרכז יהודי חרדי. שם התגורר כשנתיים עד לפטירתו בח' כסלו תש"ב, בגיל 66. הוא הקים את המקווה הראשון לגברים בשכונה.

רבי פינחס דוד היה נשוי פעמיים, פעם אחת לרבקה בתו של רבי אהרן מפעלשטין, ולאחר שהתאלמן ממנה, בשנת 1896 נישא לשרה סאשא נכדתו של חמיו רבי אהרן שביקש לההישאר חמיו, ממנה נולדו בניו האדמו"רים.

## ילדיו
מזיווג ראשון:
* עליזה פריידא גיטל – נישאה ליוסף שמואל ברנדויין-מוריה, הרבי מסטרטין, נכדו דודה מצד אמה, אברהם ברנדויין.
מזיווג שני:
* הרב משה הורוויץ האדמו"ר מבאסטאן ניו יורק.
* הרב לוי יצחק הורוויץ האדמו"ר מבאסטאן.
* הרבנית מאטיל פיגא – נישאה לרב יעקב תאומים, רבה של אלטשטאדט, נכדו של הרב חיים יצחק ירוחם.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מארץ-ישראל לארצות הברית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת גליציה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1876
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1941
קטגוריה:משפחת בידרמן
הנמל הגדול

**הנמל הגדול** (מלטית **Il-Port il-Kbir**; אנגלית **Grand Harbour**) הוא נמל טבעי, השוכן בצפון-מזרחה של מלטה, והוא אחד משני נמלים טבעיים השוכנים משני צדדיו של חצי האי שברס (Scebarras), שעליו הוקמה העיר ולטה, בירת המדינה. הנמל שוכן דרומית-מזרחית לוולטה, וחוצץ בינה לבין שלוש הערים שעל חופו הדרום-מזרחי. הנמל הטבעי האחר, נמל מרסמשט, שוכן מצידו המערבי של חצי האי שברס.

## גאוגרפיה
הנמל הגדול הוא מפרץ הנשלח מהים התיכון לכיוון דרום-מערב, ואורכו כ-3.25 קילומטרים. קו החוף הצפון-מערבי שלו, שלאורכו שוכנות הערים ולטה ופלוריאנה, ישר, אך חופו הדרום-מזרחי מפורץ, ובו ארבעה מפרצים קטנים שביניהם חצאי איים: ערוץ רינלה (Rinella Creek) החוצץ בין כף ריקסולי (Ricasoli Point) לחצי האי עליו שוכנת העיר קלקארה (**A**), ערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) המפריד בין קלקארה לחצי האי עליו ממוקמת העיר בירגו (**B**), "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) שבין הערים בירגו וסנגלאה ובו מעגן ליאכטות (**C**), ו"הערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום לסנגלאה (**D**). בקצהו הדרום-מערבי של הנמל הגדול, שוכן מפרץ קטן נוסף המכונה "הנמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה" (Marsa Creek - **E**). על חופיו של הנמל הגדול שוכנים אזורי מגורים צפופים, וחלק ניכר מאוכלוסיית המדינה מתגורר בטווח של שלושה קילומטרים מחופיו. מתקני הנמל מרוכזים לאורך חופו הדרומי, דרומית לסנגלאה ולפלוריאנה.

## היסטוריה
נתוניו של הנמל הגדול הביאו לכך ששימש כמעגן כבר בזמנם של הפיניקים, והחל בהגעת ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם הקימו את מבצריהם ואת עריהם החשובות לחופיו. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565 אירעו רוב הקרבות סביב הנמל הגדול, שכן עיקר הגנתם של ההוספיטלרים התבססה על שלושה מבצרים השוכנים לחופיו: מבצר סנט אלמו בוולטה (**1**), מבצר סנט אנג'לו בבירגו (**2**) ומבצר סנט מייקל בסנגלאה (**3**). המבצר הרביעי שלחופי הנמל הגדול, מבצר ריקסולי (**4**) הסמוך למוצאו אל הים, הוקם במאה ה-17. 

לאחר ששלטונם של ההוספיטלרים באי הסתיים, שימש הנמל הגדול כבסיסם העיקרי של הבריטים במלטה, וספג הפצצות כבדות בתקופת המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה. מאז עצמאות מלטה ירדה חשיבותו הצבאית של הנמל, וכיום הוא משמש כנמל מסחרי משני לנמל החופשי של מלטה וכנמל נוסעים.

האזו רמחובר למרכז העיר על ידי מעלית ברקה.

## קישורים חיצוניים

* אתר אודות קו החוף של ולטה
* Valletta Grand Harbour tour
* אתר רשות הנמלים של מלטה
* 

קטגוריה:ולטה: תחבורה
קטגוריה:ולטה: גאוגרפיה
קטגוריה:מפרצים בים התיכון
קטגוריה:מלטה: נמלים
קטגוריה:ולטה: מבנים
שליו-שיחים מיוער

**שליו-שיחים מיוער** (שם מדעי: *Perdicula asiatica*), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: *[[שליו#סוג Perdicula|Perdicula]]*) החי בדרום אסיה.

## מאפיינים
שליו-שיחים מיוער הוא עוף שקט וביישן, הנצפה בדרך כלל בקבוצות משפחה קטנות, של עד ל-12 פרטים. הוא דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים סלעי וכמותו הוא מתפרץ בקבוצה בטיסה מהירה מבין השיחים. אורכו 16–17 ס"מ. ראשו של הזכר אדום והוא בעל שפם לבן. הגב חום עדין בחלקו העליון והופך במורד למנומר. החזה גם הוא מנומר בצבעי שחור לבן, והכנפיים רב-גוניות. הנקבה דומה לזכר, אך בחזה המנומר ישנה תוספת של צבעי אדום וורוד.

שליו-שיחים מיוער חי בינות לשיחים והוא אוהב לספוג את קרני השמש. הוא ציפור חברותית, אך בעת החיזור הזכר הופך להיות תוקפני וטריטוריאלי. הזכר נוהג להגן על הנקבה ועל האפרוחים. שליו-שיחים מיוער ניזון ממגוון של זרעים, כן הוא אוכל חרקים ורימות.

ההטלה סביב חודש אפריל. הנקבה מטילה עד שבע ביצים הבוקעות לאחר כעשרים יום.

## קישורים חיצוניים

* שליו-שיחים מיוער באתר הרשימה האדומה של IUCN
* Jungle Bush Quail , **I love India**

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון לאת'אם
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
עץ או פלסטיין

**עץ או פלסטיין** הוא סרט תיעודי ישראלי, שהופק בשנת 1962 ובוים בידי נתן אקסלרוד, יואל זילברג ואורי זוהר.

הסרט הופק על ידי "סרטי כרמל" וא. דשא (פשנל), והתבסס על מהדורותיו של "יומן כרמל" - יומן חדשות שבועי, משנות ה-30 ועד ליום העצמאות הראשון בשנת 1949. בחירת הקטעים לסרט הציגה את תולדות היישוב בגישה הומוריסטית-נוסטלגית.

קטעי הקריינות בסרט נכתבו על ידי חיים חפר והוקראו על ידי חיים טופול. 
את הפסקול כתב המנצח והמעבד יצחק גרציאני.
שמו של הסרט נובע מהשם ששימש בתקופת המנדט, שבה עוסק הסרט, להטלת מטבע.

הקרנת עץ או פלסטיין חנכה את סינמטק תל אביב והסרט הוא הראשון שהוקרן עם פתיחת שערי הסינמטק ביום 12.5.1973.

## קישורים חיצוניים

* חיים אתגר, איך נראינו לפני 60 שנה?, באתר "נענע10"

קטגוריה:סרטי 1962
קטגוריה:סרטי אורי זוהר
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטי חיים טופול
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1962
קטגוריה:סרטי נתן אקסלרוד
Rocks

**Rocks** הוא האלבום הרביעי של להקת ההארד רוק האמריקאית אירוסמית'. האלבום, אשר יצא לאור ב-3 במאי 1976, זכה לביקורות מצוינות ונחשב לאחד מן האלבומים הטובים בהיסטוריה, ודורג בין היתר במקום ה-176 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.

לאלבום הייתה השפעה רבה על מוזיקאים שונים מתחום ההארד רוק וההבי מטאל, ובין היתר צוין על ידי קורט קוביין כאחד מן האלבומים האהובים עליו ועל ידי הגיטריסט סלאש כ"אלבום ששינה את חייו".

## רשימת רצועות
### צד ראשון




### צד שני



## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אירוסמית'
אברהם קורקיס

ד"ר **אברהם אדולף קורקיס** (**Abraham Adolf Korkis**; (1865–1922) היה מראשוני התנועה הציונית, ממנהיגי ציוני גליציה.

קורקיס נולד בגליציה, בעיר המחוז קמיונקה סטרומולבה, ובגיל צעיר עבר ללבוב והתחנך בה. למד משפטים באוניברסיטת לבוב והצטיין בלימודי כלכלה. בשנים אלו החל לעסוק בציונות, ובשנת 1894 ערך את הפרק הכלכלי במחקר שיצא לאור בגליציה תחת הכותרת "מה צריכה להיות הפרוגרמה של הנוער היהודי?".

בין השנים 1894–1898 עמד קורקיס בראש ההסתדרות הציונית בגליציה. בשנת 1897 השתתף בקונגרס הציוני הראשון ונבחר במשותף עם אברהם זאלץ כנציג גליציה לוועד הפועל הציוני. בעקבות חילוקי דעות עם הוועד הפועל הציוני בווינה התפטר מתפקידו, אך בשנת 1901 חזר לעמוד בראש ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית, עד לשנת 1903. בשנים אלו ייסד את השבועון הפולני הציוני "Przyszłość" (פולנית: "עתיד"), והשתתף בכתיבת מאמרים גם בעיתוני "Wschod" ("מזרח") ו-"Moriah" ("מוריה"). לפרנסתו שימש כמזכיר הראשי של לשכת המסחר בלבוב.

משנת 1903 התרכז בפרסום פובליציסטי שעסק בבעיות כלכליות הנוגעות ללאום היהודי. בשנת 1918 ייסד עם ד"ר גרשון ציפר את היומון הציוני "Chwila" ("כווילא"; פולנית: "רגע"), אשר יצא לאור בשפה הפולנית באזור גליציה המזרחית. לאורך השנים עסק גם בהקמת קורסים ללימוד השפה העברית והשכלה עממית ברוח ציונית, במשותף עם שלמה שילר.

קורקיס נפטר בלבוב.

## קישורים חיצוניים

*Abraham Korkis, Die wirtschaftliche Lage der Juden in Galizien, *[[Der Jude]]*, 2 (1917/1918) (in Compact Memory):


## הערות שוליים

קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:כלכלנים יהודים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים
קטגוריה:ראשוני הציונות
אסטריקס ומרבד הקסמים

**אסטריקס ומרבד הקסמים** (בצרפתית: **Astérix chez Rahàzade**) הוא הספר ה-28 של סדרת ספרי אסטריקס. ספר זה נכתב ואויר על ידי אלברט אודרזו. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן".

## תקציר העלילה
לאחר שהרומאים הרסו את הכפר הגאלי ובנו אותו מחדש (בספר הקודם), פייטן הכפר, דורמיקס (חמשיריקס בתרגומים קודמים) נהיה מאושר ופוצח בשירה, מה שמתברר זה שכאשר דורמיקס שר, השמש בורחת ויורד גשם. במהלך הסערה הקשה, נופל בכפר אדם נמוך קומה מהודו בשם מיזהבא. מיזהבא אומר לדגוליקס (בתרגומים קודמים לוחמאמיקס), מנהיג הכפר, כי הממלכה בה הוא גר סובל מבצורת מתמשכת, והגורו של הממלכה, דירבאלה, מאיים כי אם לא ירדו גשמים במשך אלף ואחת השעות הקרובות, הנסיכה תוקרב למוות על מנת להשקיט את חרון האלים.

ויטמין, אשתו של דגוליקס, מוצאת שטיח יפה מראה ליד ביתה, אך רבה עם אשתו של מתושלחיקס על בעלות השטיח, כאשר מיזהבא לוקח את השטיח לידיו (כאשר שתי הנשים עומדות עליו באפס מעשה) הוא מרחף באופן פתאומי באוויר, מה שמתגלה כי מיזהבא הוא פאקיר ואכן השטיח שלו. אסטריקס, אובליקס, מבריקס ודורמיקס הולכים עם מיזהבא אל עבר הודו כדי להשיב את הגשם אל המדינה.

במהלך דרכם עוברים אסטריקס, אובליקס, מבריקס, דורמיקס ומיזהבא הרפתקאות שונות, עד שהם מגיעים להודו. 

גם שם לא תמות הצרות שלהם כאשר דורמיקס מאבד את קולו. הוא נחטף ממאלף הפילים פאקאפאקא בידי משרתיו של דירהבאלה וניצל על ידי אסטריקס ואובליקס. בשנייה האחרונה הם מצילים את הנסיכה ומצליחים לגרום לדורמיקס לשיר ולהוריד גשמי ברכה על הממלכה היבשה.

## דמויות ייחודיות לספר
***מיזהבא** - פאקיר הודי שגרם לאסטריקס ואובליקס לצאת למשימה.
***שוהדא** - הנסיכה ההודית. לאורך הספר נמצאת בסכנת של הוצאה להורג, עד שניצלת על ידי אסטריקס.
***מינהדא** - אביה של שוהדא והראג'ה של הודו.
***דירבאלה** - הגורו של הממלכה שהציע להקריב את שוהדא כקורבן. הנבל של הספר.
***איזופשלה** - בן דודו הנוכל של דירבאלה ופאקיר גם הוא.
***גבתפוס** - לגיונר שיכור שנתקל בשטיח המעופף.
***ציפדינאס** - סוחר יווני שמוביל יין. מיזהבא נפל לתוך אחד מכדי היין שלו והשתכר.
***אורג השטיחים** - אורג שטיחים פרסי שמתקן את שטיחם השרוף של מיזהבא.
***פאקאפאקא** - מאלף פילים. באו אליו שיביא להם חלב פילה לאמבט של דורמיקס. חוטפי דורמיקס גנבו את אחד מפיליו.

## ראו גם
*אסטריקס
*אלברט אודרזו

## קישורים חיצוניים

*האתר הרשמי של אסטריקס

קטגוריה:ספרי אסטריקס
קטגוריה:ספרי 1987
דרך עזה

[ממוזער|טקסט=מבנים שעל תוואי הדרך, 1967. בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית|[קוסיימה שעל תוואי הדרך, 1967. בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית]]
**דרך עזה** (דרב אל-ע'זה) היא דרך מסחר קדומה במזרח חצי האי סיני המובילה מעזה למפרץ אילת למרגלות רכס ההר הגבוה שבנגב.

בימי קדם יצאה הדרך מנמל עזה שלחופי הים התיכון, עברה דרך קדש ברנע, דרך האתר בכונתילת עג'רוד (חורבת תימן) והגיעה לעציון גבר לחופי מפרץ אילת. נוסעי המדבר נאלצו לעבור דרך מקורות מים הפזורים בדלילות במרחב שבין עזה לאילת, ולפיכך עוברת דרך קוסיימה, עין קודירת, עין קדיס, וכונתילה. הדרך ההיסטורית נחקרה על ידי הארכאולוג זאב משל. הוא מצא לאורכה ממצאים כגון גלעדים ושרידי מבנים שתיארך החל בסוף האלף השלישי לפנה"ס בתקופת הברונזה וכלה בתקופה הרומית.

יש המזהים את "דרך הר האמורי", המוזכרת בספר דברים () עם דרך עזה.

כיום משמש המסלול כחלק מתוואי הדרך של כביש הגבול המצרי. כביש זה עובר בתחומי מצרים מצידו הדרום-מערבי של גבול ישראל–מצרים במקביל לכביש 10 שבנגב, דרך העיירות החקלאיות קוסיימה וכונתילה.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* זאב משל, תולדות דרכי הנגב בעבר, באתר סנונית

## הערות שוליים

קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:דרכים בארץ ישראל
קטגוריה:הנגב: היסטוריה
משולש אהבה

[שמאל|ממוזער|250px|"ג'יאנצ'וטו מגלה את פאולו ופרנצ'סקה", ציור מאת [ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר]]
**משולש אהבה** או **משולש רומנטי** הוא צירוף של קשרי זוגיות המתקיים בין שלושה אנשים, כלומר אחד מבין השלושה מקיים קשר זוגיות עם כל אחד משני האחרים. בקרב בעלי נטייה מינית הטרוסקסואלית ייתכנו שני סוגים של משולשי אהבה:
* גבר המקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים
* אישה המקיימת במקביל קשרי זוגיות עם שני גברים.

בקהילת הלהט"ב ייתכנו וריאציות נוספות של משולשי אהבה.

מידת הידיעה של שלושת השותפים למשולש על קיומו של המשולש יוצרת אף היא וריאציות אחדות. במשולש שבו גבר מקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים, ייתכנו הווריאציות הבאות:
* שתי הנשים יודעות זו על קיומה של זו (ולכן מתקיימת תחרות גלויה ביניהן על לבו של הגבר), כמו למשל בביגמיה. דוגמה לכך היא המשולש המקראי שנוצר בין יעקב ובין שתי נשותיו, רחל ולאה.
* שתי הנשים אינן יודעות זו על קיומה של זו, כלומר הגבר מציג לכל אחת מהן שהוא מקיים זוגיות אך ורק אתה, ולמעשה בוגד בכל אחת מהן עם האחרת.
* רק אחת מהנשים יודעת על קיומה של האחרת. זהו המצב במקרה שבו גבר נשוי לאישה אחת ומנהל רומן עם אחרת, היודעת שהוא נשוי.

כאשר מונוגמיה היא המצב המועדף, משולש אהבה הוא מצב בלתי יציב, העלול להסתיים בשברון לב לפחות לאחת הצלעות במשולש, וכן לפירוק הקשר בין שתי צלעות במשולש.

משולשי אהבה הם נושא פופולרי בספרות, בקולנוע, באופרה, באופרת סבון, ברומן רומנטי ועוד. דוגמאות:
* "האחים קרמזוב" - רומן מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שראה אור בשנת 1880, ובו גרושנקה מעוררת הערצה ותאווה באחים פיודור ודימטרי קרמזוב. היריבות בין האחים על אהבתה של גרושנקה היא הסיבה העיקרית שגורמת להרשעתו של דימיטרי ברצח אביו.
* "החומר האפל" - רומן מאת ענר שלו שראה אור בשנת 2004 ומתאר משולש אהבה בין גבר לשתי נשים.
* "חוק התשוקה" - סרטו של הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר משנת 1987 מתאר משולש רומנטי בין שלושה גברים הומוסקסואלים: אל אהבתם של פבלו וחואן נדחף אנטוניו, המתאהב בפבלו בעקבות מפגש שפבלו ראה כמין מזדמן.
* "ז'יל וג'ים" - סרטו של פרנסואה טריפו לפי ספר מאת הנרי-פייר רושה, מספר על משולש אהבה בין שני חברים ונערה.
* "סזאר ורוזאלי" - סרטו של קלוד סוטה, המתאר משולש אהבה בין שני גברים ואישה.
* "האם את אוהבת את ברהמס?" - רומן של פרנסואז סאגאן - משולש אהבה בין אישה ושני גברים.
* "השישה ביוני" - סרטו של הבמאי הנרי קוסטר על משולש אהבה בין שני גברים ואישה על רקע מלחמת העולם השנייה.
* "כח משיכה" - סרטו של נפתלי אלטר משנת 1989, על משולש אהבה בין גבר ושתי נשים.

קטגוריה:זוגיות
אברהם למפל

**אברהם לֶמְפֶּל** (Lempel; 10 בפברואר 1936, לבוב, פולין – 3 בפברואר 2023, ישראל) היה מדען מחשב ישראלי, שפיתח, יחד עם יעקב זיו, את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים.

למפל נחשב אחד מאבות דחיסת הנתונים וכאדם ששינה את תחום מדעי המחשב.

## ביוגרפיה
למפל נולד ב־1936 בלבוב שבפולין (בשנות האלפיים, באוקראינה), בנם של יצחק ופרידה למפל. בשנת 1948 עלה לישראל, וגדל בקיבוץ יגור . למד ב וסיים תואר ראשון ב-1963, תואר שני ב-1965 ודוקטורט בהנדסת חשמל מההפקולטה להנדסת חשמל ב-1967.

החל מ-1977 כיהן כפרופסור בטכניון ושימש כדיקן הפקולטה למדעי המחשב בין 1981 ל-1984.

עבודותיו ההיסטוריות החשובות מתחילות בהצגת האלגוריתם LZ77 במאמר שכותרתו "אלגוריתם אוניברסלי לדחיסת נתונים עוקבים" בשיתוף עם יעקב זיו. האלגוריתם משיג דחיסה על ידי החלפה של מופעים חוזרים של מידע, במצביע לעותק יחיד של אותה פיסת מידע, במופע הראשון שלו בקלט הרצפים הלא דחוס. הרעיון בבסיס הקידוד הוא כי כל מילה בקידוד היא המילה הארוכה ביותר שנראתה עד לאותה נקודת זמן, בתוספת של אות אחת.

בשנת 1997 הקים את פורום תשתיות לאומיות (תל"ם).

ב-1993 הצטרף למעבדות היולט פקארד (HP). שנה לאחר מכן הקים את השלוחה הישראלית של המעבדות בחיפה וניהל אותן עד 2007. המעבדה שהקים למפל היא אחת משבע מעבדות מחקר בכל העולם של חברת HP והיא נחשבת לאחד ממוקדי המחקר החשובים בתעשייה הטכנולוגית.

על שמו של למפל רשומים שמונה פטנטים בארצות הברית.

נפטר ב־5 בפברואר 2023, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ יגור .

### תרומתו למחקר
האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78, אשר נכתבו על ידי למפל ויעקב זיו, הובילו למספר עבודות נגזרות, ובזכותם נולד ענף כיווץ הקבצים.

אחת העבודות שנוצרו בעזרת האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78 היא אלגוריתם Lempel–Ziv–Welch  המשמש בתבנית GIF של תמונה, ואלגוריתם שרשרת Lempel–Ziv–Markov  אשר נעשה בו שימוש ב-7-Zip ו-Xz (ארכיונים וירטואליים של קבצים). האלגוריתמים שימשו גם כפי שפורסמו במקור בפורמטים כגון,DEFLATE  המשמש בפורמט PNG לתמונות.

## פרסים והוקרה
* בשנת 1997 זכה, יחד עם יעקב זיו, ב-ACM Paris Kanellakis Theory and Practice Award.
* זכה בפרס יובל הזהב לחדשנות טכנולוגית (Golden Jubilee Award For Technical Innovation) משנת 1998 של עמותת "IEEE Information Theory Society"
* זכה במדליית ריצ'רד המינג על "עבודה חלוצית בדחיסת נתונים, במיוחד באלגוריתם למפל-זיו".
*בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד להנדסה.

## קישורים חיצוניים

* אברהם למפל, באתר IEEE (באנגלית)
* רשימת פרסומים של למפל, הטכניון
* 
* Abraham Lempel - GHN: IEEE Global History Network
* Technion: Computer Science Department: Prof. Abraham Lempel
* דחיסת המידע של למפל וזיו
* פרופ' אברהם למפל ז"ל (1936 – 2023), באתר הטכניון

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יגור: אישים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל הטכניון: מדעי המחשב
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי מדליית ריצ'רד המינג יהודים
קטגוריה:עמיתי IEEE
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:אישים הקבורים ביגור
קו העצים

[שמאל|ממוזער|250px|קו העצים מעל [סנט מוריץ, בשווייץ]]
**קו העצים** הוא קו גבול התוחם את בית גידול העצים באזור מסוים. מעבר לקו זה, אין ביכולתם של עצים להתקיים, עקב שילוב של תנאי גידול בלתי-הולמים, כגון: טמפרטורה, לחץ אטמוספירי ולחות. לכן, באזורים אלו ניתן למצוא רק עשבים, טחבים וחזזיות. קו העצים בולט במיוחד במקומות שבהם ישנם שינויים חדים בגובה מעל פני הים, למשל בקרבת הר גבוה ותלול - עד לגובה מסוים מכוסים מורדות ההר בעצים, ואילו מעבר לגובה זה אין העצים יכולים להתקיים, וההר חשוף. באזורים מסוימים קו העצים מבדיל בין היער לטונדרה, ויש המגדירים את גבולו הדרומי של האזור הארקטי בקו העצים.

## סוגי קו עצים

### קו עצים אלפיני

קו עצים אלפיני הוא הרום המרבי בו מתאפשר צימוח עצים; למעלה ממנו קר מדי, או שמשך כיסוי השלג במהלך השנה ארוך מכדי לאפשר קיום עצים. האקלים מעל קו העצים בהרים נקרא אקלים אלפיני, וניתן לתאר את הנוף שם כטונדרה אלפינית. קווי עצים במפנים צפוניים, בחצי הכדור הצפוני, נמוכים מאשר במפנים הדרומיים, בגלל הצל המרובה, המאט את המסת מצבורי השלג, ומקצר את עונת הצימוח של העצים. בחצי הכדור הדרומי, המפנים הדרומיים הם אלה אשר בהם עונת הצימוח קצרה יותר.

קו העצים האלפיני מופיע בדרך כלל בהדרגה: לרוב יש אזור מעבר בין היער הסגור שמלמטה, לבין הטונדרה האלפינית חסרת העצים שמלמעלה. שיחים בעלי מופע גמדי הנובע מעקות סביבתיות (מופע קרומהולץ) מהווים את הגבול העליון שלו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אקלים
קטגוריה:יערנות
קטגוריה:עצים
פלי הנמר פלד

ממוזער|פלי הנמר פלד, דצמבר 2016
**פלי-הנמר פלד** (נולד בשם **ישראל פלד** ב-26 ביולי 1947) הוא נשיא קבוצת המדיה והפקות האירועים "אנשים ומחשבים" ומייסדה, והוגה "שיטת הנמר" לאימון אישי לכישורי חיים עסקיים.

## ביוגרפיה
פלד הוא בוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. לאחר לימודיו שירת בצה"ל ביחידת המחשב יענ"א המסונפת לממר"ם. עם סיום שירותו בצה"ל עבר לחברת יבמ ישראל וכיהן בתפקידי ניהול מכירות ושיווק כ-10 שנים.

את שם החיבה "פלי" המציאה אשתו דליה-אסיא פלד. לימים, עם פיתוח "תורת הנמר" ומסע ההרצאות שהוא עורך בארץ ובעולם, שינה את שמו הפרטי - גם במרשם האוכלוסין - לפלי הנמר פלד, והוא מוכר בשם "פלי הנמר".

בשנת 2024 זכה בפרס מפעל חיים מטעם עמותת בוגרי ממר"ם.

## פעילות
בשנת 1981 הקים את "אנשים ומחשבים" שלימים התפתחה לקבוצה העוסקת בתקשורת, הפקות ואירועים, אותה הוא מנהל יחד עם אשתו, דליה פלד. הקבוצה מונה עשרות עובדים ועיקר עיסוקה הוא בתחום המדיה, העיתונות, האירועים וההדרכה. לקבוצה מדיה העוסקת בתחומים מקצועיים ופונה למנהלי ומקצועני המחשוב וההיי-טק בישראל בשני ערוצים עיקריים: פורטל אנשים ומחשבים בנושאי מחשוב וטכנולוגיה, ניוזלטר יומי בשם "דיילי מיילי", ובעבר בעידן הפרינט הוציאה לאור גם את השבועון "Information Week". "אנשים ומחשבים" יוזמת, מפיקה ומנהלת עשרות כנסים ואירועים בשנה.

בשנת 2004 הקים פלד את C3 - מועדון המנכ"לים והמנמ"רים של תעשיית הטכנולוגיה בישראל. במועדון חברים כמה מאות מנהלים מחברות וארגונים, הנפגשים כמה פעמים בשנה בישראל ומחוצה לה כדי להעשיר את ניסיונם ולהעמיק את הקשרים הבלתי אמצעיים. מועדונים נוספים הם: CSC למנהלי אבטחת מידע וסייבר, C6 למנהלי תשתיות, טכנולוגיה וחדשנות ופורום WIT Women In Tech.

בשנת 2024 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם עמותת בוגרי ממר"ם שבראשות יוסי מלמד, על מפעלו הכולל ועל תרומתו לעמותה. פלי הנמר אמר בטקס הענקת הפרס כי "עמותת בוגרי ממר"ם עושה דברים נפלאים. כשהגעתי לממר"ם, הגעתי לעולם חדש לחלוטין. הגעתי לשם אחרי שלמדתי כלכלה באוניברסיטה, ושם גיליתי את עולם ה-IT, שאז קראו לזה ענ"א – עיבוד נתונים אלקטרוני. דבר חשוב יותר שיצא לי משירותי בממר"ם, הוא ההיכרות עם אשתי, דליה פלד – דרך אחיה, דייוויד אסיא, ששירת אף הוא ביחידה. מאז אנחנו ביחד, וביחד הקמנו, לפני 45 שנים, את אנשים ומחשבים, ואנחנו מנהלים את החברה עד היום".

## תורת הנמר
פלד ייסד ופיתח את "תורת הנמר", פילוסופיה המקנה כלים מעשיים להתמודדות בחיים, ופרסם ספרים שבהם הוא מתאר ומסביר את שיטתו:
* "הטאו של הנמר", 2007
* "הרוב בסדר בשאר אני מטפל", 2009
* "אני בוחר להיות נמר", 2010
* "הנמר זה הסוד שלי", 2013
* "איך לבנות או להרוס את חייך במו ידיך"
* "נמרולוגיה"
* "תובנות של נמרים"
בנוסף לשימוש במילים וביטויים מחיי הג'ונגל, פלד נוהג ללבוש פריטי לבוש מנומרים, משרדו מקושט בהתאם ויש לו אוסף של אלפי פריטים מנומרים. ברוח שיטתו תרם נמר שנקרא על שמו לספארי ברמת גן. כיום הנמר פלי מפוחלץ בתצוגה מרכזית במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט.

מאז שיצר את תורת הנמר, מפיץ פלד את משנתו בקורסים ובהרצאות בקרב עובדים רבים בהיי-טק ומרבה להופיע לפני נוער.

## משפחה
נשוי לדליה פלד ולהם בן ושתי בנות. הבת דנה בזוגיות עם העורך הראשי של "הארץ", אלוף בן.

## קישורים חיצוניים
* תרומת הנמר באתר הספארי
* ביבליוגרפיה הטאו של הנמר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי תקשורת ישראלים
קטגוריה:מאמנים אישיים ישראלים
קטגוריה:עובדי יבמ ישראל
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:משפחת אסיא
קטגוריה:חיילי ממר"ם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
סופרגול

**סוּפרגוֹל** הוא שמו של אלבום איסוף מדבקות מאת חברת P.M.I, בשיתוף עם ידיעות אחרונות, שיצא לאור בישראל מדי שנה בין השנים 1998 עד 2018. האלבום הכיל את תמונותיהם של כדורגלני ליגת העל, כדורגלנים בכירים בעולם ועוד. האלבום שווק על ידי חברת בר שיווק והפצה. בנוסף לקלפים שהם נאספים באמצעות רכישת חבילת קלפים, יש גם קלפים מיוחדים המכונים "אסים" אותם ניתן היה להשיג בדרכים שונות, לרוב באמצעות רכישת מוצרים של חברות אשר מעורבות בתהליך האיסוף לצורכי פרסום. האלבום כולל גם תחרויות נושאות פרסים. 

אלבום 2018-19 היה אלבום הסופרגול האחרון שהופק. 

בדצמבר 2019 מנהלת הליגות לכדורגל וההתאחדות לכדורגל בישראל חתמו על הסכם עם חברת Panini האיטלקית להפצת אלבומי קלפים ומדבקות של שחקני ליגת העל ונבחרת ישראל. ההסכם נחתם בעקבות מכרז שערכה מנהלת הליגות לאור הפסקת פעילות מותג סופרגול. בתחילה הפיקה Panini 2 מותגים לשוק הישראלי: Adrenalyn XL - אלבום קלפי משחק, ו-Football Stars - אלבום מדבקות, אך לאחר שלוש מהדורות שיווק אלבום Adrenalyn XL הופסק.

## ראו גם
* Football Stars

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ידיעות אחרונות
קטגוריה:ישראל: כדורגל
קטגוריה:אספנות
קטגוריה:משחקי קלפי אספנות