איסור הקמת מצבה

**איסור הקמת מצבה** הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות לפיה אסור להקים מצבה, כלומר מקום מכובד המשמש לפולחן. האיסור הוא דווקא על הקמת מצבה ולא על בניית מזבח, ולפי העמדה המקובלת הוא כולל גם הקמת מצבה לעבודת ה'. 

בתורה מסופר שיעקב הקים מצבה. בעקבות כך הסבירו חז"ל שלמרות שבתקופת האבות מצבה כזו הייתה אהובה בעיני ה' - ברבות הימים היא הפכה לסממן אלילי ולכן בתורה נאסר על הקמתה.

מאפייני המצבה לא מוגדרים במקרא, וקיימת עמימות לגביהם. ככלל, המצבה יותר אחידה ממזבח, שעשוי מאבנים רבות. אך יש מחלוקת אם דווקא אבן בודדה נחשבת למצבה או שגם חיבור אבנים שונות יכול להיחשב למצבה. כמו כן קיימת מחלוקת לגבי אופי הפולחן אליו משמשת המצבה.

## המצבה בתקופת האבות
יעקב נודע במיוחד בכך שהקים מצבות, ובעקבות כך הסבירו חז"ל שבתקופת האבות מצבה הייתה רצויה לפני ה'. בבריחתו של יעקב מעשו אחיו לחרן, לאחר שהתעורר מחלומו על מלאכי האלוהים, הוא הקים מצבה מהאבן שישן עליה, קרא למקום בית א-ל, ונדר שמצבה זו תהיה בית לעבודת ה':

הקמת המצבה הייתה כה משמעותית עבור יעקב, ולכן ה' מזכיר אותה כאשר הוא מצווה את יעקב לשוב מחרן לארץ כנען: . ואכן, כאשר יעקב חוזר לארצו הוא מקים את המצבה בשנית: . בנוסף למצבה בבית אל, הקים יעקב מצבה גם בעת כריתת הברית עם לבן, וכן לאחר מות רחל הקים על קברה את .

בזמן מעמד הר סיני משה מקים שנים עשר מצבות כנגד שנים עשר שבטי ישראל: . לדעת חלק מהמפרשים, מצבות אלה לא שימשו לפולחן, אלא הן היוו ייצוג לשבטי ישראל בטקס כריתת הברית, אל מול המזבח שהיווה ייצוג לכבוד ה'. באופן דומה, יש מפרשים שהמצבות הן לזיכרון, בדומה לשתים עשרה האבנים שהקים יהושע במעבר הירדן. לדעת מפרשים אחרים משה לא הקים מצבות כלל, אלא לקח שתים-עשרה אבנים והציב אותן בתוך המזבח שבנה, בדומה לאליהו בהר הכרמל (מלכים א יח, לא).

## מקור האיסור וטעמו
בפרשת שופטים, לאחר איסור נטיעת אשרה, מצווה משה את בני ישראל:

חז"ל ופרשנים רבים הסבירו שהאיסור כולל גם מצבה שנועדה לעבודת ה': . כלומר ההבנה היא שמדובר במצבה שמיועדת לעבודת ה', וממילא מובן שאסור להקים מצבה המיועדת לעבודה זרה. כך פסקו הרמב"ם ורבי משה מקוצי. לעומתם, האבן עזרא מפרש שהאיסור הוא דווקא על מצבה המיועדת לעבודה זרה, ולשיטתו סוף הפסוק מפרש את תחילתו - המצבה האסורה היא דווקא זו שה' שנא כיוון שהיא מיועדת לעבודה זרה. הרשב"ם בפירושו לתורה הציג את האיסור כחזרה על איסור ההקרבה בבמות, שהיה תקף כל זמן שהיה מרכז פולחני כמו משכן שילה או בית המקדש (ותקף גם כיום).

על פי האבן עזרא ,לא נאסרו מצבות לעבודת ה' ונאסרו מצבות פולחניות לעבודה זרה בלבד וזאת הסיבה מדוע הרמב"ם שינה את הגדרת המציבה .

רש"י, רמב"ם, רבי משה מקוצי וספר החינוך הסבירו שהכנענים עשו את המצבה לחוק פולחני בעבודה זרה, ולכן ה' שנא אותה, למרות שבתקופת האבות הייתה רצויה. הרמב"ן הוסיף על כך שמגמת התורה היא שיחד עם עבודת הקרבנות יש לצמצם את הפולחן כפי שהתפתח בתרבות האלילית:

## דיני המצווה
### הגדרת מצבה
#### אבן אחת
בתלמוד הירושלמי מובאים דברי רבי יוחנן לגבי ההבדל בין מזבח למצבה: . הנפקא מינה המובאת בהקשר זה היא לגבי דרך הביטול של העבודה הזרה - שבמצבה די לפגום מעט, ואילו במזבח יש צורך בפגימת כל אבן ואבן כדי לבטל ממנו את איסור ההנאה מעבודה זרה. אמנם, רש"י, הרמב"ן ורבי אליעזר ממיץ למדו מהגדרה זו גם להגדרת המצבה שאסור להקים, שמדובר דווקא במצבה העשויה מאבן אחת. לעומתם, הרמב"ם הגדיר את המצבה כ, וספר החינוך הרחיב שמדובר ב, וביאר הרב יששכר תמר שלשיטתם מצבה יכולה להיות מאבנים רבות, בתנאי שהן מחוברות בבניין, בשונה ממזבח שבנוי מאבנים לא מחוברות.

#### אופי הפולחן במצבה
ישנה עמימות לגבי אופי הפולחן במצבה, ובקרב הפרשנים ישנן כמה דעות, שאפשר לחלק לשלוש קטגוריות:
***כלי פולחני**: רש"י ורבי משה מקוצי תיארו את המצבה כאבן שמקריבים עליה קרבן. הרשב"ם תיארו דווקא כמשטח להקטרה. הרמב"ן בפרשת וישלח פירש שהמצבה מיועדת לנסכים, ואילו המזבח מיועד לקרבנות. בפרשת שופטים פירש הרמב"ן שהמצבה מיועדת לשימושים שונים - הקרבה, הקטרה וכן מקום עליו הכמרים של העבודה הזרה נוהגים לעמוד.
* **מבנה או מוקד פולחני**: הרמב"ם תיאר את המצבה כמבנה מכובד שהקמתו אסורה מפני שהגוים מניחים עליו עבודה זרה, בלי קשר לקרבנות בהכרח: . 
* **סמל לאלהות עצמה**: הנצי"ב סובר שהמצבה לא הייתה תשמיש לעבודה זרה, אלא עבודה זרה בעצמה, כמו אשרה. ייתכן שזו גם דעת התרגום המיוחס ליונתן, שכתב שהמצבה נועדה להשתחוואה.
 
גם בקרב החוקרים אין הסכמה לגבי האופי הפולחני. לדעת חלק מהחוקרים המצבה היוותה סמל מופשט לאלהות (אנאיקוני), בשונה מהפסל שהיווה תיאור איקוני של האל. לדעת חוקרים אחרים המצבה לא היוותה ייצוג של האלהות אלא היא נועדה לציין אזור פולחני שבו עשויה האלהות להימצא, או בכלל לציין את הנקודה המדויקת שבה האלהות היא אימננטית ושם הקרבת קרבנות או תפילה יכולים להגיע ישר אליה. הבנה זו מתאימה למצבות שמקים יעקב בספר בראשית המסמלות כי .

מלבד השימוש הפולחני, יש מצבות שהוקמו לציון יחסים משפטיים בין בני אדם, לדוגמה המצבה שיעקב הקים בינו ובין לבן, שהיווה סימון גבול טריטוריאלי. עדויות לשימוש כזה נמצא בשומר, בבל ואוגרית בכל התקופות הקדומות. שימוש נפוץ נוסף היה לציון זיכרון האדם המת, או להנציח אירוע משמעותי או לפאר את שם המשתתפים בשל תפקידם באירוע. הממצאים הארכאולוגים מצביעים על כך שלעיתים מצבות שנועדו לזיכרון הפכו עם הזמן למצבות פולחניות, כחלק מהתופעה של סגידה לאבות קדומים.

### האיסור
האיסור הוא על הקמת המצבה, ואפילו כאשר הכוונה היא לעבודת ה'. ומי שעובר על האיסור - עונשו מלקות, כמו ברוב מצוות הלא תעשה. בניית מזבח לה' הוחרגה מהאיסור, כפי שכתוב .

## ראו גם
* במות

## קישורים חיצוניים
* מצבה ומזבח, הרבנית נחמה ליבוביץ', באתר גליונות נחמה
* היחס בין מזבח למצבה, הרב יצחק לוי, באתר תורת הר עציון
* שולמית בכר, מצבות פולחן בחצור בתקופות הברונזה והברזל, בתוך: ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, כרך לג (2018) עמ' 51-63.

## הערות שוליים

קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:פולחן
קטגוריה:הלכה
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
קטגוריה:פרשת בהר
קטגוריה:פרשת שופטים