מרזח (טקס)

[ממוזער|250px|סעודה כנענית, על  מ[שמאל (ממלכה עתיקה)|שמאל, המאה ה־8 לפנה"ס.]]

**מרזח** הוא טקס סעודה ומשתה פולחני קדום שהיה נהוג בתרבויות הלבנט, ככל הנראה לפולחן מתים, בעיקר בקרב הכנענים והישראלים הקדומים. סעודה זאת הייתה מתקיימת, לעיתים, במערת הקבורה המשפחתית, עם שלדי אבות המשפחה, במטעים ובגרנות, או בבתי מרזח המיועדים לטקסי מתים.

## ממצאים אפיגרפיים
עדויות אפיגרפיות למרזח נמצאו בתרבויות רבות בלבנט.

### באוגרית

בין לוחות שירת אוגרית נמצא לוח העוסק באל הזובח בביתו מצידו ומזמין לסעודה (שהיא ככל הנראה סעודת אבל) אלים נוספים, תוך קריאה לשתות עד שכרה. בסעודה מוגשים בשר, לחם, תירוש ויין. ירח, שלא היה בין הקרואים, מתקבל בברכה על ידי אל מאחר שאל הכירו, אך דמות (ששמה אינו מוזכר) אחרת שאל לא הכיר מוכית על ידו, ודומה שענת ועשתרת עוזרות לו ומכינות לו נשק. אל מתואר "יתֿב במרזחה" (יושב בשל מרזחו, בגלל אבלו) ושותה בעצמו עד שכרה. השדון 'חבי' לועג לו על הפרשותיו הבלתי־נשלטות. מכאן הלוח קטוע ולא ברור מה התרחש בהמשכו. אל מתואר משתכר באבלו במרזח גם בלוח מעלילות בעל וענת, אולם הלוח פגום מאוד ולא ניתן לחדש ממנו מידע על מנהגי המרזח.

בעלילת אקהת, לאחר מותו של אקהת, באה סדרת לוחות הנקראת "לוחות הרפאים". מתוארים הרפאים (הקשורים בעולם המתים) כמוזמנים למשתה על־ידי "אִל מרזעי" (הוא המנצח על טקס המרזח, ומשמעות שמו היא כנראה "אל מרזחי, אל המרזח"), שייתכן שהוא דנאל עצמו, לביתו ולהיכלו של אל מרזעי. לאחר שבוע, מגיעים הרפאים לגרנות ולמטעי דנאל, והוא מציע להם פירות קיץ שונים. הרפאים ודנאל זובחים טלה, ואולי זבחים נוספים. טקס האבל נערך לבעל, ככל הנראה כדי לעזור לו לאחר תבוסה באחת ממלחמותיו. הרפאים הוזמנו בשל כוחם לדרוש במתים ולראות עתידות, וגם ענת נמצאת בטקס ומחזיקה את ידי דנאל, על אף שהיא רצחה את בנו אקהת. אקהת מועלה באוב על־ידי הרפאים, והם רומזים שהפעם דנאל לא יינטש. הרפאים, המתוארים כ"עֿזרמ" (עיזוזים, גיבורי מלחמה) מתבקשים לברך את שם אל, וזובחים אלופים, צאן, שוורים, אֵילים, עגלים וגדיים. אז בא המשפט "ככספ לעברמ זת חֿרצ לעברמ כש", המפורש לעיתים כ"כי כסף לעברים – זית, חרוץ לעברים – אכן שׂה" – עברים הם רפאים, להם מגיע  הארץ. הרפאים משתכרים עם דנאל שבעה ימים, וביום השביעי ככל הנראה מופיע בעל, ומכאן הלוחות פגומים ובלתי קריאים. לכל אורך התיאור באים לידי ביטוי מאפייני המרזח, כולל סעודה והזמנת אורחים, זבח, השתכרות ועיסוק במתים.

עדויות למרזח מאוגרית קיימות גם בכתבי אוגרית שמחוץ ללוחות השירה: בלוחות הכתובים באכדית נמצאה המילה ma-ar-zi-ḫi או mar-za-i-ma, תעתיק של מרזח; בתעודות מסופר שהמלך נקמפע בן נקמד העניק לאנשי מרזח בית, המלך עמשתמר בן נקמפע העביר בית מרזח לפולחן האל שתרן לבעלים אחרים, והבעלים הקודמים פוצו ברכוש אחר, וכן שכרם עשתר חולק בין שני בעלי מרזח משתי ערים שונות. עדויות נמצאו גם בלוחות הכתובים באלפבית האוגריתי: בחוזה אחד נכתב "מרזח דקני שמננ ב בתו ושת אִבסנ", כלומר "המרזח אשר יסד שמנן (שם פרטי) בביתו ושם אבוס בו", דבר המעיד שגם אזרח פרטי היה יכול ליסד מרזח משלו; בלוח אחד פגום במיוחד מופיעה המילה "מרזח" כמה פעמים, ככל הנראה בהקשר של נכסים. המלה "מרזח" נזכרת גם בלוח פגום המתעד שדות בבעלות פרטית.

דניס פארדי מטיל ספק בסברה הרווחת הקושרת בין המרזח לפולחן המתים, וסבור כי הממצא האפיגרפי והחומרי איננו תומך בקשר מעין זה.

### ממצאים אפיגרפיים אחרים
#### בשפות כנעניות
[ממוזער|[כתובת המרזח משנת 96 לפנה"ס. מוזיאון הלובר.]]
בין הכתובות הפיניקיות־יווניות האתונאיות מצויה כתובת המרזח, המוקדשת לתרומה שאחד מבני הקהילה תרם למוסד דתי "ביום 4 למרזח בשנת 14 לעם צידון". בכתובת פיניקית ממקדש בעל־צפון מרסיי העוסקת בתעריפי קורבנות, מוזכר "מרזח אלִם", וייתכן שמדובר בחג בדומה ל שנפתחה בבכי והסתיימה בשמחה, או ביום זיכרון לאלים על מותם או תחייתם.

על אוסטרקון פיניקי מהארכיון הפיניקי הגדול מאדיל נכתב, כלומר "תן לעשתרת ומלקרת במרזח אוכל *ספ/סר* 1" – ציווי על אדם לתת לאלים עשתרת ומלקרת שנמצאים במרזח סוג אוכל, "ספ" או "סר" אחד. נראה שהשלטון סיפק את האוכל לטקס, אך לא ברור מה היה תפקיד האלים בו, וגם לא ידוע אם הטקס התרחש באדיל או בכתי, בירת הממלכה, בה ידוע היטב פולחן עשתרת ומלקרת.

בכתובת משפטית על פפירוס ממואב, שיש המפקפקים במהימנותה, נכתב: , כלומר "כה אמרו האלהים לגרא: לְךָ המרזח והרחיים והבית, וישעא (שם פרטי) ירחק מ (ההחזקה ב)הם, והמלך יהיה צד שלישי (הנאמן על המחלוקת)". הכתובת מזכירה בעלות על מרזח, וייתכן ש"הבית" המוזכר בה הוא בית המרזח.

טקס המרזח מוזכר גם בתנ"ך, בדברי תוכחה בספר ירמיהו:

וכן בדברי : . כותבי המקרא התנגדו למנהג זה, כנראה בשל פולחן המתים האלילי שהיה בו, ואיסור דרישה אל המתים (). כמו כן, החיבור אל המת, שנחשב לאבי אבות הטומאה, נחשב לדבר שלילי ובשל כך נאסרה קרבה של כהנים אליו. בתרגום השבעים מתורגם המושג "בית מרזח" בירמיהו ל־θιαξον (תיאקסון) או θίασον (תיאסון), שמשמעותו "סעודת אבלים", ואילו המושג "מרזח סרוחים" מעמוס מתורגם כ־χρεμετισμὸς (כרֶמֶטיסמוס), שמשמעותו "מִצהלות סוסים", משום שכך נשמעה הוללות השיכורים.

#### בארמית
בכתובת מתדמור מוזכרים "בני מרזחא", המתפרשים כבני אגודה או מעמד דתי, בדומה ל"בני הנביאים" המקראיים או "בני שירתא" (בני השירה בארמית) מכתובת אחרת. ראשות המרזח נקרא "רבנות מרזחות" או "רבנות מרזחותא", וראש המרזח נקרא ביוונית συμποσιαρχος (סיפמוסיארכוס).

בכתובות נבטית מוזכר המרזח בהקשרים שונים. השלמת מפעל חקלאי גדול בעבדת בימי רבאל השני נחוגה ב"מרזח אלהא" – חג משתה לדושרא אלוהי הגיא. בכתובות אחרות מוזכר המרזח בהקשרי אבל, קבורה ותרומות למימון המרזח, בהן מוזכרים שמות הכהנים וכן שם האל הנעבד. באחת הכתובות נכתב: "דכירו עבידו בר [...] וחברוה מרזח עבדת אלהא", כלומר "זכורים עבידו בן [...] וחבריו. מרזח אלוהי עבדת". בתעודות מוזכר גם "רב מרזחא", המנצח על המרזח, בדומה ל"אִל מרזעי" מכתבי אוגרית.

בין מכתבי יב נמצא אוסטרקון ארמי בו מבקש ראש אגודת הקברנים ממקבל המכתב לשלם את חלקו למרזח.

במפת מידבא מוזכר היישוב ΒΗΤΟΜΑΡΣΕΑ Η ΚΑΙ ΜΑΙΟΥΜΑΣ (בֵטומַרסֶאה א קאי מאיוּמאס) בקרבת ים המלח, המזוהה ללא ספק עם "בית מרזח" (ΒΗΤΟΜΑΡΣΕΑ הוא תעתיק יווני ל"בית מרזח" בנפילת ה־ח' הגרונית). יש המפרשים שהמקום הוא בעל פעור המוזכר בתורה, המזוהה כאל המוות.

## ראו גם
* פולחן מתים
* מיתולוגיה כנענית

## לקריאה נוספת
* . ראו גם תוכן המאמר באתר מט"ח
* האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך ב', עמ' 734–735
* נשיונל גאוגרפיק הישראלי, גיליון 81, פולחן המתים של קטנה

* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קבורה
קטגוריה:כנען
קטגוריה:מסופוטמיה