לי צ'ינג-יו'ן

**לִי צ'ינג-יו'ן** (בסינית מפושטת: **李清云**; בסינית מסורתית: **李清雲**; בפין-יין: **Lǐ Qīngyún**; נפטר ב-6 במאי 1933) היה רופא סיני, אמן לחימה ויועץ טקטי, הידוע בזכות אריכות הימים יוצאת הדופן שלו: לפי הנטען, הוא חי במשך יותר ממאה שנה.

תאריך לידתו האמיתי לא נקבע מעולם, וגרונטולוגים רואים בטענותיו לגבי גיל מופלג מיתוס.

## ביוגרפיה
צ'ינג-יו'ן עבד כרופא צמחי מרפא, ומכר עשבים ובהם לינגז'י, גוג'י ברי, ג'ינסנג בר, הוא שו וגו וגוטו קולה, יחד עם עשבי תיבול סיניים נוספים. תזונתו כללה בעיקר עשבי תיבול ויין אורז.

היה מקובל בסצ'ואן כי צ'ינג-יו'ן ידע קרוא וכתוב כבר בילדותו, ושעד גיל עשר כבר ביקר במקומות ובהם גנסו, שאאנשי, טיבט, וייטנאם, תאילנד ומנצ'וריה, שם אסף עשבי תיבול. הוא המשיך לעסוק בתחום זה במשך שנים רבות, ונהג לאסוף עשבי תיבול בעצמו לפני שהסכים להשתמש בחומרים שנאספו על ידי אחרים.

איש המלחמה של ז'ילי וו פייפו (吳佩孚) לקח אותו לביתו בניסיון לגלות את סוד החיים של 250 שנה.

הוא מת מסיבות טבעיות ב-6 במאי 1933 בקאי שיאן, סצ'ואן, הרפובליקה של סין. יוחס לו כי הוליד יותר מ-200 צאצאים במהלך חייו, והתאלמן 24 פעמים. מקורות אחרים מייחסים לו 180 צאצאים, על פני 11 דורות, שחיו בזמן מותו, וכן 14 נישואים.

לאחר מותו, יאנג סן כתב עליו דו"ח בשם "A Factual Account of the 250 Year-Old Good-Luck Man" (סינית: 一个250岁长寿老人的真实记载), שבו תיאר את הופעתו של צ'ינג-יו'ן: "יש לו ראייה חדה, צעד נמרץ, הוא מתנשא לגובה של שבע רגליים [מעל 2.10 מטר], ציפורניים ארוכות ועור אדמדם."

## ציר זמן של תוחלת החיים על פי הגנרל Yang Sen
נטען כי צ'ינג-יו'ן נולד במחוז צ'יג'יאנג, שבסצ'ואן, בשנת 1677. עד גיל 13, החל לעסוק באיסוף עשבי תיבול בהרים יחד עם שלושה זקנים. בגיל 51 שימש כיועץ טקטי ומומחה לטופוגרפיה בצבאו של הגנרל יו ז'ונגצ'י.

בגיל 78 פרש צ'ינג-יו'ן מהקריירה הצבאית שלו לאחר שלחם בקרב בנהר הזהב, וחזר לעסוק באיסוף עשבי תיבול בהר השלג שבסצ'ואן. בעקבות שירותו הצבאי בצבאו של הגנרל יו ז'ונגצ'י, שלחה הממשלה הקיסרית מסמך ברכה לכבוד מלאת לו 100 שנים. ברכות דומות נשלחו אליו גם לכבוד ימי הולדתו ה-150 וה-200.

בשנת 1908, צ'ינג-יו'ן ותלמידו יאנג הקסואן פרסמו את הספר "סודות האלמוות של לי צ'ינג-יו'ן"

בשנת 1920, גנרל שיונג יאנגה ראיין את צ'ינג-יו'ן (שני הגברים היו ממוצא מהכפר צ'נג'יאצ'אנג שבמחוז וואן, שבסצ'ואן), ופרסם מאמר על כך בעיתון של אוניברסיטת נאנג'ינג באותה שנה.

בשנת 1926, וו פייפו הזמין את צ'ינג-יו'ן לבייג'ינג. ביקור זה תאם את זמנו של צ'ינג-יו'ן כאשר לימד באגודת המדיטציה של אוניברסיטת בייג'ינג, בהזמנת מאסטר המדיטציה המפורסם והסופר ין שי זי.

בשנת 1927, הגנרל יאנג סן הזמין את צ'ינג-יו'ן לוואנקסיאן, שם צולמו הצילומים הידועים הראשונים שלו. השמועה על צ'ינג-יו'ן התפשטה ברחבי סין, ומפקדו של יאנג סן, הגנרל צ'יאנג קאי-שק, ביקש ממנו לבקר בנאנג'ינג. אולם, כששליחיו של יאנג סן הגיעו לעיר הולדתו של צ'ינג-יו'ן, צ'נג'יאצ'אנג, אמרו להם אשתו ותלמידיו כי הוא מת באופן טבעי, מבלי לספק פרטים נוספים. לכן, תאריך מותו המדויק ומיקומו מעולם לא אומתו.

בשנת 1928, גילה דין וו צ'ונג-צ'יין מהמחלקה לחינוך באוניברסיטת מין קואו את המסמכים האימפריאליים המצביעים על איחולי יום ההולדת ששלחה לו הממשלה הקיסרית. התגלית שלו דווחה לראשונה בשני העיתונים הסיניים המובילים של אותה תקופה, *North China Daily News* ו-*Shanghai Declaration News*. לאחר מכן, אולי שנה לאחר מכן, ב-1929, דיווחו על כך גם ה-New York Times ומגזין *Time*. שני הפרסומים המערביים דיווחו על מותו של צ'ינג-יו'ן במאי 1933.

## אריכות ימים
אף על פי שצ'ינג-יו'ן עצמו טען כי נולד ב-1736, פרופסור וו צ'ונג-צ'יה מאוניברסיטת צ'נגדו טען כי נולד ב-1677. לפי מאמר ב-New York Times משנת 1930, וו גילה את רישומי הממשלה הסינית הקיסרית מ-1677, אשר כוללים ברכה לצ'ינג-יו'ן ליום הולדתו ה-150 בשנת 1827, וכן מסמכים נוספים המברכים אותו ליום הולדתו ה-200 בשנת 1877. בנוסף, ב-1928, כתב ה-New York Times כי רבים מהזקנים בשכונתו של צ'ינג-יו'ן טענו שסביהם הכירו אותו כשהיו בנים, ושהוא היה כבר אדם בוגר בזמן ההיכרות.

כתב ה-New York Times דיווח כי "רבים שראו אותו לאחרונה מצהירים שמראה פניו אינו שונה מזה של אנשים הצעירים ממנו במאתיים שנה." חוקרים גרונטולוגיים כינו את תביעת הגיל שלו "פנטסטית", והצביעו על כך כי גילו במותו, 256 שנים, נבחר ככפול של 8, מה שנחשב למזל טוב בסין. בנוסף, החוקרים הצביעו על הקשר בין גילו של לי לבין תרגוליו הרוחניים; הם ציינו כי "סוגי המיתוסים הללו, לפיהם פילוסופיות או שיטות דתיות מסוימות מאפשרות לאדם לחיות עד גיל מופלג, נפוצים ביותר במזרח הרחוק."

אחד מתלמידיו של לי, מאסטר הטאיג'יקוואן דה ליו, סיפר על סיפורו של אדונו: כאשר מאסטר לי היה בן 130, הוא פגש בהרים נזיר מבוגר יותר, בן למעלה מ-500 שנה, שלימד אותו את תרגול ה-אגואז'אנג וסט צ'יגונג, כולל הוראות נשימה, תנועות אימון מותאמות עם צלילים ספציפיים, והמלצות תזונתיות. דה ליו מדווח כי המאסטר שלו אמר שאורך החיים שלו היה "בגלל העובדה שהוא ביצע את התרגילים כל יום – באופן קבוע, נכון ובכנות – במשך 120 שנה."

המאמר "צב-יונה-כלב", מתוך גיליון 15 במאי 1933 של *Time*, דיווח על ההיסטוריה של לי וכולל את התשובה של לי לסוד החיים הארוכים:

מאמר ב-*Evening Independent* טוען כי אריכות ימיו של לי נבעה מהתנסותו בצמחי מרפא בתפקידו כרוקח, ובגילויו בהרי יונאן של עשבי תיבול אשר "מונעים את פגעי הזיקנה", אותם הוא המשיך להשתמש בהם לאורך כל חייו.

## ראו גם
* מיתוסים של אריכות ימים
* תביעות אריכות ימים
* האנשים המבוגרים ביותר שלא אומת גילם
* ג'ירואמון קימורה - בן מאה יפני והאיש המאומת המבוגר ביותר

## קישורים חיצוניים
* צ'י קונג - צ'י קונג - מדיטציה
* CEMETRAC – Centro de Estudos da Medicina Tradicional e Cultura Chinesa (in Portuguese)
* צב-יונה-כלב - מאמר *זמן* על לי צ'ינג-יו'ן (15 במאי 1933)
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1933
קטגוריה:סינים שנפטרו במאה ה-20