open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יגור דיומין

**יגור ולדימירוביץ' דיומין** (ברוסית: **Егор Владимирович Демин**; נולד ב-3 במרץ 2006) הוא כדורסלן רוסי המשחק בברוקלין נטס מליגת ה־NBA.

## קריירה
דיומין נולד ב-3 במרץ 2006. אביו, ולדימיר, היה גם הוא שחקן כדורסל. הוא גדל במוסקבה והתאמן באקדמיית הכדורסל של מוסקבה עד 2021.

בספטמבר 2021, בגיל 15, חתם על חוזה ל-6 שנים בריאל מדריד. הוא שיחק עבור קבוצת האקדמיה של ריאל מדריד, ועזר להם לזכות באליפות ספרד ב-2022, עם ממוצע של 17.3 נקודות ו-4.3 ריבאונדים בטורניר. במשך שתי העונות שלאחר מכן, הוא היה חבר בקבוצת הנוער "A" ובקבוצת ריאל מדריד ב' בליגה הרביעית.

דיומין עזר לריאל מדריד ב' לזכות באליפות טורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול ב-2023 כשקלע 10 נקודות בגמר. במאי 2023, קודם לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 17. בעונת 2023/2024 שיחק 21 משחקים במדי ריאל מדריד ב'. הוא קלע 13 נקודות וקטף 5.1 ריבאונדים ממוצע. בנוסף, הוא עזר לריאל מדריד ב' לזכות פעם נוספת בטורניר "הדור הבא של יורוליג בסקטבול" כשקלע מספר דו-ספרתי בכל ארבעת המשחקים. במשחק הגמר, שבו ניצחה קבוצתו את האקדמיה הצרפתית INSEP 85-84 לאחר הארכה, הוא קלע 26 נקודות וקטף 11 ריבאונדים.

בשנת 2024, דמין היה אחד המועמדים לרשימת "פורבס 30Under30" הרוסי.

לאחר עונת 2023/2024 בחר דיומין לעבור לארצות הברית כדי לשחק כדורסל מכללות בקבוצת BYU.

בדראפט 2025 נבחר בבחירה השמינית על ידי ברוקלין נטס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים רוסים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת בריגהאם יאנג
קטגוריה:בחירות דראפט של ברוקלין נטס
קטגוריה:כדורסלני ברוקלין נטס
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-2006
מוטיב הצבי בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד

**[[מוטיב (ספרות ואמנות)|מוטיב]] הצבי** נפוץ ב**[[שירת ימי הביניים של יהדות ספרד]]**, קיימים שירים רבים המופנים לנערים. ככל הנראה מדובר בסוגה ספרותית/שירתית ולא כהבעת אהבה/חשק לנער מסוים.
## היסטוריה
בשירת ספרד המוסלמית מצויים שירי אהבה בעלי אלמנטים לכאורה הומוארוטיים. כך לראשונה בשירת אבן כ'לפון ורבי יצחק אבן מר שאול. אחריהם המוטיב נפוץ מאוד אצל רבי שמואל הנגיד ורבי שלמה אבן גבירול אצליהם הצבי מוזכר אף יותר מהצביה.

דור אחריהם המוטיב נפוץ אצל רבי משה אבן עזרא, וריה"ל אשר לא משתמש במיוחד במוטיב זה אך ניתן למצוא אצלו מספר שירים המופנים לנער. כך גם אצל אבן סהל, אבן גיאת ואחרים. אפילו משורר הקודש אבן עזרא כתב מספר שירים כאלה אך בצורה חדגונית ויבשה.

אחריהם, יהודה אלחריזי כתב מספר שירים עם מוטיב זה, הוא תרגם מקאמה המתארת יחסים בין קאדי לנער. בתרגומו ריכך מאוד את הביטויים בסיפור. טודרוס אבולעפיה המשורר הבולט האחרון בשירת תור הזהב כמעט ואינו משתמש במוטיב.

מושא אהבה הוא תמיד נערים ולא מבוגרים. תיאורים אלו קיימים רק בשירה שנכתבה באזורים בשליטה מוסלמית שהייתה מקילה יותר בנושא אהבת נערים, לאחר הכיבוש הנוצרי של ספרד לא ניתן למצוא משורר יהודי השר שיר על נער. את הגישה המוסלמית ניתן ללמוד משירו של המשורר היהודי שהתאסלם אברהם אבן סהל הכותב על אהבתו: התנחמתי על מוסא באהבת מוחמד [...] מפני שאת מצוות מוסא מוחמד ביטל...

## פרשנות
רבי שמואל הנגיד כתב שיש לפרש את שיריו הכוללים את מוטיב הצבי כאלגוריה: יְדִידַי, תִּשְׁמְעוּ שִׁירִי - וְנַפְשִׁי / כְּמוֹ תֵדְעוּ לְיִרְאַת אַל סְמוּכָה. וְלוֹ פֵשֶׁר כְּפַשֶׁר שִׁיר שְׁלֹמֹה / בְּ'דוֹדִי צַח' וְ'עַיִן כַּבְּרֵכָה'. כך גם בנו יהוסף הנגיד כותב: "קצת (משיריו) היה כלל כוונתו ואמונתו בהם לכנות בם כנסת ישראל... ומי שחשדו בהפך כוונתו – עוונו ישא". חיים שירמן טען שבדבריהם יש מס שפתיים לבעלי דעות מחמירות. כך כתב גם יהודה רצהבי.

נחמיה אלוני כתב שיש לקבל את הדברים כפשוטם. לדבריו "הצבי" (לפחות בשירת שמואל) מכוון לכנסת ישראל.

מתי הוס כתב שאף שאין לקבל את דבריו שכל שיריו הם אליגוריה ברור ששירים רבים הם אליגוריים.

שד"ל, חיים ברודי ואחרים טענו שזהו מוטיב ספרותי של פניה לנערה בלשון זכר. מוטיב זה קיים אצל טרובדורים בפרובנס ואף במפורש אצל ריה"ל והנגיד, אך פרשנות זו אפשרית רק לחלק מהשירים מכיוון שבשירים רבים מוזכר זקנו של מושא השיר או דמיונו לגבר מהמקרא. במקרים אחרים נכתב במפורש "צעירים וצעירות".

יש להדגיש שעל הרוב בשירי החשק הנערה היא מושא לאהבה חושנית בשונה מהנער המושא לאהבה "רוחנית" (ללא תאווה).

משה אבן עזרא וטודרוס אבולעפיה כותבים שמשורר בשיריו מתאר אהבה על אף שמעולם לא חווה אותה, בנוסף לכך רבים מכותבי שירים אלו היו בעלי הלכה מובהקים ואישים תורניים בולטים. חיים שירמן מסיק מכך שכתיבת השירים האלו על ידי הנגיד וחבריו הייתה כז'אנר פופולרי בספרד הערבית וללא תיאור של משיכה או אהבה אמיתית. הוא מסכם את דבריו: דומה שהשפעת סביבתם הייתה כה חזקה עליהם, עד שקיבלו את אהבת הנערים, אם לא למעשה הרי כנושא לשיריהם. לא מעטים מן השירים הללו מהנים אותנו כיצירות־אמנות, הקורנות יופי טהור...

## לקריאה נוספת
* שולמית אליצור, הצבי והצבייה, **שירת החול העברית בספרד המוסלמית**, (א–ג, תל אביב תשס"ד), עמ' 79 - 89
* חיים שירמן, הצבי בשירה העברית של ימי הביניים, **לתולדות השירה והדראמה העברית** מוסד ביאליק 1979, עמ' 97 – 105 
## הערות שוליים

קטגוריה:שירת ימי הביניים
קטגוריה:יהדות ספרד
קטגוריה:שירים על מיניות
כשהיינו ילדים (שיר)

"**כשהיינו ילדים**" הוא שיר שכתב הפזמונאי אורי אסף והלחין משה וילנסקי בשנת 1964 והוקלט לראשונה בשנת 1968 באולפני רשות השידור בידי שושנה דמארי בליווי תזמורת בניצוחו של וילנסקי.

ביום העצמאות של שנת 1969 ביצעה יפה ירקוני את השיר בספיישל טלוויזיוני, שהפך לאחד מהשירים המזוהים איתה ביותר.

בתוכנית "בשידור חי עם דן שילון" בערוץ 2, ביצעו יחדיו דמארי וירקוני את השיר, בעיבודו של אלדד שרים.

## רקע
בשנת 1964 נסע אורי אסף לשדרות רוטשילד בתל אביב, בכדי להיפגש בביתה של הזמרת נחמה הנדל. מכיוון שאיחרה, הוא המתין לה בשדרה, ושם ראה ילד קטן ששיחק עם דלי וכף בחול. תמונה זו הייתה נקודת פתיחה לכתיבת השיר. כשנחמה הנדל הגיעה לפגישה השיר כבר היה מוכן, אך נדרשו עוד כ-5 שנים עד שהולחן בידי משה וילנסקי.

## ביצועים נוספים
אילנית ביצעה את השיר מתוך האלבום המשותף "יחד לתמיד" כצמד "אילן ואילנית", שיצא לאור בספטמבר 1968, בהפקתו המוזיקלית של דוד קריבושי.

יהורם גאון הקליט את השיר באלבומו "יהורם גאון – בשירי משה וילנסקי" משנת 1969.

עליזה עזיקרי שרה את השיר באלבומה "שירים שאהבתי" בשנת 1969, בעיבודו ובניצוחו של יצחק גרציאני.

המלחין והמנצח שמעון כהן הקליט את נעימת השיר בפסנתר בליווי תזמורת קול ישראל בניצוחו של משה וילנסקי ב-1969.

להקת השירושלמים ביצעה נעימת השיר ב-1971, באלבום "להיטים בשצף קצב בפי השירושלמים", בעיבודו וניצוחו של אריה לבנון.

אריק סיני הקליט את השיר באלבומו "שירים חוזרים ב'" משנת 1989.

אוריאל שלומי הקליט את השיר באלבומו "אני שר אני קיים" משנת 2002.

ששי קשת ביצע את השיר באלבום המשותף עם זוגתו יונה אליאן, "נוסטלגיה זה לא מה שהיה פעם", שיצא בשנת 2010.

## קישורים חיצוניים
* '''"כשהיינו ילדים"''', באתר הספרייה הלאומית
* 
* אקורדים לשיר, באתר Chordify

#### ביצועים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1964
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירי אילן ואילנית
קטגוריה:שירי אילנית
קטגוריה:שירי יהורם גאון
קטגוריה:שירי אריק סיני
קטגוריה:שירי עליזה עזיקרי
קטגוריה:שירי ששי קשת
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אורי אסף
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי משה וילנסקי
קטגוריה:שירי זיכרון חללי מערכות ישראל
קטגוריה:שירים על ילדות
קטגוריה:שירים על נוסטלגיה
קטגוריה:שירים על חופים
צ'אן לאיווה

**צ'אן לאיווה** (בכתב סיני: **陳麗華**; נולדה בשנת 1941) היא יזמית נדל"ן סינית, מייסדת ויו"ר קבוצת Fuwah International Group, אחת ממפתחות הנדל"ן המסחרי הגדולות בבייג'ינג. בשנת 2014, מגזין פורבס דירג אותה כאישה העשירה ביותר בסין, והאישה העשירה היחידה במדינה שלא ירשה את הונה, במקום העשירי ברשימת עשירי סין היבשתית ובין 19 הנשים היחידות בעולם שהפכו למיליארדריות בזכות עצמן. בשנת 2015 עברה אותה היזמית ג'ואו צ'ונפיי כאישה עשירה ביותר בסין.

צ'אן היא גם מייסדת ואוצרת מוזיאון העץ האדום של סין.

## ביוגרפיה
### ראשית חייה
צ'אן נולדה בשנת 1941 בארמון הקיץ שבבייג'ינג. היא נצר למשפחת אצולה ממוצא מנצ'ו מתקופת שושלת צ'ינג. לאחר התמוטטות השושלת, משפחתה איבדה את נכסיה ונקלעה לעוני.

### עלייה מעוני
עקב מצבה הכלכלי, נאלצה לעזוב את לימודיה בתיכון ופתחה עסק עצמאי לתיקון רהיטים. בתחילת שנות ה-80 עברה להונג קונג, שם עסקה בקנייה ומכירה של רהיטים, והצליחה לרכוש באמצעות הרווחים שלה 12 וילות.

בסוף שנות ה-80 חזרה לבייג'ינג והרחיבה את עסקיה בתחום הנדל"ן. בראשית שנות ה-90 ייסדה את קבוצת Fuwah, העוסקת בעיקר בנדל"ן, אך גם בחקלאות, תיירות, תעשיית האירוח, מוצרי אלקטרוניקה ואומנות מעץ אדום.

בשנים האחרונות העבירה את ניהול העסקים לבנה, ומתמקדת בפעילותה במוזיאון שלה.

### תרומות תרבותיות ופילנתרופיה
בשנת 1999 הקימה את מוזיאון העץ האדום של סין, בהשקעה של 20 מיליארד יואן. שטח המוזיאון משתרע על 25,000 מ"ר. אהבתה לעץ זה נובעת מזכרונות ילדותה מארמון הקיץ, שבו שימש העץ לריהוט. היא תרמה פריטים מעץ אדום למוזיאונים ברחבי העולם.

צ'אן ידועה גם בזכות מעורבותה החברתית ופעילותה הפילנתרופית. קבוצת Fuwah תרמה 130 מיליון יואן לסיוע באסונות ב־2005 ו־265 מיליון יואן בשנת 2004.

### חיים אישיים
צ'אן נשואה לשחקן הסיני צ'י ג'ונגְרוּי (Chi Zhongrui). היא אם לבן ושתי בנות. היא מתגוררת בתוך מוזיאון העץ האדום שבבעלותה.

## ראו גם

* ג'אנג שין

## הערות שוליים

קטגוריה:יזמי נדל"ן
קטגוריה:נדבניות
קטגוריה:מיליארדריות סיניות
קטגוריה:ילידות 1941
קון קניפל

**קון קניפל השני** (באנגלית: **Kon Knueppel II**; נולד ב-3 באוגוסט 2005) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בשארלוט הורנטס מה-NBA.

## קריירת תיכונים ומכללות
קניפל גדל במילווקי, ויסקונסין ולמד בתיכון הלותרני של ויסקונסין. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של התיכון הוא העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק, ובעונתו השלישית רשם 19.7 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק. בעונתו האחרונה בתיכון רשם קניפל 26.4 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים בממוצע למשחק, ונבחר למר כדורסל של ויסקונסין לאחר שהוביל את קבוצתו למאזן 30–0 ולזכייה באליפות המדינה בחטיבה 2 ב-2024.

קניפל דורג על ידי אתרי הגיוס למכללות המובילים כאחד מה-20 הכישרונות המובילים בתיכונים, כשדורג 18 בכל ארצות הברית על ידי 247Sports ו-19 על ידי ESPN. ב-15 בנובמבר 2023 התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת דיוק, למרות הצעות שקיבל בין היתר מאוניברסיטת אלבמה, אוניברסיטת וירג'יניה, אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ואוניברסיטת מרקט.

כבר בהופעתו הראשונה במדי דיוק ב-4 בנובמבר 2024 קלע קניפל 22 נקודות בניצחון 96–62 על מיין, וב-11 בנובמבר נבחר לרוקי השבוע באזור ה-ACC. ב-14 בינואר 2025 הוא קלע שיא עונתי של 25 נקודות בניצחון 89–54 על אוניברסיטת מיאמי. בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית ה של העונה ב-ACC ולחמישיית העונה השנייה באזור לאחר שהעמיד ממוצעים של 14.4 נקודות, 4 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק, וזכה בתואר ה-MVP של טורניר ה-ACC לאחר שקלע 18 נקודות וקטף 8 ריבאונדים בניצחון 73–62 של דיוק על אוניברסיטת לואיוויל בגמר.

## קריירה מקצועית
קניפל נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA 2025 על ידי שארלוט הורנטס.

## חיים אישיים
קניפל הוא נוצרי לותרני. אביו קון שיחק כדורסל מכללות בקולג' הלותרני של ויסקונסין והיה מלך הסלים בכל הזמנים של המכללה. אימו של קניפל, צ'ארי, שיחקה באוניברסיטת ויסקונסין–גרין ביי והיא מלכת הסלים של האוניברסיטה. דודו של קניפל, ג'ף נורדגארד, שיחק גם הוא בוויסקונסין–גרין ביי, ומאוחר יותר שיחק בין היתר במילווקי באקס מה-NBA ובאולימפיאקוס מהיורוליג, ובנבחרת פולין בכדורסל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:מילווקי: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:ויסקונסין: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:בחירות דראפט של שארלוט הורנטס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט הורנטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2005
עשרה בקבוקים ירוקים (ספר)

**עשרה בקבוקים ירוקים** (באנגלית: **Ten Green Bottles**) הוא ספר זיכרונות מאת ויוויאן ג'נט קפלן וכן מחזה המבוסס על הספר. הספר מתאר את סיפורה של אמה של קפלן, אשר נמלטה מווינה תחת הכיבוש הנאצי לשאנגחאי שבשליטת יפן.

שם הספר לקוח מהשיר הבריטי "Ten Green Bottles" שהיה נפוץ בקרב חיילים בריטיים ששירתו בשאנגחאי. הספר פורסם באנגלית בקנדה ובארצות הברית בשנת 2004 על ידי St. Martin's Press, ותורגם ופורסם מחדש גם בגרמניה (בשם ), באיטליה (), בהונגריה () ובסין ().

## עלילה
הספר נכתב מנקודת מבטה של אם המחברת, ומתחיל בשנת 1921. גרדה קרפל (המכונה "ניני" לאורך כל הספר) היא ילדה יהודייה בת חמש החיה בווינה. היא גדלה במשפחה מהמעמד הבינוני הגבוה. הספר נפתח בלידת אחיה וילי, זמן קצר לפני מותו של אביה. בהמשך מתוארות חוויות יומיומיות של ילדות יהודית באוסטריה, לרבות חוויות פוליטיות עם עלייתו של המשטר האוסטרי הפשיסטי לאחר רצח אנגלברט דולפוס ודיכוי הדמוקרטיה במדינה.

## מחזה
המחזה הועלה לראשונה בשפה האנגלית בטורונטו, קנדה, בשנת 2009. הוא הופק על ידי הלנה פיין מתיאטרון Te-Amim, נכתב ובוים על ידי מארק קסידי מתיאטרון Threshold.

## פרסים והכרה
בקנדה זכה הספר בפרס הספרות היהודית של קנדה. באיטליה זכה בפרס ADEI (ארגון נשות ויצו באיטליה).

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי זיכרונות
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
יעקב גרומר

**יעקב גרומר** (10 באוגוסט 1879 – 11 באפריל 1933) היה מתמטיקאי יהודי-רוסי, שהיה מעוזריו של אלברט איינשטיין.

## קורות חייו
יעקב גרומר נולד ב־10 באוגוסט 1879 בעיר ברסט ליטובסק, במשפחה דתית מאוד. מילדותו ועד שנת 1905 למד בישיבה. נחשב לעילוי ומתמיד ייעדו אותו להיות רב. כתלמידו המצטיין של רב ברסט, ר' חיים מבריסק, היה אמור לרשת את מקומו ולפי המסורת אף לשאת לאישה את בתו. אולם החתונה לא התקיימה – הכלה ברחה, נבהלת ממראהו של חתנה המיועד. גרומר סבל מאקרומגליה, שגרמה לו סבל רב.

בשנת 1905, אף על פי שלא היה בידו תעודת בגרות, התקבל לעבודה תחילה באוניברסיטת ברן ולאחר מכן באוניברסיטת מרבורג. בשנים 1907–1913 למד באוניברסיטת גטינגן מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה. את הדוקטורט, שכותרתו "פונקציות טרנסצנדנטיות שלמות עם אפסים ממשיים בלבד" השלים בהדרכתו של דוד הילברט ב-1914. הילברט מצוטט כמי שאמר: "אם אצליח להשיג תואר דוקטור לבחור הזה, שאין לו אפילו תעודת גימנסיה, אפשר יהיה לומר שבאמת עשיתי משהו! רוב עבודות הדוקטורט מכילות חצי רעיון. עבודות טובות מכילות רעיון אחד. העבודה של גרומר מכילה שני רעיונות טובים!״

ב-1917 הוא כבר מוזכר במאמר של איינשטיין. שיתוף הפעולה ביניהם נמשך שלוש עשרה שנים. העבודה של גרומר הניעה שינוי במשוואות הכבידה של איינשטיין כך שיתאימו לעולם סגור במרחב, והוכיחה את שימור האנרגיה הכוללת שלו. בהמשך השתתף גרומר בכל עבודותיו של איינשטיין לפיתוח תורת היחסות הכללית בכיוון איחוד שדות הכבידה והאלקטרומגנטיות, וכן בחקר תורת החומר והכללת תורת הקוונטים.

בכל שנותיו בגרמניה המשיך להיות בקשר עם הקהילה היהודית והשתתף באירועים יהודים וציוניים.

בשנת 1928, לפי המלצתו של איינשטיין, מונה לפרופסור בפקולטה הפדגוגית של האוניברסיטה הממלכתית של בלארוס. במקביל, משנת 1931, היה חוקר בכיר במכון הפיזיקלי־טכני של האקדמיה הבלארוסית למדעים. הוא עבד בתחומי האנליזה המרוכבת, פיזיקה מתמטית ותורת המספרים האנליטית, ובפרט על השערת רימן.

הוא נפטר עקב מחלתו ב-1933, במינסק. זלמן שזר כתב עליו הספד ב"דבר".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים יהודים
קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1879
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1933
מארק גיין

**מארק גיין** (באנגלית: **Mark Gayn**; 21 באפריל 1909 – 17 בדצמבר 1981), נולד בשם **מארק יוליוס גינסבורג** (באנגלית: **Mark Julius Ginsbourg**), היה עיתונאי יהודי-אמריקאי וקנדי, אשר עבד במשך 30 שנים בעיתון טורונטו סטאר הקנדי.

## ביוגרפיה
### רקע
גיין נולד בשנת 1909 בברים, מנצ'וריה שבאימפריית צ'ינג (ששמנה שונה לשם בָּאלִין [], יאקשי שבמונגוליה הפנימית, הרפובליקה העממית של סין), להורים יהודים רוסים שהיגרו מהאימפריה הרוסית. הוא למד בוולדיווסטוק ולאחר מכן בשאנגחאי. בהמשך התקבל ללימודים במכללת פומונה שבקלרמונט, קליפורניה, שם התמחה במדעי המדינה. לאחר סיום לימודיו המשיך ללימודי עיתונאות בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה, וסיים בשנת 1934.

### קריירה
גיין החל את דרכו העיתונאית בשנות ה-30 ככתב עצמאי של הוושינגטון פוסט בשאנגחאי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר לארצות הברית ושינה את שמו מגינסבורג לגיין כדי להגן על אחיו סם, שנותר בשאנגחאי היפנית. בהמשך כתב ל-Collier's ונעצר במהלך פשיטה של ה־FBI ביוני 1945 על משרדי כתב העת Amerasia, בחשד להחזקת מסמכים סודיים של הממשל. באותה עת כתב גם עבור שיקגו סאן-טיימס וטיים.

האישומים נגדו בוטלו במהירות, והניו יורק טיימס תיאר אותו כ"מזוכה במהירות בבית המשפט". מאוחר יותר, בעקבות סירוב מחלקת המדינה של ארצות הברית לאשר את כניסת אשתו ההונגריה סוזן לארצות הברית, עבר להתגורר בקנדה, שם המשיך לעסוק ככתב חוץ.

הוא דיווח בין היתר על דיכוי המשטר של קים איל-סונג בצפון קוריאה, והיה בין העיתונאים המערביים הראשונים שנכנסו לרפובליקה העממית של סין באמצע שנות ה-60, שם מתח ביקורת על המשטר המאואיסטי.

במהלך השנים, מאמריו פורסמו גם בניו יורק טיימס, בניוזוויק ובמגזין טיים.

### מותו
גיין נפטר מסרטן ב־17 בדצמבר 1981, בעודו משמש ככתב בכיר לענייני חוץ של טורונטו סטאר בעיר טורונטו, קנדה.

### מורשתו
מסמכיו האישיים של מארק גיין, הכוללים תיעוד של כ-50 שנות עיתונאות, הועברו לספריית תומאס פישר לספרים נדירים של אוניברסיטת טורונטו טרם מותו ב-1981.

## עבודות
במהלך חייו, מארק גיין כתב ארבעה ספרים:
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* מאמרים של מארק גיין, באתר אוניברסיטת טורונטו

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:בוגרי מכללת פומונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
אדוארד גלאס

**אדוארד (עזרא) גלאס** (בגרמנית: **Eduard (Esra) Glass**; 1902 – נפטר לאחר 1980) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי.

גלאס ניצח באליפות וינה 1927, וחלק את המקום הראשון עם אריך אליסקסיס בטורניר אינסברוק 1929 (אליפות אוסטריה). הוא השתתף מספר פעמים בטורניר הזיכרון של טרביטש בווינה.

גלאס ייצג את אוסטריה באולימפיאדת השחמט 1933 שנערכה בפולקסטון בשנת 1933. באפריל 1935 חלק מקום 3–5 בטורניר תל אביב במסגרת המכביה השנייה (זכה: משה בלאס). בשנת 1936 חלק מקום 8–10 בטורניר בבודפשט (ניצחו: מיגל ניידורף ולאיוש שטיינר). לאחר האנשלוס ב-1938, נכלא גלאס במחנה הריכוז דכאו, שם אף ניצח בטורניר השחמט של המחנה, לפני גאורג קלאוס. מאוחר יותר עבר לשאנגחאי, שם חי בגטו היהודי ושרד את מלחמת העולם השנייה.

לאחר המלחמה השתתף גלאס באליפות ישראל הראשונה בשנת 1951. באליפות זו צבר 8 נקודות מתוך 13 משחקים וסיים במקום השלישי. המנצח היה מנחם אורן עם 9 נקודות. מאוחר יותר דורג במקום ה-15 בטורניר מרינסקה לאזנה 1959 (ניצח: לב פולוגייבסקי), ובמקום החמישי בטורניר רג'ו אמיליה 1960/61.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:ניצולי השואה: אוסטריה
קטגוריה:שחמטאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו במאה ה-20
דראפט ה-NBA 2025

[ממוזער|[קופר פלאג מאוניברסיטת דיוק נבחר בבחירה הראשונה בדראפט על ידי דאלאס מאבריקס]]
**[[דראפט ה-NBA]] 2025** הוא המהדורה ה-79 של הדראפט, שקדם לעונת המשחקים  ה-NBA. כמו דראפט 2024, גם דראפט זה התקיים במשך שני לילות רצופים, כשהסיבוב הראשון התקיים ב-25 ביוני 2025 והסיבוב השני ב-26 ביוני, שניהם בברקליס סנטר בברוקלין, ניו יורק, אולמה הביתי של קבוצת ברוקלין נטס. הדראפט כלל 59 בחירות, ולא 60, לאחר שניו יורק ניקס איבדו את בחירת הסיבוב השני שלהם עקב הפרת חוק השחקנים החופשיים בהעברה של ג'יילן ברנסון ב-2022.

בבחירה הראשונה בחרו הדאלאס מאבריקס את הפאוור פורוורד האמריקאי קופר פלאג מאוניברסיטת דיוק. המאבריקס, שסיימו את עונת  במאזן 39–43 ואף העפילו לסיבוב השני של הפלייאין, זכו בהגרלה (לוטרי) עם סיכוי של 1.8% בלבד, לאחר שזכו בהטלת מטבע על סיכוי גבוה יותר מול שיקגו בולס, שסיימו את העונה עם מאזן זהה למאבריקס. יוטה ג'אז ווושינגטון ויזארדס, שסיימו עם המאזנים הגרועים בליגה (17–65 ו-18–64, בהתאמה) והיו בעלות הסיכויים הגבוהים ביותר לזכות בבחירה הראשונה, בחרו לבסוף במקומות 5 ו-6, בהתאמה.

בדראפט זה נבחרו לראשונה שני ישראלים בסיבוב הראשון: בן שרף ודני וולף, שנבחרו במקומות ה-26 ו-27, בהתאמה, על ידי ברוקלין נטס.

## רשימת הנבחרים

## קישורים חיצוניים
*תוצאות הדראפט, באתר ה-NBA
*

## הערות שוליים

2025
קטגוריה:2025 בספורט
קטגוריה:2025 בארצות הברית
נואל ג'ייקובס

**נואל ס. ג'ייקובס** (באנגלית: **Noel S. Jacobs**; 1898 – 1977) היה המפקד הראשון והיחיד של פלוגת היהודים במסגרת חיל המתנדבים של שאנגחאי.

## ביוגרפיה
נולד באנגליה למשפחה מתודיסטית, וגדל בהונג קונג. היה ממייסדי גדוד הצופים הראשון בעיר. בהמשך שירת בכוח ההגנה של הונג קונג, ולאחר מכן עבר בראשית שנות ה־20 לשאנגחאי, שם הועסק בחברת בריטיש-אמריקן טובקו. בשאנגחאי הכיר צעירה יהודייה ממוצא רוסי, דורה בוגומולסקי, ונישא לה לאחר שהתגייר.

בשנת 1923 מונה למדריך הראשי של גדוד הצופים היהודי החמישי בשאנגחאי. בתקופתו שגשג הגדוד והתבלט מול יתר גדודי הצופים בעיר. בקיץ 1932 התקבצה קבוצת צעירים יהודים, חלקם יוצאי הגדוד וחלקם חברי תנועת בית"ר המקומית, והחלה לדון בהקמת יחידה יהודית במסגרת חיל המתנדבים של שאנגחאי.

בספטמבר 1932, בעקבות עימותים עם היפנים, הוקמה מחלקה יהודית בחיל המתנדבים. ג'ייקובס, בדרגת קפטן, מונה למפקדה. לרב הצבאי של הפלוגה מונה הרב מנדל בראון, מנהיגה הרוחני של הקהילה הספרדית בעיר. ב־23 במאי 1933 הורחבה המחלקה והפכה ל"פלוגה העברית", תחת פיקודו של ג'ייקובס. רוב חברי הפלוגה היו יהודים ממוצא רוסי. הפלוגה ענדו סמל מגן דוד ממתכת על צווארון מדיהם, שעליו הוטבעו האותיות SVC (ראשי תיבות של Shanghai Volunteer Corps). מטרה לא מוצהרת של חלק מהחברים הייתה לצבור ניסיון צבאי לקראת מלחמה עתידית על עצמאות היישוב.

כאשר הקרבות בין הסינים ליפנים ב־1937 איימו לזלוג לשטח הזיכיון הבינלאומי של העיר, גויסו כלל יחידות המתנדבים ב־17 באוגוסט, כולל הפלוגה היהודית, למשך שלושה חודשים. בתקופה זו איישו עמדות שהוגדרו מראש, ובסיומה זכו 85 מאנשיה במדליית חירום של מועצת העיר.

מייג'ור ג'ייקובס נכלא על ידי היפנים עד סוף המלחמה. אשתו ושלוש בנותיו פונו קודם לכן לארצות הברית. בשנת 1949 עזב את סין ושב לאנגליה, שם המשיך לעבוד בחברת הטבק עד שפרש בשנת 1956. משפחתו השתקעה בעיר ניו מילטון. בשנת 1967 הוזמן ג'ייקובס לביקור בישראל, ביוזמת יוצאי הפלוגה וגדוד הצופים, ביקור שדווח עליו כאירוע מרגש במיוחד. ג'ייקובס נפטר באנגליה בשנת 1977 בגיל 79, ואשתו הלכה לעולמה זמן קצר לאחר מכן.

לזכרו של ג'ייקובס ניטעה חורשה במודיעין-מכבים-רעות ביוזמת חבריו ומוקיריו ברחבי העולם. בטקס שנערך ב־18 במאי 1980 נחנך שלט זיכרון, ובמקום ניטעו 3,500 עצים לזכרו.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אנגלים
קטגוריה:יהודים סינים
קטגוריה:יהדות שאנגחאי
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:נפטרים ב-1977
סקוליץ'

**סֶקוּלִיץ**' (**Секулић**; **Sekulić**) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
בית הכנסת הגדול במנהיים

**בית הכנסת הגדול במנהיים** (בגרמנית: **Hauptsynagoge (Mannheim)**) היה בית הכנסת המרכזי של הקהילה היהודית במנהיים, אחת הקהילות היהודיות החשובות בדרום־מערב גרמניה. בית הכנסת שימש מוקד דתי, תרבותי וחברתי במשך יותר משמונים שנה, עד אשר הועלה באש והושמד במהלך ליל הבדולח בנובמבר 1938 – פוגרום מאורגן של המפלגה הנאצית נגד מוסדות יהודיים ברחבי גרמניה.

## רקע
היישוב היהודי במנהיים נוסד במאה ה-17, ובמהלך המאה ה-19 התעצם הן בגודל האוכלוסייה והן במעמד הכלכלי והחברתי של חברי הקהילה. עם עליית מספר היהודים בעיר וגידול מוסדות הקהילה, התעורר צורך בהקמת בית כנסת חדש ומפואר שישמש מוקד לפעילות הדתית והציבורית של הקהילה הרפורמית.

## תולדות המבנה
בית הכנסת נבנה בשנים 1851–1855 בתכנונו של האדריכל הגרמני יוהאן יאקוב רישר, בסגנון נאו־קלאסי עם השפעות ביזנטיות. המבנה ניצב ברחוב F3 בלב העיר, לא הרחק מהכיכר המרכזית. הוא תוכנן להכיל מעל 1,000 מתפללים, וכלל אולם תפילה גדול עם כיפה גבוהה, עזרת נשים, בימה, היכל מפואר, ואורגן שהושמע בטקסים דתיים – דבר שהעיד על זיקתה של הקהילה לזרם הרפורמי.

חזית המבנה עוטרה בעמודים קורינתיים ובקשתות עגולות, וחלל הפנים קושט בעבודות עץ מגולפות, ויטראז'ים ותאורה ייחודית. בית הכנסת נחשב ליצירת מופת אדריכלית בזמנו.

## תרבות וחינוך
לצד היותו מקום תפילה, בית הכנסת שימש גם מוקד לחיי התרבות והחינוך היהודיים בעיר. התקיימו בו דרשות, קונצרטים, שיעורי תורה, וחגיגות קהילתיות. סביבו פעלו מוסדות נוספים כמו בית ספר יהודי, מקווה ומשרדי הקהילה.

## ליל הבדולח והשמדת בית הכנסת
בליל 9 בנובמבר 1938, כחלק מהמתקפה המתואמת של הנאצים על מוסדות יהודיים, פשטו אנשי האס־אה (SA) על בית הכנסת הגדול והציתו אותו. המשטרה המקומית לא התערבה, והיו אף עדויות לשימוש בזיקוקים וחומרי נפץ לצורך חיסול מהיר של המבנה.

### עדות אלימלך גלילי
אלימלך גלילי (במקור: מקס צילברשטיין), שהיה נער יהודי תושב העיר בעת האירועים, תיאר בעדותו משנת 1997:
> "הוציאו אותנו מהבתים. אני זוכר שעמדנו ברחוב הראשי וצפינו מרחוק – בית הכנסת הגדול שלנו בער כולו, כמו מדורה ענקית. היה שם ריח של ספרים נשרפים, של עץ חרוך. אנשים עמדו וצחקו, חלק אפילו מחאו כפיים. אני הייתי בן עשר, וראיתי איך כל מה שהכרתי נשרף מול העיניים. זה היה הלב של הקהילה. ומשם התחילה ההתפוררות".

## לאחר ההרס
שרידי המבנה פונו במהירות על־ידי השלטונות. בשנת 1955 נהרסו שאריות הבניין כליל. הקהילה היהודית במנהיים, שמנתה אלפי נפשות ערב מלחמת העולם השנייה, חדלה כמעט להתקיים במהלך המלחמה.

## הנצחה
* בשנת 1988 הוצבה לוחית זיכרון במקום שבו עמד בית הכנסת, לציון 50 שנה לליל הבדולח.
* בשנת 2010 שוחזר המבנה באמצעים של הדמיה תלת-ממדית, כחלק ממיזם חינוכי להנצחת קהילות יהודיות שנכחדו.
* כיום קיימת בעיר קהילה יהודית חדשה ובית כנסת פעיל, אך אין המשך ישיר לבית הכנסת ההיסטורי.

## חשיבות סמלית
חורבן בית הכנסת הגדול הפך לסמל לאובדן המורשת הרוחנית והתרבותית של יהדות גרמניה. מבנה זה, שעמד בלב עיר תעשייתית מתקדמת, ביטא את הניסיון לשלב יהדות מודרנית בזהות הגרמנית – ניסיון שנגדע באכזריות על־ידי השלטון הנאצי.

## קישורים חיצוניים

* כתבה, באתר Zukunft braucht Erinnerung
* Jewish Virtual Library – Mannheim
* אתר המוזיאון היהודי בברלין

קטגוריה:יהדות מנהיים
קטגוריה:בתי כנסת רפורמיים
קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת שנחרבו בליל הבדולח
הוראס כדורי

סר **הוראס כדורי** (באנגלית: **Sir Horace Kadoorie**; 28 בספטמבר 1902 – 22 באפריל 1995) היה תעשיין, מלונאי ונדבן בריטי. מבני משפחת כדורי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
בשנים 1913–1914 למד בקולג' קליפטון שבבריסטול, אנגליה, והתגורר בבית הספר "פולקס", פנימייה שיועדה לבנים יהודים בלבד.

### חיים אישיים
אביו של הוראס היה סר אלי כדורי, ודודו היה סר אליס כדורי. משפחתו הייתה במקורה משפחה יהודית עיראקית מבגדאד, שעברה לבומביי שבהודו הבריטית באמצע המאה ה-18. הוראס ואחיו, סר לורנס כדורי, עבדו בשנות ה-20 וה-30 אצל ויקטור ששון וניהלו את מלונו בשאנגחאי. בהמשך עבדו גם בעסקיו של אביהם התעשיין, סר אלי כדורי.

בשנות ה-60 הקימו האחים כדורי עמותה חקלאית לסיוע לתושבים כפריים בהונג קונג, במטרה לאפשר להם להפוך לחקלאים עצמאיים. בשנת 1962 זכו שניהם בפרס רמון מגסאיסאי על פועלם הציבורי.

כמו כן, הוענק להם עיטור לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת. ממשלת נפאל העניקה להוראס כדורי את עיטור גורקה דאקשין באהו (דרגה ראשונה), כאות הוקרה על סיועו לחיילים הגורקה להשתלב מחדש בחיים האזרחיים לאחר שירותם בצבא הבריטי.

הוראס כדורי נפטר בהונג קונג ב-22 באפריל 1995. הוא נטמן בבית העלמין היהודי בהאפי ואלי שבהונג קונג.

### פעילות פילנתרופית
בין מפעליו של סר הוראס הייתה הקמת בית ספר ששימש מקלט לילדים יהודים פליטים בגטו שאנגחאי. בשנת 1937 ייסד את "אגודת הנוער היהודית של שאנגחאי". בשנת 1951 ייסד יחד עם אחיו את "עמותת הסיוע החקלאי כדורי".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיינים יהודים
קטגוריה:נדבנים יהודים בריטים
קטגוריה:מלונאים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס רמון מגסאיסאי
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:משפחת כדורי
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1995
טדאוש רומר

**טדאוש לודוויק רומר** (בפולנית: **Tadeusz Ludwik Romer**; 6 בדצמבר 1894 – 23 במרץ 1978 במונטריאול) היה דיפלומט ופוליטיקאי פולני.

## ביוגרפיה
רומר נולד בעיירה אנטנשה (Antanašė) הסמוכה לרוקישקיס שבליטא. בשנת 1919 שימש מזכיר אישי של הפוליטיקאי הפולני רומן דמובסקי. לאחר מכן הצטרף לשירות החוץ הפולני, ושירת כשגריר פולין באיטליה, פורטוגל, יפן (1937–1941) ובברית המועצות (1942–1943). בהמשך, כיהן כשר החוץ של הממשלה הפולנית הגולה בלונדון (1943–1944). לאחר מלחמת העולם השנייה עבר להתגורר בקנדה, שם שימש כמרצה באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול.

בין אוגוסט 1940 לנובמבר 1941, סייע רומר לכ-2,000 פליטים יהודים פולנים-ליטאים שהגיעו לקובה שביפן ולגטו שאנגחאי שברפובליקה העממית של סין, בקבלת אשרות שהייה ליעדים שונים, בהם קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, בורמה, פלשתינה (א"י), ארצות הברית ומדינות שונות באמריקה הלטינית.
ממוזער|ימין|עמוד בדרכון פולני משנת 1935 שניתן לאשת דיפלומט בפורטוגל, חתום על ידי טדאוש רומר
רומר שירת כשגריר פולין ביפן עד סגירת השגרירות ביולי 1941. הוא יזם והוביל את הקמת "הוועדה הפולנית לסיוע לנפגעי מלחמה" ביפן, ומינה את רעייתו, זופיה, לנשיאת הוועדה. השניים פעלו לגיוס כספים ברחבי המזרח הרחוק לטובת קהילות יהודיות בעיר יוקוהמה ובקובה.

בעקבות סגירת שערי ההגירה לארצות הברית, הפך רומר לדמות מרכזית עבור פליטים יהודים ביפן. הוא ניהל מגעים עם מדינות ידידותיות לפולין למציאת פתרונות הגירה לפליטים, ובין היתר דן עם קנדה על אפשרויות קליטה עבור פליטים שישתלבו במאמץ המלחמתי של בעלות הברית.

באוקטובר 1942, לאחר שגורש מיפן, מונה רומר ליועץ פולני בשאנגחאי. בתחילה חשב שמדובר במינוי זמני, אך לאחר המתקפה על פרל הארבור נעשו הדרכים משאנגחאי לברית המועצות מסוכנות, והוא נותר בעיר. ביוני 1942 החל רומר בהכנת דו"ח אנליטי מקיף בן 40 עמודים אודות מצב הפליטים הפולנים בשאנגחאי, אשר כלל נתונים על מגדר, גיל והשקפות פוליטיות. מטרת הדו"ח הייתה לבחון את פעילות הקהילה ועתידה. הדו"ח פורסם באוגוסט 1942 והעניק לתושבים תחושת גאווה פולנית, אשר עודדה רבים מהם להתנגד לדרישות יפניות להפוך לחסרי מעמד.

באוגוסט 1942 השתתף רומר במשא ומתן לעסקת חילופי אסירים במזרח אפריקה, ובמהלך הפעולה הצליח להבריח מספר פליטים פולנים מהאזור.

## ארכיון
ישנו ארכיון של טדאוש רומר בספרייה והארכיון הלאומי של קנדה. מספר הארכיון הוא R4804.

## קישורים חיצוניים

* Olga Barbasiewicz, Ph.D., "Polish Ambassador to Japan Tadeusz Romer and Jewish War Refugees in the Far East", .

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מפולין לקנדה
קטגוריה:דיפלומטים פולנים
קטגוריה:שגרירים באיטליה
קטגוריה:שגרירים בפורטוגל
קטגוריה:שגרירים ביפן
קטגוריה:שגרירים בברית המועצות
קטגוריה:פוליטיקאים פולנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1978
דניס טל

**דניס טל** (נולד ב-5 ביוני 2003) הוא יוצר תוכן, אושיית רשת, משפטן ושחקן ישראלי.

## ביוגרפיה
דניס נולד ברחובות, וגדל במזכרת בתיה, שם למד בקריית החינוך ברנקו וייס ע"ש יצחק רבין וסיים את לימודיו כמצטיין משרד החינוך. טל הוא בן יחיד ואמו ילדה אותו בגיל 19. כשהיה בן 3, הוריו התגרשו ומאז אביו ניתק איתו את הקשר.

דניס התאמן במשך 11 שנים בג'ודו, לו חגורה שחורה בענף והוא מדריך ג׳ודו מוסמך ממכללת גבעת ושינגטון. כמו כן, טל הוא אלוף ישראל לנערים בסמבו לשנת 2018, ואף השתתף באליפות עולם הראשונה בסמבו לנערים (עד גיל 16) באותה השנה ברוסיה ובאליפות עולם בסמבו לקדטים (עד גיל 16) בסרביה.

דניס הוא עתודאי ובעל תואר ראשון במשפטים, החל את לימודיו האקדמיים בשנת 2021 באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו בשנת 2025. החל מספטמבר 2025 משרת כקצין משפטים ב.

דניס הוא קרוב משפחה  של המוזיקאי והמלחין הרוסי יגור לטוב מצד אמו.

### קריירה
החל משנת 2021 מפרסם טל סרטונים בטיקטוק (מעל 676 אלף מנויים נכון ל-7 בינואר 2026). חצי שנה לאחר פתיחת ערוץ זה פתח גם ערוץ יוטיוב (מעל 223 אלף מנויים נכון ל-7 בינואר 2026). ערוץ היוטיוב שלו נקרא "TheDenis".

בשנת 2022, טל היה מועמד לטיקטוקר השנה בנבחרי ישראל בידור. בשנים 2022 ו-2023 דניס היה מועמד גם בנבחרי פרוגי.

באוגוסט 2023 החל לשחק בסדרה "מלון הוטל" של כאן חינוכית בתפקיד אורי. ביוני 2025 עלתה העונה השנייה של הסדרה. באוקטובר 2023, דניס השתתף פעמיים בתוכנית "אנחנו כאן" בכאן חינוכית, ששודרה בשידור ישיר בהנחיית אביעד בנטוב ומירב פלדמן.

בשנת 2024 השתתף בתפקיד אורח בתור עצמו בעונה הרביעית בסדרה "לבד בבית" בכאן חינוכית. באותה השנה השתתף גם במערכון בעונה השנייה בסדרה "מועדון הסטנד-אפ" בכאן 11. בשנת 2024 היה מועמד ליוצר התוכן הקומי של השנה בטיקטוק בטקס נבחרי הטיקטוק מטעם טיקטוק ישראל.

בשנת 2025 דיבב את הדמות ניטוויט בגרסה העברית של הסרט "מיינקראפט: הסרט". באותה השנה השתתף בפרק ספיישל בעונה התשיעית בשעשועון "המרדף" בכאן 11 עם חלק משחקני "מלון הוטל".

בשנת 2026 זכה בפרס ״מיינקראפט PRO״ בטקס נבחרי הגיימינג של ערוץ הילדים.

טל מיוצג על ידי סוכנות האמנים  "SPOT".

## פילמוגרפיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ג'ודוקא ישראלים
קטגוריה:טיקטוקרים ישראלים
קטגוריה:יוטיוברים ישראלים
קטגוריה:מזכרת בתיה: אישים
קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2003
תמי לימון

**תמי לימון** (נולדה ב-30 בדצמבר 1968) היא עורכת דין ומתרגמת ישראלית.

## ביוגרפיה
לימון נולדה ב-1968 כבת בכורה מבין שלושה ילדים. אימה היא חוקרת הספרות זיוה שמיר, ואביה הוא המהנדס אליעזר שמיר.

לימון למדה בתיכון עירוני ד' ולאחר שחרורה מהשירות הצבאי עברה ללמוד בגרמניה ושבה לישראל ב-1991, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת המפרץ.

## קריירה מקצועית
### סופרת ומתרגמת
מאז 2016 מפרסמת לימון סיפורים פרי עטה בכתב העת הספרותי "פטל". הסיפורים התפרסמו באסופות "לחם עבודה", "בגוף", ו"גברים". היא חברת אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל ומנחה מפגשים עם סופרים ומשוררים מטעם האגודה. לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל יזמה במסגרת האגודה פרויקט לאיסוף ספרי ילדים ונוער לטובת ילדים שאיבדו את בתיהם ביישובי עוטף עזה.

לימון היא אחת המתרגמות הבולטות לעברית של ספרות גרמנית מודרנית, וכן תרגמה כמה ספרים גם מאנגלית לעברית.

#### פרוזה
* תחת שמי ארגמן / מארק סאליבן (מודן - אריה ניר, 2018)
* סודה של מספרת הסיפורים / סג'אל בדאני (אריה ניר ומודן, 2019)
* המבוגרים / קרולין האלס (אריה ניר, 2019)
* המתאגרף / ריינהרד קלייסט (קרן, 2019)
* הלכי היער: קראג משנה צורה / קטיה ברנדיס (הקיבוץ המאוחד, 2022) - התרגום היה מועמד לפרס גפן לספרי נוער מתורגמים לשנת 2023.

#### עיון
* מלאלה: נערה אחת שעמדה על זכותה להשכלה ושינתה עולם / מלאלה יוספזאי עם פטרישיה מק'קורמיק (צלטנר, 2016)
* האמת שמאחורי האמת: תיקי גולדפיין / יצחק גולדפיין ופטר מתיוס (מודן, 2018)
* ספר הנשים המדהימות: פורצות דרך משנות עולם / סנדרה לורנס (קוראים, 2018)
* 20 בנות בלתי רגילות ששינו את העולם / רוזאלבה טרויאנו (קוראים, 2020)
* תוכנית תרגול ל-30 יום / לינדה גיינס (קוראים, 2020)
* 20 בנים בלתי רגילים ששינו את העולם / ג'אקופו אוליביירי (קוראים, 2021)
* תוכנית תרגול ל-30 יום: פילאטיס / ג'ני המילטון (קוראים, 2022)
* רעיונות מגניבים (בדרך כלל) / ליז פיצ'ון (אגם, 2023)
* האישה שבי / בריטני ספירס (אגם, 2024)

#### ילדים
* שוקו רוצה צפור / מרטין אאואר וסימונה קלאגס (פועלים, 2011)
* שירלי לא רוצה להסתרק! / אנט לנגן (הקיבוץ המאוחד, 2015)
* אריה מצחצח שיניים / קטיה ריכרט (מטר, 2019)
* דובי יושב על הסיר / קטיה ריכרט (מטר, 2019)
* מאוד מפורסם / פיליפ וכטר (קוראים, 2024)
* יום נפלא עם חברים / פיליפ וכטר (קוראים, 2024)

### עורכת דין
לימון עוסקת בעריכת דין מאז 1999 ומתמחה בייצוג נוער, מבוגרים וצעירים בתיקים פליליים. בין היתר הקימה ספרייה לבני נוער בבית המשפט לנוער בתל אביב.

מאז שנת 2011 מתנדבת בארגונים למען פליטים בישראל, ומאז 2015 מייצגת בהתנדבות פליטים ומבקשי מקלט מול משרד הפנים ובתי הדין המינהליים.

ב-2023 הצטרפה לימון למערך עוטף עצורים בהפגנות כנגד המהפכה המשטרית, ובנוסף היא חברת אגודת המשפטנים ישראל–גרמניה.

## חיים אישיים
נשואה לזיו לימון. השניים מתגוררים בגבעתיים והורים לשני בנים ובת. בן דודה הוא הפסנתרן גיל גרבורג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:עורכות דין חברתיות ישראליות
קטגוריה:מתרגמות מגרמנית לעברית
קטגוריה:מתרגמות מאנגלית לעברית
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:גבעתיים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אייס ביילי

**אייריוס "אייס" ביילי** (באנגלית: **Airious "Ace" Bailey**; נולד ב-13 באוגוסט 2006) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד ביוטה ג'אז מה-NBA.

## קריירת תיכונים ומכללות
ביילי גדל בצ'טנוגה, טנסי, ולמד בתחילה בבית הספר בויד-ביוקנן בעיר. לאחר שנתו הראשונה בבית הספר הוא עבר לפאודר ספרינגס, ג'ורג'יה, ולמד בתיכון מקיצ'רן. בעונתו השלישית בתיכון העמיד ביילי ממוצעים של 22 נקודות, 14 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-4 חסימות למשחק, ובעונתו הרביעית והאחרונה ב-2024 שיפר את ממוצעיו ל-32.5 נקודות, 15.5 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-2.4 חסימות למשחק. בשנה זו הוא נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ג'ורדן ברנד קלאסיק ונייקי הופ סאמיט, ונבחר למר כדורסל של ג'ורג'יה.

ביילי נחשב לאחד השחקנים המובילים בגיוס למכללות ב-2024, ודורג במקום השני על ידי 247Sports ו-ESPN. ב-12 בנובמבר 2023 התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ראטגרס, למרות הצעות מאוניברסיטת קנטקי, אוניברסיטת אובורן, אוניברסיטת ג'ורג'יה וג'ורג'יה טק.

ב-15 בנובמבר 2024, בהופעת הבכורה שלו במדי הסקרלט נייטס, קלע ביילי 17 נקודות בניצחון 98–81 על מונמאות', וב-2 בינואר 2025 רשם שיא עונתי 39 נקודות, 8 ריבאונדים ו-4 חסימות בהפסד 74–84 לאוניברסיטת אינדיאנה. בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית ה של העונה באזור הביג טן ולחמישיית העונה השלישית על ידי התקשורת לאחר שפתח בכל 30 המשחקים בהם שיחק והעמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.

## קריירה מקצועית
ב-25 ביוני 2025 נבחר ביילי במקום החמישי בדראפט ה-NBA 2025 על ידי יוטה ג'אז.

## חיים אישיים
אימו של ביילי, רמיקה מק'גי, שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת וירג'יניה המערבית, ואביו ריצ'רד שיחק באוניברסיטת יוסטון. דודתו ונוס לייסי שיחקה בליגת ה-WNBA וזכתה עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים במדליית זהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:כדורסלני יוטה ג'אז
קטגוריה:בחירות דראפט של יוטה ג'אז
קטגוריה:טנסי: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2006
קבוצת הכוחות הדרומית

**קבוצת הכוחות הדרומית** (ברוסית: **Южная группа войск**) היה שמן של שתי יחידות מהכוחות המזוינים של ברית המועצות: אחת, אשר הוצבה ככוח כיבוש בבולגריה ורומניה לאחר מלחמת העולם השנייה, והשנייה בהונגריה לאחר דיכוי המרד ההונגרי.

## קבוצת הכוחות הדרומית הראשונה (1945–1948)
קבוצת כוחות המרכזית הוקמה ב-29 במאי 1945 לפי פקודת סטאבקה, על בסיס יחידות של החזית האוקראינית השלישית. מרשל פיודור טולבוחין מונה למפקד של הקבוצה. היחידות של קבוצת הכוחות הדרומית מוקמו בשטחי רומניה ובולגריה. ביום הקמתה כללה הקבוצה 5 ארמיות: ארמייה ה-26, ארמייה ה-27, ארמייה ה-46, ארמייה ה-57, ארמיית האוויר ה-17 ו-3 קורפוסים (גייסות) עצמאיים (שהיו כפופים ישירות למפקדת קבוצת הכוחות). לאחר כניעת יפן וסיום מלחמת העולם השנייה החל תהליך הדרגתי של הוצאת כוחות הצבא האדום מרומניה ובולגריה. בדצמבר 1945 קבוצת הכוחות הדרומית כללה שתי ארמיות ו-2 דיוויזיות עצמאיות (שהיו כפופות ישירות למפקדת קבוצת הכוחות). ב–10 בפברואר 1947 חתמו רומניה ובולגריה על חוזה השלום עם בעלות הברית. בהתאם לתנאי החוזה החל פינוי כוחות הצבא האדום משתי המדינות הללו. הפינוי הסתיים ב-15 בינואר 1948.

### מפקדים
* 1945–1947 – פיודור טולבוחין
* 1947–1948 – ויאצ'סלב צבטייב

## קבוצת הכוחות המרכזית השנייה (1956–1991)
קבוצת הכוחות הדרומית הוקמה מחדש בנובמבר 1956, לאחר דיכוי המרד ההונגרי. היא כללה 4 דיוויזיות (2 משוריינות, 2 חרמ"ש), 2 חטיבות טילי קרקע-קרקע, 2 חטיבות טילי נ"מ, ויחידות של: הנדסה, קשר, הספקה, תחזוקה. בנוסף מוקמו בהונגריה יחידות של הארמייה האווירית ה-36. בסך הכל: כ-70 אלף חיילים. הקבוצה החזיקה בכ-950 טנקים, 600 נגמ"שים, 650 תותחים, 120 מטוסים ו־120 מסוקים. מפקדת הקבוצה התמקמה באחד מפרברי בודפשט.

בסוף 1989, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בהונגריה, החלו דיונים בין ברית המועצות לבין הממשלה החדשה לגבי עתידן של הכוחות הסובייטים במדינה. המשא ומתן הסתיים במרץ 1990 בהסכם הפינוי של כל הכוחות הסובייטים מהונגריה. תהליך הפינוי החל כמעט מיד לאחר חתימת ההסכם והסתיים ב-19 ביוני 1991.

### מפקדים
* 1956–1960 – מיכאיל קזקוב
* 1960–1961 – מאטווי ניקיטין
* 1961–1962 – פאבל באטוב
* 1962–1969 – קונסטנטין פרובלוב
* 1969–1975 – בוריס איוואנוב
* 1975–1979 – פדוט קריבדה
* 1979–1982 – ולדימיר סיבנוק
* 1982–1985 – קונסטנטין קוצ'טוב
* 1985–1988 – אלכסיי דמידוב
* 1988–1990 – מאטווי בורלקוב
* 1990–1991 – ויקטור שילוב

## קישורים חיצוניים
* אתר אודות קבוצת הכוחות הדרומית 

קטגוריה:הכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:יחידות צבא סובייטיות
קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:ברית ורשה
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם השנייה
סובה רקה

**סוֹבָה רֶקָה** (בסרבית: **Сува Река**, באלבנית: **Suhareka**, תעתיק בעברית: **סוהרקה**, או **Therandë**, תעתיק בעברית: **תרנדה**) היא עיר ורשות מקומית, ב במרכז-דרום קוסובו. על פי מפקד האוכלוסין של 2011, מתגוררים בעיר 10,422 תושבים וסך הכל ברשות המקומית 59,722 תושבים, רובם .

## מיקום וגאוגרפיה
סובה רקה שוכנת כ-18 קילומטרים מצפון-צפון מזרח לעיר פריזרן, וכ-57 קילומטרים מדרום-מערב לפרישטינה, בירת קוסובו.

## אטימולוגיה
בשפה הסרבית פירוש השם סובה רקה הוא: "נהר יבש".

מקור השם "תרנדה" הוא אילירי.

## היסטוריה
### רקע היסטורי
העירייה כוללת מספר אתרים מימי הביניים, כנסיות ושרידי יישובים עתיקים. היישוב תרנדה הוזכר לראשונה בשנת 1465.

### התקופה העות'מאנית
בשנת 1651, דיווח גרגור מז'רקו (Gregor Mazrreku), אלבני קתולי שכל הגברים בסוהרקה, שבה היו 160 משקי בית קתוליים, התאסלמו, אך כ-36 או 37 מנשותיהם נותרו קתוליות.

### התקופה היוגוסלבית
בין השנים 1929–1941 הייתה סובה רקה עיר במחוז Vardar Banovina בממלכת יוגוסלביה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, הרסו אלבנים כנסייה הסרבית בעיר.

התנכלות נוספת הייתה בליל 9–10 ביוני 1984, כאשר אלבנים חיללו 29 מצבות ליד כנסייה עתיקה.

### מלחמת קוסובו (1998–1999)
נציבות האו"ם לפליטים העריכה ב-18 במרץ 1999 כי במועצה סובה רקה היו 6,100 עקורים ו-5,600 כאלו שנעקרו וחזרו לביתם. צבא שחרור קוסובו (KLA) פעל באזור ותקף על שוטרים ואזרחים סרבים. ב-25 במרץ 1999 הקיפו כוחות צבא ומשטרה את העיר והרגו 48 אלבנים, 46 מהם ממשפחה אחת ובכללם 14 ילדים מתחת לגיל 15. לפי המועצה להגנת זכויות האדם והחירויות, נהרגו 430 איש ברחבי הרשות המוניציפלית, במהלך ההפצצות של נאט"ו, 24 במרץ – 11 ביוני.

לאחר המלחמה נהרסו כל הסממנים למורשת הסרבית ברחבי קוסובו. הכנסיות ובתי הקברות שלידן הושמדו לחלוטין.

ב-1999 לאחר הגעת כוח קוסובו (KFOR) וסיום המלחמה, נאט"ו הקים בסיס צבאי במועצה, שנקרא: מחנה קזבלנקה (Camp Casablanca).

## דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ממשלת קוסובו בשנת 2011, התגוררו סובה רקה 59,722 תושבים, ש־98.9% מהם אלבנים מקוסובו.

להלן מספרי התושבים, לאורך השנים:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קוסובו: ערים
קרב פיסטוריה

**קרב פיסטוריה** נערך בתחילת ינואר 62 לפנה"ס בין כוחות הרפובליקה הרומית לבין קטילינה, קושר שארגן ניסיון קשר נגד הקונסולים בשנה הקודמת והצבא שגייס.

## רקע
קטילינה תכנן לרצוח את הקונסולים המכהנים ולהפוך לדיקטטור. לאחר שנחשפה מזימתו בתחילת נובמבר 63 לפנה"ס והוא הוקע על ידי קיקרו, הוא ברח מרומא ויצא צפונה לאטרוריה כדי לאחד כוחות עם נאמנו שם, גאיוס מנליוס. לאחר שהגיע לשם, קטילינה אימץ סממני מלוכה. הסנאט מינה את גאיוס אנטוניוס היברידה - קונסול משותף עם קיקרו במשך 63 לפני הספירה  – להוביל צבא נגד המורדים. מסע הבחירות של אנטוניוס נמשך אל תוך השנה החדשה והוא הועבר לתפקיד פרוקונסול.

לאחר שנודע על קריסת הקונספירציה עם מות מנהיגיה ברומא, ניסה קטילינה להימלט לגאליה הטרנס-אלפינית אך נחסם על ידי שלושה לגיונות תחת פיקודו של קווינטוס קאקיליוס מטלוס סלר. לאחר שנתיב המילוט שלו לגאליה נחסם, הוא נסוג דרומה ממעברי האפנינים לעבר מחנהו של אנטוניוס בפאיסולה. כאשר אנטוניוס קיבל תגבורת מיחידה בראשות פובליוס ססטיוס בימים האחרונים של דצמבר, הוא יצא לקרב נגד הקטילינרים,  ככל הנראה בימים הראשונים של ינואר.

## הקרב
עד למועד הקרב, צבאו של קטילינה הצטמצם לכשלושת אלפים איש. עוצמת כוחותיו של אנטוניוס אינה ברורה, אך סאלוסט רומז שצבאו עלה במספר על צבאו של קטילינה. ביום הקרב, אנטוניוס לקה בהתקף גאוט והעביר את הפיקוד לנציגו, מרקוס פטראיוס. כוחותיו של קטילינה החזיקו מעמד בתחילה, אך פטראיוס זימן את הקוהורטה הפרטוריאנית, שבר את המרכז הקטילינרי, והביס את צבאו של קטילינה. קטילינה נמצא מת בעומק צבא אויבו, הרחק מקו הקרב שלו.

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 
* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הרומית: קרבות
איאן מקדונלד

**איאן מקדונלד** (באנגלית: **Ian MacDonald**; 3 באוקטובר 1948 – 20 באוגוסט 2003) היה מבקר מוזיקה, עיתונאי וסופר אנגלי הידוע בעיקר בזכות עבודותיו על הביטלס ועל דמיטרי שוסטקוביץ'.

## ביוגרפיה
מקדונלד נולד בלונדון. הוא למד תחילה אנגלית ב ואחר כך עבר לקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' כדי ללמוד ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה. לבסוף נשר מהלימודים לאחר שנה; בעת לימודיו בקיימברידג' הכיר את הזמר-יוצר ניק דרייק.

בין השנים 1972 ל-1975 שימש עורך-עוזר ב-NME. בנוסף החל לכתוב שירים עבור להקת , שכללה את אחיו  ואת הגיטריסט לעתיד של רוקסי מיוזיק, .

בספרו על הביטלס, "", שיצא לאור בשנת 1994, ניתח מקדונלד בקפדנות כל הקלטה של הלהקה, תוך בחינת הנושאים הרחבים ומקורות ההשראה שלה. הספר מכיל ניתוח מפורט של כל שיר, אך לעיתים קרובות הוא בעל גוון סובייקטיבי וביקורתי. פול מקרטני הביע את חוסר שביעות רצונו מדיוקו. הספר כולל גם מאמר המציג ניתוח של השינויים החברתיים והתרבותיים של שנות ה-60 של המאה ה-20 והשפעותיהם. הערכים על הסינגלים של הביטלס שכיכבו בראש מצעד הסינגלים הבריטי פורסמו בספר נפרד בשנת 2002. העריכה כללה הקדמה חדשה וקצרה יותר וכללה רק את המאמרים על השירים באלבומם של הביטלס, 1, שהגיע לראש מצעד הסינגלים. הצלחתו הספר הניעה את מקדונלד לחדש את כתיבתו בנושא המוזיקה הפופולרית, והוא החל לכתוב עבור מספר כתבי עת בנושא, בהם "מוג'ו". אנתולוגיה של כתבים אלה, "The People's Music", פורסמה ביולי 2003, שבועות ספורים לפני התאבדותו. הוא עבד על שני ספרים נוספים, בהם גם ספר על דייוויד בואי, אך הללו לא פורסמו כלל.

בספרו על דמיטרי שוסטקוביץ', "The New Shostakovich", שיצא לאור בשנת 1990, ניסה למקם את יצירותיו של המלחין הרוסי בהקשרן הפוליטי והחברתי.

### מותו
באוגוסט 2003 התאבד מקדונלד בביתו שבגלוסטרשייר, לאחר שסבל מדיכאון קליני. בן 54 היה במותו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרי מוזיקה
קטגוריה:עיתונאים אנגלים
קטגוריה:סופרים אנגלים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:מתאבדים: עיתונאים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2003
אורי הרשטיין

**אוֹרי יונתן הרשטיין** הוא משפטן ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים ומחזיק בקתדרה למשפט השוואתי ולתולדות המשפט על-שם מונטסקייה. הוא מתמחה בפילוסופיה של המוסר, פילוסופיה של המשפט, ובתיאוריות של משפט פרטי.

## ביוגרפיה
ב-2001 סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה ובמשפטים באוניברסיטת תל אביב וב-2003 השלים לימודי מוסמך בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. ב-2004 סיים את לימודי התואר השני במשפטים מאוניברסיטת קולומביה, וב-2008 קיבל תואר דוקטור (משפטים) מהאוניברסיטה. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית יוסף רז, נשאה את הכותרת: The non-identity problem : harm, historic injustice and the value of nonexistence. התמחה אצל השופטת דרורה פלפל בבית המשפט המחוזי בתל אביב, והוסמך כעורך דין בישראל (2003) ובניו יורק (2008). עבד בפירמת עורכי הדין הניו-יורקית  (2010-2007).

ב-2012 החל ללמד בבית הספר למשפטים שבקינגס קולג' לונדון, וב 2020–2024 היה לקטור במוסד.

החל מ-2014 הוא מלמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, ומשנת 2020 הוא פרופסור חבר בפקולטה. מ-2024 הוא מחזיק בקתדרה למשפט השוואתי ולתולדות המשפט על-שם מונטסקייה. ניהל את המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר (2022-2019).

הרשטיין ביקר כפרופסור במספר מוסדות: אוניברסיטת קורנל (2012-2010), אוניברסיטת פקין (2014), אוניברסיטת הרווארד (2019-2018) וקינגס קולג' (2024). ב-2020-2016 שימש כעורך ראשי של כתב העת Jerusalem Review of Legal Studies. החל מאוקטובר 2025 משמש הרשטיין כעורך ראשי בכתב העת Law and Philosophy.

## קישורים חיצוניים

*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל קינגס קולג' לונדון
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
האריסונגס

**האריסונגס בע"מ** (באנגלית: **Harrisongs Ltd**) היא חברת הוצאה לאור של מוזיקה, שנוסדה בשנת 1964 על ידי המוזיקאי והפזמונאי האנגלי חבר להקת הביטלס ג'ורג' האריסון. ב-11 בספטמבר 1964 הקים האריסון את חברת מורוניורק, אשר שינתה את שמה להריסונגס ב-7 בדצמבר אותה שנה. מטה החברה ממוקם ברובע נייטסברידג' בלונדון, באותו בניין בו שוכנת קבוצת  של הביטלס.

יצירותיו המוקדמות ביותר של הריסון עבור הביטלס הוצאו לאור על ידי חברת נורת'רן סונגס, החברה שהוקמה בשנת 1963 על ידי דיק ג'יימס ובריאן אפשטיין מטעם ג'ון לנון ופול מקרטני, שהיו כותבי השירים העיקריים של הלהקה. האריסון ורינגו סטאר חתמו שניהם על חוזים עם החברה, אך אף אחד מהם לא היה מרוצה מהתמלוגים שקיבל ומהמעמד הנמוך שיצא לו מחוזה זה. בשנת 1967 כתב האריסון "Only a Northern Song" עקב חוסר שביעות רצונו מהחברה. הוא נתן לחוזה שלו עם החברה לפוג במרץ 1968 ואימץ את האריסונגס כהוצאה לאור שלו, בעוד סטאר ייסד את חברת .

אלבום הסולו של האריסון משנת 1968, *[[Wonderwall Music]]*, היה האלבום האחרון שבו הוצאו יצירותיו החדשות לאור על ידי נורת'רן סונגס ומקבילתה האמריקאית, מקלן מיוזיק.

חברתו של האריסון הוציאה לאור גם את עבודות הסולו המוקדמות שלו לאחר פירוק הלהקה, כולל השירים מתוך האלבום *[[All Things Must Pass]]*. בשנת 1973 העביר האריסון את זכויות הוצאת אלבומו החדש, *[[Living in the Material World]]*, לארגון צדקה בניהול הביטלס שהקים כדי לסייע למדינות מורעבות.

האריסונגס היא גם חברת ההוצאה לאור של להקת האינדי-רוק של בנו של האריסון, דהני האריסון, .

## הערות שוליים

קטגוריה:הוצאה לאור
קטגוריה:תעשיית המוזיקה
קטגוריה:ג'ורג' האריסון
עאמר אבו מועמר

**עאמר אבו מועמר** (בערבית: **عامر ابو معمر**; בתעתיק מדויק: **עאמר אבו מעמר**; נולד ב-25 בנובמבר 1959) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור בדואי-ישראלי שכיהן כראש מועצת שגב שלום.

## ביוגרפיה
אבו מועמר הוא בדואי בן לשבט מסעודין אל-עזאזמה המתגורר בנגב. אביו, עודה אבו מועמר, היה שייח' השבט, מראשוני הגששים בצה"ל וממייסדי יחידת הגששים של פיקוד הדרום. שירת כקצין בצה"ל.

קודם כניסתו לפוליטיקה מוניציפלית עסק בחינוך. ובשנים 1982–1988 עבד כמורה בבתי ספר בנגב.

בשנת 1988 נמנה עם מייסדי המועצה אזורית משוש.

בשנים 1998–2000 שימש כסגן וממלא מקום ראש המועצה הממונה של משרד הפנים בשגב שלום.

בשנת 2000 התמודד בבחירות הראשונות לראשות המועצה המקומית עם הקמתה, מול סעיד אלחרומי וניצח עם 51.62% מהקולות. רשימתו "שגב שלום מאוחדת" זכתה בחמישה מושבים. כיהן בתפקיד עד הבחירות בשנת 2004, בהן לא התמודד.

בבחירות 2008 התמודד שוב מול סעיד אלחרומי וזכה עם 52.16% מהקולות.

בבחירות 2013 התמודד לראשות המועצה בשלישית מול ארבעה מועמדים ונבחר לקדנציה נוספת.

בבחירות 2018 התמודד מול סמיר בן סעיד וגבר עליו עם 58.94% מהקולות. רשימתו, "שגב שלום מאוחדת", זכתה בשישה מושבים מתוך 11 במועצה.

אבו מועמר לא התמודד בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024, ובמקומו נבחר אחיו, קאיד אבו מועמר.

הוא נשוי ואב לילדים. מתגורר בשגב שלום.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בדואים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצת שגב שלום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
עיר שלום (שיר)

**"עיר שלום"** היא בלדה שכתב זאב ז'בוטינסקי בשנת 1898 בהיותו בן 18. השיר נכתב ברוסית ונתפרסם בכתב העת "ווסחוד" שיצא בסנקט פטרבורג שברוסיה. השיר תורגם בידי הסופר חנניה רייכמן, ויצא לאור ב-1940 בחוברת "משירי נעוריו של זאב ז'בוטינסקי".

גידי קורן, מייסד להקת האחים והאחיות, הלחין את השיר "עיר שלום" המבוסס על שירו של ז'בוטינסקי, שיצא לאור באלבום "משירי זאב ז'בוטינסקי" בהוצאת הד ארצי בשנת 1973.

## אודות השיר
המספר בשיר הוא תייר המלווה בחברת מדריכו הערבי, ושניהם לנים מחוץ לחומות ירושלים. אחרי חצות נשמע "קול גונח חרש" מלווה ב"הֶמְיַת פי נֵבֶל,/ מיתרים מָרי-הנפש/ משׂיחים תוגה וָאֵבֶל", ו"צל-אשה צחור כשלג/מרחף מעל ציון". התייר מבקש ממדריכו הסבר לתופעה העל טבעית. המדריך מסביר לו ש"'עיר-שלום' קוראים מקדם/לדמות הלבנה (דהיינו לא לעיר אלא לדמות)/ יש אומרים: נשמע מפיה/ שיר-קינה מדי שנה", וש"מזִקני עמי שמעתי:/ ביצרו כל עם ושבט,/אל נדר, כי פה בארץ, עם עברי יזכה לשבת".

ההיסטוריון אורי מילשטיין טוען שהמונח "עיר שלום" יכול להתייחס לעיר ירושלים עצמה, או לרחל אמנו המקוננת על גורל בניה בגולה וקוראת להם לשוב לארצם המובטחת, או שזו ישות נפרדת המשלבת בין השתיים. לדעתו, למרות שז'בוטיסקי לא למד לימודי יהדות באופן מסודר, השקפתו תואמת את השקפת התלמוד הירושלמי, שתפקיד הישמעאלים וצאצאיהם, הוא לשמור על ארץ ישראל, עבור היהודים בתקופת הגלות, עד חזרתם ברבות הימים למולדתם.

## קישורים חיצוניים
* '''"עיר שלום"''', באתר הספרייה הלאומית
* מילות השיר של זאב ז'בוטינסקי, באתר פרויקט בן-יהודה
* מילות השיר של האחים ואחיות, באתר שירונט
* 

#### ביצועים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:שירי האחים והאחיות
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי גידי קורן
קטגוריה:שירים על ירושלים