open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גיא בן-נר

**גיא בן-נר** (נולד ב-1969) הוא אמן וידאו ארט צייר ופסל ישראלי, דיקאן המדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.

## ביוגרפיה

בן-נר נולד ברמת גן לסופר יצחק בן-נר ולאשתו נועה. 

בשנת 1997 סיים לימודי תואר ראשון באמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון. בשנת 2003 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

בן-נר יצר, החל מסוף שנות התשעים, מספר סרטים בהן שולבו ביטויי גוף מושגיים בתוך מסגרת עלילתית. בסרטים כגון "האי של ברקלי" (1999) או "מובי דיק" (2000) יצר בן-נר פרודיה על סיפורי הרפתקאות כדוגמת, מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט.

ב"מובי דיק" בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ובעזרת אבזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה ההצגה עוברת לסיפורו של מובי דיק. עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כאל .

בשנת 2001 בן-נר עבר להתגורר בניו יורק יחד עם אשתו הראשונה נאוה ושני ילדיהם. הוא התמקם בברוקלין ולמד באוניברסיטת קולומביה לתואר שני. במהלך שהותו בניו יורק הציג תערוכת יחיד בגלריה פוסטמאסטרס והשתתף בתערוכות קבוצתיות במוזיאון לאמנות עכשווית בניו יורק ובארט פוקוס בישראל.

בשנת 2005 הציג תערוכת יחיד בביתן הישראלי שבביאנלה ה-51 בוונציה. במרכז המיצג "Treehouse Kit" ("ערכת בית-עץ") הציב פסל בצורת עץ העשוי מחלקי רהיטים. המונח על משטח העשוי משטיח מקיר לקיר ועליו דוגמה של עלים. בעבודת וידאו ארט, המשולבת במיצג, נראה בן-נר כשהוא עטור בזקן המזכיר את הרצל, כשהוא מפרק עץ זהה לזה שניצב בחלל ואיתו מלמד כיצד העץ הופך לסביבת מגורים, כשהענפים שהוא מפרק מתחברים מחדש לכדי רהיטים.

כיום, בן-נר עובד ויוצר בברלין ובתל אביב. הוא נשוי בשנית לסופרת והעורכת יערה שחורי ולשניים בת משותפת.

## תערוכות יחיד

* 1995 - מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה.
* 1997 - אורנים - גלריית המכון לאמנות, טבעון.
* 2005 - דיוקן עצמי כאיש משפחה, הביתן הישראלי לאמנות בביאנלה בוונציה, איטליה.

## תערוכות קבוצתיות

* 1995 - ציור מעל ומעבר, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן

* 2025 - תערוכה מים שקטים גלריית שוקן.

## גלריה

קובץ:Gay ben ner dogs.jpg|"כלבים", פסל של בן-נר, מוצג במוזיאון הרצליה (אפריל 2008)


## השכלה
* 1994-97 לימודי B.Ed, המדרשה לאמנות, רמת השרון
* 2001-03 לימודי M.F.A, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק

## פרסים
*1994 מלגת אינגבורג בכמן, מיסודו של אנסלם קיפר, קרן וולף
*2007 פרס בינלאומי Wettbewerbs: קונסט סרט ביאנלי, קולון, גרמניה
*2008 פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מטעם מוזיאון ישראל, ירושלים
*2018 פרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו

## קישורים חיצוניים

* יצירות של גיא בן-נר באוספי מוזיאון ישראל
* 
* גיא בן-נר באתר ארופיאנה 
* 
* 
* 
* "מובי דיק" בתערוכת "בין אדם למקום"
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני וידאו ארט ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:זוכי פרס סנדברג לאמנות ישראלית
קטגוריה:זוכי מלגת אינגבורג בכמן
קטגוריה:בוגרי המדרשה לאמנות
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
אנגות

**אנגות** (בגעז: **አንጎት**) הוא אזור היסטורי בצפון מרכז אתיופיה. גבולותיו ממוקמים בלאסטה ממערב, אגם חאיק בדרום ותיגראי בצפון.

מקדם ישבו בו האגאו וממלכת אקסום החלה לשלוט באזור משלהי המאה ה-6 ואילך.  האזכורים הראשונים בשמו הנוכחי מגיעים מתקופת הקיסר עמדה ציון הראשון שבתקופתו תושבי אנגות היו כבר לאמהרים נוצרים. במאה ה-16 החלו להתיישב באזור היג'ו מקבוצות אורומו שהגיעו יחד עם צבאות גארן לאזור, לאחר מכן התיישבו באזור המרווה וווצ'לה אף הם מהאורמו. בהמשך אנגות היה לחלק ממחוז יג'ו.
 
כיום שטח האזור נכלל במחוזות דרום וולו וצפון וולו שבמדינת אמהרה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
יוניון סקוור קפה

שמאל|ממוזער|150px|יוניון סקוור קפה
**יוניון סקוור קפה** (באנגלית: **Union Square Cafe**) היא מסעדה בניו יורק הממוקמת ברחוב East 19th מספר 101.

מסעדת יוניון סקוור קפה נוסדה באוקטובר 1985 בידי דני מאייר והשף עלי ברקר, כיום היא בבעלותם של דני מאייר והשף מיכאל רומנו. המסעדה מגישה מטבח אמריקני עם השפעות מהמטבח האיטלקי. המסעדה זכתה בפרסים רבים מאז פתיחתה,

בכלל זה בחירתה ל"מסעדה האהובה ביותר בניו יורק" במדריך זגאט בשנים 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004 ו-2008.
המסעדה לא זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום, מה שהביא להשערה שהמדריך מוטה כלפי המטבח הצרפתי או מסעדות ש"מדגישות רשמיות והדר".

מעצב המסעדה הוא הארכיטקט לארי בוגדנוב.

## רשימת הפרסים
* 1992, שירות מצטיין, קרן ג'יימס בירד
* 1997, מסעדה מצטיינת, קרן ג'יימס בירד
* 1997–2001, נבחרה בסקר זאגאט כמסעדה האהובה ביותר בניו יורק
* 1998–1999, שלושה כוכבים מהניו יורק טיימס
* 1999, שירות היין המצטיין, קרן ג'יימס בירד
* 2000, מיכאל רומנו נכלל ב"מי ומי ביין ובמשקה", קרן ג'יימס בירד
* 2000–2002, שלושה כוכבים מהמגזין פורבס
* 2001, השף הטוב ביותר בעיר ניו יורק לפי קרן ג'יימס בירד – מיכאל רומנו
* 2004, פרס המצוינות מהוויין ספקטייטור
* 1997–2002, 2004, 2008, 2009, המסעדה האהובה ביותר בניו יורק לפי סקר זאגאט
* 1996–2011, שלושה כוכבים מהמגזין פורבס
* 1994, 1996, 2003, 2005–2007, 2010 המסעדה השנייה הכי אהובה בניו יורק לפי סקר זאגאט
* 2006, פרס המצוינות של מגזין וויין ספקטייטור

## קישורים חיצוניים
* 
* סקירה במדריך זאגאט
* סקירה במדריך גאיו

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: מסעדות
מאפיית הקניש של יונה שימל

**מאפיית הקניש של יונה שימל** (באנגלית: **Yonah Schimmel's Knish Bakery**) היא מאפייה שמוכרת קנישים בלואר איסט סייד במנהטן שבניו יורק ונמצאת מאז 1890 במשכנה המקורי ברחוב האוסטון. בעוד לואר איסט סייד השתנה במהלך העשורים ורבים ממתיישביו היהודים עזבו, הרי יונה שימל הוא אחד מהעסקים והמסעדות היהודיים שנותרו כחלק מתרבות ומטבח שנעלמו ברובם מהעולם.

כפי שנכתב ב-The Underground Gourmet, בסקירה של יונה שימל כחלק מאסופת ביקורות מסעדות שכתבו מילטון גלייסר וג'רום שניידר, "אין אף פוליטיקאי ניו יורקי ב-50 השנים האחרונות שנבחר למשרתו בלי שהצטלם לפחות פעם אחת בלואר איסט סייד כשהוא אוכל קניש."

## היסטוריה
בעשור האחרון של המאה ה-19, יונה שימל, מהגר יהודי מרומניה, התנייד בלואר איסט סייד עם עגלת יד ששימשה מאפיית קניש ודוכן מכירה. עם גדילת העסק, יונה ובן-דודו ג'וזף ברגר שכרו חנות קטנה ברחוב האוסטון. כעבור מספר שנים עזב יונה את העסק, ברגר נותר בעלים יחידי, ושמר על השם המקורי. ב-1910, משפחת ברגר העבירה את העסק למזרח רחוב האוסטון, במקומו הנוכחי. לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: מפעל המזון של "שטרייט'ס" והמעדנייה של כץ, המאפייה היא אחד השרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.

בהיותה מזללה ידועה שימשה השראה ליצירתם של אמנים. דיוקן של מאפיית יונה שימל שציירה הדי פגרמנסקי (נולדה ב-1929) נמצא באוסף הקבוע של מוזיאון העיר ניו יורק. ב-2009 צולמו במקום מספר סצנות מהסרט "מה שעובד" של וודי אלן.

המסעדה מציעה סוגים שונים של קניש, בכללם קניש מתפוחי אדמה וקאשה (כוסמת גריסים), היא ידועה בכך שהיא משתמשת באותו מתכון מאז פתיחת המאפייה, בנוסף לסוגים אחרים של אוכל מזרח אירופאי כמו בורשט.

מאפיית יונה שימל היא בבעלות המשפחה מאז פתיחתה וכעת מנהל אותה צאצא של משפחת יונה שימל, אלכס וולפסון.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: מסעדות
קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:יהדות ניו יורק
קטגוריה:לואר איסט סייד
הקניש של יונה שימל
Frogwares

**Frogwares** היא חברת הפקת משחקים אוקראינית עצמאית שנוסדה בשנת 2000 ויוצרת משחקי הרפתקה ממוחשבים המבוססים על ספרים מפורסמים שנמצאים ברשות הכלל, כגון ספרי שרלוק הולמס, ספרי ז'ול ורן, ו"דרקולה". משחקי החברה מוצאים למחשב האישי, למחשב המקינטוש ולקונסולות משחקים שונות, ומופצים בבריטניה ובארצות הברית. ב-2011 הקימה חברה נוספת, Water Lily, שתתמקד במשחקי קז'ואל.

החברה ידועה בזכות סדרת Adventures of Sherlock Holmes, שאחד ממשחקיה הועמד לפרס Best Of 2007 של IGN, וזכה בפרס "Best Use of a Creative License" של גיימספוט.

## משחקי החברה

* סדרת Adventures of Sherlock Holmes - סדרת משחקי שרלוק הולמס, שמציגה תעלומות חדשות אותן הולמס צריך לחקור, כגון מעשי הרצח של ג'ק המרטש ומעשיו של ארסן לופן, גנב אמן. בסדרה יש שבעה משחקים ועוד שניים בפיתוח. הסדרה יוצאת לאור מאז 2002.
*  - מבוסס על ספרו של ז'ול ורן, מסביב לעולם ב-80 יום. המשחק מתרחש בשנת 1889, ובו אוליבר, איש אנגלי צעיר, מסכים לאתגר של הקפת העולם ב-80 יום, על מנת לברוח משידוך לאישה אותה הוא לא אוהב. יצא לאור ב-1 באוקטובר 2005.
* **Dracula: Origin** - משחק המבוסס על הספר "דרקולה" של ברם סטוקר, אך עם עלילה שונה. במשחק ואן הלסינג צריך להציל את מינה מארי, אחת מהדמויות מהספר, ובה בעת לסכל את תוכניתו של דרקולה להחיות את המתים. המשחק יצא לאור ב-19 בדצמבר 2008.
* **Journey to the Center of the Earth** - משחק המבוסס על ספרו של ז'ול ורן, "מסע אל בטן האדמה". במשחק אריאן, כתבת צעירה, נתקעת על הר געש כשהאדמה קורסת תחתיה, והיא מוצאת את עצמה בעולם תת-קרקעי שבו היא מגלה תרבויות חדשות. המשחק יצא לאור ב-13 בנובמבר 2003.
* **Department 42: The Mystery of the Nine** - במשחק זה הסוכנת אליס רייט צריכה לאתר תשעה אביזרים מסתוריים שנעלמו.
* **World of Battles** - משחק MMORPG.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות משחקי וידאו
דוד הד

**דוד הד** (Heyd; נולד ב-31 ביולי 1945 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מופקד הקתדרה לפילוסופיה ע"ש חיים פרלמן.

## ביוגרפיה
אביו, אוריאל הד, שימש פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ועמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. הד למד לתואר ראשון ושני בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד ב-1976. הדיסרטציה שלו, בהנחיית סר סטיוארט המפשייר וסר ג'פרי וארנוק, הייתה בנושא "The Status of Supererogatory Acts in Ethical Theory". לאחר מכן החל להרצות בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. הד היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ברקלי ועוד.

תחומי המחקר של הד הם אתיקה, פילוסופיה פוליטית וביואתיקה. הוא חבר במועצה הלאומית לביואתיקה ובוועדות ציבוריות בנושאים של פונדקאות, חוק החולה הנוטה למות, ניסויים רפואיים בבני אדם, טכנולוגיות גנטיות ואתיקה במחקר.

## חיים אישיים
הד נשוי ואב לבן. אשתו, מילי הד, היא פרופסור לאמנות מודרנית ועכשווית באוניברסיטה העברית. 

אחיו, מיכאל הד (1943–2014), היה פרופסור להיסטוריה, גם הוא באוניברסיטה זו.

## ספריו
* **אתיקה ורפואה**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור ('האוניברסיטה המשודרת'), 1989.
* **החיים הטובים: המימד החסר ברפואה המודרנית – מחשבות של רופא ופילוסוף**, המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות, 1999. (יחד עם בנימין מוזס)

* *Supererogation: Its Status in Ethical Theory*, Cambridge: Cambridge University Press, 1982
* ''Genethics: Moral Issues in the Creation of People'', Berkeley: University of California Press, 1992


### עריכה
* **מורה צדק: עיונים בתורתו של [[ג'ון רולס]]**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2007. (יחד עם דניאל אטאס)

* *Toleration: An Elusive Virtue*, Princeton: Princeton University Press, 1996


### תרגום
* ישראל שפלר, **תנאי הידיעה**, עורך: שמואל שקולניקוב, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1980.

## פרסים

בשנת 2017 זכה הד בפרס א.מ.ת (פרס האמנות המדע והתרבות), בקטגוריה מדעי הרוח והיהדות: פילוסופיה.

## קישורים חיצוניים
* דף הבית באתר האוניברסיטה העברית.
* האדם כיוצר עצמו, מתוך תכלת, גיליון 34, 2009.
* הגנום האנושי: מבוכה מוסרית והשג מדעי, אתר מט"ח. מתוך גליליאו, גיליון 41, 2000.
* "צדק וסולידריות: טיעון אֲמנתי נגד צדק גלובלי", בתוך צדק שלי, צדק שלך, בעריכת ידידיה שטרן (ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2010), עמ' 446-423.
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פילוסופיה
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אצטדיון אל מולינון

**האצטדיון העירוני אל מולינון** (בספרדית: **Estadio Municipal El Molinón**) הוא אצטדיון כדורגל בחיחון אשר בספרד, המשמש כמגרשה הביתי של קבוצת ספורטינג חיחון המקומית, ומכיל 30,000 מושבים.

## היסטוריה
האצטדיון נבנה סביב מגרש כדורגל שהיה קיים במקום מאז שנת 1908, והוא מגרש הכדורגל המקצועני העתיק בספרד. ספורטינג חיחון החלה להשתמש באצטדיון כמגרשה הביתי בשנת 1915, והמשחק הרשמי הראשון נערך בו בשנת 1917. בשנת 1920 נערך באצטדיון גמר הגביע הספרדי, בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו.

בשנת 1924 רכשה ספורטינג חיחון את האצטדיון, אך בשנת 1944 נמכר האצטדיון בחזרה לידי עיריית חיחון בשל קשיים כלכליים אליהם נקלע המועדון. בשנת 1968 הותקנו באצטדיון עמודי תאורה שאפשרו עריכת משחקים בשעות החשכה, ובשנת 1969 הושלם הגג מעל היציעים, ובכך הפך אל מולינון לאצטדיון הראשון בספרד בו כל המושבים מקורים.

בשנת 1998 נערך שיפוץ נוסף באצטדיון במסגרתו הוסבו כל היציעים ליציעי ישיבה, בהתאם לתקנות אופ"א ופיפ"א, בעקבותיו ירדה תכולתו מ-38,000 צופים לכ-26,000 צופים בלבד. בשנת 2010 הושלמה הרחבה של האצטדיון, במסגרתה גדלה תכולתו לכדי 30,000 מושבים.

## משחקים בינלאומיים
לאורך שנותיו אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרות בינלאומיות, הראשון שבהם נערך בשנת 1928 בין נבחרות ספרד ואיטליה. בנוסף, האצטדיון אירח מספר משחקים בינלאומיים נוספים של נבחרת ספרד, משחקי בית של ספורטינג חיחון במסגרת גביע אופ"א, שלושה משחקים במסגרת מונדיאל 1982 (ביניהם חרפת חיחון) ואף משחקי ידידות של נבחרת אסטוריאס.

## שימושים נוספים
פרט למשחקי כדורגל, משמש האצטדיון מעת לעת לקיום מופעי מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו בון ג'ובי, פול מקרטני, האבנים המתגלגלות, ברוס ספרינגסטין, סטינג, טינה טרנר ואמנים נוספים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

אל מולינון
קטגוריה:חיחון: ספורט
אל מולינון
קטגוריה:ספורטינג חיחון
התזמורת הסימפונית של סן דייגו

**התזמורת הסימפונית של סן דייגו** (באנגלית: **San Diego Symphony**) היא תזמורת סימפונית אמריקאית, היושבת בסן דייגו שבקליפורניה.

## היסטוריה
ב-6 בדצמבר 1910 הופיעה בקונצרט הראשון שלה כ"תזמורת העירונית של סן דייגו". המנהל המוזיקלי שלה הוא המנצח הוונצואלי רפאל פאיארה. 

התזמורת מגישה למעלה מ-100 קונצרטים בעונה. היא מופיעה בסדרות מנויים בקופלי הול, אולם מופעים שנבנה בשנת 1929 כאולם קולנוע מפואר בסגנון רוקוקו צרפתי בשם "תיאטרון פוקס". האולם נמסר לתזמורת בשנת 1984. "מגדלי סימפוני", הבניין השני בגובהו במחוז סן דייגו, נבנו סביב קופלי הול בשנת 1989. תוכנית הקונצרטים של תזמורת סן דייגו כוללת סדרות שונות ומגוונות, בהן יצירות מופת, מוזיקה קלה וקונצרטים לכל המשפחה. בחודשי הקיץ מציגה התזמורת עונת קונצרטים קלים תחת כיפת השמיים. מאז 2005 משמשים נגני תזמורת סן דייגו כתזמורת האופרה של סן דייגו.

התזמורת עברה במהלך שנות קיומה כמה תקופות של קשיים פיננסיים, שאילצוה להפסיק את פעולתה. התקופה הראשונה חלה בין 1921 ל-1926. התזמורת חידשה קונצרטי קיץ מוגבלים בשנת 1927, אבל התפרקה שוב ב-1936. ב-1949 חזרה התזמורת להופיע בקונצרטים. קשיי המימון של התזמורת הובילו להודעה על פשיטת רגל במאי 1996 ולהפסקת הופעות, שבאה לסיומה בשנת 1998, עם ג'ונג-הו פאק, מי שהיה עוזר המנצח בשנת 1994, כמנהל מוזיקלי. בין השנים 2004 - 2017 המנהל המוזיקלי היה ג'אג'ה לינג. 

מלווין ג. גולדצבאנד, הארכיבר של תזמורת סן דייגו, הוציא לאור ספר על התזמורת, "הסימפונית של סן דייגו מפתיחה עד הדרן".

## מנהלים מוזיקליים
*רוסקו שריוק (1912–1920)
*נינו מרצ'לי (1927–1938)
*רוברט שו (1953–1958)
*ארל ברנרד מאריי (1959–1966)
*זולטאן רוז'נאיי (1967–1971)
*פטר ארש (1972–1980)
*דייוויד אתרטון (1980–1987)
*יואב תלמי (1987–1996)
*ג'ונג-הו פאק (1998–2002, מנהל אמנותי)
*ג'אג'ה לינג (2004–2017)
*רפאל פאיארה (2019 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים

*


*Preston Turegano, "It's a tough job, but she enjoys it".  ''San Diego Union Tribune'', 4 June 2006 (profile of San Diego Symphony librarian Nancy Fisch)
*Valerie Scher, "Music to his ears".  ''San Diego Union Tribune'', 12 November 2006 (feature article on San Diego Symphony clarinettist Frank Renk)
*Valerie Scher, "Leading an orchestra on the upswing".  ''San Diego Union Tribune'', 31 December 2006 (feature article on San Diego Symphony concertmaster Jeff Thayer)
*James Chute, "Covering the basses".  ''San Diego Union Tribune'', 4 March 2007 (profile of San Diego Symphony principal double bass Jeremy Kurtz)


## הערות שוליים

סן דייגו
סן דייגו
קטגוריה:סן דייגו
קטגוריה:קליפורניה: תרבות
צורן (חברה)

**צורן קורפוריישן** (באנגלית: **Zoran Corporation**) הייתה חברת חומרה, שנוסדה על ידי יזמים ישראלים ומרכז הפיתוח העיקרי שלה היה בישראל, בחברת בת בשם "צורן מיקרואלקטרוניקה" (Zoran Microelectronics) שישבה בחיפה. החברה עסקה בפיתוח שבבים למוצרי אלקטרוניקה ביתית כמו מצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ומדפסות ונסחרה בנאסד"ק. צורן נמכרה בשנת 2011 לחברת CSR Plc הבריטית תמורת 484 מיליון דולר. בשנת 2014 נרכשה CSR על ידי חברת קוואלקום.

## היסטוריה
### הקמת החברה
צורן נוסדה בשנת 1981 על ידי ד"ר לוי גרצברג, מהנדס חשמל, בעל תואר שני מטעם הטכניון שעשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בשנות השבעים.

גרצברג החל לעבוד בתעשיית האלקטרוניקה כיועץ לחברות כמו זירוקס ואינטל לאחר מכן כיהן כסגן מנהל המעבדות בסטנפורד והנחה דוקטורנטים. בשנת 1981 החליט להקים את צורן, אך רק בשנת 1983 החל בהקמה מעשית של החברה כאשר פגש את יובל אלמוג שצורף כשותף. בהמשך פגשו, במקרה, את עוזיה גליל, נשיא אלרון, ואת דן טולקובסקי, יו"ר דיסקונט השקעות, כאשר נחתו בבן-גוריון זיהו אותם והציגו את עצמם. אלרון יחד עם פרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק, השקיעו בחברה. עוזיה גליל מונה ליו"ר (תפקיד שמילא עד שנת 2011).

בתחילה תכננו לבנות מפעל לייצור בישראל, אך הוחלט שהאתר בישראל יתמקד בתכנון בלבד. המוצר הראשון שהחברה פיתחה היה שבב לעיבוד אותות, המסוגל לבצע עיבודים מורכבים ומרובים בעלויות נמוכות, על ידי מתמטיקה חכמה. בשנת 1985, היה המוצר מוכן והחל להימכר.

### קווי מוצר
בשנות ה-90 שינתה החברה כיוון והחלה להתמקד בתכנון שבבים לתחום המולטימדיה והתמחתה במוצרים שהתבססו על דחיסה, קידוד ופיענוח של נתונים דיגיטליים. המוצרים הראשונים בתחום היו מעבדי שמע ששימשו את הדור הראשון של מכשירי הקולנוע הביתי, ומעבד ל-JPEG ששימש במערכות לעריכת וידאו דיגיטלי וכן במצלמות הדיגיטליות הראשונות. במחצית השנייה של שנות ה-90 הייתה צורן מהחלוצות ומהמובילות בשוק ה-DVD. בהמשך נכנסה לתחום הצילום הדיגיטלי, הממירים לטלוויזיה דיגיטלית, הטלוויזיה בהפרדה גבוהה והדפוס הדיגיטלי.

### המודל העסקי
צורן הייתה חברת פאבלס, כלומר השבבים שתכננה יוצרו על ידי חברות אחרות שזו התמחותן. לקוחות החברה היו היצרניות של מוצר הבידור שנמכר ללקוח הסופי, למשל נגן DVD, רובן המוחלט במזרח אסיה - יפן, סין, טייוואן וקוריאה.

### התפתחות עסקית
החברה שנוסדה על ידי משקיעים פרטיים הונפקה למסחר בנאסד"ק בסוף 1995. לאחר מכן יזמה שורה של רכישות ומיזוגים בעיקר בארצות הברית ובישראל. בשיאה, היו לחברה מרכזי פיתוח בישראל, ארצות הברית, קנדה, סין, בריטניה, ולתקופות קצרות גם בגרמניה, צרפת ושוודיה. עסקת המיזוג הגדולה ביותר הייתה עם חברת Oak Technology שנרכשה ב-2003 תמורת 358 מיליון דולר.

### סגירה
ב-2011, לאחר ירידה מתמשכת במכירות וברווחיות מוזגה צורן לתוך חברת CSR הבריטית וחדלה להתקיים כחברה עצמאית. תחת CSR נסגרו בהדרגה כמעט כל קווי המוצרים הקיימים. CSR עצמה נקנתה ב-2014 על ידי קוואלקום ומרכז הפיתוח של צורן נסגר סופית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות ישראליות שנסחרו בנאסד"ק
קטגוריה:תעשיית השבבים בישראל
קטגוריה:חיפה: חברות
מאיר קוטיק

**מאיר קוטיק** (**Cotic**; 1908 – 2003) היה עורך דין ישראלי יליד האימפריה הרוסית ופעיל ציוני ברומניה, שעסק בחקר עלילות דם ומשפטים אנטישמיים.

## קורות חייו
יליד העיירה מרקולשט שבבסרביה, בוגר החוג לפילוסופיה ולספרות, בעל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה החופשית של בריסל.
עסק בשימור השפה היידית ובעיקר בתיעוד משפטים אנטישמיים נגד יהודים בעולם.
היה נשוי בראשונה לשושנה, בשנית לשלומית, ובערוב ימיו לד"ר מרים ולדמן.
אב לבת: אלה שטרסמן.

## פעילות ציונית ברומניה

היה מזכיר המפלגה המאוחדת "האיחוד העולמי פועלי ציון - צ"ס - התאחדות" ועורך ראשי של ביטאוניה. כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הציונית וכיו"ר המשרד הארצישראלי.
מיוזמי ומארגני עליית הנוער והמעפילים, במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה יצחק קורן פעל להגברת הפעילות הציונית והעלייה הרומנית.
קוטיק היה ציר במספר קונגרסים ציוניים וחבר הוועד הפועל הציוני.
הוא נאסר על ידי המשטרה הלגיונרית, אך חולץ בעזרת שוחד ערב הוצאתו המתוכננת להורג.

## פעילות בישראל
במרץ 1941 קוטיק עלה לארץ ישראל, ופנה לפעילות עסקית במשרד עורכי דין שהקים ולפעילות ציבורית.
היה שליח תנועת העבודה הציונית העולמית באירופה, יו"ר התאחדות עולי רומניה, חבר נשיאות האיגוד העולמי של יהודי בסרביה, חבר הלשכה של האגודה לידידות ישראל-צרפת וחבר הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודיים.

## כתביו
* הקונגרס היהודי העולמי הראשון (יידיש, בוקרשט 1936)
* גולה במאבקה - מערכת הסבל והגבורה של יהודי רומניה (ישראל, 1944)
* מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה (עם לייב קופרשטיין, 1977)

**[[סדרת ספרים|סדרת הספרים]] על משפטים ועלילות דם אנטישמיות**:
* משפט שוורצבארד - רצח נקם על רקע הפוגרומים באוקראינה (1972)
* משפט בייליס - עלילת דם במאה העשרים (1978)
* פרשת דרייפוס (1982)
* משפט פראג - משפט הראווה האנטי ציוני הראשון בגוש הקומוניסטי (ישראל 1985, ניו יורק 1987)
* משפט-עלילה-פרשה - היהודי זיס, עלילת דמשק, פרשת ליאו פרנק (ישראל 1990)
* נאשמים ללא אשם - משפטים בצל האנטישמיות (1993)

## לקריאה נוספת
* קופרשטיין, לייב וקוטיק, מאיר (עורכים), ** מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה**, ארגון יוצאי מארקולשטי בישראל, 1977

## קישורים חיצוניים
* 
*  (נקרולוג)
* לזכרו של מאיר קוטיק - משפט פראג
* בקטלוג העולמי - רשימת ספרים

מפרי עטו:
* 

קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה החופשית של בריסל (1834–1969)
קטגוריה:חוקרי האנטישמיות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
ז'ול גופה

שמאל|ממוזער|200px|"עוף בנוסח גודאר", ציור צבעוני של המנה מתוך "ספר המטבח" של ז'ול גופה
**ז'ול גופה** (בצרפתית: **Jules Gouffé**; פריז 1807 – ניי-סיר-סן 1877) היה שף ומגדנאי נודע, שכונה "מבשרו של הבישול הקישוטי" (l'apôtre de la cuisine décorative). לגופה הייתה השפעה עמוקה על התפתחות הגסטרונומיה הצרפתית, בשל הידע הרב שצבר ושאותו הציג בספריו "livre de cuisine" (ספר הבישול) ו"livre de pâtisserie" (ספר המגדנאות). העריצו אותו שפים כגון פייר ארמה וברנאר לואזו, ומורשתו עודנה חיה וקיימת אצל טבחים כיום.

## ביוגרפיה
הוא החל להתלמד אצל אביו, שהיה בעל מגדנייה ברחוב נב סן-מרי, פריז. גופה נהפך לתלמידו של מארי-אנטואן קארם בהיותו בן 16, והוא נשאר איתו במשך שבע שנים. האגדה מספרת שקארם, שהיה עובר אורח ליד חנותו של גופה, נעצר להתפעל מה-pièces montées (קישוטי ממתקים, שנעשו לשם ראווה ולא לשם אכילה ושימשו בעבר בארוחות חגיגיות) שנשקפו מהחנות. הוא שיבח את האומן והציע לקחת את בנו תחת חסותו.

ב-1840 פתח גופה חנות ברי די פובור סנט-אונורה שם מהר מאוד שמו הלך לפניו. הוא מכר את החנות ב-1855 ופרש.

ב-1867 הוא נענה להצעה מאלכסנדר דיומא האב וברון בריס, להיות שף מועדון רוכבי הסוסים של פריז. בזמן שהחזיק במשרה זו הוא החל לכתוב ספרים שהביאו לו תהילה וממון. רוב עבודתו תורגמה לאנגלית בידי אחיו, אלפונס גופה, שהיה השף מגדנאי של המלכה ויקטוריה.

## ספריו

**Le livre de cuisine* (*The Royal Cookery Book*)
**Le livre de pâtisserie* (*The Royal Book of Pastry and Confectionery*) 1873 Librairie Hachette
**Le livre des conserves* (*The Book of Preserves*)
**Le livre des soupes et des potages*


## קישורים חיצוניים

* "ספר הבישול" 
* "ספר המגדנאות" 

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:ניי-סיר-סן: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1807
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1877
צ'ארלס רנהופר

**צ'ארלס רנהופר** (בצרפתית: **Charles Ranhofer**; 7 בנובמבר 1836 – 9 באוקטובר 1899) היה שף מסעדת דלמוניקו'ס המפורסמת בניו יורק בשנים 1862 עד 1876 ומ-1879 ל-1896. רנהופר היה מחברו של הספר "רודף התענוגות" (The Epicurean) (1894), ספר בישול אנציקלופדי המחזיק למעלה מ-1,000 עמודים, דומה בהיקפו לספר Le Guide Culinaire של אוגוסט אסקופייה.

## קריירה
רנהופר, יליד סן-דני, צרפת, נשלח לפריז בגיל 12 והחל להתלמד בלימודי מגדנאות, בגיל 16 נעשה השף הפרטי של הנסיך ד'הנין, קומט ד'אלזס. ב-1856 עבר לניו יורק ונעשה שף של הקונסול הרוסי, ואחר-כך עבד בוושינגטון די. סי. ובניו אורלינס. הוא שב לצרפת ב-1860 למשך תקופה קצרה, שם ארגן נשפים בחצרו של נפוליאון השלישי בארמון טווילרי, אך אז חזר לניו יורק על-מנת לעבוד במה שהיה אז מקום אופנתי "מזו דורי" (Maison Dorée). ב-1862 לורנצו דלמוניקו שכר את שירותיו למסעדת "דלמוניקו'ס", ושם נפלה בחלקו של רנהופר תהילתו הגדולה, אם כי אחרים יאמרו ששמו הלך לפניו גם לפני שהיה שף המסעדה. באותה עת, "דלמוניקו'ס" נחשבה למסעדה הטובה ביותר בארצות הברית. הוא היה שף "דלמוניקו'ס" עד לפרישתו ב-1896, פרט להפסקה קצרה בשנים 1876–1879 כשהיה הבעלים של "אוטל אמריקן" באז'ני לה בן.

## מתכונים
שמאל|ממוזער|180px|עטיפת הספר "רודף התענוגות"
רנהופר המציא או הפך מנות רבות של "דלמוניקו'ס" למפורסמות, למשל "לובסטר ניוברג" ונהג לקרוא תבשילים על שמם של אנשים ידועים – במיוחד כאלה שסעדו ב"דלמוניקו'ס" – כמו גם חבריו ואירועים בני התקופה. דוגמאות לכך:
* "לובסטר הדוכס אלכסיס", נקראה על-שם הדוכס הגדול אלכסיס ב-1871.
* "תפוחי אדמה שרה", נקראה על-שמה של שרה ברנאר.
* "לובסטר פול ברט", נקראה על-שמו של פול ברט.
* "פילה עוף סדי קארנו", נקראה על-שמו של מארי פרנסואה סדי קארנו.
* "פודינג אפרסק בנוסח קליבלנד", נקראה על-שם נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד.
* "סלט בנוסח דיומא", נקראה לכבודו של אלכסנדר דיומא האב.
* "לובסטר ניוברג", נקראה לכבודו של רב-החובל בן ונברג ואחר-כך קיבלה שם חדש כשוונברג הסתכסך עם המסעדה.
* "מרשל נה", קינוח שנקרא לכבודו של מישל נה

רנהופר לא המציא את אלסקה אפויה, אולם הוא הפך אותה לפופולרית ב-1876 כשקרא אותה לכבוד אלסקה, הרכש הטריטוריאלי החדש של מדינת ארצות הברית. הוא גם ערך ניסויים במנות חדשות, הציג בפני הניו יורקים את "אגס אליגטור" (אבוקדו) ב-1895 ודברים רבים נוספים.

## מותו
רנהופר ואשתו היו הורים לחמישה ילדים: שלושה בנים ושתי בנות. הוא הלך לעולמו בביתו בניו יורק ממחלת ברייטס' (מחלת כליות) ב-1899 ונקבר בבית הקברות וודלואן בברונקס.

## קישורים חיצוניים

* "צ'ארלס רנהופר: השף הראשי של דלמוניקו'ס", steakperfection.com
* הספר "רודף התענוגות" של צ'ארלס רנהופר, digital.lib.msu.edu

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:שפים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1836
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1899
פאולר

**פאולר** הוא שם משפחה ממקור אנגלי (Fowler) ופירושו צייד עופות.

קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
אצטדיון ואייקאס

**אצטדיון ואייקאס** (בספרדית: **Estadio de Vallecas**), אשר בעבר שנקרא בשמות **אצטדיון ואייקאס החדש** (בספרדית: **Nuevo Estadio de Vallecas**) ו**אצטדיון טרסה ריברו** (בספרדית: **Estadio Teresa Rivero**), הוא אצטדיון רב-תכליתי במדריד, בירת ספרד. האצטדיון משמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל, והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראיו ואייקאנו המקומית.

האצטדיון נבנה בשנת 1973 בשטח בו ניצב אצטדיון ואייקאס הישן, ונקרא בתחילה "אצטדיון ואייקאס החדש". בשנת 1992 המועדון נרכש על ידי משפחת רויס-מטאוס, ובשנת 1994 שונה שמו של האצטדיון ל"אצטדיון טרסה ריברו" על-שם נשיאת המועדון דאז, אשתו של הבעלים חוסה מריה רויס-מטאוס, שהייתה לאישה הראשונה לכהן כנשיאת מועדון כדורגל בליגת העל הספרדית. בשנת 2011 שונה שמו הרשמי של האצטדיון ל"מגרש הכדורגל ואייקאס".

פרט למשחקי כדורגל, משמש האצטדיון מעת לעת לעריכת מופעי מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו בוב דילן, מטאליקה, קווין ואמנים נוספים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

ואייקאס
ואייקאס
קטגוריה:ראיו ואייקאנו
פרנק אבוזי

שמאל|ממוזער|180px|ספר של פרנק אבוזי על תורתו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן
**פרנק אבוזי** (בצרפתית: **Frank Abauzit**; 1870 - 17 בינואר 1938) היה פילוסוף, מורה ומתרגם צרפתי. בן למשפחה של כמרים פרוטסטנטים, נודע כמורה לפילוסופיה, בפעילותו האקומנית ובכתיבת גרסה בצרפתית לספר של ויליאם ג'יימס על החוויה הדתית.

## ביוגרפיה
שם המשפחה Abauzit נהוג אצל משפחות פרוטסטנטיות מדרום צרפת. פרנק אבוזי נולד בקאלביסון שבמחוז גאר לפסטור הרפורמי תאודור אבוזי (1820–1914) ששרת 50 שנה ביישוב קאלביסון בלנגדוק. האב למד בז'נבה ובברלין והיה אחד מהמקורבים של הסופר אנרי פרדריק אמיאל. הדוד מצד האב, שנקרא גם כן פרנק אבוזי (יליד 1822) לימד פילוסופיה בפריז.

סבו מצד האב, מארק-תאופיל אבוזי (לפני 1783 ז'נבה – 1834 ) היה גם הוא פסטור, וניהל זמן מה את האכסניה לפליטים צרפתים בלונדון. אחרי לימודי פילוסופיה, לימד פרנק אבוזי הבן פילוסופיה בבתי ספר תיכון בערים אלס, ניס, ולאנס ותונון. הושפע במיוחד על ידי הגותו של אמיל בוטרו. אבוזי ידע על בוריה את השפה האנגלית, ויש אומרים כי שלט ב-17 שפות.

ב-1901 התפרסם בחוגים האינטלקטואלים על ידי התרגום לצרפתית של ספרו של ויליאם ג'יימס, "החוויה הדתית". בהמשך תרגם עוד ספרים מאת ג'יימס, כמו גם שירה אנגלית.

אבוזי ראה את עצמו כממשיכו ופרשנו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן.

כמשתייך לבני העדה הפרוטסטנטית, חיפש אבוזי דו-שיח עם קתולים ובני זרמים נוצרים אחרים, ועם בני דתות ודעות אחרות ופעל בראשית המאה ה-20 ב"איחוד ההוגים החופשיים והמאמינים החופשיים למען תרבות מוסרית" (Union des libre penseurs et libre croyants pour la culture morale) שהוקם בשנת 1907. אף נבחר למזכיר הכללי של ארגון זה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גם מזכיר הקבוצה "LABC", הקרויה לפי ראשי התיבות של שמות מייסדיה: לברט ונייר, אבוזי, בגנר, וההלניסט א. קרואזה. הם חיפשו ליצור מגעים בין הזרמים השונים של הנצרות, בין נציגי דתות שונות, של האידיאליזם החילוני ושל ההומניזם הרוחני. ודנו ב"רעיון האלהים".

אבוזי נמשך לרעיונות האקומניים, הקים בשנת 1926 את "האיגוד הנוצרי של המורים" וערך את בטואנו "ל'אמיטייה" (L 'Amitié, בתרגום לעברית: הידידות)

אבוזי נפטר ב-1938 בתונון לה בן שבסבואה עילית. היה נשוי ואב לשלושה.

## ספרים
*1905 La philosophie au lycée (הפילוסופיה בבית ספר תיכון)
*1914 Le problème du Christ et la solution selon Charles Secrétan (סוגייתו של כריסטוס והפתרון לפי סקרטאן)
*L' énigme du monde dans la philosophie de Charles Secrétan 1922 (חידת העולם בפילסופיה של שארל סקרטאן)
*Le pensée du père Laberthonnière(הגותו של האב לאברטונייר)
*Comment enseigner et comment apprendre l’art même d' apprendre 1925 (איך ללמד ואיך ללמוד את עצם מלאכת הלמידה)
*1939 - Le probleme de la tolérance - (שאלת הסובלנות )

## תרגומים - עיבודים
L' expérience religieuse" par William James " 1906 – עיבוד - על התרגום – עיבוד נמתחה בקורת על ידי אנרי ברגסון במכתבים אל המתרגם
Valeur morale de l ascétisme et de la pauvreté" par William James"

## קישורים חיצוניים
* Andre Encrevé (dir) Les Protestants, Dictionnaire du monde religieux dans la France contemporaine, Ed. Beauchesne, Paris, 1993 art. de Jean Bauberot 
* פרטים על שמפחה באתר על אנרי פרדריק  אמיאל 
* ספרו על הפילוסופיה של סקרטאן – און ליין
* הנושאים את השם אבוזי

קטגוריה:פילוסופים של הדת
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:מתרגמים צרפתים
קטגוריה:פרוטסטנטים צרפתים
קטגוריה:מורים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1870
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1938
מגרש הספורט אל סרדינרו

**מגרש הספורט אל סרדינרו** (בספרדית: **Campos de Sport de El Sardinero**) הוא אצטדיון רב-תכליתי בסנטנדר, ספרד. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראסינג סנטנדר המקומית.

האצטדיון נפתח בשנת 1988, בסמוך לאתר בו שכן בעבר אצטדיון אל סרדינרו הישן, ששימש את המועדון במשך 75 שנים, מאז שנת 1913. בנוסף למשחקיה של ראסינג סנטנדר, אירח האצטדיון מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת ספרד וכן משחקים של נבחרת קנטבריה.

## קישורים חיצוניים

* עמוד האצטדיון באתר הרשמי של ראסינג סנטנדר 
* עמוד האצטדיון באתר אוהדים של ראסינג סנטנדר  

## הערות שוליים

אל סרדינרו
קטגוריה:ראסינג סנטנדר
קטגוריה:סנטנדר: ספורט
LVMH

**לואי ויטון מואט הנסי** (בצרפתית: **Louis Vuitton Moët Hennessy**), הידוע בשם **LVMH**, הוא תאגיד צרפתי בינלאומי בתחום מוצרי יוקרה אשר מטהו נמצא בפריז. התאגיד נוצר לאחר מיזוג בין בית האופנה לואי ויטון עם חברת Moët Hennessy, חברה שנוצרה ממיזוג יצרן השמפניה Moët & Chandon ויצרן הקוניאק Hennessy. לתאגיד LVMH כ-60 חברות בנות אשר כל אחת מהן מייצרת מגוון מוגבל של מותגי יוקרה. רבות מן החברות הבנות מנוהלות באופן עצמאי.

כריסטיאן דיור היא חברת ההחזקות המחזיקה בבעלות של 41.36% ממניות LVMH ו-59.01% מזכויות ההצבעה בה. ברנאר ארנו הוא בעל מניות השליטה בחברת דיור ומשמש כיושב ראש מועצת המנהלים של שתי החברות. הצלחתו של ארנו בשילוב מותגים נחשקים רבים תחת גג תאגידי אחד, היוותה מודל לחיקוי לחברות מוצרי מותרות אחרים. המותג הוותיק ביותר של LVMH הוא יקב שאטו ד'יקאם הפועל מאז 1593.

## מבנה התאגיד
מטה LVMH נמצא ברובע השמיני של פריז. מניות החברה נסחרות בבורסת Euronext בפריז ומהוות חלק ממדד CAC 40. נכון לשנת 2010 לתאגיד פדיון של יותר מ-20.3 מיליארד אירו ורווח נקי של יותר מ-3 מיליארד אירו. בתאגיד למעלה מ-83,000 עובדים, 30% מהם מועסקים בתחומי צרפת. התאגיד מפעיל למעלה מ-2,400 חנויות ברחבי תבל. התוכנית העסקית של התאגיד לשנת 2010 מתמקדת בשליטה הדוקה על המותגים שבבעלות התאגיד כדי להמשיך ולקיים ואף להעלות את תדמית מוצרי המותרות הנלווית למותגים אלה. כך לדוגמה המותג לואי ויטון נמכר אך ורק בבוטיקים של לואי ויטון הנמצאים באזורי יוקרה, בערים עשירות, או בדוכני לואי ויטון הניצבים בחנויות של מוצרי מותרות (כך למשל בחנות הרודס בלונדון). מדיניות זו היא בניגוד ליצרנים אחרים, יוקרתיים פחות, המשווקים מוצריהם בחנויות כלבו בקניונים ברחבי תבל.

### בעלי מניות
נכון לסוף שנת 2010 בעל המניות העיקרי היחיד בתאגיד LVMH היה קבוצת ארנו, חברת החזקות משפחתית של ברנאר ארנו. חברת ההחזקות היא בעלת 47.64% ממניות LVMH (42.36% באמצעות חברת ההחזקות כריסטיאן דיור ו-5.28% באחזקה ישירה), בידי קבוצת ארנו 63.66% מזכויות ההצבעה ב-LVMH. 2.43% ממניות LVMH הן מניות אוצר (מניות אשר נרכשו בחזרה על ידי החברה מהציבור לאחר הנפקתן), ויתרת המניות נמצאת בידי הציבור.

## מידע פיננסי

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* LVMH: intelligence-gathering on French investigative news outlet revealed, אינטליג'נס אונליין (נדרש רישום חינם לאתר), 1 בדצמבר 2025

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:צרפת: כלכלה
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
קטגוריה:חברות הנסחרות ביורונקסט
צ'יצ'יקסטננגו

**צ'יצ'יקסטננגו** (בספרדית: **Chichicastenango**) היא עיירה במחוז אל קיצ'ה (El Quiché) בגואטמלה, אשר ידועה בתרבות ילידי המאיה שנשתמרה באופן חלקי במקום. צ'יצ'יקסטננגו ממוקמת על רכס הרים בגובה של 1,965 מטרים מעל פני הים, ונמצאת כ-140 קילומטרים צפון-מערבית לבירה גואטמלה סיטי.

העיירה קיבלה את שמה מהקונקיסטאדורים הספרדים אשר כינו אותה Tzitzicaztenanco ("עיר הסרפדים") בשפת הנאוואטל.

## השוק
ימין|ממוזער|200px|השוק בצ'יצ'יקסטננגו
צ'יצ'יקסטננגו מפורסמת בזכות השוק הססגוני המתקיים בעיירה בימים ראשון וחמישי, ונחשב לאחד הגדולים במרכז אמריקה. לשוק מגיעים סוחרים מכל האזור המציגים את מרכולתם המגוונת: החל מבדים, עבודות יד שונות, כלי חרס, גילופים בעץ, מוצרי עור, צמחי מרפא ונרות, ועד לבעלי חיים, ירקות, מצ'טות וכלים אחרים.

השוק הגדול מתפרס על חלקים נרחבים ממרכז העיירה ובסמטאות מסביב לכיכר המרכזית, שם גם ניתן למצוא דוכנים המציעים מזון לקונים בשוק. 

השוק גם משמש אטרקציה תיירותית למבקרים בגואטמלה, וניתן להגיע אליו בהסעות אשר יוצאות בבוקר מאנטיגואה או פאנאחצ'ל, לבלות מספר שעות בקניות, ולחזור באותו היום.

## כנסיית תומאס הקדוש
ימין|ממוזער|200px|כנסיית תומאס הקדוש

סמוך לשוק נמצאת כנסיית תומאס הקדוש (Iglesia de Santo Tomás), שנבנתה בשנת 1545 על שרידי מקדש פרה-קולומביאני, ומשמשת את אנשי הדת המקומיים לביצוע טקסיים מסורתיים עד היום. כל אחת מ-18 המדרגות המובילות לכנסייה מסמלת את אחד מחודשי לוח השנה של המאיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:גואטמלה: ערים
קטגוריה:שווקים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1872
מגדל וינדזור

**מגדל וינדזור** (בספרדית: **Torre Windsor**) היה גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
## היסטוריה
מגדל וינדזור תוכנן בשנת 1974 על ידי שישה אדריכלים ספרדים, ובנייתו באזור העסקים AZCA במרכז מדריד הושלמה בשנת 1979. המגדל התנשא לגובה של 106 מטרים על פני 32 קומות, מתוכן שלוש תת-קרקעיות, והשתרע על שטח כולל של כ-20,000 מ"ר. היה זה אחד ממגדלי המשרדים המודרניים הראשונים בעיר, ובעת השלמתו הפך לבניין השמיני בגובהו במדריד.

ב-12 בפברואר 2005 בלילה פרצה בקומה ה-21 של המגדל שרפה, אשר התפשטה במהירות ואחזה במגדל כולו. השרפה, שנחשבת לאחת הקשות בתולדות העיר, כובתה רק לאחר כיממה, והביאה לקריסתו החלקית של המבנה. כחצי שנה לאחר השרפה הושלמה הריסת המבנה על ידי עיריית מדריד, ובשנת 2007 החלה באתר בנייתו של מגדל טיטניה, שעתיד להכיל את מרכז הקניות הגדול בספרד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדריד: גורדי שחקים
קטגוריה:מבנים לשעבר
מסחור חזותי

**מסחור חזותי** הוא תחום בקמעונאות העוסק בסידור סחורה בצורה מיטבית על מנת להגדיל מכירות. מלאכת המסחור החזותי באה לאזן בין ניצול שטחי המסחר לחשיפת המוצר בצורה ידידותית ומושכת לצרכן.

סדור סחורה נעשה על מתקנים רבים: מדפים, במות תצוגה, סטנדים, משטחים, באסטות, דלפקים ועוד. הנושא זכה למיסוד בדמות הדרישה למשרות בתחום ברחבי העולם ולימודו בבתי ספר לקמעונאות בשם "תורת המסחור החזותי".

מסחור חזותי נכון יתייחס לשיטוט הלקוחות במרחב, ילמד את הארגונומיה שלהם בשעת קנייה ויתאים לכך את הפתרונות. מסחור חזותי עוסק גם בתקשורת מסרים על גבי חומרים מודפסים או מסכים - למשל עדכוני מחיר, מבצעים או השקות מוצרים.

במקרים רבים, מוצרים צריכים אביזרים תומכים להצגת הסחורה בצורה נכונה. לדוגמה: צלחות עם קישוט עדיף שיעמדו על המדף בעוד כובע על מתקן עדיף על כובע מקופל במדף; מתקנים לסידור סיגריות וחלוקתן לפי סוגים יהיו עם התווית החזיתית לכיוון הלקוח; מגזינים שצריכים מתקנים מיוחדים, כדי שיעמדו מול עיני הצרכן ומצד שני יהיו בחפיפה חלקית על מנת לנצל את שטח המדף ולהביא לסידור מיטבי.

## ראו גם
*חלון ראווה
*יריד
## לקריאה נוספת

*Swati Bhalla, Anuraag S. "Visual Merchandising", Tata McGraw-Hill Education, 2010.
*Robert Colborne, "Visual merchandising: the business of merchandise presentation", Cengage Learning, 1996.
*ערן רותם, Studio Intu "In Business, commercial design"


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שיווק
קטגוריה:מקצועות המסחר
קטגוריה:מותג
קטגוריה:עיצוב פנים
מסר מלכותי

**מַסָּר מַלְכוּתִי** (שם מדעי: *Argyrosomus regius*) הוא מין המסר המוכר בים התיכון. הוא מוכר גם בשם "עיט הים" או "מוסר ים".

## מאפיינים
מראהו מזכיר את הלברק, עם קשקשים כסופים בגוון פנינה ופה צהבהב. אורכו בין 40 ס"מ ל-2 מטרים ומשקלו לרוב כ-55 קילוגרם.
גודל מקסימלי שתועד הוא 230 ס"מ ומשקל 103 קילוגרם (נמדד בפרטים שונים).

המין נפוץ בחלקו המזרחי של האוקיינוס האטלנטי, מנורווגיה בצפון דרך גיברלטר עד לסנגל בדרום. תחום התפוצה כולל את הים התיכון, הים השחור, וכן את הים האדום, לשם עבר בנדידה מאז שנפתחה תעלת סואץ. נמצא בסביבות ימיות שונות, בעומקים של 15 עד 300 מטרים, צעירים ומתבגרים נמצאים גם בשפכי נהרות ובלגונות. צעירים ובוגרים נודדים מעת לעת באזורים אלו בהתאם לשינויי הטמפרטורה ולכמות הפרטים הזמינים למאכל. 
המסר הוא טורף רעבתני הניזון מלהקות סרדיניים וקיפוניים שונים וכן מסרטנאים שוחים. 
נדידה מחזורית וצפויה בין אזורי ההשרצה לבין אזורי שיחור המזון, בדומה לסוג טונה (Thunnus). בעונות הרבייה, אביב וקיץ, מתאסף המין במים הרדודים במטרה להשריץ, לאחר מסע של יותר מ-100 ק"מ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1801
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי איגנציו יורדן קלאודיו דה אסו דל-ריו
קטגוריה:מסריים
קטגוריה:מגה-פאונה של האוקיינוס האטלנטי
אודי שפילמן

**אהוד (אודי) שפילמן** (באנגלית: **Ehud (Udi) Speilman**; נולד ב-4 בדצמבר 1951) הוא זמר וחזן ישראלי.

## ביוגרפיה
שפילמן נולד בתל אביב, נין לזֶרַח בַּרְנֶט, פעיל ציוני, ממתיישביה הראשונים של פתח תקווה ויוזם ומקים שכונת נווה שלום בתל אביב. שני סביו היו חזנים.

למד בכפר הירוק, ולאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כזמר בתזמורת חיל האוויר. בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 היה ממלוויה של גלי עטרי בשיר "נסיך החלומות" ("ולנטינו"). לאחר מכן הקים את להקת "עפיפון", שהופיעה בשמחות. בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 (תש"מ) ביצע איתה את השיר "1980" (מילים מאת יעקב גלעד, לחן מאת יהודית רביץ). בהמשך הקים את "הלהקה של אודי שפילמן", והופיע איתה בשמחות, בתחילה בישראל ולאחר מכן גם מחוץ לישראל.

בראשית עשור הראשון של המאה ה-21 פנה לעיסוק בחזנות, ולמד ארבע שנים במכון תל אביב לחזנות של נפתלי הרשטיק. עם תום לימודיו הוציא בשנת 2004 את האלבומו הראשון "שבע - קול ונשמה" (עיבוד והפקה: ירון בכר), שלו נלווה מופע משותף עם אשתו. בינואר 2007 החל לכהן כחזן בקהילת "בני תורה" (B’nai Torah) בבוקה רטון (Boca Raton) שבפלורידה. בנוסף משתתף שפילמן במופעי חזנות.

שפילמן נשוי לזמרת ורדה נגה, בעבר חברה בלהקת פיקוד הצפון ובלהקת הבנות "סקסטה". כיום ד"ר ורדה שפילמן היא עובדת סוציאלית קלינית. השניים הורים לשלושה.

## דיסקוגרפיה
* 2004 - "שבע - קול ונשמה"
* 2009 - "שימני כחותם"
* 2010 - "קול דממה דקה"

## קישורים חיצוניים

* 

* Cantor Ehud (Udi) Spielman, Judaica Sound Archives, Florida Atlantic University


## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:נגני תזמורת חיל האוויר
קטגוריה:בוגרי הכפר הירוק
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר החסידי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
פרי וייט

**פרי וייט** (באנגלית: **Perry White**) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתסכית הרדיו "הרפתקאות סופרמן" מפברואר 1940, אותו גילם השחקן ג'וליאן נואה. דמותו עברה לקומיקס מאוחר יותר באותה שנה, בחוברת *Superman #7* מנובמבר 1940, ונוצרה על ידי ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.

וייט הוא העורך הראשי של מערכת העיתון "הדיילי פלאנט", בו עובדים גם קלארק קנט, לויס ליין וג'ימי אולסן. הוא שומר על סטנדרטים אתיים ודמותו היא ארכיטיפ הבוס הנוקשה וחמום המוח. בהמשכיות שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים, וייט הוא עיתונאי זוכה פרסים שכיהן כראש העיר מטרופוליס לזמן מה.

## ראו גם
* ג'יי ג'ונה ג'יימסון – דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה.

## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

קטגוריה:סופרמן: דמויות
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
דומסדיי

**דומסדיי** (באנגלית: **Doomsday**; בתרגום לעברית: **יום הדין**) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Superman: The Man of Steel #18* מדצמבר 1992, ונוצרה על ידי האמן דן ג'ורגנס. ידוע כרוצחו של סופרמן בקשת הסיפור "מותו של סופרמן" משנת 1992.

דומסדיי הוא מפלצת קטלנית שנודעה בכינוי "האולטימטיבי" ואשר נולדה במעמקי כוכב הלכת קריפטון בימיו הפרה-היסטוריים, הרבה לפני שהקריפטונים דמויי האנוש השתלטו על הכוכב. היה זה עולם אלים ואכזר שבו רק החזקים שורדים. בניסוי אבולוציוני אכזרי שנועד ליצור את ישות החיים המושלמת, המדען החייזרי ברטרון שחרר עולל דמוי אנוש שנולד במבחנה במעבדה על פני קרקע הכוכב, שם נהרג עקב תנאי השטח הקשים מנשוא. שרידי התינוק נאספו ושומשו כדי לשבט כפיל חזק יותר. תהליך זה חזר על עצמו פעם אחר פעם למשך עידנים כדרך לזרז התפתחות טבעית. הכאב שבאותן מיתות חוזרות ונשנות מוטמעות בתוך הגנים שלו וגורמים ליצור לשנוא את כל החיים באשר הם, נוסף לרגשות הזעם והחורבן שיוצרו העניק לו.

בעוד היצור התפתח, הוא היה מסוגל כבר לשרוד את הטמפרטורות הגבוהות ואת האטמוספירה השורפת, אלא שהוא נפל קורבן לטורפים האכזריים שחיו על פני הכוכב. עם הזמן וללא כל עזרה טכנולוגית מצידו של ברטרון, הוא קיבל את היכולת לספוג אנרגיה סולארית ולשגשג בלי הצורך באוכל ובשתייה, וחזר לחיים כדי להסתגל מחדש ולהתגבר על כל מי שהרג אותו. האולטימטיבי צד אחר הטורפים המסוכנים שבקריפטון ודן אותם לכליה. בהמשך הוא הרג את ברטרון עצמו, שראה בו כאויב.

האולטימטיבי נמלט מהכוכב באמצעות חללית שנהגה להעביר לברטרון אספקה קבועה, ויצא למסע השמדה במספר עולמות. בין הדמויות בהן הוא נתקל נמנו דארקסייד, חיל הפקחים הירוקים ושומרי היקום, שניסו לעצור את התקדמותו. בסופו של דבר נכלא ונשלח לחלל בארון קבורה עשוי פלדה, שהתרסק בכדור הארץ. שם, האולטימטיבי הצליח להשתחרר והתעמת עם סופרמן, בעקבותיו נודע בתור האחד שהרג את סופרמן כפי שמתואר בקשת הסיפור "מותו של סופרמן".

דמותו של דומסדיי מדורגת במקום ה-46 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל" גילם סם ויטוור. את דמותו בסרט הלייב אקשן "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" גילם באמצעות לכידת תנועה השחקן רובין אטקין דאונס. בסדרת הטלוויזיה "קריפטון" הוא מגולם על ידי השחקן הבריטי סטאז נאיר.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
קטגוריה:חוצנים בקומיקס
גנרל זוד

**גנרל זוד** (באנגלית: **General Zod**) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Adventure Comics #283* מאפריל 1961, והיא נוצרה על ידי הכותב רוברט ברנשטיין והמאייר ג'ורג' פאפ.

זוד הוא קריפטוני מגלומן שהיה אחראי בתור הכסף של הקומיקס על הכוחות הצבאיים של קריפטון. הוא ניסה להשתלט על קריפטון בכך שיצר שיבוטים רובוטיים של עצמו שדמו לביזארו, אך נתפס ונשפט ל-40 שנות מאסר באזור הפנטום. בהמשך הוא שוחרר בידי סופרבוי כאשר זמן מאסרו עמד להסתיים, אך שב לדרכיו הנפשעות ונכלא בשנית. לאחר אירועי "המשבר בעולמות האינסופיים", כל ניצולי קריפטון האחרים כסופרבוי, סופרגירל, פאוור גירל וקריפטו  הוסרו מהאפשריות, כמו גם זוד. עם זאת, כמה וכמה גרסאות של זוד מיקומים אחרים הוצגו - גרסה מיקום כיס, גרסה מיקום שנוצר בידי ברייניאק-13 וגרסה נוספת בשם אברויסקין, בנם של זוג קוסמונאוטים רוסיים שזכה לכוחות-על הדומים לאלו של סופרמן בעקבות מטאורים שהתנגשו בתחנת החלל שלהם. בניגוד לסופרמן, הוא נחלש מאור שמש צהוב, ומתחזק מאור שמש אדום, ולשם חיזוק כוחו הוא בעל חליפת שריון השואבת אור שמש אדום. אברויסקין נעשה שליט אומת פוקוליסטן הבדיונית לפני שנהרג בידי סופרמן.

זוד המקורי לאחר המשבר הופיע יחד עם הקריפטונים הנבלים אורסה ונון בעלילת "סופרמן: הבן האחרון", והם ניסו להפוך את כדור הארץ לקריפטון החדש ללא הצלחה. סיפור מקורם שוכתב - לפני חורבן קריפטון, זוד ואשתו אורסה מרדו בממשלת הכוכב, ונעשו לפושעים נמלטים. כאשר נלכדו הם נידונו למאסר עולם, אך ג'ור-אל הצליח להקל בעונשם ובכך הם נשלחו למאסר באזור הפנטום. שם הם הולידו ילד החסין להשפעותיו של אזור הפנטום, לור-זוד, והוא עזר להם בבריחתם. זוד ואורסה מנהיגים את צבא אסירי אזור הפנטום למתקפה על כדור הארץ, וזוד כולא את סופרמן באזור הפנטום. לאחר שברח בעזרת מון-אל, סופרמן מביס את זוד וצבא האסירים בעזרת לקס לות'ר, ביזארו, מטאלו וטפיל ומחזיר אותו לאזור הפנטום. זוד המקורי שיחק תפקיד מרכזי בקשת הסיפור "סופרמן: סאגת ניו קריפטון" של שנים 2008–2010, וזאת לאחר ששוחרר מכלאו באזור הפנטום בידי אלורה, אמה של סופרגירל. העיר קנדור המכווצת בבקבוק שוחררה ונעשתה לכוכב קריפטוני חדש ומאוכלס, וזוד נבחר לשמש כראש הקהילה.

לאחר האתחול המחודש של יקום DC בעקבות אירועי "פלאשפוינט", דמותו של זוד הופיעה בהופעות קמע ללא שם כאסיר באזור הפנטום. הוא הופיע לראשונה בחוברת "חודש הנבלים", וסיפור מקורו שוכתב שנית - זוד נולד לזוג מדענים בקריפטון, ולאחר שהותקפו במשלחת למדבר, כל משפחתו נהרגה והוא נעשה לשורד היחיד ושרד במקום שנה שלמה לפני שניצל בידי ג'ור-אל וזור-אל. בבגרותו הוא נעשה לגנרל במיליצית קריפטון, פיתח שנאה כלפי גזע בשם צ'אר, יצר יצור הדומה במראהו לצ'אר ושיסה אותו בקריפטון על מנת לגרום למלחמה. ג'ור-אל גילה על התרמית ודיווח לממשלת קריפטון, שהגלו את זוד לאזור הפנטום. כעבור שנים אירע אירוע קוסמי הגרם להחלשת אזור הפנטום, וכתוצאה מכך זוד ברח לכדור הארץ וגילה את כוחותיו החדשים שהרג קבוצת מטיילים במדבר סהרה. הוא התקיף את ליגת הצדק והובס בידי סופרמן ו-וונדר וומן, ונכלא בידי סופרמן במבצר הבדידות.

אמרת הכנף של הדמות, "כרעו ברך בפני זוד", נעשתה מזוהה עמה ונעשה בה שימוש בשיריהם של הראפרים טק ניין, ריזה ואמינם. דמותו של זוד מדורגת במקום ה-30 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
קטגוריה:חוצנים בקומיקס
ג'ימי אולסן

**ג'ימי אולסן** (באנגלית: **Jimmy Olsen**) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Action Comics #6* מנובמבר 1938, ונוצרה על ידי ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.

אולסן הוא צלם עיתונות צעיר במערכת העיתון "הדיילי פלאנט", והוא חבר קרוב של לויס ליין, קלארק קנט ופרי וייט. הוא מתייחס לחבריו לעבודה בהערצה וכדמויות אב. הוא מאופיין כצעיר ג'ינג'י העונד עניבת פרפר.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

קטגוריה:סופרמן: דמויות
קטגוריה:עיתונאים בדיוניים
סייבורג סופרמן

**סייבורג סופרמן** (באנגלית: **Cyborg Superman**) הוא דמות בדיונית של נבל-על סייבורג המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן וגרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Adventures of Superman #465* מאפריל 1990, והיא נוצרה על ידי האמן דן ג'ורגנס. סייבורג סופרמן הוצג בקשת הסיפור "שלטונם של הסופרמנים" לאחר "מותו של סופרמן" משנת 1992.

סייבורג סופרמן הוא האלטר אגו של האנק הנשו, אסטרונאוט הנשלח מטעם נאס"א כחלק מניסוי קרינה רדיואקטיבית, שגורמת לחלליתו להתרסק. כתוצאה מחשיפתו לקרינה, גופו של הנשו מתחיל להירקב והוא נאלץ לעבור השתלה של תודעתו לתוך גוף קיברנטי. סייבורג סופרמן היה חלק מחיל סינסטרו, אויביהם של חיל הפקחים הירוקים ולאחר מכן היה לאלפא פריים של חיל אלפא לנטרן.

דמותו של סייבורג סופרמן מדורגת במקום ה-33 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
מטאלו

**מטאלו** (באנגלית: **Metallo**) הוא דמות בדיונית של נבל-על סייבורג המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Action Comics #252* ממאי 1959, והיא נוצרה על ידי הכותב רוברט ברנשטיין והמאייר אל פלסטינו. סימן החותם של מטאלו הוא מקור כוחו - הקריפטונייט, בו הוא משתמש כנשק כנגד סופרמן.

ג'ון קורבן היה פושע מקצועי, עד שנפצע באופן אנוש בתאונת דרכים. הוא נמצא בידי פרופסור אמט וייל, אשר היה אובססיבי לרעיון שסופרמן הוא חוד החנית של פלישת חייזרים לאחר שמצא את החללית בה התרסק ונחשף להודעתו של ג'ור-אל לבנו. וייל לקח את קורבן חסר האונים והשתיל את מוחו לגוף קיבורג המופעל באמצעות קריפטונייט, והורה לו להרוג את סופרמן. כעת תחת זהות "מטאלו", קורבן הרג את וייל, נלחם בסופרמן והובס. הוא נמצא בידי לקס לות'ר, שהבין כי מקור הקריפטונייט יקר מאוד, קרע אותו מחזהו כבדרך אגב והרג לכאורה את קורבן. קורבן שרד והצליח לברוח ממתקני לקסקורפ, ובעוד לות'ר החל לאגור יותר ויותר קריפטונייט, קורבן פשט על מחסני לקסקורפ וגנב קריפטונייט ורכיבים רובוטיים, והתחקה אחר משלוח רכיבים שיועד לרובוט-מן. קרב החל בינו לבין רובוט-מן ופטרול האבדון, אליו הצטרף סופרמן והכריע את הקרב. קורבן נהרס, ומוחו נלקח בידי לקסקורפ למחסן במיזורי.

מאוחר יותר, מוחו חובר לגוף רובוטי חדש והוא הצטרף לברייניאק. בין היתר הוא נלחם בסטיל, באטמן, רובין ובציידת. לב הקריפטונייט שלו הוצא מחזהו והוחלף בתחליף אלקטרוני בידי סופרמן ובאטמן. במציאות יקום DC שלאחר פלאשפוינט, ג'ון קורבן הוצג כאחד מחייליו של גנרל סם ליין, והתאהב בבתו, לויס. כאשר סופרמן נמלט ממשמורת צבאית, קורבן התגייס ל"פרויקט חייל הפלדה" של דוקטור הנרי איירונס למרות הסכנות הכרוכות בכך. הוא נלחם בסופרמן אך עזר נגד ברייניאק, והושתל בו לב קריפטונייט כדי שימשיך לחיות. קורבן מוכנס לתרדמת, ממנה הוא מתעורר כאשר סופרמן נעשה רע, אך הוא נהרג באותה תקרית. הוא נראה בחיים זמן מה לאחר מכן והצטרף ליחידת הנקמה בסופרמן.

דמותו של מטאלו מדורגת במקום ה-52 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסדרות הלייב אקשן "סופרבוי", "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "סמולוויל" ו"סופרגירל" גילמו השחקנים מייקל קאלאן, סקוט ולנטיין, בריאן אוסטין גרין ופרדריק שמידט, בהתאמה.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:סופרמן: דמויות
קטגוריה:עיתונאים בדיוניים