פאוול ופרסבורגר (הקשתים)

השותפות בתחום עשיית הקולנוע בין **[[מייקל פאוול]]** (1905-1990) ל**[[אמריק פרסבורגר]]** (1902-1988)—הידועים יחדיו לעיתים כ**הקשתים**, שמה של חברת ההפקה שלהם—הניבה סדרה של סרטים משפיעים בשנות ה-40 וה-50. סרטיהם, עשרים וארבעה במספר, התבססו בעיקר על סיפורים מקוריים של פרסבורגר ותסריטים שנכתבו ע״י פאוול ופרסבורגר יחדיו. פאוול ביצע את רוב עבודת הבימוי, בעוד פרסבורגר ביצע את רוב עבודת ההפקה וגם עזר עם העריכה, בעיקר בתחום המוזיקה. ברוב סרטיהם הזוג חלק את הקרדיט על עבודת הכתיבה, הבימוי וההפקה. הסרטים הידועים ביותר שהזוג יצר הם חייו ומותו של קולונל בלימפ (1943), סיפור קנטרברי (1944), אני יודעת לאן אני הולכת (1945), עניין של חיים ומוות (1946), נרקיס שחור (1947) ונעליים אדומות (1948).

## היסטוריה
### סרטים מוקדמים
פאוול היה במאי מנוסה, שהתחיל את דרכו ביצירת סרטים אילמים והמשיך ליצירת דרמת מלחמת העולם הראשונה *המרגל בשחור* (1939), סרטו הראשון עבור המהגר היהודי-הונגרי המפיק אלכסנדר קורדה. פרסבורגר, שהיגר מהונגריה בשנת 1935, כבר עבד עבור קורדה, והתבקש לבצע שכתובים עבור הסרט. שיתוף הפעולה הזה היה הראשון מ-19 שיתופי פעולה לאורך 18 שנים בסך הכל.

לאחר שפאוול יצר שני סרטים נוספים עם קורדה, הוא התאחד עם פרסבורגר עבור הסרט *הברחה,* הראשון בסדרת סרטים של פאוול ופרסבורגר המתרחשים במהלך מלחמת העולם השנייה. השני*, קו רוחב 49* (1941) זכה בפרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר. שני הסרטים הם מותחנים שנוצרו כתעמולה אנטי-נאצית. בשלושת הסרטים הללו, פאוול קיבל את הקרדיט לבימוי ופרסבורגר את הקרדיט לתסריט:
* *המרגל בשחור* (1939)
* *הברחה (1940)*
* *קו רוחב 49* (1941)

### הקשתים
בסרט הבא שלהם, *אחד מהמטוסים שלנו חסר*, השניים לקחו קרדיט משותף על עבודת הכתיבה, הבימוי וההפקה, והתייחסו לעצמם בפעם הראשונה בתור ״הקשתים״ בקרדיטים. ב-1943, הם הקימו חברת הפקה משל עצמם ״הפקות סרטים הקשתים״, ואימצו לוגו של מטרת ירי בחץ וקשת שהופיע בפתיח של כל סרט. הקרדיט המשותף ״נכתב, הופק ובוים על ידי מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר״ מצביע על אחריותם המשותפת ליצירותיהם ולעובדה שהם אינם תלויים באף סטודיו או מפיקים נוספים.

במכתב מ-1942 בו ביקשו מונדי הילר להופיע ב*[[חייו ומותו של קולונל בלימפ|קולונל בלימפ]],* פרסבורגר מציג את ״מניפסט הקשתים. חמש הנקודות שבו מביעות את כוונותיהם של השניים:

# איננו חייבים נאמנות לאף אחד פרט לאינטרסים הפיננסים המספקים את כספנו: ולהם האחריות הבלעדית להבטיח רווח ולא הפסד.
# כל צעד בסרטים שלנו הוא אחריותנו בלבד. אנו מסרבים להיות מודרכים או מודרכים בידי כל השפעה מלבד השיפוט שלנו.
# כאשר אנו מתחילים לעבוד על רעיון חדש, אנו מוכרחים להקדים בשנה. לא רק את המתחרים שלנו, אלא גם את הזמנים. סרט אמיתי, מרעיון לשחרור אוניברסלי לוקח שנה. או יותר.
# אין אמן שמאמין באסקפיזם. ואנו מאמינים בסתר שאין גם קהל שעושה זאת. אנו הוכחנו, שהם ישלמו על מנת לראות את האמת, מסיבות אחרות חוץ מהעירום שלה.
# בכל עת, ובמיוחד בהווה, כבודם העצמי של כל המשתתפים, מהכוכב עד אחראי האביזרים, נשמר, או מופחת, על ידי הנושא והמטרה של הסרט עליו הם עובדים.

הם התחילו ליצור קבוצה של שחקנים וחברי צוות קבועים איתם הם עבדו על סרטים רבים במהלך שנים עשר השנים הבאות. כמעט אף אחד מאותם אנשים היה תחת חוזה עם הקשתים, הם נשכרו סרט אחר סרט.הוא יודע מה אני עומד לומר לפני שאני אפילו אומר את זה—אולי אפילו לפני שחשבתי על על זה—וזה נדיר מאוד. אתה בר מזל אם את פוגש מישהו כזה פעם אחת במהלך החיים שלך. —פרסבורגר על פאוול.הוא העמיד את הסיפור על פיו, הוא הפך גבר לאישה ואישה לגבר, הוא שינה את המתח, הוא כתב מחדש את הסוף... שמחתי מאוד שאני הולך לעבוד עם מישהו כזה.—פאוול על פגישתו הראשונה עם פרסבורגר.

פאווך ופרסבורגר גם הפיקו יחד סרטים של במאים אחרים תחת ״הקשתים״: *צי הכסף* (1943) שנכתב ובוים ע״י ורנון סוול וגורדון ולסלי ו*בסופו של הנהר* (1947) שבוים על דרק טוויסט.

במהלך המלחמה ולאחריה, הם הוציאו מספר סרטים שזכו לשבחים:
* אחד מהמטוסים שלנו חסר (1942)
* חייו ומותו של קולונל בלימפ (1943)
* צי הכסף (1943) (הפיקו בלבד)
* סיפור קנטרברי (1944)
* אני יודעת לאן אני הולכת (1945)
* עניין של חיים ומוות (1946)

### שיתוף הפעולה

לרוב, פרסבורגר יצר את הסיפור המקורי (לכל הסרטים שלהם בשנים 1940–1946) וכתב את הטיוטה הראשונה של התסריט. לאחר מכן הם העבירו ביניהם את התסריט מספר פעמים–הם לא עבדו עליו יחד באותו חדר. פרסבורגר ידע פעמים רבות מה הוא רוצה שהדמויות יגידו, אך פאוול סיפק לעיתים קרובות את המילים.

שניהם השתתפו בהפקה, אך פרסבורגר מעט יותר מפאוול מכיוון שיכל להרגיע את הרוחות לאחר התנהגותו הישירה של פאוול. הם הפכו למפיקים של עצמם בעיקר מכיוון שלא רצו שאף גורם חיצוני יתערב.

עבודת הבימוי התבצעה כמעט לחלוטין על ידי פאוול, אך באופן כללי הקשתים עבדו כקבוצה, כשהשחקנים ואנשי הצוות מציעים רעיונות לעיתים קרובות. פרסבורגר תמיד נמצא בקרבה לצילומים, בדרך כלל בסטודיו, על מנת לוודא שהשינויים המאוחרים הללו מתאימים לסיפור.

לאחר שהצילומים הסתיימו, פאוול בדרך כלל הלך להליכה בגבעות סקוטלנד כדי לנקות את ראשו, אך פרסבורגר היה מעורב פעמים רבות בעריכה, בעיקר באופן בו השתמשו במוזיקה. פרסבורגר היה מוזיקאי בעצמו וניגן על כינור בתזמורת בהונגריה.

כאשר הסרט היה מוכן ופאוול היה חוזר מסקוטלנד, הוא בדרך כלל היה בקדמת הבמה בכל הקשור לקידום הסרט כמו ראיונות לעיתונים וכד׳.

בגלל ששיתופי פעולה כמו של פאוול ופרסבורגר הם כל כך נדירים בתעשיית הקולנוע, ובגלל תיאורית האוטר, פרסבורגר תואר לפעמים כ״כותב התסריט של מייקל פאוול״. פאוול בעצמו דחה מכל וכל את התיאור הזה, ואמר בראיונות רבים שהוא לא היה יכול לעשות את רוב מה שהוא עשה ללא עבודתו של פרסבורגר כשותף מלא.

### סיום השותפות
לאחר שנות ה-50 המוקדמות, פאוול ופרסבורגר החלו להפיק פחות סרטים. שני סרטיהם האחרונים הצליחו מבחינה כלכלית, אך הביקורת על ההפקות האחרונות שלהם היו פחות טובות מהביקורת על ההפקות הראשונות שלהם. פאוול בעצמו הרגיש שסרטם *חולה נפגש עם אור ירח* היה הסרט הגרוע ביותר של הקשתים.

ההפקות של הקשתים הסתיימו לבסוף ב-1957, והזוג נפרד לקריירות עצמאיות. הפרידה הייתה ידידותית, והם נשארו חברים קרובים לאורך כל חייהם.

### שיתוף פעולה אחרון
הזוג התאחד עבור שני סרטים:
* *הם אספסוף מוזר* (1966)
* *הילד שהפך צהוב* (1972)

בשני הסרטים הללו, פאוול קיבל קרדיט כבמאי יחיד, ופרסבורגר ככותב התסריט היחיד. פאוול הפיק את *הם אספסוף מוזר* ופרסבורגר את *הילד שהפך צהוב*.

## דעות המבקרים
המתנה של מייקל פאוול הייתה שהוא ראה דברים בצלילות נוראה. אולי סרטיו חיכו לדי וי די כל הזמן הזה.—*[[אנטרטיינמנט ויקלי]]*, ה-11 בינואר 2002.אין במאי בריטי אחד, שעובד בבריטניה, שיצר כל כך הרבה סרטים ששווים צפייה כמייקל פאוול.—*מילון ביוגרפי של הקולנוע*, דייוויד תומסון, 1975.

מבקרי קולנוע בריטים תמיד הגיבו לסרטים של פאוול ופרסבורגר בצורה מעורבת, הם הכירו ביצירתיות שלהם, אבל לפעמים הטילו ספק במוטביציה ובטעם שלהם. לטוב או לרע, הקשתים מעולם לא התאימו למיינסטרים הבריטי. 

משנות ה-70 והלאה, המבקרים הבריטים החלו לשנות את האומדן הפושר הזה. היום האמונה הרווחת היא שהם שיחקו תפקיד מרכזי בהיסטוריה של הסרטים הבריטים. הם השפיעו על יוצרי סרטים רבים של דורות מאוחרים יותר, כמו מרטין סקורסזה, פרנסיס פורד קופולה וג'ורג' רומרו.

## פילמוגרפיה
* המרגל בשחור (1939)
* הברחה (1940)
* קו רוחב 49 (1941)
* אחד מהמטוסים שלנו חסר (1942)
* חייו ומותו של קולונל בלימפ (1943)
* המתנדב (1944)
* סיפור קנטרברי (1944)
* אני יודעת לאן אני הולכת (1945)
* עניין של חיים ומוות (1946)
* נרקיס שחור (1947)
* נעליים אדומות (1948)
* החדר האחורי הקטן (1949)
* נעלם לכדור הארץ (1950)
* פימפרנל החמקמק (1950)
* סיפורי הופמן (1951)
* או... רוזלינדה!! (1955)
* הקר על נהר פלייט (1956)
* חולה פוגש באור ירח (1957)
* הם אספסוף מוזר (1966)
* הילד שהפך צהוב (1972)

## מועמדויות ופרסים
ארבעה מהסרטים שלהם נמצאים ברשימת 50 הסרטים הבריטים הטובים ביותר של המאה ה-20 שנעשתה בידי מכון הסרטים הבריטים, נעליים אדומות ממוקם ב-10 העליונים.

## ראו גם
* קולנוע בריטי

## קישורים חיצוניים
* הקשתים באתר מכון הסרטים הבריטי
* הקשתים במסד הנתונים של IMDb
*  במסד הנתונים של IMDb
*  במסד הנתונים של IMDb
* העמוד של מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר

## הערות שוליים

2025 06