אמנות מצרים העתיקה

**אמנות מצרים העתיקה** מתייחסת לאמנות שנוצרה במצרים העתיקה בין האלף ה-6 לפני הספירה למאה ה-4 לספירה, החל ממצרים הפרהיסטורית ועד לנצרות  מצרים הרומית. היא כוללת ציורים, פסלים, רישומים על פפירוס, פיאנס, תכשיטים, שנהבים, אדריכלות ומדיה אמנותית אחרת. זו הייתה מסורת שמרנית שסגנונה השתנה מעט מאוד לאורך זמן. חלק ניכר מהדוגמאות ששרדו מגיעות מקברים ומאנדרטאות, ומספקות תובנות לגבי אמונות החיים שלאחר המוות במצרים העתיקה.

בשפה המצרית העתיקה לא הייתה מילה ל"אמנות". יצירות אמנות שירתו מטרה פונקציונלית במהותה, שהייתה קשורה לדת ולאידאולוגיה. יצירת נושא באמנות הייתה להעניק לו קביעות; לפיכך, אמנות מצרית עתיקה תיארה גרסה אידיאלית ולא מציאותית של העולם. לא הייתה מסורת משמעותית של ביטוי אמנותי אינדיבידואלי מכיוון שאמנות שירתה מטרה רחבה יותר וקוסמית של שמירה על הסדר (מאעת).

## אמנות מצרים הקדם-שושלתית (6000–3000 לפנה"ס)
[ממוזער|שמאל|220px|ממצאי מצרים מהתקופה הפרהיסטורית, 4400–3100 לפנה"ס: עם כיוון השעון משמאל למעלה: פסלון שנהב בדרי, צנצנת נקאדה, פסלון [בת (אלה)|בת, לוח שחיקה , סכין צור  ואגרטל דיוריט.]]
מצרים הקדם-שושלתית, המקבילה ל של מצרים הפרהיסטורית, נמשכה בין 6000 לפנה"ס לערך ועד תחילת התקופה השושלתית הקדומה, בסביבות 3100 לפנה"ס.

התפשטות מתמשכת של המדבר אילצה את אבותיהם הקדומים של המצרים להתיישב סביב הנילוס ולאמץ אורח חיים יושבני יותר במהלך התקופה הנאוליתית. התקופה שבין 9000 ל-6000 לפנה"ס הותירה מעט מאוד ראיות ארכאולוגיות, אך בסביבות 6000 לפנה"ס החלו להופיע יישובים נאוליתיים בכל רחבי מצרים. מחקרים המבוססים על נתונים מורפולוגיים, גנטיים וארכאולוגיים ייחסו יישובים אלה למהגרים מהסהר הפורה שחזרו במהלך המהפכה הנאוליתית, והביאו את החקלאות לאזור.

### תרבות מרימד (5000–4200 לפנה"ס)
בין השנים 5000 ל-4200 לפני הספירה לערך, תרבות מרימד , הידועה רק מאתר התיישבות גדול בקצה דלתת הנילוס המערבית, שגשגה במצרים התחתונה. לתרבות קשרים חזקים לתרבות פיום א' כמו גם ללבנט. בני אדם גרו בבקתות קטנות, ייצרו כלי חרס פשוטים ולא מעוטרים והיו להם כלי אבן. גודלו בקר, כבשים, עיזים וחזירים, ונשתלו חיטה, סורגום ושעורה. אנשי תרבות מרימד קברו את מתיהם בתוך תחומי ההתיישבות וייצרו פסלוני חרס. הראש המצרי הראשון בגודל טבעי העשוי מחימר מגיע ממרימד.

### תרבות בדרי (4400–4000 לפנה"ס)
התרבות הבדרית, משנת 4400 עד 4000 לפנה"ס בערך, נקראת על שם אתר בדרי (ערבית: بداري) ליד דר טאסה. היא באה בעקבות התרבות הטאסית  (בערך 4500 לפנה"ס) אך הייתה כה דומה עד שרבים רואים בהן תקופה רציפה אחת. התרבות הבדרית המשיכה לייצר כלי חרס שחורים (אם כי איכותם השתפרה משמעותית) וקיבלה את מספרי תיארוך רצף (SD) 21–29. ההבדל העיקרי המונע מחוקרים למזג את שתי התקופות הוא שבאתרים בדריים נמצאה נחושת בנוסף לאבן ולכן הם יישובים כלקוליתיים, בעוד שהאתרים הטאסיים הנאוליתיים עדיין נחשבים לתקופת האבן.


Badarian Burial.jpg|חפצי קבורה בדרית. 4500–3850 לפני הספירה.
Woman-E 11887-IMG 9547-cropped.jpg|פסלון אישה שנמצא בבית קברות; 4400–4000 לפנה"ס; עצם תנין; גובה: 8.7 סנטימטרים; מוזיאון הלובר.
String of beads MET 32.2.42 EGDP012905.jpg|שרשרת חרוזים; 4400–3800 לפנה"ס; החרוזים עשויים עצם, סרפנטיניט  וקונכייה; אורך: 15 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
Vase in the shape of a hippopotamus. Early Predynastic, Badarian. Fifth millennium BC. From Mostagedda.jpg|אגרטל בצורת היפופוטם. קדם-שושלתי מוקדם, בדרי. האלף החמישי לפנה"ס.


### תרבות נקאדה (4000–3000 לפנה"ס)
תרבות נקאדה היא תרבות ארכאולוגית של מצרים הכלקוליתית הקדם-שושלתית (בערך 4400–3000 לפנה"ס), הקרויה על שם העיר נקאדה , במחוז קינא. היא מחולקת לשלוש תקופות משנה: תרבות עמרה (נקאדה I), תרבות גרזה (נקאדה II) ותרבות סמאינה (נקאדה III).

#### תרבות עמרה (נקאדה I)

תרבות נקאדה I (העמרתית) נמשכה בין השנים 4000 ל-3500 לפנה"ס לערך. כלי חרס בעלי חלק עליון שחור ממשיכים להופיע, אך גם כלי חרס לבנים בעלי קווים צולבים - סוג של כלי חרס המעוטרים בקבוצות מצטלבות של קווים לבנים מקבילים קרובים - נמצאים בתקופה זו. התקופה העמרתית קיבלה מספרי תיארוך רצף (SD) שבין 30 ל-39.


Naqada black top.jpg|אגרטל טרקוטה אובלי בעל ראש שחור בסגנון תקופת נקאדה I (עמרתי), (בערך 3800–3500 לפנה"ס)
Predynastic bearded man-MGR Lyon-IMG 9928.jpg|פסלון גבר מזוקן; 3800–3500 לפני הספירה; ברקציה; ממצרים העליונה; Musée des Confluences (ליון, צרפת)
White cross-lined bowl with four legs MET DP244613 (cropped).jpg|קערה לבנה עם קווים לבנים מצטלבים בעלת ארבע רגליים; 3700–3500 לפנה"ס; כלי חרס צבועים; גובה: 15.6 סנטימטרים, קוטר: 19.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


#### תרבות גרזה (נקאדה II)

תרבות נקאדה II (גרזה) משנת 3500 עד 3200 לפנה"ס בערך, נקראת על שם אתר גרזה. תרבות זו מהווה את השלב הבא בהתפתחות התרבותית המצרית, ובתקופה זו הונחו היסודות של מצרים השושלתית. תרבות נקאדה II היא במידה רבה התפתחות רציפה של תרבות נקאדה I, שהתרחבה מאזור הנילוס העליון לכיוון דלתת הנילוס ולכיוון נוביה. כלי חרס של תרבות נקאדה II קיבלו מספרי תיארוך רצף (SD) של 40 עד 62, והם שונים באופן מובהק מכלי חרס לבנים עם שורות צולבות או כלי חרס שחורים של נקאדה I. הם נצבעו בעיקר באדום כהה עם תמונות של בעלי חיים, אנשים וספינות, כמו גם סמלים גאומטריים שנראים כמי שנגזרו מבעלי חיים. ידיות גליות, שהיו נדירות לפני תקופה זו (אם כי לעיתים נמצאו כבר בשנת SD 35), הפכו נפוצות ומורכבות יותר עד שהן הפכו כמעט לחלוטין לקישוטים.

במהלך תקופה זו נכנסו למצרים חפצים זרים וצורות אמנות מובהקות, דבר המצביע על קשר עם מספר חלקים באסיה, ובמיוחד עם מסופוטמיה. חפצים כמו ידית סכין גבל אל-עראק , שעליה גילופים מסופוטמיים בולטים, נמצאו במצרים, והכסף המופיע בתקופה זו יכול להיות שהושג רק מאסיה הקטנה. בנוסף, נוצרו חפצים מצריים המחקים בבירור צורות מסופוטמיות. חותמות גליל הופיעו במצרים, כמו גם אדריכלות פאנלים שקועה. התבליטים המצריים על לוחות שחיקה  עוצבו באותו סגנון כמו תרבות ארך  המסופוטמית בת זמנה, וראשי אלה טקסיים מתקופת גרזה המאוחרת ומתקופת סמאינה המוקדמת עוצבו בסגנון "אגס" מסופוטמי, במקום בסגנון הילידי המצרי.

הקשר עם כנען, ככל הנראה, לא התקיים לפני התקופה השושלתית הקדומה. מאחר שקשה לקבוע את נתיב הסחר הזה מניחים בדרך כלל שהתקיים דרך הים. בתקופה בה תאוריית המירוץ לשושלת הייתה פופולרית הועלתה תיאוריה כי יורדי ארך הקיפו את חצי האי ערב בנתיב ים תיכוני ועברו ככל הנראה על ידי מתווכים דרך גבל, כפי שמעידה נוכחותם של חפצים גבליים במצרים.

העובדה שאתרי נקאדה II רבים כל כך נמצאים בפתחי ואדיות המובילים לים סוף עשויה להצביע על כמות מסוימת של סחר דרך ים סוף (אם כי הסחר מגבל יכול היה לחצות את סיני ואז להגיע לים סוף). כמו כן, הגעה של רעיון מורכב כמו אדריכלות פאנלים שקועה, שיכלה להגיע למצרים באמצעות שליחים, נחשבת כלא סבירה ולעיתים קרובות עולה ההשערה שהגיעה דרך לפחות קבוצה אחת קטנה של מהגרים.

למרות עדויות אלה להשפעה זרה, אגיפטולוגים מסכימים בדרך כלל כי תרבות נקאדה II היא בעיקר ילידית ממצרים.


Decorated ware jar illustrating boats and trees MET DP241281 (cropped).jpg|קנקן חרס מעוטר המתאר סירות ועצים; 3650–3500 לפנה"ס; כלי חרס צבועים; גובה: 16.2 סנטימטרים, קוטר: 12.9 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Female Figure, ca. 3500-3400 B.C.E..jpg|דמות נשית; בערך 3600 לפנה"ס; טרקוטה; 29.2 × 14 × 5.7 סנטימטרים; ממַ'מַרְיָה (מצרים); מוזיאון ברוקלין (ניו יורק)
Amulet in the form of a head of an elephant MET DP109384 (cropped).jpg|קמע בצורת ראש פיל; 3500–3300 לפנה"ס; סרפנטין (החלק הירוק) ועצם (העיניים); 3.5 × 3.6 × 2.1 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Gebel el-Arak knife mp3h8783-cropped.jpg|סכין גבל אל-עראק ; 3300–3200 לפנה"ס; שנהב פיל (הידית) וצור (הלהב); אורך: 25.5 סנטימטרים; ככל הנראה מאבידוס (מצרים); הלובר
Jar with Lug Handles LACMA M.71.73.54.jpg|כד עם ידיות לולאה; בערך 3500–3050 לפנה"ס; דיוריט; גובה: 13 סנטימטרים; מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (ארצות הברית)


#### התקופה הקדם-שושלתית המאוחרת (תרבות סמאינה; נקאדה III)

תקופת נקאדה III, משנת 3200 עד 3000 לפני הספירה בערך, נחשבת בדרך כלל זהה לתקופה הקדם-שושלתית, שבמהלכה אוחדה מצרים.

נקאדה III בולטת בהיותה התקופה הראשונה בה נכתבו הירוגליפים (אם כי זה שנוי במחלוקת), השימוש הקבוע הראשון בסרכים, ההשקיה הראשונה וההופעה הראשונה של בתי קברות מלכותיים. האמנות של תקופת נקאדה III הייתה מתוחכמת למדי, כפי שהודגם על ידי לוחות שחיקה . אלה שימשו במצרים הקדם-שושלתית לטחינה ולמריחת מרכיבי קוסמטיקה לפנים או לגוף. עד לתקופה הקדם-שושלתית, נראה כי לוחות השחיקה איבדו את תפקיד זה ושימשו במקום לנוי ואולי גם לטקסים. הם יוצרו כמעט אך ורק מאבן טין, שמקורה במחצבות בואדי חמאמאת . רבות מלוחות השחיקה נמצאו בנח'ן, מרכז כוח במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית. לאחר איחוד המדינה, לוחות הצבעים חדלו מלהיכלל במכלולי קברים.


God Min, Temple of Koptos, circa 3300 BCE (reconstruction drawing and existing pieces I, II and III).png|שחזור של נפילי קופטוס , פסלים קולוסאליים קדם-שושלתיים של האל מין, קופטוס, בסביבות שנת 3300 לפנה"ס.
Davis comb 02 (cropped).jpg|מסרק דייוויס; 3200–3100 לפנה"ס; שנהב; 5.5 × 3.9 × 0.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
The Battlefield Palette 3100 BC - Joy of Museums.jpg|פלטת שדה הקרב; 3100 לפנה"ס; אבן בוץ; רוחב: 28.7 סנטימטרים, עומק: 1 סנטימטרים; מאבידוס (מצרים); המוזיאון הבריטי (לונדון)
Early dynastic statue of a squatting baboon 02.jpg|אלוהות בבון הנושאת את שמו של פרעה נערמר על בסיסה; בערך 3100 לפנה"ס; קלציט; גובה: 52 סנטימטרים; המוזיאון המצרי של ברלין (גרמניה)
Palette with Bull-E 11255-IMG 9459-9466-gradient.jpg|שני צידי פלטת השור ; בערך 3200–3000 לפנה"ס; אבן גריווק  או צפחה; 25 סנטימטרים; הלובר


## אמנות מצרים השושלתית
### התקופה השושלתית הקדומה (3100–2685 לפנה"ס)

[ממוזער|שמאל|220px|[לוח השחיקה של נערמר]]
התקופה השושלתית הקדומה של מצרים הגיעה מיד לאחר איחוד מצרים העליונה והתחתונה, בסביבות שנת 3100 לפנה"ס. היא נחשבת בדרך כלל ככוללת את השושלות הראשונה והשנייה, שנמשכו מסוף התקופה הארכאולוגית של נקאדה III ועד לסביבות שנת 2686 לפנה"ס, או תחילת תקופת הממלכה הקדומה.

עיצוב לוחות השחיקה  הגיע לרמה חדשה של תחכום בתקופה זו, שבה גם מערכת הכתב המצרית עברה התפתחות נוספת. בתחילה, הכתב המצרי הורכב בעיקר ממספר סמלים שציינו כמויות של חומרים שונים. בלוחות השחיקה נעשה שימוש בסמלים יחד עם תיאורים ציוריים. עד סוף תקופת השושלת השלישית הורחבה וכללה יותר מ-200 סמלים, הן פונוגרמות  והן אידיאוגרמות.


Narmer Palette.jpg|שני צידי לוח השחיקה של נערמר; בערך 3100 לפנה"ס; אבן גריווק ; גובה: 63 סנטימטרים; מנח'ן (מצרים); המוזיאון המצרי (קהיר)
MacGregor Plate (with background).jpg|לוחית המתארת את השליט דן ; בערך 3000 לפנה"ס; שנהב; 4.5 × 5.3 סנטימטרים; מאבידוס (מצרים); המוזיאון הבריטי (לונדון)
Stela of Raneb MET DP259528.jpg|אסטלת נב רע ; בערך 2880 לפנה"ס; גרניט; גובה: 1 מטר, רוחב: 41 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Child's bracelet MET 01.4.2 01-20-01 (cropped).jpg|צמיד; בערך 2650 לפנה"ס; זהב; קוטר: 6 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Limestone head of a king. Thought by Petrie to be Narmer. Bought by Petrie in Cairo, Egypt. 1st Dynasty. The Petrie Museum of Egyptian Archaeology, London.jpg|ראש מאבן גיר של שליט מהתקופה השושלתית הקדומה, מקורו אינו ידוע ואין בו כתובות (מוזיאון פטרי, לונדון)


### הממלכה הקדומה (2686–2181 לפנה"ס)

[ממוזער|שמאל|220px|הנסיכה [נפרת-יאבת, ככל הנראה בתו של ח'ופו, מקברה בגיזה (2590-2565 לפנה"ס). מוזיאון הלובר מזרח 15591.]]
הממלכה הקדומה של מצרים היא התקופה המשתרעת בין השנים 2686–2181 לפנה"ס בקירוב. היא ידועה גם כ"עידן הפירמידות" או "עידן בוני הפירמידות", שכן היא מקיפה את שלטונם של בוני הפירמידות הגדולים של השושלת הרביעית. המלך סנפרו שכלל את אמנות בניית הפירמידות והפירמידות בגיזה נבנו תחת השליטים ח'ופו, חעפרע ומנכאורע. מצרים הגיעה לשיאה הראשון של הציוויליזציה, הראשונה מבין שלוש תקופות המכונות "ממלכה" (אחריה הממלכה התיכונה והממלכה החדשה) המסמנות את שיאי הציוויליזציה בעמק הנילוס התחתון.


Statue of Khufu in the Cairo Egyptian Museum.jpg|פסל פרעה ח'ופו/חיאופס, מוזיאון קהיר
Saqqara BW 5.jpg|פירמידת ג'וסר בסקארה, 2667–2648 לפנה"ס, מאת אמחותפ, פירמידת המדרגות  המפורסמת ביותר של מצרים
Menkaura.jpg|פסל מנכאורע עם חתחור והאנשה של העיר קינופוליס ; 2551–2523 לפנה"ס; אבן צפחה; גובה: 95.5 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר). מציג פסל קבוצתי עם מאפיינים ומידות של הממלכה הקדומה.
Ägyptisches Museum Kairo 2016-03-29 Rahotep Nofret 01.jpg|פסלי הנסיך רע-חוטפ ונופרת , בסביבות 2613-2494 לפנה"ס, המוזיאון המצרי בקהיר
Scribe accroupi Saqquara Louvre E3023-01b.jpg|פסל הלבלר היושב במוזיאון הלובר
Seated portrait group of Dersenedj and his wife Nofretka from the Old Kingdom 01.jpg|קבוצת דיוקנאות יושבים של דרסנדיי ואשתו נופרטקה; בערך 2400 לפנה"ס; גרניט ורוד; המוזיאון המצרי של ברלין


### הממלכה התיכונה (2055–1650 לפנה"ס)

[ממוזער|שמאל|220px|חדר מקברו של [סרנפות השני , באסואן (מצרים). התרגום הגס של הקיר הוא "ברוכה בשירותה של סאטט, פילגשו של הפילנטין ושל נחבת, נבור-נאכת". נבור-נאכת היה שם נוסף של סרנפות.]]
הממלכה התיכונה של מצרים (הידועה גם כ"תקופת האיחוד מחדש") מאופיינת בסיום הפילוג פוליטי המכונה תקופת הביניים הראשונה. תקופת הממלכה התיכונה נמשכה מסביבות שנת 2050 לפנה"ס ועד לסביבות שנת 1710 לפנה"ס, מאיחוד מצרים תחת שלטונו של מנטוחותפ השני  מהשושלת האחת-עשרה ועד סוף השושלת השתים-עשרה. השושלת האחת-עשרה שלטה מתבאי והשושלת השתים עשרה שלטה מאל-לישת. בתקופת הממלכה התיכונה הפך אוסיריס לאל החשוב ביותר בדת העממית. לאחר תקופת הממלכה התיכונה באה תקופת הביניים השנייה של מצרים, תקופה נוספת של פילוג שכללה פלישות זרים למדינה כדוגמת החיקסוס ממערב אסיה.

לאחר איחוד מצרים לממלכה התיכונה הצליחו שליטי השושלות האחת-עשרה והשתים-עשרה להחזיר את תשומת ליבם לאמנות. בשושלת האחת-עשרה נבנו אנדרטאות לשליטים בסגנון שהושפע מהמודלים הממפיטיים של השושלת החמישית והשישית המוקדמת ומסגנון התבליטים התבאני, שלפני איחודה כמעט ונעלם. לשינויים אלה הייתה מטרה אידאולוגית, שכן שליטי השושלת האחת-עשרה הקימו מדינה ריכוזית וחזרו לאידיאלים הפוליטיים של הממלכה הקדומה. בתקופת השושלת השתים-עשרה המוקדמת הייתה לאמנות אחידות בסגנון בשל השפעת הסדנאות המלכותיות. בנקודה זו הגיעה איכות הייצור האמנותי עבור חברי האליטה בחברה לשיא שלא היה מעולם, אם כי הוא השתווה בתקופות אחרות. שגשוגה של מצרים בסוף השושלת השתים-עשרה בא לידי ביטוי באיכות החומרים ששימשו לאנדרטאות מלכותיות ופרטיות.


Ägyptisches Museum Kairo 2016-03-29 Mentuhotep 02.jpg|פסל אוסירידו של הפרעה הראשון של הממלכה התיכונה, מנטוחותפ השני ; 2061–2010 לפנה"ס; אבן חול צבועה; 138 × 47 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר)
Portrait head of an Egyptian from Thebes.jpg|דיוקן ראש מצרי מתבאי; בערך 2000 לפנה"ס; גרניט; המוזיאון המצרי של ברלין (גרמניה)
Egypt, Middle Kingdom, late Dynasty 12 - Scarab - 1914.748 - Cleveland Museum of Art.jpg|חרפושית; בערך 1980 לפנה"ס; זהב; סה"כ: 1.1 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות  (קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית)
Egypt, Meir, Middle Kingdom, mid-Dynasty 12, reign of Amenemhat II to Sesos - Coffin of Senbi - 1914.716 - Cleveland Museum of Art.tif|ארון הקבורה של סנבי; 1918–1859 לפנה"ס; מצופה וצבוע בעץ ארז; מידות כוללות: 70x55 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות
Jewelry chest of Sithathoryunet MET DP330328.jpg|תיבת תכשיטים של סיתהתורונת; 1887–1813 לפנה"ס; הובנה, שנהב, זהב, קרנליאן, פיאנס כחול וכסף; גובה: 36.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Mirror of the Chief of the Southern Tens Reniseneb MET 26.7.1351 EGDP012746.jpg|מראה עם ידית בצורת פפירוס; 1810–1700 לפנה"ס; נחושת לא מסוגסגת, זהב והובנה; 22.3 × 11.3 × 2.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
GuardianStatueofAmenemhmatII.jpg|פסל שומר המשקף את תווי פניו של השליט המכהן, כנראה אמנמחת הראשון או סנוסרת הראשון, ושימש כשומר אלוהי עבור האימיוט. עשוי מעץ ארז וגבס, בערך 1919–1885 לפנה"ס.
Relief from the Chapel of the Overseer of the Troops Sehetepibre MET DP350014.jpg|תבליט מקפלת מפקח החיילים סֶהֶטֶפִּיְבְרֶה; 1802–1640 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; 30.5 × 42.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Lintel of Amenemhat I and Deities MET DP322051.jpg|משקוף של אמנמחת הראשון ואלוהויות; 1981–1952 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; 36.8 × 172 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Procession of the Aamu, Tomb of Khnumhotep II (composite).jpg|קבוצה של עמים מערב-אסייתים (אולי כנענים ומקורותיהם של החיקסוס) מתוארת בכניסה למצרים בסביבות שנת 1900 לפנה"ס. מקברו של חנומותפ השני , פקיד מהשושלת השתים-עשרה.


### תקופת הביניים השנייה (1650–1550 לפנה"ס)

לא נראה כי החיקסוס, שושלת שליטים שמקורה בלבנט, יצרו אמנות חצר כלשהי, במקום זאת הם השתלטו על מונומנטים משושלות קודמות על ידי כתיבת שמותיהם עליהם. רבות מאלה חרוטות בשמו של השליט כיאן . באווריס נחשף ארמון גדול, שנבנה בסגנון הלבנטיני ולא בסגנון מצרי, ככל הנראה על ידי כיאן. ידוע כי השליט אפפי  היה כפטרון לתרבות הסופרים המצרית והזמין את העתקת הפפירוס המתמטי של רינד. הסיפורים שנשמרו בפפירוס ווסטכר עשויים להיות מתוארכים גם לתקופת שלטונו.

"ספינקסי החיקסוס"  או "ספינקסי הטאניטים" הם קבוצה של ספינקסים מלכותיים המתארים את הפרעה הקדום אמנמחת השלישי (השושלת השתים-עשרה) עם מספר תכונות יוצאות דופן בהשוואה לפסלים קונבנציונליים, למשל עצמות לחיים בולטות ורעמה עבה של אריה, במקום נמס  - כיסוי ראש מסורתי. השם "ספינקסי החיקסוס" ניתן בשל העובדה שאלו נחקקו מחדש מאוחר יותר על ידי מספר שליטי החיקסוס, ותחילה נחשבו כמייצגים את שליטי החיקסוס עצמם. חוקרים מהמאה התשע-עשרה ניסו להשתמש בתכונות הפסלים כדי לייחס מקור גזעי לחיקסוס. ספינקסים אלה נתפסו על ידי החיקסוס מערי הממלכה התיכונה ולאחר מכן הועברו לבירתם אווריס, שם נחקקו מחדש בשמות בעליהם החדשים ועיטרו את ארמונם. כיום ידועים שבעה מהספינקסים הללו, כולם מטאניס ורובם ממוקמים במוזיאון קהיר. פסלים נוספים של אמנמחת השלישי נמצאו בטאניס ומקושרים לחיקסוס באותו אופן.


Asiatic official Munich (retouched).jpg|פקיד בעל תסרוקת "ראש פטרייה" הנראית גם בציורים עכשוויים של זרים מערביים אסייתים כמו בקברו של חנומותפ השני , בבני חסן. נחפר באווריס, בירת החיקסוס. אוסף ממלכתי לאמנות מצרית.
Khyan.jpg|אריה חרוט בשמו של שליט החיקסוס כיאן , נמצא בבגדד, דבר המצביע על קשרים עם בבל . שם המשפחה של כיאן וכינויו מופיעים על החזה. המוזיאון הבריטי, EA 987.
Hyksos dagger handle.jpg|ידית פגיון מאלקטרום של חייל פרעה החיקסוס אפפי , הממחישה את החייל צד עם קשת קצרה וחרב. כתובות: "האל המושלם, אדון שתי הארצות, נבכפשר אפפי" ו"חסיד אדונו נחמן", נמצאו בקבורה בסקארה. כיום במוזיאון לוקסור .
"Tell el-Yahudiya" Vase in the Shape of a Duck MET 23.3.40 left.jpg|דוגמה לכלי תל אל-יהודיה מצרי, בסגנון בהשפעת הלבנט.


### הממלכה החדשה (1550–1069 לפנה"ס)

הממלכה החדשה, המכונה גם "האימפריה המצרית", היא התקופה שבין המאות ה-16 וה-11 לפני הספירה, והיא משתרעת על פני השושלות השמונה-עשרה, התשע-עשרה והעשרים. הממלכה החדשה קמה לאחר תקופת הביניים השנייה ולבסוף דעכה אל תקופת הביניים השלישית. הייתה זו התקופה המשגשגת ביותר של מצרים העתיקה שסימנה את שיא כוחה. ניתן לייחס עושר עצום זה לריכוזיות הכוח הביורוקרטי ולמסעות צבאיים מוצלחים רבים שפתחו נתיבי סחר. עם התרחבות האימפריה המצרית שכו הפרעונים לגישה לסחורות חשובות כמו עצי ארז מלבנון וחומרי יוקרה כמו לפיס לזולי וטורקיז.

יצירות האמנות שנוצרו במהלך תקופת הממלכה החדשה מתחלקות לשלוש תקופות רחבות: תקופת טרום-עמארנה, תקופת עמארנה ותקופת רעמסס. למרות התרחשות שינויים סגנוניים כתוצאה מתזוזות כוח ושינויים באידיאלים דתיים המשיכו עבודות הפסלים והתבליטים ברחבי הממלכה החדשה לגלם את העקרונות העיקריים של האמנות המצרית: חזיתיות וציריות, היררכיה של קנה מידה וקומפוזיציה מורכבת.

#### טרום-עמארנה
תקופת טרום-עמארנה החלה עם כינונה של השושלת השמונה-עשרה של הממלכה החדשה והתאפיינה בכוחה הגובר של מצרים כאימפריה רחבת ידיים. יצירות האמנות משקפות שילוב של טכניקות ונושאים מתקופת הממלכה התיכונה עם חומרים וסגנונות חדשים שהגיעו מארצות זרות. חלק גדול מהאמנות והאדריכלות של תקופת טרום-עמארנה נוצרו על ידי המלכה חתשפסות, שהובילה בנייה נרחבת לכל האלים במהלך תקופת שלטונה בין השנים 1473 ל-1458 לפנה"ס. המלכה ביצעה תוספות משמעותיות למקדש בכרנך, התחייבה לבנות מקדש מתים נרחב בדיר אל-בחרי, ויצרה כמות נרחבת של פסלים ותבליטים מאבן קשה. היקף פרויקטי הבנייה הללו התאפשר הודות לריכוז הכוח בתבאי ופתיחתם מחדש של נתיבי הסחר על ידי שליט הממלכה החדשה הקודם, יעחמס הראשון.

מקדש המתים המפואר של המלכה בדיר אל-בחרי מספק דוגמאות רבות, שמורות היטב, של יצירות האמנות שנוצרו בתקופת טרום-עמארנה. המקדש העצום בן שלוש הקומות, בעל העמודים, נבנה בתוך צוקי תבאי ועוטר בתבליטים מצוירים רבים. נושאי התבליטים הללו נעו בין תמונות קבורה מסורתיות והכרה בדמותה של חתשפסות כשליטה האלוהית של מצרים ועד סצנות קרב ומשלחות בארצות זרות. המקדש הכיל גם פסלים רבים של המלכה והאלים, ובמיוחד של אמון-רע, וחלקם היו עצומים בגודלם. יצירות האמנות מתקופת שלטונה של חתשפסות מסמנות שילוב מחדש של התרבות והסגנון הצפוניים כתוצאה מאיחוד מצרים. תחותמס השלישי, השליט הקודם למלכה, הזמין גם כן כמויות אדירות של יצירות אמנות בקנה מידה גדול ועד מותו הייתה מצרים לאימפריה החזקה ביותר בעולם.

#### מקדשים בחסות המדינה
בתקופת הממלכה החדשה – ובמיוחד בתקופת השושלת השמונה-עשרה – היה מקובל ששליטים הזמינו את בנייתם של מקדשים גדולים ומורכבים המוקדשים לאלים העיקריים של מצרים. מבנים אלה, שנבנו מאבן גיר או אבן חול (חומרים קבועים יותר מלבני הבוץ ששימשו למקדשים קודמים) ומלאים בחומרים נדירים ובציורי קיר ססגוניים, מדגימים את העושר והגישה למשאבים מהם נהנתה האימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה. מקדש כרנך, המוקדש לאמון-רע, הוא אחת הדוגמאות הגדולות והטובות ביותר ששרדו לסוג זה של אדריכלות בחסות המדינה.


Eye (AM 1945.63-1) (cropped).jpg|עין; 1550–1069 לפנה"ס; עין בהט מארון קבורה; אורך: 50.8 מילימטרים; מוזיאון הזיכרון למלחמת אוקלנד  (אוקלנד, ניו זילנד)
Amenhotep II (46577008732).jpg|אושבתי של אמנחותפ השני; 1427–1400 לפנה"ס; סרפנטין; 29 × 9 × 0.65 סנטימטרים, 1.4 קילוגרמים; המוזיאון הבריטי (לונדון)
Arm Panel From a Ceremonial Chair of Thutmose IV MET eg30.8.45a-c.Av1.jpg|לוח משענת יד מכיסא טקסי של תחותמס הרביעי; 1400–1390 לפנה"ס; עץ (פיקוס שקמה?); גובה: 25.1 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Gaming Board Inscribed for Amenhotep III with Separate Sliding Drawer, ca. 1390-1353 B.C.E.,49.56a-b.jpg|לוח משחק עם חריטת אמנחותפ השלישי עם מגירה נשלפת נפרדת; 1390–1353 לפנה"ס; פאינס מזוגג; 5.5 × 7.7 × 21 סנטימטרים; מוזיאון ברוקלין (ניו יורק)
Amenhotep III (31661372097).jpg|ראש אמנחותפ השלישי; 1390–1352 לפנה"ס; קוורציט; 24 × 20 סנטימטרים, 9.8 ק"ג; המוזיאון הבריטי
Babuino (46613121321).jpg|פסלון בבון; 1390–1352 לפנה"ס; קוורציט; 68.5 × 38.5 × 45 ס"מ, 180 ק"ג (משוער); המוזיאון הבריטי
Statuette of the lady Tiye MET DT221869.jpg|פסלון של הגברת תיה ; 1390–1349 לפנה"ס; עץ, קרנליאן, זהב, זכוכית, כחול מצרי וצבע; גובה: 24 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Abu Simbel Temple May 30 2007.jpg|אבו סימבל, מקדש רעמסס השני
Syrians bringing presents in the tomb of Rekhmire (actual).jpg|סורים מביאים מתנות לתחותמס השלישי, בקברו של רח'מיר , בסביבות שנת 1450 לפנה"ס. הם מכונים "ראשי רטג'נו ".


#### אמנות עמארנה

[ממוזער|שמאל|220px|[פסל נפרתיתי; 1352–1336 לפנה"ס; אבן גיר, טיח וצבע; גובה: 48 סנטימטרים; מעמארנה (מצרים); המוזיאון המצרי בברלין (גרמניה)]]
אמנות עמארנה נקראת על שם האתר הארכאולוגי הנרחב בתל אל-עמארנה, לשם העביר פרעה אחנתון את הבירה בסוף השושלת השמונה-עשרה. תקופה זו, והשנים שקדמו לה, מהוות את ההפרעה הדרסטית ביותר בסגנון האמנות המצרית בממלכות הקדומה, התיכונה והחדשה, כתוצאה מהעלייה בבולטות של התאולוגיה השמשית החדשה והמעבר הסופי לכיוון אתוניזם תחת שלטון אחנתון. אמנות עמארנה  מאופיינת בתחושת תנועה ו"תפיסה סובייקטיבית וחושנית" של המציאות כפי שהופיעה בעולם. סצנות כוללות לעיתים קרובות דמויות חופפות היוצרות תחושה של קהל, דבר שהיה פחות נפוץ בתקופות קדומות יותר.

יצירות האמנות שנוצרו תחת אחנתון היו השתקפות של השינויים הדרמטיים בתרבות, בסגנון ובדת שהתרחשו תחת שלטונו של אחנתון. הדת החדשה, המכונה לעיתים "התאולוגיה השמשית החדשה", הייתה פולחן מונותאיסטי לאל השמש, אתון. אחנתון הדגיש את עצמו כ"שותף-עוצר", יחד עם אתון, כמו גם השופר של אתון עצמו. מאחר שדיסקת השמש זכתה לסגידה ככוח החיים האולטימטיבי בתאולוגיה חדשה זו, כל דבר שקרני השמש נגעו בו התברך על ידי כוח זה. כתוצאה מכך, הקורבנות והפולחן ככל הנראה נערכו בחצרות פתוחות, וטכניקת התבליט השקוע, שעבדה בצורה הטובה ביותר עבור גילופים חיצוניים, שימשה גם עבור עבודות פנים.

תיאור גוף האדם  השתנה באופן דרסטי תחת שלטונו של אחנתון. לדוגמה, תיאורים רבים של גופו של אחנתון מעניקים לו תכונות נשיות מובהקות, כגון ירכיים גדולות, שדיים בולטים ובטן וירכיים גדולים יותר. ייצוגי פנים של אחנתון, כמו בפסל אבן החול של אחנתון , מציגים אותו עם סנטר מוארך, שפתיים מלאות ולחיים שקועות. מאפיינים סגנוניים אלה התרחבו מעבר לייצוגים של אחנתון והיו בשימוש נוסף בתיאור כל דמויות המשפחה המלכותית, כפי שנצפה בדיוקן מריתתן  ובשבר של פני מלכה. זוהי סטייה מהאמנות המצרית המוקדמת יותר, שהדגישה עבור דמויות גבריות את הנעורים והגבריות האידיאליים של אותה עת.

חידוש בולט מתקופת שלטונו של אחנתון היה התעלות דתית של משפחת המלוכה, כולל אשתו של אחנתון, נפרתיתי, ושלוש בנותיהם. בעוד שתקופות מוקדמות יותר של האמנות המצרית תיארו את השליט כקשר העיקרי בין האנושות לאלים, תקופת עמארנה הרחיבה את הכוח הזה לכלל חברי משפחת המלוכה. כפי שמודגם בתבליט של משפחה מלכותית ובגושי התלאתאת השונים, קרני אתון נגעו בכל דמות של משפחת המלוכה. נפרתיתי נחשבת כמי שמילאה תפקיד פולחני משמעותי בתקופה זו.

מבנים מעטים מתקופה זו שרדו, בין היתר משום שנבנו מבלוקים בגודל סטנדרטי, המכונים תלאתאת, שקל מאוד להסירם לשימוש חוזר. בעקבות מגמה זו לא פעלו מקדשים בעמארנה לפי המנהגים המצריים המסורתיים והיו פתוחים לשמיים ללא תקרות וללא דלתות סגורות. בדורות שלאחר מותו של אחנתון חזרו אמנים לסגנונות המצריים המסורתיים של תקופות קודמות. עדיין נותרו עקבות לסגנון של תקופה זו באמנות מאוחרת יותר, אך ברוב המובנים, האמנות המצרית, כמו הדת המצרית, חזרה למאפייניה הרגילים כאילו תקופה זו מעולם לא התרחשה. עמארנה עצמה ננטשה ונעשו מאמצים ניכרים להשחית מונומנטים מתקופת שלטון אחנתון, כולל פירוק מבנים ושימוש חוזר בבלוקים כאשר עיטוריהם פונים פנימה, כפי שהתגלה לאחרונה בבניין שנבנה מאוחר יותר. השליט האחרון של השושלת השמונה-עשרה, חרמחב, ביקש לבטל את השפעת האמנות והתרבות של עמארנה ולהשיב את המסורת העוצמתית של פולחן אמון.


Relief depicting Akhenaton and Nefertiti with three of their daughters under the rays of Aton 01 (cropped).jpg|תבליט של משפחת המלוכה: אחנתון, נפרתיתי ושלוש הבנות; 1352–1336 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; 25 × 20 סנטימטרים; המוזיאון המצרי בברלין (גרמניה)
Princess of Akhenaton family-E 14715-IMG 0319-gradient.jpg|דיוקן של מריתתן ; 1351–1332 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; גובה: 15.4 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Akhenaton-E 27112-IMG 4198-gradient.jpg|פסל אחנתון; בערך 1350 לפנה"ס; אבן חול צבועה; 1.3 × 0.8 × 0.6 מטרים; מוזיאון הלובר
Talatat block with relief showing Nefertiti at prayer from the temple of Aton at Karnak (cropped).jpg|גוש תלאתאת עם תבליט המציג את נפרתיתי בתפילה; בערך 1350 לפנה"ס; אבן חול צבועה; גובה: 23.4 סנטימטרים; מכרנך; המוזיאון המצרי בברלין
Talatat block with relief showing Akhenaton at prayer from the temple of Aton at Karnak (cropped).jpg|גוש תלאתאת עם דמותו של אחנתון עומד מימין, מרים את ידיו בתפילה לקרני אל השמש אתון; בסביבות 1350 לפנה"ס; אבן חול צבועה; מקרנך; המוזיאון המצרי של ברלין
Shabti of Akhenaten MET DT11688.jpg|שבתי של אחנתון; 1353–1336 לפנה"ס; פאיאנס; גובה: 11 סנטימטרים, רוחב: 7.6 סנטימטרים, עומק: 5.2 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Fragment of a Queen's Face MET DP355835.jpg|שבר של פני מלכה; 1353–1336 לפנה"ס; אבן ישפה צהובה; גובה: 13 סנטימטרים, רוחב: 12.5 סנטימטרים, עומק: 12.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Cosmetic Dish in the Shape of a Trussed Duck MET 40.2.2ab back.jpg|כלי איפור בצורת ברווז; 1353–1327 לפנה"ס; עשוי שנהב היפופוטם (צבוע); ברווז (שמאל), אורך: 9.5 סנטימטרים, רוחב: 4.6 סנטימטרים; מכסה (ימין), אורך: 7.3 סנטימטרים, רוחב: 4 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


#### תקופת רעמסס
[ממוזער|שמאל|220px|דיוקן [רעמסס התשיעי (שלט בין השנים 1129–1111 לפנה"ס), מקברו KV6. השושלת העשרים.]]
במאמץ מרוכז מצד חרמחב, השליט האחרון של השושלת השמונה-עשרה, למגר את כל האמנות וההשפעה של עמארנה עבר סגנון האמנות והאדריכלות של האימפריה לתקופת רעמסס למשך שארית תקופת הממלכה החדשה (שושלות תשע-עשרה ועשרים). בתגובה למהפכה הדתית והאמנותית של תקופת עמארנה, עבודות שהוזמנו על ידי המדינה מדגימות חזרה ברורה לצורות המסורת ומסירות מחודשת לאמון-רע. עם זאת, נשארו מספר מרכיבים של פרופורציות גופניות של עמארנה; הגב התחתון אינו חזר לגובהו התחתון מתקופת הממלכה התיכונה, וגפיים אנושיות נותרו מוארכות במידה מסוימת. שליטי השושלות התשע-עשרה והעשרים המשיכו לבנות את מקדשי הקבורה שלהם, שהוקדשו לאמון-רע ומוקמו בתבאי, בסגנון קודמיהם עם מספר שינויים. שליטי רעמסס המשיכו גם לבנות פסלים קולוסאליים כמו אלה שהוזמנו על ידי חתשפסות.

במהלך תקופת רעמסס תרמו השליטים תרומות נוספות למקדש בכרנך. האולם ההיפוסטילי הגדול, שהוזמן על ידי סתי הראשון (השושלת התשע-עשרה), כלל 134 עמודי אבן חול בגובה 20 מטרים שתמכו בתקרה ושטחו הכולל היה דונם אדמה. סתי הראשון עיטר את רוב המשטחים בתבליטים מורכבים, בעוד יורשו, רעמסס השני, הוסיף עבודות תבליטים שקועים לקירות ולעמודים בצד הדרומי של האולם הגדול. הגילופים הפנימיים מראים יחסי גומלין בין שליט לאל, כגון לגיטימציה מסורתית של סצנות כוח, תהלוכות וטקסים. תיאורים נרחבים של מסעות צבאיים מכסים את הקירות החיצוניים של האולם ההיפוסטילי. סצנות קרב הממחישות אויבים כאוטיים ומבולבלים הפזורים על פני הארץ הכבושה והשליט המנצח כדמות הבולטת ביותר הן אלו המאפיינות את תקופת הרעמסס.

התקופה האחרונה של הממלכה החדשה מדגימה חזרה לצורה ולסגנון המצרי המסורתי, אך התרבות אינה חזרה אך ורק לעבר. האמנות של תקופת רעמסס מדגימה את השילוב של צורות מצריות קנוניות עם חידושים וחומרים מודרניים. התקדמויות כמו קישוט כל משטחי הקברים בציורים ותבליטים והוספת כתבים חדשים של קבורה לתאי הקבורה מדגימות את האופי הדינמי של תקופה זו.

### תקופת הביניים השלישית (1650–1550 לפנה"ס)

תקופת הביניים השלישית הייתה תקופת דעיכה וחוסר יציבות פוליטית, במקביל לקריסתן של הציוויליזציות ב ובמזרח הים התיכון  (כולל תקופת המעבר ביוון). היא התאפיינה בחלוקה של המדינה במשך רוב התקופה ובכיבוש ושלטון על ידי זרים. לאחר תקופת שבר אוחדה המדינה מחדש על ידי השושלת העשרים ושתיים שנוסדה על ידי שושנק הראשון בשנת 945 לפנה"ס (או 943 לפנה"ס) והורכבה מצאצאי מהגרים של שבט המשווש, שהגיעו במקור מלוב העתיקה. בתקופת השושלת העשרים וארבע  גברה ההשפעה של ממלכת הנובים בדרום, שניצלה במלואה את החלוקה הזו ואת חוסר היציבות הפוליטית שנוצרה בעקבותיה. לאחר מכן, בסביבות 732 לפנה"ס צעד פ-ענח'י צפונה והביס את כוחם המשולב של מספר שליטים מצרים ילידים: פדיבאסטט , אוסורכון הרביעי  מטאניס, איופוט השני  מליאונטופוליס ותפנ אח'ת  מסאיס. הוא ייסד את השושלת העשרים וחמש של "הפרעונים השחורים" שמקורם בנוביה.

תקופת הביניים השלישית מתאפיינת, בדרך כלל, בחזרה לסגנונות מצריים ארכאיים, עם התייחסות מיוחדת לאמנויות הממלכה הקדומה והתיכונה. אמנות התקופה מורכבת בעיקרה מסגנונות מצריים מסורתיים, שהוצגו מחדש מסיבות לא ידועות כבר בתקופת שלטונו של שושנק החמישי  או אוסורכון השלישי , לעיתים עם הכללת מאפיינים זרים, כגון האיקונוגרפיה המיוחדת של פסלי השליטים הנובים של השושלת העשרים וחמש. למרות שהשושלת העשרים וחמש שלטה במצרים העתיקה במשך 73 שנים בלבד, היא משובצת במקום חשוב בהיסטוריה המצרית בזכות שיקום הערכים, התרבות, האמנות והאדריכלות המצריים המסורתיים, בשילוב עם מספר יצירות מקוריות כמו העמוד המונומנטלי של תהרקה בכרנך. במהלך השושלת העשרים וחמש נשלטה מצרים מנפאטה בנוביה, כיום בסודאן המודרנית, והשושלת בתורה אפשרה את התרחבות סגנונות האדריכלות המצריים למצרים התחתונה ונוביה.


Al-Kurru,main pyramid.jpg|פירמידת פ-ענח'י, מלך נובי שכבש את מצרים העליונה והביא אותה לשליטתו, באל-קורו  (סודאן)
Chapelle Taharka Chepenoupet.jpg|קפלת "הפרעה השחור" תהרקה ואחותו שפנופת השנייה  בכרנך
Karnak R03.jpg|עמוד מונומנטלי שהוקם על ידי "הפרעה השחור" תהרקה בכרנך
Taharqa offering wine vases to Hemen-E 25276-IMG 0506-gradient.jpg|תהרקה מציע כדי יין לאל הבז הימן ; 690–664 לפנה"ס; ארד, גריווק, זהב ועץ; אורך: 26 סנטימטרים, גובה: 19.7 סנטימטרים, רוחב: 10.3 סנטימטרים; מוזיאון הלובר


### התקופה המאוחרת (בערך 664–332 לפנה"ס)

[ממוזער|שמאל|220px|[פסל מצרי של דריווש הגדול|פסל מצרי של הקיסר האחמני דריוש הראשון , כפרעה השושלת העשרים ושבע של מצרים ; 522–486 לפנה"ס; אבן גריווק ; גובה: 2.46 מטרים; המוזיאון הלאומי של איראן (טהרן)]]
בשנת 525 לפנה"ס נכבשה המדינה הפוליטית של מצרים על ידי הפרסים, כמעט מאה וחצי לאחר תחילת התקופה המאוחרת של מצרים. עד שנת 404 לפנה"ס גורשו הפרסים ממצרים והחלה תקופה קצרה של עצמאות. 60 שנות שלטון מצרי אלו התאפיינו בשפע של תפיסות שלטון קצרות ושלא כחוק. לאחר מכן נכבשה מצרים מחדש על ידי האחמנים עד שנת 332 לפנה"ס עם בואו של אלכסנדר הגדול. מקורות מציינים כי המצרים הריעו עת אלכסנדר נכנס לבירה וגירש את הפרסים, שלא היו אהובים במיוחד. התקופה המאוחרת מתוחמת במותו של אלכסנדר הגדול ובתחילת שושלת בית תלמי. למרות שתקופה זו מאופיינת בסערה פוליטית ובשינוי עצום עבור מצרים, האמנות והתרבות שלה המשיכו לשגשג.

ניתן לראות זאת במקדשים המצריים החל מהשושלת השלושים , השושלת החמישית בתקופה המאוחרת, ועד לתקופה בית תלמי. מקדשים אלה השתרעו מהדלתא ועד לאי פילה . בעוד שמצרים עברה השפעות חיצוניות באמצעות סחר וכיבוש על ידי מדינות זרות, מקדשים אלה נותרו בסגנון המצרי המסורתי עם השפעה הלניסטית מועטה מאוד.

תבליט נוסף שמקורו בשושלת השלושים היה העיצוב המעוגל של הגוף והגפיים, אשר נתן לדמויות אפקט בשרני או כבד יותר. לדוגמה, עבור דמויות נשיות, שדיהן היו מנופחים וחופפים את הזרוע העליונה בציור. בתיאורים ריאליסטיים יותר, גברים היו שמנים או מקומטים.

סוג נוסף של אמנות שהפך נפוץ יותר ויותר בתקופה זו היה אסטלות הורוס. מקורן בסוף תקופת הממלכה החדשה ובתקופה הביניים השלישית, אך נפוצו יותר ויותר במהלך המאה הרביעית ועד התקופה התלמית. פסלים אלה תיארו לעיתים קרובות את הורוס הצעיר אוחז בנחשים ועומד על חיה מסוכנת כלשהי. תיאור הורוס מגיע מהמיתוס המצרי שבו הורוס הצעיר ניצל מעקיצת עקרב, וכתוצאה מכך צבר כוח על כל החיות המסוכנות. פסלים אלה שימשו "להדוף התקפות מצד יצורים מזיקים, ולרפא עקיצות נחש ועקיצות עקרב".


Egyptian Man in a Persian Costume, ca. 343-332 B.C.E., 71.139.jpg|גבר מצרי בתלבושת פרסית, בערך 343–332 לפנה"ס, מספר 71.139, מוזיאון ברוקלין.
Composite Papyrus Capital MET 10.177.2 EGDP018080.jpg|כותרת פפירוס מורכבת; 380–343 לפנה"ס; אבן חול צבועה; גובה: 126 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Magical stela or cippus of Horus MET DP112603.jpg|אסטלה קסומה או קיפוס של הורוס; 332–280 לפנה"ס; צפחה כלורטית; גובה: 20.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
HibisGate3Dareios1AmunRaKamutef.jpg|תבליט המציג את דריווש הראשון מציע חסה לאמון, במקדש היביס  (נווה מדבר חרגה , מצרים)


### התקופה התלמית (305–30 לפנה"ס)

[ממוזער|שמאל|220px|אסטלה; אבן גיר; 52.4 × 28 × 4 סנטימטרים; [מוזיאון הלובר. כתובת קודש שהוקדשה על ידי יווני בשם אונופריס, המתארת פרעה זכר המגיש מנחות לאלה איסיס, אך מכבדת בטקסט שלה את המלכה קלאופטרה (כנראה קלאופטרה השביעית).]]
תגליות מסוף המאה ה-19 סביב העיר המצרית העתיקה הרקליון באלכסנדריה (השקועה כיום) כוללות תיאור מפורט, חושני ופמיניסטי של האלה איסיס מהמאה ה-4 לפנה"ס (בניגוד לתיאור אל), המסמן שילוב של צורות מצריות והלניסטיות שהחל בסביבות זמן כיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול בשנים 332-331 לפנה"ס. ערבוב זה לא אופייני לפיסול תלמי, שבדרך כלל נמנע מערבוב סגנונות מצריים עם הסגנון ההלניסטי ששימש באמנות החצר של שושלת בית תלמי, בעוד שמקדשים בשאר המדינה להיות מעוטרים בגרסאות מאוחרות של נוסחאות מצריות מסורתיות. חוקרים הציעו "סגנון אלכסנדרי" בפיסול ההלניסטי, אך למעשה יש מעט דוגמאות הקושרות אותו לאלכסנדריה.

שימוש בשיש באמנות החצר היה נפוץ מאוד על אף שיובא והיה יקר. עקב כך נעשה שימוש בטכניקות שונות המפחיתות את כמותו הכוללת בפיסול. לדוגמה שימוש במספר חלקים המחוברים בסטוקו; ראש יכול לכלול את הזקן, החלק האחורי של הראש והשיער בחלקים נפרדים. בניגוד לאמנות של ממלכות הלניסטיות אחרות, דיוקנאות מלכותיים של תלמי הם כלליים ואידיאליים, עם הקפדה מועטה להשגת דיוקן אינדיבידואלי, אם כי מטבעות מאפשרים לזהות חלק מפסלי הדיוקן כאחד מחמישה-עשר שליטי תלמי. דיוקנאות מאוחרים רבים עברו בבירור עיבוד מחדש של הפנים כדי להראות שליט מאוחר יותר. מאפיין מצרי אחד היה מתן בולטות רבה יותר למלכות מאשר שושלות יורשות אחרות של אלכסנדר, כאשר הזוג המלכותי הוצג לעיתים קרובות כזוג. זה קדם למאה ה-2 לספירה, כאשר סדרה של מלכות הפעילו כוח אמיתי.

במאה ה-2 לספירה החל שימוש חוזר בפניהם של פסלי מקדש מצריים, ופסלי כוהנים נעשו לעיתים קרובות בסגנון הלניסטי כדי להשיג ראשי דיוקן ייחודיים באופן אינדיבידואלי. יוצרו פסלונים קטנים רבים, כאשר הסוגים הנפוצים ביותר הם אלכסנדר, "המלך תלמי" הכללי, ואפרודיטה עירומה. פסלוני חרס כללו גרוטסקאות ונשים אופנתיות בסגנון פסלוני טנגרה . קבוצות ארוטיות הציגו פאלי גדול באופן אבסורדי. חלק מהאביזרים לעיצוב פנים מעץ כוללים בזים צבעוניים בדוגמאות עדינות מאוד עשויות פאיאנס.


Ptolemy XII making offerings to Egyptian Gods, in the Temple of Hathor, Dendera, Egypt.jpg|תלמי השנים עשר מקריב קורבנות לאלים המצריים, במקדש חתחור, 54 לפנה"ס, דנדרה , מצרים
Clevelandart 1914.666.a.jpg|תבליט קודש דו-צדדי; בערך 305 לפנה"ס; אבן גיר; 8.3 × 6.5 × 1.4 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות  (קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית)
Raet-Tawy-E 12923-IMG 8086-black.jpg|פסל של האלה רע ת טאווי ; 332–30 לפנה"ס; אבן גיר; 46 × 13.7 × 23.7 סנטימטרים; הלובר
Ibis Coffin, 305-30 B.C.E., 49.48.jpg|ארון קבורה בדמות מגלן עשוי מעץ; 305–30 לפנה"ס; עץ, כסף, זהב וקריסטל סלע; 38.2 × 20.2 × 55.8 סנטימטרים; מוזיאון ברוקלין (ניו יורק)
Statue of a ptolemaic king-A 28-Louvre Museum (7463587350).jpg|פסל של מלך תלמי; המאה ה-1 לפנה"ס; בזלת; גובה: 82 סנטימטרים, רוחב: 39.5 סנטימטרים; מוזיאון הלובר


### התקופה הרומית (30 לפנה"ס–619 לספירה)

דיוקנאות המומיות מפיום הן כנראה הדוגמה המפורסמת ביותר לאמנות מצרית בתקופה הרומית במצרים. הן היו סוג של דיוקן נטורליסטי מצויר על לוחות עץ שהוצמדו למומיות מהמעמד העליון ממצרים הרומית. הן שייכות למסורת ציור על לוח , אחת מצורות האמנות הנחשבות ביותר בתקופה הקלאסית. דיוקנאות פיום הן גוף האמנות הגדול היחיד ממסורת זו ששרד.

דיוקנאות מומיות נמצאו ברחבי מצרים, אך הן נפוצות ביותר באגן פיום , במיוחד מחווארה  (ומכאן השם הנפוץ) ומהעיר הרומית האדריאנית אנטינופוליס . "דיוקנאות פיום" משמשים בדרך כלל כתיאור סגנוני ולא גאוגרפי. בעוד שקופסאות קרטון  למומיות מצוירות מתוארכות לתקופה הפרעונית, דיוקנאות מומיות מפיום היו חידוש המתוארך לתקופת הכיבוש הרומי של מצרים.[91]

הדיוקנאות מתוארכים לתקופה הרומית הקיסרית מסוף המאה ה-1 לפני הספירה או תחילת המאה ה-1 לספירה ואילך. לא ברור מתי הסתיים ייצורם, אך מחקרים עדכניים מצביעים על אמצע המאה ה-3 לספירה. הם נמנים עם הקבוצות הגדולות ביותר מבין השורדים המעטים של מסורת ציור על לוח  של העולם הקלאסי, אשר נמשכה למסורות הביזנטיות והמערביות בעולם הפוסט-קלאסי, כולל המסורת המקומית של איקונוגרפיה קופטית  במצרים.


Fayum-22.jpg|דיוקנאות המומיות מפיום מגלמים את מפגש התרבויות - המצרית והרומית.
Mummy Mask of a Man, early 1st century C.E.,72.57.jpg|מסכת מומיה של גבר; תחילת המאה ה-1 לספירה; טיח, מצופה זהב וצבוע; 51.5 x 33 x 20 סנטימטרים; מוזיאון ברוקלין (ניו יורק)
Portrait of a young woman in red MET 09.181.6 EGDP011294.jpg|דיוקן של אישה צעירה באדום; שנת 90–120 לערך; ציור אנקוסטי  על עץ ליים עם עלי זהב; גובה: 38 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Anubis, Anzio, Villa Pamphili, 1st-2nd century AD, Pario marble - Museo Gregoriano Egizio - Vatican Museums - DSC00818.jpg|פסל אנוביס; 100–138; שיש; גובה: 1.5 מטרים, רוחב: 50 סנטימטרים; מטיבולי (רומא); מוזיאוני הוותיקן (קריית הוותיקן)
Horus as Emperor-AE E 7977-IMG 4864-cropped.jpg|הורוס כקיסר; המאה ה-2; ארד; גובה: 26.5 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Egyptian - Mummy Portrait of a Man - Walters 323.jpg|דיוקן מומיה של גבר; סוף המאה ה-1; ציור אנקאוסטי על עץ; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, מרילנד, ארצות הברית)
Isis suckling her baby Horus from Mata´na el-Asfun 09.jpg|איסיס מניקה את תינוקה הורוס (שרק רגל שמאל נמצאת ממנו); המאה ה-1 לספירה; אבן סחף (בסיס: אבן גיר); גובה: 33.9 סנטימטרים; ממטאנה אל-אספו; Staatliche Sammlung für Ägyptische Kunst (מינכן, גרמניה)


## מאפיינים
האמנות המצרית ידועה בקונבנציית הדמויות הייחודית שלה המשמשת לדמויות הראשיות הן בתבליטים והן בציורים, עם רגליים פשוקות (כאשר אינן יושבות) וצדודית ראש אך פלג הגוף העליון כפי חזיתי. לדמויות יש גם סט סטנדרטי של פרופורציות, המודד 18 "אגרופים" מהקרקע ועד לקו השיער במצח. הופעה זו החלה כבר בלוח השחיקה של נערמר מתקופת השושלת הראשונה, אך קונבנציית דמויות אידיאלית זו אינה בשימוש בתצוגת דמויות משניות המוצגות כעוסקות בפעילות כלשהי, כגון שבויים וגופות. קונבנציות אחרות מציגות פסלי גברים כהים יותר מאלה של נשים. פסלי דיוקן קונבנציונליים מאוד מופיעים כבר מהשושלת השנייה (לפני 2,780 לפנה"ס), ולמעט האמנות של תקופת עמארנה  של אחנתון ותקופות אחרות כמו השושלת השתים-עשרה, התכונות האידיאליות של שליטים, כמו קונבנציות אמנותיות מצריות אחרות, השתנו מעט עד לכיבוש היווני. האמנות המצרית משתמשת בפרופורציות היררכיות , שבהן גודל הדמויות מצביע על חשיבותן היחסית. האלים או הפרעה האלוהי בדרך כלל גדולים יותר מדמויות אחרות, בעוד שדמויות של פקידים בכירים או בעל הקבר בדרך כלל קטנות יותר, ובקנה המידה הקטן ביותר נמצאים משרתים, בדרנים, בעלי חיים, עצים ופרטים אדריכליים.

### אלמוניות
ממוזער|שמאל|400px|תיאור של בעלי מלאכה במצרים העתיקה
אמנים מצריים קדמונים כמעט ולא הותירו את שמם על יצירות. יצירות האמנות המצריות אנונימיות גם משום שרוב הזמן הן היו קולקטיביות. דיודורוס מסיציליה, שנסע וחי במצרים, כתב: "לכן, לאחר שהאומנים החליטו על גובה הפסל, כולם הלכו הביתה כדי לייצר את החלקים שבחרו" (I, 98).

### סמליות
סמליות התפשטה לאמנות המצרית ומילאה תפקיד חשוב ביצירת תחושת סדר. למשל, בגדיו של פרעה ייצגו את כוחו לשמור על הסדר. בעלי חיים היו גם דמויות סמליות מאוד באמנות המצרית. צבעים מסוימים היו אקספרסיביים.

בשפה המצרית העתיקה היו ארבעה מונחי צבע בסיסיים: קם (שחור), הדג' (לבן/כסף), וודג' (ירוק/כחול) ודשר (אדום/כתום/צהוב). כחול, למשל, סימל פוריות, לידה ומימי החיים של הנילוס. כחול וירוק היו צבעי הצמחייה ולכן סימלו של התחדשות. אוסיריס יכול היה להיראות עם עור ירוק; בשושלת העשרים ושש , פני ארונות קבורה נצבעו לעיתים קרובות בירוק כדי לסייע בלידה מחדש.

סמליות צבע זו מסבירה את הפופולריות של טורקיז ופאיאנס בציוד קבורה. השימוש בשחור עבור דמויות מלכותיות ביטא באופן דומה את אדמת הסחף הפורייה של הנילוס, שממנה נולדה מצרים, ונשא קונוטציות של פוריות והתחדשות. לפיכך, פסלים של השליט הנראה בהם כאוסיריס לעיתים קרובות עם עור שחור. שחור נקשר גם לחיים שלאחר המוות, והיה צבעם של אלוהויות קבורה כמו אנוביס.

זהב ציין אלוהות בשל מראהו הלא טבעי ונקשר עם חומרים יקרים. יתר על כן, זהב נחשב על ידי המצרים הקדמונים כ"בשר האל". כסף, שכונה "זהב לבן" על ידי המצרים, נקרא גם "עצמות האל".

אדום, כתום וצהוב היו צבעים אמביוולנטיים. הם נקשרו, באופן טבעי, לשמש; אבנים אדומות כמו קוורציט היו מועדפות להכנת פסלים מלכותיים שהדגישו את ההיבטים השמשיים של המלוכה. לקרנליאן יש קשרים סמליים דומים בתכשיטים. דיו אדום שימש לכתיבת שמות חשובים על מסמכי פפירוס. אדום היה גם צבע המדבריות, ולכן נקשר לסת.

## חומרים
### פיאנס

פיאנס מצרי הוא חומר קרמי, העשוי מחול קוורץ (או קוורץ כתוש), כמויות קטנות של סיד ואפר צמחי או נתרון. המרכיבים עורבבו יחד, זוגגו ונשרפו לגימור קשה ומבריק. פיאנס היה בשימוש נרחב מהתקופה הקדם-שושלתית ועד לתקופה האסלאמית לשיבוצים וחפצים קטנים, במיוחד אושבתי. אגיפטולוגים מוקדמים הכינו את הפיאנס המצרי, שכונה בצורה מדויקת יותר "קומפוזיציה מזוגגת", בשל דמיונו השטחי לכלי חרס מזוגגים בפח מאיטליה מימי הביניים (שיוצרו במקור בפאנצה ). המילה המצרית לכך הייתה ת'הנת (tjehenet), שמשמעותה "מסנוור", וכנראה ששימש, מעל לכל, כתחליף זול לחומרים יקרים יותר כמו טורקיז ולפיס לזולי. ואכן, פיאנס יוצר לרוב בגווני כחול-ירוק, אם כי ניתן היה לייצר אותו במגוון רחב של צבעים.


Standing Hippopotamus MET DP248993.jpg|ויליאם ההיפופוטם מפיאנס ; 1961–1878 לפנה"ס; פיאנס; 11.2 × 7.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Funerary servant Sethi I-N 472-IMG 0399 0400-gradient.jpg|אושבתי; 1294–1279 לפנה"ס; פיאנס; גובה: 28.1 סנטימטרים, רוחב: 9.2 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Statuette of Isis and Horus MET DP241036.jpg|פסלון של איסיס והורוס; 332–30 לפנה"ס; פאיינס; גובה: 17 סנטימטרים, רוחב: 5.1 סנטימטרים, עומק: 7.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Bowl MET DP243440 (cropped).jpg|קערה; 200–150 לפנה"ס; פיאנס; 4.8 × 16.9 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


### זכוכית
למרות שהחומרים הזכוכיתיים פאינס וכחול מצרי יוצרו במצרים מתקופה מוקדמת, שוכללה הטכנולוגיה לייצור הזכוכית עצמה רק בתחילת השושלת השמונה-עשרה. היא כנראה יובאה מהלבנט, מכיוון שהמילים המצריות לזכוכית הן ממקור זר. חפצי הקבורה של אמנחותפ השני כללו חפצי זכוכית רבים, המדגימים מגוון טכניקות שונות. בתקופה זו, החומר היה יקר ונדיר, וייתכן שהיה מונופול מלכותי. עם זאת, עד סוף השושלת השמונה-עשרה ייצרה מצרים, ככל הנראה, כמויות מספיקות כדי לייצא זכוכית לחלקים אחרים של מזרח הים התיכון. סדנאות זכוכית נמצאו בחפירות בעמארנה ובפר-רעמסס. חומרי הגלם - סיליקה, אלקלי וסיד - היו זמינים מאוד במצרים, אם כי מטילי זכוכית כחולה מוכנים יובאו גם הם מהלבנט ונמצאו במטען של הספינה הטרופה מאולובורון מול החוף הדרומי של טורקיה.


Egyptian - Kohl Vase in the Shape of a Palm Column - Walters 4745 - Profile.jpg|אגרטל קוהל בצורת עמוד דקל; 1550–1086 לפנה"ס; זכוכית; גובה: 8.9 סנטימטרים; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)
Bottle MET EG140.jpg|בקבוק; 1353–1336 לפנה"ס; זכוכית; גובה: 8.1 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Bottle MET 44.4.49 EGDP015822 (cropped).jpg|בקבוק; 1295–1070 לפנה"ס; זכוכית; גובה: 10 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Small vessel (Amphoriskos) MET 30.8.174 EGDP018983 (cropped).jpg|קַנְקַנִּית (Amphoriskos) קטנה; 664–332 לפנה"ס; זכוכית; גובה: 7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


### כחול מצרי

כחול מצרי הוא חומר הקשור, אך שונה, לפאינס וזכוכית. כחול מצרי, המכונה גם "פְרִיט" (Frit; גֶּלֶם זְכוּכִית או זְכוּכָן), נוצר מקוורץ, אלקלי, סיד וחומר צבע אחד או יותר (בדרך כלל תרכובות נחושת). אלה חוממו יחד עד שהתמזגו והפכו למסה גבישית בעלת צבע אחיד (בניגוד לפאינס, שבה הליבה והשכבה העליונה הן בצבעים שונים). ניתן היה לעבד כחול מצרי ביד או לדחוס אותו לתבניות, כדי ליצור פסלונים וחפצים קטנים אחרים. ניתן היה גם לטחון אותו כדי לייצר פיגמנט. הוא מתועד לראשונה בתקופת השושלת הרביעית, אך הפך פופולרי במיוחד בתקופה התלמית ובתקופה הרומית, אז הוא נודע כ"כחול שמיים" .

הצבע הכחול שימש במשורה בלבד, אפילו עד לשושלת הרביעית, שם נמצא הצבע מעטר דוגמאות מחצלות בקבר סקארה, שנבנה במהלך השושלת הראשונה. עד לגילוי זה, הצבע הכחול לא היה ידוע באמנות המצרית.


Egyptian blue.jpg|אבקת כחול מצרי
Egyptian - Amphora with Cover - Walters 471 - View B.jpg|אמפורה, דוגמה לכלי קרמיקה המכונים "כחול מצרי"; 1380–1300 לפנה"ס; גובה: 12.6 סנטימטרים; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)


### מתכות
אף על פי שלא הייתה מרכז מוביל של מטלורגיה פיתחה מצרים העתיקה טכנולוגיות להפקת ועיבוד מתכות שנמצאו בגבולותיה ובארצות שכנות.

נחושת הייתה המתכת הראשונה שנוצלה במצרים. חרוזים קטנים נמצאו בקברי התרבות הבדרית; פריטים גדולים יותר יוצרו בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת, על ידי שילוב של יציקת תבנית, חישול והֲלִימָה בְּקָר. ייצור חפצי הנחושת הגיע לשיאו בתקופת הממלכה הקדומה כאשר יוצרו מספר עצום של אזמלים מנחושת לחיתוך גושי האבן של הפירמידות. פסלי הנחושת של פפי הראשון  ומר נ רע  מנח'ן הם שרידים נדירים של עיבוד מתכת בקנה מידה גדול.

אוצר הזהב של תות ענח' אמון מסמל את עושרה של מצרים העתיקה וממחיש את חשיבות הזהב בתרבות הפרעונית. חדר הקבורה בקבר מלכותי של הפרעה נקרא "בית הזהב" ועל פי הדת המצרית, בשרם של האלים היה עשוי מזהב. זהב, מתכת נוצצת שמעולם לא הוכתמה, היא הייתה החומר האידיאלי לדימויי פולחן של אלים, לציוד קבורה מלכותי, ולהוספת ברק לראשי אובליסקים. היא שימשה רבות לתכשיטים, וחולקה לפקידים כפרס על שירות נאמן ("זהב הכבוד").

כסף יובא מהלבנט ונדירותו בתחילה העניקה לו ערך רב יותר מזהב (אשר, כמו אלקטרום, היה זמין מאוד בגבולות מצרים ונוביה). דוגמאות מוקדמות לעבודות כסף כוללות את צמידי הטפרס הראשונה. עד לתקופת הממלכה התיכונה, נראה כי כסף הפך לפחות יקר מזהב, אולי בגלל הסחר המוגבר עם המזרח התיכון. האוצר מאל-טוד  כלל מטמון של חפצי כסף, שכנראה יוצרו בים האגאי, בעוד שתכשיטי כסף שנעשו עבור חברות משפחת המלוכה של השושלת השתים-עשרה נמצאו בדהשור ולחון . בדת המצרית, נאמר שעצמות האלים עשויות כסף.

ברזל היה המתכת האחרונה שנוצלה בקנה מידה גדול על ידי המצרים. ברזל מטאוריטי שימש לייצור חרוזים החל מתקופת התרבות הבדרית. עם זאת, הטכנולוגיה המתקדמת הנדרשת להתכת ברזל לא הוכנסה למצרים עד התקופה המאוחרת. לפני כן, יובאו חפצי ברזל ולכן זכו להערכה רבה בשל נדירותם. מכתבי אל-עמארנה מתייחסים למתנות דיפלומטיות של ברזל שנשלחו על ידי שליטים מהמזרח הקרוב, ובמיוחד החתים, לאמנחותפ השלישי ולאחנתון. כלי ברזל וכלי נשק הפכו נפוצים במצרים רק בתקופה הרומית.


Amón--Ra (46548071712).jpg|פסלון אמון-רע; 1069–664 לפנה"ס; כסף וזהב; 24 × 6 × 8.5 סנטימטרים, 0.7 קילוגרמים; המוזיאון הבריטי (לונדון)
Statuette of Amun MET DT553.jpg|פסלון של אמון; 945–715 לפנה"ס; זהב; 17.5 × 4.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Horus as falcon god with Egyptian crown from the 27th dynasty (05).jpg|צלמית הורוס כאל בז עם כתר מצרי; בערך 500 לפני הספירה; כסף ואלקטרום; גובה: 26.9 סנטימטרים; Staatliche Sammlung für Ägyptische Kunst (מינכן, גרמניה)
Egypt, Greco-Roman Period, probably Ptolemaic Dynasty - Statuette of Isis and Horus - 1940.613 - Cleveland Museum of Art.tif|פסלון של איסיס והורוס; 305–30 לפנה"ס; יציקת ארד מלאה; 4.8 × 10.3 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות  (קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית)


### עץ
בשל הישרדותו הדלה יחסית בהקשרים ארכאולוגיים, עץ אינו מצוי בצורה מיטבית בין הממצאים ממצרים העתיקה. אף על פי כן, עיבוד עץ בוצע ככל הנראה בסטנדרט גבוה מתקופה מוקדמת. עצים מקומיים כללו תמר מצוי ודום מצרי, שגזעייהם יכלו לשמש כקורות בבניינים, או לעבד אותם לייצור קרשים. אשל, שיטה ושקמה שימשו לייצור רהיטים, בעוד שעץ מילה שימש כאשר נדרשה גמישות רבה יותר (למשל בייצור קערות). עם זאת, כל העצים המקומיים הללו היו באיכות ירודה יחסית והיה צורך לייבא, במיוחד מהלבט, זנים משובחים יותר, כדוגמת ארז הלבנון.


Model of a procession of offering bearers MET DT224780.jpg|דגם המתאר תהלוכה של נושאי מנחות. מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Estate Figure MET DP249002.jpg|פסלון משרתת נושאת אספקה; 1981–1975 לפנה"ס; עץ צבוע וג'סו; 112 × 17 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Model Sailboat MET 20.3.4 EGDP011917.jpg|דגם של סירת מפרש; 1981–1975 לפנה"ס; עץ צבוע, טיח, חוט פשתן ובד פשתן; אורך: 145 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Duck-shaped box N1740 mg 8649-mg 8650.jpg|קופסה בצורת ברווז; המאה ה-16–11 לפנה"ס; עץ ושנהב; מוזיאון הלובר
Mourning Isis Hildesheim.jpg|פסלון איסיס; שושלת בית תלמי; עץ צבוע וסטוקו; גובה: 40.5 סנטימטרים; מוזיאון רומר ופליזאוס הילדסהיים  (הילדסהיים, גרמניה)


### לפיס לזולי

לפיס לזולי היא אבן יקרה למחצה בצבע כחול כהה, אשר הוערכה מאוד על ידי המצרים הקדמונים בשל הקשר הסמלי שלה לשמיים. היא יובאה דרך נתיבי סחר למרחקים ארוכים מהרי צפון-מזרח אפגניסטן, ונחשבה לנעלה על כל החומרים האחרים מלבד זהב וכסף. זכוכית צבעונית או פיאנס סיפקו חיקוי זול. לפיס לזולי מתועדת לראשונה בתקופה הקדם-שושלתית. הפסקה זמנית באספקה במהלך השושלות השנייה והשלישית משקפת כנראה שינויים פוליטיים במזרח הקרוב הקדום. לאחר מכן, היא שימשה רבות לתכשיטים, פסלונים קטנים וקמעות.


Scarab Finger Ring MET 26.7.755 top.jpg|טבעת אצבע חרפושית; 1850–1750 לפנה"ס; קוטר: 2.5 סנטימטרים, חרפושית: 1.8 סנטימטרים
Cult Image of the God Ptah MET DP142956.jpg|צלמית פולחן של פתח; 945–600 לפנה"ס; גובה הדמות: 5.2 סנטימטרים, גובה הבמה: 0.4 סנטימטרים
Falcon amulet MET 26.7.895 view 2.jpg|קמיע בז; 664–332 לפנה"ס; גובה: 2.2 סנטימטרים
Chld god (Harpokrates?) amulet MET LC-49 121 2 EGDP023585.jpg|קמע של אל ילד (אולי חר־פא־חֿרד); 664–30 לפנה"ס; גובה: 4.3 סנטימטרים, רוחב: 1.2 סנטימטרים, עומק: 1.6 סנטימטרים


### חומרים נוספים
ישפה היא צורה לא-טהורה של כלקדון עם פסים או כתמים של אדום, ירוק או צהוב. ישפה אדומה, סמל לחיים ולהיבטים חיוביים של היקום, שימשה בעיקר לייצור קמעות. היא הייתה אידיאלית עבור קמעות מסוימים, כמו טייאט  (הידוע גם כ"קשר איסיס" או חגורת איסיס), שהוכנה מישפה אדומה, כפי שצוין בלחש 156 בספר המתים. הישפה הירוקה, שנעשה בה שימוש באופן נדיר יותר, במיוחד לייצור חרפושיות, ובמיוחד חרפושיות לב.

סרפנטין הוא מונח כללי לסיליקטים הידרטיביים של מגנזיום. הוא הגיע בעיקר מהמדבר המזרחי ומופיע בצבעים וגוונים רבים - מירוק חיוור ועד ירוק כהה הגובל בשחור. הוא שימש מימי קדם, ושימש במיוחד לייצור חרפושיות לב.

סטיאטיט (הידוע גם כאבן סבון) הוא מינרל ממשפחת הכלוריטים. יתרונו הגדול בכך שהוא קל מאוד לעיבוד. קמעות סטיאטיט נמצאו בהקשרים החל מהתקופה הקדם-שושלתית ואילך, אם כי בתקופות מאוחרות יותר הוא היה מכוסה בדרך כלל בשכבה דקה של פיאנס ששימשה לייצור חרפושיות רבות.

טורקיז הוא אבן אטומה, בצבע תכלת עד ירוק-כחול. זהו פוספט אלומיניום טבעי בצבע כחול עם עקבות נחושת. הוא קשור קשר הדוק לאלה חתחור, והופק בעיקר ממכרות בחצי האי סיני (בסרביט אל-ח'אדם). המצרים אהבו במיוחד את הגוונים הירקרקים שסמלו עבורם דינמיות והתחדשות חיונית. בתקופה המאוחרת, טורקיז (כמו לפיס לזולי) היה שם נרדף לשמחה ועונג.


Clevelandart 1989.39.jpg|תליון; בערך 1069 לפנה"ס; זהב וטורקיז; מידות כוללות: 5.1 x 2.3 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות  (קליבלנד, ארצות הברית)
Heart Scarab of Hatnefer MET eg36.3.2.R.jpg|חרפושית לב של חתנפר ; 1492–1473 לפנה"ס; סרפנטינה (החרפושית) וזהב; 5.3 × 2.8 נטימטרים; שרשרת: 77.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Head from a Spoon in the form of a Swimming Girl MET 11.215.533 front v2 (cropped).jpg|ראש מכף בצורת ילדה שוחה; 1390–1353 לפנה"ס; טרוורטין (הראש) וסטיאטיט (השיער); 2.8 × 2.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Cynocephalus Amulet MET LC-10 130 1933 EGDP025839.jpg|קמע; 1295–1070 לפנה"ס; ישפה אדומה; 2.3 × 1.2 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


## פיסול
[ממוזער|שמאל|220px|פרעה [מנכאורע והמלכה חאמרנבטי השנייה; 2490–2472 לפנה"ס; גריווק ; מידות כוללות: 142.2 × 57.1 × 55.2 סנטימטרים; המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון (ארצות הברית)]]
הפיסול המונומנטלי  במקדשי ובקברי מצרים העתיקה מוכר, אך יצירות קטנות, עדינות ומעודנות קיימות במספרים גדולים בהרבה. המצרים השתמשו בטכניקת התבליט השקוע, אשר נצפית בצורה הטובה ביותר באור שמש כדי להדגיש את קווי המתאר והצורות על ידי צללים. התנוחה הייחודית של פסלים עומדים הפונים קדימה כשרגל אחת לפני השנייה סייעה לאיזון ולעוצמה של היצירה. תנוחה ייחודית זו שימשה בתחילת ההיסטוריה של האמנות המצרית וגם בתקופה התלמית, אם כי גם פסלים יושבים היו נפוצים.

פרעונים מצריים נחשבו תמיד כאלים, אך אלוהויות אחרות נפוצות הרבה פחות בפסלים גדולים, למעט כאשר הם מייצגים את הפרעה כאלוהות אחרת; עם זאת, האלוהויות האחרות מוצגות לעיתים קרובות בציורים ובתבליטים. השורה המפורסמת של ארבעת הפסלים הקולוסאליים מחוץ למקדש הראשי באבו סימבל מציגה כל אחת את רעמסס השני, בצורה אופיינית, אם כי גדולה במיוחד. רוב הפסלים היותר גדולים שרדו ממקדשים או קברים מצריים; פסלים עצומים נבנו כדי לייצג אלים ופרעונים ומלכותיהם, בדרך כלל בשטחים פתוחים בתוך מקדשים או מחוצה להם. מאז בנייתו של הספינקס הגדול של גיזה לא נבנה אף פעם פסל בסדר גודל כזה, אך שדרות משובצות בפסלים גדולים מאוד, כולל ספינקסים ובעלי חיים אחרים, היוו חלק ממתחמי מקדשים רבים. דמות הפולחן המקודשת ביותר של אל במקדש, שבדרך כלל הוחזקה בנאוס , הייתה בצורת סירה או ברקה קטנה יחסית שהחזיקה תמונת אל, וככל הנראה הייתה עשויה בדרך כלל ממתכת יקרה - לא ידוע על אף אחת מהן ששרדה.

עד השושלת הרביעית (2680–2565 לפנה"ס) התבסס רעיון פסל הקא  היטב. אלה הונחו בקברים כמקום מנוחה לחלק הקא של הנשמה, ולכן יש מספר רב של פסלים פחות קונבנציונליים של מנהלים אמידים ונשותיהם, רבים מהם מעץ, שכן מצרים היא אחד המקומות הבודדים בעולם שבהם האקלים מאפשר לעץ לשרוד במשך אלפי שנים, ופסלי בלוק  רבים. ראשי עתודה , ראשים פשוטים וחסרי שיער, הם נטורליסטיים במיוחד, אם כי המידה שבה הייתה יצירה אמיתית של דיוקנאות במצרים העתיקה  עדיין שנויה במחלוקת.

קברים מוקדמים הכילו גם דגמים קטנים של עבדים, בעלי חיים, מבנים וחפצים כמו סירות (ומאוחר יותר דמויות אושבתי) שהיו נחוצים למנוח כדי להמשיך את אורח חייו בחיים שלאחר המוות. עם זאת, הרוב המכריע של פסלי העץ נרקבו או כנראה שימשו כדלק. דמויות קטנות של אלוהויות, או האנשות החייתיות שלהן, נפוצות מאוד, ונמצאות בחומרים פופולריים כמו כלי חרס. היו גם מספר רב של חפצים קטנים מגולפים, מדמויות אלים ועד צעצועים וכלי אוכל מגולפים. בהט שימש לגרסאות יקרות של אלה, אם כי עץ צבוע היה החומר הנפוץ ביותר, והיה בשימוש הנפוץ ביותר עבור הדגמים הקטנים של בעלי חיים, עבדים וחפצים שהונחו בקברים כדי לספק את החיים שלאחר המוות.

במראהו של כל אל מצרי שלטו מוסכמות מאוד מחמירות וננקטו כללים ספציפיים בעת יצירת פסלים. לדוגמה, אל השמיים (הורוס) היה אמור להיות מיוצג עם ראש בז, אל טקסי הלוויה (אנוביס) היה אמור להיות מוצג עם ראש תן. יצירות אמנות דורגו לפי עמידתן במוסכמות אלו, והמוסכמות נשמרו בקפדנות כה רבה עד שבמשך שלושת אלפים שנה, מראה הפסלים השתנה מעט מאוד. מוסכמות אלו נועדו להעביר את האיכות הנצחית והבלתי מזדקנת של הקא של הדמות.

תבליט נפוץ בפיסול מצרי עתיק היה ההבדל בין ייצוג גברים לנשים. נשים היו מיוצגות לעיתים קרובות בצורה אידיאליסטית, צעירות ויפות, ולעיתים רחוקות הוצגו בבגרותן. גברים היו מיוצגים באופן אידיאליסטי או בתיאור ריאליסטי יותר. פסלים של גברים הראו לעיתים קרובות גברים מזדקנים, שכן ההזדקנות הייתה דבר חיובי עבור המצרים, בעוד שנשים הוצגו כצעירות תמיד.


Narmer Palette.jpg|שני צידי לוח השחיקה של נערמר; בערך 3100 לפנה"ס; אבן גריווק ; גובה: 63 סנטימטרים; מנח'ן (מצרים); המוזיאון המצרי (קהיר). לוח שחיקה עתיק זה מציג את הפרופיל הקאנוני של הדמות ואת הפרופורציות.
The seated scribe-E 3023-IMG 4267-gradient-contrast.jpg|פסל הלבלר היושב; 2613–2494 לפנה"ס; אבן גיר צבועה וקוורץ משובץ; גובה: 53.7 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Portrait statue of Henka - administrator of the two pyramids of pharaoh Snofru 03.jpg|פסל דיוקן של הנקה, מנהלת שתי הפירמידות של פרעה סנפרו; 2500–2350 לפנה"ס; אבן גיר; גובה: 40 סנטימטרים; המוזיאון המצרי בברלין (גרמניה)
Ka Statue of horawibra.jpg|פסל הקא של חור הראשון , שסיפק מקום פיזי לקא להתגלות; בערך 1700 לפנה"ס; עץ, גביש סלע, קוורץ, טיח, עקבות זהב; גובה: 1.7 מטרים; מדהשור; המוזיאון המצרי (קהיר)
Kneeling portrait statue of Amenemhat holding a stele with an inscription 01.jpg|פסל דיוקן אמנמחת כורע ומחזיק מצבה עם כתובת; בערך 1500 לפנה"ס; אבן גיר; המוזיאון המצרי של ברלין
Portrait head of pharaoh Hatshepsut or Thutmose III 01.jpg|ראש דיוקן של פרעה חתשפסות או תחותמס השלישי; 1480–1425 לפנה"ס; ככל הנראה גרניט; גובה: 16.5 סנטימטרים; המוזיאון המצרי בברלין
Luxor Museum Amenophis III. Statue 05.jpg|אמנחותפ השלישי; 1390–1352 לפנה"ס; קוורציט; גובה: 2.49 מטרים; מוזיאון לוקסור  (לוקסור, מצרים)
Portrait statuette of Taitai.jpg|פסלון דיוקן של טאיטאי; 1380–1300 לפנה"ס; אבן גריווק ; גובה: 27.5 סנטימטרים; המוזיאון המצרי בברלין
Tutankhamun jackal.jpg|מקדש אנוביס ; 1336–1327 לפנה"ס; עץ צבוע וזהב; 1.1 × 2.7 × 0.52 מטרים; עמק המלכים; המוזיאון המצרי (קהיר)
Egypte louvre 066.jpg|אוסיריס על עמוד לפיס לזולי במרכז, מוקף בהורוס משמאל ואיסיס מימין; 875–850 לפנה"ס; זהב ולפיס לזולי; 9 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Four cats-N3910-P5260390-gradient.jpg|ארבעה חתולים; 664–332 לפנה"ס; עץ; גובה: 14 סנטימטרים, רוחב: 27 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Statuette of Anubis MET 38.5 EGDP022863.jpg|פסלון של אנוביס; 332–30 לפנה"ס; עץ מטויח וצבוע; 42.3 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)


### אסטלה

[ממוזער|שמאל|220px|אסטלת הנסיכה [נפרת-יאבת אוכלת; 2589–2566 לפנה"ס; אבן גיר וצבע; 37.7 × 52.5 × 8.3 ס"מ; מגיזה; מוזיאון הלובר]]
אסטלה היא לוח זקוף עשוי אבן או עץ, לרוב חלקו העליון מעוגל, צבוע ומגולף בטקסט ותמונות. דוגמאות רבות יוצרו לאורך ההיסטוריה המצרית למגוון מטרות, כולל קבורה, קודש וזיכרון. אסטלות קבורה, מתחילת השושלת הראשונה, נשאו בדרך כלל את שם ותאריו של הנפטר. צורה בסיסית זו, ששימשה לזיהוי הנקבר, התפתחה למרכיב מפתח בציוד הקבורה ומילאה תפקיד מאגי. לפיכך, מהשושלת השנייה ואילך, הוצג הבעלים בדרך כלל כיושב לפני שולחן מנחות עמוס באוכל ושתייה; בתקופת הממלכה התיכונה, נוסחת המנחה הייתה חרוטה בדרך כלל בראש האסטלה. שתיהן נועדו להבטיח אספקה מתמדת של מנחות בעולם הבא. אסטלות קודש, חרוטות בתפילות לאלים, הוקדשו על ידי מתפללים המחפשים תוצאה חיובית למצב מסוים. בתקופת הממלכה התיכונה, הוקמו מאות רבות של אסטלות על ידי עולי רגל על "מרפסת האל הגדול" באבידוס, כדי שיוכלו להשתתף בתהלוכה השנתית של אוסיריס. סוג מסוים של אסטלת קודש נפוצה בתקופת הממלכה החדשה הייתה אסטלת האוזן, שעליה חרוטות תמונות של אוזניים אנושיות כדי לעודד את האל להקשיב לתפילה או לבקשה.

אסטלות זיכרון נוצרו כדי להכריז על הישגים בולטים (לדוגמה, אסטלת הורוורה, המתעדת משלחת כרייה לסרביט אל-ח'אדם, ואסטלת השיקום  של תות ענח' אמון, שחגגה את שיקום הפולחנים המסורתיים בסוף תקופת עמארנה ); כדי לחגוג ניצחונות צבאיים (לדוגמה, אסטלת מרנפתח); ולקבוע גבולות (לדוגמה, אסטלת סמנה של סנוסרת השלישי ואסטלות הגבול סביב אמרנה).


Kamose Siegesstele Luxor Museum 02.jpg|אסטלת כא מוס; בסביבות 1550 לפנה"ס; אבן גיר; גובה: 2.3 מטרים, רוחב: 1.1 מטרים, עומק: 28.5 סנטימטרטם; ממקדש כרנך (מצרים); מוזיאון לוקסור (לוקסור, מצרים)
Stele of the healing of Bakhtan-C 284-IMG 3868-gradient (cropped).jpg|אסטלת בנט-רש ; 1069–715 לפנה"ס; אבן חול; 227 x 106 x 14 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Стела начальника гончаров Пепи.jpg|אסטלת פפי הראשון , ראש הקדרים; המאה ה-8 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; ארמיטאז' (סנקט פטרבורג, רוסיה)
Egypt Stela of Nacht-Mahes-eru.jpg|אסטלת נחת-מהס-ארו; 664–610 לפנה"ס; פוליכרומיה על עץ; 42 × 31.5 × 3.5 ס"מ; המוזיאון הלאומי בוורשה (פולין)


### פירמידיה

פירמידיון הוא אבן קצה בראש פירמידה. הוא נקרא בנבן בשפה המצרית העתיקה, והוא קישר את הפירמידה כולה לאבן הבנבן הקדושה. ייתכן שהפירמידות כוסו בעלי זהב כדי להחזיר את קרני השמש; בתקופת הממלכה התיכונה, הן היו לעיתים קרובות חרוטות בתארים מלכותיים וסמלים דתיים.


PiramidiónDeAntef (46149630982).jpg|שבר פירמידיון; בערך 1600 לפנה"ס; מתבאי; המוזיאון הבריטי (לונדון)
Pyramidion from the pyramid of Nebamun 02.jpg|פירמידיון מהפירמידה של נב-אמון; 1380 לפנה"ס בקירוב; אבן גיר מצוירת; גובה: 23 סנטימטרים; Staatliche Sammlung für Ägyptische Kunst (מינכן, גרמניה)
Pyramidion from the tomb of Rer (7th century BCE).jpg|פירמידיון מקבר הכוהן רר באבידוס, מצרים. מוזיאון הארמיטאז'
Pyramidion of Iufaa MET 21.2.66 01.jpg|פירמידיון הוזיר יעפה; 664–525 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; גובה: 36 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)


## ציור

[ממוזער|שמאל|400px|"אווזי מיידום"; 2575–2551 לפנה"ס; גבס צבוע; 27 x 172 סנטימטרים; [המוזיאון המצרי (קהיר)]]
ציור על תבליטים מצריים נחשבו לעבודות יוקרתיות מאוד. עבודות פחות יוקרתיות בקברים, מקדשים וארמונות צוירו רק על משטח ישר. משטחי אבן הוחלקו על ידי טיח לבן, או אם היו מחוספסים מדי, שכבה של טיח בוץ גס, עם שכבת ג'סו חלקה יותר מעל; חלק מאבני הגיר העדינות והמלוטשות יותר יכלו לקלוט ישירות את הצבעים. פיגמנטים הוכנו בעיקר ממינרליים, שנבחרו בזכות עמידותם לאור שמש חזק מבלי לדהות. החומר המקשר ששימש בציור נותר לא ברור: על כן הוצעו טמפרת ביצים וסוגי גומי ושרפים שונים. ברור שלא נעשה שימוש בציור פרסקו אמיתי, שצויר בשכבה דקה של טיח רטוב. במקום זאת, הצבע יושם על טיח יבש, במה שנקרא פרסקו א סקו (Fresco a secco) באיטלקית. לאחר הצביעה יושמה בדרך כלל לכה או שרף כציפוי מגן, ובזכות כך, ציורים רבים עם חשיפה מסוימת לפגעי מזג האוויר שרדו בצורה יוצאת דופן, אם כי אלו על קירות חשופים לחלוטין שרדו רק לעיתים רחוקות. חפצים קטנים, כולל פסלוני עץ, צוירו לעיתים קרובות בטכניקות דומות.

ציורים מצריים עתיקים רבים שרדו בקברים, ולפעמים במקדשים, בשל האקלים הצחיח של מצרים. הציורים נוצרו לעיתים קרובות מתוך כוונה ליצור חיים שלאחר המוות נעימים עבור הנפטר. הנושאים כללו מסעות בעולם הבא או אלים מגוננים המציגים את הנפטר לאלי העולם התחתון (כגון אוסיריס). חלק מציורי הקברים מראים פעילויות בהן היה מעורב הנפטר כשהיה עוד בין החיים ומטרת יצירתם היה להמשיך בפעילויות אלו לנצח.

מתקופת הממלכה החדשה ואילך נקבר ספר המתים עם האדם הקבור. הוא היה נחשב לחשוב מאוד עבור היכרות עם החיים שלאחר המוות.

ציורים מצריים מצוירים באופן המציג מבט צד ומבט קדמי של בעל החיים או האדם בו זמנית. לדוגמה, הציור מימין מציג את הראש מנקודת מבט פרופילית ואת הגוף מנקודת מבט חזיתית. צבעיהם העיקריים היו אדום, כחול, ירוק, זהב, שחור וצהוב.

ציורים המציגים סצנות של ציד ודיג יכולים להיות בעלי רקע תקריב נופי תוסס של קנים ומים, אך באופן כללי הציור המצרי לא פיתח תחושת עומק, ולא נמצאו נופים ולא תחושת פרספקטיבה חזותית, הדמויות משתנות בגודלן בהתאם לחשיבותן ולא למיקומן.


Block from a Relief Depicting a Battle MET 213 S3BR2 01GG.jpg|קטע מתוך תבליט המתאר קרב; 1427–1400 לפנה"ס; אבן חול צבועה; גובה: 61.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ארצות הברית)
Tomb of Nebamun.jpg|פרסקו המתאר את נבמון צד ציפורים; 1350 לפנה"ס; צבע על טיח; 98 × 83 סנטימטרים; המוזיאון הבריטי (לונדון)
Le Jardin de Nébamoun.jpg|פרסקו המתאר את הבריכה בגן האחוזה של נבאמון; בערך 1350 לפנה"ס; טיח צבוע; גובה: 64 סנטימטרים; המוזיאון הבריטי
QV66 Khepri Tomb of Nefertari entrance.jpg|פרסקו בקבר נפרתרי , בהם מופיע ח'פרי יושב על כס מלכות מרובע צבעוני
Opening of the Mouth - Tutankhamun and Aja.jpg|ציור קיר מקברו של תות ענח' אמון המתאר את איי מבצע את טקס פתיחת הפה
Tutankhamun embraces Osiris.jpg|סצנה מקברו של תות ענח' אמון בה מופיע אוסיריס
Anubis attending the mummy of Sennedjem.jpg|ציור קיר מקבר סנג'ם  ובו אנוביס מטפל במומיה של הנפטר
Book of the Dead of Hunefer sheet 3.jpg|ספר המתים של הונפר ; בסביבות 1275 לפנה"ס; דיו ופיגמנטים על פפירוס; 45 × 90.5 סנטימטרים; המוזיאון הבריטי (לונדון)


## אדריכלות

[ממוזער|שמאל|220px|שמש מכונפת על גבי [קאווטו  ממתחם מקדשי מדינת האבו. השמש המכונפת מייצגת צורה של אל הבז הורוס, בן איסיס, המנצח את אויביו. הדימוי היה גם אמצעי מגן נפוץ מעל כניסות למקדשים. דיסקות שמש מכונפות הן מוטיב פופולרי באדריכלות  ובאמנות התחייה המצרית .]]
אדריכלים מצריים קדמונים השתמשו בלבנים מיובשות בשמש ואפויות בתנור, אבן חול עדינה, אבן גיר וגרניט. אדריכלים תכננו בקפידה את כל עבודתם. האבנים היו צריכות להתאים בדיוק זו לזו, מכיוון שלא נעשה שימוש בבוץ או טיט. בעת בניית הפירמידות לא ידוע כיצד הגיעו הפועלים או האבנים לראשן מכיוון שלא נשמרו תיעודים של בנייתן. כאשר הושלם ראש המבנה קישטו האמנים מלמעלה למטה, תוך שהם מסירים חול רמפה תוך כדי ירידה. קירות חיצוניים של מבנים כמו הפירמידות הכילו רק מספר פתחים קטנים. גילופי הירוגליפים וציורים בצבעים בהירים שימשו בשפע לקישוט מבנים מצריים, כולל מוטיבים רבים, כמו החרפושית, החיפושית הקדושה, דיסקת השמש והנשר. הם תיארו את השינויים שהפרעה יעבור כדי להפוך לאל.

כבר בשנת 2600 לפני הספירה השתמש האדריכל אמחותפ בעמודי אבן שפני השטח שלהם גולפו כדי לשקף את הצורה האורגנית של קנים ארוזים, כמו פפירוס, לוטוס ודקל; באדריכלות מצרית מאוחרת יותר, גלילים פאותיים היו נפוצים גם כן. צורתם נובעת ככל הנראה ממקדשים ארכאיים שנבנו מקנים. העמודים, שגולפו באבן, היו מעוטרים רבות בהירוגליפים מגולפים וצבועים, כתבים, דימויים פולחניים ומוטיבים טבעיים. אחד הסוגים החשובים ביותר הם עמודי פפירוס. מקורם של עמודים אלה בימי השושלת החמישית. הם מורכבים מגבעולי לוטוס (פפירוס) המחוברים יחד לצרור מעוטר ברצועות: הכותרת, במקום להיפתח לצורת פעמונית, מתנפחת ואז מצטמצמת שוב כמו פרח בניצן. הבסיס, אשר מתחדד לקבל צורה של חצי כדור כמו גבעול הלוטוס, מעוטר שוב ושוב של עמודי תמיכה. במקדש לוקסור מזכירים העמודים צרורות פפירוס ומסמלים אולי את הביצה שממנה המצרים הקדמונים האמינו שהתרחשה בריאת העולם.


Pair of Obelisks of Nebsen MET 58.107.1-.2-scan.jpg|זוג אובליסקים של נבסן; 2323–2100 לפנה"ס; אבן גיר; גובה אובליסק שמאלי: 52.7 סנטימטרים, גובה אובליסק ימני: 51.1 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Model of a house MET DP341926.jpg|דגם של בית מחרס; 1750–1700 לפנה"ס; 27 x 27 x 17 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Ceiling painting from the palace of Amenhotep III MET DT256117.jpg|ציור תקרה מארמון אמנחותפ השלישי; בסביבות 1390–1353 לפנה"ס; בוץ יבש, טיח בוץ וג'סו צבוע; 140 x 140 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Window grill from a palace of Ramesses III MET 14.6.232-dia1.jpg|סורג חלון מארמון של רעמסס השלישי; 1184–1153 לפנה"ס; אבן חול צבועה; גובה: 103.5 סנטימטרים, רוחב: 102.9 סנטימטרים, עומק: 14.6 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Column with Hathor-emblem capital and names of Nectanebo I on the shaft MET Hathor column less texture.jpg|עמוד עם כותרת סמל חתחור ושמותיו של נכתנבו הראשון; 380–362 לפנה"ס; אבן גיר; גובה: 102 סנטימטרים, רוחב: 34.3 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
The Temple of Dendur MET DT563.jpg|מקדש דנדור ; הושלם עד שנת 10 לפנה"ס; אבן חול איאולית; המקדש עצמו: גובה: 6.4 מטרים, רוחב: 6.4 מטרים; אורך: 12.5 מטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
All Gizah Pyramids.jpg|מבט על הפירמידות בגיזה. משמאל לימין, שלוש הגדולות ביותר הן: פירמידת מנכאורע, פירמידת ח'עפרע והפירמידה הגדולה של ח'ופו.
Philae temple at night.jpg|מקדש איסיס, שנשמר היטב בפילה  (מצרים), הוא דוגמה לאדריכלות ופיסול אדריכלי  מצרי.
Abu Simbel Temple May 30 2007.jpg|המקדש הגדול של רעמסס השני באבו סימבל, שנוסד בסביבות שנת 1264 לפנה"ס, במחוז אסואן  (מצרים)
Dendera Römisches Mammisi 19.JPG|תבליט ממתחם מקדש דנדרה (מצרים)
Lepsius-Projekt tw 1-2-108.jpg|איורים של סוגי כותרות עמודים שונים, שצוירו על ידי האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס
Theben (Thebes). Memnonia (Ramesseum)- Säulen aus der Halle des Tempels Ramses II (NYPL b14291191-37596).jpg|איורים עם שני סוגי עמודים מאולם מקדש רעמסס השני, שצוירו בשנת 1849


## תכשיטנות

המצרים הקדמונים הפגינו אהבה לקישוט ולעיצוב אישי עוד מהתקופות הקדם-שושלתיות המוקדמות ביותר. קברי התרבות הבדרית הכילו לעיתים קרובות מחרוזות של חרוזים העשויים מסטיאטיט מזוגג, צדפים ושנהב. ישנן עדויות גם של תכשיטי זהב, כסף, נחושת ופיאנס מהתקופה הקדם-שושלתית המוקדמת; חומרים מגוונים יותר הוצגו במאות שקדמו לשושלת הראשונה. עד לתקופת הממלכה הקדומה, השילוב של קרנליאן, טורקיז ולפיס לזולי כבר נקבע לתכשיטים מלכותיים, והפך לסטנדרט בתקופת הממלכה התיכונה. פריטים פחות מתוחכמים עשויים להשתמש בעצמות, אם הפנינה או פורצלנית .

בחירת החומרים הספציפית הייתה תלויה בשיקולים פרקטיים, אסתטיים וסמליים. סוגים מסוימים של תכשיטים נותרו פופולריים לעד, בעוד שאחרים נכנסו ויצאו מהאופנה. בקטגוריה הראשונה היו שרשראות חרוזים, צמידים, צמידי אצבע וחגורות. סינרי חרוזים נמצאו לראשונה בשושלת הראשונה, בעוד שצווארונים רחבים  הפכו לסטנדרטיים מתקופת הממלכה הקדומה המוקדמת. בתקופת הממלכה התיכונה ירדו בפופולריותם והוחלפו בטבעות אצבע וקישוטי אוזניים (טבעות ותקעים). תכשיטי הממלכה החדשה בדרך כלל מורכבים וראוותניים יותר מאלה של תקופות קודמות, והושפעו מסגנונות מיוון העתיקה והלבנט. דוגמאות שמורות רבות נמצאו בקבר תות ענח' אמון. תכשיטים, מלכותיים ופרטיים כאחד, היו גדושים בסמליות דתית. הם שימשו גם להצגת עושרו ומעמדו של העונד. תכשיטים מלכותיים תמיד היו המורכבים ביותר, כפי שמודגם בפריטים שנמצאו בדהשור ולהון , שנעשו עבור נסיכות מהשושלת השמונה-עשרה, אנשי חצר מועדפים זכו ב"זהב הכבוד" כאות לחסד מלכותי.

טכניקות ייצור התכשיטים ניתנות לשחזור מממצאים ומקישוטי קברים ששרדו. סדנת תכשיטן מוצגת בקבר מררוקה ; מספר קברים מתקופת הממלכה החדשה בתבאי מכילים זירות דומות.


Broad Collar of Wah MET DP307898.jpg|צווארון רחב של ווה; 1981–1975 לפנה"ס; פיאנס וחוט פשתן; גובה: 34.5 סנטימטרים, רוחב: 39 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Pectoral and Necklace of Sithathoryunet with the Name of Senwosret II MET DT531.jpg|תכשיט חזה ושרשרת של הנסיכה סיאת'תורינת ; 1887–1813 לפנה"ס; זהב, קרנליאן, לפיס לזולי, טורקיז, גארנט ופצלת השדה; גובה תכשיט החזה: 4.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Broad collar of Senebtisi MET DP330254.jpg|צווארון רחב של סנבטיסי ; 1850–1775 לפנה"ס; פיאנס, זהב, קרנליאן וטורקיז; קוטר חיצוני: 25 סנטימטרים, רוחב מקסימלי: 7.5 סנטימיטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Tutankhamun pendant with Wadjet.jpg|תכשיט חזה של תות ענח' אמון; 1336–1327 לפנה"ס (תקופת שלטונו של תות ענח' אמון); זהב, כסף וזכוכית מטאורית; גובה: 14.9 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר)
Paris - Toutânkhamon, le Trésor du Pharaon - Pendentif au faucon portant le disque solaire - 001-gradient.jpg|תכשיט חזה בדמות הורוס עם דיסקת השמש; בערך 1325 לפנה"ס; זהב עם אבני חן; רוחב: 12.6 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר)
Anillo de Sheshonq (46627183381).jpg|טבעת חותם; 664–525 לפנה"ס; זהב; קוטר 3 סנטימטרים, אורך: 3.4 סנטימטרים (מסגרת); המוזיאון הבריטי (לונדון)
Tresor-dahchour-sesostris3-4.jpg|איור של תכשיטים מקברה של הנסיכה מריט


## קמעות
קמע הוא פריט קטן הנענד כדי להעניק לבעליו הגנה מאגית או כדי להעביר תכונות מסוימות (לדוגמה: קמע אריה עשוי להעביר כוח, קמע מרובע עשוי להעביר יושר). ממצאים מתקופת התרבות הבדרית ואילך מעידים על ייצור קמעות הן עבור החיים והן עבור המתים. קמעות מיוחדים הונחו במקומות ספציפיים בעטיפות המומיות. חרפושית הלב  הייתה סוג מיוחד של קמע שנועד להגן על ליבו של הנפטר בעולם הבא. קמעות יוצרו ממגוון רחב של חומרים, כולל פיאנס, זכוכית ואבני חן - כאשר צבע שיחק לעיתים קרובות תפקיד סמלי חשוב - ובמגוון רחב של צורות. הם יכלו לתאר חפצים קדושים (כגון עמוד דְגֵ'ד, חגורת טאיט  או עין וודג'אט); בעלי חיים (קמעות ראש שור היו נפוצים במיוחד בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת); או הירוגליפים (לדוגמה, ענח' או סה). מתקופת הממלכה החדשה ואילך, אלים - במיוחד אלים ביתיים כמו בס ותא-ורת - היו נושאים פופולריים לקמעות.


Heryshaf as ram sitted on nenufar-E 11074-IMG 8145-gradient.jpg|קמע בצורת הרשף  יושב על לוטוס; 1069–332 לפנה"ס; זהב; גובה: 11.5 סנטימטרים, רוחב: 3.4 סנטימטרים; מוזיאון הלובר
Egyptian - Thoth-Baboon - Walters 481543 (cropped).jpg|קמע המתאר את תחות כבבון המחזיק את העין של הורוס; 664–332 לפנה"ס; פסל פיאנס מצרי עם זיגוג ירוק בהיר; גובה: 3.9 סנטימטרים, רוחב: 2.4 סנטימטרים, עומק: 2.5 סנטימטרים; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)
Amulet- Triad of Isis, Horus, Nephthys MET DP311615.jpg|קמע המתאר השלישייה איסיס, הורוס ונפתיס; 664–332 לפנה"ס; פיאנס; גובה: 4.5 סנטימטרים, רוחב: 3 סנטימטרים, עומק: 2.2 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Tawerert Amulet MET DP278212 (cropped).jpg|קמע המתאר את תא-ורת; 664–332 לפנה"ס; פיאנס; גובה: 9.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


### קמעות בצורת חרפושית

קמע המגן ללב היה בצורת חיפושית זבלית פרעה, התגלמותו של הבורא ואל השמש ח'פרי. היה הוא סמל לחיים חדשים ולתחיית המתים. החרפושית נצפתה דוחפת כדור גללים על הקרקע, ומכאן הגיע הרעיון של החיפושית שמגלגלת את השמש על פני השמיים. לאחר מכן, נצפו החיפושיות הצעירות בוקעות מביציהן בתוך הכדור, ומכאן רעיון הבריאה: חיים נובעים מבוץ קדמון.

חרפושית הלב הייתה קמע גדול שהיה עטוף בתחבושת מומיה מעל ליבו של הנפטר. היא הייתה עשויה ממגוון חומרים ירוקים וכהים, כולל פיאנס, זכוכית, סטיאטיט מזוגג, צפחה, פצלת השדה, המטיט ואובסידיאן. שחור נקשר לחיים שלאחר המוות, בעוד שכחול וירוק נקשרו ללידה ולמימי החיים של הנילוס.


Heart scarab of Singer of Amun Iakaiu MET 26.7.731 top.jpg|חרפושית לב של זמר אמון יאקאי; 1550–1186 לפנה"ס; זכוכית; אורך: 4.8 סנטימטרים, רוחב: 3.5 סנטימטרים, גובה: 1.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Heart scarab of Singer of Amun Iakaiu MET 26.7.731 bottom.jpg|גב חרפושית לב של זמר אמון יאקאי; 1550–1186 לפנה"ס; זכוכית; אורך: 4.8 סנטימטרים, רוחב: 3.5 סנטימטרים, גובה: 1.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Commemorative Scarab of Amenhotep III Recording a Lion Hunt MET DP136529 (cropped).jpg|חרפושית המנציחה את אמנחותפ השלישי ומתעדת ציד אריות; 1390–1352 לפנה"ס; סטאטיט מזוגג כחול; אורך: 8 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Commemorative Scarab of Amenhotep III Recording a Lion Hunt MET 26.7.264 back.jpg|גב חרפושית המנציחה את אמנחותפ השלישי ומתעדת ציד אריות; 1390–1352 לפנה"ס; סטאטיט מזוגג כחול; אורך: 8 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


## קדרות וכלי חרס

סוגים שונים של פריטי חרס הוטמנו בקברי מתים. חלקם ייצגו חלקים פנימיים של הגוף, כגון הריאות, הכבד ומערכת העיכול, אשר הוצאו לפני החניטה. מספר רב של חפצים קטנים יותר, עשויים חרס אמייל, הוטמנו גם הם עם המתים. נהוג היה שקירות הקבר יהיו עשויים מקונוסים של חרס, בגובה של כ-15 עד 25 סנטימטרים, עליהם נחרטו או הוטבעו כתובות המתייחסות ליושבי הקברים המתים. קונוסים אלה הכילו בדרך כלל את שמות הנפטרים, תאריהם, תפקידים שמילאו, וכמה ביטויים המתאימים למטרות הלוויה.


Blue-Painted Jar from Malqata MET 12.180.38 view 1.jpg|כד צבוע בכחול ממלכתא; 1390–1353 לפנה"ס; כלי חרס צבועים; גובה: 69 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Neck of a Wide-Mouthed Hathor Jar MET DP160296.jpg|כד בצורת חתחור; 1390–1353 לפנה"ס; כלי חרס צבועים; גובה: 24.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Cup ornated with papyrus-AF 12840-IMG 2718.JPG|גביע מעוטר בפרחי פפירוס; 653–640 לפנה"ס; טרקוטה; מוזיאון הלובר
Gobelet ornated with uraeus-AF 12839-IMG 2723.JPG|גביע מעוטר באוראוסים; 653–640 לפנה"ס; טרקוטה; מוזיאון הלובר


## קליגרפיה

הכתב המצרי נותר מערכת שמרנית להפליא ונחלתם של מיעוט קטן שידע קרוא וכתוב, בעוד שהשפה המדוברת עברה שינוי ניכר. אסטלות מצריות מעוטרות בהירוגליפים מגולפים להפליא.

השימוש בכתב הירוגליפי נבע ממערכות סמלי פרוטו-כתב בתקופת הברונזה הקדומה, בסביבות המאה ה-32 לפני הספירה (נקאדה III), כאשר המשפט הראשון שניתן לפענח ונכתב בשפה המצרית מתוארך לתקופת השושלת השנייה (המאה ה-28 לפני הספירה). ההירוגליפים המצריים התפתחו למערכת כתיבה בוגרת ששימשה לכתיבה מונומנטלית בשפה הקלאסית של תקופת הממלכה התיכונה; במהלך תקופה זו היו במערכת הכתיבה כ-900 סימנים שונים. השימוש במערכת כתיבה זו נמשך לאורך תקופת הממלכה החדשה והתקופה המאוחרת, וגם בתקופות הפרסית  וממלכת בית תלמי. שימוש מאוחר בהירוגליפים נמצא בתקופה הרומית, עד למאה ה-4 לספירה.


Edfu Temple 032010 21 d2.jpg|תבליט עם הירוגליפים ממקדש אדפו (אדפו, מצרים)
Minnakht 01.JPG|הירוגליפים על אסטלה מינאחת משנת 1321 לפנה"ס בערך, במוזיאון הלובר
Sarcophagus of Ankhnesneferibre.jpg|פרט מצד סרקופג, בסביבות שנת 530 לפנה"ס, המוזיאון הבריטי (לונדון)
Hieroglyphs from the tomb of Seti I.jpg|הירוגליפים מקבר סתי הראשון


## ריהוט
ממוזער|שמאל|220px|איורים של ארבעה כיסאות מלכותיים עם תומכיהם
למרות שבסטנדרטים מודרניים בתים מצריים עתיקים היו מרוהטים מאוד בדלילות, עבודות עץ וארונות היו מלאכות מפותחות ביותר. כל סוגי הרהיטים העיקריים מאומתים, בין אם כדוגמאות ששרדו ובין אם בקישוט קברים. כיסאות היו מיועדים רק לעשירים; רוב האנשים השתמשו בכיסאות נמוכים. מיטות היו מורכבות ממסגרת עץ, עם מחצלות או רשת עור כדי לספק תמיכה; למיטות המורכבות ביותר הייתה גם חופה עם רשת תלויה כדי לספק פרטיות והגנה נוספת מפני חרקים. רגלי הכיסאות, השרפרפים והמיטות עוצבו לעיתים קרובות כדי להידמות לפרסות שור או, בתקופות מאוחרות יותר, לרגלי אריה או לראשי ברווזים. רהיטי עץ צופו לעיתים קרובות בשכבת טיח ונצבעו.

רהיטי המלוכה היו מורכבים יותר ועשו שימוש בשיבוץ, ציפויים ותבליטים. חפצי קבורה מקבר תות ענח' אמון כוללים שולחנות, קופסאות ותיבות, כס מלכות מוזהב ומיטות פולחן בצורת היפופוטמים ובקר מוארכים. ציוד הקבורה של הטפרס הראשונה כלל סט של רהיטי נסיעה, קלים ופשוטים לפירוק. רהיטים כאלה בוודאי שימשו במסעות צבאיים ובמסעות מלכותיים אחרים. ריהוט מצרי השפיע רבות על התפתחות הריהוט היווני-רומי . הוא גם היה אחד ממקורות ההשראה העיקריים לסגנון האימפריה . המוטיבים העיקריים בהם נעשה שימוש הם: עלי דקל ולוטוס, פרחים, ראשי וטפרים של אריות, פרסות שור, ראשי ציפורים ושילובים גאומטריים. הכל מפוכח ובעל אופי מונומנטלי.


Furniture leg in shape of bull's leg MET DP250147.jpg|רגל רהיט בצורת רגל שור; 2960–2770 לפנה"ס; שנהב היפופוטם; גובה: 17 סנטימטרים, רוחב: 3.4 סנטימטרים, עומק: 5.8 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Stool with woven seat MET 14.10.3 view 4.jpg|שרפרף עם מושב ארוג; 1991–1450 לפנה"ס; עץ וקנים; גובה: 13 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Inlaid box for cosmetic vessels of Sithathoryunet MET DP311776.jpg|קופסה משובצת לכלי קוסמטיקה של סיתהתוריונת ; 1887–1813 לפנה"ס; עץ הובנה, משובץ שנהב ועץ אדום (משוחזר) וקישוטי זהב; גובה: 25.2 סנטימטרים, אורך: 36.4 סנטימטרים, עומק: 25.2 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Headrest with Two Images of the God Bes, ca. 1539-1190 B.C.E.,37.435E.jpg|משענת ראש; 1539–1190 לפנה"ס; עץ; 17.8 x 28.6 x 7.6 סנטימטרים; מוזיאון ברוקלין (ניו יורק)
Hatnefer's Chair MET 21M CAT047R4 (cropped).jpg|כיסא התנופר ; 1492–1473 לפנה"ס; עץ תאשור, ברוש, הובנה וחוט פשתן; גובה: 53 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Chair of Reniseneb MET DT536.jpg|כיסא רניסנב ; 1450 לפנה"ס; עץ, הובנה ושנהב; גובה: 86.2 ס"מ; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Egyptian Museum 000 (37).jpg|כס המלכות של תות ענח' אמון; 1336–1327 לפנה"ס; עץ מכוסה ביריעות זהב, כסף, אבנים יקרות למחצה ואבנים אחרות, פיאנס, זכוכית וארד; גובה: 1 מטר; המוזיאון המצרי (קהיר)
Petit fauteuil de Toutânkhamon 2019.jpg|כורסת תות ענח' אמון; 1336–1326 לפנה"ס; עץ, הובנה, שנהב ועלי זהב; גובה: 71 סנטימטרים; תערוכת אוצר תות ענח' אמון בפריז (2019)


## לבוש

ייצוגים אמנותיים, בתוספת בגדים ששרדו, הם מקור הראיות העיקריים לאופנה מצרית עתיקה. עם זאת, שני המקורות אינם תמיד מתמזגים, ונראה כי הייצוגים התמקדו יותר בהדגשת תכונות מסוימות של האדם המתואר מאשר בתיעוד מדויק של המראה האמיתי של בגדיו. לדוגמה, נשים הוצגו לעיתים קרובות עם שמלות צמודות והדוקות, אולי כדי להדגיש את גזרתן.

כמו ברוב החברות השתנתה האופנה במצרים עם הזמן. בגדים שונים נלבשו בעונות השנה השונות ומעמדות שונים בחברה. לבעלי תפקידים מסוימים, במיוחד כוהנים והשליט, היו בגדים מיוחדים משלהם.

עבור האוכלוסייה הכללית היו בגדים פשוטים, עשויים בעיקר מפשתן, וכנראה בצבע לבן או לבן-שבור (off-white). הלכלוך נראה עליהם בקלות, וידוע שכובסים מקצועיים פעלו בכפר הפועלים בדיר אל-מדינה בתקופת הממלכה החדשה. גברים היו לובשים בד חלציים פשוט או כסות קצר (המכונה שנדיט ), ובחורף נוספה עליו טוניקה כבדה יותר. אנשים בעלי מעמד גבוה יכלו לבטא את מעמדם דרך בגדיהם, והיו רגישים יותר לשינויים באופנה.

בגדים ארוכים ונפחיים יותר הופיעו בתקופת הממלכה התיכונה; גלימות זורמות, מקופלות להפליא ושקופות לגברים ולנשים היו פופולריות במיוחד בסוף השושלת השמונה-עשרה ובתקופת רעמסס. טקסטיל מעוטר גם הוא הפך נפוץ יותר בתקופת הממלכה החדשה. בכל התקופות, שמלות הנשים אולי שופרו על ידי רשת חרוזים צבעונית שנלבשה מעליהן. בתקופה הרומית נודעה מצרים בייצור בגדים יוקרתיים. סנדלים תפורים מפותלים  או סנדלים מעור הם סוגי הנעליים המאומתים ביותר. דוגמאות לכך, יחד עם חולצות פשתן ובגדים אחרים, התגלו בקבר תות ענח' אמון.


Pair of Sandals MET 10.184.1a-b EGDP014939.jpg|זוג סנדלים; 1390–1352 לפנה"ס; עשב, קנים ופפירוס; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Ancient Egyptian, Assyrian, and Persian costumes and decorations (1920) (14741944536).jpg|איור מהספר "תלבושות ועיטורים מצריים, אשוריים ופרסיים קדומים"
Ancient Egyptian, Assyrian, and Persian costumes and decorations (1920) (14761789471).jpg|איור של אלה מהספר "תלבושות ועיטורים מצריים, אשוריים ופרסיים קדומים"
The General Tjahapimu MET LC-08 205 1 EGDP023610.jpg|פסל של תג'הפימו  לובש שנדיט , מוזיאון מטרופוליטן לאמנות


## קוסמטיקה

שימוש באיפור, במיוחד סביב העיניים, היה מאפיין אופייני של התרבות המצרית העתיקה מהתקופה הקדם-שושלתית. כָּחָל  שחור (צבע עיניים) שימש להגנה על העיניים, כמו גם מסיבות אסתטיות. הוא היה עשוי בדרך כלל מגלנה ונתן מראה בצבע שחור-כסוף. בתקופת הממלכה הקדומה היה בשימוש גם צבע עיניים ירוק, העשוי ממלכיט. נשים מצריות צבעו את שפתיהן ולחייהן, באמצעות סומק עשוי אוכרה אדומה. חינה  שימשה כצבע לשיער, ציפורניים ורגליים, ואולי גם לפטמות. קרמים ומשחות לטיפוח העור היו פופולריים ויוצרו מתמציות צמחים שונות.


Cosmetic Box of the Royal Butler Kemeni MET DP311793.jpg|קופסת קוסמטיקה של המשרת המלכותי קמני; 1814–1805 לפנה"ס; ארז עם ציפוי הובנה, שנהב ומשען כסף; גובה: 20.3 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Cosmetic Dish in the Shape of a Bolti Fish MET DP116115.jpg|כלי איפור בצורת דג אמנון; 1479–1425 לפנה"ס; סטיאטיט מזוגג; 8.6 × 18.1 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Cosmetic box in the shape of a composite capital MET DT4407.jpg|קופסת קוסמטיקה בצורת כותרת עמוד מצרי מרוכבת, כאשר המכסה שלה נמצא בצד שמאל; 664–300 לפנה"ס; פיאנס זכוכיתי; 8.5 × 9 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Perfume vase MET 30.8.177 EGDP017567 (cropped).jpg|אגרטל בושם בצורת אמפוריסקוס; 664–630 לפנה"ס; זכוכית: 8 × 4 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Kohl Container Inscribed for Queen Tiye LACMA M.80.198.89.jpg|מיכל כָּחָל  מצרי עתיק מתקופת השושלת השמונה-עשרה, עליו חרוט על שם המלכה תיה (1410–1372 לפנה"ס).


## מוזיקה
למוזיקה היה תפקיד חשוב בחגיגות ובאירועים חילוניים ודתיים. מוזיקאים, שניגנו בכלים כמו קסטנייטות וחליל, מתוארים על חפצים עוד מהתקופה הקדם-שושלתית. מגוון רחב של כלי הקשה, כלי נשיפה וכלי מיתר היו מוכרים למצרים הקדמונים. אלה כללו רעשנים, מקישים, תופים, טמבורין וסיסטרום; חלילים, חלילי צד וחצוצרות; ונבלים (שהיו פופולריים במיוחד בסעודות). הלירה והלאוטה הובאו מהלבנט. אין עדויות לתווים מוזיקליים עד לתקופה התלמית המוקדמת. קבוצות של מוזיקאים, מעורבים או נשים בלבד, ידועות עוד מתקופת הממלכה הקדומה. זמרות ונגניות סיסטרום מילאו תפקיד חשוב בפולחנים במקדשים, במיוחד אלה של חתחור ואיסיס. עיטורי קברים מכל התקופות מעידים שכמו היום, קבוצות של פועלים שרו כדי ליצור תחושת סולידריות ולשמר את התלהבותן.


Maler der Grabkammer des Nacht 001.jpg|נגן נבל עיוור מציור קיר מהמאה ה-15 לפני הספירה
Arched Harp (shoulder harp) MET DP23096 43.2.1.jpg|נבל קשתי  (נבל כתף); 1390–1295 לפנה"ס; עץ; אורך תיבת התהודה: 36 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Head of Hathor from a clapper the inscription calling the musician who used it "beloved by the goddess Mut , Lady of Isheru (Karnak) MET DP311633 (cropped).jpg|ראש חתחור מתוך כלי הקשה; 1295–664 לפנה"ס; אולי מעץ תְּאַשּׁוּר; 12 × 6.2 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Tomb of Nacht, 3 musicians.jpg|פרט אפריז מ-TT52  ובו מתוארים שלושה מוזיקאים
Houghton Typ 815.09.3210 - Description de l'Égypte, vol 11, p 91.2.jpg|איור של נבלאי מנגן מול האל שו


### סיסטרום

סיסטרום הוא רעשן ששימש בטקסים דתיים, במיוחד בטקסי מקדש, ובדרך כלל ניגנו בו נשים. במצרית עתיקה נקרא הכלי "סֶחֶם" (sḫm) או "סֶשֶשֶת" (sššt)., ומחקה את צליל הרחש שהשמיעו דיסקיות המתכת הקטנות כאשר כלי הנגינה נוער. הוא היה קשור קשר הדוק לחתחור בתפקידה כ"גברת המוזיקה", והידית עוטרה לעיתים קרובות בדמות ראשה. ישנן עדויות לשני סוגים של סיסטרום, האחד בצורת נאוס  והשני בצורת חישוק. האחרון הפך לנפוץ יותר.


Bat - Hathor emblem from a sistrum MET DP311613 (cropped).jpg|סיסטרום מעוטר בפני חתחור; 664–332 לפנה"ס; פיאנס; אורך: 15.5 סנטימטרים, רוחב: 6.4 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Faience Sistrum Inscribed with the Name of Ptolemy I MET DP245512.jpg|סיסטרום עליו חרוט שמו של תלמי הראשון; 305–282 לפנה"ס; פיאנס; 26.7 × 7.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Egyptian - Sistrum - Walters 541207.jpg|סיסטרום עם פני האלה חתחור עם אוזני פרה; 380–250 לפנה"ס; ארד; 36.3 סנטימטרים; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)
Sistrum MET 19.5 EGDP013762.jpg|סיסטרום מסגסוגת ארד או נחושת מה-1–2 לספירה; 20.6 × 14 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


## אמנות קבורה

### ארונות קבורה
[ממוזער|שמאל|220px|פרט של הארון האמצעי של [תות ענח' אמון; 1355–1346 לפנה"ס; עץ, עלי זהב, אבנים יקרות למחצה וזכוכית משובצת; 39 × 12 × 12 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר). המלך מוצג בדמות אוסיריס, כשזרועותיו שלובות על חזהו והוא אוחז במטה ומחבט, סמלי הכוח והסמכות.]]
ארונות הקבורה הראשונים שנבנו במיוחד לגופות היו קופסאות עץ מלבניות פשוטות, כפי שמציגות הראיות מתקופת השושלת הראשונה. ארון קבורה הפך במהרה לחלק חיוני מציוד הקבורה. הוא נודע בלשון נקייה כ"אדון החיים", ותפקידו העיקרי היה לספק משכן לקה ולהגן על הגוף הפיזי מפני נזק. בתקופת השושלת הרביעית פותחו ארונות קבורה ארוכים יותר במטרה לקבור את הגופה כשהיא מתוחה במלואה (ולא מכורבלת על צידה בתנוחת עובר). בסוף תקופת הממלכה הקדומה, הפך שוב למקובל להניח את הגופה על צידה. צד הארון שפנה מזרחה בקבר עוטר בזוג עיניים כדי שהנפטר יוכל להביט אל השמש העולה עם הבטחתה ללידה מחדש בכל יום. ארונות קבורה החלו להיות מעוטרים גם מבחוץ בפסים של כתבי קבורה, בעוד שצלמיות של מנחות אוכל ושתייה צוירו מבפנים כדי לספק תחליף מאגי לאספקה האמיתית שהונחה בקבר.

בתקופת הביניים הראשונה הפכו ארונות קבורה מעוטרים לתחליף לעיטורי הקבר. בתקופת הממלכה התיכונה הופיעו לראשונה כתבים על ארונות קבורה, לעיתים מלווים במפות מפורטות של העולם התחתון. ארונות קבורה מתופת הממלכה התיכונה מציגים מספר סגנונות אזוריים שונים, המשקפים את הפיצול התרבותי של התקופה הקודמת. בשושלת השבע-עשרה  ובתחילת השושלת השמונה-עשרה ייצר אזור תבאי ארונות קבורה  אופייניים בעלי אופי רישי (נוצות). אלה הוחלפו (למעט עבור פרעונים) בסגנונות אחרים של ארונות קבורה דמויי אדם שהפכו לצורה הסטנדרטית ברחבי המדינה למשך שארית ההיסטוריה המצרית. הדומיננטיות של קברים מעוטרים בתקופת הממלכה החדשה ביטלה את הצורך באפריזים של חפצים, כך שארונות קבורה היו בדרך כלל ללא קישוטים מבפנים. עם זאת, מצב זה התהפך שוב בתקופת הביניים השלישית, כאשר סוגים חדשים של עיטורי ארונות קבורה התמקדו במיתוס אוסיריס ובקטעים מספר המתים, כדי לסייע בתחיית המתים. בתקופת ממלכת בית תלמי ובתקופה הרומית הורכבה לעיתים קרובות מסכת קרטון ישירות על עטיפות המומיה כתחליף לארון קבורה.

ארונות קבורה היו עשויים בדרך כלל מעץ. אלו של אנשים בעלי מעמד גבוה נבנו מארז מיובא באיכות גבוהה. מתקופת הממלכה התיכונה ואילך קיבלו אנשים עשירים לעיתים קרובות סט של שניים או שלושה ארונות קבורה שהוצבו זה בתוך זה. הארונות המפוארים ביותר היו עשויים זכוכית או אבנים יקרות, בעוד שארונות קבורה מלכותיים היו עשויים לעיתים קרובות מזהב או כסף.


Coffin and Mummy of the Estate Manager Khnumhotep MET 12.182.131a-b EGDP011949.jpg|ארון קבורה של מנהל האחוזה ח'נומחותפ; 1981–1802 לפנה"ס; עץ צבוע (פיקוס שקמה); גובה: 81.3 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Clevelandart 1914.714.jpg|ארון הקבורה של נסיחונסו; בערך 976 לפנה"ס; עץ תאנה מעץ שקמה מצופה וצבוע בג'סו; אורך כולל: 70 סנטימטרים; מוזיאון קליבלנד לאמנות  (קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית)
Inner coffin of Amenemopet MET LC-17 2 7b EGDP026803.jpg|ארון פנימי של אמנופ ; 975–909 לפנה"ס; עץ צבוע וג'סו; אורך: 195 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Coffin of Irtirutja MET 86.1.52a b EGDP023064.jpg|ארון הקבורה של אירטירוטג'ה; 332–250 לפנה"ס; עץ מטויח, צבוע ומצופה זהב; אורך: 198.8 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות


### כדים קנופיים

כדים קנופיים הם כלים ששימשו לאחסון האיברים הפנימיים שהוסרו במהלך החניטה. אלה נקראו על שם כדים בעלי ראש אדם שסגדו כהאנשה של קאנופס (ההגה של מנלאוס במיתולוגיה היוונית) על ידי תושבי קאנופוס העתיקה . ראיות ראשונות לנוהג כריתת האיברים נמצאו בקברה של הטרפס הראשונה בתחילת השושלת הרביעית. איבריה אוחסנו בתיבה קנופית מטרוורטין המחולקת לארבעה תאים. מאוחר יותר, לכל איבר - הכבד, הריאות, הקיבה והמעיים - יוצרה תיבה נפרדת, מאבן או מחרס, והועמדה תחת חסותו הסמלית של כל אחד מארבעת בניו של הורוס. במהלך תקופת הביניים הראשונה החלו לעצב פקקי כדים קנופיים בצורת ראשי אדם. מסוף תקופת השושלת השמונה-עשרה, הם עוצבו בדרך כלל כדי להידמות לראשי הגני (genii) המגנים (בבון, תן, בז ובן אדם). ציוד קאנופי זה הפך לסטנדרט בתקופת השושלת התשע-עשרה. בתקופת הביניים השלישית הוחזרו האיברים החנוטים בדרך כלל לגוף, אך קברי אנשים עשירים עדיין יכלו לכלול סט דמה של כדים קנופיים. הסט המלכותי האחרון הידוע של כדים קנופיים הוכן עבור חפרע. ייצור ציוד קנופי נמשך גם בתקופת ממלכת בית תלמי אך פסק בתקופה הרומית.


Canopic Jar of Ruiu MET LC-35 3 33 EGDP025315.jpg|כדים קנופיים של רויאו ; 1504–1447 לפנה"ס; כלי חרס מצוירים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Kanopenschrein Tutanchamuns.jpg|כדים קנופיים של תות ענח' אמון; 1333–1323 לפנה"ס; בהט; גובה כולל: 85.5 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר)
Egyptian - A Complete Set of Canopic Jars - Walters 41171, 41172, 41173, 41174 - Group.jpg|סט שלם של 4 כדים קנופיים; 900–800 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)
Canopic Jars (9174679414).jpg|סט שלם של 4 כדים קנופיים מעוטרים בהירוגליפים; 744–656 לפנה"ס; עץ שקמה צבוע; גבהים שונים; המוזיאון הבריטי (לונדון)


### מסכות
מסכות קבורה היו בשימוש בכל התקופות. דוגמאות לכך נעות בין מסכות הזהב של תות ענח' אמון ופסוסנס הראשון ועד ל"דיוקנאות המומיות" הרומיות מחווארה  ופיום. בין אם בהקשר קבורה או בהקשר דתי, מטרת המסכה הייתה זהה: להפוך את הלובש ממצב בן-תמותה למצב אלוהי.


Funerary mask of Sitdjehuti.jpg|מסכת סיתדג'חותי ; בערך 1500 לפנה"ס; פשתן, טיח, זהב וצבע; גובה: 61 סנטימטרים; המוזיאון הבריטי (לונדון)
Egyptian Museum (337).jpg|מסכת טויה ; בערך 1387–1350 לפנה"ס; זהב, ציפוי מזכוכית, בהט וחומרים אחרים; גובה: 40 סנטימטרים; המוזיאון המצרי (קהיר)
CairoEgMuseumTaaMaskMostlyPhotographed.jpg|מסכת תות ענח' אמון; בערך 1327 לפנה"ס; זהב, זכוכית ואבנים יקרות למחצה; גובה: 54 סנטימטרים; המוזיאון המצרי
Fayum-34.jpg|דיוקן מומיה של אישה צעירה; 100–150 לספירה; עץ ארז, ציור אנקאוסטי וזהב; גובה: 42 סנטימטרים, רוחב: 24 סנטימטרים; מוזיאון הלובר


### אושבתי

אושבתי (הידוע גם כשאוואבתי או שאבתי) הם פסלוני קבורה. מטרתם הייתה לשמש כתחליף לנפטר כאשר נקרא לבצע עבודות חקלאיות או עבודת קורבֶּה בעולם הבא. אושבתי התפתחו בתקופת הממלכה התיכונה מפסלי משרתים שנכללו בין מוצרי הקבורה. הדוגמאות המוקדמות ביותר היו פסלונים גולמיים משעווה, חרסית או עץ. מאוחר יותר, הם עוצבו כדמויות בצורת מומיה, ומסוף השושלת השתים-עשרה היה נהוג לחרוט עליהם את "כתב האושבתי" (פרק 6 בספר המתים המפרט את חובותיו של האושבתי).


Shabti of Paser, the Vizier of Seti I and Ramesses II MET 22.2.29 EGDP020461 (cropped).jpg|שאבתי של פאסר , הוזיר של סתי הראשון ורעמסס השני; 1294–1213 לפנה"ס; פיאנס; גובה: 15 סנטימטרים, רוחב: 4.9 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Shabti of Sennedjem MET 86.1.22 front rgb.jpg|שאבתי מסנג'ם ; 1279–1213 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; גובה: 27 ס"מ; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Shabti of Khabekhnet and Iineferty MET DT202025.jpg|ארבעה אושבתים של ח'בכנת  וקופסתם; 1279–1213 לפנה"ס; אבן גיר צבועה; גובה האושבטים: 16.7 ס"מ; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Ushebti figurine of Tjahorpato-MAHG Eg 17-IMG 1852-gradient.jpg|אושבטי; 360–343 לפנה"ס; קרמיקה ואמייל; 26.7 × 7.1 סנטימטרים; מסקארה; מוזיאון האמנות וההיסטוריה  (ז'נבה, שווייץ)


## אמנות מרואה

מצרים העתיקה חלקה היסטוריה ארוכה ומורכבת עם עמק הנילוס מדרום, אזור הנקרא נוביה (סודאן של ימינו). החל מתרבות קרמה דרך ממלכת כוש שהתבססה בנפאטה ועד מרואה, התרבות הנובית ספגה השפעות מצריות בזמנים שונים, מסיבות פוליטיות ודתיות כאחד. התוצאה היא תרבות חזותית עשירה ומורכבת.

היצירה האמנותית של מרואה משקפת מגוון השפעות. ראשית, זו הייתה תרבות אפריקאית ילידית עם שורשים המשתרעים אלפי שנים בעבר. לכך מתווספת העובדה שעושרה של מרואה התבסס על סחר עם מצרים עת היא נשלטה על ידי שושלת תלמי (332–330 לפנה"ס) והרומאים (30 לפנה"ס – 395 לספירה), כך שיובאו חפצים ורעיונות הלניסטיים ורומיים, כמו גם השפעות מצריות.


Egyptian - Votive Plaque of King Tanyidamani - Walters 22258 - Back.jpg|לוחית קודש של המלך טניידמאני ; בערך 100 לפנה"ס; אבן טין; 18.5 × 9.5 סנטימטרים; מוזיאון וולטרס לאמנות  (בולטימור, ארצות הברית)
Egyptian - Votive Plaque of King Tanyidamani - Walters 22258.jpg|לוחית קודש של המלך טניידמאני ואפדמק , נאקה , חפירה מאת ג'ון גרסטנג, 1909-1910, במקדש אפדמק; בערך 100 לפנה"ס; אבן פחם; 18.5 × 9.5 סנטימטרים, מוזיאון וולטרס לאמנות
Aegyptisches Museum Berlin InvNr20856 20080313 merotische Keramik aus Faras.jpg|סיר מפאראס ; 300 לפנה"ס – 350 לספירה; טרקוטה; גובה: 18 סנטימטרים; המוזיאון המצרי בברלין (גרמניה)
Aegyptisches Museum Berlin InvNr4603 20080313 merotische Keramik vom Gebel Barkal.jpg|ספל; 300 לפנה"ס – 350 לפנה"ס; חרסינה; גובה: 10.5 ס"מ; המוזיאון המצרי בברלין (גרמניה)


## אמנות התחייה המצרית
[ממוזער|שמאל|220px|בניין פואר דה קייר (1828), פריז, ביטוי מוקדם של התחייה המצרית: חזית מעוטרת בראשי האלה המצרית [חתחור]]
אמנות התחייה המצרית היא סגנון באמנות המערבית, בעיקר מתחילת המאה התשע-עשרה, שבו מוטיבים מצריים יושמו על מגוון רחב של חפצי אמנות דקורטיבית. היא הייתה מחתרתית באמנויות הדקורטיביות האמריקאיות לאורך המאה התשע-עשרה, ונמשכה גם בשנות ה-20 של המאה ה-20. המוטיבים העיקריים של האמנות המצרית, כגון אובליסקים, הירוגליפים, הספינקס והפירמידות, שימשו במגוון מדיות אמנותיות, כולל אדריכלות, ריהוט, קרמיקה וכלי כסף. מוטיבים מצריים סיפקו חלופה אקזוטית לסגנונות המסורתיים יותר של אותה תקופה. במהלך המאה התשע-עשרה התפתחו הטעמים האמריקאים מאסתטיקה מעוטרת מאוד לתחושת עיטור פשוט ודליל יותר; אוצר המילים של האמנות המצרית העתיקה התפרש והותאם בדרכים שונות בהתאם לסטנדרטים ולמניעי התקופה. מורשת זו נמשכת באמנות המצרית העכשווית, כפי שניתן לראות בעבודתה של ראשה אמין, שחינוכה בקהיר מעצב את יצירותיה הרב-תחומיות, ומשקף את השפעת המורשת התרבותית העשירה של מצרים.

ההתלהבות מהסגנון האמנותי של מצרים העתיקה מיוחסת בדרך כלל להתרגשות סביב כיבוש מצרים על ידי נפוליאון, ובבריטניה, לניצחונו של האדמירל נלסון את הצי של נפוליאון בקרב הנילוס בשנת 1798. נפוליאון לקח עמו משלחת מדעית למצרים. פרסום יצירת המשלחת, "תיאור מצרים", החל בשנת 1809 ויצא בסדרה רצופה עד 1826, והיווה השראה לכל דבר, החל מספות עם רגלי ספינקסים ועד מערכות תה מצוירות בפירמידות. הפופולריות של הסגנון היא שהייתה חדשה, יצירות אמנות מצריות הופיעו בסביבות אירופאיות מפוזרות מתקופת הרנסאנס .


Hôtel de Beauharnais.jpg|פורטיקו התחייה המצרית של מלון בוארנה  בפריז
Coin cabinet MET DP103176.jpg|קופסת מטבעות; מאת פרנסואה-אונורה-ז'ורג' ז'אק-דסמאלטרפ ; 1809–1819; מהגוני  עם כסף; 90.2 x 50.2 x 37.5 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק)
Neues Museum Aegyptischer Hof.jpg|ליטוגרפיה משנת 1862 של בית המשפט המצרי (Aegyptischer Hof), מהמוזיאון החדש (ברלין)
Center Table MET RRP Table 68.207 Ret (cropped).jpg|שולחן מרכזי; 1870–1875; עץ סיסם, אגוז ושיש; 79.4 x 119.4 x 78.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Armchair MET DT179.jpg|כיסא צד וכורסה; 1870–1875; ציפוי עץ סיסם ועץ ערער קוצני; מידות שונות; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Pitcher MET DP113141.jpg|קנקן; בסביבות 1872; כסף; מידות כוללות: 28.6 x 15.6 x 21.9 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
Costume de la princesse Amnéris.jpg|עיצוב לתחפושת של הנסיכה אמנריס; מאת אנרי דה מונטאו ; 1879; צבע עיפרון וצבעי מים; מידות לא ידועות; בתערוכה זמנית בשם "L'aventure Champollion" באתר פרנסואה-מיטראן, חלק מהספרייה הלאומית של צרפת, פריז
Clock MET DT287182.jpg|שעון; מאת טיפאני ושות'; בסביבות 1885; שיש וארד; 46 x 51.1 x 19.7 סנטימטרים; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
2043-05370 De Grote Tempel van de vrijmetselaarsloge Les Amis Philanthropes.jpg|פנים מקדש הפילנתרופים של האחים בבריסל (בלגיה), דוגמה לפנים בסגנון התחייה המצרית
Supreme Constitutional Court of Egypt.JPG|בית המשפט העליון  של מצרים.


## ראו גם
* מצרים העתיקה
* היסטוריה של מצרים העתיקה
* תרבות מצרים העתיקה
* דיוקנאות המומיות מפיום

## ביאורים

## לקריאה נוספת

* Bard, Kathryn A. (2015). An Introduction to the Archaeology of Ancient Egypt (2nd ed.). Wiley-Blackwell. .
* el-Shahawy, Abeer (2005). The Egyptian Museum in Cairo: A Walk Through the Alleys of Ancient Egypt. Farid Atiya Press. .
* Bietak, Manfred (1999). "Hyksos". In Bard, Kathryn A. (ed.). Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt. Routledge. pp. 377–379. .
* Evers, Hans Gerhard: Staat aus dem Stein – Denkmäler, Geschichte und Bedeutung der ägyptischen Plastik während des Mittleren Reichs. 2 volumes, Bruckmann, Munich 1929 (download at archiv.evers.frydrych.org).
* Hill, Marsha (2007). Gifts for the gods: images from Egyptian temples. New York: The Metropolitan Museum of Art. .
* Müller, Vera (2018). "Chronological Concepts for the Second Intermediate Period and Their Implications for the Evaluation of Its Material Culture". In Forstner-Müller, Irene; Moeller, Nadine (eds.). THE HYKSOS RULER KHYAN AND THE EARLY SECOND INTERMEDIATE PERIOD IN EGYPT: PROBLEMS AND PRIORITIES OF CURRENT RESEARCH. Proceedings of the Workshop of the Austrian Archaeological Institute and the Oriental Institute of the University of Chicago, Vienna, July 4 – 5, 2014. Holzhausen. pp. 199–216. .
* von Beckerath, Jürgen (1999). Handbuch der ägyptischen Königsnamen. von Zabern. .
* Candelora, Danielle (2018). "Entangled in Orientalism: How the Hyksos Became a Race". Journal of Egyptian History. 11 (1–2): 45–72. doi:10.1163/18741665-12340042. S2CID 216703371.
* Roy, Jane (2011). The Politics of Trade: Egypt and Lower Nubia in the 4th Millennium BC. Brill. .
* Pfeiffer, Stefan (2015). Griechische und lateinische Inschriften zum Ptolemäerreich und zur römischen Provinz Aegyptus. Einführungen und Quellentexte zur Ägyptologie (in German). Vol. 9. Münster: Lit.
* O'Connor, David (2009). "Egypt, the Levant, and the Aegean: From the Hyksos Period to the Rise of the New Kingdom". In Aruz, Joan; Benzel, Kim; Evans, Jean M. (eds.). Beyond Babylon : art, trade, and diplomacy in the second millennium B.C. Yale University Press. pp. 108–122. .
* Daressy, Georges (1906). "Un poignard du temps des Rois Pasteurs". Annales du Service des Antiquités de l'Égypte. 7: 115–120.
* Redford, Donald B. (1992). Egypt, Canaan, and Israel in Ancient Times. Princeton University Press. .
* Robins, Gay (2008). The Art of Ancient Egypt. Harvard University Press. .
* Smith, R.R.R. (1991). Hellenistic Sculpture, a handbook. Thames & Hudson. .
* Smith, W. Stevenson; Simpson, William Kelly (1998). The Art and Architecture of Ancient Egypt. Penguin/Yale History of Art (3rd ed.). Yale University Press. .
* Tiradritti, Francesco (2005). "The Return of Isis in Egypt: Remarks on Some Statues of Isis and the Diffusion of Her Cult in the Graeco-Roman World". In Hoffmann, Adolf (ed.). Ägyptische Kulte und ihre Heiligtümer im Osten des Römischen Reiches. Internationales Kolloquium 5./6. September 2003 in Bergama (Türkei). Ege Yayınları. .
* Van de Mieroop, Marc (2010). A History of Ancient Egypt. John Wiley & Sons. .
* Van de Mieroop, Marc (2021). A History of Ancient Egypt. Second edition. Wiley-Blackwell. .
* Wilkinson, Toby (2008). Dictionary of Ancient Egypt. Thames & Hudson. .


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*Ancient Egyptian Art – Aldokkan
*Senusret Collection: A well-annotated introduction to the arts of Egypt


## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:אמנות חזותית
קטגוריה:תולדות האמנות
קטגוריה:סימטריה באמנות
קטגוריה:אמנות מצרים הפרעונית