ז'אן קאבו

**ז'אן מוריס ז'ול קאבו**, המכונה **קאבו** (בצרפתית:**Jean Maurice** **Jules Cabut**, או **Cabu**,  13 בינואר 1938 - 7 בינואר 2015) היה קריקטוריסט, עיתונאי וקומיקסאי צרפתי. הוא יצר את דמויות "גראן דודוש"  (Grand Duduche) ו"בוף" 
(Beauf ) שפעל בעיתונים סטיריים כמו "הרה-קירי", שרלי הבדו או לה קנאר אנשנה ("Le Canard enchaîné" - הברווז הכבול) והשתתף בין היתר, במספר תוכניות אירוח  ("Droit de réponse" "זכות לתשובה") וילדים ("Récré A2") שבהן יצר איורים בשידור חי.  
קאבו נרצח ב-7 בינואר 2015 בפריז, בפיגוע במשרדי שרלי הבדו

## קורות חייו
### ילדות וצעירות
קאבו נולד בינואר 1938 כבן לזוג מורים. הוא גדל ביישוב שאלון-אן-שמפאן שנקרא בזמנו שאלון-סור-מארן במשפחה קתולית זעיר בורגנית. אביו מרסל קאבו (2007-1913) היה מורה ליציקה בבית הספר הגבוה לאמנויות ומקצועות בפריז וצייר חובב.   
ז'אן קאבו למד בתיכון פייר באיין וב"תיכון המולאם המעורב" שבשדרת שמפאן באפרנה, בית ספר שהאמן תיאר אותו באחת מיצירותיו. בגיל 14 זכה בפרס הראשון בתחרות ציור שאורגנה על ידי המגזין Cœurs vaillants. קיבל כפרס זוג אופניים וציורו פורסם במזגין "Publimondial".בהתחלת דרכו קיבל קאבו השראה מהצייר דובו (Dubout) והמשיך לצייר תחת שם העט J.K.-Bu בעיתון בית הספר Le Petit Fum's שהופיע בשלוש מאות עותקים. 
בגיל 15 זכה להערכתו של ז'אן מרי בואגלן עיתונאי משאלון שעזר לו לפרסם 
ב-1954 את איוריו הראשונים ביומון האזורי L'Union de Reims

### פריז
בשנת 1956 הגיע קאבו לפריז כדי לעבוד כשוליה בסטודיו לעיצוב שמהתמחה באריזות מזון, וששכן מעל הקברט "קרייזי הורס". 

הוא הוקסם מהג'אז של קאב קאלוויי, שניגן בעת ההפסקות של קבוצת הכדורסל  הארלם גלובטרוטרס, אז בסיבוב משחקים  בפריז. התשוקה לג'אז ולסווינג לעולם לא עזבה אותו. הוא הקדיש מספר עבודות לנושא, וכתב את ההקדמה לספר לציון 60 שנה למועדון הג'אז Le Caveau de la Huchette. הוא הפיק כתבות על ג'אז, ביקר באולמות קונצרטים ובפסטיבלים כדי לפגוש את קאב קאלוויי, ליונל המפטון, קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, והנחה מאוחר יותר תוכנית בשם "Le Jazz qui déménage" (הג'אז שזז) בתחנת הרדיו  TSF Jazz יחד עם לור אלברן.

הוא נרשם ל-1956 כ"תלמיד משלים" ב-אקול אטיין (École Estienne) ובשבתות שרטט ציורי עירום באקדמיה ז'וליאן.
בפריז ציורו הראשון פורסם ב-13 באפריל 1957 על ידי המגזין פארי מאץ'. קאבו צייר בו על חיי התלמידים והתלמידות בתיכון.
הוא הושפע על ידי אמנותו של ז'אן בוסק  בחסכון הקווים, בהומור השחור ובבקורת הנוקבת כלפי הצבא.

### מלחמת אלג'יריה
במרץ 1958 נאלץ קאבו להפסיק את חייו הפריזאיים כאשר גויס  למלחמת אלג'יריה. הוא שובץ במשך עשרים ושבעה חודשים עד יוני 1960, בגדוד הזואבים התשיעי שבסיסו היה בבוז'י, כיום בג'איה, 220 ק"מ מזרחית מאלג'יר. בעקבות חשיפה למעשי האלימות והאכזריות שנתקל בהם במהלך שירותו פיתח קאבו מודעות פוליטית נחרצת. תקופה זו יצרה בו אנטי-מיליטריזם בלתי מתפשר.
עשרה חדשים לפני תום השירות נשלח לשרת במערכת השבועון הצבאי "בלד" (Bled). זה היה בטאון תעמולה צבאי שחולק חינם לחיילים ונפוץ ב-350,000 עותקים. מערכת העיתון נמצאה בקונסטנטין. לצידו כתבו בעיתון פיליפ לברו ופרנסיס ובר.
קאבו יצר סדרת ציורים בשם "בת הקולונל" וסיפורים קצרים שלעגו לחיי הטירונים ולהווי הקסרקטין. ההשקפות חברתיות האנטי-מיליטריסטיות והאנרכיסטיות שהתעצבו בתקופה זו באו לידי ביטוי למשך חייו. גיבור ציוריו באותם ימים, היה השליש  קרוננבור והיא קיבלה השראה מדמויות אמיתיות של קצינים זוטרים. האמן חתם בשם קאבו. במהלך שירותו הצבאי, הוא שלח ציורים גם לפארי מאץ'.
 
### עיתונאי צייר מעורב
#### הרה-קירי
אחרי ששוחרר מהצבא ב-1960, הגיש קאבו את רישומיו למספר עיתונים וחלקם פורסמו ב*[[Ici Paris]]* ו-*[[France Dimanche]]*. ב-יוני 1960, הוא הכיר את הקריקטוריסט פרד שהציע לו לפגוש צוות של מגזין חדש בהתהוות. היה זה הירחון הסאטירי "הרה-קירי"  שמייסדיו היו פרנסואה קוואנה וז'ורז' ברנייה שהתפרסם בשם  פרופסור שורון לפי שם הרחוב בו שכן בניין העיתון באותה תקופה, רחוב שורון בפריז. קאבו מצא שם אווירה שהתאימה לרעיונותיו, והתוודע לעוד קריקטוריסטים מוכשרים כמו  ז'בה, פרד,  ז'ורז' וולינסקי, רייזר. רישומיו ראשונים הופיעו שם בדצמבר 1960, החל מהגיליון 3 של "הרה-קירי" בדצמבר 1960.
#### גראן דודוש
250px|ממוזער|שמאל|קאבו חותם על ספרו על הג'אז בשנת 2013
"הרה-קירי" נאסר לראשונה על ידי משרד הפנים הצרפתי בשנת 1961, בשל פגיעה במוסר ציבורי, לפי בקשת אשת הנשיא שארל דה גול, איבון.

קאבו עבד  עם רנה גוסיני, שהביא אותו למערכת של כתב העת  *Pilote*. 
בהדרכתו של רנה גוסיני שב שנות ה-1950 חי בניו יורק כחלק מצוות העורכים של כתב העת *[[מד (מגזין)|Mad]]*, יצר קאבו את דמותו האהובה, *הדודוש הגדול*, תלמיד תיכון מגושם ואיטי, בהשראת זיכרונותיו מבית הספר התיכון ביישוב שאלון. הדודוש הופיע בגיליון הראשון של 1963.

קאבו יצר מאוחר יותר (ב-1973 במגזין "קנאר אנשנה") בהשראת דמות אחד מגיסיו, את הגיבור הבור הקרוי "בוף" Beauf.,הטיפוס "המביע בעוצמה את רעיונות ואינו חושב בכלל".
 
ב-1950 פגש קאבו פגש את איזבל מונן, מורה בת 23, אם לארבעה ילדים, שעבדה בשאלון-סור-מארן.
ב-1963 נולד להם בן, עמנואל, לימים הזמר מנו סולו, והם התיישבו באוזואר-לה פרייר.

### שארלי הבדו
200px|ממוזער|שמאל|הלוגו של המגזין שארלי הבדו 
קאבו צייר כתבות עבור Paris Presse וב-1966 כיסה את משפט בן ברקה ב"לה פיגרו. הוא פרסם גם ב -  L’Enragé עיתון הקריקטורות קצר הימים של מאי 1968.
ב-1969 קיבל מידי פייר דאק את הפרס "עפרון הזהב" לציורי עיתון. באותה שנה היה אחד מציירי "הרה קירי הבדו" שנאסר בגלל העטיפה מ-13 בנובמבר 1970 שכותרתה הייתה "נשף טרגי בקולומבה:מת אחד" (לרגל פטירתו של הגנרל דה גול)
כעבור שבועיים הצטרף למגזין החדש "שארלי הבדו" שבו נדרש ליצור שני עמודים בשבוע עד שנת 1981. 
קאבו ורייזר עזבו בפברואר 1972 מכיוון העורך של "שארלי" קוונה  
כפה על צייריו לעבוד אך ורק במגזין שלו. פרד (אריסטידס) המשיך לצייר עבוד "פילוט".
בנובמבר 1972 השתתף בהקמת הירחון האקולוגיסטי  La Gueule ouverte (הפה הפעור) לצד פייר פורנייה, אמיל פרמילייה, קוונה, ז'ורז' וולינסקי ורייזר. אחרי מותו של פורנייה כעבוד שנה, אשתו של קאבו, איזבל מונן, הייתה למנהלת המגזין.
### אנטימיליטריסט
קאבו נודע כפעיל פציפיסטי, שצייר מאות ציורים אנטימיליטריסטיים. הוא נידון שש פעמים  באשמת העלבת הצבא או פגיעה במורל.
במרץ 1975 במסגרת מסע למען ביטול מערכת המשפט הצבאית צייר קאבו פוסטר חוברת בכותרת "המשפט הצבאי - כל מה שרוצים לדעת" שהוצאה לאור על ידי הירחון *Cité nouvelle"
בכמה ערים בצרפת ב 1976 ו-1977 הפוסטר עורר מספר פסקי דין נגד המדביקים, הצייר ומנהל המגזין "סיטה נובל" ונגד מנהל כתב העת "*Lutte antimilitariste* ("מרבק אנטימיליטריסטי") שפרסם את הפוסטר על העטיפה.
קאבו אייר את הספר "השופטים בחאקי" מאת מיריי דבאר, מזכירת קבוצת הפעולה וההתנגדות למיליטריזציה וז'אן -לוק אניג.
הוא חיבר מספר כתבות על משפטי סרבני הגיוס. ציוריו האנטימיליטריסטיים נקבצו בשתי אנתולוגיות: "הלאה כל הצבאות!"  ו"השליש קרוננבור". 
אחרי רציחתו של קאבו ב-2015, האיחוד הפציפיסטי של צרפת תחת הכותרת "תודה, קאבו" פרסם קובץ מציוריו מהשנים 1975 ועד 1993 שנועדו לעיתון האיגוד

===בקורת על כל הדתות===
ב-2006 בעקבות הפולמוסים שהתעוררו אחרי [[פרשת קריקטורות מוחמד (2006)|הציורים הסטיריים שייצגו את הנביא מוחמד]] בתקשורת ה[[סקנדינבים|סקנדינבית]] ראיין העיתון "לה מונד" שמונה ציירים וקריקטוריסטים. בהזדמנות זו קאבו הצהיר:
.

===פעילותו ברדיו ובטלוויזיה===
להזמנתה של ז'קלין ז'ובר בספטמבר 1978 הופיע קבו בתוכנית הילדים Récré A2 בטלוויזיה שהלוגו שלה היה "ללמוד תוך כדי שעשוע" 
הוא יצר דפי ציורים בשידור ישיר ויחד עם ויליאם למרז'י הרים את הכפפה של הצופים ששלחו ציורים במדור שנקרא Maraboud'ficelle.
כשהמנחה דורוטה עברה לערוץ TF1 הוא העדיף להישאר נאמן לתוכניתה של ז'קלין ז'ובר ולטלוויזיה הציבורית. 
נשאר שם עד יוני 1988 עם הצוות של בוקר יום רביעי שכלל את מרי דופן ושרלוט קאדי.לדבריו "עבור צייר הילדים אם הקהל האידיאלי. כל הילדים מציירים עד גיל 12". 

ב-1982 עבד עבור הערוצים  FR3, Antenne 2 ו- TF1
בשנים 1987-1981 השתתף  קאבו בתוכנית Droit de réponse (הזכות לתגובה) בהנחייתו של מישל פולק. 
יחד עם סינה (Siné), ויאז (Wiaz) וולינסקי קאבו אייר  בשידור חי את דיוני התוכנית. אולם דיור אחד של ויאז "בית של בנאי, דשר של בנאי, טלוויזיה של ב..." גרם להפסקת התוכנית. זאת מכיוון היה בו רמז לשחיתות בענף הבנייה ולא חסך את חיציו מהבעלים החדש של ערוץ TF1, הקבלן פרנסיס בויג.
עדיין ב- Antenne 2 להזמנתו של המפיק דניאל פאט, השתתף קאבו, החל מ-1987, בתוכנית הבוקר Télématin שוב עם איורים בשידור חי של תוכני השידור ואקטואליה. ב-1985 נכנס שמו של קאבו בין האישים שצוינו בלקסיקון [[פטי רובר]]
[[קובץ:Aux 4 coin-coins du Canard.jpg|250px|ממוזער|שמאל|פוסטר פרסום על סרט מוקדש ל"היסטוריה האגדתית של Canard enchainé עם ארבעה ציורים של קבו Aux quatre coin-coins בשנת 1989]]
[[קובץ:Cabu 20080318 Salon du livre 4.jpg|250px|ממוזער|שמאל|קאבו בעת ציור בתערוכת "סלון הספר" בפריז ב-2008]]

===Le canard enchaîné===
החל מ-1982 עבד קאבו עבור המגזין Le Canard enchaîné
לשם הביא את גיבורו "בוף" בנוסח מעודכן ב-1995.

ב-1976 התגרש מאיזבל ויצר קשר זוגי חדש עם ורניק בראשה, נספחת עיתונות של הוצאת דארגו שאותה הכיר כשעבר עבור המגזין PIlote.מ-1975 עבר לגור ברובע [[סן ז'רמן דה פרה]]
כדי להיות קרוב למועדוני ה[[ג'אז]].
===תחייתו של "שארלי הבדו"===
ב-1991 עבד קאבו במגזין הסאטירי קצר הימים "לה גרוסה ברטה" שהתנגד ל[[מלחמת המפרץ]] והתפטר יחד עם פיליפ ואל בעקבות ריב עם המנהל, ז'אן-סיריל גודפרואה.  קאבו וואל רצו שיהיה להם שבועון משלהם ואז הקימו מחדש את "שארלי הבדו". יחד עם רנו וז'בה הם מימנו את גליונו הראשון. 

הגיליון הזה יצא לאור ב 2 ביולי 1992 ב 120000 עותקים וזכה בהצלחה.
הצטרפו למגזין ותיקים של המערכת הקודמת שלו, ביניהם קוונה, דלפיי דה טון, סינה, ז'בה, וילם, וולינסקי, וחברים חדשים: [[שארב]], אונדל ברנאר, רנו, ריס וטיניו. 
פרט לעבודותיו עבור Canard enchaine  ו-שארלי הבדו קבו כתב רפורטאז'ות מאוירות בניו יורק, בסין ובהודו יחד עם פייר-אנטואן דונה, כתב של [[סוכנות הידיעות הצרפתית|סוכנות פראנס פרס]] 
[[ז'אן לוק גודאר]] ראה בקאבו גדול עיתונאי צרפת. 


===חייו האישיים===
קאבו היה נשוי פעמיים. לראשונה - לאיזבל מונן, עיתונאית ושהייתה בהמשך עורכת ראשית של המגזין האקולוגיסטי "La Gueule ouverte". לזוג נולד בן, עמנואל, שנודע כזמר מנו סולו (1963- 2010). 

אשתו השנייה הייתה ורוניק בראשה (ילידת 1947), בתם של אנדרה בראשה ואליזבת אנרי. היא עבדה כמנהלה תקשורת בשירות העיתונאי של רדיו פראנס ואחר כך במשרד הכלכלה והאוצר בעת כהונתו של [[דומיניק סטראוס-קאהן]].

===רציחתו===
קאבו מת ב-7 בינואר 2015 כשנרצח על ידי האחים קואשי, ילידי צרפת ממוצא [[אלג'יריה|אלג'יראי]], ב[[פיגוע]] של "[[המדינה האיסלאמית]]" נגד מערכת המגזין "שארלי הבדו"
הובא לקבורה ב-14 בינואר 2015 בבית הקברות המערבי cimetière de l’Ouest של שאלון-אן-שמפאן. 
לפי החלטה מ-11 במרץ 2015 בתעודת הפטירה שלו נרשם "קרבן של הטרוריזם".

==הוקרה==
*1969 - פרס עפרון הזהב לציור עיתונאי
*1979 - פרס סן-מישל (בלגיה) לצייר הזר הטוב ביותר עבור הקובץ "הלאה כל הצבאות!"
*ספטמבר-2006-ינואר 2007 - התארגנה תערוכת הוקרה  "קאבו ופריז" בבית העירייה של פריז. 
*2007 - רדיו "פראנס קולטור" שידר ריאיון עם האמן מאת פטריס טורן- הוא פורסם אחר כך בהוצאה לאור Aube.
*המדיאטק ז'ורז' פומפידו בעיר הולדתו, שאלון-אן-שמפאן, הקדישה לו תערוכה רטרוספקטיבית 
*שודר בספטמבר 2006 בערוץ פראנס 5 [[סרט תיעודי]] "קבו, פוליטיקלי אינקורקט" בבימוים של ז'רום למבר ופיליפ פיקאר, לפי תסריט של ברנאר פורנייה
*דצמבר 2008 - ינואר 2009 - אורגנה תערוכה "הוקרה לדודוש הגדול" בחנות הספרים גוסיני. 
*31 בדצמבר 2015 - קיבל לאחר המוות את אות [[לגיון הכבוד]] של צרפת בדרגת אביר.
==הנצחה==
מותו של קאבו הסעיר מיליוני אנשים. ב-8 בינואר 2015 במטרו, בבתי הספר, במשרדים נשמרה דקת דומייה לזכר הנרצחים במערכת שארלי הבדו. 
ז'אן פייר בויקסו כתב ב"פארי מאץ'":
לא היה שני לאנרכיסט העדין הזה בהוקעת הקונפורמיזם והטיפשות של עידן שהוא ממש תיעב...
המטרות המועדפות עליו לא היו רק אנשי הצבא ומנהיגי הדת אלא גם הגזענים, הציידים, המזהמים, העשירים הנצלנים, כל אלו שהוא קרא להם "בוף" beaufs ושאת האנוכיות שלהם אף פעם לא התעייף מלהוקיע
*מרץ 2015 - לוח זיכרון לזכרו הוצב על בית הספר אטיין שבו למד  
*אוקטובר 2015 הוצבו שני פסלים בצורת [[גרגויל]] על המגדלור העתיק Tour de la Lanterne ב[[לה רושל]] עם דמויותיהם של קאבו ווילינסקי. 
לגרגויל בדמות קאבו יש עפרון בשער.
*באירוע המפגשים - פרומנאד של ארז'נטא על הדורדון הוצב זמנית על ידי העירייה פסל פרוטומה מעץ של דודוש הגדול חובש כובע עם פרחים, יצירה של גיום אנדלו.  
*נובמבר 2018 - נפתח בשאלון-אן-שמפאן "דודושטק", מרחב תרבות מוקדש לקאבו 
* מאוקטובר עד דצמבר 2020 - ביוזמת אלמנתו, ורוניק, אורגנה בעיריית פריז תערוכה בשם "הצחוק של קאבו" שכללה מעל 300 ציורים מאת האמן.  
תערוכות דומות הוצגו במאי-יוני 2022 באוקסיטניה. בטולוז ובמונפלייה.

==יצירותיו==

===אלבומי קומיקס ===

==== הדודוש הגדול Le Grand Duduche ====
*Le Grand Duduche - דארגו, פריז  1967 
*Il lui faudrait une bonne guerre !…1973 (היה צריך איזו מלחמה טובה!)
*ינואר 1973 L’Ennemi intérieur  Éditions du Square   Paris  
(האויב הפנימי)
*1980  Le Grand Duduche en vacances (הדודוש הגדול בחופש הגדול)    
*1980  -   Passe ton bac, après on verra !  (תעבור את הבגרות, אחר כך נראה!) 
*1980 - עם ויליאם למרז'י  - Maraboud’ficelle   
*1981 - À bas la mode  (הלאה האופנה!)
*1982  Le Grand Duduche et la fille du proviseur (הדודוש הגדול ובת המנהל)    
*2008    אינטרגרלה - הדודוש הגדול -   הקדמה מאת רנה גוסיני   L'Intégrale

==== Catherine ====
*Le Journal de Catherine 1970 
**1974 מהדורה חדשה       
*1978  Catherine saute au Paf !

==== Mon beauf ====
*Mon Beauf 1976  עם מבוא מאת פרנסואה קוונה
*1979 La France des beaufs  
*Camille-le-camé contre mon beauf 1980 
*Mitterrand et son beauf  1984   
*1985  Rôti de Beauf  עם מבוא מאת פרנסואה קוונה 
*À consommer avec modération  1989  
*1992  Les nouveaux beaufs sont arrivés  עם מבוא מאת אריק אמטז
*L’Intégrale Beauf   2014   
*La nouvelle France des beaufs, Les échappées, 2011

==== Tonton ====
 
*Tonton 1er de France   1988  
*1988  Tonton accro   
*1991  Tonton la-terreur  
*1992  Adieu Tonton

==== אלבומים שונים ====
*1972  Les Aventures de madame Pompidou  -סוגיה משפטית ב-1973    
* 1975 -  Cabu
* 1977 - *À bas toutes les armées !*   condamnés chacun à 
עבור יצירה זו קאבו והמו,ל שלו נידונו ב-22 במרץ 1979 לקנס של 2500 פרנק
une amende de 2 500 francs le 22 mars 1979,  
*1981 - עם דידייה קונוואר  Inspecteur la Bavure  - לפי תסריט הסרט בעל אותו השם
*Bien dégagé sur les oreilles  1985  
*1981 -  !Votez mère Denis  
* Le Nez de Dorothée   1986 
*1986  Showbiz  
*1988 - עם אקיו סוזוקי  Un japonais à Paris      
* Le Gros Blond avec sa chemise noire  1988 
* Les Interdits de Cabu   1989
*1989 -  ! Mort aux vieux      
*1989   Cabu au Canard enchaîné   
*1990 -  Cabu passe aux aveux  (Jean-Cyrille Godefroy)
*1992 -   Les abrutis sont parmi nous 
*Responsables mais pas coupables !  1993  
*1994 -   Secrets d’État  1994   
*Adjudant Kronenbourg    1994 
*1995 -  Parole(s) de Tapie (le bêtisier de Nanar-la-Combine)  
* A votre bon coeur !  (l'Abbé Pierre chez les exclus)  1995  
* Grosses nerveuse  1995 
* Les Aventures épatantes de Jacques Chirac*  1996      
* Chirac flippe  1996  
* Le retour du gros blond  1998 
* 1999  !Vas-y Jospin  
*  À gauche toute ! 2000
* ma Vè république  2001    
* L'étranger de Cabu 2002     
* Carnets de jazz 2004  
* Chroniques papale  2005  
* Cabu et Paris 2006   
* Etre ou ne pas être beauf  2007   
* C’est la faute à la société* 2008  
* 2008  Mai 68 - עבודה משותפת 
*Dessins cruels   2014 
*Merci Cabu !   2015  
* *Cabu s'est échappé !*, mille dessins pour les échappées de *Charlie Hebdo*, 1969-2015, מבוא מאת [[ברנאר דלנואה]] *2017 - Bertrand Delanoë,  2017, 
* le rire de Cabu 2020  
* À bas toutes les guerres !*  2022

## קישורים חיצוניים

* Lambiek 1994-2026 comiclopedia

180px|ממוזער|שמאל|קברו של קאבו בבית הקברות המערבי של שאלון-אן-שמפאן

## הערות שוליים

קטגוריה:קריקטוריסטים צרפתים
קטגוריה:קומיקסאים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:סאטיריקנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:חללי טרור צרפתים
קטגוריה:קורבנות רצח בצרפת
קטגוריה:עיתונאים שנהרגו במסגרת עבודתם
קטגוריה:אמנים צרפתים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1938
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2015