open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ליאונרד אורנשטיין

**ליאונרד סלומון אורנשטיין** (באנגלית: **Leonard Ornstein**; 12 בנובמבר 1880 – 20 במאי 1941) היה פיזיקאי תאורטי יהודי הולנדי שנודע בעיקר בזכות עבודתו בתחום המכניקה הסטטיסטית.

## קורות חיים
נולד כבן יחיד לסוחר נתן לאונרד אורנשטיין ורעייתו סופיה מריה מנסון בניימכן.
בשנת 1898 החל בלימודיו באוניברסיטת ליידן תחת הנחייתו של הנדריק לורנץ, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה התאמת הפורמליזם של גיבס למולקולות. משוואת אורנשטיין- זרניקה, אותה פיתח במשותף עם חתן פרס נובל פריץ זרניקה, מיושמת לחישוב פונקציות קורלציה בתאוריית הזורמים תחת הנחות קירוב שונות כדוגמת פוטנציאלי כדורים קשיחים, לנרד ג'נוס יוקאווה ופוטנציאלים נוספים. תהליך אורנשטיין-אולנבק מתאר את התנועה של חלקיק בראוני מאסיבי תחת השפעת כח חיכוך או כח מרכזי.

ב-1914 מונה לתפקיד פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת אוטרכט שם היה ממשיך דרכו של פטר דביי. בין השנים 1918 ועד 1922 עמד בראש החברה הציונית ההולנדית (NZB). כשהוקמה המחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים אורנשטיין סייע למאמציו של חיים ויצמן במציאת פיזיקאי חוקר מהמעלה הראשונה שימונה לחבר סגל. ב-1921 במשותף עם גיליסט הולסט דחף להקמת האגודה הפיזיקלית ההולנדית ועמד בראשה מ-1939 עד נובמבר 1940. ב-1922 מונה למנהל המעבדה הפיזיקלית, שם הרחיב את תחום התעניינותו למחקר של עוצמות קווי פליטה ספקטרליים.

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה הוצע לאורנשטיין להגר עם משפחתו לארצות הברית אולם אורנשטיין סירב לעזוב את מעבדתו באוטרכט. בספטמבר 1940 סולק מן האוניברסיטה ונאסר עליו להיכנס למעבדתו ובנובמבר 1940 פוטר באופן רשמי. אורנשטיין ביטל את חברותו באגודה הפיזיקלית ההולנדית ב-29 בנובמבר 1940, בתקופה זו התרחק מן החיים הציבוריים והסתגר בביתו עד למותו במאי 1941.
האוניברסיטה העברית ארגנה אזכרה לכבודו סמוך למותו, בה נאמו יהודה לייב מאגנס, נשיא האוניברסיטה ושמואל סמבורסקי, שעשה חלק מעבודת הדוקטורט במעבדה שלו באוטרכט.
## קישורים חיצוניים

* פיתוח משוואת אורנשטיין-זרניקה
* מאמר משותף של אורנשטיין ואולנבק על התנועה הבראונית

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:פיזיקאים הולנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוטרכט
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1880
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1941
מיזם GNOME

**מיזם GNOME** זו הקהילה העומדת מאחורי סביבת העבודה GNOME. אלו כוללים את מפתחי התוכנה והמשתמשים בה.

## קרן GNOME

באוגוסט 2000 הוקמה קרן GNOME כדי לנהל את מיזם GNOME, להוציא הודעות מסודרות לתקשורת בנושא ולקשר בין חברות המעוניינות בפיתוח תוכנות GNOME. אמנם הקרן אינה מעורבת באופן ישיר בהחלטות הטכניות, אך היא מרכזת את גרסאות GNOME וקובעת אילו מיזמים יהיו חלק מסביבת העבודה. חברות בקרן פתוחה לכל מי שתורם תרומה לא פשוטה למיזם. חברי הקרן זכאים להיבחר למועצת המנהלים ולהצביע בבחירותיה. רק חברים בקרן יכולים להציע את מועמדותם למשרות בקרן.

## תוכניות ואירועים
מיזם GNOME מחזיק תוכניות קהילתיות כמו אירועים וכנסים, המתאימים לרוב למשתמשים ולמפתחים מקומיים. הכינוס המרכזי של GNOME הוא כנס משתמשי ומפתחי קרן GNOME  (GUADEC), הכנס השנתי בנושא קידום ופיתוח של GNOME. הרעיון של אירועי GUADEC מגיע מהמפגש הראשון של משתמשי ומפתחי הקרן בפריז, צרפת ומהמפגש הבא אחריו בקורוניה, ספרד. GNOME אף משתתפת בוועידת שולחנות העבודה, שהוא כנס משותף אשר אורגן על ידי קהילות GNOME ו־KDE, המתקיים מדי שנה באירופה.

## שיתוף פעולה עם מיזמים אחרים
מיזם GNOME משתף פעולה באופן פעיל עם מיזמים נוספים של התוכנה החופשית. מאמצי שיתוף פעולה קודמים היו מאורגנים לרוב על בסיס מיזם למיזם. כדי להרחיב את שיתוף הפעולה, קיים freedesktop.org.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:GNOME
קטגוריה:תוכנה חופשית
יונקרס (ניו יורק)

**יונקרס** (באנגלית: **Yonkers**) היא עיר במחוז וסטצ'סטר הממוקמת צפונית לניו יורק ושייכת למטרופולין שלה. יונקרס היא העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בניו יורק (אחרי ניו יורק ובאפלו) והעיר המאוכלסת ביותר במחוז וסטצ'סטר. נכון לשנת 2020 חיים בעיר כ-211,569 אלף תושבים.

## היסטוריה
תחילתה של יונקרס בשנת 1646 כאשר אדריאן ואן דר דוק קיבל שטח מהולנד החדשה, בנה חווה וקרא לה "קולן דונק". בסוף המאה ה-17 השטח נרכש על ידי פרדריק פיליפס, מהגר הולנדי אמיד מאוד שהחזיק בבעלות על שטחים עצומים, אשר מהווים כיום חלק גדול משטח העיר. נכדו של פיליפס, פרדריק פיליפס השלישי, שירש את האדמות, היה מן התומכים הבולטים בכתר הבריטי, וברח לבריטניה בזמן המהפכה האמריקאית. האדמות שהיו בבעלותו הוחרמו ונמכרו, ובמקום הוקם כפר. הכפר החל לגדול רק במהלך המאה ה-18, בזכות התפתחות התעשייה והתפתחותה של ניו יורק. בשנת 1853 הציג אלישע אוטיס לראשונה את ההמצאה שלו, המעלית. זמן קצר לאחר מכן הוקמה חברת המעליות הראשונה בעולם, חברת מעליות אוטיס. היה זה אחד המפעלים הגדולים בעיר דאז. החלק הצפוני כיום של יונקרס הוכרז ככפר בשנת 1854 (אז חיו בה כ־12 אלף תושבים) וכעיר בשנת 1872. החלק הדרומי של יונקרס סופח לרובע הברונקס. באותה עת הוצע לתושבי העיר לספח את יונקרס לעיר ניו יורק אך הם סירבו.

## גאוגרפיה
יונקרס משתרעת על שטח של 52.6 קמ"ר וגובלת ברובע הברונקס מדרום, במאונט ורנון ובנהר הברונקס ממזרח, בהסטינג-על-ההדסון מצפון ובנהר ההדסון ממערב. קרבתה למנהטן (כ־15 דקות נסיעה) הפכה אותה לעיר פופולרית למבקשים לחיות מחוץ לניו יורק הומת האדם ולמחפשי דירות במחירים נמוכים יותר.

## דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין שנערך בעיר בשנת 2010 נמנו בה 195,976 תושבים.
אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינת מעמדות חברתיים, עם אוכלוסייה מבוססת יותר בשכונות הצפוניות והשכונות הדרומיות, הגובלות בברונקס, עניות יותר.
ישנה קהילה יהודית בחלק הדרומי-מערבי של העיר ושוכן בה בית חב"ד ואף בית קברות יהודי.

## שכונות
החלק הדרומי של העיר מורכב בעיקר מבניינים רבי קומות כמו בשכונות רבות בניו יורק. החלק הצפוני של העיר הוא בעיקר בתים פרטיים, כמו בפרברים רבים ברחבי ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מדינת ניו יורק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1646
אמנת ירושלים

ממוזער|פרט מתוך אמנת ירושלים
**אמנת ירושלים** היא הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר ירושלים שנחתמה ביום ירושלים, 31 במאי 1992, כ"ח באייר ה'תשנ"ב, במלאת 25 שנה לירושלים המאוחדת במשכן הנשיא בירושלים.

בין החותמים על האמנה: נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר, הרמטכ"ל אהוד ברק, הרבנים הראשיים לישראל אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, יו"ר מפלגת העבודה יצחק רבין וראש העיר ירושלים טדי קולק.

האמנה חוברה ביוזמת המשרד לענייני ירושלים על ידי השופט פרופ' מנחם אלון, ששיבץ בה פסוקים ומדרשים מהמקורות היהודים.

בעיתון החרדי יתד נאמן נכתב נגד החתימה על האמנה. גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק התנגד לאמנה מטעמים פוליטיים, אך לבסוף חתם על האמנה. ביום ירושלים 1993 נחתמה האמנה שוב בבית הנשיא עזר ויצמן עלי ידי נציגיהם של 1,300 קהילות יהודיות מ-70 מדינות מרחבי העולם. האמנה נחתמת מחדש באירועים שונים ומוצגת בטרקלין שאגאל אשר במשכן הכנסת, בסמוך למגילת העצמאות.
[ממוזער|מגילת האמנה המוצגת ב[טרקלין שאגאל בכנסת]]
מתוך האמנה:

אליעזר ויסהוף יצר את העיטורים שבמגילת אמנה, ואשתו אריאלה עצבה את האותיות וכתבה את המגילה.

## קישורים חיצוניים

* טרקלין שאגאל באתר הכנסת
*יצירות אומנות במשכן הכנסת ומידע על האמנה  באתר הכנסת
*מדליה ממלכתית לציון האמנה של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות

## הערות שוליים

קטגוריה:יום ירושלים
קטגוריה:ירושלים
קטגוריה:אירועים שהונצחו על מדליות ישראל
קטגוריה:מעמדה של ירושלים
כרזת יום השואה

בעקבות כרזת יום העצמאות, החל משנת ה'תש"ע החל יד ושם תחרות עיצוב **[[כרזה]] לזכר [[השואה]]**. התחרות נקראת "מעצבים זיכרון". הכרזה נבחרת לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה. 

לרשות המתמודדים עומד אוסף החפצים והתמונות של יד ושם. על הכרזה מופיע דימוי חזותי המתקשר למושגי השואה, ובנוסף הכתובת "יום הזיכרון לשואה ולגבורה X" כאשר X היא השנה העברית וסמליל יד ושם ומשרד ההסברה.

בסיום התחרות נקבעים גם מקומות שני ושלישי ולעיתים גם כאלו הראויות לשבח.

## הכרזות


קובץ:כרזת השואה 1 2010.jpg |כרזת יום השואה ה'תש"ע-2010עיצוב: נמרוד בר - און
קובץ:כרזת השואה 1 2011.jpg |כרזת יום השואה ה'תשע"א-2011עיצוב: אדווה לוטטי 
קובץ:כרזת השואה 1 2012.jpg |כרזת יום השואה ה'תשע"ב-2012עיצוב: דוריאל רימר
קובץ:כרזת יום השואה 1 2013.jpg |כרזת יום השואה ה'תשע"ג-2013עיצוב: דעה גלעדי
קובץ:כרזת השואה 2014.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ד-2014
קובץ:כרזת השואה 2015.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ה-2015
קובץ:כרזת השואה 2016.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ו-2016
קובץ:כרזת השואה 2017.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ז-2017
קובץ:כרזת השואה 2018.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ח-2018
קובץ:כרזת השואה 2019.jpg|כרזת יום השואה ה'תשע"ט-2019
קובץ:Poster2020.jpg|כרזת יום השואה ה'תש"ף-2020



## ראו גם
* כרזת יום העצמאות

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:יד ושם
יום השואה
ורקלויטה

תנועת **וֶרְקְלוֹיְטֶה** (בגרמנית: **Werkleute** – אנשי המעש) הייתה תנועת נוער יהודית-גרמנית שנוסדה בשנת 1932 ופעלה בגרמניה ובארץ ישראל, עד להצטרפות חבריה לתנועת השומר הצעיר בשנת 1938.

## רקע
### היסטוריה

[250px|ממוזער|קבוצת ורקלויטה, [1938]] 
התנועה נוסדה בשנת 1932 בברלין כפלג הגדול מתנועת הנוער שהתפרקה, "קאמראדן" (בגרמנית: Kameraden - Deutsch-jüdischer Wanderbund - "קומראדים – ברית משוטטים גרמנית-יהודית"). לאחר המשבר הכלכלי שפקד את גרמניה בשנת 1929 נחלשה תנועת קאמראדן הליברלית והתפצלה לארבעה פלגים שהגדול מביניהם היה "ורקלויטה" בהנהגתו של מנחם גרזון.

על אף שרבים מחבריה היו בני הבורגנות, הייתה התנועה בתחילה קרובה יותר לחוגים סוציאליסטיים ולחוגים קומוניסטיים והתנגדה לשלילת הגולה, וחבריה האמינו כי יהודים ימשיכו לחיות בגולה תמיד; באשר ליהודי גרמניה, סברו כי יש להעמיק במורשת היהודית, אך גם לפעול למען החברה הכללית. אולם בהמשך, בהשפעת מאורעות התקופה ועליית הנאצים לשלטון, נטתה התנועה יותר לכיוון ציוני חלוצי. יחד עם זאת גם נחלשה זיקתה הליברלית כלפי היהדות והתנועה אימצה גישה חילונית, בדומה לתנועות הציוניות.

בשנת 1933 עלו לארץ ישראל שתי קבוצות בוגרים כדי לעבור הכשרה בגבעת חיים ובמשמר העמק. ב-1934 הקימו חברי התנועה את קיבוץ הזורע בארץ ישראל ובשנת 1936 הוקם קיבוץ משמר הדרום, שהתאחד בסופו של דבר עם "הזורע". בשנת 1938 הצטרפו שני קיבוצי התנועה בארץ ישראל לתנועת השומר הצעיר בעקבות היחסים הקרובים עם יעקב חזן, ובעקבותיהם גם יתר חברי התנועה בגרמניה.

## בסיסים רעיוניים
במרכז התנועה עמדו הערכים של חיי עדה, במובן שיתופי-קהילתי, ושיבה אל היהדות ברוח ההוגה מרטין בובר שפעל אז בגרמניה.
את חיי העדה הגשימו חברי התנועה בקרב הפרולטריון היהודי בגרמניה ובחוגים בתוך התנועה הסוציאליסטית. כוונתם הייתה לעודד אחווה וקשרים בלתי-אמצעיים כתשתית למעשה פוליטי.
## ראו גם
* הקיבוץ הארצי השומר הצעיר
* הזורע
* עדה ברודסקי
* שמיר (קיבוץ)
* תנועות נוער יהודיות בשואה
* משמר העמק
* גוט וינקל (חוות הכשרה)

## לקריאה נוספת
* "וורקליטה" בתוך: אלי אברהמי, **לקסיקון הקיבוץ**, רמת אפעל : יד טבנקין, תשנ"ח 1998 

## קישורים חיצוניים

* על ורקלויטה באתר "מורשת"
* השומר הצעיר בארץ ובעולם, באתר קרן חבצלת (על השומר הצעיר)
* 
* מכון לאו בק מאמר באנגלית על ורקלויטה

קטגוריה:תנועות נוער
קטגוריה:השומר הצעיר
קטגוריה:יהדות גרמניה
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:תנועות נוער ציוניות סוציאליסטיות
קטגוריה:שנות ה-1930
יאנוש מורגנשטרן

[שמאל|ממוזער|200px|קברו של יאנוש מורגנשטרן בבית הקברות הצבאי ב[ורשה|וורשה]]
[שמאל|ממוזער|200px|קברו של מורגנשטרן ב[בית הקברות הצבאי פובונזקי בוורשה עם תמונתו ורשימת סרטיו המפורסמים ביותר, 2023]]
[שמאל|ממוזער|200px|כוכבו של מורגנשטרן בשדרת התהילה ב[לודז']]
**יאנוש "קובה" מורגנשטרן** (בפולנית: **Janusz Morgenstern**, 16 בנובמבר 1922 – 6 בספטמבר 2011) היה במאי ומפיק קולנוע יהודי-פולני.

## ביוגרפיה
יאנוש מורגנשטרן נולד למשפחה יהודית בשנת 1922, בעיירה מיקולינצה (כיום בגבולותיה של אוקראינה) לדוד מורגנשטרן ואסתר (לבית דרוקס). עם סיום בית הספר העממי בעירה המשיך את לימודיו התיכוניים בעיר פשבורסק שם גר דודו, אחי אמו מארק דרוקס, שבביתו גם גר באותן שנים. הדוד מארק היה עורך דין ופילוסוף, והשפעתו הרוחנית והאינטלקטואלית על קובה הייתה רבה.

בשנת 1939, עם כניסת הגרמנים לעיירה, גורשו כל היהודים לגטו בעיר הסמוכה טרנופול. ערב האקציה הצליח קובה ועוד חברים לברוח מהגטו אל היערות סביב העיר - שם הסתתרו חודשים רבים על סף מוות מקור ורעב. הוריו שנשארו בגטו התאבדו. בחודשים האחרונים של המלחמה, כשהצבא הרוסי התקדם אל העיירה, ביקש קובה את עזרתו של מנהל בית הספר בו למד בילדותו והלה החביא אותו במרתף ביתו.

לאחר המלחמה למד בימוי בבית הספר לקולנוע בלודז' ובתחילת דרכו שימש עוזר במאי לאנדז'יי ויידה. בשנת 1954 סיים את לימודיו ושימש שם כמורה לקולנוע. מאז הפיק וביים עשרות סרטים והוא נודע כאחד הבמאים הנערצים בפולין. בישראל מוכר מורגנשטרן בעיקר דרך הסרט הקצר בן 9 הדקות שיצר בשנת 1961 - אמבולנס, אשר פגש תלמידי תיכון ישראלים רבים בתהליכים חינוכיים על אודות השואה, ובמהלך ביקור ביד ושם.

ב-7 באפריל 2011, חשף את הכוכב שלו בשדרת הכוכבים ברחוב פיוטרקובסקה בלודז'.

ב-6 בספטמבר 2011 נפטר, ונקבר בבית הקברות הצבאי בורשה בפובזקי (רובע A29-tuje-8) בשדרת ההצטיינות. בטקס השתתפו בין היתר הנשיא ברוניסלב קומורובסקי, שר התרבות בוגדן זדרוייבסקי, חברו רומן פולנסקי ויוצרי קולנוע רבים. בדרכו האחרונה ליוותה אותו המוזיקה של קשישטוף קומדה.

## הנצחה
בשנת 2022, נחנך חדר עריכה על שמו בבית הספר התיכון מנור בקיבוץ כברי שבגליל.

## חיים אישיים
התחתן עם השחקנית קריסטינה צרנייאק, ובחר בעקבות אירועי השואה לא להביא ילדים לעולם.

## סרטיו




## לקריאה נוספת
* קריסטינה צ'רניאק-מורגנשטרן, **הסרט שלנו** **- תמונות וזיכרונות מחיי עם קובה**, 2017 (קראקוב). Krystyna Cierniak-Morgenstern, **Nasz film. Sceny z zycia z** **Kuba. Wspomnienia**
* מארק הנדריקובסקי, Morgenstern, פוזנן 2012. Marek Hendrykowski, Morgenstern

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:במאי קולנוע פולנים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1922
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2011
הרי נור

**הרי נור** (בטורקית: **Nur Dağları**) או **הרי אמנוס** (ביוונית: **Ἁμανός**) הם רכס הרים בדרום טורקיה המשתרע בנפות האטיי ואוסמניה. בפי תושבי האזור קרוי הרכס בשם "הרי גאבור" (Gavur Dağları), היינו, "הרי הכופרים" שכן באזור ישבו בעבר נוצרים רבים.

הרכס שייך למסיף הרי הטאורוס מהם הוא נשלח דרומה כאצבע שאורכה כ-150 ק"מ. ממערב גובלים הרי נור במישור צ'וקורובה ובמפרץ איסכנדרון ובדרום ובמזרח הוא תחום על ידי נהר עאסי ויובליו. הרי נור מגיעים לשיאם בהר בוז (Bozdağ - "הר הכסף", או Mıgır Tepe - "תל מיגיר"), המתנשא לגובה של 2,240 מטרים. 

שני מעברי ההרים החשובים לרוחבו של הרכס הם "מעבר בלן" (Belen Geçidi, בעבר "השערים הסורים") המחבר בין איסכנדרון ואנטקיה ועובר בו הכביש האירופי ; ו"מעבר בהצ'ה" (Bahçe Geçidi, בעבר "מעבר אמנוס", לטינית "Amani Portae") שבו עובר כביש מהיר O-52  בין אדנה וגזיאנטפ.

זיהויו כהר האמנה. יש הסוברים כי השם "אמנוס" משמר את השם המקראי "אמנה", הר האמנה מוגדר במקורות רבים בתור הגבול הצפוני של ארץ ישראל השלמה, התלמוד הירושלמי במסכת שביעית אומר שכל מה שנמצא לפנים מהאמנה הוא ארץ ישראל, ומה שנמצא מחוץ לאמנה הוא חו"ל.

## קישורים חיצוניים

250px|ממוזער|ימין|הרי נור
נור
נור
הנרייטה פימנטל

**הנרייטֶה הנריקס פּימֶנטֶל** (בהולנדית: **Henriette Henriques Pimentel**; 17 באפריל 1876 – 17 בספטמבר 1943) הייתה מנהלת פעוטון יהודייה הולנדית, שניהלה את בית הילדים ה"קרֶש" (De Creche - "הפעוטון") באמסטרדם עד למלחמת העולם השנייה ובתקופת השואה. הצילה יחד עם ולטר סוסקינד, יוהאן ואן הולסט ואחרים, כמה מאות ילדים יהודים ונרצחה באושוויץ עם יתר הילדים, שלא הצליחה למלט מהמוות.

## קורות חיים
פימנטל נולדה באמסטרדם ב-1876, למשפחה יהודית, הצעירה בשמונת ילדיהם של נתן הנריקס פימנטל (1837-1893) ורחל (לבית אופנהיימר) (1841-1929). האב היה חותך יהלומים ממוצא פורטוגזי והמשפחה הייתה מבוססת מבחינה כלכלית. פימנטל למדה הוראה וסיעוד ועבדה כאחות, אומנת וגננת.

## הצלת הילדים
שמאל|ממוזער|250px|צוות ה"קרש" - הנרייטה פימנטל יושבת שנייה משמאל בשורה הראשונה (מארכיון בית לוחמי הגטאות)
בית הילדים De Creche, שבאמסטרדם, נוסד ב-1906 על ידי "העמותה למעונות ליונקים ופעוטים" (Vereniging zuigelingeninrichting en kinderhuis), מכספי הנדוניה של יהודייה הולנדית בשם סופי רוזנטל (Sophie Rosenthal), כמעון יום לילדים ממשפחות יהודיות שחיו במצוקה כלכלית. פימנטל החלה לנהל אותו ב-1926 והמשיכה בכך 17 שנה עד סגירתו על ידי הנאצים. הילדים שחיו בו היו יהודים ולא יהודים כאחת וגם הצוות היה מעורב. ב-1941, כשנה לאחר כיבוש הולנד על ידי הנאצים במאי 1940, סולקו מבית הילדים כל אנשי הצוות הלא-יהודים.

בערב ראש השנה תש"ד (29 בספטמבר 1943), החל גירוש יהודי הולנד למחנות ההשמדה. יהודי אמסטרדם וסביבתה רוכזו ב"תיאטרון ההולנדי" - Hollandsche Schouwburg, שהיה סמוך ל"קרש", כאשר ה"קרש" עצמו שימש גם הוא כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. פימנטל החלה להעביר את הילדים לסמינר הקלויניסטי למורים, הסמוך, שמנהלו יוהאן ואן הולסט שיתף עימה פעולה. הוא קיבל לימים אות חסיד אומות העולם בגין מעשיו. ואן הולסט שלח את הילדים לכפרים שונים מחוץ לאמסטרדם. הם נעזרו לשם כך גם באחד מאנשי היודנרט, ולטר סוסקינד, יהודי גרמני ממוצא הולנדי, ששימש כמנהל אותו מקום ריכוז יהודי בתיאטרון, וכן באנשי מחתרת הולנדים. על פעילותו של ולטר סוסקינד ומשפחתו, בהצלת יהודי הולנד, נעשה סרט הולנדי, בינואר 2012 - "סוסקינד".

פימנטל לא הספיקה להציל את כל הילדים שהסתתרו ב"קרש" ונשארה עם אלה מהם שנותרו, כשסגרו הנאצים את ה"קרש" וגירשו גם את הילדים שהיו בו. חלק מהילדים גורשו בטרנספורטים מיוחדים למחנה וסטרבורק (Westerbork) בהולנד וחלקם הנותר למחנות אחרים מחוץ למדינה. פימנטל גורשה עם האחרונים, לאושוויץ, שם נרצחה גם היא, כמותם. פימנטל הייתה בת 67 בהירצחה. היא לא הייתה נשואה ולא השאירה אחריה צאצאים, למעט הילדים שהצילה.

## ראו גם
* יהדות הולנד

## לקריאה נוספת
* מרדכי פלדיאל, "Saving the Jews: Amazing Stories of Men and Women Who Defied the "Final Solution, הוצאת שרייבר, 2000, בעמ' 278 ואילך

## קישורים חיצוניים

* הנרייטה הנריקז - פימנטל, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
* 
* על הסרט "סוסקינד", באתר IMDb

קטגוריה:מנהלי בתי ספר
קטגוריה:אנשי חינוך בשואה
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים הולנדים
קטגוריה:יהודים בשואה: הולנד
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה
קטגוריה:מצילים בשואה: הולנד
קטגוריה:מצילי ילדים בשואה
קטגוריה:מצילים יהודים בשואה
קטגוריה:מצילות בשואה
קטגוריה:ילידות 1876
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:נפטרות ב-1944
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1944
דויד סולארי

**דויד אדוארדו סולארי פוג'ו** (בספרדית: **David Eduardo Solari Poggio**; נולד ב-21 במרץ 1986 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי, ששיחק בעברו גם בישראל.

## קריירה
לפני שהגיע לישראל שיחק בשמונה מועדונים שונים: ונציה וקיוג'ה (איטליה), אספולי (אקוודור), אולימפו (ארגנטינה), דפורטיבו טאצ'ירה (ונצואלה), א.א.פ. פאפוס ואלקי לרנקה (קפריסין).

בינואר 2012 הצטרף לקבוצת עירוני קריית שמונה. את שערו הראשון במדי קריית שמונה הבקיע סולארי מול הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע הטוטו, ובהמשך עונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה.

עונה לאחר מכן העפיל עם קבוצתו לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין.

ב-25 ביוני 2013 חתם סולארי לשנתיים במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בפברואר 2015 חתם במכבי פתח תקווה עד סוף העונה.

ב-4 באוגוסט 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.

בקיץ 2016 חזר לארגנטינה וחתם בקבוצת סנטראל קורדובה (רוסאריו) מליגת המשנה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מליגת המשנה בקפריסין, ובמדיה שיחק עונה אחת.

דויד סולארי הוא אחיהם של הכדורגלנים סנטיאגו סולארי, ששיחק בעבר בריאל מדריד, ואסטבן סולארי, ואחותו היא השחקנית ליז סולארי.

## תארים
;עירוני קריית שמונה
* אליפות ישראל: 2011/2012
* גביע הטוטו: 2011/2012

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:ברנקייה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ונציה
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה
קטגוריה:כדורגלני אולימפו
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו טאצ'ירה
קטגוריה:כדורגלני א.א.פ. פאפוס
קטגוריה:כדורגלני אלקי לרנקה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עפולה
קטגוריה:כדורגלני אנוסיס נאון פאראלימני
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים באקוודור
קטגוריה:ספורטאים זרים בוונצואלה
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בקפריסין
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בישראל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1986
אדמונד אלביוס

ממוזער|שמאל|200px|אדמונד אלביוס, 1863 לערך
**אדמונד אלביוס** (1829 – 9 באוגוסט 1880) היה עבד ממוצא אפריקאי מראוניון שתרם רבות לתעשיית גידול ועיבוד הווניל. בהיותו בן 12 הוא המציא שיטה להאבקת סחלב הווניל במהירות וביעילות. הטכניקה של אלביוס יצרה מהפכה בתעשיית הווניל ואפשרה גידול רווחי של פולי וניל מחוץ למקום הגידול הטבעי שלהם במקסיקו.

אלביוס נולד בסנט-סוזאן בראוניון. אמו, שהייתה שפחה, מתה בזמן הלידה, והוא אומץ על ידי אדונה, פראול בלייה בומונט.

באותה תקופה ייבאו מתיישבים צרפתיים פולי וניל לראוניון ולמאוריציוס השכנה בתקווה לפתח תעשיית גידול וניל מקומית. עד מהרה התברר כי הצמחים היו עקרים כי לא היו בנמצא חרקים מתאימים שיאבקו את הצמח. בשנות ה-30 של המאה ה-19 פתח צ'ארלס מורן, פרופסור לבוטניקה מאוניברסיטת לייז' בבלגיה, שיטה להאבקה ידנית של הווניל. אולם השיטה הייתה איטית והייתה לא יעילה מספיק בשביל להפוך את גידול הווניל לתעשייה רווחית.

ב-1841, גילה אלביוס כיצד ניתן להאביק את סחלב הווניל במהירות בעזרת מקל דק או עלה עשב ותנועת אגודל עדינה. עלה העשב או המקל משמשים להרמת השפה החוצצת בין המאבק הזכרי לעֵלִי הנקבי ובאמצעות האגודל מעבירים את האבקנים הדביקים ומורחים אותם על העלי.

בטכניקה של אלביוס עושים שימוש עד היום ורוב גידולי הווניל בעולם מואבקים בצורה ידנית. בעקבות תגליתו של אלביוס הפכה ראוניון לתקופה לספקית הגדולה בעולם של וניל. בהמשך הביאו המתיישבים הצרפתים את הטכניקה למדגסקר וזו נותרה יצרנית הווניל הגדולה בעולם עד היום.

ב-1848 הטילה צרפת איסור על העבדות במושבותיה ואלביוס עזב את מטע הווניל לטובת בירת האי, סן-דני, שם עבד כעובד מטבח. מאוחר יותר הורשע בגנבת תכשיטים ונידון לעשר שנות מאסר. לאחר שריצה חמש שנות מאסר, הומתק עונשו על ידי מושל האי שזקף לזכותו את תרומתו הגדולה לתעשיית הווניל ולכלכלת בראוניון. אלביוס מת חסר כל בסנט-סוזאן בשנת 1880.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראוניון
קטגוריה:ילידי 1829
קטגוריה:נפטרים ב-1880
קרב ניוז'ואנג

**קרב ניוז'ואנג** (ביפנית: **威海衛の戦い**), הנקרא גם **קרב יינגקואו**, נערך במסגרת מלחמת סין–יפן הראשונה מחוץ לעיר יינגקואו שבליאונינג, ב-4 במרץ 1895. בקרב לחמו כוחות האימפריה היפנית מול כוחות שושלת צ'ינג והוא הסתיים בניצחון יפני.

## רקע
לאחר כיבוש העיר האיצ'נג שבחצי האי ליאודונג על ידי הדיוויזיה השלישית היפנית ב-13 בדצמבר 1894, ניסו הכוחות הסיניים לכבוש אותה בחזרה ארבע פעמים, אך כל הניסיונות נכשלו. ב-10 בינואר 1895 כבשה הארמייה היפנית השנייה את העיר גאיז'ואו, המרוחקת כ-31 קילומטרים מניוז'ואנג, וכך נקבעו קווי ההגנה של הצבא הסיני. הצבא היפני, לעומתו, עמד בפני ברירה לנוע צפונה ולתקוף את בירת המחוז מוקדן, או להמשיך מזרחה, לכיוון הבירה בייג'ינג.

## הקרב
לאחר ניסיון הנפל האחרון לכבוש מחדש את האיצ'נג, נשלחה תגבורת בת 20,000 חיילים לעיר הנמל ניוז'ואנג. כוח נוסף, בסדר גודל דומה, נשלח גם לעיר ליאו-יאנג, הצפונית להאיצ'נג, וב-1 בפברואר קיבל המשנה למלך ליו קוניי את הפיקוד על כל הכוחות באזור.

הסינים פתחו במתקפה על האיצ'נג ב-16 בפברואר, ובה השתתפו כ-16,000 חיילים, אך ההתקפה נהדפה במחיר 150 הרוגים בצד הסיני. אולם, בעקבות הידיעה על נפילת ווייהאיוויי ב-12 בפברואר, נאלץ הפיקוד הסיני להפסיק את המתקפה. נפילת עיר הנמל החשובה פגעה פגיעה קשה במורל החיילים הסינים, ואלה החלו לערוק.

היפנים פתחו במתקפת נגד על ליאויאנג ועל ניוז'ואנג ב-28 בפברואר. בחסות הרעשה ארטילרית התקדמו כוחות הרגלים על פני חזית רחבה. המגינים הסינים החלו לסגת בצורה בלתי מאורגנת לכיוון העיר ג'ינג'ואו, וכמעט ולא העמידו התנגדות להתקדמות היפנית. מספר יחידות, תחת פיקודו של לוטננט גנרל קאצורה טרו, רדפו אחרי הסינים הנסוגים, והגיעו עד לשערי ליאויאנג ב-3 במרץ, בעוד הכוח העיקרי של הצבא היפני, שכלל את הדיוויזיות החמישית והשלישית, הגיע לניוז'ואנג ב-4 במרץ.

לאחר הרעשה ארטילרית שנמשכה כשעתיים, עזבו המגינים הסינים את ביצורי העיר ללא התנגדות, ונכנסו אל תוך העיר, שם פתחו בלוחמה עירונית, שלעיתים הגיעה לכדי קרבות פנים אל פנים. הלחימה פסקה עד שעות הלילה, ורבים מהחיילים הסינים נמלטו מבעד לקווים היפנים ואל האזורים הכפריים. כ-600 חיילים סינים נכנעו בתוך העיר, וכבעבר, הותירו הסינים מאחוריהם מצבורי נשק, תחמושת ואספקה, שנפלו שלל לידי היפנים.

בימים שלאחר נפילת העיר, כבשו הכוחות היפנים גם את המוצבים שהגנו על פתח הנמל, ובכך חיסלו כל התנגדות.

## תוצאות הקרב
כיבוש ניוז'ואנג סימן את סוף הלחימה ביבשת אסיה במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה. היפנים ביצעו עוד נחיתה במחוז ג'יאנגסו, צפונית לשאנגחאי, ב-24 במרץ, והגיעו למרחק של 80 קילומטרים מהתעלה הגדולה. מצב זה הוסיף לחץ על ממשל צ'ינג בשולחן המשא ומתן, וכך היה גם כיבוש פנגחו הסמוך לטאיוואן. הסכם שימונוסקי, שסיים את המלחמה, נחתם ב-17 באפריל.

## לקריאה נוספת
* שילוני, בן-עמי. **יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה**. הוצאת שוקן, 1997 (מהדורה מתוקנת ומורחבת 2002)

* Paine, S.C.M. **The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy**. Cambridge University Press, 2003. 


## קישורים חיצוניים


* Manchuria Battle of Newchang (Yingkou) March 4, 1895


ניוז'ואנג
פטר גודב

**פטר טודורוב גוּדֶב** (בבולגרית: **Петър Тодоров Гудев**; 13 ביולי 1862, גראדץ, מחוז סליבן, האימפריה העות'מאנית – 11 במאי 1932, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כשר הפנים וראש ממשלת נסיכות בולגריה.
## ביוגרפיה
פטר גודב נולד בעיירה גראדץ, את השכלתו התיכונית רכש בסליבן ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש בפריז ובבריסל. גודב לחם במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885). הוא הצטרף למפלגת העם הליבראלית וב-1896 נבחר לפרלמנט הבולגרי. בין 1905 ל-1907 כיהן גודב כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית. לאחר רציחתו של דימיטר פטקוב בכדורי מתנקש וכינונה של ממשלת מעבר זמנית בראשות דימיטר סטאנצ'וב, כיהן למשך מספר חודשים כראש הממשלה ושר הפנים של בולגריה. כהונתו נקשרה לפרשיית שחיתות כלכלית במסגרתה הואשם בשימוש בכספי ציבור למטרותיו הפרטיות. גודב נאלץ להתפטר ופרש מהחיים הציבוריים. הוא הלך לעולמו ב-1932 בסופיה והוא בן 70 שנים.

## קישורים חיצוניים

* פטר גודב - ביוגרפיה, באתר liternet.bg 

קטגוריה:משפטנים בולגרים
קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (בולגריה)
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1863
קטגוריה:נפטרים ב-1932
המרכז המסחרי החדש בחיפה

[שמאל|ממוזער|250px|שלט של [המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל]]
**המרכז המסחרי החדש** הוא מרכז מסחרי שהוקם בעיר התחתית בחיפה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בנייתו הושלמה בשנת 1936. המרכז שוכן כיום ברחוב הבנקים. בעת הקמת המרכז היה קיים כבר מרכז מסחרי בעיר התחתית. בעקבות כך נקרא מרכז זה "המרכז המסחרי החדש", והמרכז הראשון נקרא המרכז המסחרי הישן.

## היסטוריה
בעקבות בניית נמל חיפה החלה בשנת 1931 יוזמה של יזמים יהודים שבתי לוי ושמואל פבזנר להקמת מרכז מסחרי חדש קרוב יותר לכניסה לשער הנמל. הם איתרו שטח אדמה בגודל של 20,000 מ"ר שנמצא היום בין דרך יפו מצפון, רחוב אלנבי מדרום, רחוב עין דור ממזרח ורחוב הבנקים ממערב. בשטח זה שהיה בבעלות של סלים חורי שכן בעבר "גן אינשירח" (גן התענוגות). השטח היה משועבד למשפחת אמין שרה מדמשק. בעקבות אי־פירעון החוב של הבעלים השטח הועמד למכירה פומבית.

לצורך תכנון המבנה הוכרז על תחרות שזכה בו משרד מקס לב-דנון. תוכניתם שהייתה מאוד חדישה עוררה את חששותיהם של היזמים, הם פנו לייעוץ נוסף לאדריכל האנגלי קליפורד הולידיי. התוכנית הסופית הייתה שילוב רעיונותיהם של שני המשרדים ומשרד אורל (פייבלזון) וזוהר.

המרכז נחשב בזמנו כמרכז המודרני ביותר בארץ והוא כלל מבנים בגובה של 7-5 קומות, מעליות, מערכות ביוב וחשמל משוכללות. המבנה בפינת רחובות הבנקים-יפו נבנה על ידי המשרד הקבלני של פועלי חיפה כבית מלון מפואר (מלון סבוי).
הפקידות הבריטית הגבוהה והקצונה הבריטית ראו כי מלון סבוי מהודר יותר מאשר מלון אירופה הסמוך של משפחת פרמינגר-קורנשטיין ולכן עברו אליו. בתוך המתחם עברו מספר רחובות. מרחוב הבנקים עוצב מעין שער שאפשר כניסת כלי רכב למתחם. לרחובות המתחם ניתנו שמות של מונחים מסחריים: רחוב חשבון, פיקדון ורחוב הנאמנים. אחד הרחובות נקרא (אמין) שרה, וזאת כדי להודות לבעל השטח שחיכה בסבלנות לפירעון החוב של היזמים.

בתקופת מאורעות 1939-1936 שימש המרכז כמתחם הגנה לאוכלוסייה היהודית. במלחמת העצמאות נעשו מאמצים שהמרכז לא יינטש. האזור היה נתון להתקפות ולניסיונות של החדרת מכוניות תופת למרכז. כמפקדו הצבאי של המתחם התמנה גרשון ריטוב שקבע את מפקדתו במלון סבוי במתחם שהתרוקן בעקבות האירועים מאורחיו. ב-22 באפריל 1948 יצאה מהמרכז יחידה של הפלי"ם בפיקודו של יוחאי בן-נון לקרבות בעיר התחתית ולכיבוש רחובות סטנטון-הבורג' (היום רחובות שיבת ציון ומעלה השחרור). הם כבשו את המטה האזורי של הכוחות הערבים ששכן בפינת הרחובות האלה.

## ראו גם
* המרכז המסחרי הישן בחיפה

## לקריאה נוספת
* דוד הנדל, "חיפה של פעם - מרכזים מסחריים בעיר התחתית", **חיפה**, ביטאון העמותה לתולדות חיפה, חוברת 1, 2004.
* גילברט הרברט וסילבינה סוסנובסקי, "התפתחותה של חיפה, 1948-1918: תכנון וארכיטקטורה", **חיפה בהתפתחותה, 1918–1948**, (עורכים: מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1989, עמ' 51-52. 

## קישורים חיצוניים

* מלון סבוי בבניה מאוסף מועצת פועלי חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:חיפה: מרכזי קניות
קטגוריה:העיר התחתית
קטגוריה:ישראל: שווקים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן קליפורד הולידיי
ברוך וידר

הרב **ברוך מנחם וידר** (נולד בשנת תשי"ט, 1959) הוא ראש ישיבת הכותל.

## קורותיו
נולד וגדל בנתניה. בוגר הישיבה התיכונית בעיר, בראשות הרב מנחם מנדלסון. שימש כמדריך בסניף המקומי של בני עקיבא. למד במשך שנה בישיבת מרכז הרב בראשותו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבת הכותל. שירת בחיל השריון במסגרת ההסדר ונלחם בקרב סולטאן יעקוב במלחמת לבנון הראשונה.

בתחילת שנות ה-80 נישא ליהודית קליין (בתו של עו"ד מנחם קליין, לשעבר סגן ראש עיריית הרצליה ולאחר מכן ראש עמותת הגרעין התורני בעיר). לאחר נישואיו המשיך את לימודיו בכולל של ישיבת הכותל. הוסמך לרבנות ובעל תעודת הוראה מטעם מכללת ליפשיץ. במשך כעשר שנים היה יד ימינו של הרב יעקב כץ. עם פרישת הרב כץ - כתוצאה ממעברו לישיבת נתיב אריה - מונה הרב וידר כראש הכולל של ישיבת הכותל. במקביל לימד בישיבת עטרת ירושלים שברובע המוסלמי, בשנת תשס"ח נבחר לעמוד גם בראשות הישיבה.

מתגורר ברובע היהודי בירושלים. כדרכו של רבו הרב אביגדר נבנצל, הוא נוהג להניח תפילין בכל שעות היום ואף מוסר שיעורים בישיבה כשהוא עטור תפילין.

## ספריו
* **מנחה לברוך** - שיעורים בהלכות בשר בחלב.
* **כי בא מועד** - שיחות לחגי ישראל
* **ויתנו לך כתר מלוכה** - שיחות שנאמרו בימי מגפת הקורונה, קיץ תש"פ.

## קישורים חיצוניים

* כתבות וראיונות - הרב ברוך וידר, באתר ערוץ 7

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי ישיבת הכותל
קטגוריה:בוגרי ישיבת בני עקיבא נתניה
קטגוריה:רבני ישיבת הכותל
קטגוריה:ראשי כולל אברכים ישראלים
קטגוריה:העיר העתיקה: רבנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:תלמידי הרצי"ה קוק
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:ראשי ישיבות הסדר
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת לבנון הראשונה
קרב פנגחו

**קרב פנגחו** היה קרב האחרון במלחמת סין–יפן הראשונה, והכין את האזור לכיבוש האי טאיוואן בידי כוחות האימפריה היפנית.

## רקע
לאחר שהחל המשא ומתן לשלום עם סין של שושלת צ'ינג, שאפו היפנים לספח את ארכיפלג פנגחו ואת טאיוואן, תחת הסכם שימונוסקי. אף על פי שהלחימה בצפון סין נגמרה כבר, לא נכללו פנגחו וטאיוואן בהפסקת האש, ובכך התאפשר ליפנים לערוך בהם התקפה. היפנים ראו בארכיפלג פנגחו, השוכן בין סין לטאיוואן, יעד אסטרטגי החיוני לכיבוש האי. כיבוש פנגחו עשוי למנוע משלוח תגבורת מסין.

בפנגחו שהה חיל מצב סיני שמנה כ-5,000 חיילים, ובאיים נבנו מערכות ביצורים ותותחי חוף.

## הקרב
כוח משלוח שמנה 5,500 חיילי של צבא יפן יצא לארכיפלג פנגהחו ב-15 במרץ 1895, ונחת באי פָצ'או, בדרום הארכיפלג, בבוקר ה-23 במרץ. הנחיתות לא נתקלו בהתנגדות סינית רצינית, והיפנים השתלטו במהירות על אזור הנחיתה. בשעות הלילה, ה-24 במרץ, תקפו יחידות יפניות את המוצב הסיני מחוץ לנמל מקונג, ותוך חצי שעה כבשו אותו, לאחר שהמגינים הסינים נמלטו.

הלחימה המשיכה ברוח זו, וליפנים נדרשו שלושה ימים בלבד על מנת להשתלט על כל האיים בארכיפלג. לאחר הפגזת הביצורים הסיניים על ידי ספינות הצי הקיסרי היפני.

## לקריאה נוספת
* שילוני, בן-עמי. **יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה**. הוצאת שוקן, 1997 (מהדורה מתוקנת ומורחבת 2002).

* Paine, S.C.M. **The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy**. Cambridge University Press, 2003. 
* Takekoshi, Yosaburo. **Japanese Rule in Formosa**. Longmans, Green, and co., 1907.


## קישורים חיצוניים


* Taiwan (Formosa) and the Pescadoers ( Peng-hu)

קטגוריה:קצרמר סין
פנגחו
ארתור סיימונס

**ארתור ד. סיימונס** (אנגלית: **Arthur D. Simons**; 28 ביוני 1918 - 12 במאי 1979) היה קולונל בצבא ארצות הברית. סיימונס פיקד על מבצע חוף השנהב במלחמת וייטנאם

## חייו
סיימונס נולד בניו יורק למשפחה יהודית שעברה בהמשך למיזורי. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד עיתונאות באוניברסיטת מיזורי ועבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית.

### קריירה צבאית
ב-1941 הוסמך סיימונס כקצין ארטילריה בצבא ארצות הברית ושובץ לגדוד תותחני השדה ה-98 (שהעמיס את תותחיו על גבי פרדות). הוא נשלח לפיליפינים. עם הגעתו של המפקד חדש של הגדוד, לוטננט-קולונל הנרי מיוסי, בסוף שנת 1943, פורק גדוד תותחני השדה. מיוסי נפטר מהחיילים שלא התאימו או לא רצו להתנדב ליחידת הקומנדו החדשה (גדוד התותחנים מנה כאלף חייל ומיוסי זרק חצי ממנו), והסב את הגדוד לגדוד הסיירים השישי (ריינג'רס). סיימונס נתמנה לקצין המבצעים של גדוד העילית, ולאחר מכן למפקד פלוגה בגדוד. בין היתר לקח חלק בפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן. על פעולותיו במלחמה הוענק לו עיטור כוכב הכסף.

בהמשך שירותו הוצב בפורט בראג, עבר אימוני צניחה והשתתף בהקמתם של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בהמשך פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים השביעית שעסקה בייעוץ צבאי בלאוס, קבוצת הכוחות המיוחדים השמינית שהוצבה בפנמה וקבוצת המבצעים המיוחדים (SOG) שביצעה מבצעים מיוחדים במלחמת וייטנאם. בשנת 1970 שימש סיימונס כסגן מפקד מבצע חוף השנהב שמטרתו הייתה חילוץ שבויי מלחמה אמריקנים ממחנה השבויים סון טאי שבצפון וייטנאם. במהלך המבצע פיקד סיימונס על כוחות הקרקע שביצעו את הפשיטה, והרגו במהלכו כמאתיים חיילים מצבא צפון וייטנאם מבלי שספגו אבדה אחת. המבצע נכשל משום שמידע על דבר הפשיטה הגיע לידי צבא צפון וייטנאם והשבויים הועברו מן המתחם בטרם המבצע. עיטור צלב השירות המצוין הוענק לסיימונס על חלקו במבצע. שנה לאחר מכן שוחרר סיימונס משירות צבאי.

## לקריאה נוספת
* בנג'מין פ. שמר, "**הפשיטה**", הוצאת מערכות, 1977.
* קן פולט, "**על כנפי נשרים**" הוצאת מודן, 1985.

## קישורים חיצוניים

* כוח מתנדבים אמריקניים במסוקים פשט על מחנה בקרבת האנוי, מעריב,  24 בנובמבר 1970.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי צלב השירות המצוין
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת וייטנאם
קטגוריה:הריינג'רס
קטגוריה:הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
תומכי תורה

[ממוזער|260px|איסוף כספים בת"ת [ישיבת קול תורה]]
**תומכי תורה** (בעגה חרדית: **ת"ת**, בישיבות החסידיות: **קרן עזר נישואין**) הוא שמם של ארגוני חסד שפועלים בישיבות במטרה לספק תמיכה חומרית בתלמידי הישיבה. הת"ת הראשון בעולם הישיבות הוקם בישיבת קול תורה על ידי בני פישר יו"ר ארגון מגן לחולה. בישיבות הליטאיות והספרדיות הת"ת מנוהל על ידי תלמידים מהישיבה (המכונים ת"תניקים). עיקר ההכנסה של קופות הת"ת היא מהמגבית השנתית שעורכים תלמידי הישיבה בפורים.

## מטרת הת"ת
מטרת הת"ת היא סיוע לחתנים העומדים לפני נישואיהם, רכישת פריטי לבוש לבחורים ממשפחות דלות אמצעים, וכן מכירה מסובסדת של פריטי לבוש. בנוסף כספי הת"ת מסייעים בישיבות השונות (בעיקר בישיבות הקטנות) עבור החזקת אוצר הספרים או סיוע לאחזקה השוטפת של הישיבה עצמה.

## מגבית חג הפורים
בחג הפורים, בו אחת ממצוות היום היא מתנות לאביונים - החיוב לתת צדקה לנזקקים - זוכה הת"ת לעדנה. ביום זה במרבית הישיבות יוצאים התלמידים למגבית בשכונות החרדיות. הם מסתובבים בקבוצות, פוקדים את הבתים ומתרימים את האנשים. 
[ממוזער|קמפיין פורים ת"ת [ישיבת מיר ברכפלד|מיר ברכפלד]]
בימים שלפני חג הפורים מתנהל בישיבה קמפיין במטרה לעודד את הבחורים לצאת לאסוף כספים. בישיבות החסידיות הבחורים לובשים בזמן המגבית תחפושות של לבוש מסורתי. בחלק מהישיבות הליטאיות/ספרדיות הת"ת מארגן לאוספים חולצות עליהם מודפס שם הישיבה וגם סלוגן המגבית של אותה שנה.

הבחורים מצוידים בדרך כלל ברשימות של כתובות של תורמים פוטנציאלים, ביניהם בוגרי הישיבה, משפחות התלמידים או נדיבים ידועים. הציבור שמתורגל לבואם של הבחורים הנוהגים לרקוד בבתים נוהג לכבד אותם ביין או דברי מאכל. כדי לגרום לאנשים לפתוח את כיסם וליבם, מכינים בדרך כלל ראשי הקבוצה מספר "ווארטים" על מגילת אסתר או בעניינים אחרים, ובחלק מהכתובות, בעלי הבתים מוסיפים לסכום התרומה באם הווארט שהשמיעו הבחורים היה אכן מעניין.

חלק מהישיבות נמנעות ממגבית הפורים כדי למנוע התנהגות לא ראויה מצד הבחורים שחלקם משתכרים במהלך היום.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות חרדית בישראל
קטגוריה:ישיבה: מושגים
קטגוריה:קרנות צדקה
קטגוריה:ארגוני סיוע כלכלי בישראל
דינה פרוניצ'בה

**דינה מירונובנה פרוניצ'בה** (ברוסית: **Ди́на Миро́новна Про́ничева** ; (7 בינואר 1911–1977) הייתה שחקנית בתיאטרון הבובות של קייב  ואחת מהניצולים הבודדים מהטבח בבאבי יאר.

## קורות חיים
נולדה בשם **דינה מסטיסלבסקי** בצ'רניהיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). היו לה שני אחים ואחות. בצעירותה עברה עם משפחתה לקייב. שם התחתנה עם ויקטור פרוניצ'ב שהיה רוסי. לזוג ונולדו שני ילדים. עבדה בתיאטרון הבובות של קייב.

שני אחיה גויסו לצבא האדום לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות. אחותה והוריה נותרו בקייב ולא הספיקו להימלט ממנה, לפני הכיבוש הנאצי. דינה, אשר התגוררה עם בעלה הרוסי הילדים וחמותה בהתחלה לא זוהתה כיהודייה על ידי הנאצים. לפי עדותה, כאשר נכנסו הגרמנים לבית, בו התגוררה הראתה להם חמתה סממני דת נוצריים ואמרה שכולם בבית רוסים. הגרמנים עזבו מבלי לעשות כלום. אבל כאשר ב־28 בספטמבר 1941 התפרסמה פקודה לכל היהודים להתאסף במקום מסוים בעיר, החליטה דינה להצטרף אל הוריה ואחותה, כדי לתמוך בהם. היא הובלה יחד עם יהודי קייב אל באבי יאר, גיא הנמצא צפונית-מערבית לעיר, שם טבחו בהם הנאצים. לפי עדותה, בעוד הגרמנים הורו להם להתפשט וירו בהם, היא קפצה לפני שנורתה והסתתרה בין הגופות האחרות. היא קפאה על מקומה בזמן שהגרמנים המשיכו לירות בפצועים ובגוססים. רק בערב יצאה ממחבואה ונמלטה מהאזור. היא נעה, תוך התחמקות מפנסי הגרמנים, שסרקו אחר ניצולים כדי לרצחם. היא הסתתרה באחד המחסנים בעיר, אך הוסגרה לגרמנים על ידי תושבת מקומית. גרמנים העלו אותה על המשאית עם עוד ניצולים שמצאו. במהלך הנסיעה, כאשר עצרה המשאית בצומת דרכים, היא קפצה ממנה ונמלטה. הסתתרה בביתה של בן דוד של בעלה. בפברואר 1942 הלשין עליה אחד מהשכנים לגסטאפו. היא נעצרה נכלאה בבית סוהר, שם הוכתה קשות. כעבור חודש בכלא, נמלטה משם בעזרתו של אחד הסוהרים, אשר היה איש מחתרת אנטי-נאצית. היא הסתתרה בתוך מבנה תיאטרון הבובות, בו עבדה לפני המלחמה. גריגורי אפנסייב, אחד מעובדי הבמה עזר לה להסתתר, הביא מזון ותרופות.

לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום, החלה לחפש את ילידיה ואת בעלה. נודעה לה, כי בעלה נלקח לעבודות כפייה, שם נרצח על ידי הנאצים. היא מצאה את שני ילדיה (בן – ולדימיר ובת – לידיה) בבתי יתומים בעיר. היא התחתנה עם מצילה גריגורי אפנסייב, לאחר שהוא שב מהמלחמה (אפנסייב עצמו שכל את אשתו במהלך הכיבוש הנאצי של קייב). בשנת 1946 העידה במשפט על פשעי המלחמה של המשטרה הגרמנית שנערך בקייב. היא המשיכה לעבוד בתיאטרון הבובות עד שפרשה לגמלאות. בשנות השישים נסעה להעיד במשפט של פושעים נאצים במערב גרמניה. דינה פרוניצ'בה נפטרה ממחלת הכליות בשנת 1977.

עדותה של פרוניצ'בה מופיעה בספרו התיעודי של אנטולי קוזניצוב על הטבח, ומהווה אחת העדויות המצוטטות ביותר.

## קישורים חיצוניים
* קטע מעדותה של דינה פרוניצ'בה כפי שמופיע בספרו של קוזנצוב, באתר יד ושם
*  
* על "באבי- יאר" / קטע מתוך הרומן של אנטולי קוזניצוב: "באבי- יאר", באתר משרד החינוך
* דינה פרוניצ'בה ב-United States Holocaust Memorial Museum Photo Archives 
* סיפורה של דינה פרוניצ'בה 

קטגוריה:יהודיות סובייטיות
קטגוריה:בובנאים יהודים
קטגוריה:ניצולות השואה: אוקראינה
קטגוריה:ילידות 1911
קטגוריה:אוקראיניות שנפטרו ב-1977
גוסטב יאנסון

**גוסטב יאנסון** (בשוודית: **Gustaf Jansson**; 5 בינואר 1922 - 19 באפריל 2012) היה אתלט שוודי שזכה במדליית הארד בריצת מרתון במשחקי אולימפיאדת הלסינקי (1952).
## קריירה
יאנסון התחרה במשלחת השוודית למשחקים האולימפיים פעם אחת בלבד, במשחקים שנערכו בהלסינקי, פינלנד בשנת 1952. הוא התחרה בריצת המרתון וזכה במדליית הארד כשהגיע למקום השלישי עם זמן של 2:26:07.0 שעות, אחרי רנלדו גורנו הארגנטינאי, ואמיל זטופק מצ'כוסלובקיה שזכה במדליית הזהב עם 2:23:03.2 שעות.

שיאו האישי, 2:21:40 שעות, הושג בתחרות בשנת 1955. הוא נפטר באפריל 2012.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטים שוודים
קטגוריה:רצי מרתון
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1922
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2012
פרנצ'סקה זמבלו

**פרנצ'סקה זמבלו** (באנגלית: **Francesca Zambello**; נולדה ב-24 באוגוסט 1956) היא במאית אופרה ותיאטרון אמריקאית.

## ביוגרפיה
פרנצ'סקה זמבלו גדלה בילדותה באירופה, למדה לדבר צרפתית, איטלקית, גרמנית ורוסית. היא ממוצא איטלקי, בתם של ז'אן (שמה לפני הנישואים היה Sincere), שחקנית במקצועה, וצ'ארלס זמבלו, שחקן לשעבר 

שנעשה מנהל חטיבת הבידור של חברת התעופה טראנס וורלד איירליינס. 

פרנצ'סקה זמבלו למדה באוניברסיטת מוסקבה ב-1976 וסיימה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת קולגייט, במדינת ניו יורק ב-1978.

## הקריירה
פרנצ'סקה זמבלו החלה את הקריירה שלה כעוזרתם של במאי האופרה הידועים ז'אן-פייר פונל ונתניאל מריל. בשנים 1991-1984 היא שימשה כמנהלת האומנותית של אופרה סקיילייט במילווקי (Skylight Music Theatre). לאחר מכן היא עבדה במטרופוליטן אופרה בניו יורק (בו ביימה בין השאר את האופרה "סיראנו דה ברז'ראק", בכיכובו של פלסידו דומינגו, פרי עטו של פרנקו אלפאנו), באופרה הלאומית של וושינגטון (בו ביימה את "טבעת הניבלונגים" של ריכרד וגנר בקופרודוקציה עם האופרה של סן פרנסיסקו), באופרה של יוסטון, בתיאטרון בולשוי, באופרה לה פניצ'ה בוונציה, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה בסטיליה, כמו גם בתיאטרון הילדים של סיאטל, ברשת הטלוויזיה BBC, ובפסטיבל ברגנץ, אוסטריה. היא מכהנת כיועצת אומנותית של האופרה של סן פרנסיסקו.

זמבלו זכתה בפרסים על עבודותיה בצרפת, אנגליה, יפן, גרמניה, רוסיה ואוסטרליה (פרס הלפמן).

זמבלו ביימה לראשונה בברודוויי בהפקה המוזיקלית של המחזמר "בת הים הקטנה" של וולט דיסני (2008). זמבלו ביימה את ההפקות המקומיות של המחזמר "מועדון האקסיות" ב-Old Globe Theatre, סן דייגו, קליפורניה ב-2009, אולם זנחה את הפרויקט בשל לוח זמנים צפוף. 

היא ביימה את גרסת המחזמר של "בית קטן בערבה", שהציג לראשונה בתיאטרון גוטרי (Guthrie Theate), במיניאפוליס, מינסוטה ביולי 2008 ונמצא כעת בסבב הופעות בארצות הברית.

זמבלו פיתחה גרסה בימתית של The Master Butchers Singing Club, של לואיס אולדריץ', המבוססת על הרומן בשם זה משנת 2003, של המחזאית זוכת פרס פוליצר מרשה נורמן. הצגת הבכורה הייתה ב-11 בספטמבר 2010 בתיאטרון גוטרי. 

בשנת 2003 ביימה הפקת אופרה לפי הספר הנסיך הקטן, עם מוזיקה של המלחינה רייצ'ל פורטמן.

ב-1 בספטמבר 2010 זמבלו לקחה לידה את המושכות של אופרה גלימרגלאס בקופרסטאון ניו יורק, כמנכ"ל והמנהלת האומנותית החדשה שלו. מייד היא שינתה את שם החברה לפסטיבל גלימרגלאס (Glimmerglass Festival) ואמרה שהיא תציג מחזמר מדי עונה, ופתחה ב"אנני אוקלי אשת לפידות" בקיץ 2011.

במאי 2011 היא התמנתה ליועצת האומנותית של האופרה הלאומית של וושינגטון, לאחר עזיבתו של המנהל הקודם פלסידו דומינגו.

בקיץ 2011, היא ביימה את מחזור האופרות השלם של "טבעת הניבלונגים" של ריכרד וגנר באופרה של סן פרנסיסקו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ריאיון עם זמבלו
* עבודותיה של זמבלו ועבודות שנעשו עליה, בקטלוג WorldCat
* פרנצ'סקה זמבלו, באתר הניו יורק טיימס

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי אופרה אמריקאים
קטגוריה:במאיות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולגייט
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
לה רוזי

**לה רוזי** (בצרפתית: **Institut Le Rosey**) הוא בית ספר פרטי ליד העיר רול שבשווייץ, הנחשב לבית הספר היקר ביותר בעולם. בית הספר נוסד בשנת 1880.

## אודות

בית הספר הוקם בשנת 1880 על ידי פול-אמיל קרנל (Paul-Émile Carnal), בטירה Château du Rosey מהמאה ה-14.

בבית הספר ישנו חוק שאוסר על יותר מ-10% מהתלמידים לבוא מאותה ארץ מוצא ולכן הרכב התלמידים הוא הטרוגני. כל התלמידים מחויבים ללמוד בעבור הבגרות הצרפתית (baccalauréat) או הבגרות הבינלאומית (International Baccalaureate). בבית הספר לומדים כ-330 בנים ובנות שעליהם ממונים כ-150 חברי צוות.

שמאל|ממוזער|200px|אחד ממבני בית הספר לה רוזי
לבית הספר שני קמפוסים הנמצאים במקומות שונים ברחבי שווייץ. קמפוס ראשי בטירת לה רוזי וקמפוס נוסף לתקופת החורף. נכון לשנת 2011 מחיר שנת לימודים בבית הספר הוא כ-106,000 דולר, בבית הספר נמצא אתר סקי פרטי והוא ידוע בכך שבני מלוכה ועשירי אירופה נוהגים להתחנך בו.

בין הבוגרים המפורסמים של לה רוזי נכללים: ג'וליאן קזבלנקס, אלברט המונד ג'וניור, ג'ון הולט, ז'ו דסאן, טום ארנולד, ריצ'רד הלמס, חוזה פרר, ניקולאס ברגרואין, אלברט השני, מלך בלגיה, רנייה השלישי, נסיך מונקו, חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, מארי שנטל, נסיכת יוון, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג, וינסטון צ'רצ'יל (הנכד של ראש הממשלה), פואד השני וניקולס נגרופונטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר אגודת הבוגרים
* בתי הספר המפוארים בעולם
* איפה לומדים להיות ביליונרים

קטגוריה:בתי ספר
קטגוריה:שווייץ: חינוך
הלקסיקון היהודי

**הלקסיקון היהודי** (גרמנית: **Jüdisches Lexikon**), ובשמו המלא: "הלקסיקון היהודי: מדריך אנציקלופדי לידע יהודי" (Jüdisches Lexikon: ein enzyklopädisches Handbuch des jüdischen Wissens) הוא לקסיקון יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בהוצאת היידישער פערלאג בברלין בירת גרמניה בשנים 1927–1930.

הלקסיקון, בן ארבעה כרכים (הרביעי מורכב משני חלקים), הוא עודנו הלקסיקון היהודי הכללי המעמיק והמקיף ביותר בשפה הגרמנית. "הביוגרפיה הלאומית היהודית הגדולה" שחיבר שלמה וינינגר אמנם עולה עליו בהיקף, אך זהו לקסיקון ביוגרפי בלבד. יוזמה אנציקלופדית נוספת בשפה הגרמנית, אנציקלופדיה יודאיקה, הופסקה עם עליית הנאצים לשלטון.

הלקסיקון נערך על ידי גאורג הרליץ וברונו קירשנר, בהשתתפות איסמר אלבוגן, ובהכנתו השתתפו יותר מ-230 אינטלקטואלים יהודים נודעים, בהם יוסף מייזל , אהרון סנדלר, מקס סולובייצ'יק, פליקס טיילהבר, רוברט ולטש, מיכאל ברקוביץ, נתן מיכאל גלבר והרב מקס וינר.

ישנם חוקרים הסבורים כי התעמולה הנאצית בגרמניה עסקה ברדיפה אנטישמית של צ'ארלי צ'אפלין בהסתמכה באופן שגוי על הערך עליו בלקסיקון, שבו נכתב על צ'אפלין כך: "אחד מגדולי השחקנים בדורנו. נולד בשנת 1889 למשפחה יהודית ממזרח אירופה, טוֹנְשְׁטֵיין [Thonstein], שהיגרה לאנגליה באמצע המאה ה-19. בלצונו הוא מצייר את הצער הנצחי, את מצב הרוח היהודי הטרגי הטיפוסי, ואכזבה אילמת המביאה הלם עמוק מאוד." למעשה, הביוגרפים של צ'אפלין סבורים כיום שלשחקן לא היו שורשים יהודיים.

כרכי הלקסיקון היהודי עברו דיגיטציה וזמינים במלואם באינטרנט.

## קישורים חיצוניים
* הלקסיקון היהודי, הוצאה מקוונת. פרנקפורט 2008

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה הגרמנית
קטגוריה:ספרי שנות ה-1920
קטגוריה:יהדות גרמניה
קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:חיבורים במדעי היהדות
ZIM (פורמט קובץ)

**ZIM** הוא פורמט קובץ פתוח, המיועד לאחסון תוכן מבוסס ויקי לשימוש במחשבים לא צורך בחיבור רשת. בפורמט מושם דגש על תוכני ויקיפדיה ושאר מיזמי ויקימדיה.

הפורמט מאפשר דחיסה של מאמרים, כולל חיפוש בטקסט מלא, ניווט באמצעות קטגוריות וטיפול בתמונות הדומה למדיה-ויקי, הקובץ כולו ניתן לחיפוש וקריאה בפשטות בתוכנה כמו Kiwix, בשונה מממסד הנתונים של ויקיפדיה.

המיזם openZim שאחראי על פיתוח הפורמט מספק תמיכה לתוכנת קוד פתוח שקוראת את פורמט ZIM שנקראת Kiwix.

פורמט ZIM החליף את פורמט ה-Zeno, ושמו הוא ראשי תיבות של המילים "Zeno IMproved"

## ראו גם
*Kiwix

## קישורים חיצוניים
* 
* מקורות לאוסף קובצי ZIM של מיזמי ויקימדיה בשפות שונות

## הערות שוליים

קטגוריה:פורמטי קבצים
קטגוריה:קרן ויקימדיה
גיירמו מרטינס

**גיירמו מרטינס לופז** (בספרדית: **Guillermo Martínez López**; נולד ב-28 ביוני 1981) הוא אתלט קובני. הוא בעל מדליית כסף ומדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה ובשתי מדליות זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים.

## ביוגרפיה
מרטינס השתתף לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005, וסיים במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 72.68 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 82.03 מטר. 

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007 זכה מרטינס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 77.66 מטר, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו שנת 2011 קבע את שיאו האישי והשיא הקובני וזכה במדליית הזהב עם תוצאה של 87.20 מטר.

### סגן אלוף העולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה מרטינס במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 86.41 מטר, אחרי אנדריאס תורקילדסן מנורווגיה (89.59 מטר) ולפני יוקיפומי מורקאמי מיפן (82.97 מטר). 

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה מרטינס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 84.30 מטר, אחרי מתיאס דה צורדו מגרמניה (86.27 מטר) ואנדריאס ת'ורקילדסן (84.78 מטר).

## שיאים אישיים
**באצטדיון פתוח**
* הטלת כידון: 87.20 מטר
* קפיצה לגובה: 2.18 מטר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטים קובנים
קטגוריה:מטילי כידון
קטגוריה:ילידי 1981
העתקה רציונלית

**העתקה רציונלית** (באנגלית **rational map**) היא סוג של פונקציה חלקית בין יריעות אלגבריות. כאן נניח שהיריעות הן אי-פריקות מעל שדה סגור אלגברית k.

באופן אינטואיטיבי, העתקה רציונלית היא מורפיזם של יריעות המוגדר רק על קבוצה פתוחה צפופה לא ריקה של יריעת התחום (כלומר, היא פונקציה חלקית). להעתקות רציונליות יש חשיבות בגאומטריה אלגברית והתחומים המשיקים.

## הגדרה

**העתקה רציונלית** f : X \to Y בין שתי יריעות X ו-Y היא מחלקת שקילות של זוגות ( f_U, U ) כך ש-f_U היא מורפיזם של יריעות מקבוצה פתוחה לא-ריקה U (ומאחר שהיא פתוחה במרחב אי-פריק היא גם צפופה בו) ל-Y. שני זוגות (f_U, U) ו-(f_{U'}', U') נקראים שקולים אם הפונקציות שלהן מזדהות על חיתוך תחומיהן U \cap U' (שהוא לא ריק משום ש-X יריעה אי-פריקה), כלומר: \forall x \in U \cap U' : f_U(x) = f_{U'}'(x). כדי להוכיח שזה אכן יחס שקילות, מסתמכים על הלמה הבאה: אם שני מורפיזמים שווים על קבוצה פתוחה צפופה, אזי הם שווים.

העתקה רציונלית f : X \to Y נקראת **העתקה בירציונלית** אם היא דומיננטית (כלומר: \overline{ \mathrm{Im}(f) } = Y) וקיימת העתקה רציונלית g : Y \to X כך שהרכבתן מחזירה את העתקת הזהות (על היריעה המתאימה, תלוי בסדר ההרכבה). שתי יריעות נקראות **שקולות בירציונלית** או **איזומורפיות בירציונלית** אם קיימות ביניהן העתקות בירציונליות כנ"ל. זו תכונה חלשה יותר מאיזומורפיזם רגיל של יריעות.

## יישומים וחשיבות

החשיבות של העתקות בגאומטריה אלגברית היא הקשר בין העתקות כאלה לשדות הפונקציות של היריעות X ו-Y שנסמן k(X) ו-k(Y) בהתאמה.

## דוגמאות
### פונקציה רציונלית

פונקציה רציונלית ב-k(x) היא מקרה פרטי של העתקה רציונלית. כל פונקציה רציונלית ניתן להציג כמנת פולינומים f(x) = \frac{P(x)}{Q(x)} כך ש-P,Q \in k[x] ו-Q הוא לא פולינום האפס. קל לראות ש-f מוגדרת על הקבוצה הפתוחה D(Q) = \left\{ x \in k | Q(x) \ne 0 \right\} \subset k בטופולוגיית זריצקי.

### שקילות בירציונלית

ממוזער|400px|איור 1
יהי A מעגל שרדיוסו שווה ל-1 ויהי B הישר הממשי שמורכבים כמתואר באיור 1. נתאים בין נקודות המעגל לנקודות הישר באופן הבא: נמקם את המעגל ברדיוס 1 במערכת צירים קרטזית x-y כך שמרכזו נמצא בנקודה (0,0) וקצהו העליון הוא ב-(0,1). בנקודה הנמוכה ביותר משיק המעגל לקו ישר שנסמנו כציר ה-t. קרן יוצאת מ-(0,1) וחותכת את המעגל בנקודה (x,y), שצבועה באדום, ממשיכה ואז חותכת את הישר t בנקודה *t*, שצבועה בכחול. באמצעות קרן זו מתאימים בין הנקודות *<math>(x,y)</math>* לנקודות *t*. אפשר לתאר התאמה זו באמצעות העתקה (בי)רציונלית.

קיימת העתקה בירציונלית מ-A ל-B המוגדרת על ידי
:  \begin{align} a : A \to B \\ t = \frac{2x}{1-y} \end{align}
העתקה זו מוגדרת לכל (x,y) \in A פרט ל-y=1 וניתן לראות ש-\overline{\mathrm{Im}(a)} = B. 
ההעתקה הבירציונלית ההפכית היא
:  \begin{array}{c} b : B \to A \\ (x,y) = \left( \frac{4t}{t^2 + 4} \, \ \frac{t^2-4}{t^2 + 4} \right) \end{array}
(אפשר לבדוק בחישוב ישיר שבהגדרה זו אכן מתקיים x^2(t) + y^2(t) = 1 כנדרש).

בחישוב ישיר ניתן לראות ש-
: b \circ a = \mathrm{id}_{A-\{(0,1)\}}
: a \circ b = \mathrm{id}_B

לכן, A ו-B איזומורפיים בירציונלית, אך הם לא איזומורפיים במובן הרגיל, שכן המעגל הוא קבוצה קומפקטית חסומה ואילו הישר הממשי לא.

קטגוריה:גאומטריה אלגברית
רציונלית, העתקה