open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הנוער הדתי העובד והלומד

**הסתדרות הנוער הדתי העובד והלומד** היא תנועת נוער בעלת 65 סניפים ברחבי ישראל, התנועה הוקמה בשנת 1952.

## היסטוריה
הסתדרות הנוער הדתי העובד והלומד נוסדה בתחילת שנות החמישים, בעקבות התעוררות של בעיות אצל נוער דתי עובד והרצון לטפל בצרכים אלו שלא במסגרת הנוער העובד והלומד הכללי, במהלך השנים הועברה הפעילות לנוער עובד ולומד ואחר כך התמקדה בנוער לומד.

התנועה מחולקת לשתי חטיבות:
* החטיבה המקצועית
* החטיבה החינוכית - מורכבת מהתנועה החינוכית ומחטיבת המוסדות והמקצועות הדתיים.

לתנועה גוון פוליטי של הפועל המזרחי.

## מטרת התנועה
סיסמת התנועה בדומה לתנועת הנוער בני עקיבא – "תורה ועבודה" ומשמעותה שילוב בין חיי תורה לחיי העבודה.
התנועה מחנכת לנאמנות לתורה, לעם ישראל ולארץ ישראל תוך הגשמה עצמית של כל חניך וצפייה בטובת הכלל.

## הגשמה ופעילות
מדי שנה יוצאים כשניים שלושה גרעיני נוער למסגרות חינוכיות במשקי הקיבוץ הדתי, מפעליה החינוכיים הם במסגרות סניפים הפרוסים בארץ, ישיבות מקצועיות (תיכון דתי - מקצועי), מחנות קיץ ושבתות עיון לנוער.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציונות דתית: תנועות
קטגוריה:תנועות נוער עבריות
מעברים בזמן

**מעברים בזמן** הוא אלבום מוזיקה שנעשה בפרויקט משותף של באלדי אולייר ובנו ברק אולייר.  

מעברים בזמן הוא אלבומו ה-9 של באלדי אולייר - גיטריסט, מלחין ומעבד, הנוהג לשלב פלמנקו ומוזיקה צוענית עם מוטיבים ים תיכוניים. בעקבות עבודה משותפת על האלבום עם בנו ברק, הפך "מעברים בזמן" לפרויקט המחבר בין הגיטרה הספרדית והפלמנקו למוזיקה הישראלית העכשווית, בין קטעי נגינה מסורתיים לסאונד עדכני. לראשונה באלבומיו מחוברים למנגינות של אולייר, גם טקסטים המבוצעים על ידי מגוון של זמרים צעירים.

האלבום מכיל 9 שירים בהם מתנהל דיאלוג בין השירה לגיטרה כפי שמקובל בפלמנקו, בעיבודים אלקטרוניים ואקוסטיים, כשלכל שיר באלבום סגנון ייחודי משלו.

לחנים ועיבודים: באלדי אולייר, ברק אולייר

הפקה מוזיקלית: ברק אולייר

## רצועות השירים

* "את שלי" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר)
* "מחכה" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אילנית גרשון)
* "שוב" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אודי פריג')
* "לא משחק יותר" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אברי ארבל)
* "מעברים בזמן" (לחן: באלדי אולייר וברק אולייר)
* "אל תעני" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר)
* "עומד ומחכה" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: עדי דולב)
* "לחיות אחרת" (מילים: רותי אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר ואביטל כובש)
* "לאהוב ולמחוק" (מילים: רותי אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אביטל כובש)
* "מחכה"  גרסת  רדיו

קטגוריה:פלמנקו
נוצות נסיך ויילס

**נוצות נסיך ויילס** הם הסיכה ההרלדית של נסיך ויילס. הסיכה מורכבת משלוש נוצות לבנות המזדקרות מתוך נזר זהב. על סרט כחול השזור מתחת לנזר מופיע באותיות זהב המוטו: **"Ich dien"** (כקיצור למוטו: "Ich diene" , מגרמנית: "אני משרת"). לרוב נתפס הסמל בוויילס כסמלה של המלוכה הבריטית יותר מאשר סמלה של ויילס עצמה.

## מקורות
לסמל הנוצות אין כל קשר לנסיך ויילס המקורי, וכיום סבורים כי מקורו קשור לאדוארד, הנסיך השחור, בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. על פי האגדה השיג הנסיך השחור את סמלו במהלך קרב קרסי בשנת 1346 שם נלחם ביוהאן מלוקסמבורג העיוור. לאחר הקרב ניגש הנסיך אל גופת יריבו המלך (אותו העריץ על אומץ ליבו) ונטל את קסדתו אשר קושטה בנוצות יען. הנוצות והמוטו של המלך המת הפכו לסמלו החדש של הנסיך אשר הפך לסמלם של נסיכי ויילס הבאים.

הסבר אחד למשיכתו של הנסיך השחור לסמל היא עובדת היותו נסיך ויילס, וגורם מפתח בניצחונו של צבא אנגליה על הצרפתים היה השימוש בקשתים וולשים. ההגיה של המוטו הגרמני Ich Dien נשמעת בדיוק כמו המשפט "Eich Dyn" בולשית שפירושו "האיש שלכם", משפט אשר סייע לנסיך הצעיר להתחבר לחיילים הוולשים.

## ראו גם
* דגל ויילס
* סמל ויילס
* נסיך ויילס

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: סמלים
קטגוריה:ויילס: סמלים לאומיים
קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:נוצות
סימפוניה מס' 53 (L'Impériale) של היידן

ה**[[סימפוניה]] מס' 53** ברה מז'ור "האימפריאלית" של **[[יוזף היידן]]** נכתבה בין השנים 1775 ל-1777 וממוספרת כ-53 בכרך הראשון ברשימת היצירות של היידן על פי הובוקן (Hob. I\53). היא מן הסימפוניות הראשונות שנכתבו אחרי הסימפוניות שכמשוער הושפעו מתנועת "הסער והפרץ" ואופיה קליל ופשוט יותר מהן.

## רקע
הסימפוניה מס' 53 נכתבה באמצע תקופת שירותו הממושכת של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזיאך זמן חיבורה אינו ידוע במדויק. גרסתה הראשונה מתוארכת לשנים 1775–1777. עד לזמן זה הספיק לחבר עשרות סימפוניות על פי דרישת הנסיך אבל אז החל אסטרהאזי לדרוש מהיידן להתמקד בכתיבת אופרות. ייתכן שדרישה זו נבעה, בין השאר, מהיותן של הסימפוניות האחרונות של היידן, אלו המשויכות אל "הסער והפרץ", "כבדות" ומורכבות מדי בשביל אירועי החצר להם נועדו.
הסימפוניות שהיידן כתב בהמשך היו על כן קלילות ובעלות מבנה תמטי פשוט יותר. דבר זה לא מנע מהסימפוניה הזו להיות אחת המוצלחות והפופולריות של היידן באותה עת, כאשר עותקים שלה נמכרו בכל אירופה.

## הרכב ופרקים
הסימפוניה כתובה להרכב תזמורתי תקני המונה חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת. מבנה הפרקים וסדרם תואמים למבנה הטיפוסי של סימפוניות מן התקופה המאוחרת של היידן. פרקי הסימפוניה הם:

*לארגו מאסטוזו – ויואצ'ה
*אנדנטה
*מינואט-טריו
*פינאלה: קפריצ'יו – אלגרטו (או פרסטו)

הפרק הראשון נפתח במבוא איטי ולאחריו חלק מהיר הכתוב כרגיל בצורת סונטה, נמרץ ועשיר באפקטים הרמוניים וריתמיים, האופייניים מאוד לסגנונו הבוגר של היידן.

הפרק השני הוא בצורת וריאציות כפולות. הנושא לווריאציות הוא קליט ביותר, והפך במהרה לאחת המנגינות הפופולריות של היידן באותו הזמן. 

המינואט של הסימפוניה הזו הוא נמרץ ועשיר, ומתחלף בטריו בעל אופי נינוח יותר עם סולו לחליל.

פרק הפינאלה של הסימפוניה קיים בשלוש גרסאות לפחות, כאשר ייתכן שאף אחת מהן אינה מקורית לחלוטין. הגרסה הראשונה, שכותרתה "אלגרטו" היא הגרסה הנחשבת למקורית. היא נכתבה יחד עם הסימפוניה עצמה והוכנה לדפוס על פי כתב היד של התפקידים שנמצאו בארכיב באסטרהאזי. ישנה אפשרות שגרסה זו נכתבה על ידי אחד מתלמידיו של היידן ובפיקוחו. תתכנה שתי סיבות לחיבור הגרסה השנייה; היידן לא היה מרוצה מהגרסה הקודמת, והחליט להחליפה בפתיחה של אופרה אלמונית שנוגנה אז בחצר של אסטרהאזי (לא ידוע אם האופרה עצמה היא של היידן) משנת 1777. לגרסה זו הכותרת "פרסטו". יכול להיות שהיידן השתמש במוזיקה זו משום שהאופרה האמורה הייתה אז פופולרית מאוד בחצר. לגרסה זו לא נמצאו תפקידי החליל והטימפני, והם הושלמו אחר כך. הגרסאות השלישית והרביעית של הפרק הרביעי הופיעו בהוצאות שונות באירופה, וידוע בבטחה כי אינן של היידן.

## קישורים חיצוניים

* ביצוע של הסימפוניה

## הערות שוליים

קטגוריה:סימפוניות מאת היידן
קול הקהילות

[שמאל|ממוזער|180px|'''קול הקהילות''' מכריז על מינוי [לאון בן זקן|ד"ר לאון בן זקן לשר הדואר של מרוקו, דצמבר 1955]]

**קול הקהילות** (צרפתית **La Voix des communautés**), היה ביטאון חודשי בשפה הצרפתית של מועצת הקהילות היהודיות במרוקו, שיצא לאור בין פברואר 1950 – 29 באוקטובר 1963. כותרת העיתון הוגשה בצרפתית אך בכותרת המשנה לעיתון הובא גם שמו בעברית; העמוד האחרון בו הוקדש למאמרים בערבית שהופנו לקובעי המדיניות המרוקנית, עמוד שפסק להופיע מגיליון 16 ביולי 1962 בגלל קשיים תקציביים. הירחון הביא בעיקר מאמרים בנושאי תרבות עברית וצרפתית.

מתקופת הוצאתו הראשונה ועד עצמאות מרוקו ב-1956, יצאו לאור 58 גיליונות שנערכו ברבאט, כאשר עד פברואר 1952 נוהל בידי ז'אק דהן ויצחק בן עבו, עם הצטרפותו של ז'אק רפאל, נציג בוגרי כל ישראל חברים (אליאנס) ואוהד התנועה הלאומית המרוקנית. ב-15 בפברואר 1961, יצא העיתון בגרסה חדשה בניהולו של דוד עמר ובעריכת אדמון סויסה, עם מרק סבח ככתב קבוע, ומגיליון 14 של אפריל 1962, ויקטור מלכא היה לעורך הראשי. 

העיתון היווה ביטוי מרכזי לעמידה מול גילויים אנטי יהודיים בעיתונות המרוקנית, בעיקר לאחר אוגוסט 1961, בו הגיע מלך מרוקו חסן השני לכס השלטון וגל העלייה ההמונית לישראל, תחת הסכם חשאי עם המלך החדש, והתנגדות גורמים שונים במרוקו לתופעה זו. כמו כן ביטא את בעיות היהודים כמיעוט, בהבאת תופעת ניצול קטינות יהודיות, להתאסלמות ונישואין עם מוסלמי, ללא ידיעת הוריהן ובחסות השר לענייני אסלאם. 

במרץ 1963 עברה מערכת העיתון מרבאט לקזבלנקה, והירחון פסק להופיע ללא הודעה מוקדמת ב-29 באוקטובר 1963, אחרי 29 גיליונות שיצאו החל מפברואר 1961 בגרסתו החדשה.

## קישורים חיצוניים
* קול הקהילות באתר הספרייה הלאומית
* קול הקהילות באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון
* המאבק בגילויים אנטי יהודיים בעיתונות המרוקאית בשנים 1962-1963, יגאל בן-נון, אתר וואי.בי.אן פאבלקיישן

קטגוריה:יהדות מרוקו
קטגוריה:עיתונות יהודית
קטגוריה:עיתונות יהודית במרוקו
ﺓ

האות **תא מרבוטה** (בערבית: **تاء مربوطة**, מילולית: "תא קשורה") היא אחד מהסימנים בכתב הערבי, אף שאינה נחשבת לאחת מ-28 האותיות באלפבית הערבי. האות מופיעה רק בסופי מילים, ונהגית כאם קריאה ה"א או כמו העיצור תי"ו. צורת האות היא כצורת האות הערבית ه, בתוספת שתי נקודות (בדפוס) או קו ישר (בכתב יד) מעליה.

אחד מהשימושים המרכזיים של האות הוא הפיכת שם עצם מצורת זכר לצורת נקבה. לדוגמה: משמעות המילה وزير (וזיר) היא שר, ובתוספת ة מתקבלת המילה وزير**ة** (וזיר**ה**), שמשמעותה שרה. הדבר דומה להוספת אם הקריאה ה"א לשמות עצם בעברית במטרה להופכם מזכר לנקבה ("ילד" לעומת "ילדה"). הוספת תא מרבוטה כרוכה בהוספת תנועת /a/ לעיצור שלפניה, באמצעות סימן פתחה.

בדרך כלל תהגה האות ة כאם הקריאה ה"א, אך כאשר המילה המסתיימת ב-ة היא נסמך בצירוף סמיכות - היא תהגה כעיצור תי"ו. לדוגמה: המילה دولة (שמשמעה מדינה) תהגה "דאול**ה**", ואילו הביטוי "دولة لبنان (מדינת לבנון) יהגה "דאול**ת** לובנאן". גם כאן קיימת הקבלה לשפה העברית, בה אם הקריאה ה"א הופכת לאות תי"ו בצירופי סמיכות ("כיפה" לעומת "כיפת הסלע").

כאשר נוסף למילה כינוי קניין חבור, תהפוך ה-ة ל-ت. לדוגמה: دولتي (מדינתי; המדינה שלי).

צורת הרבים של מילה המסתיימת ב-ة נוצרת בדרך כלל על ידי השמטת האות והוספת ات (סיומת "-את"). לדוגמה: مؤسسة (מוסד), וברבים مؤسسات (מוסדות). עם זאת, קיימות מילים המסתיימות ב-ة וצורת הרבים שלהם שונה לחלוטין. לדוגמה: مدرسة (מדרסה) שמשמעותה בית ספר, וצורת הרבים שלה היא مدارس (מדארס).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלפבית ערבי
מוטקה אלון

**מרדכי (מוטק'ה) אלון** (23 בדצמבר 1923 – 30 ביולי 1993) היה איש ההגנה, דיפלומט, ממייסדי נצרת עילית וראש העיר הראשון שלה.

## חייו
אלון נולד בשכונת נוה צדק בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר מונטיפיורי. בנעוריו הצטרף להגנה והחל לפעול במסגרת ש"י. במקביל, למד באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, שושנה לבית מזור. החל מ-1944 נשלח מטעם ש"י לבריטניה ולארצות הברית, ופעל בהן עם טדי קולק.

עם קום המדינה, הצטרף אלון לחיל המודיעין, וקיבל דרגת רב-סרן. ב-1951 השתחרר, והחל לעבוד במחלקת המחקר של משרד החוץ, ובהמשך במשרד הביטחון. בשנת 1956 מינה אותו מנכ"ל המשרד, שמעון פרס, לעמוד בראש ועדה בין-משרדית, שמטרתה לפעול לשם הקמתה של עיר יהודית באזור העיר נצרת. הוועדה עסקה בתכנונה של העיר, ברכישת קרקעות או הפקעתן, ובהקמת המבנים הראשונים - יחידות דיור קטנות ומבני ציבור. בנוסף, פעלה הוועדה לשם מציאת מקורות תעסוקה, ובין היתר הוקם במקום מפעל עלית. באותה תקופה נקבע האופי של העיר שעיר קולטת עלייה. כבר באותה שנה הוחל בבנייתה של העיר, שנקראה בתחילה "קריית נצרת", ובסופה עברו להתגורר בה 13 המשפחות הראשונות, ובהן משפחתו של אלון. אלון ניצח על הפעילות בעיר וקלט באופן אישי את העולים שהגיעו לעיר. בדבר נכתב שהוא זכה לתשבחות רבות מתושבי המקום על מסירותו.

ב-1963 הוכרזה נצרת עילית כמועצה מקומית ואלון היה לראש המועצה. ב-1974 קיבלה מעמד של עיר, ותוארו של אלון השתנה בהתאם.

בשנת 1973 הגיע להסכם עם מנחם אריאב שהלה ימונה לסגנו ובהמשך תמצא המפלגה תפקיד במישור הארצי לאחד מהם והשני יכהן כראש העיר. בספטמבר 1976 החליטה מועצת הסניף של מפלגת העבודה בנצרת עילית שאריאב יהיה מועמד המפלגה בבחירות הקרובות לראשות העיר, במה שאלון ראה כהדחה. בתגובה, אלון הדיח את אריאב מתפקיד סגן ראש העיר והודיע על כוונתו לרוץ באופן עצמאי לראשות העיר, מה שאילץ אותו לפרוש מהמפלגה. אריאב בתגובה ארגן קואליציה של חברי מפלגת העבודה שהיו נאמנים לו עם הליכוד בכוונה להדיח את אלון, שהקדים להתפטר במקום להיות מודח.

לאחר שעזב את תפקידו בנצרת עילית, שב לעבודה במשרד החוץ. עד 1982 מילא תפקיד במזרח הרחוק, ולאחר מכן התגורר בירושלים ועבד במטה המשרד.
מרדכי אלון נפטר ב-1993 ונטמן בבית העלמין בנצרת עילית. הותיר אחריו את אשתו ושתי בנות.

על שמו של אלון נקראה מכללה שנפתחה בנצרת עילית בשנת 2008, וכיכר באחת מיציאות העיר.

## קישורים חיצוניים

* מרדכי אלון באתר עיריית נצרת עילית

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:נווה צדק: אישים
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:ראשי עיריית נוף הגליל
קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון מונטיפיורי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
ליטאים

**ליטאים** (ליטאית: **lietuviai**) הם אומה וקבוצה אתנית שמקורן במדינות הבלטיות, בעיקר במולדתם ליטא שם הם מונים מעט יותר מ-3 מיליון איש. כמיליון ומעלה נוספים מתגוררים בפזורה, במדינות כארצות הברית, ברזיל, קנדה, קולומביה, רוסיה, אנגליה ואירלנד. שפת האם שלהם היא ליטאית.

## היסטוריה

שטחן של המדינות הבלטיות כיום, לרבות ליטא המודרנית, היה מיושב על ידי מספר שבטים בלטיים. במשך מאות שנים, ובמיוחד תחת דוכסות ליטא, אוחד חלק מן השבטים הבלטים לתוך אומה אחת שנקראה "האומה הליטאית", איחוד שבוצע בעיקר כהגנה נגד השבטים הסלאבים מהמזרח. השטח שהיה פעם מיושב על ידי הליטאים היה הרבה יותר גדול מליטא של היום, וכלל גם את צפון-מערב בלארוס, קלינינגרד וחלקים מלטביה ופולין. בשנת 1387 קיבלו עליהם הליטאים את הנצרות.

בסוף המאה ה-19 החלה תחייה של הלשון הליטאית, שחיזקה את התנועה הלאומית.

### לאחר קבלת העצמאות
האומה הליטאית נמצאת ברובה בארצה ליטא, ובמספר כפרים באזור הצפוני של פולין, כמו גם בלטביה הדרומית ובתפוצות של הפזורה, שם הם מהגרים. יש שעדיין נותרו בבלארוס ובמחוז קלינינגרד הרוסי, אך במספר קטן לעומת פעם. ליטא קיבלה שוב את עצמאותה מברית המועצות ב-1990, וב-1991 הוכרה על ידי רוב המדינות. היא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004.

בין המדינות הבלטיות, ליטא כוללת את האוכלוסייה ההומוגנית ביותר. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, 83.45% מכלל האוכלוסייה זיהו עצמם בקבוצה האתנית הליטאית, 6.74% זיהו עצמם כפולנים, כרוסים 6.31%, כבלארוסים 1.23%, ו-2.27% כחברים בקבוצות אתניות אחרות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ליטא: דמוגרפיה
שיא אולימפי

**שיא אולימפי** (באנגלית: **Olympic record**) הוא ההישג או התוצאה הטובים ביותר באירוע מסוים בכל ההיסטוריה של האירוע, במשחקי הקיץ האולימפיים או במשחקי החורף האולימפיים. ברוב האולימפיאדות, הנערכות אחת לארבע שנים, השיאים האולימפיים אינם מקבילים לשיאי עולם.

הוועד האולימפי הבין-לאומי מכיר בשיאים הללו אך ורק לאלה שהושגו במסגרת האירועים הנערכים באחד מהענפים הבאים, שבהם יש תחרויות בתנאים סטנדרטיים הניתנים להשוואה:
* קשתות
* אתלטיקה
* אופניים (מרוצי מסלול)
* קליעה
* החלקה מהירה
* שחייה
* הרמת משקולות

## קישורים חיצוניים

* רשימת השיאים האולימפיים עד לונדון 2012 באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* שיאים אולימפיים ושיאי עולם שנשברו בריו 2016 באתר המשחקים האולימפיים הרשמי

קטגוריה:אולימפיאדה
קטגוריה:שיאים בספורט
מערכת הכסות

**מערכת הכסות** היא מערכת האיברים אשר עוטפת את הגוף החי ומהווה שכבת בידוד והגנה בין הסביבה הפנימית של הגוף לבין סביבתו החיצונית. מערכת הכסות מוכללת משכבות העור וכל האיברים המהוים והמשמשים אותן. מערכת הכסות גם משמשת להגנה על הגוף מפני גורמים חיצוניים, וכן לוויסות הטמפרטורה (כחלק ממנגנון השמירה על הומיאוסטזיס), והיא מקנה לגוף יכולת חישה של גירויים מהסביבה (מגע וטמפרטורה) וכן לוקחת חלק בחילוף החומרים וביצור ואחסון של ויטמין D. 
מערכת הכסות היא מערכת האיברים הגדולה והרחבה ביותר בגוף האדם.

במספר יצורים זעירים ממשפחת חסרי החוליות, החיים בסביבה מימית או לחה באופן תמידי, משמש העור גם בתהליך הנשימה (integumentary exchange) בשיטה הדומה לשיטת הדיאליזה, שכן בדרך זו נקלט החמצן בתהליך פעפוע פשוט.

## מרכיבי המערכת

המערכת מורכבת משתי קבוצות איברים עיקריות:

* העור אשר בנוי משלוש שכבות: עילית העור (אפידרמיס), העור (דרמיס) ותת-העור (היפודרמיס).

* האיברים הקשורים והמשרתים לעור, וביניהם: בלוטות הזיעה, בלוטות חלב, שיער והשרירים המניעים אותו (arrector pilli), וציפורניים.

## התפתחות מערכת הכסות
מערכת הכסות מתפתחת עם ההתפתחות הגופנית. ביונקים, במהלך שלבי ההריון הראשוניים מתפתחת מערכת הכסות ממקורות שונים במהלך תהליך הקרוי התמיינות תאים.
שתי שכבות מבין שלוש שכבות הנבט לוקחות חלק בהתפתחות מערכת הכסות:
#אקטודרם (Ectoderm) - משכבה זו מתפתח האפידרמיס של העור וכן השיער והציפורניים.
#מזודרם (Mesoderm) - משכבה זו מתפתח העור עצמו (הדרמיס).

ההתפתחות האבולוציונית של מערכת הכסות דומה להתפתחות הגופנית של מערכת הכסות.

## קישורים חיצוניים

* 

*
כסות
בקעת הירח (פירושונים)

מקומות שונים בעולם זכו לכינוי "**בקעת הירח**" בשל נופיהם, המזכירים את נופי הירח.
איגרת פטרוס הראשונה

**איגרת פטרוס הראשונה** היא איגרת מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות. על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי השליח פטרוס הקדוש בעת כהונתו כבישוף רומא. האיגרת ממוענת לקהילות הנוצריות השונות באסיה הקטנה שסבלו באותה עת מרדיפות דתיות.

## מחבר האיגרת ותיארוכה
על פי משפט הפתיחה של האיגרת, היא נכתבה על ידי "פטרוס, שליחו של ישו". מספר מאבות הכנסייה, ובהם אירנאיוס, טרטוליאן, קלמנס מאלכסנדריה ואוריגנס מאלכסנדריה כתבו כי המדובר בפטרוס הקדוש. 

פוליקרפוס ופאפיאס כתבו כי האיגרת נכתבה לפני תקופתם (היינו לפני אמצע המאה השנייה), לעומת זאת בקנון מוראטוריאן משנת 170 לערך לא נכללת איגרת זו כחלק מספרי הברית החדשה.

בניגוד לאיגרת פטרוס השנייה, שזהות מחברה הייתה שנויה במחלוקת כבר בעת העתיקה - עד המאה ה-18 לא הייתה מחלוקת כי איגרת זו נכתבה על ידי פטרוס, ורק לאחר תחילת המחקר המדעי המודרני הועלו הספקות הראשונות בדבר זהות המחבר. אם פטרוס כתב את האיגרת, הרי שזו נכתבה בין השנים 60–64 (שנת מותו של פטרוס).

ישנה סברה לפי האיגרת נכתבה על ידי סילוונוס, המזכיר (האמנואנסיס) של פטרוס, המוזכר בסיום האיגרת (כמקובל באיגרות יווניות): "נכתב על ידי סילוואנוס, האח הנאמן, כפי שהכתבתי לו" (פרק ה' 12). 

החוקרים המודרניים אינם מסכימים עם ההנחה שפטרוס, דייג מאזור הכנרת, כתב את האיגרת - בשל סגנון השפה היוונית שבה, האופייני לעירוני משכיל. כמו כן אין באיגרת כל התייחסות להיכרות אישית עם ישו (היכרות שהייתה לפטרוס). באיגרת 35 אזכורים לתנ"ך - כולם מבוססים על תרגום השבעים ולא על המקור העברי. החוקרים סבורים כי פטרוס הכיר את התנ"ך העברי ולא יכול היה להכיר את תרגום השבעים. המחקרים המודרניים מתארכים את האיגרת לשנים 70–90 לספירה.

## קהל יעד
קהל היעד של האיגרת הם הקהילות בפונטוס, גלטיה, קפדוקיה, אסיה וביתיניה - חמש פרובינקיות רומיות באסיה הקטנה. האיגרת פונה למעשה לגויים שקיבלו את האמונה בישו ולא ליהודים שקיבלו את האמונה.

## תוכן האיגרת
האיגרת מייעצת לנוצרים לעמוד בסבלנות מפני הרדיפות, ולהתמיד בעמידתם זו (א' 1 - ב' 10); עוד מציינת האיגרת כיצד לנהל אורח חיים נוצרי קדוש (ב' 11 - ג' 13); וכן מראה כיצד ישו והשליחים הטיפו לסבלנות ולקדושה. בסיום האיגרת מייעצת האיגרת לכמרים ולאנשי הקהילה.

## קישורים חיצוניים

* תרגום האיגרת לעברית
* האיגרת במקור היווני 

קטגוריה:הברית החדשה
פטרוס 1
יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים

[250px|ממוזער|[נשיא מדינת ישראל|נשיא המדינה ראובן ריבלין  מציין את היום הבין-לאומי למאבק באלימות נגד נשים, נובמבר 2017. מימין: עינת אגסי מנהלת ארגון "תאיר" – מרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, נשיא המדינה ראובן (רובי) ריבלין, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, מייסד הוועד למלחמה באלימות המינית והסחר בבני אדם אלכס לוין, מייסדת ומנהלת ארגון "תהל" – מרכז סיוע לנשים וילדים דתיים דבי גרוס]]
**יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים** חל ב-25 בנובמבר מאז הוכרז על ידי האו"ם ב-17 בדצמבר 1999 כיום המיועד למאבק באלימות נגד האישה.

בתאריך זה ציינו פעילות פמיניסטיות עוד משנת 1981 את יום המאבק באלימות. במסגרת ההכרזה על יום המאבק, קרא האו"ם בהחלטה 54/134 לממשלות העולם לארגן פעילויות להעלאת המודעות הציבורית לסוגיית האלימות נגד הנשים בחברה. זאת כל עוד נשים בכל רחבי העולם הן קורבנות לאונס, לאלימות במשפחה, להטרדה מינית ולעוד סוגים של אלימות נגד נשים. הצורך ביום להעלאת המודעות נובע מכך שלרוב הנתונים האמיתיים אודות היקף האלימות נגד הנשים אינם גלויים לציבור, וחלקם אף אינם מדווחים לרשויות.

בישראל בעשור האחרון מתרחשות סביב יום זה צעדות אותן מובילים מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.

התאריך נקבע ל-25 בנובמבר לציון רצח האחיות מיראבל, שלוש פעילות פוליטיות ברפובליקה הדומיניקנית שנרצחו בשנת 1960 בהוראת הדיקטטור רפאל טרוחיו.

תאריך זה מציין גם את התחלתם של "16 ימים של אקטיביזם" כשאחריו מצוין "יום זכויות האדם" ב-10 בדצמבר.

## קישורים חיצוניים

* יום המאבק הבין-לאומי באלימות כלפי נשים, בפורטל עובדי ההוראה

## הערות שוליים

קטגוריה:אלימות נגד נשים
אלימות נגד נשים, יום המאבק הבין-לאומי למניעת
קטגוריה:אירועים בחודש נובמבר
פגיעת ראש דו-צדדית

שמאל|ממוזער|240px|הראש נחבט, בשלב הראשון אנרגיית המכה פוגעת בחלקו הקדמי של המוח, בשלב השני המוח נדחף לאחור וסופג מכה גם בחלקו השני

**פגיעת ראש דו-צדדית** (באנגלית: **Coup contrecoup injury**, פירוש: פגיעה קדמית-אחורית של המוח), היא סוג של פגיעת ראש, בה הראש נחבט בעצם כלשהו (למשל קיר), ובעקבות זאת המוח סופג את האנרגיה של המכה בחלקו הקדמי (שנקרא coup), וכתוצאה מכך נדחף לאחור, בתוך הנוזל שבחלל הגולגולת, מתנגש בצידה האחורי-פנימי של הגולגולת, ובכך נפגע גם בחלקו האחורי (שנקרא countercoup).
כך עלולה להיווצר פגיעה פיזית מוחית משני צדדיו של המוח, דבר העלול להוביל לזעזוע מוח קשה.

## הסיבות לתופעה
בין הגולגולת למוח יש חלל קטן בו עוברים כלי דם, כדוגמת ורידים ונימים, ורידים אלו נקרעים בקלות באזור מעברם בחלל הסובדורלי אם הם נמתחים, והתוצאה היא דימום תוך-גולגולתי. המכניזם המשוער לדימום זה הוא יכולת התנועה של המוח בחלל הצמיגי המאפשר תזוזה מה של המוח בתוך הגולגולת, בעוד שהסינוסים הוורידיים הם מבנים מקובעים ולכן במקרה של חבלה, תזוזת המוח תגרום לקרע של הוורידים.

## השפעה כתוצאה מפגיעה דו-צדדית
ההשפעה של הפגיעה הדו-צדדית גדולה יותר מפגיעת ראש רגילה, זאת מכיוון שהמוח נפגע בשלל מקומות, ועל כן הטיפול המניעתי קשה יותר. פגיעה זו, מכיוון שזוהי פגיעה פיזית ודאית של המוח עצמו, עלולה לגרור שיתוק זמני, התקפי אפילפסיה ועליית לחץ תוך-גולגולתי.

## פגיעה דו-צדדית בילדים
בילדים, הגולגולת רכה יותר וגמישה, ולכן אינה מחדירה את האנרגיה של המכה אל המוח בזמן פגיעת ראש, אלא סופגת אותו.
רכות הגולגולת עשויה אומנם למנוע פגיעה דו-צדדית של המוח, אך מכיוון שעיקר האנרגיה לא מפוזרת בכמה מקומות במוח, כמו בפגיעה הדו-צדדית, אלא במקום אחד, ילד עלול להיחבל קשה אף יותר.

## ראו גם
* פגיעת ראש
* זעזוע מוח

קטגוריה:פציעות ראש
ויקטור הס

פרופסור **ויקטור פרנסיס הס** (24 ביוני 1883 - 17 בדצמבר 1964) היה פיזיקאי ממוצא אוסטרי שזכה בפרס נובל לפיזיקה על גילוי הקרינה הקוסמית.

הס נולד באוסטריה ואת כל לימודיו השלים בגראץ. את התואר השלישי סיים בשנת 1910. בין השנים 1921 ל-1923 עשה בתר-דוקטורט בניו ג'רזי שבארצות הברית וחזר לאוניברסיטת גראץ שם מונה לפרופסור בשנת 1925. ב-1938 נמלט מאוסטריה לארצות הברית משום שאשתו הייתה יהודייה. ב-1944 קיבל אזרחות אמריקנית ומונה להיות פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פורדהאם.
אשתו נפטרה מסרטן בשנת 1955. הוא נפטר בשנת 1964 ממחלת פרקינסון.

## קרינה קוסמית
בין השנים 1911 ל 1913, הס עבד על מה שלימים יזכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.

במשך שנים רבות הקהילה המדעית תהתה על רמות הקרינה המייננת באטמוספירה.
ההנחה הייתה שהקרינה תדעך ככל שמתרחקים מכדור הארץ, מקור הקרינה. אולם באמצעות אלקטרוסקופים נערכו מדידות מקורבות על רמת הקרינה שהראו שככל שאתה גבוה יותר באטמוספירה רמת הקרינה עולה והיא גבוהה יותר מזאת שעל פני הקרקע.

הס ניגש לתעלומה והתחיל בהגדלת דיוק ציוד המדידה, ולאחר מכן לקח באופן אישי את הציוד על כדור פורח. הוא מדד את רמות הקרינה באופן שיטתי בגבהים של עד 5.3 קילומטר ביום ובלילה תוך לקיחת סיכון אישי.
התוצאה של עבודתו הקפדנית של הס פורסמה באקדמיה למדעים של וינה והראתה שרמת הקרינה יורדת עד גובה של 1 קילומטר ומעל הגובה הזה עולה באופן ניכר, כך רמת הקרינה בגובה 5 קילומטר הייתה פי 2 יותר מזאת שבגובה פני הים.

מסקנתו הייתה שהקרינה חודרת לאטמוספירה דרך החלל החיצון, מסקנה זאת אושרה על ידי רוברט מיליקן בשנת 1925, והוא זה שנתן לקרינה את השם קרינה קוסמית. התגלית של הס פתחה שער לתגליות חדשות בייחוד בפיזיקה גרעינית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פיזיקאים אוסטרים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינסברוק
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1964
טכנורטי

**טכנורטי** (באנגלית: **Technorati**) הוא מנוע חיפוש ייעודי לבלוגים, המתחרה בנישת הבלוגים במנועי החיפוש גוגל ויאהו!. טכנורטי מנטר עדכונים ותגיות בבלוגים, ומנהל מעקב אחר כמות הקישורים הנכנסים לכל בלוג. 

טכנורטי עוקב אחרי מיליוני בלוגים ומדרג אותם על פי קריטריון ה"סמכות" אשר מבוסס על קישורים נכנסים ייחודיים אשר זוהו בפרק זמן קבוע. הכוונה היא לקישורים אשר מופיעים בתוך פוסטים, ולא לקישורים כלליים כגון אלה הנספרים על ידי גוגל.

בלוגרים מוזמנים להרשם באתר ולקשר למשתמש שלהם את הבלוגים שהם כותבים.

אתר טכנורטי מבוסס על קוד פתוח.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מנועי חיפוש
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2002
לסתה

**לסתה** (געז: ላስታ) מחוז היסטורי בצפון מרכז האימפריה האתיופית לשעבר וכיום נפה במדינת אמהרה. הנפה גובלת בנפת מקת מדרומה, נפת בוגנה במערבה, נפת דהנה בצפון-מערבה, נפת גזה גיבלה בצפונה ונפת גידן במזרחה.

זה האזור שבו ממוקמת לליבלה, לשעבר בירת אתיופיה בתקופת שושלת זאגווה, ואשר מפורסמת בזכות הכנסיות החצובות בסלע הגעשי שנבנו בה, ואשר 11 מהן הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1978.

## היסטוריה
במהלך המאה ה-18 הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי (Remedius Prutky) מנה את לסתה ברשימה של 22 מחוזות אתיופיה שעדיין היו נתונים למרות הקיסר, וכאחד מששת המחוזות שהוא החשיב "גדול באמת וראוי לתואר ממלכה".

## סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 118,185 נפשות שרק 14.69% מהם חיים בערים.

## הערות שוליים




קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:אתיופיה: תת-מחוזות
קטגוריה:אמהרה
נאגסי קראסטוס

**נאגסי קראסטוס** ("נגאסי השני") היה הנסיך ששלט בשוואה, היה אציל אמהרי חשוב באתיופיה ונחשב למייסדו של הענף השוואני של השושלת הסולומונית.

למרות שבאופן רשמי אביו לסאבה קאל (אדון אגאנצ'ה, מאנז) היה נינו של הנסיך יעקב שהיה בנו של הקיסר לבנה דנגל בקו זכרי ועקב כך השתייך לשושלת הסולומונית (גרסה זו, סיפר סרטה וולד, שהיה חבר מועצה של סהלה סלאסי. מנגד יש הטוענים שזה בעצם זיוף יוחסין מאוחר של יורשיו, על מנת לקבל הכשר לטענתם לתואר קיסר אתיופיה מאתיים שנה מאוחר יותר תחת מנליק).

גרסאות אחרות שנאספו בידי מרדכי אביר הם: שאמו, סנביט, הייתה אישה שהשתייכה לשושלת הסולומונית ואביו היה בעל קרקעות עשיר ממאנז. לפי גרסה אחרת הייתה אמו סנביט בתו של ראס פאריס, "אשר יחד עם תומכים אחרים רבים של הקיסר סוסוניוס נמלטו לתוך מאנז."

לאחר שנילחם נגד הוואלו והיג'ו (תתי שבט של האורומו) מצפון למאנז, הוא הכניע את האורומו שבמחוז יפאט, אשר שימשה מאוחר יותר כמרכז האצילות השאוונית לאחר מאנז. כיבושים נוספים שלו כללו את המחוזות של דיבדבו, מנגיסט, מקפוד, דוקאקיט, אסונדאבה. ממחוזות אלו בסוף המאה ה-17 הוא הצליח להקים אוטונומיה בשוואה. ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכות נאגאסי קראסטוס את החלפת הבירה של שוואה מטגולאט לדברה ברהן.

בתחילת המאה ה-18 הלך נגאסי לגונדר כדי לחלוק כבוד לקיסר אתיופיה ייאסו הראשון, ונפטר שם ממחלת האבעבועות השחורות. הוא לא הצליח לקבל את התואר מארידאזמץ', אשר אומץ מאוחר יותר באופן חד צדדי על ידי בנו ויורשו סבסטיאנוס. מותו גרר תקופה של אי סדר בתחום שוואה, והשטחים שכבש חזרו לשליטיהם המקוריים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: אצולה
קטגוריה:השושלת השאוונית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1703
התקווה - מפלגה ציונית לאומית

**התקווה - מפלגה ציונית לאומית** הייתה מפלגה ישראלית ציונית-לאומית שהוקמה בשנת 2008 ובראשה עמד פרופסור אריה אלדד. מפלגת התקווה הייתה מפלגת ימין, הפונה לציבור הלאומי בדגש על הציבור החילוני והמסורתי שלא מזדהה בהכרח עם הציונות הדתית אך מאמין בארץ ישראל השלמה ומתנגד למדינה פלסטינית.

## היסטוריה

המפלגה הוקמה כתגובה לאיחודן של המפד"ל ומרכיבי האיחוד הלאומי - תקומה, אח"י ומולדת למפלגה אחת המזוהה עם הציונות הדתית (מפלגה שכונתה מאוחר יותר הבית היהודי), אשר לדעת מייסדי התקווה אינה מייצגת אותם יותר. יושב ראש ההנהלה הזמנית היה יהואר גל, ועם חברי ההנהלה הזמנית נמנו ח"כ אריה אלדד וחיים משגב.

לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף רשמית למפלגה אריה אלדד, חבר הכנסת באיחוד הלאומי מטעם מולדת, וב-9 בדצמבר 2008 נבחר לעמוד בראשה ובאותו יום נערכו פריימריז לרשימת המפלגה.

ב-28 בדצמבר 2008, לאחר שמפלגות האיחוד הלאומי פרשו מרשימת הבית היהודי, התאחדה המפלגה עם מולדת ותקומה להקמה מחדש של רשימת האיחוד הלאומי, אליהן נוספה מפלגת ארץ ישראל שלנו. למפלגת התקווה הוקצו בעשירייה הראשונה המקומות השלישי (אריה אלדד), השמיני (ד"ר רון בריימן) והעשירי (אילן כהן). יהואר גל, מייסד המפלגה והיו"ר הזמני שלה עד הפריימריס, בהן נבחר למקום הרביעי בלבד ברשימה, סירב לקבל זאת ועתר לבית הדין של המפלגה בטענה שהמקום השני אמור להיות משוריין עבורו. לאחר שבית הדין לא קיבל את עתירתו, ובעקבות המחלוקות הפנימיות שנתגלעו במפלגה לאחר הפריימריס והריצה המשותפת עם האיחוד הלאומי, הוצב גל במקום ה-22 ברשימה, השביעי והאחרון מבין נציגי המפלגה. בסמוך לבחירות הודיע גל על תמיכתו במפלגת הבית היהודי (אך לא התפטר רשמית מהרשימה). בבחירות עצמן זכה האיחוד הלאומי ב-4 מנדטים ואלדד נבחר לכנסת.

לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) פרשה התקווה מהאיחוד הלאומי יחד עם מיכאל בן-ארי וברוך מרזל שפרשו מארץ ישראל שלנו וחזרו לחזית יהודית לאומית, והם הקימו יחד את רשימת עוצמה לישראל. הרשימה המשותפת לא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015) לא חודשה השותפות והתקווה לא התמודדה בבחירות.

## אידאולוגיה

במצע המפלגה נכללים העקרונות:
* ארץ ישראל היא ביתו הלאומי של העם היהודי.
* כינון חוקה שתבטיח את אופייה היהודי-ציוני של מדינת ישראל.
* שלילת הקמה של ישות מדינית נוספת למדינת ישראל במקום כלשהו בארץ ישראל שממערב לירדן.
* מיסוד שלטון ישראל בכל חבלי הארץ, כולל רמת הגולן.
* "חידוש התנופה הציונית" ועידוד עלייה המונית.
* מימוש הריבונות היהודית בהר הבית ומתן זכות תפילה ליהודים בהר.
* התניית הזכות לבחור ולהיבחר לכנסת במילוי חובת שירות צבאי או שירות לאומי ובשבועת נאמנות לישראל כמדינה יהודית-דמוקרטית, מדינתו של העם היהודי.
* שיפור הלכידות החברתית, חיזוק השכבות החלשות והקטנת הפערים החברתיים והכלכליים.
* מיסוד מעמדה של העברית כשפה הרשמית היחידה במדינת ישראל תוך הענקת מעמד מוכר לשפות אחרות על פי חלקן באוכלוסייה.
* מציאת פתרון אזורי לבעיית הפליטים הפלסטינים, בהסכמה בינלאומית רחבה, באמצעות יישובם מחדש של הפליטים במדינות ערב ומדינות קולטות הגירה.
* שימור קרקעות ארץ ישראל עבור דור העתיד, עם הקפדה על איכות הסביבה ופיתוח מקורות חלופיים של מים ואנרגיה.
* "ליברליזציה של המשק", חיסול המונופולים ועידוד היוזמה הפרטית והעסקית.

## נציגי המפלגה בכנסת

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

התקווה
קטגוריה:ישראל: מפלגות חילוניות
קטגוריה:מפלגות ציוניות
קטגוריה:ישראל: מפלגות ימין היסטוריות
זרובבל (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
אוסקר איצ'אסו

**אוסקר איצ'אסו** (**Oscar Ichazo** 24 ביולי 1931 – 26 במרץ 2020) היה הוגה דעות יליד בוליביה, מייסד בית הספר "Arica School" אשר הוקם בשנת 1968. איצ'אסו נחשב על ידי רבים כאביה המודרני של תאוריית האניאגרם של האישיות.

איצ'אסו טען שבשנת 1954, קיבל תובנה כיצד דפוסי התנהגות מסוימים יכולים להיות מובנים במסגרת האניאגרם. הוא טען שזיהה תשע דרכים, המפורטות בתאוריה, בהן אגו של אדם פועל – אגו שמוטבע בנפש בשלב מוקדם מאוד של החיים.

נפטר ב-26 במרץ 2020.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הוגי דעות
קטגוריה:ילידי 1931
קטגוריה:נפטרים ב-2020
מתקן בקבוקים

"**מתקן בקבוקים**" או "מייבש בקבוקים" או "קיפוד" (בצרפתית: Egouttoir או Porte-bouteilles או Hérisson; באנגלית: Bottle Rack או Bottle Dryer או Hedgehog) הוא פסל רדי מייד משנת 1914 מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.

## היצירה
דושאן טען כי רכש את המתקן בבזאר בקרבת בית העירייה בפריז. היה זה מתקן מסחרי, עשוי ברזל מגלוון, ששימש לייבוש של בקבוקים לאחר שטיפה. המתקן שרכש דושאן הכיל מקום לייבושם של 50 בקבוקים. המחקר גילה, על פי קטלוג משנת 1912, כי בחנות שנקראה "Bazar de l'Hotel de Ville", ששכנה בקרבת בית העירייה, אכן נמכרו באותה עת מתקנים דומים לזה שרכש דושאן. בדומה ל"מזרקה" (1917), הכיל מתקן הבקבוקים כתובת אותה כתב דושאן בצדה של היצירה. כיום לא ידוע מה היא אותה כתובת כיוון שהמתקן המקורי אבד ואילו דושאן עצמו טען כי שכח את הכתובת. היצירה אבדה לאחר שדושאן היגר לניו יורק בשנת 1915 ואחותו ניקתה את הסטודיו שלו וזרקה את היצירה ביחד עם פריטים אחרים.

בין השנים 1921 ל-1964 יצר דושאן 7 מהדורות חדשות של "מתקן הבקבוקים". בשנת 1921 נוצר ההעתק הראשון בפריז, בגובה של 50 ס"מ. ההעתק השני, בגובה של 59 ס"מ, נקנה על ידי דושאן ומאן ריי בשנת 1936 עבור תערוכה של חפצים סוריאליסטים בפריז. ארבעה העתקים נוספים ושונים זה מזה נוצרו בין השנים 1960-1963. אחת המהדורות (1960) נרכשה על ידי האמן האמריקאי רוברט ראושנברג. בשנת 1964 נוצרה מהדורה של 8 מתקנים, בגובה של 64.2 ס"מ, על ידי ארטורו שוורץ (Arturo Schwarz) ובפיקוחו של דושאן. עיצוב המהדורה נעשה על פי תצלום של מאן ריי משנת 1936. בנוסף לשמונת העותקים נוצרו עוד שני עותקים לא רשמיים שנועדו עבור דושאן ושוורץ וכן שני עותקים נוספים שנועדו לתצוגות מוזיאליות.

רבים מעותקי "מתקן בקבוקים" מוצגים כיום במוזיאונים שונים בעולם ובהם המוזיאון לאמנות מודרנית בסטוקהולם, מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון ישראל ואחרים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות משנת 1914
קטגוריה:מוזיאון ישראל: פסלים
קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:פסלים (יצירות)
איגרת פטרוס השנייה

**איגרת פטרוס השנייה** היא איגרת המהווה אחת מספרי הברית החדשה - מספרי הקודש של הנצרות. על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי פטרוס הקדוש. מרבית המומחים  לא מקבלים ייחוס זה.

## מחבר האיגרת וזמנה
כמקובל באיגרות התקופה ההלניסטית בראש האיגרת מצוין שם מחברה: "שמעון פטרוס, משרת ושליח של ישו הנוצרי" (א' 1). בהמשך האיגרת מצוין שוב שמחברה הוא פטרוס (א' 14), וכי כתב קודם לכן איגרת נוספת (ג' 1) כאשר הכוונה לאיגרת פטרוס הראשונה. האיגרת מזכירה גם את השליח פאולוס (שאול התרסי) וקוראת לו "אחינו האהוב" (ג' 15). מרבית החוקרים המודרניים דוחים ייחוס זה - בין היתר בשל ההבדלים הלשוניים הרבים בינה ובין האיגרת הראשונה, אזכורים של איגרת יהודה המאוחרת, וכן אזכורים לתורות גנוסטיות שנפוצו רק באמצע המאה השנייה. עצם האזכור של איגרות פאולוס, והתייחסות אליהם כאל איגרות הידועות לשומעי איגרת זו, מהווה רמז נוסף לכך שמדובר באיגרת מאוחרת - שכן עבר זמן מה מאז שנכתבו איגרות פאולוס ועד שהפכו נפוצות בקהילות השונות. מומחים אחרים טוענים כי האיגרת אינה תואמת מאפיינים של פסאודואפיגרפיה - כגון שימוש בגוף ראשון - האופייני לכתבים פסאודואפיגרפים, אך לא לאיגרת. מרבית החוקרים מעריכים שהאיגרת נכתבה בין שנת 100 ל-150 לספירה.

## חלק מהברית החדשה
קבלת האיגרת כחלק מהברית החדשה לא עברה בלא מחלוקות. אוריגנס הביע את ספקנותו בדבר זהות מחבר האיגרת ובדבר היותה חלק מכתבי הקודש כבר בשלהי המאה השנייה. גם אוסביוס הביע את ספקותיו בדבר זהות מחבר האיגרת, אולם בתקופתו גדלה תמיכת התאולוגים באותנטיות האיגרת ובתקופת הירונימוס כבר לא היו מחלוקות בדבר היותה חלק מהברית החדשה.

## תוכן
על פי האמור באיגרת, היא נכתבה זמן קצר לפני מותו של פטרוס (א' 14) (כאשר הייתה מחלוקת אם משפט זה מהווה חלק מהטקסט המקורי - ופטרוס ידע את מועד מותו כנבואה, לבין הטוענים כי מדובר בתוספת מאוחרת). מספר פסקאות של האיגרת מצויות גם באיגרת יהודה. האיגרת אינה ממוענת לקהילה נוצרית מסוימת, ומזהירה את הקהילות מפני מורי שקר שיופיעו לאחר מותו של פטרוס.

## קישורים חיצוניים

* תרגומים של האיגרת
* נוסח האיגרת באנגלית
* דיון באותנטיות האיגרת

קטגוריה:הברית החדשה
פטרוס 2
דופלו (שוקולד)

ממוזער|סמל המוצר
**דופלו** (בגרמנית: **duplo**) הוא מותג של חברת פררו, אשר כולל מספר חטיפי שוקולד. החטיף המקורי החל להימכר בגרמניה בשנת 1964, והוא אחד מהחטיפים הפופולריים במדינה. בשנת 1984 החלה פררו למכור גרסה מעט שונה של החטיף, אשר כוללת אגוזי לוז, במדינות נוספות מחוץ לגרמניה.

שם המותג הוא ממקור איטלקי, ומשמעותו היא "כפול"

## ראו גם
* קינדר בואנו
* נוטלה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חטיפי שוקולד
קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:מותגי פררו
אולימפיאדת השחמט 1982

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-25**  אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בלוצרן, שבשווייץ, בין 29 באוקטובר ל-16 בנובמבר 1982.

## התחרות הפתוחה
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* יהודה גרינפלד (2480) 2+,7=,2-
* יעקב מוריי (2500) 6+,3=,4-
* לב גוטמן (2475) 4+,2=,4-
* נתן בירנבוים (2445) 4+,3=,1-
* אלון גרינפלד (2385) 3+,3=,1-
* שמעון כגן (2435) 2+,4=,1-

הנבחרת סיימה במקום 13.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
** נגד מלטה 0:4 - ניצחון
** נגד שווייץ-2 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד הונגריה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד מקסיקו 1:3 - ניצחון
** נגד אנגליה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד אוסטרליה 2:2 - תיקו
** נגד סין 1:3 - ניצחון
** נגד איסלנד 2:2 - תיקו
** נגד שוודיה 2:2 - תיקו
** נגד קובה 2:2 - תיקו
** נגד הודו 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד ארגנטינה 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד ארצות הברית 2.5:1.5 - הפסד
** נגד אוסטריה 2:2 - תיקו

## התחרות לנשים

**אולימפיאדת ה-10 לנשים** התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
### תוצאות הגמר

### מדליות אישיות

### נבחרת ישראל
בתחרות זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* אילנה דוד (2145)
* מלקה שוורץ (1840)
* לידיה גל
* א. עינבר

הנבחרת סיימה במקום 30.

להלן התוצאות:
* מונגוליה 2.5:0.5 הפסד
* נורווגיה 0.5:2.5 ניצחון
* ברזיל 1.5:1.5 תיקו
* אינדונזיה 1:2 ניצחון
* איטליה 3:0 הפסד
* יפן 1:2 ניצחון
* הפיליפינים 1:2 ניצחון
* יוון 1:2 ניצחון
* קולומביה 2:1 הפסד
* שווייץ 1:2 ניצחון
* ארגנטינה 1.5:1.5 תיקו
* אוסטרליה 1.5:1.5 תיקו
* ויילס 0:3 ניצחון
* בולגריה 3:0 הפסד

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס 
* מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:1982 בספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט בשווייץ
קטגוריה:לוצרן: ספורט
נבחרת צ'כיה בכדורסל

**נבחרת צ'כיה בכדורסל** היא נבחרת הכדורסל הלאומית של צ'כיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הצ'כית.  
במהלך חודש נובמבר 2013, מונה המאמן הישראלי רונן גינזבורג למאמן הנבחרת הלאומית של צ'כיה, שזכה להצלחה כמאמן קבוצת נימבורק המקומית. הוא הוביל את הנבחרת להישגה הגדול ביותר עד היום – המקום השביעי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 2015, בעקבותיו העפילה לטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת ריו שהתקיימה בשנת 2016. צ'כיה העפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2019 וסיימה במקום השישי. צ'כיה העפילה לראשונה לאולימפיאדת טוקיו 2020 וסיימה במקום התשיעי.

## כל האולימפיאדות

## כל אליפויות העולם

## כל אליפויות אירופה

## סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):

## ראו גם
* נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

צ'כיה
קטגוריה:צ'כיה: כדורסל
קטגוריה:נבחרות צ'כיה
ארטורו שוורץ

**ארטורו אומברטו סמואלה שוורץ** (בערבית: ارتورو شوارتز;בגרמנית ואיטלקית: Arturo Umberto Samuele Schwartz  3 בפברואר 1924 – 23 ביוני 2021) היה היסטוריון, מבקר אמנות, משורר, סוחר אמנות ואספן אמנות יהודי-איטלקי.

## ביוגרפיה
שוורץ נולד בשנת 1924 בעיר אלכסנדריה שבמצרים למשפחה יהודית. בשנת 1949 גורש שוורץ ממצרים בעקבות פעילות פוליטית ציונית. הוא היגר לאיטליה והתיישב בעיר מילאנו. שם, פתח חנות ספרים ואחר כך גלריה לאמנות הנושאת את שמו. הוא היה קשור אל קבוצת האמנים הסוריאליסטים ובייחוד אל מאן ריי, אנדרה ברטון ומרסל דושאן.

בשנת 1967 פרסם שוורץ את ספרו "The Complete Works of Marcel Duchamp" על מרסל דושאן. הספר עב הכרס משמש גם כקטלוג של עבודותיו של האמן ומכיל פרשנות ביוגרפית לעבודתו. שוורץ, שהיה בקשרי ידידות ועסקים עם דושאן, טען כי האמן, שנפטר בשנת 1968, קרא את הטקסט ואישר אותו. 

במשך השנים נוצרו קשרים הדוקים בין שוורץ לבין מוזיאון ישראל בירושלים. בשנת 1972 תרם שוורץ סט של העתקים מיצירות הרדי מייד של מרסל דושאן למוזיאון. בשנת 1991 תרם שוורץ למוזיאון ספרייה המכילה ספרים, ספרי אמן, מכתבים וחומר תיעודי על תנועות הדאדא והסוריאליזם. אוסף אמנות גדול בן כ-700 יצירות אמנות הקשורות לתנועת אלו נתרם על ידו בשנת 1998. כ-250 מתוכן הוצגו בשנת 2000 בתערוכה "לחלום בעיניים עצומות". תצוגה מקיפה נוספת של העבודות נערכה בשנת 2007 בתערוכה "סוריאליזם ומה שמעבר במוזיאון ישראל". בשנת 2001 תרם שוורץ אוסף נוסף ובו יצירות אמנות של אמנים ישראלים.

נפטר במילאנו ב-23  ביוני 2021.

## קישורים חיצוניים

* 
* The Vera and Arturo Schwarz Collection of Dada and Surrealist Art, באתר מוזיאון ישראל, 
* Jeffrey Hogrefe, Duchamp Scholars Face Off in Art in America Hate Mail, The New York Observer, January 10, 1999.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי תולדות האמנות יהודים
קטגוריה:מבקרי אמנות
קטגוריה:אספני אמנות איטלקים
קטגוריה:סוחרי אמנות
קטגוריה:משוררים יהודים איטלקים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים איטלקים
קטגוריה:נדבנים יהודים איטלקים
קטגוריה:פעילים ציונים במצרים
קטגוריה:אלכסנדריה: אישים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1924
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2021
הבוז למי שיהגה בו רעה

[שמאל|ממוזער|200px|סמל [מסדר הבירית ועליו המוטו]]
**הבוז למי שיהגה בו רעה** או **ארור החושב אוון** (מצרפתית: **Honi soit qui mal y pense**), הוא המוטו של מסדר הבירית.

מקורו של המוטו מיוחס לפי שמועות לאגדה על ריקוד של המלך אדוארד השלישי עם הרוזנת מסולסברי, אשר במהלכו החליקה הבירית של הרוזנת עד לקרסולה, דבר שגרם לסובבים אותה לצחקק על מבוכתה הגדולה. בצעד של אבירות הלביש אדוארד את הבירית על רגלו שלו והצהיר בקול גדול "Honi soit qui mal y pense", ומאז הפך המשפט למוטו של המסדר.

המוטו מופיע על בירית כחולה המקיפה את המגן בסמל הממלכה המאוחדת לצד "אלוהים וזכותי שלי", המוטו של מלכי בריטניה, החקוק על קלף לבן בתחתית השלט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:אנגליה: סמלים לאומיים
קטגוריה:מסדר הבירית
ציון ציפורה

**ציון ציפורה** (במקורות אתיופים: **ציון מוגסה**) הייתה קיסרית אתיופיה ואשתו של הקיסר האתיופי זרע יעקב. נולדה ב-1437 ונרצחה ב-1462.

## ביוגרפיה
ציפורה הייתה נסיכה מהממלכה היהודית של ביתא ישראל וככל הנראה השתייכה לשושלת הגדעונים, אשר נישאה לקיסר האתיופי ב-1445 לאחר שזה התאהב בה בשל יופייה, הקיסר דרש מציפורה שתתנצר ואכן היא התנצרה אך רק למראית עין ואימצה את השם "וולטה קדיסן". למרות שלזרע יעקב היו מספר נשים כדוגמת הקיסרית הלני וציפורה הייתה רק אשתו השלישית, בכל זאת היא זו שהייתה האישה החזקה והקיסרית בפועל וכן גם זכתה לכינוי "האם הקיסרית". ציפורה ילדה לקיסר שלושה בנים: אסקל ("צאגה אמלק"), באדה מריאם הקיסר לעתיד ומאדאם. ציפורה הקיסרית המשיכה לנהוג כיהודיה בסתר ותקשרה באופן סמוי עם ביתא ישראל ושימשה למעשה כמרגלת.

במהלך תקופת מלוכתה, קרובי משפחתה היהודים ובראשם המלך גדעון החמישי, השתמשו במידע שהובא להם מציפורה על מנת לפלוש לאתיופיה ולהדיח את הקיסר שהיה נוצרי קנאי. בשנת 1462 הלחימה החלה במה שנודע כמרד ציפורה. תוכניתו של המלך גדעון הייתה לכבוש את האימפריה האתיופית ולהכתיר את בנה של ציפורה, אסקל. המועד שבחרו ביתא ישראל לפלוש לאימפריה הנוצרית היה כאשר הקיסר היה עסוק בלחימה בסולטונות אדאל. המידע על עזיבתו של הקיסר את עיר הבירה לעבר אזורי הקרבות בדרום המוסלמי הודלף על ידי ציפורה, והיהודים החלו לנוע עם כוחות רבים מסאמיאן מזרחה, ללב האימפריה הנוצרית.

המידע על הפלישה היהודית הגיעה לבסוף אל הקיסר והוא עזב מידית את אזורי הקרבות בדרום. זרע יעקב גייס את צבאו ונלחם כנגד היהודים מלחמה חסרת רחמים שבה לבסוף ניצח צבא אתיופיה את היהודים. סופה של ציפורה היה קשה ואכזרי: היא נרצחה בידי בעלה -הקיסר מול עיני ילדיהם המשותפים. ציון ציפורה נקברה בסתר על ידי בנה באדה מריאם בכנסיית מקדס מריאם שליד העיר דברה ברהן.

## ראו גם
*יהודית המלכה

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:שושלת הגדעונים
קטגוריה:תולדות עם ישראל: אישים
קטגוריה:קיסריות רעיות אתיופיות
ג'ודי פלד קאר

**ג'ודית (ג'ודי) פלד קאר** (באנגלית: **Judy Feld Carr**; נולדה ב-26 בדצמבר 1938) היא מוזיקאית ופעילת זכויות אדם יהודית קנדית שהתפרסמה במיוחד בהברחתם של יהודי סוריה מחוץ למדינה.  לאחר מות בעלה הראשון, ד"ר רונלד פלד, הוקמה ב-1973 קרן לזכרו. אלמנתו ג'ודי השתמשה בכספי התרומות לקרן על מנת לשלוח ספרי קודש ליהודי סוריה ובהמשך גם לשלם כופר לשלטונות סוריה, על מנת שיאפשרו את יציאתם מן המדינה. פעילות זו נמשכה בסתר לאורך יותר מ-25 שנה. לפי ההערכה, עזרה פלד קאר בחילוצם של למעלה מ-3,000 יהודים מסוריה.

פלד קאר נולדה במונטריאול וגרה כיום בטורונטו. היא בעלת תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת טורונטו והייתה מורה למוזיקה במשך שנים רבות.

## עזרה ליהודי סוריה

בעת קריאת עיתון בביתה בטורונטו ב-1972, נחשפה ג'ודי פלד-קאר, מורה יהודייה למוזיקה, לידיעה מזעזעת על הריגתם של 12 יהודים שניסו להימלט מסוריה. למרות שפנייתה הראשונית לשגרירות ישראל נדחתה, היא לא ויתרה.
מצב יהודי סוריה, שמנו כ-5,000 נפש, הידרדר משמעותית לאחר הקמת מדינת ישראל, במיוחד בעקבות תפיסת המרגל אלי כהן ומלחמת ששת הימים. הם סבלו מרדיפות, מאסרים ועינויים.
פלד-קאר יצרה קשר עם הרב אברהם חמרה בדמשק, תחילה דרך משלוח ספרי קודש. עם הזמן, היא פיתחה רשת קשרים מורכבת שכללה גורמים בסוריה, ארצות הברית וקנדה. בשנת 1978, כשקיבלה מכתב נואש משלושה רבנים, היא החלה במבצע חילוץ מאסיבי. בעזרת קשריה והמוסד, היא הצליחה להבריח כ-3,000 יהודים דרך טורקיה.

הישג נוסף שלה היה הצלת "כתרי דמשק" - כתב יד עתיק ונדיר של התורה מהמאה העשירית. בנובמבר 1993, במבצע חשאי, היא קיבלה את כתב היד היקר משליח בשדה התעופה במונטריאול. הכתר הועבר לשגרירות ישראל ולבסוף הגיע למשכנו הנוכחי בספרייה הלאומית בירושלים.

מעשיה מתוארים בספרו של הרולד טרופר - The Ransomed of God: The Remarkable Story Of One Woman's Role in the Rescue of Syrian Jews (כופר האלוהים: סיפורה המדהים של אישה אחת בחילוצם של יהודי סוריה).

ג'ודי פלד קאר זכתה באותות ועיטורים רבים, ביניהם אות מסדר קנדה, פרס מרכז שמעון ויזנטל, אות כבוד מאוניברסיטת חיפה ותואר כבוד מאוניברסיטת לאורנטיאן באונטריו. ב-2012 זכתה בעיטור נשיא מדינת ישראל.

## קישורים חיצוניים
* הרולד טרופר, 
* "סודה של גברת ג'ודי", אתר על סרט המופק על פי סיפורה של ג'ודי פלד קאר
* מיס ג'ודי, כתבה של מבט שני 
* סיפורם של כתרי דמשק - חלק 2, ריאיון עם ג׳ודי פלד קאר במסגרת אירוע שנערך בספריה הלאומית
* ג׳ודי פלד קאר, מתוך מבט מל״מ באתר כותר

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:חברי מסדר קנדה
קטגוריה:טורונטו: אישים
קטגוריה:יהודיות קנדיות
קטגוריה:מורים למוזיקה בקנדה
קטגוריה:מעוטרי עיטור נשיא מדינת ישראל
קטגוריה:פעילי עלייה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1938
אקליפטוס בהיר קליפה

**אקליפטוס בהיר קליפה** (שם מדעי: *Eucalyptus leucoxylon*) הוא עץ ממשפחת ההדסיים בגודל קטן עד בינוני בעל קליפה מחוספסת בעיקר בחלקו התחתון של הגזע, וככל שמתקרבים יותר לראש העץ הגזע נעשה בעל משטח חלק יותר ובגווני לבן, צהוב ו/או בגוון כחול אפרפר.
העלים הבוגרים הם בעלי גבעול, הדמויים לרומח (צרים וחדים בקצה) עד לדמויי רומח רחב, בגודלי 13 x 2.5 ס"מ, כל העלה בצבע ירוק אחיד, צבעי הפרחים הוא לבן, ורוד או אדום המופיעים רק במשך החורף.

ה*אקליפטוס בהיר הקליפה* נפוץ בהיקף נרחב במישורים, בקרבת הרים ובחופי דרום אוסטרליה (ששם הוא ידוע בשם Blue Gum) ומשתרע לתוך חצי מזרח ויקטוריה (ששם הוא ידוע בשם Yellow Gum).
המין (*אקליפטוס בהיר קליפה*) מחולק להרבה זנים ותת זנים. הזן המרהיב והמרשים ביותר הוא של הפרחים האדומים בעל מקור לא בטוח של *אקליפטוס בהיר קליפה* ‘Rosea’ השטול בהיקף נרחב כמו צמח "קישוטי", שפרחיו פורחים בשפע בחורף.

העלים מזוקקים לייצור צינאול (אקליפטול, C10H18O) המבוסס על שמן האקליפטוס.

ימין|ממוזער|200px|פרחי ה-‘Rosea’

## קישורים חיצוניים

בהיר קליפה
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1855
איגרת יוחנן הראשונה

**איגרת יוחנן הראשונה** היא איגרת המהווה חלק מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
האיגרת נכתבה בין השנים 85–90 לערך, באפסוס, ועל פי המסורת הנוצרית משויכת ליוחנן כותב הבשורה, כותב הבשורה על-פי יוחנן ושתי איגרות יוחנן האחרות (איגרת יוחנן השנייה ואיגרת יוחנן השלישית). האיגרת נועדה לתקוף כפירות שנפוצו באותה עת וטענו כי ישו הופיע רק ברוחו ולא בגופו.

## מחבר האיגרת
על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי יוחנן כותב הבשורה בהיותו באפסוס, זמן קצר לפני מותו. לא ברור אם יוחנן כתב את האיגרת והבשורות בעצמו או אחר כתב אותן בשמו, אולם הן האיגרות והן הבשורה קרובות בשפתן וברעיונותיהן ואין ספק שנכתבו על ידי אותו אדם (שלא בהכרח היה יוחנן עצמו).

## מטרת כתיבת האיגרת
מטרת כתיבת האיגרת היא מאבק בתורות שהחלו להתפשט בקהילות הנוצריות בזמן כתיבתה, ואשר מחבר האיגרת ראה בהן כפירות. בין תורות אלה - התורה שישו היה רוח בלבד בלי גוף. 

האיגרת נועדה לאחד את הקהילות השונות סביב תורה אחת של ישו והקשר בין האב לבין הבן (ישו).

## קישורים חיצוניים

* נוסח האיגרת

קטגוריה:הברית החדשה
יוחנן 1
איגרת יוחנן

ב קיימות **3 [[איגרת (נצרות)|איגרות]] שנכתבו על ידי אדם בשם יוחנן** (John). במסורת הנוצרית מייחסים את כל השלוש (כמו גם כתבים קשורים אחרים) ליוחנן בן זבדי (6~100), אחד משנים-עשר השליחים של ישו, אך הדבר אינו נתמך מחקרית. השערות מבוססות יותר מייחסות את האיגרת הראשונה ל"יוחנן כותב הבשורה" ("יוחנן האוונגליסט"; 15~100, כותב "הבשורה על-פי יוחנן"). השתיים האחרות נכתבו כנראה על ידי אותו אדם, זיהויו אינו חד משמעי, וייתכן כי נכתבו על ידי "יוחנן מפטמוס" (המאה ה-1, כותב "חזון יוחנן").
איגרת יוחנן השנייה

**איגרת יוחנן השנייה**, המכונה גם **יוחנן II**, היא איגרת המהווה אחד מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות. האיגרת משויכת ליוחנן כותב הבשורה לו משויכת גם הבשורה על-פי יוחנן ושתי האיגרות האחרות (איגרת יוחנן הראשונה ואיגרת יוחנן השלישית).

האיגרת היא הספר הקצר ביותר בברית החדשה ובתנ"ך הנוצרי כולו, וכוללת 13 פסוקים בלבד.

## תוכן
האיגרת ממוענת אל "הגברת הנבחרה" ומסתיימת במילים "ילדי הגברת הנבחרה מברכים אותה", אולם בחלק מהתרגומים הושארה המילה "גברת" במקור, ולכן האיגרת ממוענת אל "קיריה הנבחרה".

האיגרת מבקשת מנמענתה להיות רחומה, ומזהירה אותה מפני מורי השקר.

יש פרשנים המקשרים בין גברת זו לבין חזון יוחנן בו מסופר על אשת קץ הימים והדרקון הזומם נגדה ונגד ילדיה, אולם היא מגינה עליהם מפניו.

## זהות מחבר האיגרת ומטרתה
לשון האיגרת דומה מאוד לאיגרת יוחנן השלישית, ולכן מרבית החוקרים סבורים שאותו מחבר כתב את שתי האיגרות. עם זאת, קיים ספק אם אותו מחבר כתב גם את האיגרת הראשונה ואת הבשורה על-פי יוחנן ואת חזון יוחנן ("ספר ההתגלות").

האזהרה מפני אלו המאמינים כי לישו לא היה גוף מסייעת בתיארוך האיגרת לתקופה בה עלו טענות אלה (המאה השנייה או ראשית המאה השלישית).

## קישורים חיצוניים

* תרגומי האיגרת
*נוסח המלך גיימס של האיגרת

קטגוריה:הברית החדשה
יוחנן 2
הבטה גיורגיס

שמאל|ממוזער|250px|הבטה גיורגיס
פיטאוורארי **הבתה גיורגיס דינאגדה** המכונה גם "אבא מלא" היה בן לעם האורומו שעלה לגדולה בחצר מנליק וכיהן כמושל קאפה. משהרכיב מנליק ממשלה ב-1907 מונה לשר המלחמה והמשיך להחזיק במשרה זו גם בתקופת זאודיתו ליג' אייאסו והיילה סלאסי (כמעט 30 שנה).

לאחר מותו של מנליק פעל הן נגד הניסיונות של טאיתו בטול והן נגד שלטונו של ליג' ייאסו ובכך סייע לעלייתו של היילה סלאסי, ואולם לאחר מכן התייצב נגדו בתביעה שלא לעשות רפורמות של ממש.

מותו ב-1926 סלל את הדרך לקיסרותו האבסולוטית של היילה סלאסי.

קטגוריה:אתיופיה: תקופת הגיבוש
קטגוריה:שרי החוץ של אתיופיה
קטגוריה:ילידי 1851
קטגוריה:נפטרים ב-1926