open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שמואל-לייב בלנק

[ממוזער|ש. ל. בלנק, בין משתתפי כתב העת "העולם", 1926<small>[:קובץ:כנס סופרי העולם.jpg|לתמונת הכותבים המלאה לחצו כאן]]
**שמואל-לייבּ בְּלַנְק** (או **בלאנק**) (ידוע לרוב כ**ש"ל בלנק**; באנגלית: **Samuel Leib Blank**; 20 באוקטובר 1891 – 16 באוקטובר 1962) היה מורה לעברית וסופר עברי.

## קורות חיים
שמואל-לייב בלנק נולד בדונייבצי שב (כיום באוקראינה) בגיל 18 עבר לבסרביה. הוא עבד כמורה לעברית שעבר בין היישובים החקלאים של יהודי בסרביה. ב-1917 החל לפרסם סיפורים מהווי יהודי היישובים האלה ומתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיפוח בסרביה לרומניה ב-1923, היגר לארצות הברית, שם לימד עברית בגראץ קולג' שבפילדלפיה.

בלנק המשיך לפרסם יצירות ספרותיות, למבוגרים ולילדים, כולל רומנים, סיפורים ומחזות לבני הנעורים. יצירתו סבבה סביב מפעל ההתיישבות של יהודי בסרביה, שעברו מעיסוקים גלותיים אופייניים, לעיסוק בעבודת האדמה והתחברות לטבע תוך כיבוש הערבה המזרח-אירופית.

נפטר בפילדלפיה.

## מספריו
* "ערבה" (ניו יורק : ההסתדרות העברית באמריקה, תרפ"ו)
* "צאן" (ברלין-שרלוטנבורג ; ווילנא : א"י שטיבל : דפוס ראם, תר"ץ)
* "בלילה ההוא", קומדיה לפורים, (ניו יורק ; ירושלם : שילה : דפוס ארץ ישראל, תרצ"א)
* "יום הפרחים" (ניו יורק : חמו"ל, תרצ"א)
* "אם הבנים" חיזיון מימי החשמונאים במערכה אחת (ניו יורק ; תל אביב : שילה : דפוס הארץ, תרצ"א)
* "ילדי ירושלים", חיזיון לחנכה, (ניו יורק ; ירושלים : שילה, 1931)
* "אדמה", רומן, (תל אביב : מצפה, תרצ"ב 1931)
* "בשעת חירום", סיפורים מימי מלחמת העולם הראשונה עם הקדמה מאת מנחם ריבולוב, (פילדלפיה : הר ציון, תרצ"ב)
* "נחלה", רומן, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ג)
* "מיסטר קוניס", רומן מן ההווי האמריקאי, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ד)
* "מושבה", סיפור, (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ו)
* "אי הדמעות", סיפורים, (ניו יורק : עגן, על יד ההסתדרות העברית באמריקה, 1941)
* "ביד הגורל", שלשה ספורים (ניו יורק : עגן, 1944)
* "במערבלת החיים", סיפורים, (ניו יורק : עגן, 1954)
* "על אדמת אמריקה", סיפור, (תל אביב : א' ציוני, תשי"ח)
* "עץ השדה", ספורים, (ירושלים : קריית ספר, 1961)

## לקריאה נוספת
* שמואל ליב בלאנק, **[[הדואר]]**, י"ח, תשכ"ג
* חיים ליף, "בלאנק המספר" (קווים לדמותו), בספרו **כתבים ודיוקנאות**, תל אביב: טרקלין, תשנ"ח 1998, עמ' 218–223. (הרשימה פורסמה במקור בבצרון, 1963)
* אהרן בן-אור (אורינובסקי), **תולדות הספרות העברית בדורנו**, תל אביב: יזרעאל, תשט"ו 1955, כרך ב: "מספרים, מבקרים, פובליציסטים"
* יעקב קופל מיקלישנסקי, **תולדות הספרות העברית באמריקה**, ניו יורק: עוגן שליד ההסתדרות העברית באמריקה, תשכ"ז 1967

## קישורים חיצוניים
* 
* שמואל ליב בלאנק באתר worldcat
*  (עם מותו)
* 

קטגוריה:יהודים מבסרביה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1891
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
קורט פאהלן

**קורט פאהלן** (בגרמנית: **Kurt Pahlen**; 26 במאי 1907 – 24 ביולי 2003) היה מנצח, מלחין ומוזיקולוג אוסטרי.

## חייו
קורט פאהלן נולד בווינה ושם למד מוזיקה ומדעי המוזיקה. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ותואר קאפלמייסטר. לאחר הצלחות ראשונות בווינה היגר פאהלן מאימת הנאצים לדרום אמריקה. שם היה פאהלן פעיל באוניברסיטה של מונטווידאו, כיהן במשך שנים כמנהל מוזיקלי של בית האופרה המפורסם של בואנוס איירס, תיאטרו קולון, וכן לימד בבית הספר על שם פסטלוצי בבואנוס איירס.

ספריו הרבים בנושאי מוזיקה תורגמו לשפות רבות. באמצעות שידוריו ברדיו ובטלוויזיה ודברי ההסבר שנשא בפסטיבלי מוזיקה באירופה (בהם הפסטיבלים של זלצבורג, ורונה, מינכן, וינה וברגנץ) נחשף לציבור הרחב. חובבי אופרה, בעיקר, אך גם מוזיקאים, זמרים ומנצחים מוקירים את סדרת מדריכי האופרה "אופרות העולם" בהוצאתו, העוסקים באופרות מפורסמות. 

משנות השבעים של המאה העשרים התגורר קורט פאהלן במנדורף שבשווייץ. במהלך ימי מוזיקה לילדים שארגן בעיר לנק נפל ונפטר מפצעיו כתוצאה מכך.

## כתביו

**Musikgeschichte der Welt* Orel Füssli Verlag, Zürich, (1947). 
**Musiklexikon der Welt* (1956).
**Tschaikovsky. Ein Lebensbild" Hans E. Günther Verlag, Stuttgart (1959)
**Sinfonie der Welt* (1967).
**Mensch und Musik* (1974).
**Oratorien der Welt* (1985)
**Die großen Epochen der abendländischen Musik* (1991).
**Die große Geschichte der Musik* (2002) (überarbeitete Neuauflage von *Die großen Epochen*...).
* Reihe *Opern der Welt — die großen Werke der Opernliteratur* (ein Band zu jeweils einem bekannten Werk des Musiktheaters mit Textbuch, Einführung und Kommentar).
**Ja, die Zeit ändert viel. Mein Jahrhundert mit der Musik''. (Autobiographie). Deutsche Verlags-Anstalt DVA, München 2001, 

* "תולדות המוזיקה בעולם", הוצאת ניב, תרגום יצחק הירשברג

## קישורים חיצוניים

*  

* Nachrufe auf Kurt Pahlen aus der Wiener und Berliner Zeitung


קטגוריה:מוזיקולוגים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מוזיקאים שעזבו את גרמניה הנאצית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2003
עימאד תלחמי

**עימאד תלחמי** (בערבית: **عماد تلحمي**; נולד ב-1959) הוא יזם עסקי וחברתי, יו"ר ומייסד "Babcom Centers".

## ביוגרפיה
תלחמי נולד בשנת 1959 בכפר הדרוזי עספיא, למשפחה נוצרית. הוא נשוי ואב לארבעה ומתגורר בעספיא. אחד מחמשת אחיו הוא פרופסור שיבלי תלחמי בעל הקתדרה לשלום ופיתוח באוניברסיטת מרילנד ועמית בכיר במכון ברוקינגס. אביו, זכי תלחמי, היה המורה הראשון בכפר אחרי מלחמת העצמאות וחינך דורות של ילדי הכפר.

עימאד סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול במכללת שנקר. בשנים 1983–2008 עבד בחברת דלתא גליל, שם הכיר את דב לאוטמן. במהלך השנים נרקם קשר אישי בין תלחמי ללאוטמן.

ב-2008, עם פרישתו של לאוטמן מדלתא, פרש גם עימאד מהחברה והחליט לפנות ליזמות עסקית פרטית. בהמלצת יוסי ורדי, הגה עימאד את החזון להקים מיזם גדול בגליל שיספק שרותי מוקד טלפוני (Call Centers) ושירותים אחרים, במטרה לעזור לנשים וגברים ערבים ויהודים להשתלב בשוק העבודה בפריפריה, תוך שיתוף פעולה עם עובדים ולקוחות יהודים. עימאד בחר לקרוא לחברה שהקים בשם "באבקום"' צמד מילים עם "צליל של הייטק"' שיש לו משמעות ברורה בשפה הערבית – הדלת ("באב") שלכם ("קום"). Babcom מתמקדת בשתי מטרות עיקריות: השקעה באנשים ומתן שירותים איכותיים הכוללים מוקדי שרות, תוכנה ושירותים אחרים. כיום (2020) החברה מעסיקה כ-3,000 עובדים ערבים ויהודים ו-80% מהם נשים. החברה פרוסה על 12 אתרים ברחבי הארץ מצפון ועד דרום. בשנת 2011 רכשה חברת מטריקס 50.1% ממניות באבקום.

ב-2014 הקים עימאד בשותפות עם חמי פרס ואראל מרגלית קרן השקעות וסוג של חממה בשם "תקווין" ("בראשית" בערבית). קרן השקעות זו נועדה ליזמים ערבים להשתלב בהצלחה בסטארט אפ ניישן הישראלי ולממש את עצמם בתחום ההייטק ולאפשר להם לקדם בהצלחה חברת הזנק בבעלותם. 

תלחמי פעיל מאוד בתחום החברתי, בעיקר בפרויקטים המקדמים דו קיום, שוויון הזדמנויות בשוק העבודה למגזר הערבי וקידום הפריפריה, ובנוסף הוא מכהן כחבר דירקטוריון במספר מועצות ודירקטוריונים והשתתף בכמה פרויקטים אשר שותפים למחויבותו, ביניהם: אוניברסיטת חיפה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, קרן לאוטמן, עמותת תפוח, אלפאנר, קו משווה ובקולקטיב אימפקט.

ב-2010 מגזין דה מרקר בחר את עימאד כאחד מ-101 המשפיעים לטובה על החברה והכלכלה הישראלית. ב-2013 קיבל את אות "יקיר הכרמל" על מנהיגות פורצת דרך בתחום העסקי ושימוש דוגמה ומופת לכך שכל יעד הוא בר השגה מטעם אוניברסיטת חיפה. ב־2018 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה לאות כבוד על פועלו לשילוב עשייה חברתית בעסקיו מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

ב-2018 אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית שילבה בתוכנית הלימודים האקדמאית שלה CASE STUDY שעוסק כולו בתלחמי וחברת באבקום סנטרס. ב-2019 הוא קיבל את פרס הכלכלה ע"ש הוגו רמנסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:יזמים ערבים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:עספיא: אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת שנקר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
מיאנמר במשחקים האולימפיים

**[[מיאנמר]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת לונדון (1948) (עד 1988 בשמה הקודם, בורמה). היא נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מונטריאול (1976), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. 

עד כה, אף ספורטאי בורמזי לא זכה במדליה אולימפית, והישגי הספורטאים הבורמזים היו נמוכים למדי. אחד ההישגים הבולטים שייך לרץ המרתון תין סומבווגאן שסיים במקום ה-18 באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מרימת המשקולות איה חינה נאן סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אתונה (2004), אך התוצאות שהשיגה נמחקו לאחר שהתברר כי השתמשה בחומרים אסורים.

250px|ממוזער|ימין|רצת המרתון ני לאר סאן במהלך אולימפיאדת לונדון

## ראו גם
* מיאנמר במשחקים הפאראלימפיים
* מיאנמר במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מיאנמר: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
ארוין רבאו

**אֶרְוִין מרדכי רָבַּאוּ** (**Rabau**; 15 בנובמבר 1899, ברלין – 15 ביוני 1983, ישראל) היה רופא גינקולוג וכירורג ישראלי. לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל מחלקת נשים ויולדות בבתי החולים בילינסון, הירקון, ותל השומר.

## אודות
רבאו נולד בברלין ולמד בגימנסיה ההומניסטית. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל התותחנים הגרמני. רבאו היה ציוני פעיל וחבר בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ("כחול לבן"). הוא למד עברית, משנה ותלמוד יחד עם ד"ר הרי הלר וגרשום שלום אצל אברהם בלייכרודה.

אחר כך למד רפואה בהיידלברג ובברלין, ובשנת 1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה. הוא הועסק במשך תקופה כרופאו האישי של אחד מעשירי גרמניה, ואחר כך עבד בבית החולים הנודע "מואביט" (Moabit) בברלין במשך כעשר שנים. משנת 1930 היה סגן מנהל המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה רבאו לארץ ישראל.

### בארץ ישראל ומדינת ישראל
באוגוסט 1934 כשהוחלט על הקמת בית החולים אסותא רכש מניה. הרופאים בעלי המניות התחייבו לטפל בחוליהם ב"אסותא" בלבד ולשמור על זכויות המטופלים לבחור את הרופא המטפל.

בארץ ייסד בשנת 1936 יחד עם הרי הלר ואחרים את בית החולים בילינסון בעזרתה של "קופת החולים הכללית של הסתדרות העובדים בא"י", שם עמד בראש המחלקה הגינקולוגית.

בשנת 1948 עבד רבאו בהתנדבות כיועץ גינקולוגי לרופאה הראשית של חיל הנשים ד"ר אנטוניה בורשטין

בשנת 1948 עזב יחד עם ד"ר הלר את בית החולים ועבר לבית החולים תל השומר, שם הקים וניהל במשך שנים את אגף לגינקולוגיה ומיילדות.

הוא עסק במחקר בעיות הפוריות, והפך מחקר זה לחלק מתוכנית המחקר של בית החולים תל השומר. מתלמידיו: הפרופ' חיים זכות, הפרופ' שלמה משיח.

קיבל את תואר יקיר העיר תל אביב.

מתלמידיו: ד"ר דוד הוגו כהן

בשנת 1936 נישא לציונה קטינסקי, דיאטנית ופעילה בוויצו, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, שנולדה בתקופת התיישבותם בכפר הערבי עין סיניא. ילדיהם: פרופ' נורית כנען-קדר, פרופ' יעל קציר ופרופ' מיכה רבאו, שהיה כירורג בכיר באיכילוב.

נכדיו: פרופ' חגי כנען, יונתן כנען, דן קציר, פרופ' תמר קציר ד"ר עודד רבאו, מיכל רבאו, וענת ברקין רבאו.

נפטר בשנת 1983, בן 83 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* The 70th birthday of Prof. Erwin M. Rabau
* 
* 
* 
* 
* 
* נורית כנען-קדר, התנגשות התרבויות בארץ ישראל, **[[יקינתון MB]]**, דצמבר 2008, גיליון 229, בספרייה הווירטואלית של מטח

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי בלאו וייס
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:גינקולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:משפחת שרתוק
קטגוריה:משפחת קטינסקי
קטגוריה:סגל מרכז רפואי רבין
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1980
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
שיבלי תלחמי

**שיבלי תלחמי** (ערבית: شبلي تلحمي  ; נולד ב-31 ביולי 1951) הוא פרופסור בעל הקתדרה לשלום ופיתוח על שם אנואר סאדאת באוניברסיטת מרילנד ועמית בכיר במרכז סבן למדיניות במזרח התיכון במכון ברוקינגס. תלחמי הוא ערבי-נוצרי-ישראלי.

## אודות
שיבלי נולד בעספיא למשפחה ערבית נוצרית. אביו, הפסיק את לימודי הרפואה עקב מלחמת העצמאות והיה בעל מתפרה ומורה, ואמו עקרת בית. אחיו, עימאד תלחמי, הוא איש עסקים. הוא סיים תואר ראשון מקווינס קולג' בניו יורק (1974), תואר שני בפילוסופיה ודתות מ-Graduate Theological Union בברקלי (1978) והוא סיים תואר במדע המדינה באוניברסיטת ברקלי (1986).

בין השנים 1990 ל-1991 היה יועץ למשלחת האמריקאית לאו"ם. היה יועץ לחבר הקונגרס האמריקאי לי המילטון, והיה חבר במשלחת ארצות הברית לוועדה המשותפת של ישראל, הפלסטינים וארצות הברית נגד הסתה. כתב מאמרים בוושינגטון פוסט, בניו יורק טיימס ובלוס אנג'לס טיימס.

הוא לימד בכמה אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, סאוות'מור קולג' ואוניברסיטת ברקלי.
* :en:Graduate Theological Union

## מספריו

* A Decade of Reflections on Peace, ed. (forthcoming)
* The Stakes: America and the Middle East (Westview Press, 2003; updated version, 2004)
* Identity and Foreign Policy in the Middle East, ed. with Michael Barnett (2002),
* International Organizations and Ethnic Conflict, ed. with Milton Esman (1995);
* Power and Leadership in International Bargaining: The Path to the Camp David Accords (1990);


## קישורים חיצוניים

* דף אישי באתר אוניברסיטת מרילנד
* SHIBLEY TELHAMI, Anwar Sadat Professor for Peace and Development, University of Maryland, curriculum vitae
* 
* 

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:עספיא: אישים
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
פטר קארלסון (שחקן הוקי קרח)

**לארס פטר קארלסון** (בשוודית: **Lars Peter Karlsson**; 17 בפברואר 1966 - 11 במרץ 1995) היה שחקן הוקי קרח מקצועי שוודי.

קארלסון נולד בלאנדבי, וסטמנלנד שבשוודיה והחל את דרכו המקצועית בקבוצה "VIK Västerås HK" מהליגה השנייה בדירוגה במדינה, "HockeyAllsvenskan". לאחר חמש עונות בליגה עבר קלארסון ושיחק בשתי קבוצות אחרות, לאחר ארבע שנים חזר ל-"VIK Västerås HK" ששיחקה בליגה הבכירה, ובתום העונה עבר שוב לקבוצה אחרת מליגת המשנה. קארלסון שיחק בתפקיד מגן.

ב-11 במרץ 1995 כאשר חזר קארלסון מבילוי, הוא נתקל בסקינהד נאו-נאצי בן 19 שתקף אותו על רקע הומופובי. הנער דקר אותו בסכין 64 פעמים, והרג אותו במקום. קארלסון היה בן 29 במותו.

במשפטו טען התוקף כי קארלסון ניסה "להתחיל" עמו. הוא נשלח לשמונה שנות מאסר בגין הריגה. ההרשעה הכעיסה פעילים שוודים למען זכויות להט"ב שטענו כי ההרשעה צריכה הייתה להיות בגין רצח. פרשת הרצח של קארלסון סוקרה בהרחבה בכלי התקשורת בשוודיה, וחברי קבוצת ההוקי שלו ארגנו צעדת מחאה לזכרו שבה השתתפו יותר מ-2,000 איש.

## קישורים חיצוניים

* פטר קארלסון, באתר European Hockey.Net

## הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות של אלימות נגד להט"ב
קטגוריה:שחקני הוקי קרח שוודים
קטגוריה:ספורטאים להט"בים שוודים
קטגוריה:קורבנות רצח
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1966
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1995
אלכסנדר צאנקוב

פרופסור **אלכסנדר צולוב צאנקוב** (בבולגרית: **Александър Цолов Цанков**; 29 ביוני 1879, אוריאחובו, נסיכות בולגריה – 27 ביולי 1959, בואנוס איירס, ארגנטינה) היה פוליטיקאי ולאומן בולגרי, מנהיג החזית הלאומית הפרו פשיסטית אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה לאחר ההפיכה שהיה מבין מוביליה והסתיימה בהדחתו ורציחתו של קודמו אלכסנדר סטמבוליסקי.

## הקריירה הפוליטית
צאנקוב סיים בית ספר תיכון בעיר רוסה וב-1910 רכש את תוארו בכלכלה פוליטית באוניברסיטת סופיה. ב-1907 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברלין. מ-1911 ועד 1923 היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת סופיה ובמקביל פעיל פוליטי ימני מרכזי ואחד מראשי החזית העממית הבולגרית. ב-9 ביוני 1923 פרצה הפיכה בממלכה שהובלה על ידי החזית העממית ונתמכה על ידי הצבא ובמסגרתה הודח ונרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. צאנקוב נבחר על ידי ראשי ההפיכה לעמוד בראשות ממשלת בולגריה כמנהיג מפלגה חדשה שהוקמה ונקראה הברית הדמוקרטית הבולגרית.

צאנקוב ומפלגתו נקטו בקו פרו פשיסטי מובהק ולא הססו להפעיל כוחות צבא ומשטרה לדיכוי אופוזיציה למשטרם. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי, סמוך לתחילת כהונתו היה ניסיון הפיכה קומוניסטי שדוכא בכוח רב על ידי הצבא, תוך הוצאה להורג של מאות אזרחים שנחשדו בסיוע לקושרים. ב-1925 לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, שכוון לחסל את המלך בוריס השלישי ובמהלכו נהרגו 160 בני אדם ועוד 300 נפצעו הכריז צאנקוב על ממשל צבאי בממלכה. מאות אנשים נעצרו והוצאו להורג. המצב הכלכלי המעורער בממלכה הוביל לאי שקט וביקורת נוקבת על ממשלו. בינואר 1926 התפטר צאנקוב מראשות הממשלה ועבר לכהן בתור יושב ראש האספה הלאומית עד 1930.

## שלהי הקריירה ואחריתו
בראשית שנות ה-30 הפך צאנקוב לחסידה של התנועה הנאצית וב-1932 יזם את הקמתה בבולגריה של התנועה החברתית הלאומית, אשר משנתה דמתה מאוד למשנת המפלגה הנאצית. בספטמבר 1944, לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום הקימו הנאצים ממשלה בולגרית גולה וב-16 בספטמבר מינו את צאנקוב לעמוד בראשה. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נמלט צאנקוב לארגנטינה, שם הלך לעולמו ב-1959 והוא בן 80 שנים.

## צאנקוב והקהילה היהודית
לצאנקוב היה יחס אמביוולנטי לבני הקהילה היהודית. ב-1937 בגבור האירועים האנטישמיים בבולגריה תוך התקרבותו של הממשל הבולגרי לגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקהילה היהודית לערוך סקר בקרב מדינאים, ראשי ציבור ומובילי דעת קהל בולגרים, כדי לבחון את חומרת הבעיה. צאנקוב השיב לשאלות וציין את התנגדותו לרדיפת היהודים על רקע מוצאם האתני. עם זאת הוסיף וענה כי יהודי בולגריה מפגינים נחשלות תרבותית, חומרנות ובדלנות המונעת מהם להיטמע בעם הבולגרי. צאנקוב תמך בכינון החוק להגנת האומה שאושר בינואר 1941 ודמה במתכונתו לחוקי נירנברג, אך ב-17 במרץ 1943 היה בין 43 הפוליטיקאים שחתמו על מכתבו של דימיטר פשב לראש הממשלה בוגדאן פילוב כנגד גירוש יהודי הממלכה למחנות ההשמדה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:בולגרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (בולגריה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סופיה
קטגוריה:מהגרים לארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינה והשואה
קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1959
רגלת הגינה

ממוזער|תקריב של רגלת גינה בפריחה.
**רְגֵלַת הַגִּנָּה** (שם מדעי: *Portulaca oleracea*) היא מין צמח בשרני וחד-שנתי, הנחשב לעיתים כעשב שוטה ממשפחת הרְגֵלָתִיִּים (Portulacacea). לרגלה גבעולים ארוכים הנמשכים על-פני הקרקע, ענפיו אדמדמים, שבירים אך בשרניים. עליו מוארכים, אליפטיים ומזכירים ביצה בצורתם. הרגלה פורחת בחודשים פברואר-ספטמבר. פרחיו קטנים וצהובים, הפרחים נמצאים בהתפצלויות השריגים. הפרי נפתח בראשו ונראה ככיס המכיל זרעים קטנים (עד מילימטר) בצבע שחור או חום כהה.

רגלת הגינה נפוצה במזרח התיכון, אסיה, צפון אפריקה, ודרום אמריקה.

רגלת הבית ידועה בישראל גם בשמה בערבית "**ריג'לה**" או בשמה בכורדית-יהודית "**פרפחינא**". אזור התפוצה הטבעית של רגלת הגינה אינו כולל את ישראל, אך הצמח הופץ בארץ ישראל בידי האדם וכיום הוא מתפשט בה באופן טבעי (מין פולש). על מנת לנבוט, דורשת הרגלה אדמה לחה, ומידות גבוהות של אור וחום. בארץ ניתן למצוא אותה באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, בתות הספר, ערבות, מדבריות ואף בחרמון.

הרגלה מוזכרת בתלמוד בשם "חלוגלוגות" בסיפור המתאר כיצד חכמים לא הבינו מה פירוש מילה זו. שפחתו של רבי קראה לצמח בשמו הארמי "פרפחיניה", וכך נודע לחכמים פירוש השם.

## שימושים
*הרגלה עשירה באומגה 3, ויטמין C, פלבנואידים וככלל משתמשים בה כעשב מרפא לצרכים רפואיים שונים בארצות רבות בעולם.
*הרגלה משמשת כתוסף לסלטים שונים והיא בעלת טעם חמצמץ קל לאחר טיגון.
*בעבר יעץ פליניוס הזקן להחזיק בצמח זה כקמע כנגד רוחות רעות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פורטולקה רב שנתית, רגלת הגינה תרבותית

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירקות
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:ציפורנאים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ארנסט ברלך

[ממוזער|שמאל|220px|מצבת הזיכרון בקתדרלה של [מגדבורג; הוחרמה והוצגה ב-1937 בתערוכת האמנות המנוונת וב-1955 הושבה על כנה]]
**ארנסט ברלך** (גרמנית: Ernst Barlach; 2 בינואר 1870 – 24 באוקטובר 1938) היה פסל גרמני אקספרסיוניסט, אמן גילוף, יוצר הדפסים, במאי וסופר חבר הזצסיון הברלינאי. פסליו הוחרמו על ידי המשטר הנאצי כ"אמנות מנוונת".

## קורות חייו ויצירתו
נולד בעיר וֶדֶל  בשלזוויג-הולשטיין. היה הבכור מארבעה אחים. למד בבית ספר יסודי ברצבורג . אביו נפטר כשהיה בן 14. בין השנים 1888 ל-1891 למד בהמבורג. ב-1891 החל ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות יפה בדרזדן  אצל הפַּסָּל רוברט דייז. אחרי ארבע שנים, בשנת 1895, עבר לפריז להמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן, שם נחשף לזרמים אומנותיים כמו תנועת הנאבי והפרימיטיביזם של פול גוגן.

לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד כפסל בהמבורג ובאלטונה ופיסל בעיקר בסגנון הארט-נובו. בשנת 1904 זכה לתצוגת יחיד ראשונה מעבודותיו בברלין. בשנת 1906 נסע עם אחיו ניקולאס לרוסיה לפגוש את אחיהם האנס, שם הושפע מאוד סגנונו האמנותי. באותה שנה נולד בנו, ניקולאוס.

לאחר שחזר מרוסיה השתפר מצבו הכלכלי בזכות משכורת קבועה מסוחר האמנות פול קסירה שניתנה בתמורה ליצירותיו. ברלך החל להתמקד בפסליו מאותה תקופה בפנים ובידיים של אנשים ופחות בשאר חלקי הגוף. בשנת 1909 בילה כעשרה חודשים בפירנצה וכשחזר התיישב בעיר גיסטרו שבגרמניה, שם התגורר עד למותו.

בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה היה ברלך פטריוט ותומך נלהב של המלחמה, וקיווה שהיא תייצר עידן חדש יצירה אמנותית. בין השנים 1915–1916 התנדב למלחמה כחייל רגלי וחזר ממנה כפציפיסט. זוועות המלחמה ימשיכו להיות נושא לפסליו.

לאחר מלחמת העולם הלכה וגברה הפופולריות שלו. הוא זכה בפרסים שונים, בהם פרס קלייסט (1924). בשנת 1919 צורף כחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות, ובשנת 1925 נבחר לאקדמיה של מינכן לאמנויות.

משנת 1928 יצר פסלים רבים המשקפים גישה אנטי-מלחמית כתגובה לזוועות מלחמת העולם הראשונה. גישה פציפיסטית זאת עמדה בניגוד להלך הרוח בגרמניה עם התחזקות הנאציזם וברלך היה נתון לביקורת רבה על כך.

כשהוזמן להכין אנדרטה לחללי מלחמת העולם הראשונה בעיר מגדבורג, הפתיע את המזמינים בכך שלא יצר פסל המתאר את הגבורה של הלוחמים. במקום הוא העמיד שלושה חיילים גרמנים, חייל צעיר שרק גויס, קצין צעיר ואיש מילואים מבוגר, עומדים בבית קברות שעליהם ניכרים זוועות המלחמה והבעת כאב ודיכאון בעיניהם. אישה אלמנה מכסה את פניה, גולגולת חובשת קסדה גרמנית ואזרח (פניו כשל ברלך עצמו) שעיניו עצומות. ברלך הגדיר את שלושת חצאי הדמויות באזור התחתון כ"מצוקה, מוות וייאוש". האנדרטה עוררה תרעומת בקרב הציבור הלאומני בגרמניה והנאצים הסירו אותה ממקומה.

בשנת 1936 עבודותיו הוחרמו ביחד עם יצירות של קתה קולוויץ ושל וילהלם למברוק (Lehmbruck), מכיוון שהואשמו ביצירת אמנות מנוונת. ברלך נאלץ להפסיק לעבוד כפסל וחברותו באקדמיה לאמנויות בוטלה.

בנוסף לפיסול, ברלך כתב כשמונה מחזות אקספרסיוניסטים, שני ספרי פרוזה ואוטוביוגרפיה בשם "Ein selbsterzähltes Leben" (1928).

## קישורים חיצוניים

* Ernst Barlach
* ארנסט ברלך באתר פליקר

* 

קטגוריה:חברי הזצסיון הברלינאי
קטגוריה:פסלים גרמנים
קטגוריה:מחזאים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס קלייסט
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:בוגרי אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1870
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1938
אוניברסיטת אברדין

250px|ממוזער|שמאל|בנניין הפקולטה לחינוך
**אוניברסיטת אברדין** (באנגלית: **University of Aberdeen**) השוכנת בעיר אברדין שבסקוטלנד היא מהאוניברסיטאות הקדומות בסקוטלנד (שלישית בוותק שלה) ובממלכה המאוחדת (חמישית בוותק שלה). האוניברסיטה הנוכחית הוקמה ב-1860 מאיחוד של קולג' המלכים (King's College) שהוקם בשנת 1495 וקולג' מרישל (Marischal) שהוקם ב-1509. האוניברסיטה חברה ברשת אורורה (רשת אוניברסיטאות).

## קולג'ים ותוכניות לימוד
האוניברסיטה מאורגנת בשלושה קולג'ים: מדעי הרוח והחברה, רפואה ומדעי החיים, מדעים מדויקים. כל אחד מהקולג'ים מחולק לבתי ספר ומכוני מחקר. בין בתי הספר באוניברסיטה נכללים בית הספר למנהל עסקים, בית הספר לחינוך, בית הספר למשפטים, בית הספר למדעי הרפואה ותזונה, בית הספר לפסיכולוגיה, בית הספר להנדסה, בית הספר למדעי המחשב ועוד.

ניתן ללמוד באוניברסיטה מסלולים לתואר ראשון, תואר שני עיוני, תואר שני מחקרי ותואר שלישי. כמו כן מתקיימות תוכניות בינלאומיות ומסלולים ללימודים מקוונים.

## מחקר
באוניברסיטת אברדין מתקיים מחקר בתחומים שונים ופועלים בה מגוון מרכזים ומכוני מחקר. בין תחומי המחקר נכללים מדעים, רפואה, הנדסה, שפות, מדעי הרוח וכן מחקרים בינתחומיים.

לאורך השנים הגיעו חוקרי האוניברסיטה להישגים שונים, בהם פיתוחים בתחום הטיפול במחלת הסוכרת באמצעות אינסולין, חקר הארכאולוגיה של סקוטלנד והקמת מוזיאון לארכאולוגיה. חוקרים מהאוניברסיטה היו שותפים לפיתוח מכשיר ה-MRI הראשון. בשלהי שנות השבעים צוות חוקרים מהאוניברסיטה פיתח את סורק ה-MRI הראשון ובאוגוסט 1980 השתמש הצוות במכשיר זה לביצוע הדמיה רפואית של גופו של חולה שהתמודד עם מחלת הסרטן.

## דירוגים
#### דירוג בין-לאומי
* דירוג שאנגחאי - מקום 201–300 (2024)
* דירוג Times Higher Education - מקום 201–250 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 208 (2024)

#### דירוג אזורי - הממלכה המאוחדת
* דירוג שאנגחאי - מקום 21–25 (2024)
* דירוג Times Higher Education - מקום 26 (2024)

## חברי סגל ובוגרים חתני פרס נובל
*פרדריק סודי שהיה איש סגל באברדין בשנים 1914 עד 1919 זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1921.
*ג'ון מקלויד שסיים לימודי רפואה באברדין בשנת 1898, זכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1923.
*ג'ורג' פאג'ט תומסון זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1937 בזכות מחקר שביצע במהלך עבודתו באברדין.
*ג'ון בויד אור שהיה איש סגל באברדין בשנות ה-20, זכה בפרס נובל לשלום לשנת 1949.
*ריצ'רד סינג שהיה איש סגל באברדין בשנים 1948 עד 1966, זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1952.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אברדין
רוברט דייז

**רוברט דייז** (בגרמנית: **Robert Diez**; 20 באפריל 1844 – 7 באוקטובר 1922) היה פסל גרמני.

## ביוגרפיה
דייז נולד בעיירה פוזנק, לאמיל שהיה ראש העיר. הוא עבר לדרזדן שם למד אמנות. היא לימד באקדמיה המלכותית לאמנות יפה בדרזדן, והיה מורו של הפסל ארנסט ברלך. רבים מפסליו משמשים כמונומנטים ציבוריים, כמו מזרקות, אנדרטאות ופסלי מנהיגים. רבים מרישומיו ותוכניות פסליו נהרסו בהפצצת דרזדן בין 13 ל-15 בפברואר 1945 במהלך מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* רוברט דייז

קטגוריה:פסלים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1844
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1922
אמנחותפ השלישי

[ממוזער|200px|[פרוטומה גדולה של אמנחותפ השלישי מגרניט אדום. מוצג ב]]

[ממוזער|200px|פסל ראש של אמנחותפ השלישי מ[קוורציט מוצג ב]]
[ממוזער|250px|[פסלי ממנון]]
**אמנחותפ השלישי** או **נב־מאעת־רע** (במצרית: nb-mꜣꜥt-rꜥ, ומשם לאכדית: **Nibmuarea** או **Nimmuria**, ולאוגריתית: **𐎐𐎎𐎗𐎊** – נִמֻּרִי) היה פרעה מצרי מתקופת הממלכה החדשה, המלך התשיעי של השושלת השמונה-עשרה. היה בנו של תחותמס הרביעי מאשתו הזוטרה מותמויא. בתקופת מלכותו הגיעה האימפריה המצרית לשיא גדולתה ונחשבת לתקופת שגשוג. תקופת שלטונו מתוארכת לשנים 1417–1379 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה).

אמנחותפ הוכתר בצעירותו למיטב הערכות בין הגילים 6–12. נישואיו בשנת מלכותו השלישית לתֶיַה, נטולת המעמד המלכותי, הונצחו על גבי חרפושיות. השפעתה של מלכה זו על ענייני המלוכה הייתה רבה. לאמנחותפ נולדו מתיה שני בנים, נסיך הכתר תחותמס ואמנחותפ הרביעי שהיה ליורשו כנראה בעקבות מותו של נסיך הכתר.

לזוג נולדו גם ארבע בנות:
#**סאת־אמון** – הייתה הבכורה של אמנחותפ השלישי, והייתה נשואה לו.
#**איזיס** – הייתה בתו השנייה של אמנחותפ השלישי, והייתה נשואה לו.
#**הנות'־נב** – משמעות השם הוא 'גברת האדמות'.
#**נב־אית** – משמעות השם זה 'הגברת של הארמון'.

אמנחותפ השלישי ניסה לצמצם את השפעתם הגוברת והולכת של כוהני האל אמון על ידי תמיכה בכוהני האל אתון והרחבת שליטתם הדתית. לאחר מותו, יורשו אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחר עלייתו למלוכה לאחנתון והוביל את מהפכת האתוניזם, אמונה באל אחד האל אתון.

אמנחותפ יצא למסעות כיבוש ודיכוי מהומות לכוש וסוריה, במקביל כרת בריתות עם מלך בבל הכשי ועם מלך מיתני שוּתַרְנָה השני, לשם חיזוק ברית זאת נשא בשנת מלכותו העשירית את קילו־חפה בתו של מלך מיתני לאישה. מאורע זה הונצח בחרפושיות זיכרון.

אמנחותפ הרחיב מאוד את הסחר הבינלאומי בתקופתו. הוא חיבר את הנילוס לים האדום בתעלה שאיפשרה שיט ספינות לארצות הדרום. במקביל הגביר את הסחר עם כנען וסוריה באמצעות שיירות, ובאמצעות ספינות שהפליגו במורד הנילוס מנא אמון צפונה לאורך חופי כנען. היקפם של קשריו הדיפלומטיים והיקף הסחר באו לידי ביטוי במכתבים ששלחו מלכי אשור, מיתני, בבל והחתים כפי שבאו לידי ביטוי בארכיון מכתבי אל עמרנה.

בעקבות מלחמות הכיבוש והסחר, זרם שלל והון למצרים ובעיקר לבירתה תבאי. אמנחותפ בנה מבני פאר רבים, אסטלות, ארמונות ממערב לנילוס, מקדשים בכרנך ובלוקסור ממזרח לנהר. באזור הנקרופוליס של תבאי בנה מקדש מתים גדול ובחזיתו ניצבו שני פסלי ענק במצב ישיבה הקרויים "פסלי הענק של מֶמנוֹן". מהמקדש נשארו שרידים מעטים.

אמנחותפ נקבר בעמק המלכים בקבר מס "WV22". בתקופת הביניים השלישית המתוארכת למאות ה־11 עד ה־8 לפנה"ס הועברה המומיה שלו ביחד עם מלכים נוספים מהשושלות ה־18 וה־19 לחדר צדדי בקבר KV35. קבר זה התגלה על ידי האגיפטולוג הצרפתי וִיקְטוֹר לוֹרֶה (Victor Loret) בשנת 1898. בדיקת המומיה העלתה שבעת מותו היה אמנחותפ בגיל שבין ארבעים לחמישים. אשתו תיה חיה 12 שנים אחריו. היא מוזכרת במספר מכתבי אל עמרנה מתקופתו של בנה אחנתון.

## לקריאה נוספת
* זאהי הוואס, **סודות במשפחת המלוכה של המלך תות**, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 148, ספטמבר 2010

* 


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-18
קטגוריה:חנוטי מצרים העתיקה
קטגוריה:סופרי מכתבי אל-עמארנה
לייטה

שמאל|ממוזער|250px|מיקום האי לייטה
**לייטה** (באנגלית: **Leyte**) הוא אי בקבוצת ויסאיאס שבפיליפינים.

## גאוגרפיה של האי
אוכלוסיית האי מונה 2,188,295 נפשות ושטחו כ-7,368 קמ"ר. אורכו של האי הוא 180 ק"מ ורוחבו 65 ק"מ. בצפונו, גובל האי באי סאמאר, כאשר ביניהם מפריד מצר סן חואניקו (San Juanico Strait), שהנקודה הצרה ביותר שלו היא 2 ק"מ בלבד. בדרום, מופרד לייטה ממינדנאו על ידי מצר סוריגאו. במזרח, גישתו של לייטה לים הפיליפינים מכוסה על ידי האי סאמאר מצפון מזרח והאי דינאגאט בדרום מזרח, אשר יחד יוצרים את מפרץ לייטה. ממערב ללייטה שוכנים האיים סבו ובוהול.

האי לייטה הוא הררי ברובו ומכוסה יערות, אך עמק לייטה, בצפון מזרח האי, שופע בחקלאות.

מבחינה פוליטית, מחולק האי לשתי פרובינציות: לייטה ודרום לייטה. פרובינציית דרום לייטה, השוכנת בדרום האי, כולל את האי פאנאון, ואילו האי ביליראן, השוכן בצפון ובעבר היה חלק מפרובינציית לייטה, מהווה כיום פרובינציה עצמאית.

הערים המרכזיות בלייטה הן טקלובן סיטי, בצד המזרחי של האי, ואורמוק סיטי, בחופו המערבי, כאשר האחרונה ידועה בתחנת הכוח שבה, המופעלת באמצעות אנרגיה גאותרמית.

האי לייטה התפרסם בעיקר בקרבות המערכה על הפיליפינים, במהלך כיבושם מחדש של הפיליפינים על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ב-20 באוקטובר 1944, עלה גנרל דאגלס מקארתור על החוף באומרו: **שבתי - I have returned**, בתגובה להבטחתו שישוב, כשעזב את האי עם כיבושו על ידי היפנים במרץ 1942. אולם, היפנים לא נכנעו במהרה, כפי שהוכיח קרב לייטה, והתכנסות כוחות ימיים, אמריקאים ויפנים, סביב האי, הוביל לקרב מפרץ לייטה, שנמשך ארבעה ימים והיה לקרב הימי הגדול בהיסטוריה.

## אזורי עניין
שמאל|ממוזער|250px|גנרל מקארתור נוחת בלייטה
אתר הזיכרון לנחיתה בלייטה שוכן בחוף פאלו, ומציין את הנקודה בה נחתו הכוחות האמריקאים. באתר מוצב גם פסלו של מקארתור.

גשר סן חואניקו הוא הגשר הארוך ביותר בפיליפינים, וממנו ניתן לצפות על מצר סן חואניקו, על אלפי האיונים שבו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:הפיליפינים: איים
הרי הלר

**הרי הלר** (16 במרץ 1899, ברלין – 3 במרץ 1967, ישראל) היה רופא פנימי, היה מחלוצי הרפואה בארץ, ממייסדי בית החולים בילינסון, ומנהלו הראשון.

עלה לראשונה בשנות העשרים במסגרת תנועת "כחול לבן", עבד כחלוץ, עקב בריאותו הלקויה נאסרה עליו העבודה הגופנית, לכן שב לגרמניה ללמוד רפואה.   בגיל 30 היה רופא ראשי בבית החולים "פרידריכסהיין" בשכונת פרידריכסהיין בברלין. עם עליית הנאצים  עלה לישראל  בשנית בשנת 1934, תחילה עבד בעפולה, ומאז היווסדו של בית החולים בילינסון בשנת 1936 הלר היה ממניחי התשתית הרפואית של בית החולים ביחד עם ארוין רבאו, ומונה למנהל מחלקה פנימית, ולמנהלו של בית החולים.

באוגוסט 1934 כשהוחלט על הקמת בית החולים אסותא רכש מניה. הרופאים בעלי המניות התחייבו לטפל בחוליהם ב"אסותא" בלבד ולשמור על זכויות המטופלים לבחור את הרופא המטפל.

הלר היה מפעילי "השירות הרפואי" בההגנה.  בעת מלחמת העצמאות שימש כנציג השירות הרפואי בארצות הברית  ועסק בעיקר ברכישת ציוד רפואי.

ב -8 בינואר  1948 רשם דוד בן-גוריון ביומנו תחת הכותרת " **להקמת שירות רפואי **" : "(דב"ג) מציע ששיבר (חיים שיבא) יגייס רופאים ומוסדות קיימים לטיפול רפואי בחיילים, המוסדות צריכים להיות נתבעים ולא תובעים. בעיקר -קופ"ח, עליהם להקים בית חולים של שדה. שיבר מציע גיוס חובה של רופאים. עד עכשיו התנדבו - או מתוך חוסר פרנסה, או מתוך אידיאליזם או עולים חדשים. הצבא צריך לבחור כל מה שנחוץ, דרושים 25 רופאים, אלה יספיקו עד הקמת המדינה. יש לנו מעט בחורים מאומנים - יש לשמור עליהם, הם זכאים לשירות הרפואי הטוב ביותר. יש לקופ"ח מחסן - תתן ציוד נגד שטרות. שיבר סבור שד"ר **הרי הלר** צריך לארגן שירות הרפואה".

ב-20 במרץ 1948 במסגרת מינויים של יועצים רפואיים לקצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה הלר יועץ לענייני תכנון בתי חולים.

עם הקמת צה"ל היה הלר מפעילי ה"שרות הרפואי" בצה"ל.

הלר מונה לרופא הראשי של בית החולים תל השומר משנת 1950, ולמנהל מחלקה פנימית.

הלר נחשב בעיני רבים לגדול הרופאים בארץ בעת ההיא.  

בשנת 1965 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.

הלר ייסד בשיבא את מרפאת ה-FMF.

מתלמידיו : הפרופ' הרי צבי בנק, הפרופ' אוטו פרנקל, הפרופ' דן מיכאלי. 

הוא נפטר בשנת 1967 מבעיה בקצב הלב, והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. בעקבות מותו, אחד מתלמידיו, מיכאל מירובסקי, פיתח את מכשיר הדפיברילטור האוטומטי המושתל. 

אמר עליו חיים שיבא : "חייו של ד"ר הלר בארץ היו כעמוד האש ההולך לפני המחנה..."

הלר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1964-1965, מטעם עיריית תל אביב ביחד עם פרופ' עזרה זהר וד"ר יוסף גפני. 

על שמו קרוי מכון הלר למחקר רפואי במרכז רפואי ע"ש שיבא.

## לקריאה נוספת
* עזרא זהר, הרפואה,גיליון 74, 1968, עמודים 312-314.
* חיים שיבא, פגישות סגל תה"ש, מרץ 1967.

## קישורים חיצוניים
* הרי הלר
* תמונות של הלר ומשפחתו

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים במלחמת העצמאות
קטגוריה:מנהלי בית חולים בילינסון
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל מרכז רפואי רבין
קטגוריה:זוכי פרס סולד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
מצר סוריגאו

**מצר סוריגאו** הוא מצר ים בפיליפינים. הוא מפריד בין האיים מינדנאו ולייטה.

המצר מחבר בין ים בוהול למפרץ לייטה, ומהווה עורק תחבורה ראשי למעבורות המעבירות אנשים וסחורות בין קבוצת ויסאיאס למינדנאו. 

במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-25 באוקטובר 1944, התנהל במצר קרב מצר סוריגאו, בו הושמדה שייטת יפנית בדרכה למפרץ לייטה.

## קישורים חיצוניים

סוריגאו
סוריגאו
גדי מורן

**גדי מורן** (16 במאי 1938 – 1 בינואר 2016) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.

## ביוגרפיה
מורן נולד בקיבוץ יגור, בן שני לרוחמה לבית פולאק ולאריה לייב מורן (ולטר), שניהם מהעיר ברסטצ'קו שבווהלין, פולין (כיום אוקראינה). אח לשלמה מורן, פרופסור למדעי המחשב, לרמי ולבלהה. התגייס לצה"ל בשנת 1956 והתנדב לצנחנים. לחם במלחמת סיני, במסגרתה השתתף בצניחה במיתלה. סיים קורס קצינים כחניך מצטיין, והצטרף לסיירת צנחנים בה שירת כסגנו של יאיר פלד, מפקד הסיירת; לאחר מותו של פלד החליף אותו מורן בתפקידו לתקופה קצרה. בתחילת שנות ה-60 עבר עם רעייתו להתגורר בקיבוץ געש.

סיים תואר שני בכימיה פיזיקלית, במקביל לתואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור עזריאל לוי. בשנת 1972 נסע לפוסט-דוקטורט וללימודי השתלמות בגרמניה ובארצות-הברית, וב-1975 הצטרף כחבר סגל למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת חיפה. תחומי מחקרו כללו קומבינטוריקה, תורת הקבוצות, לוגיקה מתמטית, אלגברה, תהליכים דינמיים, מרחבים טופולוגיים מסודרים, תורת הגרפים וחבורות סימטריות. פרש לגמלאות בשנת 2006.

נישא בשנת 1966 לאסתר לבית יבור, ונולדו להם חמישה ילדים. בינואר 2016 נהרג בתאונת דרכים על ידי רכבת סמוך לגשר הרכבת על נחל אורן, בשמורת חוף עתלית.

## קישורים חיצוניים

* דף חוקר, באתר אוניברסיטת חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:יגור: אישים
קטגוריה:געש (קיבוץ): אישים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מתמטיקה
קטגוריה:אישים הקבורים ביגור
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
פרס קרל סייגן

**פרס קרל סייגן** (באנגלית: The **Carl Sagan Memorial Award**) הוא פרס הקרוי על שמו של האסטרונום האמריקאי קרל סייגן.

הפרס מוענק על ידי  (AAS) והאגודה הפלנטרית על תרומה יוצאת דופן של יחידים לקידום מדעי החלל. הפרס מוענק מדי שנה, מאז ייסודו בשנת 1997. בשנים 2009 ו-2010 לא הוענק הפרס מכיוון שחבר השופטים לא איתר אנשים הראויים לו.

קיים פרס נוסף על שמו של סייגן, "מדליית קרל סייגן למצוינות בתקשורת ציבורית במדעי כדור הארץ" (Carl Sagan Medal for Excellence in Public Communication in Planetary Science), המוענק על הישגים בולטים בתיווך בין המדע לציבור הרחב (פופולריזציה של המדע).

## זוכים בולטים
*אד סטון (1999), מנהל המעבדה להנעה סילונית
*מייקל מאלין (2005), אסטרונום אמריקאי שתרם תרומה משמעותית לפיתוח מצלמות לחקר מאדים באמצעות רובוטים

## קישורים חיצוניים
* 
* מידע מורחב על הפרס ורשימת הזוכים בו

קרל סייגן
קטגוריה:קרל סייגן
יואב פרוינד

**יואב פרוינד** (נולד ב-4 במאי 1961) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מחקריו עוסקים בלמידת מכונה. זוכה פרס גדל לשנת 2003.

נולד בירושלים לאורה ולרפי פרוינד. החל את דרכו האקדמית בתוכנית תלפיות של צה"ל. בשנת 1993 השלים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.

ביחד עם רוברט שפיר (Schapire) פיתח את אלגוריתם AdaBoost העוסק בלמידת מכונה. הפיתוח זיכה אותו בפרס גדל (Gödel) בשנת 2003 וב בשנת 2004. בשנת 2008 התמנה כעמית .

## קישורים חיצוניים
* 

* דף אישי באתר אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מדעני מחשב יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי תוכנית תלפיות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים זוכי פרס גדל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
KSR-2 קלט

**קלט** (קוד דיווח נאט"ו:AS-5 - KELT, מכונה גם Raduga KSR-2) הוא טיל שיוט אוויר-קרקע תת קולי מתוצרת ברית המועצות, שנועד להחליף את הטיל קנל. הטיל משוגר ממתלים בכנפי מפציצי הסילון טופולב Tu-16 או טופולב Tu-22. ניתן לחמש אותו בסוגי ראשי נפץ שונים, כולל ראשי נפץ גרעיניים.

ניסויים ראשונים בטיל החלו בשנת 1958 ובשנת 1962 הוא נכנס לשירות מבצעי. הטיל גדול ממדים ודומה בצורתו למטוס. אורכו כ- 8.6 מטרים, מוטת כנפיו 4.4 מטרים, קוטרו 91 ס"מ ומשקלו כ- 4 טונות. משקל ראש הנפץ המשוער כ- 1,000 ק"ג. הוא מונע במנוע רקטי בדלק נוזלי. ניהוג הטיל הוא אינרציאלי או נגד קורנים (בדומה לטיל השרייק האמריקאי). טווח הטיל הוא כ-200 ק"מ.

## השימוש בטיל במלחמת יום הכיפורים
המדינה היחידה שרכשה את הטיל מחוץ לברית המועצות הייתה מצרים. בשנת 1972 ערך חיל האוויר המצרי ניסויי בשיגור הטיל באזור אסואן.
העימות היחיד שבו הוא הופעל היה מלחמת יום הכיפורים.
בסך הכל שוגרו לעבר מטרות ישראליות 25 טילי קלט ממפציצי טופולוב 16. 20 מהם יורטו על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי או הופלו על ידי כוחות נ"מ, וחלק מן הנותרים לא הגיעו למטרתם עקב תקלות טכניות.
*ב-6 באוקטובר 1973 ב־14:05 שוגרו שני טילי קלט מעל לים התיכון לכיוון מרכז הארץ, ייתכן שלכיוון י"ב 501 או יב"א 509. טיל אחד נפל לים עקב תקלה טכנית, והשני הופל מעל הים כ־20 מייל מול חופי דרום תל אביב על ידי מטוס מיראז' 3 שהוטס על ידי רס"ן איתן כרמי מטייסת 101.
*ב-6 באוקטובר שוגרו 4 טילים לעבר יב"א 511. במתקפה זו נהרגו שני חיילים, טכנאים שהיו בקרון המכ"ם, ונהרס מכ"ם AN/TPS-43. הקרון נפגע מטילי קלט מצריים רוכבי קרן מכ"ם, אשר שוגרו ממטוסי טופולב 16, כתוצאה מאיחור בהפעלת הפרוטוקול לכיבוי והטעית הטילים.
*ב-6 באוקטובר שוגרו שני טילים מהדגם "רוכב המכ"ם" לעבר יחידת הבקרה האווירית 528 סמוך לשדה אופיר בדרום סיני. אחד הטילים הופל, אך הטיל השני פגע במכ"ם של היחידה והשמיד אותו. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 5 חיילים. העשן הרב שהעלתה הפגיעה נראה למרחוק וגרם להערכה מוטעית כי הבסיס הותקף בידי כוחות קומנדו מצריים מוסקים. עקב כך נשלחו כוחות משוריינים "לכבוש" את הבסיס, וכתוצאה מכך נהרגו כמה חיילי צה"ל מ"אש כוחותינו".
*ב-6 באוקטובר שוגר טיל למפקדת חיל הים בשארם א-שייח' וככל הנראה גרם לנזק.
*ב-11 באוקטובר שוגרו שני טילים לעבר מחנה טסה, שניהם הופלו באמצעות תותחי נ"מ 20 מ"מ.
*ב-11 באוקטובר שוגר טיל לעבר י״ב 545 (אום חשיבה) שהופל באש נ"מ 40 מ"מ.
*ב-20 באוקטובר שיגרו המצרים טיל קלט לעבר מחנה טסה בסיני. אש נ"מ פגעה בו והוא התפוצץ באוויר.
*ב-20 באוקטובר הופלו שני טילים מעל התעלה באמצעות תותחי נ"מ 20 מ"מ.
*ב-20 באוקטובר הופלו שני טילים מעל מעבר הגידי באמצעות תותחי נ"מ 20 מ"מ.
*טילי קלט נוספים שוגרו לעבר בסיס הפיקוד והשליטה האלקטרונית יב"א 545 (אום חשיבה) אך טילים אלה יורטו והבסיס לא נפגע.

## קישורים חיצוניים
* 
* טיל "קלט" - תרשים ותמונות 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילי שיוט
קטגוריה:אמצעי לחימה במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:טילי אוויר-קרקע רוסיים וסובייטיים
קפה טלעד

**קפה טלעד** הייתה תוכנית הבוקר של טלעד ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1997–2005. התוכנית עלתה לשידור ב-4 בפברואר 1997, במקביל לתוכניות הבוקר האחרות של הערוץ: "רשת על הבוקר" בהנחיית בן כספית וסיוון דורון (שעלתה זמן קצר קודם לכן) ו"תוכנית הבוקר" של קשת בהנחיית גבי גזית ורבקה מיכאלי. תחילה הוצע למגישת החדשות מיקי חיימוביץ' להנחות את התוכנית, אך היא סירבה. לבסוף נבחרו להנחיית התוכנית העיתונאי מיכה פרידמן מגלי צה"ל והזמרת ירדנה ארזי שזו הייתה פעם ראשונה בה היא מנחה תוכנית אקטואליה.

הליהוק התברר כהצלחה ו"קפה טלעד" גרפה באופן עקבי את שיעור הרייטינג הגבוה מבין תוכניות הבוקר עם שיא של 13%. עם זאת, זמן קצר לאחר שעלתה לשידור נתגלעו חילוקי דעות מקצועיים בין המנחים ופרידמן פרש ב-1997, ואת מקומו תפס תחילה עמנואל רוזן עד 1998 ולבסוף הצטרף העיתונאי דב גיל-הר, כתב בחברת החדשות של ערוץ 2 ומגיש פינה בתוכנית.

בין מגישי הפינות בתוכנית היו פרופ' רפי קרסו, אופירה אסייג, אודטה שוורץ ואמיר קמינר.

התוכנית ירדה מהאוויר ב-30 באוקטובר 2005 עם הפסדה של טלעד במכרז הזכייניות של ערוץ 2 לעשר השנים הבאות.

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות בוקר ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1997
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ירדנה ארזי
שוג'י נישימורה

**שוג'י נישימורה** (ביפנית: 西村祥治;; 30 בנובמבר 1889 – 25 באוקטובר 1944) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
נישימורה נולד במחוז אקיטה שבאזור טוהוקו בצפון יפן. הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1911, במקום ה-21 מבין 148 צוערים. כפרח קצונה, שירת נישימורה על הסיירת "אסו" ועל אוניית המערכה מיקאסה. עם סיום האקדמיה הימית, הוא הוצב מחדש על אסו, ולאחר מכן על אוניית המערכה היאיי.

בין השנים 1914–1915, למד נישימורה בבית-הספר לארטילריה ימית וטורפדו, ועם סיום לימודיו שם, הוצב על המשחתת "יוגירי," על הסיירת "יאקומו" ולאחר מכן על אוניית המערכה הארונה.

בשנת 1917, קיבל נישימורה את דרגת הלוטננט. בשל היותו מומחה לניווט, הוא שימש כקצין ניווט ראשי במספר כלי שיט. בשנת 1924, קודם נישימורה לדרגת לוטננט קומנדר (מקביל לרב-סרן), והוצב כקצין ניווט ראשי על הסיירת "נישין," ובשנת 1926, קיבל את התפקיד הפיקודי הראשון שלו. הוא פיקד על המשחתת "קיקו," "ואקטאקה," "אוראקאזה" ולבסוף על "מיקזוקי." בשנת 1929, קודם נישימורה לדרגת קומנדר, ושנה לאחר מכן, מונה למפקד "פלגת המשחתות ה-26."

לאחר קידומו לדרגת קפטן בשנת 1934, פיקד למשך תקופה קצרה על "פלגת המשחתות ה-19," ואחר כך מונה למפקד הסיירת "קומאנו" (1938-1937) ואוניית המערכה "הארונה" (1940-1939). ב-15 בנובמבר 1940, קודם נישימורה לדרגת אדמירל משנה, וב-1 בנובמבר 1943, לדרגת תת-אדמירל.

נישימורה זכה לתהילה בעקבות פיקודו על שייטת המשחתות הרביעית, במהלך קרב ים ג'אווה, שהתרחש ב-27 בפברואר 1942. הוא מונה למפקד "שייטת הסיירות השביעית" ביוני, והשתתף בקרב גוודלקנל.

לקראת סוף המלחמה, פיקד נישימורה על "הכוח הדרומי" במהלך ביצוע תוכנית "שו 1." מטרת התוכנית, הייתה השמדת הכוחות האמריקאים שנחתו על האי לייטה שבפיליפינים. הכוח הדרומי לקח חלק בקרב מצר סוריגאו (חלק מקרב מפרץ לייטה), ב-24–25 באוקטובר, במהלכו התעמת עם כוחות "הצי השביעי" האמריקאי. הכוח הדרומי של נישימורה, שהיה בנחיתות מספרית, הוכה קשות, ואוניית הדגל של נישימורה, אוניית המערכה "ימשירו," טובעה, ועימה טבע נישימורה.

## לקריאה נוספת

*Dull, Paul S. **A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941-1945**, Naval Institute Press, 1978. .
*Friedman, Kenneth, **Afternoon of the Rising Sun: The Battle of Leyte Gulf**, Presidio Press, 2001. .
*Willmott, H. P. **The Battle Of Leyte Gulf: The Last Fleet Action**, Indiana University Press, 2005. .


## קישורים חיצוניים

* נישידה, הירושי, רישום הקריירה הצבאית של נישימורה, "Imperial Japanese Navy."
* פרידמן, קנת, שוג'י נישימורה, באתר Battle-of-Leyte-Gulf.com.

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמירלים יפנים
קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1944
פרס ג'ודית רזניק

**פרס ג'ודית רזניק** (אנגלית: **IEEE Judith A. Resnik Award**) הוא פרס שנתי על שמה של האסטרונאוטית ג'ודית רזניק שנהרגה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.

הפרס ניתן לאישים בולטים שתרמו לקידום חקר החלל והפעילות האנושית בו, בדגש על תרומתם ההנדסית. הפרס מוענק על ידי ארגון IEEE, המכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה, גוף בינלאומי הפועל לקידום הטכנולוגיה לתועלת האדם.

## קישורים חיצוניים
* 

ג'ודית רזניק
קטגוריה:IEEE
נגירסו

[שמאל|ממוזער|250px|שבר מ[מצבת העיטים שנמצאה בנגירסו]]
שמאל|ממוזער|250px|מפת שומר
**נגירסו**, או **גירסו**, הייתה עיר שומרית קדומה ששכנה במרחק של 25 קילומטר צפון-מערבית לעיר לגש. כיום העיר נמצאת בתחומי ד'י קאר שבעיראק.

## היסטוריה
ייתכן כי נגירסו יושבה עוד בתקופת עובייד, אך פעילות משמעותית בה החלה בתקופת השושלות הקדומה. בתקופת שלטונו של גודאה הפכה נגירסו לעיר הבירה של ממלכת לגש, והיא נשארה מרכז פולחני של הממלכה גם אחרי שהעיר לגש החליפה אותה כעיר בירה.

בתקופת אור 3 הייתה נגירסו מרכז מנהלי עיקרי בשומר. אחרי נפילתה של אור, ירדה חשיבותה של נגירסו, אך היא נשארה מיושבת עד המאה ה-2 לפנה"ס.

## ארכאולוגיה
נגירסו הייתה האתר השומרי הראשון שנחפר בהרחבה, ראשית על ידי ארנסט דה סרזק בשנים 1877–1900, ולאחר מכן, בעקבות הצלחתו, על ידי גסטון קרו בשנים 1903–1909. החפירות חודשו בהנהלתו של האב אנרי דה ז'נוייק בשנים 1929–1931 ותחת הנהלתו של אנדרה פארו בשנים 1931–1933. בנגירסו נמצאו שברי מצבת העיטים.

במשך השנים סבל האתר מנהלי חפירות לא נאותים ושודדי עתיקות. עד היום נתגלו בו כ-50,000 לוחות טין נושאי כתב יתדות.

בשנת 2023 התגלו שרידי מקדש אנינו.

## קישורים חיצוניים

*נגירסו באתר המוזיאון הבריטי
*תמונות של נגירסו באתר המכון לחקר המזרח באוניברסיטת שיקגו

קטגוריה:ערי מדינה בשומר
קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים
פיליפ משוואביה, מלך גרמניה

**פיליפ משוואביה** (בגרמנית: **Philipp von Schwaben**; 1177 - 21 ביוני 1208) היה דוכס שוואביה מלך גרמניה ויריב של אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שנשא את כתר גרמניה והקיסרות במקביל.

## ביוגרפיה
פיליפ נולד בשנת 1177, והיה בנו הצעיר והחמישי במספר של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר הכתרת אחיו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוא פנה לכנסייה והתמנה כפרובוסט של העיר אאכן ולאחר מכן שימש כבישוף של העיר וירצבורג. 
הקריירה הדתית של פיליפ הסתימה בשנת 1195 עם קבלת נכסים ותואר אצולה באיטליה.

בשנת 1196 קיבל פיליפ את התואר דוכס שוואביה בירושה מאחיו קונרד השני שנפטר. בשנת 1197 הוא התחתן עם הנסיכה הביזנטית אירנה אנגלינה  בתו של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ואלמנתו של רוג'רו השלישי, מלך סיציליה.

עם מות הקיסר היינריך השישי ומאחר ובנו ויורש העצר פרידריך השני היה קטין פעל פיליפ במהירות לתפוס את הכתר הגרמני מחשש כי הכס הקדוש שהיה עוין לבית שטאופן עלול לנצל את ההזדמנות ולפעול כנגד השושלת. תחילה פעל פיליפ לתואר הלא מחייב של "מגן האימפריה" אך ביום 8 במרץ 1198 הוא נבחר לתפקיד מלך גרמניה והוכתר ביום 8 בספטמבר בקתדרלה של העיר מיינץ.

חששו של פיליפ מיציבות שלטון בית שטאופן היה מוצדק, במקביל לבחירתו פעלו נסיכים ואנשי כמורה גרמניים כנגדו ובחרו באוטו הרביעי, בנו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ומתנגד לבית שטאופן כמלך מתחרה. המהלך קרע את גרמניה והביא להתערבות כוחות חיצוניים חזקים בפוליטיקה הפנימית של גרמניה. מצד אחד ניצבו אוטו ונסיכי צפון גרמניה ואיתם אנגליה ותמיכתו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי ומצד שני פיליפ ונסיכי דרום גרמניה בתמיכת צרפת. במאבק הפכפך הצליח פיליפ בשנת 1204 להשיג יתרון ושנה לאחר מכן הוכתר שנית למלך גרמניה. בשנת 1207 הוא נכנס כמנצח לקלן והכריע את המלחמה.

ביום 21 ביוני 1208 נרצח פיליפ בעיר במברג והשלטון נפל כפרי בשל לידי אוטו הרביעי.

## משפחתו
בשנת 1197 התחתן פיליפ עם אירנה אנגלינה , בתם של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ואירנה פאלאיולוגינה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
* ביאטריס משוואביה (1198–1212), התחתנה עם אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
* קוניגונדה משוואביה (1200–1248), התחתנה עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה
* מריה משוואביה (1201–1235), התחתנה עם אנרי השני, דוכס בראבנט
* אליזבת משוואביה (1203–1235), התחתנה עם פרננדו השלישי, מלך קסטיליה

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי גרמניה
קטגוריה:ילידי 1177
קטגוריה:נפטרים ב-1208
סבורגה

**נסיכות סבורגה** (באיטלקית: Principato di Seborga) היא נסיכות (לכאורה) קטנה הנמצאת במחוז ליגוריה שבאיטליה. הנסיכות עצמאית משנת 954.
הנסיכות לא מוכרת על ידי אף מדינה זרה. היא מקיימת כוח שיטור פנימי, אך מקבלת את כל השירותים המשטריים מאיטליה – דבר המחזק את הקביעה, שהיא אינה עצמאית.

בנסיכות כ-297 תושבים, ושטחה כ-15 קמ"ר. מושלת הנסיכות היא הנסיכה נינה מנגאטו, שנבחר על ידי אזרחי הנסיכות. לאחר התפטרותו של בעלה הקודם מרצ'לו. הנסיכות מנפיקה דרכונים ובולים, ואף מוציאה מטבע משלה - לואיג'ינו, המשמש כהילך חוקי בנסיכות, במקביל לאירו.

## קישורים חיצוניים

* 
*  האתר הרשמי של נסיכות סבורגה
* 
* 
* 

קטגוריה:מדינות לכאורה
קטגוריה:איטליה
קטגוריה:ליגוריה
יוסף נסיך החלומות

**יוסף נסיך החלומות** (באנגלית: **Joseph: King of Dreams**) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק בשנת 2000 על ידי אולפני ההנפשה של דרימוורקס, אשר משמש כפריקוול לסרט המצליח "נסיך מצרים". זהו סרט ההנפשה הראשון של דרימוורקס אשר יצא ישירות לשוק הווידאו/DVD (direct-to-video).

הסרט עוסק בסיפורו של יוסף כפי שמובא בספר בראשית, וביכולת פירוש החלומות שלו. הסרט מתאר בין היתר את מכירתו על ידי אחיו לסוחרים שהורידו אותו למצרים העתיקה כעבד שנמכר לפוטיפר, שר המשקאות של פרעה, כליאתו בכלא המצרי ועד לעלייתו לתפקיד המשנה לפרעה בזכות יכולותיו המיוחדות.

בשנת 2003 הסרט הופץ בדיבוב לעברית.

## דמויות ומדבבים

בנוסף הסרט מציג מגוון דמויות רקע, מלבד יוסף, אחיו והנפשות הפועלות בסיפור: סוחרים, משרתים, בנות לוויה, עוברי אורח, אזרחים מצריים ועבדים ממקומות שונים בעולם.

## פסקול
לסרט יצא פסקול בן 57 דקות, המכיל נעימות ושירים מתוך הסרט. את הפסקול כתב, הפיק וערך דני פלפריי, בעוד שהשירים ולחניהם נכתבו על ידי ג'ון בוצ'ינו.

## סרט ההמשך לפי סיפורי התנ"ך
* "נסיך מצרים" – יצא לאקרנים בשנת 1998.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2000
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי תנ"ך
קטגוריה:דרימוורקס הנפשה: סרטים
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:יוסף בן יעקב
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)

[ממוזער|שמאל|250px|[מומיה גואנצ'ית]]
**מוזיאון הטבע והאדם** (בספרדית: **Museo de la Naturaleza y el Hombre**), הוא מוזיאון הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה והוא הגדול והחשוב במוזיאונים שבאיים הקנריים. הוא מכיל ממצאים ארכאולוגיים חשובים רבים ונחשב לאוסף הטוב ביותר של חפצים מהתקופה הפרה-היספנית של האיים הקנריים. המוזיאון משמש גם בית לאוספים משמעותיים בתחומי הפלאונטולוגיה, בוטניקה, אנטומולוגיה ובעלי חוליות ימיים ויבשתיים. המוזיאון משמר את האוספים במצב מעולה ונחשב לספריית הטבע של האיים הקנריים.

המוזיאון מכיל בתוכו את מוזיאון הארכאולוגיה של טנריף, את המכון הקנרי הביו-אנטרפולוגי והמוזיאון למדע הטבע של טנריף. המוזיאון ממוקם באזור מרכז העיר של סנטה קרוז, בבניין בסגנון נאו-קלאסי ששימש כבית חולים אזרחי לשעבר. המוזיאון נוסד בשנת 1958 ונחשב למוזיאון החשוב ביותר בקבוצת האיים של מקרונזיה.

למוזיאון יש את אוסף המומיות גואנצ'יות הגדול ביותר. אוסף המוזיאון כולל אבן זנאטה שהתגלה בשנת 1992 מהווה ממצא לתרבות ילידי האי.

## קישורים חיצוניים

* 

* המוזיאון הארכאולוגי של טנריף

## הערות שוליים

מוזיאון
טנריפה
טנריפה
מוזיאון
מוזיאון