open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יצחק קורייאט (השני)

**יצחק קורייאט** (סביב ה'ת"ץ, 1730 – ה'תקס"ה,  1804) היה רב ודיין בטיטואן שבמרוקו, שד"ר ודיין בליוורנו, ומחבר הספר "מעשה רק"ם".

## ביוגרפיה
נולד בטיטואן שבמרוקו לאביו רבי יהודה שהיה מרבני ודייני העיר ונצר למשפחה של רבנים שפעלה במרוקו שבראשה עמד רבי יצחק קורייאט הראשון, מגדולי הרבנים במרקש.

אחרי פרעות שאירעו שם בשנת ה'תק"ן (1790) עזב רבי יצחק את העיר והתיישב בירושלים. מירושלים הוא יצא בתפקיד שד"ר, האוסף תרומות עבור עניי וחכמי העיר. הוא הגיע לליוורנו שבאיטליה, ובשנת ה'תקנ"ד (1794) הוא הסכים על ספרים שנדפסו שם וכדיין מדייני העיר. באותה תקופה בא לליבורנו אחיו רבי אברהם רפאל קורייאט שכיהן אף הוא כדיין ורב במקום. הוא סידר שם לדפוס את כתביו, שכללו: שאלות ותשובות ו"דרושים" - ביאורים על התנ"ך ומאמרי חז"ל, אבל מבין כתביו נדפס הספר "מעשה רק"ם", בפיזה בשנת ה'תקס"ו (1806), אשר למעשה כלולים בתוכו שלושה חיבורים:
* הגהות על תוספות הרא"ש למסכת קידושין
* "פחד יצחק" - חידושים על מסכת קידושין
* "מעשה נסים" - חידושים על מסכת בבא מציעא

רבי יצחק לא זכה לראות את כתביו יוצאים לאור, שכן הוא נפטר במהלך עבודתו על הכתבים בי"ז בכסלו ה'תקס"ה (נובמבר 1804).

## לקריאה נוספת
* הרב יהודה אדרעי, "משפחת קורייאט" במבוא לספר **נחלת אבות ותקון יצחק** מהדורת צילום, מכון בני יששכר, תשמ"ח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:ליבורנו: רבנים
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:תטואן: רבנים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:נפטרים ב-1804
יחסי אוקראינה – ניו זילנד

**יחסי אוקראינה–ניו זילנד** הם יחסי החוץ בין אוקראינה וניו זילנד.

## סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לניו זילנד כוננו ב-3 במרץ 1992.

מנהיגי שתי המדינות, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו וראש ממשלת ניו זילנד ג'ון קי נפגשו ב-20 בספטמבר 2016, ודנו בין היתר הפטור הדדי מוויזה.

## נציגויות דיפלומטיות
* אוקראינה מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה.
* ניו זילנד מחזיקה באוקראינה קונסוליה בקייב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
I Thought I Lost You

"**I Thought I Lost You**" (בעברית: **חשבתי שאיבדתי אותך**) הוא שיר פופ רוק, שמבוצע על ידי הזמרת-יוצרת והשחקנית האמריקאית מיילי סיירוס והשחקן והזמר ג'ון טרבולטה. את השיר כתבה סיירוס יחד עם המפיק ג'פרי סטיל. הוא נכלל בסרט האנימציה של דיסני "בולט" משנת 2008, בו סיירוס וטרבולטה מדבבים את הדמויות פני ובולט. "I Thought I Lost You" נוצר לאחר שיוצרי הסרטים ביקשו מסיירוס לכתוב שיר לסרט.

"I Thought I Lost You" היה מועמד לפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשיר הטוב ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד את שני הפרסים לשיר של ברוס ספרינגסטין של "The Wrestler" מהסרט "המתאבק" (2008). בקליפ הקידום הנלווה של השיר נראים סיירוס וטרבולטה מבצעים את השיר באולפן הקלטות לצד קטעים מהסרט "בולט". את "I Thought I Lost You" קידמו מעט הופעות חיות של סיירוס.

## רקע
[טקסט=|ממוזער|250x250 פיקסלים| סיירוס מבצעת את "I Thought I Lost You" ב[מצעד חג ההודיה של מייסיס לשנת 2008.]]
סיירוס החלה את מעורבותה בפרויקט ברגע שהיא לוהקה לתפקיד פני, הבעלים של בולט. יוצרי הסרט ביקשו מסיירוס לכתוב שיר לעצמה ולג'ון טרבולטה, שמככב בתפקיד בולט. היא כתבה את השיר בסיועו של ג'פרי סטיל, שגם הפיק את השיר, בפרק זמן קצר שכן היה להם תאריך יעד. סביבת הסרט משתנה בין בערים ברחבי ארצות הברית, שסיירוס חשבה שהיא תוכל להתייחס לכך בשיר.  אמרה. סיירוס אמרה כי תהליך הכתיבה היה קל. לאחר האזנה לשיר, טרבולטה הופתע מיכולת כתיבת השירים של סיירוס.  אמר טרבולטה לחדשות MTV.

ג'ון לאסיטר, המפיק הבכיר של "בולט", החליט להפוך את "I Thought I Lost You" לנעימת הנושא של "בולט", מכיוון שהוא סיכם באופן לירי את עלילת הסרט. "I Thought I Lost You" הוא אחד משני השירים בפסקול הסרט "בולט" ויצא לור לרדיו דיסני כדי לקדם את "בולט" ואת פסקולו הנלווה.

## הופעות חיות
וידאו קליפ לקידום השיר שודר לראשונה ב-3 בנובמבר 2008 בערוץ דיסני. הסרטון מתחיל בקליפ מ"בולט" בו אחת מדמויות הסרט, קרנף, צועקת "תן לזה להתחיל!" ואז כמה קליפים מהסרט מתנגנים במהירות עד שסיירוס וטרבולטה מוצגים באולפן הקלטות. לאורך שאר הסרטון, סצנות מתחלפות בין סיירוס לטרבולטה המופיעים לקליפים מ"בולט". הסרטון מסתיים בכך שקרנף מבצע ריקוד קצר.

סיירוס ביצעה לראשונה את "I Thought I Lost You" בהופעה חיה ב-12 בנובמבר 2008 בקונצרט ששודר ב"בוקר טוב אמריקה". היא ביצעה את השיר גם במצעד חג ההודיה של מייסיס בשנת 2008.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירי דיסני
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מיילי סיירוס
קטגוריה:שירי פופ רוק אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וולט דיסני רקורדס
כלוביס (ניו מקסיקו)

**כלוביס** (באנגלית: **Clovis**) היא עיר שמשמשת כמושב המחוז של מחוז קארי  בניו מקסיקו, ארצות הברית.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-2,385 ק"מ מבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי., וכ-288 ק"מ מבירת ניו מקסיקו, סנטה פה.

## אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יוני (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (3 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 347 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (70 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו מקסיקו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1906
טוביה טוויג

ממוזער|טוביה טוויג כטוויגי משאלה
**טוביה טוויג** (נולד ב-8 באוקטובר 1979) הוא שחקן, סופר ילדים, כוכב ילדים, ומדבב. הוא מוכר בשם הבמה "טוויגי משאלה".

## ביוגרפיה
טוביה נולד בהרצליה למנשה ודיאנה טוויג. הוא הבכור מבין שני אחים.

ב-1997 התגייס לצה"ל ושירת כקצין בנח"ל.

בשנת 2009 הצטרף כשחקן לתיאטרון "בים בם בום" אותו ניהל אסי סתיו.

ב-2012 הגה יחד עם אסי סתיו את הדמות של **"טוויגי גיבור בריאות"** ויחד עם אודי גוטשלק כתבו את המיני סדרה לילדים "טוויגי גיבור בריאות" בסגנון החבובות, בה טוביה משחק ומככב בתפקיד הראשי. הסדרה צולמה ושודרה ב-YES וב-HOT בערוץ כוכבי הילדים.

ב-2013 הוציא טוביה את דיסק השירים הראשון של טוויגי.

ב-2014 שיחק בהצגה "טוויגי גיבור בריאות" ברחבי הארץ.

ב-2016 כתב והוציא לאור את ספרו הראשון "טוויגי גיבור בריאות -צחצוח השיניים" בהוצאת אוריון ובאיוריה של מירב שדה-לביא.

ב-2017 שיחק את הטוחן והמספר במחזמר "עוץ לי גוץ לי ובת הטוחן" של תיאטרון הילדים הישראלי. באותו שנה שיחק גם את האריה בקוסם מארץ עוץ בהפקה של תיאטרון בים בם בום.

ב-2017 יצא ספרו השני **"הג'ירף שאהב לנצח"** בהוצאת אוריון ובאיוריה של מירב שדה-לביא.
ממוזער|טוביה טוויג בתפקיד הג'יני
ב-2019 שיחק את הג'יני במחזמר אלאדין ישראל, יחד עם כוכבי הילדים שי ורועי ולאחר מכן במחזמר אלאדין ויסמין עם בן זיני ועדי היממבלוי. תפקיד הג'יני זוהה איתו משום שבאותה שנה התמודד עם מחלת הסרטן של ביתו תוך כדי שהוא מופיע במחזמר אלאדין ישראל והתראיין לכתבה עליו שנעשתה בחדשות ערוץ 12 שבעקבותיה התראיין בכלי התקשורת ובעיתונים.

ב-2020 דיבב את סרט הילדים המצויר "מייה ולוכדי החלומות" בתפקיד האב.

## ספרים
* טוביה טוויג, **טוויגי גיבור בריאות – צחצוח השיניים**, אוריון, 2016
* טוביה טוויג, **הג'ירף שאהב לנצח**, אוריון, 2017
*טוביה טוויג, **לעזור למפלצון הפחד**, אוריון, 2021
*טוביה טוויג, **פונץ' ובננה אוהבים לעזור**, אוריון, 2021
*טוביה טוויג, **אהבה ועץ המשאלה**, אוריון, 2023

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* https://www.facebook.com/watch/?v=324837498227158 באתר דף הפיסבוק של פותחים יום ערוץ 13
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בשם במה
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
2020 12
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:כוכבי ילדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
ג'ייק שורט

**ג'ייק שורט** (באנגלית: **Jake Short**; נולד ב-30 במאי 1997) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו בסדרות ערוץ דיסני, החרשנים, מייטי מד ומעבדה לכוחות על: יחידת עילית.

## קריירה
שורט נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה בארצות הברית. 

בשנת 2007 קיבל את תפקידו הראשון בסרט הביוגרפי "סיפורה של אנה ניקול סמית" בדמותו הצעירה של דניאל ווין סמית', בנה של אנה ניקול סמית'. הוא גם כיכב בסרט "קצרים" משנת 2009, ושיחק בפרסומות רבות.

בשנת 2011 זכה בתפקידו הגדול הראשון כפלטשר קווימבי בסדרת הקומדיה "החרשנים" בערוץ דיסני, אותו גילם במשך שלוש עונות עד 2014. 

בשנת 2013, החל להשתתף בסדרה הטלוויזיה "מייטי מד" של דיסני XD ובסדרת הספין אוף "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית" גם היא בדיסני XD. 

החל ממאי 2020, שורט מככב כמאטי סאליבן בקומדיית המצבים הבריטית "הקבוצה הראשונה" לצד ויל ארנט ברשת BBC Two.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1997
נמשוואמוש

**נמשוואמוש** (בהונגרית: **Nemesvámos**) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.

## יהודי נמשוואמוש
בנמשוואמוש חיו יהודים בתקופות זמן שונות. 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: כפרים
פאולה (סרט)

**פאולה** (באנגלית: **Paula**) הוא סרט אפל ומלודרמטי אמריקאי משנת 1952, בבימויו של רודולף מאטה, עם לורטה יאנג בתפקיד הראשי.

## תקציר העלילה
פאולה רוג'רס (לורטה יאנג) מאושפזת בבית חולים לאחר הפלה טבעית שנייה. היא מדוכאת מאוד אך לא מגלה את רגשותיה לבעלה ג'ון (קנת סמית') שזה עתה התמנה לדיקן הפקולטה לאנגלית באוניברסיטה. רופא המשפחה ד"ר פרייזר (אלכסנדר נוקס) מנסה לעודד אותה.

הגינקולוג מגלה לה שהיא לא תוכל יותר להיכנס להיריון ונותן לה לשתות משקה אלכוהולי כדי לעודד אותה. פאולה נוהגת בלילה כשהיא עצבנית וקצת שתוייה, עוקפת מכוניות בקו לבן ולבסוף פוגעת בילד שחוצה את הכביש.

פאולה עוצרת וניגשת לילד, למקום מגיע גם החוואי ריימונד בסקום (וויל רייט) שהיא עקפה אותו מקודם. הוא מתבונן בה, צועק עליה שהיא שיכורה ומפנה את הילד לבית חולים. פאולה ממהרת שבורה ומזועזעת למסיבה שנערכת לג'ון בכניסתו לתפקיד הדיקן. היא לא מגלה לו דבר.

למחרת מתפרסמת התאונה בעיתון והמשטרה מתחילה לחקור. בעזרת ד"ר פרייזר מתקבלת פאולה לעבודה כמתנדבת במחלקת הילדים בה מאושפז הילד ששמו דייוויד לרסן. דייוויד הוא יתום והיה מקודם בבית יתומים.

דייוויד נפגע בראשו ואיבד את כושר הדיבור. פאולה נקשרת אליו ובהסכמתו המהוססת של ג'ון ותמיכתו של ד"ר פרייזר, חיא לוקחת אותו לביתה במטרה לאמץ אותו כעבור זמן.

בתמיכת ד"ר פרייזר מתחילה פאולה ללמד את דייוויד לדבר. בינתיים מזהה המשטרה את סוג הרכב הפוגע, פורד 51, והבלש דארגן (אוטו יולט) מגלה לאחר תיאורו של החוואי כי המדובר בפאולה אך בעצת ד"ר פרייזר הוא נמנע בשלב זה לעצור אותה.

דייוויד מתקדם בדיבור וגם ג'ון מתחיל לחבב אותו אבל לילה אחד כאשר פאולה משכיבה אותו לישון וגוחנת לעברו, הוא מבחין בתכשיט על צווארה ומזהה את האישה שדרסה אותו שענדה אותו תכשיט.

מאז חלה נסיגה בהתנהגותו בבית ובלימודים. פאולה מתוודה לפניו ומבינה שהוא שונא אותה.

לבית מגיע החוואי בסקוט, מזהה את פאולה ורוצה לקחת את דייוויד בכוח. דייוויד נופל ונפגע שוב בראשו.

לבית מוזעקים ד"ר פרייזר והבלש דארגן ששואל את דייוויד "מי זאת האישה זאת"? דייוויד מצליח להוציא בקושי את המילים: "זאת החברה שלי" מסתכל על פאולה וקורא "אמא" והיא מחבקת אותו.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

* פאולה, באתר TCM
* קדימון לפאולה, באתר יוטיוב

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1952
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים אפלים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על חירשים
האי ראקינו

**האי רקינו** (באנגלית: **Rakino Island**) הוא אחד האיים הרבים במפרץ האוראקי, זרוע של האוקיינוס השקט מצפון-מזרח לאוקלנד, ניו זילנד.

ראקינו הוא אי קטן מצפון-מזרח לאי מוטוטאפו. האי הוא  אורכו וכ־ ורוחבו הוא 1.5 קמ",ר (0.58 מ"ר / 371 דונם). לשני המפרצים הפופולריים ביותר יש גישה ציבורית, אך לשלושה אחרים יש גם גישה מהים. ישנם מפרצים וחופים קטנים יותר ללא גישה ציבורית. הרציף הציבורי נמצא בקצה הדרומי של סנדי ביי ורמפת גישה לדוברות נמצאת בקצה המערבי של דרך סנפורד שבבית המפרץ. הטופוגרפיה ההררית כוללת שכבה פורייה של קרקע עליונה וולקנית מאי רנגיטוטו על מעטה עבה של אדמת חרסית שבתורה מכסה סלע אפור. האי נמצא בעיקר במרעה עם כיסים לחוף פוהוטוקאווה.

באי ראקינו יש כ־76 דירות, אולם אוכלוסיית הקבע מונה 21 איש בלבד נכון לשנת 2019. לראקינו, עם מעט תושבי הקבע והגודל הקטן שלה ועם שירות מעבורות ציבורי מוגבל, משיכה מועטה לנוסעים ומבקרים והתושבים מברכים על בידודו ופרטיותם.

## היסטוריה
סר ג'ורג' גריי, מושל ניו זילנד, רכש את ראקינו בשנת 1862. הוא הזמין עצים והחל לבנות בית במפרץ הביתי, אך הוא איבד עניין כאשר האי קוואוו הפך לזמין. במהלך שנות ה־60 של המאה ה-20 הובאו אסירים מפלישת קמפיין הוואיקאטו של מלחמות ניו זילנד לאוקלנד, חלקם שוכנו בנמל וחבורה קטנה התיישבה בראקינו, שם סופקו להם בתים וציוד גינון. הניסוי היה כושל ועד מהרה ננטש. יש ערך בנספחים לכתב העת של בית הנבחרים שאומר "איהאקה לא שגשג הרבה באי ומת שם, הוא התגעגע לביתו ונראה שהיה בעל לב שבור."

בשנת 1874 אלברט סנפורד השכיר את האי מסר ג'ורג' גריי לפני שקנה אותו בעצמו. הוא ומשפחתו גרו שם כמעט 80 שנה. הוא היה ממייסדי צי הדיג המסחרי של אוקלנד. חברתו החלה באי ראקינו בשנת 1881 והוא מכר דגים על הרציפים בתחתית רחוב המלכה. "Sanford Limited" התאגדה לחברה בשנת 1904. בית המשפחה שבנה עדיין עומד בהום ביי. הוא נבנה מעץ בלאי קאורי שנסגר ממפרץ מרקורי בחצי האי קורומנדל.

בשנת 1963, האי נקנה על ידי ד"ר מקסוול ריקארד, נשיא ארגון UPO (United Peoples' Organisation (Worldwide) Incorporated), במטרה להקים קהילה פילנתרופית. ריקארד היה פסיכולוג קליני והיפנוטרפיסט והיה גם בעל מועדון לילה באוקלנד וסייר כהיפנוטרפיסט מקצועי בשם "ריקרדו הגדול". התוכניות לאי כללו מרפאה לחולים מוטרדים ועצבניים, בית יתומים בינלאומי, מקלט לאמהות לא נשואות ובתי קשישים. עם זאת, תוכניות אלה לא התרחשו והאי חולק בשנת 1965 ל־25 בלוקים של 40 אלף מ"ר במחירים שבין 3,500 ל־6,000 פאונד.

התקשורת באי היוותה בעיה, ולכן הותקן הטלפון הראשון שמופעל באמצעות השמש. אמנם שימוש נרחב בטלפונים ניידים צמצם את התלות בטלפון הקווי, אך הטלפון עדיין בשימוש והשיחות המקומיות לאוקלנד הן בחינם.

בתקופת מגפת הקורונה שהה כאן בנדיקט קמברבאץ' שהצטלם כאן לפרסומת ולא הצליח לצאת את האי במשך מספר חודשים.

## קישורים חיצוניים

* הבלוג הרשמי של איגוד משלמי השכר של ראקינו
* rakinoisland.org

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו זילנד: גאוגרפיה
קטגוריה:אוקלנד (ניו זילנד)
דניאל בירופקה

**דניאל בירופקה** (בגרמנית: **Daniel Bierofka**; נולד ב-7 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן. בירופקה העביר את מרבית הקריירה שלו במינכן 1860, אך גדל בבאיירן מינכן, ושיחק גם בבאייר לברקוזן ובשטוטגרט. לזכות בירופקה שלוש הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה.

## קריירת כשחקן
דניאל בירופקה החל לשחק כדורגל בקבוצת נוער בפרברי מינכן, קבוצה בה שיחקו בעבר אביו וסבו. בשנת 1997 החל לשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן במדיה שיחק בליגה האזורית.

בשנת 2000 דניאל בירופקה עבר למינכן 1860 שם היה לשחקן הרכב. לאור הצלחתו במגרש הוא נכלל בנבחרת הנוער. במאי 2002 הוא עבר לבאייר לברקוזן ומשחק בהרכב הפותח במשחקי הבונדסליגה ובמשחקים בינלאומיים. בסתיו 2004, בעקבות הפציעה, הוא לא שיחק שלושה חודשים והתקשה לחזור להרכב הפותח.

בקיץ 2005 בירופקה עבר לשטוטגרט, אך כבר במשחק טרום-עונה הוא נפצע ברגלו ורק במאי 2006 חזר להרכב. בעונת 2007 הוא היה שותף לזכיית המועדון באליפות הליגה ומשחק גמר הגביע. בקיץ 2007, סוכם על העברתו למינכן 1860 תמורת כריסטיאן טראש. הוא הופך להיות השחקן המוביל של הקבוצה ומונה לקפטן. אומנם בעקבות הפציעות הרבות הוא איבד את המקום בהרכב הפותח לדניאל הלפר. רק בעונת 2010/11 הוא חזר להרכב אך בתחילת מרץ היה צורך בביצוע ניתוח נוסף ברגלו.

בשנים 1999–2001 בירופקה שיחק 20 פעמים בנבחרת הנוער של גרמניה וכבש 6 שערים. עבור נבחרת גרמניה בכדורגל בירופקה שיחק שלוש פעמים בלבד.

## מאמן
החל משנת 2015 דניאל בירופקה היה בצוות המאמנים של מינכן 1860, ואימן הן בקבוצה הבכירה והן בקבוצת המילואים, כאשר לעיתים עבר ביניהן. בשנת 2020 הוא עבר לאימון ואקר האוסטרית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:מאמני מינכן 1860
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מינכן: כדורגלנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1979
פאול קלינג

**פאול קלינג** (28 במרץ 1929 – 2 בינואר 2005) היה כנר יהודי-קנדי, ניצול שואה, יליד צ'כיה.

## קורות חיים
קלינג נולד באופבה ב־28 במרץ 1929. הוא היה מוזיקאי מחונן, ועד גיל שבע הוא ביצע את הקונצ'רטו הגדול לכינור של מוצרט ואת הקונצ'רטו לכינור של באך עם התזמורת הסימפונית של וינה. בשנת 1941, מספר חודשים לפני שקלינג בן השלוש עשרה עתיד היה לקבל תעודה מקבילה לתואר ראשון בתורת המוזיקה, הוא גורש מבית הספר בשל היותו יהודי.

## חייו במחנות הריכוז
ב-28 בספטמבר 1944 גורש קלינג לאושוויץ, אך שרד. הוא נשלח למחנה הריכוז טרזיינשטט בגיל 13, שם נבחר להופיע באופרה של ויקטור אולמן "קיסר אטלנטיס" או "אי ציות המוות". האופרה נכתבה בשנת 1944 בטרזיינשטט, אך לא הוצגה לפני סגירת המחנה. התזמורת פורקה וחברי התזמורת נשלחו לאושוויץ. למעט קלינג וחבר אחד נוסף, כולם נפטרו. בין הפרויקטים שלו בתקופת חייו המאוחרים היה חינוך אחרים למוזיקה בתקופת השואה והרצאות על קורותיו בטרזינשטאט.

## לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוא הפך לנגן ראשי בקונצרטים של התזמורת הסימפונית NHK ותזמורת לואיוויל. הוא לימד באוניברסיטת ויקטוריה, בקולומביה הבריטית, קנדה במשך 20 שנה, ומאוחר יותר היה פרופסור אמריטוס ומנהל בית הספר למוזיקה (1980–1987). בהמשך לימד כינור באוניברסיטת קולומביה הבריטית.

בשנת 1995 הוצגה האופרה "קיסר אטלנטיס" לראשונה בטרזינשטאט בהפקה של ARBOS – החברה למוזיקה ותיאטרון. בשנת 1996 הוצגה האופרה במרכז הלאומי לאמנויות באוטווה קנדה במסגרת מיזם "ניצחון רוח האדם!", לראשונה עם הניצולים מטרזינשטט, קלינג והרברט תומאס מנדל שתרמו לפרויקט.

קלינג נפטר בוויקטוריה ב-2 בינואר 2005 בגיל 75. הוא היה נשוי לנבלנית היפנית טאקה קלינג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:נגנים יהודים צ'כים
קטגוריה:נגנים יהודים קנדים
קטגוריה:כנרים יהודים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצ'כיה
קטגוריה:מורים למוזיקה בקנדה
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בקנדה
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1929
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1929
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2005
קייטלין בריסטו

**קייטלין דון בריסטו** (באנגלית: **Kaitlyn Dawn Bristowe**; נולדה ב-19 ביוני 1985) היא ידוענית טלוויזיונית, מארחת פודקאסט וזמרת קנדית. היא זכתה להד תקשורתי כאשר השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "הרווק", של ABC, וכדמות המובילה והראשית בתוכנית הטלוויזיה "הרווקה".

היא התחרתה בעונה 29 של "רוקדים עם כוכבים", עם שותפה ארטם צ'יגווינצב והוכרזה כמנצחת ב-23 בנובמבר 2020.

## ביוגרפיה
קייטלין דון בריסטו היא בתה של בלרינה, וגדלה בלדוק, אלברטה שבקנדה, ועברה בבגרותה לוונקובר, קולומביה הבריטית לשם השלמת מלגת מחול שם הפכה למדריכת ספינינג.

## קריירה
את הקריירה שלה החלה בריסטו בעולם הטלוויזיה. היא השתתפה בתוכנית "הרווק", תוך שהייתה לדמות הראשית של התוכנית "הרווקה". בהמשך, השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", שם זכתה. בהמשך, החליטה להוציא מוזיקת קאנטרי, המשלבת בתוכה גם את מוזיקת הפופ.

בשנת 2020, הוציאה את השיר המצליח "If I'm Being Honest", שדורג בעשירייה הפותחת במצעד האייטונס האמריקאי, וזכה להד תקשורתי. לאור הצלחת השיר, החליטה להוציא שיר נוסף בשם "Good for Somebody", שזכה גם הוא להצלחה נאה ברחבי העולם.

בשנת 2025 החלה להנחות לצד קולטון אנדרווד את ריאליטי ההיכרויות "הפעם הראשונה שלי" בהולו ודיסני+. 

## דיסקוגרפיה
### סינגלים
* 2020: "If I'm Being Honest"
* 2020: "Good for Somebody"

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות-יוצרות קנדיות
קטגוריה:זמרות פופ קנדיות
קטגוריה:זמרות קאנטרי
קטגוריה:מגישי פודקאסטים קנדים
קטגוריה:מגישות פודקאסטים
קטגוריה:זוכי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1985
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1985
קארל מדיץ

**קארל מדיץ** (בגרמנית: **Karl Mediz**; 4 ביוני 1868 – 11 בינואר 1945) היה צייר נוף ודיוקן אוסטרי. רבות מיצירותיו הם בסגנון סימבוליסטי.

## קורות חייו
מדיץ נולד למשפחת סוחרים וגדל אצל דודתו, בהמשך עבד בחנות הכלבו של דודו. לאחר שהתגלו כישרונותיו האמנותיים, והמלצתו של צייר הקיסר פרידריך פון אמרלינג, הוא נשלח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אצל כריסטיאן גריפנקרל ופריץ ל'אלמן. לאחר מכן עבר ללמוד במינכן עם פול הרמן וגנר (1852–1937) ואלכסנדר דמטריוס גולץ. הוא סיים את האקדמיה ז'וליאן בפריז.

בשנת 1888, במושבת האמנים בדכאו, הוא פגש את הציירת אמילי פליקאן, לה נישא בשנת 1891. למרות היכרותו עם תיאודור פון הורמן והמלצות פריץ פון אוהדה, פרנץ פון לנבאך ולודוויג הבסי, הוא ואמילי לא יכלו להתקדם וחיו בעוני בווינה. הם עברו לקרמס על הדונאו ובעזרתם הכספית של חברים הוא הצליח ללמוד באיטליה. בשנת 1894 הזוג התיישב בדרזדן.ימין|ממוזער|קארל מדיץ, מפל מיםבין השנים 1902–1912 הוא היה חבר ב"האגנבונד", שנתן חסות לתערוכה משותפת שלו ושל אשתו אמילי 1903. הוא הציג גם בווינה ב-1904 ובברלין ב-1905 וב-1906.

## אחרית ימיו
לאחר מותה הפתאומי של אמילי מאי ספיקת לב בשנת 1908, הוא היה בדיכאון ומעולם לא התאושש לחלוטין. הוא ערך רק עוד תערוכה אחת, ברומא בשנת 1911, ואז נעלם מהחיים הציבוריים והתרכז בציור. הוא מת לפני הפצצת דרזדן במלחמת העולם השנייה.

עד מהרה עיזבונו עבר לידי השלטון הקומוניסטי בגרמניה המזרחית והן נשכחו עד שנת 1986, אז הוצגה תערוכת ציוריו ושל אמילי באוברסטררייכישה לנדסמוזין בלינץ.

## גלריה

File:Karl Mediz - Die Steinträger von Ragusa - 7243 - Österreichische Galerie Belvedere.jpg
File:Karl Mediz - Sonntagsgang der Gottscheerinnen.jpg
File:Red angel.jpg
File:Karl Mediz - Schäumende Adria bei Duino (1898).jpg
File:Karl Mediz - Gestade am Meer mit dem Lindwurm (1891).jpg
File:Mediz-Birkenreuth.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1945
אמילי מדיץ-פליקאן

**אמילי מדיץ-פליקאן** (בגרמנית: **Emilie Mediz-Pelikan**; 2 בדצמבר 1861 – 19 במרץ 1908) הייתה ציירת נוף אוסטרית. רבות מיצירותיה מראות השפעה סימבוליסטית. הייתה חברה בקבוצת "הזצסיון הווינאי".

## חייה
אביה היה מנהל כספים ממשלתי. בשנת 1883 היא הפכה לתלמידתו הפרטי האחרונה של צייר הנוף, אלברט צימרמן, היא סייעה לו קודם בזלצבורג. שנתיים לאחר מכן ליוותה אותו למינכן, שם נפטר בשנת 1888. היא התגוררה גם במושבת האמנים בדכאו, שם עבדה עם אדולף הלזל ופריץ פון אוהדה. מאוחר יותר בילתה בפריז ובמושבת האמנים בקנוקה, בלגיה.

בדכאו היא הכירה צייר וינאי בשם קארל מדיץ ופגשה אותו שוב בקנוקה. בשנת 1891 הם נסעו לווינה והתחתנו, אך לא זכו להצלחה שם. בהתחלה הם עברו לעיר קרמס על הדונאו, שם נולדה בתם. בשנת 1894 הם החליטו להתיישב בדרזדן.

הם ערכו נסיעות רבות לאזור טירול, איטליה וחוף הים האדריאטי. בשנת 1898, הייתה לה תצוגה גדולה בתערוכה הראשונה של הזצסיון הווינאי. בשנת 1901, לאחר מכן הציגה בתערוכה בינלאומית בדרזדן. היא וקארל ערכו תערוכה משותפת בשנת 1903 והיו לה גם שתי תערוכות מרכזיות בבית האמנים בברלין.

בשנת 1908, בגיל ארבעים ושבע בלבד, היא נפטרה פתאום מאי ספיקת לב.

שיתוף הפעולה עם בעלה היה אינטנסיבי מאוד, ולאחר מותה הוא מעולם לא התאושש לחלוטין. הוא סירב לאפשר להציג תערוכות שלה. לאחר מותו עברו ציוריה לידי ממשלת מזרח גרמניה ונשכחו. בשנת 1986 נערכה תערוכה קטנה בלינץ, אך רק מאז שנת 2000 התגלתה עבודתה מחדש.

עבודותיה נכללו בתערוכה במוזיאון בווינה 2019 – "עיר הנשים: נשים אמניות בווינה בין השנים 1900-1938" .

## גלריה


File:Emilie Mediz-Pelikan (attr) Villa Cipressi.jpg |וילה ציפריסי
File:Emilie Mediz-Pelikan Blick von der Burgruine Dürnstein.jpg |מצודת דורנשטיין
File:Emilie Mediz-Pelikan Portraitstudie in Pastell.jpg | דיוקן בפסטל
File:Emilie Mediz-Pelikan - Moorlandschaft - 7246 - Österreichische Galerie Belvedere.jpg | מורלנד


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות המאה ה-20
קטגוריה:ציירות המאה ה-19
קטגוריה:ציירות אוסטריות
קטגוריה:חברי הזצסיון הווינאי
קטגוריה:ילידות 1861
קטגוריה:ילידי 1861
קטגוריה:נפטרות ב-1908
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1908
אדפטוגן

**אדפטוגן** הוא חומר המחזק עמידות בפני מחלות וחולשות. 
זהו מונח בתחום צמחי המרפא המערביים שמקורו במילה אדפטציה, והכוונה היא לתמיכה במצבי מתח מתמשכים, יצוב תהליכים פיזיולוגיים וסיוע בהומאוסטזיס.

המונח נטבע בשנות הארבעים כדי לתאר חומר שיכול לחזק את העמידות לסטרס.
רוב המחקרים על השפעת חומרים אלה נערכו בברית המועצות, קוריאה וסין לפני שנות השמונים. כמו כן נבחנו השערות שונות בנוגע למנגנון הפעולה שלהם, אך לא הגיעו למסקנות.

בחוות הדעת של הוועדה האירופית למוצרים של צמחי מרפא של הסוכנות האירופית לתרופות על השערת האדפטוגן, היא מסבירה כי בניגוד לתרופות ידועות, אדפטוגנים אמורים להיות לא ספציפיים לגורם סטרס מסוים. נערכו מחקרים מרובים במשך עשרות שנים שטענו לשיפור של איכות החיים באופן כללי ולהשפעה מרפאת של החומרים במצבים קליניים הקשורים לסטרס. נוסף על כך, דווח שהם משפיעים לטובה כשהם ניתנים לצד טיפול רגיל במחלות כרוניות מסוימות. עם זאת, הניסויים לא נעשו ותוארו בדרך המקובלת ולכן אי אפשר להשתכנע (לדוגמה, היו ניסויים בהם מספר החולים היה קטן מאוד, לא צוין איזה תכשיר ניתן, לא הוגדרו קריטריונים לקביעת השפעה וכדומה).
מכיוון שכך, נאסר באיחוד האירופי להשתמש במונח "אדפטוגן" בשיווק.
לסיכום, קובעת הוועדה, נראה שהתוצאות מצדיקות מחקרים נוספים. מסקנת הדו"ח היא שהשערת האדפטוגן לא הוכחה ושניתן להשתמש במונח זה רק במוצרים של רפואת צמחים מסורתית.

נכון ל-2020 המונח אינו מקובל בתחומי הרוקחות, הפיזיולוגיה והרפואה הקונבנציונלית באיחוד האירופי. בארצות הברית הזהירה ה-FDA בשנת 2013 חברה שהשתמשה במונח בפרסומיה. גם התומכים ברעיון האדפטוגני טוענים שאי אפשר להסביר אוו בעזרת המודל המדעי הרדוקציוניסטי הסטנדרטי.

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה
מצעד הגאווה באיסטנבול

[ממוזער|מצעד הגאווה באיסטנבול, [שדרות איסתיקלאל, 2013]]
[ממוזער|מצעד הגאווה באיסטנבול, [כיכר טקסים, 2011]]

**מצעד הגאווה באיסטנבול** (בטורקית: **İstanbul Onur Yürüyüşü**) הוא מצעד הגאווה השנתי, המתקיים מדי שנה בעיר הגדולה בטורקיה, איסטנבול. האירוע התקיים לראשונה בשנת 2003 ומאז הוא מתקיים מדי שנה ביום הראשון או האחרון של חודש יוני או ביום הראשון או האחרון בחודש יולי, ומציין סוף שבוע של אירועי גאווה בעיר. כ-30 איש בלבד השתתפו במצעד הראשון שנערך באיסטנבול. המספרים גדלו באופן אקספוננציאלי בכל שנה והגיעו לכ-5,000 איש ב-2010. המצעד ב-2011 משך למעלה מ-10,000 איש, היה זה מצעד הגאווה הגדול ביותר מסוגו בעולם המוסלמי. מצעד הגאווה ב-2012 שהתקיים ב-1 ביולי, משך אליו קרוב ל-30,000 משתתפים.

המשתתפים מתכנסים בכיכר טקסים לפני שצועדים לכל אורך שדרות איסתיקלאל.

## היסטוריה
ב-30 ביוני 2013, מצעד הגאווה משך כמעט 100 אלף איש משום שלמפגינים הצטרפו מפגנים מגל המחאות שהתקיים במדינה באותה השנה, מה שהפך את המצעד באיסטנבול ב-2013 למצעד הגדול ביותר שהיה אי פעם בטורקיה. ב-2014 משך האירוע יותר מ-100,000 איש. האיחוד האירופי שיבח את טורקיה בכך שהמצעד יצא לפועל ללא הפרעה. ביום ראשון ה-29 ביוני 2015 דווח ברויטרס כי משטרת טורקיה השתמשה בנשק לפיזור הפגנות על מנת לפזר את האירוע.

בשנת 2016 נאסר על האחראים לקיים את מצעד הגאווה על ידי השלטון המקומי: "למען ביטחון אזרחנו, בראש ובראשונה למשתתפים, ולמען הסדר הציבורי." "במסגרת חוק מס 5442, בקשה זו לא אושרה עקב פיגועי הטרור שהתרחשו בארצנו ובאזור, משום שפעולות פרובוקטיביות ואירועים עשויים להתרחש כאשר לוקחים בחשבון את הרגישויות שעלו בחברה, ומכיוון שזה עלול לגרום לשיבוש בסדר הציבורי ובעם - כולל משתתפי האירוע - שקט, ביטחון ורווחה."

בשנת 2017 מושל איסטנבול שוב אסר על קיום מצעד הגאווה בעיר, תוך ציון חששות ביטחוניים וסדר ציבורי.

בשנת 2018, הייתה זו השנה הרביעית ברציפות בה מושל איסטנבול אסר על מצעד הגאווה תוך ציון החששות הביטחוניים והסדר הציבורי, אף על פי כן, כ-1,000 איש התנגדו לאיסור וקיימו את המצעד, הם נתקלו בכדורי גז מדמיע וגומי מצד המשטרה המקומית. 11 משתתפים נעצרו.

בשנת 2019, משרד מושל איסטנבול אסר שוב על קיום מצעד הגאווה, וציין את החששות הביטחוניים והסדר הציבורי. לאחר מכן, חבר האופוזיציה באספה הלאומית, סזגין טאנריקולו, ממפלגת העם הרפובליקאית, פנה לסגן נשיא טורקיה, פואט אוקטאי, ושאל מדוע מושל איסטנבול אסר על קיום מצעד הגאווה באיסטנבול. הוא גם שאל כמה חברי הקהילה הגאה נהרגו ב-17 השנים האחרונות במדינה, הזמן בו מפלגת הצדק והפיתוח שלטה בעיר, עקב דברי שנאה פרובוקטיביים, והעלה חשש מאפליית קהילת הלהט"ב בעתיד. ב-29 ביוני אותה השנה, מאות אנשים התנגדו לאיסור והחלו לצעוד, כמו בשנה קודם לכן, הם נתקלו בגז מדמיע, גז פלפל וכדורי פלסטיק שנורו לעברם מכוח המשטרה.

## ראו גם

* זכויות להט"ב בטורקיה
* זכויות להט"ב באסיה
* זכויות להט"ב באירופה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איסטנבול
איסטנבול
קטגוריה:אירופה: מצעדי גאווה
קטגוריה:להט"ב בטורקיה
RP-1

[ממוזער|כ־2 [ליטרים של RP-1]]
**RP-1** (ראשי תיבות באנגלית של **R**ocket **P**ropellant או **R**efined **P**etroleum) הוא צורה של קרוסין מזוקק מאוד,  המשמש כדלק רקטות. RP-1 מספק מתקף סגולי נמוך יותר מאשר מימן נוזלי (LH2), אך הוא זול יותר, יציב בטמפרטורת החדר, ובעל סיכון נמוך יותר לפיצוץ. RP-1 צפוף בהרבה מ־LH2, מה שמקנה לו צפיפות אנרגיה גבוהה יותר. ה־RP-1 הוא גם רעיל ומכיל גורמים מסרטנים, אם כי נמוכים הרבה יותר מדלקים אחרים כמו הידרזין.
[ממוזער| [אפולו 8, סטורן 5: כ־810,700 ליטר של RP-1 ו־1,311,100 ליטר של חמצן נוזלי]]
RP-1 הוא דלק במאיצי השלב הראשון של הרקטות סויוז, זניט, דלתא I-III, אטלס, פאלקון, אנטארס וטרונאדור II. הוא גם הפעיל את השלבים הראשונים של אנרג'יה, טיטאן I, סטורן 1, סטורן IB וסטורן 5. הארגון ההודי לחקר החלל מפתח גם הוא מנוע RP-1 לרקטות העתידיות שלו.

## הערות שוליים

קטגוריה:דלק
קטגוריה:מנועים רקטיים
קטגוריה:מוצרי נפט
צעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב

**צעדת המוות הראשונה מחלם והרוביישוב** יצאה ב-1 בדצמבר 1939 מככר העיר בחלם ונרצחו בה קרוב ל-4,000 גברים מיהודי חלם והרוביישוב. זוהי צעדת המוות הראשונה בשואה.

## תיאור צעדת המוות
במועד פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939 חיו בחלם ובכפרים הסמוכים כ-18,000 יהודים, מעל מחצית אוכלוסייתה של העיר. יהודי חלם היוו את עמוד התווך במסחר בעיר, בבנקאות ובתעשייה. היהודים היוו חברה הטרוגנית ומגוונת – החל באנשי חסידויות וחצרות רבנים וכלה באקדמאים, אומנים ופוליטיקאים. 

בסוף נובמבר 1939 פרסמו הנאצים הודעה, על פיה נדרשים כל הגברים היהודים, בגילאי 16 עד 60, להתרכז ביום שישי בבוקר, 1.12.1939, בכיכר העיר. במועד זה התייצבו בככר כ-2,000 מיהודי חלם. השאר – בחרו להתחבא או לחמוק לכפרים הסמוכים. הנאצים הקיפו עם מכונות ירייה את המתייצבים והותירו אותם לעמוד במשך שעות, תוך השפלות ושריפת מסמכים ותעודות שהביאו עימם. כעבור מספר שעות הובילו אותם לעיר הרוביישוב, לאחר שירו בנכים ומוגבלים. הגברים היהודים נאלצו לצעוד בשלג במהירות תוך השפלות, מניעת אוכל ושתייה, ורציחת כל מי שנדמה שמעכב את הצעדה. עשרים ממנהיגי הקהילה, נורו 20 קילומטרים מזרחית לחלם, ביער פופולוביצה. 

בערב הגיעו הצועדים לפאתי הרוביישוב ושם הוכנסו למחסן ריק. בבוקר הצטרפו אליהם כ-2,000 גברים מיהודי הרוביישוב, שנקראו על ידי הגרמנים מבלי שידעו על גורל יהודי חלם. הנאצים הצעידו אותם לנהר הבוג דרך יערות וביצות. 

כעבור ארבעה ימים הגיעו מאות בודדים לנהר הבוג. האיכרים המקומיים יצאו מאוחר יותר לקבור את הגופות שנותרו לצידי הדרך בקברי אחים המוניים, על מנת למנוע התפשטות מחלות. הנאצים התכוונו להעביר את השורדים אל שטחי רוסיה. החיילים הרוסים שמצדו השני של הנהר סירבו לאפשר להם לחצות את הגבול. בודדים הצליחו להתחבא בצידי הנהר או לחצות אותו. חלקם חזרו כעבור מספר ימים לחלם ולהרוביישוב. קרוב ל-4,000 גברים, מיהודי חלם והרוביישוב, לא שרדו בצעדה. 

ידיעה ראשונה על צעדת המוות והרצח ההמוני התפרסמה ב-22 בינואר 1940 בעיתונות העולמית אולם לא זכתה להתייחסות. 

לא ברור מדוע חלם והרוביישוב נבחרו לצעדת המוות. ייתכן בשל היותה של האוכולוסיה קשת יום והקרבה לגבול הרוסי. אירוע תקדימי נוסף שהתרחש בחלם בתחילת המלחמה הוא השמדה של פולנים נוצרים, נכים ומוגבלים, ממוסד לחולי נפש בחלם.

## הנצחה
רשימת קורבנות הצעדה לוקטה בעיקר מעדויות ניצולים אשר פורסמו בספרי היזכור של הקהילות ובספרים אוטוביוגרפיים.

בשנים האחרונות מופו וסומנו ארבעה קברי אחים לאורך מסלול הצעדה על ידי עמותת זיכרון אחרון הפולנית ובפיקוח הרבנות הראשית של פולין. שני קברי אחים בדרך מחלם להרוביישוב, ליד היישובים Busno ו-Mojslawice, ושניים בדרך מהרוביישוב לנהר הבוג, ליד היישובים Cichoburz ו-Malkow . 

ב-1 בדצמבר 2018 צוינה לראשונה צעדת המוות. בעקבות כתבה בעיתונות המקומית אותר קבר אחים נוסף ביער פובולוביצה בו נקברו 20 גברים יהודים. ב-1 בדצמבר 2019, באירוע לציון 80 שנה לצעדה, הוצב לוח הנצחה על אחד הבתים בכיכר וכן על קבר האחים שנמצא.

## קישורים חיצוניים
* עדותו של דב בר, ניצול שואה מחלם, על צעדת המוות מחלם, בערוץ היוטיוב של יד ושם.
* 
* 
* מצעד המוות של יהודי חלם והרובישוב בדצמבר 1939, אתר ארגון יוצאי חלם לדורותיו.

קטגוריה:צעדות מוות בשואה
קטגוריה:1939 בפולין
קטגוריה:חלם
כאם

**כאם** (בגרמנית: **Cham**) היא קומונה שנמצאת בקנטון צוג, שווייץ.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-80 ק"מ מבירת שווייץ, ברן, וכ-5 ק"מ מבירת הקנטון צוג, צוג.

## אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 7 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא דצמבר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,869 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (193 מ"מ גשם), וחודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (77 מ"מ גשם).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שווייץ: יישובים
קטגוריה:צוג (קנטון)
קטגוריה:ערים זוכות פרס ואקר
שירות הגז לשעת חירום (רוסיה)

**שירות הגז לשעת חירום** (ברוסית: **Аварийная газовая служба**) הוא שירות חירום בערים רבות ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר, שמטרתו להגיב לקריאות אזרחים במקרים של דליפת גז ולטפל בהם במהירות האפשרית. זהו אחד הגופים החשובים בתחום ההגנה האזרחית ברוסיה ומהוותיקים שבהם.

## היסטוריה
ההיסטוריה של השירות החלה במאה ה-20 בתקופה הסובייטית. בברית המועצות הושקה אוגדה בכל הארגונים צבאיים של אנשי טיפול בגז (ונכללו בשירות הצלת הגז הכללי של התעשייה הכימית), הם הוצבו גם בגופים אזרחיים ופעלו בצמוד למשרד ההגנה ומשרד הפנים.

בשנת 1992, עם פירוק משרדי הממשל והמחלקות בברית המועצות, הופסקה פעילותם של המחלצים הצבאיים ואנשי יחידות הכרייה וההצלה, כאשר שירותי חילוץ גז של המפעלים הפכו לעצמאיים. עד 2003 יחידות הגז היו יחידות דמוי-צבאיות ובשנת 2003 הוכפפו כולם לרשויות המקומיות והיו מחויבות לפעול על פי תקנון שפרסם המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.

## חובות
יחידות הגז היו אחראיות ל:
* לזהות מיד את הנסיבות שהתפתחו כתוצאה ממצב חירום של דליפת גז;
* לנקוט בצעדים מיידיים לקביעת סיבת החירום ולנקוט באמצעים לחיסולם או מניעת התפשטותם.
שירותי הגז רשאים לבצע:
* בדיקת צפיפות צינורות גז, מכשירי הגז והתקנים המשתמשים בגז בלחץ ההפעלה;
* אריזה מחדש של מפרקי אוגן והברגה של התקני כיבוי תוך החלפת חומרי איטום.
* טיפול בדליפות גז, כולל ביצוע עבודות שיקום במערכת אספקת הגז,
* אימות עמידה בתקנים בעת התקנת מכשירי גז וציוד, בניית מתחמים, הנחת דרישות קוד לבניית צינורות גז, כללי תכנון והפעלה;
* בדיקת צינורות לנוכחות לחץ;
* בדיקת זמינות של גישה חופשית לצינורות גז, מכשירי גז, כמו גם במרתפים ובעליית הגג, שם הצינורות מונחים;
* אימות התאמה לשימוש (הפעלה) של מכשירי גז ומכשירים והשבתת מכשירים שאינם מתאימים לשימוש.

הקריאה לשירותי הגז נעשית כאשר יש
* ריח גז.
* הפחתה או הגדלה של לחץ הגז.
* כיבוי גז פתאומי או הפסקת גז למכשירי גז ללא התרעה על ידי עובדי חברת גז
* הפעלת מכשירי גז באזור אחד המפריעה להפעלת מכשירי גז באזור אחר
* פיצוץ או שרפה.

## מוקד החירום
מספר הטלפון לשעת חירום בנושאי גז הוא 04 או 104, תלוי במיקום. מאז הכנסת מוקד החירום 112 גם מוקד זה מנתב בעת צורך שיחה למוקד הגז.

## רכבי שירות הגז
רכבי שירות הגז הרוסיים צבועים בדרך כלל בצבע צהוב לימוני כולל דלתות אדומות, פגושים אדומים, פסים אנכיים אדומים מלפנים ומאחור ופס אופקי אדום.


קובץ:УАЗ-452 Аварийная. Теплосеть (02).JPG|ניידת גז מדגם UAZ-3909
קובץ:PAZik.JPG|אוטובוס פיקוד מדגם PAZ-672 במוסקבה
קובץ:ZiL-130 & ZiL-131.jpg|משאיות ZiL-130 של שירותי החירום לטיפול בגז באוקראינה. המשאית השנייה היא מדגם זיל-131


## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:ארגוני חירום ברוסיה
שנת 4338: מכתבי פטרבורג

**שנת 4338: מכתבי פטרבורג** (ברוסית: **4338-й год: Петербургские письма**) הוא רומן משנת 1835 מאת ולדימיר אודוייבסקי. זהו רומן עתידני, שעלילתו מתרחשת בשנת 4338, שנה לפני שהשביט של ביאלה היה אמור להתנגש בכדור הארץ כפי שחושב בשנות ה-20 של המאה ה-19, אף על פי שהשביט נשרף מאוחר יותר במאה התשע עשרה. יצירה זו נתפסה במקור כחלק השלישי של טרילוגיה, שהייתה אמורה גם להציג תיאורים של רוסיה בתקופתו של פיוטר הגדול ובתקופה העכשווית של המחבר, בשנות ה-30 של המאה ה-19. החלק הראשון מעולם לא נכתב והחלק השני והעתידני נותרו לא גמורים. חלקים מהם פורסמו בשנת 1835 וב-1840, כאשר הגרסה המלאה ביותר הופיעה בשנת 1926.

העולם המתואר בעבודתו של אודוייבסקי דומה במובנים מסוימים לזה במאה ה-21 ובכל זאת שונה משמעותית מההווה בו אנו פוגשים כיום. חלק מההתקדמות הטכנולוגית הכלולה במכתבי פטרבורג הם נסיעות אוויר וחלל, טלפון, אקלים בשליטה מלאכותית ויכולת צילום. תרופות הזיות ואמת, בצורת משקאות גזיים ו"אמבטיות מגנטיות" המסירות צביעות מחיי החברה. בעתיד צפוי זה, רוסיה וסין הן מרכזי הכוח העולמי. רוסיה וסין איחדו את מאמציהן כדי למנוע התנגשות כדור הארץ עם כוכב לכת אחר. ברומן מתוארת סין כמי שחוותה "קיפאון קטלני" שהסתיים עם שלטונו של הין ג'ין במאה ה-39. הדמות הראשית של הסיפור היא למעשה סטודנט סיני, איפוליט צונגוייב, (לא דמות רוסית, כצפוי) שלומד ב"בית הספר המרכזי" של סנקט פטרבורג. מכתביו לחבריו לתלמידים מהווים את הרומן.

## קישורים חיצוניים
* הטקסט המקורי כולל חלקים נוספים 
* תרגום אנגלי

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1835
קטגוריה:ספרים רוסיים
קטגוריה:אוטופיות
קטגוריה:ספרי מדע בדיוני קשה
תרזה פודרובנה רייס

**תרזה פודרובנה רייס** (באנגלית: **Teresa Feoderovna Ries**; 1874 – 1950) הייתה פסלת וציירת יהודיה אוסטרית, ילידת רוסיה, חברת הזצסיון הווינאי.

## קורות חיים ועבודה
תרזה רייס נולדה ברוסיה למשפחה יהודית. למדה בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. היא גורשה מכיוון שהפגינה חוסר כבוד כלפי פרופסור באחד משיעוריה.

במסקווה תרזה רייס התחתנה, איבדה ילד והתגרשה עוד כשהייתה נערה.

היא עברה לווינה בגיל 21, שם יצרה את "המכשפה", פסל של אישה עירומה שקוצצת את ציפורני הרגליים שלה, ב"בית האמנים" בווינה.
ימין|ממוזער|340x340 פיקסלים|תרזה רייס, הבלתי מנוצחים, וינה
פסל זה משך את תשומת ליבו של הקייזר פרנץ יוזף הראשון, והיא עד מהרה זכתה לפרסום בכל רחבי וינה. בתערוכה הזאת השתתף גם גוסטב קלימט, חבר פעיל בתנועת הזצסיון הווינאי, שביקש ממנה להציג יחד איתם. היא פנתה אל אדמונד הלמר שיהיה המנטור שלה. בהתחלה הוא סירב ואמר כי "אין טעם ללמד נשים מאחר שהן ממילא יתחתנו". הלמר בסופו של דבר התרצה ועזר לה להציג את עבודותיה ולקבל עבודות.

בשנת 1900 הציגה רייס בתערוכה העולמית בפריז וביריד העולמי בשנת 1911 בטורינו בהזמנת רוסיה ואוסטריה. הנסיך אלויס מליכטנשטיין הציע לה להשתמש בסוויטת חדרים לצד גלריית התמונות שלו כסטודיו.

בעבודה באבן, שיש, טיח וברונזה, רייס ייצרה עבודות פרטיות וציבוריות במהלך הקריירה שלה. כמה מפסלי העירום הידועים הם Sleepwaker (לפני 1894), לוציפר (1897), ומוות (1898). היא הפיקה פסלים ופסלי חזה לחללים ציבוריים. היא אולי ידועה בעיקר בצילום ויצירת פסל חזה של מארק טוויין בתקופת שהותו בווינה.

לדברי מבקר האמנות קרל קראוס, "התערוכות שלה זכו לפרסום רב מדי". רייס פרסמה את זיכרונותיה "שפת האבן" בשנת 1928.

בשנת 1938 היא פונתה מהגלריה וממרחבי הסטודיו שלה בגלל מדיניות הנאצית.

היא המשיכה לעבוד בווינה עד 1942 ואז היגרה ללוגאנו, שווייץ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלות יהודיות
קטגוריה:פסלים יהודים אוסטרים
קטגוריה:ציירות יהודיות אוסטריות
קטגוריה:אמניות אוסטריות
קטגוריה:אמנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:יהודים חברי הזצסיון הווינאי
קטגוריה:אוסטריות שנולדו ב-1874
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1874
קטגוריה:נפטרות ב-1950
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1950
Hannah Montana Forever

**Hannah Montana Forever** (בעברית: **האנה מונטנה לנצח**) הוא אלבום הפסקול של העונה הרביעית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה האנה מונטנה, שיצא לאור ב-15 באוקטובר 2010 על ידי וולט דיסני רקורדס. כל אחד עשר השירים באלבום מבוצעים על ידי השחקנית הראשית של הסדרה, מיילי סיירוס, ועומדים לזכותה של דמותה, האנה מונטנה. הזמרים בילי ריי סיירוס, Iyaz ושריל קרואו מופיעים כאמנים משתתפים באלבום. הפסקול הוא אלבום פופ, הכולל השפעות נוספות מסגנונות טין פופ, פופ רוק, פאוור פופ, דאנס-פופ וקאנטרי פופ.

הסינגל המוביל מהאלבום הוא "Ordinary Girl" ב-8 ביולי 2010 כהורדה דיגיטלית ומאוחר יותר כסינגל בפורמט תקליטור, אשר הגיע למקום 91 במצעד בילבורד הוט 100. "Are You Ready" יצא לאור כסינגל השני ב-3 בספטמבר 2010. "Gonna Get This" יצא לאור כסינגל השלישי ב-5 באוקטובר 2010 והצליח להגיע למקום 66 במצעד הבילבורד הוט 100. "I'm Still Good" יצא לאור כסינגל הרביעי והאחרון ב-10 בדצמבר 2010 בהורדה דיגיטלית וכסינגל בפורמט תקליטור.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## תארים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מיילי סיירוס
קטגוריה:אלבומי האנה מונטנה
קטגוריה:פסקולים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טובי גד
קטגוריה:פסקולי טלוויזיה
קטגוריה:פסקולי וולט דיסני רקורדס
RELCOM

**RELCOM** או **Relcom**, ראשי תיבות של "RELiable COMmunications" היא רשת מחשבים ברוסיה. היא הושקה בברית המועצות ב-1 באוגוסט 1990 במכון קורצ'טוב בשיתוף פעולה עם קואופרטיב DEMOS (אם כי צוות ההנדסה ב-DEMOS באותה עת כלל בעיקר עובדי מכון קורצ'טוב, כמה חברי מפתח כמו מיכאיל דוידוב, ואדים אנטונוב, דמיטרי וולודין) בצוות RELCOM מעולם לא הועסק במכון קורצ'טוב.

היא הפכה לאחת מרשתות המחשבים הרוסיות הראשונות (וספקית שירותי האינטרנט המסחרית הראשונה בברית המועצות) ופיתוחה הוביל להופעת האינטרנט ברוסיה. בתחילה הייתה זו רשת דואר אלקטרוני בלבד המבוססת על פרוטוקול UUCP.

במהלך ניסיון ההפיכה הסובייטי בשנת 1991 רשת רלקום שימשה להפצת ידיעות על האירוע ברחבי העולם בזמן שמבצעי ההפיכה ניסו לדכא את פעילות התקשורת ההמונית באמצעות הק.ג.ב..

כעת היא מנוהלת על ידי המכון הרוסי לרשתות ציבוריות וחברת Relcom Business Network Ltd., ספקית אינטרנט רוסית.

## לקריאה נוספת
* "שיתוף פעולה רחב שטח." (ארכיון)

## קישורים חיצוניים
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:ברית המועצות: המצאות
קטגוריה:תקשורת מחשבים
בירת חג המולד

**בירת חג המולד** (באנגלית: **Christmas beer**; או **Christmas Ale; או Xmas Ale**) היא בירה עונתית  שמיוצרת במיוחד לצריכה בתקופת חג המולד. הסגנון נפוץ בעיקר בקרב מבשלות בירה בלגיות. בירות חג המולד הן בירות כבדות, המיוצרות בדרך כלל על בסיס בירות בלגיות חזקות (Strong Belgian Ales), והן במרבית המקרים מכילות מגוון מרכיבים כגון קינמון, קליפת תפוז, ציפורן ועוד שלל רכיבים, אשר מופיעים גם ביין מתובל. האופי הכבד והאלכוהולי של הבירה הולם את תקופת חג המולד הקרה, בכך שהבירה מייצרת תחושת חמימות כתוצאה מאחוז האלכוהול הגבוה שבה.

## היסטוריה
בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, (פירושה המילה 'סטלה' בלטינית הוא כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה.

בירות חג המולד של מותג הבירה הדני, טובורג ה-"JULEBRYG" משווקת במהדורה מוגבלת למשך 10 שבועות בלבד בכל שנה. הבירה המיוחדת הושקה לראשונה בנובמבר 1981, ומאז מושקת בכל שנה ביום השישי הראשון של נובמבר, שזכה לכינוי J-Day, במסגרת יום ההשקה החגיגי של הבירה מתלבשים עובדי המבשלה בדנמרק בחליפות של מביא המתנות הנוצרי "סנטה קלאוס" והיו מבלים את מרבית שעות היום במשאיות וכרכרות בירה ברחבי הערים המרכזיות בדנמרק.

## סוגי בירות חג מולד
* בירות של סטלה ארטואה
* סמיקלאוס של אגנברג
*בירות חג מולד בלגיות
*בירת חג המולד של טובורג ה-"JULEBRYG"
*סן ברנרדוס כריסמס
*גאודן קרולוס קריסמס

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מאכלי חג המולד
חג המולד
מצעד הגאווה בביירות

**מצעד הגאווה בביירות** (בערבית: **فخر بيروت**) הוא מצעד הגאווה השנתי מטעם הקהילה הגאה בביירות, בירת לבנון.

## היסטוריה
המצעד התקיים לראשונה ב-2017 בו השתתפו כ-4,000 צועדים. ב-2018, לפני שהמשטרה עצרה את המארגנת, האדי דמיאן, השתתפו קרוב ל-3000 צועדים. למחרת פתח התובע הכללי של ביירות בהליך פלילי נגד האדי בגין ארגון אירועים "המסיתים להפקרות".

ההתקדמות העולמית בנושא הקהילה הגאה והמומנטום שיצרו היו התמריץ עבור האדי דמיאן בת ה-28 שהחלה לתכנן את אירוע הגאווה שיתקיים בביירות באוגוסט 2016. האדי פנתה לחברים ולארגונים שאינם ממשלתיים מהקהילה הגאה, ואספה קבוצה של אנשים מסורים כדי להדון ולקדם את נושא הקהילה הגאה בביירות ובלבנון בכלל.

המהדורה הראשונה של אירוע גאווה בביירות התקיימה בין התאריכים 14–21 במאי 2017 במקביל ליום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. האירוע משך אליו 4000 משתתפים באירועים שכללו תצוגות אופנה, ערב סיפורי להט"ב, הקרנות סרטים, מספר מסיבות, מופעי דראג, ועוד אירועים חברתיים. מצעד הגאווה עצמו נקבע ל-21 במאי, אך בימים שקדמו אליו, כמות המשתתפים הצפויה עלתה על הציפיות ולכן הלוגיסטיקה לא הספיקה ללוות כראוי את המצעד. במקום זה התקיים ברקביקיו המוני בחוף הים שכלל מוזיקה חיה, משחקי חברה ומסיבת חוף גדולה.

מארגני האירוע בשנה זו סבלו מהטרדות והצקות מארגונים דתיים שקראו לשלטונות להפסיק את האירועים. לדוגמה, המלון אותו הזמינה הקהילה לקראת האירועים, ביטל את ההזמנה.

במאי 2018 נערך המצעד השני. המצעד היה בסימן הורים אשר לא "זרקו" את ילדיהם בגלל זהותם המינית. מסיבת הפתיחה הביאה 800 אנשים ששרו והריעו להופעתו של הזמר והרקדן הלבנוני חאנזה. אף על פי כן, בלילה השלישי לאירוע הגאווה, התקיימה במקום הפצת תוכנית הומופובית. התובע הכללי של ביירות הורה על השעיית הפעילות ופתח בהליך פלילי כנגד המארגנת בגין ארגון אירוע "המסית להפקרות".

בעקבות האירוע, הקהילה הגאה בביירות זכתה לתמיכה רחבה מכל העולם וזכו למאות שיחות טלפון של פעילים גאים ברחבי העולם שהציעו עזרה, תמיכה ועודדו המשך פעילות כמו גם גינויים ממשלות זרות כלפי התנהלות התובע הכללי של ביירות.

ב-2019, טקס הפתיחה שהיה אמור להתקיים במרכז ארסקו באל חמרה, נדחה לאחר שהמופתי של הרפובליקה ביקש להפסיק את פעילויות הפסטיבל והאשים אותם ב"הפרת מוסר".

אירוע הגאווה ב-2020 נערך על רקע מגפת ה-COVID-19 וגם לאחר הפיצוץ בנמל ביירות באוגוסט אותה השנה.

על מנת שהקהילה הגאה תצמח בביירות באופן בר-קיימא, המארגנים פתחו ערוצי תקשורת עם כל הרשויות הדתיות והמפלגות הפוליטיות. הקהילה המקומית שיתפה פעולה עם האוניברסיטה האמריקנית בביירות ועם האוניברסיטה האמריקאית הלבנונית. באמצעות נוכחות הקבועה בזירה הבינלאומית, המשתתפת בשיחות, ועידות ופאנלים מקומיים ועולמיים, מרחיבה את הפילנתרופיה והסיוע, בונה הקהילה כל העת את המוניטין שלה שמציב אותה בנרטיב העולמי בנושא הקהילה הגאה. מדי שנה מקיימת הקהילה הגאה בביירות אירועים למודעות לאיידס ביום האיידס העולמי.

## ראו גם
* זכויות להט"ב באסיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ביירות
קטגוריה:ביירות
קטגוריה:להט"ב במזרח התיכון
ההברידיים (מנדלסון)

[ממוזער|180px|שמאל|[פליקס מנדלסון-ברתולדי  ()]]
אוברטורת **ההברידיים** (בגרמנית: **Die Hebriden**), אופוס 26, הידועה גם בשם מערת פינגאל , היא אוברטורה קונצרטנטית שכתב המלחין פליקס מנדלסון-ברתולדי ב-1830 בעקבות טיולו באיים ההברידיים שלחופה המערבי של סקוטלנד. הגרסה הסופית הושלמה 1832 ובוצעה לראשונה 1833 בברלין בניצוחו של מנדלסון עצמו. ביצוע האוברטורה אורך כ-11 דקות.

למרות הגדרת היצירה כאוברטורה קונצרטנטית היא עומדת בפני עצמה ולא מהווה הקדמה ליצירה אחרת. עם פרסום היצירה היא נכנסה לרפרטואר המקובל של תזמורות והיא מבוצעת עד היום. מנדלסון הקדיש את היצירה לפרידריך וילהלם הרביעי שבאותה תקופה היה יורש העצר של פרוסיה. העותק המקורי של האוברטורה שמור בספרייה הבודליינית באוניברסיטת אוקספורד.

## רקע
[ממוזער|220px|שמאל|[מערת פינגאל . מנדלסון כתב את נושא הפתיחה של האוברטורה בזמן טיולו באי.]]
[ממוזער|350px|שמאל|טיוטה ראשונית של [נושא (מוזיקה)|נושא האוברטורה. מתוך מכתב שמנדלסון שלח לאחותו פאני.]]
ב-1829, בעקבות הזמנה מהחברה הפילהרמונית המלכותית , מנדלסון הגיע לביקור באנגליה. אחרי הביקור באנגליה הוא המשיך לסקוטלנד שם החל לכתוב את הסימפוניה השלישית  שלו הידועה בשם "הסקוטית". במהלך הטיול בסקוטלנד הוא הגיע לאי סטאפה  באיים ההברידיים שלחופה המערבי של סקוטלנד. האי ומערת פינגאל , מערת הבזלת המרשימה לחוף האי, הותירו על מנדלסון חותם עמוק כל כך שמסופר שהוא כתב את נושא הפתיחה של האוברטורה מיד כשראה את המקום.
עוד בהיותו בסקוטלנד שלח מנדלסון מכתב לאחותו פאני בו כתב את נושא הפתיחה של היצירה והוסיף:

מנדלסון סיים לכתוב את היצירה בדצמבר 1830 וקרא לה Die einsamen Insel (האי הבודד). מאוחר יותר הוא הכניס שינויים באוברטורה והחליף את שמה ל Die Hebriden (ההברידיים). בנוסף, מנדלסון השתמש גם בשם "מערת פינגאל". גרסה זו של האוברטורה בוצעה במאי 1832 בלונדון בניצוחו של המלחין האנגלי תומאס אטווד. הגרסה הסופית הושלמה ביוני 1832 ובוצעה לראשונה בינואר 1833 בברלין בניצוחו של מנדלסון עצמו. ב-1834 בית ההוצאה למוזיקה ברייטקופף והרטל פרסם את היצירה בשם Fingalshöhle (מערת פינגאל) ומאז היצירה ידועה גם בשם זה.

## האוברטורה

[ממוזער|300px|שמאל|ציור של נופי סקוטלנד.  מתוך מכתב שמנדלסון שלח לאחותו [פאני מנדלסון|פאני.]]
היצירה כתובה בסולם סי מינור. למרות שהיצירה מוגדרת כאוברטורה, כלומר פתיחה המשמשת הקדמה ליצירה אחרת, היא עומדת בפני עצמה, דבר שהיה מקובל במוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית. האברטורה שואבת השראה מדימויים חוץ מוזיקליים, המבטאים את התפעמותו של מנדלסון מהנוף שנגלה אליו, ובכך היצירה מהווה דוגמה מוקדמת לפואמה סימפונית.

האוברטורה מורכבת משני נושאים מרכזיים. הנושא הראשון, הפותח את היצירה, אותו מנדלסון כתב בזמן טיולו, מצייר תמונה של סירה המתנודדת בים סוער כשלפתע נגלית המערה. הנושא השני של האוברטורה מתחיל בתיאור הים הרגוע כשהויולות יוצרות תחושת גליות. בהמשך, הנושא השני מתפתח לשיא הדרמטי של היצירה שמעביר את תחושת הים הסוער סביב.

## תיזמור
היצירה כתובה עבור תזמורת המורכבת מהכלים הבאים: שני חלילי צד, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, שתי קרנות יער, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוקדש לטיולו של מנדלסון בסקוטלנד (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:יצירות מאת פליקס מנדלסון
קטגוריה:אוברטורות
יבגני רושאל

**יבגני לזרביץ' רושאל** (ברוסית: **Евгений Лазаревич Рошал**; נולד ב-10 במרץ 1972) הוא מהנדס תוכנה יהודי רוסי, ממציא פורמט דוחס הקבצים RAR.

רושאל ידוע בעיקר כמפתח של:
* פורמט קובץ RAR (1993)
* WinRAR (1995)
* מנהל קבצים FAR (1996)

אלגוריתם הדחיסה של RAR נמצא בבעלות רשמית של אחיו הבכור אלכסנדר, מכיוון שליבגני רושאל אין "זמן לדאוג לפיתוח תוכנה ובעיות הקשורות בזכויות יוצרים בו זמנית."

## לקריאה נוספת
* Biography and product timeline based on *The Compression Project* web page: Russian language interview with E. Roshal accessed 12 January 2010 (and verified by personal email exchange with him in 2011).

## הערות שוליים

קטגוריה:ממציאים יהודים רוסים
קטגוריה:מתכנתים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסי תוכנה יהודים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1972