open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גואיאקיל

**גואיאקיל** (בספרדית: **Santiago de Guayaquil**; נהגה כ"ואיאקיל", IPA: [waʝaˈkil]) היא העיר הגדולה ביותר באקוודור ועיר הנמל הגדולה במדינה. גואיאקיל שוכנת על גדתו המערבית של גואיאס (Guayas) הנשפך אל האוקיינוס השקט במפרץ גואיאקיל.

גואיאקיל שוכנת כ-250 ק"מ מדרום מערב לעיר הבירה קיטו. במפקד האוכלוסין שנערך בעיר בשנת 2008 נמנו בה כ-3 מיליון נפש. אולם, בשטח המטרופוליני של העיר, הכולל את העיר דורן (Durán) מתגוררים כ-3.3 מיליון נפש. אקלימה של העיר הוא חם ולח. בשנות אל ניניו יורדים משקעים רבים בעיר בין החודשים ינואר-אפריל הגורמים אף להצפות. בשנים אחרות מידת המשקעים בעיר זעומה בגלל השפעת זרם הומבולדט.

גואיאקיל היא בירת נפת גואיאס וקנטון (מחוז) גואייס. העיר היא מרכז תעשיית הדיג באקוודור.

## היסטוריה
גואיאקיל נוסדה ב-25 ביולי 1538 על ידי הקונקיסטאדור פרנסיסקו דה אורייאנה. אף בטרם נוסדה על ידי הכובשים הספרדים שכן במקום כפר של ילידי המקום. בשנת 1600 ישבו בגואיאקיל כ-2,000 נפש ובשנת 1700 מנתה אוכלוסיית העיר למעלה מ-10,000 תושבים.

בשנת 1687 הותקפה העיר על ידי שודדי ים אנגלים וצרפתים. בקרבות שהתחוללו בין מגיני העיר והשודדים נהרגו ונפצעו מאות בשני הצדדים. השודדים לקחו נשים מנשות העיר כפילגשים ורק לאחר תשלום כופר שוחררו הנשים והעיר ניצלה משריפה. בשנת 1709 הותקפה העיר שוב על ידי שודדי ים אנגלים, אשר דרשו כופר תמורת שחרורה, אולם עזבו בבהלה לאחר שפרצה בה מגפת קדחת צהובה.

ב-8 באוקטובר 1820 השתלטה על העיר, כמעט ללא התנגדות, קבוצה של אזרחים שנעזרו בכוחות מילואים מבני המקום ועצרו את ראשי השלטון המקומי, הנאמנים לכתר הספרדי. גואיאקיל הכריזה על עצמאותה מספרד והפכה לנפה העצמאית של גואיאקיל. אירוע זה היווה אבן פינה במלחמת העצמאות של אקוודור.

ב-26 ביולי 1822 חוסה דה סן מרטין וסימון בוליבר קיימו בעיר את ועידת גואיאקיל בה תוכנן שחרורה של דרום אמריקה מן השליטה הספרדית.

העיר ידעה שתי פלישות של צבא פרו, בשנים 1829 ו-1860.

בשנת 1896 פרצה בגואיאקיל שריפת ענק אשר כילתה חלקים נרחבים מן העיר.

## כלכלה ותחבורה
העיר ממשיכה מסורת ארוכה כעיר מסחר מרכזית. לאחרונה נעשים יותר ניסיונות להקים בעיר תעשיית תיירות. אף שבעיר אתרים היסטוריים מועטים, בשנים האחרונות השקיע השלטון המקומי רבות בשיפוץ סכרים, כיכרות וגנים ציבוריים. בזכות השקעה זו הפכה גואיאקיל למוקד לירידים ולאירועים בינלאומיים.

מקורות ההכנסה העיקריים של בני העיר הם: מסחר, עסקים, חקלאות ודגה. למרות מרכזיותה, בגואיאקיל שיעור האבטלה הגבוה במדינה (כ-11% מכוח העבודה). בגואיאקיל נמל מים עמוקים הגדול באקוודור ואחד מנמלי הים הגדולים לחופי האוקיינוס השקט. בין גואיאקיל לעריה האחרות של אקוודור קיימת רשת כבישים ענפה, המפותחת ביותר במדינה.

בגואיאקיל פועל נמל התעופה הבינלאומי חוסה חואקין דה אולמדו.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של גואיאקיל, (בספרדית)
* היסטוריה של הרכבת הקלה בגואיאקיל
* 
* 
* 

*
קטגוריה:אקוודור: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אמריקה הדרומית: ערי נמל
קטגוריה:הערים המאוכלסות ביותר במדינתן
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
קטגוריה:האוקיינוס השקט: ערי נמל
חוזה לימון

**חוזה לימון** (José Limón; 12 בינואר 1908, מקסיקו - 2 בדצמבר 1972, ניו יורק) היה רקדן וכוריאוגרף אמריקאי.

בשנת 1928 עבר לניו יורק שם למד אצל דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן. בשנת 1946 לאחר שירות צבאי בצבא האמריקאי, הקים להקת מחול בה משמשת דוריס האמפרי כמנהלת אמנותית. יצירת המחול הידועה ביותר שלו היא The Moor's Pavane אותה הוא יצר בשנת 1949 בהתבסס על אותלו של ויליאם שייקספיר.

לימד בג'וליארד החל מ-1951 וייחס את סגנונו להשראה שקיבל מאיזדורה דאנקן והראלד קרוצברג.

שתי עבודות שלו: "הגולים" ו"לה מלינצ'י" הועלו לבמה על ידי להקת בת שבע.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רקדנים אמריקאים
קטגוריה:כוריאוגרפים אמריקאים
קטגוריה:מחול מודרני
קטגוריה:תיאטרון מחול
קטגוריה:מהגרים ממקסיקו לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1972
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
בית הספר היסודי רימון

**בית הספר היסודי "רימון"** הוא בית ספר ניסויי אזורי שנוסד בשנת 1989, בקיבוץ מסילות. בית הספר הוקם על ידי שלושה קיבוצים: מסילות, רשפים וניר דוד (תל עמל). שמו מורכב מראשי תיבות שמות הקיבוצים. הוא מורכב משתי חטיבות, אחת של החינוך הרגיל והשנייה של החינוך המיוחד. 

בשנת הלימודים ה'תשס"ט מנה בית הספר כ-340 תלמידים והוא מנוהל על ידי ברכה רפמן.

שנה לאחר קום בית הספר, הוקמה לצידו חטיבת "דרור" המחנכת ילדים עם תסמונת ASD - ילדים עם אוטיזם ברמות שונות. הילדים מ"דרור" משולבים על פי יכולתם בכיתות הלימוד ה"רגילות".

לאורך השנים הצטרפו לבית הספר ילדי הקיבוצים מבית אלפא, מבית השיטה ומשדה נחום, וכן בבית הספר תלמידים מבית שאן, תל תאומים, חפציבה, גן נר ומבית זינגר, שבכפר יחזקאל.

## קישורים חיצוניים
*על בית הספר, באתר קיבוץ מסילות
*מידע על חטיבת "דרור", באתר "מקום מיוחד"

קטגוריה:בתי ספר יסודיים בישראל
מרינה תל אביב

**מרינה תל אביב** היא מרינה, השוכנת בחוף ימה של העיר תל אביב, מול כיכר אתרים וממערב לבריכת גורדון. במרינה שישה מזחים, בנוסף לשובר הגלים הצפוני שגם לאורכו מתאפשרת עגינה.

## היסטוריה
המרינה הוקמה בראשית שנות ה-70, ובעת הקמתה הייתה המרינה הראשונה בישראל. היא נחנכה רשמית ב-13 באוקטובר 1976. תחילה נבנו הרציפים, הוקמו תשתיות חשמל ומים ובהמשך החלו לעגון בה סירות ויאכטות.

מקימי המרינה היו מיכל וגיורא קדר, אשר קיבלו את זיכיון ההפעלה הראשון מחברת אתרים בשנת 1971. בשנת 1984, רכשה מהם חזרה חברת אתרים את הזיכיון להפעלת המרינה.

בשנת 2010 עברה המרינה שיפוץ מקיף בתחום היבשתי (תשתיות חשמל ומים) ובתחום הימי (החלפת רציפים ותשתיות ימיות לעגינה). במרינה הותקנו רציפים צפים וכן מערכות ונקודות חשמל חדשות זמינות וחסכוניות. שובר הגלים שופץ למניעת כניסת גלים בסערות ועל גביו נבנתה טיילת חדשה לרווחת התושבים והתיירים הרבים המגיעים לאזור.

כיום יש במרינה כ-400 יכטות.

## תיאור
במרינה מקומות עגינה ל-320 סירות באורך של עד 20 מטרים ובשקיעה מרבית של 2.5 מטרים. במקום פועלת נקודת משטרה האחראית על ביקורת הגבולות. בנוסף מתקיימת במרינה פעילות ימית ענפה הכוללת בין השאר את שבט "צופי ים תל אביב", בית הספר לחינוך ימי, מועדון שיט תחרותי "הפועל" ועוד, אשר ביחד מהווים מוקד לחינוך ימי בעיר. המרינה מציעה שירותי תדלוק, אספקת מי שתייה, חיבור לקו טלפון, לרשת החשמל ולטלוויזיה בכבלים. במקום פועלות סדנת תיקונים ומספנה לסירות במשקל מרבי של 20 טון.

במרינה כיום מספר מסעדות וחנויות, בתי עסק העוסקים בסחר בציוד ספנות ובאספקה לכלי שיט, מספנה, בתי ספר לצלילה ולשיט ועוד.

מנהלי המרינה לאורך השנים:
* גיורא קדר
* אריה ברוש
* איתן גלוזמן
* עפרה סביר
* עופר דובנוב

מרינה תל אביב ערוכה לנגישות נכים. במרינה קיימים שירותים המותאמים לנכים, שטחי חניה לנכים, ומועדון שיט לאוכלוסיית הנכים של עמותת אתגרים.

## גלריה

Tel Aviv-Yafo Marina.jpg|מבט מהאוויר מכיוון הים
Tel Aviv marina.JPG|המרינה בתל אביב
Tel_Aviv-Yafo_Marina_November_2018.jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מספנות המרינה
* שחר לנדאו,	[מוכן להתחלף בתקופות - פעם סא"ל היום מנהל מרינה- אריה תירוש](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/beingalim165june1985.pdf	לא), **בין גלים** 165, יוני 1985, עמ' 40.
* נעמה תורן,	[של חורף - במרינה תל אביב העבודה נמשכת](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1986-4-beingalim-167.pdf	אינטימיות), **בין גלים** 167, אפריל 1986, עמ' 64.
* 

## הערות שוליים

תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: תחבורה
קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
קטגוריה:חופים בעלי דגל כחול
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: נמלים
הברית הכפולה

ממוזער|מפת מדינות הברית הכפולה.
**הברית הכפולה** הייתה ברית שנחתמה בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-7 באוקטובר 1879. לפי ההסכם התחייבו המדינות הללו לסייע האחת לרעותה במקרה של תקיפה על ידי האימפריה הרוסית. בנוסף, המדינות הבטיחו להישאר נייטרליות במקרה שיותקפו על ידי כוח אירופי אחר (הכוונה, כנראה, הייתה בעיקר לצרפת, בייחוד לאחר הברית שנחתמה בין רוסיה לצרפת ב-1892). 

לאחר כינון הקיסרות הגרמנית ב-1871, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק רצה להעניק למדינתו דימוי של שוחרת שלום ומשמרת הסטטוס קוו האירופי. ב-1878 הביסה רוסיה את האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה. חוזה סן סטפנו שנחתם בעקבות המלחמה העניק לרוסיה השפעה בחבל הבלקן. סעיפי החוזה כללו בין היתר ויתור של טורקיה על נכסים חשובים, התחייבות לתת עצמאות לרומניה וסרביה, והקמתה של מדינה בולגרית גדולה.  התפתחות זו עוררה את כעסה של אוסטרו-הונגריה אשר הייתה מתחרתה העיקרית של רוסיה על השפעה בחבל הבלקן (למרות היותה בעלת בריתן של רוסיה וגרמניה בברית שלושת הקיסרים). ביסמרק שראה כי ניסיונו לקרב אליו את שתי בעלות בריתו העיקריות- רוסיה ואוסטרו-הונגריה עולה בתוהו, החליט ב-1878 לכנס ועידה בינלאומית (קונגרס ברלין) כדי ליישב את הסכסוך בדרכי שלום. חוזה ברלין שנחתם בוועידה סילק את השפעתה של רוסיה בעקבות חוזה סן סטפנו, והעניק לאוסטרו-הונגריה פיצוי על הטריטוריה שאיבדה. למרות ניסיונו של ביסמרק למלא את תפקיד "המתווך ההוגן" בקונגרס, הידרדרו היחסים בין רוסיה לגרמניה בעקבות הקונגרס. הכעס הרוסי נבע בעיקר בעקבות חלוקה של חלק מן השטחים למעצמות הגדולות, למרות שלא השתתפו במאמץ המלחמתי כנגד טורקיה (בריטניה קיבלה את קפריסין ולאוסטרו-הונגריה ניתנה שליטה מנהלית על בוסניה ורומניה). ברית שלושת הקיסרים הגיעה לקִצה, וכך היו גרמניה ואוסטרו-הונגריה חופשיות לחבור יחדיו נגד רוסיה.

ב-1881 הפסידה ממלכת איטליה במאבק מול צרפת להקים קולוניה בתוניס (תוניסיה של ימינו). על מנת לגייס תמיכה דיפלומטית, איטליה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה ויצרה את **[[הברית המשולשת (1882)|הברית המשולשת]]** ב-1882. הייתה זו הברית הראשונה במערכת מסועפת של בריתות.

אף על פי כן, בעת מלחמת העולם הראשונה לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה במלחמה, אלא נשארה נייטרלית. ב-1915 היא הצטרפה למדינות ההסכמה והכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, ואף על גרמניה בשנה שלאחר מכן. הברית הכפולה התקיימה במלחמה והסתיימה בתבוסת המדינות ב-1918.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בריתות צבאיות
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-19
קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית: אמנות והסכמים
קטגוריה:יחסי אוסטריה–גרמניה
ויקטור זילברמן

**ויקטור זילברמן** (ברומנית: **Victor Zilberman**; נולד ב-20 בספטמבר 1947) הוא מתאגרף יהודי רומני לשעבר בעל מדליית ארד במשקל חצי בינוני באולימפיאדת מונטריאול (1976).

ויקטור זילברמן אומן על ידי מרקו ספאקוב, אחיו של מוצי ספאקוב. בשנת 1969 הוא הגיע לגמר באליפות אירופה.

הוא השתתף, מטעם רומניה, בשלוש אולימפיאדות רצופות, החל מאולימפיאדת 1968 ובאולימפיאדת 1976 זכה במדליית ארד. בעקבות הזכייה, דמותו הופיעה על בול בסדרת בולים של רומניה שהציגה מקבלי מדליות אולימפיים. בגמר אולימפיאדת מונטריאול זילברמן לא חזר לרומניה, ביקש מקלט מדיני בקנדה והתיישב בה.

## קישורים חיצוניים

* Pagini românești מאמר קצר על מפגש מחודש של זילברמן וספורטאים רומנים נוספים. 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתאגרפים יהודים
קטגוריה:מתאגרפים רומנים
קטגוריה:ספורטאים יהודים רומנים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:מהגרים מרומניה לקנדה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1947
רחוב יגאל אלון

**רחוב יגאל אלון** (נקרא עד לשנות ה-80 **רחוב גיבורי ישראל**) הוא רחוב מרכזי בתל אביב הנמשך לאורך שלושה קילומטרים, מדרך ההגנה סמוך לשוק התקווה בדרום, ועד לרחוב ערבי נחל בצפונו, סמוך לגבול של תל אביב וגבעתיים. הרחוב נחשב לאחד הרחובות המרכזיים במע"ר של תל אביב, ולאורכו נבנים החל משנות התשעים ותחילת המאה ה-21 בנייני משרדים רבים וגורדי שחקים.

## מהלך הרחוב
הרחוב מתחיל בדרך ההגנה, סמוך לשוק התקווה. מקצהו הדרומי של הרחוב ועד לרחוב וינגייט, הרחוב הוא חלק משכונת יד אליהו, ומשמש למגורים בלבד וכולל נתיב נסיעה לכל כיוון.

לאחר רחוב וינגייט, אופי הרחוב משתנה, בצדו המערבי נמצא היכל מנורה מבטחים, שנחנך בשנת 1963, המשמש כאולם הבית של מכבי תל אביב בכדורסל. מצפון להיכל נמצאים בנייני משרדים שנבנו החל משנות התשעים וסניף של רשת המרכולים יוחחנוף.

בסמוך לצומת עם יצחק שדה, בקצה הצפון מערבי של שכונת יד אליהו נמצא גן לנדס הנקרא על שמו של ד"ר סטפן לנדס שנפל במלחמת שלום הגליל.

לאחר כשהרחוב חוצה את רחוב יצחק שדה, הוא יוצא מתחומה של שכונת יד אליהו, ולאורכו עד לדרך השלום נמצאים כמה מבנים בולטים. עד לשנת 2016, עמד בקצהו הצפון מערבי של הצומת אולם הסינרמה, אשר שימש כבית קולנוע, אולם מופעים, מרכז כנסים, ואולפן טלוויזיה. כיום (2023) נמצא במקומו חניון של אחוזת חוף ומתכונן לקום עליו בניין מגורים בין 40 קומות.

מצפון לסינרמה נמצא מגדל טויוטה שנחנך ב-2001. בהמשך נמצאים מספר בנייני משרדים, שהבולטים ביניהם הם מגדלי אלון שנבנו על חורבות מפעל הארגז, בית החולים אסותא השלום, ומגדל אלקטרה. במקטע זה נבנה גשר יהודית המקשר בין מגדלי אלון לשכונת מונטיפיורי מצדו המערבי של נתיבי איילון.

הרחוב חוצה את דרך השלום צמוד מאוד למחלף השלום, ובצומת בין שני הרחובות נמצא מגדל תוצרת הארץ, כאשר מגדל נוסף גבוה יותר נבנה בסמוך. מדרך השלום, ועד הרחוב ערבי נחל, הרחוב משמש כגבולה המערבי של שכונת נחלת יצחק, כאשר בצדו המערבי ובחלקים מסוימים גם בצד המזרחי נמצאים מבני משרדים.

לאור מבני המשרדים רבים הממוקמים ברחוב ומתוכננים לקם בו, מתוכנן לעבור לאורכו קו המטרו M1, כאשר לאורך הרחוב תהיינה שתי תחנות כשאחת מהן תהייה משותפת יחד עם קו המטרו M2.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:תל אביב-יפו: רחובות
מוזיאון האדם

[שמאל|ממוזער|230px|[מסיכה מגבון]]
**מוזיאון האדם** (בצרפתית: **Musée de l'Homme**) הוא מוזיאון אתנוגרפי שהוקם בשנת 1937 על ידי פול ריווה (Rivet) עבור התערוכה העולמית לאמנות וטכנולוגיה של העידן המודרני. המוזיאון ממוקם בארמון שאיו שברובע ה-16 של העיר פריז, בירת צרפת. בשנת 2006 הועברו חלק ממוצגי המוזיאון למוזיאון קה בראנלי.

## היסטוריה
מקורם של אוספי המוזיאון ב"חדרי פלאות" - אוספים פרטיים של אצילים ובאוסף המלכותי שכלל מוצגים אתנוגרפיים. מטרת איחוד האוספים תחת קורת גג אחת הייתה להציג במקום אחד את התפתחות של האדם הכל מהתקופה הפרה-היסטורית ואת השונות בין התרבויות השונות. חלק ניכר מהאוספים מקורם בתערוכה שהוצגה במוזיאון הצבא שבארמון האינווליד בה הציגו את התרבויות השונות ברחבי האימפריה הצרפתית הקולוניאלית. אוספים אלה הועברו למוזיאון האדם בין השנים 1910–1917.

עם הקמת מוזיאון קה בראנלי הועברו אליו חלק ממוצגי מוזיאון האדם. המוצגים שהועברו היו היפים והמעניינים שבין 15,000 מוצגי מוזיאון האדם. ההחלטה להעביר מוצגים אלה עוררה ביקורת שכן מחד המוצגים הוצאו מהקשרם, ומאידך הייחודיים שבין מוצגי מוזיאון האדם הוצאו ממנו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* ספריית המוזיאון 
* 
* 

קטגוריה:קצרמר פריז
האדם
האדם
קטגוריה:הרובע השישה-עשר של פריז
קטגוריה:התערוכה העולמית של פריז (1937)
קטגוריה:הוקמו ב-1937
אמירות

**אמירות** (מערבית: **إمارة**, אימארה וברבים: **إمارات**, אימאראת) היא שטח אדמה פוליטי אשר נשלט על ידי אמיר בסגנון שושלת ערבית מונרכית. לדוגמה, איחוד האמירויות הערביות מהווה מדינה פדרלית אשר מורכבת משבע אמירויות שכאלה. כל אחת מהן מנוהלת על ידי אמיר. תואר האמיר עובר בירושה לבן המשפחה שהוא יורש העצר. שבע האמירויות האלה יוצרות את מועצת האלקטורים לבחירת הנשיא וראש ממשלת הפדרציה.

כיום רוב האמירויות נעלמו, אם בכך שהשתלבו לתוך מדינה גדולה יותר ואם על ידי שינוי סגנון השליטה בהן לשלטון של מלך או סולטאן, ומדינות כדוגמת איחוד האמירויות הפכו לנדירות, וכיום קיימות בעולם שלוש מדינות כאלו.

המונח אמירות בשפה הערבית לעיתים מוכלל כדי לציין כל סוג של פרובינציה מדינית הנשלטת על ידי אדם מהמעמד השולט, במיוחד כאשר מדובר באדם מהמשפחה המלכותית, כדוגמת הממשל בערב הסעודית. מקור המילה אמירות הוא במושג "אמיר", תואר אצולה או כבוד ערבי הנגזר מהשורש הערבי א.מ.ר. (أمر), "מפקד".

## אמירויות מודרניות עצמאיות
*  
*   קטר
*  
**  אבו דאבי
** 
** 
** 
** 25px ראס אל-ח'ימה
** 25px שארג'ה
** 25px אום אל-קיוין

## אמירויות היסטוריות
* אל-זובייר (ידועה גם בשם אז זובייר) - אמירות שהתקיימה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית בשטחי עיראק של היום מצפון לגבול עם כווית.
* אמירות אפגניסטן - אמירות שהתקיימה בשטח של אפגניסטן המודרנית בין השנים 1826–1926 סופה היה כששליטה הפך מאמיר לשאה.
* האמירות האיסלאמית של אפגניסטן  - שמה של הישות האפגנית שהוקמה על ידי הטליבאן בין 1996 ל-2001. 
* אמירות ארמניה  - אמירות עצמאית שהתקיימה בין השנים 637 ועד 884 לספירת הנוצרים, אז נכבשה על ידי הנסיך הארמני אשוט הראשון.
* אמירות בארי  - אמירות קצרת ימים שהתקיימה בשנים 847 – 871 בשטחי העיר האיטלקית בארי. 
* בחריין - אמירות עצמאית שזכתה לעצמאות מבריטניה ב-1971 והוכרזה כממלכה בשנת 2002.
* אמירות גרנדה - אמירות שהתקיימה בשנים 1228 – 1492 ונכנעה לפרננדו השני, מלך אראגון הספרדי לאחר מצור על העיר.
* האמירות האיסלאמית של וזיריסטן - ארגון מרדני בחבל וזיריסטן שבפקיסטן.
* אמירות טביליסי - אמירות שהתקיימה בשנים 726 – 1080 במקום בו נמצאת היום בירת גאורגיה, טביליסי.
* אמירות טרארזה  - אמירות בשטחים שהיום נמצאים בדרום מערב מאוריטניה, שהתקיימה בין השנים 1640 – 1910. היא מתפקדת עד ימינו כהתארגנות מסורתית של אוכלוסייה סמי-נוודית.
* אמירות סוראן - אמירות כורדית שהתקיימה בשנים 1399 – 1835 בצפון עיראק.
* אמירות סיציליה - אמירות ששכנה באי סיציליה בין השנים 965 ל-1072. נכבשו על ידי הנורמנים ששימשו כשכירי חרב של האיטלקים.
* האמירות הקווקזית  - אמירות בצ'צ'ניה שהוכרזה חד-צדדית ב-31 באוקטובר 2007.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פיאודליזם
משאב מערכת

200px|שמאלבמחשבים, **[[משאב]]**, **משאב מערכת** או **משאב מחשב** (באנגלית: System resource) הוא כל רכיב פיזי או וירטואלי במחשב המוגבל בזמינותו. כל רכיב המחובר למחשב הוא משאב וכך גם כל רכיב פנימי.

## משאבי מערכת מרכזיים
* זמן מעבד
* זיכרון מחשב, ובפרט זיכרון גישה אקראית וזיכרון וירטואלי
* נפח אחסון על דיסק קשיח
* רוחב פס בגישה לרשת
* כל ציוד היקפי חיצוני: מדפסת, מקלדת, עכבר וכדומה

## ניהול משאב מערכת
קיימות מספר אפשרויות לניהול משאב מערכת:
* **ידית משאב** (resource handle) – מזהה ייחודי למשאב שאותו יש להחזיק כדי לגשת אליו. הידית יכולה להיות חסרת משמעות ואז היא לרוב מקבלת ערך של מספר שלם המזוהה גלובלית במערכת, או שהיא יכולה להיות מצביע המאפשר גישה למידע נוסף מעבר לנגישות למשאב. ידיות נפוצות בגישה לשקעים (sockets) ולקבצים (file descriptor).
* **מעקב משאבי** (resource tracking) – יכולת של מערכת ההפעלה או כל יישום מחשב אחר לשחרר את המשאב המשותף לאחר השימוש בו, גם במקרה שהוא לא שוחרר על ידי המשתמש שהקצה אותו. איסוף זבל הוא מימוש למעקב משאבי זיכרון שמבוצע בסביבות הרצה וירטואליות כגון Java.
* **הגבלת גישה למשאב** – הגבלת הגישה למשאב על ידי אובייקטי סינכרון שונים. השימוש באובייקטים אלו עלול להוביל לקיפאון. לעיתים הגבלת הגישה נעשית באמצעות תור, כמו במקרה של הגישה לזמן מעבד, הנעשה על ידי אלגוריתם התזמון של סדרן התוכניות הפועל כחלק מליבת מערכת ההפעלה.

קטגוריה:מחשבים
יוסי קוצ'יק

**יוסי קוצ'יק** (נולד ב-14 בנובמבר 1951 בישראל) הוא פעיל ציבור ואיש עסקים ששימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופת כהונתו של אהוד ברק כראש הממשלה.

## ביוגרפיה
יוסי קוצ'יק נולד ב-1951 בתל אביב, בן לרינה וחיים קוציק שעלו מפולין, ולו אח ואחות צעירים ממנו.

סיים בקיץ 1970 תיכון עירוני א' בתל אביב. בין השנים 1970 ל-1975 שירת בחיל האוויר והשתחרר בדרגת סרן. בין 1978 ל-1980 שימש כיועץ פוליטי לחבר הכנסת יגאל אלון. בשנת 1988 שימש כמנכ"ל משרד הקליטה וכסמנכ"ל למינהל במשרד הבריאות בין 1989 ל-1991. בין השנים 1991 ל-1994 שימש כראש משלחת העלייה בצפון אמריקה. ב-1994, שימש בו זמנית גם כראש המשלחת של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בין השנים 1994 ל-1999 שימש כממונה על השכר במשרד האוצר. באפריל 1999 עזב את משרד האוצר ומונה לסמנכ"ל בנק דיסקונט, וביולי אותה שנה חזר שוב לשירות המדינה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה

שימש כמנכ"ל המשרד תחת ראש הממשלה אהוד ברק, לאורך כהונתו בין השנים 1999 ל-2001. לאחר הפסדו של ברק בבחירות עבר לפעילות עסקית. בין השאר שימש כיו"ר חברת כוח האדם מנפאואר וכיו"ר חברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים, האחראית על פרויקט המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הצטרף לתנועה החדשה שרצה ברשימה משותפת עם מפלגת מרצ. לאחר הבחירות לכנסת ה-19 מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של מפלגת "התנועה".

בעל תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במינהל ציבורי, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
חבר בהנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה.

ביוני 2017 מונה לעמוד בראשות הוועדה לבחינת סמכויות הנהלת משרד האוצר.

בעלים של "קוצ'יק יזמות ניהול וייעוץ בע"מ" שמתמחה בתחום הסכמי שכר ועבודה, שותף עם מירב פרסי צדוק בתחום האסטרטגיה התקשורתית.

חבר דירקטוריון ביטוח ישיר וחבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.

נשוי לנירית ואב לשלושה, מתגורר בהרצליה.

## קישורים חיצוניים
* אתר הבית של קוצ'יק
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי משרד ראש הממשלה
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לקליטת עלייה
קטגוריה:הממונים על השכר באוצר
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משרד האוצר
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יועצים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:חברי הוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
ז'רום בונפרטה

**ז'רום בונפרטה** (בצרפתית: **Jérôme Bonaparte**, בקורסיקנית: **Girolamo Buonaparte**); 15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) הוא הצעיר מבין אחיו של נפוליאון בונפרטה, ומי שהיה מלך וסטפאליה, הנסיך הראשון של בית מונפור ומרשל של צרפת.

## ביוגרפיה
ז'רום נולד באז'אקסיו שבקורסיקה והיה ילד בן 9 כשמשפחתו מצאה מקלט בצרפת. הוא התגייס לצי הצרפתי וב-1800 קיבל דרגת סגן. הוא לקח חלק במשלחת העונשין להאיטי ולאחר מכן הגיע לארצות הברית ונשא לאישה אמריקאית קתולית שילדה לו בן, ז'רום נפוליאון בונפרטה. עוד לפני הלידה תבע ממנו אחיו לעזוב את אשתו ולשוב לצרפת ובסופו של דבר עשה כמצוותו ולאחר שחזר נישא, ב-1807, לקתרינה, נסיכת וירטמברג (נישואיו הקודמים לא בוטלו, למרות מאמצי נפוליאון), בתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. ז'רום קבע את קאסל כבירתו והתיישב בה עם רעייתו החדשה. לזוג נולדו שני בנים, ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה ונפוליאון ז'רום ז'וזף שארל בונפרטה (שכונה פלון פלון) שזכה לתואר נסיך נפוליאון ולאחר מהפכת 1848 היה נציג קורסיקה בפרלמנט הצרפתי ובת, הנסיכה מתילדה בונפרטה.

ב-7 ביולי 1807, מיד לאחר חתימת חוזה טילזיט, מינה נפוליאון את ז'רום, למלך על ממלכת וסטפאליה, מדינה מלאכותית, שהורכבה מטריטוריות גרמניות שונות שהיו בשליטה צרפתית.

ז'רום בונפרטה נפטר ביוני 1860 נקבר בארמון האינווליד בפריז.ממוזער|ימין|המרשל ז'רום בונפרטה לקראת סוף חייו

## ז'רום בונפרטה והיהודים
ז'רום בונפרטה היה סובלני בנושאי דת ועל פי החוקה שפרסם ב-15 בנובמבר 1807 כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק כשהדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את 15,000 יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית בונפרטה
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בארמון האינווליד
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:צרפתים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:יושבי ראש הסנאט (צרפת)
קטגוריה:מונרכים שהיו חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1784
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1860
מסוף כרמלית

**מסוף כרמלית** הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח. הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית. תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים.

## היסטוריה
שטח המסוף הוכשר תחילה בשנת 1965 כמגרש חנייה עבור לקוחות שוק הכרמל, ובסוף 1974 עברו תחנות המוצא של כ-10 קווי אוטובוסים לאזור החניון. 

מסוף כרמלית נפתח ב-1985, לאחר שהוחלט לגרוע כמחצית משטח מגרש חנייה לטובת אוטובוסים, במטרה להעביר את שלל קווי האוטובוס של דן שסיימו את מסלולם בכיכר הכנסת לחניון אוטובוסים מסודר. במהלך שנות השמונים והתשעים עברו אליו קווים אחרים שחנו ברחבי העיר כמו בגן רינה, ברחוב הכרמל הסמוך למסוף, וברחוב מרכז בעלי מלאכה, במטרה לפנות את אותם מקומות מאוטובוסים חונים אשר היוו מפגעים של רעש וזיהום מצד אחד, ולא אפשרו בהם מנוחה לנהגי האוטובוס מצד שני. מהלך דומה נעשה במסוף רידינג בתחילת שנות השמונים.

## שירות האוטובוסים במסוף
מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות. חברת דן מפעילה קווי אוטובוס ברחבי גוש דן, מטרופולין מפעילה קווים לבקעת אונו והשרון הדרומי, אגד עם קווים לחולון ורחובות וסופרבוס עם קו לחולון.ממוזער|249x249 פיקסלים|מסוף כרמלית תל אביב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: תחנות מרכזיות ומסופי אוטובוסים
פרנסואה דוויאן

**פרנסואה דוויאן** (בצרפתית: **François Devienne**, 31 בינואר 1759 – 5 בספטמבר 1803) היה מלחין צרפתי, חלילן, בסוניסט, ומורה לחליל בקונסרבטואר של פריז. הוא זכור בעיקר בזכות כתיבתו לכלי נשיפה, שעבורם הלחין את מרבית יצירותיו.

## קורות חייו

דוויאן נולד ביוֹנוויל (הוֹט-מַרְן), כצעיר מבין ארבעה-עשר בניו של בונה אוכפים. את הכשרתו המוזיקלית הראשונה קיבל כזמר מקהלה בעיירת הולדתו. לאחר מכן ניגן בהרכבים פריזאיים, הן כסולן והן כנגן תזמורת. הוא למד חליל אצל פליקס רול, ובשנת 1780 הצטרף למשק הבית של הקרדינל מרואן. הוא היה פעיל בפריז כחלילן, כנגן-בסון וכמלחין, וניגן על הבסון בתזמורת של האופרה של פריז. הוא כתב אופרות מוצלחות בעשור האחרון של המאה ה-18, ביניהן Les visitandines (1792) אשר היו להצלחה. 

דוויאן היה חבר בתזמורת הצבאית של המשמר הצרפתי, שם הגיע לדרגת סמל. אחת מחובותיו הייתה ללמד את ילדי חבריו לעבודה בתזמורת, במסגרת "בית הספר החופשי למוזיקה" של התזמורת. אחרי תקופת המהפכה הצרפתית, בית הספר החופשי למוזיקה היה למוסד הלאומי למוזיקה, ואחר כך, בשנת 1795, נודע בשם הקונסרבטואר של פריז. באותה עת מונה דוויאן למנהל ולפרופסור לחליל. הוא כתב ספר הדרכה לחליל בשם "מתודת החליל – תאוריה ופרקטיקה" (1793), שיצא לאור מספר פעמים, ותרם רבות לשיפור רמת הנגינה בכלי הנשיפה בצרפת בסוף המאה ה-18. כמו מוזיקאים אחרים בימיו, הצטרף גם דוויאן למסדר הבונים החופשיים. הוא נפטר בבית הבראה ליד פריז ב-5 בספטמבר 1803.

## יצירותיו

בקריירת ההלחנה שלו הלחין דוויאן למעלה מ-300 יצירות כליות, אשר רובן המכריע כתוב לכלי נשיפה, או בהשתתפותם של כלי נשיפה, ובעיקר יצירות לחליל ולבסון. מתוכן ניתן למנות תריסר קונצ'רטי לחליל, ארבעה קונצ'רטי לבסון, סינפוניות קונצ'רטנטיות לכלי נשיפה, למעלה ממאה דואטים לשני חלילים או לחליל עם כלי אחר, עשרות סונאטות לחליל, שש סונאטות לבסון, וגם שלישיות ורביעיות רבות. כמו כן הספיק לכתוב ארבע אופרות.

יצירותיו של דוויאן לחליל זכו לעדנה מחודשת בשנות השישים של המאה שעברה בזכות החלילן ז'אן-פייר רמפל. הן ידועות כיום לחלילנים ולנגני בסון, אך לרוב, עדיין לא לקהל הרחב. 

סגנונו המבריק ועם זאת מלודי של דוויאן הוא דוגמה טובה לז'אנר הקונצ'רטנטי הקלאסי. ניתן להשוותו עם זה של המלחין הווינאי פרנץ אנטון הופמייסטר, שכתב כ-25 קונצ'רטי לחליל. עקב סגנונו של דוויאן, וכן בזכות העובדה שיצירותיו נוטות להיות מושתתות על מלודיות ולא על פיתוח החומר, יצירותיו של המלחין נשמעות מעט כמו יצירותיו של לא אחר מאשר מוצרט, גם אם רמתן אינה כשל יצירותיו של מוצרט. האלגנטיות של יצירותיו, אשר אותן הוא ביצע בעצמו, משקפת את הטון האלגנטי בפריז באותה התקופה. מאותן סיבות מכונה דוויאן לעיתים "מוצרט הצרפתי".

## אנקדוטה

בשל חזותו הנאה של דוויאן בדיוקן מאת ז'אק-לואי דויד, אפשר למצוא את המלחין כשהוא מעטר לא מעט כריכות של יצירות לחליל ואף של מוזיקה מן התקופה הקלאסית בכלל.

## קישורים חיצוניים

* תווים של יצירות המלחין במרחב הציבורי, באתר IMSLP

קטגוריה:חלילנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1759
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1803
סן חואן (ארגנטינה)

**סן חואן** (בספרדית: **San Juan**) היא עיר הבירה של פרובינציית סן חואן שבמערב ארגנטינה. נכון לשנת 2001 התגוררו בעיר עצמה כ-113 אלף תושבים, ובמטרופולין הסובב אותה כ-450 אלף תושבים.

## היסטוריה
באזור בו שוכנת סן חואן התגוררו בעבר בני הוָורְפֶּה, וראשוני הספרדים הגיעו לאזור ב-1551. חואן חופרה ייסד את העיר ב-13 ביוני 1562, לגדות נהר סן חואן, בשם סן חואן דה לה פרונטרה. מיקומה של העיר הועתק שני קילומטרים דרומה ב-1593, לאחר שהנהר עלה על גדותיו והציף אותה. במשך השלטון הספרדי בעיר, לא הייתה לעיר חשיבות רבה.

ימין|ממוזער|250px|מנזקי רעידת האדמה של 1944
ב-1817 השלים חוסה דה סן מרטין את כיבושו של אזור הקוז'ו מידי הספרדים, כחלק מהמאבק לעצמאות. ב-1 במרץ 1820 הוקמו באזור שלוש פרובינציות: מנדוסה, סן לואיס וסן חואן, שהעיר סן חואן הייתה לבירתה. פיתוחה של הפרובינציה כולה והעיר בפרט הואץ בשנות ה-60 של המאה ה-19, בתקופת שלטונו של המושל דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, לימים נשיא ארגנטינה. סרמיינטו הנהיג בפרובינציה חינוך חובה (לראשונה בארגנטינה), הוקמו מכרות, ונסללו דרכים חדשות.

ב-15 בינואר 1944 פקדה את סן חואן רעידת אדמה, שעוצמתה נאמדת בין 6.7 ל-7.8 בסולם ריכטר. ברעש מצאו את מותם כ-10 אלפים מתושבי העיר, שהם כעשירית מתושביה באותה העת, וחלקים נרחבים ממנה נהרסו. בעקבות הרעש, נבנתה העיר מחדש, והוקמו בה שדרות מוצלות ורחבות ידיים. כתוצאה מכך, השתנה אופייה, ואת הסגנון הקולוניאלי שאפיין אותה החליפה בנייה מודרנית יותר.

## אתרים מרכזיים
* **הקתדרלה**. הקתדרלה של סן חואן נחנכה ב-16 בדצמבר 1979, במקומה של הקתדרלה הישועית שהוקמה במאה ה-18 ונהרסה ברעידת האדמה של 1944. גובה מגדל הפעמונים שלה 51 מ', ויש בו קריון.
* **כיכר 25 במאי** (Plaza 25 de Mayo). הכיכר המרכזית של העיר, ובה פסלים של סרמיינטו ושל יליד העיר חוסטו דה סנטה מריה, שהיה ציר בקונגרס טוקומאן, בו הוכרזה עצמאות ארגנטינה.
* **בית סרמיינטו** (Casa Natal de Domingo Faustino Sarmiento). הבית בו נולד דומינגו פאוסטינו סרמיינטו. ב-15 בפברואר 1811 הוכרז ב-1910 כאתר ההיסטורי הראשון בארגנטינה. כיום משמש הבית כמוזיאון לזכרו.
* **פארק מאי**. הפארק נחנך ב-1910 לציון מאה שנים למהפכת מאי, והוא כולל גנים, אגם מלאכותי ומאות פסלים.

## גלריה

תמונה:Casa Natal de Domingo Faustino Sarmiento en San Juan Argentina (EagLau--2008).jpg|בית סרמיינטו
תמונה:Ciudad de San Juan Argentina 1894.jpg|הקתדרלה העתיקה, 1894


## ערים תאומות
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים
 
* 
* 

קטגוריה:סן חואן: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
קווין מיראלס

**קווין מיראלס** (בצרפתית: **Kevin Mirallas**; נולד ב-5 באוקטובר 1987 בלייז') הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק כחלוץ.

## קריירה
### קריירת מועדונים
מיראלס החל לשחק במועדון עיר הולדתו סטנדרד לייז' במחלקות הנוער השונות. מאז עונת 2004–2005, שיחק במועדון הצרפתי ליל. בעונת 2008-2009, חתם מיראלס בקבוצת סנט אטיין, תמורת 4 מיליון אירו, וכבש את שערו הראשון כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרבי המקומי מול אולימפיק ליון. בשנת 2012 חתם מיראלס בקבוצת אברטון. בינואר 2018 חזר לאולימפיאקוס והושאל עד לסוף העונה. ב-7 באוגוסט 2018 הושאל לפיורנטינה לעונה אחת. ב-30 באוגוסט 2019 חזר לאחר 15 שנה לבלגיה וחתם ברויאל אנטוורפן.

ב-5 באוקטובר 2020 חתם בגזיאנטפ מליגת העל הטורקית. ב-24 בינואר 2022 לאחר חצי עונה ללא קבוצה חתם במוריירנסה הפורטוגזית.

ב-23 ביולי 2022 חתם בא.א.ל. לימסול.

באוגוסט 2023 הודיע על פרישה ממשחק.
### נבחרת
מיראלס ייצג את נבחרות בלגיה הצעירות עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 21, והיה אחד משחקני המפתח של הנבחרת הבלגית הצעירה שהעפילה עד לחצי גמר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. הוא כבש שני שערים במהלך טורניר הכדורגל באולימפיאדת 2008, בו בלגיה סיימה במקום הרביעי. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבכירה הייתה ב-2007.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל בלגים
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני סנט אטיין
קטגוריה:כדורגלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני רויאל אנטוורפן
קטגוריה:כדורגלני גזיאנטפ
קטגוריה:כדורגלני מוריירנסה
קטגוריה:כדורגלני א.א.ל. לימסול
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלגיה
קטגוריה:לייז': כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1987
כביש 375

**כביש 375** הוא כביש רוחב (ממערב למזרח) המקשר בין כביש 38 בצומת האלה לכביש 60 באזור אל-ח'דר. הכביש מתחיל בעמק האלה בגובה 260 מטר מעל גובה פני הים ומסתיים בהרי ירושלים בגובה 855 מטר. חלק ממנו עובר בתוואי דרך הקיסר, חלק מן הדרך הרומית שהובילה מבית גוברין לחברון וירושלים.

בשנות ה-50 הכביש היה צר וקשה וכמעט לא עברה בו תנועה.
## מסלול הכביש

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:בית שמש: תחבורה
קטגוריה:ביתר עילית
קטגוריה:נתיב הל"ה
קטגוריה:עמק האלה
קטגוריה:שביל ישראל
פרד גרנדי

**פרדריק לורנס גרנדי** (באנגלית: **Fredrick Lawrence Grandy**; נולד ב-29 ביוני 1948) הוא שחקן ופוליטיקאי אמריקני. 

גרנדי התפרסם בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "ספינת האהבה". לשיא הקריירה הפוליטית הגיע כשנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1987 כנציג איווה.

## קורות חייו
גרנדי נולד בעיר סו סיטי שבאיווה, וב-1970 סיים לימודי אנגלית באוניברסיטת הרווארד. בהמשך, עסק בכתיבת נאומים לחבר בית הנבחרים ויילי מיין. ב-1973 החל בקריירת משחק, כשתפקידו הראשון היה תפקיד אורח בסדרה הקומית "Love, American Style". ב-1977 החל לגלם את תפקידו של הכלכל ברל "גופר" סמית', בסדרת הטלוויזיה "ספינת האהבה". הוא גילם תפקיד זה עד שהסדרה ירדה מהמרקע ב-1986. במקביל, גילם תפקידים קטנים יותר ותפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. 

בסמוך לאחר ירידתה של "ספינת האהבה" מהמרקעים, התמודד על מקום בבית הנבחרים האמריקני מטעם המפלגה הרפובליקנית, כנציג מחוז הבחירה השישי של מדינת איווה. הוא גבר על יריבו הדמוקרטי ברוב דחוק של 51%, והחל לכהן בבית הנבחרים ב-3 בינואר 1987. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-1988 (ברוב של 64%) וב-1990 (ברוב של 72%). ב-1992 נבחר כנציג מחוז הבחירה החמישי של איווה, לאחר שהיה המועמד היחיד. במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה חבר, בין היתר, בוועדות החקלאות, החינוך, העבודה ובוועדה לענייני מיסוי. ב-1994 עזב את בית הנבחרים, והתמודד בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לכהונת מושל איווה. הוא הפסיד למושל המכהן, טרי ברנסטד, שגם נבחר מאוחר יותר לכהונה נוספת.

עם תום הקריירה הפוליטית שלו, מונה גרנדי ב-1995 למנכ"ל Goodwill Industries, מלכ"ר המספק השכלה והכשרה מקצועית לאנשים עם מוגבלויות. הוא מילא תפקיד זה עד שנת 2000. במקביל, שימש כפרשן פוליטי ברדיו הציבורי של ארצות הברית (NPR) ושימש כמרצה אורח באוניברסיטת מרילנד. ב-2003 החל להנחות תוכנית בתחנת רדיו בוושינגטון, לצדו של השדרן הוותיק אנדי פרקס. באותה שנה הופיע גם בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר", 17 שנים לאחר הופעתו הטלוויזיונית הקודמת.

גרנדי נשוי ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר תוכנית הרדיו The Grandy & Andy Morning Show

קטגוריה:אמריקאים ילידי איווה
קטגוריה:סו סיטי (איווה): אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאיווה
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
אקוואטלון

ממוזער|סמל איגוד האקוואטלון
**אקוואטלון** (מלטינית אקווה (מים) אטאלון (היאבקות)) היא התאבקות מתחת למים. האקוואטלון הומצא על ידי איגור אוסטרובסקי מאמן שחייה וספורט תת-ימי בברית המועצות בתחילת שנות ה-80.

## תיאור הענף וחוקים

המשחק נערך בזירה של חמישה על חמישה מטר, בכל קצה של זירה יש חישוק והמתמודדים צריכים לעבור דרך החישוקים תוך 6 שניות.

הקרב עובר מתחת למים במשך 30 שניות. שני צוללנים חמושים בסנפירים, מסיכה וסרט צבעוני מסביב לכל קרסול צוללים אל קרקעית הבריכה ואז תוקפים זה את זה; המטרה היא להוריד את הסרט שעל רגלו של היריב. הראשון שמצליח לעלות על פני המים כשהסרט של יריבו בידו - מנצח. כל עוד הסרט לא הציץ מעל פני המים, הקרב נמשך ובהחלט מותר לתפוס את היריב, למשוך אותו מטה ולנסות לעלות ראשון במקומו.

הענף מתקיים כיום בקרב 11 מדינות בעולם, והן: אוקראינה, ליטא, אסטוניה, ארצות הברית, בלארוס, גרמניה, הודו, ישראל, מולדובה, ונצואלה ורוסיה.

בכל שאר מדינות העולם, הענף יצא מחוץ לחוק בשנת 1984, עקב מקרה טראגי בו אלוף העולם דאז, אליה גרינפלדוב, המכונה "אקוומן", גרם לחניקתו ולמותו של האלוף הקודם, גיאוב וייסמנוב.

## בישראל
בישראל קיימים שלושה מועדוני אקוואטלון:
* **אקוואטלון [[נתניה]]:** בנתניה יש שני מועדונים, אחד בבריכת אליצור בהנהגת המאמן אריאל אישייב.
* **אקוואטלון [[אשדוד]]:** באשדוד קיימים שני מועדונים אחד בהנהגת המאמן ארקדי בוגוסלבסקי והשני בהנהגת המאמן איגור פונומרנקו.
* נבחרת ישראל באקוואטלון הצליחה להשיג בסה"כ 36 מדליות בינלאומיות- 19 זהב, 10 כסף ו7 ארד.

### הישגים בולטים של מדינת ישראל באליפויות הבינלאומיות

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של אקוואטלון באנגלית וברוסית
* פורום בעברית בנושא אקוואטלון.
* כתבה על אקווטלון בMynet
* כל תחרויות האקווטלון במרוכז.
* כתבה על האקווטלון בעולם המים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ענפי ספורט מים
הרי רילה

[ממוזער|שמאל|250px|תצפית על חמישה מתוך שבעת האגמים במסלול ל[שבעת אגמי רילה]]
ממוזער|שמאל|250px|מנזר רילה, המנזר הגדול ביותר בבולגריה
ממוזער|שמאל|250px|פסגת מליוביצה, הפסגה החמישית בגובהה בהרי רילה

**הרי רילה** (בבולגרית: **Рила**) הוא רכס הרים בדרום-מערב בולגריה, מצפון להרי פירין וכ-70 ק"מ דרומית לסופיה. 
## גאוגרפיה
זהו רכס הרים אלפיני וגבוה (גובהו הממוצע 2,700 מטר מעל פני הים), הגבוה ביותר בבלקן. פסגתו הגבוהה ביותר, פסגת מוסלה, מתנשאת לגובה 2,925 מטרים. זהו רכס ההרים השישי בגובהו באירופה (אם מחשיבים רק את פסגתו הגבוהה ביותר של כל רכס), לאחר הרי הקווקז, הרי האלפים, הרי סיירה נבדה, הרי הפירנאים והר אטנה. 

רובו של הרכס נמצא בתחומי הפארק הלאומי רילה.

על הרכס פזורים 120 אגמים קטנים (יש הטוענים שהמספר גבוה יותר), שנוצרו על ידי קרחונים, שכיסו את הרכס בתקופת הקרח האחרונה. בזכות האגמים היפים, הפך האזור לאחד מיעדי הטיול הפופולריים ביותר בבולגריה. מסלולי טיול מסומנים ובקתות הרים רבות משרתים את המטיילים. אחד ממסלולי הטיול הפופולריים ביותר הוא המסלול ל"שבעת אגמי רילה".

כמות המשקעים השנתית הממוצעת על הרכס היא כ-2,000 מילימטרים, כמחציתם הם שלגים, המכסים אותו החל מהסתיו ועד לאביב.

שלושה נהרות גדולים מנקזים את הרכס: מריצה היוצא מהר המוסלה, איסקר (Искър) ומסטה (Места).

בהרי רילה, בגובה של 1,147 מטרים, לרגלי המאליוביצה, שוכן מנזר רילה, המנזר הגדול והמרהיב ביותר בבולגריה, שנבנה במאה ה-10 על ידי תלמידיו של איוואן רילסקי, נזיר מתבודד שחי במערה לא הרחק משם. המנזר נהרס ושוקם מספר פעמים עד ששוקם במאה ה-19 אחרי שרפה שהתרחשה בו. המנזר והמוזיאון שלידו הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היישוב העתיק ביותר בהרים אלו הוא בורובץ, המהווה נקודת יציאה בקיץ למטפסי-הרים ומרכז לספורט חורף.

## פסגות

## קישורים חיצוניים

* הפארק הלאומי רילה 
* 
*  

רילה
רילה
רילה
לילות כביריה

**לילות כביריה** (באיטלקית: **Le notti di Cabiria**) הוא סרט קולנוע איטלקי מ-1957 בבימויו של פדריקו פליני. נחשב לאחד מסרטי הנאו-ריאליזם האיטלקי האחרונים ולמבשרי המעבר לדור החדש של הקולנוע האיטלקי.

## סקירה כללית
רעייתו של פליני, ג'ולייטה מסינה, מגלמת בסרט פרוצה תוססת אך תמימה בשם כביריה העובדת באוסטיה, נכון לאותה תקופה פרבר מוזנח בעיר רומא של אחרי מלחמת העולם השנייה. השם "כביריה" נשאל משמו של הסרט האילם "כביריה" מ-1914, בעוד שהדמות עצמה לקוחה מתוך אחת הסצנות מתוך סרט מוקדם יותר של פליני, "השייח הלבן". הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, ופליני ומסינה זכו בפרסים על עבודתם בסרט בפסטיבל קאן.

הסרט עוסק בחיפושיה של כביריה אחרי אהבה שמסתיימים לעיתים קרובות בשברון לב. היא מנוצלת בידי כמעט כל הסובבים אותה, עד שהיא פוגשת בגבר שמבטיח לה עתיד מהוגן ומתאהבת בו לחלוטין. לאחר סדרה נוספת של אירועים משפילים, כביריה נותרת פגועה אך בהיותה חיובית מטבעה, רוחה אינה נשברת.

"לילות כביריה" נחשב לסמן של תקופת מעבר של פליני, שבתחילת דרכו היה מיוצריו של "רומא עיר פרזות", מן הזרם הנאו-ריאליסטי הקודר לעשיית סרטים "זוהרים" וחופשיים ויזואלית יותר כמו "לה דולצ'ה ויטה".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטי נאו ריאליזם
קטגוריה:סרטי פדריקו פליני
קטגוריה:סרטים איטלקיים
נפת בורג'ומי

**נפת בורג'ומי** (בגאורגית: **ბორჯომის მუნიციპალიტეტი**, מילולית: בּוֹרג'וֹמיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה. הנפה ממוקמת באזור מחוז ההיסטורי תורי ומערב תריאלתי. הנפה גובלת מצפון בנפת חאשורי, צפון מזרח נפת כארלי ונפת גורי, מדרום מזרח בנפת צאלקה, מדרום הוא גובל בנפות אחלכלכי, אספינדזה ואחלציחה ומצפון מערב בנפת חרגאולי. במפקד האוכלוסין האוכלוסין שנערך ב-1 בינואר 2014, מנתה אוכלוסיית הנפה 25,214 נפש.

בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, עד לשנת 1917, נכלל שטח הנפה במזרה של גורי שבפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז. בין השנים 1917–1930 נכללה באולכה של גורי, ומשנת 1930 נפה נפרדת. בשנת 1962 בוטל סיווגה כנפה נפרדת והיא נגללה בנפת חאשורי. ב-23 בדצמבר 1964 הוחזר סיווגה כנפה נפרדת.

העיר בורג'ומי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנוסף ישנן ארבע עיירות (דאבא): אחַלדַאבָּא, בָּקוּרִיאָנִי, בָּקוּרִיאָנִיס אנדֶזִיטִי, צָאר'ווֶרִי. כמו כן ישנם 37 כפרים ב-9 תמי: בַּלַנתָה, גווֵרדִיסאוּבַּנִי, גוּגַ'ארֵתִי, דווִירִי, טַבַּקצקוּרִי, טַאדזרִיסִי, טבַּא, קווִיבִּיסִי וצִיחִיסג'ווַארִי.

## דמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גאורגיה: נפות
קטגוריה:בורג'ומי
קטגוריה:סאמצחה-ג'אוואחתי
קטגוריה:סאמצחה
אנדרטת אגרוף ורומח

שמאל|ממוזער|250px|הנצחת הנופלים באנדרטת "אגרוף ורומח"
**אנדרטת עוצבת אגרוף ורומח** היא אנדרטה לחללי עוצבת אגרוף ורומח (חטיבה 27) שנמצאת ליד צומת גבעת כ"ח, מזרחית לכביש 444.

האנדרטה הוקמה בתחילה ליד רפידים שבסיני ובשנת 1980, לקראת פינוי סיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, הועברה לפאתי יער קולה. עם סלילת כביש 6 והשינויים באזור, הועברה האנדרטה לצומת גבעת כ"ח והורחבה. בעקבות הקמת מחלף בצומת גבעת כ"ח הועתקה האנדרטה כ-500 מטר מזרחה, לצד כביש 465. בניית האנדרטה החדשה הסתיימה לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשנת 2018.

האנדרטה כוללת טנק AMX-13 ושני זחל"מים שנפגעו בקרב עם המצרים בחניון לילה מערבית לרפידים במלחמת ששת הימים. בקרב זה נהרגו 25 לוחמים.

באנדרטה חקוקים שמותיהם של 147 חללי עוצבת "אגרוף ורומח" שנהרגו במערכות ישראל.

## גלריה

### האנדרטה במיקומה הישן

## קישורים חיצוניים

* 
* הסבר מפורט על דרך ההגעה לאנדרטת אגרוף ורומח .

## הערות שוליים

אגרוף ורומח
אגרוף ורומח
קטגוריה:חטיבה 27
Internet Group Management Protocol

**Internet Group Management Protocol** או בקיצור **IGMP** הוא פרוטוקול תקשורת מעל IP המשמש לניהול קבוצת שידור Multicast.

הפרוטוקול מאפשר לצמתים בעלי כתובת IP ברשת לפנות לנתב סמוך התומך ב-Multicast ובאמצעותו להירשם לקבוצת השידור הרצויה. מרגע הרישום לקבוצת השידור בנתב, הלה מוודא שהוא מקבל את חבילות המידע הנשלחות לקבוצה, ומעביר אותן הלאה לשאר הצמתים תחתיו שנרשמו לקבוצה זו.

IGMP מהווה חלק אינטגרלי מהדרישות להקמת רשת התומכת ב-Multicast, והוא נחשב לחלק משכבת הרשת של מודל ה-TCP/IP, למרות שהוא פועל מעל ל-IP. זאת בדומה ל-ICMP, שלא נחשב לפרוטוקול בשכבת התעבורה של מודל ה-TCP/IP שכן אינו מאפשר העברת מידע ברמה מעליו.

## גרסאות
קיימות שלוש גרסאות ל-IGMP המוגדרות על ידי ה-Request for Comments הבאים:
* IGMPv1 - מוגדר על ידי 
* IGMPv2 - מוגדר על ידי 
* IGMPv3 - מוגדר על ידי 

## מבנה חבילת IGMPv2
חבילת IGMPv2 מוגדרת על ידי  באופן הבא:

כאשר:
* **סוג** - מסמן את אחד מארבעת סוגי הפעולות האפשריות:
** 0x11 - שאילתא לנתב על קבוצת Multicast. אם מופיעה כתובת ספציפית בשדה הכתובת השאילתא תהיה האם יש איזשהם מנויים בנתב המתושאל על הקבוצה הזו. אם לא מופיעה כתובת ספציפית אזי הנתב יחזיר את כל הקבוצות המוגדרות אצלו כרגע.
** 0x16 - הודעת הצטרפות לקבוצה עבור נתבים התומכים ב-IGMPv2. הקבוצה המבוקשת היא לפי כתובת ה-IP הרשומה בשדה האחרון של ההודעה.
** 0x17 - הודעת עזיבה מקבוצה שכתובתה היא כתובת ה-IP הרשומה בשדה האחרון של ההודעה.
** 0x12 - הודעת הצטרפות לקבוצה עבור IGMPv1. קיים מטעמי תאימות לאחור.
* **זמן תגובה מקסימלי** - שדה הרלוונטי אך ורק להודעות שאילתא. מציין את הזמן המקסימלי שהנתב רשאי לחכות טרם ישלח את תשובתו חזרה. בשאר ההודעות הערך הוא 0 והנתב מתעלם מהשדה.
* **[[Checksum]]** - מחושב על פני כל חבילת ה-IP שנשלחה.
* **כתובת הקבוצה** - כתובת ה-IP של הקבוצה המבוקשת. רלוונטית לכל ההודעות.

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
סרמטים

ה**סרמטים** היו עם נוודי מקורב לסקיתים שמוצאו ככל הנראה במרכז אסיה. בין המאות ה-5 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לספירה התקיים העם באזורי הערבה הנרחבים צפונית לים הכספי ולים השחור (דרום רוסיה האירופית ואוקראינה של היום) ועד לבלקנים המזרחיים. הסרמטים דיברו סקיתית – שפה ממשפחת השפות המזרח איראניות.

במאה ה-6 לפנה"ס החלו את הגירתם מערבה ועד למאה ה-2 לפנה"ס השתלטו על שטחי הסקיתים והכפיפו אותם למרותם. הסרמטים סגדו לאל השמש לו נהגו להקריב את סוסיהם ונודעו גם בקיומן של נשים לוחמות בצבאם, נשים שככל הנראה שימשו השראה לאגדת האמזונות. ממצא זה מתבסס על קברי נשים חמושות שנמצאו בדרום אוקראינה וברוסיה. לפי הארכאולוג דייוויד אנתוני כ-20% מקברי הלוחמים הסקיתיים-סרמטיים שנמצאו באזור הדון והוולגה התחתית הכילו נשים לבושות בבגדי קרב זהים לאלו שלבשו הלוחמים.

סביב המאה ה-1 לספירה החלו הסרמטים בפשיטות על האימפריה הרומית כשהם משתפים פעולה עם שבטים גרמאניים. במאה ה-3 החלה להיחלש אחיזתם בשטחי הערבה בשל מאבק עם שבטים גותים. בעקבות הפלישה ההונית מהמזרח במאה ה-4 לספירה נדחקו הסרמטים כמו הגרמאנים מערבה, כשהם מתיישבים בשטחי האימפריה הרומית המערבית הנחלשת ונטמעים תוך זמן קצר באוכלוסייה המקומית.

עם מקורב לסרמטים, האלאנים, שרד באזור מבודד בצפון קווקז, קבוצה אתנית זו קיימת היום באותו אזור ומתקראת בשם "אוסטים". הסרמטים נטמעו בסופו של דבר באוכלוסייה הפרוטו-סלבית של מזרח אירופה והפסיקו להתקיים כקבוצה אתנית מופרדת. 
מרבית המידע על הסרמטים מגיע ממקורות יוניים ורומיים. במקורות אלה מתוארים הסרמטים כבעלי מראה נורדי, שיער ארוך, בלונדיני או אדמוני והם בעלי זקנים. לפי טקיטוס הסרמטים נהגו ללבוש גלימות ארוכות משתפלות בסגנון פרסי.

במאה ה-4, בעקבות ניצחונם של הרומאים על השבטים הגותיים שהתמרדו כנגד הסרמטים, גייס קונסטנטינוס רבים מהם לצבאו. ההונים שפלשו במאות ה-4 וה-5 לספירה השתלטו בהדרגה על שטחיהם של הסרמטים שנדחקו מערבה ונטמעו באוכלוסייה המקומית. במאה ה-6 לספירה כבר לא מוזכרים הסרמטים בתיעוד ההיסטורי.

לפי אגדה סרמטית מסוימת הגיבור מלך בשם בטראדז מצווה על אציליו להשליך את חרבו הקסומה לתוך האגם. סיפור זהה לסיפורו הידוע של המלך ארתור המצווה על סר בדיבר להשליך את החרב הקסומה אקסקליבר לתוך האגם. החוקרים סקוט ליטלטון ואן תומאס מביאים ראיות היסטוריות לקיומה של מושבה סרמטית מהמאה ה-2 לפנה"ס בברמטנקאום שבאנגליה (באזור לנקשייר) דבר המצביע על קשר אפשרי בין שני הסיפורים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:העת העתיקה
ועדת הסמל והדגל

**ועדת הסמל והדגל** הייתה ועדה של מועצת המדינה הזמנית, בראשותה של בבה אידלסון, שתפקידה היה לבחור דגל וסמל למדינת ישראל. 

הוועדה הוקמה ב-19 ביולי 1948, כחודשיים לאחר הכרזת העצמאות. בין חבריה היו נציגים מכל קצוות הקשת הפוליטית, ובהם אריה אלטמן, יזהר הררי, זרח ורהפטיג, סעדיה כובשי, מאיר דוד לוינשטיין, בנימין מינץ, אהרן ציזלינג, פנחס רוזן, צבי לוריא, דוד רמז, חיים משה שפירא ומשה שרת.

ב-28 ביולי התכנסה הוועדה לראשונה. כבר באותה הישיבה נתקבלה ההחלטה לגבי הדגל, ולפיה דגל התנועה הציונית יהיה לדגל המדינה. לגבי סמל המדינה, החליטה הוועדה כי הוא יכלול מנורה ושבעה כוכבים. בתוך כך, החליטה הוועדה גם למנות ועדה מקצועית שתרכז הצעות ותעביר לה את המלצותיה. בראש הוועדה המקצועית עמד האדריכל אבא אלחנני, והיו חברים בה גם אלעזר ליפא סוקניק, לאופולד קרקואר וראובן רובין.

ב-21 בספטמבר התכנסה הוועדה המקצועית לדון בהצעות שהועברו לה, וב-28 בספטמבר דנה בהן ועדת הסמל והדגל. הוועדה לא שינתה את החלטותיה המקוריות בעניין הדגל והסמל, אך החליטה כי המנורה שבסמל תעוטר בשופר ובכפות תמרים. החלטות ועדת הסמל והדגל הובאו לאישורה של מועצת המדינה הזמנית ב-28 באוקטובר, וזו אישרה את הדגל, אך הורתה לוועדה להביא בפניה הצעה חדשה לסמל.

ב-12 בנובמבר התכנסה הוועדה פעם נוספת, והחליטה לפרסם בעיתונות בקשה לקבלת הצעות נוספות, הפעם ללא הנחיות מפורשות. 131 מתושבי המדינה נענו לבקשה, והגישו 23 הצעות, מרביתן כללו את המנורה אף שהדבר לא היווה עוד תנאי. ב-28 בדצמבר צמצמה הוועדה את ההצעות לשלוש: ההצעה הקודמת, הצעה הכוללת מנורה על רקע מגן דוד ושבעה כוכבים, כשלצידיהם אריה וצבי, והצעה שלישית, הצעתם של האחים שמיר, שכללה מנורה ולצדיה עלי זית. הוועדה החליטה להוסיף להצעתם את הכיתוב "ישראל" תחת המנורה, וב-10 בינואר 1949 החליטה להביא בפני מועצת המדינה הזמנית את ההצעה הזו בלבד. ב-10 בפברואר אישרה מועצת המדינה הזמנית את ההצעה, וועדת הסמל והדגל סיימה את תפקידה.

## קישורים חיצוניים
* פרוטוקול מועצת המדינה הזמנית מיום 10 בפברואר 1949

קטגוריה:ישראל: סמלים לאומיים
סמל והדגל
קטגוריה:1948 בישראל
זנב סנונית (דגל)

[ממוזער|שמאל|[סנונית הרפתות במעוף. צורת זנבה מזכיר את הזנב המפוצל של חלק מן הדגלים]]
בווקסילולוגיה המונח **זנב סנונית** מתייחס לחתך בצורת האות הלטינית **[[V]]** בקצהו של דגל ומקורו בצורת זנבם האופיינית למין הסנונית.

השימוש בדגל זנב הסנונית אופייני בציים ובעיקר בציי ארצות סקנדינביה ודגליהן ובדגלוני פרשים במאה ה-18 וה-19. 

גרסאות נוספות לדגל זנב סנונית יכולות להיות תוספת של קטע ישר במרכזו של החתך (כמקובל בכמה מדגלי סקנדינביה) או תוספת של זנב נוסף במרכזו של הדגל בין שני הזנבות (כעין "לשון" מרכזית).


Image:Alpha.svg|דגל קוד בינלאומי המסמל את האות **[[A]]**
Image:Naval Ensign of Poland.svg|דגל הצי הפולני
Image:Naval Ensign of Germany.svg|דגל הצי הגרמני 
Image:Naval Ensign of Denmark.svg|דגל הצי הדני 
Image:Flag of the President of Iceland.svg|הנס הנשיאותי של איסלנד 
Image:Naval Ensign of Sweden.svg|דגל הצי השוודי 
Image:Flag of Norway, state.svg|דגל הצי הנורווגי
קובץ:Naval Ensign of Finland.svg|דגל הצי הפיני
Image:Naval Ensign of Estonia.svg|דגל הצי האסטוני
Image:US Cav 35.svg|דגלון רגימנט הפרשים השביעי של ארצות הברית (המאה ה-19)
Image:Prussian standard.jpg|דגלון פרשים פרוסי מהמאה ה-18


## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:וקסילולוגיה
קאיה קאנפי

**קאיה קאנפי** (אסטונית : **Kaia Kanepi**; נולדה ב-10 ביוני 1985) היא שחקנית טניס מקצוענית מאסטוניה. דורגה בשיאה במקום 15 בעולם ובמקום ה-25 בדירוג WTA בינואר 2012.

קאנפי זכתה עד היום ב-9 תוארי יחידות (1 בסבב ה-WTA ו-8 בסבב ה-ITF) ובשני תוארי זוגות (שניהם בסבב ה-ITF).

קאנפי משחקת בנבחרת אסטוניה מאז שנת 2000. מאזנה עומד על 35 ניצחונות (22 במשחקי יחידות ו-13 במשחקי זוגות) ו-13 הפסדים (10 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של קאיה קאנפי (באסטונית)/ 

קטגוריה:טניסאיות אסטוניות
קטגוריה:ילידות 1985
יוגב

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
דיסטורטד

**דיסטורטד** (**Distorted**) היא להקת מטאל מבת ים, ישראל. הלהקה מנגנת שילוב של דת' מטאל מלודי, מטאל גותי ומטאל אוריינטלי עם גרואלינג וזמרת נשית.

הלהקה הוקמה ב-1996 על ידי מירי מילמן ורפי מור, והוציאה שני דמואים. החל מ-2002 התמקדה הלהקה בהופעות חיות. ב-2003 ו-2004 החלה הלהקה לכתוב חומר ולהלחין מוזיקה לאלבום הבכורה שלהם Memorial שהוקלט ב-2005 באולפן Underground Studio בשוודיה. האלבום יצא לאור ב-13 במרץ בישראל וב-2 במאי 2006 בשאר אירופה. ב-12 ביולי 2007 חתמה הלהקה על חוזה עם Candlelight Records. בשנת 2008 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "Voices from Within". ב-27 בפברואר 2009 חיממה את להקת Draconian בהופעתה בארץ, והציגה לראשונה את הסולנית החדשה, מיכל עקרבי. ב-2010 הלהקה התפרקה אך ב-2022 מירי ורפי החליטו להקימה מחדש עם נגנים חדשים. ב-2023 דיסטורטד הוציאו סינגל חדש בשם Time Abuser. ובו, לראשונה, מירי שרה גראולינג.

דיסטורטד הושפעה מאופת', Nevermore, Dark Tranquility ו-The Gathering וכן ממלודיות מזרח-תיכוניות, בדומה ללהקת אורפנד לנד.

## חברי הלהקה
### חברים נוכחיים
* מירי מילמן (1998–2008, 2022–היום) - שירה נשית, גראולינג.
* רפאל מור (1996-היום) - גיטרה, גרואלינג.
* נאור זק (2022-היום) - גיטרה.
* אמיר סאמי אלייקים (2022-היום)  - גיטרה בס.
* תכלת בן יהודה (2024-היום)  - תופים.

### חברים לשעבר
* בני זהר (1996-2009) - גיטרה.
* גיא שלום (1996-2009) - גיטרה בס.
* אמיר שגב (2009) - תופים
* מיכל עקרבי (2009) - שירה נשית.
* אורי אשל (1996–2006) - תופים.
* אוהד אלון (2022-2024) -תופים

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* (2006) Memorial
* (2008) Voices from Within

### סינגלים
* Distorted (2001) - EP בעל 5 שירים
* Illusive (2004) - בעל 3 שירים
* (2023) Time Abuser- ב-2025 יצא קליפ לסינגל זה.

### דמואים
* Distorted (1998) - שלושה שירים
* Demo (2000) - שני שירים

## קישורים חיצוניים
* spotify https://open.spotify.com/artist/577OO0y5nbqsm6MiJnckSE?si=t6IG4C4sQw2ccs5TxUbgqg

* Distorted דיסטורטד באתר חברת התקליטים Candlelight Records
* אופיר מסר, Distorted - ניזכרים ומתקדמים, באתר מטאליסט הפקות, 10 במרץ 2006.
* עדי כהן, Distorted - ריאיון עם הסולנית החדשה, באתר מטאליסט הפקות, 25 בפברואר 2009.

קטגוריה:להקות דת' מטאל ישראליות
קטגוריה:להקות פרוגרסיב מטאל ישראליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1996
לוריא

**לוריא** הוא שם משפחה עברי ונמנה עם השמות היהודיים העתיקים ביותר בעולם.

קטגוריה:שמות משפחה יהודיים