קדיש (תיקים באפלה)

**קדיש** (באנגלית: **Kaddish**) הוא הפרק ה-15 בעונה הרביעית של סדרת המדע הבדיוני האמריקאית "תיקים באפלה". הפרק נכתב על ידי המפיק הווארד גורדון ובוים על ידי קים מאנרס, ושודר לראשונה ברשת "פוקס" ב-16 בפברואר 1997. הפרק הוא פרק בסגנון "מפלצת השבוע"; כלומר, פרק עלילה עצמאי שאינו קשור למיתולוגיה המרכזית של הסדרה.

הסדרה עוקבת אחר סוכני ה-FBI פוקס מאלדר (דייוויד דוכובני) ודיינה סקאלי (ג'יליאן אנדרסון), החוקרים תיקים בלתי-מוסברים המכונים "תיקים באפלה". בפרק זה, יצחק לוריה (בגילומו של האריסון קו) – גבר יהודי – נרצח על ידי קבוצת נערים נאו-נאצים העובדים עבור בעל חנות גזעני. זמן קצר לאחר מכן, אחד מהתוקפים נמצא מת, כשהוא נחנק למוות, וטביעות האצבעות שעל צווארו שייכות ליצחק. בעוד שסקאלי מחפשת הסברים רציונליים למקרה, מאלדר משתכנע כי מדובר בגולם – דמות מהפולקלור היהודי – שנוצר כדי לנקום את מותו של יצחק. ככל שהחקירה מתקדמת, מאלדר וסקאלי נאלצים להתעמת עם הכוחות העל-טבעיים שמאחורי האמונה היהודית העתיקה.

הפרק נכתב על ידי גורדון בהשראת אגדות-עם יהודיות אודות "הגולם", יצור שנוצר באמצעות הקבלה באמצעות עפר או חימר ונועד להגן או לנקום בשם יוצרו. במקור, התסריט הציג דמות אנטגוניסטית בהשראת לואיס פרחאן, מנהיג אמריקאי אפרו-אמריקאי שנוי במחלוקת, אך רשת "פוקס" הביעה חשש מהשפעה שלילית על הפופולריות של הסדרה בקרב צופים אפרו-אמריקאים. כתוצאה מכך, בחר גורדון להשתמש ב"נאו-נאצים קריקטוריים'", לדבריו. לצורך צילומי הפרק, רוב סצנות החוץ שצולמו בברוקלין התבצעו למעשה באזור גסטאון שבוונקובר. עם זאת, הפקת הפרק נתקלה בקושי לא צפוי – אף בית כנסת לא הסכים להשכיר את חלליו לצורך הצילומים. כתוצאה מכך, הוחלט לשפץ את כנסיית "Shaughnessy Heights United Church" כך שתיראה כמו בית כנסת. השיפוץ כלל עיצוב מחדש של הספסלים, השטיחים, גופי התאורה ובניית תיבת תפילה ייחודית.

שם הפרק מתייחס לתפילת האבל היהודית המאופיינת בשבח והודיה לאל על אף הכאב והאובדן. עלילת הפרק עוסקת בנושאים של אהבה ושנאה, ובוחנת כיצד אמונה, כאב וצדק משתקפים בסיפור על גולם שנוצר מתוך צער ונקמה. הפרק זכה לדירוג של 10.3 במדד נילסן ונצפה על ידי 16.56 מיליון צופים. כמו-כן, זכה הפרק לשבחים על עיסוקו המורכב בנושאים של דת, אמונה, צדק ונקמה.

## עלילה
בברוקלין, ניו יורק, קבוצת יהודים חסידיים מתכנסת בבית קברות כדי להשתתף בלווייתו של יצחק לוריה, שנרצח באכזריות – הוכה ונורה למוות על ידי חבורה של שלושה נאו-נאצים צעירים. אחרוני הנותרים בבית הקברות הם אריאל, ארוסתו של יצחק, ואביה, יעקב וייס. עם רדת הלילה, דמות מסתורית נכנסת לבית הקברות ויוצרת דמות דמוי-אדם מחימר ובוץ.

כאשר אחד מתוקפיו של יצחק נמצא חנוק, ועל צווארו מופיעות טביעות אצבעותיו של יצחק המת, סוכני ה-FBI פוקס מאלדר ודיינה סקאלי נקראים לחקור את המקרה. סקאלי משערת כי מדובר בנקמה מתוכננת, וכי מישהו זייף את הראיות במטרה לגרום לזה להיראות כאילו יצחק שב מהמתים. הסוכנים מבקרים את אריאל ויעקב, אך בקשתם להוציא את גופתו של יצחק מהקבר מעוררת את זעמו של האב.

בהמשך, מאלדר וסקאלי מראיינים את קורט ברונייס, בעל חנות לפיתוח צילומים גזעני הממוקמת מול השוק שבו עבד יצחק. מאלדר מזהיר את ברונייס כי שני הצעירים שעובדים עבורו – אותם נערים שהיו מעורבים ברצח – נמצאים בסכנה. סקאלי מציינת כי שמועה מתפשטת בקהילה, לפיה יצחק קם לתחייה כדי לנקום את מותו. הנערים, שמאזינים לשיחה, נכנסים לפאניקה.
באותו לילה, שני הנערים מחליטים לבדוק את קברו של יצחק ומגלים כי גופתו שלמה ולא הוזזה. אך כאשר אחד מהם חוזר לרכב, הוא מותקף ונרצח באכזריות. למחרת בבוקר, מאלדר וסקאלי מגלים ספר "ספר יצירה" – ספר מיסטיקה יהודית – הקבור עם גופתו של יצחק, אך הוא מתלקח באופן מסתורי. שמו של יעקב מופיע על הספר.

הסוכנים יוצאים לחפש את יעקב ומוצאים אותו בבית כנסת, שם תלויה גופתו של הנער האחרון. יעקב מודה באחריות לרציחות, אך מאלדר מאמין כי "גולם" – יצור מהפולקלור היהודי – הוא זה שביצע את המעשים.

זמן קצר לאחר מכן, ברונייס עצמו נמצא מת, ומאלדר וסקאלי צופים בהקלטות מצלמות האבטחה של החנות. הם מבחינים כי דמות "הגולם" דומה להפליא ליצחק. מאלדר מבין כי מאחר שאריאל ויצחק לא נישאו רשמית בבית כנסת, אריאל יצרה את הגולם מתוך אהבה, כתחליף לארוסה המנוח.

השניים מגיעים לבית הכנסת, שם הם מוצאים את אריאל והגולם עורכים טקס נישואין. לאחר מאבק עז, שבו גם יעקב וגם מאלדר נפצעים, אריאל מכריזה על אהבתה ליצחק ומשחררת את הגולם, שגופו מתפורר בחזרה לעפר.

## הפקה
### קונספט וכתיבה

הפרק נכתב על ידי המפיק הווארד גורדון, בוים על ידי קים מאנרס, והוקדש לזכרה של ליליאן כץ, סבתו של גורדון. ההשראה לפרק הגיעה משורשיו היהודיים של גורדון, שבחר לעסוק במיתוס היהודי של הגולם ובנושאים הקשורים לאנטישמיות וכוחה של המילה. , סיפר גורדון. .

על אף שהרעיון לסיפור המתמקד בגולם עלה פעמים רבות מצדם של "ככל הנראה כל כותב יהודי שעבר בסדרה", לדברי גורדון, גרסתו הייחודית התמקדה לא רק בעל-טבעי אלא גם בבסיס רגשי חזק. הרעיון לעלילת הפרק החל לקרום עור וגידים לאחר שגורדון השתתף בחתונתם של שניים מחבריו. בטקס, הרב – שהיה ניצול שואה – השתמש בטבעת קהילתית יהודית אמיתית, אותה שילב גורדון מאוחר יותר בפרק. טבעת זו, ששימשה כסמל לאיחוד רוחני וקהילתי, העניקה לגורדון את ההשראה לכתוב סיפור המזכיר את "רומיאו ויוליה" – סיפור על אהבה עזה ותשוקה להשיב לחיים את אלו שאבדו. שמו של הפרק, "קדיש", מתייחס לתפילת אבל יהודית, המבטאת שבח לאל אף בתוך האבל והצער.

גרסתו המקורית של התסריט כללה גם את הדמויות הראשיות וגם את הנבלים כדמויות אפרו-אמריקאיות, בעוד הדמות הראשית עוצבה בהשראת לואיס פרחאן, מנהיג אפרו-אמריקאי שנוי במחלוקת. עם זאת, גורדון שינה את הרעיון לאחר שהבין כי אנטישמיות שחורה היא נושא מורכב ועדין מדי עבור המבנה הדרמטי של הפרק, והוא לא רצה להפוך את הנושא למוקד הסיפור. במקום זאת, גורדון בחר למקד את הפרק סביב אנטישמיות נאו-נאצית, נושא ברור וישיר יותר. כדי ליצור את תעמולת השנאה של קורט ברונייס, גורדון פנה ל וביקש דוגמאות מארכיון התעמולות שלה. תעמולות אלו שוחזרו בפרק עם "שינויים מינוריים בלבד", מה שהוסיף לאותנטיות של הצגת השנאה והאפליה.
### ליהוק ואפיון דמויות
השחקנית ג'סטין מיצ'לי, שגילמה את דמותה של אריאל, שאבה השראה לתיאור הצער והאבל של דמותה מתוך זיכרון אישי – מותו של אביה ממחלת הסרטן. אף שאינה יהודייה, מיצ'לי נעזרה ברב של חברה שלה, שלימד אותה את ההגייה הנכונה של התפילות היהודיות שהופיעו בפרק. מנגד, גורדון הקפיד להימנע מייצוג סטריאוטיפי של דמותו של יעקב וייס, אביה של אריאל. בתחילה, הוא חשש כאשר השחקן דייוויד גרו בחר לאמץ מבטא יידישאי לדמותו, מתוך דאגה שהדבר עלול להפוך את הדמות לקריקטורה. עם זאת, לאחר שצפה בביצוע של גרו, גורדון שינה את דעתו והסביר כי הייתה בכך "אותנטיות מסוימת", וכי בסופו של דבר, ההחלטה הייתה נכונה. המבטא של גרו תרם לאמינות הדמות והעניק לה תחושת שורשיות תרבותית.

עוד לפני שידור הפרק, רבים ממעריצי הסדרה ברשת הביעו סקרנות בנוגע לשאלה האם פוקס מאלדר (דייוויד דוכובני) הוא יהודי. עם זאת, בפרק עצמו לא ניתנה תשובה ברורה לכך. מאלדר אינו מזהה את "ספר יצירה", אחד מספרי המיסטיקה היהודית, והוא אף מציין שאינו יודע לקרוא עברית. באחד מרגעי ההומור של הפרק, הוא מעיר הערה אירונית על ישו ששב מן המתים. כאשר נשאל האם מאלדר הוא יהודי, גורדון השיב כי לדעתו מאלדר אינו יהודי ואפילו "לא חצי יהודי". עם זאת, הוא הוסיף כי יש משהו במראהו ובהתנהגותו של השחקן דייוויד דוכובני שיכול להתפרש כ"יהודי" או ככזה הנושא תחושה יהודית מסוימת. בחירה זו לשמור על מעמדו של מאלדר כמעין דמות אוניברסלית שאינה מזוהה לחלוטין עם דת או תרבות ספציפית, חיזקה את מעמדו כסוכן חוקר הניגש לכל תעלומה בראש פתוח, אך גם כרפרזנטציה של מי שמחפש תשובות לשאלות קיומיות, מבלי להיות מוגבל על ידי זהות דתית או תרבותית אחת.

### צילומים
הפקת הפרק כללה מספר אתגרים טכניים ולוגיסטיים. אחת הסצנות המרכזיות בפרק, שבה "ספר יצירה" בוער באורח מסתורי, התגלתה כאתגר לצוות ההפקה. האפקט הפירוטכני לא פעל כמצופה, מה שגרם לדייוויד דוכובני (מאלדר) וג'יליאן אנדרסון (סקאלי) לבלות זמן רב יותר בצילומי הסצנה ממה שתוכנן במקור.

צילומי החוץ של הפרק נערכו באזור גסטאון שבוונקובר, שתואר כאזור היחיד בעיר שמזכיר ולו במעט את שכונות המגורים של קווינס, ניו יורק. הסצנות בדירתם של משפחת וייס צולמו במלון ווינטר'ס, כאשר בתחילה נשקל להסיר את שלט הניאון של המלון לצורך הצילומים. עם זאת, הבמאי קים מאנרס בחר פשוט להזיז את המצלמה חמישה מטרים נוספים, ובכך נמנע מהוצאות כספיות גבוהות.

אחת הסצנות המרכזיות בפרק, המתרחשת בבית כנסת, עוררה בעיה נוספת. אף אחד מבתי הכנסת באזור ונקובר רבתי לא הסכים לאפשר לצוות ההפקה להשתמש בחלליו לצורך הצילומים. כפתרון, הסצנות צולמו בכנסיית "Shaughnessy Heights United Church", שנבחרה בזכות העיצוב הגותי שלה וחלונות הויטראז' שהזכירו בתי כנסת בניו יורק. הכנסייה נשכרה לשבועיים, ובתקופה זו הוסבה לחלוטין למראה של בית כנסת יהודי. הצוות שינה את עיצוב הספסלים, השטיחים וגופי התאורה, ואף יצר תיבת תפילה יהודית במיוחד.

במהלך בניית התיבה, נדרשה גרסה בעברית של עשרת הדיברות, אך באותה העת יועץ ההפקה לענייני עברית לא היה זמין. כתוצאה מכך, צוות העיצוב נאלץ "להמציא" את הטקסט בעצמם, לפי דבריו של מפקח העיצוב, גרי אלן, מה שהוביל לכיתוב לא-אותנטי אך סמלי.
### מוזיקה
המלחין של הסדרה, מארק סנואו, בחר לשלב מוזיקה עם השפעות יהודיות מובהקות בפסקול של הפרק. הוא התמקד בצלילי סולו של קלרינט, כינור וצ'לו, כדי ליצור אווירה שתשלב בין סגנון קלייזמר יהודי לפסקול של הסרט "רשימת שינדלר". סנואו אף הודה כי "שאל" בהשראתו מיצירתו של יוהאן סבסטיאן באך, "פוגה בסול מינור "גדולה" רי"ב 542".

## תמות ופרשנות
### אהבה, אובדן ונקמה
הפרק עוסק בנושאים של אהבה, אובדן ונקמה, תוך שהוא שואב השראה מהאגדה היהודית על הגולם. לדברי התסריטאי הווארד גורדון, אהבה היא הליבה הרעיונית של הפרק. אף שבפולקלור היהודי הגולם הוא יצור חסר נשמה שנוצר מחימר ועפר, גורדון לקח חירויות יצירתיות ובחר להציג את הגולם כייצוג לתחיית המתים.

בפרק, דמותה של אריאל יוצרת גולם מחימר כדי להחיות את ארוסה המנוח, יצחק, שנרצח באכזריות. במובנים רבים, ניסיונה של אריאל לשחק את תפקיד האל מזכיר את דמותו של ויקטור פרנקנשטיין, המדען מתוך הרומן הקלאסי "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי (1823). אך בעוד שפרנקנשטיין מונע על ידי גאווה מדעית ורצון להתגבר על מגבלות הטבע, המניע של אריאל שונה לחלוטין – היא מונעת מתוך אהבה עצומה לארוסה, ואי-יכולתה לשחרר אותו לאחר שנרצח בברוטליות. עבור אריאל, יצירת הגולם היא דרך להתמודד עם האובדן הבלתי-נסבל והעוול שנעשה לה. בכך, המניעים שלה הם "רומנטיים" יותר, כפי שציין גורדון.
### גזענות ואנטישמיות
הסופר רוברט שירמן, בספרו "Wanting to Believe: A Critical Guide to The X-Files, Millennium & The Lone Gunmen", בחן את האופן שבו גורדון מציג גזענות ואנטישמיות בפרק. שירמן ציין כי גורדון מעלה טענה משכנעת, לפיה שונאי זרים פסיביים, כמו דמותו של קארל ברונייס – שמבטא שנאה כלפי תרבויות אחרות אך לעולם לא יפגע בהן ישירות – הם "אשמים באותה מידה" כמו הפושעים האלימים שמבצעים את הפשע בפועל, כמו שלושת הנערים הנאו-נאצים שמכים גבר חסר-ישע ויורים בו.

## שידור
הפרק שודר לראשונה ברשת "פוקס" ב-16 בפברואר 1997, והשיג דירוג של 10.3 במדד נילסן עם נתח צפייה של 15%, כלומר כ-10.3% מכלל משקי הבית בעלי מקלטי טלוויזיה ו-15% מהבתים שצפו בטלוויזיה באותו זמן צפו בפרק. בסך הכל, צפו בפרק 16.56 מיליון צופים.

## ביקורות
הפרק זכה לביקורות חיוביות מתונות מצד המבקרים. אנדי מייזלר, בספרו "I Want to Believe: The Official Guide to the X-Files Volume 3", כינה את הפרק כאחד הפרקים הטובים ביותר שאינם קשורים למיתולוגיה של הסדרה בעונה הרביעית. לדבריו, הפרק הצטיין ביכולת לשלב בצורה חלקה בין פיתוח דמויות, ביקורת חברתית ואלמנטים על-טבעיים.

ג'ולייט האריסון מ-"Den of Geek" בחרה בפרק זה כפרק העצמאי הטוב ביותר בעונה הרביעית, וציינה כי הרעיון המרכזי של הפרק הרגיש "מוחשי לחלוטין וטרגי לחלוטין", על אף שהיה "פנטסטי מאוד".

זאק הנדלן מ-"The A.V. Club" העניק לפרק דירוג של "B+", וציין כי זהו סוג הפרקים שמצליחים בעיקר כאשר נהנים מהם בזכות הסגנון והביצוע, מבלי להיתפס יותר מדי לתסריט. עם זאת, הוא מתח ביקורת על האופן שבו דמותה של סקאלי הוצגה בפרק, וטען כי טיעוניה המדעיים הפכו פחות ליישום של היגיון בריא מול תופעות על-טבעיות, ויותר לוויכוחים לשם ויכוח.

הסופר רוברט שירמן העניק לפרק שלושה כוכבים מתוך חמישה, ותיאר אותו כאחד הטובים ביותר של הווארד גורדון. הוא שיבח את התסריט על האותנטיות והכעס האמיתי שמניע את הסיפור, אך גם ציין שהעלילה עצמה אינה מפתיעה. שירמן גם הצביע על כך שהפרק מגיע מיד לאחר הגילוי כי סקאלי חולה בסרטן בפרק קודם-לכן, מה שגרם לו להיראות כאילו הוא "מתעלם מהשלכות מחלתה של סקאלי".

פאולה ויטריס ממגזין "Cinefantastique" העניקה לפרק ביקורת חיובית ושלושה כוכבים מתוך ארבעה. היא תיארה את הפרק כ"פרק פגום אך מרגש בצורה יוצאת דופן", והדגישה את סצנת התפוררותו של הגולם כמוטיב חוזר וסמל למוות, וכדרך ויזואלית יפה לבטא את עומק אבלה של אריאל.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות חרדית בטלוויזיה
קטגוריה:פרקי טלוויזיה: תיקים באפלה
קטגוריה:יצירות משנת 1997