הבחירות לסנאט של ארצות הברית (2018)

**הבחירות ל[[הסנאט של ארצות הברית|סנאט של ארצות הברית]]** נערכו ביום שלישי, ה-6 בנובמבר 2018. מתוך 100 המושבים, 33 מושבים מקבוצה 1 עמדו לבחירה בבחירות רגילות, ושני מושבים נוספים עמדו לבחירה בבחירות מיוחדות בשל התפטרויות במינסוטה ובמיסיסיפי. הזוכים בבחירות הרגילות נבחרו לכהונה של שש שנים, מ־3 בינואר 2019 עד 3 בינואר 2025. לדמוקרטים היו 26 מושבים שעמדו לבחירה (כולל שני עצמאיים המשתפים עמם פעולה), ואילו לרפובליקנים היו תשעה מושבים בלבד שעמדו לבחירה.

כדי לשמור על רוב של 50 סנאטורים ועל קול ההכרעה של סגן הנשיא, יכלו הרפובליקנים להרשות לעצמם לאבד מושב אחד בלבד נטו. לאחר בחירות 2016 היה לרפובליקנים רוב של 52–48, אך הם איבדו מושב באלבמה לאחר התפטרות ג'ף סשנס ומעברו לתפקיד התובע הכללי, ובחירת הדמוקרטי דאג ג'ונס בבחירות מיוחדות. שלושה מושבים רפובליקניים היו פנויים עקב פרישה בטנסי, יוטה ואריזונה.

למרות שכל הסנאטורים הדמוקרטים המכהנים התמודדו מחדש, הם ניצבו בפני מפת בחירות קשה במיוחד: 26 מושבים להגנה, מתוכם 10 במדינות שבהן ניצח דונלד טראמפ בבחירות 2016, ובחמש מהן בהפרש של מעל 10%. לעומת זאת, הרפובליקנים נדרשו להגן על תשעה מושבים בלבד, ומתוכם רק אחד במדינה שבה ניצחה הילרי קלינטון.

הרפובליקנים הגדילו את הרוב שלהם לאחר שהביסו סנאטורים דמוקרטים מכהנים בפלורידה, אינדיאנה, מיזורי ודקוטה הצפונית, ושמרו על המושבים הפתוחים בטנסי וביוטה. הדמוקרטים הצליחו לזכות בשני מושבים רפובליקניים – בנבדה (בהדחת סנאטור מכהן) ובאריזונה (מושב פתוח). זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1994 שבה הרפובליקנים הגדילו את כוחם במושבי קבוצה 1. עד היום, זו גם הפעם האחרונה שבה הדמוקרטים ניצחו בבחירות לסנאט במונטנה, אוהיו ווירג'יניה המערבית.

תוצאות הבחירות הללו היו ההישג המשמעותי היחיד של הרפובליקנים במערכת בחירות שהתאפיינה בדרך כלל ב'גל כחול' לטובת הדמוקרטים. העלייה בכוח הרפובליקנים בסנאט לצד העלייה בכוח הדמוקרטים בבית הנבחרים סימנה את הפעם הראשונה מאז 1970 שבה מפלגת הנשיא הגדילה את כוחה בבית אחד של הקונגרס אך איבדה כוח בבית השני (תופעה שהתרחשה גם ב־1914, 1962 ו־2022). זו הייתה גם הפעם הראשונה מאז 2002 שבה חברי קונגרס מכהנים מהמפלגה שאינה של הנשיא הפסידו בבחירה מחדש. מספר המפסידים מהמפלגה הלא־נשיאותית (ארבעה) היה הגבוה ביותר מאז בחירות אמצע הכהונה של 1934.

## הרכב מפלגתי
מתוך 33 המושבים מקבוצה 1 שעמדו לבחירה רגילה, 23 הוחזקו בידי דמוקרטים, שניים בידי עצמאיים התומכים בהם, ושמונה בידי רפובליקנים. גם שני מושבים מקבוצה 2 במינסוטה ובמיסיסיפי, שהוחזקו בידי ממלאי מקום זמניים, עמדו לבחירה, ושני המחזיקים ביקשו להיבחר להשלמת כהונתם.

הדמוקרטים התמקדו במושבים רפובליקניים באריזונה (מושב פתוח) ובנבדה. מושבים בטקסס, מיסיסיפי (לפחות אחד משני המושבים) וטנסי נחשבו גם הם תחרותיים עבורם. הרפובליקנים התמקדו במושבים דמוקרטיים באינדיאנה, מיזורי, מונטנה, דקוטה הצפונית ווירג'יניה המערבית – כולן מדינות שבהן ניצחו הרפובליקנים בבחירות לנשיאות בשנים 2012 ו־2016.

גם מושבים בפלורידה, אוהיו, פנסילבניה, ויסקונסין ומישיגן – מדינות שניצח בהן ברק אובמה ב־2008 וב־2012 אך דונלד טראמפ ב־2016 – היו יעד לרפובליקנים. בנוסף, המושב הדמוקרטי בניו ג'רזי נחשב תחרותי באופן מפתיע בשל האשמות שחיתות נגד הסנאטור המכהן.

מפת הבחירות נחשבה קשה במיוחד לדמוקרטים: הם נדרשו להגן על 26 מושבים לעומת תשעה בלבד לרפובליקנים. מתוך אלה, 10 מושבים דמוקרטיים היו במדינות שניצח בהן טראמפ, בעוד שלרפובליקנים היה רק מושב אחד במדינה שניצחה בה קלינטון. לפי אתר FiveThirtyEight, זו הייתה מפת הסנאט הקשה ביותר שבה נתקלה מפלגה כלשהי אי פעם.

## סיכום התוצאות

## מושבי סנאטורים שעליהם נערכו בחירות

## ראו גם
* הבחירות בארצות הברית (2018)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ארצות הברית
קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:2018 בארצות הברית