open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לחוביצ'ה

**לחוביצ'ה** (בבלארוסית: **Ляхавічы**, ליאחביצ'י; בפולנית: **Lachowicze**; ברוסית: **Ляховичи**, ליאחוביצ'י; ידועה גם כ**לאחוביץ** או **לכוביטש**) היא עיר קטנה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
לחוביצ'ה נזכרת לראשונה במאה ה-16 ובתקופה זו נבנתה בה טירה בצורה. במאה ה-17 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי לחוביצ'ה
ממוזער|אנדרטה לזכר קרבנות לחוביצ'ה בשואה.
בעיר פעל האדמו"ר רבי מרדכי מלעכוויטש. צאצאיו כיהנו באדמו"רות לעכוויטש בעיר עד השואה.

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,600 יהודים, אשר היוו כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. פעילויות אלו נאסרו עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין.

ב-26 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת מסירת דברי ערך, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. עד יולי 1941 נרצחו בעיר כ-90 יהודים.

באוקטובר 1941 רוכזו כ-3,500 יהודי העיר בגטו קטן שהוקם בה, בו נורו למוות לאחר זמן קצר כ-2,000 יהודים לאחר סלקציה. לאחר מכן צומצם שטח הגטו, והתפתחו בו תנאי רעב ומגפות, שהפילו חללים רבים.

ב-10 ביוני 1942 פשטו על הגטו שבעיר כוחות גרמניים ובלארוסיים, וחברי מחתרת יהודית בו ניסו למנוע את כניסתם, תוך הרג כ-50 מחברי המחתרת וכן המפקד הגרמני של הגטו. לאחר מכן, נרצחו כ-1,200 מיושבי הגטו.

ב-25 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה שוב התנגדו היהודים, והציתו את בתיהם. באקציה זו רצחו הגרמנים את אחרוני יהודי העיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ספר יזכור לחוביצ'ה
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז ברסט: ערים
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ברסט: עיירות יהודיות
קטגוריה:אתרי מרידות יהודים בשואה
הילה הרוש

**הילה ברוקר הרוש** (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
הרוש נולדה בדימונה והתחנכה בתיכון ״ליהמן״ שבעיר. החלה את לימודי המשחק שלה בבית הספר לתיאטרון נוער שבדימונה. שירתה בצה"ל כמש"קית שלישות ביחידת מצ"ח.

הרוש היא בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי, מחזור 2020.

הרוש השתתפה במספר הצגות בתיאטרון נוער, בהן "הלילה השנים עשר" בבימוי של כרמית גור, "בגדי המלך החדשים" בבימוי של הילה מצקר ובהצגה "דירה להשכיר" בבימוי של הילה מצקר.

הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2014 כאשר שיחקה בסדרת הדרמה של HOT "זגורי אימפריה" שם גילמה את אביגיל זגורי בת הזקונים של המשפחה.

לאחר מכן שיחקה הרוש בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים ב-yes שם גילמה את שחר בנזינו, הילדה הכי צעירה בחבורת הגולשים.

בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי" ששודרה בניק ג'וניור ב-HOT שם גילמה את דמותה של תמר. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "לאן נעלם נימני?" של ערוץ הילדים.

בשנת 2016 התחילה הרוש לשחק בתיאטרון דימונה בהצגה "בקופסאות הבטון" בבימוי של יפתח קליין. באותה שנה הצטלמה לעונה השנייה של סדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי".

בשנת 2019 במסגרת לימודיה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי זכתה הרוש בתחרות ארצית "המונולוג הקומי" ע"ש ספי ריבלין.

בשנת 2020 גילמה את דבורי, בסדרת הטלוויזיה "בת השוטר" שעלתה ב-yes.

בשנת 2022 השתתפה בסדרת הילדים "כראמל" בתפקיד ברברה, ובעונה השנייה לסדרה "בת השוטר".

בשנת 2023 גילמה את ברברה גם בעונה השנייה של סדרת הילדים "כראמל".

בשנת 2024 השתתפה בעונה השלישית לסדרה "בת השוטר", והמשיכה בהשתתפותה בסדרת הילדים "כראמל".

בשנת 2025 השתתפה בעונה השלישית של הסדרה "זגורי אימפריה".

## פילמוגרפיה
### טלוויזיה

### קולנוע

## פרסים ומועמדויות

## חיים אישיים
הרוש נשואה לרון ברוקר, עימו התחתנה בספטמבר 2022.

ב-21 בפברואר 2026, נולדה בתם הבכורה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף ע"ש ליהמן (דימונה)
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:דימונה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1995
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1995
לטיצ'ב

**לטיצ'ב** (באוקראינית: **Летичів**, לטיצ'יב; בפולנית: **Latyczów**, לטיצ'וב; ברוסית: **Летичев**) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
לטיצ'ב נוסדה בשנת 1362, ובתחילת המאה ה-15 פלשו אליה הטטרים. בשנת 1429 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך המאות ה-17 וה-18 נפגעה העיירה מפשיטות הקוזקים.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי לטיצ'ב
בשנת 1882 נערך ביהודי העיירה פוגרום. בשנת 1897 נמנו בעיירה כ-4,100 יהודים, כ-60% מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה היהודית בעיירה.

ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך חודשיים את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל, בו חויבו בענידת טלאי צהוב, במסירת רכוש ובביצוע עבודות כפייה. 

בשל הרעב והעבודה המפרכת מתו רבים מיושבי הגטו. במאי 1942 הובאו למחנה עבודה שהוקם בעיירה כמה אלפי יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, לצד כמה מאות מיהודי יישובי הסביבה.

בספטמבר 1942 נרצחו בגטו ובמחנה העבודה בעיירה למעלה מ-1,500 יהודים. ב-20 בינואר 1943 רצחו הגרמנים את כל היהודים שנותרו בגטו ובמחנה העבודה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: יישובים
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
פורשה 917

**פורשה 917** הייתה מכונית מרוץ מתוצרת חברת פורשה הגרמנית לקטגוריית מכוניות אבטיפוס הבכירה (LMP1 כיום) באליפות העולם במרוצי סיבולת ובכללם מרוץ 24 השעות של לה מאן.

מכונית ה-917 הייתה ממכוניות המרוץ המוצלחות ביותר בשנות השבעים ובעלת משמעות גדולה לחברת פורשה כאשר זכתה פעמיים ברציפות בין השנים 1970–1971 באליפות העולם למכוניות ספורט של ארגון ה-FIA, הן לנהגים והן ליצרנים. בשנת 1970 הניבה מכונית ה-917 את ניצחונה הראשון של חברת פורשה במרוץ 24 השעות של לה מאן, ניצחון אשר הושג על ידה גם בשנה שלאחר מכן.

## קישורים חיצוניים

*אתר פורשה ישראל
*אתר פורשה העולמי

## הערות שוליים

917
קטגוריה:מכוניות מרוץ
קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1968
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
יהודה לאון טמפלו

ממוזער|250px|שמאל|רבי שלמה רפאל (יעקב) יהודה (אריה) לאון "טמפלו", תחריט מאת  למטה: איור של דגם בית המקדש
רבי **שלמה רפאל יהודה לאון טמפלו** (במקורות אחדים גם: **יעקב**, **אריה**; ה'שס"ג, 1603 – אחרי ה'תל"ה, 1675) היה מחכמי יהדות אמסטרדם במאה ה-17, יוצר דגם בית המקדש.

## ביוגרפיה
נולד בבוארקוס  שבפורטוגל למשפחה ממגורשי ספרד. למד באמסטרדם אצל רבה של קהילת "נוה שלום", הרב יצחק עוזיאל, שאף הסמיך אותו לכהן כרב. הוא התמנה כרב ור"מ ב"בית המדרש השישי" בעיר.

התפרסם מאוד בשל סדרת ספריו שעסקו במבנה בית המקדש, שתורגמו מספרדית להולנדית ולצרפתית מיד לאחר צאתם לאור. הוא עצמו תרגם את ספרו "תבנית היכל" לעברית ומהמהדורה העברית תורגם הספר ללטינית וממנה לגרמנית בהוראת הדוכס אאוגוסט הצעיר מבראונשווייג . לאור הצלחת הספרים, יצר דגם של מקדש שלמה עם כלי המקדש בקנה מידה תואם. הדגם התפרסם מאוד והקנה לו בעולם המדעי האירופי של זמנו את הכינוי "טמפלו". הוא קיבל רישיון מווילם השני, נסיך אורנז' להציג את הדגם בתשלום בכל רחבי הרפובליקה ההולנדית, תוך שהוא אוסר על אחרים להעתיק את הרעיון. ב-1675 נסע עם הדגם ללונדון והתקבל בחצרו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה.

בנו יצחק היה מדפיס באמסטרדם.

מלבד הספרים שהספיק להדפיס, הניח אחריו עוד ספר על העבודה בבית המקדש, ספר ראיות לשיטותיו בנושא בית המקדש ומידותיו, חידושים ומחקרים בדברי חז"ל בתלמוד, ואוסף ויכוחים תאולוגיים שעברו בינו לבין בכירים בכנסייה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:יהודים שמוצאם ממגורשי ספרד
קטגוריה:אמסטרדם: רבנים
קטגוריה:ילידי 1602
קטגוריה:נפטרים ב-1675
יהודה ליב לנדא (יוהנסבורג)

**יהודה ליב לנדא** (באנגלית: **Judah Leo Landau**; ח' באייר ה'תרכ"ו, 23 באפריל 1866 - י"ג באלול ה'תש"ב, 26 באוגוסט 1942) היה רב, משורר, מחזאי, פיליטוניסט ומתרגם עברי בגליציה ובדרום אפריקה.

## קורות חיים
נולד בזאלוז'צה הסמוכה לטרנופול (אז בגליציה כיום באוקראינה) למשה יששכר לנדא. עד היותו בן 23 למד גפ"ת אצל אביו וסבו הרב מגרובוביץ' (Grabowiec). ב-1889 נסע לברודי והשלים את השכלתו התיכונית, אחר כך למד בבית המדרש לרבנים בווינה כשבמקביל שמע הרצאות באוניברסיטת וינה וקיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה. הוא נסמך לרבנות בידי הרב ישראל ראטה והרב ד"ר אדולף שוורץ.

ב-1901 התמנה כרב במנצ'סטר, וב-1903 הוזמן לכהן רב ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. ב-1912 התמנה כרבה הראשי של דרום אפריקה. במקביל שימש כפרופסור לספרות עברית באוניברסיטה המקומית.

ד"ר לנדא פרסם מאז היותו בן 13 שירים ומאמרים בעיתונות העברית בגליציה, תחת שמות העט: **היל"ל בן שכ"ר** (ראשי תיבות של שמו ושם אביו, כינוי המתכתב עם הילל בן שחר); **סופר עברי**; ו**דר' מָארגֶענשׁטֶערן**.

הוא תרם ערכים לאנציקלופדיה אוצר ישראל, בהם ערכים על מקומות באימפריה האוסטרית ובמיוחד גליציה, ארץ הולדתו, בהם: גליציה, וינר נוישטאדט וברודי, וערכים הקשורים לדרום אפריקה בה התגורר, בהם: אלפרד פיליפ בנדר, דרשן בקייפטאון ודרום אפריקה. כן כתב ערכים על דרמה, הורדוס, הזכרת נשמות, חמורבי, יהדות, ספר היובלים, פרדיננד לסל, פיוט וברוך שפינוזה.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

בנו היה נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, השופט אשר יששכר פליקס לנדא.

## מספריו
* 

## לקריאה נוספת
* יהודה פרידלנדר ורפאל וייזר, **רב משורר ומחזאי - יהודה ליב לנדא**, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* ר' בנימין, יהודה לייב לנדא: דרמה ולאחריה, בפרויקט בן-יהודה
* יוסף אורן, הצגה עברית ראשונה, בפרויקט בן-יהודה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:מחזאים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים יהודים אוקראינים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:עורכי אנציקלופדיה אוצר ישראל
קטגוריה:פובליציסטים יהודים אוקראינים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:רבנים דרום אפריקאים
קטגוריה:מנצ'סטר: רבנים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים דרום אפריקאים
קטגוריה:משוררים יהודים דרום אפריקאים
קטגוריה:מחזאים יהודים דרום אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:נפטרים ב-1942
טוקיו אקספרס

**טוקיו אקספרס** היה הכינוי שהעניקו חיילי בעלות הברית לגיחות האספקה והתגבור שערכו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני למוצביהם ברחבי גינאה החדשה ואיי שלמה בין אוגוסט 1942 לנובמבר 1943, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בגיחות אלה העמיסו היפנים כוחות תגבור ואספקה על כלי שיט מהירים (לרוב משחתות), שהפליגו במורד איי שלמה, פרקו את תכולתן באי גוודלקנל, ושבו לבסיסן באותו לילה ונמנעו ממפגש עם מטוסי בעלות הברית.

## מקור השם
תחילה קראו בעלות הברית לגיחות אספקה אלה "קקטוס אקספרס", על שם שם הקוד שנתנו לאי גוודלקנל. לאחר שהתקשורת האמריקנית החלה להשתמש בביטוי "טוקיו אקספרס" משיקולי ביטחון מידע, התפשט השם גם לחיילי בעלות הברית. היפנים כינו גיחות אלה בשם "תחבורת עכברושים" (鼠輸送), מכיוון שהחיילים היפנים התגנבו לאי בחסות החשיכה.

## ארגון ופעילות
היפנים נאלצו להשתמש בתחבורת העכברושים בשל העליונות האווירית שהשיגו מטוסי בעלות הברית בשמי גוודלקנל. שדה התעופה שדה הנדרסון שימש בסיס לכוח אוויר קקטוס, שהגן על האי, החל באוגוסט 1942. במהלך שעות היום, איימו מטוסי בעלות הברית על אוניות התובלה האיטיות בהם השתמשו היפנים כדי להביא כוחות וציוד צבאי לאי, ואם כל כלי שיט יפני נשאר בטווח המטוסים משדה הנדרסון בשעות האור, הוא היה תחת איום תקיפות אוויר. בתגובה, תכנן הצי הקיסרי היפני תוכנית פעולה לפיה תשאנה ספינות מלחמה מהירות את החיילים ואת האספקה לגוודלקנל במהלך הלילה, כשמטוסי בעלות הברית לא פעלו.

השימוש בטוקיו אקספרס החל לאחר קרב האי סאבו באוגוסט 1942, ונמשך עד השלבים האחרונים של המערכה באיי שלמה. מכיוון שהמשחתות לא נועדו לשאת מטען רב, הן לא יכלו לשאת ציוד ארטילריה או כלי רכב, ולרוב נשאו רק אספקה וחיילים. בדצמבר, בשל נוכחות צי בעלות הברית באוזר גוודלקנל, הכין הצי הקיסרי תוכנית אספקה מאולתרת נוספת, שתאפשר למשחתות לחמוק מאיום אוניות האויב וממטוסי כוח אוויר קקטוס. חביות נפט גדולות עמוסות בציוד רפואי ובאספקה בסיסית, תוך השארת אוויר שיאפשר ציפה, נקשרו יחד בחבל והושלכו לים בהגיע המשחתת לגוודלקנל, בזמן שהיא ביצעה תפנית חדה. סירות מנוע או שחיין תפסו את הקצה הצף של החבל והביאו אותו אל החוף, שם משו החיילים את השורה הארוכה של החביות. תוכנית זו לא זכתה להצלחה רבה, כשרק כחמישית מהחביות הגיעו לחוף.

עם פינוי אחרון החיילים היפנים ב-7 בפברואר 1943, וכיבושו הסופי של גוודלקנל ב-9 בפברואר, הגיע לסיומו קרב גוודלקנל, וחדלה פעילות הטוקיו אקספרס. באותו יום מסר גנרל אלכסנדר פאץ', מפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל לאדמירל ויליאם הלסי, מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, ש"לטוקיו אקספרס אין יותר תחנות בגוודלקנל." עם זאת, המשיכה פעילות הטוקיו אקספרס לאיים אחרים באיי שלמה.

## לקריאה נוספת
* ג'ון טולנד, **השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945**, תל אביב: משרד הביטחון, 1970.

* Ford, Douglas. **The Pacific War: Clash of Empires in World War II**. A&C Black, 2012. .


## קישורים חיצוניים

*Hough, Frank, Verle Ludwig and Henry Shaw, Pearl Harbor to Guadalcanal.
* Shaw, Henry. First Offensive: The Marine Campaign for Guadalcanal.
*Zimmerman, John, The Guadalcanal Campaign.


## הערות שוליים

קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:המערכה בגינאה החדשה
קטגוריה:קרב גוודלקנל
קטגוריה:הצי הקיסרי היפני
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: לוגיסטיקה
קטגוריה:מבצעים לוגיסטיים
אל נלך כצאן לטבח!

"**אל נלך כצאן לטבח!**" (במקור ביידיש: **לאָמיר ניט גיין ווי שאָף צו דער שחיטה**) הוא כרוז שפורסם על ידי אבא קובנר בליל השנה החדשה 1942 (31 בדצמבר 1941 – 1 בינואר 1942) בגטו וילנה לקריאה למרד יהודי בשואה.

## רקע
לאחר מבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, האיינזצגרופן החלו בהוצאה להורג של יהודים. אחד המקומות הראשונים שבהם התבצע רצח המוני של יהודים, ביולי-אוגוסט 1941, היה פונאר - שטח מיוער במרחק של כעשרה ק"מ מווילנה. 40,000 מ-70,000 היהודים של וילנה נטבחו בתוך מספר חודשים ונטמנו בקברי אחים ענקיים (העדויות על כך הגיעו לאנשי הגטו מאלה שניצלו בזכות החטאת הכדורים). פרנסי הגטו ניסו ככל יכולתם להסתיר את המידע מההמונים, להרגיע את הרוחות ולפקפק באמיתותם של סיפורי הניצולים.

## הכרוז
בליל השנה החדשה 1942 התכנסו במטבח ברחוב סְטְרָשוּן 2 כ-150 מחברי תנועות הנוער החלוציות. במהלך האספה הוקרא ביידיש ובעברית כרוז שחיבר אבא קובנר, והושמעו דעות בדבר האחריות הקולקטיבית והתוצאות שעלולות להיות להפעלת נשק ולהחזקתו. חלק טענו כי ייתכן שיהודי הגטו לא יתנו גיבוי למורדים, וזאת משום שיראו בהם כאלה המאיצים את הקץ וסיבה לשואה המתקרבת. למרות כל הלבטים, התקבלו לבסוף דבריו של אבא קובנר.

המשפט הבולט בכרוז הוא  שמהדהד לביטוי המקראי "כצאן לטבח" המתאר המון של אנשים שמובלים למותם ללא התנגדות.

## השפעת הכרוז

הארגון הלוחם הראשון שנוסד בגטאות מזרח אירופה (ב-21 בינואר 1942) היה ארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿ-פ-אָ), שהוקם בגטו וילנה לאחר קריאתו המפורסמת של אבא קובנר. הארגון צירף אל שורותיו את חברי כל הפלגים, כהוכחה שהכול החליטו להתאחד לצורך התנגדות מזוינת להשמדה. הייתה זו החלטה שמשמעה מאבק על החיים ושמירת הכבוד הלאומי בתוך הגטו לנוכח כוונות חיסולו. אבא קובנר היה למפקדו השני של הארגון, לאחר שהמפקד הראשון, חבר המפלגה הקומוניסטית יצחק ויטנברג, נפל בידי הנאצים ביולי 1943.

דבריו של קובנר הופצו בקרב חברי התנועה ויהודי הגטו ככרוז, שהועבר בהמשך על ידי שליחים לגטאות אחרים. הייתה זו הפעם הראשונה בה הוצגו בפומבי מעשי האיינזצגרופן כחלק מתוכנית השמדה של כל יהדות אירופה. ואכן, שלושה שבועות לאחר מכן התכנסה בברלין ועידת ואנזה בה הוחלט על דרך ביצועו של הפתרון הסופי - תוכנית השמדתם של יהודי אירופה.

הכרוז זכה להדים, ורעיון המרד - התנגדות מזוינת להשמדה התקבל, הקריאה "לא נוּבַל כצאן לטבח!" הייתה לסיסמה שהתנוססה בכְרוּזים רבים שקראו להתנגדות יהודית נגד הכובש הנאצי.

## קישורים חיצוניים
* מתוך עדותה של חסיה ורשבצ'יק-טאובס, ארגון הפרטיזנים לוחמי המחנות והגטאות

קטגוריה:מרידות יהודים בשואה
ג'ון טולסון

**ג'ון ג'. טולסון השלישי** (באנגלית;**John J. Tolson**  22 באוקטובר 1915 - 2 בדצמבר 1991) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם.

## ביוגרפיה
טולסון נולד וגדל בעיירה ניו-ברן בצפון קרולינה. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1937 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ושירת בחיל הרגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד ומטה ברגימנט המוצנח ה-503. טולסון לקח חלק בכל פעולות הרגימנט ובכלל זה הצניחה בקוריג'ידור. הוא עוטר על שירותו בכוכב הכסף, כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, מדליית האוויר ולב הארגמן. לאחר המלחמה הוסמך כטייס מסוקים ומטוסים ולחם במלחמת קוריאה. בהמשך הוצב טולסון כאחראי על פיתוח דוקטרינה לכוחות יבילי אוויר. בשנים 1967–1969 שימש טולסון כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה והוביל את אנשיה במלחמת וייטנאם. בין היתר, לאחר פרוץ מתקפת הטט פיקד טולסון על כוחות הדיוויזיה במבצע פגסוס להסרת המצור מעל בסיס הנחתים בקה סאן. על פועלו במלחמה עוטר בצלב השירות המצוין. לאחר המלחמה שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18, כמפקד פורט ליברטי וכסגן מפקד הפיקוד הקונטיננטלי (CONARC). בשנת 1973 פרש לגמלאות.

## לקריאה נוספת
* ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972.

## קישורים חיצוניים

* ג'ון טולסון, פגסוס - הקרב על קא סאן: מבצע משולב בויאט-נאם, מערכות 226, נובמבר 1972, עמודים 2-8.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מעוטרי צלב השירות המצוין
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת וייטנאם
קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית)
קטגוריה:מעוטרי כוכב הכסף
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:מעוטרי מדליית האוויר
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מפקדי דיוויזיית הפרשים הראשונה
קטגוריה:מפקדי הקורפוס המוטס ה-18
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
אשר ליוויי

**אשר ליוויי** (לוי) (באנגלית: **Asser Levy**; נפטר ב-1682) היה אחד ממתיישביה היהודים הראשונים של המושבה ההולנדית ניו אמסטרדם באי מנהטן.

## ביוגרפיה
לוי, הגיע מברזיל לאי מנהטן בשנת 1654. ככל הנראה גר קודם לכן באמסטרדם ומשערים שעיר הולדתו הייתה וילנה, אז בפולין. כנראה נמלט ממזרח אירופה בשל פרעות חמלניצקי אך לא זכה למעמד אזרח באמסטרדם. תקופה מסוימת עשה בעיר שוולם בנורדריין-וסטפאליה ועל שמה הוא מכונה לעיתים **אשר לוי משוולם**.

הוא בלט בפעילותו למען יהודי ההתיישבות החדשה, וכאשר ביקש פיטר סטויוויסנט  נציב ממשלת הולנד בהולנד החדשה להטיל מס על היהודים כתחליף לשירות צבאי, טען ליוויי שהיהודים רוצים אף הם לשאת בנטל הצבאי ולא לשלם את המס כדמי חסות. הנציב סירב לבקשתו לתת ליהודים לשרת במשמר העירוני וכתב לו שברשות היהודים לחזור לארץ מוצאם או לשלם את המס. ליוויי פנה בכתב לרשויות בהולנד ואף התלונן נגד הנציב על שהגביל את תחומי המסחר המותרים ליהודים ולא אפשר להם לסחור בפורט אורנג'  (כיום נקרא המקום אולבני). ממשלת הולנד קיבלה את קובלנותיו, ובשנת 1657 הביא לכך שיהודי ההתיישבות החדשה באמריקה יירשמו כאזרחים שווים לכל דבר.

הוא היה הקצב הראשון בניו יורק שמכר בשר כשר ובית המטבחיים שלו שכן ב-1678 ברחוב המכונה כיום וול סטריט. את עיקר הונו עשה ממסחר ומעסקי נדל"ן בניו יורק ובאולבני.

לזכרו מספר אתרי הנצחה בניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: היסטוריה
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:ילידי 1650
קטגוריה:נפטרים ב-1680
בית דירות (בריטניה)

[ממוזער|שמאל|350px|בית דירות ב[גלאזגו שנבנה בתחילת המאה העשרים]]
**בית דירות** (באנגלית: **Tenement house**) מתייחס לרוב לבניינים רב-משפחתיים שנבנו בסטנדרטי בנייה מתחת למקובל ומאוכלסים בדרך כלל על ידי אוכלוסיות חלשות. בסקוטלנד, המונח שמר על פירושו המקורי ומתייחס לבניינים רבי תפוסה מכל סוג שהוא. באזורים מסוימים באנגליה, בעיקר בדבון ובקורנוול, מתייחס לרוב למבנה או אגף אחורי של בית מדורג.

## לקריאה נוספת

*Bauman, John F. "Introduction: The Eternal War on the Slums," *From Tenements to the Taylor Homes: In Search of an Urban Housing Policy in Twentieth-Century America*, ed. John F. Bauman, Roger Biles, and Kristin M. Szylvian, University Park: Pennsylvania State University, 2000, , pp. 1–17
*Elkins, T. H. with Hofmeister, B. *Berlin: The Spatial Structure of a Divided City*, London/New York: Methuen, 1988, 
*Girouard, Mark. *Cities and People: A Social and Architectural History*, New Haven, Connecticut/London: Yale University, 1985, 
* Huchzermeyer, Marie. *Tenement cities: from 19th century Berlin to 21st century Nairobi* (Africa World Press, 2011)
* Kearns, Kevin C. *Dublin Tenement Life: An Oral History of the Dublin Slums* (Gill & Macmillan Ltd, 2006)
* Lubove, Roy. *The progressives and the slums: Tenement house reform in New York City, 1890-1917* (University of Pittsburgh Press, 1963)
*Plunz, Richard A. "On the Uses and Abuses of Air: Perfecting the New York Tenement, 1850–1901," *Berlin/New York: Like and Unlike: Essays on Architecture and Art from 1870 to the Present*, ed. Josef Paul Kleihues and Christina Rathgeber, New York: Rizzoli, 1993, , pp. 159–79.
*Worbs, Dietrich. "The Berlin *Mietskaserne* and Its Reforms," *Berlin/New York*, pp. 144–57.
* Worsdall, Frank. *The tenement: a way of life: a social, historical and architectural study of housing in Glasgow* (W. and R. Chambers, 1979)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:עיצוב עירוני
קטגוריה:ניו יורק: מבנים
קטגוריה:ברלין: מבנים
ליפסקו

**ליפסקו** (בפולנית: **Lipsko**; ידועה גם כ**ליפסק**) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר קרנפיאנקה (Krępianka), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
ליפסקו נזכרת לראשונה בשנת 1589 כיישוב בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1613 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1868, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בהמשך.

מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של נפה שכוללת 6 מועצות אזוריות: ליפסקו, שיינו, צ'פיילוב, סולץ שעל הוויסלה, ז'שנוב וקסצה.

## יהודי ליפסקו
בעיר פעל האדמו"ר החסידי רבי יהודה פסח מליפסק.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.

[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי ליפסקו שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו את בית הכנסת המקומי, עם כ-60 יהודים בתוכו, תוך העלאה באש של בתי יהודים ביישוב. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה שהוקם ביישוב.

ב-12 במאי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. גטו זה הפך לסגור בדצמבר 1941, ובראש היודנרט שמונה בו הועמד איציק ויצמן.

ב-17 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וכל יושביו הועברו לגטו טרלוב, ממנו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
לאסק

**לאסק** (בפולנית: **Łask**) היא עיירה בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
לאסק נזכרת לראשונה בשנת 1356, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר בידי מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1903 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל, ונבנו בה מפעלי תעשייה.

## יהודי לאסק
ממוזער|בית הכנסת בלאסק בתחילת המאה ה-20.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-4,000 יהודים, מתוך כ-4,900 תושבים, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל, שהפעילו במקום בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב.

הגרמנים כבשו את העיירה בתחילת ספטמבר 1939, ומיד חיללו את בית הכנסת בה, תוך שוד של רכוש יהודי היישוב, וחטיפתם לעבודות כפייה. במהלך שנת 1940 רוכזו 3,467 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בשנת 1941 הובאו אליו מאות יהודים נוספים מהסביבה. בד בבד הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי הישן בעיירה, וריצפו במצבותיו את מדרכות העיירה. בזמן פעילות הגטו שולחו יושביו למחנות עבודה שונים, והתקיימו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שהפרו את איסורי הגרמנים.

ב-24 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו כל החולים, וכל יתר היהודים רוכזו בכנסייה מחוץ לעיירה, והוחזקו בה שלושה ימים בצפיפות רבה. לאחר סלקציה הועברו כ-760 יהודים לגטו לודז', וכ-3,500 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה חלמנו. בהמשך, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו את כל מי שנמצאו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* לאסק באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
הרפובליקה העממית הרומנית

**הרפובליקה העממית הרומנית** (ברומנית: **Republica Populară Română**) הוא השם שניתן על ידי השלטונות המוסמכים לממלכת רומניה לאחר הדחתו של מיכאי הראשון, מלך רומניה, ב-30 בדצמבר 1947. השם הזה נשאר בתוקף עד 1965, כאשר שם המדינה שונה לרפובליקה הסוציאליסטית רומניה. תקופת קיומה של רומניה תחת שם זה מקבילה לתקופת שלטונו של גאורגה גאורגיו-דז'.
[ממוזער|שמאל|כתב התפטרותו של [מיכאי הראשון, מלך רומניה, שהביא לסוף ממלכת רומניה]]
כתיב שם המדינה השתנה ב-1954 ל-"Republica Populară Romînă", בהתאם לשינוי בכללי הכתיב הרומני וב-1963 שונה בחזרה מאותן סיבות.

מהכרזת הרפובליקה ועד 1953 ההמנון הרשמי היה Zdrobite cătușe (אזיקים מנופצים) ולאחר מכן Te slăvim, Românie (אנו מהללים אותך, רומניה).

ב-4 בפברואר 1948 הרפובליקה העממית הרומנית חתמה עם ברית המועצות על ברית ידידות, שיתוף פעולה וסיוע בשם Tratat de prietenie, colaborare şi asistenţă mutuală dintre Uniunea Republicilor Sovietice Socialiste şi Republica Populară Română. הברית מנוסחת נגד האפשרות שגרמניה ובנות בריתה העתידיות עלולות לתקוף את רומניה או את ברית המועצות.

ב-13 באפריל 1948 פורסמה חוקת רומניה 1948, חוקה המבוססת על חוקת רומניה 1923 עם תיקונים ושינויים ברוח חוקת ברית המועצות (1936).

הרפובליקה העממית הרומנית שינתה מיד את דגל רומניה וחזרה ושינתה אותו פעמיים נוספות.

[ממוזער|שמאל|בולי דואר שהפיקה הרפובליקה העממית הרומנית לרגל פרסום [חוקת רומניה 1948]]

קובץ:Flag of Romania (January-March 1948).svg|דגל רומניה בין ינואר למרץ 1948.
קובץ:Flag of Romania (1948–1952).svg|דגל רומניה בין 1948 ל-1952.
קובץ:Flag of Romania (1952-1965).svg|דגל רומניה בין 1952 ל-1965.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה הקומוניסטית
ליובשיבקה

**ליובשיבקה** (באוקראינית: **Любашівка**; ברוסית: **Любашёвка**, ליובשיובקה) היא עיירה במחוז אודסה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
היישוב נוסד במאה ה-18, ובתחילת המאה ה-20 נבנתה בו תחנת רכבת. בשנת 1957 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות.

## יהודי ליובשיבקה
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-670 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל ביישוב בית ספר יידי.

ב-4 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר נכלל באזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה. בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב במחנה שהוקם בכפר הסמוך גבוזדווקה, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה. בשל הרעב והמחלות במחנה, מתו רבים מיושביו. בסוף 1941 נרצחו במחנה זה 395 יהודים.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחוז אודסה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
ליטין

**ליטין** (באוקראינית: **Літин**; בפולנית: **Lityn**) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
ליטין נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1566 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

## יהודי ליטין
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה. במאי 1919 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נרצחו כ-180 יהודים. גם בשנים הבאות ידעו יהודי העיירה מקרי רצח ואונס המוניים. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה ממלכתית יהודית ובית ספר יידי.

ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים וההונגרים, ואלו החלו להתעמר ביהודיה, בסיוע אוקראינים מקומיים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר והגבלות על סחר במזון. בד בבד רצחו הגרמנים עשרות גברים יהודים בעיירה שלא היו כשירים לעבודות כפייה.

בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה במחנה צבאי סמוך, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ושם נרצחו בירי כ-2,000 מהם. כ-300 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם שהושארו בחיים רוכזו בגטו קטן בעיירה, בו הוצאו להורג תוך זמן קצר כמאה יהודים, ובמקביל הגיעו אליו יהודים נוספים. ב-11 ביוני 1942 רצחו הגרמנים והאוקראינים 167 ילדים, קשישים ונשים מהגטו. ב-13 בספטמבר 1943 רצחו הגרמנים את כ-130 היהודים שנותרו בגטו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
קיריל פטרנקו

**קיריל גארִיֶיביץ פֶּטרֶנקו** (ברוסית: **Кирилл Гарриевич Петренко**; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא מנצח יהודי-רוסי המשמש בתפקיד המנצח הראשי של הפילהרמונית של ברלין.

## ביוגרפיה
פטרנקו נולד באומסק, ברית המועצות. לימודי המוזיקה שלו החלו בעיר הולדתו ונמשכו באוסטריה כאשר עבר לשם עם משפחתו בשנת 1990. בילדותו למד נגינה בפסנתר והופיע לראשונה בפומבי בהיותו בן 11 כפסנתרן עם התזמורת הסימפונית של אומסק. הוא ניצח לראשונה על אופרה ב"הבה ונעשה אופרה" מאת בנג'מין בריטן, ובעקבותיה התמנה לקפלמייסטר בפולקסאופר של וינה בעונת 1997 - 1998. 

בשנת 1999 התמנה למנהל המוזיקלי בבית האופרה של מיינינגן, משרה בה כיהן עד 2002. מינוי זה הציב אותו כמנהל המוזיקלי הצעיר ביותר של בית אופרה בגרמניה בכל הזמנים. לאחר מכן כיהן במשך חמש שנים כמנהל מוזיקלי של הקומישה אופר בברלין (2007-2002). בשנת 2013 התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית של בוואריה ובכהונתו זו המשיך עד עונת 2019–2020.

במשך השנים ניצח בבתי אופרה מן החשובים בעולם, בהם המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, האופרה של וינה, גראן תיאטרו ליסאו בברצלונה, האופרה של ליון, האופרה בסטיל בפריז, האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, האופרה של דרזדן, והאופרה של פרנקפורט.

פטרנקו הרבה לנצח גם בפסטיבלי מוזיקה באירופה, בהם מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, פסטיבל קלאנבוגן בווינה, פסטיבל אדינבורו ופסטיבל ונציה. כמו כן ניצח על תזמורות חשובות, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הממלכתית של בוואריה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת קליבלנד, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מנצחים יהודים רוסים
קטגוריה:מנצחים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1972
מריה פלדמן

**מריה פלדמן** היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
פלדמן גדלה בברית המועצות, שם גם נהרג אביה, כלכלן במקצועו, כשהייתה בת 17. היא עלתה לישראל ולמדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כיום היא גרה בניו יורק ונשואה לאסף פלדמן יש להם שני ילדים.

במהלך השנים הפיקה מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. תחילה עבדה עם המפיק אורי סבג בחברה "פרלייט", לאחר מכן עם אסף אמיר בחברת "נורמה הפקות", שם שימשה כמפיקה שותפה של הסרטים "הדקדוק הפנימי" ו"בין השמשות" ושל הסרט "הזמן הוורוד". בשנת 2010 שימשה כמפיקת הסדרה "מגדלים באוויר", ששודרה בערוץ 10.

בהמשך הקימה את "טנדר הפקות" עם ליאת בנאסולי.

בין השנים 2012–2014 הפיקה את הסדרה הקומית "הפרלמנט". בשנת 2015 הפיקה את הסדרה "פאודה". באותה שנה הפיקה עם ליאת בנאסולי ויצרה יחד עם עמית כהן, את הסדרה "כפולים". הסדרה נמכרה לערוצי פוקס בינלאומיים לשידור במדינות שונות ולהפקת גרסה אמריקאית.

ב-2016 הקימה את "מאשה" - חברת הפקה שמפיקה סדרות בינלאומיות. בין היתר את "אבסנטיה" עבור סוני ואמזון פריים, עונה שנייה של "כפולים" אותה גם יצרה עם ליאורה קמיניצקי ו"שטח הפקר" - קו-פרודוקציה עם צרפת וארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:מפיקות ישראליות
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קטגוריה:נשות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
שדרן קווים

[שמאל|ממוזער|250px|שדרן קווים מ[ערוץ הספורט מראיין את הכדורסלן רוברט רות'בארט לאחר משחק קבוצתו]]
**שדרן קווים** הוא חבר בצוות השידור של תחרויות ספורט שתפקידו לדווח על המתרחש בקרבת ספסלי הקבוצות המתחרות, בענפי ספורט מסוימים, ובקרבת הצוות המקצועי והמאמנים במהלך המשחק. בענפי ספורט נוספים מוצב שדרן הקווים קרוב יותר לתחרות עצמה ומספק נקודת מבט קרובה יותר למתרחש.

מספרן של הנשים הממלאות תפקיד זה גבוה ביחס למספרן הכולל במשרות אחרות בתקשורת הספורט.

## שדרן הקווים בענפי הספורט הפופולריים
[שמאל|250px|ממוזער|שדרנית קווים מדווחת במהלך משחק ב[ליגת העל בכדורגל]]
שדרן הקווים בשידורי ענפי הספורט הפופולריים, הכדורגל והכדורסל, מצטרף לצוות השידור ברוב המשחקים המשודרים בטלוויזיה ולעיתים גם למשחקים המשודרים ברדיו. לצוות שידור עשוי להצטרף שדרן קווים אחד המסקר את ספסלי שתי הקבוצות או שני שדרנים, אחד לכל קבוצה.

שדרן הקווים משתלב בשידור כבר מפתיחתו כשתפקידו העיקרי להעביר סקירה קצרה על אשר נעשה בקבוצה מאז משחקה האחרון ועל הכנותיה לקראת המשחק המשודר ולהגיש את הרכבי הקבוצות. מרגע פתיחת המשחק נמצא שדרן הקווים סמוך לספסלי הקבוצות ומדווח, ביוזמתו או לבקשת שדרן המשחק, על תגובות הצוות המקצועי של הקבוצה או ספסל המחליפים לאירועים בולטים במשחק, על הוראות שהעביר המאמן לשחקניו במהלך המשחק (בכדורסל, גם במהלך פסק זמן) או במחציתו בחדר ההלבשה ועל אירועים חריגים נוספים. בדיווחים שבמהלך המשחק שדרן הקווים אינו מצולם וקולו נשמע על רקע שידור המשחק. בתום המשחק ובשידורים מסוימים גם במחציתו מראיין שדרן הקווים בקצרה נציג מהקבוצות, שחקן או מאמן. עבודתו של שדרן הקווים אינה מסתכמת בדיווח קצר וענייני בלבד, למשל על ההרכב, על חילופים או על תוספת זמן, אלא נדרשת ממנו עבודה עיתונאית לכל דבר: מצופה ממנו לזהות מקרים חריגים הראויים לדיווח, חילופי דברים פיקנטיים שעשויים לעניין את הצופה או המאזין ולשאול שאלות מאתגרות בראיונות שהוא עורך. על כן, עליו להיות מעורה בנעשה בקבוצה שאותה הוא מסקר מעבר לפרטי המידע הבסיסיים על סגל השחקנים והצוות המקצועי.

הראיונות שעורך שדרן הקווים לאחר המשחק עשויים להיות מלאי אמוציות בשל סמיכותם לתום ההתמודדות ושאלותיהם עשויות לעורר כעס בקרב המרואיינים. על כן, קורה לא אחת שהמרואיין עונה בבוטות או בסרקזם, או אף עוזב את הריאיון לפני שהסתיים.

תפקיד שדרן הקווים מהווה פעמים רבות "מקפצה" לתפקיד כתב או שדרן ראשי, ולעיתים ממלאים אותו כתפקיד נוסף כתבים פעילים. עם עיתונאי הספורט הישראלים שמילאו תפקיד זה בראשית הקריירה נמנים בין היתר שרון פרי שמונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שני עשורים לאחר שמילאה בה את תפקיד שדרנית הקווים, שרון דוידוביץ' אופירה אסייג, לילך סונין, אורלי אלקלעי, מיכל גרונדלנד, ציון נאנוס וגאולה אבן.

## השפעה על המשחק
על פי חוקת הכדורגל טרם עידן ה-VAR, החלטתו של שופט המשחק היא הקובעת גם אם טעה ואסור לו להיעזר בצילומי הטלוויזיה. למרות זאת, במספר מקרים ניצלו גורמים מטעם אחת הקבוצות או אחד מחברי צוות השיפוט את המידע המצוי בידיו של שדרן הקווים, המעורב בשידור המשחק ומוזן באמצעות אוזניות במידע המתקבל מהילוכים חוזרים, כדי להפוך את החלטת השופט על פיה.

## ראו גם
* שדרן ספורט

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

*
קטגוריה:מקצועות המדיה
קטגוריה:תקשורת ספורט
דקל אי הפסחא

**דקל אי הפסחא** או **דקל רפה נוי** (שם מדעי: *Paschalococos disperta* בעבר ***Jubaea disperta***) הוא מין של דקל נכחד שהיה אנדמי לאי הפסחא. העץ נעלם מדגימות האבקה סביב שנת 1650. כמה חוקרים משייכים אותו לסוג *Jubaea*, אליו משתייך דקל היין הצ'יליאני (*Jubaea chilensis*) אך ישנה מחלוקת על שיוכו כיוון שהרקמות הרכות שבהן משתמשים לזיהוי סוג הדקל לא נשמרו.

## מחקר
שרידיו של הדקל ידועים מגרגירי אבקה מקרקעית האגמים, קליפת הפרי (אגוזים) שנמצאו במערה, וטביעות של שורשים שנשמרו בקרקע. בחלקו במטרה להימנע מההשערה המקובלת אבל הספקולטיבית שהדקלים היו *Jubaea chilensis*, ושהשתמשו בהם כגלילים לשנע את פסלי המואי של אי הפסחא, הקצה ג'ון דרנזפילד (John Dransfield) את המין לסוג חדש. הקצאה זו אינה מקובלת על World Checklist of Selected Plant Families, מיזם מקובל שנועד להגדיר את מיני הצמחים, שאיננו מכיר בסוג Paschalococos, כמו גם על המיזם המקביל "The Plant List".

התפוצצות אוכלוסין בתקופה שבין 800 ל-1600 לספירה הובילה להכחדה של דקל רפה נוי. מייקל הוגן (Hogan) משער שההיכחדות של דקל רפה נוי יחד עם צמחים נוספים תרמה להתמוטטות החברה של אי הפסחא. דרנזפילד משער שהעצים נכחדו כיוון שהם נכרתו על מנת להגיע אל לבבות הדקל האכילים כאשר מקורות המזון האחרים באי התדלדלו בשל התפוצצות האוכלוסין. השערה נוספת מקובלת, אך שגויה, שהעצים נכרתו לבניית סירות ולשם דיג, משום שגזע דקל אינו מתאים למטרה זו. אפשרות נוספת שהחולדה הפולינזית, שהגיעה לאי יחד עם המתיישבים הראשונים בין שנת 800 לשנת 1000, כרסמה את האגוזים של הדקל, ובכך מנעה התחדשות של העץ.

למרות היכחדותו, ככל הנראה מופיע העץ כ-200 שנים לאחר שנעלם בכתב הרונגו-רונגו של אי הפסחא בסימן rongorongo glyph 67|20px, בו הוא מסמל את המספר 67.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דקלאים
קטגוריה:מינים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:מינים שנכחדו מאז 1500
קטגוריה:צמחים שנכחדו
בנג'מין ויטרו

**בנג'מין ג'ון ויטרו** (באנגלית: **Benjamin John Whitrow**; 17 בפברואר 1937 - 28 בספטמבר 2017) היה שחקן אנגלי.

## ביוגרפיה
ויטרו נולד בעיר אוקספורד באוקספורדשייר שבאנגליה. למד ב"דרגון סקול", בבית הספר לבנים "טונברידג' סקול" בקנט, ואחר כך ב-RADA. מ-1956 ועד 1958 שירת ויטרו במשמר הדרגונים של המלך . ב-1981 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני.

ב-1989 הופיע ויטרו בתוכנית המערכונים "A Bit of Fry and Laurie" של BBC Two, וגילם איש זועם מהקהל שטען שסטיבן פריי ויו לורי גנבו ממנו את המערכונים שלהם.

בין השנים 1990 ו-1992 שיחק ויטרו בסיטקום "The New Statesman" בתפקיד פדי או'רורק, שר צללים של מפלגת הלייבור, שכאשר הוא מופיע בציבור הוא מעמיד פנים שיש לו מבטא אירי כדי למשוך את קולות מעמד הפועלים.

בשנת 2000 דיבב ויטרו את הדמות פאולר בסרט האנימציה המצליח "מרד התרנגולים". הדמות היא של תרנגול זקן הטוען שלחם במלחמת העולם השנייה.

### חיים אישיים
ב-1972 התחתן ויטרו עם קתרין קוק. נולדו להם שני ילדים, בת (נולדה ב-1973) ובן (נולד ב-1976). יש לו בן נוסף, מהשחקנית סיליה אימרי - השחקן אנגוס אימרי, שנולד ב-1994.

בנג'מין ויטרו נפטר ב-28 בספטמבר 2017 בגיל 80.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* בנג'מין ויטרו, באתר ה-BBC 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2017
עשרה שקלים חדשים (מטבע)

**עשרה שקלים חדשים** הוא המטבע בעל הערך הגבוה ביותר בסדרת השקל החדש. המטבע הונפק לראשונה בישראל בשנת ה'תשנ"ה (1995), וזאת לאחר ששטר כסף בשווי זה הונפק משנת ה'תשמ"ה (1985) עם המעבר משקל ישן לשקל החדש.

## שטר
ממוזער
השטר מסדרה א' של השקל החדש, הזהה בעיצובו לשטר בערך של 10,000 שקלים שעיצב אשר קלדרון, נשא את דיוקנה של ראש ממשלת ישראל הרביעית, גולדה מאיר. בחזית השטר, לצד דיוקנה של מאיר, הופיע עץ מסוגנן שענפיו שלובים, כאשר ברקע מנורת שבעת הקנים והמילים "שלח את עמי" באותיות זעירות. בגב השטר תמונתה של גולדה מאיר בתוך קהל מול בית הכנסת הכוראלי במוסקבה, לאחר שהגיעה לשם בתור שגרירת ישראל, עם המלים "שלח את עמי", הפעם הן באותיות גדולות והן באותיות זעירות. הצבע השליט בשטר הוא כתום, ומידותיו הן 13.8 ס"מ אורך על 7.6 ס"מ רוחב. מעוין בצד הפנים מימין למעלה הופיע כסימן ללקויי ראייה.

## מטבע
ממוזער

לאחר יציאת השטר מן המחזור הונפק ב-7 בפברואר 1995 מטבע דו-מתכתי, לראשונה בישראל, בשווי עשרה שקלים חדשים, שטבעתו החיצונית עשויה מפלדה מצופה בניקל ואילו מרכזו עשוי ארד מצופה באורייט. מסתו של המטבע 7 גרם, עוביו 2.2 מ"מ וקוטרו 23 מ"מ, כאשר מרכזו הזהוב בקוטר 16 מ"מ. שולי המטבע מחורצים.

על פי נתוני החברה הישראלית למדליות ולמטבעות, הוטבעו 28,224,000 מטבעות.

בצד הנושא של המטבע, אשר עוצב על ידי ראובן נוטלס, מוטבע דקל מניב תמרים, שלמרגלותיו שני סלים קלועים ובתוכם תמרים. משמאל לדקל, על פני הטבעת, מופיע סמל מדינת ישראל, ובמחצית הימנית של הטבעת מופיע הכיתוב "לגאלת ציון" בכתב העברי הקדום ובכתב עברי בן ימינו. לאורך מחצית ההיקף הימני של העיגול הפנימי מוטבעות פנינים, ואילו מצד שמאל המטבע מחורץ לאורכו באופן חלקי. מקורו של עיצוב צד הנושא הוא במטבע עברי קדום משנת 69 לספירה – השנה הרביעית למלחמת היהודים ברומאים לפני חורבן בית המקדש השני.

בצד הערך מוטבע ערך המטבע – "10 שקלים חדשים" – בעברית, בערבית ובאנגלית. מימין לערך, בהיקף המטבע, מופיע שם המדינה בעברית, בערבית ובאנגלית, וכן שנת ההטבעה העברית. על הטבעת משמאל אשכול תמרים, וכן חריצים, הדומים לחריצים המופיעים על צד הנושא.

בשנת 1995 הוטבע דיוקנה של ראש הממשלה גולדה מאיר על צד הנושא לפי עיצובו של גבי נוימן.

בחודש יוני 2023 דווח על הימצאות מטבעות עשרה שקלים, עם טעות הטבעה מסוג "שבר ברשומה".
ממוזער|250px|ימין|מטבע הנצחה עם דיוקנה של גולדה מאיר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: מטבעות
קטגוריה:שקל חדש
קטגוריה:הנצחת גולדה מאיר
Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir, רי"ב 131

200px|ממוזער|שמאל|העוגב החדש בכנסיית דיוי בלאסי, מילהאוזן
**Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir** (בעברית: ממעמקים קראתיך ה'), רי"ב 131, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הוא הלחין אותה בהיותו במילהאוזן בשנת 1707 או 1708, והיא אחת משתי הקנטטות המוקדמות שלו שידוע עליהן (האחרת היא אקטוס טרגיקוס). הטקסט מבוסס על מזמור ק"ל מספר תהלים.

## היסטוריה ומילים
בסוף דפי התווים הוסיף באך הערה לפיה הקנטטה נכתבה על פי הזמנתו של העומד בראש כנסיית מריה הקדושה במילהאוזן, גאורג כריסטיאן אילמר (Georg Christian Eilmar). הערה זו מאפשרת לקבוע שבאך הלחין אותה בעת ששהה בעיר, בה עבד כנגן עוגב בכנסייה אחרת שם, כנסיית דיוי בלאסי (Divi Blasii).

מזמור ק"ל עליו מבוסס הטקסט הוא אחד משישה מזמורי תהלים שמכונים "מזמורי סליחות" בנצרות כי הם עוסקים בחרטה על חטאים. האירוע שלכבודו הוזמנה הקנטטה אינו ידוע, אולם אופייה מרמז על טקס חזרה בתשובה. יש המקשרים זאת עם שרפה גדולה שהתחוללה בעיר במאי 1707, ומשערים שהקנטטה נכתבה לאירוע זיכרון לנספים. שם הקנטטה הוא האינציפיט של הפרק ובין פסוקי הפרק משובצים קטעים ממזמור לותרני שנכתב על ידי ברתולומיאוס רינגוואלדט ב-1588 ומושרים כליווי לסולנים בסגנון קנטוס פירמוס. חלקים מהמזמור הזה שימשו את באך בקנטטות נוספות (113, 168, 334).

## מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה עבור שני סולנים, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם אבוב, בסון, כינור, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה חלקים:
# מקהלה: *Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir* (ממעמקים קראתיך ה')
# אריוזו לבס בליווי סופרן: *So du willst, Herr, Sünde zurechnen* (אם עוונות תשמור יה)
# מקהלה: *Ich harre des Herrn, meine Seele harret* (קיוויתי ה', קיוותה נפשי)
# אריה לטנור בליווי אלט: *Meine Seele wartet auf den Herrn von einer Morgenwache* (קיוותה נפשי לאדוני משמרים לבוקר)
# מקהלה: *Israel hoffe auf den Herrn; denn bei dem Herrn* (יחל ישראל אל ה')

## הקלטות
היצירה בוצעה והוקלטה רבות על ידי מנצחים ידועים, בהם רוברט שו (ב-1949), ג'ון אליוט גרדינר (ב-1980), ניקולאוס הרנונקור (ב-1981), טון קופמן (ב-1994) ותומאס הנגלברוק (ב-2007).

## רי"ב 131a
רי"ב 131a היא פוגה בסול מינור לעוגב, שעתוק של החלק האחרון של הקנטטה. לא ידוע האם באך הוא זה שיצר את השעתוק.

## קישורים חיצוניים
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
זוהר (שדה גז)

**זוהר** (בערבית: **حقل غاز ظهر**, ظهر בתעתיק מדויק: ט'הר) הוא שדה גז טבעי המצוי בים התיכון באזור השייך למצרים. השדה נמצא באזור שהוענק בו הזיכיון לחברת Eni האיטלקית בשנת 2013. השדה משתרע על פני שטח של כ-100 קמ"ר ומצוי בעומק של כ-1,450 מטר. השדה התגלה ב-2015, ובאותה שנה הוערך כשדה הגז הגדול ביותר שנתגלה בים התיכון, גדול יותר ממאגר לווייתן, ובו כ-850 מיליארד מטר מעוקב (BCM) של גז.. אולם בשנה שלאחר מכן ב-2016 נעשתה הערכה מחודשת, והתברר שהוא קטן יותר ברמה ניכרת מכפי שהעריכו בתחילה, ואיננו אלא פחות ממחצית מגודלו של מאגר לווייתן, ועל פי ההערכות הוא עמד על כ-453 מיליארד מטר מעוקב. בסוף שנת 2023 שוב נעשתה הערכה, על ידי בריטיש פטרוליום, והתברר שמאגר זוהר מראשיתו היה אפילו קטן יותר ממאגר הגז הישראלי תמר, ולא עלה על 310 מיליארד מטר מעוקב.

## הערות שוליים

קטגוריה:שדות גז
קטגוריה:מצרים: אנרגיה
לפל

**לייפייל** (בבלארוסית: **Ле́пель**; בפולנית: **Lepel**; ביידיש: **ליעפּליע**) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב

לפל נזכרת לראשונה בשנת 1439, ובמשך השנים הייתה בבעלות כנסייתית ובבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

## יהודי לפל
בראשית המאה ה-20 חיו בעיירה כ-3,400 יהודים, רוב תושביה, אך בתקופה הסובייטית הצטמצם מספרם ושיעורם של היהודים בעיירה.

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וטלאי צהוב, וחובת סימון בתיהם. כעבור מספר שבועות רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור הרוס ביישוב, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות. בד בבד הוטלו על יהודי העיירה תשלומי כופר, תוך רצח בני ערובה, ונאסרה הכנסת מזון לשטח הגטו.

ב-28 בפברואר 1942 רצחו אנשי אס-אס ושוטרים מקומיים את כ-1,000 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה, בסמוך לכפר הסמוך צ'רנורוצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:בורות ירי בשואה
האריה מבלפור

**האַרְיֵה מבֶּלְפוֹר** (בצרפתית: **Lion de Belfort**) הוא פסל מונומנטלי שפוסל על ידי פרדריק ברתולדי, שפיסל את פסל החירות בניו יורק. הפסל ממוקם בבלפור, צרפת מתחת לטירת בלפור.

## תיאור
הפיסול הסתיים בשנת 1880 והוא עשוי כולו מאבן חול אדומה. הבלוקים מהם הפסל מורכב פוסלו בנפרד והועברו מתחת לטירת בלפור, שם הורכבו. אורך המונומנט הוא 22 מטר, גובהו 11 מטר, והוא בולט בנוף המקומי בזכות ממדיו המרשימים.

האריה מסמל את הגבורה של ההתנגדות הצרפתית במהלך המצור על בלפור. המצור ארך כ-103 ימים כחלק מהתקפה פרוסית (מדצמבר 1870 ועד פברואר 1871). על העיר הגנו כ-17,000 גברים (רק 3,500 מתוכם היו אנשי צבא) כנגד 40,000 פרוסים.

במקום להיות מכוון למזרח, לכיוון פרוסיה, כפי שנועד מלכתחילה, האריה מכוון לכיוון אחר בעקבות מחאות גרמניות.

מהדורות קטנות יותר של הפסל מוצגות בפריז ובמונטריאול.

## גלריה

קובץ:ComputerHotline - Citadelle de Belfort (by) (14).jpg|חזית האריה מבלפור
קובץ:2011-09-06 14-18-32-citadelle-belfort.jpg|אריה מתחת למצודה בלפור
קובץ:Lionbelfort.JPG|מהדורת ברונזה קטנה יותר במרכז דנפר-רושרו בפריז.
קובץ:J12338 EMDX-ArtVille 20110617-190029-LionDeBelfort-SquareDorchester.jpg|מהדורת אבן מוקטנת של הפסל בכיכר דורצ'סטר במונטריאול.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:צרפת: אנדרטאות
קטגוריה:פראנש-קונטה
קטגוריה:פסלי אריות
אנגוס דיטון

**אנגוס דיטון** (באנגלית: **Angus Deaton**; נולד ב-19 באוקטובר 1945) הוא כלכלן סקוטי-אמריקאי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. כיהן בעבר כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה. על שמו קרוי "פרדוקס דיטון", לפיו עקומת הצריכה לא משתנה ביחס דומה לשינויים חדים ברמת ההכנסה.

## קורות חייו
דיטון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. למד בבית הספר התיכון פטס קולג' שבעיר.

בשנת 1967, סיים לימודי תואר ראשון. בשנת 1971, קיבל תואר שני ובשנת 1974 השלים דוקטורט, כולם במסגרת לימודי כלכלה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.

בשנים 1976–1983, עבד כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת בריסטול שבאנגליה.

בשנת 1983, עזב את אוניברסיטת בריסטול ועבר לאוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית, שם שימש כפרופסור לכלכלה ויחסי חוץ בבית הספר ליחסי חוץ ומנהל ציבורי על שם וודרו וילסון.

בשנת 2001, התמנה לחבר במועצה המייעצת של הכלכלן הראשי של הבנק העולמי.

בשנת 2007 התמנה למדען בכיר במכון גאלופ.

בשנת 2009 החל לכהן כנשיא האיגוד האמריקאי לכלכלה.

בשנת 2011 זכה בפרס חזית הידע של קרן BBVA לאות הכרה בתרומתו המהותית לתחום הכלכלה.

דיטון נשוי לאן קייס, פרופסורית לכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון ואב לשתיים.

## עבודתו
תרומתו הגדולה הראשונה של דיטון הייתה מחקר משנת 1975 בתחום הכלכלה ההתפתחותית, במסגרת עבודת הדוקטרט שלו. דיטון בדק את התפתחות הביקוש הצרכני בבריטניה מראשית המאה העשרים, תוך שימוש בשיטה חדשה לעיצוב מודלי צריכה. בגין עבודה זו הפך ב-1978 לזוכה הראשון במדליית פריש - פרס שמעניקה מדי שנתיים אגודת החברה האקונומטרית בגין מאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי המתפרסם בכתב העת הכלכלי של האגודה - "Econometrica".

בשנת 1980, מחקרו בנושא הקשר שבין ביקוש לסחורות ובין הכנסה וגובה המחירים, התפרסם ב-American Economic Review ונחשב לאחד מ-20 המאמרים המשפיעים ביותר של המגזין הכלכלי מאז 1970. המודל, שפיתח ביחד עם עמיתו ג'ון מולבאואר נקרא "מערכת הביקוש הכמעט אידיאלית" (AIDS) והוא עוסק בביקוש צרכנים.

### פרס נובל לכלכלה
ב-12 באוקטובר 2015, הוכרז כחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2015. ועדת הפרס ציינה כי המחקרים שבזכותם זכה דיטון בפרס עוסקים בשלושה נושאים מרכזיים:
# כיצד צרכנים מחלקים את הוצאותיהם בין מוצרי הצריכה השונים.
# ניתוח האופן שבו חברה מוציאה את הכנסותיה וכמה היא חוסכת.
# הבנת תנאי המחיה והעוני במדינות מפותחות (או כיצד מודדים ומנתחים איכות חיים ועוני בצורה הטובה ביותר).

במסגרת מחקריו מצא דיטון פגמים במדדים הקיימים להשוואת רמות עוני לאורך זמן ובמקומות שונים, והראה כיצד ניתן להשתמש במדדים אמינים יותר של רמות הצריכה של משקי בית אינדיבידואלים. כמו כן הדגים דיטון כיצד שימוש נכון בנתונים על משקי בית יכול לעזור להבין סוגיות כמו הקשר בין הכנסה לצריכת קלוריות ומידת האפליה המגדרית בתוך המשפחה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:כלכלנים בריטים
קטגוריה:מדענים סקוטים
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בריסטול
קטגוריה:מהגרים מסקוטלנד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
לביידז'ייב

**לביידז'ייב** (בבלארוסית: **Ле́бедзева**, לביידזייבה; בפולנית: **Lebiedziew**; ברוסית: **Лебедево**, לבדבו; ביידיש: **לעבעדעווע;** בעברית: **לבדוב** או **לבדובה**) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1387, והתל הסמוך ליישוב מתוארך לסביבות שנת 1000 לפני הספירה. במהלך המאה ה-16 שימש היישוב כעיר מלכותית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

1323-1790 היישוב היה חלק מהממלכה הפולנית לאטבית.

1790-1915 היישוב השתייך לאימפריה הרוסית.

1915-1920 בזמן מלחמת העולם הראשונה ולאחריה התחלפה השליטה בעיירה בין גרמניה, פולין וברית המועצות.

1921-1939 בין שתי מלחמות העולם היה היישוב חלק מפולין.

1939-1941 בתחילת מלחמת העולם השנייה היישוב סופח בידי הסובייטים.

1941-1944 נכבש על ידי השלטון הנאצי.

בשנת 1944 עם סיום מלחמת העולם השנייה נכבש היישוב על ידי ברית המועצות עד שבשנת 1990 הוכרזה עצמאות למדינת בלארוס לה משתייך היישוב עד היום.

## יהודי לביידז'ייב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לרבות סניף של תנועת "החלוץ הצעיר", בית ספר עברי שהיה שייך לרשת "תרבות", רשת בתי ספר עבריים ציוניים שפעלה בארצות מזרח אירופה. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ממוזער|בית ספר "תרבות" בלביידז'ייב

בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך מספר ימים את הגברים היהודים בה, והובילו אותם למחנה שבויים ממנו לא שבו.

בסוף אוקטובר 1941 רוכזו יתר יהודי העיירה ויהודי כפרי הסביבה בגטו מגודר שהוקם ביישוב, בו גויסו בני 14 ומעלה לעבודות כפייה, תוך רצח 15 נערים מהגטו בדצמבר 1941.

ב-24 ביוני 1942 הוכנסו כ-650 עד 800 יהודי הגטו שבעיירה לרפת גדולה בסמוך לכפר הסמוך מרקוב, ושם נשרפו חיים לאחר העלאת המתחם באש בידי הגרמנים. בהמשך ניהלו גרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים מהעיירה, ורצחו עשרות מהם.

## אוכלוסייה
* במאה ה-19, שנת 1866- היישוב מנה 1,099 תושבים.
* במאה ה-20, שנת 1997- היישוב מנה 1,172 תושבים.
* במאה ה-21, שנת 2010- היישוב מנה 1047 תושבים.

## אתרים
* כנסיית השילוש הקדוש
* בית קברות יהודי עתיק
* כנסיית המולד של הבתולה הקדושה מרי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* אתר מידע על משפחות יהודיות בלביידז'ייב

קטגוריה:מחוז מינסק: יישובים
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס