open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מנהל ידע

**מְנַהֵל יֶדַע** הוא אדם שתפקידו לנהל ולקדם את תחום ניהול הידע בארגון, תוך שימוש במגוון ההגדרות, התהליכים, הכלים, הפתרונות והאמצעים למימוש ניהול ידע בארגון, ועל פי מטרות הארגון וצרכיו. 

## תחומי האחריות
* הובלת מדיניות ניהול ידע בארגון.
* הבניה קידום ומימוש של תוכנית עבודה לניהול ידע בארגון.
* הבניה קידום ופיתוח חדשנות של מתודולוגיית ניהול הידע בארגון.
* שימור ופיתוח תרבות ארגונית של ניהול ידע.
* הדרכה הנחיה והובלה של פעילות מובילי הידע ועורכי התוכן בארגון.
* הטמעת השימוש בפתרונות לניהול ידע בארגון.
* הטמעת השימוש בכלים טכנולוגיים תומכים בניהול ידע בארגון.
* הפעלה ותחזוקה של מערכת ניהול הידע בארגון.

## הכשרת מנהל ידע
בישראל ניתן ללמוד את תחום ניהול הידע במספר מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת חיפה.

בנוסף, קיימים קורסים לניהול ידע, המשלבים בתוכם את מהות התפקיד של **מנהל ידע**, בחברות פרטיות שונות העוסקות בתחום.

## קישורים חיצוניים
* מוריה לוי, יובל מרקוביץ', פרופיל מנהל ידע, אתר חברת ROM Knowledgeware, פורסם בירחון 2 Know  יולי 2007
* צביה חן, אודליה לוי, שרון פינצי, קרן פיכמן, תפקיד מנהל הידע, אתר חברת ROM Knowledgeware, פורסם בירחון 2Know  ספטמבר 2008
* הגדרת מנהל ידע באתר WikiIT
* The role of the Knowledge Manager, www.knowledgeboard.com, courtesy of Steve Denning

קטגוריה:ניהול ידע
פורים שפילער

**פּורים שפּילער** (פולנית: Błazen purymowy) הוא סרט קולנוע ביידיש תוצרת פולין משנת 1937. זה היה סרטו השני של ג'וזף גרין מתוך הארבעה שהוא יצר בתקופה בין 1936–1938.

רוב העלילה של הסרט מתרחשת בעיירה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. לשחקן הראשי של הסרט נבחר יוסף בולוף, שחקן יהודי מפורסם מארצות הברית. ברגע האחרון בולוף קיבל הצעה יותר מפתה בברודוויי וויתר על תפקיד בפורים שפילער, במקומו לתפקיד נבחר זיגמונט טורקוב.

## עלילה
הנושא המרכזי של הסרט הוא משולש אהבה, מוקד רוב ההתרחשויות בסרט נמצא בקרקס נודד. גצל הליצן מתאהב באסתר, בתו של הסנדלר נחום. אסתר מצדה מתאהבת בדיק. לנחום שהתעשר בפתאומיות יש תוכניות לגבי בתו, הוא רוצה לשדך אותה לבן משפחה אמידה מהעיירה.

שיא הסרט כאשר יוצאים שחקני הפורים לעזרת אסתר ודיק ולועגים למשפחה האמידה שלה רצה לשדך נחום את בתו. גצל יוצא לדרכו עם הקרקס.

## ראו גם
*פורים שפיל
*א בריוועלע דער מאמען

## לקריאה נוספת
* נתן גרוס, **תולדות הקולנוע היהודי בפולין**, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 68–70, 129.

## קישורים חיצוניים

* סרט באתר היוטיוב עם דיבוב לפולנית וכתוביות באנגלית.

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים פולניים משנת 1937
קטגוריה:סרטים פולניים ביידיש
ריקי רקלס

**ריקי רקלס** (**Rikki Reckless**) הוא שם הבמה של אסף עינב, סולן הארד רוק וגלאם מטאל ישראלי, אשר החל את פעילותו כאשר הקים את להקת קרוספייר בשנת 2000, יחד עם הגיטריסט ג'סי בולט במטרה להחיות את סגנון הרוק האמריקני של שנות ה-80.

הלהקה הוציאה מספר סינגלים ואלבום בכורה בשם "Dirty Games", בחברת "Perris Records". בשנת 2011 הצטרף רקלס כסולן ללהקת לאוד נ' קליר (LOUD n' CLEAR), עימה הקליט את האלבום "Playing With Thunder" אשר ראה אור בשנת 2012.

## פעילות
רקלס הקליט עם להקת קרוספייר 3 סינגלים ואלבום, בהם השתתף ככותב (לצד ג'סי בולט) וכזמר המבצע שירה ראשית יחד עם קולות רקע. אחד מהסינגלים הכיל מחרוזת שבוצעה על ידי הלהקה בקדם-האירוויזיון 2005, שם שר לצד יזהר כהן את "עולה עולה" ו-"אבניבי" בגרסאות רוק כבד. בנוסף, החל רקלס לעבוד עם הלהקה על חומר לאלבום השני, אולם שירים אלו הגיעו רק לשלב החזרות והקלטות ה-דמו, משום שבשנת 2008 פרש מן הלהקה.
בשנת 2011 שב לפעול בז'אנר כסולן להקת לאוד נ' קליר, אשר בעבר הופיעה על במות לצד קרוספייר, בין היתר כאשר היו השתיים להקות החימום בהופעותיו של פול דיאנו (סולן להקת Iron Maiden לשעבר) ברחבי ישראל בשנת 2004.
בשנת 2012 הקליט שירה וקולות ליווי באלבום "Playing With Thunder", ונטל חלק פעיל בעיבודים המוזיקליים. האלבום זכה לביקורות משבחות ובימים אלו נמצאת הלהקה במגעים עם מספר חברות תקליטים והפצה בעולם.

## הופעות
ריקי רקלס וקרוספייר ביצעו מספר רב של הופעות ברחבי ישראל במשך השנים, כאשר מרביתן היו הופעות בהן ביצעה הלהקה חומר מקורי, וחלקן מופעי מחווה ללהקות רובים ושושנים ובון ג'ובי. רקלס גם שר בפסטיבל מטאליסט 2005, שם חיממו קרוספייר את מגאדת' ו-Destruction, והשתתף במספר מופעי-מחווה כזמר אורח, כגון המחווה לאינגווי מלמסטין והמחווה לאיירון מיידן ומטאליקה. בנוסף, ביצע מופעים שלמים כזמר בלהקת מחווה ללהקת לד זפלין. בתקופה מסוימת הופיע רקלס עם לאוד נ' קליר בתפקיד הגיטריסט, כאשר סולן הלהקה היה לב קרז'נר. לאוד נ' קליר, להקתו של רקלס, מתכוננת לצאת למסע הופעות במהלך 2013 לקידום האלבום.

קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:זמרים ישראלים
ג'קי גליסון

[שמאל|220px|ממוזער|ג'קי גליסון לצידה של השחקנית [אודרי מדוז, שותפתו לסדרה "The Honeymooners"]] 
**ג'קי גליסון** (באנגלית: **Jackie Gleason**; 26 בפברואר 1916 – 24 ביוני 1987) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי זוכה פרס הטוני ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אדי פלסון".

## ביוגרפיה
גליסון נולד בשכונת בושוויק שבברוקלין, ניו יורק בשם הרברט וולטון גליסון ג'וניור. הוריו היו מיי והרברט ג'ון גליסון, מבקר ביטוח. אביו עזב את הבית לאחר מות אחיו בן ה-14 שנפטר מדלקת קרום המוח ואמו נפטרה כאשר היה בן 19. לאחר מות אביו חבר גליסון אל כנופיית רחוב ולמד בבית ספר ממלכתי בברוקלין, משם נשר. לאחר מכן מצא גליסון מספר עבודות מזדמנות כפעלולן, ככרוז וכמנהל טקסים בתיאטרון מקומי עבור 4 דולרים ללילה.

## קריירה
גליסון התגלה כקומיקאי במועדוני לילה על ידי המפיק ג'ק וורנר שהחתים אותו בגיל 24 על חוזה עבודה שסידר לו תפקיד ראשון במותחן "אל כל אורך הלילה". התפרסם לראשונה בשנות ה-50 בזכות תוכנית הטוק שואו הקומית "המופע של ג'קי גליסון" בה כיכב והיה שותף להפקה. על הופעותיו וכתיבותיו לתוכנית הועמד גליסון לפרס אמי. הצלחתה הגדולה של התוכנית הביאה להפקת הסיטקום "The Honeymooners" בו שיחק גליסון בתפקיד הראשי לצידם של ארט קרני וג'ויס רנדולף.

גליסון התנסה בתפקידים דרמטיים לראשונה בסרט "אדי פלסון", בהופעה בתור שחקן הביליארד האגדי מינסוטה פאטס אשר העניקה לו מועמדות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולצידם של אנתוני קווין וקסיוס קליי בדרמת האגרוף "ריקוויאם לאליפות העולם. קומדיות נוספות בהן שיחק בתחילת דרכו בקולנוע היו "גיגות" של ג'ין קלי, סרט אותו כתב גליסון ושיחק בתפקיד האילם הצרפתי גיגות והועמד לפרס גלובוס הזהב, "המצב העדין של אבא" ו"סקידו" של אוטו פרמינגר.

ב-1960 זכה גלסון בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במיוזיקל על הופעתו במחזמר "Take Me Along".

ב-1977 שיחק גליסון בקומדיית הפעולה המצליחה "הפרחח ובת השריף" בתפקיד השריף בופורד ג'אסטיס, אותו גילם גם בשני סרטי ההמשך "הפרחח ובת השריף 2" ו"הפרחח ובת השריף 3". בנוסף הופיע בקומדיה "הצעצוע" לצידו של ריצ'רד פריור ובסרט ההמשך הכושל לקומדיית הפשע "העוקץ". את תפקידו האחרון לפני מותו עשה גליסון בשנת 1986 בקומדיה של גארי מרשל "יחסים פשוטים" לצד טום הנקס.

## חיים אישיים
גליסון נישא שלוש פעמים: בראשונה לרקדנית ג'נבייב הלפורד ומנישואים אלו נולדו שתי בנות - ג'רלדין והשחקנית לינדה מילר. הוא נישא בשנית לבוורלי מקטיריק, ובשלישית לשחקנית מרילין טיילור. נכדו הוא השחקן ג'ייסון פטריק.

## פילמוגרפיה נבחרת
*אל כל אורך הלילה (1941)
*ליידי גנגסטר (1942)
*נץ המדבר (1950)
*אדי פלסון (1961)
*רקוויאם לאליפות העולם (1962)
*גיגות (1962)
*המצב העדין של אבא (1963)
*חייל של אבא (1963)
*סקידו (1968)
*איך לבצע נישואים (1969)
*אל תשתו מים (1969)
*הפרחח ובת השריף (1977)
*מר ביליון (1977)
*הפרחח ובת השריף 2 (1980)
*הצעצוע (1982)
*העוקץ 2 (1983)
*הפרחח ובת השריף 3 (1983)
*יחסים פשוטים (1986)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
אנציקלופדיה יודאיקה (אשכול)

ממוזער
**אנציקלופדיה יודאיקה** (**Encyclopaedia Judaica**) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.

בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית. העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק. בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים אשר נערכו על ידי:
# המזרח בימי קדם - נפתלי הרץ טור-סיני
# דברי ימי ישראל עד חתימת התלמוד - יעקב נפתלי שמחוני
# דברי ימי ישראל בימי הביניים והעת החדשה - יצחק משה אלבוגן ומארק וישניצר
# הספרות התלמודית - יהושע גוטמן
# הספרות הרבנית - ד"ר י. פריימאן
# העבודה והתפילה -  יצחק משה אלבוגן
# הספרות ערבית והאסלאם - פרופ' נ. ווייל
# פילוסופיה - יעקב קלצקין
# תולדות הדתות - נפתלי הרץ טור-סיני
# חקר הלשונות השמיות - נפתלי הרץ טור-סיני
# הספרות העברית החדשה - מרדכי אהרנפרייז
# היסטוריה חברתית וכלכלית - מארק וישניצר
# שאלת ההווה בישראל - נחום גולדמן
# מדעי הטבע - ד"ר פ. כהן

בשנים 1928–1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית. עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן. בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי. ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה.. 

עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון. כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול. האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.

הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה". הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.

הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.

בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".

אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.

## ראו גם
*הלקסיקון היהודי
## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
עקיבא אטינגר

**עקיבא יעקב אטינגר** (13 באוגוסט 1872 - 31 בינואר 1945) היה אגרונום ופעיל ציוני, ממעצבי ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, כיהן כמנהל מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית.

## קורות חיים
נולד בוויטבסק, אז באימפריה הרוסית (בימינו בבלארוס) לחיים גרשון יצחק, בעל מפעל לשימורי פירות ולהדסה. הוא למד בחדר וקיבל השלמה של השכלה כללית ממורים פרטיים. בגיל 8 עברה משפחתו לסנקט פטרבורג, בה למד בין השאר אצל דניאל חבולסון והתחבר בגימנסיה לחבורה של יהודים לאומיים. בעקבות זאת, החל ללמוד עברית וערבית כדי להכין את עצמו לעלייה לארץ ישראל. ב-1895 הוסמך במזרחנות. משנת 1892 החל להתלמד בחקלאות. לאחר מכן למד באוניברסיטת בון שבגרמניה. ב-1898 הוסמך לאגרונום ונכנס לעבודה מטעם יק"א כמדריך חקלאי בפלכים פודוליה ובסראביה שברוסיה. ב-1898 היה אחד מחברי יק"א שערכו סקר חקלאים יהודים בדרום רוסיה. ב-1902 המליצו אחד העם ואברהם זוסמן על הפסקת התמיכה במתיישבים ואי-תמיכה בהתיישבות חדשה בארץ ישראל. הנהגת חובבי ציון שבוועד האודסאי לא קיבלה המלצות אלו ושלחה את אטינגר לארץ ישראל על מנת להגיש דו"ח עצמאי. ב-1911 נשלח מטעם יק"א לדרום אמריקה (ארגנטינה בעיקר). באותה תקופה נשלח על ידי יק"א לבדוק את ההתכנות של התיישבות יהודית על אדמות הסולטן שהופקעו על ידי ממשלת הטורקים הצעירים. אטינגר הביע דעה שלילית על הרעיון, הגם שהסכים שיש מקום לפיתוח רב של עיראק. את יומן מסעו פרסם בצרפתית לפני מלחמת העולם הראשונה ותרגום של היומן פורסם בדבר בעשרה המשכים בשנים 1936-1937.

ב-1913 כאשר קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה נקלעה לקשיים כספיים, אטינגר נענה לבקשת קופת חולים והקציב לה אשראי בסכום של 900 פרנק.

ב-1918 עלה לארץ ישראל בתפקיד מנהל המחלקה להתיישבות (חקלאית) של ההסתדרות הציונית. היה מעורב בהקמת קריית ענבים. בין 1924–1932 היה מנהל מחלקת הקרקעות של קק"ל. באמצע 1928 יצא בשליחות קרן היסוד לדרום אמריקה.

אטינגר הכניס ואיקלם זנים חדשים של ענבי מאכל וגידולי מספוא שונים.

היה נשוי למתילדה ברדשטיין. נפטר בתל אביב ב-31 בינואר 1945 ולמחרת הובא לקבורה בקריית ענבים.

על שמו המושב ניר עקיבא ונקראו רחובות ביישובים בישראל. קיבוץ גבים נקרא בתחילה "שדה עקיבא" על שמו.

## מספריו
*"עם חקלאים עברים בתפוצות" - ספרית פועלים, 1942 - 278 עמודים, רשמי המחבר מביקוריו אצל חקלאים יהודים ברחבי העולם
* "עם חקלאים עברים בארצנו" - עם עובד, 1945 - 222 עמ'
* "הכרמל", סדרת לנוער של ספרית ארץ ישראל, הקרן הקימת לישראל, הוצאת אמנות 1931, 102 עמ'
* "חברות ליישוב ארץ ישראל", הקרן הקימת לישראל, 1920. נכתב במקור באנגלית, בכותר "Agricultural Colonization Scheme". שם המחבר נכתב: באנגלית - J. Ettinger ובעברית - י. אטינגר. התרגום לעברית מעשה ידי מנחם מנדל בראונשטיין (מבש"ן).

## לקריאה נוספת
* 'אטינגר, עקיבא יעקוב', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 38–39. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:ראשי ההסתדרות הציונית
קטגוריה:חברי הנהלת הסוכנות היהודית
קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:אישים הקבורים בקריית ענבים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1872
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1945
דרגות הצבא העיראקי

כבכל צבא, משתמשים אנשי הכוחות המזוינים של עיראק במערכת דרגות המסמלת את ההיררכיה הצבאית. מבנה הדרגות התקבל עם ייסודו של הצבא בשנות ה-20 של המאה ה-20 בהשפעת הצבא הבריטי, ולא עבר מאז שינויים נרחבים. שמות הדרגות הם בשפה הערבית, ודומים לשמות הנהוגים בצבאות ערבים אחרים כצבא מצרים או צבא סוריה. הסמלים בדרגות הקצונה כוללים כוכב, הנשר הרפובליקני המופיע בסמל עיראק, חרבות מוצלבות, וגבעולי חיטה. דרגת "מוּהִ֫יבּ", המקבילה לדרגת פילדמרשל בצבאות אחרים, אינה עוד בשימוש. האחרון שנשא אותה היה סדאם חוסיין בתקופת נשיאותו.

להלן דרגות הקצונה בצבא העיראקי:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: צבא וביטחון
עיראק
בית בורגזה

**בית בורגזה** (באיטלקית: **Borghese**) הוא משפחת אצולה ואפיפיורות איטלקית. מקור המשפחה בסיינה, שם היו בניה בעלי עמדות בשלטון המקומי מן המאה ה-13. ב-1541 עבר מרקנטניו בורגזה (Marcantonio) לרומא. בשנת 1605 נבחר בנו קמילו (Camillo) לאפיפיור פאולוס החמישי והמשפחה זכתה למעמד גבוה, לכוח פוליטי ולעושר רב. אחיינו של קמילו, הקרדינל שיפיונה בורגזה הקים ברומא את וילה בורגזה וצבר יצירות אמנות רבות. המשפחה הייתה ממנהיגות "האצולה השחורה" ("nobiltà nera" או "aristocrazia nera"), קבוצה של משפחות אצולה רומאיות (בהן גם משפחת אורסיני ומשפחת קולונה) שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני ששלט ברומא, בעיקר לאחר כינון ממלכת איטליה ב-1870.

## בית בורגזה ברומא
[200px|ממוזער|שמאל|אבי המשפחה, קמילו בורגזה, האפיפיור [פאולוס החמישי]]
המשפחה זכתה לעמדות כוח עקב היותו של האפיפיור פאולוס החמישי נאמן מאוד למשפחתו. הוא מינה את אחיו פרנצ'סקו (Francesco ;1556–1620) לדוכס ריניינו (Rignano), את אחיו ג'אמבטיסטה (Giambattista ;1554–1609) למושל רובע בורגו ברומא ונציב טירת סנטאנג'לו ואת בן-אחותו אורתנזיה, שיפיונה (אותו אימץ כבן) לקרדינל והעניק לו את תואר נסיך ויוורו (Vivero). הוא השתלט על אדמות רבות באזור הכפרי המקיף את רומא (הקמפנייה, *Campagna*) ובכך הפך את המשפחה לבעלת האדמות הגדולה באזור, בעלות שכללה מונופול על שירותים כגון הפעלת טחנות קמח ופונדקים. צעד נוסף שביצע האפיפיור להעלאת מעמדה של המשפחה היה יצירת מיתוס כביכול היא רומאית במקורה (למרות שרק דור קודם הגיעה לעיר), על ידי הוספת השם ROMANUS לחתימתו.

שיפיונה בורגזה, האחיין שירש למעשה את כסאו של קמילו כראש המשפחה, היה פטרון של האמנות וריכז אוסף אמנות גדול. האוסף כולל אמנות רומאית עתיקה ויצירות משל קאראווג'ו, טיציאן, רפאל, ברניני ואחרים. חלק ניכר מהאוסף מוצג בגלריה בורגזה, וילה הנמצאת בשטח גני וילה בורגזה שהקים שיפיונה.

מרקאנטוניו השני (Marcantonio II ;1598–1658), נסיך סולומנה, בנו של ג'אמבטיסטה, היה ראש המשפחה בדור השלישי. ב-1615 נשא לאישה את קמילה אורסיני ובכך הפך ליורש שני בתי האצולה הרומאיים העיקריים, בורגזה ואורסיני. 

[200px|ממוזער|שמאל|הנסיך קמילו פיליפו לודוויקו בורגזה, ראשית [המאה ה-18]]
מרקאנטוניו הרביעי (Marcantonio IV ;1730–1800) היה סנטור של הרפובליקה הרומית (ישות מדינית שהתקיימה בין 1798 ל–1799 בחסות נפוליאון בונפרטה. בנו, קמילו פיליפו לודוויקו (Camillo Filippo Ludovico ;1775–1832) היה גנרל בצבאו של נפולאון וב-1803 נשא לאישה את אחותו של נפולאון פאולין ומונה לדוכס גואסטלה ומושל פיימונטה. הוא מכר חלק ניכר מאוסף האמנות העתיקה של המשפחה למוזיאון הלובר. גם בנו השני של מרקאנטוניו הרביעי, פרנצ'סקו בורגזה-אלדוברנדיני (Francesco Borghese-Aldobrandini ;1776–1839) היה גנרל בצבא נפולאון וירש את קמילו פיליפו לאחר מותו.

200px|ממוזער|שמאל|שיפיונה בורגזה (משמאל) במירוץ "פקין לפריז", 1907
הנסיך שיפיונה בורגזה (Scipione Borghese ;1871–1927) היה תעשיין וחלוץ ספורט מרוץ מכוניות, במסגרת זו השתתף במירוץ "מפקין לפריז" בשנת 1907.

הנסיך יוניו ולריו בורגזה היה קצין ים באיטליה הפשיסטית, פיתח את תורת הלחימה של הקומנדו הימי והקים את שייטת הקומנדו הימי הראשונה בעולם. גם לאחר כניעת איטליה המשיך לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית. בשנת 1970, כמנהיג החזית הלאומית, הנהיג ניסיון הפיכה פשיסטי כושל.

## קישורים חיצוניים

* עצי משפחה של משפחות האצולה הרומאיות
* 

*
בורגזה
קטגוריה:רומא
דב רם

**דב רם** (28 במאי 1935 – 24 בספטמבר 2012) כיהן כראש מספן כוח האדם (רמכ"א) בחיל הים הישראלי עד לשנת 1983, בדרגת תת-אלוף.

## קורות חיים
דב רם נולד בשם דב-רוברט הוך, אביו נרצח בשואה, אמו אסתר נישאה לשלמה וייזר בשנת 1945 ולהם נולדו שני בנים. דב ואחותו רחל הצליחו לברוח מהונגריה לישראל בשנת 1949. שאר המשפחה ניסתה לחצות את הגבול לאוסטריה, אבל הם נתפסו והושמו בכלא. רק בשנת 1956 הצליחה המשפחה לעלות ארצה ולהתאחד עם הילדים דב ורחל.

רם גדל בקיבוץ גניגר, לאחר שסיים את בית הספר התיכון התגייס לצה"ל בשנת 1952.

## שירותו בחיל הים

בשנת 1954 התנדב לשייטת 13, וב-1955 הוסמך כלוחם. נשלח לקורס קצינים בבה"ד 1 ולקורס חובלים. בשנת 1957 הוסמך כקצין ים, ובאותה שנה מונה למפקד פלגה בשייטת 13. המשיך בתפקידי הדרכה ופיקוד בקומנדו הימי עד לשנת 1966. מונה לקמ"ן שייטת 13 ובשנים 1965-1962 שימש כקצין אג"ם של השייטת בדרגת רב-סרן.

מונה לראש ענף מבצעים במטה חיל הים. במהלך תפקידו זה ביצעה שייטת 13, בפיקודו של סא"ל זאב אלמוג, מבצעים רבים מעבר לגבול, חלקם הגדול במהלך מלחמת ההתשה. בין הפעולות הבולטות היו הפשיטות על מוצב החוף עדביה ועל מבצר האי גרין, וטיבוע שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ (מבצע אסקורט) שהיווה תנאי לביצוע פשיטת השריון (מבצע רביב) בחוף המצרי.

רם היה מפקד הקורבטה אח"י נגה (ק-22), ששימשה כאוניית אימונים.

באוגוסט 1971 מונה למפקד בסיס אשדוד וכיהן בתפקיד עד חודש מרץ 1973

מונה לראש מחלקת תוא"ר במפקדת חיל-הים ומאוחר יותר לראש מספן כוח-האדם במפקדת חיל-הים, והועלה לדרגת תא"ל, תפקיד בו היה עד אוגוסט 1983 מועד בו פרש לגמלאות.

דב רם נפטר ב-24 בספטמבר 2012 בגיל 77, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.

## גלריה

תמונה:D-Rabin-pum.jpg|טכס סיום פו"מ – עם הרמטכ"ל יצחק רבין ומרדכי גור
תמונה:D-Mota-Gur-Barkai-76-7.jpg|הענקת דרגת אל"מ ע"י הרמטכ"ל מרדכי גור ומפקד חיל הים מיכאל ברקאי
תמונה:Raful-bg-ranks.JPG |הענקת דרגת תא"ל ע"י הרמטכ"ל רפאל איתן וסרן מזל רם (אשתו)
תמונה:IDF-meeting.JPG|באירוע ממלכתי, רוכן ליד חיים בר-לב


## משפחתו

אביו של דב רם נספה בשואה, אמו נפטרה בשנת 1986 ואחותו נפטרה בשנת 2000. שני אחים נוספים שלו הם גיורא רם וטיבור רם.

דב רם נפטר ב-24 בספטמבר 2012. השאיר אחריו אישה ושישה ילדים.

## לקריאה נוספת
* סיפורים על משפחתו בספר "הקשר ההונגרי" "The Hungarian Connection", רומן אוטוביוגרפי, ISBN=978-965-91623-0-7

## קישורים חיצוניים

* שלמה מן, [מיוחד - ח"י לאשדוד'''](https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1986-4-beingalim-167.pdf	'''מוסף),	'בין גלים' 167 אפריל 1986 עמ'	25.
* זאב אלמוג, דברי הספד על דב רם

קטגוריה:לוחמי שייטת 13
קטגוריה:חיילי חיל הים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ראשי מספן כוח האדם
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:מפקדי בסיס אשדוד
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הים
קטגוריה:גניגר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרדס החיים בכפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
בנק רוח הקודש

**בנק רוח הקודש** (באיטלקית: **Il Banco di Santo Spirito**), היה בנק מדינת האפיפיור והבנק הלאומי הראשון בעולם (אין זה בנק הוותיקן, שנוסד ב-1942). הבנק נוסד ב-13 בדצמבר 1605 על ידי האפיפיור פאולוס החמישי, ב-1923 התאגד כתאגיד בבעלות בעלי מניות, ב-1992 התמזג לבנקו די רומא, מאז 2002 חלק מקבוצת Capitalia. מסמכי הבנק נשמרו בארכיונים הסודיים של הוותיקן.

## היסטוריה
האפיפיור פאולוס החמישי החליט להקים בנק של מדינת האפיפיור על מנת להשתחרר מהתלות בבנקאי פירנצה. מטרתו הראשונה של הבנק הייתה לממן את פעילות בית חולים בשם: "בית החולים של רוח הקודש בססיה" (Spedale e Chiesa di Santo Spirito in Sassia), ומכאן גם מקור שמו. הבעלים הרשמי של הבנק היה בית החולים, אך הוא שימש למימון מדינת האפיפיור באופן כללי, לכנסייה, לבתי חולים ולפעילות פיתוח ציבורית ברומא ומחוצה לה.

ב-1667 העניק האפיפיור קלמנס התשיעי לבנק את משכנו ב"ארמון בנק רוח הקודש" (Palazzo del Banco di S. Spirito) ושם הרחוב שונה ל"רחוב הבנקים החדשים" (Via dei Banchi Nuovi ;בניגוד לבנקים הפלורנטיניים שהיו "הבנקים הישנים").

בשנת 1750 הוציא האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר, שהקפיד על איסור ריבית, אנציקליקה הידועה בכינוי Vix Pervenit, המגנה הלוואה בריבית. הדבר הוביל לשינויים בבנק ולהגבלת פעילות ההלוואות שלו. ב-1786 החל הבנק להדפיס שטרות נייר.

ב-1923 התאגד הבנק כתאגיד בבעלות בעלי מניות, במסגרת הכלכלה המודרנית. ב-1935 הולאם הבנק על ידי איטליה הפשיסטית.

ב-1989 רכש הבנק את הבנק הרומאי "Cassa di Risparmio di Roma" וב-1992 התמזג לתוך בנק רומא.

## קישורים חיצוניים

* אירועים בציר הזמן של ההיסטוריה של הבנק 

## הערות שוליים

קטגוריה:קריית הוותיקן: כלכלה
רוח הקודש
הגביע האוקראיני בכדורסל

**הגביע האוקראני בכדורסל** (באוקראינית: **Кубок України з баскетболу**) הוא מפעל כדורסל אוקראיני בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1992 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל האוקראינית. 

בעונת 2008/09, בעקבות סכסוך בהנהלת הפדרציה פוצלה הסופרליגה לשתי ליגות נפרדות. מצב שיצר גם שתי תחרויות גביע נפרדות (גביע הסופרליגה וגביע הליגה), למשך עונה אחת בלבד.

בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות באוקראינה. 

## מחזיקות הגביע
הטורניר נוסד אומנם בשנת 1992 וקבוצת בי.סי. אודסה זכתה בגביע הראשון אך אין תיעוד לשאר הזוכות לאורך שנות ה-90.

* 2000-01 בי.סי. אודסה
* 2001-02 אזובמאש מאריופול
* 2002-03 אזובמאש מאריופול
* 2003-04 אין תיעוד
* 2004-05 אין תיעוד
* 2005-06 אזובמאש מאריופול
* 2006-07 בי.סי. קייב
* 2007-08 אזובמאש מאריופול
* 2008-09 אזובמאש מאריופול (הסופרליגה)
** 2008-09 בודיוולניק קייב (הליגה)
* 2009-10 זפוריז'יה
* 2010-11 בי.סי. דניפרו
* 2011-12 בודיוולניק קייב
* 2012-13 זפוריז'יה
* 2014-15 בודיוולניק קייב 
* 2015-16 חימיק יוז'ני
* 2016-17 בי.סי. דניפרו
* 2017-18 בי.סי. דניפרו

## ראו גם
* הסופרליגה האוקראינית בכדורסל

אוקראינה
קטגוריה:אוקראינה: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט באוקראינה
אברהם עץ-הדר

**אברהם אבא עץ-הדר** (**שֶיינבאום**; 9 בינואר 1909 – 8 בדצמבר 1996) היה ממייסדי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), אבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה".

## תולדות חייו
שיינבאום נולד בירושלים. אבי-אבי-סבו, ר' מאיר בן רבי יצחק שיינבאום, צעד ברגל מבוהמיה (צ'כיה) לארץ ישראל. אבי-אם-סבו היה ר' מיכל לייב כץ שייסד מושבות ושכונות רבות בא"י; בתו של ר' מיכל לייב כץ נישאה לר'  (אבי-סבו של שיינבאום) שהיה ממייסדי מאה שערים ושנרצח בה בשנת 1881, חתנו של רב כולל אונגרין אשר אנשיל ניימאן.

בשנת 1927 הצטרף שיינבאום ל"הגנה", ושנתיים לאחר מכן סיים קורס מפקדים. ב-1930 היה אחראי על מחלקת קשרים בחי"ש ירושלים (נערים ונערות שהעבירו מסרים מוצפנים).

עיסוקו בצפנים הוביל אותו להקמת מחלקת הצופן של הש"י, במקביל היה מפקד העיר העתיקה.

עץ-הדר האמין ביונאות כאמצעי קשר איכותי, למד את הנושא, הדריך בני נוער ופרסם מאמרים בעיתונות החקלאית של היישוב. בשנת 1938 החל לעניין את ראשי ההגנה ביונאות, אך לא זכה לתגובה אוהדת. על מנת לשכנע את ראשי הארגון שילח יחד עם ישראל גלילי ב-7 ביוני 1939 יונה מראש בית ההסתדרות בתל אביב לירושלים.

בעזרת אליעזר לבנה הצליח להגיע לדוד בן-גוריון, שהסכים להקציב לנושא 75 לא"י. עץ-הדר נסע לבלגיה, גייס כספים נוספים מיהודי המקום ורכש 144 יונים מזן משובח. עם שובו הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). את השובך הראשון הקים בשכונת רחביה, בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי, לאחר מכן הקים שובכים בשכונת תל ארזה, בתל אביב, בגבעת ברנר, בקריית חיים, בכפר מנחם, ביגור, בגדרה ובמקומות נוספים.

על מנת להשיג אישור משלטונות המנדט לגידול יוני דואר, עיסוק בעל השלכות צבאיות אפשריות, סיפק עץ-הדר לבריטים יונים עבור בסיסי הצבא בארץ ישראל ובמצרים.

לאחר קום המדינה עבד במחלקת הקליטה של משרד החינוך והיה יועץ חינוכי בצה"ל.

בשנות ה-70 שב עץ הדר לתודעה הציבורית, כאשר ערך מאבק ציבורי בכת המדיטציה הטרנסצנדנטלית. הוא פרסם ספר בנושא ומכתבים למערכות העיתונים והתעמת עם נציגת הכת בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת".

אשתו, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.

גיסו (בעלה של אחותו דינה) שרגא פייבל קלעי (1901–1964) היה גם הוא מורה למתמטיקה ולפיזיקה, מפקח ומנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך, מחבר ועורך ספרי לימוד ומתרגם ספרי מדע פופולרי.

## ספריו
* **יונת הדואר**, בהוצאת המחבר, תרצ"ט
* **גדול יונים: חוברת הדרכה**, ירושלים: הפקוח על החנוך החקלאי של מחלקת החנוך של הוועד הלאומי, תש"ז
* **הכנרית**, בהוצאת המחבר, תש"ה
* **אילנות: לתולדות היישוב בארץ ישראל תק"ץ - תר"ף**, בהוצאת המחבר, 1967
* **מסודות המדיטציה הטרדנסטלית: כיצד מרחפין**, תשל"ט
* **המדינה על האובניים**, 1994

## לקריאה נוספת
*מרדכי נאור, **מסיפורי ארץ אהבתי: ארץ ישראל בשנים 1950-1850**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 192–194 [סריקה זמינה ברשת: בבלוג "עונג שבת"

## קישורים חיצוניים

* מצגת על אודותיו, אתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
עומרי סגל

**עומרי סגל** (נולד ב-29 ביולי 1989) המוכר בשם הבמה **69** (**סיקסטי-ניין**), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי. סגל ידוע כחבר לשעבר בהרכב ההיפ הופ האידיוטים יחד עם רון נשר, איזי ורון ביטון. בעבר היה סגל חתום בלייבל משפחת תאקט וכן היה חלק מההרכב "לייבל הצפון".

## ביוגרפיה
עומרי סגל נולד בנהריה לנורית ומריאן סגל. בגיל 13 התחיל את דרכו בתחום כאשר הקליט והפיק בביתו. לאורך השנים עבד והפיק אמנים צעירים. בהמשך היה ממקימי להקת Deomlition, בה ניגן על התופים, יחד עם אדיר קולונה, מעוז קין ורם בולטניקוב. סגל מפיק, מקליט וכותב את כל שיריו בעצמו, באולפני זיפי שבמרכז ישראל. בנוסף אחראי על הפקות של אמנים רבים ומוכרים.

בתחילת 2012 הוציא סגל את אלבומו הראשון "נלחם בשביל עצמי". האלבום יצא לאור תחת הלייבל "משפחת תאקט" וזכה להצלחה רבה. באלבום התארחו איזי, סקיי, סטטיק, בוקה, יוזי, הוריקיין, KYD, איציק קרייף, האידיוטים, שאקה, אדיר קולונה, בלאקאאוט ופז ייני.

בשנת 2013 הוציא סגל את הלהיט "לוקו ויין" יחד עם אלון דה לוקו, סטטיק, בומרנג ואור דה לוקו. באותה שנה החל בהקמת הלייבל **Allcni** עם הראפרים רון נשר, סטטיק, יוזי, הוריקיין ובומרנג. לייבל זה התפרק לאחר תקופה קצרה.

ב-2014 הוציא סגל את הלהיט "פותחת תיק" יחד עם די ג'יי צביקה ברנד, רון "סקיי" נשר וג'הבי.

באוגוסט 2015 החל סגל לעבוד עם הזמרת נועה קירל, והפיק לה את שיר הפריצה שלה "קילר" שזכה להצלחה רבה.

ב-22 בנובמבר 2016 הוציא דואט עם הזמר ליאור נרקיס בשם "אחת כמוך" שהפך במהרה ללהיט.

ביוני 2017 הוציא סגל את השיר "הלו מאמי" ביחד עם איתי לוי ו-HEVI LEVI, השיר זכה להצלחה רבה. באותה השנה, הפיק סגל את שיר הנושא לסדרה "רוצה להיות זמרת" יחד עם עדי לאון. באוגוסט הוציא סגל דואט ביחד עם הזמר רגב הוד בשם "מתגלגל", אותו כתב והלחין ביחד איתו הפזמונאי אופיר כהן. בדצמבר הוציא את השיר "תרקדי" בו אירח סגל את הראפרים רון נשר, בומרנג, לוקץ', דנידין, ג'הבי ואקסום.

במאי 2018, הפיק את אלבום הבכורה של רון נשר, "ראש העיינשטיין / אינלונימוס", ואף התארח במספר שירים בתוכו.

ביוני 2018 הוציא סגל סינגל ביחד עם הזמר דודו אהרון בשם "חתונה של השמחות", אותו כתב והלחין הפזמונאי אופיר כהן ביחד עם תמיר צור ואהרון עצמו.

## חיים אישיים
עומרי נשוי לדור הראל, עורכת דין בענייני מוזיקה ומנהלת אמנים.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* נלחם בשביל עצמי (2012)

### מיקסטייפים
*האידיוטים - מי אידיוט (2011)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בשם במה
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:ראפרים יהודים
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:אמני תאקט
קטגוריה:ראפרים ישראלים
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:מפיקי היפ הופ ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
אנדרטת משמר הגבול

שמאל|ממוזער|250px|רחבת האירועים והאמפיתיאטרון מול האנדרטה

**האנדרטה לחללי משמר הגבול** היא אנדרטה ואתר הנצחה לחללי משמר הגבול. את האנדרטה תכנן האדריכל יחיאל ערד והיא נחנכה ב-28 באוקטובר 1980.

## הקמה
האנדרטה ניצבת על גבעה מעל מחלף עירון על כביש 65, מול קיבוץ ברקאי ומחלף משמר הגבול, בשטח המועצה אזורית מנשה. היא נבנתה בעקבות החלטה של מפקד מג"ב דאז, ניצב צבי בר, להחליף את אנדרטת מג"ב עד לאותה תקופה ששכנה בתוך בסיס ליד קיבוץ אייל. האנדרטה המקורית מבסיס אייל הועברה בשנת 2014 למתחם אנדרטת מג"ב.

מיקום האנדרטה נבחר בשל קרבתו למשטרת כרכור, בו ישבה פלוגה ב', אחת מפלוגות משמר הגבול שהוקמו בשנת 1951, עוד בטרם הוקם מג"ב באופן רשמי. לאחר הקמת החיל ישבה במקום פלוגה ו' של משמר הגבול והיום יושבת מפקדת מג"ב חוף ליד העיר חריש הסמוכה.

האנדרטה היא מגדל תצפית משולש (המסמל השתתפות לוחמים יהודים, מוסלמים ונוצרים) שראשו קטום, העשוי בטון חשוף. בתחתית המגדל חדר זיכרון שעל קירותיו חקוקים שמות נופלי החיל. בראשית שנות האלפיים נגמר המקום על קירות החדר ונבנה קיר הנצחה חדש הצמוד לאנדרטה. על הקיר החדש חקוקים על לוחות גרניט שמות 513 חללי משמר הגבול, וכן פסוק מספר ירמיהו: . מסביב לאנדרטה משתרעת חורשה ובה עצי חרוב ושולחנות לעריכת פיקניק.

מול האנדרטה נמצאת רחבת מסדרים בה נערכים הטקסים הרשמיים של החייל: טקסי השבעה, סיום קורס וטקסים לזכר חללי מג"ב.

במתחם האנדרטה קיים בית מורשת והנצחה על שם רב ניצב פנחס קופל, מפקד מג"ב הראשון. המתחם כולל מוזיאון, ארכיון, אודיטוריום, וחדרי הנצחה. כמו כן יושבת באתר יחידת ההיסטוריה של משמר הגבול. במקום נערכות סדנאות חינוך, ימי עיון ואירועים הקשורים לחיל.

ליד הכניסה לאתר נמצאת פינת הנצחה לשלושת שוטרי מג"ב ששרתו באתר ההנצחה ונהרגו בפיגוע בצומת כרכור ב-2002.

## גלריה

File:Israel Border Police monument (1).jpg|קיר ההנצחה באנדרטת מג"ב
File:Israel Border Police monument (11).jpg|מוזיאון מורשת מג"ב
File:Israel Border Police monument (2).jpg|סירת מג"ב באתר הנצחת מג"ב
File:Israel Border Police monument (8).jpg|פינת הנצחה לשלושת שוטרי יחידת ההנצחה של מג"ב שנרצחו בפיגוע בצומת כרכור


## קישורים חיצוניים

* 
* האנדרטה באתר המועצה האזורית מנשה.
* סקירה על האתר.
* מיכאל יעקובסון: סיבוב באנדרטת משמר הגבול בתכנון חיליק ערד, באתר 'חלון אחורי', 6 ביולי 2016
* דף מוזיאון משמר הגבול בפייסבוק מוזיאון משמר הגבול בפייסבוק
* עמוד מוזיאון משמר הגבול באינסטגרם מוזיאון משמר הגבול באינסטגרם
* הנצחה לחללי משמר הגבול, מיזם אבני מורשת

## הערות שוליים

קטגוריה:הגליל התחתון: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות חיליות לזכר חללי מערכות ישראל
קטגוריה:משמר הגבול
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יחיאל ערד
ליפא גלנץ

ממוזער|200 פיקסלים|עטיפת האלבום '''להודות לך'''
**ליפא גלנץ** (נולד ב-1975) הוא חזן ישראלי.

## קורות חייו
ליפא גלנץ נולד ב-1975 לשמואל ולשושנה גלנץ. את כישרונו בתחום רכש מאביו ועוד בהיותו נער צעיר החל את הקריירה המוזיקלית שלו.

את שירותו הצבאי עשה במקהלת הרבנות הצבאית. במהלך שירותו הצבאי, הופיע יחד עם המקהלה בצרפת, שם הופיע לפני הקהילה היהודית והרב הראשי יוסף סיטרוק. כמו כן, הופיע בפני משלחות יהודיות המבקרות בישראל ואף הופיע מספר פעמים במעונו של נשיא המדינה בכנסת ובחידון התנ"ך העולמי.

עם שחרורו מהצבא המשיך גלנץ את לימודיו במכון לחזנות בתל אביב בהנהגתו של החזן נפתלי הרשטיק. כמו כן, הוא המשיך לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו תחת הדרכתם של החזנים משה שטרן, יצחק אשל ושמואל ברוך טאובה וספג חזנות מפיהם של החזן חיים פייפל והמנצח מרדכי סובול.

המינוי הראשון שלו בתור חזן היה בבית הכנסת הגדול בחדרה, שם כיהן במשך שנתיים. לאחר מכן עבר לבית הכנסת "בית ציון" שבמונטראול, תפקיד בו החזיק במשך כעשר שנים.

במהלך שהותו במונטריאול, גלנץ נקרא לעיתים קרובות לתת הופעות ולהשתתף בשבתות חזנות ברחבי קנדה, ארצות הברית, אירופה וישראל. גלנץ מרבה להופיע לצד חזנים ואמנים מפורסמים רבים כמו משה שטרן, בן ציון מילר, יעקב מוצן, ישראל רנד, נפתלי הרשטיק דודו פישר, רמי קליינשטיין, ישי לפידות וחזנים ואמנים נוספים.

לכבוד היובל לבית הכנסת בית ציון, הוזמן הרב הראשי לישראל ישראל מאיר לאו.

בהזדמנות אחרת, הוזמנה מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים להופיע יחד עם גלנץ בבית ציון תחת ניצוחו של המנצח אלי יפה.

בשנת 2005, גלנץ הוזמן להופיע בתוכנית טלוויזיה עם החזנים יצחק מאיר הלפגוט, דוד אולמן ואשר הינוביץ. הרביעייה שרה יחד עם התזמורת הסימפונית יובל תחת ניצוחו של מרדכי סובול. תוכנית זו שודרה במשך שלוש שנים ברציפות כתוכנית המרכזית לערב ראש השנה בישראל ובארצות הברית.

גלנץ נשוי לליאת ולהם חמישה ילדים.

## דיסקוגרפיה
* האלבום "**להודות לך**", אלבום המשלב קטעי חזנות ושירים חסידיים (2007)
* הקליט שיר שיצא באלבום "**מלווה מלכה**", אלבום שירי שבת (2008)
* הופיע בדיסק "חזני העולם שרים קרליבך" (2009)
* השיר "**גדול ליהודים**", הפסוק האחרון במגילת אסתר (2011)

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 
* חזני העולם שרים קרליבך

קטגוריה:חברי מקהלת הרבנות הצבאית
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:חזנים קנדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
ים השיבולים

**ים השיבולים** הוא שיר ישראלי, שנכתב על ידי יצחק קינן והולחן על ידי חיים אגמון.

## כתיבה
השיר נכתב על ידי קינן בסוף שנות השישים של המאה העשרים בעת שעבד כמורה בבית שאן. הוא בוצע במקור על ידי להקת הזמר והמחול של העיירה, אשר שרה את השיר במסגרת הופעות ברחבי הארץ. אחר כך בשנת 1969 על ידי צוותי הווי גייסות השריון. אגמון שימש באותה תקופה כמנהל המוזיקלי של להקת הגבעטרון, והביא עמו את השיר אליה. הביצוע של הלהקה לשיר הקנה לו פרסום ופופולריות גדולים, והוא הפך לאחד משיריה הבולטים ביותר של הלהקה ואף לסמל שלה. במעמד הענקת פרס ישראל לגבעטרון, ביום העצמאות החמישים ותשעה (תשס"ז), שרה הלהקה את השיר על במת הטקס.

השיר זכה לביצועים נוספים, בהם ביצועים של להקת "השיבולים", שגם היא כגבעטרון בת קיבוץ גבע.

## בתרבות
כאחד מהשירים הבולטים של הגבעטרון, נתפס השיר כמזוהה עם האשכנזיות בכללותה  ועם התנועה הקיבוצית בפרט, אך השיר נכתב על ידי יצחק קינן שעלה ממרוקו, הולחן על ידי חיים אגמון, שמוצאו טורקי, ובוצע לראשונה על ידי חבורת הזמר של בית שאן שרוב חבריה היו ממוצא מזרחי.

השיר היה חלק ממערכון סאטירי של התוכנית "ארץ נהדרת" על ירדנה ארזי והגבעטרון. כמו כן, שימש כקטע פתיחה בתוכנית "היהודים באים" באחד מקטעי הפרודיה על הגבעטרון. הוא גם שולב במערכון "כת השטן" בתוכנית "העולם הערב".

## קישורים חיצוניים

*  "ים השיבולים" באתר יוטיוב בביצוע אפרת בן צור (2025)
* יצחק קינן: כשכתבתי את 'ים השיבולים' הרגשתי כנפיים של מלאך מתפרשות עליי ומלוות אותי, ראיון באתר QAZ - פורטל העמק והגליל, 3 במאי 2007

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שנות ה-1970
קטגוריה:שירים על קיבוצים
קטגוריה:גבעטרון
קטגוריה:קבוצת גבע
קטגוריה:שירי שבועות
יעקב רחמינוביץ'

**יעקב (קיקו) רחמינוביץ**' (נולד ב-5 ביולי 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.

## קריירה
יעקב רחמינוביץ' נולד ביפו לאב יליד יוגוסלביה ולאם ילידת טורקיה. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יפו ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1966 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה לנוער, תחת הדרכתו של המאמן רחביה רוזנבוים, יחד עם שחקנים נוספים שעלו לאחר מכן לקבוצה הבוגרת וביניהם המגן השמאלי נחמן קסטרו. כשעלה רחמינוביץ' לקבוצה הבוגרת החל לתפוס את מקומו בהרכב הראשון של הקבוצה, לצידו של הבלם דוד פרימו. את הכינוי "קיקו" קיבל ממאמן הפועל תל אביב דאז, יוסף מרימוביץ'.

ב-19 בדצמבר 1967 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, שהיה לשער החשוב ביותר בקריירה שלו, ולאחד החשובים בהיסטוריה של הפועל תל אביב. היה זה בגמר אליפות אסיה לקבוצות, שנערכה באותה שנה לראשונה. הפועל תל אביב שיחקה בבנגקוק מול סלאנגור, אלופת מלזיה, ופיגרה 0–1 עד שדני בורסוק השווה את התוצאה בדקה ה-80. חמש דקות לסיום שרק השופט לבעיטת עונשין מ-11 מטר לטובת הפועל תל אביב. רחמינוביץ' בן ה-20 בעט וכבש את שער הניצחון שהפך את הפועל תל אביב לזוכה הראשונה של הטורניר.

בעונת 1968/1969 זכה עם הפועל תל אביב באליפות תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, מאמנו מקבוצת הנוער, כשלצידו של רחמינוביץ' מככבים בקבוצה רוני קלדרון, שמעון בן יהונתן, יחזקאל חזום, ג'ורג' בורבה ושייע פייגנבוים. בעונה זו כבש את שער הניצחון (1–0) מול מכבי נתניה במחזור ה-20, שתרם רבות להמשך מאבק האליפות של הקבוצה. שנה לאחר מכן הגיע עם הקבוצה בשנית לגמר אליפות אסיה לאחר שכבש שער בשלב הראשון של הטורניר, ובשנת 1972 זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שברבע הגמר כבש צמד מול בית"ר ירושלים, כולל את שער הניצחון חמש דקות לסיום ההארכה, ובחצי הגמר כבש את השער הראשון בניצחון על מכבי חיפה.

במהלך שנות השבעים היה רחמינוביץ' הבלם הקבוע בהרכב של הפועל תל אביב, במדיה רשם 30 שערים בליגה ובסך הכל כבש 41 שערים בכל המסגרות. לזכותו של רחמינוביץ' 332 הופעות בליגה במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים.

לרחמינוביץ' הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטרליה ב-10 בנובמבר 1970.

לאחר שעזב את הפועל תל אביב שיחק גם בהפועל חולון בליגת המשנה, ולאחר מכן אימן את הפועל אשדוד ומספר קבוצות בליגות הנמוכות, שימש מנהל מקצועי במחלקות הנוער של הפועל אשקלון ומכבי יפו, אימן את קבוצת הנוער של שמשון תל אביב ואת קבוצות הנוער והנערים של הפועל תל אביב.

רחמינוביץ' נמנה עם צוות מערך האיתור של שחקנים לנבחרות הצעירות של ישראל, משמש כחבר הנהלה בכיר בארגון המאמנים, ומאמן בבית הספר לכדורגל של הפועל בת ים.

## תארים
;הפועל תל אביב
* אליפות: 1968/1969
* גביע המדינה: 1971/1972
* אליפות אסיה לקבוצות: 1967

## חיים אישיים
רחמינוביץ' נשוי בשנית. מאשתו הראשונה נולדו לו שלושה ילדים.

במקביל לקריירת המשחק שלו, עבד רחמינוביץ' כנהג באגד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל אשדוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד

**רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד** (בצרפתית: **Les cent livres du siècle**) היא רשימה של 100 הספרים הטובים ביותר של המאה ה-20, על פי סקר שנערך באביב 1999 על ידי הרשת הקמעונאית הצרפתית Fnac , ועל ידי העיתון הפריזאי לה מונד.

הרשימה החלה מרשימה ראשונית של 200 כותרים שנוצרו על ידי חנויות ספרים ועיתונאים. לאחר מכן 17,000 צרפתים הצביעו על הספרים על ידי מתן תשובה לשאלה, "איזה ספרים, מבין אלו שברשימה, נחרתו ברמה הרבה ביותר בזכרונך?".

ברשימה שנוצרה, בעלת 100 הספרים, נמצאים רומנים גדולים יחד עם שירה ותיאטרון, כמו גם מספר ספרים מסוגת הקומדיה.

## הרשימה

## ראו גם
*פרס בלצן - בורחס

## קישורים חיצוניים
* http://www.librarything.com/bookaward/Newsweek's+Top+100+Books%3A+The+Meta-List, באתר librarything

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ספרי המאה ה-20
קטגוריה:רשימות
קיר העורבים

שמאל|ממוזער|220px|מתחם קיר העורבים לצד רחוב מאיר יערי בחיפה. מעל למצוק ניתן להבחין בבתי שכונת רמת אלון
**קיר העורבים** (בערבית: **עראק א-זיע'אן** בתרגום "קיר הזגים") הוא אתר ארכאולוגיחד-שכבתי בחיפה. האתר שוכן מצפון לשכונת רמת אלון לרגלי מצוק הנמצא ליד כביש הגישה לטכניון (רחוב מאיר יערי). ליד האתר עברה בעבר דרך עתיקה שהובילה משקמונה לחוסיפה (עספיא של היום).

אתר המצוק כולל מערה ומספר גומחות בהן נמצאו כלים המעידים על התיישבות פרהיסטורית. כ-60 מטרים צפונית למצוק התגלה מבנה גדול ששימש, ככל הנראה, כחווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית.

## תולדות המחקר
האתר נסקר לראשונה על ידי אברהרד פון מילינן ששהה בכרמלהיים בין השנים 1907–1908 וערך מחקרים על הכרמל. הוא ציין את השרידים הפרהיסטוריים וכן אבנים גדולות על פני השטח.

האתר נסקר שוב בשנת 1956 על ידי א' ורשנר. במסגרת הסקר הכין הסוקר תוכנית של מבנה גדול שנמצא ממזרח לטרסה עם הממצאים הפרהיסטוריים. ורשנר תיארך את המבנה על פי הקרמיקה שמצא באתר לתקופה הביזנטית.

בשנת 1966 נסקר האתר שוב על ידי אברהם רונן ויעקב עולמי. הסקר נעשה במסגרת סקר ישראל מפת חיפה-מזרח. בסקר מצאו הסוקרים באתר קרמיקה מהתקופה הפרסית וההלניסטית.

האתר נחפר בשנת 1993 במסגרת חפירת הצלה לקראת סלילת כביש. את החפירה ניהל זאב ייבין מרשות העתיקות.

## הממצאים באתר
באתר נמצאו יסודות של מבנה גדול בנוי על מספר מפלסים בעל צורת טרפז. אורך המבנה 50 מטר ורוחבו נע בין 35 מטר ל-18 מטר. המבנה מורכב משני חלקים, בחלקו המערבי בניין שבתוכו חצר, הבניין כולל 8 חדרים. ממזרח לבניין חצר גדולה ואליה צמודים שלושה חדרים בשורה.

קירות המבנה בעלי עובי שנע בין 1.70-1.50 מטר. בנויים מאבני גוויל. בתוך החצר הפנימית, בחלק המערבי, נמצאה בריכה אובלית מטויחת בטיח עמיד למים.

בחצר המזרחית נמצאה ממגורה עגולה שחלקה חצוב בסלע וחלקה חפורה באדמה. הממגורה נבנתה מאבני גוויל. קוטר הממגורה 2.5 מטר ועומקה 1 מטר. בנוסף נמצאה בחצר המזרחית בריכה אובלית באורך 10 מטר ורוחב 7 מטר. אל הבריכה הוביל ערוץ קטן ממעלה המדרון, ייתכן ושימש לאיסוף המים לבריכה.

באתר נמצאה כמות גדולה של שברי כלי חרס מהתקופה ההלניסטית וכן חמישה מטבעות מתקופת תלמי השני המתוארכים בין השנים 280 לפנה"ס ועד 246 לפנה"ס. הממצאים באתר אפשרו את תיארוך המבנה. השערת החופרים היא שהמבנה שימש את יושביו במשך כ-50 שנה, לא נמצאו במקום סימני חורבן או שרפה ונראה שהמקום ניטש לאחר סיום השימוש בו. על פני השטח, בתוך אדמת הסף, נמצאו שברי חרס בודדים מהתקופה הביזנטית. ממצאים אלה מעידים אולי על נוכחות מסוימת באזור בתקופה זו.

מעל 95 אחוז משברי החרסים היו של קנקני אגירה מטיפוסים דומים. נמצאה גם כמות קטנה של שברי "קערות דגים" וכן שברי סירי בישול פכים פכיות ועוד. הכמות הגדולה של כלי אגירה מצביעה על כך שהמבנה שימש כנראה לאחסון יבולים שמן או יין, וכי המבנה שימש כחווה חקלאית.

תקופת תלמי השני מתאפיינת בהגברת הפעילות הכלכלית בארץ ישראל. הוגבר ייצור שמן הזית והיין. שטחים חקלאיים נמסרו או הוחכרו על ידי השלטון. אל האוכלוסייה המקומית התווספו מתיישבים מיוון ומקדוניה. מציאת חווה חקלאית גדולה במקום זה יכולה להעיד על נוכחות הלניסטית מאורגנת באזור.

## גלריית תמונות

## לקריאה נוספת
* זאב ייבין, "האתר ההלניסטי 'קיר העורבים' בנוה שאנן", בתוך **חיפה - היסטוריה מקומית**, בעריכת יוסי בן-ארצי, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1998, עמ' 27–34

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חיפה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרים הלניסטיים בארץ ישראל
ברית חלוצים דתיים

[250px|ממוזער|חלוצים חברי בח"ד ב[הכנסת ספר תורה בקבוצת רודגס בפתח תקווה]]
**ברית חלוצים דתיים** (**בח"ד**)הייתה תנועת נוער חלוצית דתית שנוסדה בגרמניה בשנת 1928 ועלתה לארץ ישראל בשנת 1929, חבריה הקימו את תנועת הקיבוץ הדתי בשנת 1939 שמטרתם הייתה יישוב הארץ בחלוצים דתיים. תחילה נקראה בשם "החלוץ המזרחי", אך מכיוון שמקימיה בקשו להעניק לה שם נייטרלי נטול הקשרים פוליטיים ותיוג מפלגתי, נבחר שם הכולל את בני הנוער מכל הזרמים השונים בגרמניה.

## היסטוריה
התנועה הוקמה ב-24 בדצמבר 1928 בעקבות הוועידה השלישית של צעירי מזרחי בהנהגתו של אויגן מיכאליס שהתקיימה בהמבורג, שבה הוחלט על ייסוד "ברית הנוער של צעירי מזרחי", הנפרדת מצעירי מזרחי בהיותה נעדרת גוון פוליטי והשתייכות לתנועת המזרחי. השימוש במילה "ברית" מסמל את הקשר בין אדם לבוראו ולחברו. כשהדת מתייחסת לברית עם אלוהים והסוציאליזם לברית בין אנשים. מטרת הברית היא לממש את החיבור הזה בהגשמה חלוצית, תוך שמירה על ערכי הדת. במהלך הוועידה נבחר עורך הדין אריך מיכאליס, אחיו של אויגן, כיו"ר התנועה, ונבחרו חברי הנהלת התנועה: אויגן מיכאליס, פאולה שאלתיאל ובנו אופנבורג (ברוך צבי אופיר). מכיוון שרבים מבני תנועות נוער אחרות הסתייגו ונמנעו מלהצטרף לארגון שבשמו מופיעה המילה "המזרחי", הוחלט על שינוי השם ל"ברית חלוצים דתיים".

בינואר 1929 פורסם תקנון הברית, שהגדיר את הארגון כמיועד עבור כל החלוצים הדתיים בגרמניה ושתפקידו להכשיר מקצועית ורוחנית את חבריו, תוך התחשבות בנטיותיהם האישיות וצרכיה של ארץ ישראל. התנועה הוציאה לאור ירחון בשם "חיינו".

התנועה הקימה ברודגס חוות הכשרה ברוח תורה ועבודה עבור נוער דתי ציוני שיעלה לארץ ישראל. מלבד בגרמניה, התנועה פעלה באוסטריה, צ'כוסלובקיה, הולנד, רומניה ואנגליה, בהן הקימה מרכזי הכשרה, וכן בפולין, שבה פעלו חלוצי התנועה במסגרת בני עקיבא והשומר הדתי. בשנת 1939 נוסד על ידי קבוצת חלוצים דתיים מגרמניה, פולין וארצות נוספות הקיבוץ הדתי, ועם עליית הנאצים לשלטון הצליחה התנועה להביא נוער יהודי לאנגליה, שם הצטרף אל הנוער הדתי-ציוני המקומי.

הגרעין הראשון של חבריה כלל אחד עשר מחניכי רודגס, שעלו בשנת 1929 והקימו בשנת 1931 את "קבוצת רודגס" (לימים קבוצת יבנה) בחווה בכפר אברהם שליד פתח תקווה. המקום הפך למרכז הכשרה של בח"ד וחברי תנועות אחרות.

בשנת 1937 הקימו מספר חברי בח"ד, בשילוב עם בוגרי תנועות נוער דתיות-חלוציות מפולין, את קבוצת טירת צבי, שהייתה הראשונה מקבוצות הקיבוץ הדתי. חברי בח"ד לקחו חלק בהקמת מושב הזורעים והקיבוצים בארות יצחק ושלוחות. בשנת 1949 ייסד גרעין מאנגליה את קיבוץ לביא, ובשנת 1982 הקים גרעין נוסף של התנועה את קיבוץ בית רימון.

חברי התנועה התנדבו לבריגדה, ויחידות ההצלה שהגיעו מאנגליה בתום מלחמת העולם השנייה במטרה לסייע לשארית הפליטה. עם תום המלחמה, חידשה בח"ד באנגליה את קשריה עם התנועה באירופה והמשיכה לעודד עלייה של נוער דתי ולהעניק לו הכשרה תורנית דרך תנועה בני עקיבא.

## לקריאה נוספת
* 'ברית חלוצים דתיים (בח"ד)', בתוך: אלי אברהמי, **לקסיקון הקיבוץ**, רמת אפעל: יד טבנקין, תשנ"ח 1998.
*תנועת תורה ועבודה בחזון ובמעש, הסתדרות הפועל המזרחי, תל אביב: הסתדרות הפועל המזרחי בארץ ישראל, 1993.

## קישורים חיצוניים
*הקמת "ברית חלוצים דתיים (בח"ד)" דצמבר 1928
* 
* 
* 
* 
* סרגל תאריכים, באתר מורשת קבוצת יבנה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תנועות נוער עבריות
קטגוריה:ציונות דתית: תנועות
קטגוריה:הקיבוץ הדתי
קטגוריה:העלייה החמישית
קטגוריה:יהדות גרמניה: ארגונים
קטגוריה:תנועת המזרחי
איי פארו במשחקים הפאראלימפיים

**[[איי פארו]]** השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה איי פארו חלק מעולם.

איי פארו היא אחת משתי המדינות היחידות (לצידה של מקאו) המשתתפת במשחקים הפאראלימפיים אך אינה לוקחת חלק במשחקים האולימפיים.

לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של איי פארו ב-13 מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית זהב אחת, כולן בתחרויות השחייה. הספורטאים הבולטים בתולדות המשלחת הם כריסטינה נאס שזכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטרים ובמדליית הכסף במשחה ל-400 מטרים ב והיידי אנדרסן שזכתה בשלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד. 

## מדליות לפי אולימפיאדה
### משחקי הקיץ

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:איי פארו: ספורט
ציון קינן

**ציון קינן** (נולד ב-3 בספטמבר 1955) הוא מנכ"ל בנק הפועלים לשעבר. במשך השנים שימש במגוון רחב של תפקידים בסניפים ובמטה ההנהלה הראשית של הבנק.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
קינן נולד כציון וקנין ב־3 בספטמבר 1955 במעברה ליד צומת מסמיה.

### בבנק הפועלים
קינן החל לעבוד בבנק הפועלים בשנת 1978, כעובד זוטר ("טלר"), בסניף הבנק ברחוב הרצל בתל אביב. לתפקידו הבכיר הראשון בבנק – מנהל האגף למשאבי אנוש – מונה קינן בשנת 1995. כעבור שלוש שנים מונה למנהל החטיבה הקמעונאית באזור הדרום, תפקיד בו היה ממונה על כ-40 סניפים.

בשנת 2000 קודם קינן לתפקיד מנהל האגף הקמעונאי, וקיבל אחריות על כ-250 הסניפים הקמעונאיים של הבנק. בשנה שלאחר מכן מונה לחבר הנהלת הבנק ולראש החטיבה למשאבי אנוש ולוגיסטיקה. ב-2003 מונה לראש החטיבה הקמעונאית של הבנק.

ב-2006 מונה לממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים, ושנה לאחר מכן עבר לניהול החטיבה העסקית, שבין לקוחותיה החברות הגדולות ביותר בישראל. הוא הקים מטה לאסטרטגיה, שיווק ופיתוח עסקים, המתמחה בפיתוח פתרונות בנקאיים ועסקיים כוללים, מותאמים במיוחד לצורכי הלקוחות.

באוגוסט 2009 הודיעה ועדת איתור שהוקמה בבנק לאחר פרישת המנכ"ל הקודם צבי זיו, על בחירתו של קינן, קיבלה את אישור בנק ישראל למינוי, וקינן מונה למנכ"ל בנק הפועלים.

כשנה וחצי לאחר מינויו נפתחה נגדו חקירה בחשד לביצוע עבירות של קבלת דבר במרמה והפרת אמונים בתאגיד, בפרשה שעסקה באשראי שקיבל מהבנק דני דנקנר, יו"ר הבנק לשעבר, ובטיפולו של קינן בבקשת האשראי. על פי הנטען, בהיותו מנהל החטיבה העסקית בבנק, היה מעורב באישור הלוואה לדנקנר שלא על פי נוהלי העבודה המקובלים. במהלך החקירה נגד דנקנר התברר כי הוא מסר לקינן הצהרה כוזבת בדבר מטרת האשראי המבוקש ופירוט של נכסיו האישיים. זו הוצגה על ידי קינן בוועדת ההלוואות לעסקות בעלי עניין ללא בדיקה של נכונות המידע ובכך סייע לאישורה. נושא תפקודו של קינן שולב כהליך בדיקה שהתנהל בפרקליטות כחלק מן ההליך המשפטי שנוהל באותה עת נגד דנקנר. בסיום הליך הבדיקה הודיעה הפרקליטות כי אין בידה ראיות מספיקות להוכיח כי קינן שיקר לחברי ועדת האשראי או כי המידע שהביא בפניהם היה הגורם העיקרי באישור ההלואה לדנקנר, ולכן המליצו על סגירת התיק נגדו עקב חוסר ראיות מספיקות לאור הודעת הפרקליטות לא התנגד המפקח על הבנקים להמשך כהונתו של קינן כמנכ"ל הבנק אך החליט להמשיך בבדיקת האירוע בהיבט המנהלי והרגולטורי.

בפרשה אחרת, בה נחשד בעבירות מין באחת הכפופות לו בעת היותו מנהל חטיבה החליט פרקליט המדינה שי ניצן לסיים את הליך הבדיקה ולא לפתוח בחקירה פלילית זאת לאחר שבבדיקה נאספו חומרים ומסמכים מהבנק, וכן נגבו עדויות מגורמים מעורבים, אך אותה עובדת סירבה לשתף פעולה או להתלונן.

בחודש אוגוסט 2012 הוארכה כהונתו של קינן כמנכ"ל בנק הפועלים עד שנת 2017.

לאחר שקינן ומשפחתו סבלו מהטרדה מאיימת מצד עו"ד ברק כהן וקבוצת "באים לבנקאים", שמחו על פעילותו כמנכ"ל הבנק, הוציא בית המשפט, ביוני 2015, צו הרחקה נגד ברק כהן.

ב-1 באוגוסט 2016 פרש מבנק הפועלים והוחלף על ידי אריק פינטו.

## השכלה
קינן הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה ובעל תואר שני בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב.

## חייו האישיים
נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ציון קינן, באתר גלובס
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק הפועלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
בורגקונשטאדט

**בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט** (בגרמנית: **Burgkunstadt**) היא עיר במחוז ליכטנפלס  בצפון בוואריה שבגרמניה. היא שוכנת על הגדה הימנית של נהר המיין, 15 ק"מ מערבית לקולמבך  ו-24 ק"מ צפונית מזרחית מקובורג.

## היסטוריה
העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר ליישוב במקום מתוארכת למאה ה-8 והתעודה הכתובה הראשונה על יישוב שם היא מ-13 באפריל 1059 בתקופתו של פרידריך ברברוסה. העיר זכתה בכתב נאמנות ב-27 באפריל 1426 תחת שלטונו של הנסיך פרידריך הבישוף של במברג.
היו בעיר כמה התפרצויות של מגפת הדבר ב-1312, 1348, 1448, 1473 ו-1695.

ב-1517 קיבלה העיר את הפרוטסטנטיות אבל ב-1624 חזרה לקתוליות. תושבי העיר תמכו במרד האיכרים ב-1525 אבל הבישופות השלטת ציוותה על בזיזת העיר כעונש והעיר נכנעה ביוני.
במלחמת המרקיזים השנייה ב-1533 נכבשה העיר על ידי אלברט אלקיביאדס  ששרף כמעט את כל העיר.

במלחמת שלושים השנים נכבשה העיר על ידי חיילים שוודים והוחזקה על ידם במשך שנה וחמישה חודשים, מ-1632 ואילך. הדבר גרם לירידה גדולה מאוד בתנאי החיים החיים.

בניין העירייה נבנה ב-1690 והוא אבטיפוס למבנה פרנקוני הבנוי בחלקו מעץ. בזמן מלחמת שבע השנים הוצבו בעיר חיילים פרוסים, דבר שגרם לעוד יותר הרס וביזה. בזמן המלחמות הנפוליאוניות הוכרח הבישוף המקומי להתפטר ב-1802, וממשל העיר נעשה חילוני.

העיר נפתחה לתיעוש עם פתיחת קו רכבת ב-15 בפברואר 1846. נבנה בית חרושת לדודי קיטור ב-1862 וקו הטלגרף הראשון הגיע לעיר ב-1877. העיר התפרסמה בזכות בתי החרושת לנעליים שלה והיא סיפקה מגפיים צבאיים במלחמת העולם הראשונה. אחרי המלחמה סבלה העיר מהאינפלציה המשתוללת שהייתה בגרמניה בשנות ה-20.

בתקופת השלטון הנאצי מונה ד"ר לאו פויזינגר (Leo Feusinger) לראשות העירייה והוא הוביל חרם על יהודים ב-1 באפריל 1933. העיר אימצה בהתלהבות מדיניות אנטי-יהודית. בית הכנסת נבזז ונחרב בליל הבדולח ב-1938, ותושבי העיר האחרונים גורשו לבלז'ץ ולסוביבור ב-24 באפריל 1942, ונרצחו שם.

אחרי המלחמה חזרו בעיר לייצור נעליים אבל הייצור ירד אחרי שבית החרושת האחרון נסגר ב-1990. העיר התפרסמה אחרי כן בבתי הספר התיכוניים שלה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בוואריה: ערים