open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הקומנדו הבריטי

[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטת הקומנדו|אנדרטת הקומנדו הבריטי, הממוקמת בספין ברידג', ההיילנדס הסקוטים]] 

**הקומנדו הבריטי** היה כוח מיוחד שהוקם במהלך מלחמת העולם השנייה ביוני 1940 לאור בקשתו של ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, ומטרתו הייתה לבצע פשיטות על הכוחות הגרמנים באירופה הכבושה. צוותי הקומנדו הבריטי הורכבו במקורם מחיילי הצבא הבריטי אשר התנדבו לשורות הכוחות המיוחדים, אך הוסיפו וכללו בסופו של דבר חברים מכל חילות הכוחות המזוינים של בריטניה ומספר מתנדבים מארצות שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית. 

חיילי הקומנדו הבריטי שירתו בכל זירות המלחמה, החל מהחוג הארקטי ואירופה וכלה במזרח התיכון והזירה הדרום-מזרח אסייתית, כשמספר הצוותים מונה כ-30 יחידות וארבע חטיבות סער. מבצעיהם נעו בין פלישה מבודדת דרך הים לבין הסתערות פלוגתית המובילה את כוחות בעלות הברית בזירות באירופה ובאסיה. לוחמי הקומנדו הבריטי חבשו לראשם כומתה ירוקה.

לאחר המלחמה פורקו מרבית יחידות הקומנדו הבריטי. אולם מורשת הקומנדו נותרה בחיל הנחתים המלכותי שהגוף המתמרן העיקרי בו הוא חטיבת הקומנדו השלישית, אשר כוללת בתוכה את גדודי הקומנדו (40, 42 ,45) של החיל. ניתן ליחס את מקורם של השירות האווירי המיוחד, שירות הסירות המיוחד והרגימנט המוצנח של ימינו לקומנדו הבריטי מימי מלחמת העולם השנייה. השפעתו של הקומנדו הבריטי ניכרת גם על חילות ברחבי אירופה וארצות הברית - הקומנדו הימי של צרפת, קורפס קומנדוטרופן של הולנד, בריגדת הפאראקומנדו של בלגיה ויחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית.

לאחר מלחמת העולם השנייה יחידות הקומנדו של הצבא פורקו ונותרו יחידות הקומנדו של חיל הנחתים הפועלות עד היום. עם זאת, הצבא ממשיך לספק תמיכה טקטית בתחומים כמו ארטילריה, הנדסה קרבית ולוגיסטיקה.

## ראו גם
x troop
*
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה צבאית
קטגוריה:יחידות צבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הצבא הבריטי: רגימנטים
קטגוריה:בריטניה: יחידות מובחרות
חוח עקוד

**חוח עקוד** (שם מדעי: *Scolymus maculatus*) הוא מין בסוג חוח שבמשפחת המורכבים.

הצמח גם מכונה "קוץ עוז" מקור השם מגיע משנות ה-80 ומשמעות המילה "עוז" היא היא בגלל שהקוץ מהג לעצבן אנשים בשל הקושי בגידול הצמח.

החוח שמשמעות שמו הלטיני "גדילן זהב" - הוא בין הקוצים הנפוצים ביותר בשדות חקלאיים, ובשטחים שהיו מעובדים בעבר. יש הסוברים שהוא ה'נעצוץ' המקראי, הן בשל מציאותו בשדות, והן בשל צורתו הדומה במעט לברוש, אשר אמור להחליף אותו, על פי האמור בישעיהו.

זהו צמח נפוץ במזרח התיכון, בכל ארצות אגן הים התיכון - צפון אפריקה, מערב אסיה ודרום אירופה, כמו כן בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקנריים, ובעיקר צומח באדמה כבדה, בשולי שדות מעובדים, או באזורים שעובדו בעבר. בארץ הוא נמצא בכל חלקיה שאינם דרומיים, מהחרמון ועד לנגב הצפוני, ומבקעת הירדן והערבה, ועד שפלת החוף, כולל גב ההר, ואזורי המדבר.

הגבעול המרכזי עולה עד 130 ס"מ, הוא בצורת כנפיים וכל חלקי הצמח כולל העלים והפרחים בעלי צורה משוננת המסתיימת בקוצים. גבעולי משנה מסתעפים ממנו. תפרחתו - למעשה כל 'עלה כותרת' הוא פרח נפרד - היא צהובה ומרשימה, וסביבה "קרקפת" - עטרה של עלים ירוקים קוצניים. הפרחים נמצאים בקצהו של הגבעול המרכזי, ושל גבעולי המשנה המסתעפים ממנה. פורח מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מאי עד אוגוסט).

הצמח חד ביתי. הזרעים מופצים ברוח באמצעות פלומה לבנה.

על פי פרופ' אבינועם דנין הצמח אכיל וטעים, לאחר שמסירים ממנו את קוציו, ושכבה של לבנוניות הנוטפת ממנו.

על פי הרפואה העממית, חליטה של גבעולי חוח, אמור להרגיע את הקיבה וכן כאבים בדרכי השתן.

## זיהוי החוח המקראי
הפסוק , פורש באופן מוטעה בידי האירופאים כשיח הוורד, והחוחים פורשו כ'קוצים' - אותם חלקים חדים ודוקרים בקצותיה של צמחייה קוצנית. עם התחדשות היישוב בארץ ישראל, חוקרי הצמחייה המקראית והתלמודית, הסכימו שהשושנה היא פרח יפה ולא קוצני - אולי שושן צחור בעל שישה עלים, ושהחוחים הם קוצים כלשהם.

על פי המקרא וספרות חז"ל, החוח הוא בעל התכונות הבאות:
* הוא צמח מעזבה - כלומר צומח באזור שהיה מעובד וניטש. תכונה זו של החוח היא על פי . סירים הם סירה קוצנית, קמוש וחוח הם אולי צמחים מסוימים ואולי רק תיאור לצמחייה יבשה וקוצנית.

* החוח צומח באדמת שדה כבדה - בקרבת פרח השושנה, המרשימה, הגדולה ובעלת ששת עלי הכותרת (שגם אותה יש לזהות). כמו כן איוב לאחר שהשקיע כל כך הרבה, הוא מצפה לתמורה הולמת, ואת אכזבתו הוא מבטא בסוף דבריו בספר איוב: .

* החוח נאכל על ידי בהמות: 

* לפי ה, שדים מסוימים, הנקראים "רוחין" ו"לילין" נוצרים מן החוח לאחר שבע שנים.

החוח שימש בסיס לשמה העברי של הציפור חוחית, ציפור יציבה ומקננת בישראל, הניזונה מזרעיו ומזרעי קוצים אחרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחי המקרא
נדב סופרמן

**נדב סופרמן** (25 באוקטובר 1911 – 8 בדצמבר 1972) היה רופא נשים, מנהל מחלקה בבית החולים לנשים וליולדות הקריה בתל אביב ומנהל בית החולים.

## ביוגרפיה
סופרמן נולד בגליציה. עלה ארצה בגיל שנה עם הוריו, המחנך רפאל סופרמן ואשתו מטילדה. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.

נסע ללמוד רפואה בצרפת (מונפלייה והסורבון בפריז). התמחה במיילדות וגינקולוגיה בפריז.

בשובו ארצה עבד במחיצתו של פרופ' יוסף (גוסטב) אשרמן, אותו ירש כמנהל בית החולים הקריה במקביל להיותו מנהל מחלקת נשים ויולדות ב' (בשנת 1958).

סופרמן נפטר מהתקף לב בעת אחד הכינוסים למיילדות וגינקולוגיה שנהג לארגן.

## קישורים חיצוניים
* עמוד לזכרו באתר ההסתדרות הרפואית

## הערות שוליים

קטגוריה:גינקולוגים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
מטרוויל

**מטרוויל** (באנגלית: **Matraville**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).

## גאוגרפיה
מטרוויל ממוקם כ-9 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מצפון במארוברה, הילסדייל ואיסטגרדנס, ממזרח בצ'יפלי, ממערב בפורט בוטאני ובנקסמדו ובדרום בפיליפ ביי וליטל ביי. גבולו המזרחי של הפרוור הוא בשדירת אנזאק, והכביש הראשי החוצה אותו מצפון לדרום הוא דרך בנרונג, הממשיכה לליטל ביי.

## היסטוריה
אזור מטרוויל החל נבנה בתחילת המאה ה-20. בתחילה הוקצו נחלות לבתי ספר וכנסיות, וב-1907 הוקם בפרוור בית ספר על שם ג'יימס מריו מטרה, אחד מהקצינים שהיו על ספינתו של ג'יימס קוק. מטרה היה אחד ממצדדי הקמת המושבה האירופאית בסביבת בוטאני ביי בשנת 1783, עם התבססות המשלחת באזור.

בשנת 1917 החלה הקמת שכונות לדיור החיילים שחזרו ממלחמת העולם הראשונה, בעיקר באזור שדירת אנזאק. בין 1918 ו-1925 נבנו בפרוור כמעט מאה וילות. הפרוור כולל היום גן זיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה, שנוסד באותה תקופה.

## תרבות
מטרוויל הוא פרוור מגורים, ואינו כולל מוסדות תרבות. הוא קרוב מאוד לחופים של בוטאני ביי מחד, ומלבר וליטל ביי מאידך. באופן ספציפי, חוף יארה ביי מצוי מספר מטרים מגבולו המוניציפלי של הפרוור.

בפרוור אוכלוסייה סינית גדולה, כמעט 30 אחוז, חלקה הגיעה יחד עם הבהלה לזהב בסוף המאה ה-19 באזור.

בפרוור מספר כנסיות: הכנסייה האנגליקנית סיינט אגנס, הכנסייה הבפטיסטית של מטרוויל, והכנסייה הנוצרית קהילתית של מזרח סידני.

## קישורים חיצוניים

* מטרוויל באתר "Dictionary of Sydney"
* מטרוויל באתר "Sydney Suburbs"

קטגוריה:פרוורי סידני
און (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
חוג חתם סופר

**חוג חתם סופר** הן קהילות חרדיות של יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה, שהוקמו במטרה לשמר את מנהגי הקהילות באוברלנד על פי מורשתו של החת"ם סופר.

## היסטוריה
קהילת חוג חת"ם סופר נוסדה בארץ ישראל בשנות ה-30, על ידי יוצאי הונגריה וצ'כוסלובקיה. בבחירות הראשונות למושבה בני ברק, בשנת 1939, הריץ חוג חת"ם סופר במקום רשימה עצמאית, בראשות משה שרייבר, מצאצאי החת"ם סופר. שרייבר שימש נציג במועצה במשך מספר קדנציות והיה מנאמני החזון איש.

בשנות ה-50 ובשנות ה-60 התפתחו קהילות חוג חת"ם סופר בכמה מקומות בישראל. המרכז הבולט ביותר היה בבני ברק, שבה נוסדו שלוש קהילות, האחת בראשות הרב יצחק שלמה אונגר, השנייה בראשות הרב יצחק צבי ברנפלד, מצאצאי החת"ם סופר, והשלישית בשיכון ה'. שני רבני הקהילות שימשו גם כדיינים בבית דינו של הרב שמואל הלוי ואזנר. קהילתו של הרב אונגר הקימה ישיבה גדולה שבראשה עמדו לצדו ראשי ישיבה נוספים, ובהם הרב יעקב אדלשטיין והרב אשר וייס, וכמשגיח כיהן הרב ישראל משה רוזנפלד, לימים האדמו"ר מדאראג. הקהילה שבראשות הרב ברנפלד ייסדה בשנות ה-60 תלמוד תורה שנועד בעיקר לילדי הקהילה. בין תלמידיו של מוסד זה נמנים בני קהילתו של הרב וואזנר בבני ברק.

בתל אביב היו מרכזי הקהילה ברחובות בר כוכבא ואחד העם, בקהילה ברחוב בר כוכבא כיהן כרב רבי יואל פולק וכרב הקהילה ברחוב אחד העם כיהן הרב מרדכי יפה-שלזינגר. בירושלים עמד בראש הקהילה הרב יששכר דב גולדשטיין, ראש כולל שומרי החומות. בפתח תקווה עמד בראש הקהילה הרב יעקב שמריהו דייטש ומרכזה ברחוב איכילוב שבמרכז העיר. קהילות נוספות היו בערים רעננה נתניה באר שבע תפרח וצפת.

## כיום
עם השנים התדלדלו קהילות חוג חת"ם סופר. מן הדור הוותיק נותרו שרידים מעטים ורבים מבני הדור השני נטמעו בזרמים החרדיים המרכזיים - החסידים והליטאים. חלק מתלמידי הישיבות ההונגרים לומד בישיבות נוספות, ובהן ישיבת חכמי לובלין בבני ברק וישיבת ערלוי בירושלים.

לאחר פטירת הרב אונגר התפצלו שני תפקידיו: כרב הקהילה משמש הרב יוסף מאיר אלטמן שקהילתו מתנהלת כיום כמעט כחצר חסידית. לראשות הישיבה מונה הרב שמואל אליעזר שטרן, דיין בבית דינו של הרב וואזנר. לאחר פטירת הרב ברנפלד התמנה כרב הקהילה הרב משה בנדיקט. לאחר פטירת הרב יפה-שלזינגר, רב הקהילה בתל אביב, לא מונה לו ממלא מקום בשל הידלדלות הקהילה המקומית. לאחר פטירת הרב יעקב שמריהו דייטש, רב הקהילה בפתח תקווה, מונה בנו הרב חיים יהודה דייטש לממלא מקומו. כרב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים שימש הרב נפתלי הירצקא פרנקל, לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו הרב אהרן שמואל פרנקל.

## גופי כשרות
אחד ממוקדי הכוח המרכזיים של קהילות חוג חת"ם סופר הוא מערכת הכשרות למהדרין שהן מפעילות בנפרד – בבני ברק ובפתח תקווה. בשנות ה-70 הנחה הרב שמואל הלוי ואזנר את מערכת הכשרות של חוג חת"ם סופר בבני ברק, וחתימתו התנוססה על מוצרים שבהכשרה. בראש המערכת עמד הרב דב לנדא, חסיד גור, עד שעזב בשנת 2015. מאז מכהן הרב יוסף מאיר אלטמן ועסקן גור יהודה בסר.

### בעיות כשרות
בשנת תשפ”ד (2024) התברר כי מוצרים שיוצרו בספרד ובצרפת תחת הכשר בד”ץ חתם סופר בני ברק קיבלו השגחה ללא פיקוח ממשי ועל סמך דיווחים לא מהימנים. הרב שמואל אליהו, רב העיר צפת, פרסם מכתב בו קבע כי מוצרים אלו אינם כשרים. במקביל, רבני הכשרות הסירו את השגחתם ממוצרים אלו שיובאו מספרד ומצרפת. בעקבות המקרה זומן גוף ההכשרות לשימוע ברבנות הראשית ואף ננזף.

## קישורים חיצוניים
* ספר היובל - קהילת וישיבת חוג חתם סופר, בני ברק תשע"ד. (הקישור לאוצר החכמה, הזמין למנויים בלבד.)

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות חרדית בישראל
קטגוריה:יהדות הונגריה
קטגוריה:גופי כשרות בישראל
קטגוריה:החתם סופר
רן לוי (סופר)

**רן לוי** (נולד ב-8 באוגוסט 1975) הוא סופר, היסטוריון ציבורי, מפיק ומגיש את הפודקאסט "עושים היסטוריה", העוסק בהיסטוריה של המדע והטכנולוגיה וכן המייסד והעורך הראשי הראשון של רשת הפודקאסטים בעלת אותו השם.

## ביוגרפיה
ממוזער|שמאל|רן לוי ועידו עוזיאל בהקלטת פרק של עושים היסטוריה
[ממוזער|שמאל|רן לוי בהקלטת שטח של 'עושים היסטוריה' ב[אלביט מערכות]]
לוי נולד ב-8 באוגוסט 1975 בחיפה. שירת בצבא בחיל הים כמפקד ספינת "דבור" בדרום, ומאוחר יותר כמפקד בית הספר לימאות ונשק בבה"ד חיל הים. השתחרר בדרגת סרן.

לוי מהנדס אלקטרוניקה בהשכלתו, בוגר הפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון. בטכניון ערך וכתב את "דמיקולי", מדור ההומור והסאטירה של "קולי", עיתון הסטודנטים.

רן לוי עבד בחברת מלאנוקס טכנולוגיות כמהנדס חשמל מספר שנים, והחליט לעבור לעבוד בחברת רפאל בעקבות הצלחת הפודקאסט. לוי עבד ברפאל עוד מספר שנים, עד שהחליט לעזוב את עבודתו כשכיר ולהתמקד ביצירת פודקאסטים.

לוי מרצה על מגוון נושאי מדע וטכנולוגיה לקהל הרחב. כותב במגוון רחב של ירחונים ואתרים, בהם ynet, כלכליסט, הידען, אודיסאה ועוד. מפיק ומגיש את הפודקאסט "עושים היסטוריה", פודקאסט על מדע, טכנולוגיה והיסטוריה. לוי הרחיב את הפודקאסט הזה לרשת פודקאסטים בשם "רשת עושים היסטוריה" והוא היה העורך הראשי שלה עד לשנת 2022. בשנת 2017 הקליט לוי פודקאסט נוסף באתר החינוכית המבוסס על ספרו "האוניברסיטה הקטנה של המדעים".

בפברואר 2025 מכר רן לוי את חברת **פודקאסט ישראל מדיה בע"מ**, חברת האם של "רשת עושים היסטוריה", לאייל דגן ולשילה דה בר שישמש כמנכ"ל.

## חיים אישיים
לוי גרוש ואב לשלושה. דודתו היא מלכת היופי חווה לוי.

## ספריו
* **פרפטום מובילה:** על פיזיקה, מכונות נצח, שרלטנים ומה שביניהם. יצא לאור בשנת 2007, בהוצאת ספריית מעריב. ספר מדע-פופולרי זה שוטח את סיפורה וגלגוליה של מכונת התנועה המתמדת.
***האוניברסיטה הקטנה של המדעים:** ספר המציג עניינים מדעיים קצרים במגוון תחומי מחקר ובהם אסטרונומיה, ביולוגיה, גוף האדם, פיזיקה, כימיה, מדעי המחשב, ומדעי כדור הארץ.
***הקוף שידע לאהוב (ספר אלקטרוני):** קובץ מאמרים הלקוחים מתוך פרקי הפודקאסט "עושים היסטוריה". כל אחד מהם נוגע בשאלה מתוך תחומי מדע, טכנולוגיה, תרבות והיסטוריה שונים: פיזיקה, חלל, ביולוגיה, מחשבים, רפואה ואחרים.
***קרב מוחות: ההיסטוריה הזדונית של [[וירוס מחשב|וירוסי המחשב]]**. יצא בשנת 2013 בהוצאת כתר.

* **עושים פודקאסט: איך להצליח בעולם ההסכתים (ספר אלקטרוני)**: קובץ מאמרים עם עצות להסכתים מאת לוי עצמו הכולל גם טיפים ועצות מפודקאסטרים, עורכים ואנשי רדיו בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר האינטרנט עושים היסטוריה
* אוסף מאמרים שנכתבו על ידי רן לוי, באתר "הידען"
* 
*  סיפור ילדות של רן לוי בסיפור משותף עם הפודקאסט סיפור ישראלי, 13 בספטמבר 2014
* 

**על כתביו**:
* אבשלום אליצור, המכונה המובילה את המדע, פורסם ב"מעריב", אפריל 2007
* 
* פרק #15 – רן לוי, ריאיון עם רן לוי בפודקאסט גיקונומי

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:בוגרי קורס חובלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל עושים היסטוריה
קטגוריה:מגישי פודקאסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
רבי יוסי ברבי יהודה

רבי **יוסי ברבי יהודה** היה תנא בדור האחרון לתנאים, בנו של רבי יהודה, ונכדו של רבי אלעאי. חי בדורו של רבי יהודה הנשיא.

רבי יוסי נולד לרבי יהודה, אחד התנאים המפורסמים ביותר, והמוזכר מכולם במשנה. את עיקר תורתו למד ככל הנראה מאביו. בתלמוד הוא מוזכר לפעמים כשהוא חלוק בסוגיות תלמודיות עם אביו. הוא חלוק פעמים רבות עם הדור המבוגר יותר, חבריו של אביו רבי יהודה ותלמידיו של רבי עקיבא, כמו למשל רבי אלעזר בן שמוע, רבי שמעון בר יוחאי, ועם חברו רבי יהודה הנשיא.

## מתורתו

פסקיו של רבי יוסי ברבי יהודה מוזכרים בתלמוד פעמים רבות, ואף מהאגדה אין הוא מושך את ידו. רבים מפסקיו אקטואליים כיום, ונידונים בהרחבה בספרי הפוסקים. כך למשל הוא מתיר ללכת מעל מקום טמא ב"אוהל זרוק" שאינו נוגע בקרקע (דוגמה אקטואלית - מטוס), שכן הוא נחשב כרשות נפרדת, הוא דן באיסור חדש בחוץ לארץ, שאלה קשה השנויה במחלוקת גדולה, האם הוא נוהג בחוץ לארץ, והוא מכריע: .

רבי חנינא מסורא, היה מזהיר בדרשותיו, שלא יאמר אדם לאשתו "אל תתייחדי עם פלוני", שכן יש לחשוש לשיטת רבי יוסי בן רבי יהודה, שקינוי הוא אפילו ללא עדים, ואז תהא אסורה לו אם תתייחד עמו.

### חידושי הלכות
אחד מהם, הוא בסוגיית ייעוד, דין מקראי שמשמעו כי מי שברשותו אמה עבריה, שהיא בת הנמכרת על ידי אביה לעבוד ברשות הקונה, בעודה קטנה, מצווה עליו להתחתן עימה, על ידי שמייעדה ומייחדה לאישות, ובכך, המעות הראשונות שנתן לאביה כדי לקנותה לשפחה – נהפכים למפרע למעות קידושין. לפי דעתו של רבי יוסי ברבי יהודה, הקידושין נעשים בחוב המעות שנותר מתוך המעות הראשונות, המחייב אותה להשלים את העבודה שנתן לאביה, ולכן דווקא אם מתוך שש השנים שנמכרה נותר זמן עבודה השווה פרוטה, היא מקודשת.

### חידושי אגדות
*ביומא אומר רבי יוסי: אדם חוטא פעם ראשונה ושנייה ושלישית מוחלין לו רביעית אין מוחלין לו. הרמב"ם והראב"ד נחלקו בפירוש המאמר. הרמב"ם משלב בין מאמר זה למאמר אחר המוזכר במסכת ראש השנה, ולפיהם הוא פוסק:

לעומת זאת, הראב"ד חולק על השילוב בין שני המאמרים, והוא סבור שבעוד שמאמרו של רבי יוסי ברבי יהודה מדובר כלפי העבירות עצמם, ששלושת הראשונים מחולים לו מיד אם עשה תשובה (ללא צורך בייסורים ויום הכיפורים, הרי שהמאמר מוזכר במסכת ראש השנה עניינו ביום הדין הגדול, שלאחר המיתה, ונועד להציל את הבינונים, שחשבונם - מחצה זכויות ומחצה עוונות, מהגיהנום.
*שלשה דברים צוה רבי יוסי ברבי יהודה את רבי: אל תצא יחידי בלילה, ואל תעמוד בפני הנר ערום (כי העומד בפני ערום נכפה), ואל תכנס למרחץ חדש שמא תפחת. עד כמה? אמר רבי יהושע בן לוי עד י"ב חדש.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:משפחת רבי אלעאי
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-2
2010 ברפובליקה העממית של סין

**[[2010]] ב[[הרפובליקה העממית של סין|רפובליקה העממית של סין]]** הייתה השנה בה חגגה הרפובליקה העממית של סין 61 שנה מיום היווסדה.

## הנהגה
* נשיא - חו ג'ינטאו
* ראש ממשלה - ון ג'יאבאו

## אירועים בולטים

* 6 בינואר - סין הופכת ליצואנית הגדולה ביותר בעולם.
* 12 בינואר - חברת גוגל מודיעה, בצעד יוצא דופן, כי שרתי החברה נפרצו על ידי האקרים אשר ניסו לגשת למידע הקשור למתנגדי משטר סינים. כמו כן, גוגל הודיעה כי בעקבות הפרשה מעתה גוגל לא תצנזר יותר תוצאות חיפוש ברפובליקה העממית של סין, וכי היא עלולה אף להפסיק לפעול ברפובליקה העממית של סין.
* 18 בינואר - רעידת אדמה בדרגה 3.4 בסולם ריכטר מתרחשת בפרובינציית גוויזהו. באירוע נהרג שבעה בני אדם.
* 24 בינואר - הממשל הסיני מכחיש באופן רשמי כל מעורבות בהתקפות המקוונות על שרתי חברת גוגל.
* 31 בינואר - רעידת אדמה בדרגה 5.2 בסולם ריכטר מתרחשת במחוז סצ'ואן. באירוע נהרג אדם אחד ונפצעו 11 נוספים. כמו כן, לפחות 100 בתים נהרסו.
* 23 במרץ - בשעה 03:00 (UTC 8), החלה גוגל לנתב מחדש את כל שאילתות החיפוש של Google.cn לאתר Google.com.hk (גוגל הונג קונג), ובכך עקפה את הרגולטורים הסינים ואפשרה תצוגה של תוצאות חיפוש אשר צונזרו בעבר בפני משתמשי האינטרנט הסינים.
* 9 באפריל - רעידת אדמה בדרגה 4.1 בסולם ריכטר מתרחשת בעיר טאנגשאן שבחלקה הצפוני של המדינה.
* 13 באפריל - רעידת האדמה בדרגה 6.9 בסולם ריכטר, פוגעת בעיקר בעיר צ'ינגהאי. רעידת האדמה גורמת למותם של לפחות 2,000 בני אדם ולפציעתם של 10,000.
* 6 במאי - טורנדו רב עוצמה פוגע בעירייה צ'ונגקין שבחלקה הדרום-מערבי של סין וגרמה למותם של לפחות 25 בני אדם ולפציעתם של מעל ל-160 בני אדם.
* 21 ביוני - פיצוץ במכרה בהנאן שבחלקה המרכזי של המדינה גורם למותם של לפחות 46 כורים.
* 17 ביולי - 28 כורים נהרגים בשריפה שפרצה במכרה פחם שבמחוז שאאנשי.
* 31 ביולי - 17 כורים נהרגים בשריפה שפרצה במכרה פחם שבמחוז שאאנשי.
* 1 באוקטובר - הגשושית שנז'ה 2 משוגרת לחלל.
* 8 באוקטובר - פרס נובל לשלום לשנת 2010 מוענק לפעיל זכויות האדם הכלוא ליו שיאבו "על מאבקו הארוך והבלתי אלים למען זכויות אדם בסיסיות בסין". שיאבו מרצה עונש מאסר של 11 שנים בגין פעילות נגד המשטר בסין.
* 28 באוקטובר - ה-Tianhe-1 הופך למחשב העל המהיר ביותר בעולם.

## נפטרו

[שמאל|ממוזער|160px|[טה ויי]]
* 4 בפברואר - טה ויי, 95, אנימטור סיני.
* 14 בפברואר - ג'אנג ילין, 28, כדורגלן סיני
* 7 ביוני - חי זמין, 93, דיפלומט הסיני.
* 25 ביוני - וו גוואנזוג, 90, צייר סיני.
* 5 ביולי - ג'יה הונגשאנג, 43, שחקן סיני.
* 15 ביולי - לואו פינצ'או, 98, זמרת אופרה סינית.
* 29 ביולי - ז'אנג ג'י, 110, ביוכימאי ותזונאי סיני.
* 30 ביולי - צ'יין ווי-זאנג, 96, פיזיקאי ומתמטיקאי הסיני.
* 18 באוקטובר - פנג צ'ונג, 95, פוליטיקאי סיני.

## קישורים חיצוניים

*
הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין
פרס או. הנרי

**פרס או. הנרי** (אנגלית: **O. Henry Award**) הוא פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב ביותר הניתן החל משנת 1919. הפרס קרוי על שמו של הסופר האמריקאי או. הנרי.

## היסטוריה
כשמונה שנים לאחר מותו של או. הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון. לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו. חברת Doubleday, Page & Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O. Henry Prize Stories".

במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה. החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים. שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.

## זוכי הפרס

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:ספרות אמריקאית
או. הנרי
או. הנרי
או. הנרי
קטגוריה:סיפורים קצרים
קטגוריה:או. הנרי
This Is Me... Then

***This Is Me... Then*** (בעברית: **זאת אני... אז**) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת ג'ניפר לופז. האלבום יצא לאור ב-25 בנובמבר 2002. מן האלבום יצאו ארבעה סינגלים, מתוכם שני להיטים מצליחים. לאלבום יצאו שתי גרסאות אחת הגרסה האירופאית והמקסיקנית אשר כללה דיסק נוסף עם הרמיקסים של כל הסינגלים מהאלבום והשנייה כללה את השיר "I'm Gonne Be Alright".

ב-25 בנובמבר 2022, ביום השנה ה-20 לאלבום, הודיעה לופז שהיא תוציא אלבום המשך הנקרא *[[This Is Me... Now]]* (2024).

## סינגלים
* "Jenny From The Block" – היה הסינגל הראשון מהאלבום. הסינגל היה לאחד מהסינגלים המצליחים ביותר של לופז כאשר נכנס לעשרת המובילים בכל העולם. בארצות הברית, הגיע למקום השלישי. בנוסף, באוסטרליה, הגיע השיר למעמד פלטינה.
* "All I Have" – היה הסינגל השני מהאלבום וזכה להצלחה דומה כמו הסינגל כאשר הגיע לפסגת מצעד הבילבורד האמריקאי.
* "I'm Glad" – היה הסינגל השלישי, שלא הצליח במידה דומה לסינגלים הקודמים מהאלבום, והגיע למקום ה-32 בבילבורד, אך נכנס לעשרת המובילים במצעדי הפזמונים בבריטניה, קנדה, הולנד, איטליה ואוסטרליה.
* "" – היה לסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום. הסינגל נחשב לכישלון לעומת שני הסינגלים הראשונים, כאשר נכנס ל-72 המובילים במצעד הבילבורד. עם זאת, הגיע השיר לעשרים העליונים בבריטניה.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי ג'ניפר לופז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טראקמאסטרס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי קורי רוני
קטגוריה:אלבומי חברת אפיק רקורדס
האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי

**האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי** (**International Humanist and Ethical Union**) הוא ארגון-גג בין-לאומי של יותר ממאה ארגונים הומניסטיים, רציונליסטיים, חילוניים, ספקניים, תומכים במחשבה חופשית ובעלי אופי דומה. האיגוד הוקם בשנת 1952, וכיום חברים בו יותר ממאה ארגוני הומניזם חילוני ביותר מארבעים מדינות, בהם גם האגודה ההומניסטית הבריטית.

## אודות
הארגון הוקם באמסטרדם בשנת 1952 ונרשם בניו יורק. נשיאו הראשון של הארגון היה היהודי-הולנדי יאפ ואן פראך, אשר שימש בתפקיד משנת 1952 ל-1975. בשנת 2002, לרגל חמישים שנה לארגון, העצרת הכללית של הארגון אישרה את "הצהרת אמסטרדם", אשר אמורה להיות ההצהרה הרשמית של ההומניזם. מדי כמה שנים מעניק הארגון את פרס האיגוד, "International Humanist Award". האיגוד מוציא לאור מגזין בשם "International Humanist News".

מדי שלוש שנים האיגוד עורך את "הקונגרס ההומניסטי הבין-לאומי", בכל פעם במדינה אחרת, בניהולו של ארגון הומניסטי מקומי במדינה המארחת. עד כה נערכו כ-20 קונגרסים. בשנת 2014 נערך הקונגרס באוקספורד, קונגרס 2017 היה אמור להתכנס בסאו פאולו, באירוחה של "הליגה החילונית-הומניסטית של ברזיל" אך שינויים במצב הכלכלי בברזיל והטלת חרם נסיעה לארצות הברית גרמו לביטולו של הקונגרס.

## מטרות האיגוד
המטרות האסטרטגיות של האיגוד הן:
* לקדם את עמדת החיים ההומניסטית והלא-תאיסטית ברחבי העולם
* לייצג את ההומניזם בארגונים ובקהילה הבין-לאומית
* להגן על הזכויות וזכויות האדם של הומניסטים
* לפתח את ההומניזם המאורגן ברחבי העולם
* לבנות ארגון בין-לאומי חזק ואפקטיבי

## ההצהרה המינימלית
כל ארגון המעוניין להיות חבר בתנועה צריך קבל עליו את ההצהרה המינימלית של התנועה: 

## ראו גם
* ברית האתאיסטים הבין-לאומית

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
אצטדיון סטוז'יצה

**אצטדיון סטוז'יצה** (בסלובנית: **Stadion Stožice**) הוא אצטדיון רב-תכליתי הממוקם בליובליאנה, בירת סלובניה. האצטדיון מכיל 16,038 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון הגדול בסלובניה. עבור מופעי תרבות מסוגל האצטדיון לקלוט כ-23,000 צופים. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל אולימפיה ליובליאנה ומשמש לעיתים גם את נבחרת סלובניה בכדורגל.

האצטדיון אשר תוכנן על ידי חברת האדריכלים Sadar Vuga d.o.o הוא חלק מ"פארק הספורט סטוז'יצה", אשר כולל בין היתר גם את סטוז'יצה ארנה, אולם כדורסל בעל תכולה של כ-12,000 מושבים.

אבן הפינה של האצטדיון הונחה בשנת 2009, ובנייתו הושלמה כעבור שנה וחודשיים, והוא נחנך ב-11 באוגוסט 2010 במסגרת במשחק ידידות בין נבחרות  ו שהסתיים בתוצאה 2–0 לטובת הנבחרת המקומית.

## קישורים חיצוניים

* מידע נוסף באתר Archdaily

קטגוריה:קצרמר כדורגל
סטוז'יצה
קטגוריה:ליובליאנה: ספורט
קטגוריה:ליובליאנה: מבנים
שלום מוסקוביץ'

רבי **שלום מוסקוביץ**' (י"ז בכסלו ה'תרל"ח, 23 בנובמבר 1877 – כ"ב בטבת ה'תשי"ח, 15 בינואר 1958) היה האדמו"ר משאץ ורב העיר
תחת השלטון האוסטרי (במסגרת אוסטרו-הונגריה) עד שנת 1918 ואחר כך תחת השלטון הרומני בין 1918–1927.

## ביוגרפיה
נולד בווירברונבקה, ליד לבוב, לציפורה פייגה לבית רובין ולרב מרדכי יוסף משה מוסקוביץ מסוליץ. היה צאצא בן אחר בן של רבי יחיאל מיכל מזלאטשוב ונקרא על שמו של זקנו האדמו"ר רבי שלום רוקח מבעלזא. הוא למד בישיבה בסוצ'אבה אחר כך השתלם אצל המהרש"ם בברז'אן שהסמיך אותו לרבנות. הוא נסע לרבי יחזקאל משינאווא ולרבי דוד משה מצ'ורטקוב, אך כרבו המובהק ראה את המהרי"ד מבעלזא. בשנים 1902–1927 שירת כרב בסוצ'אבה.
הרב מוסקוביץ התחתן עם דודניתו, שלומצה, הבת של דודו, הרב מאיר מוסקוביץ ושל אשתו הראשונה, דינה לבית רובין.
בשנת ה'תרפ"ט (1927) עבר ללונדון והשתקע בשכונת איסט אנד ולאחר השואה כשהשכונה התרוקנה מיהודים עבר לסטמפורד היל, כשכבר התחילה להיות מרכז יהודי חסידי. התפרסם כ"רבי משאץ". נודע כבקי בתחומים רבים בתורה, משרידי כתביו יצאו לאור כמה ספרים תורניים, ביניהם הספר "דעת שלום" על הרמב"ם.

נפטר בכ"ב בטבת ה'תשי"ח ונטמן בבית החיים "עדת ישראל" שבשכונת "אנפילד" בעיר.

## צוואתו
ממוזער|חזית האהל שעל קברו בבית העלמין באנפילד, לונדון
ממוזער|שלט ובו הקטע מצוואתו על קברו בשלוש שפות, כבקשתו
בצוואתו (המופיעה על פי בקשתו המודפסת באהל הציון בעברית ביידיש ובאנגלית) הוא מבטיח שיעורר רחמים אצל אבותיו עבור כל מי שיעלה לציונו, ידליק נר לזכותו, ויקבל על עצמו קבלה כלשהי של התחזקות במצוות או בלימוד תורה. עוד ביקש בצוואתו שלא יכתבו על המצבה תארים מופלגים ובפרט שהתואר "צדיק" לא יופיע בה.

שמאל|ממוזער|250px|האהל שעל קברו מזווית נוספת

## בניו וחתניו
* רבי יצחק, חתן רבי לייבוש מרדכי משינאווא. נפטר לפני מלחמת העולם השנייה. אלמנתו וילדיו נרצחו בשואה
* רבי יעקב, חתן הרב יוסף דב סיגל. נפטר בחיי אביו. דברי תורתו הודפסו בספר "שארית יעקב"
* רבי יחיאל מיכל, חתן רבי אלעזר הורוביץ ממעליץ. נפטר בחיי אביו. דברי תורתו הודפסו בספר "שארית יעקב"
* חתנו, גיסו ובן דודו רבי יואל משאץ מונטריאול
* חתנו רבי יעקב הלברשטאם, האדמו"ר מטשאקאווא
* חתנו רבי ישכר בער מוואדיסלב

חלק מצאצאיו משמשים כאדמו"רים, מהם: האדמו"ר ממעליץ באשדוד, האדמו"ר משאץ בבני ברק, האדמו"ר משאץ במונטריאול, האדמו”ר משאץ–דרוביטש, האדמו”ר משאץ באנטוורפן והאדמו"ר משאץ בבית שמש והאדמו"ר משאץ באשדוד

## מספריו
* סדרת הספרים "דעת שלום" על סדר "פרק שירה"
* "דעת שלום" על הרמב"ם ושולחן ערוך
* "אור גנוז" על התורה והמועדים
* "שבת שלום" - מאמרים
* "נתיבותיה שלום" על תרי"ג מצוות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: רבנים
קטגוריה:רבנים בריטים
קטגוריה:אדמו"רים בריטים
קטגוריה:אדמו"רי בית זלוטשוב
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:רבנים רומנים
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1877
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1958
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1958
ג'וזפין ווהל

**ג'וזפין וול** (באנגלית: **Josephine Wall**; נולדה במאי 1947 באנגליה) היא ציירת ופסלת בתחום אמנות הפנטזיה.

## לימודים והשפעה

ג'וזפין למדה אמנות יפה בקולג' בורנמות' שבאנגליה, ועבדה כמאיירת בקדרות וכציירת. בעבודותיה היא הושפעה מהאמן ארתור רקהאם, עם השפעה מועטה יותר מהסוריאליזם של אמנים כגון רנה מגריט וסלבדור דאלי.

## עבודותיה

עבודותיה הוצגו בטהראן וטוקיו במהלך 1974, אך תצוגת הסולו שלה החלה בעיר סווינדון שבאנגליה. ג'וזפין ועבודותיה זכו לסיקור רחב בשנת 1990 במדיה האנגלית, ובשנת 1993 במהלך יריד בבירמינגהם חתמה על חוזה עבודות עם חברות שונות בבריטניה ובשווייץ.

במהלך הזמן המשיכה ג'וזפין לעבוד עם סוכני האמנות האימפרסיוניסטית בקליפורניה, ומשם מסביב לעולם החל משנת 1996.

בשנת 1998 הוצגו חמש מעבודותיה בגלריית מול שבלונדון תחת השם "אמנות הדמיון", כאן ג'וזפין הצטרפה למעגל האמנים העובדים תחת אותו שם האמנות.

## קישורים חיצוניים
* 
* אגודת אמנות הדמיון אתר הבית

קטגוריה:אמנים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1947
מלח הרחה

**מלח הרחה** הוא תרכובת כימית המשלבת אמוניום פחמתי ובושם, ומשמש ממריץ כדי להחזיר את ההכרה לאחר התעלפות.

בדרך כלל מורכב מלח ההרחה מאמוניום פחמתי  - מוצק גבישי חסר צבע עד לבן, המעורב במים, ובתוספת חומר נוסף לצורך בישום, כמו שמן לבנדר או שמן אקליפטוס.

## שימוש
בעבר שימש מלח ההרחה אנשי רפואה כדי לאושש אנשים מחולשתם, ולהעיר אנשים מהתעלפות או חוסר הכרה על ידי גירוי במלח זה.

מלחי ריח משמשים לעיתים קרובות עבור ספורטאים שאיבדו את הכרתם כדי להחזיר את ההכרה ואת הערנות המנטלית. מלחי ריח אסורים כיום לשימוש בטיפול בפציעות ברוב תחרויות האגרוף בשל החשש שהשפעתם עלולה להסתיר פציעה חמורה יותר.

הם משמשים גם כסוג של ממריץ בתחרויות אתלטיות (כגון הרמת כוח, היאבקות, רוגבי והוקי קרח) כדי לעורר את המתחרים ולסייע להם להגיע לביצועים טובים יותר. בשנת 2005 העריך מייקל סטרהן כי 70–80% משחקני ליגת הפוטבול הלאומית משתמשים בהם כממריצים.

יש שמשתמשים במלח הרחה כדי להקל בשעת צום, כגון ביום כיפור, במטרה להקל על תחושת הרעב וכאבי הראש.

## היסטוריה

ממוזער|בקבוק עם מלחי ריח, המשמש להחייאת מטופלי שיניים לאחר הליך. צרפת, המאה ה-18

מלחי ריח היו בשימוש מאז התקופה הרומית ומוזכרים בכתביו של פליניוס הזקן בשם מלח אמוניה (Hammoniacus sal). קיימות עדויות לשימוש במאה ה-13 על ידי אלכימאים בשם מלח אמוניה. במאה ה-17, היו מזקקים תמיסת אמוניה נוזלית (שנקראה *Aquila Coelestis*) משבבי קרניים ופרסות של איילים.

ממוזער|שתי כמוסות של מלחי ריח מערכת עזרה ראשונה. צינור זכוכית פנימי דק מכיל אלכוהול ואמוניה; השכבה החיצונית היא כותנה ורשת. כאשר מרסקים את הצינורית, הנוזל משתחרר לתוך הכותנה, בעוד שברי הזכוכית נשמרים בפנים. ואת הכותנה הספוגה באמוניה מנופפים מול האף לטיפול בהתעלפות.
ממוזער|תיבת ויניגרט דקורטיבית להחזקת מלח הרחה
הם היו בשימוש נרחב בבריטניה הוויקטוריאנית כדי להחיות נשים מתעלפות, ובאזורים מסוימים, שוטרים היו נושאים עימם מכל מלח הרחה למטרה זו. במהלך תקופה זו, מלחי ריח היו מומסים בדרך כלל עם בושם, בתערובת חומץ או אלכוהול, והושרו על ספוג, אשר לאחר מכן נישא במכל דקורטיבי שנקרא "קופסת ויניגרט" (Vinaigrette box).

השימוש במלחי ריח הומלץ באופן נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי הצלב האדום הבריטי להחזיק בו בערכת עזרה ראשונה.

## פעולה פיזיולוגית

מלחי הריח המעורבים במים משחררים במהירות גז אמוניה (NH3), המפעיל רפלקס שאיפה הגורם לשרירי הנשימה לעבוד מהר יותר, על ידי גירוי ריריות האף והריאות.

התעלפות יכולה להיגרם על ידי פעילות פאראסימפתטית וואגאלית מוגזמת שמאטה את קצב הלב ומפחיתה את אספקת הדם למוח. האפקט המגרה של מלח ההרחה משמש כדי לנטרל את ההשפעות הללו ובכך למנוע התעלפות.

## סיכונים
גז האמוניה רעיל, ובריכוז גדול לתקופה ממושכת עלול להיות קטלני. אם ריכוז גבוה של אמוניה נשאף קרוב מדי לנחיר, הוא עלול לשרוף את רירית האף או הפה. המרחק המוצע הוא 10–15 סנטימטרים. אידי התערובת חריפים ביותר וכן נדיפים במהירות וצריך להיזהר בשימוש בחומר.

השימוש במלחי אמוניה להחייאת אנשים שנפגעו במהלך פעילות ספורטיבית אינו מומלץ בשל החשש שהשפעתם עלולה להסתיר פציעה חמורה יותר.

## ראו גם
* התעלפות
* רפואה דחופה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מימן: תרכובות
קטגוריה:מלחים
קטגוריה:ציוד עזרה ראשונה
קטגוריה:בשמים
אבנר שור

**אבנר שור** (נולד ב-1953) הוא סופר, מחבר ספרי עיון ישראלי.

## ביוגרפיה
אבנר נולד בשנת 1953 בקיבוץ שובל ובו גדל. אביו, חיים שור, היה רכז השומר הצעיר, מזכיר הקיבוץ הארצי ועורך העיתונים "על המשמר" ו"ניו אאוטלוק".  שור התגייס בפברואר 1971, התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. עם חבריו לצוות נמנו אבי דיכטר, עמרי פדן ואורי טבנקין. שור שירת ביחידה כלוחם שלוש וחצי שנים, במהלכן נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה. במבצע אביב נעורים נהרג אחיו, , שהיה סגן מפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים, לחם בשורות הסיירת  בחזיתות הצפון והדרום. בעת תקופתו בצוות איתמר היה יוני נתניהו מפקד הפלגה ואחריו שימש בתפקיד מוקי בצר. בתום שירותו הצבאי התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח בשגרירות ישראל בלונדון. במילואים שירת ביחידת שלדג עם חבריו לצוות והשתתף גם במלחמת לבנון הראשונה.

לימים כתב על חוויותיו בצוות את ספרו הראשון - "צוות איתמר" שזכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. גם ספרו השני, "חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן", עוסק בסיירת מטכ"ל ומספר את סיפור הקמתה ואת סיפורו של מפקדה הראשון, תא"ל אברהם ארנן.

## ספריו
* אבנר שור, "**[[צוות איתמר]]**", הוצאת כתר: ירושלים, 2003, (פרק מתוך הספר)
* אבנר שור, **חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן**, הוצאת כנרת (פרק מתוך הספר), 2008
* אבנר שור ואבירם הלוי, **סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה**, עורך: יואב קרן, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
* אבנר שור, אבירם הלוי, בשיתוף טל בשן, **האש והדממה - סיפורו של יוחאי בן־נון, מייסד שייטת 13**, הוצאת כתר, 2017
* אבנר שור, אבירם הלוי, **חקה**, ידיעות ספרים, 2022

## קישורים חיצוניים

**על יצירתו**:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:אנשי השב"כ
קטגוריה:זוכי פרס יצחק שדה
קטגוריה:שובל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
מא כ'בר

**מא כ'בר (כ' רפויה)** (תרגום: **מה עניין**, כלומר מה שונה) הוא קטע בהגדה של פסח הנאמר בקרב יהודי תימן על ידי ילד צעיר. תוכנו הוא קיצור ההגדה בשפה תימנית-יהודית, על מנת שמשתתפי הסדר שאינם דוברי עברית יוכלו להבין ולקיים את מצוות ההגדה.

ישנו נוסח מא כ'בר נוסף, ארוך יותר, בשם "מא כ'בר אלכבירה", שלא נאמר לרוב ורק יחידים אמרו אותו. נוסח זה נאמר על ידי אחד הבנים הגדולים יותר.

## רקע הלכתי והיסטורי
ההגדה של פסח היא יישומה של מצוות סיפור יציאת מצרים. לשם קיום המצווה, יש להבין את הנאמר, אולם לא תמיד הבינו כלל המסובים (ובפרט הנשים) את לשון הקודש שבה כתובה ההגדה.

ברבות מההגדות הקדומות בתימן פתרו את הבעיה על ידי הוספת פירוש נרחב בערבית להגדה. יתרונו של פתרון זה הוא הצמידות לנוסח ההגדה. חסרונו לעומת זאת, הוא בכך שמי שאינם מסוגלים לעקוב אחר אמירת ההגדה, כמו למשל ילדים, התקשו בהפקת תועלת מפירושה.

## התפתחות הנוסח
ההגדה הראשונה שבה הופיע נוסח הבסיס של מא כ'בר נכתבה בשנת ה'תנ"ד. תוכנו של הנוסח הוא פשוט: יצאו אבותינו ממצרים, ששם היו משועבדים, וה' הציל אותם. הנוסח נערך על פי הפירושים בהגדות המוקדמות יותר. כך פתר הסופר את בעיית הקשב, מכיוון שהילדים מקבלים את הסבר ההגדה במרוכז במקום טיפין טיפין.

תוספות מאוחרות יותר כללו גם את עשר המכות ועוד.

## תוכן
הנוסח הקצר מכיל את סיפור יציאת מצרים, בסדר הבא:
* השעבוד לפרעה
* תיאור פרעה כמפלצת
* עשר המכות
* סיפור הזקנה
* יציאת מצרים וקריעת ים סוף.

בנוסחים הארוכים השונים מובאות הרחבות כגון:
* תיאורים מפלצתיים נוספים של איברי פרעה
* הרחבה על כל מכה
* הוספת קריעת ים סוף ומתן תורה

### האגדה על הזקנה
כהרחבה למכת בכורות, נוסף במא כ'בר סיפור על זקנה, שבליל המכה נכנס כלב לביתה ואכל את האליל שלה שהיה עשוי מבצק. עקב כך צעקה הזקנה בלילה. מקור הסיפור במדרש הגדול, שם נאמר: 

## קישורים חיצוניים

* נוסח מא כ'בר ופירושו באתר נוסח תימן
* ילד תימני אומר מא כ'בר, באתר יוטיוב
* מאמר על התפתחות הנוסח מאת ד"ר משה גברא
* נוסח מא כ'בר הארוך, בכתב יד
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצירות חכמי תימן
קטגוריה:הגדה של פסח
אלמה פיראטה

**אלמה פיראטה** (גם: **אלמה פירטה**; בספרדית: **Alma Pirata**) היא טלנובלה ארגנטינאית משנת 2006 שנוצרה והופקה על ידי כריס מורנה, שאחראית להצלחות רבות, בהן המורדים, קטנטנות, פלוריסיינטה וכמעט מלאכים.

בתפקידים הראשיים שיחקו מריאנו מרטינס, לואיסנה לופילטו, פביאן מאסאי בנחמין רוחאס, ניקולס ואסקס, איסבל מסדו, אלסה פיניז'ה וחוליה קאלבו.

לסדרה יצא פסקול שרוב השירים בו בוצעו בעיקר על ידי בנחמין רוחאס.

הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר לצעירים של שנת 2006 בטקס המרטין פיירו.

הסדרה שודרה בארגנטינה במרץ של 2006 ועד דצמבר של אותה שנה. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בשנת 2007 ב-VOD של חברת הכבלים הוט, בעלות של 2 ש"ח לפרק ולאחר מכן בחינם עד שנת 2012. במקביל בשנת 2007 לאחר כמה זמן שהסדרה הייתה נמצאת ב־VOD של הוט, ערוץ 10 התחיל לשדר את הסדרה בדצמבר 2007.
בדצמבר 2012 הסדרה עלתה לשירות ה-VOD של יס תחת קטגוריה של NextVOD.בשנת 2018 חברת הוט החזירה ל-VOD את הסדרה ללא עלות.

## עלילה
קרוס, בניסיו ואיוון הם שלושה בחורים מפוקפקים, המתאחדים בעזרת צ'רלי – חברה ותיקה של אבותיהם. זאת על מנת שיוכלו להמשיך את מסורת אבותיהם, ולהקים מחדש את "ליגת החרבות".
הליגה היא איגוד שמטרתו להשליט צדק במקרים של אי-הגינות מוחלטת, אך מטרתם העיקרית של שלושת החברים היא לגלות היכן נמצא שלל חשוב – אבן הברקת "אלמה", אותה הורישו להם אבותיהם. מטרותיהם הנוספות הן לטהר את זכר אבותיהם, להמשיך עם הליגה, ואחרי שייוודע להם שהוריהם נרצחו להביא את הרוצח אל דינו.

## שחקנים

## פרסים ומועמדויות
* מרטין פיירו - קומדיית הנוער הטובה ביותר - 2006 - זכתה

## קישורים חיצוניים
* 

* האתר בערוץ 10

## הערות שוליים

קטגוריה:טלנובלות ארגנטינאיות
קטגוריה:סדרות נעורים ארגנטינאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
גמלדה-גאלרי

**גמלדה-גאלרי** (גרמנית: **Gemäldegalerie**) הוא אחד המוזיאונים הלאומיים של ברלין הממוקם בקומפלקס המוזיאונים קולטורפורום, והוא משכנו של אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של הציור האירופי בין המאה ה-13 למאה ה-18. אוסף יצירותיו של רמברנדט האצור בגלריה, הוא השני בגודלו בעולם.

## היסטוריה
האוסף במתכונתו הנוכחית הוא תוצאה של מדיניות איסוף שאפתנית. הוא נאסף החל מהמאה ה-19 בידי מומחים, והוא משקף את בסיס השורש ואת המאורעות הפוליטיים של אירופה במאתיים השנים האחרונות.

בעת מלחמת העולם השנייה נפגע האוסף ורבות מהיצירות עלו באש או אבדו. משכנו הנוכחי של האוסף בקולטורפורום, נחנך ב־1998, לאחר ריכוז האוסף מחדש שהחל עם איחוד ברלין.

באוסף כלולות יצירות של גדולי אמני אירופה כמו: רוחיר ון דר ויידן, יאן ואן אייק, טיציאן, רפאל, אלברכט דירר, לוקאס קראנאך האב, פטר פאול רובנס, הנס הולביין, קאראווג'יו, פטר פאול רובנס, פרנס הלס ויוהנס ורמיר.

## יצירות נבחרות מהאוסף
רשימת יצירות נבחרות מהאוסף של הגמלדה גאלרי ברלין:


תמונה:Le parvis d'entrée de la Gemäldegalerie (Berlin) (11476462646).jpg|מבט מבחוץ
תמונה:Berlin2008-Gemaeldegalerie2.JPG|מבט מבפנים
תמונה:Berlin2008-Gemaeldegalerie3.JPG|הכניסה למוזיאון
תמונה:Berlin2008-Gemaeldegalerie4.JPG|האולם הגדול


## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים לאמנות
מנחם לס

**מנחם לֶס** (נולד ב-17 באוגוסט 1937) הוא פרופסור לביומכניקה, עיתונאי ופרשן ספורט אמריקני ממוצא ישראלי המתגורר בארצות הברית. לס הוא הבעלים של אתר הספורט הופס. הוא מתמחה בספורט אמריקני ובפרט בכדורסל. מהראשונים שסיקרו כדורסל וספורט אמריקני בעיתונים בישראל, ובין האחראים לפופולריות ולפרסום ההולך וגדל של ליגת ה-NBA בישראל.

## ביוגרפיה
לס נולד בחיפה, בשם מנחם רוזנברג, וגדל בשכונת בת גלים. בגיל 16 השתתף ב"חידון הספורט" ששודר בקול ישראל בחסות העיתון חדשות הספורט ומשרד החינוך, את החידון הנחה ד"ר אורי זמרי ולס הגיע בו למקום השני. ב-1960 שוב השתתף בחידון והגיע לגמר. לאחר השירות הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט ובשנת 1961 נסע עם רעייתו רינה לארצות הברית להמשך לימודים משם החל לשלוח דיווחי ספורט לעיתונים בישראל. הוא ואשתו השלימו את התארים האקדמיים שלהם, ונולדו להם שתי בנות. ב-1973 מתה אשתו רינה כתוצאה ממחלה, לאחר שנה נישא לגייל, נוצרייה אמריקאית שהתגיירה והם מגדלים את ילדיהם יחד.

לאחר סיום לימודיו הצטרף לסגל אוניברסיטת אדלפי בניו יורק. הוא היה פרופסור לביומכניקה, ועמד בראש החוגים לביומכניקה (בשנים 1969–1976) ולמינהל ספורט (בשנות ה-90). כמו כן, אימן את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בהצלחה מרובה, תוך שהוא משלב שחקני כדורגל שהגיעו מישראל וקיבלו מלגת לימודים. ב-1974 גברו על סיאטל פסיפיק וזכו באליפות המכללות של ארצות הברית במסגרת טורניר הדיוויזיה השנייה של ה-NCAA. בשנת 2001 הוצג בהיכל התהילה של האוניברסיטה. לס מספר כי הוא היה המאמן הראשון ששיבץ את הכדורגלן נמרוד דרייפוס לעמדת המגן הימני, בה זכה להצלחה גדולה.

### כעיתונאי ופרשן
לס כתב לעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "גלובס" ו"הארץ". כמו כן, הוא כתב חמישה ספרים בנושא כדורסל, שחלקם הפכו לרבי מכר.

לפני תקופת הטלוויזיה, נחשב לס חלוץ בתחומו, ושנים רבות היה הכתב הישראלי היחיד שכיסה בפירוט את ליגת ה-NBA. הוא נודע בסגנון כתיבה מיוחד, שהושפע רבות מדיימון ראניון, והחדיר ללשון העיתונות מונחי ספורט רבים שמקורם בשפה האנגלית. כדי להציג לקורא העברי את חוקי משחק הבייסבול, תרגם לס בתחילת דרכו את בלדת הבייסבול הקלאסית '''קייסי עם האלה''', מאת ארנסט לורנס ת'אייר, שנכתבה ב-1880.

בעשור השני של המאה ה-21 לס מתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה. ב-2010 החל לכתוב עבר אתר "דה באזר". הוא הבעלים והעורך של אתר הספורט "Hoops", אתר עצמאי ופופולרי המסקר את ליגת ה-NBA, וענפי ספורט שונים, ומעניק במה לכותבים וגולשים אורחים.

## ספריו
* **עונה חלומית**, כנרת הוצאה לאור, 1993.
* **הליגה של העולם**, כנרת הוצאה לאור, 1994.
* **הקסם שחזר 1996**, על יובל ל-NBA וחזרתו של מייקל ג'ורדן למגרש, עם ציפי שמילוביץ, כנרת הוצאה לאור, 1996.
* **חמישים הגדולים**, כנרת הוצאה לאור, 1997.
* **על חיצים ובונבונים**, הוצאת גלורי היכל התהילה, 2006.

## קישורים חיצוניים

*ריאיון עם מנחם לס מאת ענר יעקובי, "במקום", 24.3.2011.
*האתר שבניהולו של מנחם לס, הופס
* "הטור של הדוק" - טוריו האישיים של מנחם.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:בת גלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
יפתח רייכר-עתיר

**יפתח רייכר-עתיר** (נולד ב-2 בספטמבר 1949) הוא איש צבא, לשעבר מפקד מערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין וסגן-מפקד סיירת מטכ"ל במבצע אנטבה. השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.

## ביוגרפיה
רייכר-עתיר נולד וגדל בקיבוץ שובל. עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. רייכר-עתיר עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. כקצין צעיר בצנחנים לחם במלחמת ההתשה וב-20 בפברואר 1973, השתתף במבצע ברדס 54–55, שכלל פשיטה מהים על בסיסי מחבלים לחופי טריפולי. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בכוח תחת פיקודו של עמוס ירון. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה מדריך בבה"ד 1, הצטרף לגדוד צנחנים כמפקד פלוגה ולחם בחזית הדרומית. בשנים 1974–1975 פיקד על סיירת צנחנים כשהוא מחליף בתפקיד את שאול מופז. ב-6 בדצמבר 1974 פיקד על פריצה לבית בקיבוץ ראש הנקרה בו התבצר מחבל. רייכר-עתיר הצליח להרוג את המחבל, ועל כך זכה לתעודת הוקרה מאלוף פיקוד הצפון רפאל איתן. משם עבר לסיירת מטכ"ל כמפקד פלגת האימונים. במבצע אנטבה היה סגנו של מפקד הסיירת, יוני נתניהו ולאחר מכן כיהן כסגנו של עמירם לוין.

רייכר-עתיר שימש בתפקידי פיקוד רבים ובהם מפקד מערך המבצעים המיוחדים באמ"ן בשנים 1984 עד 1990. בתפקידו זה היה מפקד החפ"ק הימי במבצע הצגת תכלית לחיסולו של אבו ג'יהאד ב-1988. ב-1989 נמנה עם מתכנני מבצע חטיפתו של שייח' עובייד, מנהיג החזבאללה בדרום לבנון על ידי לוחמי סיירת מטכ"ל. כן שירת כנספח צה"ל ביפן.

בשנת 1994 השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל. הוא פנה לעסקים ושימש מנהל משותף בקרנות הון הסיכון של אוורגרין, סמנכ"ל בכיר בקונצרן כור ומנהל קרן הון הסיכון כור ונצ'ר קפיטל, אותה עזב בשנת 2002.

רייכר-עתיר הוא בעל תואר שני במנהל עסקים למנהלים מאוניברסיטת תל אביב, וכן בעל תואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הגמר שלו (תיזה) עוסקת בשבוי הערבי בספרות מלחמת העצמאות.

נשוי לרבקה ולהם ארבעה ילדים. אחד מילדיו, איתי רייכר, הוא תסריטאי ופרסומאי, תסריטאי מרכזי ב"ארץ נהדרת".

## ספריו
* **עסקת חבילה**, הוצאת ספריית מעריב, 2007 (פרק מתוך הספר באתר "טקסט").
* **שקיעה כפולה**, הוצאת ספריית מעריב, 2012.
* **[[המורה לאנגלית]]**, הוצאת כתר ספרים, 2013.
* **נאמן למקור**, הוצאת כתר ספרים, 2017.
* **מוות שימושי מאד**, תכלת הוצאה לאור, 2021.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* רונן ברגמן, סופר צללים, ידיעות אחרונות מוסף "**7 ימים**",  20.12.2013, עמודים 38–46, כפי שהועלה באתר פרש.
* .
* .
* .
* .
;מאמרים פרי עטו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים ביפן
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:משקיעי הון סיכון ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מפקדי מערך המבצעים המיוחדים
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:שובל: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון מבואות הנגב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
כפייה דתית

**כפייה דתית** היא הטלת חיוב דתי על יחיד או על קבוצה. חוקי דת, בדומה לחוקי מדינה, חלים (על פי הדת) על ציבור שלם, אלא שבשונה מחוק מדינה, נובע החיוב מערכים דתיים ולא מחוקי גוף מחוקק חילוני או מונרכי.
250px|ממוזער|שמאל|נשים מוחות באיראן נגד כפיית עטיית חיג'אב, 1980

## כפייה דתית כמצווה דתית
דתות מסוימות כוללות חיובים על ציבור אתני שלם כלשהו או אף חיוב כלל עולמי, משכן, צוויים כאלו מחייבים על פי אותה דת, את בני אותה דת שאינם מקפידים במצוותיה ואף בני דתות אחרות. דוגמאות:
* לפי היהדות, גם גויים חייבים בקיום שבע מצוות בני נח, והרמב"ם פסק בעניין זה: "כל עכו"ם שלא קבל מצות שנצטוו בני נח הורגין אותו אם ישנו תחת ידינו".
* באסלאם נכלל הג'יהאד, ובו מאמץ צבאי, ואף מלחמה, נגד פגאנים (עובדי אלילים) כדי שיקבלו על עצמם את דת האסלאם. מקור התוקף באסלאם לקיום מלחמת ג'יהאד נגד לא-מוסלמים מצוי בקוראן: "הרגו את המְשַתפים בכל מקום אשר בו תמצאום" (סורה 9, פסוק 5, תרגום אורי רובין). פסוק זה נקרא "פסוק החרב" (בערבית: آية السيف) ועל פי הפרשנות המוסלמית המסורתית הוא נחשב כמבטל כל פסוק אחר בקוראן שמשתמעת ממנו מתינות כלפי לא-מוסלמים ("המְשַתפים" הם לא-מוסלמים שאינם יהודים או נוצרים).
* בנצרות פועל המיסיון להמרת דתם של לא נוצרים לנצרות. בעבר גם בכוח החרב כמו במהלך מסעי הצלב נרצחו עשרות אלפי יהודים ומוסלמים שסירבו להמיר את דתם לנצרות ובתקופת האינקוויזיציה הספרדית, האינקוויזיציה הפורטוגזית ועוד.
## היסטוריה
התורה מתארת נורמה של כפייה דתית של המצוות על בני ישראל. בתנ"ך מתוארים אירועים של כפייה דתית בממלכת יהודה ובממלכת ישראל, אם מצד איזבל הרודפת את נביאי ה' ואם מצד יאשיהו המבער את פולחן האלילים מממלכת יהודה. החוקרים חלוקים האם בממלכת אשור נהגה כפייה דתית כלפי העמים השונים שהוגלו בתוכה, אולם קיימת הסכמה שבערי בבל בדרך כלל לא נהגה כפייה דתית. עם זאת, בספר דניאל מתואר אירוע בו דרש המלך נבוכדנצר מכל נתיניו להשתחוות לפסלו.

נחמיה מתאר שימוש בסמכויותיו השלטוניות על מנת לכפות שמירת מצוות, כמו הימנעות מנישואי תערובת ומסחר בשבת.

במהלך ימי הביניים השתרשה באירופה נורמה של כפייה דתית על פיה השליטים דרשו מנתיניהם לקיים את מצוות הדת. האינקוויזיציה חקרה והענישה נוצרים אשר נתפסו מאמינים בדת אחרת. בשלום וסטפאליה שכונן לאחר מלחמות הדת של מלחמת שלושים השנים נקבעה הזכות להגר למדינה אחרת למי שאינו מקבל את דת השליט במדינתו. שלום וסטפאליה לא מנע כפייה דתית, אולם הניח את היסודות לכך בהסכמה שמדינות רשאיות לבחור את דתן ובהכרה ההדדית בין מדינות של זרמים דתיים שונים. הכפייה הדתית נמשכה עוד אל תוך המאה ה-20. באוסטריה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עוד נדרשו כל הילדים להשתתף בלימודי דת בבית הספר ופרישה מהדת בגיל צעיר נאסרה.

## בתרבות
### סיפורה של שפחה
[220x124px|ממוזער|שמאל|מיצג השפחות, ליד [כיכר חורב, חיפה, ישראל, מרץ 2023]]

ספרה של מרגרט אטווד "מעשה השפחה" (ובעיבוד לסדרה האמריקאית "סיפורה של שפחה"), מתאר עולם ספק-בדיוני ספק-מציאותי, שבו אנשי דת קיצוניים הופכים את ארצות הברית ל"גלעד", מדינה תנ"כית, צבאית והיררכית. הספר משמש סמל במחאות רבות כנגד כפייה דתית.

ב-2023, במהלך המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע בישראל, תנועת "בונות אלטרנטיבה" יזמה מספר מיצגים מחאתיים בהשראת הספר, בו נשים התלבשו וצעדו כשפחות.

## ראו גם
* כפייה אנטי-דתית
* חופש דת
* חקיקה דתית
* כפייה דתית בישראל
* תסמונת טראומה דתית

## הערות שוליים

קטגוריה:יחסי דת ומדינה
בתי ורשה (ירושלים)

[250px|שמאל|ממוזער|[בור מים|בור המים בבתי וורשא]]
ממוזער|בתי וורשא
250px|שמאל|ממוזער|מראה כללי של בתי וורשא
**בתי ורשה** (נקראת גם **נחלת יעקב**) היא שכונה חרדית בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת. השכונה מורכבת משני טורי בתים דו-קומתיים מקבילים הנמתחים במקביל לרחוב מאה שערים בין רחוב שטראוס לרחוב "חיי אדם".

## הקמת השכונה

השכונה הוקמה ביוזמת כולל ורשה בהנהגת האדמו"ר מלעלוב רבי דוד בידרמן עבור תלמידי חכמים עניים ובכך הפכה לשכונת "כולל" ראשונה מחוץ לחומות. למרות שהמגרש אותר כבר בשנת 1884, קשיים בגיוס כספים עיכבו את הקמת השכונה. גיוס הכסף לבניית השכונה החל ב-1885 והקרקע נרכשה בשנת 1891 על ידי יהושע הלפמן. אולם אז אזל הכסף ולא נותר ממון להקמת הבתים. בשנת 1894 תרם הנדבן יעקב טננוורצל מלובלין את הכסף הדרוש והבתים נקראו על שמו "נחלת יעקב". בידיעה בעיתון החבצלת מיום 13 במאי 1898 נאמר שבשכונה 65 בתים המושכרים לכל משפחה לחמש שנים, שלאחריהן עליה לפנות את הדירה לאחרת ו"הבתים טובים ונהדרים, גדולים ורחבי ידיים ונחמדים למראה פנימה והחוצה ומשמחים לב כל איש". ב-1924 תרם הנדבן דוד וינגרטן להרחבת השכונה ולהוספת קומה שנייה. ברשומות הטאבו מופיע הנכס כ"הקדש בידרמן".

לצד שער הכניסה לשכונה חקוקה בטבלת אבן הכתובת:

בין שני טורי בתי השכונה נחפרו שלושה בורות מים, אך בניגוד לשכונות רבות אחרות בירושלים, לא הספיקו מי הבורות לספק את תצרוכת המים של השכונה ותושביה נאלצו לרכוש מים מערבים או משכונת כרם אברהם. 

כיוון שכולל ורשה כלל גם חסידים וגם פרושים, נבנו בשכונה שני בתי כנסת, "בית יצחק פרושים" ו"אוהל שמואל" החסידי. החדרים מתחת לבית כנסת זה תוכננו על ידי יעקב טננוורצל לשמש כתלמוד תורה ומשהושכרו למגורים נגרם קרע בין הכולל לבין הנדבן.

תושבי השכונה הם בעיקר חרדים מפלגים כמו העדה החרדית ונטורי קרתא. בשנת 2011 גברו המתחים בשכונה בין כמה מחסידי גור, השולטים בוועד השכונה ומעוניינים לשכן בה חסידי גור, מחמת היותם צאצאי יוצאי פולין, לבין תושבים אחרים בשכונה המתגוררים בה כיום. המתחים הביאו לתקריות אלימות, הפצת פשקווילים ואף לתביעות בבתי משפט של מדינת ישראל.

## גלריית תמונות


קובץ:בתי וורשא.jpg|
קובץ:בתי וורשא ירושלים.jpg|
קובץ:בתי וורשא 2012.jpg|
קובץ:בתי וורשא תשע"ג.jpg|


## לקריאה נוספת
* שמואל אבן אור, 'השכונות סביב מאה שערים', **[[אריאל (כתב עת)|אריאל]]** 163–164 (מרץ 2004), עמ' 192.
* ראובן גפני, 'בתי הכנסת "אוהל שמואל" ו"בית יצחק פרושים"', **[[אריאל (כתב עת)|אריאל]]** 163–164 (מרץ 2004), עמ' 215 – 217.

## קישורים חיצוניים

* 
* , באתר "עיתונות יהודית היסטורית"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שכונות חרדיות בירושלים
קטגוריה:מאה שערים
קטגוריה:ירושלים: שכונות
פודסטה

[שמאל|ממוזער|200px|ארמון הפודסטה ב[פירנצה (כיום המוזיאון הלאומי ברג'לו)]]
**פודסטה** (באיטלקית: **Podestà**) הוא כינוי שניתן בשלהי ימי הביניים לפקידים בעלי מעמד גבוה מסוים או המעמד הבכיר ביותר בערים שונות באיטליה. המושג תיאר בעיקר את תפקיד השופט הראשי ("Chief magistrate"). 

מקור המילה פודסטה במילה הלטינית פוטסטאס (Potestas) שמשמעה "כוח".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:תארים
קטגוריה:שלטון מקומי
קטגוריה:משרות פוליטיות
צהריים

ממוזער|250px|שמאל|מנוחת צהריים
**צָהֳרַיִם** (בכתיב מלא **צוהריים**, נהגה כ"צוֹהוֹרַיִים", או כ"צָהוֹרַיִם" לפי ההגייה הספרדית) הוא פרק זמן המציין את אמצע היום. הוא בא אחרי הבוקר ולפני הערב. הזמנים שביניהם נקראים לעיתים "לפני צהריים" ו"אחרי צהריים". הצהריים מוגדרים כזמן שבו השמש נמצאת בנקודה הגבוהה ביותר בשמיים. במקומות שונים בעולם נהוג לכנות בכינוי "צהריים" גם פרקי זמן שונים סביב שעה זו. בישראל, שעת הצהריים לפי שעון חורף היא בערך 11:40 (12:40 בשעון קיץ). השעות שלאחר שעות הצהריים נקראות אחר הצהריים.

הצהריים נחשבים לאמצע היום, ורוב האנשים נמצאים בשעה זו בשיא פעילותם. עם זאת, אנשים רבים נוהגים לנוח בשעות האלו.

בצהריים נוהגים לאכול ארוחת צהריים ויש שגם ישנים שנת צהריים (מכונה בסלנג 'שְנַ"צ').

קיימת מסגרת חינוך הנקראת "צהרון" ובה מטפלים בילדים משעת הסיום בגני ילדים ובתי ספר עד לשובם של ההורים לביתם.

## ביהדות

אחר הצהריים נוהגים היהודים להתפלל תפילת מנחה. התפילה רמוזה בחומש בראשית, בפסוק: "ויצא יצחק לשוח בשדה לפנות ערב" המרמז לפי חז"ל על תפילת מנחה, וכן בתהילים בפסוק "עֶרֶב וָבֹקֶר וְצָהֳרַיִם אָשִׂיחָה וְאֶהֱמֶה וַיִּשְׁמַע קוֹלִי", המרמז לדבריהם על שלוש התפילות שחרית בבוקר, מנחה בצהריים וערבית בערב. זמן תחילת תפילת מנחה הוא ממחצית השעה אחרי חצות היום, והיא נקראת במקורות צהריים. 

אמנם לדברי הרמב"ן זמן הצהריים כולל את השעתיים הזמניות הבאות תכף לפני חצות היום. כך כותב הוא בעניין זה:

## בתרבות הפופולרית
שירו של אברהם חלפי, "צער לך", מתחיל בשורות הבאות:

בכך, חלפי השתמש במילה "צעריים" כמעיין הומופון למילה "צהריים". (זהו לא הומופון אמיתי, כיוון שאת "צהריים" יש לבטא, כאמור, כ"צוֹהוֹרַיִים").

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלקי היממה