open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ראובן אדלר

**ראובן אדלר** (8 באפריל 1943 – 25 בינואר 2022) היה פרסומאי ויועץ אסטרטגי-תקשורתי ישראלי, שותף במשרד הפרסום "אדלר חומסקי ורשבסקי GREY ושות'". בשנת 2010 מכר אדלר את חלקו במשרד הפרסום אך נשאר יושב ראש פעיל למשך מספר שנים.

## ביוגרפיה
ראובן אדלר נולד בוורשה בפולין כאשר הייתה תחת הכיבוש של גרמניה הנאצית, בן יחיד להוריו. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הוריו התחבאו במחבוא בגטו ורשה, ולאחר מכן נשלחו לאושוויץ. בגיל 5 עלה עם הוריו לישראל ממחנה עקורים בגרמניה. והמשפחה התגוררה בקריית ים

בישראל היה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר. שירת בצה"ל בחיל האוויר כטכנאי מטוסים. התגורר בהרצליה.

### עיצוב
למד אומנות ועיצוב בבצלאל. עבר ללונדון לתקופה, חזר לארץ ופתח את סטודיו אדלר. ב-1996 הקים עם אייל חומסקי את משרדם. ב-1998 רכשו השניים את חברת הפרסום ורשבסקי פרייליך דובב IMC וב-2003 הקימו את "אדלר חומסקי & ורשבסקי", שהפך לקבוצת פרסום מהגדולות בישראל.

בנוסף, לימד אדלר ב-"בצלאל" במשך כ-19 שנים.

### יועץ תקשורת
אדלר עסק ביחסי ציבור ובייעוץ תקשורתי ואסטרטגי לחברות עסקיות, לפוליטיקאים ולמפלגות. הוא התפרסם במיוחד בשל קשריו עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון ועם מפלגת קדימה. בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה – 2001 ובבחירות לכנסת השש עשרה ב-2003 ניהל אדלר את קמפיין הבחירות של שרון. הוא נמנה עם "פורום החווה" של שרון יחד עם איל ארד וליאור חורב.

בבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006 הריץ את אהוד אולמרט, מסע בחירות זה תועד בסרט כל אנשי הקמפיין. בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 ניהל את הקמפיין של ציפי לבני ומפלגת קדימה. בבחירות אלו קיבלה קדימה 28 מנדטים, אף שהסקרים צפו תוצאה קטנה יותר. בבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 היה אדלר האסטרטג הראשי של הרשימה המשולבת של מפלגת העבודה והתנועה - המחנה הציוני בראשות יצחק הרצוג.

## חיים אישיים
היה נשוי לרונית ולהם שלוש בנות.

בשנים האחרונות לחייו סבל אדלר ממצב בריאותי קשה ומהידרדרות מתמדת, וב-25 בינואר 2022 נפטר ממחלת הקורונה.

היה חבר מאוד קרוב לראש המוסד לשעבר יוסי כהן.

## קישורים חיצוניים
* 
*  - תגובת ראובן אדלר על הביקורות.
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרסומאים ישראלים
קטגוריה:יועצי תקשורת ישראלים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:ישראלים שנפטרו במגפת הקורונה
מקארוב PM

ה**מקארוב PM** (אנגלית: **Makarov PM**, רוסית: **пистолет Макарова,ПМ**) הוא אקדח תקני בכוחות המשטרה והצבא של ברית המועצות מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.

## היסטוריה
[ממוזער|200px|[חיל הצנחנים הרוסי|צנחן של צבא הפדרציה הרוסית  עם אקדח מקארוב]]
האקדח Makarov PM פותח בסוף שנות ה-40 כתחליף לאקדח TT. האקדח פותח על ידי ניקולאי מקארוב ונושא את שמו.

האקדח הוכנס רשמית לשירות בשנת 1951, ושימש כנשק תקני של קציני צבא, שוטרים ואנשי כוחות הביטחון בברית המועצות. כמו כן האקדח סופק לצבאות של ברית ורשה ולמדינות אסיה ואפריקה שונות. פרט לברית המועצות האקדח יוצר (לפי רישיון סובייטי) גם בבולגריה, בגרמניה המזרחית ובסין. בסוף שנות ה-90 פותח דגם משופר MP-448 אך הוא הצליח להיכנס לשימוש רחב. 

ב-2003 הוחלף המקארוב PM על ידי האקדח Gsh-18 ויריגין PYa.

## מפעילות
*
* - מיוצרת גרסה מקומית של האקדח.
*
* סין - דגם ה-Type 59 של האקדח אומץ על ידי הצבא הסיני ב-1959, יוצר מקומית, עם מספר שינויים.
*
*
*
*
*
*
*
*

### מפעילות לשעבר
*
* גרמניה המזרחית - יוצרה גרסה מקומית של האקדח, אשר נקראה **Pistole M**

## מפרט טכני
***סוג אקדח:** חצי-אוטומטי
***כדור:** 9x18 מילימטר 
***אורך כללי:** 161.5 מ"מ 
***אורך הקנה:** 93.5 מ"מ
***משקל (ללא מחסנית וכדורים):** 730 גרם 
***משקל מלא:** 810 גרם
***טווח אש יעיל מקסימלי:** 50 מטר
***[[מהירות לוע]]:** 315 מ'\שנייה
***הזנה:** מחסנית חיצונית של 8+1 כדורים (ה-"1+" מתייחס לכדור שניתן לטעון לקנה)

## קישורים חיצוניים

* * האקדח ב-world.guns.ru

## הערות שוליים

קטגוריה:אקדחים רוסיים וסובייטיים
תור צווארון

ממוזער|ביצת תור צווארון
**תור צווארון** (שם מדעי: *Streptopelia decaocto*) הוא עוף מהסוג תור, ממשפחת היוניים. מקור שמו הוא בפס השחור שעל צווארו. תפוצתו המקורית של המין היא באסיה ובמזרח התיכון, אך הוא נמצא במגמת התפשטות ותפוצתו כיום נרחבת גם באירופה, באפריקה ובחצי האי ערב. אוכלוסיות פולשות מבוססות דווחו בארצות הברית ובאוסטרליה.
## מאפיינים
אורכו הממוצע של תור הצווארון הוא כ-30 סנטימטרים. חלקו העליון של גופו, מכתפיו ועד לזנבו, הוא בצבע חום-אפור בהיר, על אף שקצות הכנפיים הם בעלי גוון כחול. נוצות התעופה הן כהות יותר, וצבען כמעט שחור. ראשו, צווארו וחזהו של תור הצווארון הם ורדרדים, וסנטרו ובטנו בהירים יותר. ההבדל בין הזוויגים קטן למדי.

התורים אוכלים מזון צמחוני, כגון זרעים ועלים, ולפעמים גם רכיכות וחרקים שהם מלקטים על פני הקרקע.

תור הצווארון הוא אחד הזיהויים לתור המוזכר במקרא ובחז"ל אותו הקריבו כקורבן עוף במקדש בירושלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1838
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אימרה פריבלדסקי
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יוניים
קטגוריה:ארמניה: עופות
אנרי ראבו

**אנרי ראבו** (בצרפתית: **Henri Rabaud**; 10 בנובמבר 1873, פריז – 11 בספטמבר 1949, פריז) היה מלחין ומנצח צרפתי.

ראבו היה בנם של צ'לן וזמרת. הוא למד בקונסרבטואר של פריז, שם החליף את גבריאל פורה כמנהל בשנת 1920.

ראבו היה מלחין שמרני, ונודע באמירה "מודרניזם הוא האויב". הוא היה פעיל גם בניצוח וניהל את תזמורת האופרה של פריז במשך עשר שנים. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון
למשך שנתיים.

## יצירותיו
האופרה הקומית של ראבו, "Mâruf, savetier du Caire" ("מערוף, הרצען מקהיר"), היא שילוב של הוגנרי עם האקזוטי. הוא כתב עוד אופרות, ביניהן "L’Appel de la Mer", המבוססת על "הרוכבים אל הים" של סינג, וכן מוזיקה למחזות ולסרטים, כמו "שחקני השחמט". יצירותיו אלה נשכחו כליל.

יצירותיו התזמורתיות של ראבו כוללות "דיברטיסמנט על ישירים רוסיים ו"אגלוג", פואמה של ורגיליוס לתזמורת, וגם הנוקטורן מתוך הפואמה הסימפונית "תהלוכה" (שזוכה מדי פעם לתחיה ולהקלטה).

המוזיקה הקאמרית שלו כוללת את "סולו דה קונקור" לקלרינט ופסנתר - יצירת תחרות וירטואוזית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1873
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1949
קטגוריה:זוכי פרס רומא
ווסטוק (אי)

**האי ווסטוק** (באנגלית: **Vostok Island**), המכונה גם **האי סטייוור** (**Staver Island**) הוא אי אלמוגים בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט, המהווה חלק משרשרת איי ליין ונמצא בשליטת קיריבטי.
שמאל|ממוזער|250px|מיקומו של ווסטוק
## גאוגרפיה
אורכו של האי 0.7 ק"מ ושטחו 0.24 קמ"ר. האי מלבני בצורתו. שיא גובהו מעל פני הים – 5 מטרים. האי מכוסה בסבך של עצי פיסוניה.

האי מהווה חלק מ"שמורת הטבע האי ווסטוק" בשל הצורך להגן על מושבות הקינון של ציפורי הים שבאי ובהם:
סולה אדומת-רגל (*Sula sula*), פרגטה גדולה (*Fregata minor*), נודי שחורה (*Anous minutus*) ושחפית הפיה (*Gygis alba*).

## היסטוריה
האי התגלה על ידי מגלה הארצות הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820, אשר קרא לו על שם ספינתו – ווסטוק – "מזרח" ברוסית. ארצות הברית הכריזה כי האי נמצא בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו אולם בפועל לא כרתה גואנו באי.

## קישורים חיצוניים

*תמונות לוויין של האי
*Wayne & Karen Brown, Vostok Island, *The Looking for Nemo Expedition*
*  

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:קיריבטי: איים לא מיושבים
קטגוריה:איי ליין (קיריבטי)
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת לשעבר
פרס גונקור

**פרס גונקור** (בצרפתית: **Prix Goncourt**) הוא הפרס הגבוה ביותר בספרות הצרפתית, הניתן למחבר/ת יצירת הפרוזה ה"טובה ביותר והמקורית ביותר" בכל שנה. מאז 1989 ניתן גם פרס מיוחד לרומן ביכורים.

## היסטוריה
הפרס נקרא על שמו של אדמון דה גונקור, שהיה סופר, מוציא לאור ומבקר ספרות והותיר את הונו לטובת הקמת "אקדמיית גונקור". הפרס הראשון הוענק בדצמבר 1903, ומאז בדצמבר כל שנה. חבר המושבעים הבוחר את הזוכה נפגש במסעדת "דרואן" ומחליט שם. והפרס מקנה לזוכה מעמד של ידוען ועלייה במכירות ספריו. מאז 1987 קיים גם "פרס גונקור של הגימנסיות (ה-lycée)", שבו תלמידי תיכונים מצרפת בוחרים בזוכה מתוך רשימת ספרים שהוטל עליהם לקרוא.

הפרס מוענק לכל סופר רק פעם אחת בחייו ומעולם לא הוענק פעמיים מלבד בפעם אחת: רומן גארי זכה ב-1956 תחת שמו, עבור ספרו "שורשי השמים" ופעם נוספת ב-1975 תחת שם העט אמיל אז'אר, עבור "כל החיים לפניו". בין הזוכים האחרים בפרס גונקור: מרסל פרוסט, סימון דה בובואר, ז'ורז' דיאמל ופטריק מודיאנו. הבחירה בפרוסט ב-1919 עוררה שערורייה זוטא, שכן פרוסט לא לחם במלחמת העולם הראשונה (בשל מחלת האסתמה ממנה סבל) וכן היה כבן 48 - הפרס בעיקרו היה מיועד ל"ספרות צעירה".

בשנת 1997 זכה בפרס גונקור לרומן ביכורים הסופר והרופא ז'אן-כריסטוף רופין, על ספרו "החבשי" (הוא זכה גם בפרס הראשי, ב-2001). בשנת 2006 זכה בפרס הסופר היהודי-אמריקאי ג'ונתן ליטל, על ספרו נוטות החסד, המתאר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס אס בדיוני. בשנת 2017 זכתה לילה סלימאני על ספרה "שיר ענוג" ובשנת 2020 הרווה לה טלייה, חבר קבוצת אוליפו, על ספרו "אנומליה".

## ראו גם
* פרס מאן בוקר
* פרס ספיר

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ספרות צרפתית
גונקור
גונקור
בירדד קולי

**בירדד קולי** (הקולי המזוקן) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. מוצאו של הבירדד קולי הוא מאנגליה ומסקוטלנד.

בירדד קולי הוא כלב בגודל בינוני עם פרווה באורך בינוני. גוף הכלב ארוך וישר, ולמרות היותו שרירי, הוא אינו כבד משקל. הכלב בעל הבעה מסוקרנת ושמחת חיים. תוחלת חייו של הבירדד קולי היא 13 שנים. צבעם שחור־לבן, אפור־לבן או חום־לבן. פרוותו ארוכה ושופעת, כפולה ולא נשירה באופן יחסי. גובהו נע בין 51 ל-56 סנטימטרים ומשקלו נע בין 18 ל-28 קילוגרמים.

הכלב הטלוויזיוני נחשון הוא בירדד קולי.

## לקריאה נוספת
* קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות

## קישורים חיצוניים

*  מידע על גזע הבירדד קולי באיגוד האמריקני לכלבנות
* 

קטגוריה:הקבוצה הראשונה של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה החמישית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השביעית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:כלבי רועים
ג'רום שוטנשטיין

**ג'רום (יעקב מאיר חיים הכהן) שוטנשטיין** (באנגלית: **Jerome Schottenstein**; 1926–1992) היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי.

## חייו
בנם של אפרים וחנה. למד בבית ספר לבנים של ישיבה יוניברסיטי. לאחר סיום הלימודים הקים את חברת Schottenstein Stores Corp בקולומבוס, שבאוהיו.

משנת 1980 כיהן כחבר בחבר הנאמנים של ישיבה יוניברסיטי. זמן קצר לפני מותו התוודע לרעיון הוצאת תלמוד מתורגם לאנגלית על ידי ArtScroll והתחיל לתמוך בפרויקט לזכר הוריו. הגמרא המבוארת, במהדורתה העברית, נחשבת לאחת ממהדורות הגמרא המבוקשות בקרב רבים. לאחר מותו המשיכו ילדיו ואלמנתו את התמיכה לזכרו של שוטנשטיין.

היה נשוי לג'רלדין, ולהם ארבעה ילדים. בנו ג'יי שוטנשטיין הוא יו"ר ומנכ"ל אמריקן איגל אאוטפיטרס. ביתו סוזן התחתנה עם ג'ון דיימונד, מייסד חברת ביטוח Safe Auto.

על שמו "מרכז ה-cellscan לגילוי מוקדם של הסרטן" באוניברסיטת בר-אילן וכן כולל שוטנשטין בשכונת שערי חסד בירושלים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
אלוף

**אלוף** היא דרגת קצונה צבאית בכירה, השנייה בחשיבותה בסדר ההיררכי בצבא ההגנה לישראל. דרגה זו מקבילה לדרגת מייג'ור גנרל (סימול נאט"ו: OF-7) הנהוגה ברוב צבאות העולם. המונח "אלוף" משמש בכל חמש דרגות הקצונה הבכירות בצה"ל – דרגת סגן־אלוף (סא"ל), אלוף־משנה (אל"ם), תת־אלוף (תא"ל), אלוף ורב־אלוף (רא"ל).

## כינון דרגת האלוף
צה"ל הוקם בעיקר על בסיס ארגון ההגנה. בהגנה לא היו דרגות מסודרות והמפקדים נשאו בתארים המבטאים את תפקידם (כלומר, "מ"פ", "מח"ט" וכו'). האלוף הראשון בצה"ל הוא דוד (מיקי) מרכוס, איש צבא ארצות הברית אשר שירת בצה"ל במסגרת מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). מרכוס קיבל ראשון דרגת "אלוף" בעת שמונה על ידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב־28 במאי 1948, יום נפילת הרובע היהודי. מרכוס עתיד היה להתמנות לתפקיד סגן הרמטכ"ל לאחר הקרבות, אך נורה בשוגג על ידי חייל צה"ל ביוני 1948.

במהלך ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות (יולי 1948) נקבעו לראשונה שמות הדרגות בצה"ל, ובהן שש דרגות קצונה. דרגות אלו נשארו בשימוש עד היום ועם הזמן נוספו אליהן שלוש דרגות נוספות. שלוש הדרגות הבכירות ביותר היו סגן־אלוף, אלוף ורב־אלוף – הוא רמטכ"ל צה"ל. הדרגות נכנסו לתוקף ב־1 באוגוסט 1948. דרגת אלוף־משנה הונהגה לאחר מלחמת העצמאות (1950), ודרגת תת־אלוף הונהגה לאחר מלחמת ששת הימים (1968).

כמו דרגות הקצונה האחרות, גם מקור המונח "אלוף" הוא מן התנ"ך – "אלופי אדום": 

## תפקידי אלוף
נכון ליולי 2025 יש 23 תפקידים שהמשרתים בהם נושאים בדרגת אלוף:
* סגן ראש המטה הכללי

### ראשי אגפים
* ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
* ראש אגף כוח האדם
* ראש אגף המבצעים
* ראש אגף המודיעין
* ראש אגף התכנון
* ראש אגף התקשוב וההגנה בסייבר

### מפקדי זרועות
* מפקד זרוע היבשה ומפקד הגיס המטכ"לי
* מפקד זרוע האוויר והחלל
* מפקד זרוע הים

### מפקדי פיקודים
* מפקד פיקוד הצפון
* מפקד פיקוד המרכז
* מפקד פיקוד הדרום
* מפקד פיקוד העורף

### תפקידים נוספים במטה הכללי
* מפקד מפקדת העומק
* מפקד הגיס הצפוני
* מפקד המכללות הצבאיות
* מתאם פעולות הממשלה בשטחים
* נשיא בית הדין לערעורים
* הפרקליט הצבאי הראשי
* המזכיר הצבאי של ראש הממשלה

### תפקידי אלוף מחוץ למטה הכללי
* נספח צה"ל בארצות הברית
* ראש מנהלת גבולות ותפר (משרד הביטחון)

## מפקד פיקוד
כל אחד ממפקדי ארבעת הפיקודים המרחביים בצה"ל – פיקוד הצפון, פיקוד המרכז, פיקוד הדרום ופיקוד העורף – נקראו מאז הקמת הפיקודים בערבוביה "מפקד פיקוד" או "אלוף פיקוד".

בתקופתו של דן חלוץ כרמטכ"ל, במסגרת מהלכים ארגוניים, תוקנה תקנה ולפיה יהיה התואר הבלעדי "מפקד פיקוד". צעד זה הוסבר בכך שהתואר "אלוף פיקוד" מתאים "לתאר את אלוף הפיקוד בריצת מאה מטרים". מאז כל מפקדי הפיקודים חותמים את שם תפקידם כך: מפקד פיקוד הצפון, מפקד פיקוד המרכז, מפקד פיקוד הדרום, מפקד פיקוד העורף.

## אלופי צה"ל במלחמות ישראל
במלחמת העצמאות היה צה"ח בשלבי הקמה והתבססות, ודרגות הונהגו בו מאוגוסט 1948. כמה מבכירי המטה במהלך המלחמה היו בדרגת סגן אלוף ומקבילותיה, בהם מפקד שירות האוויר יהושע אשל, מפקד חיל האוויר ישראל עמיר. לאחרים הוענקה דרגת אלוף למפרע: למפקד חזית ירושלים דוד מרקוס שנהרג במהלך ההפוגה הראשונה הוענקה דרגת אלוף באוגוסט 1949; מפקד חיל הים פול שולמן היה בדרגת סגן-אלוף במלחמה, ולאחר פטירתו ב־1994 הוענקו לו דרגות אלוף לשם כבוד; וראש אגף הדרכה אליהו בן חור שפרש מתפקידו לפני הנהגת הדרגות באוגוסט 1948 קיבל לימים דרגת אלוף לשם כבוד.

## ראו גם
*גנרל

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:דרגות צה"ל
אי די בי חברה לפיתוח

130px|ממוזער|שמאל|סמליל החברה בתקופת דנקנר
**אי די בי חברה לפתוח בע"מ** המוכרת בשם המקוצר "**אי די בי**" היא חברה ישראלית הנמצאת בפירוק החל מ-2020. בעברה הייתה חברה ציבורית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה הוקמה בשנת 1981 על מנת להעביר אליה את החזקות בנק דיסקונט בחברת דסק"ש ואת החזקות חברת האם בחברה הכלכלית לארץ ישראל כך שבוצעה הפרדה בין הפעילות הבנקאית לבין פעילות ההשקעות.

## רקע היסטורי

החברה הכלכלית לארץ ישראל הייתה חברת החזקות שנוסדה בשנת 1925 על ידי יהדות ארצות הברית במטרה לפתח את היישוב היהודי בארץ-ישראל על בסיס השקעות כלכליות. בשנות פעילותה החברה הייתה לגדולה בתחומה, והייתה לבין החברות העיקריות ששלטו במשק הישראלי. בסוף ימיה של החברה החזקותיה עברו לחברות ישראליות שונות כשהבולטת שבהן היא אי די בי חברה לאחזקות.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1981 כדי לשמש למשפחת רקנאטי זרוע השקעות בנכסים שאינם בנקאיים, והוחזקה על ידי קבוצת אי די בי החזקות שהחזיקה גם בשליטה בבנק דיסקונט. שמה, כמו זה של החברה שהחזיקה בה, נגזר מראשי התיבות באנגלית של "בנק דיסקונט לישראל".

ביולי 2000 מוזגה חברת "כלל" לתוך "אי די בי פיתוח", באמצעות המרה של מניות "כלל" למניות "אי די בי פיתוח". ערב המיזוג החזיקה "אי די בי פיתוח" ב-61% ממניות "כלל".

בנובמבר 2005 מכרה אי די בי פיתוח כ-37% ממניות חברת קו מנחה לחברת קמן אחזקות באמצעות חברת הבת "כלל טכנולוגיות מידע".

בשנת 2009 רכשה אי די בי פיתוח את חברת התיירות הפרטית של נוחי דנקנר ואבי פישר, גנדן תיירות ותעופה (שעיקר החזקתה הייתה חברת ישראייר), ומיזגה אותה בחברה הפרטית כלל תיירות, שהוחזקה גם כן בידי אי די בי פיתוח.

ב-26 בפברואר 2009 נענו מרבית המחזיקים במניות החברה להצעת רכש למניותיה, ומניותיה נמחקו מהבורסה. איגרות החוב של החברה המשיכו להיסחר ועל כן החברה המשיכה לדווח על תוצאותיה. ביולי 2012 החברה השלימה את מכירת רוב החזקותיה בכלל תעשיות לחברה בשליטתו של לן בלווטניק.

במסגרת הסדר החוב בחברת אי די בי אחזקות, כיוון שלא הצליחה לעמוד בחובותיה, עברו מניות אי די בי פיתוח בתחילת 2014 לידי מחזיקי איגרות החוב של אי די בי אחזקות ולידי המשקיעים אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה, שגברו על הקבוצה שגיבש נוחי דנקנר, בהצבעה שנוהלה על ידי משקיפים מטעם בית המשפט. בעקבות סכסוך שפרץ בין אלשטיין לבן משה נקבע שבן משה ימכור את החזקותיו בחברה לאלשטיין תמורת 152 מיליון ש"ח.

בספטמבר 2020 החברה נכנסה לפירוק בעקבות חובות למחזיקי איגרות החוב. בעקבות זאת נמחקה החברה ממסחר בבורסה והפכה לחברה פרטית.

## תחומי פעילות
* IDBG - חברת נדל"ן מניב, בעלת נכס עיקרי אחד בעיר לאס וגאס שבארצות הברית.
* 25% ממניות חברת ישראייר.
* החזקה במניות מיעוט בחברת קולו טכנולוגיות

## לקריאה נוספת
* יניב רחימי, **גאון ושבר: עלייתה ונפילתה של אי. די. בי**, 2016

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות החזקות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:אי די בי
קטגוריה:כלל (חברה)
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1981
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:החברה הכלכלית לארץ ישראל
גאורגי גפון

ממוזער|שמאל|250px|הכומר גפון
**גאורגי אפולונוביץ' גפון** (17 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1906) היה כומר רוסי אורתודוקסי והיה מנהיג פועלים פופולרי לפני מהפכת 1905.
## ביוגרפיה
גפון היה בן של איכר אמיד באזור פולטבה. הוא רכש השכלה בסמינר תאולוגי. אחרי מות אשתו הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג, והיה בוגר האקדמיה התאולוגית שם ב-1903.

גפון, שהיה איש של המשטרה החשאית הצארית - האוכרנה, ארגן תנועה שנקראה "התאגדות פועלי המפעלים הרוסיים" בסנקט פטרבורג. מטרות התנועה היו להגן על זכויות הפועלים ברוסיה ולרומם את המורל הדתי שלהם. רק אנשי הכנסייה האורתודוקסית היו רשאים להיות חברים בתנועה. תוך זמן קצר היו לתנועה 12 סניפים ו-8,000 חברים וגפון שאף להתפשטות המפלגה אף לקייב ומוסקבה.

גפון, שבתחילה היה סוכן שתול של המשטרה כדי למנוע פעילות מהפכנית, ניתק את הקשר עמם ורצה לשאוף לתוכניותיו שלו. מסוף 1904 גפון שיתף פעולה עם החוגים הרדיקליים, ורצה בחיסול המשטר האוטוקרטי של הצאר ניקולאי השני.

ב-22 בינואר 1905 הוא ארגן יחד עם חבריו לתנועה צעדה שנועדה למחות על תנאי הפועלים, לעבר ארמון החורף של הצאר בסנקט פטרבורג. תהלוכה זו נסתיימה בטרגדיה (יום ראשון העקוב מדם, 1905). באותו אירוע פתחו חיילי הצאר באש על המפגינים ואלו הגנו על גפון והוא לא נפצע. לאחר האירוע, שהחל את מהפכת 1905, נמלט גפון מרוסיה, וחזר רק לאחר פרסום מנשר אוקטובר. גפון שמר על קשר עם האוכרנה. בתור חשוד בהיותו סוכן שתול, גפון נתלה בצריף פיני על ידי פנחס רוטנברג (לימים מייסד חברת החשמל בארץ ישראל) בהתאם לגזר דין של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כמרים אורתודוקסים
קטגוריה:אנשי דת רוסים
קטגוריה:מהפכנים רוסים
קטגוריה:פעילים בארגוני עובדים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג ברוסיה וברית המועצות
קטגוריה:מרגלים שריגלו למען רוסיה
קטגוריה:רוסים ממוצא אוקראיני
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1906
רפלציה

**רֶפְלַצְיָה** היא מדיניות כלכלית שננקטת בידי ממשלה על מנת להבריא את המשק, בדגש על רמת המחירים, בדרך כלל לאחר תקופת שפל כלכלי, שגרם לרמת המחירים ולצמיחה לרדת מתחת לצפי ארוך הטווח. כדי להעלות את רמת המחירים (לגרום לאינפלציה) ולעודד צמיחה יכולות ממשלות לנקוט בפעולות כגון הרחבה כמותית, הגדלת הוצאות הממשלה, הורדת שיעור הריבית וצמצום מסים. פעולות כגון אלו מעודדות צריכה פרטית, מגדילות תפוקה, השקעות ותעסוקה ואמורות להעלות את המחירים לרמתם הרצויה. ניתן להנגיד רפלציה למדיניות מכוונת של דיסאינפלציה.

## מנגנון הרפלציה

מקור הכוחות הפועלים ליצירת רפלציה הוא בתקופת השפל הכלכלי עצמו. עקב השפל הכלכלי קיימת אבטלה רחבה, ציוד רב אינו מנוצל ונשחת ומצטבר מלאי גדול של סחורות שלא נמכרו. כתוצאה מכך נוצר שינוי דרסטי במרכיב הוצאות הייצור ומחיר המוצרים. חלקו של השכר במחיר יורד ועולה חלקו של חומרי הגלם, המיכון והוצאות נלוות. היות שחלקו של השכר במחיר הייצור הוא גדול, בסך הכל הוצאות הייצור פוחתות ונוצרים, על ידי כך, סיכויים לריווחיות מחידוש הייצור. יזמים (פרטיים או ממשלתיים) מחדשים את הייצור, הרווחים גדלים, מלאי הסחורות והדירות הפנויות למכירה פוחת ויש צורך בתנופת ייצור. תנופה זו דורשת חידוש המיכון ושדרוגו, השקעות הון, הרחבת אשראי, הנפקות ניירות ערך ופיתוח טכנולוגיות חדשות. כל הדברים האלו מביאים להגדלת הביקוש לסחורות ולשירותים, הגברת התעסוקה עם הפחתת האבטלה, גידול בהכנסה וגידול בביקושים. בשלב זה של הרפלציה מגיע המשק לנקודה האופטימלית שלו. מנקודה זו, אם הביקוש ימשיך לגדול, הדבר יביא בהכרח לעליית מחירים ותסתמן נטייה לאינפלציה.
הרפלציה אינה בהכרח תהליך אוטומטי המתחיל בסוף תקופת שפל כלכלי. תהליך של רפלציה יכול להתאחר, אפילו לתקופה ארוכה עקב סיבות שונות:
* ירידה בריבוי הטבעי הבולמת את הרחבת הביקוש והבנייה
* הסכמי שכר נוקשים בתקופת השפל, המונעים את ירידת השכר
* אי התערבותה של הממשלה בתהליך יכולה להביא להאטת התהליך

## סיכוני הרפלציה

הסיכונים היכולים לנבוע מתהליך של רפלציה הם:
* אינפלציה הנגרמת מעודף ביקוש ועליית מחירים
* התפתחות "בועות" כלכליות עקב מחירים לא ריאליים (ביחוד בתחום הנדל"ן) ומדיניות הלוואות וריבית לא אחראית של בנקים
* הגדלת הוצאות משרדי הממשלה במטרה לגרום באופן מלאכותי מקומות עבודה וביקושים.

## ראו גם
* אינפלציה
* דיסאינפלציה
* דפלציה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקרו-כלכלה
דיסאינפלציה

**דִּיסְאִינְפְלַצְיָה** היא מונח כלכלי המשמש לתיאור מצב שבו ישנה האטה בקצב עליית המחירים כלומר האטה בקצב האינפלציה, ולא דפלציה שמשמעותה ירידה של מחירים. מדינות הסובלות מאינפלציה גבוהה יחסית משתמשות בדיסאינפלציה ככלי להורדת קצב עליית המחירים (לדוגמה להוריד את האינפלציה מקצב שנתי ממוצע של 15% לקצב של 8%). הסיכון בדיסאינפלציה הוא, שהיא עשויה להתדרדר למצב של דפלציה, דבר שעלול להוביל לשפל כלכלי. כדי לגרום לדיסאינפלציה הרשויות מעלות מיסים, מגבילות את כמות האשראי ומטילות ריבית גבוהה. 

## ראו גם
*אינפלציה
*רפלציה
*דפלציה
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקרו-כלכלה
שדרות 9 ביולי

ממוזער|שמאל|250px|שדרות 9 ביולי
ממוזער|שמאל|250px|מבט-על על השדרה
**שדרות תשעה ביולי** (בספרדית: **Avenida 9 de Julio**) הן אחת השדרות הראשיות בבואנוס איירס. שם השדרה ניתן לה על שם יום העצמאות הארגנטינאי החל בתאריך זה: רפובליקת ארגנטינה זכתה בעצמאות ב-9 ביולי 1816. השדרה היא הרחבה ביותר בעולם.

## תוואי
קו C של הרכבת התחתית (Subte) של בואנוס איירס עובר מתחת לשדרה, ומוביל מהתחנה המרכזית רטירו לכיכר החוקה. לאורך השדרה ניצבות 9 תחנות פעילות של קו C, אחת מהן בכיכר סן מרטין.

למעט מספר מעברים תת-קרקעיים, לאורך השדרה מצויים מספר מעברי חצייה שכדי לחצות בהם יש להמתין מספר דקות.

### אורך
השדרה חוצה את הבירה הארגנטינית מצפון לדרום. היא מתחילה בטרמינל האוטובוסים רטירו בחלקה הצפוני של העיר ומסתיימת בתחנה המשולבת (רכבת עם רכבת תחתית) קונסטיטוסיון ("החוקה"). אורכה של השדרה הוא כקילומטר אחד.

### רוחב
השדרה ידועה ברחבי העולם בשל רוחבה הרב, כ-150 מטרים. 150 מטרים הוא המרחק בין "קואדרה" אחת (Block), שממנה בנוי רוב רובו של מרכז העיר - בצורת רשת רחובות.

השדרה מורכבת מעד שבעה נתיבים לכל כיוון וצמודים אליה, במקביל, רחוב מכל צד, עם ארבעה נתיבים נוספים.

## היסטוריה
השדרה תוכננה לראשונה בשנת 1888 וצפויה הייתה להיקרא "איואומה", על שם קרב חשוב במלחמת העצמאות של ארגנטינה שנוהל על ידי הגנרל מנואל בלגראנו. למרות שהעבודות החלו בשנת 1935, טקס הנחת אבן הפינה היה ביום העצמאות ה-121 של ארגנטינה (ב-9 ביולי 1937) ועל כן הוחלט לשנות את שם השדרה לתאריך שבו החלו עבודות הבנייה שלה. הבנייה הראשונית הסתיימה רק כ-30 שנה אחרי כן, בשנות ה-60. בשנות ה-80 הוחלט להאריך את השדרה עד לכיכר החוקה (Plaza Constitución), דבר שהיה כרוך בהריסות רבות ובהעברת תושבים רבים מבתיהם.

## אתרים
ממוזער|שמאל|300px|שדרת 9 ביולי בלילה
האתרים המפורסמים לאורך שדרת 9 ביולי הם:
* כיכר הרפובליקה והאובליסק הניצב בה - מונומנט מודרני (נבנה ב-1936) לציון יום השנה ה-400 לייסודה של העיר.
* התחנה המרכזית רטירו.
* תיאטרון קולון, מהמפורסמים בתיאטרוני העולם והחשוב ביותר בבואנוס איירס. בתיאטרון מועלות הצגות והפקות מקומיות וכן מופעי ריקודים - בעיקר טנגו, הריקוד הלאומי של ארגנטינה.
* פסלו של דון קישוט בהצטלבות שבין שדרות 9 ביולי ושדרות מאי (Avenida de Mayo).
* כיכר החוקה (Plaza Constitución), סופה של השדרה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

9 ביולי
קטגוריה:בואנוס איירס: תחבורה
קטגוריה:בואנוס איירס: גאוגרפיה
יוליים

[שמאל|ממוזער|250px|[איניאס נושא את אנכיסס על גבו, מטבע של יוליוס קיסר]]
ה**יוליים** (בלטינית: "Iulii", לפעמים גם "Julii") הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד מבתי האב ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית. 
## היסטוריה
היוליים טענו כי מוצאם מהנסיך הטרויאני איניאס, אשר על פי המיתולוגיה היוונית היה בנה של האלה אפרודיטה, ומאסקניוס, מייסדה האגדי של אלבה לונגה. טענה זו של היוליים מחזקת את הסברה הרווחת שמוצאו של בית האב הוא מאלבה לונגה, והוא עקר לרומא לאחר חורבנה של העיר במהלך המאה ה-7 לפנה"ס.

שמה של האם שנוי במחלוקת, יש גרסאות הטוענות (בהם ורגיליוס) שיולוס נולד לאישה טרויאנית בשם קראוזה, ויש כאלו (בהם ליביוס) שטוענים ששמה היה לאווינה.

בני בית אב זה הגיעו לעמדות כוח כבר בימיה הראשונים של הרפובליקה ונבחרו למגיסטראטיות השונות. לפי כתביו של טרנטיוס וארו ידוע על כ-9 קונסולים שכיהנו ברפובליקה מקרב היוליים בין השנים 489 לפנה"ס - 267 לפנה"ס. 

אחת ממשפחות האצולה שצמחו מבית אב זה הייתה המשפחה הפטריקית קיסר ("Julii Caesares"), שאחד מבניה היה גאיוס יוליוס קיסר, מהאישים הבולטים בתולדות העת העתיקה. קיסר ייחס חשיבות רבה למוצאו מקרב היוליים, כפי שניתן לראות בהספד שנשא בהלווית דודתו: 
:"שבט היוליי, שמשפחתנו משתייכת אליו, מוונוס עצמה בא. ביחוס הזה יש למצוא איפוא גם כבוד מעלת מלכים שלהם הכוח הגדול ביותר בין בני אדם, וגם קדושת האלים, שהמלכים עצמם נתונים לרשותם".

כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא, "היוליים קלאודיים", בא משילוב שם בית האב של אוגוסטוס, הקיסר הראשון ובנו המאומץ של יוליוס קיסר, עם שם בית האב של הקיסר השני טיבריוס, שאומץ על ידי אוגוסטוס, אך אביו הטבעי היה טיבריוס קלאודיוס נירון, מבית האב של הקלאודיים.

השמות הפרטיים (פראינומן, praenomen) של הגברים מקרב היוליים היו לרוב לוקיוס, גאיוס וסקסטוס. השמות הפרטיים של בנות המשפחה היו לרוב יוליה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחות ושושלות רומיות
קולוסטרום

ממוזער|בצד השמאלי חלב שנשאב 4 ימים לאחר הלידה, ובצד הימני חלב שנשאב ביום ה-8
[שמאל|ממוזער|250px|אב מאכיל ילוד קולוסטרום באמצעות [מזרק]]
טקסט=|ממוזער|גבינה צהובה עשויה מקולוסטרום. מאכל אופייני למטבח האוקראיני המסורתי
**קוֹלוֹסְטְרוּם** (על פי האקדמיה ללשון העברית: **חֲלַב רֵאשִׁית**) הוא החלב היוצא מבלוטות החלב של יונקים במהלך ההיריון ובימים הראשונים מיד לאחר הלידה. הקולוסטרום סמיך יותר מחלב רגיל, בעל גוון צהבהב מעט, ועשיר יותר בנוגדנים ובחומרים תזונתיים הנחוצים לוולד בימיו הראשונים.

בנשים הקולוסטרום מופיע לרוב במהלך הטרימסטר (=שליש) השני של ההיריון, אך אצל חלקן הוא מופיע כבר בטרימסטר הראשון או מתעכב לטרימסטר (=שליש) האחרון או אף עד לאחר הלידה.

בישראל מועבר הקולוסטרום הנחלב מפרות לעגלים שזה עתה נולדו, על אף שהם מגודלים בנפרד מאמהותיהם, ואינו משמש לצריכת בני-אדם. באוקראינה ובארצות נוספות במזרח אירופה, הקולסטרום נחלב בנפרד ומשמש ליצירת גבינה צהובה רכה, לה מיוחסות סגולות בריאותיות.

על פי רוב נחשב קולוסטרום שנחלב מפרות כלא ראוי למאכל אדם, אם כי יש המשתמשים בו כתוסף תזונה ומייחסים לו סגולות בריאותיות בהתמודדות עם מחלות מסוימות.

ב-17 במאי 2012 מדענים בקרוליינה הצפונית בודדו לראשונה נוגדנים לנגיף HIV מתוך קולוסטרום של אמהות נשאיות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חלב אם
קטגוריה:חומרי גלם מחלב
קטגוריה:תזונה בינקות
קטגוריה:הנקה
המתחזים

**המתחזים** (באנגלית: **Faking It**) היא תוכנית מציאות בהפקת ערוץ 4 הבריטי המשודרת בערוץ 8. התוכנית עלתה לשידור לראשונה בשנת 2001 בערוץ 4 הבריטי. בשנת 2003 עלתה גרסה אמריקאית לסדרה בערוץ TLC אשר משודרת גם היא בערוץ 8.

בכל פרק נבחר מתמודד בעל מקצוע מסוים, אשר אמור תוך חודש ימים להתחזות לבעל מקצוע אחר, מקצוע אשר לרוב רחוק ממנו עד כדי כך שלכאורה אין שום קשר בין המקצוע המקורי של המתמודד לבין המקצוע אותו עליו ללמוד.

המתמודד לומד את המקצוע בעזרת שלושה עד ארבעה מורים - אשר הם עצמם מקצועיים וותיקים באותו מקצוע - לימוד הכולל הכולל הכרת מושגים חדשים לחלוטין ולעיתים אף שינוי המראה החיצוני (תספורת חדשה, בגדים בסגנון אחר וכיוצא באלה).

בסוף החודש מתחרה המתמודד יחד שלושה מקצוענים אשר לא מכירים אותו ולא יודעים שהוא מתחזה, וכל אחד מהם נדרש להציג את המיומנויות שלו בפני שלושה או ארבעה שופטים מקצועיים, אשר לא מודעים כלל שאחד מהמתחרים מתחזה.

לאחר שהמתחרים הציגו את מיומנויותיהם בפני השופטים, מתבקש כל שופט לזהות את המתחזה מבין המתחרים, כאשר מטרת המתמודד ומוריו להקשות על השופטים ככל האפשר לזהות את המתחזה. לרוב אחוז ההצלחה גבוה, והשופטים אכן מתקשים לזהות את המתחזה.

בחלק גדול מהתוכניות נוסף ממד נוסף, מעצם זה שהמתמודד הגיע מיישוב קטן והיה רגיל לחיים צנועים ושלווים, ונאלץ גם להתרגל לחיי הכרך .

## התחזויות שהיו בתוכנית
* נהג מרוצי שטח - התחזה לדראג קווין
* גוזז כבשים - התחזה לספר צמרת
* כומר - התחזה למוכר מכוניות
* נגנית צ'לו -  התחזתה לתקליטן
* מכין פיצה - התחזה לשף מקצועי.
* עורך דין - התחזה למתאבק מקצועי.
* פסל - התחזה לדוגמן.
* עובדת במכבסה - התחזתה לסטייליסטית.
* גננת - התחזתה לשומרת ראש.
* מגדלת ירקות - התחזתה לאשת חברה.
* עובדת מחשבים - התחזתה למדריכת כושר.
* סטודנטית לרפואה - התחזתה למתחרה בתחרות יופי.
* מדריכת טיולים וסקי - התחזתה לסוכנת נדל"ן.
* סטודנט להיסטוריה של האמנות - התחזה לאמן גרפיטי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תוכניות מציאות בריטיות
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:Channel 4
טייסת 144

**טייסת 144**, המכונה גם "**טייסת עוף החול**" (בעבר כונתה "**טייסת שומרי הערבה**") היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים המפעילה את ה"ניצוץ" בחיל האוויר הישראלי.

הטייסת הפעילה בעבר מטוסי קרב. בגלגוליה השונים לאורך השנים הפעילה הטייסת מטוסי נשר, כפיר ו-F-16A/B ("נץ").

## היסטוריה
הטייסת הוקמה ב-1972 בעציון, כנף 10 של חיל האוויר, שבצפון מזרח סיני, לא רחוק ממפרץ אילת. המטוסים הראשונים שנקלטו בטייסת "שומרי הערבה" היו מטוסי נשר שהיה מטוס הקרב הראשון שייצרה התעשייה האווירית לפי תוכניות של המטוס הצרפתי מיראז' 5.
שישיית המטוסים הראשונה נחתה בשדה עציון בתאריך 6 בספטמבר 1972.

הגעתם של חמישים מטוסי מיראז' 5 נבלמה עקב האמברגו שהטילה ממשלת צרפת על סחר בנשק עם ישראל ב-1967. הדבר האיץ את מהלך פיתוח מטוס הנשר בתעשייה האווירית, כדי למלא את הצורך המבצעי של חיל האוויר.

במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת סא"ל מנחם שרון. במהלך המלחמה הפילה הטייסת 44 מטוסי אויב, ללא אובדן מטוסים וללא אבדות בנפש.

בתחילת 1982 הושלמה בנייתו של בסיס עובדה החדש, מרחק של מספר קילומטרים מעציון, בשטח ישראל, בתוך בקעת עובדה. בסיס זה וכן בסיסי רמון ונבטים נבנו על ידי ארצות הברית כפיצוי לפינוי סיני על שטחי האימון העצומים שבו, ועזיבת ארבעה שדות תעופה: איתם, רפידים, אופיר ועציון.

טייסת 144 עברה למשכנה החדש שבערבה כשהיא מצוידת במטוסי הכפיר C-2, שהיו פיתוח המשך למטוס הנשר. באמצע שנות השמונים הגיע הכפיר המשופר C-7 לטייסת "שומרי הערבה". ב-1988, לאחר הקיצוצים הגדולים בכוח הצבאי, החליטו לסגור את בסיס עובדה ככנף מבצעית ובית הספר למקצועות התעופה (ביסמ"ת) הועבר לבסיס החדש.

טייסת 144 יחד עם אחותה טייסת 149, הצפינו למשכנן החדש בבסיס חצור. שם תפשו את מקומן של שתי טייסות כפיר שנסגרו זה עתה, טייסת 113 וטייסת 254.

טייסת 144, שהייתה האחרונה להפעיל את הכפיר, נבחרה להיות טייסת ה-F-16A/B ("נץ") האחרונה של החיל, כאשר ב-1994 החלו להגיע אליה המטוסים, מתנת ארצות הברית עבור המאמץ הישראלי לשלום ולביצור ביטחון המדינה, שהסכימה לוותר על שטחים תמורת שלום. אז תמו 18 שנות ה"כפיר" בחיל האוויר ונפתח עידן ה"נץ" של הטייסת, שנמשך קצת יותר מעשור נוסף. בסוף שנת 2005 נסגרה הטייסת.

## טייסת כטמ"ם
באוגוסט 2022 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצור, כטייסת כטמ"ם.

הטייסת היא הטייסת הראשונה המפעילה את ה"ניצוץ" - כטמ"ם חדש בחיל האוויר, כחלק ממערך "ענני סערה" אשר עתיד לקום בצה"ל ומשותף לזרוע האוויר ולזרוע היבשה.

## מפקדי הטייסת

## סמל הטייסת
הסמלים עוצבו על ידי הגרפיקאי רענן וייס. לסמל הראשון שהופיע ב-1972 היה דמיון מסוים לסמל  של חיל האוויר האמריקאי.

קובץ:17 Tactical Airlift Sq emblem.png|סמל טייסת התובלה 517 של חיל האוויר האמריקאי שאליו דומה הסמל הראשון של הטייסת
קובץ:טייסת 144 old.png|הסמל המקורי של הטייסת עד לכניסת מטוסי הנץ. הסמל שנבחר לייצג את טייסת 144 בשנת 1972, שנת הקמת הטייסת בבסיס עציון
קובץ:IAF Squadron 144.png|סמל הטייסת עד 2005, תקופת מטוסי נץ
קובץ:IAF_Squadron_144_from_2022_symbol.svg|סמל הטייסת החדש לאחר פתיחתה כטייסת כטמ"מ החל משנת 2022


## גלריה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* טייסת 144, באתר "מרחב אווירי"
* טייסת 144, באתר "מרקיע שחקים"
* 

## הערות שוליים

144
קטגוריה:יחידות צה"ל מפעילות כטב"מים
קטגוריה:בסיס חצור
קטגוריה:בסיס עובדה
המליץ

שמאל|ממוזער|250px|שער עיתון המליץ ב-1861
**המליץ** היה כתב עת עברי שיצא לאור באימפריה הרוסית בין 29 בספטמבר 1860 עד 1904, תחילה במתכונת של שבועון, ומ-1886 כעיתון יומי. העיתון נכתב בשנתו הראשונה בעברית ובגרמנית באותיות עבריות.

## היסטוריה
תחילה יצא העיתון באודסה ב- כ"ה בתשרי תרכ"א (29 בספטמבר 1860). ב-1871 עבר לבירה פטרבורג, שבה הופיע, באופן לא רציף, עד 1904. עד 1886 הופיע כשבועון, אולם הוצאת "היום" כעיתון יומי יצרה תחרות בעקבותיה החל גם "המליץ" לצאת כעיתון יומי.

רבים ממשכילי רוסיה, רדיקליים כמו מתונים, כתבו בעיתון. עם הכותבים המפורסמים בו נמנים יהודה לייב גורדון, שערך אותו בפועל בשנות ה-80 של המאה ה-19, אחד העם, משה לייב ליליינבלום, צבי כשדאי ויהודה ליב לוין (יהל"ל). אחד העם פרסם מעל דפי המליץ בשנת 1889 את בכור מאמריו: "לא זה הדרך".

בשנותיו הראשונות היה העיתון הביטאון המרכזי של תנועת ההשכלה ברוסיה. עם קום תנועת ביל"ו בשנת 1882, החל לבטא בתוכנו את השקפתה של תנועת חובבי ציון. אהרן הלוי איזגור היה כתב העיתון לענייני מדע ופרסם בו תרגומים בנושאים אקטואליים. "המליץ" נסגר בשנת 1904.

מ-1862 התפרסם ל"המליץ" מוסף בשם "קול מבשר". זה נפתח בהפצרתו של יהושע מרדכי ליפשיץ, הלקסיקוגרף היידי הראשון, שדגל בהשקפה לפיה הניב היודיאו-גרמני הוא שפת העם האותנטית. "קול מבשר" הפך לבמה מרכזית ליצירת יידיש תקנית; הוא נותר כמוסף במשך שבע שנים, ומ-1869 ועד 1872 שרד כעיתון עצמאי.

## עורכים
המוציא לאור הראשון היה אלכסנדר צֶדֶרבוים (אר"ז), שהיה עורכו של העיתון עד יום מותו בשנת 1893. אחרי פטירתו ערך את כתב העת חתנו אהרן יצחק (ארנולד) גולדנבלום (1913-1828), והחל מגיליון 265 (13 בדצמבר 1899) ערך אותו, לאון רבינוביץ ("איש יהודי").

## ראו גם
* המגיד
* הצבי

## לקריאה נוספת
*גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים, מחקרים בתולדות העיתונות והתקשורת העברית והיהודית, הוצאת הספרייה הציונית ואוניברסיטת תל- אביב, 2013 (ראו במפתח)
* גדעון קוץ, "העיתונים העבריים הראשונים באירופה", קשר 29 (2001), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 18–25
*גדעון קוץ, "חדש מלא ישן", קשר 32 (2002), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 97–99
*גדעון קוץ, "המיזוג שנכשל: המליץ והצפירה בכפיפה אחת", קשר 44 (2013), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 39- 44
*גדעון קוץ, "המליץ השחור", קשר 60 (2023), אוניברסיטת תל- אביב, עמ' 9 - 19
*ארנה גולן, "יל"ג כעורך 'המליץ', ביקורת ופרשנות (יוני 1979), עמ' 73–92
* 

## קישורים חיצוניים

* המליץ, באתר "עיתונות יהודית היסטורית" של הספרייה הלאומית
* הערך "המליץ" מתוך לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, מוסד ביאליק ואוניברסיטת תל אביב
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קצרמר יהדות
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:כתבי עת של תנועת ההשכלה
קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:יהדות האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: עיתונים
מערך פעולות

**מערך פעולות** הוא סדרה של פעולות ופעילויות נוספות העוסקת בנושא מסוים. זהו אמצעי בידיו של המדריך המסייע לו ליצור הדרכה מסודרת העוסקת בנושא באופן יסודי ומעמיק. שימוש במערך פעולות יוצר תהליך ארוך טווח ומאפשר להעביר מסר באופן יעיל. הוא מאפשר להקיף נושא אחד מכמה צדדים, להמחיש אותו במתודות שונות ובגירויים שונים.

## תהליך בניית מערך פעולות
# **שיקוף מצב** - בדיקת המצב החברתי בתוך הקבוצה. והפקת לקחים מהתהליך הקבוצתי עד כה.
# **בחינת השלב בתהליך** - המדריך בוחן את התקדמות הקבוצה והפרטים בתהליך הכולל, בין אם הוא ערכי או לימודי, וקובע את הנושאים (ערכים או נושאי לימוד) בהם יעסוק במהלך המערך.
# **מטרות** - קביעת המטרות אותם המדריך שואף להגשים באמצעות המערך.
# **בניית המערך** - פירוט המערך למפגשים בעלי שינוי באופי המפגש על מנת ליצור תהליך מורכב הממוקדים בהשגת המטרות. בקביעת סדר הפעילויות יוצר המדריך שלבים הדרגתיים המשרתים את המטרות. פתיחת המערך לרוב תציג את מטרות המערך או נושאיו וסיום המערך יסכם אותו. ביניהם יבוא אירוע שיא, או מספר שיאים ובכלל המערך יעשה שימוש במתודיקה מגוונת שתיצור מגוון של חוויות.
# **בניית לוח זמנים** - את הפעילויות ישבץ המדריך על פי גמישות הקבוצה ומחויבותם של החניכים לתהליך.
# **תכנון הפעילויות** - כתיבת הפעילויות, שיווקן והוצאתם לפועל.

## מסגרת שנתית של מערכי פעולות
כאשר מתקיימת פעילות הדרכתית מסודרת ורצופה לתקופה ארוכה, תכנון מוקדם של מסגרת שנתית המכילה את נושאי המערכים או רציונל מסוים ליצירת תהליך שנתי. באופן זה יתכנן מדריך יוגה שלבים היוצרים התקדמות הדרגתית ברמת הקושי ואילו המדריך בתנועת הנוער יתכנן שלבים הנוגעים להתפתחות החברתית והערכית של הקבוצה.

בתנועות נוער קיים לרוב מסגרת שנתית שחוזרת על עצמה מדי שנה ומגדיר את נושאי המערך ומטרותיו בכל תקופה במהלך השנה. תפקידו של המדריך הוא להתאים את הנושא המוכתב לו להתפתחות הקבוצה ולתחומי העניין שלה. באופן זה, על אף שכל שנה יחזור ויתקיים מערך בנושא מסוים ישתנה המערך משנה לשנה כנגזרת של השינוי בגיל המודרך ומאפייניו.

## ראו לדוגמה
*מקבץ מערכים מתנועת הצופים.
*מערך חודש ארגון (מערך פתיחת שנה) בנוער העובד והלומד
*מערכי פעולות מתנועת בני עקיבא

קטגוריה:הדרכה
ברית שמלקלדן

ממוזער
**ברית שְמַלְקָלְדֶן** (בגרמנית: **Schmalkaldischer Bund**) היא ברית שנכרתה ב-27 בפברואר 1531 בעיר שמלקלדן (תורינגיה), בין הנסיכים שתמכו בתנועה הפרוטסטנטית. הברית החלה כברית לאחר תחילת הרפורמציה, אך ראשיה פעלו לפירור האימפריה הרומית הקדושה באמצעותה. שלא כמו בריתות קודמות דומות (למשל ברית טורגאו), למדינות ברית שמלקלדן היו צבאות אשר יגנו על האינטרסים הדתיים והפוליטיים שלהן. 

המניע העיקרי לכריתת הברית היה כישלון אספת הממלכה באאוגסבורג אשר נסתה לפשר בין המחנות ולהשכין שלום בגרמניה. ראשי הברית היו הנסיך הבוחר (קורפירסט) יוהאן פרידריך מסקסוניה, שהיה פטרונו של מרטין לותר, ופיליפ הראשון, רוזן הסן. מטרתם הייתה למשוך לברית זו גם את הנסיך הבוחר יואכים השני מברנדנבורג, שלמרות שנטה לתמוך בתנועה הפרוטסטנטית, הוא לא היה כה קנאי לדת החדשה, וטרם הביע תמיכה רשמית בלותר. 

החל מ-1535 הוחלט לקבל לברית כל מדינה שמתחייבת לעקרונות אאוגסבורג. במשך שנות פעילותם הצליחו ראשי הברית לצרף אליה כמה וכמה נסיכים וערים חופשיות, בין הבולטים ניתן למנות את הנסיך מוירטמברג ואת הברית השוואבית, שלרשותה עמד צבא לא קטן. מדינות נוספות בברית היו אנהלט, פומרניה והערים הקיסריות החופשיות של אאוגסבורג, הנובר, פרנקפורט וקמפטן. 

בשנת 1532 נכנסה צרפת של פרנסואה הראשון לברית, למרות שלא הייתה פרוטסטנטית, כדי להחליש את אויבה, הקיסר קרל החמישי, הקתולי האדוק. לאחר כניעתה של צרפת לגרמניה, ב-1544, התחייבה צרפת לצאת מן הברית. 

הברית חודשה ב-1536, בתגובה ליוזמתו של האפיפיור פאולוס השלישי לכנס ועידת כמרים כללית, שבה לא יכלו הפרוטסטנטים לתת אמון. בת ברית נוספת, החל מ-1538, הייתה דנמרק. ב-1539 הצליחו למשוך אליה גם את הנסיך הבוחר של ברנדנבורג. דנמרק חתמה על הסכם עם האימפריה הרומית הקדושה, לפיו המלך כריסטיאן השלישי לא יתקוף את האימפריה. ב-1545 הצטרף לברית פרידריך השלישי ("האדוק"), הנסיך הבוחר של פפאלץ, שהמיר דתו והפך לפרוטסטנטי. הבטחת ההגנה לפרידריך השלישי גרמה בהמשך לפרוץ המלחמה השמלקלדית (1546) ולחיסולה של הברית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:בריתות
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-16
קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
פסיפס תמונות

[שמאל|ממוזער|250px|פסיפס תמונות של הסמל של [ויקימדיה]]
**פסיפס תמונות** הוא תמונת פסיפס, המורכבת ממספר רב של תמונות קטנות. תמונת המקור הראשונית מחולקת למשבצות מלבניות וכל אחת מאותן המשבצות מוחלפת בתמונה שלמה, המשולבת ומותאמת במיוחד.
אופן השילוב הייחודי כפסיפס, יוצר מצב, בו במבט ממרחק-מה, נראה שילוב התמונות כאילו היה התמונה הראשונית, בעוד שבמבט מקרוב נחשפות מאות התמונות הקטנות המרכיבות את פסיפס התמונות.

## היסטוריה

שורשיו ההיסטוריים של פסיפס התמונות משויכים לאומנות הכתב היהודית שהחלה במאה ה-9, שנקראת מיקרוגרפיה, אומנות הכתיבה בקו עברי זעיר, אשר באמצעותו "צוירו" צורות גאומטריות וקישוטים.
אותה אומנות תורגמה בשנות ה-70 של המאה העשרים, בעידן המחשב, לטכניקה הנקראת אמנות ASCII, שבבסיסה יצירת תמונות מצירוף של האותיות הקיימות במחשב, ללא שימוש בגרפיקה ממוחשבת.

## תהליך הפקת פסיפס תמונות

הפקת פסיפס תמונות מחייבת מספר תהליכים:
* עיבוד גרפי של התמונה המיועדת להיות תמונת היעד.
* עיבוד של כל תמונות המקור המיועדות לשמש ליצירת הפסיפס, והתאמתן כך שלא יפגמו בעת שילובן בפסיפס. גם תמונות, שהמבנה המקורי שלהן לגובה, עוברות תהליך חיתוך והתאמה, תוך שימור תוכן התמונה ועיבודה באופן שנראה כאילו צולמה במקור לרוחב.
* מעבר על תמונות המקור וניתוח המבנה של כל אחת ואחת מהן: מיון לפי צבעים וגוונים ולפי מבנה.
* תהליך הליבה - שיבוץ תמונות המקור כחלקיקים בתוך מלבני היעד: תהליך זה מבוצע באופן מדוקדק, על ידי מציאת התאמה בין תמונת המקור לבין המיקום, בו תשולב התמונה על גבי לוח המשבצות של תמונת היעד.

תהליך הפקת הפסיפס נעשה קשה עוד יותר, כאשר מתקבלת החלטה שאין לבצע שימוש חוזר רצוף בתמונות המקור, ושימוש חוזר בתמונת מקור יורשה רק בתנאי שיש בין מופעי התמונה מרחק מינימלי מסוים.

## גלריה

קובץ:Mosaicr seagull.jpg|פסיפס תמונות של שחף המורכב ממאות תמונות של ציפורים ותמונות טבע שונות שצורתן משושים
קובץ:Ataturk set 0017e.jpg|פסיפס תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק
קובץ:DaliLinc.jpg|ציורו של סלבדור דאלי מ-1976 נחשב לראשון ליישם פסיפס תמונות. במבט ממרחק 40 מטרים, נראית בבירור דמותו של אברהם לינקולן


## ראו גם
* אמנות ASCII

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:טכניקות אמנותיות
קטגוריה:טכניקות דיגיטליות
קרן וולפסון (יצחק וולפסון)

**קרן וולפסון** (באנגלית: **The Wolfson Foundation**) המבוססת בממלכה המאוחדת, היא קרן ציבורית, שהוקמה על ידי לורד יצחק וולפסון ב-1955 במטרה לתמוך בפרויקטים באמנות, חינוך, מחקר, מדע וטכנולוגיה ובריאות. בנו  עמד בראשות הקרן במשך שנים רבות עד פטירתו בשנת 2010. כיום עומדת בראש הקרן בתו של לאונרד, .

קיימת קרן וולפסון נוספת של זאב וולפסון, המבוססת בארצות הברית ותומכת, בין היתר, בפרויקטים של עבודה קהילתית לאברכים.

## מפעולות הקרן בבריטניה
חוץ מתמיכה בפרויקטים קטנים הקרן תומכת במוסדות המשקיעים בנושאים הנ"ל. היא הקימה את  באוקספורד,  בקיימברידג',  באוניברסיטת דרהאם, שבעיר  ב-2001. במספר אוניברסיטאות נוספות נמצאות מעבדות למחקר ע"ש וולפסון.

## מפעולות הקרן בישראל
[ממוזער|שלט המקדיש את בניין מרפאות החוץ ב[המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון|בית חולים וולפסון לקרן וולפסון]]

בישראל השקיעה הקרן בפרויקטים בתחומים שהוזכרו לעיל רבות. מכספי הקרן הוקם בית חולים וולפסון, היכל שלמה, מעבדות ובניינים באוניברסיטה העברית, הטכניון, מכון ויצמן למדע ואוניברסיטת ת"א. נציגות הקרן בארץ ממוקמת בבית הספר לכלכלה, הפקולטה למדעי החברה שבאוניברסיטת ת"א.

## ראו גם
* 
* פרס וולפסון להיסטוריה
* 

## קישורים חיצוניים

* 

וולפסון (יצחק וולפסון)
קטגוריה:1955 בממלכה המאוחדת
קטגוריה:הנצחת משפחת וולפסון
נפאלם

[שמאל|ממוזער|200px|הפצצת 'נפאלם' ב[וייטנאם|ווייטנאם. פצצה הכוללת תערובת של נפאלם-B ובנזין]]
[ממוזער|200px|סירת סיור של הצי האמריקאי משגרת תערובת נפאלם בוער בעזרת להביור במהלך [מלחמת וייטנאם]]
שמאל|ממוזער|200px|פיצוץ נפאלם, מראה מהקרקע
**נפאלם** (באנגלית: **Napalm**) הוא שם כולל לנוזלים ג'ליים דליקים המשמשים כאמצעי לחימה. הנוזל מורכב מג'ל המעורב בדלק נוזלי, לרוב פטרוליום (נפט). מקור השם הוא במרכיבי תערובת הג'ל הקלאסית של הנפאלם: **Na**phthenic acid ו-**Palm**itic acid (חומצה פלמיטית וחומצה נפתנית ). כאשר ג'ל הנפאלם מעורב עם בנזין, הוא יוצר ג'ל דביק ביותר. הנפאלם פותח על ידי כימאים מאוניברסיטת הרווארד בראשות לואי פיזר בזמן מלחמת העולם השנייה לשימוש ארצות הברית.

## הנפאלם המודרני
נוזלי הבעירה שקדמו להמצאת הנפאלם, כגון אלה שהשתמשו בהם בלהביורים, התפזרו ואזלו מהר מדי. צבא ארצות הברית מצא כי ג'ל בנזין האריך את טווח ויעילות הלהביור. אולם לשם ייצור נוזלי בעירה המבוססים על ג'ל בנזין, נדרש גומי טבעי שהיה נדיר ויקר בזמן המלחמה. פיתוח הנפאלם הציע חלופה זולה ופתר את הבעיות הקשורות לנוזלי בעירה מבוססי גומי.

נפאלם מודרני מורכב בעיקר מבנזין ופוליסטירן, ונקרא גם נפאלם-B.

נפאלם היה בשימוש בלהביורים ובפצצות של ארצות הברית ובעלות בריתה. הנפאלם שימושי בפצצות מאחר שהוא מנצל את החמצן באוויר במהירות, ויוצר כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני כך שבני האדם היו נחנקים. מסיבה זו נוצלו פצצות נפאלם במלחמת וייטנאם כדי לטהר אזורי נחיתה למסוקים.

## הרכב
נפאלם הוא לרוב תערובת של בנזין עם מרכיבים מעבים מתאימים. המעבים המוקדמים ביותר היו סבון, אלומיניום וחומצות שומן מהחי (רווי, עם מגנזיום) ומהצומח. כמות המעבים משפיעה על צמיגות התערובת, שיכולה לנוע בין סירופ נוזלי לג'ל אלסטי ועבה. שרשרות ארוכות של פחמימן מקנות לתערובת הידרופוביות גבוהה, שמקשה על כיבוי.

ישנם שני סוגי נפאלם: מבוסס שמן עם מעבה אלומיניום וסבון, וכן מבוסס שמן עם מעבה שומני (נפאלם-B).

## שימוש במלחמה
הניסוי הראשון בנפאלם התבצע ב-4 ביולי 1942 מאחורי בית הספר למנהל עסקים של הארווארד, קיימבריג' מסצ'וסטס. בכדי לאמוד את עוצמת הפצצות, נבנה במתקן ניסויים ביוטה בשם "משטח דאגווי" ב-1943, שחזור מושלם של כפר יפני.

ב-17 ביולי 1944 הוטלו לראשונה פצצות נפאלם על מצבור דלק בקוטאנס, ליד סן-לו, צרפת. הפצצות הוטלו על ידי טייסי P-38 אמריקאים. בזירת האוקיינוס השקט הופיעו לראשונה פצצות נפאלם בזמן הקרב על טיניאן.

בהמשך הפציצו בעלות הברית ערים ביפן בעזרת נפאלם. במבצע מיטינגהאוס, גיחת ההפצצות ההרסנית ביותר במלחמת העולם השנייה, הוטלו 1,665 טונות של נפאלם על טוקיו ונהרגו 100 אלף איש. הנפאלם שימש גם בלהביורים בגרמניה ובאיים בשליטת יפן. היוונים השתמשו בנפאלם נגד לוחמי הגרילה הקומוניסטים בזמן מלחמת האזרחים. שימוש נוסף נעשה על ידי כוחות האו"ם בקוריאה ועל ידי מקסיקו נגד לוחמי גרילה.

במלחמת וייטנאם, צבא דרום וייטנאם עשה שימוש בפצצות נפאלם. באחת ההפצצות תועדה הילדה פאן טי קים פוק רצה עירומה בכביש לאחר שנכוותה קשות בגבה מפצצת נפאלם. תצלום זה הפך לאחד מתצלומי המלחמה המפורסמים בעולם.

בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, הכוחות הנאמנים לבשאר אל-אסד הפציצו בנפאלם בית ספר בעיר חלב, דבר שהביא למותם של ילדים.

## ראו גם
* נשק תבערה
* חימוש תרמובארי
* חימוש מצרר

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשק תבערה
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
ספוטניק 5

**ספוטניק 5** הייתה חללית מתוצרת ברית המועצות אשר שוגרה ב-19 באוגוסט 1960. היא הייתה כלי הטיס הראשון שהחזיר בעלי חיים ממסלול בחלל.

החללית הייתה החמישית והאחרונה בתוכנית ספוטניק לשיגור לוויינים לחלל, והשלישית בתוכנית ווסטוק לקידום שיגור בני אדם למסלול סביב כדור הארץ. לכן נקראה החללית גם בשם **קוראבל ספוטניק 2** (קוראבל ברוסית מובנו "ספינה" וספוטניק – "לווין"). השיגור סלל את הדרך לטיסה המאוישת הראשונה לחלל – ווסטוק 1, פחות משמונה חודשים לאחר מכן.

קוראבל ספוטניק 2 היה הניסיון השני לשגר חללית מסוג ווסטוק עם כלבים על סיפונה. הניסיון הראשון אירע ב-28 ביולי ונכשל כאשר החללית התרסקה סמוך לשיגור. קוראבל ספוטניק 2 שוגרה לחלל על גבי טיל נושא מסוג ווסטוק L.

החללית נשאה שתי כלבות, בלקה וסטרלקה, ארבעים עכברים, שני עכברושים וכמה סוגי צמחים. הייתה בחללית גם מצלמת וידאו שצילמה את הכלבות. לחללית צורף פתק המיועד למוצא התא, במקרה שהתא לא ינחת במקום המתוכנן ובו נכתב שאין לגעת בתא עם הכלבים אלא לצורך העמדתו על תחתיתו. החללית חזרה לכדור הארץ למחרת היום, כאשר כל בעלי החיים בריאים ושלמים. פענוח נתוני הטלמטריה של החללית הראה שאחת הכלבות סבלה מהתקפים במהלך ההקפה הרביעית של החללית את כדור הארץ, ולכן הוחלט להגביל את הטיסה המאוישת הראשונה לחלל ל-3 הקפות בלבד.

תחנת רדיו בבון, גרמניה, הייתה הראשונה לקלוט אות מהחללית בהקפתה השלישית מסביב כדור הארץ. בנוסף לכך אישרה זאת גם תחנת רדיו שוודית.

כעבור שנה, הכלבה סטרלקה המליטה ואחד מגוריה – "פושינקה" נשלחה לרעיית נשיא ארצות הברית, ג'קלין קנדי-אונאסיס, כמחווה של רצון טוב מברית המועצות. עקב המלחמה הקרה, הכלבה עברה תחילה סדרת בדיקות במרכז הרפואי וולטר ריד לפני שהועברה לביתה החדש אצל משפחת קנדי. אנשי הממשל רצו לוודא תחילה שהרוסים לא השתילו אמצעי האזנה, פצצה או חיידקים בתוך הכלבה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:1960 בברית המועצות
קטגוריה:תוכנית ווסטוק
סמל פיג'י

**[[סמל]] [[פיג'י]]** הוענק רשמית בצו מלכותי ב-4 ביולי 1908. הסמל הוצג על הדגל הקולוניאלי של המושבה ונותר הסמל גם לאחר קבלת העצמאות. הסמל מופיע גם על דגל פיג'י הנוכחי.

## תיאור הסמל
הסמל הוא שלט אצולה לו שני תומכים - שני לוחמים פיג'יאנים הלובשים חצאית עלי דקל. השמאלי מחזיק בידו חנית ופונה קדימה, והימני מחזיק קרדום העשוי אננס ומביט לעבר הסמל.
הציצה כוללת מקאנו.
בתחתית הסמל מופיע המוטו הלאומי של פיג'י: "ררווקה נא קאלו קה דוקה נא טואי" - "פחד מהאל וכבד את המלך".
שלט האצולה מורכב מצלב ג'ורג' הקדוש המחלק את השלט לארבע. בראשו מופיע אריה צועד המסמל, יחד עם צלב ג'ורג' הקדוש, את בריטניה ששלטה באי. על הסמל מופיעים עצי דקל, בננות המסמלים את כלכלת האי ויונת שלום.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

פיג'י
קטגוריה:פיג'י: סמלים לאומיים
פיג'י
קטגוריה:אריות בסמלי מדינות
קטגוריה:יוניים בתרבות
סמל קובה

**[[סמל]] [[קובה]]** הוא שלט אצולה המחולק לשלושה חלקים. הסמל עוצב על ידי מיגל דה טורבה טולון, ואומץ ב-24 באפריל 1906.

## תיאור הסמל
הציצה היא מצנפת פריגית המסמלת את החירות, ועליה כוכב לבן המסמל את עצמאות המדינה.
שלושת חלקי הסמל מופרדים בענפי אלון בצד אחד ועלי דפנה בצידו השני.
האלון מסמל את חוזקה של האומה הקובנית, והדפנה - כבד ותהילה.

שלושת חלקי הסמל מסמלים שוויון, אחווה וחירות - זכויות האדם.

בחלקו העליון של הסמל, מופיע מפתח המסמל את מיקומה של קובה בפתח מפרץ מקסיקו. ברקע רואים שמש זורחת המסמלת את עלייתה של הרפובליקה החדשה. בחלקו השמאלי התחתון של הסמל קווים אנכיים המסמלים את שלושת מחוזות המדינה (המחוז המזרחי, המרכזי והמערבי).
בחלקו השמאלי הראשון של הסמל מצוירים הרים, נהרות, עמק, ועץ דקל - העץ הלאומי של קובה המסמל את הפוריות של המדינה.

## קישורים חיצוניים

קובה
קטגוריה:קובה: סמלים לאומיים
קובה