חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם

**חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950** הוא חוק ישראלי המתייחס לפשעים שבוצעו בתקופת השואה, שחוקקה הכנסת הראשונה ב-1950. עיקר מלאכתן של מערכת אכיפת החוק ומערכת המשפט בישראל בהקשר לחוק נסבה על "עוזריהם" של הנאצים (כלומר, משתפי פעולה) מבין היהודים שעלו לישראל לאחר המלחמה – ורובה נעשתה בשנות ה-50: במהלך עשור זה הועמדו לדין בהתאם לחוק עשרות יהודים ישראלים, שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים (בעיקר יהודים שנחשדו ששימשו בתפקיד "קאפו"). המשפט המפורסם והמשפיע ביותר שנערך מתוקף חוק זה היה משפט אייכמן (1961).

## מהות החוק
החוק קובע תחולה פלילית רטרואקטיבית על פשעים שבוצעו בתקופת השואה, וכולל עבירות ייחודיות לפשעי הנאצים ועוזריהם, ובהן פשעים נגד האנושות; מסירת בני אדם לידי הנאצים; סחיטה מאדם מוסתר ומבוקש על ידי הנאצים, או מן האדם המסתיר אותו; חברות ב"ארגון עוין" (כלומר בארגונים נאציים וארגונים משתפי פעולה). החוק משתמש בעיקרון סמכות השיפוט האוניברסלית. עיקרון זה מאפשר למדינות לתבוע סמכות שיפוטית פלילית כלפי נאשם בפשעים נגד האנושות, ללא קשר למקום בו בוצע הפשע לכאורה, וללא קשר לאזרחותו של הנאשם, למדינת מגוריו או לכל קשר אחר עם הגורם התובע. שכן מעשי הנאצים ועוזריהם לא בצעו במדינת ישראל, ואף לפני שמדינת ישראל נוסדה.

החוק מאפשר העמדתו לדין של אדם שהיה מעורב בפשעי הנאציזם בפני בית משפט ישראלי על העבירות שביצע, על אף שהעבירות בוצעו שלא על אדמת מדינת ישראל וגם לא בוצעו כלפי אזרחי ישראל. המורשע בעבירות אלו (שאינן כוללות רק רצח, אלא גם עבירות פליליות אחרות כמו אינוס או גנבה), דינו "אותו עונש שהיה צפוי לו אילו עשה את המעשה בשטח ישראל" (סעיף 2 לחוק).

החוק מתייחס גם לשחרור מן האחריות הפלילית או להפחתה ממנה, כאשר העבירות נעשו על מנת להימנע מסכנת מוות או למנוע מצב חמור יותר. על עבירות לפי חוק זה לא חלה התיישנות.

## העמדות לדין ופסקי דין
[250px|ממוזער|שמאל|200px|[משפט אייכמן (1961): גדעון האוזנר עומד, לשמאלו רוברט סרווציוס, ואדולף אייכמן יושב בתא הזכוכית.]]

ברקע לחוק, בין היתר, לחץ שהפעילו ניצולי השואה לבוא בדין עם פעילותם של יהודים ששיתפו פעולה עם הנאצים, ולאחר המלחמה עלו לישראל (למשל, אלה ששירתו את הנאצים כקאפו, או אחראי בלוק במחנה ריכוז והתאכזרו לכפופים להם). מספר משתפי פעולה יהודים כאלה הועמדו לדין (ההיסטוריונית חנה יבלונקה מעריכה את מספרם בארבעים), עם פסקי דין שנעו בין זיכוי לבין עונש מוות.

במקרה של יחזקאל אינגסטר, שהיה אחראי על אסירים בשני מחנות-משנה של מחנה גרוס-רוזן נגזר עונש מוות, אך זה הוחלף בעונש מאסר של שנתיים, ואינגסטר מת זמן קצר לאחר שחרורו. המשפטים סוקרו בצורה מצומצמת בעיתונות באותה תקופה, ומרבית המשתתפים בדיונים היו ניצולי השואה.

ב-1961 הועמד לדין, הורשע והוצא להורג אדולף אייכמן מתוקף חוק זה. ב-1988 הורשע איוון דמיאניוק ונידון למוות על פי חוק זה, אך בערעור בפני בית המשפט העליון בוטלה ההרשעה מחמת הספק.

## משפט דמיאניוק - הפיכת החוק לאות מתה
במבט היסטורי, משפט דמיאניוק היה מקרה מבחן לא רק בנושא העמדה  לדין בישראל של פושעים נאציים, אלא גם לרצון להשיג מטרות שאינן משפטיות באמצעים משפטיים. לתוצאות המשפט נודעה השפעה מכרעת על המשך פעילותה של מדינת ישראל בהבאתם של פושעים נאצים לדין. משזוכה דמיאניוק בדינו התברר כי לא רק שהתביעה לא הצליחה להשיג את התוצאה המיוחלת של הרשעת הנאשם, אלא גם שההליך המשפטי בעניינו לא הצליח להגשים את המטרות החינוכיות, התיעודיות וההיסטוריות שנתלו בו. במבחן התוצאה משפט זה הביא את עשיית הדין בנאצים ובעוזריהם במדינת ישראל אל סופה. מדינת ישראל  לא הייתה מוכנה לקחת סיכון והניחה את ידה מהמאמצים לשפוט פושעים נאציים נוספים. מאז, למעשה, החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם הפך לאות מתה. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* גליה גלזנר-חלד ודן בר-און, אליעזר גרינבוים, הבניית סיפורו של קאפו במסגרת זיכרון השואה הקולקטיבי בישראל  אוניברסיטת בן-גוריון
* יעל נובוגרוצקי, "ובערת הרע מקרבך"  - החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, **זיקה**, אתר יד ושם
* משפטי הקאפו: בעלי תפקידים יהודיים בשואה ובמשפט – מתוך 'עושים זיכרון': הפודקאסט של יד ושם.
* משפטי הקאפו חלק ב: המקרה של מדינת ישראל נגד ריה האנס – מתוך 'עושים זיכרון': הפודקאסט של יד ושם.

## הערות שוליים

קטגוריה:1950 בישראל
קטגוריה:עשיית דין בנאצים ובעוזריהם
קטגוריה:הכנסת הראשונה: חקיקה
קטגוריה:משפט אייכמן
קטגוריה:ישראל: משפט פלילי
עשיית דין בנאצים ובעוזריהם
קטגוריה:עבירות גזענות