open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גבינה צ'רקסית

ממוזער|שמאל|250px|גבינה צ'רקסית.
**גבינה צ'רקסית** (בצ'רקסית: **Адыгэ къуае** - **גבינה [[אדיגה|אדיגית]]**) היא גבינה חצי קשה, מעט צמיגית, שניתן ונהוג להכין בבית. ניתן להכין את הגבינה מחלב בקר או צאן.

## היסטוריה
הגבינה הצ'רקסית קיבלה את שמה כיוון שהמחלבה הראשונה אשר הכינה אותה בישראל למדה את אופן ההכנה מאשתו של פועל צ'רקסי בקיבוץ.

הגבינה הוכנה בעיקר במחלבות קיבוצים למשך זמן מה, אך רוב ייצורה המסחרי הופסק מפאת חיי המדף הקצרים של הגבינה.

הגבינה קלה מאוד להכנה ביתית וניתנת להכנה גם מחלב מפוסטר הנרכש בסופרמרקט.

על אף שיוך הגבינה לעם הצ'רקסי בארץ, הגבינה נפוצה מאוד במדינות רבות בעולם בשל פשטות הכנתה, כאשר בכל מקום קיבלה שם מקומי, אך הכנתה כמעט וזהה. כך לדוגמה ניתן למצוא את הגבינה ההודית פניר וגבינות רבות אחרות.

## תהליך הייצור
הגבינה הצ'רקסית נעשית בתהליך של החמצה בלבד, ללא שימוש באנזים הגבנה, על כן ניתן להכין אותה גם מחלב מסחרי מפוסטר, למרות טמפרטורת הפיסטור הגבוהה של חלב זה. ההחמצה נעשית באמצעות מחמיץ אורגני כגון חומץ או מיץ לימון.

## השימוש בגבינה
הגבינה המתקבלת יציבה וצמיגית. ניתן להשתמש בה לכריכים, אך ניתן גם לחתוך אותה לקוביות ולבשל איתה - היא אינה נמסה בחום. משמשת גם כמילוי בכיסוני מתאזה. בנוסף לגבינה יש גרסה מעושנת.

## קישורים חיצוניים

*הכנה ביתית של גבינה צ'רקסית, אתר "עושים גבינות בבית".

צ'רקסית
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:המטבח הצ'רקסי
פנטוז

**פֶּנְטוֹז** הוא חד-סוכר בעל חמישה אטומי פחמן. הנוסחה הכימית שלו היא  והמסה המולרית שלו היא 150.13 g/mol. את הפנטוזות מקובל לחלק לשתי קבוצות:
* אלדופנטוזות- פנטוז עם קבוצת אלדהיד בעמדה 1 (כלומר שבקצה יש אטום פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן ובקשר יחיד לאטום מימן)
* קטופנטוזות - קבוצת קטון בעמדה 2 או 3 (בפחמן השני או השלישי מופיע C=O)

סגירת הפנטוז לצורת טבעת נותנת פוראנוז.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חד-סוכרים
מוזיאון ניסים דה קמונדו

ממוזער|שמאל|250px|הסלון הגדול, מוזיאון נסים דה קמונדו
**מוזיאון ניסים דה קמונדו** (בצרפתית: **Musée Nissim de Camondo**) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בארמון קמונדו שברחוב מונסו, מול פארק מונסו, ברובע השמיני של העיר פריז, בירת צרפת.

## היסטוריה
בית האחוזה נבנה בשנת 1911 עבור הבנקאי, הרוזן מואיז דה קמונדו, בן למשפחת קמונדו היהודית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל רנה סרז'ן (René Sergent) מתוך מטרה להכיל את אוספי הרהיטים והאמנות הגדולים של דה קומנדו. בתכנון המבנה הסתמך סרז'ן על מבנה הטריאנון הקטן שבארמון ורסיי.

לאחר מותו של ניסים דה קמונדו במלחמת העולם הראשונה, הוריש מואיז דה קמונדו את הבית והאוספים למוזיאון לאמנות דקורטיבית לזכר בנו. המוזיאון פתח את שעריו לציבור בשנת 1936.

במוזיאון מוצגים חלקיו הפרטיים של הבית: מטבחי הקומה הראשונה, החדרים הרשמיים בקומת הקרקע, ומגורי המשפחה בקומה הראשונה. בחדרים מוצגים אוסף הרהיטים מהמאה ה-18, השטיחים שנארגו בשנת 1678 עבור הגלריה הגדולה של הלובר, ושטיחי הקיר.
בין כלי האוכל המוצגים, מוצגת מערכת אורלוף (Orloff) - כלי האוכל העשויים כסף שהוזמנו עבור יקטרינה הגדולה מהצורף ז'ק-ניקולה רוטייר בשנת 1770.

## גלריה

קובץ:Musée Nissim de Camondo - Grand Bureau.JPG|חדר ההסבה הגדול
קובץ:Musée Nissim de Camondo - Library.JPG|חדר הספרייה
קובץ:Musée Nissim de Camondo - silver 2.JPG|סט כלי הכסף של יקטרינה הגדולה


## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של מוזיאון ניסים דה קמונדו (מתוך האתר פרנקופילים אנונימיים).
* אתר רשמי  (אתר מפורט)
* אתר רשמי  (תקציר)

קטגוריה:פריז: מוזיאונים
קטגוריה:פריז: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קטגוריה:צרפת: מוזיאונים ביוגרפיים
קטגוריה:משפחת קמונדו
מצלמה נסתרת

**מצלמה נסתרת** היא מצלמת וידאו או מצלמת סטילס אשר איננה נראית לעין על ידי המצולמים או אשר מוסווית לאובייקט אחר לצורך צילום אנשים ללא ידיעתם. מצלמות נסתרות הפכו פופולריות לצורכי אבטחה ולצורכי מעקב סמוי. מצלמות נסתרות רבות מובנות כיום בתוך חפצים ביתיים נפוצים כגון גלאי עשן, שעוני רדיו, גלאי תנועה, כובעים, צמחים וטלפונים סלולריים.

מצלמה נסתרת עשויה לפעול בתקשורת קווית או בתקשורת אלחוטית. מצלמה חוטית תהיה מחוברת לטלוויזיה, וידאו טייפ או מכשיר PVR, בעוד שמצלמה נסתרת אלחוטית מסוגלת להעביר סיגנל וידאו למקלטי וידאו ברדיוס של עד מספר מאות מטרים.

חלק מתוכניות המצלמה הנסתרת בטלוויזיה הובילו לתביעות משפטיות או שנאסרו לשידור משום שהאנשים אשר צולמו בהם נתפסו במצבים מביכים או לא נעימים. מצלמות נסתרות רבות במיוחד הותקנו בקוריאה הדרומית, שם הן נקראות "מולקה" ומותקנות למטרת פשעי מין דיגיטליים.

## שימושים
מצלמות נסתרות משמשות כיום למטרות שונות:

### מעקב סמוי
המצלמות הנסתרות הפכו פופולריות בקרב אנשים המעוניינים לעקוב אחר המתרחש כאשר הם נעדרים מביתם, בעיקר על מנת למנוע פריצות וגנבות ועל מנת לפקח ולהשגיח שהמטפלת עושה עבודתה נאמנה ולא מתעללת בילדיהם או בהוריהם המבוגרים.

### בטלוויזיה ובקולנוע
#### תוכניות וסרטי הומור

סוגה קולנועית וטלוויזיונית בה מותחים אנשים אשר נבחרים באקראי (בעיקר באמצעות שחקנים אשר שותפים למתיחה) וגורמים להם להאמין למציאות מפוברקת כלשהי. מטרת סרטי ותוכניות המצלמה הנסתרת היא לצלם את הנמתחים ללא ידיעתם ולעיתים רבות במצבים מביכים, על מנת שהצופים יוכלו לחזות בתגובותיהם. שידורם של תוכניות וסרטי המצלמה הנסתרת מחייבת את הסכמתם של הנמתחים.

#### תוכניות מציאות
בתוכניות מציאות רבות כיום המשתתפים מצולמים על ידי מצלמות נסתרות אשר מתעדות את מעשיהם לכל אורך היממה כאשר הם אינם יודעים איפה ומתי הם מצולמים.

#### תחקירים עיתונאיים
נעשה שימוש גם מצלמות נסתרות בתחקירים עיתונאיים (בהם בדרך כלל גם העיתונאי מסתיר את זהותו האמיתית):
* על מנת להיכנס למקומות אשר הכניסה אליהם אסורה בפני עיתונאים או במקומות בהם הכניסה לעיתונאים מותרת אבל נאסר על העיתונאים לצלם.
* על מנת לחשוף מעשים כלשהם אשר מתועדים בנוכחות המצלמה.

### שימושים נוספים
* מצלמות נסתרות משמשות גם צלמי פפרצי אשר מעוניינים לחשוף את החיים הפרטיים של ידוענים.
* כאמצעי ביון ולצורך חקירות משטרתיות.
* לשם מציצנות.
* על מנת למתוח.

## היבטים משפטיים
השימוש במצלמה נסתרת עלול לפגוע בזכות לפרטיות. מספר חוקים עוסקים בנושא זה, בהם חוק האזנת סתר (1979) וחוק הגנת הפרטיות (1981), המסדיר את השימוש במצלמות נסתרות. החוק אוסר על פגיעה בפרטיותו של אדם ללא הסכמתו, לרבות צילום או הקלטת סרטונים ללא רשות. החוק מונה מספר מקרים חריגים בהם השימוש בהקלטה כזו מותר, בהם מקרים הנוגעים לביטחון הציבור או הביטחון הלאומי, וכאשר ההקלטה חיונית למטרות עיתונאיות.

על פי תקדימים משפטיים, קיימת ציפייה סבירה לפרטיות במרחבים פרטיים, בהם בתים ודירות פרטיות, מקומות עבודה, בתי עסק, חדרי הלבשה ושירותים. במקומות מסוג זה, צילום או הקלטה של אדם ללא ידיעתו עשויה להוות הפרה של חוק הפרטיות. במקומות עבודה מותר להתקין מצלמות רק בידיעת העובדים ורק באופן המצמצם את הפגיעה בפרטיות העובדים למינימום. לעומת זאת, בשטחים ציבוריים פתוחים, בהם רחובות, פארקים ובנייני ממשלה, מותר השימוש במצלמות נסתרות למטרות חוקיות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מכשירים אופטיים
קטגוריה:עיתונות
נסתרת
קטגוריה:פרטיות
דגל אמסטרדם

**דגל אמסטרדם**, דגלה הרשמי של העיר אמסטרדם, הולנד, הוא דגל אדום, שבמרכזו רצועה שחורה שעליה שלושה צלבי אנדראס הקדוש.

הדגל אומץ ב-5 בפברואר 1975 בהתבסס על שלט האצולה המופיע במרכז סמל העיר אמסטרדם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם
קטגוריה:הולנד: דגלים
אמסטרדם
חואן אנטוניו קורבלאן

**חואן אנטוניו קורבלאן אלפוסאה** (בספרדית: **Juan Antonio Corbalán Alfocea**; נולד ב-3 באוגוסט 1954 במדריד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.

## קריירה
קורבלאן החל לשחק בקבוצה הראשונה של ריאל מדריד ב-1971, בגיל 17. עד מהרה התבלט כרכז משחק כשרוני ותפס מקום של קבע בהרכב הקבוצה. מאמצע שנות ה-70 ועד אמצע שנות ה-80 היה קורבלאן אחד הכדורסלנים הספרדיים הבולטים. בניצוחו, סיגלה לה ריאל מדריד סגנון משחק אלגנטי ומהיר שזכה לאהדה רבה גם בקרב אוהדי יריבותיה. קורבלאן שיחק משחקים רבים מול מכבי תל אביב במסגרת גביע אירופה לאלופות והיה בין השחקנים הבודדים מיריבות מכבי תל אביב שזכו למחיאות כפיים עם עלייתם למגרש במסגרת הצגת ההרכבים לפני המשחקים בהיכל הספורט יד אליהו.

קורבלאן הגדיר את סגנון המשחק של ריאל מדריד בזמנו: "הסוד שלנו היה לשחק מהר יותר מהקבוצה היריבה. לשחק מהר אך ללא שגיאות. מישהו היה צריך להפוך את הכאוס שבמשחק להרמוניה. זה היה הסוד שלי".
הוא שיחק בנבחרת הספרדית בין השנים 1972 ו-1985 והשתתף ב-177 משחקים. הוא השתתף בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת מינכן (1972), אולימפיאדת מוסקבה (1980) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בה זכתה ספרד במדליית הכסף.

במהלך קריירת המשחק שלו למד קורבלאן לימודי רפואה וקיבל תואר דוקטור. הוא התמחה בקרדיולוגיה והועסק, בין היתר, כיועץ רפואי למועדון הכדורגל ריאל מדריד ולנבחרת הכדורסל הספרדית.

## תארים
במשך 17 השנים בהן שיחק בליגה הספרדית ובנבחרת ספרד, היה שותף קורבלאן לתארים הבאים:

### במדי ריאל מדריד
* 12 זכיות באליפות הליגה הספרדית
* 7 זכיות בגביע המלך הספרדי
* 3 זכיות בגביע אירופה לאלופות
* זכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע
* זכייה אחת בגביע קוראץ'
* זכייה אחת בגביע הבינלאומי
* זכייה אחת בגביע הביניבשתי

### במדי נבחרת ספרד
* מדליית כסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
* מדליית כסף באליפות אירופה בטורניר שהתקיים בנאנט ב-1983

### תארים אישיים
* שחקן השנה בכדורסל האירופי ב-1983
* השחקן המצטיין באליפות אירופה ב-1983
* חבר 50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א

## קישורים חיצוניים

* חואן אנטוניו קורבלאן באתר היורוליג

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים ספרדים
קטגוריה:מדריד: ספורטאים
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:רופאים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1954
מרשל מאייר

הרב **מרשל ת' מאייר** (באנגלית: **Marshall T. Meyer**; 25 במרץ 1930 – 29 בדצמבר 1993) היה מנהיג היהדות הקונסרבטיבית באמריקה הדרומית, הידוע גם בשל פעילותו למען זכויות האדם בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). הוא היה בין מקימי "התנועה היהודית למען זכויות האדם בארגנטינה".

## קורות חיים והשכלה
מאייר נולד בברוקלין וגדל בנוריץ' שבקונטיקט. הוא סיים תואר ראשון בדארטמות' קולג' שבניו המפשייר בשנת 1952. בעקבות פגישה עם אברהם יהושע השל, נרשם ללימודים בבית המדרש לרבנים באמריקה ובשנת 1958 הוסמך לרבנות.
סיים דוקטורט בפילוסופיה דתית מאוניברסיטת קולומביה.

## פעילותו בארגנטינה
ב-1959 החל לשמש כרב בקהילת "בית אל" בבואנוס איירס. עם השנים הפך לדמות מרכזית ביהדות ארגנטינה. ב-1962 ייסד את בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (Seminario Rabinico Latinoamericano) בבואנוס איירס.
בשנת 1983, כאשר הוחזר המשטר הדמוקרטי לארגנטינה, העניק למאייר הנשיא הנבחר ראול אלפונסין את מדליית סן-מרטין – אות הכבוד הגבוה ביותר בארגנטינה על פעילותו הרבה למען זכויות האדם בתקופת השלטון הצבאי.

בשנת 2019 כיבדה עיריית בואנוס איירס את מאייר על פעילותו בביקור אסירים בתקופת המשטר הצבאי בהקמת קיר גרפיטי לזכרו שהוצב בכיכר המרכזית בבירה.

## חזרתו לארצות הברית
ב-1984 שב לניו יורק, לעמוד בראש קהילת בני ישורון.

נפטר מסרטן בניו יורק ב-1993, בגיל 63 ונקבר בעיר ילדותו נוריץ' שבקונטיקט.

היה נשוי לנעמי ואב לשלושה ילדים: אניטה, דודי וגבריאל.

## קישורים חיצוניים
* Inventory of the Marshall T. Meyer Papers בספריית אוניברסיטת דיוק 
* הרב מרשל מאיר - האור והעננים האפלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:רבנים ארגנטינאים
קטגוריה:רבנים קונסרבטיבים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ארגנטינאים
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
שמואל בן עטר

**שמואל בן עטר** (נולד ב-ד' באדר תשכ"ד, 17 בפברואר 1964) הוא איש תקשורת ישראלי חרדי, ממקימי תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". שימש כיו"ר איגוד תחנות הרדיו הפיראטיות.

## ביוגרפיה
שמואל בן עטר נולד וגדל בירושלים למשפחה מרובת ילדים שומרת מסורת שעלתה מבגדאד. הוא שירת בצה"ל בזמן מלחמת שלום הגליל ואף נפצע במהלכה. בן עטר נשוי ואב ל-10 ילדים ומתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים. בנו הוא העיתונאי יוסי בן עטר שהגיש בעבר תוכניות ברדיו גלי ישראל והיה הכתב הפוליטי - פרלמנטרי של התחנה.

### ברדיו
בן עטר התחיל את דרכו התקשורתית ברשת ג' כעורך מוזיקה. בשנת 1994 הקים את תחנת הרדיו הפיראטית "רדיו כל האמת". בן עטר הגיש ברדיו כל יום שישי תוכנית שירים ברוח מזרחית, ובימי ראשון ושלישי שיחות נפש עם מאזינים, כמו כן הוא הנחה תוכנית של שאלות ותשובות עם הראשון לציון הרב מרדכי אליהו כל ערב שבת. בין השנים 1995 עד 2005 הגיש בן עטר תוכנית אקטואליה בשם "פרלמנט" ששודרה ביום חמישי בלילה, לצדם של אריה דרעי, אלי ישי, אורי זוהר ודוד חכם, יחד עם עיתונאים אורחים.

### בטלוויזיה
בשנת 1999 החל בן עטר להנחות בערוץ 28 "רגלי מבשר". תוכנית אירוח של זמרים, אישים ישראלים ושאלות ותשובות עם רבנים. אחד מראיונותיו שזכה לפרסום הוא ראיונו עם אריה דרעי 12 שעות טרם כניסתו לכלא, בו דרעי הוריד דמעה לראשונה בראיון. שנה לאחר מכן נסגר הערוץ "רגלי מבשר".

### מעצרו וסגירת "רדיו כל האמת"
במהלך השנים שימש בן עטר כיו"ר איגוד הרדיו הפיראטי, ששמם הנרדף היה גם "ערוצי הקודש". בן עטר הקדיש מאבק ממושך להכשרת התחנות בדרך חוקית, בתדמית תקשורתית ומאבק חברתי.

באוגוסט 2007 פשטו אנשי משרד התקשורת על תחנת רדיו כל האמת ועצרו את בן עטר. ביוני 2008 גזר בית משפט השלום על בן עטר 9 חודשי מאסר בפועל וקנס של 100,000 שקלים. ב-19 באפריל 2009 נכנס בן עטר לבית הסוהר מעשיהו והחל לרצות את עונשו.

## המשך הקריירה ברדיו
בן עטר הגיש תוכנית שבועית ברדיו קול חי שנקראת "עטרה ליושנה", וגם פעם בשבוע את תוכנית "מאזינים למאזינים".
כמו כן הוא שדר ברדיו גלי ישראל בכל שבוע את התוכנית "על שלשה דברים".

בשנת 2015 הצטרף לרדיו קול ברמה והגיש במשך כשנה את התוכנית "פותחים עניין" כל ערב בשמונה ביחד עם יהודה שלזינגר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* וידאו שמואל בן עטר בראיון אחר מעצרו
* 
* אתר האינטרנט של רדיו כל האמת

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי רדיו ישראלים
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו חרדים
קטגוריה:תנועת התשובה: פעילים
קטגוריה:סגל רדיו קול חי
קטגוריה:עיתונאים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:סגל גלי ישראל
קטגוריה:סגל רדיו קול ברמה
קטגוריה:רמת שלמה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
מוזיאון הצבא (פריז)

**מוזיאון הצבא** (בצרפתית: **Musée de l'Armée**) הוא מוזיאון הממוקם בארמון האינווליד שברובע השביעי של העיר פריז, בירת צרפת.

## היסטוריה
ארמון האינווליד נבנה במקורו על ידי מלך צרפת לואי הארבעה עשר, כבית חולים לחייליו וכמעון לחיילים נכים. בשנת 1871 נבנה המוזיאון הראשון במבנה אשר נקרא "מוזיאון הארטילריה" (Musée de l'artillerie), אך הכוונה הייתה לכל סוגי כלי הנשק, ולא רק לארטילריה. מוזיאון זה הוקם לאחר התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה והקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית. במרץ 1878 הוצגה במוזיאון תערוכה אתנוגרפית ובה מוצגים מאוקיאניה, אמריקה, אסיה ואפריקה. התערוכה הציגה בובות המדמות את אנשי המושבות של האימפריה הצרפתית וכן כלי נשק מאזורים שונים ברחבי העולם. התערוכה ניסתה להראות כי מבחינה אבולוציונית תושבי אירופה הם מפותחים יותר מאנשי יתר חלקי העולם. חלק ממוצגי תערוכה זו הועברו בשנת 1910 למוזיאון האתנוגרפי שבטרוקודרו, (לימים, "מוזיאון האדם") וחלק נוסף בשנת 1917. התערוכה נסגרה בשנת 1931. בשנת 1896 הוקם ה"מוזיאון להיסטוריה של הצבא" (Musée historique de l'Armée) ומוזג בשנת 1905 עם מוזיאון הארטילריה. מיזוג זה יצר את מוזיאון הצבא. במוזיאון למעלה מ-500,000 מוצגים ובהם כלי נשק, שריון, ארטילריה, מדים, עיטורים, ציורים ופסלים המוצגים בשטח של כ-12,000 מ"ר. 

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 

הצבא
הצבא
צבא
קטגוריה:הרובע השביעי של פריז
רזולוציה (אלגברה)

במתמטיקה, **רזולוציה** היא סדרה של מודולים, עם העתקות ביניהם, המייצגת מודול נתון. רזולוציות הן אחד המושגים הטכניים המרכזיים באלגברה הומולוגית.

אם לכל המודולים ברזולוציה נתונה יש תכונה מסוימת, אומרים שלרזולוציה יש את אותה התכונה. רזולוציות נפוצות הן רזולוציות חופשיות, רזולוציות פרויקטיביות, רזולוציות אינג'קטיביות ורזולוציות שטוחות.

## הגדרה

**רזולוציה** של מודול M מעל חוג R היא סדרה מדויקת מאחת מהצורות הבאות:

:0\rightarrow M\rightarrow E_0 \rightarrow E_1 \rightarrow \dots \rightarrow E_n \rightarrow \dots 
:\dots \rightarrow E_n \rightarrow \dots \rightarrow E_1 \rightarrow E_0 \rightarrow M \rightarrow 0 

הרזולוציה נקראת סופית אם לכל n גדול מספיק מתקיים E_n = 0.

## תכונות

לכל מודול יש רזולוציה חופשית (כלומר, רזולוציה שבה לכל n, המודול E_n הוא חופשי). בפרט, לכל מודול יש רזולוציה פרויקטיבית. לכל מודול יש גם רזולוציה אינג'קטיבית. רזולוציות פרויקטיביות ואינג'קטיביות משמשות להגדרת פונקטורים נגזרים.

מדיוק הסדרות לעיל נובע כי אפשר למחוק את המודול M, מבלי לאבד מידע. במקרה הראשון, M איזומורפי לגרעין של ההעתקה בין E_0\rightarrow E_1. במקרה השני, M איזומורפי לקו-גרעין של ההעתקה E_1 \rightarrow E_0.

## קוואזי-איזומורפיזם

העתקת קומלפקסים f:C\rightarrow D נקראת **קוואזי-איזומורפיזם** אם לכל מספר טבעי i, ההעתקה המושרית על ההומולוגיה H^i(f):H^i(C)\rightarrow H^i(D) היא איזומורפיזם. בעזרת טרמינולוגיה זו, נוכל להגדיר באופן כללי שקומפלקס P הוא רזולוציה של קומפלקס M אם קיים קוואזי-איזומורפיזם f:P\rightarrow M או f:M\rightarrow P. לדוגמה, בהינתן מודול M ורזולוציה פרויקטיבית \dots\rightarrow P^2 \rightarrow P^1 \rightarrow P^0 \rightarrow M \rightarrow 0 \rightarrow \dots ההעתקה P^0 \rightarrow M משרה קוואזי-איזומורפיזם בין הקומפלקס \dots \rightarrow P^2 \rightarrow P^1 \rightarrow P^0 \rightarrow 0 \rightarrow \dots (שנקרא רזולוציה של M) לבין הקומפלקס \dots\rightarrow 0 \rightarrow M \rightarrow 0 \rightarrow \dots המהווה ייצוג של M כקומפלקס. תחת הגדרה זו ניתן להוכיח שלכל קומפלקס M החסום מלמעלה (כלומר M^i = 0 לכל i גדול מספיק) יש רזולוציה פרויקטיבית (כלומר קוואזי-איזומורפיזם מקומפלקס חסום מלמעלה המורכב כולו ממודולים פרויקטיביים). בדומה, לכל קומפלקס חסום מלמטה יש רזולוציה אינג'קטיבית.

## לקריאה נוספת



* Rotman, Joseph J. (1979), An introduction to homological algebra, Pure and Applied Mathematics, 85, Boston, MA: Academic Press
* Weibel, Charles A. (1994), An introduction to homological algebra, Cambridge Studies in Advanced Mathematics, 38, Cambridge University Press,



קטגוריה:אלגברה הומולוגית
בית גבריאל

[250px|ממוזער|שמאל|ראש הממשלה [יצחק רבין וחוסיין מלך ירדן משוחחים ביניהם לחוף ים כנרת לאחר טקס אשרור חוזה השלום הישראלי ירדני ב**בית גבריאל** בצמח]]
**בית גבריאל בכנרת** הוא מרכז תרבות על שפת ים כנרת, על יד צמח, שהוקם ביוזמת הנדבנית גיטה שרובר, על ידי "קרן גבריאל שרובר" בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית עמק הירדן ולהנצחת בנה של גיטה, גבריאל שרובר.

## היסטוריה
בשנת 1988 נפטר גבריאל שרובר, בנה היחיד של גיטה שרובר בגיל 42, ממחלת האיידס (סיבת המוות נשמרה בסוד אך נחשפה על ידי חזי לסקלי בטור שכתב בעיתון "העיר"). באוגוסט 1988 הודיעה שרובר על הקמת קרן לזכרו ועל תרומה ראשונה להקמת המשך טיילת ארמון הנציב בירושלים, בין שכונת תלפיות מזרח לשכונת צפון תלפיות. בקצה הטיילת תוכננה הקמתו של מתנ"ס, שלטובת הקמתו תרמה 4 מיליון. אולם במרץ 1989, שרובר הסתכסכה עם עוזיאל וכסלר שהיה אז מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים הממונה על הקמת הפרויקט, והודיעה על ביטול התרומה. בספטמבר 1989, הודיעה שרובר על העברת התרומה לטובת הקמת "בית גבריאל" בצמח, כמרכז תרבות אזורי. הקמת המבנה החלה ב-1990 ולצורך פיקוח על עבודות הבנייה רכשה מסוק שיטיס אותה במהירות מביתה בירושלים לאתר הבנייה. בקיץ 1991 מונה העיתונאי רם עברון כמנהל "בית גבריאל", שתפקידו לפתח את התוכנית האומנותית שלו, אך לאחר זמן קצר חזר בו ולא לקח את התפקיד. 

המרכז תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר, ועיצוב הפנים הופקד בידי האדריכלית זוכת פרס ישראל דורה גד. המרכז כולל תיאטרון, אודיטוריום להרצאות וכנסים, גלריה לאמנות עם תצוגות מתחלפות, חדר עיון, חדרי ישיבות ומסעדה, וכן שני אולמות קולנוע ומהווה מרכז תרבות אזורי. טקס חנוכת המרכז נערך ב-4 במאי 1993 בנוכחות נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק רבין ונשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר. אחד מאירועי התרבות הראשונים שנערכו במרכז, ביולי 1993, היה הקרנת מספר סרטים שהוצגו במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים באותה עת.

ב-10 בנובמבר 1994 נערך במקום טקס חילופי מסמכי האשרור של הסכם השלום בין ישראל לירדן, בין יצחק רבין לחוסיין, מלך ירדן.

מול בית גבריאל, בסבך הצמחייה בתוך הכנרת, פורצות החוצה "מזרקות מי הירמוך". אלו מים המועברים מנהר הירמוך לכנרת בצינורות במסגרת הסכם השלום עם ירדן. על פי ההסכמים, ישראל זכאית ל-25 מיליון מטר מעוקב בשנה ממי הירמוך, שזורם ברובו בשטח מדינת ירדן. מים אלה משמשים להשקיית אדמות עמק הירדן ועמק בית שאן.

את הגלריה לאמנות אצרה בתחליה הצלמת עליזה אורבך, והיא התרכזה בהצגת תערוכות צילום. בין האמנים שהציגו בגלריה לאורך השנים: מנשה קדישמן, משה גרשוני, יעקב דורצ'ין, יאיר גרבוז, גרי גולדשטיין, ציבי גבע, מיכל נאמן, דגנית ברסט, תמר גטר, נורית דוד, רמי אטר ולארי אברמסון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

ימין|ממוזער|250px|שער הכניסה לבית גבריאל

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: בתי קולנוע
קטגוריה:עמק הירדן
קטגוריה:הכנרת: מבנים
קטגוריה:משפחת שרובר
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אולריק פלסנר
קטגוריה:צמח
מקסים (כתב עת)

[שמאל|ממוזער|250px|הזמרת [ג'סיקה סימפסון מחזיקה עותק של מגזין מקסים עם תמונתה על השער]]
**מקסים** (באנגלית: **Maxim**) הוא כתב עת בינלאומי לגברים. מקורו של כתב העת בבריטניה ב-1995, אך מאז 1997 ממוקם בארצות הברית. קיימות כיום כ-17 גרסאות בינלאומיות שלו שמתפרסמות ב-76 מדינות והוא ידוע בשל הצגתן של תמונות של נשים ידועות (דוגמניות, שחקניות, זמרות) בלבוש מינימלי (אם כי לא בעירום).

## היסטוריה
חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות.

בשנת 2006 סבל מירידה חדה בתפוצה (בדומה ל"מגזינים לגברים" אחרים), הן בארצות הברית והן במולדתו בריטניה ואף פורסם בתחילת 2007 כי דניס פאבלישינג שוקלת למכור את המגזין.

ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ.

## קישורים חיצוניים

* 

* מאמר בנענע 10

## הערות שוליים

קטגוריה:מגזיני גברים
יצחק גראנבום

**יצחק גראנבום** (**Izak Graanboom**; 1738 - 12 במרץ 1807) היה גר הולנדי ממוצא שוודי, רב קהילת עדת ישורון באמסטרדם. מחבר הספר **זרע יצחק**.

## ביוגרפיה
נולד למשפחה נוצרית בשוודיה ב-1738. בשנת 1749, בעקבות רצונו של אביו מתיאס (1680–1752) להתגייר, היגרה המשפחה להולנד, המדינה היחידה באירופה שבה המרת דת ליהדות הייתה חוקית. האב ומשפחתו התגיירו על ידי הרב אריה לייב מאמסטרדם והצטרפו לקהילת יהודי אמסטרדם. בשנים שלאחר מכן שימש יצחק בקהילת אמסטרדם הישנה בתפקידי הוראה ורבנות. כשהביע רצונו לעלות לארץ ישראל ביקשו ממנו הרב שאול מאמסטרדם ורבים מבני הקהילה להישאר למען הקהילה. עם מותו של הרב שאול בשנת 1790 היה לאחד משלושת ממלאי מקומו עד למינוי הרב יעקב משה בנו של הרב שאול לרב קבוע.

דעתו של גרנבום על פרנסי הקהילה הייתה ביקורתית ובאחת מהפעמים שפרסם דעה כזו אף נקנס ב"עונש אלף כסף". בשנת 1797, עם הקמת קהילת "עדת ישורון", פרש יחד עם מאות מיהודי אמסטרדם מהקהילה המרכזית, והיה לרב הקהילה ול"זמר הראשון" בבית הכנסת שלה. הוא הנהיג שינויים קלים בסדרי בית הכנסת ובתכני התפילה, כמו ביטול תפילת אב הרחמים, ביטול מנהג הכאת המן, אימוץ מנהג הספרדים לקיים נשיאת כפיים בכל שבת ועוד. כמו כן התיר אכילת קטניות בפסח.

פרישתו מהקהילה הוותיקה והשינויים שערך בסדרי בית הכנסת עוררו התנגדות בקרב הקהילה הישנה, ובעלוני "דיסקוהרש" שהדפיסו אנשי הקהילה הישנה, הושמץ גרנבום כבעל "רוח חופשית" שמציג את עצמו כדתי. הקהילה החדשה כונתה בעלונים "עדת קורח", ספרו של הרב "זה רע יצחק" והרב עצמו "יצחק גץ" ("אליל" ביידיש). בנו, ישראל, פרסם לאחר מותו את החוברת "מליץ יושר" כדי לענות על הטענות שהושמעו נגד אביו. כמו כן, לבקשת שמואל ישראל מולדר, חיבר כרוניקה המספרת את תולדות המשפחה.

מת ב-12 במרץ 1807. ב שבאמסטרדם מוצג פסל שעווה בדמותו לצד ספרו.

## כתביו
ממוזער|שער הספר זרע יצחק, אמסטרדם ה'תקמ"ט
ממוזער|הסכמות הרב שאול מאמסטרדם והרב דוד הכהן די אזיוידו לספר זרע יצחק
חיבר את הספר זרע יצחק שנדפס באמסטרדם ה'תקמ"ט, וכן סדר מיוחד לחנוכת בית הכנסת של עדת ישורון. ב-1798 חיבר שיר לכבוד האמנציפציה ליהודים שהוכרזה בהולנד. תשובה הלכתית פרי עטו בנושא קבלת צדקה מגויים פורסמה בשנת 1972.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## לקריאה נוספת
* מיכאל מאיר, **בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות**, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל
* 
* 
* יצחק גראנבום ודוד פריריכספלד, **[https://www.google.co.il/books/edition/Zot_Ḥanucat_ha_bayit/sjEyGRXgIY4C?hl=iw&gbpv=1&dq=שנת%20והתפללו%20אליך%20דרך%20ארצם&pg=PP1&printsec=fro זאת חנוכת הבית]** סדר חנוכת בית הכנסת של קהילת עדת ישורון, אמסטרדם ה'תקנ"ז
## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:גרים
קטגוריה:ילידי 1738
קטגוריה:נפטרים ב-1807
קטגוריה:אמסטרדם: רבנים
SRAM

**זיכרון סטטי בעל גישה אקראית** (**SRAM**) הוא רכיב אלקטרוני הבנוי ממוליך למחצה ומשמש כזיכרון מחשב. המילה "סטטי" מורה שזיכרון זה אינו זקוק לרענון, ותכנו זמין בכל רגע. משום שאין צורך ברענון, ומסיבות נוספות, SRAM מהיר יותר מהתקני זיכרון אחרים דוגמת DRAM. התכנון המקובל של סיבית SRAM מבוסס על מעגל הבנוי משני מהפְכים שנמצאים בליבו. להבדיל מהתקני זיכרון אחרים, מעגל SRAM צורך הספק במשך כל הזמן, ולא רק בזמן קריאה וכתיבה. זיכרון SRAM הוא נדיף: ברגע שנפסק ההספק למעגל, רכיב ה־SRAM מאבד את תוכנו.

## מצבי פעולה
שמאל|ממוזער|250px|תא SRAM
לתא SRAM יש שלושה מצבים אפשריים:
# מוכן לפעולה (Standby): במצב זה התא שומר על התוכן האחרון שנכתב אליו.
# קריאה: המידע נקרא מהתא.
# כתיבה: מידע חדש (שיכול להיות זהה או שונה מהתוכן הנוכחי) נכתב לתא.

;השהייה: כאשר כניסת Word Line (באיור WL) היא ב־0 אז השערים M5 ו־M6 מנתקים את התא מקווי הביטים (bit lines - BL). שני המהפכים המורכבים כל אחד משני טרנזיסטורים המחוברים בצורה הופכית במרכז M1-2 ו־M3-4, טכנולוגיה הנקראת CMOS, ימשיכו להפעיל אחד את השני וישמרו על המצב הסטטי כל עוד הם מנותקים מקווי ה־BL.

;קריאה: אם התוכן של הזיכרון הוא 1, ערכו שווה לרמה הלוגית בנקודה Q. התהליך מתחיל בכך שקווי הביט מקבלים ערך 1. אחר כך קו WL מקבל גם ערך 1. הטרנזיסטורים 5 ו־6 נפתחים. קו BL נשאר כמו שהיה מכיוון ש־Q הוא 1. לעומת זאת קו BL שהוא טעון ב־1 נפרק כולו דרך טרנזיסטור M1 לאדמה. מה שמשאיר את BL ב־0. מכיוון שהמעגל סימטרי מה שקורה אם המעגל היה טעון ב־0 הוא בדיוק אותו דבר רק ש־BL מתחלף עם BL.

;כתיבה: תהליך הכתיבה מתחיל על ידי הכנסת המידע לקווי הביט כלומר אם רוצים לכתוב 0 הופכים את BL ל־0 ואת BL ל־1 (ואם רוצים לכתוב 1 אז להפך). לאחר מכן מפעילים את WL ואז המידע נכנס פנימה לתוך שני המהפכים. הסיבה לכך שהמידע הקודם נדרס הוא כיוון שהדוחפים של קווי הביטים הם הרבה יותר חזקים מהמפכים החלשים שבתוך התא ולכן אם היה במוצא 1 הוא נפרק ומקבל את הערך 0.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:התקני זיכרון אלקטרוניים
ג'וזף ר. גנסקולי

**ג'וזף ר. גנסקולי** (באנגלית: **Joseph R. Gannascoli**, נולד ב-15 בפברואר 1959) הוא שחקן אמריקאי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של ויטו ספטפורה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".

## ביוגרפיה
גנסקולי נולד בברוקלין שבניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סנט ג'ונס במשך שנתיים והתמחה בתקשורת. נכון להיום גנסקולי נשוי לדיאנה גנסקולי, ומשווק מותג משלו של רוטב מריאנה. בראיונות הוא מתבדח בקשר למשקלו הרב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
מחנה הריכוז ואיווארה

שמאל|ממוזער|מפת מחנות ריכוז והשמדה בשואה
**מחנה ואיווארה** היה מחנה ריכוז, שהוקם בנפה הכפרית ואיווארה (אסטונית: **Vaivara**) במחוז אידה-וירו בצפון-מזרח אסטוניה. אחד ממחנות הריכוז האחרונים שהוקמו וכלל למעלה מ-20 תת-מחנות ברחבי אסטוניה.  קצין האס אס, הנס אומייר, שימש כמפקדו.

## היסטוריה
מחנה הריכוז ואיווארה הוקם בשנת 1943 כדי לשמש מחנה עבודה במסגרת ארגון טודט וכתחנת מעבר בגירושם והשמדתם של שבויי מלחמה סובייטיים ויהודים מהגטאות בלטביה וליטא.

מאוגוסט 1943 עד ספטמבר 1944 שימש כמחנה מרכזי מתוך 21 מחנות, בהם לגדי, שפעלו באסטוניה בתקופת הכיבוש הנאצי. במחנה עברו כ-21,000 יהודים. במחנה הוחזקו בו-זמנית כ-1,300 איש, בעיקר יהודים. בין האסירים היו גם רוסים, דנים, אסטונים ואחרים. 

בתפקיד של מפקד המחנה שימשו קציני אס אס. על המחנה שמרו חיילים מהגדודים האסטונים 287 ו-290 של הצבא הגרמני הנאצי, הוורמאכט.

## קישורים חיצוניים
* ואיווארה באתר "יד ושם" 

ואיווארה
ישיבת בית אברהם

**ישיבת בית אברהם** היא ישיבה השייכת לחסידות סלונים, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב משה ברזובסקי, בנו של האדמו"ר רבי שמואל ברזובסקי,

## היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי רבי שלום נח ברזובסקי בשנת תש"ב, כאשר בראש חסידות סלונים עמד האדמו"ר רבי שלמה דוד יהושע וינברג מסלונים. מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה פגעה בקשר הרציף בין החסידים לבין רבם שישב בעיר ברנוביץ'. כמשגיח, ר"מ ומנהל מונה הרב חיים אליהו שטרנברג.

בתחילת 1963 למדו בישיבה 125 בחורים ו-25 אברכים. נכון ל-2023 לומדים בה מאות תלמידים ואברכים. הישיבה משלבת את שיטת הלימוד הליטאית עם תורת החסידות. בעבר חלק מהשיעורים בישיבה נאמרים בשפת היידיש אך כיום כל השיעורים מלבד השיעור הכללי שנמסר אחת לשבוע נאמרים בשפה העברית. כמו כן הבחורים בינם לבין עצמם מדברים בעברית.

לאחר עזיבת הרב שטרנברג את הנהלת הישיבה תפס את מקומו הרב דוד וינברג, גיסו של רבי שלום נח. לאחר מינויו של רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר, תפס את מקומו בנו רבי שמואל ברזובסקי. כשנתיים לאחר התמנותו של רבי שמואל לאדמו"ר, מונה בנו הרב משה ברזובסקי לראש ישיבה. הר"מים בישיבה הם: הרב ישראל לוריא (חתנו של רבי שלום נח, מחבר הספרים "נתיבי ישורון"), הרב מרדכי וינברג והרב אהרן וינברג.

בישיבה יש כולל אברכים בראשותו של רבי צבי הירש וינברג, וכן ישיבה קטנה בשכונת הבוכרים.

בשנת תשס"ה הוקמה בביתר עילית שלוחה נוספת של הישיבה על שם מייסדה רבי שלום נח ברזובסקי. בראשות הישיבה עומד הרב אורי וייסבלום, חתנו של האדמו"ר הנוכחי.
## בוגרים בולטים
*הרב חיים ורנר, משפיע חסידי, בן רב העיר האשכנזי של טבריה.
*הרב מאיר ברנדסדורפר, רב, דיין, פוסק ומוהל, חבר בד"ץ העדה החרדית, ומחבר הספרים, "קנה בשם".
*הרב יחיאל פישל אייזנבך, מקובל, ראש ישיבת המקובלים שער השמים.
*הרב יעקב מאיר שכטר, רב ומנהיג פלג מחסידות ברסלב.
* רבי יוסי דייטש, עסקן מחסידות סלונים, פרויקטור מירון בל"ג בעומר יום ההילולא לרבי שמעון בר יוחאי ונציג אגודת ישראל בעיריית ירושלים.
*הרב משה הלברשטאם, מו"צ וראב"ד ב.
*הרב ישעיהו הרצל, רב העיר נצרת עילית.
*הרב  יוסף בנימין ואזנר, גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ואדמו"ר חסידות שבט הלוי.
*הרב שלמה גולדמן, האדמו"ר מזווהיל.
*הרב רפאל משה לוריא.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
*
בית אברהם
בית אברהם
קטגוריה:ישיבות חסידיות בישראל
קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
צבי נתנזון

**צבי נתנזון** (14 ביולי 1914 – 13 באוקטובר 1996) היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות לאורך שנים רבות, וממנהיגי מפ"ם, יד ימינם של מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן. קיבל את התואר יקיר ההסתדרות ויקיר העיר תל אביב על פעילותו הענפה בעיר. נתנזון ערך והשאיר אחריו ארכיון מסודר על תנועת העבודה בתקופתו, המאבק על עבודה עברית, והמאבק על תנאי העבודה של הפועלים.

## ביוגרפיה
נתנזון נולד בבוחוש שברומניה. אביו היה סוחר עצים, שנרצח כשצבי נתנזון היה בן 5. הוא ואמו עברו לעיר גאלאץ על גבול מולדובה, ושם עסקה אמו במסחר בדים.

במהלך הלימודים בבית הספר התיכון בגאלאץ, נחשף נתנזון לתנועת "השומר הצעיר" שפעלה באזור. הוא נעשה פעיל בסניף התנועה ובהמשך הפך למדריך בתנועה. במטרה להתיישב בארץ ישראל, עבר עם חבריו תקופת הכשרה ארוכה בחווה חקלאית באזור. אחריה היה מדריך בהכשרת חלוצים, ובשנת 1935 עלה לארץ באוניה.

בשלבי התארגנות הראשונים שהה נתנזון במחנה זמני בתל מונד, ולאחר מכן עבר לתל אביב. עבד כחלוץ ביישור חולות, בפרדסים וכפועל מתכת.

בשנת 1937, בתקופת האבטלה בארץ, נבחר על ידי מחוסרי העבודה לוועדת התור במועצת פועלי תל אביב, וניסה להנהיג חלוקה גלויה וצודקת של ימי העבודה שעמדו לחלוקה למובטלים. באותה עת היה פעיל ב"פלוגות הפועל", והשתתף בהקמות רבות של יישובי חומה ומגדל.

את מאמרו הראשון פרסם ב-1939, ובו תבע סולידריות של העובדים עם מחוסרי העבודה. מאז כתב בקביעות על ענייני עובדים ועל צדק חברתי. הוא פרסם מאמרים, ראיונות רבים ועשרות חוברות בנושאי עבודה.

רק בשנת 1940 קיבל לעבודה קבועה, במוסך "נוע", ששימש כמוסך מחתרתי של ההגנה. באותה שנה הוא נבחר לוועד העובדים במוסך, וכן נבחר למועצת פועלי המתכת.

את פעילותו הפוליטית החל נתנזון כמזכיר "הליגה הסוציאליסטית" בתל אביב, שזכתה להישג מרשים בבחירות להסתדרות שנערכו בשנת 1941. בהמשך היה מצעירי המייסדים של מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם).

בשנת 1947, במלחמת העצמאות, שירת נתנזון בחי"ש תל אביב. לאחר המלחמה נרתם לקליטת העלייה הגדולה הן בתל אביב והן במעברות שהיו פזורות ברחבי הארץ.

ב-1952 נבחר נתנזון למזכירות מועצת פועלי תל אביב-יפו. ב-1970 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות כנציג מפ"ם, והיה פעיל בהנהלת האיגודים המקצועיים. הוא עמד בראש המחלקה לתחיקת חוקי עבודה להבטחת זכויות העובדים. במשך כ-15 שנים ייצג נתנזון בפני הכנסת והממשלה יוזמות לשינויים ותיקונים בחוקי העבודה והרווחה. בנוסף הירצה במקומות עבודה ובסמנריונים לעובדים וועדי עובדים, והמשיך בפרסום מאמרים.

עם פרישתו מהוועדה המרכזת בשנת 1982, נבחר נתנזון לוועדת מבקר ההסתדרות.

כן שימש במשך חמש שנים כחבר בוועדת השמות וההנצחה של עיריית תל אביב-יפו.

קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1995
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
מסמכי וינונה

שמאל|ממוזער|250px|מרדית' גארדנר, מפענח המסמכים
**מסמכי וינונה** הם אוסף מסמכים מסווגים שנחשפו לציבור ב-1995. האוסף הוא כמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה, אך השיטה לפיענוחם נמצאה רק כעבור שנים. המסמכים פוענחו במשך 40 שנה. חלקם היו מפוענחים כבר בתחילת שנות החמישים, ופיענוח חלק מהם נמשך עד לתחילת שנות התשעים. 

מהמסמכים עולה כי מספר רב של תושבי ארצות הברית (אזרחים ושאינם אזרחים) שיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי. על פי המחברים היינס וקלר שכתבו ספר בנושא מדובר ב-349 אנשים, מתוכם ניתן לזהות כמחצית. המסמכים שופכים אור על מספר מקרים ידועים כמו יוליוס ואתל רוזנברג, אלג'ר היס (אם כי יש החולקים על הזיהוי).

המסמכים הוצפנו באמצעות פנקס חד פעמי, שיטה שאם היא מבוצעת כהלכה אינה מאפשרת פענוח. אולם עקב טעות מצד הסובייטים נעשה שימוש רב-פעמי באותו פנקס, מה שאפשר את השבירה. איש ה-NSA מרדית' גארדנר נחשב לדמות החשובה בפענוח. אליזבט בנטלי שעברה לצד האמריקאי אישרה נכונות הפענוח.

## קישורים חיצוניים

דף מאתר האינטרנט של ה-NSA ובו המסמכים עצמם (באנגלית)

## הערות שוליים

 

קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:הצפנה
קטגוריה:יחסי ברית המועצות – הממלכה המאוחדת
האנשת מדינות

[שמאל|ממוזער|250px|[שרוליק אופייני, בכובע טמבל, בסנדלים תנ"כיים ובמכנסיים קצרים, בכניסה למוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון]]
[שמאל|ממוזער|250px|[ג'וני קנאק|שוטר רכוב המייצג את קנדה וג'ון בול הבריטי]]
[שמאל|ממוזער|250px|כרזה רוסית מ-1914: [מריאן הצרפתית משמאל, אמא רוסיה בתווך אוחזת בצלב אורתודוקסי מעל ראשה ובריטניה מימין]]
**האנשת מדינות** (באנגלית: **National personification**) היא תיאורם של מדינה או של לאום באמצעות דמות אנושית. הדמות האנושית המייצגת את המדינה עשויה להופיע בכל מדיום פלסטי - בקריקטורות עיתונאיות, בפרסומים תעמולתיים, בפסלים, בציורים ועוד. יש מדינות המיוצגות על ידי מספר דמויות שונות, בהתאם לעניין או לתקופה. הייצוג באמצעות דמות שאליה מקושרים אפיונים מסוימים משרתים את הרצון של לאום מסוים להציג את עצמנו כבעל אפיונים אלו. לעיתים, לייצוג אינטרס פוליטי פנימי או חיצוני. 

בתקופה הרומנטית רווח בעולם המערבי הנוהג, לתאר את האומה כדמות נשית, בדרך כלל של אלת חכמה או מלחמה, דוגמת אתנה, ופעמים רבות הוצמד לה השם שהעניקו הרומאים לאותה מדינה. על דמויות אלה נימנות, בין היתר, "בריטניה", "גרמאניה", "היברניה" (המייצגת את אירלנד), "פולוניה" ו"הלבטיה" (שווייץ). דמות נוספת שנוצרה על בסיס רעיוני זה, היא זו של קולומביה המייצגת את ארצות הברית. תיאור המדינה בדמות אם רווח גם הוא, ועל אלה נמנות, בין היתר, "אמא אלבניה" (Nëna Shqipëri), "אמא ארמניה" (Մայր Հայաստան), האם סוואה (Moder Svea) בשוודיה, "בהארט מטה" ("אמא הודו" - भारत माता), "אמא רוסיה" (Матушка-Русь) או "אם הגאורגים" (כרתליס דדה - ქართლის დედა). 

במקרים אחרים הושם דגש דווקא על פשטות הדמות, שנועדה לתאר אזרח מהשורה. על אלה נמנים הגאוצ'ו בארגנטינה, ג'ון בול, הגבר השמן והגוץ המסמל את אנגליה, "אולה נורדמן" (Ola Nordmann), האיש מן השורה המייצג את נורווגיה או "חואן דה לה קרוס" הפיליפיני.

אלגוריה לאומית נפוצה נוספת מתבססת על דמויות של אנשי מרות, חיילים או שוטרים. בין אלה ידועים ה"מאונטי" (Mountie), שוטר רכוב המסמל את קנדה (ג'וני קנאק), ג'וני רבל (Johnny Rebel: ג'וני המורד), החייל שסימל את קונפדרציית המדינות של אמריקה בעת מלחמת האזרחים האמריקנית או הדוד סם, דמות שנולדה בעת מלחמת 1812, ככל הנראה במחנה צבאי, כביטוי לארצות הברית. בתקופת מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחריה נהג אונורה דומייה לתאר בקריקטורות שלו את פרוסיה בדמותו של ביסמרק.

הדמות האנושית המסמלת את ישראל היא שרוליק, הנער שיצר דוש. שרוליק מתואר בדרך כלל כנער צעיר עם כובע טמבל וסנדלים תנ"כיים, הלבוש במכנסי חאקי קצרים. בעתות מלחמה, נהג שרוליק ללבוש מדים ולהתגייס להעלאת המורל הלאומי.

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מעצמות אירופה התייחסו לאימפריה העות'מאנית בתור "האיש החולה על הבוספורוס" על רקע חולשתה והשחיתות שאפיינה אותה.

יש מדינות בהן נהוג תיאור המדינה כבעל חיים. תיאור זה רווח לבדו או לצדה של הדמות האנושית המייצגת את המדינה. דוגמאות לאלגוריה מעולם החי הן "הרימאו בלאנג" (Harimau Belang), הטיגריס המלאי כמייצג את מלזיה, הקיווי בניו זילנד, "הקנגורו המתאגרף" באוסטרליה, הקונדור האמריקאי, התרנגול הגאלי בצרפת, והדוב הרוסי ברוסיה.

סוג נוסף להאנשת מדינות הוא תופעת האינטרנט פולנדבול (Polandball), קומיקס שבו מוצגות מדינות ככדורים המנהלים דיאלוג, שעל גביהם דגלי המדינות.

## ראו גם
* ציפור לאומית
* האנשה

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:סמלים לאומיים
אברהם כהנמן

**חיים אברהם כהנמן** (כ"א בתשרי ה'תרע"ג, 2 באוקטובר 1912 - ל' בשבט ה'תשס"ט, 24 בפברואר 2009) היה נשיא ישיבת פוניבז' ובנו היחיד של מייסד הישיבה וראשה הראשון – הרב יוסף שלמה כהנמן.

## ביוגרפיה
נולד בליטא. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לישראל עם אביו, והיה היחיד מבניו ששרד (אֶחָיו ואמו נספו בשואה). סייע לאביו להקים את ישיבת פוניבז' בעיר בני ברק. בסוף שנות ה-40 עבר להתגורר בארצות הברית. ממוזער|מצבת חיים אברהם כהנמן|ימין|249x249 פיקסליםלאחר פטירת אביו בשנת 1969 שב להתגורר בישראל והתמנה לנשיא הישיבה, תפקיד שאותו מילא עד לאמצע שנות ה-90, עת הורע מצבו הבריאותי. לאחר מכן החלו מאבקי ירושה חריפים בישיבה בין בנו, הרב אליעזר כהנמן, לחתנו, הרב שמואל מרקוביץ.

בצוואתו הוריש את הישיבה לרעייתו רבקה. הוא הוסיף כי במקרה שהיא לא תהיה בין החיים בשעת פתיחת הצוואה, תחולק יתרת העזבון בין בנו אליעזר (60%, לבד מ-10% שהקנה לו עוד בחייו), לבין בתו ובעלה הרב שמואל מרקוביץ' (40%). לאחר שלושים יום מפטירתו ייפתה אשתו את כוחו של בנה לנהל בשמה את הישיבה. הצוואה עוררה מחלוקת משפטית באשר לתוקפה ולסמכויות הנגזרות ממנה. כל אחד מהצדדים טען כי הוברר ממנה כי דעתו של המנוח הייתה לטובתו.

נפטר בגיל 97, ונטמן בבית הקברות פוניבז' בבני ברק, בסמוך לקבר אביו.

## ילדיו
* בנו הרב אליעזר כהנמן, היה נשוי לאלישבע, בת הרב שלמה ברמן
* בתו ציפורה, אשת הרב שמואל מרקוביץ'

קטגוריה:בני ברק: אישים
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישיבת פוניבז'
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
אברהם
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים ששבו לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
קוואנגג'ו

**קוואנגג'ו** (בהנגול: **광주광역시**, בהנג'ה: **光州廣域市**, מילולית: "נפת האור") היא עיר מטרופוליטנית בדרום-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.477 מיליון תושבים והיא העיר השישית בגודלה בקוריאה הדרומית (אחרי סיאול, פוסאן, אינצ'ון, דאיגו וטג'אן). העיר מוקפת במחוז דרום צ'אלה, מרוחקת כ-268 ק"מ דרומית לבירה סיאול ושימשה כבירת המחוז עד שבירת הנפה הועברה בשנת 2005 לכפר נַאמְאַק שבנפת מואן.

## היסטוריה
קוואנגג'ו נוסדה בשנת 57 לפנה"ס ומאז היווסדה שימשה מרכז מדיני וכלכלי בעל חשיבות בקוריאה. בתקופת ממלכת באקג'ה בדרום-מערב קוריאה (בין השנים 18 לפנה"ס עד 660 לספירה) הייתה העיר אחד ממרכזי המינהל של הממלכה.

בשנת 1929, בתקופת השלטון היפני בקוריאה, עורר עימות בין סטודנטים קוריאנים ויפנים בעיר הפגנות מחאה בכל האזור, ששיאן באחת מן ההתקוממויות העיקריות של הקוריאנים נגד השלטון היפני.

במאה ה-20 ידעה העיר פריחה תעשייתית לאחר סלילת מסילת רכבת מקשרת לבירה סיאול. בין תחומי התעשייה העיקריים בעיר בולטים מפעלי כותנה, ממגורות אורז ומבשלות בירה. בשנת 1967 החלה בניית אזור תעשייה אשר משכה לעיר מפעלים מתחום תעשיית הרכב.

במאי 1980 פרצו בעיר הפגנות מחאה בשל הכרזת המשטר הצבאי בקוריאה הדרומית בראשות צ'ון דו-הואן. ההפגנות דוכאו באכזריות על ידי כוחות הצבא, לעיתים בירי אוטומטי אל עבר המפגינים. בשנת 1996 הועמד צ'ון דו-הואן לדין על התקוממות קוואנגג'ו. בעקבות הפגנות אלה מכונה לעיתים העיר "מקדש הדמוקרטיה הקוריאנית". לאחר ששב השלטון הדמוקרטי לקוריאה הוקם בית קברות לאומי לקורבנות ההפגנות.

## תחבורה
בקוואנגג'ו קו רכבת תחתית בודד. בחודש אפריל 2008 נפתח קטע חדש לקו זה. בעיר שתי תחנות רכבת מהירה KTX (רכבת המבוססת על ידע שנקנה מה-TGV הצרפתית). שני שדות תעופה משרתים את העיר: שדה התעופה של קוואנגג'ו ושדה התעופה הבין-לאומי של מחוז מואן.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קוריאה הדרומית: ערים
אחוזות החוף

**חברת אחוזות החוף בע"מ** היא חברה עירונית בבעלות עיריית תל אביב-יפו, העוסקת מאז שנת 1997 בניהול ובתפעול החניונים העירוניים ברחבי העיר תל אביב-יפו, ומאז שנת 1999, היא משמשת גם כזרוע הביצועית העיקרית של העירייה בתחומי התנועה והחניה.
## שם
מקור שם החברה בחניון הציבורי הראשון שהוקם בתל אביב, על ידי משפחת רוטשילד. החניון נבנה בצמוד לקו החוף ולאחוזת הברון רוטשילד ולכן נקרא כך.

## היסטוריה
החברה הוקמה בסוף שנת 1961, לצורך שיקום מנשייה והקמת אזור עסקים במקום. החלטה על הקמת החברה, בבעלות משותפת של ממשלת ישראל ועיריית תל אביב, נתקבלה לקראת סוף שנת 1961, לאחר שנבחנו חלופות שונות והוחלט לבצע את השיקום של מנשייה דרך חברה עירונית ממשלתית. במרץ 1962 הוגדל הון החברה לחצי מיליון לירות כדי שתוכל למלא את תפקידה. עד סוף שנת 1971 החברה פינתה 2665 דירות ועוד 268 מבנים אחרים ושילמה לצורך כך פיצויים של כ-28 מיליון ל"י. החברה הוציאה כ-724 אלף לירות על תכנון ייבוש קטע של הים, תוכנית שלא יצאה אל הפועל. פעילות החברה דעכה בתחילת שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-70 וה-80 היא עסקה בשימור הקיים בפרויקט הסיטי של מנשייה, בית הטקסטיל וכיכר לונדון. בחברה עבדו אז ארבעה עובדים, במשרה חלקית. בשנת 1979 ביקש שלמה להט להעביר לידי החברה את פעילות הבנייה של חברת חלמיש. בתחילת שנות ה-90 הוחלט בעיריית תל אביב ליצוק תוכן חדש בחברה. בשנת 1992 הפעילה החברה את חופי הרחצה של תל אביב.
  
בשנות ה-80 הפכה לחברה בבעלות עירונית מלאה.

## תפקידי החברה
החברה מופקדת על כמאה חניונים, ועוסקת בהקמת חניונים תת-קרקעיים ברחבי העיר. חניוני אחוזות החוף הם חלק ממערך החנייה העירוני והם משמשים בין השאר חניוני לילה חינם לתושבי האזור, חנייה מוזלת לתושבי העיר ובמספר חניונים מחוץ למרכז העיר הם משמשים חניוני "חנה וסע" מוזלים או ללא תשלום.

עוד עוסקת החברה בהקמת מעגלי תנועה ברחבי העיר, בסלילת נתיבים לאופניים ובהקמה ותפעול של שילוט הכוונה אלקטרוני לחניונים. חברת אחוזות החוף מעורבת בפרויקטים נוספים, ובהם הקמתם של חניונים תת-קרקעיים במתחם הבימה ובמתחם גבעון שברחוב הארבעה, ופיתוח ושימור מתחם שרונה.
250px|ממוזער|הכניסה לחניון תל ברוך צפון – אחד מהחניונים שמתופעלים על ידי אחוזות החוף

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: תחבורה
קטגוריה:חניה
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות עירוניות
חליל (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים ערביים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה ערביים
דגל צבאי

**דגל צבאי** או **דגל מלחמה** הוא גרסה של הדגל הלאומי המיועדת לשימושם של הכוחות המזוינים של אותה מדינה. 

הדגל הצבאי הוא המקבילה היבשתית לדגל הימי והשימוש בו מקביל להנפת דגל לאומי בידי כוחות הצבא.

תחת הפירוש הצר ביותר של המונח "דגל צבאי" רק מספר קטן של מדינות מחזיקות בו ומניפות אותו במקומו של הדגל הלאומי או הדגל המדיני.

סימונו הווקסילולוגי של הדגל הצבאי הוא 30px.

## דגלים בשימוש כיום
### דגלים צבאיים בשימוש כיום

(כלל הדגלים תחת סעיף זה מסומנים בסימון (

### דגלים צבאיים בשימוש כיום אשר משמשים גם כדגל צבאי ימי

(כלל הדגלים תחת סעיף זה מסומנים בסימון )

### דגלים צבאיים אחרים

## דגלים צבאיים היסטוריים

(כלל הדגלים תחת סימול 23px)

## ראו גם
* דגל יחידה
* דגל ימי
* דגל לאומי
* וקסילולוגיה

## קישורים חיצוניים

*
*
קטגוריה:וקסילולוגיה
קמפינאס

**קמפינאס** (בפורטוגזית: **Campinas**) היא עיר במדינת סאו פאולו שבברזיל. בעיר מתגוררים כ-1,059,000 תושבים. זו העיר השלישית בגודלה במדינה אחרי סאו פאולו וגווארוליוס.

אזור המחוז הוא 797.6 ק"מ מרובע. באזור המטרופולין של העיר, כפי שהוגדר בשנת 2000, שוכנות 19 ערים ואוכלוסייה של 3.2 מיליון נפש.

שדה התעופה הבינלאומי של קמפינאס השוכן בעיר מחבר את קמפינאס עם ערים ברזילאיות רבות ומבצע גם טיסות בינלאומיות.

בעיר שוכנת אוניברסיטת המדינה של קמפיאנס (Universidade Estadual de Campinas).

נשיאה הרביעי של רפובליקת ברזיל, מנואל פראס דה קמפוס סאלס, נולד בעיר.

## היסטוריה
העיר נוסדה ב-14 ביולי 1774 כמאחז שעל הדרך למינאס ז'ראיס ולגויאס, ויושבה על ידי חברי משלחות סחר ומחקר- הבנדייראנטס, שהיו בחיפוש אחר מינרלים יקרים.

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 העיר התפתחה והפכה למרכז דמוגרפי וחקלאי, עם ייצור רחב של קפה, כותנה וקני סוכר. מרכיב עיקרי נוסף בצמיחת העיר היה פתיחת קו רכבת בסביבת העיר בשנת 1867. בהמשך המאה הגיעו מהגרים רבים לעיר, במיוחד מאיטליה.

## אוכלוסייה

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

*  (פורטוגזית)
* זמן אזורי עכשווי
* מזג אוויר עכשווי
* 

קטגוריה:מדינת סאו פאולו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1774
גביש פוטוני

[שמאל|ממוזער|תמונת sem של ליבת '''סיב פוטוני''' (מלוכלך), צולם במעבדת אלקטרואופטיקה של [המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון (2009)]]
**גביש פוטוני** הוא ננו-מבנה הבנוי בצורה מחזורית מחומרים דיאלקטריים, בדרך כלל נבנה בממדים קטנים מאוד, כאשר מבנהו מתוכנן בצורה המשפיעה על התקדמות האור בתוכו, כלומר על מעבר פוטונים דרכו והוא מכשיר אופטי לכל דבר.

דרך פעולתו מקבילה ודומה מאוד לאופן שבו גביש של מוליך למחצה משפיע על אופן התנועה וההולכה של אלקטרונים בתוכו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:פוטוניקה
צנונית

**צנונית** (שם מדעי: *Raphanus sativus Var. radicula*) היא ירק ממשפחת המצליבים. זהו זן של צנון הגינה, המאופיין בכך ששורשיו האכילים קטנים בהשוואה לצנון. טעמה חריף.

החלק האכיל הפופולרי ביותר של הצנונית הוא השורש המעובה דמוי הלפת הגדל מתחת לאדמה, אך כל הצמח אכיל, וחלקו העליון יכול לשמש כירק עלה. קליפתה של הצנונית ורודה, אדומה או לבנה, ומבנה השורש שלה בצורת כדור או חרוט. 

בישראל מגדלים צנונית הן לצורכי השוק המקומי והן לייצוא למערב אירופה, בחורף.

הצנונית, כמו הצנון, היא ירק פופולרי לגינות ירק ביתיות. היא קלה לגידול, ומבשילה בתוך 30 יום מזריעתה.

## צנונית בתרבות
* **זרע של צנונית**, ספר ילדים שעובד על ידי חנה הורן.
* הצנונית מוזכרת גם בכמה שירים - **[[הודי חמודי]]**, **תות** (משה בקר), **צמד חמד** (דודו זכאי ואופירה גלוסקא), **מגרפה ומעדר** (עירית ענבי) ועוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ירקות שורש
קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:תת-מיני צמחים
אקסיטון

**אקסיטון** הוא קוואזי-חלקיק המתקיים הן בחומרים מבודדים (אקסיטון פרנקל) והן במוליכים למחצה (אקסיטון ווניה). אקסיטון הוא למעשה מצב קשור של אלקטרון וחור שנמשכים זה לזה על ידי כח קולון והוא נייטרלי מבחינת מטען חשמלי.

בדרך כלל האקסיטון נוצר כאשר פוטון נבלע בחומר, והוא מעורר אלקטרון מפס הערכיות לפס ההולכה (ומכאן גם שמו, מלשון עירור - excitaition). בפס הערכיות נוצר חוסר באלקטרון אחד, חוסר זה הוא הקווזי-חלקיק הנקרא חור, שמטענו חיובי וזהה בגודלו למטען האלקטרון. האלקטרון נמשך אל החור על ידי כוח קולון ונוצר אקסיטון. מאמר ראשון בנושא פורסם על ידי יעקב פרנקל בשנת 1930.

האקסיטון מתנהג באופן אנלוגי למודל "אטום המימן" של נילס בוהר עם ההתאמות הנדרשות:

תיקון למסת החלקיק הניתן בהתאם לעקמומיות הפסים, תיקון לכח קולון הנובע מהמיסוך בגביש ואנרגיית רמת היסוד היא פער האנרגיה בין רמות הערכיות וההולכה. כתוצאה מכך, פונקציית הגל שיכול לקבל האקסיטון הן אותן הרמוניות ספריות עם הבדל אחד- אין הגבלה על המספר הקוונטי של התנע הזוויתי (בשל אובדן שימור וקטור לפלס-רונגה-לנץ).

לאחר זמן סופי האקסיטון יעבור רקומבינציה (כלומר, חיבור של האלקטרון והחור) והאנרגיה שתיווצר בתהליך זה משתחררת בצורה של פוטון. לעיתים חלק מהאנרגיה מועבר לחומר שבו נמצא האקסיטון לטובת תנודות בגביש (פונונים). זמן החיים של האקסיטון תלוי בהרבה גורמים ויכול לנוע בין פיקו-שניות ועד מילי-שניות.

## ראו גם
* מבנה פסים
* פלזמון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקה של מצב מוצק
קטגוריה:מוליכים למחצה
קטגוריה:קוואזי-חלקיקים
הדלקת הנרות במקדש

שמאל|ממוזער|270px|כתב יד מהמאה ה-13 שבו מופיע ציור ומתחתיו כתוב "זה המנורה ואהרן הנותן שמן בנרות".
**הדלקת הנרות במקדש** היא מצווה מדאורייתא שקוימה בין הערביים בבית המקדש בנרות של מנורת שבעת הקנים, ומדי בוקר בהדלקת נר התמיד והטבת יתר הנרות והכנתם להדלקה.

על פי המדרש, מטרת הדלקת הנרות לא הייתה תאורה, אלא כעדות לכך שהשכינה שורה בישראל. טעם נוסף המוזכר בספר החינוך הוא לפאר ולכבד את בית המקדש.

## סדר ההדלקה
הטיפול בנרות והכנתם להדלקה הם חלק מרכזי במצווה, ובמובן מסוים אף חשוב מן ההדלקה עצמה, מכיוון שהטבת הנרות נעשית על ידי כהן בלבד, בעוד הדלקת המנורה יכלה להיעשות על ידי אדם שאינו כהן, כל עוד הוא אינו נכנס להיכל.

הדלקת הנרות והטיפול בהם נעשו בבוקר ובערב; בערב הודלקו כל הנרות עם כמות שמן של חצי לוג בכל נר, כמות שמספיקה גם ללילות החורף הארוכים, ובבוקר היו מדליקים מחדש את שני הנרות המזרחיים, לפני ההדלקה מחדש, היו מוסיפים לנרות שמן ומסירים את האפר מהפתילה. באותה הזדמנות היו מנקים ומחליפים את הפתילה והשמן לנרות האחרים שכבר כבו. אם כל הנרות כבו היו מדליקים אותם מחדש מאש מזבח העולה.  עבודה זו נקראת "הטבת הנרות" או "דישון המנורה", והיא התקיימה כחלק מהעבודה היומית במקדש, לאחר זריקת דם תמיד של שחר. 
הדלקת כל שבעת הנרות הייתה נעשית רק בערב, והיא הייתה העבודה האחרונה שנעשתה במקדש.

## נר התמיד
מצוות הדלקת המנורה הייתה מצווה תמידית, שנהגה מדי ערב, כמובא בפרשת תצווה: 

חז"ל דורשים ש'נר תמיד' היה גם כינוי לנר יחיד שדלק ללא הפסק באופן ניסי, וממנו הדליקו את שאר הנרות. בתקופת שמעון הצדיק הנר מעולם לא כבה ובארבעים השנים שלפני חורבן בית שני פסק הנס לחלוטין והנר כבה בכל בוקר.

## חומרים
### שמן זית זך
הנרות במנורה הודלקו בשמן זית. בפסוק בספר שמות נאמר "שמן זית זך כתית למאור", ומכאן למדו חז"ל שהשמן ששימוש למילוי המנורה היה באיכות הגבוהה ביותר המכונה "ראשון שבראשון". שמן זה בא מהזיתים המובחרים הנמסקים מצמרת עץ הזית, ושעברו כתישה - ולא טחינה שעלולה לגרום לעכירות בשמן.

### הפתילות
בשונה מהשמן לא הייתה הגדרה ספציפית לחומר שממנו נעשו הפתילות, ונקבע להלכה כי כל פתיל שכשר לנרות שבת כשר למנורה, דהיינו כל פתיל שבוער היטב - מתאים למצוה. בפועל השתמשו בבד מבגדי כוהנים בלויים.

## קישורים חיצוניים
* ד"ר אלכסנדר קליין, להעלות נר תמיד, מתוך דף שבועי של הפקולטה למדעי היהדות בבר-אילן
* הרב ד"ר בני לאו, פרשת תצווה: להעלות נר תמיד, בית מורשה בירושלים
* חגי דביר, "שמן זית זך כתית למאור להעלת נר תמיד", ישיבת "אהבת ישראל" בנתיבות
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות הנעשות על ידי כהן
קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:פרשת תצוה
קטגוריה:פרשת בהעלותך
קטגוריה:פרשת אמור
קטגוריה:מצוות בית המקדש
קטגוריה:נרות ביהדות