open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אחות קטנה

שמאל|ממוזער|250px|אחות קטנה (פיוט לערבית של רה"ש), נוסח ספרדים-פורטוגזים, אמסטרדם, שר: אברהם לופז קרדוזו הוקלט בשנות ה - 50.שמאל|ממוזער|"אחות קטנה" במחזור "כל בו", וילנה תרפ"ג (1923)
**אָחוֹת קְטַנָּה** הוא פיוט שפותח את תפילות ראש השנה ומושר בעיקר על ידי קהילות הספרדים ורוב קהילות החסידים המתפללים בנוסח ספרד, אך מודפס גם במחזורים אשכנזיים.

הפיוט חובר על ידי הרב והמקובל אברהם חזן מגירונה, בן חבורתו של הרמב"ן מהמאה ה-13, שרמז את שמו באקרוסטיכון בראש בתי הפיוט.

## תוכן הפיוט
הפיוט מתאר את מצבה השפל של כנסת ישראל, שמכונה בבית הראשון "אחות קטנה", כאשר היא נמצאת בגלות, והציפייה שלה לגאולה ולישועה. כל בתי הפיוט מסתיימים בשורה "תכלה שנה וקללותיה" מלבד הבית האחרון, בו ניתן ביטוי לאמונה ולשמחה בבוא הגאולה ("חזקו וגילו כי שוד גמר") והוא מסתיים במילים "תחל שנה וברכותיה". הדבר בא לידי ביטוי גם בנגינה, שבהרבה מן הקהילות משתנית בבית זה למנגינה מיוחדת יותר, הנותנת משקל מיוחד למילים אלו.

לרוב נהוג שאת המילים החוזרות בסוף הבתים אומר כל הקהל ביחד. הפיוט נאמר עם שקיעת החמה בערב הראשון של ראש השנה, כאשר השנה הקודמת מסתיימת ומתחילה שנה חדשה.

בחלק מהמחזורים הודפס הבית הרביעי המתחיל במילים "הקם משפלות לראש ממלכת" באותיות קטנות ובמחזורים אחרים הוא לא הודפס כלל מחשש שמילותיו יתפרשו כרצון למרוד בשלטון.

## קישורים חיצוניים

*
*
*יהושע גרנט, אחות קטנה - אמנות השיר, באתר הפיוט והתפילה
*רוני איש-רן, בין סוף שנה לראשיתה, באתר הפיוט והתפילה
*מיכל גוברין, אחות קטנה - בין שפיקוב לירושלים, באתר הפיוט והתפילה
*"אחות קטנה" בביצוע אברהם לופז קרדוזו באתר הספרייה הלאומית
*

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי המאה ה-13
קטגוריה:פיוטי ראש השנה
קטגוריה:יצירות עם אקרוסטיכון
אירמה רומבאואר

**אירמה סטאקלוף רומבאואר** או **רומבאוור** (באנגלית: **Irma Starkloff Rombauer**; 30 באוקטובר 1877 - 14 באוקטובר 1962) הייתה כותבת ספרי בישול אמריקאית ממוצא גרמני. רומבאואר פרסמה בשנת 1931 את הספר "חדוות הבישול" בהוצאה עצמית. ספר זה הפך להיות ספר הבישול הנמכר ביותר בעולם.
## ביוגרפיה
רומבאואר סיימה את לימודיה בבית הספר לבנות "מכון מרי" (Mary Institute) בשנת 1901 ולמדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. רומבאואר הייתה עקרת בית. לאחר פטירתו של בעלה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, השתמשה במחצית הונה, כתבה את ספר הבישול, ופרסמה 3000 עותקים של ספרה בשנת 1931. הספר אויר על ידי בתה מריון רומבאואר בקר, שהייתה מורה לאמנות בבית הספר המקומי.

בשל הצלחת הספר פרסמה רומבאואר מספר מהדורות בהוצאה עצמית, ובשנת 1936 נרכש הספר על ידי חברת בובס-מריל (Bobbs-Merrill Company) והחלה הפצתו המסחרית. 

רומבאואר נפטרה בשנת 1962 בביתה בסנט לואיס. הוושינגטון פוסט כתב במאמר המערכת בעקבות מותה: "מעטות הנשים אשר תרמו לשמחת החיים, כמו אירמה רומבאואר".

## קישורים חיצוניים
* אירמה רומבאואר  באתר thejoykitchen
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:סנט לואיס: אישים
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא גרמני
קטגוריה:עקרות בית
קטגוריה:מחברות ספרי בישול אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1962
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
קטגוריה:שפיות אמריקאיות
חדוות הבישול

**חדוות הבישול** (באנגלית: **Joy of Cooking**) הוא ספר בישול אמריקאי הנחשב לאחד מספרי הבישול הנמכרים ביותר בארצות הברית. הספר נמכר ברציפות מאז יצא לאור בהוצאה מסחרית בשנת 1936 (הספר יצא לאור לראשונה בהוצאה פרטית בשנת 1931), ונמכרו ממנו למעלה מ-18 מיליון עותקים.

הספר נכתב בשנת 1931 על ידי עקרת הבית אירמה רומבאואר בסנט לואיס שבמדינת מיזורי שבארצות הברית. לואיס כתבה את הספר לאחר שהתאלמנה, בשל מצבה הכלכלי הקשה. היא הדפיסה 3,000 בהדפסה עצמית, במחצית הונה, ואלה זכו להצלחה רבה. בשנת 1936 הספר נרכש על ידי בית ההוצאה לאור חברת בובס- מריל.

## המהדורה הראשונה (1931)
לאחר שרומבאואר התאלמנה היא התקשתה להתפרנס. היא השתמשה במחצית כספה על מנת להדפיס כתב יד אשר כלל את מתכוניה. הספר אויר על ידי בתה מריון רומבאואר בקר, שהייתה מורה לאמנות. עטיפת הספר, שצוירה על ידי בקר, תיאר את מרתא מבית עניה, הקדושה הנוצרית המגינה על הבישול, כשהיא הורגת דרקון.

## מהדורות השפל הכלכלי ומלחמת העולם השנייה
במהדורה 1936, המהדורה הראשונה של הספר שיצאה בהוצאה מסחרית, הייתה דקה יותר מהמהדורה המקורית, ובשל השפל הכלכלי הגדול כללה מתכונים של שימור מזון, וכן מתכונים הכוללים בשר צייד כגון סנאי, אופוסום ודביבון מצוי.

מהדורת 1943 שפורסמה במהלך מלחמת העולם השנייה, ומהדורת 1946 שפורסמה מיד לאחריה התייחסו לקיצוב המזון שהיה באותה עת בארצות הברית, וכללו מתכונים המתבססים על מוצרי הקיצוב (בעיקר קופסאות שימורים).

## מהדורות 1962–1964 ומהדורת 1975
[שמאל|ממוזער|250px|עותקים של הספר "חדוות הבישול" מתוך ספרייתה של [ג'וליה צ'יילד. העותקים מוצגים במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית.]]
בשנת 1962, שנת פטירתה של רומבאואר הוצאה מהדורה של הספר, בלא הסכמתה של בקר, בתה של רומבאואר. בעקבות דרישתה של בקר פורסמו מהדורות מתוקנות בשנת 1963 ו-1964.

מהדורת 1964 הייתה המהדורה הראשונה של הספר שפורסמה בכריכה דקה, וזכתה להצלחה רבה.

מהדורת 1975 הייתה המהדורה האחרונה שנערכה על ידי בקר. מהדורה זו כללה למעלה מ-1,000 דפים.

## מהדורת 1997
מהדורת 1997 עדכנה את הספר וכלל מתכונים אתניים חדשים רבים. המדורה פורסמה על ידי ההוצאה לאור סיימון ושוסטר ונערכה על ידי מריה גוארנשלי (Maria Guarnaschelli) בסיוע נכדה של רומבאואר, איתן בקר. המהדורה נכתבה על ידי שפים רבים, וכללה מתכונים מועטים של רומבאואר עצמה.

בשנת 2006 יצאה לאור מהדורת יובל 75 שנים להוצאת הספר, אשר כלל 4,500 מתכונים, ובהם מתכונים מקוריים של רומבאואר.

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של הספר
* ההיסטוריה של הספר באתר הרשמי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הדרכה אמריקאיים
קטגוריה:ספרי בישול
קטגוריה:ספרי הוצאת סיימון אנד שוסטר
פיירו (קומיקס)

**פיירו** (באנגלית: **Pyro**) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *The Uncanny X-Men #141* מינואר 1981, והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
 
את דמותו של פיירו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"דדפול & וולברין" גילם השחקן ארון סטנפורד.

## ביוגרפיה בדיונית
פיירו נולד בסידני שבאוסטרליה. הוא מוטאנט המסוגל לשלוט באש, אך לא ליצור אותה. ללא מקור אש הוא חסר כוחות. מקור האש שלו הוא לרוב להביור אותו הוא נושא על גבו. את יכולת תמרון האש גילה בצעירותו, אך לא מצא לה שימוש מעשי. בחלוף מספר שנים של עבודה כעיתונאי וסופר בדרום-מזרח אסיה פגש פיירו את המוטאנטית מיסטיק, שאף גייסה אותו לאחוות המוטאנטים כפושע מקצועי. במסגרת פעילות האחווה הוא ניסה להתנקש בחייו של הסנטור רוברט קלי, ונלחם לראשונה באקס-מן. מאוחר יותר נלחם פיירו בקבוצת האוונג'רס, ולאחר מכן שוב באקס-מן. למרות שהוא מעולם לא שירת תחת המנהיג המקורי של הקבוצה מגנטו, פיירו עבד עם האחווה תחת פיקודם של כמה מנתיניו של מגנטו שבזמנו פיקחו על הקבוצה.
 
האחווה תחת מנהיגותה של מיסטיק הציעה מאוחר יותר את שירותיה לממשלת ארצות הברית תמורת הגנה וחנינה רשמית על הפשעים שביצעה, ושם הקבוצה הוחלף לפרידום פורס ("כוח החופש"). במסגרת המשימה הראשונה שלהם, הקבוצה לכדה את מגנטו. עם כוח החופש, פיירו לכד את האוונג'רס בשם הממשל הפדרלי. מאוחר יותר, פיירו התעמת עם קבוצת האקס פקטור המקורית מתוך מטרה לעצור את ראסטי קולינס, גיבור-העל הידוע בכינוי "אגרוף האש". עם כוח החופש, פיירו נלחם באקס-מן בדאלאס, והיה נוכח במותם, בקשת הסיפור "אקס-מן: נפילת המוטאנטים".

## ראו גם
* פיירפליי וגל חום - דמויות בדיוניות דומות של חברת DC קומיקס המתחרה

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:דמויות הומוסקסואליות
מדליית השירות הצבאי הכללי

**מדליית השירות הצבאי הכללי** (באנגלית: **Military General Service Medal** בר"ת: **MGSM**) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לכלל הדרגות בצבא הבריטי על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1808–1814. העיטור נוסד בשנת 1847 וניתן רטרואקטיבית לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית.

## זכאות לעיטור
העיטור החליף את מדליית הזהב הצבאית וניתן עבור אותה תקופת השירות, עבור אותן מערכות (מלבד התוספת של 'מצרים'). ההבדל העיקרי בזכאות של מדליית השירות, הוא זכאותם של כלל הדרגות וכלל החיילים שהשתתפו במערכות, שלא כמו קודמו אשר נועד לקצינים בלבד ורק אלו אשר נלחמו בקו האש אל מול פני האויב. כדי לקבל את העיטור, החייל הזכאי לו היה צריך להיות חי (משפחת החייל לא הייתה זכאית לעיטור), כמו כן הזכאי היה צריך להגיש בקשה לקבלת העיטור.
חוסר המידע על העיטור החדש וחוסר העניין לקבלתו, הוביל לכך שלא כל מי שהיה זכאי לעיטור קיבל אותו. סך הכל קיבלו את העיטור כ-25,650 זכאים לו.

## אבזמים
העיטור תמיד ניתן בליווי אבזם המציין את המערכה או מערכות אליהם ניתן. רשימת המערכות אשר נכללו כזכאים להענקת האות דומה לזאת של מדליית הזהב הצבאית, מלבד התוספת של המערכה במצרים.

## קישורים חיצוניים

השירות הצבאי הכללי
חזית (לחימה)

שמאל|ממוזער|250px|קו החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה בשנים 1915–1916
**חזית** היא קו הלחימה בעימות מזוין, ובכך מהווה גבול בין הצבאות הלוחמים. החזית יכולה להיות טקטית צרה או רחבה עד כדי זירה. בעוד שאל החזית נשלחים בעיקר לוחמים וכוחות תומכי לחימה, העורף, היפוכה של החזית, כולל בעיקר את האוכלוסייה האזרחית שאינה אוחזת בנשק.

אף שבמפה חזית מסומנת כקו אחד, היא למעשה מורכבת ממספר קווים, כך שהקווים האחוריים תומכים לוגיסטית בקווים הקדמיים הלוחמים. ניתן לראות זאת בבירור במלחמת חפירות, שבה השוחות הקדמיות הן שוחות ההסתערות, ואילו השוחות האחוריות והמקשרות מסייעות לקדמיות באספקת מזון ובקשר. השטח שבין הקו הקדמי של צבא אחד לזה של האחר נקרא שטח הפקר, מאחר שזהו שטח ללא שליטה בפועל של אף אחד מהצדדים.

לחימה במספר מרובה של חזיתות היא קשה יותר מאשר לחימה בחזית אחת, משום שהיא דורשת הפניית משאבים לשני קצוות שונים. משום כך, תאורטיקנים צבאיים מנסים לצמצם את מספר החזיתות במלחמה אחת או להכריע חזית אחת במהירות במטרה להפנות את כל המשאבים אחר כך אל החזית השנייה. דוגמה לכך ניתן לראות בתוכנית שליפן, אשר התייחסה למלחמה אפשרית של הקיסרות הגרמנית בשתי חזיתות: מול צרפת ומול האימפריה הרוסית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לחימה
גיל קלעי

שמאל|ממוזער|250px|גיל קלעי, 1986
**גיל קלעי** (נולד ב-2 באוקטובר 1955) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון למתמטיקה ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, פרופסור למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה, ופרופסור משותף במחלקה למתמטיקה ובמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ייל בארצות הברית.

## קורות חיים
גיל קלעי נולד בתל אביב לחנוך קלעי, שהיה חבר מפקדת האצ״ל והלח״י.

קלעי קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית ב-1983, בהנחיית מיכה פרלס. הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ב-1985 לאחר פוסט-דוקטורט ב-MIT. תחומי העניין העיקריים שלו הם קומבינטוריקה, גאומטריה ושימושיהן. בין השאר, הוכיח שיש גרסאות של שיטת הסימפלקס לתכנון ליניארי שזמן הריצה שלהן (במקרה הגרוע) הוא תת-מעריכי; פתר לשלילה את בעיית Borsuk (שואלת האם כל קבוצה חסומה במרחב האוקלידי ה-n-ממדי ניתנת לחלוקה ל-n+1 קבוצות מקוטר קטן יותר); והתקדם בפתרון השערת Hirsch (טוענת שקוטר גרף הקודקודים והמקצועות של פאון d-ממדי עם n פאות הוא לכל היותר n − d).

קלעי זכה במספר פרסים במתמטיקה: פרס פוליה (1992); פרס ארדש (1993); פרס פולקרסון (1994); פרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ב (2012) במתמטיקה / מדעי המחשב ובהנדסה.

הוא חבר מערכת של כתב העת Israel Journal of Mathematics.

בין תלמידיו אהוד פרידגוט, איזבלה נוביק, רון עדין ועודד שרם.

קלעי מרצה וכותב על רעיונות במתמטיקה לציבור הרחב וכמו כן הוא מפרסם לעיתים בהארץ.

בסוף שנת 2016 צורף לאקדמיה הלאומית למדעים.

## קישורים חיצוניים

* אתר מרצה באוניברסיטה העברית
* Combinatorics and more, הבלוג של גיל קלעי
* 
* דף אישי באתר MathOverflow
* גיל קלעי ונתי ליניאל, "אבני דרך בתולדות המתמטיקה", גלילאו
* "יופיה של המתמטיקה", סדרת הרצאות על רעיונות במתמטיקה ל"לא-מתמטיקאים" במסגרת תוכנית 'אבני פינה' של האוניברסיטה העברית.
* "גאומטריה ביותר משלושה ממדים", הרצאה במסגרת סדרת הרצאות 'מדוע' של האוניברסיטה העברית.
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס פוליה
קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס פלקרסון
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
בורהאנודין רבאני

**בורהאנודין רבאני** (בפרסית: **برهان الدين رباني**; 1940 – 20 בספטמבר 2011) היה פוליטיקאי ותאולוג איסלאמיסטי אפגני, ממוצא טג'יקי, נשיא המדינה האסלאמית של אפגנסיטן  בין השנים 1992–1996 ובנובמבר - דצמבר 2001. היה פרופסור לתאולוגיה ופילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת קאבול.

## חייו
יליד מחוז בדח'שאן, רבאני היה בעל תואר שני בפילוסופיה אסלאמית מאוניברסיטת אל-אזהר בקהיר והיה מקורב לחוגים של האחים המוסלמים. הוא אימץ את שאיפת האחים המוסלמים להנהיג את השריעה כמשפט יחיד במדינה ולח'ליפות עולמית, כמו כן לטיהור הארצות המוסלמיות מסממני הדמוקרטיה וההומניזם המערביים. בין השאר, הוא התנגד לנוכחותן של סטודנטיות באוניברסיטה. בהשפעת השקפותיו שלו ושל גולבדין חכמתיאר, צעירים תקפו באוניברסיטה סטודנטיות תוך התזת חומצה על פניהן.
הוא הנהיג את מפלגת ג'מיאת-א אסלאמי אפגנסיטן ("החברה האסלמית של אפגניסטן") והצטיין כאחד ממנהיגיה הראשונים של ההתנגדות האסלאמית - המוג'הידין - נגד הכיבוש הסובייטי אחרי פלישת הצבא הסובייטי לארצו בשנת 1979.

אחרי ניצחון כוחות המוג'הידין שבהנהגתו, בין השנים 1992–1996 כיהן רבאני כראש המדינה שהוכרזה לרפובליקה אסלאמית. זאת עד שנאלץ לעזוב את השלטון עקב כיבוש עיר הבירה קאבול על ידי כוחות הטליבן. בימי "האמירות האסלאמית" הטליבנית, בורהנודין רבאני עמד בראש "הברית הצפונית" והחזית האסלאמית המאוחדת להצלת אפגניסטן שנאבקו בין השנים 1996–2001 נגד משטר הטליבן.

אחרי הדחת הטליבנים מהשלטון בעקבות ההתערבות הצבאית של הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית, רבאני כיהן כראש מדינה זמנית בנובמבר - דצמבר 2011. בימי המנהל חאמיד כרזאי, רבאני עמד בראש החזית הלאומית של אפגניסטן, הידועה בתקשורת גם כחזית הלאומית המאוחדת, ארגון האופוזיציה החוקית העיקרית. בסוף חייו הסכים רבאני להצעת הנשיא כרזאי לכהן כיושב ראש המועצה העליונה לשלום שנועדה לפעול להשגת פיוס כללי במדינה, כולל עם נציגי הטליבן.

ב-20 בספטמבר 2011 נרצח רבאני בביתו בקאבול על ידי מתנקש מתאבד בשם אסמתוללה. הרוצח, שהגיע לביתו של המנהיג בתירוץ שיש לו למסור לו מסר חשוב מקבוצת הטליבאן "קווטה שורה" והסתיר פצצה במצנפתו, חיבק את רבאני, לפני שהפעיל את המטען.

## מקורות
*,Mir Tamim Ansary *Games Without Rules:The Often Interrupted History of Afghanistan* Public Affairs 2012

## קישורים חיצוניים

שמאל|250px|פגישה בין רבאני לוולדימיר פוטין בדושנבה ב-2001|ממוזער
* Rabbani's comeback BBC
* כתבה על רציחתו של רבאני- 20 בספטמבר 2011 באתר הסוכנות ANSA 
* ודים דמייה - ערך ב"אניקלופדיה הרוסית "קרוגוסבייט"2016-1997
*  ביוגרפיה קצרה באתר afghanistan online
* פרופיל באתר BBC  2001

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים אפגנים
קטגוריה:טג'יקים
קטגוריה:מוסלמים סונים
קטגוריה:נשיאי אפגניסטן
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באפגניסטן
קטגוריה:מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות): אישים
קטגוריה:ילידי 1940
קטגוריה:נפטרים ב-2011
הוקאיי

**הוקאיי** הוא התעתיק של המילה **Hawkeye** באנגלית, שפירושה **"עין הנץ"**.

## הערות שוליים
קלאו לבן-ציצה

**קלאו לבן-ציצה** (שם מדעי: *Horizocerus albocristatus*) הוא מין יציב בסוג של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים.
## מאפיינים
הוא חי ביערות לחים ויערות עד באפריקה. המין מאופיין בציצית לבנה ארוכה מעל הראש ובקסדה שחורה וצרה מעל המקור. תפוצתו של המין רחבה מאוד ומתרכזת בעיקרה במרכז אפריקה. הקלאו מצוי ביבשת אפריקה במדינות אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה של מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גאנה, גבון, ליבריה ואוגנדה. מין דומה במראהו אך רחוק מבחינה טקסונומית שנקרא קלאו לבן-כתר, חי בדרום מזרח אסיה.

## טקסונומיה
ישנם שלושה תת-מינים החיים כולם באפריקה אך באזורים שונים ונראים שונים בכמה פרטים.
**Horizocerus albocristatus albocristatus*-התגלה עלי ידי קאסין בשנת 1848. חי בגינאה ובחוף השנהב.
**Horizocerus albocristatus cassini*-התגלה על ידי פינץ' ב-1903. חי במזרח ניגריה, אוגנדה ודרום אנגולה.
**Horizocerus albocristatus macrourus*- התגלה על ידי בונפארטה ב-1850. חי בחוף השנהב וגאנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קלאוניים
קטגוריה:אנגולה: עופות
קטגוריה:ניגריה: עופות
סברי מרנן

**סָבְרֵי מָרָנָן** (ב**[[ארמית]]**: הקשיבו, רבותי - הצורה מרנן מורכבת מתיבת מר בתוספת כינוי חבור לגוף ראשון רבים) היא פנייה של מברך ברכה אל ציבור השומעים שיתנו לבם להקשיב לברכה. בטעם בקשה זו ובזמני אמריתה, נאמרו בראשונים טעמים שונים על בחירת הבן אדם.

## מקור וטעם המנהג
המנהג נזכר לראשונה במדרש תנחומא, שבו נאמר: "וכן שליח צבור כשיש בידו כוס של קדוש או של הבדלה [והוא ירא מסם המות שלא יהיה בכוס], והוא אומר סברי מרנן, ואומר הקהל: 'לחיים', כלומר כי לחיים יהא הכוס".

ברא"ש כתב שאמירת 'סברי מרנן', נאמרת בזמן סעודה כשרוצים להוציא אחרים ידי חובת ברכת הגפן, על מנת שיהיו פיהם ריק בשעת הברכה, אך הרא"ש כתב שטעם הדבר הוא שיהיו פנויים לעניית אמן: .

טעם נוסף כתב בהגהת המהרש"ל:

על אף שפנייה זו יכולה להאמר בכל מקום בו מברך ברכה מוציא אחרים ידי חובתם, אך היא נאמרת בדרך כלל קודם לברכת בורא פרי הגפן: באמצע הקידוש וההבדלה, ולעיתים גם קודם לתחילת טקס חופה וקידושין הפותח בברכת הגפן. בקרב יהודי עדות המזרח מקובל להשיב לפנייה במילה "לחיים", ובקרב יהודי תימן- "לחיי".

## סברי או ברשות
המנהג לומר, בברכה על הלחם 'ברשות' ובברכה על היין 'סברי', בטעם החילוק הביא הבית יוסף, שהדבר תלוי האם הברכה היא מצווה או רשות: .

כתב בבית יוסף בשם מהר"ם מ"ץ, לבאר הטעם שאומרים סברי דווקא על ברכת היין:

### להלכה
כתב בבית יוסף וכן פסק ברמ"א שלעולם על היין יש לאמר 'סברי' ולא 'ברשות', אף שאינו בתוך הסעודה, "שלא לחלק בברכת היין".

בקיצור שולחן ערוך נאמר: "כשמברך על היין בתוך הסעודה, ויש שם גם אנשים אחרים, יאמר: סברי רבותי, רצונו לומר, תנו דעתכם לשמע, כדי שיפסיקו מאכילתן לשמע הברכה".

## קישורים חיצוניים

* 
* רות שמואלי, סברי מרנן- המקדש על יין לפני שמברך "בורא פרי הגפן" ומוציא אחרים ידי חובה ,מקדים ואומר סָבֶּרֵי מָרָנָן, באתר של רשת מורשת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ברכות
קטגוריה:מילים וביטויים בארמית
קהילת המודיעין הארגנטינאית

ממוזער|370x370 פיקסלים|מבנה קהיליית המודיעין הארגנטינאית, 2024
**מערכת הביטחון הלאומי** (בספרדית: **Sistema de Inteligencia Nacional**) הוא שמה הרשמי של קהילת המודיעין של ארגנטינה הכוללת שורת ארגונים לאומיים פדרליים לאיסוף מודיעין בתחומים שונים: החל במודיעין לאומי והשפעתו על האינטרסים הלאומיים של ארגנטינה, וכלה במודיעין צבאי, מודיעין משטרתי וגופי ביון אחרים. פעילות מערכת הביטחון הלאומי מעוגנת בחוק מיוחד "חוק הביטחון הלאומי".

מערכת הביטחון הלאומי של ארגנטינה מורכבת מהארגונים הבאים:
* מזכירות המודיעין הממלכתית - זוהי סוכנות הביון העיקרית של ארגנטינה האחראית לאיסוף מודיעין חיצוני ונחשבת לארגון גג הכולל מגוון סוכנויות בת עצמאיות כמו הסוכנות לביטחון לאומי, שירות הביון הארגנטינאי, הסוכנות הפדרלית לאבטחת סייבר ומחלקת חקירות פנים.
** בית הספר הלאומי למודיעין - זו האקדמיה הלאומית בארגנטינה להכשרת מרגלים וסוכני איסוף מודיעין
** המינהל הלאומי לפיקוח משפטי (Dirección de Observaciones Judiciales) זוהי סוכנות מודיעין אותות הכפופה למזכירות המודיעין.
* המינהל הלאומי למודיעין פלילי (Dirección Nacional de Inteligencia Criminal) = אחראי לאיסוף מודיעין הנחוץ עבור קציני המשטרה בארגנטינה לצורך מניעת פשיעה.
* המינהל הלאומי למודיעין אסטרטגי צבאי של משרד ההגנה (Dirección Nacional de Inteligencia Estratégica Militar) - הוא סוכנות הביון הצבאית של ארגנטינה.
* SEFECONAR - סוכנות ביון ואכיפת חוק בתחום המלחמה בסמים 
## קישורים חיצוניים
* נוסח חוק הביטחון הלאומי 

קטגוריה:קהילת המודיעין הארגנטינאית
אנטוני מרטי

**אנטוני מרטי** (בקטלאנית: ;**Antoni** **Marti** ) היה פוליטיקאי מאנדורה, שכיהן כראש ממשלת אנדורה בין 11 במאי 2011 עד 16 במאי 2019 (למעט תקופה קצרה ב-2015).

לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2011, בהן מפלגת דמוקרטים למען אנדורה, מפלגתו של מרטי, ניצחה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית באנדורה והוא מונה לראש ממשלה. עיקר פעילותו של מרטי כראש ממשלה, הייתה בהורדת מס ההכנסה באנדורה. מרטי נבחר שוב בשנת 2015.

בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי שאווייר אספוט זמורה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ראשי ממשלת אנדורה
קטגוריה:פוליטיקאים אנדורים
קטגוריה:ילידי 1963
קטגוריה:אנדורים שנפטרו ב-2023
אדם ריס

[שמאל|ממוזער|250px|אדם ריס בעת קבלת [פרס שאו]]
**אדם גיא ריס** (באנגלית: **Adam Guy Riess **; 16 בדצמבר 1969, וושינגטון) הוא אסטרופיזיקאי יהודי אמריקאי, שעוסק במחקר על סופרנובות. בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם שותפו בריאן שמידט ועם סול פרלמוטר, על תרומתו לגילוי ההאצה בהתפשטות היקום.

## חייו
ריס נולד למשפחה יהודית שנמלטה בשנת 1936 מגרמניה לארצות הברית. המשפחה השתקעה בוורן, ניו ג'רזי. אביו, מיכאל רייס, היה מהנדס שהחזיק בבעלותו חברת מזון קפוא, ואמו דוריס עבדה כפסיכולוגית קלינית. לריס שתי אחיות, גייל מישל זלץ, פסיכיאטרית, והולי הגרמן, אמנית.

ריס למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (תואר ראשון בשנת 1992) וקיבל דוקטורט, בשנת 1996 מאוניברסיטת הרווארד, על חקר סופרנובות מסוג I, בהנחיית רוברט קירשנר. משנת 1992 עבד במעבדה הלאומית על שם לורנס ליברמור. בשנת 1996 עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 1999–2005 כיהן כמדען בכיר במכון למדעי טלסקופ החלל.

מאז 2006 הוא מכהן כפרופסור לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2008 מונה לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2009 באקדמיה הלאומית למדעים.

## פעלו
ריס היה חלק מקבוצת הקוסמולוגים "High-z Supernova Search Team" בהובלת בריאן שמידט, שהייתה אחת משתי קבוצות מתחרות שגילו בסוף שנות ה-90 שהיקום מאיץ התפשטותו. שתי הקבוצות זכו בפרס נובל לפיזיקה על הגילוי, כאשר הקבוצה בראשות ריס קיבלה חצי מהפרס והקבוצה השנייה בהובלת סול פרלמוטר קיבלה את החצי השני.

כמו כן מוביל ריס את התוכנית "Z SN Search" שעושה שימוש בטלסקופ החלל האבל כדי לגלות את הסופרנובות הרחוקות ביותר שלא נחשפו עד כה. הצוות שלו ערך מעקב לאחור על התפשטות היקום החל מלפני 10 מיליארד שנות אור. הממצא העיקרי היה הגילוי שהסופרנובות הרחוקות יותר מתרחקות במהירות גדולה יותר מאיתנו.

## פרסים
*2002: פרס הלן ב וורנר
*2006: פרס שאו
*2008: מלגת מקארתור
*2011: מדליית אלברט איינשטיין
*2011: פרס נובל לפיזיקה
* 2015: פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית

## ראו גם
*הקבוע הקוסמולוגי
*אנרגיה אפלה

## קישורים חיצוניים

* אדם ריס, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל באתר בית התפוצות
* אוטוביוגרפיה 
* דף הבית
* ביוגרפיה ב-APS
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אסטרופיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים יהודים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס שאו
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:עמיתי מקארתור
קטגוריה:מדענים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:זוכי מדליית אלברט איינשטיין
קטגוריה:זוכי פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
אריה לייב בארון

הרב **אריה לייב בארון** (י"ג באדר תרע"ב, 2 במרץ 1912 – ו' בתשרי תשע"ב, 3 באוקטובר 2011), היה ראש ישיבת "מרכז התורה" ורב בית המדרש "מרכז התלמוד" במונטריאול.

## תולדותיו
נולד לראובן ברנוביץ', בעיירה הרדוק (הסמוכה לוולוז'ין), מחוז מינסק, בלארוס. בצעירותו למד בישיבה קטנה בעיירה ראקוב, בראשות הרב אברהם קלמנוביץ', ובישיבה בסטויבץ. בבחרותו למד בישיבת ברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן והרב דוד רפפורט, מחבר הספר "צמח דוד". היה מקורב למשגיח הרב ישראל יעקב לובצ'נסקי, ובמשך תקופה היה סועד את סעודות השבת בביתו. העלה על הכתב את שיעורי רבו הרב וסרמן, ולימים שימשו מחברותיו את הרב וסרמן בהוצאת ספרו "קובץ הערות" על מסכת יבמות.

בשנת תרצ"ב, בגיל 20, עבר ללמוד בישיבת מיר, שם למד עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת ת"ש (1940) שהה יחד עם תלמידי ישיבת מיר בווילנה, וכעבור שנה נסע עם תלמידי הישיבה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי, בה שהו כחמש שנים.

בקיץ תש"ו (1946) הגיע עם תלמידי הישיבה לארצות הברית. הוא נישא לבתו של הרב חיים אליעזר סמסון, ראש ישיבת "חפץ חיים" בבולטימור. את חופתו ערך הרב חיים שמואלביץ.

בשנת 1948 מונה לראש ישיבת "מרכז התורה" במונטריאול, כמחליפו של הרב אליהו חזן, שעבר לכהן כראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. עמד בראשות הישיבה עשרים וארבע שנים, ויזם את הנוהג לשלוח תלמידי ישיבה ממונטריאול לישיבות הגדולות בארצות הברית. בשנת תשל"ג (1973) ייסד את בית המדרש "מרכז התלמוד" ועמד בראשו עד שנת תשס"ו (2006) שבה עלה לישראל.

כתב ספרים רבים על התלמוד ועל התורה. את ספרו האחרון הוציא בהיותו בן למעלה מתשעים. כמו כן פרסם מאמרים רבים של חידושי תורה, מחשבה והשקפה בירחונים וכתבי עת תורניים ובהם "הפרדס" ויתד נאמן.

נפטר בליל ו' בתשרי תשע"ב, חודשים ספורים לפני מלאות לו 100 שנה. נקבר בהר המנוחות בירושלים.

## ספריו
* **ברכת ראובן**
* **ברכת יהודה**
* **נתיבות לב**
* **ישרי לב**
* **משמחי לב**
* **ישמח חיים**
* **נצח יעקב**
* **הגדת הלב** על הגדה של פסח
* **דת יהודית** - על התורה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ראשי ישיבה קנדים
קטגוריה:רבנים קנדים
קטגוריה:מונטריאול: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1912
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2011
אולגה לנסקי

**אולגה לנסקי** (נולדה ב-24 בדצמבר 1992) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר (2013, 2015 ו-2016) ושיאנית ישראל בריצת שליחות 4X100 מטר.

## ביוגרפיה
לנסקי נולדה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה, ועלתה לישראל בגיל 6. הוריה של לנסקי הם ספורטאים מצטיינים. אמהּ היא האתלטית אירנה לנסקי המחזיקה בשיאי ישראל בריצות 200 מטר ו-100 מטר משוכות.

בגיל 12 החלה לנסקי להתאמן עם אמהּ, והתמקדה בריצות ל-100 מטר ו-200 מטר.

בתחרות שנערכה ב-27 באפריל  בתל אביב שברה לנסקי את השיא הישראלי לגילאי 22 בריצת 200 מטר, אשר הוחזק במשך 39 שנים על ידי אסתר רוט-שחמורוב, והעמידה אותו על 23.60 שניות.

באליפות אירופה לאומות שנערכה בליטא ב-22 ביוני 2013 שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 100 מטר וקבעה תוצאה של 11.55 שניות, בעוד שבריצה הכפולה היא סיימה שלישית בתוצאה של 23.68 שניות.

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 באפריל , קבעה לנסקי בריצה ל-100 מטר תוצאה של 11.42 שניות, תוצאה המהירה ב-3 מאיות שנייה מהשיא שבו החזיקה רוט שחמורוב במשך 42 שנה. אולם היות שלא התייצבה לבדיקת סמים לאחר הריצה, לא הוכר השיא שלה, והיא הושעתה עד סוף שנת 2014.

ב-, עם חזרתה מההשעיה לתחרויות, שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 200 מטר לתוצאה של 23.52 שניות, במסגרת ליגת המועדונים באצטדיון הדר יוסף. באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג היא קבעה בריצת 60 מטר תוצאה של 7.51 שניות, תוצאה השווה לתוצאת השיא שלה, ושמיקמה אותה במקום ה-29 בתחרות. בהמשך אותה שנה, השתתפה לנסקי באליפות אירופה לאומות שנערכה בבאקו במסגרת משחקי אירופה הראשונים, שם היא ניצחה פעמיים, בתוצאות 11.61 שניות ב-100 מטר, ו-23.40 בריצת ה-200 מטר.

בתחרות שנערכה ברוסיה ב-25 ביולי אותה שנה קבעה לנסקי בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 23.18 שניות. שיא זה היה אמור להספיק ללנסקי על מנת לקבוע את הקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולאליפות העולם, אולם הקריטריון נפסל לאחר שהתברר שהתחרות התקיימה ללא בדיקת רוח. למרות זאת אושר ללנסקי להשתתף באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג, שם היא סיימה במקום ה-46 עם תוצאה של 23.63 שניות..

בתחרות שנערכה ביוני 2019 בז'נבה, לנסקי קבעה ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ודניאל פולסטר שיא ישראל חדש בריצת 4X100 מטר של 45.15 שניות, שיפור של 8 מאיות לשיא הקודם משנת 2015.
באליפות ישראל באתלטיקה 2019 שנערכה בסוף יולי זכתה לנסקי במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.87 שניות.

בתחרות שנערכה בפריז, במסגרת ליגת היהלום 2019, קבעה ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ואילנה דורפמן שיא ישראלי חדש בריצת 4x100 מטר, בתוצאה של 44.79 שניות.

## חייה האישיים
מלבד עיסוקה באתלטיקה, לנסקי היא גם דוגמנית וצלמת חובבת.

לנסקי כיכבה בקליפ לשיר " אין לה אוויר" של הזמר הישראלי שי נובלמן.

## קישורים חיצוניים

* במסלול הפנימי - אולגה לנסקי 
* 
* 
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:אצניות ישראליות
קטגוריה:אצנים ישראלים
קטגוריה:אלופות ישראל בריצה
קטגוריה:אלופי ישראל בריצה
קטגוריה:שיאניות ישראל בריצה
קטגוריה:שיאני ישראל בריצה
קטגוריה:ישראליות ילידות אוקראינה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:מכבי ראשון לציון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1992
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1992
סריה

**סריה** (בגעז: **ሰራዬ**) הוא מחוז היסטורי במרכז-דרום אריתריאה. האזור גובל באקלה גוזאי במזרח, חמסיאן בצפון ובדרומו בנהר המרב עם שירה.

בתקופה האקסומית האזור היה בעל חשיבות משום שעברה בו דרך המסחר מהבירה אקסום לעיר הנמל אדוליס. עם דעיכת אקסום במאה ה-9 התיישב באזור השבט הבג'י-נוצרי בלו שהשתלב במקום. לקראת המאה ה-13 היגרו לאזור אגאו מלסתה שהשתלבו במקומיים וחלקם התיישבו גם בצפון שריה סביב העיר כרן במה שמכונה בוגוס. בתקופת השושלת הסולומנית האזור היה חלק מממלכת מדר בהר ובמאה ה-14 הוזכר לראשונה בשמו הנוכחי כאשר הקיסרים ניואיה קראסטוס ויסחק הראשון מסרו אדמות לאדם מקומי ולמנזר דברה אבאי בהתאם.

כיום האזור כלול בתוך מחוז הדרום באריתריאה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אריתריאה: היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
ולנטינה ליסיצה

**ולנטינה ליסיצה** (אוקראינית: Валентина Лисиця, רוסית: Валентина Лисица) היא פסנתרנית אוקראינית-אמריקאית.

## ביוגרפיה
ליסיצה נולדה בקייב שבאוקראינה. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל שלוש, וכבר בגיל ארבע ביצעה את הרסיטל הראשון שלה. למרות התוחלת המבטיחה בנגינה, חלומה היה להיות שחקנית שחמט. ליסיצה למדה בבית הספר לנגינה ליסנקו לילדים מחוננים, ואחר מכן במוסד ללימודי מוזיקה בקייב, שם פגשה את בן זוגה לעתיד, אלכסיי קוזנצוב. כשהכירה את קוזנצוב החלה להתייחס לנגינה ביתר רצינות. מאוחר יותר, היגרו ליסיצה ובן זוגה לארצות הברית כדי לפתח את קריירת הפסנתר שלהם. הופעת הבכורה שלהם הייתה בניו יורק בפסטיבל מוצרט במרכז לינקולן ב-1995.

ליסיצה ניגנה במקומות שונים ברחבי העולם, ביניהם במוזיקפראיין, היכל קרנגי והיכל אוורי פישר. לאחרונה, היא משתפת פעולה עם הכנרת הילרי האן ברסיטל. רבים מביצועיה של ליסיצה מופיעים באתר יוטיוב, שבו יש לה ערוץ.

ליסיצה הקליטה שישה דיסקים עבור אודיופון רקורדס. שניים מהם יחד עם בן זוגה.

## קישורים חיצוניים

* 

* קטעי וידאו ונגינה של ולנטינה ליסיצה באתר יוטיוב 
* ריאיון עם ליסיצה באוניברסיטת ג'ורג' פוקס בספטמבר 2010

קטגוריה:פסנתרניות אמריקאיות
קטגוריה:פסנתרנים אוקראינים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1973
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
פלאנג'ינג

שמאל|ממוזער|250px|דוגמאות ללא אפקט, ובתוספת האפקט במופעי כניסה שונים
**פלאנג'ינג** (אנגלית: **Flanging**) הוא אפקט בתחום עיבוד אותות קול. באופן טבעי ניתן להבחין בתופעה על ידי החזרת הד.

## תיאור
בתהליך הפלאנג'ינג נלקחת הקלטת אודיו בודדת, המשוכפלת להקלטה נוספת זהה לחלוטין לקודמתה.
בהמשך משלבים באמצעות מכשיר פיזי או תוכנה את שניהם לפסקול יחיד, כשאחת מההקלטות משולבת בפער משתנה של אלפיות השנייה ואף פחות.
תוצאת התהליך היא יצירת צליל ליווי "עולה-יורד" ומתמשך, שניתן לתאר גם כשינויים בנקודות על הפסקול, המתבטאים בין היתר בהגברת או החלשת עוצמת הקול, וכן בהארכת הפסגות ונקודות השפל בגל מבחינת זמן השמע שלהם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טכניקות מוזיקליות
קטגוריה:מוזיקה מוקלטת
Cigar Aficionado

**Cigar Aficionado** הוא כתב עת אמריקאי שמוקדש לעולם הסיגרים. הוא רואה אור מאז ספטמבר 1992, המגזין ידוע בשל מאמריו העוסקים במותגים שונים של סיגרים ברחבי תבל ובשל הידוענים המופיעים על עטיפתו. הוא ידוע גם בשל התנגדותו לאמברגו האמריקאי על קובה. כתב העת נוסד בידי מרווין שנקן, הבעלים של חברת "מ. שנקן תקשורת", המוציאה לאור מאז שנת 1976 את כתב העת ויין ספקטייטור. העורך הנוכחי הוא גורדון מוט.

## היסטוריית המגזין
### ההתחלה
הוצאת הבכורה של כתב העת Cigar Aficionado הייתה בסתיו 1992, הוא ראה אור בעיר ניו יורק בידי מרווין שנקן, המוציא לאור הוותיק של כתב העת ויין ספקטייטור. קודם להשקתו, שנקן ערך סקר שוק מקיף, הוא אסף למעלה מ-1300 סקרים בני ארבעה עמודים כל אחד של מעשני סיגרים שתיארו את עיסוקם, הכנסתם, הונם העצמי, הרגלי הנופש שלהם, כמו גם הרגלי השתייה והעישון שלהם. תוצאות הסקרים גילו אוכלוסייה של גברים אמידים, עם הכנסה ממוצעת של $194,000 בשנה והון עצמי נטו של $1.4 מיליון, שמעשנים בממוצע עשרה סיגרים בשבוע. שנקן עיצב מגזין בפורמט גדול בעטיפה משובחת, המיועד לקוראים הללו ולמפרסמים של מוצרים שיהיו מיועדים לקהל זה.

Cigar Aficionado החל ככתב עת של סגנון חיים, הכולל סיקור של יין, אלכוהול, נופש, הימורים ועתיקות, בנוסף לראיונות עם דמויות מובילות בתעשיית הסיגרים והוא מגיש מאמרים הנוגעים לתעשיית הסיגריות. מתחילתו המגזין שם דגש על ראיונות עם ידוענים כדוגמת ראש לימבו, ביל קוסבי, ג'ורג' ברנס, ג'ק ניקולסון וארנולד שוורצנגר. המגזין החדש הצליח במידה רבה בזכות הנסיקה במכירת הסיגריות בארצות הברית בשנות התשעים.

הסקופ הגדול ביותר בכתב העת היה ב-4 בפברואר 1994, כשהעורך והמוציא לאור מרווין שנקן פגש את פידל קסטרו בהוואנה וראיין אותו במשך שעתיים. במהלך הראיון נזכר קסטרו בסיפור שמאחורי יסודו של המותג קוהיבה, סיפר סיפורים על חשיבותם של הסיגרים בחייו כמהפכן בהרים של קובה, והסביר מדוע החליט להפסיק לעשן באוגוסט 1986 כחלק ממסע פרסום לאומי נגד השימוש בטבק. בנוסף לנושאים אלה שהם בעלי עניין רב למעשני סיגרים, הראיון נגע במערכת היחסים בין ארצות הברית וקובה, קסטרו האשים את ארצות הברית בהרעת היחסים ודרש לשים קץ לאמברגו הכלכלי על קובה וטען ש"אין עוד ארץ שבה מכבדים את זכויות האדם כמו קובה."

### הדירוג
החל מראשיתו, Cigar Aficionado ערך מבחני טעימה עיוורים של סיגרים, השווה את מעלותיו של מותג אחד למשנהו, ודירג את הסיגרים בסולם של 100 נקודות, בו השתמש בהצלחה כתב העת האח ויין ספקטייטור.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:עישון
קטגוריה:כתבי עת באנגלית
קטגוריה:תעשיית הטבק
הולצמן

**הולצמן** (Holtzman) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו איש עץ.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
פרנסואה מאסיאלו

**פרנסואה מאסיאלו** (בצרפתית: **François Massialot**; 1660, לימוז' – 1733, פריז) היה שף צרפתי. שירת כשף הראשי של אישים חשובים רבים, כדוגמת פיליפ הראשון, הדוכס מאורליאן, אחיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ובנו פיליפ השני, הדוכס מאורליאן, שהיה בתחילה הדוכס משארטר ואחר-כך עוצר וכן הדוכס מאומון, הסזאר ד'אסטרה והמארקי דה לובואה.

ספרו Nouveau cuisinier royal et bourgeois יצא לאור בעילום שם, בכרך אחד, ב-1691, והורחב לשני כרכים ב-1712 ואחר-כך לשלושה כרכים, במהדורה המעודכנת של 34–1733. ספרו החשוב פחות, Nouvelle instruction pour les confitures, les liqueurs et les fruits, הופיע גם הוא בעילום שם, ב-1692.

מאסיאלו תיאר עצמו בהקדמה "טבח שמעז לבשל לאנשי מלוכה, וזה לא בלי סיבה, בגלל שהארוחות שהוא מתאר... כולן הוגשו בחצר המלוכה או בבתים של נסיכים, ואנשים מהמעלה הראשונה." מאסיאלו הגיש סעודות פאר בשאטו דה מדון (Château de Meudon), שאטו דה סו (Château de Sceaux) ובארמון ורסאי. החידוש בספרו של מאסיאלו היה סידור המתכונים לפי סדר אלפביתי. "צעד לקראת המילון הקולינרי הראשון" ציינה ברברה ויטון, ויטון השוותה את השינויים שנעשו במהדורות השונות של מאסיאלו, כוס יין לבן בציר הדגים הופיע במפתיע במהדורה מאוחרת ב-1703. מרנג הופיע לראשונה בשמו המוכר אצל מאסיאלו, שלזכותו גם נזקף קרם ברולה כפי שהוא מוכר כיום, שבו הסוכר מלמעלה הומס והותך בעזרת ברנר.

ספריו של מאסיאלו תורגמו לאנגלית תחת הכותר The Court and Country Cook (1702) והודפסו במהדורות רבות, שפים מקצועיים נהגו להשתמש בהם עד לאמצע המאה ה-18.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:ילידי 1660
קטגוריה:נפטרים ב-1733
מה החזאי מבין

**מה החזאי מבין** הוא אלבום הבכורה של להקת אבטיפוס מפברואר 1995. האלבום זכה לשם הלועזי: "What does the weatherman know". זהו אלבום האולפן הראשון (והמצליח ביותר) מבין שלושה שהוציאה הלהקה.

## רשימת השירים

כל השירים עובדו על ידי אבטיפוס ויהודה עדר.

## אבטיפוס
*שירה סולו, גיטרה אקוסטית וקולות: אייל שכטר
*גיטרות, שירה: אמיר בן-דוד
*קלידים: טל יניב
*בס, קולות, מילים, לחן ושירה ב"אשה אשה" ו"קצב הזמן": שרון הולצמן
*תופים: איציק הלל, אלון הלל

## משתתפים נוספים
*גיטרה אקוסטית ב"מועקה", הפקה מוזיקלית וייעוץ אמנותי: יהודה עדר
*מנדולינה ב"הנה ההומור שלי": אדם מדר
*קולות רקע: אודי הניס
*גיטרה אקוסטית ועריכה מוזיקלית: יועד נבו
*הפקה: תמי סטמרי
*מפיקה בפועל: אפרת לוין
*עיצוב עטיפה: איל נבו
*צילומים: איבון מיקלוש, דניאל חכים
*יחסי ציבור: דניאל וייס, שרי ישראלי
*הקלטות: יועד נבו, אוהד דקל, בועז עצמון
*טכנאי הקלטות: פיני כהן, ארז עיני, בועז עצמון
*ניהול: נעמי אלשך

הוקלט ב-DB Studios, תל אביב, הליקון (1995).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1995
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
תמביין

**תמביין** (געז: **ተምቤን**) מחוז היסטורי בחבל תיגראי שבצפון אתיופיה. גבולותיו נהר ווראי עם עדווה בצפון, במערבו בנהר התכזה, בדרומו בנהר הגבגרב ובמזרחו באנדרתה. 

## היסטוריה
על פי המסורת המקומית אנשי תמביין הם צאצאי שבט לוי. בעברו מחוז תמביין היה חלק מממלכת אקסום ולו תפקיד חשוב בהיסטוריה הנוצרית של אתיופיה. במאות ה-18 וה-19 היה למחוז חשוב בתוך האימפריה האתיופית ולאזור שבו נולד וצמח הקיסר יוהנס הרביעי. 

בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 המחוז היה לנפה בתוך מחוז תיגראי. כיום שטחו של המחוז מחולק בין הנפות תמביין עלית, תמביין תחתית ואברגלה כחלק ממדינת תיגראי.

## הערות שוליים
 

קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
אוצר יין

שמאל|ממוזער|150px|אוֹצֵר יין
**אוֹצֵר יין** (בצרפתית: **sommelier**), או אחראי היין, הוא אונולוג (בצרפתית: **œnologue**) בעל השכלה בתחום, שבדרך כלל עובד במסעדות יוקרה ומתמחה בכל ההיבטים של שירות היין, כולל התאמת היין לאוכל. תפקידו דורש ידע רב יותר מאשר זה של מלצר היין.

## תיאור התפקיד
[ימין|ממוזער|150px|[חולץ פקקים|חולץ פקקים חד שלבי של אוֹצֵר היין]]
תפקידו העיקרי של אוֹצֵר היין הוא ברכישת יינות, אחסונם, תחזוקת מרתף היינות של המסעדה (חידוש המלאי ושמירתם בתנאי הטמפרטורה והלחות המתאימים) ושירות ייעוץ ללקוחות השותים יין. הוא אחראי גם על מלאי כוסות היין והתאמתן ליינות השונים. אוֹצֵר היין גם אחראי לשיפורו של תפריט היין, לשירות היין ללקוחות ולאימון צוות המסעדה בנושא. ביחד עם הצוות הקולינרי, הם בוחרים את היינות שיתאימו ביותר לכל מנה בתפריט האוכל. הדבר כרוך בידע מקיף בנוגע לאיך אוכל ויין, בירה, אלכוהול ומשקאות אחרים משתלבים בהרמוניה. על חוש הריח של אוֹצֵר היין להיות מפותח במיוחד, ולעיתים קרובות אוֹצְרֵי יין ימנעו מפעולות שעלולות לפגום בחוש הריח וחוש הטעם שלהם כגון עישון ואכילת מאכלים חריפים. על אוֹצְרֵי היין להתאמן ולטעום יין באופן סדיר.

ישנן תחרויות אוֹצְרֵי יין שבהן משתתפים אוֹצְרֵי יין מכל העולם.

## טקס יין

אוֹצֵר יין מקצועי גם עובד באולם המסעדה והוא בקשר ישיר עם לקוחותיה. אוֹצֵר היין מתייצב בפני הלקוחות לאחר שהוא הזמין מתפריט האוכל ומתאים את היין ללקוחות לפי טעמם וכיסם והוא בעל ידע להשיב ללקוח על כל שאלה שלו בנוגע להבדלים בין סוגים שונים של יין, מקורו של כל יין, אופיו של היין והיקב והשוני בין שנות הבציר השונות. לאחר שהוזמן היין, בוחר אוֹצֵר היין את הכוס המתאימה לו, מביא אותו ללקוח ומגיש אותו בטמפרטורה המתאימה. הוא פותח את היין למול עיניו של הלקוח, אם כי הנימוס האירופי דורש שהפעולה תתבצע בזווית העין, כאילו בהיחבא. הוא מגיש ללקוח כמות קטנה מהיין ושואל אותו אם הוא לרוחו, אם הלקוח מאשר הוא מוזג לו ולסועדים הנוספים את היין לפי סדר הישיבה. הוא צריך למזוג בין חצי לשלושה רבעים מהבקבוק, אסור שהבקבוק יבוא במגע עם הכוס ובעת המזיגה אסור שידו תסתיר את התווית שעל הבקבוק. אוֹצֵר היין דואג במהלך כל הארוחה למלא את כוסות הסועדים, ולבדוק אם הם מעוניינים ביינות נוספים.

במסעדות היוקרה ההכנסות ממכירת היין הן חלק נכבד ממחזור המכירות של המסעדה וחשיבות של אוֹצֵר היין הוא גם בהעלאת ההכנסות.

בתקופה המודרנית, תפקידו של אוֹצֵר היין רחב יותר מאשר עבודה עם יין גרידא, ויכול לכלול את כל היבטים של השירות במסעדה, עם דגש על יינות, בירות, מיני משקאות, קוקטיילים, מים מינרליים וטבק.

## היסטוריה
במקור אוֹצֵר היין (sommelier) היה נזיר שהיה אחראי על האוכל והיין במנזרים הצרפתיים. במהלך המשטר הישן בצרפת היו במשק ביתו של המלך כמה אוֹצְרֵי יין שתפקידם היה לקבל את היין שהגיע מה sommiers (בצרפתית: bêtes de somme, בהמת משא). בזמן שלטונו של לואי ה-14 אוֹצֵר היין היה הפקיד שהיה אחראי על העברת המשא כשהחצר עברה ממקום למקום. במשק הבית של אנשי האצולה תפקידו של אוֹצֵר היין לבחור את היינות ולערוך את השולחן לסעודה.

## ראו גם
* אוצר בירה

## לקריאה נוספת

* **Larousse Gastronomique**, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 1108.

* שלמה פפירבלט. **עולם היין**. כפר סבא, אריה ניר, 2002, עמ' 198–200.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יין
קטגוריה:מקצועות הקולינריה
קטגוריה:תרבות שתיית אלכוהול
קפה אנגלה

שמאל|ממוזער|150px|קפה אנגלז, 1910
**קפה אנגלז** (בצרפתית: **Café Anglais**) הייתה מסעדה צרפתית מפורסמת ששכנה בפינת בולוואר דז איטאליין ורי דה מאריבו בפריז, צרפת.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|180px|הבניין העומד כיום במקומו של קפה אנגלז, 2009
המסעדה נוסדה ב-1802, ולקחה את שמה מחוזה אמיין, הסכם השלום שנחתם בין בריטניה לצרפת באותה שנה. בהתחלה הלקוחות היו עגלונים ומשרתים, אולם אחר-כך פקדו אותה שחקנים ולקוחות מהאופרה הפריזאית הסמוכה. ב-1822, הבעלים החדש, פול שבריי (Paul Chevreuil), הפך אותה למסעדה אופנתית שהתפרסמה בבשר הצלוי שלה. לאחר הגעתו של השף אדולפה דוגלרה, רכש לעצמו קפה אנגלז שם של מוסד גסטרונומי מהשורה הראשונה. אז פקדו אותו העשירים והאצילים של פריז. פנים המסעדה עוצב באלגנטיות ברהיטי מהגוני ועץ אגוז ומראות מצופות זהב. הבניין הכיל 22 חדרים פרטיים וטרקלינים. הידוע שבהם היה Le Grand 16.

המתכונים שדוגלרה יצר כוללים את "מרק ג'רמיני", המוקדש למנהל הבנק של צרפת, קומטה דה ג'רמיני. דוגלרה גם יצר את "פום אנה" שנקרא לכבודה של הקורטיזנה אנה דמיינס או של אנה דסילונז, שנחשבו לנשים היפות בעיר באותה עת. הוא גם הכין את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ונפוליאון השלישי עבור התערוכה העולמית של פריז (1867).

המסעדה נסגרה ב-1913. המרתף ופאנלי העץ של החדר הגדול נרכשו בידי אנדרה טראי, הבעלים של מסעדת "לה טור דארז'אן", שנישא לבתו של הבעלים האחרון של קפה אנגלז.
במקומה נבנה בניין בסגנון אר נובו. המסעדה מוזכרת בספר "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט (לקראת התחלת הכרך השני, "Within a Budding Grove"), וגם בסרט החגיגה של באבט
הגיבורה באבט אומרת שהיא הייתה השפית הראשית ב"קפה אנגלז" לפני שברחה לדנמרק.

לפני המהפכה היה קיים "קפה אנגלז" נוסף בפריז ב-Quat Conti, בו נהגו להיפגש על-מנת לקרוא עיתונים אנגלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: בתי קפה
קטגוריה:הרובע השני של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים
היכל אלכסנדר ניקוליץ'

**היכל אלכסנדר ניקוליץ**' (בסרבית: **Хала Александар Николић**), המוכר גם בשמו המקורי **היכל פיוניר** (בסרבית: **Хала Пионир**) הוא אולם כדורסל השוכן בבלגרד בירת סרביה. ההיכל נפתח ב-24 במאי 1973 ותכולתו עומדת על 8,000 מקומות ישיבה.

האולם מארח את משחקי קבוצות הכדורסל פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד ונודע באווירה החמה שמייצרים אוהדי הקבוצות במהלכם. כמו כן, האולם מארח את משחקיו של מועדון הנוער אוקק בלגרד.

האולם אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 1975. ב-1977 אירח האולם את גמר גביע אירופה לאלופות (שבו ניצחה מכבי תל אביב את וארזה) וב-1998 אירח את גמר היורוקאפ. ביורובאסקט 2005 התקיימו באולם כמה ממשחקי השלב המוקדם של האליפות.

בנוסף למשחקי כדורסל אירח האולם אירועי ספורט גדולים נוספים, כגון אליפות העולם בג'ודו ב-1989, משחקים באליפות העולם בכדוריד נשים ב-2013, ורבע גמר גביע דייוויס ב-2017 (שבו ניצחה סרביה את ספרד).

ב-2016 שונה שמו של האולם והוא נקרא על שם אלכסנדר ניקוליץ', שהיה שחקן ומאמן כדורסל, ונחשב בעיני רבים לאבי הכדורסל היוגוסלבי ואחד מגדולי המאמנים בתולדות הכדורסל האירופי.

ב-2019 עבר האולם שיפוץ מסיבי, החל ממשטח הפרקט ועד ליציעים, התאורה והמערכות הנלוות. במסגרת השיפוץ הורחבה גם תכולתו של האולם, מתכולתו המקורית של מעט פחות מ-6,000 ל-8,000.

פרט למשחקי הכדורסל ואירועי ספורט אחרים, מתקיימים מעת לעת מופעי מוזיקה ובין היתר הופיעו בו דיפ פרפל, אריק קלפטון, 50 סנט ועוד.

בזמן מלחמת חרבות ברזל, משחקי ה"בית" של מכבי תל אביב ביורוליג, הפועל ירושלים בליגת האלופות בכדורסל ושל הפועל תל אביב ביורוקאפ נערכו באולם זה. הסיבות לכך הן שהאולם עומד בתקנים של משחקים במפעלים האירופאים, אך הוא ללא שימוש על ידי קבוצות המשחקות במפעלים אלו, סיבות נוספות הן הסכמת הסרבים לדרישות אבטחה של הקבוצות הישראליות שקפריסין ויוון הקרובות לישראל סירבו, מיקומה של בלגרד בליבה של יבשת אירופה במרחק של לא יותר מ-3 שעות טיסה מתל אביב ומערים אחרות המשחקות במפעלים האירופאים, וכן יוקר המחיה הנמוך יחסית לעומת ערים גדולות אחרות באירופה אשר מקלות על ההוצאות של הקבוצות הישראליות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:בלגרד: ספורט
קטגוריה:פרטיזן בלגרד (כדורסל)
קטגוריה:אולמות כדורסל בסרביה
קטגוריה:הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:בלגרד: מבנים
עופר שגן

**עופר שגן** (נולד ב-1965, בישראל) הוא אספן וסוחר עתיקות ואמנות אסייתיות ישראלי, שפועל בטוקיו, יפן. חלק מאוספיו הם ככל הנראה הגדולים מסוגם בעולם. שגן הוא גם מחברם של חמישה ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה.

## ביוגרפיה
החל באיסוף עתיקות מגיל צעיר. בשנת 1989 עבר להתגורר בטוקיו, שם פתח כ-4 גלריות שסחרו בעתיקות אסייתיות.

בשנת 2004 הפסיק את המסחר בעתיקות, הקים את חברת Vanuatu Japan Friendship CO, ומאז משמש כנשיאה. החברה עוסקת בפיתוח של משקיעים זרים במדינת ונואטו, אשר בה קיבל בשנת 2005 את התואר צ'יף באי מלקולה, והחל מ-2008 הוא משמש בה כיועץ פוליטי בעל חסינות דיפלומטית. שגן תרם רבות למוזיאון הלאומי במדינה, לפיתוח מערכות מים, סירות דיג ועוד.

### אוספיו
250px|שמאל|ממוזער|Hokusai (1850). הדפס שונגה מאוסף שגן.
הבולטים באוספיו הם אוסף הבדים העתיקים מדרום-מזרח אסיה, ואוסף הטנקות (Thangka) המונגוליות, אשר נחשבים לגדולים בעולם. אוספים אלו הוצגו בתערוכות שונות, בהן במוזיאון אזאבו (1994, טוקיו; Azabu Bijutsukan) ובמוזיאון שוטו (2000, טוקיו; Shoto Bijutsukan). בתערוכות שזכו לכיסוי תקשורתי נרחב ביקרו גם בני המשפחה הקיסרית היפנית, אנשי ממשלה ודיפלומטים.

בשנת 2003 החל באיסוף שונגה, אמנות יפנית ארוטית עתיקה. האוסף שברשותו מונה למעלה מ-4,000 פריטים. פריטים של האוסף נחקרים על ידי מספר גופים אקדמאים, בהם בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים באוניברסיטת לונדון (SOAS) ו- Ritsumeikan University שבטוקיו. האוסף הוצג במוזיאון ישראל (2005) ובמוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית שבחיפה (2009).

שגן תרם מאוספיו כ-150 פריטים למוזיאון ישראל, ולמעלה מ-40 פריטים למוזיאון טיקוטין.

### כסופר
במהלך השנים כתב שגן באופן סדיר לכ-3 מגזינים יפניים בנושאי עתיקות והיסטוריה (Menome ,Yuraku ,Arttop). נכון ל-2011 הוא בעל טור שבועי קבוע בעיתון היפני NikkanGendai.

שגן הוא גם מחברם של 5 ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה, בהם Madmi,The Ikat Of Thailand ו-SouthEast Asian History and Art.

בשנת 2011 פרסם את הספר Encyclopedia of Japanese Erotic Art: Shunga בהוצאת Heibonsha, בשני כרכים.

## קישורים חיצוניים
* ספרים של עופר שגן

## הערות שוליים

קטגוריה:אספני אמנות ישראלים
קטגוריה:סוחרי אמנות ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
גורדון קרייג

**גורדון קרייג** (באנגלית: **Edward Gordon Craig**; 16 בינואר 1872, אנגליה – 29 ביולי 1966, צרפת) היה שחקן, במאי, תפאורן, גרפיקאי, מוציא לאור וכן תאורטיקן של אמנות התיאטרון, אחד החשובים במאה העשרים. מאמרו החשוב ביותר, "השחקן ומריונטת–העל", התפרסם בשנת 1908.

## ביוגרפיה
בשנת 1889 הופיע קרייג בפעם הראשונה כשחקן בתיאטרון הליצאום בלונדון. בשנת 1900 התחיל לביים בעצמו, הוא ביים בין היתר את "דידו ואנאס" של הנרי פרסל. במהלך נסיעה לגרמניה בשנת 1904 הכיר את הרקדנית איזדורה דאנקן. בשנת 1907 הוא עובר להתגורר בפירנצה, מקים שם בשנת 1913 בית ספר לתיאטרון, שם הוא מלמד טכניקות חדישות. בפירנצה הוציא לאור את כתבי העת לתיאטרון באנגלית "המסכה" ו"המריונטה". בשנת 1912 הוא ביים במוסקבה בתיאטרון סטניסלבסקי את המלט, והחל משנות השלושים ועד מותו חי בצרפת.

תקופה מסוימת היה ביחסים עם הרקדנית איזדורה דאנקן ונולדה להם בת שנספתה בתאונה בפריז ב-1906.

בעוד שעבד לעיתים קרובות תחת שמו שלו, קרייג חתם על עבודה עם מספר רב של שמות אחרים, כולל אוליבר באת', יוליוס אוליבר, ג'וליו פיררו, סמואל פרים וסטניסלס לודוצ'ובסקי.

## מריונטת-העל
לפי השקפתו של קרייג יש למריונטה יתרון גדול על השחקן, כי אין לה רצון משלה, והבמאי יכול ליצור את יצירתו מבלי שרצונותיו ויצריו של השחקן יפריעו. יש ויכוח על כך, האם כוונתו הייתה להחליף באמת את השחקנים בבובות, או שהוא השתמש במריונטה כדימוי.

## ספריו
קרייג כתב ספרים רבים, והחשוב בהם הוא:
* On The Art Of The Theater

## קישורים חיצוניים

* קטעים מתוך מריונטת העל
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:במאי תיאטרון בריטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1966
צביקה אורן

**צביקה אורן** (נולד ב-6 ביולי 1947 בסיגט, רומניה) הוא תעשיין ישראלי, איש צבא לשעבר ומהנדס מכונות, בשנים 2012–2014 כיהן כיושב ראש נשיאות הארגונים העסקיים ונשיא התאחדות התעשיינים. בשנים 1988–1991 שירת כקצין החימוש הראשי בצה"ל.

## ביוגרפיה
נולד בסיגט, חבל מרמורש בצפון טרנסילבניה ברומניה כששם משפחתו **איינהורן**. הוא בנם הבכור מבין שני ילדיהם של דוד איינהורן ואשתו טובה, ונצר לרבנים ידועים. בגיל 3 המשפחה עלתה לישראל. הם גרו תחילה במעברה בפרדס חנה ואחר כך במגדיאל. כשהיה בן 11 התייתם צביקה אורן מאביו שמת מסרטן. הייתה לו אחות קטנה ומנישואיה השניים של אמו נולדה אחות נוספת. אחרי לימודים יסודיים במגדיאל ומעבר המשפחה לרמת גן, החל מגיל 13 למד אורן בישיבת נחלים ליד פתח תקווה. כמו כן למד בתיכון הדתי הרוא"ה ברמת גן.

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1965, שובץ אורן בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ופיקד על מחלקת טנקים במלחמת ששת הימים. אורן שימש כמפקד פלוגה במלחמת ההתשה ולחם כסגן מפקד גדוד במלחמת יום הכיפורים. במקביל לשירותו הצבאי סיים לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. לאחר לימודי התואר הראשון שובץ לחיל החימוש, שם שירת כראש ענף ציוד כללי, סגן מפקד מרכז שיקום ואחזקה וראש מחלקת מערכות ממונעות. בספטמבר 1988 התמנה לקצין חיל חימוש ראשי בדרגת תא"ל.

ב-1991 השתחרר מצה"ל אחרי שירות שארך 26 שנה והקים את חברת "עמית תעשייה" שחברת בת שלה היא "מפעלי תעשיות רכבת (מ.ת.ר)", המייצרת מכלולים ומשפצת קרונות רכבת במפעלים בבאר שבע (מ-1992) ובדימונה (משנת 2009). בשנת 2009 נבחר לחבר בנשיאות התאחדות התעשיינים בישראל ושימש כיו"ר הוועדה למפעלים קטנים ובינוניים. בתחילת 2012 נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים, ובעקבות זאת גם ליו"ר נשיאות הארגונים העסקיים.

בדצמבר 2014 חתמה ההסתדרות על הסכם קיבוצי עם נשיאות הארגונים העסקיים, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, ל-5,000 ש"ח. בהתאם להסכם זה תיקנה הכנסת, בחקיקת בזק, את חוק שכר מינימום.

בינואר 2015 נבחר הנשיא הקודם של התאחדות התעשיינים, שרגא ברוש, למחליפו של אורן.
ממוזער|194x194 פיקסלים|צביקה אורן
צביקה אורן נשוי מגיל 28 לטובה, ולזוג שני ילדים. הוא מתגורר בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

*צביקה אורן באתר אט"ל
*על טקס הנחת אבן פינה למפעל מ.ת.ר בדימונה ב-2009
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני חימוש ראשיים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:נשיאי התאחדות התעשיינים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון הרא"ה (רמת גן)
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת מכונות
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947