וולודימיר קוביוביץ'

**וולודימיר קוביוביץ**' (באוקראינית: **Володи́мир Миха́йлович**; נולד ב-23 בספטמבר 1900, נובי סונץ', ממלכת גליציה ולודומריה - מת ב-2 בנובמבר 1985, פריז, צרפת) היה גאוגרף אנתרופולוגי בפולין שלפני המלחמה, פוליטיקאי לאומני אוקראיני בתקופת המלחמה ואינטלקטואל מהגר לאחר המלחמה, בעל רקע אוקראיני-פולני.

במהלך המלחמה קוביוביץ' עמד בראש ועדה חברתית וכלכלית. בשנת 1943 השתתף בהקמת דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 שהורכבה מאוקראינים. קוביוביץ' היה תומך של OUN-M, סיעתו של אנדריי מלניק בארגון הלאומנים האוקראינים. לאחר התמוטטות גרמניה הנאצית התיישב קוביוביץ' בצרפת. הוא היה עורך ראשי באנציקלופדיה של אוקראינה והמזכיר הכללי של החברה המדעית על שם שבצ'נקו. קוביוביץ' תמך בפרויקטים נוספים של הפזורה האוקראינית.

## ראשית חייו
ממוזער| קוביוביץ' במדי קצין ארטילריה של צבא גליציה האוקראיני, 1918
אביו מיכאילו היה יווני-קתולי ממוצא אוקראיני ואמו הייתה מריה דוברובולסקה, קתולית ממוצא פולני. הוא הוטבל לכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית וכפי שאמר, הפך אוטומטית לרותני אבל גדל בסביבה פולנית-אוקראינית מעורבת ודיבר אוקראינית ופולנית. בגיל 13 קרא את ספרו של מיכאילו הרושבסקי "היסטוריה של אוקראינה-רוס". בין גיל 15 ל-18 למד קרטוגרפיה, הוא קרא ספרים של הנריק סנקביץ' בפולנית ויצירות אחרות בגרמנית. בשנת 1918 החל ללמוד באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אך פרוץ מלחמת פולין–אוקראינה קטע את לימודיו. הוא התגייס לצבא של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. בתחילת 1919 שב הביתה לחופשת מחלה עם טיפוס לפני תום מלחמת פולין-אוקראינה. בסתיו של 1919 חידש את לימודיו באוניברסיטה היגלונית. ב-1923 סיים דוקטורט והגן בהצלחה על ההביליטציה (מבחן דוקטורט) ב-9 במאי 1928. בשנת 1932 הפך לחבר בחברה המדעית על שם שבצ'נקו בלבוב. מ-1928 עד 1939 שימש באוניברסיטה היגלונית כמרצה ושיתף פעולה עם מוסדות אקדמיים שונים. כהוקרה קיבל מלגה מהמשרד הפולני לשירותי דת וחינוך ציבורי למסעו לצ'כוסלובקיה ורומניה. הוא גם קיבל חופש מתפקידיו באוניברסיטה.

בשנת 1939, נדחתה כהונה נוספת שלו תחת לחץ פוליטי של משרד המלחמה הפולני. ב-1940 מונה לפרופסור באוניברסיטה החופשית האוקראינית בפראג.

לפני 1939, יצירותיו התרכזו בגאוגרפיה ובדמוגרפיה של הרי הקרפטים, במיוחד במזרח הבסקידים, המאוכלסים בעיקר במיעוט דובר אוקראינית. הוא פקפק בסטטיסטיקה הפולנית בנוגע להרכב האתני של הרפובליקה הפולנית בין המלחמות וטען שהמספרים הרשמיים של האוקראינים הוקטנו. הוא היה עורך ומחבר שותף של "האטלס החלוצי של אוקראינה והארצות הסמוכות" (1937) ושל "הגאוגרפיה בשפה האוקראינית החלוצית באותה מידה של אוקראינה והארצות השכנות" (1938, 1943). [נדרש מקור]

## מלחמת העולם השנייה
[ממוזער| קוביוביץ' ו[הנס פרנק עם משלחת פסטיבל הקציר האוקראיני. וואוול, פולין הכיבוש הגרמני, 1943.]]
קוביוביץ' היה תומך של OUN-M (סיעתו של אנדריי מלניק בארגון הלאומנים האוקראינים), ושיתף פעולה עם גרמניה הנאצית. באפריל 1941 ביקש מהנס פרנק ליצור בחסות גרמניה הנאצית אזור אוקראיני מטוהר מבחינה אתנית במסגרת הגנרלגוברנמן, מדינה אוטונומית שבו לא יורשו לגור פולנים ויהודים.

באביב 1940 פעלו ברשות הנס פרנק ועדות לעזרה עצמית אוקראינית שאוישו על ידי ה-OUN. הן הקימו בקרקוב מבנה מתאם בשם "הוועדה המרכזית האוקראינית" - UCC. קוביוביץ' נבחר לעמוד בראשה. ה-UCC היה ארגון רווחה סוציאלי אוקראיני מורשה, היחיד מסוגו בשטחים הפולניים הכבושים בידי הנאצים, עם מנדט לטפל בקשישים, חולים וחסרי בית, ולדאוג לרווחתם של העובדים האוקראינים שנשלחו לגרמניה מהגנרלגוברנמן. כחלק מפעילותו פרסם הארגון חומרים אנטישמיים בעיתונות משתפת הפעולה.
[ממוזער| פסטיבל הקציר בו[ואוולטירת ואוול, קרקוב, אוקטובר 1943.]]
ב-1943 עבד קוביוביץ' בשיתוף פעולה עם איש האס אס אוטו וכטר בארגון הוואפן אס אס של גליציה. ב-2 במאי 1943 הכריז בפומבי על נכונותו להרים נשק והכריז על עצמו מוכן להצטרף לוואפן-אס-אס האוקראיני החדש שהוקם.

לאורך כל המלחמה, קוביוביץ' השתמש במגעיו עם הגרמנים כדי להגן על האוכלוסייה המערבית האוקראינית מפני המדיניות הנאצית. ב-1943, כשאיכרים אוקראינים באזור זמושץ' הואשמו בהתנגדות, פנה קוביוביץ' בהצלחה להנס פרנק כדי למנוע פעולות תגמול.  בפעמים אחרות, הוא הסתפק בכתיבת מחאה לשלטונות גרמניה על הטרור הגרמנים כלפי האוכלוסייה האזרחית האוקראינית, טרור שכלל התעללות בציבור, הרג שרירותי וירי המוני. חלק מהחומר הזה הובא מאוחר יותר כראיה במשפטי נירנברג. 

לפי מקורות אוקראינים, קוביוביץ' ניסה להשתמש בעמדתו הרשמית כדי לשפר את המתיחות בין האוקראינים והפולנים בגליציה על ידי קריאה להפסקת הסכסוך המחתרתי המזוין בין שני הצדדים ב-1944. מקורות אלה גם מייחסים לו הצלת כשלוש מאות איש, רובם יהודים, ממעצר בידי הנאצים.

כשהצבא האדום התקרב, ב-1944, נמלטו קוביוביץ' והוועד המרכזי האוקראיני מפולין הכבושה לגרמניה.

## הגירה
עם כניעת גרמניה הנאצית היה קוביוביץ' באזור הכיבוש האמריקאי, משם עבר לצרפת. בגרמניה ארגן מחדש את החברה המדעית על שם שבצ'נקו כמוסד מהגרים. הוא היה המזכיר הכללי שלה בין 1947 ל-1963, ומ-1952 - נשיא הסניף האירופאי שלה. 

בגלות הפך קוביוביץ' לעורך הראשי של האנציקלופדיה ללימודי אוקראינה בשפה האוקראינית (*Entsyklopedia ukrainoznavstva*, עשרה כרכים 1949–1984), הפרויקט המדעי הגדול ביותר של מהגרים אוקראינים במהלך המלחמה הקרה. הפרויקט שיקף את דעותיו האוקראינופיליות החזקות של קוביוביץ' עצמו, ונועד לשמר את המורשת הלאומית האוקראינית, שלהתרשמותו הייתה מוזנחת ומושפלת תחת השלטון הסובייטי. התרגום לאנגלית של הסקירה, Ukraine: A Concise Encyclopædia, פורסם בשני כרכים בשנים 1963–1971. מהדורה מתוקנת ומורחבת בשפה האנגלית של החלק האלפביתי בן עשרה הכרכים הופיעה תחת הכותרת "אנציקלופדיה של אוקראינה" בקנדה בשנות השמונים והתשעים לאחר מותו של קוביוביץ', והיא מועלית כעת לרשת.

בגלותו בצרפת נחשב קוביוביץ' מלומד אוקראיני בולט. הוא זכה להתייחסותו של האינטלקטואל הפולני יז'י גיידרויץ', תושב פריז, שציין באוטוביוגרפיה שלו שקוביוביץ' התנהג בכבוד במהלך המלחמה ("Zachował się świetnie"). ב-1991, לאחר שאוקראינה הכריזה על עצמאות מברית המועצות, החלו חוקרים באוקראינה להדפיס מחדש את יצירותיו המרכזיות של קוביוביץ', במיוחד האנציקלופדיות שלו, מה שהפך אותן זמינות לקהל קוראים רחב יותר במדינת הולדתו.

בשנותיו האחרונות פרסם קוביוביץ' שלושה כרכי זיכרונות המתארים את קורותיו בפולין בין המלחמות ובמהלך מלחמת העולם השנייה, ואת חייו כמהגר בגרמניה ובצרפת במהלך המלחמה הקרה. הרחב שבהם היה כרך בשפה האוקראינית שכותרתו "אני בן 85" (פריז ומינכן, 1985).

## מורשת מודרנית
ממוזער| קוביוביץ' על פריט דואר אוקראיני.
לאחר התמוטטות ברית המועצות, קו התעמולה הסובייטי העוין כלפי קוביוביץ' הוחלף בקו לאומני. יצירותיו, כולל האנציקלופדיות שלו, פורסמו באוקראינה בתפוצה רחבה. בשנת 2000 הונפקה מעטפה מוחתמת מראש על ידי דואר אוקראיניה לכבוד יום השנה המאה להולדתו.

באפריל 2023, רוב האנשים שהשתתפו בהצבעה בנוגע לשינוי השם של רחוב פשבלסקי (Вулиця Пржевальського) בקייב הצביעו בעד שינוי שם הרחוב וקריאתו על שם קוביוביץ'. עם זאת, בעקבות תלונה של שגריר ישראל באוקראינה מיכאל ברודסקי, ראש עיריית קייב, ויטלי קליצ'קו, התערב באופן אישי ומנע את שינוי שם הרחוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  A sympathetic and detailed account of his life and work in Ukrainian written by a professional geographer.

## קישורים חיצוניים
* דנילו הוסאר סטרוק וארקדי ז'וקובסקי, "קוביוביץ', וולודימיר", *אנציקלופדיית האינטרנט של אוקראינה*, עודכן ב-2014
* Українська Дивізія Галичина
* הארכיונים של קוביוביץ' (Volodymyr Kubijovic fonds, R6531) בספרייה ובארכיון הלאומי של קנדה
* מכתבו של קוביוביץ' להנס פרנק על היחס לאוכלוסייה האוקראינית תחת השלטון הנאצי, 1943
* אבי בליזובסקי, כח משטרה שהורכב מאוקראינים השתתף ברצח יהודים בשואה, אתר הידען

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינים משתפי פעולה עם הנאצים
קטגוריה:פוליטיקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פוליטיקאים אוקראינים
קטגוריה:היסטוריונים אוקראינים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה היגלונית
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:ילידי 1900
קטגוריה:נפטרים ב-1985