open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רכבת העננים

שמאל|ממוזער|250px|ויאדוקט לה פולבוריז'ה
שמאל|ממוזער|250px|הרכבת
**רכבת העננים** או **רכבת אל העננים** (בספרדית: **Tren de las Nubes** או **Tren a las nubes**, בהתאמה) היא כינויו של קו רכבת מורשת המחבר בין העיר סלטה שבצפון-מערב ארגנטינה לבין אובל לה פולבוריז'ה, שבהרי האנדים. הרכבת משמשת למטרות תיירות בלבד.

## היסטוריה
מקור שמה של הרכבת בסרט שצילמו שני סטודנטים מטוקומאן בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. השניים ביקשו מנהג הקטר שישחרר קיטור עבור אחת הסצנות. בשל הטמפרטורות הנמוכות, הקיטור לא התפזר במשך מספר דקות, ויצר אשליה של עננים. חברת הרכבות הארגנטינאית רכשה את הסרט, שעובד מאוחר יותר לסרט תיעודי בשם "רכבת אל העננים", בעקבות אותה סצנה.

היוזמה לבנות במקום מסילה, שתחבר בין האזורים הצפוניים של צ'ילה וארגנטינה, ותשפר את הובלת הבוראקס שנחצב במרומי האנדים, עלתה ב-1899, וב-1905 הוחל בבדיקת היתכנות של הבנייה. לאחר בחירתו של הנשיא איפוליטו איריגוז'ן ב-1916 התחדש העניין ביוזמה. העבודות החלו ב-1921, בתכנונו של המהנדס האמריקני ריקרדו מורי, ותוכננו להימשך שש שנים. בשל תנאי השטח הקשים, התנהלו העבודות בעצלתיים, וב-1930 הופסקו לשש שנים עקב הדחתו של איריגוז'ן בהפיכה צבאית. הן הושלמו בסופו של דבר ב-17 בינואר 1948, וב-20 בפברואר אותה שנה יצאה הרכבת הראשונה מסוקומפה, בגבול צ'ילה-ארגנטינה, לסלטה.

ב-1972 נחנכו רכבות התיירים, והן פעלו ברציפות עד הפרטת שירותי הרכבות בארגנטינה ב-1990. ב-1991 חודשה פעילות הרכבת בבעלות פרטית, והיא נמשכה עד שב-2005 החליטה ממשלת ארגנטינה לסיים את ההתקשרות עם החברה. ב-6 באוגוסט 2008 הושק שירות הרכבות מחדש, באמצעות חברת אקוטרן.

ביולי 2014 רכבת ובה 400 נוסעים ירדה מהמסילה, והנוסעים נאלצו להתפנות בעזרת הצבא. בעקבות התקרית השירות הולאם מחדש והמסילה שופצה.

ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת חנרל בלגרנו שבעיר סלטה, בגובה של 1,187 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא נקודת הסיום הנוכחית שלה, בוויאדוקט לה פולבוריז'ה, בגובה של 4,220 מ' מעל פני הים, והיא מסילת הברזל השלישית בגובהה בעולם. פער 3,000 המטרים הצריך פתרונות הנדסיים רבים, ולאורך 217 הקילומטרים של מסילת הברזל הוקמו 29 גשרים, 21 מנהרות, 13 אובלים, שתי ספירלות ושני זיגזגים.

הרכבת כוללת 10 קרונות, והיא יכולה להסיע 640 נוסעים. מהירותה הממוצעת היא 35 קמ"ש, והנסיעה הלוך וחזור נמשכת 15 שעות. לאורך המסלול 20 תחנות רכבת, רובן בעיירות קטנות או במכרות. העיר הגדולה ביותר בה עוברת המסילה פרט לסלטה היא סן אנטוניו דה לוס קוברס.


File:Tren a las Nubes Locomotora.jpg
File:Tren_a_las_Nubes.jpg
File:Tren a las nubes.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקה הדרומית: רכבות
קטגוריה:ארגנטינה: תחבורה
קטגוריה:מסילות רכבת
קטגוריה:סלטה (פרובינציה)
קטגוריה:רכבות מורשת
אלי פפושדו

**אליהו (אלי פפו) פפושדו** (נולד בשנת 1937) הוא איש עסקים, יזם ומלונאי ישראלי.
[ממוזער|250px|אלי פפושדו בחברת [שמעון שבס ובוני גינצבורג]]
ממוזער|250px|מלון "וסטמינסטר ברידג" בלונדון שבבעלות פפושדו

## ביוגרפיה
פפושדו נולד בקהיר שבמצרים, עלה לישראל ב-1949 בגיל 12 ונקלט בקיבוץ שלוחות. הוא נכנס לענף המלונאות ב-1966 לאחר שירות בצבא הקבע, כשרכש עם קבוצת חברים קרקע באילת לבניית מלון הסלע האדום. ב-1974 יסד את חברת 'מלונות ים סוף' אותה הנפיק ב-1987 בבורסה בתל אביב. ב-1982 הקימה החברה את מלון "אביה סונסטה" בטאבה (על שם אשתו השנייה אביה, שנרצחה), שהוחזר למצרים במסגרת הסכם הבוררות בין ישראל למצרים ושינה את שמו להילטון טאבה. בשנת 2002 נמחקה החברה מן המסחר בבורסה.

בשנים שלאחר מכן, המשיך פפושדו להשקיע, דרך "מלונות ים סוף" וחברות הבת שלה בתחום המלונות ודיור היוקרה בארץ, באירופה ובארצות הברית.

בשנת 2007 הנפיק בבורסה לניירות ערך בלונדון את חברת "פארק פלאזה מלונות אירופה" וגייס 85 מיליון ליש"ט. החברה בנתה תוך מספר שנים, באמצעות מימון של כ-2.5 מיליארד שקל מבנק הפועלים, 7 בתי מלון בלונדון. נכון לשנת 2017, "פארק פלאזה הוטלס" מחזיקה או מתפעלת 39 בתי-מלון ברחבי העולם.

בשנת 2010 חנך פפושדו את מלון "וסטמינסטר ברידג"  בלונדון, אחד הגדולים והמפוארים בעיר ובו כ-1,000 חדרים.

בעשור השני של המאה ה-21 החלה "קבוצת ים סוף" גם ליזם פרויקטים של פינוי בינוי בישראל. בפרויקט הדגל של החברה, "הייליין" ברמת גן, היא בונה 2 מגדלי מגורים בני 29 קומות, בהשקעה של כחצי מיליארד שקל, במקום 4 בנייני מגורים ישנים בני 3 קומות שנהרסו.

פפושדו מחזיק גם בחברת "Server Farm Realty" מארצות הברית, העוסקת בניהול, אחזקה והשבחה של חוות שרתים.

## חייו האישיים
פפושדו היה נשוי ארבע פעמים; מאשתו הראשונה, דליה, יש לו שני בנים, ששותפים לעסקיו, ומאשתו הרביעית, סיגל, בת אחת. בנו יואב פפושדו היה נשוי למלכת היופי ספיר קופמן עד מותה, ומהם יש לו שלושה נכדים.

בשנת 2007, פרסם את ספרו "לעצור את הזמן", בו הוא נותן עצות לאכילה נכונה ולשמירה על הכושר, הבריאות והמראה הצעיר.

ביוני 2014 זכה לתואר CBE "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) ברשימת המכובדים של יום הולדתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, לשנת 2014, לאור תרומתו למסחר בין ישראל ובריטניה ולכלכלת בריטניה.

פפושדו מתגורר בכפר שמריהו.

## קישורים חיצוניים
* אתר קבוצת ים סוף
* אתר פארק פלאזה הוטלס
* 
* 
* 
* יורם יובל, שיחת נפש עם אלי פפושדו, באתר יוטיוב, 10 באוקטובר 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:מלונאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:שלוחות: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
הידען

שמאל|ממוזער|250px|אבי בליזובסקי, מייסד ועורך האתר

**הידען** (באנגלית: **Hayadan**) הוא אתר תוכן ישראלי בתחום המדע והטכנולוגיה בשפה העברית.

## תוכן

האתר הוקם בשנת 1997 על ידי העיתונאי אבי בליזובסקי, המשמש כעורך האתר עד היום. האתר מספק ידיעות וכתבות חדשותיות, מאמרים, ראיונות, דעות וסיקורים תקשורתיים בישראל ובעולם המתעדכנות מדי יום, בנושאים הקשורים למדע. אחרי שני עשורים של פעילות, כולל האתר מאגר מידע מקיף ונרחב של עשרות אלפי מאמרים במגוון רחב של תחומי המדע והטכנולוגיה. אתר האינטרנט כולל מנוע חיפוש פנימי, ערוצי RSS, ניוזלטר ואפשרות לכתיבת תגובות הגולשים. הנושאים מאוגדים לשישה פורטלים עיקריים המחולקים לתת-ידענים:
 
***חלל ואסטרונומיה** – ידעני משנה **:** אסטרופיזיקה, אסטרונומיה, מערכת השמש, משימות חלל ואדם בחלל.

***סביבה ואנרגיה** – ידעני משנה **:** מדעי הסביבה, מדעי כדור הארץ, סוגיות סביבתיות, אנרגיה ותחבורה.

***מחשוב וטכנולוגיה** – ידעני משנה **:** מדעים מדויקים, מחשוב ורובוטיקה, ננו-טק, טכנולוגיה צבאית ועתידנות.

***ביולוגיה ורפואה** – ידעני משנה **:** אבולוציה וטבע, רפואה, גנטיקה והמוח.

***חברה והיסטוריה** – ידעני משנה **:** מדע וחברה, היסטוריה, הספקן, מדע בדיוני ומדעים.

***מדע בישראל** – ידעני משנה **:** מו"פ בישראל, ביוטכנולוגיה בישראל, ישראל בחלל, התעשיות הביטחוניות ואקדמיה וחינוך.

לאתר שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים ומחקר, מוזיאונים, שיתוף עם פורטל סביבה ומדע ynet (מקבוצת ידיעות אחרונות), אתר התוכן זווית (סוכנות ידיעות למדע וסביבה המהווה פלטפורמת התוכן מבית האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה), המגזינים מדע פופולרי (Popular Science), סיינטיפיק אמריקן (Scientific American) וגופים נוספים. בנוסף לכתבות המובאות כתרגום של ידיעות מרחבי הרשת ומחוץ לישראל, מהווה אתר הידען במה למדענים וחוקרים ישראליים מן השורה הראשונה בתחומי המדע והטכנולוגיה, הכותבים מאמרים מקוריים בנושאים שונים הקשורים לתחום מחקרם.

באתר מובאים לעיתים מאמרי דעה וכתבות המבקרים את הדת, את הפסאודו מדע וגם את הימין השמרני בארצות הברית.

בנובמבר 2012 זכה בליזובסקי בפרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים תל אביב ו-Google.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי מדע וטכנולוגיה ישראליים
קטגוריה:אתרי חדשות ישראליים
ארל ויליאמס

**ארל ויליאמס** (באנגלית: **Earl Williams**; ) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, ששיחק בישראל בשנות ה-80. גובהו 2.04 מטרים.

## קריירה
ויליאמס נולד בפנסילבניה וגדל במונטגומרי, אלבמה, עם אימו (שהייתה עוזרת הבית של מרטין לותר קינג) ושמונת אחיו. החל לשחק כדורסל בגיל 8.

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת וינסטון-סיילם בצפון קרוליינה, נבחר ויליאמס במקום ה-49 בדראפט ה-NBA בשנת 1974 על ידי פיניקס סאנס. בסה"כ שיחק ויליאמס כ-4 שנים בליגת ה-NBA בהן קלע בממוצע 4.5 נק' למשחק וקלט 5.6 כדורים חוזרים ב-146 משחקים.

לקראת עונת 1979/80 הוחתם על ידי מכבי תל אביב כשחקן זר בקבוצה. בעונתו הראשונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, והפסיד שם לריאל מדריד. בשנתו השנייה בישראל, במרץ 1981, הוביל את מכבי תל אביב לזכייתה השנייה בגביע אירופה לאלופות, כשהוא קולע 19 נקודות במשחק הגמר נגד קבוצת סינודינה בולוניה האיטלקית. בתום עונה זו, באוגוסט 1982, התגייר ויליאמס בארצות הברית כדי שיוכל להמשיך לשחק במכבי תל אביב, על תקן של שחקן ישראלי. שמו העברי לאחר הגיור היה **אליעזר בן אברהם**. בסוף עונת 1983 עזב ויליאמס את ישראל ושיחק במספר קבוצות אירופיות. בסה"כ קלע בארבע העונות בגביע אירופה 2127 נק' ב-64 משחקים. 

בעונת 1985/86 חזר לארץ ושיחק בהפועל תל אביב. בשנים הבאות שיחק בקבוצות אליצור נווה דוד רמלה, הפועל חולון, מכבי רמת גן עימה זכה בגביע הליגה בעונת 1990 ובני הרצליה. פרש ממשחק בתום עונת 1994 בה שיחק בהרצליה. 

ויליאמס שיחק בעמדת הסנטר, ונודע בין השאר בכישורי הריבאונד שלו. לאורך כל הקריירה, מה-NBA ועד העונות בישראל, נחשב לשחקן מוכשר בעל מזג סוער והיה מעורב במספר סכסוכים וקטטות. בסה"כ קלע 3,225 נקודות בליגה הישראלית הראשונה בקבוצות השונות. 

בשנים האחרונות ויליאמס מתגורר בניו ג'רזי עם אשתו הישראלית, ומשמש מחנך בבית ספר לחינוך מיוחד.

## לקריאה נוספת
* שמואל יעקבסון, **כדורסל 2000**, דביר כצמן, 1992.

## קישורים חיצוניים
ויליאמס

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:גרים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק נטס
קטגוריה:פנסילבניה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אליצור רמלה
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
אוליבר סנט ג'ון גוגארטי

**אוליבר סנט ג'ון גוגארטי** (באנגלית: **Oliver St. John Gogarty**; 17 באוגוסט 1878 - 22 בספטמבר 1957) היה רופא, מנתח, משורר, סופר, פוליטיקאי וספורטאי אירי.

גוגארטי הוא המקור לדמותו של באק מאליגן בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס".

## ביוגרפיה
גוגארטי נולד בדבלין, למשפחה קתולית מבוססת. הוא גדל והתחנך במסגרות של המסדר הישועי, כמו סטוניהרסט קולג', וכן למד בטריניטי קולג' בדבלין, שנחשב לעדיף על פני היוניברסיטי קולג' הקתולי. הוא היה מראשוני הקתולים שפקדו את טריניטי קולג', שנים ספורות לאחר שזה החל לקבל לשורותיו סטודנטים קתולים. גוגארטי הוא גם בוגר הקולג' המלכותי למנתחים בדבלין.
[ימין|ממוזער|250px|פאב על שמו של גוגארטי ב[טמפל בר (דבלין)|טמפל בר, דבלין. תמונתו של גוגארטי מופיעה על כרזה לצד זו של ג'ויס]]
באוגוסט 1906 נשא גוגארטי לאישה את מרתה דווין, בת העיר גולוויי.

הוא נחשב לספורטאי מצטיין, שהציל לפחות שני אנשים מטביעה בנהר הליפי, ואף חצה את הנהר בשחייה בעונת החורף, כשנמלט ממעצר בעת היותו מעורב כפוליטיקאי במדינת אירלנד החופשית. גוגארטי נמלט ללונדון, וכשחזר לאירלנד ב-1924 שחרר לנהר שני ברבורים. האירוע מתואר בשירו של אברהם רגלסון, "שְׁנֵי בַּרְבּוּרִים וְנָהָר".
גוגארטי היה גם שחקן כדורגל במועדון הכדורגל בוהמיאן, וכן זכה במדליית הארד בספרות באולימפיאדת 1924.
ב-1937 כתב את ספר זכרונותיו "As I Was Going Down Sackville Street", ונתבע תביעת דיבה בגינו על ידי הנרי סינקלייר, סוחר דבלינאי יהודי שכנגדו ונגד דודו כתב גוגארטי דברי בלע. המשפט הפך לסנסציה בדבלין, והעיד בו בין היתר סמואל בקט. גוגארטי הפסיד במשפט ונאלץ לשלם פיצויים בסך 900 ליש"ט והוצאות משפט.

בערוב ימיו עקר לארצות הברית ומת בניו יורק בגיל 79.

כיוצר, השתייך גוגארטי לזרם של תחיית הספרות האירית. שיריו וסיפוריו ההומוריסטיים זכו להערכתו של ויליאם בטלר ייטס שאף שיבץ אותם ב"ספר אוקספורד לשירה אנגלית" שערך (Oxford Book of English Verse).

## גוגארטי וג'ויס

לגוגארטי הייתה מערכת יחסים מורכבת עם הסופר ג'יימס ג'ויס, ואישיותו קיבלה ביטוי בספר "יוליסס" בדמותו הבדיונית של באק מאליגן. היכרותם החלה בפגישה מקרית בספרייה הלאומית של אירלנד. בשנת 1904 שכר גוגארטי את מגדל מרטלו שבחוף סנדיקוב מדרום לדבלין ממשרד ההגנה הבריטי למגורים, תמורת 8 לי"ש לשנה, והשניים התגוררו בו יחדיו שישה לילות עד שג'ויס נטש את המגדל בכעס. הסצנה מתוארת בפרוטרוט בפרק הראשון ביוליסס.

גוגארטי היה ידוע בחיבתו לחמשירי זימה. הוא חיבר על ג'ויס את החמשיר הבא:

גוגרטי כתב גם את "השיר של ישו העליז (אך המעט סרקסטי)". ג'ויס שיבץ טקסט בעייתי זה, הגובל בכפירה, ב"יוליסס", ושם אותו כלשונו בפיו של באק מאליגן, בשם "הבלדה על ישו המשתעשע" (שני הבתים הראשונים מובאים משמאל):

## גוגארטי ואנטישמיות
גוגארטי היה אנטישמי מובהק. ב-1906, בעודו סטודנט בטריניטי קולג', כתב שני מאמרים אנטישמיים חריפים שהתפרסמו ב"שין פיין", עיתון אירי לאומני בעריכתו של ארתור גריפית'. בין היתר כתב גוגארטי על היהודים:

גם ב"הבלדה על ישו המשתעשע" מופיע ניחוח אנטישמי בפרק הרביעי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:משוררים אירים
קטגוריה:כדורגלנים אירים
קטגוריה:דבלין: כדורגלנים
קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית בתחרויות האמנות
קטגוריה:ילידי 1878
קטגוריה:אירים שנפטרו ב-1957
אלי סיני (מעצב תיאטרון)

**אלי סינַי** (1927 – פברואר 2008) היה מעצב במה ותלבושות, אמן ומחנך ישראלי.

## ביוגרפיה
אלי סיני נולד בעיר קניגסברג שבגרמניה בשם **לודוויג שוטנברג**.

בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. התחנך בפרדס חנה ורכש חינוך מקצועי בנגרות בקיבוץ יגור, ובשנת 1948 השתתף במלחמת העצמאות. 

בתחילת שנות החמישים למד אמנות בבצלאל בירושלים, התוודע אל עולם התיאטרון ולקח חלק בפעילותיהן של להקות חובבים. בפעילותו התיאטרונית באותן שנים  שימש בערבוביה כשחקן, מאייר כרזות ומעצב במה מתחיל.

באמצע שנות החמישים, לצד עבודה בסדנאות ייצור תפאורות ומשחק כסטטיסט בהפקות "הקאמרי", החל לעצב במות ל"תיאטרון זירה" בניהולו של מיכאל אלמז.

בשנת 1959 שב לגרמניה ללמוד עיצוב במה באקדמיה של מינכן. בתחילת שנות השישים  עיצב הפקות תיאטרון, אופרה וטלוויזיה בגרמניה (קובלנץ).

בשנת 1965 חזר לישראל, ומאז עבד ועיצב עשרות רבות של הפקות בכל התיאטראות המוכרים. בתקופה מסוימת שימש תפאורן הבית של "הבימה". בין ההפקות הרבות שעיצב מבחר של מחזאות קלאסית (שיקספיר, מולייר, איבסן) ומודרנית (ברכט, ויליאמס, או'קייסי, יונסקו), וכן מחזות ישראלים רבים בהעלאתם הראשונה (יהושע סובול, יוסף בר-יוסף, שולמית לפיד, מוטי לרנר ואחרים).

מבין למעלה מ-150 ההפקות להן עיצב במה ותלבושות בכל התיאטראות הישראליים בלטו במיוחד:

בתיאטרון הבימה: קשה להיות יהודי, מעבר לגבולין, צוואתו של כלב, אמא קוראז', המלך ג'ון, ריצ'רד השלישי, מקבת', הנפש הטובה מסצ'ואן, המטבח, ליל כלולות, יומן חוף ברייטון, טירונות, הפרדס, מירל'ה אפרת.

בתיאטרון הקאמרי: ביקור הגברת הזקנה, קוריולנוס, יוליוס קיסר, הצל, החתונה, אנה קריסטי, רכוש נטוש, חבלי משיח, לילה טוב אמא, פליישר, סוגרים את הלילה.

בתיאטרון באר שבע: האביב מתעורר, הסערה, אגדות וינה, תופים בלילה, כותרת ראשית, מותו של סוכן, זינגר, מפיסטו.

בתיאטרון חיפה: פיגמליון, המרפסת, סוף משחק, איש הקרח, מראה מעל הגשר, קריזה.

באופרה הישראלית: המדיום.

כמו כן עיצב הפקות רבות בתיאטרון הילדים והנוער, בצוותא, בבימת הקיבוץ, בחאן הירושלמי, ובבית הספר למשחק בית צבי, שם הרבה לעבוד עם אשתו השחקנית, הבמאית והמורה ניקול קסל.

סיני עבד עם במאים כמו יוסף מילוא, אברהם ניניו, יוסף מונדי, עדנה שביט, דוד ברגמן, דוד לוין, עמרי ניצן, עמית גזית, איציק ויינגרטן, אופירה הניג, מיכה לבינסון, אילן רונן ורבים אחרים, ושיתף פעולה עם במאים אורחים מחו"ל.

בשנת 1996 זכה בפרס משה הלוי לאמנות הבימה מטעם עיריית תל אביב.

במקביל לעבודות העיצוב שימש שנים רבות כמורה לעיצוב במה בסמינר הקיבוצים, בבית צבי ובאוניברסיטת תל אביב.
ניסיונו הרב הקנה לו את היכולת לגבש שיטות לימוד מדויקות, שהעניקו לתלמידיו הרבים מקצועיות ומשמעת. רבים מבין המעצבים הישראלים הם תלמידיו.

שנים רבות עמד בראש איגוד מעצבי הבמה בישראל (אמב"י) ושימש נציג ישראל בארגון התיאטרון הבינלאומי (I.T.I.).

אלי סיני נפטר בראשית חודש פברואר 2008 לאחר מחלה ממושכת והוא בן שמונים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של אלי סיני
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:מעצבי במה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס משה הלוי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ (יגור)
קטגוריה:בוגרי בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
דבלין קור

**דבלין קור** (באנגלית: **Dublin Core**) הוא תקן לתיאור של מקורות ברשת האינטרנט. הוא מורכב מ-15 שדות של מטא דאטה, ומשמש לתיאור של פריטים דיגיטליים כגון קובצי טקסט, תמונות, אודיו, וידאו או לתיאור של פריטים מורכבים כמו דפי אינטרנט.

התקן נוצר בסדנה של ה-OCLC בעיירה דבלין שבמדינת אוהיו, ומכאן שמו. שדותיו פותחו על ידי מומחים בספרנות, מדעי המחשב, קידוד תווים ואוצרוּת.

המילה "core" (באנגלית: ליבה) מציינת שרשימת השדות משמשת כבסיס אליו ניתן להוסיף שדות נוספים. בנוסף, כל אחד מהשדות הוא אופציונלי וניתן לחזרה. יישומים של הדבלין קור משתמשים בדרך כלל ב-XML ומבוססים על Resource Description Framework.

## שדות הדבלין קור

הדבלין קור מורכב משתי רמות. הרמה הבסיסית (Simple Dublin Core) מורכבת מ-15 שדות:

# כותרת
# יוצר
# נושא
# תיאור
# מוציא לאור
# תורם
# תאריך
# סוג
# פורמט
# מזהה
# מקור
# שפה
# קשר
# כיסוי
# זכויות

הרמה שמעליה (Qualified Dublin Core) כוללת שלושה שדות נוספים – בעל זכויות היוצרים, מוצא וקהל – וכמתים שמעדנים את השדות השונים. הרמה השנייה של הדבלין קור התפתחה לאחר הפרסום של 15 השדות הראשונים באמצעות ה־Dublin Core Metadata Initiative – קבוצת חשיבה מקוונת שנוסדה בעקבות פרסום הדבלין קור ועוסקת בפיתוח של סטנדרטים למטא דאטה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שיטות ותקנים בספרנות
נכון להיום

**נכון להיום** הוא אלבומו הרביעי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור בשנת 1982.

האלבום יצא בשנת 1982, לאחר זכייתו של ארגוב בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני". בעקבות הזכייה והוצאת התקליט, החלה המוזיקה המזרחית להיות פופולרית יותר בישראל, והוקדשו לה השמעות רבות יותר ברדיו. לאחר הוצאת התקליט, זכה ארגוב לכבוד ולהכרה. הוא גם החל להופיע ברחבי העולם בעקבותיו. שיר הנושא "נכון להיום" הפך גם הוא לנכס צאן ברזל של המוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק בלחן של אבנר גדסי ומילים של שאול בן שאול, וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש.

צילום עטיפת התקליט:  אליצור ראובני

## רשימת שירי האלבום

## משתתפים באלבום
*עיבודים: ננסי ברנדס
*קלידים, פסנתר, סינטיסייזר: ננסי ברנדס
*גיטרות: שמוליק בודגוב, חיים רומנו
*גיטרה בס: יוסי מנחם, אוהד אינגר
*תופים וכלי הקשה: איקי לוי, אלון הלל
*חצוצרות: אברהם פלדר, דן מוסקו
*טרומבון: מיכה דייוויס
*חליל: יעקב מירון
*קולות רקע: מזי כהן, חני אלקיים, איריס שמי

הוקלט באולפני "סיגמא" בחודשים יולי עד ספטמבר 1982

טכנאי הקלטה ומיקס: גרי אקשטיין, שמוליק ארוך, עמיר בן-משה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי זוהר ארגוב
קטגוריה:אלבומי חברת האחים ראובני
גלריית דגלי ספרד

## דגלים לאומיים

## ניסים מלכותיים

## דגלי הקהילות והערים האוטונומיות

## דגלים נוספים

## דגלים היסטוריים

## קישורים חיצוניים

*
ספרד
אלטיפלאנו

שמאל|ממוזער|250px|מפת האלטיפלאנו
**אלטיפלאנו** (בספרדית: **Altiplano**; בקצ'ואה ובאיימרה: **Qullaw**) הוא שמה של רמה בהרי האנדים, המשתרעת על פני חלק ניכר משטחה של בוליביה, וכן דרום פרו, צפון צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה, ברובה בגובה של למעלה מ-3,500 מטר מעל פני הים. זוהי הרמה הגדולה בעולם מחוץ לטיבט. ממערב לאלטיפלאנו שרשרת של הרי געש פעילים (חלקם בגובה של למעלה מ-6,000 מטר), מדרום מדבר אטקמה, ומצפון וממזרח יער האמזונאס הטרופי.

האקלים באלטיפלאנו צחיח, ומשרע הטמפרטורות רחב: בקיץ הטמפרטורות המרביות הממוצעות מגיעות ל-12°C עד 24°C ובחורף הן יורדות ל-20°C- עד 10°C, תלוי באזור. בפסגות ההרים הסובבים את האלטיפלאנו קרחונים קבועים, ושלג הוא תופעה שכיחה בין אפריל לספטמבר, במיוחד בצפון. הצמחייה מאופיינת בשיחים נמוכים, שמסוגלים לגדול בגבהים אלה.

האגם הגדול באלטיפלאנו הוא אגם טיטיקקה, ששטחו כ-8,300 קמ"ר, והוא האגם הגבוה בעולם (3,821 מ'). באזור משולש הגבולות בוליביה-ארגנטינה-צ'ילה מדבריות מלח רבים, שנוצרו כתוצאה מהתאדותם של אגמים קדומים, בהם מדבר המלח הגדול בעולם, סאלאר דה אויוני.

הערים הגדולות באלטיפלאנו הן לה פאס ואורורו שבבוליביה ופונו שבפרו.
מרכז|ממוזער|750px|נוף אופייני

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:בוליביה: גאוגרפיה
קטגוריה:פרו: גאוגרפיה
קטגוריה:ארגנטינה: גאוגרפיה
קטגוריה:צ'ילה: גאוגרפיה
האגואיסט (כתב עת)

שמאל|ממוזער|250px|שער כתב העת
**האגואיסט** (באנגלית: **The Egoist**) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."

האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס.

בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.

ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914–1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.

ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.

ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.

ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.

## קישורים חיצוניים
*מאמרים שפורסמו ב"אגואיסט"
## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:ג'יימס ג'ויס
סן אנטוניו דה לוס קוברס

**סן אנטוניו דה לוס קוברס** (בספרדית: **San Antonio de los Cobres**) היא עיירה בפרובינציית סלטה בצפון-מערב ארגנטינה, בירת דפרטמנטו לוס אנדס. העיירה שוכנת 164 ק"מ צפונית-מערבית לסלטה, בגובה של כ-3,750 מ' מעל פני הים במישורי הפונה שבהרי האנדים, בסמוך למפגש הנחלים טורו וסן אנטוניו דה לוס קוברס. מקור שמה של העיירה בנחושת (Cobre) המצויה בסביבתה. 

ממצאים ארכאולוגיים בטסטיל, כ-5 ק"מ מסן אנטוניו דה לוס קוברס, מעידים על התיישבות של האטקמניו עד המאה ה-15. ככל הנראה ננטש היישוב, שכלל כ-440 בתים, במהלך פלישת האינקה.

בבוררות בין ארגנטינה, צ'ילה ובוליביה, נקבע ב-1899 כי האזור בו שוכנת סן אנטוניו דה לוס קוברס יהיה בריבונות ארגנטינה, וזו הקימה ב-1900 את הטריטוריה הלאומית לוס אנדס. בתחילה הייתה העיירה נווארו לבירת הטריטוריה, אך מאחר שהגישה אליה הייתה קשה, במיוחד בעונת השלג, הייתה סן אנטוניו דה לוס קוברס לבירה ב-1902. ב-1943 בוטל מעמד הטריטוריה, והיא חולקה בין פרובינציות חוחוי, סלטה וקטמרקה. סן אנטוניו דה לוס קוברס הייתה עתה לעיירה בפרובינציית סלטה.

בשנת 2001 התגוררו בסן אנטוניו דה לוס קוברס כ-5,000 תושבים, מרביתם אינדיאנים. התושבים מתפרנסים בעיקר מכרייה, חקלאות (גידולי קינואה ותפוחי אדמה, וכן לאמות ואלפקות) ותיירות. בעיירה נמצאת אחת מתחנותיה של רכבת העננים, ומאז 1995 חוגגים בה מדי 1 באוגוסט את "החג הלאומי של הפצ'אמאמה".

## קישורים חיצוניים

* 
* סן אנטוניו דה לוס קוברס

קטגוריה:סלטה: ערים
מחוזות סרי לנקה

מבחינה מנהלית סרי לנקה מחולקת ל-9 מחוזות (පළාත, פַּלָאטַה) אשר מחולקים לנפות.

שמאל|275px|ממוזער|מפת מחוזות סרי לנקה

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסייה, 2021

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
דרגה (מוזיקה)

בתאוריית המוזיקה, **דרגה** הוא השם הניתן לתו בסולם מסוים, או לאקורד המבוסס עליו, ביחס לצליל הטוניקה - דהיינו לצליל הבסיס של הסולם. הדרגה היא לעולם יחסית לסולם, ולכן האקורד G (סול מז'ור), לדוגמה, יכול לתפקד כדרגה הרביעית בסולם רה מז'ור וכן כדרגה החמישית בסולם דו מז'ור. 

דרגות הסולמות המז'וריים והמינוריים המסורתיים יסומנו בדרך כלל באחת מהדרכים הבאות:

כמו כן, ניתן לכנות את הדרגות באמצעות שיטת הסולפג' של "הדו הנייד", אשר מאפשרת לכנות כל דרגה באמצעות הברה בודדת. בשיטה זו, יכונו הדרגות המרכזיות בפשטות דו (Do), רה (Re), מי (Mi), פה (Fa), סול (Sol), לה (La) וסי (Si), ללא קשר לצליל האמיתי בסולם אותו הן מבטאות.

## ראו גם
* טונאליות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרמוניה
בית הכנסת בסופיה

**בית הכנסת בסופיה** (בבולגרית: **Софийска синагога**) הוא בית הכנסת הגדול ביותר בבלקן, והשלישי בגודלו באירופה.

## היסטוריה
בית הכנסת נבנה בין השנים 1905–1909 ונחנך ביום כ"ג באלול ה'תרס"ט - 9 בספטמבר 1909 במעמד הצאר פרדיננד הראשון. מיקומו במרכז סופיה, מאחורי בניין השוק המרכזי.

האדריכל שתכנן את המבנה היה פרידריך גרינאנגר. הבניין משלב סגנונות בנייה שונים - בעיקר בסגנון נאו-מורי, עם אלמנטים של סגנון ונציאני ושל סגנון "הזצסיון הווינאי". דומה לבית הכנסת הספרדי העתיק בווינה.

שטח המבנה 659 מטר רבוע, מכיל 1,170 מקומות ישיבה. הנברשת המרכזית יוצרה בווינה, גובהה 19.2 מטר, ומשקלה כ-1,700 קילוגרם, והיא נחשבת לגדולה ביותר בבולגריה. גג המבנה, שגובהו כ-33 מטר, מורכב מ-6 קמרונות, הגדול שבהם מתומן בקוטר 20 מטר, וכן מ-6 מגדלים. הקמרונות והמגדלים מעוטרים ב-12 מגיני דוד. העמודים עשויים שיש איטלקי, והחלל הפנימי מעוטר בגילופי עץ ובפסיפס בסגנון ונציאני בחלונות.

בשנת 1955 הוכרז בית הכנסת כמרכז תרבות לאומי של בולגריה.

זהו אחד משני בתי הכנסת הפועלים בבולגריה. המקום מנוהל על ידי ארגון יהודי בולגריה "שלום". בקומה השנייה של המבנה ספרייה ומוזיאון יהודי בולגריה, אשר נפתח בשנת 1992. בקומת הגג מוזיאון חדש בשיפוץ.

בית הכנסת פעיל ומקימים בו מניינים קבועים בשבת ושחרית בימי חול. רב הקהילה היהודית ובית הכנסת הוא הרב יואל יפרח.

נכון לשנת 2015, בקהילה היהודית של סופיה כ-1,000 נפש, ובבולגריה כ-4,000 נפש.

## גלריית תמונות

## ראו גם
*יהדות סופיה

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של כשרות רבנות ראשית בולגריה (עברית)

סופיה
סופיה
קטגוריה:סופיה: מבני דת
כנגד כל הסיכויים (טלנובלה)

**כנגד כל הסיכויים** (בספרדית: **Contra viento y marea**) היא טלנובלה מבית טלוויסה. הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה "La Loba Herida", משנת 1993. כוכבי הטלנובלה הם: מרלן פבלה וסבסטיאן רולי.

## עלילה
נטליה ריוס היא נערה יפהפייה אשר גרה עם דודתה אינס ועם בעלה הרשע של דודתה, ארקדיו. אחרי שניסה לאנוס את נטליה, מוכר אותה ארקדיו לקבוצת בריונים. ולנטה אורטיגוזה, אחד מחברי הקבוצה, מרגיש רחמים על הנערה, ועוזר לה לברוח בחזרה לביתה. נטליה חוזרת שבורה לביתה, רק כדי למצוא את דודתה על ערש דווי. לאור בקשתה האחרונה של דודתה, עוברת נטליה לגור בבית משפחת סרנו, שם היא מתקבלת בברכה על ידי דיירי הבית, אולם אפולוניה, בעלת הבית, מתייחסת אליה בזלזול ועוינות. סבסטיאן קארדנס הוא בן למשפחה ענייה. הוא אחיו של אדוארדו ובנה של אמפרו, אשר מעולם לא קיבלה אותו והעדיפה על פניו את אחיו, אדוארדו. יום אחד, באחד מהערבים, אדוארדו מותקף על ידי שיכור. סבסטיאן מגיע ומציל אותו ומשאיר את השיכור חסר הכרה, אך כאשר השיכור נמצא חסר חיים, סבסטיאן נשלך לכלא. השנים עוברות, ונטליה ואדוארדו, אשר לומדים יחדיו בקולג', הופכים לחברים טובים ללימודים. יום אחד, סבסטיאן משתחרר מהכלא ופוגש את נטליה. השניים מתאהבים זה בזאת, אך גורמים בלתי צפויים גורמים לכך שאהבתם תעמוד בקשיים רבים.

## צוות שחקנים
*מרלן פבלה - נטליה ריוס
*סבסטיאן רולי - סבסטיאן קארדנס
*אדריאנה פונסקה - סנדרה סרנו רודל
*אזלה רובינסון - אפולוניה רודל דה סרנו
*קיקה אדגר - רחינה קמפוס/לונה הצוענייה/אלברו קמפוס
*ארנסטו דאלסיו - אדוארדו קארדנס
*ארמנדו אריזה - אימנול בלמסדה
*אלברטו אסטרז'ה - ולנטה אורטיגוזה/פרנקו גלארדו
*אויטה מונוז - דונה קרוס
*ביאטריס שרידן - קרלוטה רודל
*לואיס קוטורייר - תאודורו סרנו
*סילביה מנריקה - אמפרו קרדנס
*אלקסיס איילה - ריקרדו סנדובל
*חוליו קמחו - סאול טרחו "וננו"
*מרקו מנדס - רנאטו אלדי

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
גדעון שוקן

**גדעון שוקן** (28 בדצמבר 1919 – 24 בנובמבר 1981) היה אלוף בצה"ל, שירת כראש אגף כוח אדם בשנים 1956–1961.

## ביוגרפיה
שוקן נולד בגרמניה ללילי ושלמה זלמן שוקן (מקים בית ההוצאה לאור שוקן). שמו הפרטי הגרמני היה ולטר. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934 וסיים לימודיו התיכונים בגימנסיה העברית רחביה. ב-1936 הצטרף לארגון "ההגנה" וב-1943 עבר קורס מפקדי מחלקות.

למד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות באיטליה. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946 בדרגת מייג'ור. לאחר סיום המלחמה נסע לארצות הברית וסייע לאביו להקים בניו יורק את בית ההוצאה לאור "שוקן" (Schocken Books).

ב-1948 חזר לישראל התגייס לצה"ל ומונה לסגן ראש אגף כוח אדם. שימש כראש מחלקת תפקידי מטה באג"ם בשנים 1953 עד 1955 ואחר כך היה המרכז הראשון של ועדת משק לשעת חירום (מל"ח) במשרד ראש הממשלה. ב-15 בפברואר 1956 התמנה לראש אגף כוח אדם במטה הכללי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה. את דרגת האלוף קיבל במהלך תפקידו, במאי 1959.

עם סיום תפקידו כראש אכ"א פרש מצה"ל. בין תפקידיו האזרחיים שימש כממונה על הביקורת על מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה, וכדירקטור בבנק לאומי.

שוקן היה בעל השכלה רחבה ועסק בשירה אנגלית וגרמנית. כמו כן היה אספן נלהב של אמנות מודרנית ופרימיטיבית, ועסק בצילום. בין היתר עיצב את עטיפות הספרים הראשונים של פרנץ קפקא שיצאו לאור באנגלית.

שוקן נפטר ב-24 בנובמבר 1981 לאחר מאבק מחלה ממושכת. גופתו נטמנה בבית העלמין של כפר שמריהו.

את רעייתו, דבורה, הכיר שוקן כששניהם היו תלמידים בגימנסיה בשכונת רחביה בירושלים. כמוהו, גם היא עסקה באמנות, היא למדה צילום אצל אלפרד ברנהיים, הייתה אוצרת אמנות וממקימות מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ומוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, נפטרה בשנת 2020 בגיל 99. שתי בנותיו, יעל מירון ותמר שוקן-טופז, נפטרו. בנו, שמעון שוקן, הוא פרופסור למדעי המחשב והיה הדיקן המייסד של בית הספר אפי ארזי למדעי המחשב.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ראשי אגף כוח האדם
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
גדעון
קטגוריה:עובדי משרד מבקר המדינה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בכפר שמריהו
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חברי המטה הכללי של צה"ל במלחמת סיני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
שריע

**שריע** או **שריני** היה משיח שקר שנולד בסוריה ועלה לארץ ישראל בשנת ד'ת"פ (719-720).

שריע שעמד בראש כת משיחית שכפרה בדברי חז"ל, ביטל את התפילות והתיר לאכול טרפות ולשתות יין נסך. כמו כן הוא ביטל גם יום טוב שני של גלויות ושינה את דיני המשפחה בישראל. שריע הבטיח למאמיניו כי ימגר את השלטון המוסלמי בארץ ישראל וגרם למאמינים רבים להתקבץ תחתיו, ויש שהגיעו אף מספרד וממדינות המערב. בסופו של דבר תפס אותו הח'ליפה יזיד השני ושפט אותו. שריע ניסה להציל עצמו בטענה כי רק הוליך שולל את היהודים אך הח'ליפה הרג אותו.

מותו הוביל לגל של גזירות מצד הממשל האיסלאמי בארץ נגד הקהילות היהודיות. הוא גם השאיר קבוצה גדולה של יהודים שהפסיקו לשמור מצוות ורצו לחזור בתשובה. הבקשה עוררה מחלוקת בין הגאונים, אם יש לקבלם חזרה ללא תנאים, או שעליהם לעבור גיור (בשל התנהגותם כגויים בפרהסיה). רב נטרונאי בן נחמיה גאון החליט לקבל את אלה ששימרו את דיני הטהרה בתנאי שיחזרו בתשובה, אך לגבי אלו שילדיהם ממזרים, אין לקבלם חזרה מחשש לריבוי פסולים בעם.

שמו ככל הנראה היה במקור סרנוס כפי שמופיע בכרוניקה הלטינית מהמאה השמינית בספרד.

## לקריאה נוספת
גרשום הרפנס, **עידן התלמוד** (עמ' 233) הוצאת פלדהיים, ירושלים - ניו יורק, ה'תשס"ג

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התקופה הערבית בארץ ישראל
קטגוריה:משיחי שקר יהודים
קטגוריה:תנועות משיחיות יהודיות
קטגוריה:יהודים במאה ה-8
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-8
חלוקה מנהלית של עומאן

מבחינה מנהלית, החל מ-28 באוקטובר 2011 עומאן מחולקת ל-11 מחוזות (מֻחַאפַזַה, מדויק: מחאפט'ה, محافظة).המחוזות מחולקים לנפות (וִלַאיַה, ولاية).

שמאל|275px|ממוזער|מפת חלוקה מנהלית של עומאן

## קישורים חיצוניים

* מחוזות עומאן

*
מחוזות ערב הסעודית

**מחוזות ערב הסעודית** הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את ערב הסעודית. ערב הסעודית מחולקת ל-13 אזורים מנהליים (מִנְטָקָה אִדַארִיָּה, منطقة إدارية), אשר מחולקים ל-118 מחוזות משנה (מֻחַאפָזָה, תעתיק מדויק: מחאפט'ה, محافظة) המחולקים למרכזים (מַרְכַּז, مركز). כל אזור מנהלי הוא למעשה נסיכות (אִמַארָה, إمارة) שבראשה עומד אחד מבני המלוכה הסעודית.

על החלוקה הנוכחית הוחלט בשנת 1992 בהתאם לצו המלך. בראש כל מחוז עומד מושל שממונה על ידי המלך.

## מחוזות
להלן רשימה של מחוזות ערב הסעודית עם פרטי המחוזות:
ממוזער|300px|מפת מחוזות ערב הסעודית

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* מידע על המחוזות

## הערות שוליים

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
.30-06 ספרינגפילד

[שמאל|ממוזער|300px|משמאל לימין: [9.3x32 מ"מ, 30-06. ספרינגפילד, 8x57 מ"מ, 6.5x55 מ"מ, 308. ווינצ'סטר (המקביל המסחרי ל-7.62x51 מ"מ נאט"ו).]]
כדור ה-**30-06. ספרינגפילד** (מכונה "שלושים-אפס-שש", "thirty-ought-six") או **7.62x63 מ"מ** בשיטה המטרית, נכנס לשימוש בצבא ארצות הברית בשנת 1906 (ומכאן ציון ה-"06"). הכדור יועד לשימוש ברובים ובמקלעים, והוא החליף את כדורי ה-30-03., 6 מ"מ לי צי (Lee Navy mm 6), וה-30. צבא ארצות הברית (US Army 30.), והפך לכדור התחמושת הסטנדרטי לנשק קל בצבא ארצות הברית. הכדור שימש ככדור התחמושת העיקרי לנשק קל בצבא ארצות הברית במשך כ-50 שנה, עד שהוחלף לבסוף על ידי כדור ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו. כדור ה-06–30. יצא משירות צבאי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, אך הוא נותר הכדור הפופולרי ביותר למטרות ציד בארצות הברית, ואחד הפופולריים למטרה זו בעולם.

## שימושים
בכדור השתמשו ברובים הבאים:
* ספרינגפילד (רובה)
* M1917 בראונינג
* M1918
* M1919 בראונינג
* M1 גאראנד

## ציד בכדור
הכדור משמש ככדור עיקרי לציד במדינות רבות בעולם, כגון, גרמניה ארצות הברית קנדה ואזורים נרחבים באפריקה. הוא משמש לציד של אייל פרדי לבן-זנב אייל פרדי שחור-זנב ודוב גריזלי. בקנדה משמש הכדור גם לציד של דוב שחור הכדור יעיל עד 300 מטר, כדי לפגוע במטרות רחוקות יותר משתמשים בכדורים חזקים יותר כמו 300. וינצ'סטר מגנום, או כל קליבר אחר בסדרת ה־300. או 338.

באפריקה, משתמשים בכדור נגד אנטילופות, והכדור פוגע במשקל כבד של 1000 קילוגרם. עד 300 מטר הכדור עובד מעולה, כמו ה-300. וינצ'סטר, וציידים רבים מעדיפים את הכדור הזה, במקום את הסדרה של מגנום. הכדור הזה מנצל היטב את האנרגיה שלו ב-300 מטר, ומחסניות מודרניות של הכדור עדיפות בהרבה על מחסניות של .300 וינצ'סטר ישנות בזכות כוח האנרגיה.

ה30.06. הוא הכדור הנפוץ ביותר לציד לפני 0.338 לפואה מגנום ו-270. וינצ'סטר.

## תכונות
לצד השימוש הנרחב בכדור, ה-30.06 הוא כדור מועדף גם בזכות כוח הרתע המתון שלו. הכדור נרתע לאחור קצת פחות מ-60 סנטימטר, ונורה יחסית לאט מקנה הרובה. כוח הרתע הקטן עוזר בדיוק הירייה, וגורם בציד לאובייקט שנורה ל-המטומה, מבלי לאבד כוח וגובה. יש מספר גדול של כדורים שמשתמשים בהם למטרה זו, כולל הקליע הנפוץ ביותר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. ניתן תמיד לטעון מחדש את הכדור ללא בעיות, והוא נחשב לכדור טוב. בדרך כלל אין בעיות באספקה כי המחסנית נפוצה בכל העולם.

בסבאלברד משתמשים גם בכדור להגנה עצמית מפני דוב קוטב, ויש לזה יעילות טובה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תחמושת לנשק קל
חיים קלוגמן

**חיים קלוגמן** (נולד ב-1935) הוא משפטן שכיהן כמנכ"ל משרד המשפטים בין השנים 1987–1996, תחת השרים אברהם שריר, דן מרידור ודוד ליבאי.

## ביוגרפיה
בשירותו הצבאי מילא תפקיד אב בית דין בבית הדין הצבאי, בדרגת סגן-אלוף. שימש במשך עשרים שנה כאב בית הדין למשמעת של רשות השידור.

משנת 1963 ועד למינויו לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים כיהן כיועץ מקצועי לשרי המשפטים חיים צדוק, שמואל תמיר, משה ניסים ויצחק מודעי.

בפעילותו המקצועית עסק רבות בנושאי חקיקה. קידם את חוק הגנת הפרטיות בישראל שנחקק בשנת 1981. כיהן כיושב ראש המועצה הציבורית להגנת הפרטיות בין השנים 1986 עד 2008. בהודעת המועצה הציבורית להגנת הפרטיות ליו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת מיום 1 באפריל 2008 נאמר: "חברי המועצה מבקשים לנצל הזדמנות זו ולהודות לעו"ד קלוגמן על פעילותו החלוצית והמרשימה, רבת השנים, בנושא הגנת הפרטיות. עו"ד קלוגמן היה שותף לחקיקת חוק הגנת הפרטיות, לתיקונים משמעותיים שנעשו בו (למשל פרק ד לחוק שהוא תוצאה של ועדה בראשותו), והוא ליווה את החוק - ואת הגנת הפרטיות בישראל מראשיתם. תרומתו לקידום הנושא בישראל ולהגנת האזרח היא תרומה רבה וחשובה עד מאד."

בתקופת כהונתו כמנכ"ל המשרד שימש כיו"ר מועצת רואי חשבון בישראל והפעיל בהרחבה את שיפוטה על עבירות רואי חשבון. כיהן כיושב ראש ועדות בין משרדיות שונות במינוי מטעם ממשלת ישראל. בין היתר - הוועדה להכרה במכללות למשפטים, הוועדה לבדיקת מבנים במזרח ירושלים (ועדת קלוגמן 1992) והוועדה לעניין הסגרת ויליאם נקש לצרפת .

בשנת 1992 עמד בראש ועדת היגוי שהוקמה על ידי שרי המשפטים והמשטרה, והמליצה על הקמת מחלקה ארצית לחקירת חשדות לביצוע עבירות פליליות שבביצוען חשודים אנשי משטרה. היחידה (מח"ש) הוקמה באותה שנה במשרד המשפטים בכפיפות לפרקליטות המדינה.

בשנת 1994 עמד בראש הוועדה שהמליצה על הקמת הסנגוריה הציבורית במשרד המשפטים, שמטרתה לתת לחסרי אמצעים ייצוג משפטי בהליכים פליליים. הסנגוריה הציבורית החלה בפעילותה בחודש יוני 1996.

בעקבות פרסום דו"ח ועדת דוד ליבאי, לעניין עקורי הכפרים איקרית ובירעם שפונו במלחמת השחרור, נתמנה בינואר 1996 לעמוד בראש ועדת מנכל"ים לקידום יישום ההמלצות. פעילות זו נפסקה עם פרישתו ממשרד המשפטים.

בשנים 1996–2003 שימש כמנכ"ל לשכת עורכי הדין בישראל והביא לרפורמה בדרכי הניהול והדיווח של הלשכה. כיהן כחבר הוועדה למינוי שופטים שבראשות שר המשפטים בשנים 1996–1998. כן כיהן כדירקטור בבנק הפועלים.

משנת 2004 מכהן כחבר המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי. בשנת 2004 הצטרף לפעילות בארגון הבינלאומי של עורכי דין ושופטים יהודיים (IAJLJ) ומכהן כסגן הנשיא ומזכ"ל הארגון ומשנת 2011 כמשנה לנשיא. משנת 2008 עד שנת 2014 עמד בראש הוועדה הסטטוטורית לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים. בינואר 2014 נתמנה, לפי חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ג–2012, ליושב ראש ועדת המשמעת להנדסאים וטכנאים מוסמכים. בפברואר 2020 נתמנה כממלא מקום יושב ראש המוסד לבוררות מוסכמת.

קלוגמן נשוי ואב לשלוש בנות.

## קישורים חיצוניים

הגנת הפרטיות בחקיקה הישראלית - עו"ד חיים קלוגמן

קטגוריה:עובדי ייעוץ וחקיקה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד המשפטים
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
לוגיקת זמן

**לוגיקת זמן**, **לוגיקה עתית** או **לוגיקה טמפורלית** (באנגלית: Temporal Logic) היא הרחבה של הלוגיקה הקלאסית המאפשרת ביטויים הקשורים בזמן. לוגיקת זמן היא חלק מהלוגיקה המודלית.

לוגיקת זמן מאפשרת לעסוק בקו זמן, ועל כן מאפשרת לנסח מתמטית משפטים כמו "אני תמיד רעב", "לבסוף אהיה רעב", או "אהיה רעב עד שאוכל משהו".  קו הזמן מתחלק לשני סוגים אפשריים: קו זמן ליניארי, שמוגבל לקו זמן אפשרי אחד (כמו בדוגמאות לעיל), וקו זמן מסתעף (Branching logic) שמאפשר לעבוד במספר קווי זמן חלופיים במקביל. בצורה כזו מניחים מראש סביבה לא צפויה שמספר דברים שונים יכולים להתרחש בה. בסביבה כזו ניתן לנסח משפטים כמו: "יש אפשרות שאשאר רעב לנצח" או "יש אפשרות שלבסוף לא אהיה רעב". במידה ואין יודעים אם אי פעם אוכל - שני המשפטים נחשבים נכונים.

אמיר פנואלי זכה בשנת 1996 בפרס טיורינג על הכנסת לוגיקת זמן למדעי המחשב. כיום נעשה שימוש נרחב בלוגיקת זמן באימות תוכנה כדי להוכיח מתמטית נכונות של מערכת מחשב, זאת להבדיל מתהליך בדיקת תוכנה על ידי בודקי תוכנה אנושיים.

## אופרטורים של לוגיקת זמן
לוגיקת זמן מכילה שני סוגי אופרטורים: אופרטורים לוגיים ואופרטורים מודליים. האופרטורים הלוגיים הם פעולות בוליאניות רגילות (\neg,\lor,\land,\rightarrow). האופרטורים המודליים שמשתמשים בהם בלוגיקת זמן מוגדרים כך:

סימולים אלטרנטיביים:
* אופרטור **R** מוחלף לעיתים על ידי הסימון **V**.
* אופרטור **W** משמעו **U** חלש ושקול ל- f U g \lor G f. כלומר \phi ~\mathcal{W}~ \psi משמעו \phi מתקיים עד ש- \psi מתקיים, או ש- \phi ממשיך להתקיים לעולם.

אופרטורים אונריים מוגדרים היטב כאשר (B(\phi מוגדר היטב.
אופרטורים בינאריים מוגדרים היטב כאשר (B(\phi ו- (C(\phi מוגדרים היטב.

## שקילויות
להלן מספר שקילויות בלוגיקת זמן שניתן להסיק מההגדרות שניתנו לעיל:
* \Box\Box \phi = \Box \phi
* \Diamond\Diamond\phi = \Diamond\phi
* \phi \rightarrow \Diamond\phi
* \Diamond\Box\Diamond\phi = \Box\Diamond\phi
* \Box\Diamond\Box\phi = \Diamond\Box\phi
* \neg\Box\phi \rightarrow \Diamond\neg\phi
* \neg\Diamond\phi \rightarrow \Box\neg\phi
* \circ\phi \rightarrow \Diamond\phi
* \Diamond\psi \rightarrow \Diamond (\phi ~\mathcal{U}~ \psi)
* \Box\phi \lor \Box\psi \rightarrow \Box(\phi\lor\psi)
* \Box\phi \land \Box\psi = \Box(\phi\land\psi)

## ראו גם
* לוגיקה
* לוגיקה מודלית
* אימות תוכנה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לוגיקה
לבן מרסר

**לבן מרסר** (באנגלית: **LaVon Mercer**; נולד ב-13 בינואר 1959 במטר, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר. נחשב לגדול החוסמים בליגת העל בכל הזמנים, על אף שאחת מרגליו קצרה מהשנייה. גובהו 2.08 מטר.

## ביוגרפיה
בעונת 1975–1976 קבע מרסר שיא בקליטת כדורים חוזרים, כשחקן בבית ספר תיכון בג'ורג'יה, כאשר קלט 30.8 ריבאונדים למשחק, בממוצע. שיא זה עודנו מהווה את ההישג הטוב ביותר בתחום בארצות הברית. בקולג', שיחק מרסר באוניברסיטת ג'ורג'יה. ב-1980 נבחר על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב השלישי (בחירה מספר 60) בדראפט ה-NBA, אך לא קיבל חוזה בקבוצה.

בספטמבר 1980 חתם מרסר בהפועל תל אביב הישראלית, בה שיחק במשך 8 שנים (1980–1988). בעונת 1988/89 עבר ליריבתה העירונית של הפועל, מכבי תל אביב, עימה זכה בחמש אליפויות ובארבעה גביעים. נוסף על כך הגיע עם מכבי לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1989 ולחצי הגמר ב-1991. היה שותף לאובדן האליפות של מכבי ב-1993 להפועל גליל עליון. לאחר עונת  עזב מרסר את מכבי ופרש מכדורסל, כשלזכותו 938 נקודות במדי מכבי במסגרת גביע אירופה.

מרסר שיחק 79 משחקים במדי נבחרת ישראל, בהם קלע 1,246 נקודות.

בסך הכל קלע מרסר 4,516 נקודות במשחקי הליגה.

לאחר פרישתו מכדורסל שב לארצות הברית וסיים תואר ראשון באוניברסיטת NLU (National Louis University) בשיקגו בשנת 1995. בשנת 1997 הצטרף לקולג' ספלמן שבאטלנטה ואימן את קבוצת כדורסל הנשים שם. החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, נכלל בצוות ההסברה של ישראל בארצות הברית.

מרסר מתגורר בג'ורג'יה, הוא גרוש ולו שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* לבן מרסר, באתר "צהבת"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים שהתאזרחו בישראל
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:גרים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:ג'ורג'יה: כדורסלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
קסטיליה

במהלך ההיסטוריה נקראו בשם **קסטיליה** ישויות מדיניות שונות בחצי האי האיברי. ממלכת ספרד של ימינו נוצרה גם על בסיסן.

## הערות שוליים
שיטת המיצוי

במתמטיקה, **שיטת המיצוי** היא שיטה להוכחת נוסחה לחישוב שטח של צורה כלשהי באמצעות חסימת סדרה של מצולעים בתוך הצורה, כך ששטח המצולעים בסדרה מתכנס לשטח הצורה - ההפרש בין שטח המצולע לשטח הצורה הולך וקטן ככל שאנו מתקדמים בסדרה. באופן דומה משמשת שיטה זו להוכחת נוסחה לחישוב נפח של גוף. שיטה זו, ששימשה בעת העתיקה, היא קודמתה של האינטגרציה, ואינה משמשת עוד לאחר פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי. טכניקת ההוכחה המשמשת במסגרת שיטת המיצוי היא הוכחה בדרך השלילה, ולכן שיטת המיצוי אינה משמשת לגילוי נוסחאות חדשות, אך מאפשרת הוכחה פורמלית לנוסחאות שהתגלו בדרך אחרת. 

את הרעיון הגה לראשונה אנטיפון, בן המאה החמישית לפנה"ס, אם כי לא ברור עד כמה הבין אותו. ביסוס לרעיון ניתן על ידי אאודוקסוס, בן המאה הרביעית לפנה"ס, באמצעות תכונת ארכימדס, שארכימדס ייחס את קביעתה לאאודוקסוס. כן ייחס לו ארכימדס את הוכחת הנוסחה לחישוב נפח חרוט באמצעות שיטת המיצוי. 

בספר השנים עשר של "יסודות", ספרו של אוקלידס, נידונה שיטת המיצוי כדרך לחישוב נפחים. הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור. 

ממוזער|שמאל|300px|הדגמה לשיטת המיצוי לחישוב שטח מעגל

ארכימדס, בן המאה השלישית לפנה"ס, העמיק את השימוש בשיטת המיצוי, והשתמש בה כדי לחשב, בהינתן רדיוס של מעגל את ההיקף של המעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי חישב ארכימדס שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים. 

תוצאות נוספות שהוכחו באמצעות שיטת המיצוי:
* השטח החסום על ידי קו ישר החוצה פרבולה הוא 4/3 משטח המשולש שלו אותו בסיס וגובה. 
* שטח האליפסה יחסי לשטח מלבן שצלעותיו שוות לציר הראשי והציר המשני של האליפסה. 
* נפח כדור הוא 4 פעמים נפח החרוט שגובהו ורדיוס בסיסו שווים לרדיוס הכדור. 
* נפח גליל שגובהו שווה לקוטרו הוא 1.5 פעמים נפח כדור בעל אותו קוטר.
* השטח החסום על ידי קטע ישר וסיבוב אחד של ספירלה הוא 1/3 משטח העיגול שרדיוסו שווה לאורך הקטע.

את המונח "מיצוי" לתיאור שיטה זו טבע גרגואר דה סן-ונסן (Grégoire de Saint-Vincent), מתמטיקאי בן המאה ה-17, שעסק בהרחבה בשיטה זו.

## ראו גם
*על המדידה של המעגל
## לקריאה נוספת
* בנו ארבל, **קיצור תולדות המתמטיקה**, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 116-115.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:היסטוריה של המתמטיקה
קטגוריה:שיטות הוכחה
קטגוריה:ארכימדס
קטגוריה:שטח
קטגוריה:נפח
בישופות רומא

שמאל|ממוזער|250px|חזית בזיליקת יוחנן הקדוש בלטרנו
[שמאל|ממוזער|250px|ה[קתדרה (נצרות)|קתדרה של הבישוף של רומא בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטרנו]]
**בישופות רומא** (לטינית: **Dioecesis Urbis seu Romana**, "הדיוקסיה של העיר, היא רומא"; איטלקית: **La diocesi di Roma**) היא דיוקסיה מטרופוליטנית של הכנסייה הקתולית, המשתייכת לאזור הכנסייתי של לאציו. לדיוקסיה של רומא מעמד ייחודי בעולם. ראשיתה במאה ה-1 וייסודה מיוחס לשליחים פאולוס ופטרוס. ראש הדיוקסיה של רומא נושא מאז שנת 607 בתואר "הבישוף האקומני", ועם הזמן התייחד לו תואר האפיפיור, שהוא גם הארכיבישוף המטרופוליטני הראשון במעלה בכל איטליה. מתוקף היותה הפטריארכיה של רומא, היא אחת מהפנטארכיה, חמש הפטריארכיות המסורתיות שעמדו במרכז הכנסייה העולמית לפני הפילוג הגדול ב-1054. הפטריארכיה של רומא היא הבכירה ביותר בזרם הלטיני בנצרות, ועד שנת 2006 נשאה גם בתואר "הפטריארכיה של המערב". 

תחום שיפוטה של הדיוקסיה משתרע על-פני שטח של 881 קמ"ר המורכבים מקריית הוותיקן ומהעיר רומא. השטח מחולק בהתאם בין שני ויקארים: הוויקאר של רומא (Vicariatus urbis) והוויקאר של קריית הוותיקן. 335 הרבעים הכנסייתים הפעילים בה מחולקים בין העיר רומא (333 רבעים) וקריית הוותיקן (שני רבעים). בשנת 2005 מנתה הדיוקסיה כ-2.45 מיליון מאמינים, שהיוו 88% מתושבי שטח השיפוט שלה.

הקתדרלה של הדיוקסיה היא בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו ברומא (ולא בזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן), ותוארה המלא הוא "הארכיבזיליקה של הגואל הקדוש ביותר, יוחנן המטביל ויוחנן כותב הבשורה הקדושים בלטרנו, אם וראש לכנסיות כל העיר והעולם" (Archibasilica Sanctissimi Salvatoris et Sancti Iohannes Baptista et Evangelista in Laterano Omnium urbis et orbis ecclesiarum mater et caput).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קריית הוותיקן
קטגוריה:רומא
רומא
הפוליטיקה של הטכנולוגיה

**הפוליטיקה של הטכנולוגיה** הוא ספר שכתב דוקטור יובל דרור ויצא לאור בישראל בשנת 2005 בהוצאת מפה.

הגישה הפשוטה רואה בטכנולוגיה לא יותר מאשר מכשיר לשירות האנושות. מכשיר שמטרתו היא שימוש ואין לו כל דעה לגבי התוצאות. האנושות היא זו שבונה ויוצרת את הטכנולוגיה, וממילא לא ניתן לדבר כלל על הפוליטיקה של הטכנולוגיה. מנגד, טוען יובל דרור כי הגישה היא דטרמיניסטית, שטכנולוגיה קובעת לאנשים איך להתנהג ואיך לפעול.

הגישה השלישית שדרור רואה בה גישה מהותית, רואה בטכנולוגיה לא מכשיר כי אם דרך חיים. מי שבוחר בטכנולוגיה מסוימת בוחר למעשה בדרך חיים המזוהה איתה. מי שבחר בארצות הברית בתחבורה מבוססת על מכוניות פרטיות, תמך והעדיף בהכרח בחלום הפרברים עם בית ודשא של משפחה אמריקאית ממוצעת. מי שתומך ברשת כבלים עם מאות תחנות לבחירה, בוחר בהכרח בחברה הטרוגנית ומפולגת. יש הרואים בכך ברכה ויש הרואים בכך קללה. גישה הטוענת כי כל טכנולוגיה נושאת בתוכה ערכים שאותם היא מייצגת ובהם היא תומכת יותר מאחרים.

טכנולוגיית הבולדוזר למשל תומכת יותר בהריסת הטבע ובניית בניינים ידי אדם מאשר בשימור הטבע. טכנולוגיית האינטרנט תומכת יותר במשתפי הקבצים למיניהם מאשר בחברות התקליטים. יצרני הנשק תומכים יותר בשימוש בכוח לפתרון בעיות מאשר בדיאלוג וויתורים. הטענה היא כי מי שמחזיק פטיש בידו, רואה בכל בעיה מסמר. באותה צורה, כל מי שבידו טכנולוגיה כלשהי, רואה בה את הדרך ההגיונית לילך ולפתור בעיות.

הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להרים ראש. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה.
## לקריאה נוספת
*יובל דרור, **הפוליטיקה של הטכנולוגיה**, הוצאת מפה, 2005. 180 עמודים.
## קישורים חיצוניים
* [הפוליטיקה של הטכנולוגיה](http://ecowiki.org.il/wiki/הפוליטיקה_של_הטכנולוגיה_(ספר)) באתר אקו-ויקי
* אלי אשד, על הפוליטיקה של הטכנולוגיה
* 
* תוכן העניינים והפרק העשירי בספר
* 

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:חברה וטכנולוגיה: יחסי גומלין
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי הוצאת מפה
הארי'ז בר

ממוזער|שמאל|260px|חזית הבר
**הארי'ז בר** או **הארי'ס בר** (באנגלית: **Harry's Bar** - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה.

## היסטוריה
הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי").

הבר היה מקום מפגש של אמריקאים ששהו בוונציה, ומקום השתייה הקבוע של ארנסט המינגוויי, ארטורו טוסקניני, גוליילמו מרקוני, צ'ארלי צ'פלין, טרומן קאפוטה, אורסון ולס, הברון פיליפ דה רוטשילד, הנסיכה אספסיה, נסיכת יוון, אריסטוטל אונאסיס, ברברה האטון, פגי גוגנהיים ווודי אלן.

הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'יו שהומצאו בו.

## סניפים
בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ונציה: מסחר
קטגוריה:איטליה: מסעדות
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
קטגוריה:ברים ופאבים
בליני (משקה)

**בליני** (באיטלקית: **Bellini**) הוא קוקטייל שמקורו בהארי'ז בר, בוונציה שבאיטליה. הקוקטייל מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מ-100 מ"ל פרוסקו (יין נתזים) ומ-50 מ"ל רסק אפרסקים הנמזגים לכוס שמפניה.

## היסטוריה
המשקה הומצא בשנת 1934 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני, מייסד הארי'ז בר. צ'יפריאני נתן למשקה את שמו מאחר שצבע המשקע הזכירו לו את צבעי בגדי הקדושים בציוריו של האמן הוונציאני בן המאה ה-15 ג'ובאני בליני.

המשקה זכה לפופולריות רבה, ונמכר כיום בברים ובחנויות משקאות בכל רחבי ונציה, ובאיטליה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קוקטיילים
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:משקאות הקרויים על שם אישים