open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המכון לפוטוגרמטריה ירושלים

[ממוזער|לוגו המכון לאחר פטירת [זלמן ליף]]
**המכון לפוטוגרמטריה ירושלים** היה גוף מיפוי ישראלי שפעל בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל ונחשב לאחד הגופים המרכזיים שביססו את תשתיות המיפוי המודרני בארץ. המכון נוסד בשנת 1948 בידי המהנדס זלמן ליף, מן המומחים הראשונים בישראל בתחום הפוטוגרמטריה ומדידות המרחב. המכון היה חלוץ בהטמעת טכנולוגיות פוטוגרמטריות, המבוססות על עיבוד תצלומי אוויר לצורך יצירת מפות, והעניק שירותי מיפוי מקצועיים למוסדות תכנון, רשויות מקומיות, גופים ציבוריים ומשרדי ממשלה.

## היסטוריה
המכון הוקם בירושלים בשנת 1948 ופעל בתחומי מיפוי טופוגרפי, מדידות שטח, עיבוד תצלומי אוויר, סקרי קרקע וייעוץ לתכנון עירוני ואזורי. לאחר פטירתו של זלמן ליף בשנת 1950, ניהל בנו, נמרוד ליף, את פעילות המכון והרחיב את תחומי עבודתו. המכון המשיך לפעול עד העשורים המאוחרים של המאה ה־20.

בשנת 1949, הוצע כי משרד ראש הממשלה ירכוש את המכון. בפגישה שנערכה באוגוסט באותה השנה בין זלמן ליף ודוד בן-גוריון סוכם כי ליף מוסר לממשלה זכות קדימה לרכוש לאחר שנה את המכון וכל ציודו בתמורה לתשלום שווי ההשקעות שהשקיע בהקמת המכון. בסוף הוחלט להשאיר את המכון בבעלות משפחת ליף. משרד ראש הממשלה המשיך לשכור את שירותי המכון.

אחת המפות הידועות שהפיק המכון היא **מפת ירושלים 1958**, שכללה סימון רחובות, קווי תחבורה, מוסדות מרכזיים ומאפייני שטח נוספים. מפה זו שימשה כלי מרכזי בידי מהנדסים ומתכננים בתקופת ירושלים המחולקת.

## האוסף הפוטוגרמטרי
למכון היה אוסף ייחודי של תצלומי אוויר, שקופיות ודיאפוזיטיבים שהופקו משנת 1949 ואילך. על פי ארכיון המדינה, משפחת ליף החזיקה באוסף בן 50,000 תצלומים והוגדר כ-"ייחודי ואין לו מקבילה או תחליף".

המשפחה שכרה במשך עשורים דירה בירושלים לצורך אחסון האוסף. המשפחה פנתה לארכיון המדינה בבקשה להעביר את האוסף תמורת תשלום סמלי, תוך הדגשת חשיבותו ההיסטורית למדינת ישראל. במסגרת הפנייה הוצג סדר גודל של מאות אלפי דולרים כתמורה עבור רכישת האוסף.

בסופו של דבר נתרם האוסף לאוניברסיטה העברית בירושלים ללא תמורה כספית, לאחר שהובטח כי הוא יעבור דיגיטציה ויונגש לציבור, והוא משומר ונגיש כיום במסגרת אתר אינטרנט של האוניברסיטה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: קרטוגרפיה
טיילת אלברט

ממוזער|פסל של דניאל קיש בטיילת אלברט במצפה רמון
**טיילת אלברט** היא שביל תצפיתי על שפת מכתש רמון ביישוב מצפה רמון, ישראל. הטיילת, הנקראת על שם אלברט כ"ץ, ידיד קק"ל משווייץ, מציעה נופים פנורמיים של המכתש הגדול מסוגו בעולם, ומשלבת מסלול הליכה נגיש עם פסלים סביבתיים ונקודות תצפית. אורכה כ-2 קילומטרים, והיא חלק מאטרקציות התיירות במדבר הנגב. המקום נגיש מכיוון שהוא סלול ומתאים לכל גיל. נקודות העניין המרכזיות בו הן מרפסת תלויה, תצפיות יפות וצפייה בחיות בר. התחזוקה של המקום נעשית על ידי המועצה המקומית מצפה רמון וקק"ל.

## רקע היסטורי
מצפה רמון הוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כמחנה עבודה לסלילת כביש אילת, והפכה ליישוב קבע ב-1956. הטיילת התפתחה כחלק מפיתוח התיירות באזור, עם דגש על ניצול הנוף הגאולוגי הייחודי של מכתש רמון, שנוצר מסחיפה ותהליכים גאולוגיים עתיקים. חלקים ספציפיים, כמו המרפסת התלויה, נבנו על ידי קק"ל בין 1994 ל-1995. השם ניתן לכבוד אלברט כץ, תורם וידיד קק"ל משווייץ, שתרם לפיתוח פרויקטים סביבתיים בישראל. הטיילת מתוחזקת על ידי המועצה המקומית מצפה רמון, ומשלבת אלמנטים מההיסטוריה הרומית-נבטית של האזור, כפי שמשתקף בשם נחל רמון (מילה ערבית ל"רומאים").

הפיתוח התיירותי באזור התעצם בעקבות הכרת המכתש כאתר ייחודי, עם הקמת מרכז מבקרים על שם אילן רמון ב-2009, שמשמש כנקודת מוצא לטיילת. בעשורים האחרונים, נוספו דיונים על הוספת מעקות בטיחות, שמטרתם למנוע תאונות אך עלולים לפגוע ביופי הטבעי.

## תיאור
הטיילת מתחילה ממרכז המבקרים על שם אילן רמון ומגיעה עד לבית ספר שדה הר הנגב, באורך כולל של כ-2 קילומטרים (לפי חלק מהמקורות, עד 2.5 ק"מ). המסלול סלול ברובו, נגיש לכל הגילאים, ומאפשר טיול קצר (10–15 דקות) או ארוך יותר (3–4 שעות) עם עצירות בנקודות תצפית. לאורך הדרך, ניתן לצפות בנוף המכתש, הכולל צבעי סלעים מגוונים, נחל רמון, והר גמל. הטיילת חופפת לחלק משביל ישראל ומאפשרת מפגשים עם חיות בר כמו יעלים, שרגילים לבני אדם אך יש לשמור מרחק ולא להאכילם.

בקצה הטיילת נמצאת "המרפסת התלויה", מבנה תצפית תלוי על שפת המצוק, המספק נוף רחב של המכתש. חניונים זמינים במרכז המבקרים, ברחוב נחל ערוד, ובמרגלות הר גמל. הטיילת כוללת גשר מעל כביש 40 ומעלה העצמאות, ומחברת לאזורי מסעדות ומבקרים.

## פסלים סביבתיים
לאורך הטיילת פזורים פסלים סביבתיים המשתלבים בנוף:
* "שבעת הרקיעים" – יצירה של ישראל הדני, שבעה עמודים בדמות מפרשים, המקשרים בין העיר לטיילת (בתכנון המקורי כללה בריכת השתקפות).
* גושי אבן מונחים זה על זה – יצירה של דוד פיין, היוצרת חלל משחק לילדים.
* "פנים" (חצי פנים מזוקנות) – יצירה של דניאל קיש.

הפסלים משלימים את חוויית הטיילת, ומבדילים אותה מפארק הפסלים המדברי הסמוך, שכולל 22 יצירות משנות ה-60 וה-80.

## חשיבות והשפעה
טיילת אלברט היא אחת האטרקציות המרכזיות במצפה רמון, התורמת לתיירות אקטיבית ומדברית. היא מעודדת מודעות גאולוגית וסביבתית, עם דגש על שמירת איזון טבעי (כגון איסור האכלת יעלים). החשיבות הכלכלית ניכרת בפיתוח היישוב כמרכז תיירות, עם מיליוני מבקרים בשנה במכתש. עם זאת, פרויקטים כמו הוספת מעקות עוררו דיונים על איזון בין בטיחות ליופי טבעי. הטיילת משמשת כמודל לשילוב אמנות, טבע ותיירות, ומחברת בין ההיסטוריה הגאולוגית של האזור לבין חוויות מודרניות.

## ראו גם
* מצפה רמון
* מכתש רמון
* קרן קיימת לישראל
* שביל ישראל

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכתש רמון
קטגוריה:מצפה רמון
קטגוריה:ישראל: טיילות
קטגוריה:שביל ישראל
כריס סאליבן

**כריס סאליבן** (באנגלית: **Chris Sullivan**; נולד ב-19 ביולי 1980) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. הוא כיכב בתפקיד טום קלירי בסדרה "הניק" ובדרמה "החיים עצמם" של רשת NBC בתפקיד טובי דיימון, עליו היה מועמד לשני פרסי אמי בפריים טיים.

## קריירה
סאליבן למד אלתור בתיאטרון iO בשיקגו. הוא הופיע על הבמות במחזה "להציל את איש המערות" בתיאטרון Lakeshore ובצוות השחקנים של "The Ballad of Emmett Till" בתיאטרון גודמן. לאחר שהופיע בצוות השחקנים המקורי של "לומברדי" בברודוויי הצטרף לחידוש של המחזמר "שיקגו" בשנת 2011.

הוא זכה לראשונה לתשומת לב בזכות גילום דמותו של טום קלירי בדרמה של סינמקס "הניק" ב-2014. בשנת 2016, הוא גילם את בני המונד בסדרה "דברים מוזרים", בשנה שלאחר מכן הוא גילם את טייזרפייס בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2".

בין השנים 2016 ל-2022, סאליבן כיכב בתפקיד טובי דיימון בסדרה "החיים עצמם". על תפקידו בסדרה היה מועמד פעמיים לפרסי אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה .
## חיים אישיים
סאליבן נישא למפיקה רייצ'ל רייכרד בשנת 2010. בנם נולד בשנת 2020 ובתם בשנת 2022. בראיונות הודה כי הוא התמודד בעבר עם חרדות ודיכאון.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

### משחקי וידאו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
ריי גרין

**ריי גרין** (באנגלית: **Ray Greene**; 2 בפברואר 1765 – 11 בינואר 1849) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית וכתובע הכללי של רוד איילנד.

## ביוגרפיה
גרין נולד ב-2 בפברואר 1765 בוורוויק שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, והיה בנו של ויליאם גרין הבן וקתרין ריי. אביו כיהן כמושל רוד איילנד במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ואמו התכתבה באופן קבוע עם בנג'מין פרנקלין. גרין למד לימודים קלאסיים ובשנת 1784 השלים את לימודיו במכללת ייל. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין בפרובידנס. בשנים 1794–1797 כיהן כתובע הכללי של רוד איילנד, ובשנת 1797 נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את מקום הסנאטור ויליאם ברדפורד. גרין נבחר מחדש ב־1799, ובסך הכול כיהן מה-13 בנובמבר 1797 עד ה-5 במרץ 1801, אז התפטר לאחר שנבחר לתפקיד שיפוטי. הוא הוגדר כשופט מחוזי של רוד איילנד על ידי הנשיא ג'ון אדמס, אך עקב תקלה טכנית לא מונה בפועל.

גרין מת ב-11 בינואר 1849 בביתו בוורוויק שברוד איילנד.

## משפחתו
ב־23 ביולי 1794 התחתן גרין בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, עם מרי מגדלנה פלאג (1775–1817), בתם של ג'ורג' פלאג ומרי מגדלנה הנדרסון מצ'ארלסטון. לזוג נולדו חמישה ילדים, ביניהם , שנבחר לסגן מושל רוד איילנד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19. 

סבו של גרין היה מושל המושבה בתקופה הקולוניאלית . הן אביו והן אמו – שהיו בני דודים מדרגה שנייה – היו מצאצאי ג'ון גרין הבן, שכיהן כסגן מושל בתקופה הקולוניאלית. ריי גרין היה גם מצאצאי כמה ממייסדי רוד איילנד הראשונים, כולל מייסדי וורוויק ג'ון גרין האב, סמואל גורטון ורנדל הולדן, וכן רוג'ר ויליאמס, מייסד פרובידנס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:ווריק (רוד איילנד): אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:התובעים הכלליים של רוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1765
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1849
המבט בעיניך

"**המבט בעיניך**" הוא סינגל שיווקי של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט, שנכתב והולחן על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי. השיר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2025 כרצועה הרביעית באלבומה השני של בוחבוט, "עשרים ואחת".

## נושא ופרשנות
השיר מתאר את הכאב והקושי שבפרידה רומנטית, דרך נקודת מבטה של הדוברת המתמודדת עם רגשות של אובדן, געגוע ותקווה לעתיד טוב יותר. הדוברת מביטה אחורה על מערכת יחסים שהסתיימה ומתקשה להיפרד מהזיכרונות, כשהיא נזכרת בשיר שהיה "רק שלהם" ומביעה תחושה של שיתוף רוחני בכאב, עד כדי כך שגם אלוהים "בוכה איתה". בהמשך השיר מתוארת תחושת הבדידות שבעקבות הפרידה. הדוברת מסתובבת בעיר ומרגישה שאיש אינו מבחין בה, כשהיא מחפשת "רגע אמיתי" שישיב לה תחושת משמעות. בהדרגה היא מקבלת את ההבנה שהפרידה סופית, שהכאב הפך לצלקת, ושבן הזוג כבר אינו חלק מחייה. זוהי נקודת מפנה שבה היא מתחילה תהליך של השלמה עם המציאות.

הפזמון המרכזי של השיר מתמקד במבט שבעיני בן הזוג, שהיה מקור לאהבה אך גם לסבל. הדוברת מתארת כיצד "המבט בעיניך שהמיס את ליבי" גרם לה להתמכר לקשר, אך בו בזמן מעלה תקווה כי "יום יבוא הגורל יתהפך ויהיה לי גם טוב בלעדיך", ביטוי לרצון להחלים מהכאב ולמצוא כוח פנימי. בהמשך, הפזמון האחרון מתאר שינוי בגישת הדוברת. היא אינה מבקשת עוד אהבה אלא מכירה בכוח העצמי שנולד מתוך השבר. השורה "המבט בעיניך שהרס את ליבי" מציינת מעבר מהתמכרות לכאב אל עמידה עצמאית מולו. היא נשבעת שיהיה לה טוב אחריו ומבקשת שלא יקרא לה שוב "חיים שלי".

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אגם בוחבוט
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יונתן קלימי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי תמר יהלומי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יונתן קלימי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי תמר יהלומי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי יונתן קלימי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי תמר יהלומי
כל מה שאני רוצה

"**כל מה שאני רוצה**" הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, שיצא לאור ב-13 בנובמבר 2025. השיר נכתב על ידי קירל והוקדש לבעלה, שוער נבחרת ישראל בכדורגל דניאל פרץ, לרגל חתונתם. הוא נחשף לראשונה במהלך החתונה האינטימית של בני הזוג, שנערכה במתחם "בית על הים" ביפו, ולאחר מכן פורסם רשמית לציבור.

## רקע והפקה
השיר הוצג לראשונה באירוע החתונה של קירל ופרץ, שהתקיים ביום שלישי, 11 בנובמבר 2025. במהלך האירוע, לאחר טקס החופה, עלתה קירל במפתיע לרחבת הריקודים וביצעה בפני בעלה את השיר שכתבה במיוחד עבורו. על פי הדיווחים, קירל כתבה את מילות השיר בלילות שבהם פרץ ישן לצידה, והן משקפות את חיי הזוגיות והמרחק בין השניים בתקופת הקשר שלהם, שניהלו בין ישראל לגרמניה, בשל פעילותם המקצועית. ההופעה הראשונה של השיר הייתה פרטית, בפני בני המשפחה והחברים הקרובים בלבד, ונחשפה לציבור באמצעות פרסומים תקשורתיים וקטעי וידאו שצולמו במהלך האירוע. לאחר מכן, ב-13 בנובמבר 2025, פורסם השיר רשמית בפלטפורמות ההשמעה הדיגיטליות.

## נושא ותוכן
השיר "כל מה שאני רוצה" הוא בלדה אישית ואינטימית שבה קירל מבטאת את רגשותיה כלפי פרץ. מילות השיר עוסקות באהבה, געגוע ומרחק, תוך שיקוף רגעים מחיי היומיום של הזוג. בין השורות נרמז הקושי שבקשר מרחוק, אך גם תחושת החיבור והאהבה המתמשכת ביניהם. קירל מתארת כיצד, על אף שהיא רגילה לעמוד במרכז הבמה, בן זוגה הוא זה שרואה את עולמה הפנימי ואת לבה האמיתי. בין שורות השיר נאמר: "רואה לו בעיניים איך הוא באמת מאוהב, כולם מסתכלים עלי תמיד – אבל רק הוא רואה את הלב שלי. כל מה שאני רוצה זה רק שיהיה מאושר. זוכרת כל מטוס וכל דקה, שונאת את זה שאני שוב פעם רחוקה. ורק אצלו אני רוצה למצוא מקום, שיכנס לי עוד פעם בחלום – בא לי לעוף". באמצעות השורות הללו מבטאת קירל את הדואליות שבין חיי הקריירה והחשיפה הציבורית לבין הצורך האישי בשקט, קרבה ואינטימיות.

## ביקורות
אסף נבו מ"וואלה!" סקר את השיר וציין כי אף שמדובר ביצירה בעלת ממד אישי, היא נכתבה והופקה במסגרת תעשייתית. לדבריו, השיר הוא בלדת פופ סנטימנטלית שנוצרה במיוחד לרגע החופה, ומתאפיינת במבנה ובצליל המזוהים עם שירי אירועים מסוג זה. נבו תיאר את היצירה כ"בלדה סבירה" והוסיף כי הפזמון הראשון נעים והשני נושא עוצמה רבה יותר, אך השיר בכללותו אינו מציג חידוש מהותי. עוד הוסיף כי השיר מיועד בעיקר לקהל הצעיר המזוהה עם קירל, ומשרת נאמנה את סגנונה הפופולרי במוזיקה הישראלית. נבו סיכם כי קירל הצליחה להוסיף לרפרטואר שלה שיר המתאים לז'אנר הבלדות הרומנטיות, וכינה אותו "שיר חופה טיפוסי".

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי נועה קירל
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת די-מיוזיק
בית הכנסת הגליצאי

**בית הכנסת הגליצאי** (באוקראינית: **Галицька синагога**) ,נקרא גם **בית הכנסת בית יעקב**, הוא בית כנסת אורתודוקסי שנמצא ברחוב ז'יליאנסקה 97א, קייב, אוקראינה. הקהילה מתפללת בנוסח אשכנז.

## היסטוריה
בית הכנסת נבנה ב־1909 בסגנון אדריכלות נאו-מורית. החזית מעוצבת בסגנון התחייה הרומנסקית, עם אלמנטים של אדריכלות נאו-ביזנטית. הבניין נהרס קשות על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שימש במשך חמישים שנים כחדר אוכל לעובדי מפעל לאלקטרוטכניקה "טרנסיגנל".

בשנים 2002–2004 שופץ המבנה, ונכון לפברואר 2022 פועל שוב כבית כנסת פעיל. מאז שיפוצו פועלת במקום מדרשה ציונית שהוקמה על ידי הסוכנות היהודית. המרכז מציע לימודי ערב ואחר הצהריים בנושאי היסטוריה, מסורת וזהות יהודית, כולל שיעורים בעברית ובתנ"ך.

## גלריה

קובץ:Galickaja synagoga-stolovaja.jpg|טקסט=Building façade in 1990s when it served as a workers' canteen|חזית הבניין בשנות ה-90, כאשר שימש כחדר אוכל
קובץ:Galickaja sinagoga-zal.JPG|טקסט=Prayer hall|אולם התפילה


## ראו גם
* קהילת יהודי קייב
* יהדות אוקראינה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: בתי כנסת
קטגוריה:קייב: מבנים
זנגרהאוזן

**זנגרהאוזן** (בגרמנית: ) היא עיר בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה. זוהי בירת מחוז מאנספלד-דרום הרץ.

## היסטוריה
זנגרהאוזן היא אחת הערים העתיקות ביותר באזור ההיסטורי של סקסוניה-אנהלט, והיא מוזכרת לראשונה במסמך שנוצר בין השנים 780 ו-802 במנזר פולדה.

היא השתייכה לדוכסות תורינגיה, ולאחר 1056 היא התקיימה לזמן מה כמדינה עצמאית. לאחר שהייתה שוב חלק מתורינגיה, היא נפלה בשנת 1249 לידי בית וטין. בשנת 1372 היא עברה לידי נסיכות הבוחר מסקסוניה והיוותה חלק מאותו שטח עד 1815, אז הפכה לחלק מהפרובינציה הפרוסית של סקסוניה.

## תיירות
בעיר נמצא גן ורדים עם אוסף ורדים מהגדולים בעולם, עם 8,700 סוגים שונים ו-80,000 שיחים. הגן הוקם ב-1903 ומשתרע על שטח של 13 אקר.

## ערים תאומות
הערים התאומות של זנגרהאוזן הן:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: ערים
בית הכנסת הכוראלי (דרוהוביץ')

**בית הכנסת הכוראלי** (באוקראינית: **Дрогобицька Велика синагога**), נקרא גם **בית הכנסת הגדול**, הוא בית כנסת אורתודוקסי בעיר דרוהוביץ', במחוז לבוב באוקראינה, ברחוב פיליפה אורליקה. הקהילה מתפללת לפי נוסח אשכנז.

## היסטוריה
הבניין נבנה בין השנים 1844–1863. עד לשנת 1918 שימש כבית הכנסת המרכזי של גליציה באימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה דרוהוביץ' לשלטון ברית המועצות. הבניין הוחרם, שימש בתור מחסן ושופץ בהתאם, ובמשך השנים הידרדר מצבו.

עם קבלת עצמאות אוקראינה, הוחזר בית הכנסת לקהילה היהודית. בשיפוצים אשר מומנו בין השאר בתרומתו של ויקטור וקסלברג החלה ב-2014, והם הושלמו בשנת 2018. ב-2019 קיבלה הקהילה לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה ספר תורה לבית הכנסת.

## אדריכלות
הסגנון של הבניין בן שלוש הקומות הוא גרסה של סגנון רונדבוגנשטיל שהיה פופולרי באותה תקופה. הכניסה מעוטרת בפילסטרים רחבים וגמלון מעוצב מעליהם, ושני חלונות מעל. גמלון גדול נוסף מולבש סביב פתח הכניסה, ובראשו לוחות הברית; גם הוא נתמך בפילסטרים שבקצותיהם מגדלים קישוטיים. בין הפילסטרים שלוש שורות אנכיות של חלונות. קצוות החזית הראשית מודגשים שוב בפילסטרים ובראשם מגדלים קטנים, ובין הפילסטרים שורת חלונות נוספת. מוטיב זה מופיע בכל חזיתות הבניין, אם כי בצדדים הצפוני והדרומי שלוש השורות מוחלפות בחלון עגול ואילו בקיר המזרחי (מאחורי ארון הקודש) רק החלון האמצעי הוא עגול.

שני האגפים החיצוניים של החזית הם מגדלים-גרם מדרגות, והבניין עצמו רחב כמו שלושת האגפים המרכזיים. המדרגות מובילות לשתי עזרות נשים, שתיהן מעל לאזור הכניסה.

אולם התפילה המרכזי הוא מסוג "תשע יחידות", בדומה למבני בתי כנסת מהמאה ה-17 כמו בית הכנסת הגדול מחוץ לעיר (לבוב) ובית הכנסת המהרש"א. בארבע פינות האולם הותקנו עמודים המסמנים תשע יחידות חלל, והבמה מוקמה במרכז בין העמודים.

## גלריה

קובץ:Дрогобич.Хоральна синагога.фото.JPG|טקסט=Choral Synagogue in 2014|בית הכנסת הכוראלי בשנת 2014
קובץ:Brockhaus and Efron Jewish Encyclopedia e7 345-0.jpg|טקסט=Brockhaus and Efron Jewish Encyclopedia illustration|איור מהאנציקלופדיה היהודית של ברוקהאוס ואפרון


## ראו גם
* גטו דרוהוביץ'
* היסטוריה של היהודים באוקראינה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: בתי כנסת
קטגוריה:לבוב: בתי כנסת
כריסטוף דיקמן

**כריסטוף דיקמן** (בגרמנית: **Christoph Dieckmann**; נולד ב-2 ביולי 1960 בשטאטהאגן, Stadthagen) הוא היסטוריון וסופר גרמני.

## חייו
דיקמן למד היסטוריה, סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטאות גטינגן, ירושלים והמבורג. בשנת 2003 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרייבורג בהנחיית אולריך הרברט, עם דיסרטציה על מדיניות הכיבוש הגרמנית בליטא במהלך מלחמת העולם השנייה. בין 2005 ל-2014 לימד היסטוריה אירופאית מודרנית באוניברסיטת קיל באנגליה.

הוא חבר בוועדת העורכים של כתב העת "תרומות להיסטוריה של הנאציזם" ובוועדה הבינלאומית להערכת פשעי משטרי הכיבוש הנאצי והסובייטי בליטא, והשתתף בפרסום משנת 1999 אודות יומנו של היינריך הימלר מהשנים 1941/42. מאז 2011 דיקמן הוא עמית מחקר במכון פריץ באואר, שם הוא מנחה שותף בפרויקט המחקר בן השנתיים "הסטריאוטיפ של הבולשביזם היהודי: תולדות קבלתו המוקדמת מנקודת מבט יהודית". כיום הוא עמית מחקר בפרויקט מחקר באוניברסיטת ברן.

על מחקרו בן שני הכרכים*, "מדיניות הכיבוש הגרמני בליטא 1941–1944",* זכה דיקמן בפרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה ב-2012.

## פרסומים (מבחר)
* *מחנות הריכוז הנאציונל-סוציאליסטים. פיתוח ומבנה*, בעריכת קארין אורת' ואולריך הרברט, הוצאת וולשטיין, גטינגן 1998.
* *מדיניות הכיבוש הגרמני בליטא 1941–1944*, 2 כרכים, הוצאת וולשטיין, גטינגן 2011,  (עיבוי של דיסרטציה, University of Freiburg im Breisgau, 2003).
* *שיתוף פעולה ופשע. צורות של "שיתוף פעולה" במזרח אירופה 1939–1945*, נערך עם באבט קווינקרט (Babette Quiinkert) וטטיאנה טנסמאייר (Tatjana Tönsmeyer), הוצאת וולשטיין (Wallstein Verlag), גטינגן, 2003.
* *בגטו - 1939–1945. מחקר חדש על חיי היומיום והסביבה*, בעריכת באבט קווינקרט, וולשטיין, גטינגן 2009, .

## קישורים חיצוניים
* פרס יד ושם לדיקמן, 2012
* מאמר של דיקמן על מחנות הריכוז, באתר יד ושם
* מאמר של דיקמן על המלחמה ורצח יהודי ליטא, באתר יד ושם
* ''Christoph Dieckmann'' auf www.perlentaucher.de
* ''Fritz-Bauer-Institut''

קטגוריה:גרמנים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:מחברים
קטגוריה:ילידי 1960
שיאק

**שיאק** (באלבנית: **Shijak**, אופן היידוע באלבנית: **Shijaku**) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז דורס אשר במערב-מרכזה של אלבניה.

## גאוגרפיה ומינהל
העיירה שוכנת על תוואי הנהר ארזן  אשר חוצה אותה, כ-11 קילומטרים מבירת המחוז דורס וכ-31 קילומטרים מבירת אלבניה, טירנה. בעיירה שורר אקלים ים-תיכוני מובהק והטמפרטורה השנתית הממוצעת עמדה על 15.9 מעלות צלזיוס. ב-2015 במסגרת רפורמה שבוצעה בשלטון המקומי האלבני, הוכללו בשטח הרשות המקומית עוד שלושה יישובים בסביבתה, וב-2011 התגוררו בכל ישובי הרשות 27,861 תושבים.

## היסטוריה
ההיסטוריה של העיירה שיאק שזורה בזו של העיר דורס, ושיאק הייתה לאורך השנים עיירת לוויין שלה. שיאק הייתה נתונה לשליטת הקיסרות הרומית, האימפריה הביזנטית, הממלכה הבולגרית הראשונה, הרפובליקה של ונציה והאימפריה העות'מאנית אשר שלטה באזור מראשית המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-20.

בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה שיאק על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית ומתוארים מעשי טבח של הסרבים באוכלוסייה הכפרית המקומית בסביבה. בהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה שיאק. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי, ובהמשך על ידי כוחות צרפתיים ואיטלקיים. בהמשך, הועבר לחזקת ממלכת אלבניה.

באפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את שיאק. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה, כבש הוורמאכט את אלבניה. בנובמבר 1944 שוחרר האזור על ידי כוחות צבא בריטיים ופרטיזנים קומוניסטיים בראשות אנוור הוג'ה אשר תפס את השלטון במדינה.

סתיו העמים לא פסח על אלבניה, ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קרס השלטון הקומוניסטי במדינה, והתחולל משבר כלכלי אשר גרם להגירה שלילית משמעותית מהעיר. מספר התושבים בעיירה קטן בשיעור של 38.34 אחוזים, מ-9,459 ב-1989 ל-5,832 ב-2023. בנוסף, התמודדה שיאק עם נזקיה הכבדים של רעידת אדמה שהתחוללה ב-2019 ומוקדה היה סמוך לעיירה. נכון ל-2025 התבססה כלכלת שיאק על עבודה שכירה במגזר השירותים ועל מסחר קמעונאי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

שיאק
הנרי הווארד

**הנרי הווארד** (באנגלית: **Henry Howard**; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל רוד איילנד ה-32 בשנים 1873–1875.
## ראשית חייו
הנרי הווארד נודל בקרנסטון שברוד איילנד, כבנם של ג'סי ומרי הווארד. הוא התחנך בסמינר סמית'וויל, וב-1848 למד משפטים במשרדו של ויליאם הופין, לימים גם הוא מושל רוד איילנד. ב-1851 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של רוד איילנד והחל לעסוק במקצוע.
## קריירה פוליטית
ב-1857 נבחר הווארד לבית הנבחרים של רוד איילנד, הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת ב-1858, אך התפטר. הוא היה נציג לוועידות הארציות של המפלגה הרפובליקנית ב-1856 וב-1872.

ב-1858 פרש הווארד מעיסוקו בעריכת דין, ופתח משרד של בית העסק של חמו, אלישע האריס בניו יורק. כשנפטר האריס ב-1861, שב הווארד לרוד איילנד כדי לקחת חלק רחב יותר בניהול החברה. כשהתאגדה החברה ב-1865 כחברת הייצור האריס, היה הווארד לנשיאה. בהליך ההתאגדות לקח חלק גם אחיו דייוויד.

הווארד המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות לנשיאות של 1872 הוא היה חבר בחבר האלקטורים, שבהן נבחר יוליסס ס. גרנט לתקופת נשיאותו השנייה. ב-1873 נבחר הווארד לתקופת כהונתו הראשונה מבין השתיים כמושל רוד איילנד. לתקופת הכהונה השלישית הוא בחר שלא להתמודד. במהלך תקופת כהונתו כמושל שונו כמה גבולות שטחי שיפוט של ערים ברוד איילנד. חלק מקרנסטון סופח לפרובידנס ולצפון פרובידנס, ובנוסף סופחה פאוטוקט לפרובידנס. באותה תקופה חל גידול בפעילות החקלאית והתעשייתית, ועברו חוקים חדשים לשליטה בענף הרכבות ובסלילת כבישים.

ב-1876 היה הווארד שוב נציג לוועידת הרפובליקנים, וב-1878 הוא מונה על ידי הנשיא רתרפורד הייז כעוזר הנציב של התערוכה העולמית של פריז.

## פעילות עסקית
ב-1878, יחד עם פרדון ארמינגטון ועם גרדינר סי. סימס, הקים הווארד את חברת המנועים של ארמינגטון וסימס, שייצרה מנועי קיטור מהירים עם שסתומי בוכנה. תפוקת המנועים שלהם הובילה את תומאס אדיסון להשתמש בהם עבור תחנת הכוח שלו ברחוב פרל בניו יורק. החברה סבלה ממצב פיננסי קשה עקב הבהלה של 1893, וב-1896 כשלו עסקיה לחלוטין, ונכסיה נמכרו לחברת המנועים המזרחית (Eastern Engine company).

ב-1879 ייסד הווארד את חברת הטלפונים של פרובידנס, ושימש כנשיאה עד מותו. ב-1900 הוא פרש, והחברה של האריס בקובנטרי נמכרה לחברה אחרת, שנוהלה בין השאר על ידי חתנו של הווארד, אדוארד בקלין.

## חיים אישיים
ב-1851 נשא הווארד לאישה את קתרין גרין האריס, בתו של בעל חברת הטקסטיל והמושל לשעבר אלישע האריס. לשניים נולדו בת אחת ושני בנים.

הנרי הווארד נפטר בקובנטרי ב-22 בספטמבר 1905. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבעיר.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, Raimo, John, eds. **[https://archive.org/details/biographicaldire0004unse/page/1352/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4]**, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1353


## קישורים חיצוניים

* הנרי הווארד באתר אגודת המושלים הלאומית 
* הנרי הווארד באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:קרנסטון: אישים
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1905
כריסטופר אלרי

**כריסטופר אלרי** (באנגלית: **Christopher Ellery**; 1 בנובמבר 1768 – 2 בדצמבר 1840) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
אלרי נולד ב-1 בנובמבר 1768 בניופורט שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, ובשנת 1787 השלים את לימודיו במכללת ייל. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בניופורט. בין 1794 ל־1798 שימש כפקיד בית המשפט העליון של מחוז ניופורט.

אלרי היה אחיינו של ויליאם אלרי, נציג רוד איילנד בקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1784 נישאה בתו, בטסי, לסמואל ורנון.

### מסע העבדות
בשנת 1788 מימן אלרי מסע עבדות על גבי הבריג "וושינגטון", יחד עם קונסטנט טייבור וסוחר העבדים הבולט של ניופורט, סמואל ורנון – שהיה חתנו. הקפטן, ויליאם גרדנר, רכש 200 אפריקאים משועבדים מחוף הזהב, ולאחר מכן הפליג למרטיניק ושם מכר 165 מהם. מכאן שמעריכים כי 35 מתו במהלך המסע.

### קריירה פוליטית
אלרי נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את מקומו של ריי גרין שהתפטר, וכיהן מה־16 במאי 1801 ועד ה־3 במרץ 1805. בבחירות 1804 הוא הפסיד את מושבו לג'יימס פנר, בנו של מושל המדינה, ארתור פנר. בשנת 1806 מינה אותו הנשיא תומאס ג'פרסון כנציב הלוואות פדרלי בפרובידנס, ובשנת 1820 מונה לגובה המכס של ניופורט – תפקיד שבו החליף את דודו ושבו החזיק עד שנת 1834.

### מכתבי ז'ופרואה
ב־1801 אירע מקרה תמוה: מכתב לנשיא תומאס ג'פרסון נשלח כביכול בשם ניקולס ז'ופרואה, צורף מניופורט. המכתב כלל האשמות כלפי אזרחים ובעלי תפקידים רבים, וכתב בין היתר כי "נדרש טיהור, ולא נוכל להיטהר אלא אם תנקה כליל את האורוות של אוגיאס". ז'ופרואה קיבל תשובה מהנשיא, אך פקפק באמיתותה והכחיש ששלח מלכתחילה מכתב כלשהו.

אלרי, תושב מקומי, העיד שהמכתב מהנשיא אמיתי ואף החרים אותו כדי להשיבו לג'פרסון. לאחר מכן האשים את חבר הקונגרס ג'ון ראטלדג' הבן מקרוליינה הדרומית – שגם התגורר אז בניופורט – בזיוף המכתב הזה ומכתב נוסף שיוחס לז'ופרואה. "מכתבי ז'ופרואה" פורסמו לאחר מכן בעיתון Newport Rhode-Island Republican ב־18 בספטמבר 1802, תחת הכותרת "מכתבי ראטלדג' לנשיא ארצות הברית". לפי הכתוב שם, אף שז'ופרואה דיבר אנגלית באופן שוטף, היה ספק אם יכול היה לכתוב "אפילו משפט אחד נכון בשפה". לאחר גל של האשמות ותצהירים, אתגר ראטלדג' את אלרי לדו-קרב, אך אלרי סירב.

בינואר 1803 תקף ראטלדג' את אלרי, "הכה אותו בפומבי במקל ומשך באפו ובאוזניו". אף שראטלדג' המשיך לטעון לחפותו, הוא בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת באותה שנה בעקבות הפרשה והתדמית השלילית שנלוו לה.

### מותו
כריסטופר אלרי מת במידלטאון שברוד איילנד ב-2 בדצמבר 1840. הוא נקבר בבית הקברות Common Burying Ground and Island Cemetery בניופורט.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:ניופורט (רוד איילנד): אישים
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1768
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1840
בית הכנסת הכוראלי (חרקיב)

**בית הכנסת הכוראלי חרקיב** (באוקראינית: **Харківська хоральна синагога**) הוא בית כנסת אורתודוקסי שנמצא ברחוב פושקינסקה 12, חרקיב, אוקראינה. הסגנון האדריכלי של הבניין הוא שילוב של גותי רומנסקי, התחייה הגותית ואדריכלות נאו-מורית. זהו אחד מבתי הכנסת הגדולים באוקראינה, הבניין מתנשא לגובה של 42 מטר, אורך הבניין 50 מטרים, ושטחו 2,067 מ"ר. הבניין שייך לחסידות חב"ד המקיימת בו את פעילותה.

## היסטוריה
בית הכנסת ממוקם במקום ששכן בו קודם לכן "בית תפילה" יהודי, שנבנה בשנת 1867. נערכה תחרות תכנונית בחסות אגודת האדריכלים הקיסרית של סנקט פטרבורג, ובין 17 מתמודדים זכה האדריכל יעקב גווירץ מהעיר סנקט פטרבורג. חבר השופטים ציין: "המבנה כולו הוא מסה שלווה ויפהפייה, שאינה נטולת עניין פואטי... ומחזיר בזיכרון קשתות וחללים גדולים של מבנים עתיקים בארץ ישראל".

### בניה
הבנייה החלה ב-1909 בפיקוח אדריכל מקומי, מיכאיל פיסקונוב, והושלמה ב-1913 בעלות של 150,000 רובל רוסי. הבניין בנוי רחוק מהרחוב, בהתאם לחוק המקומי שחייב מרחק כזה מבתי תפילה נוצרים.

### בתקופה הסובייטית
ביוני 1923 נסגר בית הכנסת והולאם בידי השלטון, והוסב למועדון עובדים יהודים במסגרת הקומינטרן. ועדת היבסקציה הכריזה על יום סגירת בית הכנסת כחג, וצעדה שבסיומה נישא דגל אדום לתוך האולם עצמו. העיתון דער עמעס כינה את המקום "קן נגדי למהפכה" וטען שספרי התורה במקום הוקדשו לצאר. בשנים אלו שימש הבניין גם כמועדון, קולנוע ומרכז ספורט.

### הווה
לאחר התפרקות ברית המועצות נאבקו גופים יהודיים שונים על השליטה בבית הכנסת. אדוארד חודוס ייצג את קהילת היהדות הרפורמית ואחז במבנה, בזמן שנציגי חב"ד טענו אף הם לזכותם במקום. בשנות ה-90 פעלו שתי קהילות במקביל: חודוס פעל בקומה השנייה של הבניין (שם אף ניהל עסק עתיקות ומועדון אגרוף ילדים בערבי שישי).

בשנת 1998 פרצה שריפה במבנה והוא הועבר לשליטת חב"ד. ב-2003 הושלמה עבודת שיפוץ נרחבת.

בית הכנסת מהווה מרכז לפעילות יהודית בחרקיב ואחד מסימני ההיכר של העיר. חגים נצפים במקום על ידי יהודים ולא-יהודים כאחד; באירועים השתתפו נציגי הממשל המקומי ואנשי ציבור, כמו בחג חנוכה שבו השתתפו חבר הפרלמנט פטרו יושצ'נקו והמושל ארסן אבקוב. אירועים נוספים כללו טקס מחווה לוותיקי מלחמת העולם השנייה היהודים בחרקיב. ראש עיריית חרקיב גנאדי קרנס השתתף בחגיגת פורים ובחתונת בת הרב.

חב"ד מפעילה במקום משרדים, מקווה, ישיבה ועוד מוסדות, בהם בית ספר יסודי ועל-יסודי (כיתות 1–11) עם כ-500 תלמידים וגן ילדים לכ-70 ילדים. רבה הנוכחי, משה מוסקוביץ', משמש גם בתור הרב הראשי של חרקיב.

במרץ 2022 בית הכנסת ניזוק חלקית מהפצצה רוסית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.

## ראו גם
* יהדות חרקיב

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: בתי כנסת
קטגוריה:חרקיב: מבנים
אלכסנדר זיסקינד ערסלר

**אלכסנדר זיסקינד ערסלר** (בליטאית: **Aleksander Zyskind Ersler**; 29 ביוני 1854 – 29 באוקטובר 1923) היה חזן ומלחין ליטאי–פולני.

## ביוגרפיה
ערסלר נולד ליהודה לייב בעיירה שקוד שבליטא, ב־29 ביוני 1854. הוא גדל והתחנך בישיבות ווילקומיר וווילנה, ושם נחשף למסורת המוזיקלית הליטאית. בעת לימודיו בווילנה הגיע לעיר החזן המפורסם מוורשה, יעקב וייס, שלקח אותו לשמש כ וכזמר מסייע במשך שלוש שנים.

לאחר נישואיו נסע לערים מרכזיות לשכלול מיומנויותיו. תחילה למד בקניגסברג אצל החזן הירש וינטראוב, שחינכו למסורת הקלאסית של פולין וליטא. אולם ערסלר ביקש ללמוד גם את תורת ההרמוניה וההלחנה, ולכן עבר לברלין, שם למד תאוריה מוזיקלית אצל מוזיקאים גרמנים. השכלתו זו ניכרה בהמשך בכל לחניו.

לאחר שנות הכשרה נסע לשמש חזנות בקהילות שונות:
* שימש כחזן בקליש במשך כעשר שנים;
* לאחר מכן כיהן שנה אחת כחזן שני בבית הכנסת הכוראלי בלודז';
* עבר לשמש כחזן בעיר מיטאו בקורלנד (כיום ילגבה, לטביה);
* לבסוף הוזמן לכהן כחזן ראשון בבית הכנסת העירוני של וולוצלאבק (Włocławek), והחזיק במשרה זו עד פטירתו.

במהלך הקריירה שלו, שארכה כארבעים שנה, הלחין ערסלר ניגונים מקוריים רבים, אשר שולבו בהדרגה בשירת בית הכנסת בפולין, בליטא ובקהילות נוספות במזרח אירופה.

ביום טוב האחרון של חייו חלה, והובא מוולוצלאבק לוורשה, שם נפטר ב־29 באוקטובר 1923.

## יצירתו
ערסלר היה מן הבולטים שבמלחיני החזנות במזרח אירופה בשלהי המאה ה־19. יצירותיו יצאו בדפוס ונפוצו ברבות מקהילות האזור.
* **מנגינות לתפלות ראש השנה ויום הכיפורים** – ורשה, תרנ"ה (1895). קובץ זה נחשב לאחת מאבני היסוד של יצירתו, והוא כולל לחנים לימים הנוראים לקול חזן ולמקהלה.
* **"תהלה וזמרה"** – שני חלקים (תרע"ד – 1914): חלק א': "לקבלת שבת". חלק ב': "לשחרית ולמוסף"
* לצד פרסומים אלו נמצאו בכתב ידו עשרות ניגונים נוספים שלא נדפסו.

## קישורים חיצוניים
*פינחס שרמן, סקירה על ערסלר – "תולדות החזנות" (1924) 
* אליהו זאלודקאווסקי, אזכור על ערסלר – "קולטור-טרעגער פון דער ידישער ליטורגיע" (1930) 
* אוסף "תהלה וזמרה" חלק ראשון בספרייה הלאומית של פרנקפורט
* אוסף "תהלה וזמרה" חלק שני בספרייה הלאומית של פרנקפורט
*תמונת מצבתו בבית הקברות היהודי בורשה
* 
הודעות פטירתו:
*⁨⁨דער פאלקספריינד⁩, 30 נובמבר 1923⁩
*⁨⁨דער מאמענט⁩, 2 נובמבר 1923⁩
*י. מ. בידערמאן, וועגן חזנות און קאמפאזיציע,⁨⁨ וולאצלאווקער שטימע⁩, 19 ספטמבר 1937⁩, עמ' 4
*⁨⁨וולאצלאווקער שטימע⁩, 24 פברואר 1939⁩
*⁨⁨הצפירה⁩, 29 יולי 1897⁩
*⁨⁨הצפירה⁩, 3 אפריל 1914⁩

קטגוריה:חזנים
קטגוריה:מלחינים יהודים
קטגוריה:מוזיקה יהודית
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:ילידי 1854
קטגוריה:נפטרים ב-1923
פליקס הברט

**פליקס הברט** (באנגלית: **Felix Hebert**; 11 בדצמבר 1874 – 14 בדצמבר 1969) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד. הוא היה האדם הראשון ממוצא צרפתי-קנדי שכיהן בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו, השכלה וקריירה מוקדמת
הברט נולד ב-11 בדצמבר 1874 בסן-גיום, קוויבק, כאשר הוריו שהו שם כדי לטפל בבריאות אביו אדוארד. בשנת 1880 חזרה המשפחה לקובנטרי שברוד איילנד, שם למד בבתי ספר ציבוריים. לאחר מכן למד באקדמיה לה סאל בפרובידנס והשלים את לימודיו ב־1893.

הברט עבד כפקיד חשבוניות ברכבת מ־1893 עד 1896, וכמזכיר פרטי לגנרל צ'ארלס ר. ברייטון מ־1896 עד 1898. לאחר מכן מונה כפקיד במשרד גזבר המדינה וולטר א. ריד ושם עבד שנה אחת.

הוא כיהן כסגן מפקח ביטוח של רוד איילנד בין 1898 ל־1906, למד משפטים, הוסמך כעורך דין ב־1907 והחל לעסוק בעריכת דין בפרובידנס.

### קריירה משפטית ופוליטית
הברט כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי של המחוז השיפוטי הרביעי ברוד איילנד בין 1908 ל־1928. בין 1924 ל־1934 כיהן כנאמן באגודת נתניאל גרין, ובין 1925 ל־1934 כיהן כחבר ומזכיר ועדת בית המשפט של מחוז פרובידנס.

הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, כשהדיח את הדמוקרטי פיטר גרי בהפרש של 51% מול 49%. הוא כיהן מ־4 במרץ 1929 עד 3 בינואר 1935. בבחירות 1934 ניסה להיבחר מחדש אך הפסיד בגומלין לפיטר גרי, שזכה ב־57% מהקולות.

ב־1931 נסע לאירופה כדי לבחון מערכות פיצויי אבטלה, וחזר לארצות הברית כדי לייעץ לנשיא הרברט הובר נגד פיצויי אבטלה פדרליים. במהלך כהונתו בסנאט כיהן כמצליף הסיעה הרפובליקנית בסנאט בין 1933 ל־1935, וכיו"ר ועדת הפטנטים בקונגרס ה-72.

לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין, היה חבר בוועדה הרפובליקנית הלאומית בין 1944 ל־1952, ושימש כיועץ לחברות הביטוח למפעלים. נחשב לסמכות בינלאומית בתחום דיני הביטוח.

הברט נפטר ב־14 בדצמבר 1969 בוורוויק שברוד איילנד, ונקבר בבית הקברות סנט ג'וזף, ווסט וורוויק.

## חיים אישיים
הברט היה קתולי, וחבר בפרבריית סנט ז'אן באפטיסט, אותה ייסד אביו. כמו כן, היה חבר במגוון אגודות ומועדונים, כולל מועדון הקתולים ומועדון Turk's Head בפרובידנס.

ב־18 בספטמבר 1900 התחתן בווייר שבמסצ'וסטס עם וירג'יניה מ. פרובוסט (1875–1958), בתם של ז'אן אוקטב פרובוסט ואשתו וירג'יני (לבית דסלרי). לזוג נולדו ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
קיארה אייצי

**צ'יארה תרזה אייזי** (באיטלקית: **Chiara Iezzi**; נולדה ב-27 בפברואר 1973) היא זמרת, משוררת ושחקנית איטלקייה. היא הייתה חלק מהצמד פאולה וצ'יארה ביחד עם אחותה פאולה אייזי עד 2013 אז החליטה להתמקד בקריירת המשחק שלה ובקריירת סולו היא חזרה לשיר בשנת 2022 עם אחותה פאולה.

## קריירה
### קריירה בשירה
לאחר שהחלה את הקריירה שלה בלהקות פאנק וג'אז, בשנת 1996 היא ואחותה פאולה הקימו ביחד את הצמד פאולה וצ'יארה והשתיים חתמו על חוזה עם חברת סוני מיוזיק איטליה. הן התחרו כצמד מספר פעמים בפסטיבל המוזיקה של סן רמו בשנים 1997, 1998, 2005 ו-2023.

בשנת 2000 הן הוציאו את הסינגל Vamos a bailar (Esta vida nueva) מתוך אלבום בשם Television שקיבל אלבום פלטינה וזכה להצלחה בינלאומית.

בשנת 2007 הוציאה אייזי מיני-אלבום ראשון כזמרת סולו: Nothing at All הוא היה אחד הסינגלים הנמכרים ביותר באיטליה בשנת 2007. הקליפ הרשמי צולם בלונדון על ידי מאקי גרזי. בשנת 2013 היא הוציאה את המיני-אלבום L'Universo.

בדצמבר 2013 היא הוציאה גרסת כיסוי לשיר Hallelujah של ליאונרד כהן.

בשנת 2015 היא השתתפה כמתמודדת בעונה השלישית של The Voice איטליה.

בשנת 2022 החליטה ביחד עם אחותה להקים מחדש את הצמד פאולה וצ'יארה. בדצמבר 2022 הן הודיעו שייקחו חלק בפסטיבל המוזיקה של סן רמו 2023 עם סינגל בביצוע מחודש שלהן בשם "Furore". הסינגל זכה להכרה ציבורית רבה והפך במהרה ללהיט ולשיר טרנדי בטיקטוק.

בקיץ 2023 הוציאו הצמד את הסינגל "Mare Caos" מתוך אלבום מלא שלהם בשם "Per Sempre" שכלל להיטים רבים ובין היתר ביצועים חוזרים לשירים שלהן שהצליחו בעבר ושיתופי פעולה עם אמנים מעולם המוזיקה האיטלקי. הצמד השתתף גם בסינגל הקיץ "Lambada" של להקת Boomdabash . בדצמבר 2023 הוציאו הצמד את הסינגל "Solo Mai".

### קריירה במשחק
אייזי התעניינה במשחק מאז גיל ההתבגרות. לאחר שסיימה לימודים בתחום עיצוב אופנה היא החלה ללמוד בבית ספר למשחק כתחביב, ובעקבות כך שיחקה בכמה וידאו קליפים. כשהייתה בת 22 היא הוזמנה לאודישן לתפקיד משחק ברומא.

בשנת 2010 היא שיתפה פעולה בביצוע פסקול הסרט "Maledimiele", סרט בבימויו של מרקו פוצי, שם שרה את שיר הנושא L'altra parte di me ("הצד השני שלי"). השיר זכה בפרס הווידאוקליפ של רומא.

בשנת 2011 היא החלה בלימודי משחק מקצועיים.

בשנת 2014 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט "מתחת לסדרה" (2014) של איוון סילבסטריני. חלקו הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה, בפסטיבל הסיפורת של רומא ובפסטיבל האינטרנט של רומא.

בשנת 2015 היא שיחקה בעונה השנייה של הסדרה Alex & Co בתפקיד ויקטוריה ויליאמס, אמה של לינדה ובעלת בית הספר. היא השתתפה בסדרה *Il ragazzo della Giudecca* ומאוחר יותר באותה שנה הצטרפה לצוות השחקנים של סרטו של לואי נרו, The Broken Key בתפקיד אסתר .

שנה לאחר מכן היא נבחרה על ידי פראדה לקחת חלק בסרטון פרסומת The Hour of the Wolf במסגרת קמפיין למשקפי פראדה.

קיארה עובדת כמפיקה ובמאית, ובפברואר 2014 ייסדה את החברה שלה: Licantro Bros Film. באוקטובר 2021 היא לקחה חלק בסרט " The Solemn Vow", בבימויו של ארוס ד'אנטונה.

## חיים אישיים
בשנת 2008 היא החלה בתהליך של גיור. בשנת 2014 נישאה למאיר כהן.

מאז שנת 2016 אייזי חולקת את חייה בין מילאנו ללוס אנג'לס.

## דיסקוגרפיה
### סינגלים

### סרטוני מוזיקה

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* צ'יארה אייזי באתר אידיבי

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:ילידי 1973
קטגוריה:שחקניות איטלקיות
קטגוריה:מילאנו: אישים
רצח ג'ורג' סעדו

**רצח ג'ורג' סעדו** (ט"ו בסיון ה'תשכ"א, 30 במאי 1961 – י"ט באדר ה'תשע"ב, 12 במרץ 2012) הוא פיגוע ירי שבוצע בעיר רמלה ב-12 במרץ 2012 בו נערים ערבים רצחו את ג'ורג' סעדו, יהודי בן 51 ברמלה אב ל-5, בזמן שטייל עם כלבו ברחוב הזית שבעיר בשל היותו יהודי.

## הרצח

הרצח אירע ביומו ה-4 של מבצע הד חוזר של ישראל כנגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, דבר שעורר זעם רב בקרב ערביי ישראל.

בכל ערב נהג ג'ורג' סעדו, תושב רמלה, לטייל עם כלבו. 12 במרץ 2012 בערב יצא לטיול שגרתי עם כלבו ליד שכונת ג'ואריש בעיר.

כשעבר בשדה ליד רחוב הזית ג'ורג' הותקף על ידי קבוצה של שישה צעירים ערבים שישבו ועישנו במקום, אשר קיללו אותו ויידו אבנים עליו ועל כלבו. לאחר שווידאו שסעדו אינו נושא עימו נשק להגנה עצמית הם נשמעו אומרים 'אנחנו עושים את זה בגלל מה שאתם עושים בעזה', הכוונה למבצע הד חוזר, ואחד מהם ירה בג'ורג' ובכלבו שלוש יריות. הכלב מת במקום. ג'ורג' פונה על ידי שכן לבית החולים קפלן, אך שם נפטר כעבור זמן קצר.

## לאחר הרצח
המחבלים הם בני חמולת ג'ואריש השוכנת בדרום-מערב העיר. בספטמבר 2013 בית המשפט המחוזי בלוד גזר 12 שנות מאסר על קטין ערבי בן 17 שהורשע במסגרת הסדר טיעון ופסק עליו לשלם למשפחתו של סעדו 140,000 ש"ח. לאחר מספר ימים הוכר סעדו כנפגע פעולות איבה. 
## ראו גם
* המהומות בלוד
* מבצע הד חוזר

## הערות שוליים

קטגוריה:רמלה: היסטוריה
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2012
קטגוריה:ישראל: פיגועי ירי
קטגוריה:פיגועים שבוצעו על ידי ערבים-ישראלים
דייסון (חברה)

**דייסון** (באנגלית: **Dyson**) היא חברה סינגפורית-בריטית רב-לאומית. החברה הוקמה ב-1991 על ידי ג'יימס דייסון, בריטי ממלמסבורי. החברה מייצרת שואבי אבק, מטהרי אוויר, מייבשי ידיים ומייבשי שיער. נכון ל-2022, דייסון מעסיקה 14,000 עובדים ברחבי העולם. ב-2019, דייסון הזיזה את המטה שלה מהממלכה המאוחדת לסינגפור, קרוב יותר לתעשייה היצרנית של החברה וללקוחותיה באסיה.

פרס ג'יימס דייסון ומכון דייסון להנדסה וטכנולוגיה קרויות על שם החברה והמייסד שלה.

## היסטוריה
בתחילת שנות ה-70, ג'יימס דייסון רכש את החברה Hoover, אשר עסקה בתעשיית שואבי האבק. החברה נקלעה לקשיים כלכליים ודייסון ניסה להחיותה.

דייסון עבד על סוג של מריצה המחוברת לשואב אבק. אותה מכר בשוק. בהמשך התעשיין ג'רמי פרי השקיע 49% מהחברה בשביל לעבוד על שואבי האבק על שלה. דייסון ייצרה 5,127 דגמים של שואבי אבק מ-1979 עד 1984. ב-1983, החברה מכרה 500 יחידות.

ב-1985, החברה היפנית Apex Ltd הביעה עניין בחברה, ורצתה לרכוש את עיצוב שואב האבק שלה. ב-1986, Apex הוציאו גרסה משופרת של שואב האבק בשם "G-Force".

בהמשך, החברה ייצרה מכשירים נוספים, כמו מייבשי ידיים ומטהרי אוויר. ב-2004, פתחה מפעל במלזיה ב-2.63 מיליון דולר. שם החלה לייצר. בהמשך היא גם עברה לייצר בסין ובסינגפור. ב-2007, שיתפה פעולה עם החברה הסינגפורית  ממנה רכשה חומרי גלם. ב-2013 היא השקיעה 360 מיליון דולר על מפעל בטואס, סינגפור.

בשנת 2016, דייסון העסיקה 7,000 עובדים. על פי החברה, רוב העובדים שלה עובדים תחת החברה הסינגפורית . ב-2017 הרחיבה את פעילותיה בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות בריטיות
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-1990
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
סתיו אידיסיס

**סתיו אידיסיס** (נולדה ב-31 בדצמבר 1983) היא שחקנית, מחזאית, ותסריטאית ישראלית. יוצרת הסדרה בלאדי מורי שזכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל סירייס מאניה - צרפת (2022).

## ביוגרפיה
אידיסיס למדה משחק בתיכון תלמה ילין ובבית צבי וסיימה לימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב. בתחילת דרכה שיחקה בהצגות ילדים ובמקביל כתבה עם אביה, חיים אידיסיס, תסריטאי, מחזאי ובמאי, פרקים לסדרות שאת התסריט שלהן הוא ערך. ב־2007 זכתה בפרס שחקנית השנה בהצגות ילדים ונוער על התפקיד הראשי בהצגה אני אתגבר המבוססת על ספרה של הסופרת דבורה עומר.

בשנים הבאות שיחקה בלא מעט הצגות וסדרות טלוויזיה, ביניהן: כל העולם במה (2002), הצלצול הוא בשבילי (2005), החיים זה לא הכל (2010), שרגא בישגדא (2016) פרויקט אפסילון (2016) והקלמרים (2019).

כתסריטאית הייתה שותפה בין היתר לכתיבת הסדרות: בית ספר למכשפים (2013), שרגא בישגדא (2016), מיכל הקטנה והמפלצות (2018), השכונה של הופ! (2020).

בשנת 2019 כתבה יחד עם גלעד שמואלי את ההצגה "בואו נפתח את זה" שעלתה לראשונה כקריאה מבוימת בפסטיבל "כאן ועכשיו" בתיאטרון הקאמרי, ומאז שנת 2022 מוצגת על במת התיאטרון.

כמו כן כתבה את שיר הפתיחה לתוכנית סבא דוליטל בערוץ הופ.

בשנת 2025 נולדה בתה הבכורה. מתגוררת בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:מחזאיות ישראליות
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
פוסטומוס הצעיר

**פוסטומוס הצעיר** (בלטינית: *Postumus Iūnior*) מופיע בהיסטוריה אוגוסטה כאחד מ"שלושים הטיראנים", אשר נטלו את השלטון בכוח נגד הקיסר הרומי גליאנוס (שליט יחיד בשנים 260–268).

על פי הרשימה הפסאודו-היסטורית של "שלושים הטיראנים" בהיסטוריה אוגוסטה, לקיסר האימפריה הגאלית פוסטומוס היה בן, שגם הוא נקרא פוסטומוס, אותו מינה להיות ה"קיסר"  הראשון, ומאוחר יותר אף "אוגוסטוס" ושליט-שותף.
מחבר ההיסטוריה אוגוסטה טוען שפוסטומוס הצעיר היה רטור מיומן, וש"הסתירות" (*Controversiae*) שלו הוכללו בין אלה של קווינטיליאנוס.
פוסטומוס הצעיר נהרג יחד עם אביו בשנת 268, במהלך המרד של לייליאנוס (נקרא "לוליאנוס" בהיסטוריה אוגוסטה).

ההיסטוריון ג'. פ. דרינקווטר (J. F. Drinkwater) דוחה את ההתייחסות בהיסטוריה אוגוסטה לפוסטומוס הצעיר כ"בדיה". אין אזכורים של אף בן של פוסטומוס על מטבעות או כתובות מאותה תקופה.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "חיי פוסטומוס הצעיר", ד, עמ' 209–210.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 4, Postumus the Younger

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-268
קטגוריה:קיסרים
נבאל ת'ואבתה

**נבאל ת'ואבתה** (בערבית: نبال ثوابتة) היא פעילה פלסטינית למען זכויות נשים וסופרת סיפורים קצרים, העובדת באוניברסיטת ביר זית.

## לימודים
1998 - 1999 - אוניברסיטת ירדן - תואר שני בניהול והכשרה חינוכית

1991 - 1996 - אוניברסיטת אל-ירמוכ, ירדן - תואר ראשון בעיתונאות ומדיה.

## קריירה
ת'ואבתה הייתה האישה הראשונה שנבחרה למועצת הכפר בית פג'אר (כפר שמרני מאוד ליד בית לחם), שם כיהנה במשך שבע שנים. בחסות ארצות הברית היא השתתפה בקורסי הכשרה לקמפיינים פוליטיים ב-2002 ופיתחה מדריך הכשרה שיעזור לנשים אחרות להשיג מושבים במועצה. היא גם התנדבה לעזור להן בעצמה. בשנת 2005 ייסדה את העיתון החודשי "אל חל" (שפירושו "המצב"), העוסק בנושאים שנויים במחלוקת, כולל גילוי עריות, פוליגמיה, רציחות בטענת חילול כבוד המשפחה, נישואים בלתי חוקיים, לסביות ומצוקת העניים. בשנת 2008 הייתה העורכת הראשית של העיתון ואחת הכותבות. בגיליון הראשון של העיתון, פורסמה בשער תמונה של אמינה עבאס, אשתו של מחמוד עבאס, מה שיצר מחלוקת רבה; לדברי ת'ואבתה, התמונה הייתה הפעם הראשונה שאמינה הופיעה בציבור. ת'ואבתה הפנתה את תשומת הלב לסוגיות חברתיות באמצעות כתיבת תסריטים לטלוויזיה בנושאים הכוללים את מצוקתן של נשים אנאלפביתיות וכתיבה והפקה של סרטים דוקומנטריים בנושאים הכוללים התאבדות בקרב נשים פלסטיניות. היא לימדה גם כתיבה חוקרת וכתיבה יוצרת.

ת'ואבתה קיבלה איומים על חייה בשל פעילותה אך המשיכה בה.

בשנת 2015 מונתה למנהלת מרכז פיתוח התקשורת של אוניברסיטת ביר זית, שעסקה במדיניות התקשורת הלאומית של פלסטין.

## פרסים
ת'ואבתה קיבלה את אות האומץ הנשי הבין-לאומי לשנת 2008.

## חיים אישיים
ת'ואבתה נשואה לוואליד אג'ל ואם לשני ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכות אות האומץ הנשי הבין-לאומי
קטגוריה:פוליטיקאיות פלסטיניות
קטגוריה:עיתונאיות פלסטיניות
קטגוריה:במאיות קולנוע פלסטיניות
קטגוריה:סופרות פלסטיניות
קטגוריה:ילידות המאה ה-20
מודל מקור-מסנן

**מודל מקור-מסנן** מייצג דיבור כשילוב של מקור הצליל, כגון מיתרי הקול, ומסנן אקוסטי ליניארי, כמו מערכת הקול. למרות היותו קירוב בלבד, המודל נמצא בשימוש נרחב במספר יישומים כגון סינתזת דיבור וניתוח דיבור בשל פשטותו היחסית. הוא קשור גם לחיזוי ליניארי. פיתוח המודל נובע, במידה רבה, מעבודתו המוקדמת של גונאר פאנט, אם כי אחרים, בעיקר קן סטיבנס, תרמו גם הם באופן משמעותי למודלים העומדים בבסיס הניתוח האקוסטי של דיבור וסינתזת דיבור. פאנט התבסס על עבודתם של טסוטומו צ'יבה ומסאטו קאג'יאמה, שהראו לראשונה את הקשר בין התכונות האקוסטיות של תנועה לצורת מערכת הקול.

הנחה חשובה שנעשית לעיתים קרובות בשימוש במודל מקור-מסנן היא חוסר התלות בין המקור והמסנן. לאור זה, יש להתייחס למודל בצורה מדויקת יותר כ"מודל מקור-מסנן בלתי תלוי".

## היסטוריה
בשנת 1942, החוקרים היפנים צ'יבה וקאג'יאמה פרסמו את מחקרם על אקוסטיקה של תנועות ומערכת הקול בספרם, "התנועה: טבעה ומבנהה". על ידי יצירת מודלים של מערכת הקול באמצעות צילום רנטגן, הם הצליחו לחזות את תדרי הפורמנט של תנועות שונות, ובכך ליצור קשר בין השניים. גונאר פאנט, מדען דיבור חלוץ, השתמש במחקרם של צ'יבה וקאג'יאמה שכלל צילום רנטגן של מערכת הקול כדי לפרש את הנתונים שלו על צלילי דיבור ברוסית בספר "תיאוריה אקוסטית של הפקת דיבור", אשר ביסס את מודל המקור-מסנן.

## מידול הפקת דיבור אנושי
ממוזער|216x216 פיקסלים|שילוב אפשרי אחד של מקור ומסנן במערכת הקול האנושית
בדיבור אנושי, מקור הקול הוא שפתות הקול, שיכולים להפיק צליל מחזורי כשהם מכווצים או צליל א-מחזורי (רעש לבן) כשהם רגועים. המסנן הוא שאר מערכת הקול, שיכולה לשנות צורה באמצעות מניפולציה של הלוע, הפה וחלל האף. פאנט משווה באופן גס את המקור והמסנן לפונציה  וארטיקולציה , בהתאמה. המקור מייצר מספר הרמוניות בעלות אמפליטודות משתנות, אשר עוברות דרך מערכת הקול ומוגבלות או מוחלשות כדי לייצר צליל דיבור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אקוסטיקה
קטגוריה:קול
אדי איגן

**אדוארד פטריק פרנסיס "אדי" איגן** (**Edward Patrick Francis “Eddie” Eagan**; 26 באפריל 1897 – 14 ביוני 1967) היה מתאגרף ומחליק מזחלות בובסליי אמריקאי, אלוף אולימפי באיגרוף במשקל קל-כבד ובמזחלות בובסליי לרביעיות.

איגן היה הראשון מבין שישה ספורטאים בלבד שזכו במדליות הן במשחקי הקיץ האולימפיים והן במשחקי החורף האולימפיים בענפים שונים, והוא היחיד שזכה בשתי המסגרות במדליית זהב בענפים שונים.
## ביוגרפיה
איגן נולד בדנוור, קולורדו. הוא עסק באיגרוף מנערותו, ובהיותו סטודנט באוניברסיטת דנוור למשך שנה אחת זכה באליפות מערב ארצות הברית באיגרוף במשקל בינוני.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין ארטילריה באירופה, והיה אלוף חיל המשלוח של ארצות הברית באגרוף במשקל בינוני.

לאחר המלחמה עבר ללמוד באוניברסיטת ייל, וב-1919 זכה באליפות ארצות הברית למתאגרפים חובבים במשקל כבד. אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת אוקספורד. במהלך לימודיו באוקספורד זכה גם באליפות אנגליה למאגרפים חובבים במשקל כבד, ב-1923.

## משחקי הקיץ האולימפיים
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) התחרה איגן באיגרוף במשקל קל-כבד, וזכה במדליית הזהב.

הוא התחרה גם באולימפיאדת פריז (1924), הפעם במשקל כבד, אך הפסיד בקרב הראשון שלו והודח.

## משחקי החורף האולימפיים
איגן חזר למסגרת האולימפית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) כחלק מנבחרת ארצות הברית במזחלות בובסליי לרביעיות, וזכה במדליית הזהב עם הרביעייה. בכך הפך לספורטאי הראשון אי פעם (וכיום – אחד משישה) שזוכה במדליות הן באולימפיאדת הקיץ והן באולימפיאדת החורף בענפים שונים, והיחיד עד היום שזכה בשתי המסגרות במדליית זהב בענפים שונים.
## חיים אישיים
ב-1927 נישא איגן למרגרט קולגייט, בת למשפחת מייסדי תאגיד קולגייט-פלמוליב.

ב-1932 התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק והחל בקריירה כעורך דין פרטי. במשך 5 שנים היה עוזר התובע של המחוז הדרומי של ניו יורק (הכולל שמונה מחוזות של מדינת ניו יורק, כולל הרבעים מנהטן והברונקס בעיר ניו יורק), בטרם הצטרף לחיל האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, במהלכה שירת בענף התובלה של החיל. הוא השתחרר בתום המלחמה בדרגת לויטננט-קולונל.

לאחר המלחמה מונה ליושב ראש איגוד הספורט של מדינת ניו יורק, המפקח על אירועי ענפי הלחימה במדינה, ובראשם האיגרוף. הוא עזב את התפקיד ב-1951 על מנת להתמקד בקריירת עריכת הדין שלו.

איגן מת בגיל 70 ונקבר בעיירה ריי, במחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קולורדו
קטגוריה:דנוור: אישים
קטגוריה:מתאגרפים אמריקאים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אגרוף
קטגוריה:נהגי מזחלות מרוץ
קטגוריה:קולורדו: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967