צבא השחרור הלאומי (אלג'יריה)

**צבא השחרור הלאומי** של אלג'יריה בצרפתית: ALN  או **L’Armée de libération nationale** (בערבית:  **جيش التحرير الوطني الجزائري**) הוקם ב-1954 על ידי CRUA  (הוועד  המהפכני לאחדות ופעולה) והיווה הזרוע הצאבית של החזית לשחרור לאומי FLN במלחמה שתנהלה בשנים 1962-1954 באלג'ריה נגד הנוכחות הצרפתית בארץ זו.

החל מנובמבר 1954 התנהל המאבק בערים הגדולות של אלג'יריה וכן במקומות הכי נידחים בפנים המושבה, על ידי מחתרות. ככל שהמלחמה נמשכה הפך הצבא לשחרור לאומי מצבא פרטיזנים של כ-3000 בני אדם חמושים ומאומנים בקושי,  אך נחושים, לצבא "קלאסי". ועידת סומאם באוגוסט 1956 הטוותה את מבנה תנועת המרד והעניקה לה מצע.
הארגון הקים לעצמו מטה כללי État-Major Général (EMG)
וחילק את אזורי המאבק לששה וילאיה או אזורים צבאיים כאשר בראש כל אחד מהם מינה מפקדים שהיו כפופים  לפי סולם הייררכי לראש המטה הכללי.

## עשר ההוראות של ALN
עשר ההוראות  של ALN היו 
#להמשיך במאבק השחרור עד להשגת העצמאות המוחלטת
# להמשיך בהרס כוחות האויב ובתפיסת מירב הציוד שברשותו
( או במלים אחרות - להמשיך בהרס הכוחות הקולוניאליסטים ולהגביר עד מירב את התפיסת הציוד שלהם)
# לפתח את הפוטנציאל החומרי, המורלי והטכני של יחידת ה-ALN (או יחידות הצבא)
# לשאוף בצורה מירבית לשמור על תנועתיות, התפזרות וכינוס מחדש ותקיפה
# לחזק את הקשר בין המפקדות PC ליחידות השונות
# לפתח רשת מודיעין בחיק האויב  ובתוך האוכלוסייה
# לפתח רשת השפעה לטובת ה_FLN בקרב העם כדי להבטיח תמיכה בטוחה ומתמדת
#לחזק את המשמעת בשורות ה-ALN
# לפתח רוח אחווה, הקרבה עצמית וצוות בין הלוחמים
#לציית לעקרונות האסלאם ולחוקים הבינלאומיים בהרס הכוחות האויבים

## אנשי ALN
250px|ממוזער|שמאל|מפקדי האזורים הצבאיים "וילאיה" של ALN:יוסף זיגוד, חוסיין ראואיבה, לערבי בן מהידי וואמרן עמר.
לוחמי ALN אינם עוד לוחמי שבטים, האחראים על ההגנה על "מולדת" קטנה, כמו בזמן הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה. לעתים קרובות הם אנשי מקצוע, שהכשרתם נרכשה בדרכים מגוונות מאוד. חלקם הגיעו מהצבא הצרפתי (במיוחד מיחידות הקלעים האלג'יראיות). זה נכון במיוחד לגבי "מנהיגים היסטוריים" מסוימים, כמו חוסין עיט אחמד, אחמד בן בלה, קרים בלקאסם או מוחמד בודיאף. אחרים אומנו במחנות צבאיים בעולם הערבי, במצרים או בלוב. לפיכך, כ-700 חניכים אומנו במצרים בשנת 1957 (צוותי תותחנים נגד מטוסים, פלסים טייסי דאגלס DC-3, ואולי גם טייסי מיג). בסיוע מצרים, סורים, עיראקים ואפילו אירופאים, החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה  הצליחה לארגן מרכזי אימונים משלה במרוקו ובתוניסיה. כך, אחמד בנשריף, קצין לשעבר בצבא הצרפתי שאומן בבית הספר הלאומי לקצינים בשירות פעיל בסן-מקסאן-ל'אקול, נסע לתוניסיה ובין השנים 1958 ו-1959, פיקד שם על בית הספר להכשרת קצינים של צבא השחרור הלאומי.
אחרי פרוץ הסכסוך, כמה קצינים עזבו את הצבא הצרפתי כדי להצטרף למחתרת, אך במיוחד לצבא הגבול. הם הגיעו ממחנות צבאיים בצרפת או במערב גרמניה.

חשוב גם להדגיש את התפקיד שמילא הארגון המיוחד (OS), אשר על פי הדיווחים מנה כ-2,000 איש, בתוך התנועה הלאומנית של מסאלי האג'. הוא פיתח תוכנית אימונים צבאית שכללה שנים עשר שיעורים (חמישים עותקים מהם הודפסו וחולקו באופן בלעדי למנהיגים). שיעורים אלה התמקדו בעיקר בהיבטים התיאורטיים והמעשיים של לוחמת גרילה, כולל שימוש בחומרי נפץ ובנשק, טקטיקות לחימה ואמנות המארבים והפשיטות. בכך הצליח הארגון להניח את היסודות ולשרטט את הרעיונות של מוסד שיהווה את המסגרת הצבאית למאבק השחרור.

## פרופיל הלוחם האלג'יראי
הגנרל מוריס שאל תיאר  בספרו את הלוחם האלג'יראי כ:

בבית, באזור הפעולה שלו, הוא קיבל הודעה על תנועות האויב הרבה יותר מהר. הוא סירב באופן שיטתי לקרב, שכן מטרותיו העיקריות היו להפעיל לחץ על האוכלוסייה ולהאריך את ההתנגדות. משתי הסיבות הקודמות - מהירות רבה יותר ואיסוף מודיעין מהיר יותר - היה קשה לאלץ אותו להיגרר לקרב.

הוא היה צריך להיות חמקמק באמצעות ניידות מתמדת, גורם חיוני ביכולתם הצבאית של גברים אלה, ובאמצעות התפזרות ככל האפשר, כאשר התארגנות מחדש התרחשה רק בכינוס לפני התקפה.
לא כל אנשי הצוות היו קבועים. לצד יחידות שהחזיקו את פעילות המחתרתית ("התנגדות" או "מאקי" - לפי הצרפתית), הייתה קטגוריה שנייה של לוחמים, ה"מוסבילין". אלה היו קבוצות קטנות בעיקר של רווקים קבילים או שאווים האחראיות על חבלה או לוגיסטיקה צבאית, והמשיכו לחיות בכפריהם. מ-1959-1958 ואילך, מול האסטרטגיה הצרפתית של "התארגנות מחדש של האוכלוסייה", שהפכה את פעילותם החשאית לבלתי אפשרית, הם נאלצו להצטרף לשורות ה-ALN . הם הוכיחו את עצמם כבעלי ערך רב בתרומתם להקמת המנגנון הפוליטי של התנועה הלאומנית.

בנוסף ללוחמי הקבוצות, היו מקרים של  פעיל בודד, שחדר ללב החברה הקולוניאלית (פייה נואר) וביצע רציחות נגד אנשים לא חמושים.

ללוחמי קו החזית הללו נוספו כל הפעילים שסיפקו, בצורה כזו או אחרת, תמיכה ל"מאקי" (קבוצות התנגדות) או לרשתות עירוניות.

"אף אחת מהקבוצות לא יכלה לשרוד ללא אינספור גיוסי כספים, מארגני סליקים למזון, נשק ותחמושת, אך גם מודיעים או תצפיתנים, שתפקידם היה לזהות תנועות נוכחיות או צפויות, שתוארו כ'שוף'  לפי המינוח שהיה נהוג ב צבא הצרפתי הישן של אפריקה.  
יריב זה הוא רב פנים. מסתתר בקרב האוכלוסייה, לובש את מראה  איכר בלתי מזיק בכפר או סוחר חביב בעיר. היה קשה מאוד לזהותו. זה דרש  סבלנות ומאמץ ארוך טווח . בכפוף למנהגים המוסלמיים, הנשים בקרב הלוחמים היו מעטות במספרן, כ-3%, והיו מועסקות בעיקר בענפי בריאות. חלק מהמועסקות בפעולות טרור היו סטודנטיות.

## ארגון מבני
תחילה הצבא לשחרור התבסס על מערכת קבוצות (פאוג') של 4-3 לוחמים (ג'ונוד) כשקבוצות גדולות יותר יכלו להגיע ל20-15 לוחמים.
בוועידת סומאם נוצרו דרגות צבאיות ויחידות מבצעיות כמו פלגות, גדודים וסיירות. 
אחרי 1956ארגון הצבא היה כדלהלן:
*קבוצה למחצה של 5  אנשים
*קבוצה ("פאוג') של 11 אנשים כולל סמל ושני רב טוראים 
*מחלקה ("פרקה") מורכבת משלוש קבוצות ושני אנשי סגל - 35 אנשים
*פלוגה ("כּתיבה") כוללת 3 מחלקות וחמישה אנשי סגל:110 אנשים
*גדוד (בטליון) (פיילק) כולל שלוש פלוגות ועוד 20 אנשי סגל- בסך הכל - 350 אנשים . זו יחידה שהוקמה מאוחר יותר בגבולות.

### דרגאות

*מייג'ור (סאג אוואל או ראיד)
*קפטן  (ד'ביט תאני- או - נקיב)
*לוטננט (ד'ביט אוואל - או - מלאזם אוואל)
*לוטננט משנה (מולאזם תאני)
*רב-סמל (מוסאיד) -   צוער (מולאזם אוואל)
*סמל (עריף אוואל  או רקיב)
*רב טוראי (קרופורל) (ג'ונדי אוואל)

### דרגאות ספציפיות

 
*  *djoundi* : porte au bras droit un V à l'envers, de couleur rouge ;
*  : trois V à l'envers ; Lieutenant : étoile blanche ;
*  : étoile rouge ;
*  : étoile rouge et étoile blanche ;
*  : deux étoiles rouges ;
*  : deux étoiles rouges et une blanche ;
*  Commandant : trois étoiles rouges.

## הערות שוליים

## האוגרניגרם של ALN
שמאל|800px|האורגניגרם של צבא השחרור הלאומי של אלג'יריה

קטגוריה:החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה