open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משה צפור

**משה א' צִפּוֹר** (נולד ב-4 במאי 1934 בטרנוב שבפולין) הוא פרופסור אמריטוס למקרא באוניברסיטת בר-אילן ומלמד במכללה האקדמית גבעת ושינגטון, ראש החוג לתנ"ך וראש התוכנית ללימודי תואר שני בתנ"ך. מחקריו עוסקים בתחום תרגומי המקרא והפרשנות הקדומה.

## ביוגרפיה
צפור נולד בפולין ב-1934 ועלה לארץ ישראל בשנת 1935. הוא למד בישיבת חברון שבירושלים ולמד לתעודת הוראה. הוא לימד בבית ספר יסודי, בבית-הספר התיכון הדתי "בר-אילן" בנתניה ובבית-הספר התיכון הדתי "יבנה" שבחולון. אחר כך השלים תואר ראשון במקרא, תלמוד ותולדות ישראל עם התמחות נוספת ביוונית באוניברסיטת תל אביב (1962). תואר שני בתנ"ך קיבל מאוניברסיטת בר-אילן (1969), ובה גם עשה את הדוקטורט בתנ"ך בנושא תרגום השבעים לספרי שמואל-מלכים, בהדרכת פרופ' משה גושן-גוטשטיין (1979). בשנת 1988 מונה לפרופסור חבר, בשנת 2001 לפרופסור מן המניין ובשנת 2003 יצא לגמלאות. הוא היה מופקד הקתדרה לפרשנות המקרא ע"ש קספר במשך שנתיים.

תחומי מחקרו כוללים את הפרשנות הקדומה (התרגומים הקדומים); הספרות הבתר-מקראית (מגילות קומראן, הספרים החיצוניים, ספרות חז"ל), מסירת התנ"ך ונוסחו, תרגום השבעים והתרגום הסורי (הפשיטתא), השירה המקראית, ספרות הנבואה והפרשנות הימי-ביניימית. עורך ראשי: מחקרי גבעה, שנתון המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון, כרכים ג-ז, תשע"ב-תש"ף.

## מספריו
* מונחי הריאליה בתרגומים הקדמונים לספרי שמואל-מלכים, בהשוואה לתרגומי דברי הימים (דיסרטציה, בהדרכת פרופ' משה גושן-גוטשטיין), רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ט.
* **על מסירה ומסורת: פרקים בתולדות הפרשנות הקדומה של המקרא, תרגומו ומסירתו**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"א.
* **תרגום הפשיטתא לספר ויקרא עם ביאור**, ירושלים: הוצאת סימור, תשס"ג.
* **תרגום השבעים לספר בראשית**, רמת-גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו.
*  טללי ורדים: **עיונים במקרא, בתפילה ובמנהג**, הוצאת המכללה האקדמית גבעת ושינגטון, ד.נ. אבטח, תשע"ז
* (עם אברהם שושנה) **פירוש לספר יחזקאל לרבנו [[יוסף חיון]]**, על פי כתב היד המכון ללימודים מזרחיים בפטרסבורג, בלוויית... הערות נוסח וביאורים.. כרך א': מבוא, פרקים א-כ"ט; כרך ב': פרקים ל-מח, נספחים ומפתחות, מכון אופק, ירושלים תשס"ו, צפור עסק רבות בכתבי רבי יוסף חיון ופרסם כחמש מאמרים בנושא.
* (עם איילה משאלי) **שני פירושי ר' [[אברהם אבן עזרא]] על מגילת אסתר**, מהדורה מדעית מבוארת, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, תשע"ט

## קישורים חיצוניים

* משה צפור, דף אישי באוניברסיטת בר-אילן 
*דף במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן
* 

קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תנ"ך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:חוקרי הפשיטתא
גיטה שרובר

**גיטה שרובר** (8 באוגוסט 1917 - 11 ביוני 2004) הייתה נדבנית ישראלית ויקירת העיר ירושלים. באמצעות קרן גבריאל שרובר שהקימה נבנו בין היתר תיאטרון ירושלים, טיילת שרובר בירושלים ובית גבריאל על שפת הכנרת.

## ביוגרפיה
גיטה בלסון נולדה בריגה שבלטביה, בתם השנייה של בטי וליאופולד בלסון. כשהייתה בת שלוש, לאחר שחרור אביה מהכלא הסובייטי, עברה המשפחה לברלין בירת גרמניה. היא ואחיה היו חברים תחילה במכבי צעיר ולאחר מכן בתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "הבונים" בקבוצתו של אנצו סרני. ב-1933 חזרו הוריה לריגה, שם נרצחו כשהנאצים הגיעו לעיר בשנת 1941. אחיה, יפים, עלה לארץ ישראל וגיטה יצאה להכשרה חקלאית בדנמרק.

בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל עם קבוצה של "הבונים" שהצטרפה לפלוגת הקיבוץ המאוחד "שער הנגב" בגדרה (לימים קיבוץ כפר סאלד), ונישאה לג'ורג' פפה-פלטי, חברהּ מהתנועה. כעבור זמן מה עבר הזוג לתל אביב. בשנת 1943 התנדבה שרובר לצבא הבריטי, הצטרפה לכוח העזר של הנשים בחיל האוויר המלכותי ושירתה בקהיר. בשנת 1945 נולד בנה היחיד גבריאל, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לירושלים. בתקופה בין 1945 ל-1948 פעלו גיטה וג'ורג' במאבק להקמת המדינה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1949 התגרש הזוג.

בתחילת שנות החמישים הקימה שרובר עסק פרטי. ולטר איתן, מנכ"ל משרד החוץ, שכר את שירותיה ותפקידה היה ללוות אישים חשובים בעת ביקורם בארץ. בשנת 1954 פגשה את מיילס שרובר, איל-פלדה יהודי עשיר מוונצואלה, שהגיע לביקור בישראל כמלווה מטעם משרד החוץ. שנה אחר כך, ב-1955, נישאה לו והוא אימץ את בנה גבריאל. המשפחה חיה זמן מה בקראקס ובשנת 1958 חזרה לישראל. המשפחה גרה בוילה שרובר, בשכונת טלביה בירושלים. באותן שנים הייתה פעילה עם בעלה למען הקמת תיאטרון ירושלים. לאחר מות בעלה בשנת 1976 המשיכה גיטה לנהל את וילה שרובר ולארח בה רבים מנכבדי העולם. בשנת 1988 נפטר בנה גבריאל ממחלת האיידס ומאז פעלה רבות להנצחת שמו, באמצעות קרן גבריאל שרובר. היא פיקחה על עבודות הקמת בית גבריאל שעל שפת הכנרת, שבו לפי רצונה היה אמור להיחתם הסכם השלום בין ישראל לסוריה.

בשנת 1995 החליטה קרן גבריאל שרובר להעניק את "פרס גבריאל לשלום".

בשנת 1997 הוענק לגיטה שרובר אות יקיר ירושלים. מיילס שרובר זכה בפרס בשנת 1975.

שרובר נקברה בהר המנוחות בירושלים.
ממוזער|מדליה שהוענקה לשרובר בשנת 1989

## קישורים חיצוניים
* גיטה שרובר באתר בית גבריאל
* 
* מיכאל יעקובסון: וילה שרובר, הבית המפורסם בירושלים: עבר, הווה - והעתיד?, 10.12.13, Xnet

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מתנדבי היישוב לחיל האוויר המלכותי הבריטי
קטגוריה:מתנדבות היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:נדבניות ישראליות
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:יקירות ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:משפחת שרובר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
יאיר אורגלר

**יאיר אורגלר** (נולד ב-10 באוקטובר 1939) הוא פרופסור אמריטוס למנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, אשר שימש כיו"ר הבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 1996–2006.

## קורות חייו
אורגלר סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון (1963), מוסמך בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס (1965), ותואר מוסמך וד"ר (1967) בניהול תעשייתי מאוניברסיטת קרנגי-מלון בפיטסבורג. הוא בוגר תוכנית פולברייט. אורגלר כיהן כאיש סגל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1969 ל-2003. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובהמשך היה פרופסור מן המניין. בין תפקידיו דקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1981–1985 וסגן רקטור אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1990-1985.

ב-1991 הקים אורגלר את "מעלות", חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, והיה יושב ראש פעיל של החברה עד מאי 1996. אז מונה ליו"ר הבורסה לניירות ערך, תפקיד בו החזיק במשך עשור. בין השנים 2001 ל-2004 היה נשיא ארגון International Options Markets Association. 

בשנים 2005-2000 שימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו. מכהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, בכימיקלים לישראל ובחברת עתידים. משנת 2005 משמש כחבר הוועד המנהל ומייסד של עמותת עתיד בטוח למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.

## קישורים חיצוניים

* יאיר אורגלר, באתר Milken Institute
* יאיר אורגלר באתר פורבס
* דף הבית של עמותת "עתיד בטוח" למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת תעשייה וניהול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
אוטרמר

ממוזער|מדינות אוטרמר,"המזרח הקרוב",1135
**אוּטְרמֶר** (צרפתית: **Outremer**; או בעברית: **מעבר לים**) היה השם שניתן בימי הביניים למדינות הצלבניות שנוסדו לאחר מסע הצלב הראשון, דהיינו, ממלכת ירושלים, רוזנות טריפולי, רוזנות אדסה ונסיכות אנטיוכיה. למונח שורשים עתיקים יותר והוא שימש כמקבילה למונח העברי **חו"ל** (חוץ לארץ), כך בשמו של לואי הרביעי, מלך צרפת (921–954), הידוע גם  כ**לואי שמעבר לים** (בצרפתית Louis IV d'Outremer). 

כיום מקובל הביטוי תוך רישומו עם מקף (outre-mer) ככינוי למושבות צרפת מעבר לים (בניגוד לצרפת המטרופוליטנית), הנחלקות לטריטוריות שמעבר לים (Territoires d'outre-mer, ראשי תיבות TOM) ולחבלים מעבר לים (Départements d'outre-mer, ראשי תיבות DOM), והמכונים בהכללה "צרפת מעבר לים" (France d'outre-mer).

## ראו גם
*היסטוריה של ממלכת ירושלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המדינות הצלבניות
קטגוריה:צרפת: חלוקה מנהלית
נחותי

ה**נְחוּתֵי** (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם **רבותינו היורדין מארץ**) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי (רב אבינה, עולא ורב דימי). קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה.

## הסבר השם
חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העיקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות". עיקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי **ארד** עמך מצרימה ואנכי **אעלך** גם עלֹה". המילה "ירד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי", וכן בעברית מודרנית "נוֹחת" פירושו יורד.

מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל. לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים". יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך. גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה.

יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים. אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא. אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי **מערבא**..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב.

## חכמים שכונו בתואר זה
בין האמוראים המפורסמים שכונו בתואר זה ודבריהם צוינו בגמרא נמנים החכמים הבאים:
* רבה בר בר חנה
* רבי ירמיה
* רב כהנא (השני)
* רב זירא
* רב דימי
* רב שמואל בר רב יצחק
* רב חלבו
* עולא
* רבין
* רבי ברכיה

## חכמים שלמעברם מבבל לארץ ישראל או להפך הייתה השפעה רבה
* רבי אבא בר איבו
* רבי יצחק נפחא

## חכמים נוספים המוזכרים שהיו במסעות תדירים מארץ ישראל לבבל
*רבי תחליפא בר מערבא

## ראו גם
* יהדות בבל
* רב (אמורא)
* שד"ר

## לקריאה נוספת
* הרב אברהם אורנשטיין, '''"אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל"''', כרך שלישי, עמ' 1280 ואילך, באתר HebrewBooks.
* הרב יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים חלק ב, דף רלד ואילך, באתר HebrewBooks.

## הערות שוליים

*
טמרמה

**טמרמה** (באנגלית: **Tamarama**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council).

## גאוגרפיה
טמרמה ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן (האוקיינוס השקט). לפרבר רצועת חוף קטנה, הקרויה חוף טמרמה. הפרוורים הגובלים בו הן ברונטי מדרום, בונדיי ממערב ובונדיי ביץ' מצפון. טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסביבתו, וכולל את רצועת החוף ומספר רחובות ממערב לה.

## היסטוריה
הפרוור נודע בתחילה כ"דיקסון ביי" על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים, אך שמו שונה לטמרמה בתחילת המאה ה-19. מקור השם הוא ככל הנראה "גמה-גמה" (Gamma Gamma), מילה באבוריג'ינית, והפרוור מופיע תחת שם זה במפות צבאיות מתחילת המאה ה-19.
שמאל|ממוזער|250px|אקווריום בונדיי, סביבות שנת 1888
בשנת 1887 הוקם בפרוור גן השעשועים הראשון בסידני, שנקרא אקווריום בונדיי (Bondi Aquarium). הפארק כלל רכבת הרים משוכללת, שהייתה מתוחה מעל קו החוף ונתנה לרוכבים בה תחושה שהם צוללים לתוך גלי האוקיינוס. גורמי משיכה נוספים בגן כללו מופעי וודוויל ואקווריום המציג חיות ודגים מרשימים, כגון כלבי ים וכרישים. גן השעשועים הפך לסימן ההיכר של הפרוור, אך לאחר 18 שנות פעילות בשנת 1906 נסגר לבסוף ונמכר. הפארק נפתח מחדש ומותג בשנית כעיר הפלאות (Wonderland City), ובמקום רכבת ההרים כלל ספינת אוויר שצפה מעל, רכבת קיטור דוהרת מסביב לאתר במסלול של 2 מייל ופילה בשם אליס שניתן לרכב על גבה לאורך החוף. גן השעשועים קיבל אספקת כח מתחנת כוח פנימית, מונעת קיטור. עיר הפלאות החזיקה מעמד 14 שנה, אך סבלה מתלונות חוזרות ונשנות של תושבי הפרוור בנוגע לצער בעלי חיים, תפעול ספינת האוויר ומניעת גישה לחוף. בשנת 1920 קנתה המועצה את שטח הגן ופינתה אותו לחוף, לרווחת התושבים.

## תרבות
טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, ואינו כולל מוסדות תרבות פרט לחוף טמרמה, שלו חשיבות תרבותית. בטמרמה הוקם ב-1906 ארגון חילוץ והצלת גולשים, מהמועדונים הראשונים מסוגו באוסטרליה ובעולם. אף על פי שחוף טמרמה חשוף לזרמי ים חזקים, לא איבד מועדון ההצלה ולו גולש אחד מאז היווסדו, והוא מחלץ שנתית כאלף גולשים יותר ממועדונים דומים בחופי סידני האחרים.

חוף טמרמה זכה גם לכינוי המקומי "גלמרמרה", תודות למסורת ארוכת שנים של ידוענים הבאים להשתזף במקום.

הטיילת המשתרעת מעל ולאורך חוף טמרמה היא חלק מ"צעדת החוף מבונדיי לברונטי", טיילת ארוכה שמתוחזקת על ידי מועצת וייברלי כמוקד משיכה תיירותי. בטיילת זו מתארחת תערוכת פסלים שנתית, "פסלים לצד הים" (Sculpture by the Sea).

## קישורים חיצוניים

* טמרמה באתר "Dictionary of Sydney"
* טמרמה באתר "Sydney Suburbs" 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרוורי סידני
לאון ורת

**לאון וֶרְת** (בצרפתית: **Léon Werth**; 1878 – 13 בדצמבר 1955) היה סופר, פילוסוף פציפיסט ומבקר אמנות יהודי-צרפתי. ידיד נפשו של מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אכזופרי.

## תולדות חייו
ורת נולד ברמירמון (Remiremont) שבחבל לורן בצרפת. בעקבות הצטיינותו הרבה בבית הספר נשלח ללימודים גבוהים בתיכון יוקרתי בפריז, אליו הגיע בעיצומו של משפט דרייפוס. עד מהרה נטש ורת את לימודיו לטובת חיי בוהמה, חבר לחוגי שמאל רדיקלי והכיר את הסופר האנרכיסט אוקטב מירבו. מירבו לקח את ורת תחת חסותו, סייע לו לפרסם את סיפוריו הראשונים בכתבי העת הנחשבים ולהוציא את ספרו הראשון "הבית הלבן", לו כתב מירבו הקדמה.

ורת היה פעיל בחוגי הפילוסופים ומבקרי האמנות. הוא קידם, למשל, את הפסלת חנה אורלוף ואת אמני הדאדא והסוריאליזם.

במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס ורת ונלחם בחפירות; הוא חזר מן החזית כפציפיסט מושבע וכתב שני רומנים המבקרים קשות את המלחמה. דבריו, שהתקבלו בתחילה בתרעומת, הפכו מאוחר יותר לקולו של הדור שלחם בחפירות ויצא משם מלא ביקורת על המלחמה ועל הגנרלים.

ב-1917 גילה התלהבות ראשונית ממהפכת אוקטובר, אך עם עלייתו של סטלין לשלטון מתח ביקורת על ברית המועצות. בשנת 1924, לאחר שחזר ממסע בהודו-סין הצרפתית (וייטנאם וקמבודיה של ימינו) כתב רומן המבקר את הקולוניאליזם הצרפתי וחוזה את תנועת הדה-קולוניזציה.

בשנת 1931 נערכה לוורת, שהיה אז כבן 53, היכרות עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, שהיה אז כבן 31. סנט-אכזופרי, שהתייתם מאביו בגיל צעיר, ראה בוורת דמות-אב. השניים התיידדו וחלקו זה עם זה דעות ובילויים משותפים עם משפחותיהם. סנט אכזופרי ראה בוורת "מצפן מוסרי" וורת התלהב מרוח הנעורים התוססת ומדמיונו של הטייס הצעיר. כל אחד שמר על הגות ודעות עצמאיות והם קיימו ביניהם דיונים פילוסופיים שנמשכו שעות, חלקם תוך טיולים בחיק הטבע וחלקם במהלך התכתבות ענפה.

בשנת 1940, עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה, נמלט סנט אכזופרי לאלג'יריה ולניו יורק והצטרף לחיל האוויר של בעלות הברית בעוד ורת ומשפחתו נדדו 35 ימים אל בית הקיט שלהם, שהיה בדרום צרפת, תחום שנחשב בטוח יותר בהיותו בשליטת צרפת של וישי. ורת לא יכול היה לכתוב לסנט אכזופרי מכתבים, אך כתב לו ביומנו. סנט-אכזופרי כתב אף הוא מכתבים לוורת, שלא נשלחו ליעדם אלא כונסו בספר "מכתב לבן ערובה", שיצא לאור בארצות הברית ב-1943. ורת לא נזכר בו בשמו מפחד שיבולע לו.

לאחר תום המלחמה נודע לוורת על היעלמות מטוסו של סנט-אכזופרי ב-1944. ורת הוציא לאור את ספרו של סנט-אכזופרי מן העיזבון "המצודה" והוציא ספר בשם "סנט-אכזופרי כפי שהכרתי אותו" (*Saint-Exupéry, tel que je l'ai connu*).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:פציפיסטים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות יהודים
קטגוריה:אנטואן דה סנט-אכזופרי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1878
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1955
רצועת בקעים

שמאל|ממוזער|250px|רצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
שמאל|ממוזער|250px|חתך סכמטי ברצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
**רצועת בקעים** היא מבנה גאולוגי המופיע בכמה הרי געש, בייחוד הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן של איי הוואי, שבהם סדרה ליניארית של מערכות סדקים במורדותיו של הר הגעש מאפשרת ללבה להתפרץ מאגפיו של הר הגעש במקום מפסגתו. לדוגמה, ההתפרצות הנוכחית של הר הגעש קילוואה בהוואי מתחוללת ברציפות מאז 1983 מחרוט האפר של פּוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō) השוכן ברצועת הבקעים המזרחית של קילוואה, כ-15 קילומטרים מזרחה מלוע הר הגעש הראשי בפסגת ההר. רצועות בקעים נוטות להתפשט בקו ישר כמו קרניים היוצאות מפסגת הר הגעש. במרבית הרי הגעש של הוואי יש שתי רצועות בקעים ולפעמים שלוש. הלבה המצטברת מהתפרצויות חוזרות ונשנות מרצועת הבקעים היא הגורם לצלליתם המוארכת של הרי הגעש של הוואי (צורה המכונה "חרוט מגן"). ייתכן שהדוגמה הטובה ביותר לכך היא הר הגעש מאונה לואה. פירוש שם ההר בהוואית הוא "הר ארוך".

מקורם של ההעתקים המרכיבים את רצועת הבקעים בהתפשטות הקרום בסביבת הר הגעש. ככל שהר הגעש מטיפוס חרוט מגן צובר יותר חומר, כך הוא נעשה כבד יותר והוא מתחיל לשקוע עקב כוח המשיכה. עקב כך נמתחים פני השטח במדרונות ההר ונשברים.

הסיבה לכך שלבה מתפרצת לעיתים כה קרובות מאגפי הרי הגעש היא כוח המשיכה. קל יותר ללבה נוזלית כבדה לזרום אופקית ולהתפרץ מצדי ההר, מאשר להידחף מאות או אלפי מטרים במעלה צינור ההזנה המוביל לפסגת ההר (ראו שרטוט). מערכת של סדקים ושברים המרכיבה את רצועת הבקעים מאפשרת לתופעה זו להתרחש ביתר קלות.

## קישורים חיצוניים

*רצועת בקעים הסבר קצר באתר USGS 

קטגוריה:וולקנולוגיה
*
קטגוריה:גאולוגיה מבנית
הצרות שלי עם נשים

**הצרות שלי עם נשים** היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10, שעלתה לשידור ב-12 ביולי 2010. העונה הראשונה זכתה לממוצע רייטינג של 6.5 אחוז. העונה השנייה עלתה לאוויר ב-24 באוקטובר 2010.

## עלילה
ארי שניידר (דן שפירא), מעצב בחברת קוסמטיקה, לא מצליח לשמור על מערכת יחסים לאורך זמן, ולכן פונה לפסיכולוגית בשם עדינה בבאיוף (חנה לסלאו). במהלך העונה הראשונה הוא מתאהב בבוסית שלו, לילך תורג'מן (טלי שרון), ובמהלך העונה השנייה מנסה, בעזרת הפסיכולוגית שלו, לשמור על מערכת היחסים של השניים.

## דמויות
* **ארי שניידר** (דן שפירא)
* **עדינה בבאיוף** (חנה לסלאו)
* **לילך תורג'מן** (טלי שרון)
* **תמרה** (ורד פלדמן)
* **אלדד חבס** (אסי ישראלוף)
* **יעל חבס** (טלי אורן)
* **אליאנה צוק** (עופרי פרישקולניק)
* **שרון** (מעין וינשטוק)
* **סיוון** (מיכל כרמי)

## קישורים חיצוניים
*
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2010
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט זר
קטגוריה:דרמות קומיות ישראליות
פרד לזין

**פרד לזין** (באנגלית: **Frederick A. Lazin**; נולד ב-2 ביוני 1943) הוא פרופסור למדעי המדינה וחבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.

## אודות
לזין נולד ב-2 ביוני 1943 בבוסטון וגדל בעיר שרון במסצ'וסטס למשפחה קונסרבטיבית. בנעוריו היה חבר בתנועת הצופים והגיע לדרגה הגבוהה ביותר, Eagle Scout. בתיכון שימש כנשיא האזורי של תנועת הנוער יהודה הצעיר ואחרי התיכון בילה בישראל שנה במסגרת התנועה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. לאחר שנה, נסע לישראל ולמד כחצי שנה כלכלה באוניברסיטת העברית. אולם, החליט לחזור לארצות הברית ושם סיים את התואר בהצטיינות יתרה (1966). הוא היה נשיא מקומי של ארגון הלל. אחר כך סיים תואר שני (1969) ושלישי (1973) במדעי המדינה מאוניברסיטת שיקגו.

בשנת 1975 עלה לישראל, הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת בן-גוריון והתגורר ביישוב עומר. הוא לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת קורנל.

## מספריו

* Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics (expanded and revised), Beer Sheva: BGU Press. (Forthcoming, in Hebrew).
* Fred A. Lazin, Matt Evans, Vincent Hoffmann-Martinot and Hellmut Wollmann (eds.), Local Government Reforms in Countries in Transition: A Global Perspective, Lexington Books, (forthcoming).
* Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics: Israel versus the American Jewish Establishment, Lexington Books, 2005. (Israel Political Science Association award for Outstanding Book in English 2005).
* Fred A. Lazin, Project Renewal: Politics & Implementation, Beer Sheva: BGU Press, 1999. (In Hebrew). (Updated version of 1994 Book).
* Fred A. Lazin (ed.), The Policy Implementation Process in Developing Nations, Volume 6 of Policy Studies and Developing Nations, JAI Press, 1999.


## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של לזין
* דף אישי באתר אוניברסיטת בן-גוריון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: פוליטיקה וממשל
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
דייוויד ויימן

**דייוויד ויימן** (אנגלית: **David Wyman**; 6 במרץ 1929 - 14 במרץ 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית. עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די. סי.

## אודות
נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים. הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי.

נפטר ב-14 במרץ 2018.

## מספריו

* Paper Walls: America and the Refugee Crisis, 1938-1941 (University of Massachusetts Press, 1968). 
* The Abandonment of the Jews: America and the Holocaust, 1941-1945 (Pantheon, 1984).
בעברית - הפקרת היהודים אמריקה והשואה 1941–1945, הוצאת יד ושם, 1993.
* A Race Against Death: Peter Bergson, America, and the Holocaust (with Rafael Medoff; The New Press).(מרוץ נגד המוות:פיטר ברגסון, אמריקה והשואה - יחד עם רפאל מדוף


## קישורים חיצוניים
* על אודות ויימן באתר מכון ויימן לחקר השואה 
* 
* מדוע לא הפציצו את אושוויץ - מאמר מאת ויימן, באתר יד ושם

קטגוריה:היסטוריונים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
פארק צ'או-יאנג

שמאל|ממוזער|250px|מראה בפארק
**פארק צ'או-יאנג** (בתרגום לעברית: פארק השמש העולה, בסינית: **北京朝阳公园**; בפין-יין: **Běijīng Cháoyáng Gōngyuán**) הוא פארק הממוקם ליד ארמונו של הנסיך לשעבר ברובע צָ'אוֹיָאנְג בבייג'ינג. הפארק נפתח בשנת 1984, והוא הפארק הגדול בבייג'ינג. רוחבו 2.8 ק"מ, אורכו 1.5 ק"מ, והוא משתרע על-פני שטח של 2.89 קמ"ר. הפארק נמצא בין כביש הטבעת השלישי לכביש הטבעת הרביעי. בפארק יש גנים, רכבת הרים, מגרשי טניס וכדורסל.

## אירועים
מאז שנת 2005, בכל חודש ספטמבר, הפארק מארח את פסטיבל הפופ של בייג'ינג, שכולל מופעי מוזיקה בינלאומיים וסיניים. הפארק אירח את תחרות הכדורעף חופים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ולאחר האולימפיאדה השתמשו בחול כדי לבנות חוף ים מלאכותי בפארק. בפארק נבנה גלגל ענק, שכאשר יושלם, יהיה גובהו 208 מטר ויהיה הגלגל הגבוה יותר בעולם. עם זאת, במאי 2010 החברה שבונה את הגלגל ענק פשטה את הרגל והעבודות נפסקו.

## קישורים חיצוניים

*  
* מדריך מצולם של פארק השמש העולה

## הערות שוליים

קטגוריה:בייג'ינג: גנים ופארקים
ישראל בן דרור

**ישראל בן דרור** (3 במרץ 1932 – 18 בפברואר 2006) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה בין השנים 1948–1962.

## ביוגרפיה
ישראל בן דרור הוא בנו של מרדכי בן דרור, שהיה יו"ר מכבי ישראל. בן דרור שיחק בתפקידים רבים ובהם בלם, מגן וחלוץ, והתפרסם בזכות כדורי החוץ הארוכים שלו. הוא שיחק 157 משחקים בליגת העל וכבש 36 שערים לזכותה של מכבי פתח תקווה, והיה שותף בולט לזכייתה בגביע המדינה בשנת . לזכותו של בן דרור 3 הופעות בנבחרת ישראל, במשחקים נגד יפן, יוגוסלביה ודרום אפריקה.

עם פרישתו הקים ישראל בן דרור את מועדון הספורט אבן יהודה ופעל שנים רבות בתחום הספורט כמאמן כדורגל, כדורעף וכדורסל בקבוצות שונות. רבים מכדורגלניה של מכבי נתניה לדורותיהם התאמנו תחת שרביטו של בן דרור. בשנות ה-70 עסק בן דרור בארגון מופעי ההתעמלות בטקסי המכביה.

ישראל בן דרור שירת כקצין בצבא הגנה לישראל. היה מורה לחינוך גופני בבית הספר "בכר" באבן יהודה ובבית הספר "ביאליק" בנתניה. על פעילותו בבית הספר ביאליק ותרומתו לספורט העירוני קיבל את "פרס החינוך עירוני" של העיר נתניה בשנת 1987. במשך 38 שנים הפעיל בן דרור בביתו באבן-יהודה את קייטנת "גבעת הילדים", שם אירח ילדים בחופש הגדול.

בשנת 2003 קיבל את "אות המתנדב הארצי" על פועלו כמתנדב מתמיד מסור ואכפתי.

בן דרור נפטר בגיל 74  בעקבות שבץ מוחי, והובא למנוחות בבית העלמין באבן יהודה . אשתו, זיוה בן דרור, כיהנה כראש המועצה המקומית אבן יהודה (בין השנים 1989-1993).

## הנצחתו
בכל שנה מארגנת משפחתו של ישראל בן דרור בשיתוף עם ההתאחדות לכדורגל בישראל את "טורניר אלוף האלופים" ובו מאפשרת לאלופות נערים ג' בליגות השונות להתמודד אחת עם השנייה ולזכות באליפות הארצית.

לאחר מותו הקימה משפחתו את "עמותת בן דרור" המעניקה מלגות לספורטאים צעירים מצטיינים.

מתחם הספורט באבן יהודה נקרא על שמו של בן דרור.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן של ישראל בן דרור באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* אשר גולדברג, ישראל בן דרור – האיש והאגדה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 2 ביוני 2011
* ישראל בן-דרור הלך לעולמו בגיל 74, ONE
* עמותת בן דרור ע"ש ישראל בן דרור

קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
ישראל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים באבן יהודה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא

**אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא שרף א-דין** (בערבית: **الملك المعظم عيسى شرف الدين**, נהגה: אל-מַלֶכּ אלמוּעַזם עיסא שַרַף א-דין; נפטר ב-1227) היה הסולטאן האיובי ששלט בדמשק בשנים 1227-1218, בנו של אל-מלכ אל-עאדל  ואחיינו של צלאח א-דין מייסד השושלת. אל-עאדל חילק את הממלכה לשניים, ובשנת 1201 מינה את אל-מעט'ם למושלה של דמשק, ואת בנו השני אל-מלכ אל-כאמל למושלה של מצרים. שני אחים נוספים שהיו פחות בולטים באישיותם קיבלו תחת שליטתם אזורים קטנים יותר. אל-אשראף קיבל את ג'זירה, ועבד אל עזיז עות'מאן קיבל את הבניאס. בשנת 1218, עם מותו של אל-עאדל, הפך אל-מעט'ם לסולטאן דמשק. לאחר פטירתו, החליף את אל-מעט'ם  בנו אל-מלכ נאצר דאוד . אל-מעט'ם בנה וביצר את ארץ ישראל, אך גם הרס מבצרים וחומות רבים.

## חומות וביצורים בירושלים ובגליל
כמעט מאה שנה נמצאה ירושלים תחת שלטון נוצרי-צלבני. ב- 2 באוקטובר 1187, נכבשה העיר על ידי חילותיו של צלאח א-דין, וירושלים שבה לשליטת האסלאם. כדי למנוע את שובם של הצלבנים, החלו השליטים האיוביים, במסע חיזוקים וביצורים של החומה בירושלים ובבניית מגדלים. כן הוקמו וחוזקו על ידם, מבצרים בגליל, בגלעד ובגולן. מרבית הביצורים הללו נעשו על ידי אל-מעט'ם, או בהוראתו, עוד בחיי אביו אלמלכ עאדל, בהיותו שליטה של ירושלים, אך מאוחר יותר כסולטאן, כשחשב שטובת שלטונו היא הרס הביצורים, הוא לא היסס להרוס את החומות והמבצרים שהוא בעצמו בנה. כך בשנת 1217 כשצבאו של אנדראש השני מלך הונגריה הגיע לחופי הארץ, חיזק אל-מעט'ם את ביצוריה של ירושלים, ובשנת 1219 הרס את ביצורי הר תבור שבנה אביו, כדי לעזור לאחיו אלמלכ אל-כאמל, ולהסיח את דעתם של הכוחות האירופיים שצרו על מצרים. מבצר נמרוד, השוכן למרגלות הר חרמון, נבנה על ידי שליט הבניאס אלעזיז עת'מאן, במימונו של אחיו אל-מעט'ם. מעברו של הקטע הדרומי של חומת ירושלים נמצאו בחפירות חדשות שרידי חומה ומגדלים איוביים; אלו נבנו בשלהי תקופת צלאח א-דין, בתקופת אלמלכ אל-עאדל, ובראשית שלטונו של אל-מעט'ם, אך בשנים 1219 ו- 1220 פקד אלמעט'ם להרוס אותם. במהלך ספטמבר ואוקטובר של שנת 1227 יצא שוב  אל-מעט'ם מדמשק, והחל בהחרבה שיטתית של ביצורי ירושלים ומבצרים בגליל כגון: כוכב הירדן, המצודה בתבנין ומצודת צפת - אסטרטגיה בה נהג צלאח א-דין, ברצונו למנוע התבססות הצלבנים בארץ. בחודש נובמבר מת אלמלכ אל-מעט'ם עיסא, ומותו שינה את המפה הפוליטית של ממלכת ירושלים ואויביה.

## מדרשת (מאדראסת) אלמעט'מיה
בשנת 1218 נבנתה בצו הסולטאן אלמלכ אלמעט'ם עיסא, מדרשה ללימודי האסלאם, על פי האסכולה החנפית, אשר קיבלה את שמה על שם הסולטאן - אלמעט'מיה. מבנה המדרשה נמצא בעיר העתיקה סמוך לשער האריות ובקרבת תחילתה של הויה דולורוזה. במקום נמצאה כתובת בשפה הערבית: 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:השושלת האיובית
קטגוריה:ילידי 1176
קטגוריה:נפטרים ב-1227
גוסטב דלמן

**גוסטף הרמן דלמן** (גרמנית: **Gustaf Hermann Dalman**; 9 ביוני 1855 - 19 באוגוסט 1941) היה בין השנים 1902 ל-1917 המנהל הראשון של "המכון הגרמני האוונגלי למחקר עתיקות ארץ הקודש בירושלים" (בגרמנית:  ) וחוקר מובהק של התנ"ך, התלמוד, והשפות השמיות - עברית, ארמית וערבית.

## חייו
דלמן נולד בגרמניה, לאב גרמני ולאם שוודית. הוא אימץ את שם המשפחה של אמו (שם המשפחה של אביו היה "מרקס"), והיה בקשר אמיץ עם משפחתו השוודית. את ספרו "דקדוק הלשון הארמית היהודית" הקדיש למלך שוודיה אוסקר השני (נכדו של ברנדוט).

חיבורו המפורסם ביותר הוא "דקדוק הלשון הארמית היהודית-ארץ ישראלית" (מהדורה שנייה 1905). ספרו זה משמש עד היום כספר יסוד לארמית של התלמוד הירושלמי וחיבורים ארץ-ישראלים נוספים. בנוסף על מחקריו בתחום ההיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של ארץ ישראל וסביבותיה, הוא התעניין בנופים, בחי ובצומח של הארץ, והשאיר אוסף צילומים נדיר של הארץ (הנגיש מאתר המכון הנקרא עכשיו על שמו – מכון גוסטאב דלמאן). בשנים שחי בירושלים קיים יחסים הדוקים עם משכילי ירושלים, ובמיוחד מסתמך על הידע שלו "הזואולוג העברי הראשון" ישראל אהרוני, המזכיר אותו רבות בזכרונותיו ונעזר בו בזיהוי בעלי חיים בשמם העברי. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר דלמן לגרמניה, ושימש פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 1925 פרסם (בגרמניה) את הספר "מאה צילומי אוויר של ארץ ישראל" המבוסס על צילומי אוויר של הצבא הגרמני. ב-1937 הוציא לאור סדרה של 7 ספרים בשם "מלאכות ומנהגים בארץ ישראל" (Arbeit und Sitte in Palästina).

דלמן היה יוצא דופן בזמנו מבין חוקרי הקדם הנוצרים, בכך שלא הגביל את מקורות הידע שלו לתנ"ך ולברית החדשה, אלא שלט בכל אוצר הספרות היהודית, בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, ובמקורות אחרים, מה שעורר עליו לא אחת ביקורת של עמיתיו, שהסתייגו מההסתמכות הרבה שלו על מקורות יהודיים כל כך מובהקים. לפי עדותו של אהרוני, הבין דלמן גם את העברית המדוברת החיה בת הזמן.

דלמן שימש כקונסול כבוד של שוודיה בירושלים בשנים 1921-1904. 

דלמן הונצח ברחוב שנקרא על שמו בשיח' ג'ראח בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* אוסף התצלומים שלו, וכן קישורים לפרסומיו החשובים נגישים מאתר מכון גוסטף דלמאן.
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מזרחנים גרמנים
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1855
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
קטגוריה:דיפלומטים שוודים
מיגו (מערכת הפעלה)

**מיגו** הייתה מערכת הפעלה בקוד פתוח מבוססת ליבת לינוקס, שנועדה לסמארטפונים וטאבלטים. מערכת ההפעלה היא שילוב של שתי מערכות שונות: Moblin של חברת אינטל ו-Maemo של נוקיה. במסיבת עיתונאים משותפת לאינטל ונוקיה שהתקיימה בפברואר 2010, הוכרז על מיזם איחוד שתי המערכות למערכת אחת שתיקרא MeeGo. מטרתו של המיזם הייתה לאחד את המאמצים של אינטל ונוקיה לתוך מיזם אחד שיצליח להתחרות במערכות ההפעלה החזקות והמתקדמות של החברות המתחרות.
המכשיר הסלולרי הראשון שנועד להריץ את מערכת ההפעלה המשולבת היה Nokia N9. המערכת שהוא הריץ כונתה מיגו, אולם בפועל הייתה המשך הפיתוח של מערכת Maemo. בעקבות הכרזתה של נוקיה על מעברה לפיתוח עם מיקרוסופט היא פרשה מהמיזם. אינטל פנתה לשיתוף פעולה עם LiMo (בעיקר סמסונג) בפיתוח ההפצה החדשה Tizen. בשנת 2011 אינטל הכריזה כי
היא סוגרת את הפיתוח של מיגו ואת פרויקט מיגו עצמו ועוברת לפיתוח מערכת הפעלה חדשה עם חברת סמסונג שתקרא Tizen (טייזן). באותה שנה עובדי חב' נוקיה שעסקו במיזם פרשו ממנה והקימו חברה יולה.

## Mer
הפצת לינוקס שמרכזת את הפיתוח של מיגו מחוץ לאינטל. מקור השם הוא ראשי התיבות Maemo External Repository - מאגר תוכנה חיצוני ל-Maemo. המיזם המקורי בשם זה נועד לרכז פיתוח תוכנה עבור מכשירי מיימו. עם האיחוד החל לדעוך הפיתוח של מיימו ובמקביל נוצר הצורך בפיתוח של תוכנה למיגו מחוץ למיזם הרשמי. הפיתוח של Mer ממשיך ואהרון סייגו (המנהיג של KDE) פרש מעבודתו בנוקיה והקים חברה שמייצרת התקן שמבוסס עליו אשר נקרא בהמשך ויואלדי.

## ממשקי משתמש
מערכת MeeGo מיועדת לרוץ על מגוון פלטפורמות חומרה, כולל מחשבי כף יד, נטבוקים, טאבלטים, מערכות בידור לרכב ואף טלוויזיות. עבור כל פלטפורמה עוצב ממשק משתמש ייחודי שיתאים לה ולמאפייניה.

למרות קיומו של מיזם פיתוח חדש, ממשק המשתמש בנטבוקים נותר כפי שהיה במערכת Moblin המקורית למעט החלפת הלוגו, עקב הצלחתה היחסית.

## גרסאות מיגו

## קישורים חיצוניים

* 

* מיזם Mer
* אתר Moblin
* אתר קהילת Maemo

## הערות שוליים

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
יוהאן מיכאל פוגל

[ממוזער|left|upright|פוגל ו[פרנץ שוברט, קריקטורה של פרנץ פון שובר]]
**יוהאן מיכאל פוגל** (בגרמנית: **Johann Michael Vogl**; 10 באוגוסט 1768 - 19 בנובמבר 1840) היה זמר בריטון ומלחין אוסטרי. בשעתו היה מפורסם בזכות עצמו, אך כיום הוא זכור בעיקר בזכות קשריו המקצועיים וידידותו עם המלחין פרנץ שוברט.

## היסטוריה
פוגל נולד בשטייר. בצעירותו נרשם בגימנסיה בקרמסמינסטר, שם למד שפות ופילוסופיה ושרק בכמה הפקות מוזיקליות של ידידו פרנץ קסאפר זיסמאייר (הוא האיש שהשלים את הרקוויאם של מוצרט). ב-1786 יצא פוגל ללימודים בווינה, ובהמשך השתלם במשפטים. ב-1795 הופיע לראשונה באופרת החצר של וינה ועד מהרה כינס סביבו חוג מעריצים הן בזכות כישרון המשחק שלו והן בשל יפי קולו.

ב-1813 בא פרנץ שוברט להצגה של "איפיגניה בטאורס" של גלוק, עם פוגל בתפקיד **אורסטס**; שוברט לא שכח כל חייו את החוויה והחליט לכתוב בשביל פוגל. כעבור שנה, כשפוגל שר את תפקיד **פיזארו** בהצגת הבכורה של הגרסה הסופית של פידליו מאת בטהובן, מכר שוברט בן ה-17, על פי השמועה, את ספרי הלימוד שלו כדי לגייס כסף לכרטיס כניסה.

כשהמלחין והזמר נפגשו לבסוף, בשנת 1817, התרשם פוגל מאיכות המוזיקה של שוברט בה במידה ששוברט התרשם משירתו. שוברט כתב רבים משיריו הבאים כשפוגל לנגד עיניו. אחת מהצלחותיהם המוקדמות היה ביצוע מ-1821 של "שר היער" (Der Erlkönig), לפני הוצאתו לאור. השיר התקבל בהתלהבות מצד קהל המאזינים. 

נדיר למצוא בתולדות המוזיקה קשר מוזיקלי פורה כל כך בין מלחין לזמר. פוגל המשיך לשיר את המוזיקה של שוברט אחרי מות חברו ב-1828, בין השאר ביצוע מפורסם של מחזור השירים מסע החורף בשלמותו, עם הפסנתרן **עמנואל מיקשיק** (Emanuel Mikschik), זמן קצר לפני מותו הוא ביום השנה השנים-עשר למות ידידו. פוגל מת בווינה.

## לקריאה נוספת

* "Johann Michael Vogl", "Franz Schubert", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. (with a wrong date of death)
* Ewan West: "Johann Michael Vogl", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed November 6, 2004), (subscription access) (with the same wrong date of death)

* "יוהאן מיכאל פוגל", "פרנץ שוברט", במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980.
* איוון וסט: "יוהאן מיכאל פוגל", גרוב אונליין בעריכת ל. מייסי (עם אותו תאריך מוות שגוי)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:זמרי בריטון
קטגוריה:ילידי 1768
קטגוריה:נפטרים ב-1840
לורן שוורץ

**לורן-מואיז שוורץ** (בצרפתית: **Laurent-Moïse Schwartz**; 5 במרץ 1915 – 4 ביולי 2002) היה מתמטיקאי יהודי-צרפתי. שוורץ הוא בוגר אקול נורמל סופרייר וזכה במדליית פילדס על תרומתו בתחום תורת ההתפלגויות, המעניקה משמעות מוגדרת לאובייקטים כגון פונקציית דלתא של דיראק. שוורץ הורה שנים ארוכות באקול פוליטקניק.

לבד מעבודתו המדעית שוורץ אף היה אינטלקטואל נודע בצרפת, שהביע דעות סוציאליסטיות.

## תולדות חייו
לורן-מואיז שוורץ הוא בן למשפחה יהודית משכילה מחבל אלזס. אביו היה מנתח, ודודו רוברט דברה היה רופא ילדים נודע בצרפת. בעת לימודיו בפריז בתיכון "ליסה לואי-לה-גרנד" (Lycée Louis-le-Grand), המשמש כמכינה ל"אקול נורמל סופרייר", התאהב במארי-הלן לוי, בתו של המתמטיקאי פול פייר לוי שהייתה מתמטיקאית בזכות עצמה. לזוג נולדו שני ילדים.

שוורץ התעניין שנים ארוכות במדעי הטבע ואסף למעלה מ-20,000 פרפראים, אוספו הועבר למוזיאון הלאומי למדעי הטבע בפריז. במהלך השנים גילה מספר מיני פרפראים הקרויים על שמו.

שוורץ הצטיין כתלמיד, במיוחד בלימוד לטינית, יוונית ומתמטיקה. בשנת 1934 התקבל לאקול נורמל סופרייר, ובשנת 1937 עמד בבחינות לתעודת הוראה (Agrégation). בתקופת מלחמת העולם השנייה שוורץ עבד באוניברסיטת שטרסבורג תחת שם בדוי, לורן-מרי סלימרטן, וגם אשתו השתמשה בשם בדוי, כדי שלא יזהו אותם כיהודים. עם סיום המלחמה התגורר שנה אחת בגרנובל ובשנת 1945 החל לעבוד באוניברסיטת נאנסי, שם שהה שבע שנים.

בשנת 1950 זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום ההתפלגויות. הוא היה המתמטיקאי הצרפתי הראשון שזכה במדליית פילדס. שלטונות ההגירה של ארצות הברית הערימו קשיים על כניסתו למדינה לשם קבלת המדליה, עקב נטיותיו הפוליטיות הטרוצקיסטיות. עבודתו הבהירה את פונקציית דלתא של דיראק ופונקציית מדרגה, סייעה להרחבת התאוריה של התמרת פורייה ומשמשת אבן פינה לתאוריה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.

שוורץ היה חוקר ומורה רב השפעה, ובין תלמידיו נמנים מתמטיקאים בולטים ובהם: Bernard Malgrange, Jacques-Louis Lions, François Bruhat ואלכסנדר גרותנדיק. בשנת 1952 הצטרף לפקולטה למדעים של הסורבון. בין השנים 1958 - 1980 עבד בעיקר באקול פוליטקניק. בין השנים 1961 - 1963 נאסרה עליו ההוראה באקול פוליטקניק, לאחר שחתם על עצומת ה-121, שקראה להכיר בזכויות הלגיטימיות של העם האלג'יראי בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. בשנת 1973 נבחר לחבר נילווה באקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1975 נבחר לחבר מן המניין בה.

## קישורים חיצוניים

* מאמר ביוגרפי על לורן שוורץ, באתר American Mathematical Society
* 

קטגוריה:מתמטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס יהודים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:סגל אקול פוליטקניק
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1915
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2002
אמנון שפירא

**אמנון שפירא** (1935 – ו' בניסן ה'תשפ"ג, 28 במרץ 2023) היה מחנך והוגה דעות ציוני דתי. שפירא שימש פעמיים כמזכ"ל בני עקיבא וכן שימש כיו"ר מעלה - המרכז לציונות דתית ופרופסור חבר במחלקה למורשת ישראל באוניברסיטת אריאל.

## ביוגרפיה
שפירא נולד בשנת 1935 וגדל בתל אביב בה היה חבר בבני עקיבא מילדותו. למד בביל"ו, בתיכון צייטלין ובישיבת הדרום, ושירת בנח"ל בגרעין "גאולים" של בני עקיבא. הקומונר שלו היה הרב חיים דרוקמן. בשנת 1953 הצטרף לקיבוץ טירת צבי, בה היה מורה בבית הספר האזורי בשדה אליהו. בתחילת שנות ה-70 היה שליח בשיקגו.

הוא סיים לימודי תואר ראשון ושני בתלמוד ותנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. שפירא השלים שני תוארי דוקטור: בספרות עברית מהסמינר היהודי בניו-יורק, ובמקרא מאוניברסיטת תל אביב.

שפירא היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא בשנים 1978–1981 ושוב במחצית השנייה של שנות ה-80, ולאחר מכן שימש חבר בהנהלה הארצית של התנועה. שפירא היה מרצה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל. היה חבר מליאת מועצת יש"ע.

שימש כחבר בחבר הנאמנים של תנועת "נאמני תורה ועבודה" מיום הקמתה.

שפירא, שהיה חבר בקיבוץ הדתי טירת צבי, היה אב לשישה. התאלמן בשנת 2020 מרעייתו הדסה. נפטר ב-28 במרץ 2023.

## עמדות
שפירא היה מתומכי ההתנחלות ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים.

שפירא היה נחשב לסמן ליברלי בציונות הדתית. הוא התנגד להשפעות חרדיות ולתהליכי "התחרדלות" שזיהה לטענתו בבני עקיבא, כמו פעולות בהן מתקיימת הפרדה בין בנים ובנות ואיסור על שמיעת שירת נשים. הוא נאבק למען שירות צבאי שוויוני, נגד הפטור הגורף לבחורי ישיבות ובעד חובה על בנות דתיות לשרת בצבא או בשירות לאומי.

בתחילת 1987 הוא הציע, בעת שהיה מזכ"ל בני עקיבא, אך שלא במסגרת תפקידו אלא כאדם פרטי, אמנה חברתית חדשה בין דתיים לחילוניים, שעוררה דיון ער בקרב הציונות הדתית.

הוא יצא כנגד כותבי הספר תורת המלך ונגד כנס הרבנים שהתקיים בעקבותיו. ביקר את החרדים על כך שאינם תורמים איברים, עובדים ומתגייסים לצבא ופעל למען קידום מעמד האישה ביהדות.

## מספריו
* **דמוקרטיה ראשונית במקרא – יסודות קדומים של ערכים דמוקרטיים**, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
* **אנרכיזם יהודי דתי**, הוצאת אוניברסיטת אריאל בשומרון, 2015
* **מה חידשה היהדות בעולם התנ"ך – 80 מהפכות**, הוצאת טפר, 2023

## קישורים חיצוניים

* 
* מאמריו בנושא חברה מעורבת
* 
* 
* 
* ד"ר דוד כהן-צמח, על ספרו של אמנון שפירא: דמוקרטיה ראשונית במקרא בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:טירת צבי: אישים
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: מדעי החברה והרוח
קטגוריה:בוגרי ישיבת הדרום
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מבית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חברי ההנהלה הארצית של בני עקיבא
קטגוריה:משפחת פנחס שפירא מקוריץ
קטגוריה:אישים הקבורים בטירת צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
מתחם לודוויפול

שמאל|ממוזער|150px|מתחם לודוויפול במשולש שנוצר בין כביש 1, נתיבי איילון (כביש 20) ודרך קיבוץ גלויות (כביש 461)
**מתחם לוּדְוִויפּוֹל** הוא שכונה בדרום תל אביב, בין שכונת שפירא לשכונת התקווה, צפונית לדרך קיבוץ גלויות.
## היסטוריה
השכונה הוקמה לאחר הקמת מדינת ישראל, בסמוך לגדות נחל איילון, והוקמו בה בתים לעולים חדשים. היא כוללת שני רחובות היוצרים מעין משולש עם דרך חיל השריון. הרחובות קרויים על שם אברהם לודוויפול, העורך הראשון של "הצופה" ועל שם יהודה לייב קנטור, מייסד העיתון "היום".

זמן קצר לאחר הקמת השכונה, ב-1958, אושרה תוכנית בניין עיר שאסרה על כל בנייה נוספת במתחם. ב-1978 הוקם בסמוך לה מחלף קיבוץ גלויות, שחיבר את דרך קיבוץ גלויות עם כביש 1. במהלך הקמת נתיבי איילון בשנות ה-80 וה-90 נהרסו חלק מבתי המתחם לשם הקמתו של גשר חיל השריון, שמהווה את המשכם של נתיבי איילון דרומה, לכיוון חולון. כתוצאה מהקמת הגשר נכלאה השכונה בין שלושה כבישים ראשיים - מצפון וממזרח כביש 1, ממערב נתיבי איילון ומדרום דרך קיבוץ גלויות. 

בשנת 2005 הגישו תושבי השכונה תביעה נגד עיריית תל אביב-יפו, בטענה כי הם סובלים ממפגעי רעש, ריח וזיהום אוויר, וכי רעש המכוניות מרעיד את יסודות בתיהם. עוד טענו התושבים כי בעבר הסכימו להסיר את התנגדויותיהם להקמת הגשר, לאחר שהובטח להם כי העירייה תפתח את האזור ותפצה אותם באמצעות מתן אפשרות לשינוי ייעוד הקרקע ומתן זכויות בנייה. לטענתם, הפרה העירייה הבטחה זו.

במחצית השנייה של שנת 2022 החלו דיירי השכונה לקבל הודעות פינוי לקראת פרויקט פינוי-בינוי נרחב במסגרתו ייבנה מתחם מגורים ומסחרי חדש.

## קישורים חיצוניים

* משה הרפז, "א"ל לודויפול פינת י"ל קנטור. מי מכיר? מי יודע?", אתר במחשבה שנייה, 4 ביולי 2010
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
מעלה - המרכז לציונות דתית

**מעלה - המרכז לציונות דתית** היא עמותה שהוקמה בשנת 1988 במטרתה לחקור, לקדם ולהפיץ את משנת הציונות הדתית.
## פעילות
לצורך מימוש מטרתה מקיימת העמותה מערך ארצי של שיעורי תורה. 

היא מפעילה את אתר Jewtube בו סרטים ברוח הציונות הדתית. 

בשנת 1989 הקימה העמותה את בית הספר לקולנוע מעלה. כיום בית הספר פועל בנפרד מהעמותה. באותה שנה נטלה העמותה על עצמה את חידוש הופעתו (בסדרה חדשה) של כתב העת 'גוילין - למחשבה דתית-לאומית' (בעריכתו של משה קרונה), ותחת אחריותה הופיעו שני כרכים (גליונות א-ד). 

בשנת 1992 עתרה העמותה לבג"ץ נגד שרי האוצר, החינוך והתרבות, ונגד עמותת "אל המעיין" ואחרים מכוון שנדחתה פנייתה אל ועדת ההקצבות במשרד החינוך והתרבות לקבל תמיכה כספית לפעילותה, מכוון שהסעיף התקציב שממנו ביקשה את התמיכה הוגדר כ"פעילות תרבות לחרדים". העמותה טענה כי "'חרדי' הוא כל אדם החרד לדבר ה' והעמותה נכללת בקטגוריה זאת. בג"ץ דחה את בקשתם. 

בעבר יו"ר העמותה היה אמנון שפירא.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* JewTube פרויקט של העמותה

## הערות שוליים

קטגוריה:ציונות דתית: תנועות
קטגוריה:ישראל: עמותות
מש"ל

שמאל|ממוזער|400px|ראשי התיבות QED מתוך אתיקה של שפינוזה. (בצד ימין מתחת ל-propositio III)

**מש"ל** או **מ.ש.ל** הוא ראשי תיבות של הביטוי **מה שצריך להוכיח** או **מה שרצינו להוכיח**. ביטוי זה מופיע בצורתו המקוצרת לעיתים קרובות בסוף הוכחה מתמטית או טיעון פילוסופי.

לעיתים קרובות הביטוי מוחלף בריבוע שחור מלא () או ריק () אשר נקרא **[[הלמוש]]** על שם המתמטיקאי האמריקאי-הונגרי פול הלמוש (Paul Halmos).

לעיתים מפרשים את ראשי התיבות בעברית באופנים שונים, כגון *מה שנכתב למעלה*, *מה שניסיתי להוכיח*, *מה שרצינו להוכיח*, *מה שהיה להוכיח* וכן הלאה, אך משמעות הביטוי נותרת בעינה.

## מקור הביטוי
הביטוי העברי הוא תרגום המקור היווני **ὅπερ ἔδει δεῖξαι** (נהגה: hoper edei deixai, ובראשי תיבות: ΟΕΔ) שפירושו המילולי הוא: *בדיוק מה שנדרשנו להוכיח* ונמצא בשימוש בהוכחות של אוקלידס, ארכימדס ועוד, ומאז משמש את הקהילה המתמטית-פילוסופית.
בתקופת הרנסאנס שבו הקהילה המדעית השתמשה בעיקר בלטינית, הביטוי היווני תורגם גם הוא ללטינית כ-**quod erat demonstrandum**, או בראשי התיבות **.Q.E.D** במשמעות מעט שונה: *מה שהיה להוכיח*. אחד מהשימושים המפורסמים בביטוי הלטיני נמצא בספר תורת המידות של ברוך שפינוזה שנחשב ליצירת המופת שלו.

באנגלית ישנו פירוש הומוריסטי לראשי התיבות בלטינית: *Quite Easily Demonstrated*, שתרגומו המילולי הוא: *מוכח די בקלות*.

## ביטויים שקולים בשפות זרות
הביטוי היווני (ובהמשך הלטיני) זכה לתרגומים לשפות רבות, ובין היתר:

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הוכחה
קטגוריה:מושגים במתמטיקה
קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
המנון מונטנגרו

**הו, שחר בהיר של מאי** (במונטנגרית: **Oj, svijetla majska zoro** או **Ој, свијетла мајска зоро**) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]] של [[מונטנגרו]]**. השיר נכתב ב-1932 או ב-1933 בידי סקולה דרלייביץ', בשם "מונטנגרו הנצחית שלנו" (Vječna naša Crna Goro), והוא מבוסס על שירים עממיים. הוא התפרסם לראשונה בספר שכתב איש האוסטאשה סאביץ' מרקוביץ' שטדימלייה ב-1937.

ב-13 ביולי 2004 אימץ הפרלמנט של מונטנגרו את השיר כהמנון, בעת שמונטנגרו הייתה עדיין חלק מהפדרציה של סרביה ומונטנגרו. ב-2006 הייתה מונטנגרו למדינה עצמאית, וב-2007 עוגן מעמדו של ההמנון בחוקתה.

## מילות ההמנון
הגרסה שלהלן היא הגרסה הרשמית. כאשר מושר ההמנון, חלק מהשורות חוזרות על עצמן, כדי שיתאימו ללחן.

## קישורים חיצוניים
* המנון מונטנגרו באתר Himnuszok
* המנון מונטנגרו באתר נשיא מונטנגרו (לחן בלבד)

מונטנגרו
קטגוריה:מונטנגרו: סמלים לאומיים
יוסי אופיר

**יוסי אופיר** (נולד ב-18 בנובמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

## קריירה
אופיר נולד וגדל באשדוד, החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ובעונת 1996–1997  עלה לקבוצת הבוגרים שלה. בעונתו הראשונה בבוגרים, חגג עם הקבוצה עלייה לליגת העל. לאחר איחוד הקבוצה עם הפועל אשדוד, המשיך לשחק בקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, ובמשך 12 עונות בסך הכל הפך לשיאן ההופעות (272) של הקבוצה בליגה הראשונה.

בתחילת עונת  עבר אופיר לקבוצת הפועל באר שבע, יחד עם דוד רביבו, חברו מאשדוד. אופיר שיחק עונה אחת בבאר שבע, ובתחילת עונת  עבר למכבי פתח תקווה. שנה לאחר מכן עבר לעירוני רמת השרון, ובקיץ 2012 חזר למכבי פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונת  כבש 6 שערים בכל המסגרות וסייע למכבי פתח תקווה להעפיל בחזרה לליגת העל. בינואר 2014 עבר למכבי יבנה. ב-26 באוגוסט 2016 הודיע על פרישה מכדורגל.

שני אחיו (ששיחקו איתו בעבר באשדוד) הם יניב אופיר וכדורגלן העבר אלון אופיר.

אופיר נשוי ליפית צ'סלה, ולהם  ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי עירוני אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:אשדוד: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
Hitman (סדרת אלבומים)

**היטמן** (באנגלית: **Hitman**) הייתה סדרת אלבומי אוסף שקיבצו להיטים מרחבי העולם, אשר יצאו לאור בישראל מ-1992 עד 2002 בהפקת חברת התקליטים הד ארצי.

בראשית שנות התשעים נמכרו בארץ אלבומי אוסף רבים שהורכבו משלושה-ארבעה להיטים, אליהם צורפו שירים אחרים שכונו "פילרים" (שירים שמטרתם היא למלא מקום). החשיפה לאוספי אלבומים מחו"ל דוגמת "Now" הבריטי , שהיה משופע בלהיטים, הובילה לירידה במכירות האוספים הישראלים. בחברת הד ארצי החליטו לאמץ את המודל של אוספים מרובי להיטים ובשנת 1992 יצאו היטמן 1 ו-2, לאחר מכן סדרת היטמן יצאה אחת לשנה. כל האלבומים יצאו בפורמט של תקליטור ושלושת האוספים הראשונים פורסמו כדיסקים וגם כקלטות.

בשנות ה-90 הייתה "היטמן" סדרת אלבומי להיטים מצליחה בישראל, וסדרות אלבומי להיטים מתחרות יצאו לקראת סוף שנות ה-90, לדוגמה WOW של חברת התקליטים NMC. אלבום הבכורה מכר למעלה מ-50,000 עותקים. האלבום הנמכר ביותר בתולדות הסדרה היה "היטמן 7" שיצא ביולי 1996 ונמכר בלמעלה מ-200,000 עותקים. התגברות תופעת המוזיקה הפיראטית ובהמשך אתרי שיתוף קבצים דוגמת נאפסטר פגעו קשות במכירות האלבומים. היטמן 9 מכר רק כ-30,000 עותקים, שליש מכמות הועתקים שמכר האלבום שלפניו.

## קישורים חיצוניים

* 
* סדרת אלבומי Hitman באתר Discogs
*כל המידע אודות אלבומי Hitman שיצאו באתר hitman.co.il

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים
שמואל יוסף שוויג

**שמואל יוסף שוויג** (1905–1984) היה צלם שפעל ביישוב ובמדינת ישראל, ותיעד אותה בתצלומיו.

## ביוגרפיה
שוויג נולד בעיר טרנופול  שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא השתלם בצילום בווינה בשנת 1922, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל. 
בשנים 1933–1925 צילם עבור קרן קיימת לישראל. 
בשנים 1946–1934 צילם עבור מחלקת העתיקות הממשלתית.
בשנים 1941–1940 צילם עבור משטרת המנדט סדרת תצלומים של תחנות טגארט.
בשנים 1965–1949 ניהל את מחלקת התצלומים של הסוכנות היהודית.

באפריל 1928 נישא לצביה דיקשטיין, מורה להתעמלות, ריתמיקה, התעמלות יוצרת וריקודי עם, ומחברת שירי משחק.
ב-1929 נולדה בתם, גְדוּלָה, וכעבור שלוש שנים נולד בנם, חנוך.

שוויג נפטר ב-1983 בירושלים. ארכיון של תצלומיו מנוהל על ידי ילדיו.

בתו גְדוּלָה עוֹגֶן היא פסלת ואמנית קרמיקה, שבשנים 1965-1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל".

## גלריה

File:Shemuel Josef Schweig 001.jpg|ללא כותרת, שנות השלושים או הארבעיםהדפס כסף, גובה 33 ס"מ, רוחב 57 ס"ממוזיאון ישראל
File:Keren Hayesod Album, Kibbuz Rodges01.jpg|קבוצת מתפללים בקיבוץ רודגס, אלבום קרן היסוד, 1925 - 1937, מאוספי הספרייה הלאומית
File:Keren Hayesod Album, Tower of David (cropped).jpg|מגדל דוד, אלבום קרן היסוד, 1925 - 1937, מאוספי הספרייה הלאומית
File:Keren Hayesod Album, Haifa Bay (cropped).jpg|מפרץ חיפה,  אלבום קרן היסוד, 1925 - 1937, מאוספי הספרייה הלאומית
Jiftlik Police by Yosef Schweig.jpg|משטרת הג'יפתליק, 1940


## השכלה
* 1921 – לימודי צילום, וינה ולונדון
* 1930 – אוניברסיטת לונדון, בית הספר לשפות וצילום, אוניברסיטת לונדון

## פרסים
* 1976 – עמית כבוד, החברה המלכותית לצילום, בריטניה 
* 1977 – יקיר ירושלים
* 1978 – פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום, מוזיאון ישראל, ירושלים

## תערוכות וכיבודים
* 1927 – הנציב העליון הלורד פלומר העניק אלבום צילומים של שוויג למלך אנגליה ג'ורג' החמישי.
* 1927 – תערוכת יחיד, גלריה סטימצקי, ירושלים
* 1933 – תערוכת יחיד, גלריה סטימצקי, ירושלים
* 1971 – תערוכת יחיד, מוזיאון ישראל
* 1983 – תערוכת יחיד, מוזיאון ישראל
* 2010 – "צילום כחומר": תערוכה יחיד, המוזיאון הפתוח לצילום, גן התעשייה תל חי.

## לקריאה נוספת
* ויויאן סילבר-ברודי, 'שמואל יוסף שווייג – צילום ציוני, אסתטי וארכאולוגי', **[[סטודיו (כתב עת)|סטודיו]]** 113 (2000), 17–20.
* **שמואל יוסף שוויג – צילום כחומר**; תערוכה: אוצרת: נעמה חייקין; קטלוג: עורכת: נעמה חייקין; עריכת טקסט עברית ותרגום לאנגלית: עינת עדי, תל חי: המוזיאון הפתוח לצילום - גן התעשייה, 2010. (אפריל 2010)
** נעמה חיקין, 'צילום כחומר', 12–25.
** רות אורן, 'על אופייה של הארץ: שמואל יוסף שוויג ומורשתו הצילומיות', 26–64.
* תערוכה, יצירה. מאמר: מידע 8, 21.05.2010
* יצירה. מאמר: נישה, 01.06.2010
* תערוכה, יצירה. מאמר: הארץ - מוסף הארץ, 11.06.2010 תחנות בזמן
* תערוכה "צילום כחומר", יצירה. מאמר: שישי בגולן, 04.06.

## קישורים חיצוניים

* פריטים על שמואל יוסף שוויג ב
* 
* 
* 
* מאמר על תערוכת "צילום כחומר" במוזיאון הצילום הפתוח בתל חי 
*  

סרטים שנוצרו בידי שוויג, כמפיק או כבמאי, מתוך אוסף ארכיון שפילברג
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:זוכי פרס אנריקה קבלין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:משפחת שוויג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984