רג'ינלד פיקוק

**רֶגִ'ינַלְד פִּיקוֹק** (באנגלית: **Reginald Pecock**; ) היה איש כמורה בכיר, סכולסטיקן וסופר ולשי.

## קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|חלון ויטראז' ב המציג את רג'ינלד פיקוק,  ו, כולם בישופים של צ'יצ'סטר.
פיקוק נולד ככל הנראה ב והתחנך ב שבאוקספורד.

לאחר שהוסמך לכומר ב בשנת 1421, פיקוק קיבל משרת ניהול ב שבלונדון בשנת 1431, שם שימש גם ככומר ה של סנט מייקל פטרנוסטר רויאל, כנסיית הקהילה הסמוכה. ב-14 ביוני 1444 הוסמך ל שבוויילס, וב-23 במרץ 1450 הועבר לשמש כ, מה שחיזק את קשריו עם בית לנקסטר, ופגע בו כשבית יורק עלה לשלטון. בשנת 1454 הפך לחבר ב.

הוא כתב ספרים בעלי אופי פדגוגי ופולמוסי כאחד. ספריו הפדגוגיים, שבהם הוא מציע קטכיזם חדש לחלוטין, כוללים את "The Donet" (המבוא), "The Follower to the Donet" (ההמשך למבוא) ו-"The Rule of Christian Religion" (כלל הדת הנוצרית). הוא הצטרף לפולמוס על הדוקטרינה הנוצרית בחיבוריו "Repressing of Over Mich Wyting [blaming] the Clergie" (בלימת הגינוי המופרז של הכמורה) משנת 1449, ו-"Book of Faith" (ספר האמונה) משנת 1456. שני החיבורים הללו היו משכנעים יותר מעקרונות ה, וביקשו לבלום את התנועה הלולרדית תוך ויתור על הדוגמה לפיה הכנסייה חסינה מטעויות, והישענות אך ורק על כתבי הקודש ועל ההיגיון. בעיקר בשל פנייתו של פיקוק לתבונה ותקיפתו את עליונות הסמכות האפיסקופלית, נשללו ממנו משרותיו בשנת 1458.

במסגרת מתקפתו על הלולרדים, הציג פיקוק את ההשקפות הדתיות הבאות: הוא טען כי כתבי הקודש אינם אמת המידה היחידה לצדק ולעוול; הוא הטיל ספק בכמה מסעיפי  ובחסינותה של הכנסייה מטעות; הוא קיווה "למשוך אנשים בשכל צלול להסכים לאמונת האמת בדרך אחרת מאשר באש, בחרב או בתלייה", ובאופן כללי רומם את סמכותה של התבונה. בעקבות השקפות אלו, הורה הארכיבישוף מקנטרברי, , לבחון את כתביו. הבדיקה נערכה והוא נמצא אשם בכפירה.

פיקוק סולק מהמועצה המלכותית וכשהועמד בפני הברירה להתכחש לדעותיו או שיועלה על המוקד הוא חזר בו בפומבי מהשקפותיו (בחצר קתדרלת סנט פול הישנה, ב-4 בדצמבר 1457), בהתאם לדעתו המוצהרת הקודמת בדבר הצורך בציות בכל עניין להיררכיה הכנסייתית. הוא ערער בפני האפיפיור קליקסטוס השלישי שהיטה אוזן לטענותיו, אבל קליקטוס מת ב-1458 ויורשו, פיוס השני, הסכים עם טענות יריביו של פיקוק. פיקוק, שכונה "התאולוג האנגלי הפורה ביותר במאה ה-15", נאלץ להתפטר מבישופותו בינואר 1459, ונכלא ב בקיימברידג'שייר, שם נותר עד מותו סביב שנת 1461.

יצירתו המרכזית של הבישוף היא החיבור המפורסם "Represser of over-much weeting [blaming] of the Clergie" (בלימת הגינוי המופרז של הכמורה), שיצא לאור בערך בין השנים 1449–1455. בנוסף לחשיבותו הרבה בהיסטוריה של התנועה הלולרדית, לחיבור יש עניין יוצא דופן כמודל של השפה האנגלית של אותה תקופה, שכן פיקוק היה אחד הסופרים הראשונים שהשתמשו בשפת המקום במקום בלטינית.

ביוגרפיה של פיקוק נוספה למהדורה של החיבור שהוציא לאור צ'רצ'יל בבינגטון עבור  בשנת 1860.

## כתביו

**The Repressing of Over Mich Wyting of the Clergie (The Repressor of Over Much Blaming of the Clergy)*,(1449); ed.Churchill Babington; Longman, Green and Roberts, (2 vols, London, 1860).
**The Book of Faith* (1456), ed. J. L. Morison, (Glasgow, 1909).
**The Donet*, ed. E. V. Hitchcock, (London, 1921).
**The Follower of the Donet*, ed. E. V. Hitchcock (Oxford, 1971).
**The Reule of Crysten Religioun*, by Reginald Pecock ... now first edited from Pierpont Morgan Ms. 519, by William Cabell Greet; London, H. Milford, Oxford University Press, 1927; & New York, 1971); Millwood, N.Y., Kraus Reprint, 1987.


## קישורים חיצוניים


* [Reginald_Pecock](https://en.wikisource.org/wiki/Catholic_Encyclopedia_(1913)/Reginald_Pecock), Catholic_Encyclopedia_(1913)


## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת אנגלים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:ילידי 1395
קטגוריה:נפטרים ב-1460