להבות הגורל

**להבות הגורל** (באנגלית: **The Bonfire of Destiny**, במקור הצרפתי: **Le Bazar de la Charité**, "הבזאר של ארגון הצדקה") היא מיני-סדרה דרמטית צרפתית בת שמונה פרקים, שנוצרה על ידי קתרין ראמברג וקארין ספרוזקובסקי ונוהלה על ידי הבמאי אלכסנדר לורן. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ TF1 הצרפתי במהלך נובמבר-דצמבר 2019 ולאחר מכן הופצה גלובלית בפלטפורמת נטפליקס החל מ-26 בדצמבר 2019. הסדרה מתחילה בתיאור מפורט של אירוע היסטורי אמיתי וטראגי שהתרחש בפריז של ה"בל אפוק",  השריפה בבזאר דה לה שריטה ב-4 במאי 1897, שגבתה את חייהם של 126 בני אדם.

האסון ההיסטורי משמש בסדרה כזרז עלילתי לסיפורן של שלוש נשים: אדריאן דה לנברפר, אשת אצולה הלכודה בנישואים אלימים; אחייניתה, אליס דה ז'אנסן; ומשרתתן רוז ריבייר. חייהן של כל אחת מהן משתנים באופן קיצוני בעקבות השריפה, והסדרה עוקבת אחר מאבקן להמציא מחדש את זהותן ואת ייעודן במציאות שנוצרה. היא עוסקת בנושאים אוניברסליים כמו מעמד האישה, יחסי מעמדות, גבורה מול פחדנות והתמודדות עם אסון. ההחלטה של יוצרות הסדרה להשתמש באירוע אמיתי כ"רקע דרמטי"  ולא כמסגרת תיעודית, אפשרה להן ליטול רישיון אמנותי רחב. גישה זו יצרה מתח מובנה בין הציפיות לדיוק היסטורי לבין האופי המלודרמטי והמבדר של הסדרה, מתח שהשתקף בקבלת הפנים המעורבת לה זכתה הסדרה בקרב קהלים שונים.

## הרקע ההיסטורי: האסון האמיתי בבזאר דה לה שריטה (4 במאי 1897)
הסדרה מבוססת על אירוע אמיתי שהתרחש בפריז של ה"בל אפוק". הבזאר דה לה שריטה היה אירוע צדקה שנתי יוקרתי, שהחל בשנת 1885 ואורגן על ידי האצולה הקתולית הצרפתית. האירוע נועד לגייס תרומות עבור ארגוני צדקה קתוליים ומשך אליו רבים מבני החברה הגבוהה.

ב-4 במאי 1897, נערך הבזאר במבנה עץ זמני ברחוב ז'אן-גוז'ון שברובע השמיני של פריז. המבנה, שאורכו היה 80 מטרים, עוצב כך שידמה רחוב מימי הביניים, תוך שימוש בחומרים דליקים במיוחד כמו עץ, קרטון ועיסת נייר. סיבת השריפה הייתה תקלה במכשיר קולנוע (סינמטוגרף) שהוצג כאטרקציה חדשנית. המכשיר, שהשתמש במערכת של מנורות אתר וחמצן, עלה באש לאחר שהמפעיל ניסה להדליקו מחדש באמצעות גפרור. תוך דקות ספורות, המבנה הזמני נשרף כליל.

השריפה גבתה את חייהם של 126 אנשים, וכ-200 נוספים נפצעו. רוב הקורבנות היו נשים מהמעמד הגבוה, שכן הבזאר נתפס כ"אירוע נשי". בין ההרוגות הבולטות הייתה הדוכסית סופיה שרלוטה, נסיכת בוואריה (Sophie Charlotte of Bavaria), אחותה הצעירה של אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"). גופות רבות, כולל זו של הדוכסית, נשרפו עד כדי חוסר זיהוי, והזיהוי שלהן נעשה באמצעות ראיות חריגות, כמו סתימות זהב בשיניים (במקרה של הדוכסית). אירוע זה נחשב לציון דרך מוקדם בהיסטוריה של רפואת השיניים הפורנסית.

האסון עורר פולמוס ציבורי נרחב בצרפת. העיתונות של התקופה דיווחה על גברים אריסטוקרטיים שדחפו נשים וילדים במנוסתם, וכינתה אותם בכינוי המזלזל "גרדניות" (Gardénias). לעומתם, דווחו גם מעשי גבורה של נשים שסייעו לאחרים ושל גברים מהמעמד הנמוך, כמו טבח בשם וודייה, שחילץ אנשים מהבניין. הסדרה משתמשת בשמועות אלו ומשתית עליהן חלקים נרחבים מהעלילה הבדיונית שלה, בכך שהיא הופכת את הניגוד ההיסטורי הממשי בין גבורה נשית לפחדנות גברית, לציר מרכזי של הנרטיב המלודרמטי שלה.

## עלילת הסדרה: סיפורן של שלוש נשים
הסדרה מתמקדת בסיפורן של שלוש נשים שחייהן משתנים מהקצה אל הקצה בעקבות השריפה. בעוד שהפרק הראשון זוכה לשבחים רבים בזכות בימוי ריאליסטי, עוצמתי ומורט עצבים של האסון, שאר הסדרה מתמקדת בתוצאותיו ומתפתחת לדרמה עשירה וסוערת.

### אדריאן דה לנברפר (Adrienne de Lenverpré)
אדריאן (בגילומה של אודרי פלוורו) היא אשת אצולה מהמעמד הגבוה, שחיה בנישואים אלימים למארק-אנטואן דה לנברפר, פוליטיקאי רב השפעה ומועמד לתפקיד נשיא הסנאט. מארק-אנטואן שולט בחייה בצורה אכזרית ומרחיק ממנה את בתה כדרך להעניש אותה. אדריאן, שמתכננת לברוח עם מאהבה, העיתונאי יוגס שאווט (Hugues Chaville), מגיעה לבזאר אך עוזבת רגעים ספורים לפני השריפה. כשהיא שומעת על האסון, היא רואה בכך הזדמנות חד-פעמית להימלט מכבליה. היא מבימה את מותה, וכעת כאישה מתה בעיני החברה, היא מנסה לשחרר את בתה משליטתו של בעלה האלים ולהתחיל חיים חדשים.

### אליס דה ז'אנסן (Alice de Jeansin)
אליס (בגילומה של קאמי לו) היא אחייניתה של אדריאן, המאורסת לז'וליאן דה לה פרטה. במהלך השריפה, היא רואה את ארוסה דוחף באכזריות את משרתתה רוז כדי להימלט. מעשה פחדנות זה גורם לה לראות את האצולה באור שונה ולפקפק בנישואיה המתוכננים. אביה, אוגוסט, אשר עומד בפני פשיטת רגל, לוחץ עליה להינשא לז'וליאן העשיר כדי להציל את משפחתם. אליס מתאהבת בוויקטור מינוויל, אנרכיסט מהמעמד הנמוך המואשם באחריות לשריפה, מה שמציב אותה בעימות חזיתי עם משפחתה והחברה שבה היא חיה.

### רוז ריבייר (Rose Rivière)
רוז (בגילומה של ז'ולי דה בונה) היא המשרתת של אליס וארוסתו של ז'אן, כרכרן שתוכנן לעבור עמה לאמריקה. במהלך השריפה, לאחר שחילצה ילד קטן בשם תומאס, היא חוזרת לתוך הבניין הבוער כדי לחפש את אליס. היא נפצעת קשה ונכויות קשות בפניה. כשהיא מתאוששת בבית החולים, היא מתגלה על ידי מאדאם הושון (בגילומה של ז'וזיאן בלאסקו), שבתה, אודט, נספתה באסון. מאדאם הושון, שזיהתה את בתה המתה על פי תכשיטיה, מתחילה להאמין שרוז היא בתה, אודט. היא מחליפה בין התכשיטים של רוז ואודט, לוקחת את רוז לביתה ומכריחה אותה להתחזות לבתה. רוז מוצאת את עצמה לכודה בזהות כוזבת, מרוחקת ממשפחתה ומאהובה, בעודה משחקת תפקיד של אישה מהמעמד הגבוה, תפקיד שהיא אינה מסוגלת למלא.

שלוש עלילות אלה, הלקוחות מתוך עולם המלודרמה הצרפתית של המאה ה-19, מהוות את ליבת הסדרה. הן עמוסות בטוויסטים עלילתיים, החלפת זהויות, נישואים כפויים ואהבות אסורות בין מעמדות. הבחירה המודעת לספר סיפור כזה, תוך שימוש באסון היסטורי כנקודת מוצא, מאפשרת לסדרה להעביר דרמה עוצמתית ואפקטיבית, גם אם במחיר הדיוק ההיסטורי.

## דמויות ושחקנים
הסדרה מציגה קאסט שחקנים מרשים, כאשר הדמויות המרכזיות הן שלוש הנשים, וסביבן נארגים סיפוריהם של דמויות משנה רבות, ממעמדות שונים, שכולן קשורות זו לזו.

הקאסט כלל גם שחקנים רבים נוספים, ביניהם סטפן גילון בתפקיד סלסטן הניון (Célestin Hennion), חוקר משטרה שהופך לדמות מפתח, ואנטואן דולרי בתפקיד אוגוסט דה ז'אנסן (Auguste de Jeansin), אביה של אליס המבקש נואשות להציל את עושרו.

## ניתוח נושאים מרכזיים וגישה אמנותית
הסדרה אינה מסתפקת בסיפור על שריפה, אלא משתמשת בה כקרקע פורייה לבחינת נושאים חברתיים מורכבים בפריז של סוף המאה ה-19.

### מעמד האישה ויחסי מעמדות
אחד הנושאים הדומיננטיים בסדרה הוא מצבן של הנשים בתקופה. שלוש הדמויות הראשיות מייצגות נשים הלכודות כל אחת בדרכה. אדריאן כלואה בנישואים כושלים ואלימים, ללא כל עצמאות משפטית וכלכלית או שליטה על חייה או על חיי בתה. אליס נדחפת לנישואים כפויים במטרה לשמור על עתידה הפיננסי של משפחתה. רוז המשרתת נתונה לחסדי מעסיקיה ונאלצת להתמודד עם מציאות אכזרית של חוסר ברירה. האסון משמש עבור כל אחת מהן כקטליזטור להיאבק לחירות, לשבור את המוסכמות החברתיות המגבילות ולבחור בדרך שונה מזו שנועדה להן.

המגבלות המשפטיות והכלכליות שהוטלו על נשים נשואות בתקופה זו הן עובדה היסטורית המבוססת על **הקוד האזרחי הצרפתי (Code Civil)**. מאמרים אקדמיים כמו "The Legal Status of Women in Nineteenth-Century France" ("המעמד המשפטי של נשים בצרפת של המאה ה-19") מתארים בפירוט כיצד נשים היו כפופות לסמכות בעליהן מבחינה משפטית.

הסדרה מציגה ניגוד חד בין מעמד הפועלים לבין האצולה. בעוד הגברים האריסטוקרטים מוצגים כחלשים, מושחתים ורשעים, גיבורי מעמד הפועלים, כמו ויקטור האנרכיסט או יוגס העיתונאי, הם אמיצים ומוסריים באופן כמעט מושלם. מבקרים ציינו כי תיאור זה, אף שהוא חד-ממדי ונטול ניואנסים, יעיל ביותר מבחינה נרטיבית ויוצר תמונה ברורה של טוב ורע, המתאימה באופן מושלם לז'אנר המלודרמה.

### הסדרה כמלודרמה מודרנית
המבנה הנרטיבי של "The Bonfire of Destiny" מבוסס על מודל "המחזה העשוי היטב" (well-made play) של התיאטרון הצרפתי מהמאה ה-19, של כותבים כמו אז'ן סקריב. מודל זה מתאפיין בעלילות עמוסות תפניות, צירופי מקרים "משמעותיים", רגשות מוגזמים, ודמויות שמוצגות כרשע מוחלט או כטוהר מוחלט. כך, למשל, הרשע של מארק-אנטואן דה לנברפר הוא קיצוני ונטול כל גוון אפור, והגבורה של דמויות כמו ויקטור מינוויל היא חסרת פגמים. בחירה אמנותית זו מסבירה מדוע הסדרה נתפסת על ידי חלק מהצופים כ"סבונית" או "מוגזמת", אך למעשה היא מהווה מחווה מודעת לסגנון הסיפור הפופולרי של התקופה ההיסטורית שהיא מתארת. במובן זה, הסדרה אינה טועה, אלא משתמשת בסגנון נרטיבי מהתקופה כדי לספר סיפור מהתקופה, ובכך היא יוצרת קשר ייחודי בין צורה לתוכן.

## דיוק היסטורי וביקורות
קבלת הפנים של הסדרה הייתה מפוצלת בין הקהל הרחב לבין חוקרים ואקדמאים, וחלוקה זו מבטאת את המתח בין בידור פופולרי לדיוק היסטורי.

### היבטים מדויקים לעומת חוסר דיוקים היסטוריים
הסדרה כן נאמנה למספר עובדות היסטוריות מרכזיות: היא מתארת נכונה את התאריך והמיקום של השריפה, את סיבתה (מכשיר הקולנוע) ואת העובדה שהיא גבתה את חייהם של אנשי חברה גבוהה. היא גם מתייחסת נכונה לשמועות ההיסטוריות אודות הפחדנות של גברים מהאצולה, ומשלבת בתוכה סיפורים על מעשי גבורה של נשים ושל אנשים ממעמדות נמוכים. לבסוף, היא מתארת באופן מדויק את חוסר האונים המשפטי של נשים נשואות בתקופה זו.

חוקרים כמו **וניטה דאטה** (Venita Datta) בספרה "Heroes and Legends of Fin-de-Siècle France" ("גיבורים ואגדות בצרפת של סוף המאה") מתייחסים לאופן שבו אירוע השריפה ב-1897 הפך לקרקע פורייה ליצירת מיתוסים ודיונים על מגדר ומעמד, ומספקות קונטקסט היסטורי רחב לטענה זו.

דאטה מתחה ביקורת חריפה על "הרישיון האמנותי המופרז" שלקחו היוצרים וכינו את הסדרה "מדכאת" מבחינה היסטורית. הם הצביעו על מספר חוסר דיוקים מרכזיים:

* **יחסי מעמדות:** הסדרה מציגה יחסים חברתיים לא-ריאליסטיים, כמו משרתת הקוראת לגבירתה בשמה הפרטי או נשיקה בפומבי בין זוג בני מעמדות שונים, דברים שלא היו מקובלים בתקופה.
* **עלילות בדיוניות:** קו העלילה המרכזי של הסדרה, הכולל האשמה כוזבת של אנרכיסטים בשריפה, הוא המצאה מוחלטת. למעשה, תנועת האנרכיסטים כבר הייתה מרוסקת ברובה על ידי חוקי דיכוי משנת 1894, והשריפה עצמה נחשבה לתאונה.
* **דמויות שטוחות:** תיאור הגברים האריסטוקרטיים כ"רשעים גמורים" והפועלים כ"טהורים" הוא סטריאוטיפי וחסר עומק, בדומה לדמויות ממלודרמות של המאה ה-19.

## קבלת הקהל וההצלחה המסחרית
למרות הביקורת האקדמית, הסדרה זכתה להצלחה מסחרית עצומה בצרפת. היא משכה ממוצע של 8.4 מיליון צופים על פני כל הפלטפורמות, מה שהפך אותה לסדרה הצרפתית הנצפית ביותר מזה שלוש שנים. גם בקרב הקהל הבינלאומי של נטפליקס היא זכתה להערכה רבה. צופים שיבחו במיוחד את הפרק הראשון ואת האופן שבו הוא מביים את אסון השריפה, ותיארו אותו כ"מדהים" ו"עוצר נשימה". רבים מהם הודו כי לאחר הפרק הראשון, העלילה אמנם הופכת ל"סבונית" ומלודרמטית, אך היא נותרה מבדרת וממכרת.

על אף שחוקרים מתחו עליה ביקורת בשל חוסר הדיוקים ההיסטוריים שלה, במיוחד בכל הנוגע לתיאור יחסי המעמדות והמצאת עלילות בדיוניות, הרי שמבחינה אמנותית, בחירות אלו היו מכוונות. הסדרה מהווה מחווה סגנונית לז'אנר ה"מחזות העשויים היטב" מהמאה ה-19, מה שהעניק לה תפניות עלילתיות מרתקות והפך אותה לדרמה אפקטיבית ומבדרת. הצלחתה המסחרית האדירה בצרפת ובעולם מוכיחה כי גישה זו הצליחה לרתק את הקהל, גם אם לא עמדה בסטנדרטים של מחקר היסטורי.

מורשתה של הסדרה טמונה לא בדיוקה ההיסטורי, אלא ביכולתה להחיות אירוע היסטורי נשכח יחסית ולספר סיפור אוניברסלי על העצמה נשית, גבורה והישרדות, שהדהד בקרב קהלים רבים ברחבי העולם, וסלל את הדרך ליצירות דומות אחריה.

ההצלחה של "Le Bazar de la Charité" יצרה מודל מוצלח עבור יוצריה, שבא לידי ביטוי במיני-סדרה נוספת בשם "הלוחמות" ("Les Combattantes", "Women at War"). סדרה זו, שגם אותה ביים אלכסנדר לורן, חולקת את אותן שחקניות ראשיות: אודרי פלוורו, קאמי לו וז'ולי דה בונה.

בדומה ל"Le Bazar de la Charité", גם "הלוחמות" היא דרמה תקופתית המתרחשת בתקופה טראגית בהיסטוריה הצרפתית – תחילת מלחמת העולם הראשונה, בספטמבר 1914. היא עוקבת אחר ארבע נשים (במקום שלוש) שחייהן משתנים על רקע אירועי המלחמה. הדמיון במבנה העלילתי והקאסט המשותף בין שתי הסדרות מוביל להשערה כי ההצלחה של הראשונה יצרה "מותג" של דרמות תקופתיות צרפתיות, שמטרתו לספר סיפורים על נשים חזקות המתמודדות עם אסונות היסטוריים, באופן שמצליח למשוך קהל בינלאומי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה צרפתיות שעלו לשידור בשנות ה-2010