קמצא ובר קמצא

**קמצא ובר קמצא** הוא סיפור ידוע מאגדות החורבן, המתאר את ימיה האחרונים של ירושלים של תקופת בית שני לפני חורבנה בידי טיטוס קיסר רומא. ימים אלה, בסוף שנות ה־60 לספירה, כוללים יחסים רעועים בקרב היהודים בירושלים, מחלוקות ופלגנות אשר נובעים משנאת חינם בין היהודים לבין עצמם, ובשיא ההידרדרות החברתית נמצאים מקרי הלשנה של יהודים זה על זה בפני הקיסר הרומי.

ישנם חוקרים רבים אשר מזהים את בר קמצא עם עשיר טברייני בשם קומפסוס בן קומפסוס, המוזכר בספר "חיי יוסף" כאחד מראשי סיעת המתונים שהתנגדו למרד.

## הסיפור בלשון התלמוד
הסיפור עצמו מובא כציטוט מפורסם מאִמרה של רבי יוחנן בפרק ה' שבמסכת גיטין שבתלמוד הבבלי:

בסיפור המובא במדרש איכה רבה ד', ב' (מהדורת בובר), שמות שני גיבורי המעשה הם קימצא.

## הסיפור בעברית
### סיכום הסיפור
עשיר אחד בירושלים עשה סעודה גדולה ושלח את משרתו להזמין את חברו קמצא. טעה המשרת והזמין אדם בשם בר קמצא, שנמנה דווקא עם אלה השנואים על בעל הבית. בר קמצא הניח כי המארח החליט להשלים עמו ולכן הגיע לבית החוגגים. הופעתו בסעודה הרגיזה את בעל השמחה והוא הורה לבר קמצא להסתלק. בר קמצא המופתע ביקש מהמארח שיניח לו להישאר משכיוון שהוא כבר הגיע לסעודה, אך בעל הבית סירב. מפני הבושה הרבה, הציע לשלם בר קמצא את מה שיאכל וישתה. לאחר סירוב בעל הסעודה, הציע לשלם חצי מדמי הסעודה כולה, וגם להצעה זו סירב בעל הבית. בר קמצא הציע לשלם את דמי כל הסעודה בתמורה שלא יגורש בבושת פנים מהסעודה. אך אף על פי כן סירב המארח בשלישית ולא היה מוכן בשום פנים ואופן שבר קמצא יישאר בסעודה. בסופו של דבר תפס בעל הסעודה את בר קמצא בידו וגירש אותו מהסעודה בבושת פנים לעיני כל המסובים.

בר קמצא לא השלים עם העלבון וכעסו גבר לנוכח העובדה שישבו בסעודה חכמי ישראל שלא מנעו את גירושו וביושו. הוא החליט לנקום וסיפר לקיסר כי היהודים מורדים בו. כדי להוכיח את דבריו הציע לו לשלוח קורבן לבית המקדש וכך יראה שהיהודים יסרבו להקריבו. הקיסר נתן בידיו עגל לקרבן, ובדרך לירושלים הטיל בו בר קמצא מום קטן שלפי ההלכה פוסל אותו להקרבה אך הוא אינו נראה למראית העין ולכן אינו נחשב למום בעיני הרומאים, מתוך ידיעה שהמום ימנע מהכוהנים להקריבו. ואכן כך היה – פסילת הקרבן נתנה לקיסר הוכחה מספקת למרד של היהודים, והניעה אותו לעלות על ירושלים ולהחריבה.

אירוע נוסף שנלווה לסיפור מתאר את לבטי המנהיגות היהודית ביחס לקרבן. הם נוטים דווקא כן להקריבו מפני "שלום מלכות" אך רבי זכריה בן אבקולס, אחד המנהיגים הבולטים, דוחה את ההצעה ומורה שלא להקריב. בעקבות כך הועלתה ההצעה להרוג את בר קמצא כדי שלא ילך וילשין לקיסר, אך שוב מתערב רבי זכריה ומורה שלא להורגו, מחשש שיחשבו בדורות הבאים שכל המטיל מום בקורבן ייהרג.

### תרגום מילולי

## לקח ומוסר השכל
בגמרא, הסיפור מגיע בהמשך לאמרתו של רבי יוחנן, שסיפור קמצא ובר קמצא הוא אחד המקרים בהם לא קיימו גיבורי הסיפור את אזהרת הפסוק "אשרי אדם מפחד תמיד", ונהגו בפזיזות לא אחראית, כשההבנה הפשוטה היא לכך שבעל הסעודה לא חשש מנקמתו של בר קמצא.

סיפור קמצא ובר קמצא הוא סיפור מכונן במורשת היהודית, ובדרך כלל מובא כסמל ההסתאבות החברתית בקרב אומה אשר בניה מפולגים ומסוכסכים בינם לבין עצמם ומביאים על עצמם את השואה והחורבן.

המהר"ל מפראג ביאר באריכות כי השם "קמצא" מורה על פילוג, וכתב: 

פרטי הסיפור מביאים להסתעפויות רבות בהפקת הלקח ובהדגשת פרטים שונים בו. מקובל להבליט את המארח העשיר והמעליב שהניע את הבגידה והמסר הוא להיזהר מפגיעה בזולת; וכן את החכמים שישבו, שתקו ולא מחו על ביושו של בר קמצא ובכך גרמו למעשהו והמסר הוא למחות על פגיעה בזולת. כך נאמר בגמרא:

גורם נוסף שמובלט בביקורת הוא רבי זכריה בן אבקולס, שנמנע מלקבל החלטה מורכבת (הקרבת קרבן פסול או התנקשות במלשין), מחשש שמא תצא מכך תקלה הלכתית. כך גם אומר בסוף הסיפור רבי יוחנן עצמו, מספר הסיפור:

כמו כן, במדרש רבה מוזכר רבי זכריה בן אבקולס, כאחד החכמים שלא מחו בהתנהגותו של המארח כלפי בר קמצא: 

### חטאו של קמצא
מובא בספרים שחטאו של קמצא היה זה שלא הלך לסעודת חברו למרות שלא קיבל הזמנה (שאם היה הולך, אולי היה מרגיע את בעל הבית מלכעוס על בר קמצא).
אפשרות נוספת היא שגם קמצא באמת שנא וריכל על העשיר, ובעקבות זאת גם בר קמצא הושפע ממנו והתחיל לשנוא את העשיר ולריב אתו. מה שגרם לאחר מכן לכל האירוע.

## קישורים חיצוניים
*  קמצא ובר קמצא, באתר התסכיתים של האוניברסיטה העברית בירושלים
* שי מנלה, מספיק חכם אחד כדי להציל משריפה יער שלם / עיון בסיפור קמצא ובר קמצא, באתר "כיפה, 22 ביוני 2006
* קמצא ובר קמצא – צו השעה, שיעורי בין הזמנים בישל"צ, הוקלט בכ"ו בתמוז ה'תשס"ז.
* על קמצא ובר קמצא ומה שביניהם יוני לביא
* סיפור קמצא ובר קמצא בתלמוד
* יאיר פורסטנברג, קמצא ובר קמצא, גיטין נ"ה ע"ב – נ"ו ע"א, באתר פשיטא
*
* 'אקמצא ובר קמצא חרוב ירושלים': עיון בגרסאות שונות לסיפור, אתר מדרשת
* סיפור קמצא ובר קמצא עם תרגום לעברית, באתר תלמודון
* הרב אברהם קוסמן, על קמצא ובר קמצא חרבה ירושלים - האם בית המקדש נחרב בטעות?, באתר פורטל הדף היומי
* הרב יותם הלפרין, מה חטא קמצא? קריאה מחודשת בקמצא ובר קמצא, ישיבת עתניאל

## הערות שוליים

קטגוריה:אגדות החורבן
קטגוריה:דמויות בפולקלור היהודי
קטגוריה:שנאה
קטגוריה:יהדות בתקופת בית שני
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-1