open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אגם גלניידה

**אגם גלניידה** (באנגלית: **Lake Gleneida**) הוא אגם מבוקר  בכפר כרמל  בתוך עיירת כרמל  במרכז מחוז פטנאם, ניו יורק. במקור, בריכה טבעית. הא נסכר על ידי העיר ניו יורק בשנת 1870 והורחב ל-680 דונם לצורך הכללתו במערכת הובלת המים לעיר. הוא חלק מאגן הניקוז של נהר קרוטון.

## גאוגרפיה
האגם, שצורתו דמוית לב בקירוב, נמצא מיד מדרום-מערב למרכז העיר כרמל. הוא מוקף בפארק עשבוני המשתפל אל האגם מהכבישים מדרום וממזרח, וביערות בצדדים האחרים. כביש ניו יורק 301  עוקב אחר החוף הצפוני, ועולה לקצהו המזרחי בכביש ניו יורק 52  מול בית המשפט של מחוז פטנם. כביש 52 עוקב אחר החוף המזרחי למרחק קצר מדרום לצומת זה, לפני שגם הוא מסתיים בכביש מס' 6 , הממשיך סביב החוף הדרומי. אין כביש לאורך הצד המערבי, אם כי רחוב מקומי, גלנוו דרייב, חוצה את ראש הרכס שגובהו 166 מטרים שם.

האגם ממלא שקע קטן באמצע אזור גבעי. קרקעיתו צונחת מקו החוף, ומגיעה לעומק של קצת יותר מ-30 מטרים במרכז האגם, שווה ערך לפני השטח של שקע הביצות שממזרח לו. העומק הממוצע הוא 15 מטרים. הוא מכיל בדרך כלל 9,800,000 מטר מעוקב של מים.

לאגם אין יובלים. בקצהו הצפון-מערבי ממוקמים סכר ושפך, כאשר הזרימה מתנקזת למאגר "הענף המערבי" של מערכת הובלת המים של העיר ניו יורק, שם הוא מתחבר למים מאמת המים של דלאוור. מים מעבר לצורכי העיר ניו יורק, זורמים דרך השפך שלו אל הענף המערבי של נהר קרוטון, אשר נאסף במורד הזרם על ידי מאגר מפלי קרוטון.

## היסטוריה
האגם היה ידוע במקור בשם "בריכת שו", על שם בעל אדמות מוקדם. הוא היה חלק מנוף "כרמל" מאז שהכפר ייעד את מחוז פטנאם עם הקמתו בשנת 1814. הוא הפך במהרה למקום פופולרי לשייט ודיג.

השם החל להופיע על מפות בסביבות שנת 1840. זמן קצר לאחר מכן, התושבים לא היו מרוצים מהשם והציעו שמות מפוארים יותר עבורו. בשנת 1852, ועדה של תושבים מקומיים החליטה לבסוף על אגם גלניידה. עיריית ניו יורק קנתה את הזכויות על האגם בסביבות שנת 1895 והרסה את הבתים שנבנו בקרבתו.

## ראו גם

* אגם גלעד

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
קטגוריה:ארצות הברית: אגמי אגירה מלאכותיים
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגן הניקוז קרוטון
קורות העתים

**קורות העתים** הוא עיתון בשפת היידיש שיצא לאור ביאשי שבנסיכות מולדובה בשנים 1855–1871. הגיליון הראשון הופיע ב-10 באוקטובר 1855.

## היסטוריה
עיתונות היידיש הופיעה בנסיכויות ולאכיה ומולדובה זמן רב לפני הופעתה בחלקים אחרים של העולם היהודי באירופה. הייתה זאת עיתונות מבוססת ומגוונת מאוד שהופיעה במשך שנים רבות.

קורות העיתים היה העיתון היהודי הראשון שהופיע בנסיכות ולאכיה ובנסיכות מולדובה, והשני העתיק ביותר בעולם היהודי. קורנטין, העיתון הראשון ביידיש באירופה, יצא לאור באמסטרדם בשנים 1686–1688.

קורות העיתים היה כתב עת דו־לשוני בשפות יידיש ועברית שיצאה לאור פעמיים בשבוע באופן לא סדיר. הוא נמכר למנויים שיכלו לבחור בין מינוי לשנה, לשלושה חודשים או לארבעה חודשים.

העיתון הודפס בבית הדפוס של צבי הירש גאלדענר ביאשי בו הודפסו באותה תקופה ספרים רבים בעברית.

לא ידוע בוודאות מי היה מייסדו או האחראי להוצאתו לאור, וגם שמות הכתבים אינם ידועים. על פי המודפס בגיליונות ששרדו, עורכו הראשי בשנים 1860–1871 היה המשכיל פישל לוונשטיין.

בעיתון הופיעו חדשות מן העולם שתורגמו מעיתונים בגרמנית, בצרפתית וברומנית וחדשות מהנסיכויות שתורגמו מרומנית. בין חדשות הפנים, רבות דנו במעמדם של היהודים.

אחד הנושאים שסוקר בהרחבה בגיליונות הראשונים של העיתון היה מלחמת קרים. בין הסיבות לפרוץ המלחמה הייתה פלישתה של האימפריה הרוסית, ב-2 ביולי 1853, לנסיכות מולדובה ולנסיכות ולאכיה, שתיהן מחוזות של האימפריה העות'מאנית. למהלך המלחמה ולתוצאותיה נודעה השפעה רבה על נסיכות מולדובה ועל יהודייה.

בעיתון פורסמו גם כתבות מקוריות ברוח תנועת ההשכלה. כתבי העיתון קבלו על מצבו הירוד של חינוך הילדים, על המחסור במורים לעברית, לרומנית ולחשבון ועל חוסר הפיקוח בבית הספר היחיד בו לימדו מקצועות אלה. באחת הכתבות סופר על "החדרים המתוקנים" שהוקמו באוקראינה וובכתבה אחרת על אגודה שהוקמה ביאשי במטרה ללמד ילדים עובדים, לאחר שעות עבודתם, קרוא וכתוב, גרמנית וחשבון.

תנועת ההשכלה חדרה לנסיכות מולדובה בהשפעתם של אינטלקטואלים יהודים, כגון יוליו באראש, שהגיעו מגליציה. אף על פי שתנועת ההשכלה דגלה בנטישת היידיש ובהתקרבות לתרבות הרומנית, הייתה הבנה והסכמה בקרב המשכילים כי עיתונות בשפת היידיש יכולה לתרום רבות להפצת עקרונות תנועת ההשכלה בקרב הקהל היהודי הרחב.

## הערות שוליים

קטגוריה:יאשי
קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:יהדות יאשי
קטגוריה:עיתונות יהודית ברומניה
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:משכילים יהודים במרחב הרומני
לושניה

**לושניה** (באלבנית: **Lushnjë**) היא עיר ורשות מקומית השוכנת במחוז פייר אשר במערב-מרכז אלבניה.

## גאוגרפיה
לושניה היא עיר מישורית ושורר אקלים ים-תיכוני. בסביבתה אזורים חקלאיים ובה מגדלים גידולים רב-עונתיים, ובעלי חיים. העיר נודעת בעצי הזית הגדלים בסביבתה, ומהווה מרכז ארצי לייצור שמן זית באלבניה.

## היסטוריה
כפר בשם לושניה הוקם ב-1431 עת נשלט המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. הכפר מאוזכר שוב בדפתר עות'מאני מ-1583 ובו 100 תושבים ו-15 בתים. בראשית המאה ה-18 נמנו בכפר 300 תושבים, ובאמצע המאה גדלה האוכלוסייה לכדי 500 נפשות. תמהיל האוכלוסייה השתנה במהלך מאה זו ובכפר חזרו להתיישב תושבים נוצרים, והוקמה כנסייה במקום. רחובות היישוב רוצפו באבנים והוקמה תשתית סניטרית עד ראשית המאה ה-19. ב-1848 ביקר בלושניה אדוארד ליר ותיאר את כפר ובו פונדקים המארחים מטיילים רבים שעברו דרכו. במחצית השנייה של המאה ה-19, במהלך תקופת הטנזימאט נפתחו לראשונה בתי ספר לבנים בלושניה. בהמשך, הפכה לושניה לבירת קאזה עות'מאנית ובראשה עמד קאדי.

בהמשך, בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה לושניה על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית ומתוארים מעשי טבח של הסרבים באוכלוסייה הכפרית המקומית באזור העיר. בהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה העיר לושניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי, ובהמשך על ידי כוחות צרפתיים ואיטלקיים. האיטלקים החזיקו באזור גם לאחר המלחמה. ב-1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה לושניה בירתה הארעית של אלבניה, ובעיר נערך קונגרס לושניה  ובו הוכרזה מחדש עצמאות אלבניה ונקבעה טירנה כבירת הקבע שלה.

ב-1928 הוקמה רשמית ממלכת אלבניה, ובאפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את העיר לושניה. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה, כבש הוורמאכט את אלבניה. בנובמבר 1944 שוחרר האזור על ידי כוחות צבא בריטיים ופרטיזנים קומוניסטיים בראשות אנוור הוג'ה אשר תפס את השלטון במדינה. במהלך התקופה הקומוניסטית הוקמו באזור מספר מחנות עבודה ומחנות מעצר למתנגדי משטר. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 עבר האזור תהליך תיעוש מהיר.

סתיו העמים לא פסח על אלבניה, ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קרס השלטון הקומוניסטי במדינה. ב-1997 פרצו מהומות ברחבי אלבניה ובכלל זה הפגנות סוערות בלושניה אשר הובילו למלחמת האזרחים האלבנית.
בלושניה נולדו המשוררת לינדיטה אראפי והכדורגלן ריי מנאי.

## יהודים
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו פליטים יהודים לאזור לושניה. קיימות עדויות לקבוצת יהודים שהוסתרה במנזר ארדניצה  השוכן כ-18 קילומטרים מהעיר, על משפחת נוימן שעברה דרך לושניה והסתתרה בה, וכן על פרטיזנים יהודים שנפלו בקרבות בסביבת העיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לושניה
מרד פראג

**מרד פראג** היה התקוממות של המחתרת הצ'כית ושל אזרחי פראג בסיוע חיילי צבא השחרור הרוסי נגד צבא הכיבוש הנאצי בשלהי מלחמת העולם השנייה.  

## ערב המרד

### הכוחות היריבים

## מהלך המרד

## לאחר המרד

### אבדות הצדדים היריבים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פראג: היסטוריה
קטגוריה:קרבות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מחתרות במלחמת העולם השנייה
פראג
קטגוריה:שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית באירופה
קטגוריה:קרבות זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:צ'כוסלובקיה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1945
המשטרה להגנת אישים

**המשטרה להגנת אישים** (ביפנית: **セキュリティポリス**; באנגלית: **Security Police**, בקיצור **SP**) היא יחידה מיוחדת במשטרת המטרופולין של טוקיו, האחראית על אבטחתם של אישי ציבור בכירים ביפן, ובהם ראש ממשלת יפן, ובכירים נוספים.

## מבנה ותפקידים
המשטרה להגנת אישים פועלת תחת מחלקת המשטרה המטרופוליטנית של טוקיו (Tokyo Metropolitan Police Department), ונמצאת באחריותו של אגף האבטחה (Security Bureau) במשטרה.

המשטרה להגנת אישים אחראית על אבטחתם של:

* ראש ממשלת יפן

* שרי מדינה
* נשיא בית המשפט העליון של יפן
* נשיא בית המועצה
* יושב ראש בית הנבחרים
* מושל טוקיו
* אורחים זרים כגון ראשי מדינות, שגרירים וכו'.
* מנהיגי מפלגות פוליטיות מרכזיות

ביחידה משרתים כ־200 עד 300 שוטרים וסוכנים, המהווים את ליבת מערך ההגנה על בכירי המדינה. כאשר אישים רמי־דרג אלו נואמים או מבקרים באזורים פרובינציאליים מחוץ לטוקיו, מצטרפים אל צוות האבטחה גם שוטרים מקומיים, שבשגרת יומם עוסקים בתפקידים אחרים, כדי לספק תגבור כוח אדם במערך ההגנה.

## גלריה

קובץ:Mercedes-Benz W221 S600 long security police.JPG
קובץ:Metropolitan Police Department Security Police Officer VIP protection drills.jpg
קובץ:SP officers escorting VIP.jpg
קובץ:Security Police Training 3.jpg
קובץ:Security Police Training.jpg
קובץ:VIP protection 2.jpg
קובץ:Sanae Takaichi on her first day as prime minister in the Kantei (2).jpg
קובץ:VIP protection.JPG
קובץ:Prime minister car 2024 Tokyo E-prix 1.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני אבטחת אישים
קטגוריה:ממשלת יפן
קטגוריה:יפן: צבא וביטחון
קטגוריה:ראש ממשלת יפן
צעירה האוחזת פלך מול נר דולק

**צעירה האוחזת פלך מול נר דולק** (באנגלית:**A Young Woman Holding a' Distaff before a Lit Candle**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפלמי אדם דה קוסטר , מן הבולטים בציירי הזרם הקרוואג'יסטי בצפון אירופה. היצירה מגלמת את סגנונו האופייני של האמן, שהתפרסם בציורי לילה דרמטיים המאירים דמות יחידה באור נר. הציור נחשב לאחת הדוגמאות המובהקות ליכולתו לשלב משחקי אור וצל עם תחושת אינטימיות וריאליזם מוקפד.
 

## תיאור היצירה
במרכז הציור נראית צעירה אוחזת פלך ביד אחת, ניצבת לפני נר בוער המטיל עליה אור חמים ועמוק. הלהבה מאירה את פניה, את תווי עורה ואת הבדלים שבין האריגים הרכים של לבושה. דמותה עטויה שמלה אדומה עשירה בעלת גוון ארגמני ופרווה עדינה, וחבושה כיסוי ראש מפוספס בגוונים תואמים. משחקי האור יוצרים ניגוד חד בין הבהירות של עור פניה לשחורים העמוקים של הרקע, ומדגישים את קווי המתאר של גופה ואת המרקם של הבד. הנר הבודד מהווה מקור האור היחיד ביצירה, ומעניק לה אווירה של שקט וריכוז.

## פרשנות
הציור מבטא את העניין של דה קוסטר באפקטים של אור מלאכותי ואת יכולתו להעניק לאור הנר משמעות תיאטרלית וסמלית. הדמות הנשית מוצגת בשעה של ריכוז פנימי, כשאור הלהבה מגלה ומסתיר בעת ובעונה אחת את פניה ותנועותיה. הניגוד בין האפלה שמסביבה לבין הזוהר הרך שעל עורה מייצר תחושת מסתורין ורוחניות. השימוש באור כנושא מרכזי מציב את דה קוסטר בשורה אחת עם ממשיכי דרכו של קרוואג'ו, אך ניכר בו גם אופי צפוני – שקול ומאופק – המדגיש את אווירת ההתבוננות השקטה על פני הדרמה.
250px|ממוזער|שמאל|גבר שר לפני נר דולק, אדם דה קוסטר

## השוואות
ליצירה זיקה הדוקה לציורו של דה קוסטר "גבר שר לפני נר דולק" (A Man Singing by Candlelight, סביב 1625–1635, הגלריה הלאומית של אירלנד, דבלין), שבו מופיע אותו מקור אור ואותה חלוקה בין אזורים מוארים וחשוכים. שני הציורים חולקים מרקם בד דומה ולבוש עשיר מרופד בפרווה, וייתכן שנוצרו בתקופה אחת. כמו כן, היצירה מזכירה את ציוריו של מתיאס סטומר, חרארד סחרס וחריט ואן הונטהורסט, ציירים הולנדים ואנטוורפיים שהושפעו מן הסגנון הקרוואג'יסטי. במקור נתפס הציור בטעות כיצירה של הונטהורסט או סטומר, עובדה המלמדת על הקרבה הסגנונית ביניהם.

## תולדות היצירה
הציור השתייך במשך מאות שנים לאוסף נסיך גלאטי (Principe di Galati) בפלרמו, ונרשם במלאי מוקדם כעבודתו של חריט ואן הונטהורסט. הוא נותר באוסף המשפחתי עד אמצע המאה ה־20, ולאחר מכן נמכר לאוסף פרטי. בשנת 1992 נמכר במכירה פומבית בניו יורק (Sotheby’s, 17 בינואר 1992, פריט 46), יחד עם ציור תלוי מאת מתיאס סטומר. לאחר מכן נרכש על ידי האוסף הנוכחי, ונכלל ברשימת יצירותיו של דה קוסטר שנקבעה על ידי ליאונרד סליטקס. שמור כיום במצב מצוין, עם רסטורציות קלות בלבד ופטינה מקורית שנשתמרה היטב.

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קארין פרין

**קארין פריין** (לבית קראוס, נולדה ב-26 ביוני 1965) היא השרה הפדרלית היהודייה הראשונה בגרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. מונתה ב-2025 לשרת החינוך, המשפחה והנוער.

פריין, שנולדה בהולנד לניצולי שואה, דיברה בגלוי על מורשתה היהודית, שאמה הסתירה בתחילה מפחד. מינויה נתפס כצעד משמעותי במאמצי גרמניה לפיוס והכלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1965
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:חברי המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית
יורדן לצ'קוב

**יורדן לצ'קוב ינקוב** (בבולגרית: **Йордан Лечков Янков** ; נולד ב-9 ביולי 1967 בסטראלג'ה שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר. לצ'קוב נחשב כאחד הכדורגלנים הבכירים ביותר שיצאו מבולגריה, והיה שחקן משמעותי מאוד בסגל שהגיע לחצי גמר מונדיאל 1994. לצ'קוב היה ידוע בעיקר בזכות יכולת הכדרור שלו. עם זאת, הקריירה שלו נפגעה רבות מהוויכוחים והמריבות הרבים שהיו לו עם שחקנים אחרים ומנהלים. הוא היה ראש עיריית סליבן במשך שמונה שנים, אך הודח מתפקידו עקב שחיתות.

## קריירת מועדונים
לצ'קוב החל את קריירת המועדונים שלו במועדון הבולגרי פ.צ. סליבן, ובשנת 1991 עבר לשחק בצסק"א סופיה. לצ'קוב הצליח מאוד בקבוצה זו, והבקיע 17 שערים בעונת 1991/92. בעקבות הצלחתו, עבר לצ'קוב לבונדסליגה וחתם בהמבורג. לצ'קוב הפך באופן מיידי לשחקן הרכב בהמבורג, ובשלוש עונותיו הראשונות במועדון, הקבוצה סיימה במרכז הטבלה. בעונתו הרביעית בהמבורג, 1995/96, לצ'קוב מיעט מאוד לשחק וערך 9 הופעות ליגה בלבד, אך הקבוצה סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. בקיץ 1996 עבר לצ'קוב לאולימפיק מרסיי, אך בעקבות סכסוך שלו עם ההנהלה, שיחק במועדון רק עונה אחת.

בקיץ 1997 עבר לצ'קוב לבשיקטש, שם הציג יכולת טובה, אך לאחר שאיחר לחזור מחופשה, נקנס על ידי המועדון, סירב לשלם את הקנס, הסתכסך עם מאמנו ג'ון טושאק. בעקבות הסכסוך עם ההנהלה, לצ'קוב סירב לשחק, חזר לבולגריה והחל להתאמן במועדון בולגרי, ואף הודיע על פרישה ממשחק פעיל, והעניינים עם בשיקטש הגיעו עד כותלי בית המשפט, כשבשיקטש דורשת מלצ'קוב פיצוי של 200 אלף מרק גרמני. פיפ"א פסקה בעניין הזה כי לצ'קוב לא יוכל לשחק באף קבוצה, וגם לא בנבחרת בולגריה, כל עוד אין אישור מבשיקטש. על כן, לצ'קוב החמיץ את מונדיאל 1998 על אף שהיה מאוד משמעותי בהעפלתה של נבחרת בולגריה אליו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.

לאחר שלוש שנים מחוץ לכדורגל, לצ'קוב חזר בעונת 2001/02 לצסק"א סופיה, והבקיע בעונה זו 5 שערי ליגה. בקיץ 2002 חזר לצ'קוב למועדון נעוריו, פ.צ. סליבן, שם שיחק שתי עונות נוספות עד לפרישתו הסופית ממשחק פעיל.

## קריירה בינלאומית
לצ'קוב הבקיע 5 שערים ב-45 הופעות במדי נבחרת בולגריה. השער הזכור ביותר של לצ'קוב הובקע ברבע גמר מונדיאל 1994. שער זה היה שער ניצחון מפתיע במיוחד של בולגריה על גרמניה, שהייתה אז אלופת העולם המכהנת. הצטיינותו של לצ'קוב במונדיאל 1994 הובילה להכללתו במקום ה-13 בדירוג כדור הזהב לשנת 1994.

בשנת 1996 לצ'קוב נכלל בסגל הבולגרי ליורו 1996, וגם בו הציג יכולת טובה מאוד, על אף שבולגריה לא עברה את שלב הבתים. את מונדיאל 1998 החמיץ לצ'קוב כאמור, עקב סכסוכו עם בשיקטש.

## לאחר הפרישה
לצ'קוב שיחק לאחר הפרישה בסדרת טלוויזיה בשם "מגפי הזהב" יחד עם כדורגלנים אחרים, וגם בסרט תעודה בשם "סטויצ'קוב" העוסק בחברו לנבחרת בולגריה, חריסטו סטויצ'קוב.

בשנת 2003 נבחר לצ'קוב לכהן כראש עיריית סליבן, ובשנת 2007 נבחר שוב. באפריל 2010 הודח לצ'קוב מתפקידו על ידי בית המשפט המחוזי בסליבן, בעקבות התנהגות בלתי הולמת. בית המשפט לערעורים בבורגס החזיר אותו לתפקיד, אך בשנת 2011 הפסיד לצ'קוב בבחירות. לצ'קוב הואשם בכך שמקומות רבים בעיר הוזנחו לגמרי, בעוד דרכי הגישה המובילות למקומות בהם יש לו עניין, נשארו משופצים ונקיים תמיד.

בשנת 2005 נבחר לצ'קוב לכהן כסגן נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים בולגרים
קטגוריה:קשרי כדורגל בולגרים
קטגוריה:כדורגלני צסק"א סופיה
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בולגריה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1967
דרומי המרואה

**דְּרוֹמִי הַמֵּרוּאָה** (שם מדעי: *Colotis chrysonome*) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים, הנפוץ במאוריטניה, צפון סנגל, מאלי, בורקינה פאסו, ניגריה, ניז'ר, החלק המרכזי והמזרחי של הסהרה, סודן, אתיופיה, סומליה, אוגנדה, קניה, צפון טנזניה, ישראל וירדן.

## תיאור
מוטת הכנפיים שלו נעה בין 33 ל-42 מ"מ. לפרפר צבע זהוב-כתום בולט. המין מקיים דו-צורתיות זוויגית. אצל הזכרים, החלק הקרוב לגוף בכנף הקדמית צבוע בלבן, תכונה שאינה מופיעה אצל הנקבות. הנקבות דומות לצורת ה-"ansorgei" של המין *Colotis aurigineus* , אך לנקבות דרומי המרואה הסימון על הכנף האחורית פחות מודגש.

## תת-מינים
ישנה מחלוקת מדעית בשאלה האם המין מתפצל לשני תת-מינים, או שמא מדובר בטקסון מונוטיפי ללא חלוקה תת-מינית.

כשהמין מחולק, הוא מכיל את התת-מינים הבאים:
* *Colotis chrysonome chrysonome* (קלוג, 1829)
* *Colotis chrysonome meinertzhageni* (ריילי, 1934) — האי ערב וצפון-מזרח אפריקה.

## בית גידול
בית הגידול של דרומי המרואה כולל סוואנות צחיחות – אזורים פתוחים בעלי צמחייה עשבונית דלילה באקלים יבש למחצה.

## בישראל
בישראל נחשב דרומי המרואה למין שנכחד, אך עד שנות ה-60 ניתן היה לצפות בו באזור עין גדי. הזחלים ניזונים מעלי עץ המרואה עבת-העלים , ובעקבות כריתת רוב העצים בישראל, נותר בעין גדי עץ בודד בלבד, שלא הצליח לתמוך באוכלוסייה יציבה של הפרפר. במהלך השנים נעשו ניסיונות להשיב את המין לטבע באמצעות נטיעת עצי מרואה חדשים. השם העברי של המין נגזר מצמח המרואה, שעליו מטילות הנקבות את ביציהן.

במרץ 2009, הוגדר כמוגן כחלק מ-14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
קטגוריה:פרפרים מוגנים בישראל
קטגוריה:לבניניים
קטגוריה:אפריקה: חרקים
דיוקן עצמי של ואן גוך (וושינגטון)

**דיוקן עצמי** הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1889 בעת שהותו בבית המרפא סן-פול-דה-מוזול שבסן-רמי-דה-פרובאנס בדרום צרפת. היצירה היא אחת מתוך 36 דיוקנאות עצמיים שצייר ואן גוך במהלך חייו, ונחשבת לאחת האחרונות שבהן תיאר את עצמו.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את האמן מהחזה ומעלה, כשהוא מביט ישירות אל הצופה בזווית קלה. לראשו שיער כתום קצר ועורו חיוור בגוון ירקרק. הוא לובש סרבל כחול של צייר, והצבעים סביבו נעים בין קובלט, אזור ולַפִּיס לַזוּלי, המרכיבים רקע עשיר בתנועת מכחול ארוכה ומקבילה. כתפיו נטויות שמאלה, ועיניו הכחולות מביטות מן הצד. פניו מוארכות, אפו ארוך וקמור במקצת, ושפתיו סגורות בתוך זקן כתמתם-חלוד. בפינה השמאלית התחתונה הוא אוחז בפלטת צבעים ובמכחולים בידו השמאלית. משיכות המכחול הארוכות סביב ראשו וגופו יוצרות הילה דמוית הילה סביב הדמות, המחזקת את הממד הרוחני של הדימוי.

## פרשנות
הדיוקן משקף את תקופת שהותו של ואן גוך במוסד בסן-רמי, שבה התמודד עם משבר נפשי חמור אך המשיך ליצור באינטנסיביות. תנועת המכחול הסוערת סביב ראשו והגוונים הכחולים והסגולים מעניקים ליצירה תחושת תזזית פנימית ומתח רגשי. מבטו הצר והנוקב, יחד עם צבעי השיער הכתום והזקן החלוד המנוגדים לעורו החיוור, מדגישים את המראה הכחוש והדרמטי של האמן. אף על פי שמצבו הבריאותי היה קשה, ואן גוך מתואר כאן כאוחז בחוזקה במכחוליו ובפלטתו – ביטוי לדבקותו בעשייה האמנותית למרות מחלתו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
Padam … padam

"**Padam … padam**" הוא שיר של הזמרת והפזמונאית הצרפתייה אדית פיאף, שיצא לאור בשנת 1951.

השיר הולחן בידי המלחין היהודי נורברט גלנצברג בשנת 1942 עבור פיאף, שהייתה מאהבתו לתקופה והצילה את חייו בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר החביאה אותו מפני המשטרה הצרפתית שהסגירה יהודים לידי הנאצים.

מילות השיר נוספו מאוחר יותר על ידי אנרי קונטה, שהיה מבקר קולנוע, שחקן, פזמונאי ועיתונאי צרפתי, שכתב למעלה מ-1,000 שירים לזמרים, ביניהם אדית פיאף, איב מונטאן, מיריי מאתיה ואוטה למפר.

## גרסאות כיסוי
השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי זמרים רבים, כגון טוני מרטין, מיריי מאתיה, מייקל הלטאו, שימן באדי, פטרישיה קאס, ואן כריסטי.

ב-1988 בוצעה גרסת כיסוי על ידי חברי הלהקות האיטלקיות Litfiba, Violet Eves ו-Moda.

השיר תורגם ובוצע בשפות רבות, אנגלית, הולנדית, גרמנית, צ'כית, פינית, נורווגית, שוודית, ספרדית, איטלקית, יוונית, יפנית ועברית.

### גרסאות בעברית
[ממוזער|עטיפת האלבום "פדם פדם פדם" בביצוע [סנדרה ג'ונסון ויונה אליאן משנת 1975|200x200 פיקסלים]]
הגרסה הראשונה בעברית, תורגמה בשנת 1953 בידי יחיאל מוהר והוקלטה על ידי יפה ירקוני, בתקליט "זה הסוד שלי" מאותה שנה.

בשנת 1975 הועלה המחזמר "פדם פדם" בתיאטרון "צוותא" בתל אביב, בכיכובן של יונה אליאן וסנדרה ג'ונסון. המופע היה בהזמנת משרד הקליטה, ובו שרו יחד בעברית, עולים חדשים לצד זמרים ישראלים מוכרים, ממבחר שיריה של פיאף. את כל שירי המופע תרגם הפזמונאי אבי קורן.

הילה זיתון ביצעה את השיר מתוך המופע 'הקומפניון דה לה שנסון' שהוקלט בהופעה חיה בתיאטרון הספרייה 2008.

רמה מסינגר ביצעה את השיר בשנת 2013 במופע מחווה לשחקנית חנה מרון לכבוד יום הולדתה ה-90.

רוני גינוסר ובן יוסף ביצעו את השיר בשנת 2020, במסגרת שידורי "ישראל מחוברת", מיזם של משרד התרבות ופמי פרימיום תרבות לפריפריה.

## ראו גם
* Non, je ne regrette rien
* La Vie en rose

## קישורים חיצוניים
* , באתר הספרייה הלאומית
* 20px "Padam … padam", במסד הנתונים המוזיקלי Discogs **(באנגלית)**
* 30px "Padam … padam", במסד הנתונים המוזיקלי Genius **(באנגלית)**
* 20px "Padam … padam", באתר המוזיקה Spotify **(באנגלית)**
* 44px "Padam … padam", באתר המוזיקה אפל מיוזיק **(באנגלית)**
* 20px "Padam … padam", באתר המוזיקה SoundCloud **(באנגלית)**
* "Padam … padam", באתר המוזיקה SecondHandSongs **(באנגלית)**

#### ביצועים בצרפתית
* 
* 
* 
* 
* 

#### ביצועים באנגלית
* 
* 

#### ביצועים בעברית
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אדית פיאף
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירים בצרפתית
קטגוריה:שירים שתורגמו מצרפתית לעברית
ליגת המשנה הברזילאית

**ליגת משנה הברזילאית בכדורגל**, הנקראת רשמית **סרייה ב' של האליפות הברזילאית בכדורגל** (בפורטוגזית: **Série B do Campeonato Brasileiro de Futebol**) היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה בברזיל. משתתפות בליגה 20 קבוצות ברזילאיות, כאשר בסוף כל עונה ארבע הקבוצות מתחתית הטבלה יורדות ל"סרייה ג'" (הליגה השלישית) ואילו ארבע הראשונות בטבלת ליגת המשנה עולות לליגת העל הברזילאית. 
## היסטוריה
התחרות הראשונה נערכה בשנת 1971. מאז מתכונת התחרות השתנתה מספר פעמים ומספר שנים התחרות לא נערכה כלל.

עונת 1994 הייתה העונה הראשונה בה הוסדרה ירידה לליגה השלישית. 

החל משנת 2006 התחרות נערכת בשיטת ליגה עם 20 קבוצות. הקבוצות משחקות משחק בית ומשחק חוץ. הוסדר מעבר לליגה עליונה ולליגה השלישית בחשיבותה.

התחרות מתחילה באביב ומסתיימת בנובמבר.

## היסטוריה של תחרויות העבר
### שנים 1971-2005

## החל משנת 2006
החל משנת 2006 התחרות מתקיימת בשיטת ליגה עם משחק בית ומשחק חוץ. ליגה כוללת 20 קבוצות כאשר ארבע ראשונות עלות לליגת העל הברזילאית.

## קבוצות הליגה בעונת 2025

## קישורים חיצוניים

* נתונים היסטוריים מאתר rsssf
* נתונים היסטוריים מאתר zerozero

קטגוריה:ברזיל: כדורגל
כתום-כנף הדו-פרית

**כְּתֹם-כָּנָף הַדּוּ-פְּרִית** (שם מדעי: *Anthocharis gruneri*) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים, הנפוץ בעיקר בטורקיה, הקווקז, אסיה הקטנה ובאזורים ההרריים של ארמניה.

במרץ 2009, הוגדר כמוגן כחלק מ-14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל. בעבר היה נפוץ בחרמון, בגליל העליון המזרחי, ובהרי יהודה והשומרון. עם זאת, פעילות האדם ודחיקת בית הגידול שלו צמצמו את אזור תפוצתו, וכיום הוא נדיר מאוד ונפצה בעיקר בהרי יהודה.

השם העברי של המין נגזר מצמח **הדוּפְּרִית**, עליו מטילה הנקבה את ביציה, לרוב על הפירות והניצנים.

## תיאור
הפרפר תואר בפירוט במונוגרפיה הקלאסית *Die Großschmetterlinge der Erde* ("הפרפרים הגדולים של העולם") מאת זייטס:

## תת-מינים
* *Anthocharis gruneri gruneri* — יוון, אסיה הקטנה, סוריה, עיראק, איראן, הקווקז
* *Anthocharis gruneri armeniaca* (כריסטוף, 1893)
* *Anthocharis gruneri macedonica* (בורש, 1921) — מקדוניה
* *Anthocharis gruneri parnassi* (ברנרדי, 1970)
* *Anthocharis gruneri fereiduni* (קרבונל ובק, 2009) — דרום-מערב איראן
* *Anthocharis gruneri eros* (רֶבר, 1907) — סוריה
* Anthocharis gruneri zamanii (נדֶרי ובק, 2019) — דרום-מזרח איראן

## גלריה

קובץ:Macrolepidoptera01seitz_0051.jpg|טקסט=Anthocharis in Seitz| כתום-כנף הדופרית מתוך הספר Die Großschmetterlinge der Erde ("הפרפרים הגדולים של העולם")


## בית גידול
בארמניה, כתום-כנף הדופרית מצוי באזורים צחיחים למחצה, חורשות ערער וערבות הרריות יבשות, בגבהים של בין 400 לכ-2,000 מטרים מעל פני הים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1851
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גוטליב אוגוסט וילהלם הריך-שפר
קטגוריה:פרפרים מוגנים בישראל
קטגוריה:לבניניים
קטגוריה:אסיה: חרקים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
אברפראו

**אברפראו** (בוולשית: **Aberffraw**) היא עיירה וקהילה במערב מחוז האי אנגלסי שבצפון-מערב ויילס.

לעיירה היסטוריה ארוכה המשתרעת מהתקופה המזוליתית, במהלך ימי הביניים, הייתה אברפראו עיר נמל חשובה ושימשה כבירת ממלכת גוויניד' וכן משכנו של כס נסיכות ויילס במאות ה-12 וה-13. משמעות שמה של העיירה הוא 'שפך נהר הפראו' והיא שוכנת לחופה המערבי של האי אנגלסי, כשמונה קילומטרים דרום-מזרחית לנמל התעופה אנגלסי (בסיס חיל האוויר ואלי), כ-17 קילומטר דרום-מזרחית להוליהד וכ-20 קילומטר מערבית לגשר בריטניה המחבר את אנגלסי לשאר ויילס.

## היסטוריה
העדויות הקדומות ביותר להתיישבות באזור אברפראו הן מהתקופה המזוליתית, לפני כ-9,000 שנה. חפירות מהמחצית השנייה של המאה ה-20 גילו כלי צור מתקופה זו וקבר מתקופת הברונזה מהסביבות 2000 לפנה"ס. מן התקופה הנאוליתית נותרו סביב המקום קברים בנויים מאבן, ובקרבת הנהר הסמוך נמצאו שרידי מעגלי בתים מימי הברזל, לצד עקבות לנוכחות רומית בראשית האלף הראשון לספירה.

תור הזהב של אברפראו החלה במאה ה-5 לספירה, כאשר קדרולון לאהיר אפ אייניון הקים במקום ארמון, ובהמשך, במאה ה-9, שוקמה הבירה על ידי רודרי הגדול. אז נוסד במקום בית אברפראו – שושלת מלכי גווינד' שנחשבה לשושלת הוותיקה ומהחשובות בתולדות ויילס. הארמון הפך למוקד ממשל מרכזי ולמושב נסיכי גווינד', ובמאות ה-12 וה-13 שירת כמקום מושבו של הנסיך ל'ואלין הגדול, שהפך לסמל לעצמאות הוולשית עד הכיבוש האנגלי בסוף המאה ה-13. במהלך המאה ה-14, פגעה סופה עזה (1331 לספירה) באזור וגרמה להיווצרות דיונות חול שהרסו את הנמל של אברפראו. בעקבות אסון זה איבד היישוב את מעמדו כנמל מרכזי, ומשפחות רבות נאלצו לעזוב את בתיהן. הירידה בחשיבות הכלכלית והבידוד התחבורתי הובילו גם הם להמשך התדרדרות. במקביל, לאחר כיבוש ויילס בידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה, פורקו מבני הארמון ונעשה שימוש באבנים לבניית טירת בומריס.

במאה ה-20 הפכה אברפראו לאחת העיירות העניות באנגלסי, והרבה מבתיה המסורתיים נהרסו לטובת בניית שיכון ציבורי שהוקם על חורבות אתר הארמון מימי הביניים. בשנות ה-80 הוכרזה חלק מהעיירה כאתר שימור והמבנים המסורתיים שהיו ניתנים להצלה שומרו במטרה לשמר את אופיו ההיסטורי של המקום. בשנים האחרונות הפכה אברפראו לאתר תיירות פופולרי, כשהמגמות הדמוגרפיות השתנו בעקבות גל רכישות מקרב תושבי ערים מחוץ לוויילס, שפגע במעמד השפה הוולשית המסורתית.

## תמונות

Aberffraw bridge - geograph.org.uk - 412061.jpg|גשר אברפראו
St. Beuno's Church, Aberffraw - geograph.org.uk - 156921.jpg|כנסיית סנט בונו
Church-in-the-Sea (4) - geograph.org.uk - 3923873.jpg|כנסיית קוייוואן הגאותית
Din Dryfol from the south - geograph.org.uk - 787194.jpg|דולמן הקבורה דין דריוול
St. Mary's, Tal-y-llyn, Anglesey. - geograph.org.uk - 105399.jpg|כנסיית סנט מרי, טל אי ל'ין
Low tide at Traeth Mawr - geograph.org.uk - 6583029.jpg|'החוף הגדול' בגאות נמוכה


## קישורים חיצוניים

* אודות אברפראו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ויילס: עיירות
קטגוריה:בית אברפראו
קטגוריה:אנגלסי
נאקון סאוואן

**נאקון סאוואן** (בתאית: **เทศบาลนครนครสวรรค์**) היא עיר בתאילנד. פירוש השם הוא "עיר שמימית". העיר היא בירת מחוז נאקון סאוואן. נכון ל-31 בדצמבר 2020, אוכלוסייתה מונה 82,305 תושבים. נאקון סאוואן נמצאת 238 ק"מ צפונית לבנגקוק.

## גאוגרפיה
נאקון סאוואן נמצאת במרחק של כ- מצפון לבנגקוק, ומסמן את נקודת המפגש של שניים מנהרותיה העיקריים של תאילנד, פינג ונאן. שני נהרות אלו מתכנסים בנאקון סוואן ויוצרים את צ'או פראיה הזורם דרומה דרך בנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. סביבת העיר שטוחה ברובה, אך בעיר עצמה מתנשאת גבעה לגובה של כ  מעל המישור.

ממזרח לנאקון סאוואן, נמצאת בואנג בוראפט-ביצת המים המתוקים הגדולה ביותר בתאילנד.

## אוכלוסייה
מאז 2005, אוכלוסיית נאקון סאוואן נמצאת בירידה בכמות האוכלוסייה.

## אקלים
לנאקון סאוואן יש אקלים סוואנה טרופי (סיווג אקלים קפן *Aw*). הוא ממוקם בעמק, וכתוצאה מכך הם הטמפרטורות הנמוכות ביותר בלילה במדינה. עונת המונסון נמשכת ממאי עד אוקטובר, עם גשמים כבדים וטמפרטורות קרירות יותר במהלך היום, כי הלילות נשארים חמים.

## כבישים ורכבות
נאקון סאוואן שוכנת על כביש 1 (כביש פאהוניות'ין), העובר מבנגקוק דרך איוטהאיה וסאראבורי לפני שהוא עובר דרך נאקון סאוואן, ואז ממשיך דרך קמפאנג פט, למפאנג וצ'יאנג ראי עד שהוא מגיע לגבול עם מיאנמר במה סאי. כביש 117 מוביל צפונה לפיטסנולוק, וכביש 225 מוביל מזרחה לצ'איאפום.
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|תחנת הרכבת נאקון סאוואן
לנאקון סאוואן יש תחנה בקו הצפוני של רכבת המדינה של תאילנד. התחנה נמצאת בצד המזרחי של הנהר.

## גלריה

קובץ:Nakhonsawan_town_1.jpg
קובץ:Nakhonsawan_town_2.jpg
קובץ:Nakhonsawan_town_3.jpg
קובץ:Nakhonsawan_town_5.jpg
קובץ:Nakhonsawanlakmueanga.jpg

## קישורים חיצוניים
* 

* https://web.archive.org/web/20070515174120/http://www.nakhonsawanprovince.com/ (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:תאילנד: ערים
דייוויד ברודריק

**דייוויד קולברת' ברודריק** (באנגלית: **David Colbreth Broderick**; 4 בפברואר 1820 – 16 בספטמבר 1859) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא נולד בוושינגטון הבירה, גדל בניו יורק, ועבר לקליפורניה בתקופת "בהלת הזהב". בגיל 39 נהרג בדו-קרב עם השופט דייוויד ס. טרי — חברו לשעבר.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ברודריק נולד ב-4 בפברואר 1820 בוושינגטון למשפחה ממוצא אירי. אביו היה חוצב אבן שהיגר לארצות הברית כדי לעבוד בבניית הקפיטול. בשנת 1823 עברה המשפחה לניו יורק, שם למד ברודריק בבתי הספר הציבוריים ועבד כשוליה לחוצב אבן.

### תחילת דרכו הפוליטית
עוד בצעירותו החל לעסוק בפוליטיקה והצטרף למפלגה הדמוקרטית. בשנת 1846 התמודד על מקום בבית הנבחרים מטעם ניו יורק, אך הפסיד.

לאחר שעבר לקליפורניה, נבחר לסנאט המדינתי (1850–1852) וכיהן גם כנשיא הסנאט ולתקופה קצרה כסגן מושל בפועל. בתקופה זו צבר השפעה רבה, במיוחד בעיר סן פרנסיסקו, שבה נחשב לשליט פוליטי רב עוצמה. מערכת התמיכה שיצר — הדומה לזו של ארגון "טמאני הול" בניו יורק — העניקה לו כוח ושליטה בתפקידי מפתח עירוניים, וממנה צבר עושר רב.

בשנת 1857 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם קליפורניה, והחל לכהן ב־4 במרץ אותה שנה.

### העימות והדו-קרב
בשנים שלפני מלחמת האזרחים נחלקה המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה לשני מחנות — תומכי העבדות ומתנגדי העבדות (תנועת האדמה החופשית). ברודריק עמד בראש המתנגדים לעבדות, בעוד שחברו לשעבר, השופט דייוויד ס. טרי, תמך בהרחבתה. טרי הפסיד בבחירות בשל עמדתו זו והאשים את ברודריק בהפסד.

ב־1859 חילופי עלבונות ביניהם הידרדרו לעימות אישי. טרי קרא תיגר על ברודריק לדו-קרב באגם מרסד שליד סן פרנסיסקו. במהלך הדו-קרב שנערך ב-13 בספטמבר ירה אקדחו של ברודריק בשגגה לפני הספירה, ונותר ללא נשק טעון. טרי ירה בו ופצע אותו אנושות בריאה. ברודריק מת שלושה ימים לאחר מכן מפצעיו.

הוא היה הסנאטור האמריקאי היחיד שנהרג אי פעם בדו-קרב בעת כהונתו.

### מורשתו
מותו של ברודריק נתפס בציבור הרחב כמעשה רצח פוליטי שנבע מהתנגדותו לעבדות. ידידו, אדוארד ד. בייקר, נאם בהלווייתו ואמר כי ברודריק מת "משום שהתנגד לשלטון מושחת ולהרחבת מוסד העבדות".

לאחר מותו נחשב למעין קדוש מעונה של תנועת ההתנגדות לעבדות, ודמותו הונצחה באירועים שונים ברחבי ארצות הברית.

כמה מקומות נקראו על שמו, בהם מחוז ברודריק בטריטוריית קנזס, וכן רחוב ברודריק בעיר סן פרנסיסקו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אלימות פוליטית בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1820
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1859
מאדאם ויז'ה-לה ברן ובתה (1789)

**מאדאם ויז'ה-לה ברן ובתה** או **מאדאם ויז'ה-לה ברן ובתה, ז׳אן־לוסי־לואיז, המכונה ז׳ולי** (בצרפתית: ***Madame Vigée-Le Brun et sa fille, Jeanne-Lucie-Louise, dite Julie'';''' ידוע גם בשם : (***Self-Portrait with her Daughter Julie*** (***à l’Antique**' הוא ציור שמן על עץ מאת הציירת הצרפתייה אליזבט ויז'ה-לה ברן, שנוצר בשנת 1789. היצירה שמורה במוזיאון הלובר שבפריז, ומידותיה 130 על 94 ס״מ. הציור נחשב לאחד מדיוקנאותיה העצמיים הידועים ביותר של האמנית, שבו שילבה ביטוי של אימהות, רוך וביטחון עצמי אמנותי.

## תיאור היצירה
בציור מתוארת ויז'ה-לה ברן ישובה על ספסל, כשבתה ז׳ולי נשענת אל גופה בחיבוק מלא חום. זרועותיהן שלובות זו בזו, והבעת הפנים משדרת שלווה ואהבה הדדית. היא לובשת יריעה לבנה העוטפת את גופה באופן המזכיר טוניקה יוונית עתיקה, החושפת כתף אחת ומוחזקת בצעיף אדום הקשור מתחת לחזה. על רגליה מונחת יריעת משי ירוקה, ושערה הפזור קשור בסרט אדום. לבוש זה חושף את אחת מכתפיה ומעניק לדמותה מראה טבעי ופשוט, השונה מהלבוש האלגנטי והצנוע שציירה בעצמה בדיוקנאות קודמים. באמצעות בחירה זו יצרה ויז'ה-לה ברן זיקה לעולם הקלאסי והציבה את עצמה בתוך מסורת אמנותית נצחית.

## הקשר חברתי ותרבותי
במאה ה־18 הייתה ויז'ה-לה ברן אחת מארבע נשים בלבד שהתקבלו לאקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בצו ישיר של לואי השישה עשר, מלך צרפת. חוקרת האמנות מרי די. שריף ניתחה את יצירתה כתגובה מורכבת להגבלות המגדריות של זמנה, וטענה כי באמצעות דיוקנאותיה העצמיים יצרה זהות נשית ואמנותית חדשה. דיוקן זה, שנוצר ערב המהפכה הצרפתית, שימש עבורה לא רק ביטוי של רוך אימהי אלא גם הצהרה אמנותית על שוויון ערך בין נשים וגברים בתחום היצירה.

## פרשנות
הדיוקן מציג שילוב של רוך אימהי עם הצהרה אמנותית. האחיזה ההדדית בין האם לבת מבטאת אינטימיות וביטחון, בעוד שמבטה השקט של האמנית מגלם שלווה פנימית וביטוי של גאווה ביצירתה. בחירתה להופיע בלבוש קלאסי ולא באופנת התקופה היא אמירה מודעת, המדגישה את מעמדה כיוצרת החורגת ממוסכמות הנשיות של זמנה. הלבוש בעל המראה העתיק יוצר תחושת נצחיות ומעלה את דמותה למדרגה סמבולית של אם ואמנית כאחד.

## השוואות
הקומפוזיציה המשולשת של האם והבת מאזכרת את ציורו של רפאל המדונה הקטנה קאופר , שבו מופיעים צבעים דומים – אדום, ירוק וכחול – ודרפֶּריה רכה בחיקה של האם. בדרך זו מציבה עצמה ויז'ה-לה ברן כיורשת המסורת של הציור הקלאסי. בחירתה בלבוש בהשראת יוון ורומא יוצרת הקבלה לדמויות נשיות מהמיתולוגיה היוונית, כגון דיבוטאדיס הקורינתית, שעל פי פליניוס הזקן יצרה את הציור הראשון, ולצייר אפלס מקורינתוס, שנחשב לגדול אמני העת העתיקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
לקחתי לך את האף

**לקחתי לך את האף** היא משחק ילדים קלאסי, שבו אדם מעמיד פנים שהוא תולש את האף מפניו של ילד קטן. המטרה היא ליצור אשליה, והתשובה הנכונה היא להיכנס לתוך המשחק ולהשתעשע יחד.

ישנן כמה תשובות אפשריות
* **בצחוק:** "היי, תחזיר לי את האף!" או "בבקשה, אני לא יכול לנשום בלי זה!"
* **בכאילו:** "אהה! לא! איפה הוא?"
* **בהומור מתגלגל:** "הבטן שלך גדלה!" (אם מישהו אומר לך שאכל את זה)
* **בדרך ערמומית:** "אבל אני לקחתי לך את האוזן!" (ואז אתה יכול להעמיד פנים שאתה תולש לו משהו אחר)
* **להחזיר את האף:** אפשר פשוט ללחוץ על האגודל, ואז ללחוץ על האף של הילד כאילו מחזירים לו אותו.

## תיאור
בדרך כלל, ה"גנב" המבצע את הפעולה מניח את פרקי האצבעות המורה והאמצעית משני צידי אפו של הילד. לאחר מכן האצבעות נשלפות מפניו של הילד כאשר אגודל ה"גנב" בולט בין האצבעות המורה והאמצעית, כאשר האגודל מייצג את האף הגנוב. תנועה זו מלווה לעיתים קרובות בקריאה כגון, "יש לי את האף שלך!"

הילד יכול לרדוף אחרי גנב האף כדי להחזיר את אפו, או, אם הוא מבין שהמשחק הוא פארסה, יכול לנקום על ידי "גניבת" אפו של האדם הראשון (או של מישהו אחר). ניתן להחליף את ה"אף" בלחיצת האגודל על אפו של הילד ומשיכת היד, מה שמראה לילד שהלוכד כבר לא מחזיק באפו של הילד.

תנוחת היד המשמשת בעת גניבת אף ידועה גם כסימן התאנה, אשר ניתן לראות כמחווה פוגענית או מגונה בתרבויות מסוימות כמו ביפן, שם היא מתייחסת להזדווגות, או בטורקיה, שם זוהי הגרסה המקומית של תנועת "האצבע האמצעית" המערבית.

קטגוריה:משחקי ילדים
הנרי האון

**הנרי פיטר האון** (באנגלית: **Henry Peter Haun**; 18 בינואר 1815 – 6 ביוני 1860) היה שופט, חוואי, ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה בין נובמבר 1859 למרץ 1860. הוא מונה על ידי מושל קליפורניה ג'ון ולר, בעקבות מותו בדו-קרב של הסנאטור דייוויד ברודריק.

## ביוגרפיה
האון נולד ב־18 בינואר 1815 במטחנת האון (Haun's Mill) סמוך לעיר לקסינגטון שבקנטקי, לג'ון הון וקתרין וינטר הון. הוא למד באוניברסיטת טרנסילבניה, ובשנת 1839 הוסמך כעורך דין.

לאחר לימודיו נבחר האון לשמש כתובע המחוזי של מחוז סקוט שבקנטקי. בהמשך עבר עם אחיו, ו. ג'. האון, למחוז קלינטון שבמדינת איווה, שם פתחו יחד משרד עורכי דין. בשנת 1846 נבחר האון לשמש נציג בוועידת החוקה של מדינת איווה. באביב 1849 הצטרף עם משפחתו לגל המתיישבים במסגרת בהלת הזהב של קליפורניה, ונדד עמם בדרך היבשה מערבה. המשפחה התיישבה בעיר אורוויל, קליפורניה, בינואר 1850. בשנים 1851–1854 כיהן האון כשופט המחוזי הראשון של מחוז יובה.

לאחר מותו של הסנאטור דייוויד ברודריק בדו-קרב בשנת 1859, מינה מושל קליפורניה ג'ון ולר את האון למלא את מקומו.
הון כיהן כסנאטור מ־3 בנובמבר 1859 ועד 3 במרץ 1860, אז הוחלף על ידי מילטון ליית'ם.

ב־27 באוקטובר 1848 נשא האון לאישה את בת דודתו, קתרין הון. לשניים נולדו שני ילדים.

לאחר ששב מוושינגטון הבירה, נפטר האון ב־6 ביוני 1860 בעיר מריסוויל שבקליפורניה, והוא בן 45 בלבד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1815
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1860
איוב אל-קוואסמה

**איוב אחמד אל-קוואסמה** (נולד בחברון ב-1965) הוא מחבל פלסטיני, בכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס. הוא משתייך לחמולת קוואסמה שבחברון.

הוא הוכרז כמבוקש על ידי כוחות הביטחון הישראלים כבר בשנת 1998. ב-2010 נעצר על ידי הרשות הפלסטינית ושוחרר ב-2014. הוא נעצר שבועיים לאחר שחרורו מבית הכלא של הרשות, על ידי יחידת דובדבן, והואשם בפעילויות טרור רבות ומשמעותיות.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:משוחררי עסקאות החטופים במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1965
אין לי מלבדך

**"אין לי מלבדך"** הוא שיר של הזמר והיוצר ישי ריבו, שיצא לאור השיר יצא לאור ב-16 בספטמבר 2024 כחלק מהשקת אלבומו החמישי של ישי ריבו, "סוף חמה לבוא". האלבום הושק באותו יום במהלך הופעה של ריבו במדיסון סקוור גארדן בניו יורק זהו שירו השני מהאלבום לאחר השיר "פורחים לשובם".

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ישי ריבו וחנה שפיגל, והולחן על ידי ריבו בשיתוף עם אמיר אלייב. על העיבוד וההפקה המוזיקלית של השיר אמונים ריבו ומאור שושן. מבחינה הסגנון, השיר הוא בעל גוון של תפילה אישית ואמונה מעמיקה, ומבטא את תחושת התלות וההשענות על כוח עליון: "אין לי מלבדך". הקו המוזיקלי שלו ממשיך את סגנונו המשלב בין פופ רוק למוזיקה יהודית מקורית. מילותיו מתארות מסע אישי ורוחני של התמודדות ותקווה:.

## האלבום
השיר "אין לי מלבדך" הוא הרצועה השלישית מתוך 11 שירים באלבום "סוף חמה לבוא". ריבו ציין כי האלבום עוסק בגאולת הפרט והכלל, וכי חלק משיריו שובצו או שונו לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מה שהעניק לאלבום גוון בוגר וכבד יותר המשלב כאב ותקווה.

## הצלחה וביצועים נוספים
השיר זכה להצלחה מיידית ומשמעותית. על אף שיצא סמוך מאוד למועד סיכום המצעדים השנתיים של תשפ"ד, בזכות הצלחתו המהירה השיר דורג **במקום** **החמישי** במצעד השנתי של "קול חי מיוזיק" לשנת תשפ"ד. ריבו ביצע את השיר במסגרות שונות, בין השאר בפודקאסט "המוג'ו של בן בן ברוך" של בן בן ברוך.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## מיקומי שיא

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ישי ריבו
פאטימה אל-נג'אר

**פאטימה עומר מחמוד אל-נג'אר** (בערבית: **فاطمة عمر محمود النجار**; התאבדה ב-23 בנובמבר 2006) הייתה מחבלת מתאבדת פלסטינית, סבתא לנכדים שחיה ברצועת עזה. ב-23 בנובמבר 2006 היא פוצצה חגורת נפץ ופצעה קל שלושה חיילי צה"ל מחטיבת גבעתי ליד בית לאהיא ומחנה ג'באליה בצפון רצועת עזה. חמאס נטל אחריות על הפיגוע.

היא הפכה לסמל בקרב הפלסטינים.

## ביוגרפיה
אל-נג'אר הייתה אם לתשעה ילדים וסבתא ל-35 עד 38 נכדים. במהלך האינתיפאדה הראשונה היא סיפקה מחסה למחבלי חמאס וצה"ל הרס את ביתה. בעלה מת בשנת 2005 ונכד שלה נורה למוות על ידי כוחות צה"ל בשנת 2002. היא הייתה בת 57 במותה לפי חמאס, ולפי משפחתה היא הייתה בת 64.

אל-נג'אר פוצצה את עצמה עם חגורת נפץ ב-23 בנובמבר 2006, והפכה בכך למבוגרת ביותר מבין מאה מחבלים מתאבדים משש השנים שקדמו לפיגוע. המוטיבציה שלה הייתה התקפות ישראליות על ג'באליה. היא ניגשה לחיילים ישראלים ליד העיר בית לאהיה ופוצצה את חגורת הנפץ כאשר הם השליכו לעברה רימוני הלם. דווח כי מספר חיילים נפצעו. בסרטון שצולם לפני הפיגוע, אל-נג'אר אמרה שביצעה את הפיגוע בשם חמאס ומנהיגו הצבאי מוחמד דף.

## ראו גם
* איאת אל-אח'רס

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:טרוריסטיות
קטגוריה:מתאבדות
קטגוריה:פיגועי התאבדות
קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:נפטרות ב-2006
הוא ולא אחר

**הוא ולא אחר** הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר החרדי-אמריקאי יידל ורדיגר. האלבום יצא לאור בשנת 2025, על ידי חברת התקליטים Yeedle. מתוך האלבום בלטו הלהיטים "הוא ולא אחר", "ממעמקים", "קומי אורי", ו-"ראו ראו".

## מידע כללי
האלבום יצא לאור ב-15 ביוני 2025, בחברת התקליטים Yeedle. ורדיגר עבד על האלבום במשך למעלה מעשור, וביצירתו השתתפו מוזיקאים רבים: בין המעבדים שהשתתפו באלבום ניתן למנות את אלי קליין ואיצי ברי, אהרן רזאל, אלי לשינסקי, משה לאופר, מונה רוזנבלום, מנדי הרשקוביץ ויואלי דיקמן. בין המלחינים שהשתתפו באלבום ניתן למנות את הרשי רוטנברג, אהרן רזאל, יצחק בן ארזה, אלי קליין, מונה רוזנבלום, חזקי וייס, ליפא שמלצר, משה פלד, ברוך שלום בלסופסקי ויצחק פוקס.

בחלק מהשירים משתתפים זמרים לצד ורדיגר: בשיר "הוא ולא אחר" משתתפים הזמרים אהרן רזאל והראפר בני הורביץ; בשיר "אתה השם" מתארח הזמר מרדכי בן-דוד, אביו של ורדיגר, שמתארח גם בשיר "כאן"; בשיר "ממעמקים" מתארח מלחין השיר יצחק בן ארזה; בשיר "פגע" מתארח מלחין השיר ליפא שמלצר; ובשיר "כל טוב" מתארח בנו של ורדיגר, חיים אליעזר.

## ביקורת והצלחה
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר התייחס לשנות העבודה הרבות על האלבום ושיבח את התוצאה: 

באוקטובר 2025 זכה האלבום בתואר "אלבום השנה" במצעדי המוזיקה השנתיים של רדיו קול חי מיוזיק, קול פליי וקול ברמה, ובמקום השני בקטגוריה זו במצעד של אתר כיכר השבת.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים ביידיש
קטגוריה:אלבומים חסידיים
קטגוריה:אלבומי 2025
דולר קיימני

**דולר איי קיימן** הוא המטבע של איי קיימן. הוא מקוצר בסימן הדולר $, או לחלופין "CI$" כדי להבדילו ממטבעות אחרים הנקובים בדולר. הוא מחולק ל-100 סנט.

## היסטוריה
דולר איי קיימן הונהג בשנת 1972 (10 שנים לאחר ההפרדה ממושבת ג'מייקה), והחליף את הדולר של ג'מייקה בערך נקוב. הדולר של ג'מייקה נותר הילך חוקי עד 31 באוגוסט 1972, אז חדל המטבע הג'מייקני להיות הילך חוקי. דולר איי קיימן הוצמד לדולר אמריקאי. מאז 1 באפריל 1974, כאשר נחקק חוק המטבע משנת 1974. בשנת 1983, חוק 1974 בוטל והוחלף בחוק המטבע המתוקן, אשר עצמו הוחלף בשנת 1997 על ידי סעיף 22 לחוק הרשות המוניטרית. על פי סעיף 22 לתיקון חוק הרשות המוניטרית משנת 2013, ערך הדולר הקיימני בדולרים אמריקאים נקבע על ידי המושל. בפברואר 2023 דווח כי הרשות המוניטרית מבקשת את דעת הציבור על סט חדש של עיצובים של מטבעות ושטרות, שיציגו את דמותו של המלך צ'ארלס השלישי. לאחר השלמת תהליך זה, הרשות המוניטרית תאשר את הפקת העיצובים החדשים, ולאחר מכן תכניס אותם בהדרגה למחזור.

## מטבעות
בשנת 1972 הוצגו מטבעות בערכים של 1 סנט, 5 סנט, 10 סנט ו-25 סנט. ה-1 סנט הוטבע בברונזה, והערכים האחרים היו בקופרוניקל. משנת 1992, נחושת ופלדה מצופה ניקל החליפו את הברונזה והקופרוניקל, בהתאמה.

## שטרות
ב-1 במאי 1972, הנהיגה מועצת המטבע של איי קיימן שטרות בערכים של 1, 5, 10 ו-25 דולר. שטרות של 40 דולר הונהגו ב-1981 אך הוצאו מהמחזור כעבור מספר שנים, ולאחר מכן שטרות של 100 דולר ב-1982 ו-50 דולר ב-1987. ב-1 בינואר 1997, הרשות המוניטרית של איי קיימן (CIMA) הנפיקה שטרות בערכים של 1, 5, 10, 25, 50 ו-100 דולר. סדרת השטרות הנוכחית הונפקה ב-4 באפריל 2011.

הרשות המוניטרית הנפיקה שטרות של 70 דולר בשנת 2023 לציון יום השנה למותה של אליזבת השנייה.

## חצי פאונד
הדולר של איי קיימן הוא שלוחה של הדולר הג'מייקני, שהוא למעשה חצי לירה שטרלינג. ג'מייקה הלכה בעקבות דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד והשתמשה ביחידה של חצי לירה במקום לירה שטרלינג כיחידת חשבון כאשר אימצה את השיטה העשרונית. בחירת השם "דולר" נבעה מהעובדה שהערך המופחת של היחידה החדשה תאם יותר את ערך הדולר האמריקאי מאשר את ערך הלירה שטרלינג.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אמריקה
קטגוריה:איי קיימן
ריאל סיטיו דה סן אילדפונסו

**סן אילדפונסו** (בספרדית: **San Ildefonso**), **לה גרנחה** (בספרדית: **La Granja**), או **לה גרנחה דה סן אילדפונסו** (בספרדית: **La Granja de San Ildefonso**), היא עיירה ורשות מקומית במחוז סגוביה, באזור האוטונומי קסטיליה ולאון שבמרכז ספרד.

העיירה ממוקמת למרגלות הרי סיירה דה גוואדראמה, 11 ק"מ מהעיר סגוביה, ו־80 ק"מ צפונית למדריד.

## היסטוריה
### ארמון לה גרנחה
"לה גרנחה" (ארמון לה גרנחה דה סן אילדפונסו) הוא ארמון וגנים שנבנו בסמוך לעיירה בשנים 1721–1724. הארמון הוזמן על ידי פליפה החמישי, מלך ספרד, ועוצב בסגנון הברוק הספרדי והברוק הצרפתי. עיצובו הושפע מארמון ורסאי, שנבנה על ידי סבו של פליפה, לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, וזכה לכינוי "ורסאי של ספרד". הארמון שוכן בתוך גנים רחבים המעוצבים בסגנון גן צרפתי, בדומה לגני ארמון ורסאי, ומעבר להם מוקפים גני נוף בסגנון גן אנגלי ויערות.

במשך מאתיים השנים הבאות שימש לה גרנחה כארמון הקיץ הראשי של חצר המלוכה, עד הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה בשנת 1931.

העיירה והארמון מהווים יעד תיירותי פופולרי. האתר המלכותי הוא חלק מפטרימוניו נסיונאל של ספרד, המנהל ושומר על אדמות וארמונות הכתר. האתר מציע ציורים, דיוקנאות ומוזיאון שטיחי קיר פלמיים.

### אירועים
שלושה אמנות בין-לאומיות חשובות בין ספרד לצרפת או פורטוגל נושאות את השם אמנת סן אילדפונסו. כולן נחתמו לאחר משא ומתן בארמון לה גרנחה בין השנים 1777 ל־1800.

ב־12 באוגוסט 1836, בארמון לה גרנחה, אילצו מספר מנהיגים ליברלים את מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות לחתום על צו שהחזיר את חוקת 1812.

### גלריית לה גרנחה

קובץ:Palacio_La_Granja2_22-7-03.JPG|ארמון לה גרנחה
קובץ:Palacio_La_Granja22-7-2003.JPG|קפלת סן אילדפונסו בלה גרנחה
קובץ:Palacio_de_la_Granja.jpg|הארמון והגנים
קובץ:Jardines_de_la_Granja.jpg|מזרקה בגני לה גרנחה


## קישורים חיצוניים

* פטרימוניו נסיונל: הארמון המלכותי של לה גרניה דה סן אילדפונסו
* Spain.info: תיירות בסן אילדפונסו ולה גרנחה
## הערות שוליים

קטגוריה:ספרד: ערים
עטרה (אלבום)

**"עטרה"** הוא אלבום הבכורה של הזמרת והיוצרת הישראלית עטרה אוריה, שיצא בתאריך 3 בנובמבר 2024, האלבום, אשר יצא לאחר שורה של סינגלים מצליחים, מציג באופן חשוף את עולמה האישי של אוריה, שפרצה לתודעה הציבורית לאחר שהשתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" ואחרי שהוציאה את השיר "ילד מטריה".

## רקע ונושאי האלבום
האלבום מסכם את תהליך היצירה של עטרה אוריה, שפרצה לתודעה הציבורית לאחר שהשתתפה בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון ובעקבות ההצלחה של השיר "ילד מטריה" משנת 2023.

האלבום מבוסס על אוטוביוגרפיה רגשית ומעביר את סיפור חייה של אוריה, אשר גדלה במשפחה דתית, עברה בין משפחות אומנה וחוותה תקופה של חיי רחוב.

## הפקה וסגנון מוזיקלי
האלבום מונה 9 רצועות ונמשך כ-26 דקות. מבחינה מוזיקלית, האלבום נע בין סגנון פופ רוק אלטרנטיבי לבלדות חשופות. חלק מהשירים באלבום, כמו הסינגל "לתמיד", הופקו על ידי עברי לידר ואריאל טוכמן, שותפים קבועים לעבודתה של אוריה.

## קבלה וביקורות
באתר "ישראלה" תואר האלבום כ"מעולה" ואוריה כונתה "הקול החדש במוזיקה הישראלית".

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2024
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
מחמוד מוסא עיסא

**מחמוד מוסא עיסא** (בערבית: **محمود موسى عيسى**; נולד ב-21 במאי 1968) הוא מחבל פלסטיני ממזרח ירושלים, שנכלא בישראל ונידון לשלושה מאסרי עולם ול-49 שנות מאסר נוספות. טרם מעצרו שימש מפקד שטח בגדודי עז א-דין אל-קסאם. הוא ייסד את היחידה המיוחדת הראשונה בארגון, שנודעה בשם "היחידה המיוחדת 101", אשר ייעודה היה חטיפת חיילים ישראלים במטרה להביא לשחרור אסירים ביטחוניים מבתי הכלא בישראל.

במהלך מאסרו הוחזק יותר מ-12 שנים בתנאי בידוד, ונמנעו ממנו ביקורים במשך שמונה שנים. גורמי ביטחון בישראל הגדירו אותו כאחד האסירים הביטחוניים המסוכנים ביותר. התא שבראשו עמד היה מעורב בעימותים מזוינים עם צה"ל, שבהם נהרגו קצינים וחיילים ישראלים.

הוא ריצה למעלה מ-35 שנות מאסר ושוחרר במסגרת הסכם חמאס–ישראל (אוקטובר 2025).

## ביוגרפיה
מחמוד גדל במזרח ירושלים, ולמד בפקולטה לשריעה ותאולוגיה באוניברסיטת אל-קודס. הוא הצטרף לגוש האסלאמי, אגודת הסטודנטים של חמאס, אך לא השלים את לימודיו עקב פעילותו בחמאס. הוא גם למד מדעי המעבדה הרפואית. הוא עבד כמנהל הסניף בירושלים של עיתון "קול האמת והחופש", שיצא לאור באום אל-פחם.

הוא השתתף בחטיפת נסים טולדנו ורציחתו. לאחר הרצח, ב-3 ביוני 1993, נעצר מחמוד על ידי צה"ל בביתו שבענאתא. בית המשפט גזר עליו ל-3 מאסרי עולם ו-49 שנות מאסר.

הוא ניסה לברוח מבית הכלא יחד עם עוד שני אסירים בשנת 1996, ושירות בתי הסוהר סיכל את כוונתו. לאחר מכן הוחזק בבידוד במשך 13 שנים.

ישראל סירבה לשחרר את מחמוד ומחבלים נוספים (כמו עבדאללה ברגותי) בעסקת שליט עקב מנהיגותו והחשש מהמסוכנות שנשקפה ממנו ומאישיותו הכריזמטית.

הוריו מתו בזמן היותו כלוא.

מחמוד שוחרר במסגרת הסכם חמאס–ישראל (אוקטובר 2025).

## בתרבות
ביום חמישי, 13 בפברואר 2014, בשעה 21:00, שידר הערוץ התיעודי של אל-ג'זירה סרט תיעודי בשם "סיפורו של סאבר", המספר את סיפורו של מחמוד עיסא. הסרט הציג מספר פיגועים שבוצעו על ידי היחידה המיוחדת שהקים, וגם נגע בניסיון הבריחה שלו מבית הכלא.

הסרט מתאר את כליאתו בבידוד במשך 13 שנים, שהסתיימה עקב שביתת רעב של מחבלים.

הסרט עוסק בחייו בכלא, מניעתו מלפגוש את בני משפחתו, כולל אמו, שהורשתה לראותו רק פעם אחת, בשנת 2004.

משרד התרבות הפלסטיני הוציא ספר בשם "على قيد الضحكة الأبدية: محمود عيسى موسى روائيا" (על סף הצחוק הנצחי: מחמוד עיסא מוסא כסופר) על חייו של מחמוד מאת האמן והצלם הירדני סאלח חמדוני.

## חיבוריו
בזמן שהותו בכלא, הוא כתב ספרים ומאמרים רבים, ביניהם:
* פוליטיקה בין ריאליזם ללגיטימציה - מחקר ביקורתי
* קובץ סיפורים קצרים בשם "נאמנות" (الوفاء)
* התנגדות בין תיאוריה למעשה (المقاومة بين النظرية والتطبيق), יצא לאור על ידי מרכז המידע הפלסטיני בשנת 2000
* רומן בשם "סיפורו של סאבר" (حكاية صابر) על תולדות העם הפלסטיני
* תאוריית קונספירציה בקוראן. (نظرية المؤامرة في القرآن الكريم), 2015

## ראו גם
* עבדאללה ברגותי
* חסן סלאמה (חמאס)
* אבראהים חאמד

## קישורים חיצוניים
* מחמוד עיסא, באתר Abjjad 
* מחמוד מוסא עיסא, באתר הספרייה הלאומית
* الأسير المقدسي محمود عيسى أخطر الأسرى بالعزل الانفرادي, באתר אל-ג'זירה

## הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:משוחררי עסקאות החטופים במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אל-קודס
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1968