בגדי הארץ החדשה

**בגדי הארץ החדשה: מדינת ישראל הצעירה בראי הלבוש והאופנה** הוא ספר מאת ענת הלמן המשלב מחקר היסטורי וסוציולוגי על מנת לתת תמונה של מדינת ישראל בתהליך התגבשותה כיישות המורכבת מפרטים הנאלצים להתמודד עם האתוסים שבסיס הקמת המדינה, הספר מנתח תהליכים ומגמות שאפיינו את החברה הישראלית בשנותיה הראשונות של המדינה מתוך התבוננות בבגדים שלבשו אזרחיה במקומות שונים במהלך חיי יום יום ובאירועים שונים.

## על הכותבת

ד"ר ענת הלמן מלמדת בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו ובתוכנית ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית בירושלים. ספרה הקודם: אור וים הקיפוה: תרבות תל אביבית בתקופת המנדט, זכה בפרס מרדכי איש-שלום מטעם יד יצחק בן-צבי ובפרס יונתן שפירא מטעם האיגוד ללימודי ישראל.

## על הספר

[שמאל|ממוזער|200px|[רות דיין (מימין) ומלכת היופי שרה טל, אוחזות בחולצה בחנות "משכית", 1956]]

הספר חוקר את התרבות הישראלית במדינת ישראל הצעירה החל מהקמתה ומסוף מלחמת העצמאות בשנת 1949 ועד למבצע קדש בשנת 1956. המחקר נעשה דרך הפריזמה של האופנה וסקירתו מכסה את מרבית את מכלול החיים היהודיים שבמדינת ישראל.

הספר עושה הבחנה בין ביגוד - ה"מצביע על הפן הכללי, המקיף והטכני של כיסוי הגוף, האופנה קשורה לנורמות חברתיות ולפן האסתטי והסגנוני". לבין אופנה שבה "שינוי סגנוני מהיר ותמידי הוא עקרון המפתח של האופנה, והוא המבדילה מדפוסי לבוש אחרים". הלמן מצביעה על שני אבות טיפוס לביגוד בתקופה הנדונה, אחד הוא ה"הדגם הפשוט", אותו היא מזהה עם הצברים, כיורשו של הדגם החלוצי. זו "'אופנת-נגד' שהביעה את הערכים הממלכתיים ההגמוניים של פשטות, שוויון, עבודה והתיישבות". פריטי הלבוש המוכרים מדגם זה הם בגדי החאקי, סנדלים תנ"כיים, כובע טמבל וכובע גרב, ולעיתים כאפייה על צוואר צורת ביגוד שהספר מגדיר כמדים. לתתי קבוצות של ביגוד זה מוקדשים פרקים מפורטים אשר כוללים דיון בדרך הלבוש בקיבוצים והבגדים שאפיינו את מדיניות הקיצוב.

אל מול הדגם הפשוט מציב המחקר את "הדגם המהוגן". שניסה לחקות את האופנה העירונית המערבית, דגם זה שהתחיל מעמדת נחיתות מול הביגוד הפועלי-חלוצי הפך למוביל הטון במקביל לתזוזה הפוליטית והחברתית בכל מישורי החיים בחברה הישראלית. הדגם המהוגן הוא המוצא והביטוי של התשוקה להדגשת האינדיבידואלי. עם התהפכות המאזניים נותר הדגם הפשוט ב"שמורות טבע" של תנועות הנוער וצה"ל.

המחקר משתמש להדגשת ממצאיו בכמאה ושמונים צילומים וקריקטורות מהתקופה הנדונה, כתבות בעיתונים ובמגזינים ולצידם כרזות, גלויות ופרסומות המשקפות את המגמות והלכי הרוח בשוק האופנה העברי ובהשתקפות - בכלכלה בשפה ובהשקפת העולם. דרך מקרה החקר הישראלי, דן הספר בתופעת הביגוד בכללה: בהבדלים בין ביגוד לאופנה, בחלקו של הלבוש ביצירת הגמוניה, ביחסים שבין אופנה ובין אופנות-נגד, בהשפעות מן העולם הגדול, ובדרכים שבהן מסמן הביגוד שייכות מגדרית, חברתית, מקצועית, דתית ואתנית, לאומית וקוסמופוליטית.

בפרק האחרון מוצג הניסיון לגבש אופנה בעלת מאפיינים מקומיים, שהגיע לשיאו ביצירות של חברת משכית שהייתה חברה ממשלתית לייצור ושיווק אוּמנות מקומית בתחומי הטקסטיל, הצורפות ועבודות עץ זית שפעלה בישראל בין 1954 ו-1994. עבודות משכית, שהתבססו על דגמים ומסורות שהביאו עולי עדות המזרח הפכו ברבות השנים לשם נרדף לאומנות ישראלית מקורית בפרט בתחומי צורפות התכשיטים וכלי היודאיקה, האריגה, הרקמה, הסריגה ועיצוב האופנה ששילבו פולקלור עם עיצוב מודרני.

## הספר
* ענת הלמן, **בגדי הארץ החדשה: מדינת ישראל הצעירה בראי הלבוש והאופנה**, מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2012.

## ראו גם
* עיצוב אופנה
## לקריאה נוספת
* נורית בת יער, **שיכרון עיצובים - אמנות האופנה בישראל 2008-1948**, רסלינג, תל אביב, 2010.
* אילה רז, **[[חליפות העתים: מאה שנות אופנה בארץ-ישראל]]**, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1996.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 2012