open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אביסו (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היפנית **אביסו** (יפנית: 恵比須, 恵比寿, 夷, 戎, אנגלית: Ebisu) הוא אל הדייגים, המזל הטוב והפועלים. שימש כאל המשגיח על בריאותם של הילדים, השומר על הבית ודואג לרווחת דייריו.

נקרא גם **הירוקו** (יפנית: 蛭子, אנגלית: Hiruko) או **קוטושירו-נושי-נו-קאמי** (יפנית:事代主神, אנגלית: Kotoshiro-nushi-no-kami). היה אחד משבעת אלי המזל (七福神, Shichifukujin) והיחיד מביניהם שמקורו ביפן.

בן בכור לאיזאנגי (האל הזכר) ולאיזאנמי (האלה הנקבה), נולד אביסו ללא עצמות ולפי סיפורים אחרים- ללא גפיים, בשם **הירוקו** (מילולית: 'ילד העלוקה'). פגמיו נבעו כתוצאה מפשעיה של אימו במהלך חתונתה. הירוקו נאבק כדי לשרוד אך היות שלא יכל אף לעמוד, הוא נשלח לים בסירת גומא טרם מלאו לו שלוש שנים. בסופו של דבר נשטפה סירתו לחוף ובני שבט האיינו אימצו אותו וגידלו אותו.

הילד הקטן והחלוש התגבר על מצוקותיו הרבות וגידל את רגליו ושאר חלקיו החסרים בגיל שלוש, אז הוכתר כאל אביסו. אמנם הוא נותר מעט נכה וחירש, אולם מלא שמחת חיים והצלחה, ומכאן משמעות שמו: **האל הצוחק**. הוא מתואר לעיתים כחובש כובע גבוה (Kazaori Eboshi ,風折烏帽子), אוחז במקל ובדג גדול. גם מדוזות מקושרות לאל הזה.

**פסטיבל אביסו** נחגג ביום העשרים לחודש היפני העשירי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מיתולוגיה יפנית
קטגוריה:אלי מזל
קטגוריה:אלים יפניים
קטגוריה:אלי שינטו
פרנתרופוס בויזאי

**פרנתרופוס בויזאי** (שם מדעי: *Paranthropus boisei*) הוא הומינין קדום שחי ביבשת אפריקה. הוא התאפיין בנפח מוח דומה לזה של השימפנזה, לסת ומשנן מפותחים, עצמות לחיים בולטות ואף שטוח. על ראשו היה רכס גרמי דמוי כרבולת ששימש לעיגון שרירי הלסת הגדולים.

הבויזאי התמחה באכילת עלים. שרידי בויזאי מתגלים לרוב בחפירות לצידם של שרידי אוסטרלופיתקוס ושרידי מינים קדומים מהסוג האנושי.

## גילוי

התגלה לראשונה על ידי האנתרופולוגית מרי ליקי ב-17 ביולי 1959 בערוץ אולדובאי שבטנזניה. הגולגולת שהשתמרה היטב (שזכתה לכינוי "מפצח האגוזים") תוארכה ל-1.75 מיליון שנים לפני זמננו, והייתה בעלת מאפיינים ייחודיים של הפרנתרופוס רובוסטוס. מרי ובעלה לואיס ליקי סיווגו אותו כ**זינז'אנתרופוס בויזאי**: "זינז'" היה שמו של אזור מזרח אפריקה בימי הביניים, "אנתרופוס" (יוונית: ανθρωπος) "אדם"; ו"בויזאי" על שם צ'ארלס בויסי, התורם של צוות האנתרופולוגים.

פרנתרופוס בויזאי (כך סווג בסופו של דבר) הוכיח את עצמו כאוצר מיוחד כאשר בנם של האנתרופולוגים, ריצ'רד ליקי, החשיב אותו כמין ההומינין הראשון שהשתמש בכלי אבן. ברנרד ווד מאוניברסיטת ליברפול שבאנגליה טען כי הכלים שהתגלו באתיופיה, ומתוארכים לכ-2.5 מיליון שנים לפני זמננו, יכולים להיות מעשי ידיו של פרנתרופוס בויזאי. לסת שהשתמרה היטב, הידועה כלסת התחתונה מפנינז', נמצאה על ידי עמיתו של ריצ'רד, קמויה קימאָוֹ, בשנת 1964 בפנינז' שבטנזניה. גולגולת נוספת, KNM ER 406, נחשפה בשנת 1969 על ידי ריצ'רד בקוּבי פורה באזור אגם טורקאנה שבקניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1959
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואיס ליקי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מינים שנכחדו: הומינידים
קטגוריה:הומיניניים
קטגוריה:התרבות האולדובאית
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1959
קטגוריה:טנזניה: מאובנים
סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין

**סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין** הוא בית-ספר למשחק ולאומנויות התיאטרון שנוסד ומנוהל על ידי יורם לוינשטיין.

## היסטוריה
ראשיתו של בית-הספר בשיעורי המשחק שהעביר יורם לוינשטיין במסגרות שונות בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. לתקופות קצרות במיוחד העביר שיעורים בבית-הספר לאמנויות-הבמה של מכללת "סמינר-הקיבוצים", בבית-הספר לאמנויות-הבמה "בית צבי" ובבית-הספר "קמרה אובסקורה", כאשר מרוב המסגרות פוטר, בעוד שבסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב לא קיבל הזדמנות ללמד. עקב הקושי בתפקוד במסגרות הנזכרות לעיל, המשיך לוינשטיין לפתח את סדנאות המשחק העצמאיות בניהולו, ושכר ב-1988 מבנה ללימוד בתל אביב. באותה תקופה למדו אצלו שחקנים מתחילים רבים, בהם אקי אבני ואיילת זורר.

בשנת 1997 הקים לוינשטיין אולם הצגות בשכונת התקווה שבדרום תל אביב, ובשנת 2000 הועבר הסטודיו למשחק במלואו לשכונת התקווה, למבנה שהוקם במקור על ידי חנה רובינא עבור ארגון אמהות עובדות בתל אביב, ביוני 1947, ועם השנים ננטש.

לאורך השנים זכה הסטודיו להצלחה רבה, ולומדים במסגרתו עשרות תלמידים מדי שנה, הן במסגרת הפורמלית של שלוש שנות לימודים, והן במסגרת סדנאות למבוגרים ולבני-נוער וקורסים של מכינות. הפקות הסיום של התלמידים נוחלות אהדה וזוכות לביקורות משבחות, ורובן משתתפות בפסטיבלים לתיאטרון בישראל ומחוצה לה. בית הספר ידוע בתרומה הקהילתית שמעניק לקבוצות חלשות, בין השאר בתחום סביבתו.

ביולי 2013 זכה הסטודיו להצלחה בפסטיבל iTSELF שהתקיים בוורשה עם ההצגה "הנאהבים והנעימים" מאת יצחק בשביס-זינגר ובבימוי יאיר מוסל. שחקני ההצגה שפי מרציאנו ועמית אפשטיין זכו בפרס על משחקם בהצגה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: בתי ספר למשחק
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי ספר לאמנות
קטגוריה:שכונת התקווה
APIPA

**כתובת APIPA** (ראשי תיבות של **Automatic Private Internet Protocol Address**) היא כתובת IP אקראית אותה יכולים מחשבים ורכיבי רשת שונים להקצות לעצמם, אם לא קיבלו מענה לבקשתם להקצאת כתובת משרת DHCP.

רכיבי רשת (כדוגמת תחנות עבודה או שרתים, ולעיתים רחוקות גם נתבים ומתגים) יכולים לקבל את ההגדרות הדרושות לפעולה באופן אוטומטי, באמצעות פרוטוקולים כדוגמת DHCP ו-Bootstrap Protocol. אם רכיב מסוים שולח בקשה ולא מקבל מענה לאחר 60 שניות, רכיב זה רשאי "להעניק" לעצמו כתובת בטווח 169.254.0.1 עד 169.254.254.254; בטווח זה יש 2^{16}-2=65534 כתובות פוטנציאליות – פירוש הדבר הוא שהסבירות להתנגשות בבחירת כתובת אצל שני רכיבים שונים באותה רשת היא נמוכה מאוד. מנגנון נוסף למניעת התנגשות הוא שליחת חבילת ARP (בתשדורת Broadcast) עם הכתובת בה מתעתד הרכיב להשתמש; אם לא מתקבלת תשובה, מניחים כי כתובת זו פנויה ורכיב הרשת מגדיר אותה בתור הכתובת שלו.

כתובות APIPA משמשות לתקשורת מינימלית אם אין שרת DHCP פעיל; ניתן להשתמש בשירותי Broadcast על מנת לאתר רכיבים אחרים ברשת, שגם כן משתמשים באותו זמן בכתובת APIPA; עם זאת, בדרך כלל לא ניתן יהיה לאתר שרתים (כדוגמת שרת DNS) או תחנות אחרות המוגדרות באופן סטטי. בזמן השימוש בכתובת APIPA, תחנת העבודה תמשיך לנסות ולקבל כתובת DHCP, ותשתמש בכתובת זו לכשתתקבל.

בחלונות XP, לעיתים מתקבלת הודעה (בעיקר ברשתות אלחוטיות) על "Limited Connectivity". בשונה ממצב של ניתוק כולל מרשת אלחוטית, הודעה זו מופיעה כאשר ההתקשרות לנתב האלחוטי עצמו הושלמה, אולם שרת DHCP (בדרך כלל שירות הפועל על הנתב עצמו) טרם הקצה לתחנה כתובת IP. הודעה זו מופיעה בדרך כלל למספר שניות, כשבפרק זמן זה המחשב משתמש בכתובת APIPA.

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
גאקאאס קטוביצה

**גאקאאס קטוביצה** (בפולנית: **GKS Katowice**) היא קבוצת כדורגל המייצגת את העיר קטוביץ שבפולין. הקבוצה נוסדה בשנת 1964 וזכתה מאז ארבע פעמים באליפות ושלוש פעמים בגביע. גאקאאס נחשבה במשך תקופה ארוכה כקבוצה בינונית בליגה הבכירה בפולין, ובעונת 2004/2005 הגיעה למקום ה-14 בליגה וירדה לליגה השנייה שהיא השלישית בחשיבותה. נכון לעונת 2024/2025 משחקת הקבוצה בליגת העל הפולנית.

בשנת 1970, במסגרת גביע ערי הירידים שיחקה גאקאאס, לראשונה מחוץ גבולות פולין, מול קבוצת ברצלונה, והפסידה בשני המשחקים (1-0, 3-2). קטוביצה שיחקה 36 משחקים באירופה. הקבוצה השיגה ניצחון כפול נגד קבוצה אחת 3 פעמים. בעונת 1986/1987 בגביע אירופה למחזיקות גביע נגד קבוצת פראם רייקיאוויק מאיסלנד. בעונת 1990/1991 בגביע אופ"א נגד קבוצת טורון פאלוסאורה מפינלנד ובעונת 1994/1995 בגביע אופ"א נגד קבוצת אינטר קרדיף מוויילס.

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  יאן פורטוק
*  פבל ברוז'ק
*  פיוטר פולצ'אק
*  יאציק קובלצ'יק
*  גיג'ה גורולי
*  גז'גוז' פונפרה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל פולניות
קטגוריה:קטוביץ: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1964
לאטינה (נפה)

**נפת לאטינה** (באיטלקית: **Provincia di Latina**) היא נפה בדרומו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,251 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 519,850 נפש. בירתה של הנפה בעיר לאטינה.

הנפה גובלת בנפת פרוזינונה במחוז לאציו בצפון, בנפת רומא במחוז לאציו בצפון-מערב, בנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום-מזרח ובים הטירני בדרום.

## ראו גם
* פונדי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לאציו: נפות
קטגוריה:1934 באיטליה
הכוח המבצעי

**הכוח המבצעי** (בערבית: **القوة التنفيذية**; תעתיק: **אלקוה אלתנפיד'יה**) הוא שמו של מנגנון ביטחוני השייך לתנועת חמאס ופועל ברצועת עזה בכפוף להוראות שר הפנים הפלסטיני. הכוח מונה מספר אלפי אנשים, אשר פועלים במשימות של אבטחה, שמירת גבולות, שיטור פלילי, שמירת מוסר, וכליאה.

בהמשך הכוח נודע כמשטרת חמאס ברצועת עזה.

## נסיבות הקמת הכוח המבצעי

הכוח המבצעי הוקם בשנת 2006 על ידי השיח' סעיד סיאם, שר הפנים הפלסטיני מטעם ממשלת חמאס, במטרה לשמש כמנגנון ביטחוני אשר יהווה חלופה לכמה ממנגנוני הביטחון השונים של הרשות הפלסטינית אשר פעלו עד אז ברצועת עזה - כדוגמת המשטרה הכחולה, והביטחון המסכל.

הצורך בהקמת חלופה למנגנוני ביטחון אלו נבע מכך שהמנגנונים הישנים היו בשליטת הפת"ח, ובעבר אף עסקו ברדיפה ובמאסר של פעילי חמאס. צמרת הנהגת חמאס ראתה צורך להקים מנגנון ביטחוני אלטרנטיבי אשר כלל אנשיו יהיו נאמני חמאס ויסורו לפקודות ההנהגה המדינית. בכך למעשה, לצד הרחבת הפריסה הצבאית של חמאס בשטחי רצועת עזה, חוזק מעמדה של תנועת חמאס כתנועה המציעה חלופה שלטונית כוללת.

במהלך ההשתלטות האלימה של חמאס על השלטון ברצועת עזה, החל משנת 2006, מילאו פעילי הכוח המבצעי של חמאס חלק מרכזי בפגיעה אלימה בפעילי פת"ח, כמו גם בכיבוש מבנים ומתחמים השייכים למנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.

## תפקוד שוטף של הכוח המבצעי

הכוח המבצעי בנוי בצורה היררכית כגוף צבאי לכל דבר. בראשו עומד מאז הקמתו ג'מאל ג'ראח, אבו עוביידה, בכיר בזרוע הצבאית של חמאס. לפעילי הכוח המבצעי מדים מנומרים ייחודיים, נשק אישי, כלי רכב, רשתות קשר, וציוד נוסף. פעולת הכוח מבוצעת מבסיסים ומטות המסודרים על פי חלוקה גאוגרפית. לכוח המבצעי אף אתר אינטרנט ארגוני.

אנשי הכוח עוסקים במשימות מגוונות, ובכללן: הגנת גבולות, שמירה על מעברי גבול, אבטחה שוטפת, שיטור פלילי, שיטור קהילתי, כליאה, ושמירת מוסר. בנוסף, לנוכח פריסתו הרחבה, כוח זה משמש כקו הגנה ייעודי מרכזי במקרי פלישה אפשריים של צה"ל אל תוך מקומות שונים ברצועת עזה.
בעת פעילויות שיטור קהילתי ושמירת מוסר, הקו המנחה של פעילי הכוח המבצעי הוא שמירה על הסדר תוך יישום חוקי ההלכה המוסלמית - השריעה.

## ראו גם
* משטרת חמאס ברצועת עזה

## קישורים חיצוניים
* "הכובע הכפול" של משטרת חמא"ס ברצועה, אתר השב"כ, יולי 2009

קטגוריה:חמאס
טרסטוורה

[ממוזער|סמטה אופיינית לרובע. ברקע – גבעת [ג'יאניקולו]]
[ממוזער|הכיכר שלפני [בזיליקת סנטה מריה די טרסטוורה]]
**טְרַסְטֶ֫וֶורֵה** (באיטלקית: **Trastevere** – בהטעמה על הטי"ת השנייה) הוא הרובע ה-13 מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

רובע טרסטוורה נמצא דרומית לקריית הוותיקן, על גדתו הדרומית-מערבית (השמאלית) של נהר הטיבר. בדרומו, גובל הרובע ברובע בורגו – הרובע ה-14 של רומא.

## מקור השם
מקור שמו של הרובע מלטינית: "טרנס טיברים" – **trans Tiberim** שמשמעו "מעבר לטיבר".

## היסטוריה
בעת העתיקה, בתקופת הממלכה הרומית, שלטו באזור בו נמצא כיום הרובע, האטרוסקים העוינים לרומא. האזור כונה על ידי תושבי רומא (שמעבר לנהר) "ריפה אטרוסקה" (בלטינית: **Ripa Etrusca** – "הגדה האטרוסקית"). במאה השישית לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים, אולם לא יושב. גשר עץ שנקרא גשר סובליקיוס (בלטינית: "גשר עמודי העץ") קישר בין הגדה המזרחית לגדת טרסטוורה.

בשנת 509 לפנה"ס, עם הקמת הרפובליקה הרומית, החלו להתיישב דייגים לאורך חוף הנהר, וגם לאורך גדת טרסטוורה. בהמשך עם גידולה של העיר רומא לכיוון שדה מרס, החלה התיישבות גם לגדתו המערבית של הנהר – בעיקר של מהגרים מהמזרח התיכון (ובהם יהודים רבים) ואזור מגורים זכה לכינוי "פלאטיאָה יוּדיאוֹרוּם".

בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, בשל גודלה של האוכלוסייה שישבה באזור זה, הפך האזור לאחד מ-14 רובעי העיר – שנקרא "רובע 14" ובהמשך כונה "טרנס טיברים". בשיא תקופת האימפריה הרומית נבנו מספר וילות של עשירי רומא באזור טרסטוורה, ובהן הווילה של יוליוס קיסר וגניה שנקראו "גני קיסר" (**Horti Caesaris** – "הורטי קיסריס")

בתקופת שלטונו של הקיסר אורליאנוס נבנתה חומת אורליאנוס שהקיפה את העיר כולה, ובין היתר גם את רובע טרסטוורה וגבעת הוותיקן. ברובע נבנו שתיים מהכנסיות העתיקות ביותר ברומא: בזיליקת סנטה מריה אין טרסטוורה ובזיליקת סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה.

בימי הביניים הפך הרובע לרובע צפוף של סמטאות צרות ומתפתלות, ועד תקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשלהי המאה ה-15 לא היו רחובות הרובע מרוצפים. סיקסטוס הורה על ריצוף הרובע בלבנים, ואלה הוחלפו בהמשך במרצפות אבן. בשנת 1744 שינה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 את גבולות הרובע, וקבע את גבולותיו כפי שהם היום.

תושבי הרובע, המבודדים מיתר תושבי רומא בשל הנהר החוצה את העיר, יצרו תרבות שונה מעט מזו של שאר חלקי העיר, ונוהגים לחוג פסטיבל הייחודי לרובע.

גם כיום שומר הרובע על צביון ימי הביניים שלו, בשל הרחובות הצרים והמרוצפים אבן, והרובע הפך בשל כך לרובע אמנים ולאתר תיירות פופולרי. ברובע ממוקמת אוניברסיטת ג'ון קאבוט, האקדמיה האמריקאית של רומא וכן קמפוסים של מכללת תומאס מור לאמנויות הליברליות ושל בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ווטרלו הקנדית.

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה, מפות ותמונות של הרובע
*  

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
קטגוריה:רומא: רבעים
קטגוריה:טיבר
גאוגרפיה של דומיניקה

[שמאל|ממוזער|250px|[האגם הרותח]]
שמאל|ממוזער|250px|חוף פורטסמות' בצפון דומיניקה
שמאל|ממוזער|250px|חוף ים בדומיניקה
**[[דומיניקה]]** היא מדינת אי במזרח הים הקריבי. האיים הקרובים ביותר אליה הם גוואדלופ (48 ק"מ מצפון לאי) ומרטיניק (40 ק"מ מדרום לאי). ממזרח לו משתרע האוקיינוס האטלנטי. שטחו של האי 754 קמ"ר וצורתו מלבנית: אורכו 47 ק"מ, רוחבו 29 ק"מ והיקפו 148 ק"מ. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגתו של הר הגעש דיאבלוטינס השוכן בצפון האי, וגובהו 1,447 מ' מעל פני הים.

התנאים הגאוגרפיים באי נחשבים קשים ביחס לאיים קאריביים אחרים. תוואי השטח כולל מצוקים ובתרונות רבים, הוא מכוסה ברובו (67%) ביער גשם סבוך, והוא אחד המקומות הגשומים בעולם. בשל תוואי השטח הקשה, רוב היישובים באי, ובהם הבירה, רוזו, ממוקמים לאורך חופיו, ורק יישובים בודדים הוקמו בחלקיו הפנימיים. לפי האמונה המקומית, דומיניקה היא המקום היחיד באמריקה שאותו קולומבוס יכול היה לזהות גם כיום.

## גאולוגיה
דומיניקה הוא אחד האיים הצעירים במערכת הרי הגעש של האנטילים הקטנים. קיימת בו עדיין פעילות געשית, המתבטאת בעיקר בהימצאות אגמים ומעיינות חמים באי. האי מרובה סלעים געשיים, במיוחד אנדזיט וריוליט. האדמה המצויה באי מקורה בסלעים אלה, והיא נחשבת אדמה פורייה. בשל תוואי השטח, רוב האדמה הניתנת לעיבוד מרוכזת באזורים הנמוכים - רצועות החוף ועמקים מעטים. בדומיניקה אין חופים בעלי חול לבן, שכן כתוצאה מהפעילות הגעשית, החול הוא בזלתי שחור.

פעילות סייסמית קלה נרשמה לאחרונה ב-1986. התפרצויות געשיות לא אירעו באי מזה אלפי שנים. באי מספר מעיינות חמים גופריים וגייזרים פעילים, בעיקר במרכזו ובדרומו. אחד המעיינות, בוילינג לייק ("המעיין הרותח"), הוא המעיין החם השני בגודלו בעולם.

## מים
דומיניקה עשירה במקורות מים מתוקים. נחליה יוצרים קניונים עמוקים ובריכות, ורובם ככולם צרים או רדודים מדי לשיט. בכמה מהם יש תחנות כוח הידרואלקטריות להפקת חשמל. הנחלים העיקריים הם רוזו ולאיוּ הזורמים מערבה וטוּלָמָאן הזורם מזרחה.

## אקלים
האקלים בדומיניקה הוא טרופי, ומאופיין בטמפרטורות ובלחות גבוהות ובגשמים רבים. רוחות הנושבות מצפון-מזרח דרך קבע ממתנות מעט את מזג האוויר. שינויי מזג האוויר בין העונות כמעט אינם מורגשים - הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא C° 26 וביוני C° 32. גשמים יורדים בדומיניקה כל השנה, אך התקופה שבין יוני לאוקטובר נחשבת גשומה במיוחד. מדי שנה יורדים כ-5,000 מ"מ גשם באזור החוף המזרחי, כ-9,000 מ"מ במרכז האי וכ-1,800 מ"מ בחוף המערבי. אחוז הלחות הממוצע נע בין 70% ל-90%.

הוריקנים פוקדים את דומיניקה, בעיקר בעונה הגשומה. ב-1979 מצאו את מותם 40 מתושבי האי בסופת הוריקן, 2,500 בני אדם נפצעו, ולמבנים באי נגרם הרס רב. רוחות חזקות ב-1984 הביאו לאובדן של כרבע מיבול הבננות.

## פארקים לאומיים
בדומיניקה שלושה פארקים לאומיים בהם ניתן לצפות בצמחים ועלי חיים ייחודיים לאי: 
* קאבריטס, הנמצא בקצהו הצפוני של האי, ובתחומו יער טרופי, חוף ים ושוניות אלמוגים.
* מורן דיאבלוטין הכולל את סביבתו של הר הגעש.
* מורן טרואה פיטון, בדרום המדינה, בסמוך לרוזו. הפארק כולל מעיינות חמים, גייזרים ואגמים, והוא הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1997.

## קישורים חיצוניים

*
דומיניקה
קטגוריה:דומיניקה
לך פוזנן

**לך פוזנן** (בפולנית: **Lech Poznań**) היא קבוצת כדורגל פולנית המייצגת את העיר פוזנן. הקבוצה נוסדה בשנת 1922, והיא משחקת בליגת העל הפולנית. לזכות הקבוצה שמונה אליפויות וחמישה גביעים.

בעונת 1993/1994 הקבוצה התמודדה נגד בית"ר ירושלים במסגרת הסיבוב הראשון של ליגת האלופות. בסיכום שני המשחקים נגד בית"ר ירושלים העפילה לך פוזנן לסיבוב השני, שם התמודדה נגד ספרטק מוסקבה, אך זו הדיחה את לך פוזנן מהמשך המשחקים במסגרת זו באותה עונה. הקבוצה הגיעה לשלב 32 האחרונות בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, ובעונת 2010/2011 בליגה האירופית.

## שחקנים מפורסמים

## תארים
* **[[ליגת העל הפולנית|אליפות פולין]]** (9): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015, 2022, 2025
* **[[הגביע הפולני]]** (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009
* **[[הסופרקאפ הפולני]]** (6): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015, 2016

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל פולניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1922
קורונה קיילצה

**קורונה קיילצה** (בפולנית: **Korona Kielce**) היא קבוצת כדורגל פולנית המשחקת בליגת העל הפולנית. הקבוצה מייצגת את העיר קיילצה.
מאז היווסדה לא זכתה הקבוצה בתואר כלשהו. בשנת 2007 עברה לאצטדיון חדש. הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הפולני בשנת 2006 ולגמר הגביע הפולני בשנת 2007.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1973 לאחר איחוד שתי מועדונים מהעיר קיילצה. הקבוצה עלתה לליגת המשנה הפולנית בשנת 1975 ולא הצליחה לעלות ליגה עד לשנת 2005 כאשר הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה ושיחקה בליגה הראשונה עד לשנת 2020 כאשר ירדה ליגה לאחר עונה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה.

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  אדי אדריאנה
*  וייצ'ך קובלבסקי
*  פבל סאסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל פולניות
קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1973
חורבת סמארה

**חורבת סמארה** (בערבית: **خربة سمارة**) הוא מבנה השוכן על גבעה בגובה של 15 מטר מעל פני הים, צפונית לנחל אלכסנדר ולחופית. צורתו של המבנה כשל מלבן ובו שלושה חדרים מחוברים זה לזה. הוא נתמך בשלוש קשתות חיצוניות המעגנות את קירותיו אל סלע הכורכר. המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 על ידי עבדאללה סמארה, תושב טולכרם שהחזיק באדמות האזור, ושימש אותו לתצפית עליהן. חמולת הסמארה הם צאצאי שומרונים שאוסלמו.

מאוחר יותר הפך אותו השלטון העות'מאני לתחנה לגביית מכס על האבטיחים שגודלו בעמק חפר, ויוצאו לרחבי האימפריה. האבטיחים הועברו לאורך הנחל על גבי גמלים או באמצעות רפסודות, עד לנמל מינת אבו זבורה, בחוף מכמורת של ימינו.

כיום שוכן המבנה בתחומי הגן הלאומי נחל אלכסנדר, והוא משמש את המטיילים בו לתצפית על האזור. דרומית-מערבית למבנה נחשפו שרידיה של חווה חקלאית ובה רצפת פסיפס מהתקופה הרומית המאוחרת וגתות יין מהתקופה הביזנטית. עוד נמצאו במקום מערות קבורה שנחצבו בסלע הכורכר. שביל ישראל ושביל השרון העוברים לאורך הנחל מעפילים אל המבנה.

## גלריה

Samara2.JPG|תצפית מתוך הח'רבה לכיוון מזרח
Hofit.JPG|תצפית לכיוון חופית
File:PikiWiki Israel 376 Samara חורבת סמרה.jpg


## קישורים חיצוניים

*  נחל אלכסנדר 3D - תמונות בתלת־ממד מחורבת סמרה, באתר "המימד השלישי"
* 
* צילום אווירי מחורבת סמרה

קטגוריה:עמק חפר
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
מחשוב לביש

[ממוזער|[Apple Watch, שעון חכם מבית אפל]]
**מחשוב לביש** או **מכשור לביש** (באנגלית: **Wearable Computing**) הוא אוסף של אביזרים אלקטרוניים, כגון חיישנים, מצלמות, שעון חכם, טבעת חכמה, מסכים וכדומה, שניתנים לנשיאה על הגוף. אביזרים אלה מספקים ללובשיהם מידע נוסף על הסביבה באמצעות מציאות רבודה, מידע על סכנות מתקרבות באמצעות שימוש בחיישן תרמי, לדוגמה לזיהוי נחשים, ומידע מסחרי ופרסומי.

מטרת המחשוב הלביש היא ללוות את האדם במהלך חיי היום יום, כך שיהיה נגיש לשימוש בעת הצורך.

השימוש במחשוב לביש תפס תאוצה בעשור השני של המאה ה-21 כחלק מטכנולוגיות האינטרנט של הדברים (IoT).

## יישומים ושימושים
מחשוב לביש כולל מגוון רחב של מוצרים כמו שעונים חכמים, צמידי כושר, משקפיים חכמים, ואף בגדים חכמים. מוצרים אלו משמשים למעקב אחר בריאות, פעילות גופנית, ניווט, ואף כאמצעי תקשורת. טכנולוגיות אלו מאפשרות מעקב אחרי מדדי בריאות כמו דופק, לחץ דם, ופעילות גופנית, וכן משמשות ככלים לתקשורת והעברת מידע בזמן אמת.

## טכנולוגיות ומרכיבים
המחשוב הלביש משלב טכנולוגיות מתקדמות כמו חיישני דופק, GPS, חיישני תנועה, וטכנולוגיות מציאות רבודה (AR). רכיבים אלו מאפשרים למכשירים לספק מידע בזמן אמת ולהגיב לסביבה באופן דינמי. הטכנולוגיות כוללות גם חיישנים תרמיים לזיהוי חום, חיישני תנועה לניטור פעילות גופנית, וטכנולוגיות מציאות רבודה המוסיפות שכבת מידע דיגיטלית על גבי העולם הפיזי.

## אתגרים ועתיד
אחד האתגרים העיקריים בתחום המחשוב הלביש הוא ניהול האנרגיה והסוללה, עקב הצורך במכשירים קטנים וקלים. עם זאת, צפויים פיתוחים נוספים בתחום הסוללות והאנרגיה הסולארית שישפרו את ביצועי המכשירים. בנוסף, ישנם אתגרים בתחום הפרטיות והאבטחה, כיוון שמכשירים אלו אוספים כמות גדולה של נתונים אישיים. העתיד של המחשוב הלביש כולל פיתוחים בטכנולוגיות בינה מלאכותית, חומרים חכמים, ושילוב טוב יותר עם מערכות נוספות כמו בית חכם ובריאות דיגיטלית.

## דוגמאות למוצרים
**[[שעון חכם]]** - שעונים חכמים כמו Apple Watch ו-Fitbit הפכו לנפוצים, ומשמשים לניטור פעילות גופנית, דופק, ושינה, וכן מאפשרים קבלת התראות והודעות.

**[[משקפיים חכמים]]** - דוגמת גוגל גלאס, מאפשרים תצוגת מידע ישירות לעין המשתמש, כולל ניווט, הודעות, ומציאות רבודה.

**בגדים חכמים** - ביגוד שמכיל חיישנים לניטור פעילות גופנית ובריאותית, כמו בגדי ספורט שמנטרים דופק וטמפרטורה.

## ראו גם
* גוגל גלאס
* טבעת חכמה

## קישורים חיצוניים

* הצרכן הדיגיטלי, המחשוב הלביש כבר כאן והולך לשנות את העתיד, PwC Israel
* 
* 
* Wearable Computing, MIT

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סוגי מחשבים
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:האינטרנט של הדברים
מאיר גור אריה

**מאיר גור-אריה** (ל' בכסלו תרנ"ב, דצמבר 1891, בוברויסק – 2 בפברואר 1951, ירושלים) היה אמן וצייר ישראלי יליד רוסיה.

## קורות חיים
גור אריה נולד בשם **מאיר גורודצקי** בסוף שנת 1891 בעיר בּוֹבְּרוּיְסְק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית (כיום במחוז מוהילב בלארוס). שם למד אמנות בין השנים 1907 ל-1909. בשנת 1909 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, ובארץ המשיך בלימודי האמנות ב"בצלאל" .

ב-1913 היה שותף בהקמת בית מלאכה בשם "מנורה" ביחד עם זאב רבן ועם שמואל פרסוב, בו יצרו חפצי אמנות שימושית ותבליטים בנושאים השאובים מ"אמנות בצלאל". בין השנים 1918–1921 כיהן כמורה ב"בצלאל". בשנת 1923 פתח עם רבן סדנה חדשה בשם "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (=תעשייתית), בה עסקו בעיצוב גרפי ובעיצוב חפצים אחרים.

בשנה זו היה גור אריה בין מעצבי התבליטים, הפסלים והריהוט בבניין ימק"א ירושלים - אחד הבניינים המפוארים בישראל. ברבות הימים הוכרז הבניין כבניין לשימור.

### משפחתו
מאיר היה נשוי לשרה לבית ירושלמי. יחד עם גיסו, יצחק ירושלמי, בנו יחד את ביתם המשותף בשכונת תלפיות בשנת 1928.

אחיו ישראל גור אריה היה אמן אף הוא ובמשך תקופה עבד כפסל עבורו.

בנו החייל  נהרג בפיצוץ בניין הסוכנות היהודית בירושלים בחודש מרס 1948 בתחילת מלחמת העצמאות.

גור-אריה נפטר בשנת 1951, בגיל 59, לאחר מחלה ממושכת. נקבר בבית הקברות סנהדריה.

לאה אבני, בתו, הייתה אחות ראשית בבית החולים הדסה הר הצופים, ונכדתו היא פרופסור לחינוך יעל פישר.

## מכתביו
* מאיר גור-אריה, **דודאים** : לקט צלליות, (המלים: למרים וילנסקי-שטקליס), תל אביב : הוצאת פנינה, תש"ז-1947.
* מאיר גור-אריה, **[[החלוצים - לקט צלליות|החלוצים]]** : לקט צלליות ושירי חלוצים, (עורך: מרדכי נרקיס), ירושלים : הוצאת בני-בצלאל, תרפ"ה-1925.

## לקריאה נוספת
* **מאיר גור-אריה / צל חידוש**, סיגל קהת קרינסקי (אוצרת), דרורית גור אריה, גדעון עפרת, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2016.
* 'גור־אריה (הורודצקי), מאיר', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 128–129. .

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
*

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ציירים ביישוב
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:חברי אגודת אמנים עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1891
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1951
כרומופור

[שמאל|ממוזער|300px|[מולקולה|מולקולת הרטינל מתיישרת לאחר בליעת פוטון (אור) באורך גל מתאים, המסומן באות γ]]
[שמאל|ממוזער|200px|קבוצת [הם, טבעת פירול עם יון מתכת, מופיעה במולקולות כמו המוגלובין. בולעת אור בתחום הנראה.]]

**כרומופור** הוא חלק ממולקולה, או קבוצה פונקציונלית בה, המעניקים למולקולה צבע. כרומופורים ביצורים חיים נקראים בדרך כלל פיגמנטים.

כאשר מולקולה בולעת אורכי גל מסוימים של האור, ומעבירה או מחזירה אורכי גל אחרים בתחום האור הנראה, יש לה צבע. כרומופור הוא אזור במולקולה בו הפרש האנרגיה בין שני אורביטלים מולקולריים מתאים לטווח האנרגיה של הספקטרום הנראה. כרומופור יכול לבלוע פוטונים של אור נראה שפוגעים בו, דבר שיגרום לעירור של אלקטרון ממצב היסוד למצב מעורר.

במולקולות ביולוגיות המשמשות לקליטת או גילוי אנרגיית אור, הכרומופור הוא קבוצה פונקציונלית שגורמת לשינוי קונפורמציה במולקולה, בתגובה לבליעת אור.

ניתן לחלק את הרוב המכריע של כרומופורים לשני סוגים: מערכות מצומדות, וקומפלקסים מתכתיים. בראשון, רמות האנרגיה ביניהם עוברים האלקטרונים הם אורביטלי פאי מורחבים, הנוצרים על ידי סדרת קשרים יחידים וכפולים, לסירוגין, לעיתים במערכות ארומטיות. דוגמאות נפוצות לכרומופורים הן רטינל (המשמש לגילוי אור בעין), צבעי מאכל שונים, צבעי בד (תרכובות אזו), ליקופן, בטא-קרוטן, ואנתוציאנין.

קומפלקסי מתכת פועלים ככרומופורים על ידי פיצול אורביטלי d, עקב קישור מתכת מעבר לליגנד. דוגמאות לכרומופורים מסוג זה הן כלורופיל (המשתמש בצמחים לפוטוסינתזה), המוגלובין (המעניק לכדוריות דם אדומות את צבען), המוציאנין, ומינרלים צבעוניים כמו מלכיט ואחלמה (אמטיסט).

כרומופורים ביולוגיים כוללים לעיתים קרובות ארבע טבעות פירול, בשני סידורים אפשריים:
* הפירולים יוצרים שרשרת פתוחה, ללא מתכת: פיטוכרום, פיקובילין, בילירובין.
* הפירולים יוצרים טבעת (פורפירין), עם אטום מתכת במרכזה: המוגלובין, כלורופיל.

## ראו גם
* חוקי וודוורד

## קישורים חיצוניים

* הסיבות לצבע, מנגנונים פיזיקליים ליצירת צבע (אנגלית)
* כרומופור בספר הזהב של IUPAC
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:צבעים
ארמון פארנזה

[ממוזער|250px|שמאל|איור של [ג'וזפה ואסי מאמצע המאה ה-18.]]
ממוזער|250px|שמאל|שלט האצולה של האפיפיור פאולוס השלישי, בן למשפחת פארנזה
[ממוזער|250px|הבתולה והחד-קרן. ציור קיר, ככל הנראה מעשה ידי [דומנצ'ינו, משנת 1602 לערך.]]
**ארמון פארנזה** (באיטלקית: **Palazzo Farnese**; "פאלאצו פארנזה") הוא ארמון מתקופת הרנסאנס, הממוקם בכיכר פארנזה (Piazza Farnese) במרכז העיר רומא, בסמיכות רבה ולמעשה מחוברת לקאמפו די פיורי. כיום משמש הארמון כשגרירות צרפת באיטליה.

## היסטוריה
ארמון פארנזה הוא אחד הארמונות המרשימים ביותר שנבנו ברומא בתקופת הרנסאנס. הארמון תוכנן על ידי אנטוניו דה סאנגאלו, הבן, מתלמידיו של ברמנטה. הארמון הוקם בהוראת אלסאנדרו פארנזה, לימים האפיפיור פאולוס השלישי, בן למשפחת פארנזה העשירה, זמן קצר לאחר שאלסאנדרו פארנזה מונה לקרדינל (מינוי שקיבל בזכות אחותו ג'וליה פארנזה, שהייתה פילגשו של אלכסנדר השישי). עבודות ההקמה החלו בשנת 1515 לאחר שנתיים של הכנת התוכניות וחומרי הבנייה. עבודות הבנייה הופסקו בשנת 1527 בשל ביזת רומא והחלו שוב בשנת 1534 בהוראת אלסאנדרו פארנזה לאחר מינויו של זה לאפיפיור. פאולוס השלישי העסיק את מיכלאנג'לו בואונרוטי בהשלמת הקומה השלישית של הארמון ובנייתה מחדש של חצר הארמון (ובה אכסדרת עמודים דוריים, יוניים וקורינתיים). מיכלאנג'לו תכנן את כרכובי הארמון, ובנה מחדש את החלון המרכזי בחזית הארמון ובו סמל האפיפיור. הארמון הושלם בשנת 1589.

חדרי הארמון עוטרו בפרסקאות המתארים נושאים מיתולוגיים כאלגוריות ובהם סדרת פרסקאות המתארות את הרקולס ואת אהבת האלים מעשה ידי אניבלה קראצ'י.

מיכלאנג'לו תכנן בניית גשר מעל נהר הטיבר במטרה לקשר את הארמון, בקשת שתעבור מעל ויה ג'וליה (קשת זו אכן נבנתה) ותמשיך לעבר וילה פארנזינה שבצדו השני של הנהר, בטרסטוורה. גשר זה לא הושלם.

לאחר מותו של הקרדינל אודוארדו פארנזה בשנת 1626 עמד המבנה ריק במשך כ-20 שנה, ואז הוענק על ידי האפיפיור אלכסנדר השביעי למלכה כריסטינה, מלכת שוודיה בעת שזו התגוררה ברומא. לאחר עזיבתה התגלה כי משרתיה בזזו את אוצרות האמנות שבארמון.

משפחת פארנזה העבירה את הבעלות על הארמון לבית בורבון, וזה מכר את הארמון בשנת 1874 לצרפת על מנת שישמש כשגרירות.

## המבנה בתרבות
באופרה "טוסקה" מאת ג'אקומו פוצ'יני, משנת 1900, הסצנה בה הגיבורה מתעמתת עם מפקד המשטרה מתרחשת בארמון פארנזה.

הארמון היווה השראה למבנים ברחבי העולם, ובהם לשאטו גרימאלדי באקס-אן-פרובאנס, למוזיאון הבנייה הלאומי בוושינגטון בירת ארצות הברית, ולבניין המזכיר הראשי בסידני שבאוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

*הדפס של הארמון משנת 1765
*תיאור הארמון באתר Romeartlover
*תצלום לוויין של הארמון
* 

פארנזה
קטגוריה:רגולה
קטגוריה:מבנים שתכנן מיכלאנג'לו
וילה פארנזינה

**וילה פארנזינה** (באיטלקית: **Villa Farnesina**) היא וילה מתקופת הרנסאנס שנבנתה ברובע טרסטוורה של העיר רומא בירת איטליה.

## היסטוריה
וילה פארנזינה נבנתה עבור אגוסטינו קיגי, סוחר עשיר ובנקאי מסיינה אשר שימש כשר האוצר של האפיפיור יוליוס השני. הוילה נבנתה בין השנים 1506–1511 בתכנונו של האמן מסיינה בלדסרה פרוצי, לו סייעה ג'יליאנו דה סאנגאלו.

וילה זו נבנתה בסגנון שונה מארמונות הרנסאנס של רומא, אשר נבנו בצורה של טירה מבוצרת - מבנים רבועיים, שחלקם מגדלים, המקיפים חצר פנימית סגורה. הוילה נבנתה כבית קיץ, ובו חלונות רבים, וסביבה גן רחב ידיים.

קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות ממיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא ניצחון גלתיאה של רפאל.

בשנת 1577 עברה הוילה לידי משפחת פארנזה, ומכאן שמה כיום, ולאחר מכן הועברה לבעלות בית בורבון ובשנת 1861 הפך המבנה לביתו של שגריר ספרד ברומא. כיום המבנה נמצא בבעלות ממשלת איטליה, ופועלת בו האקדמיה דאי לינצ'אי - האקדמיה למדעים של רומא.

## קישורים חיצוניים

* 
[ימין|ממוזער|250px|פרסקאות אולם הפרספקטיבה, מעשה ידי [בלדסרה פרוצי]]
* תיאור הווילה
* ההיסטוריה של הווילה ותמונות שלה
* תמונות של גני הווילה
* "ארמון התענוגות של אגוסטינו קיגי"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פארנזינה
קטגוריה:טרסטוורה
פארנזינה
אילנית בן-יעקב

**אילנית בן-יעקב** (נולדה ב-20 במרץ 1973) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.

## ביוגרפיה
בן-יעקב נולדה בבאר שבע, ועברה בנעוריה ללהבים. בשנת 1997 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
פרויקט הגמר שלה היה המופע חנה'לה ושמלת השבת, עיבוד למבוגרים של סיפור הילדים הידוע. המופע עלה בפסטיבל עכו, ולאחר מכן ברחבי הארץ ובפסטיבלי תיאטרון בובות באירופה.

תפקידה הראשון בטלוויזיה היה התפקיד הראשי בסרט "היה נהדר" (2002), במסגרת הסדרה "שיעור מולדת". לאחר מכן שיחקה במספר תפקידי משנה בסדרות "בשורות טובות", "מילואים" ו"תיבת נח", בתוכנית המערכונים "מקום לדאגה" ועוד.

במקביל, השתתפה בן-יעקב בסרטים "קרוב לבית", "מדוזות", "הכל מתחיל בים", "האמת העירומה" ואחרים. בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אליס", עליו זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים.

בשנים 2008–2009 שיחקה בדרמה היומית "חשופים" שם גילמה את דמותה של הכתבת הפוליטית ריקי יוספי. ובשנת 2011 גילמה את עלמה בסדרת הנוער "החולמים" (ב-ערוץ הילדים, HOT). באותה שנה גילמה את דמותה של "דודה יונה" בסדרת הפשע של HOT "עספור". והתארחה בסדרה הקומית "בנות הזהב" בערוץ 10.

בשנת 2015 הצטלמה לסרט "אינרציה" של עידן חגואל, ולסרט "התעוררות" של גיא מאירסון. שניהם בתפקיד ראשי.

החל מ-8 בספטמבר של אותה שנה כיכבה בסדרת המתח של עודד דוידוף המשודרת ב-HOT3, "עקרון ההחלפה".

בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה של Yes, "כבודו" שביים רוני ניניו וכתב שלמה משיח. באותה שנה הצטלמה לסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר.

ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בכיכובה. על תפקידה הראשי בסדרה זכתה בן-יעקב בפרס השחקנית הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.באותה שנה החלה גם לשחק בסדרה "כפולה".

בשנת 2021 גילמה את לבנה, אמא של טופז, בסדרה "היורשת" שעלתה בקשת 12. באוגוסט אותה שנהנ החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנוער "נעלמים", בתפקיד לולי שמר.

בשנת 2022 גילמה את אימו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט "עקרה".

החל מפברואר 2022 משתתפת בעונה השנייה של "הבאר", בתפקיד מגי.

בשנת 2023 שיחקה בסרט טור פרידה בבימויו של רוני ניניו.
## חיים אישיים
בינואר 2008 נישאה בן-יעקב למעוז דגני, עיתונאי ופעיל חברתי. להם בת ובן - גלי וזוהר. במהלך טבח שבעה באוקטובר, נהרג אחיה ליאור, חבר כיתת הכוננות של מושב ישע שבה היה סגן הרבש"צ, בקרב עם מחבלים לאחר שהוקפץ בעקבות התראה על חדירה במושב מבטחים.

בנוסף לעיסוקה כשחקנית, משתייכת בן-יעקב למערכת המגזין "כביש ארבעים", המקומון של מצפה רמון והסביבה, ואף פרסמה מספר שירים בעיתון.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר לתיאטרון חזותי
קטגוריה:בוגרי בית הספר לתיאטרון חזותי
קטגוריה:שחקניות קולנוע חרדי
קטגוריה:להבים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1973
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט

**אלחנדרו דה הומבולדט** (בספרדית: **Parque Nacional Alejandro de Humboldt**) הוא פארק לאומי במחוזות אולגין וגואנטנמו שבדרום-מזרח קובה, כ-40 ק"מ צפונית-מערבית לברקואה. הפארק קרוי על שם המדען ומגלה הארצות הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, שביקר וחקר את קובה בשנים 1801-1800 (בספרדית, אלכסנדר נקרא אלחנדרו). הפארק הוכרז בשנת 1963, ובשנת 2001 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשל המגוון הנופי, הביולוגי, הבוטני והפטרולוגי שבו - הפארק כולל יערות אורנים, יערות מנגרובים וכן חופים ושוניות אלמוגים. האזור הצליח להשתמר גם משום שהאדם לא חדר אליו כמו לאזורים אחרים, גם בתקופה הפרה-קולומביאנית. האזורים החקלאיים נמצאים בשוליו, וגם בעלי חיים שהאדם הביא עמו, כגון כלבים, חתולים וחזירים, שבדרך כלל משבשים את המערכות האקולוגיות, נותרו רק בשוליים.

שטחו של הפארק 711.4 קמ"ר, מתוכם 688.9 קמ"ר בשטח היבשה, ו-22.5 קמ"ר בשטח הים. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת אל טוֹלְדוֹ, בגובה של 1,168 מ' מעל פני הים. באי זורמים מספר נחלים שמימיהם עמוקים וצלולים, ובהם טוֹאָה-חָגוּאָנִי, דוּאָבָּה, חִיגוּאָנִי, נִיבּוּחוֹן ומוֹאָה.

רכס ההרים שבו שוכן הפארק החל להיווצר בתקופת הקרטיקון. אזור הפארק הוא "אי" של סלעים פחמתיים, שמאפשרים קיומן של תופעות קרסטיות, בלב אזור שרוב הסלעים בו הם סרפנטיניים.

בפארק גדלים 905 מיני צמחים, מתוכם 343 ייחודיים לאזור. 18 מתוך 26 הצמחים האנדמיים לקובה גדלים בתחומי הפארק, ובהם פודוקרפוס אקמן והדרקונית הקובנית.

45 מיני זוחלים מצויים בתחומי הפארק, המהווים 37% ממיני הזוחלים המצויים בקובה כולה. 
עם בעלי החיים השוכנים בו נמנים תוכים, קוליברים, לטאות, הוטיות, וכן הקוניור הקובני, הדיה הקובנית, נקר מקור השנהב והסולנודון הקובני האנדמי, שלושת האחרונים מצויים בסכנת הכחדה. בחופי הפארק חיים תחשי נהרות.

תיירים יכולים לבקר בפארק דרך מרכז המבקרים שנמצא על הכביש בין ברקואה למואה.

## קישורים חיצוניים

* הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות 

קטגוריה:קובה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קובה: גאוגרפיה
קטגוריה:אמריקה הצפונית: פארקים לאומיים
ריאטי (נפה)

**נפת רִיאֶטִי** (או **רייטי**, באיטלקית: **Provincia di Rieti**) היא נפה במזרחו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,749 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 153,258 נפש. בירתה של הנפה בעיר ריאטי.

הנפה גובלת בנפת ויטרבו ובנפת רומא במחוז לאציו במערב, בנפת פרוג'ה ובנפת טרני במחוז אומבריה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה במזרח, בנפת ל'אקווילה ובנפת טראמו במחוז אברוצו במזרח.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לאציו: נפות
מספר ערפד

**מספר ערפד** משמש בתחום שעשועי המתמטיקה לתיאור מספר בן 2n ספרות עשרוניות הניתן להצגה כמכפלת שני מספרים המורכבים יחד מאותן ספרות (בערבוב הסדר) כאשר ספרת האחדות של לפחות אחד מהם אינה אפס; שני מספרים אלה נקראים ניבי הערפד. זוהי תכונה תלוית בסיס.

## היסטוריה
מקובל לייחס את הגדרת המושג לראשונה לקליפורד פיקובר (Clifford A. Pickover) מחברת י.ב.מ שכתב חידה עליהם בקבוצת דיון sci.math בשנת 1994 (ומאוחר יותר בספרו 
). מופעים קודמים של מספרים כאלה ניתן למצוא בספר של החידונאי האנגלי הנרי ארנסט דודני בשם Amusements In Mathematics שיצא לאור בשנת 1917. הוא כתב חידה בשם "מספרי מונית" על חיפוש מספרי ערפד (למעשה "ערפד למחצה", ראו למטה) 
.

## דוגמאות
* המספר 1435 הוא מספר ערפד עם הניבים 41 ו-35.
* המספר 153000 אינו מספר ערפד למרות הניבים 300 ו-510 בגלל ששניהם מסתיימים באפס (שלא כמו 1530=30*51 שהוא מספר ערפד).
להלן טבלה עם כמויות מספרי ערפד לפי n:

## סוגים של מספרי ערפד

יש אינסוף מספרי ערפד, לחלקם ניבים מרובים. למשל, מספר הערפד הראשון עם חמישה זוגות ניבים הוא

24959017348650 = 2947050 × 8469153 = 2949705 × 8461530 = 4125870 × 6049395 = 4129587 × 6043950 = 4230765 × 5899410

1067781345046160692992979584215948335363056972783128881420721375504640
הוא מספר ערפד עם 100,025 זוגות ניבים.

**ערפד ראשוני** - מספר ערפד הוא "ראשוני" אם שני ניביו הם מספרים ראשוניים (וברור שבמקרה זה יש לו רק זוג ניבים אחד). למשל 117067=701*167.

קיימים מספרי ערפד שהם "ריבועים", כגון 2459319153459529 שהוא 49591523 בריבוע.

מספר נקרא **ערפד למחצה** (pseudovampire) אם לניבים שלו יש אורך שונה. למשל 153=51*3.

## קישורים חיצוניים
* 
*סקירה על מספרי מונית
*הפרסום הראשון של פיקובר על מספרי ערפד, בקבוצת הדיון sci.math
*המעגל המתמטי, מספרי ערפד - מאמר באתר "צעירים במדע" של מכון ויצמן
## הערות שוליים

קטגוריה:תכונות התלויות בבסיס הספירה
חוקי וודוורד

[ממוזער|200x200 פיקסלים|ה[כימאי רוברט ברנס וודוורד אשר ניסח את חוקי וודוורד]]
בכימיה, **חוקי וודוורד**, על שם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, ידועים גם בשם **חוקי וודוורד-פישר** (על שם לואיס פישר ) הם מספר קבוצות של חוקים אמפיריים, המאפשרים לחשב את אורך הגל של הבליעה המקסימלית (\lambda_{max}) בספקטרוסקופיית UV-Vis  של תרכובת כלשהי. החישוב מבוצע על סמך הכרומופורים השונים במולקולה (כמו טבעת ארומטית), והסביבה הכימית שלה, כמו תכונות הממס. 

## יישום
קבוצה אחת של חוקי וודוורד-פייזר עבור דיאנים מופיעה בטבלה מטה. דיאנים יכולים להיות **הומואנולארים** עם שני קשרים כפולים בטבעת אחת, או **הטרואנולארים** עם שני קשרים כפולים בשתי טבעות נפרדות.

בעזרת חוקים אלה ניתן לחשב את הבליעה המקסימלית של דיאנים.

### דוגמת שימוש

להלן דוגמת שימוש בחוקים עבור דיאן לשתי התרכובות הבאות:
לא ממוסגר|491x491 פיקסלים

בתרכובת השמאלית, ערך הבסיס הוא 214 ננומטר כיוון שזהו דיאן הטרואנולארי. לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, והקשר הכפול השמאלי הוא אקסוציקלי לטבעת הימנית. ולכן האורך גל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 239 ננומטר.

בתרכובת הימנית, ערך הבסיס הוא 253 ננומטר כיוון שזהו דיאן הומואנולארי. גם לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, ושני הקשרים הכפולים הם אקסוציקלים לטבעות אליהם הם צמודים. ולכן אורך הגל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 283 ננומטר.

עבור תרכובות עם מעל ל-4 קשרים כפולים צמודים יש להשתמש בחוקי פישר-קון.

## קישורים חיצוניים
* פירוט חוקי וודוורד לתרכובות קרבוניל מצומדות, אתר אוניברסיטת מרכז קונטיקט
* ספקטרוסקופיית על-סגול/אור נראה, "Virtual Text of Organic Chemistry", אתר אוניברסיטת מישיגן

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:כימיה
קטגוריה:ספקטרוסקופיה
וודוורד
קטגוריה:כימיה אנליטית
וודוורד
ביזת רומא

העיר רומא נבזזה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה.

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:רומא
קלאודיים

ה**קלאודיים** (לטינית: **Claudii**) הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד ממשפחת פטריקים ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית.

לפי המסורת הרומאית הקלאודיים היו משפחה סאבינית מהעיר רגילום שהיגרה לרומא, על מועד הגירתם הדעות חלוקות: טיטוס ליוויוס קובע את מועד הגירתם לשנת 504 לפנה"ס כתוצאה מהשתייכות המשפחה לסיעה סאבינית שהתנגדה למלחמה כנגד רומא.(ליוויוס, מאז ייסוד העיר, ספר שני, טז') סווטוניוס לעומת זאת, מתארך את זמן הגירתם לעיר לזמן קצר לאחר ייסודה בעידן מלכותו של רומולוס וגורס שהם היגרו כתוצאה מהשפעתו של טיטוס טאטיוס ששימש כמלך-שותף לצדו של רומולוס. (סווטוניוס, טיבריוס, 1)

מייסד בית האב ברומא היה אפיוס קלאודיוס, לאחר שהיגר לעיר הוא קיבל אזרחות, חלקת אדמה באזור שמעבר לאניו וחלקת קבורה לבני משפחתו למרגלות גבעת הקפיטולין. עד מהרה קלאודיוס נהפך לפטריקי והתקבל כחבר בסנאט שבו הפך להיות אחד מהחברים הנכבדים ביותר. במשך הזמן המשפחה התפצלה לכמה בתי אב, חלקם פטריקים, שנשאו את הקוגנומן נירון, קאודקס, פולכר וקנטו וחלקם פלבאים, שנשאו את הקוגנומן מרקלוס, אסלוס, קנינה, פלאמן וקנטומלוס. 

הענף הפטריקי של המשפחה העמיד בזמן הרפובליקה 28 קונסולים, חמישה דיקטטורים, שבעה קנסורים, כמו כן הם חגגו טריומף שש פעמים. הענף הפטריקי נודע בשחצנותו וגאוותנותו ועד ימיו של הקיסר קלאודיוס נמנעו מלאמץ למשפחתם בני בתי אב אחרים. (סווטוניוס, קלאודיוס האלוהי, 39)

המשפחה המפורסמת ביותר של הענף הפלבאי הייתה משפחת מרקלוס שבניה הגיעו למגיסטראטורות הבכירות ביותר. המפורסם שמבניה היה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, שקנה את תהילתו בשירותו כמצביא בזמן המלחמה הפונית השנייה, ונבחר למשרת הקונסול חמש פעמים.

כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא עד שנת 69, "היוליים קלאודיים", בא לה משילוב שמות שני בתי אב: היוליים, שאליהם השתייך הקיסר אוגוסטוס, הקיסר הראשון של רומא, והקלאודיים, שאליהם השתייכו בני אשתו ליוויה, טיבריוס, הקיסר השני של רומא ואחיו דרוסוס. אף על פי שמה, הלגיטימיות של השושלת נבעה מהשתייכותה לבית האב של היוליים.

## ראו גם
* פובליוס קלודיוס פולכר

## קישורים חיצוניים

* שמותיהם של בתי האב הקלאודיים, באתר UNRV History (אנגלית)

*
קטגוריה:משפחות ושושלות רומיות
ייאסו השני, קיסר אתיופיה

**ייאסו השני** (געז: ኢያሱ, עברית: **יהושע השני**) 21 באוקטובר 1723 - 27 ביוני 1755 היה קיסר אתיופיה 19 בספטמבר 1730 - 27 ביוני 1755, הוכתר בשם "עלם סגד השני" (געז: ዓለም ሰገድ, עברית: לו סוגד העולם). ייאסו היה בנם של הקיסר בקפה והקיסרית מאנטאווב.

## שלטונו

קצת אחרי שהוכרז כקיסר, החל מרד כנגדו בראשות אצה חאזקאיס שטען לכתר צעד עם צבאו לתוך גונדר והקיסר נמלט מהבירה, העם לא ראה בחאזקאיס שליט לגיטימי והוא הודח על ידי צבא של 30,000 חיילים שהגיעו מגוג'אם. לאחר חזרתו לבירה ייאסו מינה את אמו מאנטאוואב לרגנט/סגן-הקיסר ולשליטה משותפת. בעקבות זאת הקיסרית מאנטאווב החזיקה בסמכויות משמעותית תחת שלטון בנה ונכדה.

במשך מלכותו הגיעו לאתיופיה הפרנציסקני הצ'כי רמדיוס פרוטקי וחברו שניהם היו מאוד פופולרים באתיופיה בגלל המומחיות שלהם ברפואה אך משום שהיו קתולים הם אולצו לעזוב את אתיופיה בגלל ההתנכלויות של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית האורתודוקסית לאחר כשנה.

אף על פי שאמו הייתה היועצת הראשית שלו ייאסו היה קיסר לא יעיל ולפי פאול האנז, על ייאסו:

ראמאדיוס פרוטקאי כותב על ייאסו ש:

על מנת לקבל את אמון העם ייאסו יזם מערכה צבאית כנד סולטנות סנאר שהסתיים בתבוסה של הצבא האתיופי בקרב נחל דינדר ב-1738 שבו נלקחו על ידי סאנר חתיכה מהצלב האמיתי שלאחר מכן אתיופיה שלמה עבור החזרתו כ-8,000 אונקיות זהב. מפלה זו של אתיופיה גרמה לייאסו להבין שהוא לא מנהג צבאי כפי שדונלד לווין כותב:

כאשר האבונא קראסטודולס השלישי מת, לאתיופיה לא היה מספיק כסף לשלם לפאטריך אלכסנדריה שישלח אבונה חדש. אדוורד אלאנדורף כותב ששלטונו של ייאסו:

בהמשך שלטונו ייאסו כעס על הקשר הרומנטי שהתרחש בין אמו הקיסרית לבין חבר צעיר מבית המלוכה, מאהב של מאנטאווב היה בנה של כלתה רומניוורק שהייתה אחותו של בעלה שנפטר בקפה. מערכת היחסים בין מאנטאווב עם אחיינו של בעלה היה סקנדל גדול שהקיסר היה מזלזל בו ולכן היה נקרא **ייאסו מאלמל** - **ייאסו המגדל** מכיוון שהוא היה צריך לגדל את אמו לא לעשות כך. למרות כל זאת מאנטאווב והמאהב שלה ילדו שלוש בנות שאחת מהם וויזרו אסתר שנישאה לראס מיכאל סהול, ייאסו נעשה נאוד מקושר לאחיותיו החורגות אך עדיין נטר טינה לאביהם שהוביל למותו של אביהם בדחיפה מצוק ליד אגם טאנה ב-1742.

ייאסו החל לחלות במאי 1755 וטענת בית המלוכה הייתה שהורעל על ידי אחותו מאלמל ייאסו בנקמה על רצח אביה. מותו של ייאסו הכה את מאנטאווב אמו תדהמה ולכן החליטה לפרוש לארמון שלה בקסקואם אך לאחר שכנוע של אצילים רבים היא חזרה בה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:אתיופיה: תקופת התחייה
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1723
קטגוריה:נפטרים ב-1755
ניסן לויתן

**ניסן לויתן** (12 בדצמבר 1925 – 12 במאי 2016) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250px|ניסן לויתן כמפקד מחלקת ג'יפים ב[חטיבת הנגב במלחמת העצמאות]]לויתן בנם של אשר וסוניה נולד ב-1925 בקובנה שבליטא ובשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. בסיום לימודיו התיכוניים, בשנת 1943, התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים מגיוסו התבקש על ידי יגאל אלון להישאר בשירות פעיל במסגרת הפלי"ם. לויתן ליווה את אוניית המעפילים "חיים ארלוזורוב" והיה מפקד אוניית המעפילים "קיבוץ גלויות". במלחמת העצמאות השתתף במבצע הבאת הנשק מצ'כוסלובקיה ולאחר מכן היה מפקד מחלקה בגדוד תשע של חטיבת הנגב.

בתום שש שנות שירותו בפלמ"ח החל בלימודי כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בשנת 1954 תואר שני. מורו היה הכלכלן דן פטינקין. לאחר מכן יצא להתמחות באקונומטריקה באוניברסיטת אוקספורד ובשובו לישראל, בשנת 1957, החל בעבודת הדוקטורט. באותה עת התקבל לסגל ההוראה בחוג, בו נותר עד לפרישתו כפרופסור אמריטוס בשנת 1994. בשנת 1962 הוסמך לויתן לדוקטור. בשנים 1971–1972 כיהן כראש החוג לכלכלה.

הוא היה ממקימי החוג לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יחד עם יוסי תמיר, מיכאל קרן וישראל לוסקי.

עבודתו המחקרית התמקדה לאורך השנים בחקר הצמיחה הכלכלית. בשנות השבעים, עם התגברות האינפלציה בישראל, מיקד את מחקריו בגורמים ובהשלכות של תחום זה. בשנת 1985 צורף לצוות שהכין את תוכניתם הייצוב הכלכלית, לצדם של מיכאל ברונו ועמנואל שרון. הצלחת התוכנית והתמחותו בתחום הובילו להזמנתו לשמש יועץ לבנק העולמי (משנת 1987). לויתן שימש יועץ לבנק ישראל (1979 - 1985, 1988–1990 ומשנת 1994 ועד 2006). כמו כן הוא שהה כפרופסור אורח ועמית מחקר בבית הספר וורטון, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ברקלי והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

לויתן זכה להוקרה בתחומו: בפרס רוטשילד למדעי הכלכלה (1990) ובפרס ישראל לחקר הכלכלה (2007). בשנת 2002 נבחר לנשיא האגודה הישראלית לכלכלה.

בשנת 2004 פרסם עם חיים ברקאי, את הספר "חמישים שנות חתירה לשליטה מוניטרית" שחלקו הראשון עוסק בהיסטוריה המוניטרית של ישראל, וחלקו השני במדיניות מוניטרית.

## חיים אישיים
היה נשוי בשנית לנורית שטראוס. הוא אב לשתי בנות, רוני וגילי, מאשתו הראשונה וסב לארבעה. התגורר במבשרת ציון.  

לויתן נפטר ב-12 במאי 2016, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ מעלה החמישה.  

בן דודו הוא ד״ר עודד לויתן, שהיה סופר וכלכלן בכיר במחלקת המחקר בבנק ישראל.  

כספורטאי חובב הוא עסק בטניס, ספורט שבו התחיל לשחק כשהיה בן 40, ובהמשך הצטרף לקבוצת אס״א ירושלים, וזכה בהישגים רבים. בשנת 1985 השתתף במשחקי המכביה ה-12 וזכה במדליית זהב לבני 65-55.

## קישורים חיצוניים

* 
* ניסן לויתן, באתר הפלמ"ח
* זכרונותיו באתר הפלי"ם
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כלכלה
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לכלכלה
קטגוריה:יועצים כלכליים ישראלים
קטגוריה:נשיאי האגודה הישראלית לכלכלה
קטגוריה:מבשרת ציון: אישים
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במעלה החמישה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
אדוארד לורנץ

**אדוארד נורטון לורנץ** (באנגלית: **Edward Norton Lorenz**; 23 במאי 1917 - 16 באפריל 2008) היה מטאורולוג ומתמטיקאי אמריקאי, מחלוצי תורת הכאוס.

## חייו
לורנץ נולד בקונטיקט, למד מתמטיקה בדארטמות' קולג' ובאוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר דוקטור במטאורולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

התעניינותו של לורנץ בכאוס החלה במקרה דרך מחקריו על חיזוי מזג אוויר ב-1961. לורנץ השתמש במחשב בסיסי שעליו הריץ סימולציה של תנאי אקלים. הוא רצה לראות שוב כמה נתונים שראה קודם, ועל מנת לחסוך זמן הוא הזין נתונים שהתקבלו באמצע תהליך של סימולציה קודמת.

להפתעתו, המחשב חזה כעת מזג אוויר שונה לחלוטין. לורנץ הבין שהשינוי נובע מכך שהנתונים החדשים שהשתמש בהם היו בעלי 3 ספרות לאחר הנקודה, ואילו המחשב הקודם עבד עם 5 ספרות לאחר הנקודה. השינוי הזה קטן מאוד, ובאותו זמן היה קונצנזוס מדעי ששינוי כזה לא יכול להשפיע כלל. אך לורנץ גילה ששינויים קטנים בתנאים ההתחלתיים יכולים להביא לשינויים גדולים בסופו של דבר.

לורנץ אף הגדיר את המונח "אפקט הפרפר". בעבודה מדעית שהגיש לאקדמיה למדעים של ניו-יורק בשנת 1963, כתב כי "מטאורולוג אחד העיר כי אם התאוריה נכונה, נפנוף אחד של כנפי שחף עשוי לשנות את מהלך מזג האוויר לנצח". באזכורים מאוחרים יותר העדיף לורנץ להשתמש ב"פרפר", שנשמע דרמטי יותר מ"שחף".

למושכי לורנץ הייתה חשיבות היסטורית בכך שפתחו את השער לענף המושכים בחקר תורת הכאוס.

לורנץ נפטר ב-16 באפריל 2008 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.

## פרסים
* 1969 מדליית המחקר ע"ש קרל-גוסטף רוסבי מטעם האגודה המטאורולוגית האמריקאית (AMS)
* 1973 מדליית זהב ע"ש סימונס מטעם האגודה המטאורולוגית המלכותית בבריטניה
* 1975 עמית מחקר ב
* 1981 חבר באקדמיה הנורווגית למדעים
* 1983 פרס קראפורד של האקדמיה המלכותית השוודית למדעים במדעי כדור הארץ
* 1984 חבר כבוד באגודה המטאורולוגית המלכותית
* 1991 פרס קיוטו על מחקרו והישגיו בתאוריית הכאוס
* 2004 מדליית בייס באלוט (Buys Ballot medal) של האקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים
* 2004 מדליית הזהב של לומונוסוב (Lomonosov Gold Medal) מטעם האקדמיה הרוסית למדעים (RAS)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:מטאורולוגים
קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:תורת הכאוס
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס קראפורד במדעי כדור הארץ
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס קיוטו
קטגוריה:זוכי מדליית אליוט קרסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
ז'אן אבוטרן

**ז'אן אֵבוטֶרְן** (בצרפתית: **Jeanne Hébuterne**; 6 באפריל 1898 – 26 בינואר 1920) הייתה ציירת צרפתייה, המוכרת יותר כבת-זוגו של אמדאו מודיליאני.

## ביוגרפיה
אבוטרן נולדה בפריז למשפחה קתולית. אביה, אשיל אבוטרן, עבד כמנהל חשבונות בחנות הכלבו הראשונה בפריז. הצעירה היפה הוצגה בפני ציבור האמנים ברובע מונפרנאס בפריז על ידי אחיה אנדרה אבוטרן, שרצה להיות צייר. היא פגשה כמה ציירים ואף דגמנה עבורם. בהמשך החליטה ללמוד ציור בעצמה, ובחרה ללמוד ב"" (Académie Colarossi) בפריז, האלטרנטיבה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, שנחשב שמרני מדי בעיני אמנים רבים באותה עת.

בקיץ 1917 הוצגה ז'אן, המתלמדת בת ה-19, בפני הצייר היהודי אמדאו מודיליאני על ידי הפסלת חנה אורלוף שבאה עם אמנים נוספים להתרשם מהאקדמיה.

ז'אן היפה והגבוהה התאהבה בצייר הכריזמטי, ועד מהרה עברה לגור עמו, למרות התנגדותם הנחרצת של הוריה שהיו קתולים אדוקים. אביה, אדם מלומד חובב ספרות, לא ראה בעין יפה את הקשר בן בתו לצייר היהודי.

על אהבתה של ז'אן, מודיליאני היה בריב מתמשך עם הצייר פבלו פיקאסו, איתו חייתה ז'אן לפני שפגשה את מודיליאני. מודיליאני הרבה לציירה, וידוע במיוחד ה"פורטרט של ז'אן אבוטרן" משנת 1919, בו משווה לה הצייר מראה אובאלי-מוארך טיפוסי, אך תווי פניה המובהקים והנקיים, מזכירים ציורים מסורתיים של מרים הבתולה. בשנת 1918 נולדה להם בת, וב-1919 חתם על מסמך בו הוא מבטיח להינשא לה (אבוטרן הייתה אז בהיריון שני למודיליאני). ב-24 בינואר 1920 מת מודיליאני בפריז כשהוא רק בן 36, ממחלת השחפת ממנה סבל וכן בגלל שתיית יתר. כאשר מת מודיליאני הלכה ז'אן לבית הוריה לבקש עזרה מאביה שישמור על גופת הצייר 24 שעות בלבד כדי שתוכל לדאוג לסידורי ההלוויה. האב סירב בתוקף, וכתוצאה מכך היא הפילה את עצמה מחלון ביתם ושמה קץ לחייה ולחיי עוברה.

לאמדאו מודיליאני נערכה הלוויה מפוארת "כיאה לנסיך", מלווה על ידי ידידיו הרבים, הוא נקבר בבית הקברות פר לשז. ז'אן נקברה בהלוויה צנועה בבית קברות ליד פריז, ורק עשר שנים אחרי מותה הועברו עצמותיה לצד קברו של אהובה אמדאו מודיליאני בבית הקברות פר לשז שבפריז. התינוקת היתומה ז'אן אבוטרן אומצה על ידי אחותו של אביה באיטליה (וכך למעשה קיבלה את שם משפחתו של אביה הביולוגי), ושנים רבות ידעה מעט מאוד על הוריה. בעקבות מחקר מעמיק שערכה, פרסמה הבת ז'אן מודיליאני ספר על אביה ב-1958. המשפחה הסכימה, לאחר מאמצי שכנוע ממושכים, להציג את עבודותיה של ז'אן אבוטרן, והן הוצגו יחד עם עבודותיו של אמדאו מודיליאני בוונציה שבאיטליה בשנת 2000.

ב-2004 יצא לבתי הקולנוע סרטו של הבמאי , המספר על אירועים נבחרים בחייו של מודיליאני, בהם הפגישה עם אהובתו ז'אן אבוטרן, הצנזורה על ציוריו, ומותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתאבדים: אמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:ציירות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1898
קטגוריה:נפטרות ב-1920