בסיס עציון

ממוזער|250px|סמל טייסת תעופה של בסיס עציון
**בסיס עציון** (כנף 10) היה בסיס טיסה של חיל האוויר בבקעת הירח בקרבת אילת, מצפון-מערב לה. הבסיס שימש את חיל האוויר משנת 1972 ועד פינוי חצי האי סיני בשנת 1982. בבסיס התקיים גם שדה תעופה אזרחי לטיסות שכר לאילת בשנים 1978–1982. נכון ל-2025 פועל על שטחו נמל התעופה הבין-לאומי טאבה שבמצרים.

## הקמה
באזור שכן מנחת ששימש את כוח החירום של האומות המאוחדות לפני מלחמת ששת הימים. ביוני 1969 החליטה הממשלה להקים במקום בסיס לחיל האוויר, וביולי 1969 פרסם מטה חיל האוויר הוראות תכנון לבסיס החדש.

באוקטובר 1970 הוקמה יחידה מטאורולוגית לצורך ביצוע מדידות באזור. החולייה החלה לפעול בראשית נובמבר 1971.

השדה נחנך רשמית בנובמבר 1970.

הקמת בסיס עציון החלה באוקטובר 1971, והוקמה מפקדה בראשות קצין בדרגת סרן. בחודש מאי 1972 הוקמה מנהלת הקמה לשדה (תפקיד המנהלת הוא לאגד את כלל העוסקים במלאכה, וייעול העבודה). על המנהלת פיקד סא"ל אהרון (יאלו) שביט, שאף היה מפקד הבסיס הראשון. בספטמבר 1972 מוקמה בבסיס טייסת 144 ("שומרי הערבה"), שהפעילה מטוסי נשר. הבסיס קיבל את שמו "עציון" משם הצופן הישראלי של שדה התעופה הצ'כי ז'אטץ, הסמוך לפראג, ממנו המריא מטוס דאגלס C-54 סקיימאסטר במסגרת מבצע בלק ועליו חלקי המסרשמיט הראשון של שירות האוויר.

## פעילות בבסיס
במלחמת יום הכיפורים הפילה טייסת 144 42 מטוסי אויב ללא אבדות. בנוסף נפרסו לבסיס מעת לעת טייסות אחרות או גפים מטייסות אחרות. במקרה אחד ניסו שני מטוסי טופולב Tu-16 מצריים לתקוף את הבסיס אך חזרו לבסיסם לאחר שכשלו באיתור הבסיס.

החל מקיץ 1973 הופעלה מהבסיס גם טייסת מטוסי סקייהוק - טייסת 140 ("נשר הזהב"), וזמן מה לפני פינוי סיני הוצבה במקום גם טייסת 149 ("התוכי המנפץ") שהפעילה מטוסי כפיר C-2.

במרץ 1979 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים, בו הוסכם על פינוי חצי האי סיני והחזרתו למצרים. בעקבות כך הוקם בסיס עובדה שליד אילת, שקיבל את מספר הבסיס של בסיס עציון – 10, וגם את סמל בסיס עציון. טייסות 144 ו-149 עברו לבסיס עובדה, בעוד טייסת 140 עברה לבסיס רמון.

הבסיס שימש כנקודת המוצא למטוסי התקיפה במבצע אופרה – תקיפת הכור הגרעיני בעיראק – ביוני 1981.

שדה התעופה עציון שימש גם מטוסים של ארצות הברית לטיסות סיור באזור.

הבסיס נסגר ב–30 מרץ 1982, ונמסר למצרים ב־25 באפריל 1982.

מתקניו הצבאיים של הבסיס, כגון דת"קים, נהרסו כחלק מפינויו, על ידי לוחמי חיל ההנדסה הקרבית. אך מסלוליו נותרו בשלמותם. כיום משמשים מסלולים אלה את נמל התעופה הבינלאומי טאבה במצרים.
[ממוזער|פיצוץ המתקנים הצבאיים בבסיס עציון על ידי לוחמי [חה"ן]]
בין מפקדי הבסיס: יאלו שביט, אורי אבן ניר ומנחם שרון שהיה מפקדו האחרון.

### שימוש אזרחי
עוד בטרם הוקם הבסיס נבחנה האפשרות להקים באזור שדה תעופה אזרחי, אך הוא ירד מהפרק ובמקום זאת הוחלט להאריך את המסלול בשדה התעופה של אילת. בתחילת 1977 נכלל בסיס עציון כנמל תעופה אזרחי בתוכנית אב לפיתוח הנגב. החל משנת 1978 שימש הבסיס גם כשדה תעופה אזרחי, שאליו הוטסו תיירים ונופשים לאילת. בגלל היות המקום בסיס צבאי, נערכו לנוסעים בדיקות קפדניות במיוחד. מנגד, בהיעדר מסוף נוסעים, נערכו הבדיקות תחת כיפת השמים, ללא מזנון ושירותים אחרים. שר התחבורה מאיר עמית ושר הביטחון, עזר ויצמן החליטו להשקיע 40 מיליון לירות בהקמת מסוף אזרחי בשדה. העבודות החלו, אך הוקפאו ובהמשך נעשו הסדרים זמניים לדרישת חברות השכר הסקנדינביות שבקשו שיפור התנאים כתנאי להמשך טיסה לבסיס עציון. ב־22 באוקטובר 1979 נחנך המסוף האזרחי לאחר השקעה של 6 מיליון לירות בבניית מבנה בשטח של 1,200 מ"ר.

בתחילת השיחות בקשה ישראל את המשך הפעלת השדה כשדה אזרחי בתקופת מעבר לאחר נסיגת ישראל מסיני. במסגרת שיחות קמפ דייוויד ויתרה ישראל על שדה עציון, ובעקבות זאת העבודות על פיתוח מסוף אזרחי בשדה הוקפאו. גם לאחר הוויתור על השדה קיותה ישראל להגיע להסכמה עם מצרים על המשך הפעלת השדה לשירות אזרחים הטסים לאילת, אולם המצרים סירבו לכך. גם הצעה לאפשר לארצות הברית להשתמש בשדה לאימונים נדחתה על ידי המצרים.

עם פינוי הבסיס הועבר גם הטרמינל האזרחי לשדה התעופה הבינלאומי בעובדה.

## לקריאה נוספת
* דני שלום, **כנפי מלחמה כנפי שלום**, עמודים 350–351
* אליעזר (צ'יטה) כהן, צבי לביא, **השמים אינם הגבול - סיפורו של חיל-האוויר הישראלי**, ספרית מעריב, 1990.

## קישורים חיצוניים
*  (וכתבות נוספות באותו גיליון)

## הערות שוליים

עציון
עציון
קטגוריה:ישראל: שדות תעופה שנסגרו