open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הישיקאווה מורונובו

**הישיקאווה מורונובו** (ביפנית: **菱川 師宣,** באנגלית: **Hishikawa Moronobu**) היה אמן יפני שנודע בזכות הפצת ז'אנר האוקיו-אה של הדפסי עץ וציורים בסוף המאה ה-17. הוא איחד סגנונות אמנות יפניים מפוזרים ויצר את הסגנון המגובש של האוקיו-אה.

## ראשית חייו
טקסט=|ממוזער| ''יופי מביט לאחור''. מתאר אישה לבושה קימונו מסתובבת. הוא אומץ כעיצוב בולים בסביבות 1948 והפך פופולרי|ימין|352x352 פיקסלים
מורונובו, יליד הודה, בקצהו הרחוק של מפרץ טוקיו, היה בנו של רקם מכובד של שטיחי קיר אותם ייצר לשימוש מקדשים ופטרונים עשירים. עבודותיו הראשונות של מורונובו היו עיצובי רקמה. לאחר שעבר לאדו בשנות ה-1660, למד ציור באסכולת טוסה ובאסכולת קאנו, שם רכש בסיס איתן בציור ובאמנות דקורטיבית אשר שירת אותו היטב כאשר פנה לאוקיו-אה.

## יצירה
האיור המוקדם ביותר הידוע של מורונובו שניתן לתארך היא היצירה שכותרתה *"מאה משוררים לוחמים"* משנת 1672. עד אמצע שנות ה-1670 מורונובו כבר הפך לאמן הדפסים אוקיו-אה החשוב ביותר, תפקיד בו החזיק עד מותו. הוא יצר יותר מ-100 סדרות של איורים, כאשר כ-20 מהם היו בעלי אופי ארוטי.

מורונובו יצר את הצורה המפותחת באמת הראשונה של אוקיו-אה, וקבע את הסטנדרטים לדורות של אמנים שבאו אחריהם. עבודותיו של מורונובו נמצאות באוספי מוזיאונים רבים ברחבי העולם.

בשנת 1685, פורסם הספר ukiyo-e Kokon Bushidō ezukushi מאת מורנובו. הוא כולל סיפורים הרואיים פופולריים על סמוראים עם תיאורים פשוטים לכל יצירה.

יצירה מאת מורונבו בשם "אוהבים על המרפסת" מוצגת במוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה.

## גלריה

קובץ:Hishikawa-Moronobu-woodblock-print-1680.jpg|טקסט=Lobby of a brothel from Yoshiwara no tei series, ca. 1680.|לובי של בית בושת מסדרת יושיווארה נו טיי, בערך 1680
קובץ:MORONOBU.JPG|טקסט=Shunga, early 1680s, private collection.|שונגה, תחילת שנות ה-1680
קובץ:Brooklyn Museum - Ayame no Sikku - Hishikawa Moronobu.jpg|טקסט=Ayame no Sikku, between 1650 and 1700, Brooklyn Museum.|איימה נו סיקו, בין השנים 1650 ו-1700, מוזיאון ברוקלין
קובץ:Brooklyn Museum - Women Dressmaking (left) and Artesans at Work (right) - Hishikawa Moronobu.jpg|טקסט=Women dressmaking and artisans at work, between 1675 and 1695, Brooklyn Museum.|נשים תופרות בגדים ואומניות בעבודה, בין השנים 1675 ו-1695, מוזיאון ברוקלין
קובץ:Gardens and Pavilions of Pleasure, by Hishikawa Moronobu, late 17th century - Nelson-Atkins Museum of Art - DSC09096.JPG|טקסט=Gardens and Pavilions of Pleasure, late 17th century, Nelson-Atkins Museum of Art.|גנים וביתני תענוגות, סוף המאה ה-17, מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות
קובץ:Kokon-Bushido-Ezukushi-(Bushido-Through-The-Ages-Book).png|טקסט=Book cover of Kokon Bushido Ezukushi (Bushido Through The Ages) (1685)|עטיפת הספר ukiyo-e Kokon Bushidō ezukushi (תמונות בושידו דרך הדורות) (1685)
קובץ:2 Bijin-zu by Hishikawa Moronobu.jpg|טקסט=Two beauties (ink and color on silk)|שתי יפהפיות (דיו וצבע על משי)


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים יפנים
קטגוריה:ילידי 1618
קטגוריה:נפטרים ב-1694
קטגוריה:אוקיו-אה: אמנים
הקברים המלכותיים בסלצה א פושטמה

ימין|ממוזער| סלצה א פושטמה
**הקברים המלכותיים בסֶלְצָה אֶ פּוֹשְׁטְמֶה** (באלבנית: **Varret e Selcës së Poshtme**) הם קברים של מלכים איליריים באלבניה, הממוקמים כ-קילומטר וחצי דרומית-מערבית לכפר , כ-28 קילומטרים בקוו אווירי צפונית-מערבית לעיירה פוגרדץ (כ-42 קילומטרים בכביש), כקילומטר מהגדה המזרחית של נהר שקומבין, בגובה 1040 מטרים מעל פני הים. ליד האתר נמצאים שרידי העיר העתיקה  וזה הנקרופוליס שנבנה בסמוך לה.

בשנת 1996, אלבניה ביקשה מאונסק"ו להגדיר את קברי המלוכה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, אך הבקשה טרם אושרה.

## היסטוריה

על אף שישנם עקבות של פעילות אנושית בתקופה הנאוליתית, היישוב פליון (איליריה) מתוארך לתקופת הברזל (הפרוטו-עירונית האילירית) ועד לתקופה העירונית האילירית (המאות ה-5 עד ה-2 לפני הספירה). היישוב היה מאוכלס גם בתקופה הרומית. מהמאה ה-4 עד המאה ה-1 לפני הספירה העיר הייתה מקום משכנם ממוזער|234x234 פיקסלים| קבר I
של מלכי איליריה, ולכן, כנראה גם מרכז פוליטי וכלכלי חשוב.

האתר נחפר על ידי הארכאולוג האלבני , בין השנים 1972-1969.
## הקברים
הקברים המלכותיים חצובים בסלע מתחת לאקרופוליס,, ונוצרו בתקופת שלטונם של מלכי האיליריה (המאות ה-4 עד ה-3 לפני הספירה).

### קבר I - קבורה בתא סלע בסדר האיוני (מאות 4 עד 3 לפני הספירה)
קבר I מורכב מחדר קבורה מלבני עם חדר מבואה. החדר שגובהו 2.10 מטר מכוסה בגג בסגנון קמרון חביתי. בחזית הקבר יש אכסדרה עם אבני כותרת הדומות לסדר האיוני. בחדר הקבורה ישנן שתי ספות ממוזער| קבר II
חצובות בסלע, אחת צמודה לקיר הצדדי והשנייה צמודה לקיר האחורי.

### קבר II - קבורה בתיאטרון (אמצע המאה ה-3 לפני הספירה)
קבר II היה אטום בלוחות אבן ומעליו יש מתחם דמוי תיאטרון עם שתי שורות מושבים, שככל הנראה שימשו לטקסים או ביקורי משפחה.

### קבר III - קבורה מרכזית (אמצע המאה ה-3 לפני הספירה)
ממוזער|350x350 פיקסלים| קבר III
הקבר מורכב משני מפלסים. הקומה העליונה היא אכסדרה עם שמונה עמודי אומנה מסביב לכניסה. משמאל יש גומחה ובה תבליט מסותת של גולגולת פר וקסדה ומימין תבליט של מגן אילירי-מקדוני. הרצפה הייתה מכוסה בפסיפס, שלא נותר ממנו דבר. החדר השני הוא בצורת קמרון חביתי גבוה והכיל עשרה קברים, חלקם בסרקופגים וחלקם ברצפה. יש חוקרים הסבורים כי מדובר קבר של משפחה מלכותית או שושלת. בין החפצים שנמצאו בקבר: עגילי זהב, שרשראות, סיכות, טבעות, כולם בסגנון ההלניסטי, אבזמים, שריון, חוד חנית ו-30 כלי חרס.

### קבר IV (המחצית השנייה של המאה ה-3 לפני הספירה)
ממוזער|חלק מחזית קבר IV
הקבר הרביעי הוא המונומנטלי מכולם ולו חזית בגובה חמישה מטרים עם שני עמודים יוניים מגולפים. החזית כבר אינה במקומה, אך ניתן לראות חלקים ממנה על הקרקע. במקור הייתה בחזית דלת אבן דו-כנפית שחריציה בסף ניכרים. חדר הקבורה המקורה חצוב בקמרון חביתי שטוייח בטיח צבעוני. החדר מכיל סרקופג יחיד שככל הנראה נשדד בעת העתיקה. הקבר מתוארך למחצית השנייה של המאה ה-3 לפני הספירה.  

### קבר V (סוף המאה ה-3 לפני הספירה)
ממוזער|238x238 פיקסלים| קבר V
הקבר האחרון בצורת קבר מקדוני והוא כולל חדר קבורה ולו חדר מבוא, שניהם מקורים ובנויים מאבן גזית. בחדר הקבורה נמצאים שרידי שלושה סרקופגים שנבנו מגושי אבן זקופים. הקבר נשדד, ככל הנראה, בעת העתיקה.

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* מפת האתר.

קטגוריה:אלבניה: היסטוריה
קטגוריה:אלבניה: מבנים
קטגוריה:אירופה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אירופה: בתי קברות מלכותיים
אינגה מיכאלי

**אינגה מיכאלי** (נולדה ב-28 ביולי 1970) היא מתרגמת, סופרת, עיתונאית תיירות ויו"ר אגודת המתרגמים בישראל. ידועה בתרגומה למעל 130 ספרים ומאות מדריכי תיירות, וכן בפעילותה ככותבת תוכן תיירותי ומרצה בתחומי תרגום, תיירות ויזמות נשית.

## רקע אישי והשכלה
מיכאלי נולדה בגאורגיה ועלתה לישראל בגיל שנה וחצי. גדלה באשקלון, ולמדה בתיכון במגמה ריאלית-פיזיקלית. את שירותה הצבאי עשתה כמורה לאנגלית טכנית ותעופתית בחיל האוויר, במקביל ללימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן. בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית מאותה אוניברסיטה.

## קריירה מקצועית
### תרגום
מיכאלי החלה את דרכה המקצועית באולפני "אות" ככותבת כתוביות לסדרות כמו "דוסון קריק" ו"הסופרנוס". לאורך השנים תרגמה למעלה מ-130 ספרים, בהם "ילד הסוסים"  (2009), גרסתה העברית ל"כמעיין המתגבר" מאת איין ראנד (2012), וספרים בהוצאת שטיינהרט-שרב. כמו כן תרגמה מאות מדריכי תיירות, ובהם מדריכי לונלי פלאנט.

### כתיבה ועיתונות
כעיתונאית תיירות פרסמה מאמרים במגזינים: "את", "פספורט ניוז", "מסע אחר", "Time Out תל אביב", "גלובס" ואתרים כמו "מאקו" ו"רשת 13". משמשת כמתרגמת בצוות העורך של אתר "אל-מוניטור".

### פעילות ציבורית
מ-2010 משמשת כיו"ר אגודת המתרגמים בישראל. בנוסף, מרצה על תרגום ספרותי במכללת בית ברל, ועל תיירות ויזמות נשית בישראל ובחו"ל. חברה באיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית.

למיכאלי בלוג אישי בשם "בלוגלובלי" שבו היא משתפת חוויות תיירות ותרגום. בחשבון האינסטגרם שלה היא מפרסמת תוכן תיירותי לצד עדכונים על תרגומיה.

## פרסומים בולטים
* כמעיין המתגבר (איין ראנד, 2012) - תרגום שעורר דיון ער בשל נאמנותו לפילוסופיית האובייקטיביזם של ראנד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* דנית צמית, שאלון המתרגמים: אינגה מיכאלי על תרגום הספר “הצל של אמי” מאת ניקולה סקוט (הוצאת פן), אתר קורא הספרים, 12 בספטמבר 2017
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
מפרש לבן

"**מפרש לבן**" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ג'ימבו ג'יי. הוא יצא לאור ב-17 במרץ 2025 ונכלל באלבום "הכל טוב".

## רקע
"מפרש לבן" הוא שיר שכתב ג'יי בעקבות חזרתו לביתו בעוטף עזה לאחר טבח שבעה באוקטובר. לדבריו, זהו השיר הראשון שיצר מאז התאריך, והוא מהווה ניסיון ראשוני לענות על השאלה "איך זה לגור שם עכשיו?". השיר נכתב מתוך התבוננות במציאות החדשה שנוצרה סביבו, ומתוך עיסוק בתחושות של חוסר ודאות, שאלות קיומיות, וכן אמונה ותקווה שצומחות מתוך תחושת אין ברירה. ההפקה המוזיקלית של השיר נעשתה על ידי קותימאן, והקליפ שצילם דן יהודה מתעד את חייו היומיים של ג'יי ובני משפחתו לאחר החזרה לאזור, לצד רגעים מתוך הופעות עם הלהקה.

## ביקורות
בביקורת שפרסם בן שלו בעיתון "הארץ" על הסינגל, נטען כי השיר מהווה ביטוי לתחושת הקיום המבולבל של המיינסטרים הישראלי בעשורים האחרונים, ולא מתמקד ישירות בטבח שבעה באוקטובר. השיר עושה שימוש נרחב בדימויים יומיים כדי לתאר מצב של הישרדות, עומס ותודעה מפוצלת, בין היתר באמצעות הפזמון המתאר ריבוי פעולות סותרות המבוצעות בו־זמנית. שלו ציין לחיוב את הכתיבה הפואטית ואת עומק האמירה החברתית-פוליטית, אך ביקר את ההפקה המוזיקלית של קותימאן, שאותה הגדיר כחד-גונית ובנויה על לופ הרמוני פשוט, ללא פיתוח או שינוי.

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב על "מפרש לבן" כי השיר משקף את תחושת הכאוס הקיומי בישראל נכון למרץ 2025, תוך שילוב בין תהיות אישיות לחוויות קולקטיביות. חרסונסקי מתאר את הטקסט כ"אנדרלומוסיה מחשבתית", המציגה זרם תודעה הכולל שאלות רטוריות, ביקורת חברתית ואזכורים לאירועים היסטוריים ולאומיים. לצד התכנים הליריים, הביקורת מדגישה את הפן המוזיקלי של השיר, המצטיין בשילוב בין ראפ לבין הרמוניות ועיבוד מלודי. חרסונסקי מזהה בשיר השפעות של היפ־הופ ישראלי מסורתי בדמות אמנים כמו הדג נחש וטונה, אך מציין כי לג'ימבו ג'יי סגנון ייחודי המאופיין בשילוב בין ראפ לשירה מדוברת (ספוקן וורד) ובטון אישי ונוקב.

בביקורתה של ירדן אבני באתר "כלכליסט" נטען כי השיר מציג תיאור כן של מציאות החיים בעוטף עזה לאחר מתקפת 7 באוקטובר, אך נמנע מנקיטת עמדה פוליטית מפורשת או מקריאה לשינוי. אבני מצביעה על כך שהשיר מתאר תסכול אישי וחברתי, עיסוק בשחיקת המאבק להחזרת החטופים במלחמת חרבות ברזל ובאי־שוויון חברתי, אך עושה זאת באמצעות שפה כללית ואוניברסלית המאפשרת לכלל הציבור להזדהות איתו, ללא התעמתות ישירה עם מוקדי הכוח. לטענתה, הפזמון האופטימי והאמירה "אני עדיין מאמין" מרככים את הביקורת וממקמים את השיר במסורת של "שירי כמעט־מחאה" בתרבות הישראלית, דוגמת "אין לי ארץ אחרת", שהפכו להמנונים ממלכתיים חסרי גוון פוליטי מובהק.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי ג'ימבו ג'יי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ימבו ג'יי
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
ששון צחייק

**ששון צחייק** (נולד ב-1 בספטמבר 1947) הוא פרופסור אמריטוס במכון לכימיה שבפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, באוניברסיטה העברית בירושלים.

## ביוגרפיה
נולד בבגדד ב-1 בספטמבר 1947. ב-1951 עלה לישראל, ובין 1968-1965 שירת בצה״ל.
השלים תואר ראשון (1972) ושני (1974) בכימיה מאוניברסיטת בר-אילן. למד לתואר דוקטור באוניברסיטת וושינגטון (1978) ולפוסט דוקטורט במחלקה לכימיה באוניברסיטת קורנל (1979).
ב-1979 החל ללמד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ב-1984 מונה כפרופסור חבר וב-1988 היה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה.
ב-1992 החל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים כפרופסור מן המניין, ובין 2017-1997 כיהן כמנהל מרכז מייטנר לכימיה קוונטית חישובית. ב-2017 היה לפרופסור אמריטוס.

זכה במספר פרסים, ביניהם פרס שרדינגר מטעם הארגון לחישובים קוונטו-כימיים (2007), מדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה (2017), מדליית אוגוסט ווילהלם פון הופמן מהחברה הגרמנית לכימיה (2012). ב-2015 נבחר כחבר באקדמיה הבינלאומית למדעים הקוונטים מולקולרים. בשנת 2021 נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. במאי 2025 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

## ספריו
* S.S. Shaik, H.B. Schlegel, S. Wolfe "**Theoretical Aspects of Physical Organic Chemistry. Application to the Sv2 Transition State**" Wiley Interscience, NY, 1992
* S. Shaik, P.C. Hiberty "**A Chemist's Guide to Valence Bond Theory**" pp. 1-316. Wiley-Interscience, 2008
* S. Shaik( With contributions by R. Ben-Knaz, U. Dandamudi and D.A. Sharon. Foreword by: R. Hoffmann.) "**Chemistry as a Game of Molecular Construction: The Bond-Click Way**" pp. 1-546. John Wiley & Sone, Inc. Hoboken, New Jersey, 2016
* 

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* רשימת הפרסומים של ששון צחייק באתר האוניברסיטה העברית
* Sason Shaik: Curriculum Vitae (2021)

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כימיה
נתפסו על חם

**נתפסו על חם** (באנגלית: **Caught Stealing**) הוא סרט קומדיה שחורה-פשע אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2025. את הסרט ביים והפיק דארן ארונופסקי, והוא מבוסס על ספרו של צ'ארלי יוסטון הנושא את אותו השם. את התסריט כתב יוסטון עצמו. בסרט מככבים אוסטין באטלר, מאט סמית, זואי קרביץ, רג'ינה קינג, ליב שרייבר, וינסנט ד'אונופריו ובניטו א. מרטינס אוקסיו.

הסרט הופק על ידי חברת "סרטי קולומביה" בשיתוף פעולה עם "Protozoa Pictures", והוא עלה לאקרנים בארצות הברית ב-29 באוגוסט 2025 בהפצת "סרטי סוני".

## תקציר העלילה
שחקן בייסבול לשעבר נשאב לעולם הפשע בניו יורק של שנות ה-90.

## צוות השחקנים
* אוסטין באטלר – **הנרי "האנק" תומפסון
* [[רג'ינה קינג]] – **רומן**
* [[זואי קרביץ]] – **איבון**
* [[מאט סמית']] – **ראס**
* [[לייב שרייבר]] – **ליפא**
* [[וינסנט ד'אונופריו]] – **שמולי**
* [[גריפין דאן]] – **פול**
* [[באד באני|בניטו א. מרטינס אוקסיו]] – **קולורדו**
* [[קרול קיין]]
* די'פארו וון-א-טיי – **דייל**
* ויל בריל – **ג'ייסון**
* אקשן ברונסון
* ג'ורג' עבוד – **דוויין'''
* יורי קולוקולניקוב

## הפקה
### פיתוח
ניסיון ראשון לעיבוד קולנועי של הספר התרחש בשנת 2013, כאשר את התסריט לסרט עיבד דייוויד הייטר ופורסם כי פטריק וילסון לוהק לתפקיד הראשי.

במרץ 2024 נחשף כי גרסה חדשה של העיבוד נמצאת בפיתוח ב"סרטי סוני", עם דארן ארונופסקי כבמאי, צ'ארלי יוסטון כתסריטאי, ואוסטין באטלר בתפקיד הראשי. עוד נמסר כי להפקת הסרט תהיה שותפה חברת "Protozoa Pictures".
ביולי 2024 נמסר על ליהוקן של זואי קרביץ ורג'ינה קינג, ובאוגוסט 2024, על ליהוקם של מאט סמית', לייב שרייבר ובאד באני. בספטמבר 2024 נמסר על ליהוקם של גריפין דאן, וינסנט ד'אונופריו, די'פארו וון-א-טיי ואקשן ברונסון. בדצמבר 2024 דווח על ליהוקה של קרול קיין, שתגלם דמות הדוברת אך ורק ביידיש.
### צילומים
צילומי הסרט החלו ב־5 בספטמבר 2024 בעיר ניו יורק.

## הפצה
הסרט עתיד לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-29 באוגוסט 2025.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דארן ארונופסקי
קטגוריה:סרטי קולומביה
שאול פינלש

**שאול פינלש** (או **פינלס**; בזמנו נכתב **פיניליש**; בלועזית: **Saul Pineles**; 1834, טיסמניץ – 28 בספטמבר 1903, וינה) היה סוחר יהודי, תעשיין, ויזם בתחום הבנייה. פעל בעיקר בגליציה ובאוסטריה, והיה בעל נכסים, מפעלים ובנייני ציבור.

## ביוגרפיה
פינלש נולד לשלמה בשנת 1834 בעיר טיסמניץ שבגליציה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרית. בהמשך התגורר בווינה. הוא עסק במסחר והיה פעיל ציבורית וכלכלית בסאנוק שבגליציה.

בשנת 1867, לאחר כינון ה, נבחר לחבר מועצת העיר סאנוק ולתפקיד אססור (חבר הנהלה עירונית) בעיר. בבחירות שלאחר מכן נבחר בשנית למועצה ולתפקיד אססור בשנת 1870.

בשנת 1869 היה אחד מארבעת חברי הוועדה העירונית להקמת מבנה לציון 300 שנה לאיחוד לובלין. בשנת 1890 נרשם כתושב מן המניין בעיר סאנוק, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.

## פעילות עסקית
פינלש היה בעל חברת בנייה שביצעה פרויקטים מבוצרים בפשמישל. בשנת 1874 הופסקה פעילות החברה בפרויקט זה, ופינלש תבע פיצויים מן המדינה בגין ההפסקה.

החל משנת 1885 בנה על חשבונו, בבניית מבנה ציבורי בניין בציר רימאנוב ההיסטורי בעיר סאנוק (כיום רחוב טדאוש קושצ'ושקו), לצורך הקמת בית משפט מקומי. הבנייה הושלמה ב-1886. העיר התחייבה לשכור את הבניין ל-25 שנה. בית המשפט נפתח ב-1 בספטמבר 1887. כיום שוכן המבנה בכתובת .

בנובמבר 1882 רכש מפעל לייצור נייר בעיר  שבאוסטריה תחתית, והקים בו מפעל לייצור צמר סינתטי, כיסויי סוסים ובגדים. המפעל נוהל תחת שמו: Oberwaltersdorfer Roben-," Decken- und Wolfabrik Saul Pineles", ופעל עד מותו.

## מגוריו ומותו
פינלש התגורר בווינה, ברחוב Porzellangasse 50, רובע IX. הוא נפטר ב-28 בספטמבר 1903 ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה ב-30 בספטמבר.

## משפחתו
אשתו של פינלש הייתה **קלרה** (חיה) לבית **הרציג** (1834–1910). ילדיהם, שנולדו כולם בסאנוק:
* **מרקוס** (או: מרדכי, 1853–1931) – סוחר
* **סטניסלאוס** (שמואל/סטניסלאב, 1857–1921) – דוקטור למשפט רומי, אוניברסיטת וינה
* **אתקה** (1859–1936) – אשת פרופ' יוסף הרציג 
* **ברוניה ** (ברוניסלבה, 1863–1934) – ציירת ואמנית
* **פרידריך** (1868–1936) – רופא

לקראת סוף חייו הציע פינלש למכור את בניין בית המשפט לסאנוק לידי המדינה. לאחר פטירתו, ב-1 בפברואר 1905, הבניין נרכש מנכסי העיזבון ונרשם בבעלות המדינה ב-7 ביוני 1905.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:תעשיינים יהודים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:ילידי 1834
קטגוריה:נפטרים ב-1903
הבריוש

**הבריוש** (בצרפתית: **La Brioche**) הוא ציור טבע דומם מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה, אשר נוצר בשנת 1870. היצירה מוצגת באוסף הקבוע של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, בגלריה 810.

הציור מתאר לחם בריוש עשיר וחמאתי, המוקף באובייקטים מגוונים שנועדו לגרות את החושים: מפית לבנה מבהיקה, אפרסקים רכים, שזיפים מבריקים, סכין מלוטש, קופסה אדומה בוהקת ופרח ריחני המונח על גבי המאפה – כולם מאורגנים על שולחן באופן קפדני ובממדים גדולים יחסית.

מאנה התייחס לטבע דומם כאל "אבן הבוחן של הצייר", ובין השנים 1862 ל־1870 יצר מספר סצנות טבע דומם גדולות המציגות דגים, פירות וחפצים ביתיים. ציור זה הוא האחרון והמורכב ביותר מביניהן. ההשראה ליצירה נבעה מתרומתו של ציור בריוש מאת ז'אן-סימה שארדן, מאסטר של טבע דומם מהמאה ה־18, לאוסף מוזיאון הלובר. בדומה לשארדן, גם מאנה שילב ביצירתו אלמנטים שמטרתם לעורר תגובה חושית ולשוות לציור תחושת עידון ומסורת.

מאנה הושפע מהיצירה "הבריוש" מאת האמן בן המאה ה־18 ז'אן-בטיסט סימאון שארדן נתרם למוזיאון הלובר בפריז. ביצירתו של מאנה, הבריוש מלווה באפרסקים ובשזיפים. הציור ייחודי בין ציורי הטבע הדומם של מאנה בשל אופיו הפורמלי, ומסמן את הפעם האחרונה שבה יצר קומפוזיציה שולחנית כה מורכבת. 
[ימין|ממוזער| ''לה בריוש'' מאת שארדן, 1763, [מוזיאון הלובר|הלובר]]

## הערות שוליים

קטגוריה:אדואר מאנה
קטגוריה:טבע דומם
קטגוריה:ציורי פירות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
היי סקול מיוזיקל (זיכיון)

**היי סקול מיוזיקל** הוא זיכיון מדיה אמריקאי המתמקד בסדרה של סרטי דרמה-קומדיה רומנטית מוזיקלית שנוצרו על ידי פיטר ברסוקיני. הזיכיון כולל גם מחזות זמר, ספרים, קומיקס, הופעות חיות, משחקי וידאו וסדרת טלוויזיה. אשלי טיסדייל ולוקאס גרייבל הם השחקנים היחידים שהופיעו בכל ארבעת הסרטים.

הסרט הראשון יצא כסרט מקורי של ערוץ דיסני, ובעקבות הצלחתו העצומה, יצא סרט המשך טלוויזיוני. בעוד הסרט השלישי יצא לקולנוע על ידי אולפני וולט דיסני. זאק אפרון, ונסה הדג'נס, אשלי טיסדייל, לוקאס גרייבל, קורבין בלו ומוניק קולמן כיכבו בטרילוגיה. בנוסף טיסדייל וגרייביל חזרו לגלם את תפקידיהם כשארפיי וריאן אוונס בסדרת ספין-אוף בשם *"[[ההרפתקה המדהימה של שארפיי]]"*, שיצאה בסופו של דבר גם כסרט וידאו ישיר וגם כסרט מקורי של ערוץ דיסני. הזיכיון פיתח לעצמו קהל מעריצים.

בנובמבר 2017, הוכרז כי ספין-אוף טלוויזיוני של הזיכיון נמצא בפיתוח. בנובמבר 2019, יצאה לאקרנים ברשת דיסני+ סדרת טלוויזיה בהשתתפות צוות שחקנים חדש לגמרי, בשם "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:היי סקול מיוזיקל
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
טבע דומם עם פירות (קאראווג'ו)

**טבע דומם עם פירות** הוא ציור שמן על בד מאת קאראווג'ו. היצירה נחשבת לדוגמה בולטת וחשובה של הדור הראשון של ציורי טבע דומם ברומא, ומציגה את ההתפתחות שחלה בז'אנר זה בראשית המאה ה־17.

### תיאור היצירה
הציור מציג סידור עשיר ומוקפד של פירות המונחים על אדן אבן מסותת בגוון אפור קר. בצד השמאלי של הקומפוזיציה מצויה סלסלה ובה תפוחים, אגסים, ענבים ותאנים, אשר מעוצבת כהד לאיקונוגרפיה של ציורים רומיים קדומים. במרכז מוצגים שמונה תאנים ושלושה מלונים מפוספסים, ובצד הימני מתבלטים קישואים לבנים ארוכים לצד אבטיחים אדומים פרוסים. כל הפרטים מוארים באור חד מן הפינה השמאלית העליונה, בדומה לעיצוב במה תיאטרלי, ומדגישים את המרקמים הריאליסטיים של הפרי והאבן.

### ייחוס ודיון מחקרי
היצירה יוחסה במספר מקורות אפשריים לקרוואג'ו או לעוקביו, בשל סגנונה החדשני והיכולת הטכנית הגבוהה שלה. במסמכים מהמאה ה־17 נזכרת יצירת טבע דומם מאת קרוואג'ו שנמצאה באוספו של הקרדינל אנטוניו ברבריני, ויש הסוברים כי זוהי אותה יצירה. עם זאת, אין ייחוס חד־משמעי, והנושא ממשיך להוות מוקד למחקר ומחלוקת בין חוקרי אמנות.

### הערכה והקשר היסטורי
היצירה מציעה מבט מרתק להתפתחות ציור טבע דומם באיטליה, ומשקפת את ההשפעות ההדדיות בין אמנות, מוזיקה, וספרות חזותית באותה תקופה. יש המצביעים על קשר לקדימון מעוטר משנת 1538 של *Mottetti del Frutto* מאת אנטוניו גרדאנו כמודל מוקדם לציורי טבע דומם מסוג זה.

## היסטוריית בעלות
האזכור הראשון של היצירה מופיע ברשימת האוסף של הקרדינל אנטוניו ברבריני בשנת 1671, כיצירה שנעשתה "בידיו" של האמן. הדרך שבה הגיעה לשם (זהו האזכור המתועד הראשון לקיומה) נתונה להשערות, אך ידוע כי ברבריני רכש חלק מאוספו של הקרדינל פרנצ'סקו מריה דל מונטה, הפטרון הראשון של קרוואג'ו, לאחר מותו של דל מונטה בשנת 1627. ייתכן אפוא שהייתה זו יצירה פרטית שנעשתה עבור דל מונטה.

אפשרות נוספת היא שבשנת 1644 ירש הקרדינל אנטוניו ברבריני את היצירה מדודו, האפיפיור אורבנוס השמיני, שהיה הפטרון הבולט ביותר של הבארוק הרומי ואספן אמנות נלהב. מתועד כי בשנת 1603, כאשר עדיין שימש כקרדינל, רכש אורבנוס השמיני מספר ציורים ישירות מקרוואג'ו. ייתכן בהחלט שהציור היה אחד מהם. ליצירה ממדים ופלטת צבעים זהים לאלה של "עקדת יצחק" השמורה כיום בגלריה אופיצי, יצירה הידועה כחלק מאותה קבוצת ציורים ומתוארכת לאותה תקופה בקריירה של קרוואג'ו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גלריה בורגזה: ציורים
קטגוריה:קאראווג'ו
קטגוריה:ציורי פירות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:טבע דומם
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
שטראסר

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
מוהנד א-שהרי

**מוהנד מוחמד פאיז א-שהרי** (בערבית: **مهند محمد فايز الشهري**; 7 במאי 1979 – 11 בספטמבר 2001) היה טרוריסט סעודי שהיה חבר בארגון אל-קאעדה. היה אחד מחמשת חוטפי טיסה 175 של יונייטד איירליינס שהתרסקה אל תוך מגדל התאומים הדרומי בניו יורק במהלך פיגועי 11 בספטמבר.

## חייו
א-שהרי נולד ב-7 במאי 1979 בערב הסעודית, היה אחד מחמשת החוטפים שהגיעו ממחוז עסיר בערב הסעודית, האחרים הם אחמד אל-נמי, עבד אל-עזיז אל-עומארי, וליד א-שהרי וואיל א-שהרי שני אחים שאיתם הוא חלק את אותו השבט, בני שהר, למרות שלא היו קרובים אליו.

על פי "ערב ניוז", מוהנד אל-שהרי יצא להילחם בצ'צ'ניה בתחילת שנת 2000, שם פגש ככל הנראה את חמזה אל-ע'אמדי. ב-23 באוקטובר הגיש א-שהרי בקשה לאשרת B-1/B-2 לארצות הברית בג'דה. מלבד טעות בכתובת בית הספר שלו, הבקשה לא הייתה חשודה והוא לא רואיין לפני שקיבל את הוויזה.

אל-גאמדי ואל-שהרי טסו יחד מאיראן לכווית באוקטובר אותה שנה. שלושה חודשים לאחר מכן שכרו השניים תיבת דואר בדלריי ביץ', פלורידה, שם נרשם אדם בעל אותו שם לשימוש במחשבי הספרייה הציבורית. עם זאת, לדברי ראש ה-FBI רוברט מולר והוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, אל-שהרי לא נכנס לראשונה לארצות הברית עד לטיסה ללונדון או לדובאי ב-28 במאי עם אל-גאמדי ועבד אל-עזיז אל-עומארי.

הוא היה אחד מתשעה חוטפים שפתחו חשבון בנק ב-SunTrust עם הפקדה במזומן בסביבות יוני 2001, וב-2 ביולי קיבל תעודת זהות של מדינת פלורידה.

אל-שהרי התאמן מדי פעם על סימולטורים בבית הספר לתעופה FlightSafety בורו ביץ', פלורידה, יחד עם עבד אל-עזיז אל-עומארי וסעיד אל-גאמדי.

## פיגועי 11 בספטמבר

ביום הפיגועים, 11 בספטמבר 2001, השתלטו א-שהרי ועוד ארבעה טרוריסטים נוספים על טיסה 175 של יונייטד איירליינס, שתוכננה לטוס מבוסטון ללוס אנג'לס, וריסקו אותה לתוך מגדל התאומים הדרומי במרכז הסחר העולמי. פגיעת המטוס גרמה להתרסקות המגדל ולהרג של מאות בני אדם.

על אף שם משפחתו, לא-שהרי אין קשר משפחתי עם ואיל או וליד א-שהרי, שהיו מחוטפי טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שהתרסקה אל תוך המגדל הצפוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים סעודים
קטגוריה:חוטפי המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר
קטגוריה:סעודים שנולדו ב-1979
קטגוריה:סעודים שנפטרו ב-2001
פיגוע הירי מול המוזיאון היהודי בוושינגטון

**פיגוע הירי ליד המוזיאון היהודי בוושינגטון** אירע ב-21 במאי 2025, כאשר אליאס רודריגז, בן 30 משיקגו, פתח באש מחוץ למוזיאון היהודי של הבירה על שם ליליאן ואלברט סמול במהלך קבלת פנים ל"דיפלומטים צעירים" שאורגנה על ידי הוועד היהודי האמריקאי. בפיגוע נרצחו שני בני זוג, עובדי שגרירות ישראל: ירון לישנסקי, אזרח ישראל, ושרה מילגרם, אמריקאית. שניהם השתתפו באירוע שמטרתו הייתה לקדם אחדות בין אנשי מקצוע יהודים צעירים והקהילה הדיפלומטית.

## רקע

המוזיאון היהודי ע"ש ליליאן ואלברט סמול של וושינגטון הבירה, השוכן בתוך קהילת עדת ישראל – אחד מבתי הכנסת העתיקים בוושינגטון, שהוקדש ב-1876 – הוא מוסד תרבותי יהודי שנפתח כשנתיים לפני המתקפה. המוזיאון נמצא במרכז העיר, במרחק של פחות ממייל מגבעת הקפיטול וכ-2 ק"מ מהבית הלבן.

באופן היסטורי, דיפלומטים ישראלים ועובדי שגרירויות היו מטרות למעשי אלימות וטרור הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני מצד מחבלים פלסטינים ופרו-פלסטינים. שגרירות ישראל הייתה אתר למספר הפגנות מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל.

זמן קצר לפני האירוע, קיבל המוזיאון מענק שנועד לשפר את האבטחה עבור ארגונים מקומיים ללא מטרות רווח. מנהיגי המוזיאון הביעו חששות בנוגע לביטחונם עקב הזהות היהודית של המוזיאון.

## הפיגוע
ממוזער|218x218 פיקסלים|צילום של הזירה מספר שעות לאחר הפיגוע
בערב הפיגוע, המוזיאון אירח כנס בשם "AJC ACCESS Young Diplomats Reception", שנערך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי (AJC), ויועד לצעירים מקצועיים ודיפלומטים צעירים מהאזור. מטרת המפגש, לפי ההזמנה הרשמית, הייתה לחזק קשרים בין הקהילה היהודית הצעירה לבין הקהילה הדיפלומטית בוושינגטון, ולחגוג את המורשת היהודית. האירוע כלל דיונים על בניית קואליציה בינלאומית לסיוע הומניטרי לתושבי עזה, על רקע המלחמה המתמשכת באזור. הארגון תיאר את המפגש כאירוע קוקטייל לקידום דיפלומטיה הומניטרית באזור המזרח התיכון וצפון אפריקה.

הפיגוע אירע בסביבות השעה 21:30, כאשר אליאס רודריגס, תושב שיקגו בן 30, פתח בירי באקדח לעבר קבוצה של ארבעה בני אדם, שעמדו מול המוזיאון, בו נערך אירוע של הוועד היהודי-האמריקאי. בפיגוע נרצחו שני עובדי שגרירות ישראל בוושינגטון: ירון לישנסקי בן 30, אזרח ישראל מהמחלקה הפוליטית של השגרירות, ושרה מילגרם יהודייה אמריקאית בת 26 מהמחלקה לתקשורת ציבורית, עובדי שגרירות ישראל בוושינגטון, בני זוג שעמדו להתארס.

הפיגוע התרחש מאחורי המשרדים של ה-FBI והתובע הכללי של ארצות הברית. לאחר הירי, נכנס רודריגס למוזיאון, שם נעצר על-ידי צוות האבטחה, כאשר הוא צועק "שחררו את פלסטין".

## לאחר הפיגוע
ה-FBI ומשטרת המטרופולין המקומית פתחו בחקירה משותפת. כלי התקשורת דיווחו שרודריגז היה בעבר מזוהה עם קבוצת השמאל הרדיקלי "מפלגת הסוציאליזם והשחרור" והשתתף בהפגנות בשיקגו.

## ראו גם
* אנטישמיות בתקופת מלחמת חרבות ברזל
* הנופלים בשירות החוץ

## קישורים חיצוניים
* 
* Two Israeli embassy staff members killed in shooting outside Jewish Museum in Washington באתר ג'רוזלם פוסט, 22 במאי 2025 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיגועים נגד יהודים בארצות הברית
קטגוריה:פשעי שנאה בארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: פיגועי ירי
קטגוריה:ירי המוני בארצות הברית
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: פיגועי טרור
קטגוריה:רצח דיפלומטים
קטגוריה:פיגועים נגד ישראלים בחוץ לארץ
קטגוריה:פעולות טרור ב-2025
קטגוריה:2025 בארצות הברית
קטגוריה:אלימות פוליטית בארצות הברית בשנות ה-2020
גבריאל דוידוביץ'

הרב **גבריאל דוידוביץ**' הוא רב ארגנטינאי, שכיהן בשנים 2013–2022 כרב הראשי האשכנזי של ארגנטינה. בפברואר 2019 הותקף הרב דוידוביץ' באלימות בביתו ונפצע באורח קשה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה תורנית
דוידוביץ' נולד וגדל בבואנוס איירס שבארגנטינה. הוא התחנך בחוגי הקהילה האורתודוקסית המקומית, ולמד בישיבת "חפץ חיים" בבואנוס איירס. לימים הצטרף לצוות הנהגת הישיבה, ושימש כאחד מראשי הישיבה לצד ראש הישיבה הרב שמואל אריה לוין

### קריירה
בשנת 2013, לאחר פרישתו לגמלאות של הרב שלמה בן-חמו, מונה גבריאל דוידוביץ' לתפקיד "הרב הראשי האשכנזי" של ארגנטינה. בתפקידו זה עמד בראש מערך השירותים הדתיים לקהילה היהודית (האשכנזית) במדינה. הוא הופקד על פיקוח וקיום חוקי התורה וההלכה בחיי הקהילה, נתן מענה והכוונה בענייני דת, והנפיק אישורים ותעודות רשמיות למגוון הליכים דתיים – כגון אישורי נישואין וגירושין, כשרות, קבורה וכדומה. ברבנותו יזם והוציא לפועל שורת תוכניות ויוזמות קהילתיות, שבאמצעותן קיבלו אלפי אנשים שירות וסיוע בעניינים דתיים שונים.

בנוסף לתפקידיו הפנים-קהילתיים, דוידוביץ' ייצג את הקהילה היהודית במסגרות ציבוריות שונות. הוא השתתף בפורומים וביוזמות של דיאלוג בין-דתי בארגנטינה, ותרם לחיזוק שיתוף הפעולה והדו-קיום בין מנהיגי דתות וקבוצות אתניות במדינה.

במהלך כהונתו התייחס הרב דוידוביץ' גם לסוגיות ציבוריות והלכתיות אקטואליות. כך למשל, במאי 2020 – בתקופת מגפת הקורונה – פרסם הודעה פומבית המגנה זוגות מהקהילה שקיימו חתונות בניגוד להגבלות הסגר, והבהיר שהרבנות בראשותו לא אישרה ולא הסכימה למעשיהם.

באפריל 2022, לאחר תשע שנות כהונה, הודיע הרב גבריאל דוידוביץ' על סיום תפקידו כרב הראשי האשכנזי של ארגנטינה.

### תקיפתו בשנת 2019
בליל 25 בפברואר 2019 הותקף הרב גבריאל דוידוביץ' באלימות קשה בביתו שבשכונת באלוואנרה, בואנוס איירס. לפי הדיווחים, כנופיית פורצים פרצה לבית בשעה 2:00 לפנות בוקר, קשרה את רעייתו של דוידוביץ' והכתה אותו נמרצות. במהלך התקיפה צעקו התוקפים לרב: "אנחנו יודעים שאתה הרב של AMIA" הפורצים שדדו כסף וחפצי ערך מהבית, והותירו את הרב חבול קשות, עם מספר שברים בצלעותיו. דוידוביץ' פונה לבית חולים מקומי במצב קשה, ואושפז לטיפול בשל פציעותיו הקשות.

האירוע עורר דאגה וזעם רב בקהילה היהודית בארגנטינה ומחוצה לה. איגוד הקהילות היהודיות (DAIA) גינה את המעשה כ"תקיפה אנטישמית ברוטלית". נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי פרסם בטוויטר איחולי החלמה לרב, תוך הבטחה שהרשויות יעשו הכל כדי לאתר את האחראים. גם ראש הממשלה בנימין נתניהו התייחס לאירוע וגינה אותו בחריפות, בהצהירו כי "יש להילחם באנטישמיות המרימה ראש"

במרץ 2019 עצרה המשטרה שני חשודים במעשה התקיפה. בחודש אפריל נעצרו שלושה חשודים נוספים, ובתחילת יולי 2019 הודיעו הרשויות בארגנטינה כי נתפס חבר הכנופיה האחרון שהיה מעורב באירוע. לפי גורמי החקירה, העצורים היו חלק מארגון פשיעה מקומי שפעל למטרות שוד. הרב דוידוביץ' שוחרר מבית החולים אחרי כשבוע וחצי, ובהמשך התאושש מפצעיו ושב בהדרגה לתפקוד ולמילוי תפקידיו בקהילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ארגנטינאים
קטגוריה:יהודים ארגנטינאים
נעם זהר

**נעם זוהר** (נולד) הוא פילוסוף ישראלי, המתמחה בפילוסופיה יהודית וכללית ובאתיקה יישומית. הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר במכון שלום הרטמן בירושלים.

## ביוגרפיה
נעם זוהר נולד בשכונת קטמון בירושלים לאורה ויצחק זוהר. ביום העצמאות ה'תשכ"ט זכה בחידון התנ"ך. רכש השכלתו הגבוהה באוניברסיטה העברית בירושלים, בה השלים דוקטורט בפילוסופיה בשנת 1991. בנוסף להשכלתו האקדמית, הוסמך לרבנות. את עיקר הקריירה האקדמית עשה באוניברסיטת בר-אילן: הוא הצטרף לסגל המחלקה לפילוסופיה (הכללית והיהודית), בה שימש מרצה וחוקר לאורך שנים, ובה התקדם עד לדרגת פרופסור חבר ולאחר מכן פרופסור מן המניין. תחומי המחקר וההוראה העיקריים שלו כוללים את מחשבת חז"ל ופילוסופיה של ההלכה, לצד פילוסופיה מוסרית ומדינית עם דגש על אתיקה יישומית. במהלך עבודתו באוניברסיטת בר-אילן ייסד ועמד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בתחום הביואתיקה במחלקה לפילוסופיה, תוכנית המכשירה תלמידי מחקר בתחומי האתיקה הרפואית והביואתיקה.

## חיים אישיים
נשוי לפרופסורית ענת זוהר, הורים ל-4, מתגוררים ביישוב נטף שבהרי ירושלים.

## ספריו
* בסוד היצירה של ספרות חז"ל: העריכה כמפתח למשמעות (2007)
* Alternatives in Jewish Bioethics
* Quality of Life in Jewish Bioethics

## קישורים חיצוניים
* פרופ' נעם זהר, באתר של אוניברסיטת בר-אילן

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מדעי הרוח
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:נטף: אישים
קטגוריה:זוכי חידון התנ"ך
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קונסטנטין אורבליאן

**קונסטנטין גארייביץ' אורבליאן** (באנגלית: **Constantine Orbelian**; נולד ב-27 באוגוסט 1956) הוא מנצח ופסנתרן אמריקאי ממוצא ארמני ורוסי.

## ביוגרפיה
קונסטנטין גארייביץ' אורבליאן נולד בסן פרנסיסקו להורים מהגרים ממוצא רוסי וארמני. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כילד פלא בפסנתר עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בגיל 11. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, פתח בקריירה כפסנתרן קונצרטים, והופיע עם תזמורות סימפוניות מרכזיות בארצות הברית, בריטניה, אירופה וברית המועצות. ההקלטה שלו לקונצ'רטו לפסנתר מאת חאצ'טוריאן, בניצוחו של נמה ירווי, זכתה בתואר "הקונצ'רטו הטוב ביותר של השנה" בבריטניה. הוא שימש גם כמנצח אורח של תזמורת האמנים הצעירים הרוסיים-אמריקאים.

המינוי של אורבליאן בשנת 1991 למנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של מוסקבה היה אירוע פורץ דרך: הוא היה האמריקאי הראשון שהתמנה למנהל מוזיקלי של הרכב מוזיקלי ברוסיה. בהמשך כיהן גם כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הרוסית, והוא גם המייסד של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי השנתי "הארמונות של סנקט פטרבורג". מאז 2014 הוא מכהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של קובנה שבליטא, ובשנת 2016 מונה גם למנהל הכללי והאומנותי של תיאטרון האופרה והבלט האקדמי הלאומי בירוואן שבארמניה. מינויו ביוני 2021 לעמדות ניהוליות באופרה של ניו יורק נחשב לציון דרך במאמצי התחייה של פרופיל ההופעות של החברה.

ברזומה שלו הוא שיתף פעולה עם גדולי האמנים בזירה העולמית, ביניהם: רנה פלמינג, אנה נטרבקו, דמיטרי חבורוסטובסקי ודניאיל טריפונוב.

קונסטנטין אורבליאן הוא תומך נמרץ בחילופי תרבות בין רוסיה לארצות הברית, ופועל רבות כשגריר בין לאומי במסעות הופעותיו ברחבי העולם. בשנת 2004 הוענק לו התואר "אמן נכבד של רוסיה" – תואר שמעולם לא ניתן לפני כן לאזרח זר. במאי 2010 ניצח על קונצרט הפתיחה הטקסי של אולימפיאדת סוצ'י – האירוע הראשון במסגרת ההכנות של רוסיה לאירוח משחקי החורף האולימפיים של 2014. בשנת 2012 הוענק לו על ידי הקונסוליה הרוסית בסן פרנסיסקו "עיטור הידידות של רוסיה" – אות כבוד המוענק לאזרחים זרים שתרמו לקידום היחסים בין הפדרציה הרוסית לעמים אחרים, ושבשורות מקבליו נמנים גם הפסנתרן ואן קלייברן והמנצח ריקרדו מוטי.

מאז הופעתו בשנת 1995 במסגרת חגיגות 50 שנה לאומות המאוחדות בסן פרנסיסקו, דרך הופעתו בשנת 2004 במשרד החוץ של ארצות הברית לציון 70 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין וושינגטון למוסקבה, ועד הופעה נוספת באותו משרד בשנת 2007 – כולן יחד עם התזמורת הקאמרית של מוסקבה – ממשיך אורבליאן לנצל את מעמדו האמנותי לקידום רצון טוב בינלאומי. הוא ותזמורותיו לקחו גם חלק בפרויקטים חינוכיים לתרבות מוזיקלית לצעירים ברוסיה ובארצות הברית. בשנת 2001 הוענק לו "מדליית הכבוד של האליס איילנד" – עיטור הניתן למהגרים או לצאצאיהם, שתרומתם לארצות הברית יוצאת דופן. בשנת 2015 קיבל את "עיטור הידידות של ארמניה".

בשנת 2025 נבחר להיות המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ממוצא ארמני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי
קטגוריה:ילדי פלא במוזיקה קלאסית
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים ארמנים
קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:פסנתרנים אמריקאים
קטגוריה:פסנתרנים ארמנים
קטגוריה:פסנתרנים רוסים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
מלקולם באמצע: החיים עדיין לא הוגנים

**מלקולם באמצע: החיים עדיין לא הוגנים** (באנגלית: **Malcolm in the Middle: Life's Still Unfair**) היא מיני-סדרה קומית אמריקאית,  שמהווה המשך לעלילת הסיטקום המקורי ששודר בין השנים 2000–2006, ונוצרה על ידי לינווד בומר. את המיני-סדרה מפיקות החברות "Satin City Productions", "Regency Television" ו-"Fox Television Studios".

המיני-סדרה תעלה לשידור בשנת 2026 בשירות הזרמת המדיה "דיסני+", תכלול ארבעה פרקים בני כ-30 דקות כל אחד, ותמשיך את סיפורם של מלקולם ובני משפחתו לאחר סיום הסדרה המקורית.

## תקציר העלילה
מלקולם ובתו נסחפים מחדש לכאוס המשפחתי לאחר שהוריו, האל ולויס, מתעקשים שיגיעו למסיבת יום נישואיהם ה-40.

## צוות השחקנים
* פרנקי מוניז – **מלקולם**
* ג'יין קזמרק – **לויס**, אם המשפחה. אישה חמת־מזג, עקשנית, חכמה והחלטית.
* בריאן קראנסטון – **האל**, אב המשפחה. אב ילדותי אך אוהב, שתלותי באשתו, לויס, ואוהב אותה ללא תנאי
* כריסטופר מסטרסון – **פרנסיס**, בנם הבכור של האל ולויס.
* ג'סטין ברפילד – **ריס**, בנם השני של האל ולויס.
* קיילב אלסוורת'-קלארק – **דיואי**, בנם הרביעי של האל ולויס. אלסוורת'-קלארק מחליף את אריק פר סאליבן, שגילם את הדמות בסדרה המקורית.
* אנתוני טימפנו – **ג'יימי**, בנם החמישי של האל ולויס.
* וון מארי – **קלי**, בת זקוניהם של האל ולויס.
* קילי קרסטן – **ליה**, בתו של מלקולם.
* קיאנה מדיירה – **טריסטן**, בת-זוגו של מלקולם.
* קרייג למאר טריילור – **סטיבי קנרבן**, חבר ילדותו של מלקולם, בעל מוגבלות, שנולד עם ריאה אחת בלבד ומשתמש בכיסא גלגלים.
* דייוויד אנתוני היגינס – **קרייג פלדספאר**, חברו הקרוב של ריס ועמיתהּ הוותיק של לויס בחנות הכלבו "לאקי אייד", שבה הוא משמש כיום כמנהל.
* גארי אנתוני ויליאמס – **אייב קנרבן**,  חברם של האל ולויס ואביו של סטיבי.
* אריק ננינגר – **אריק הנסון**, קדט לשעבר באקדמיית מרלין, בית־הספר הצבאי שאליו נשלח פרנסיס; עבר עמו לאלסקה.
* ארג'יי סמית – **קן פינלי**, קדט לשעבר באקדמיית מרלין.

## הפקה
### פיתוח
בשנת 2016 הביע בריאן קראנסטון עניין בקיום איחוד לשחקני הסדרה. בשנת 2021, סיפר פרנקי מוניז בפודקאסט של סטיב־או כי קרנסטון כותב תסריט לסרט המשך, וכי כל המעורבים בהפקת הסדרה המקורית מוכנים לחזור – מלבד "מתנגד" אחד, שאת זהותו לא חשף. בדצמבר 2023, רמז מוניז בפודקאסט של מים ביאליק כי אותו "מתנגד" הוא יוצר הסדרה, לינווד בומר, שהסכים לתת את ברכתו להפקה רק אם יצטרפו אליה שני תסריטאים מסוימים שהיו מעורבים בהפקה המקורית.

בדצמבר 2024 הוכרז כי "דיסני+" תפיק מיני-סדרה בת ארבעה פרקים, בכיכובם של מוניז, קראנסטון וג'יין קזמרק, תמשיך את סיפורם של מלקולם ובני משפחתו לאחר סיום הסדרה המקורית. הפרויקט הוצג בתחילה כסרט טלוויזיה בן שעתיים, אך לבסוף פוצל לארבעה פרקים באורך חצי שעה. במרץ 2025 פורסם כי ג'סטין ברפילד וכריסטופר מסטרסון ישובו לגלם את דמויותיהם מהסדרה המקורית, בעוד שאת דמותו של דיואי יגלם קיילב אלסוורת'-קלארק במקום אריק פר סאליבן. כמו-כן, נמסר על ליהוקם של אנתוני טימפנו, וון מארי, קיאנה מדיירה וקילי קרסטן לצוות השחקנים.

### צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-13 באפריל 2025 באולפני ונקובר, והסתיימו ב-16 במאי 2025. על הצילומים הופקד הצלם מייקל ויבר.

## שידור
המיני-סדרה עתידה לעלות לשירות הזרמת המדיה "דיסני+" בשנת 2026, ולכלול ארבעה פרקים בסך הכול. במקור, התעתדה המיני-סדרה לעלות לשידור בדצמבר 2025.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסני+: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:סדרות המשך טלוויזיוניות
ההלוויה הראשונה

**ההלוויה הראשונה** הוא פסל מונומנטלי של הפסל הצרפתי לואי ארנסט באריאס , שנוצר בשנת 1883. היצירה מבוצעת בשיש ומציגה סצנה תנ"כית המתארת את אדם וחוה נושאים את גופת בנם הבל, שנרצח בידי אחיו קין.

הפסל נוצר בהשראת ספר בראשית ומהווה עיבוד דרמטי ונוגע ללב של הרגע שבו מופיעה המוות לראשונה בתולדות האנושות, לפי המסורת המקראית.

## רקע ויצירה
לואי ארנסט באריאס (1841–1905), מהבולטים בפסלים האקדמיים בצרפת של המאה ה־19, יצר את הפסל עבור הסלון של שנת 1878, שם זכה דגם הגבס במדליית כבוד. בעקבות ההצלחה, הזמינה המדינה הצרפתית מהאמן את הפסל בשיש, והוא הושלם בשנת 1883.

## תיאור האובייקט
הפסל עשוי שיש מגולף וממדיו מרשימים: גובהו 220 ס"מ, רוחבו 135 ס"מ ועומקו 110 ס"מ. בתחתית הימנית של הפסל מופיעה חתימת האמן עם התאריך: "E. Barrias / 1883". מספר הרישום של היצירה הוא PPS7, והיא מוצגת בקומת הקרקע של מוזיאון הפטי פאלה בפריז, בגלריית הפורמטים הגדולים.

## מאפיינים סגנוניים
היצירה מאופיינת בשילוב סגנונות: השפעות נאו־קלאסיות ניכרות בגוף הדמויות, במיוחד בחוה ובהבל, המפוסלים לפי אידיאלים אנטומיים מהעת העתיקה כפי שנתפסו ברנסאנס. לעומתם, פניו של אדם גולפו בהשראת מראה "גאלי פראי", המחזיר את הצופה לתקופת טרום ההיסטוריה.

באריאס מוסיף לרקע סלע ובו סיתות פרימיטיבי - רמז לתקופת האבן הקדומה - ובכך משלב את הסיפור המקראי בתוך ייצוג דמיוני של ראשית האנושות. המבנה הפירמידלי של הקומפוזיציה מדגיש את הקשר בין הדמויות - האבל והחיבוק המשפחתי משולבים יחד לרגע של צער קולקטיבי.

## פרשנות ואיכות אמנותית
ההלוויה הראשונה נחשבת לשיא ביטוי רגשי בפיסול של סוף המאה ה־19. הביקורת האמנותית של תקופתו תיארה את הדגם המקורי כ"הבעת הרגש הנשגב ביותר שיכולה הפיסול להעביר". הפסל מדגים סינתזה בין רגש רומנטי, טכניקה קלאסית ונטורליזם ריאליסטי, ומסמן את יכולתו של באריאס למזג השפעות סגנוניות מגוונות לכדי יצירה בעלת עוצמה דרמטית עמוקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:אדם וחוה
ביליס

ממוזער|262x262 פיקסלים| '''לוגו''' רשמי של '''ביליס'''
ממוזער|מבט מביליס אל נהר ויוסה
**בִּילִיס** (באלבנית: **Byllis**; ביוונית: Βύλλις, נהגה גם: **בּוּלִיס**) הייתה עיר עתיקה חשובה בדרום איליריה, כיום בשטח דרום-מרכז אלבניה. העיר שימשה כמרכז פוליטי, צבאי ותרבותי של שבט האילירים  והייתה אחת הערים הגדולות והמבוצרות באזור בתקופות הקלאסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית.

ב-7 באפריל 2003 הכריזה ממשלת אלבניה על ביליס כפארק לאומי ארכאולוגי.

## מיקום
ביליס שוכנת על רמה בגובה של כ-547 מטר מעל פני הים, בסמוך לכפר Hekal במחוז פייר שבאלבניה. המיקום האסטרטגי שלה על הגדה המזרחית של נהר  איפשר שליטה על העמק הפורה והדרכים המסחריות באזור. העיר נמצאת כ-25 קילומטרים, בקוו אווירי מהעיירה ולורה שלחוף הים האדריאטי.

## היסטוריה
### ייסוד
ביליס נוסדה בין השנים 370–350 לפני הספירה על ידי שבט הביליונים, כחלק מהקהילה האילירית באטינטניה (Atintania). העיר התפתחה על בסיס יישוב פרה-עירוני מוקדם יותר ונבנתה על פי התוכנית האדריכלית של מתכנן הערים היווני הנודע היפודמוס איש מילטוס, הידוע גם כאבי התכנון העירוני האירופי. תכנון היפודמי עד היום מתייחס לחלוקת שטח העיר על ידי רשת רחובות מקבילים החוצים זה את זה בזוויות ישרות ויש בה חומות בצורות, אגורה, תיאטרון, סטואות, גימנסיון ומבני ציבור נוספים.

ביליס עברה תהליך של הלניזציה, ובמאה ה-2 לפני הספירה הדיברו בה יוונית.

### התקופה הרומית והביזנטית
במהלך המלחמות הרומיות-איליריות במאה ה-2 לפני הספירה, הבייליונים תמכו ברומאים נגד השלטון האילירי, העיר נכבשה על ידי הרומאים ובשנת 30 לפני הספירה הפכה לקולוניה רומית בשם Colonia Byllidensium.

בתקופה הביזנטית, ביליס הפכה למרכז נוצרי חשוב. נבנו בה מספר בזיליקות, הגדולה שבהן משתרעת על שטח של יותר מהקטר אחד ונחשבת לאחת הגדולות באזור. במאה ה-6 לספירה, תחת שלטון הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, העיר צומצמה בגודלה והוקפה בחומה חדשה.ממוזער| תוכנית האתר של ביליס

## ראו גם
* איליריה

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* ביליס ממעוף רחפן

קטגוריה:אלבניה: היסטוריה
קטגוריה:ערים עתיקות
פיליפ סמית

**פיליפ סמית** (באנגלית: **Phillip Smith**) היה אתלט יהודי-דרום אפריקאי. אלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 110 מטר משוכות.

## ביוגרפיה

### 1935
#### אלוף המכביה
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 17.0 שניות, לפני עמיחי כספי מארץ ישראל (17.3 שניות) וג'יימס סנדלר מארצות הברית (18.3 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם מוריס סמית, הרולד לוצוף ואברהם היימן בתוצאה של (45.6 שניות), לפני אוסטריה (46.0 שניות) וגרמניה (46.2 שניות).

## קישורים חיצוניים

* RECORDS AND RESULTS OF SOUTH AFRICA AT THE MACCABI GAMES - 1935 2th MACCABIAH 
* Maccabiah Games before World War II 

## הערות שוליים

קטגוריה:אצנים יהודים
קטגוריה:רצי משוכות
קטגוריה:אלופי המכביה: אתלטים
קטגוריה:ספורטאים דרום אפריקאים
הישראליות (סדרת ספרים)

טקסט=לאה גולדברג / דורית גני. סדרת "הישראליות", הוצאת צלטנר, 2025|ממוזער|לאה גולדברג / דורית גני. מאיירת: גאי ספרן-לולאי. סדרת "הישראליות", הוצאת צלטנר, 2025
**הישראליות** היא סדרת ספרים מאוירים על נשים ישראליות שהטביעו חותם על המדינה, על החברה, על התרבות או על האמנות הישראלית. הסדרה נוסדה בשנת 2017 בהוצאת צלטנר ולהיווסדה שותפות הסופרות אבירמה גולן ודורית גני שכתבו את מרבית הספרים בסדרה. סופרת נוספת שכתבה ספר בסדרה היא לאה נאור. כל ספר בסדרה אויר בידי מאייר או מאיירת ישראלית אחרת.

## תיאור
כל ספר בסדרת **הישראליות** עוסק בדמות נשית היסטורית ומביא לילדים את סיפורה משנות ילדותה ועד בגרותה.

הסדרה נולדה כגרסה מקומית לסדרת הספרים "קטנות גדולות" שגם היא יוצאת לאור בהוצאת "צלטנר". בדומה לה, יש לכל הספרים מבנה קבוע הכולל 14 כפולות מאוירות וציטוט מפי הדמות אך בגרסה המקומית נוסף גם ציר זמן היסטורי והטקסטים ארוכים יותר. בראיון עמה סיפרה גולן "לקח לי זמן להבין במה מדובר ולהצטרף, ועכשיו כשאני בפנים זה נראה לי אחד הדברים החשובים שעשיתי אי פעם".

משנת 2017 ועד 2025 יצאו לאור בסדרה 13 ספרים. חמישה מתוכם נכנסו למצעד הספרים של משרד החינוך.

## סיקור וביקורת
הסדרה זכתה לביקורות אוהדות ברשת ובעיתונות.

בראיון עמן למקור ראשון סיפרו גני וגולן על תהליך הכתיבה ועל התחקיר המעמיק שקודם לו. גולן התייחסה לכך שמדובר בביוגרפיה ספרותית "יש בה דגשים על סיפורים מסוימים, בעוד סיפורים אחרים נדחקים לשוליים. הבחירה מה לכלול ומה להשמיט קשורה אצלי גם לשיקולים ספרותיים, וגם לאידאולוגיה" וגני סיפרה "אני מחפשת את הדברים הקטנים – שם החיבה של הדמות בילדותה, אנקדוטות קטנות שלא בהכרח ייכנסו לאנציקלופדיות".

## ספרי הסדרה
* דורית גני, שרה אהרנסון, 2017, איירה: מורן יוגב
* דורת גני, גולדה מאיר, 2018, איירה: לי-אור עצמון פרואין. מומלץ משרד החינוך לשנת תשע"ט.
* אבירמה גולן, אנה טיכו, 2018, איירה: ענבל לייטנר
* אבירמה גולן, שרה לוי-תנאי, 2018, איירה: ליהי יעקב
* אבירמה גולן, ז'קלין כהנוב, 2019, איירה: רוני פחימה
* דורית גני, הלנה כגן, 2019, איירה: ענבל אבן. מומלץ משרד החינוך לשנת תשפ"ד.
* אבירמה גולן, חנה סנש, 2019, אייר: אלון געש
* אבירמה גולן, רחל, 2019, איירה: בינה כץ
* דורית גני, מרים ילן שטקליס, 2019, איירה: עדן ספיבק. מומלץ משרד הספרים לשנת תשפ"א
* דורית גני, הנרייטה סאלד, 2019, איירה: אורן אקריש-ביטון. מומלץ משרד החינוך לשנת תש"ף.
* לאה נאור, עדה פישמן-מימון, 2023, איירה: תמר קנובל. מומלץ משרד החינוך לשנת תשפ"ה'
* אבירמה גולן, ויויאן סילבר, 2024, איירה: דפנה אוודיש גולן
* דורית גני, לאה גולדברג, 2025, איירה: גאי ספרן לולאי

## קישורים חיצוניים
* הישראליות, באתר הוצאת צלטנר
* רבקה מיכאלי מראיינת את הסופרות אבירמה גולן ודורית גני, רדיו 103FM, 29 ביוני 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
קטגוריה:ספרות פמיניסטית
פסיכה בשאול (הילמאכר)

**פסיכה בשאול** (בצרפתית: **Psyché aux enfers**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האקדמי הצרפתי אז'ן-ארנסט הילמאכר , שנוצר בשנת 1865 והוצג באותה שנה בסלון פריז. הציור מתאר סצנה מתוך המיתוס של פסיכה, ומבוסס על סיפור אהבתם של פסיכה וקופידון, כפי שנכתב על ידי אפוליוס במאה השנייה לספירה.

הילמאכר, צייר היסטורי, דיוקנאי ואמן סצנות ז'אנר, היה חבר באקדמיה הצרפתית ובשנת 1865, אותה שנה בה הושלם ציור זה, הוענק לו תואר "שֶׁבַלְיֵיה" בלגיון הכבוד.

## נושא הציור
נושא הציור מבוסס על סיפור אהבתם הנצחית של פסיכה וקופידון, כפי שנכתב במאה השנייה לספירה על ידי אפולאיוס. פסיכה, בת תמותה בעלת יופי יוצא דופן, הייתה כה מושלמת עד שאנשים סגדו לה, אחיותיה קינאו בה, ואיש לא העז לבקש את ידה. יופייה עורר את קנאתה של האלה ונוס (אפרודיטה), ששלחה את בנה קופידון לגרום לה להתאהב במפלצת. אך קופידון עצמו התאהב בה והמרה את פי אמו.

ונוס דרשה מפסיכה לעבור סדרת משימות קשות. תחילה, נדרשה למיין ערמת תבואה ענקית, ובעזרתם של נמלים הצליחה. לאחר מכן נשלחה להביא גיזת זהב של איל פראי קטלני – משימה שהושלמה הודות לעצת אל הנהר, שסיפר לה כיצד לאסוף את הצמר שנשאר קבור בין שיחים קוצניים. לבסוף, נשלחה פסיכה אל השאול כדי להביא תיבה ובה יופי מפרספונה. במסע זה, שיחדה את קרברוס בעוגות ואת כארון במטבעות. היא השלימה את המשימה, אך בדרכה חזרה פתחה את התיבה, מתוך סקרנות. בתוכה לא היה יופי אלא שינה נצחית, שגברה עליה. קופידון הציל אותה, נתן לה לשתות אמברוסיה והפך אותה לבת אלמוות. מאז חיו יחד בהרמוניה ובשלווה.

## תיאור היצירה

בציור נראית פסיכה כשהיא חוצה את נהר הסטיקס בסירתו של כארון, משיט נשמות המתים. על הגדה עומדות שלוש המוירות, אלות הגורל, וניתנות לזיהוי בקלות. בצדו הימני של הציור מופיע קרברוס, הכלב התלת-ראשי של האדס, השומר על שערי השאול ומונע מהנשמות לצאת ממנו.

## פרשנות
הציור מתאר את מבחנה האחרון של פסיכה בצורה המזכירה פנטומימה חיה, ונראה שהוא דומה ל-"טבלואים חיים" של סיפור זה, שהועלו בצרפת ובמדינות נוספות (כולל אוסטרליה) במהלך המאה ה־19. הסיפור על איחוד פסיכה (מילולית: "נשמה") עם קופידון ("אהבה") נכתב בהרחבה על ידי אפולאיוס במאה ה-2 לספירה, וזכה לפרשנויות אלגוריות בימי הביניים וברנסאנס.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
תול

**תול** (בערבית: **تول**) היא עיירה בנפת א-נבטיה בלבנון.

## היסטוריה
בשנת 1875 ויקטור גרן ציין במסעותיו באזור: "מימיני, מצפון, על גבעה שממנה עמק מפריד בינינו, הכפר הקטן תול. המקאם מוקדש לנבי תול".
## דמוגרפיה
בשנת 2014, 50% מבעלי זכות ההצבעה הרשומים בעיירה היו מוסלמים, ו-50% היו נוצרים. 46.43% מהמצביעים היו מוסלמים שיעים ו-46.43% היו קתולים מארונים.

רוב תושבי העיירה הם עקורים מהאזורים הלבנוניים הסמוכים לה, ובמיוחד מהעיר נבטיה.

## כלכלה
לאחר שנבנו בכפר מספר מפעלים גדולים הוא חווה מהפכה כלכלית. לאחר מלחמת לבנון השנייה תהליך הבנייה של הכפר הואץ, ונבנו בו מספר מבני ענק. הוא הפך לאזור מגורים מובהק. בתול יש מספר רב של בתי עסק, שרובם ממוקמים בצפון-מערב העיירה. רובם בינוניים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
אריאל פייקס

**אריאל סטנלי פייקס** (באנגלית: **Ariél Pakes**; נולד ב-1949) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, פרופסור  לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. תחומי התמחותו העיקריים הם אקונומטריקה וארגון תעשייתי.

## קורות חיים
פייקס נולד ב-1949 באדמונטון בקנדה.

### השכלה
הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון אותו סיים ב-1971, ולתואר שני אותו סיים ב-1973. לאחר מכן למד באוניברסיטת הרווארד שם סיים תואר שני נוסף ב-1976 ודוקטורט בכלכלה בשנת 1979, בהנחיית פרופ' צבי גריליכס. לאחר סיום לימודיו השתלב כמרצה בחוג לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. בעבר לימד גם באוניברסיטת ייל ואוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.

### קריירה
פייקס פרסם מחקרים רבים בתחומי התמחותו, ותרם פרקים לספרים מקצועיים. כמו כן היה עורך של כתב העת RAND Journal of Economics, וכן היה בחבר העורכים של מספר כתבי עת אקדמיים, ביניהם: International Journal of Industrial Organization, Journal of Econometrics ו-Econometrica.

לצד עבודתו האקדמית יעץ לחברות גדולות, סוכנויות ממשלתיות וחברות ייעוץ.

בשנת 2023 נמנה עם כ־300 כלכלנים שחתמו על גילוי דעת המתנגד לרפורמה הממשלתית במערכת המשפט בישראל.

### פרסים והוקרה

* מדליית פריש של החברה האקונומטרית (1986)
* עמית כבוד של אגודת הארגון התעשייתי (2007)
* פרס ז'אן-ז'אק לאפונט (2017)
*  (2018)
* מינוי לעמית בכיר ב (2019)
* פרס נמרס לכלכלה (2022)

## קישורים חיצוניים
* אריאל פייקס, קורות חיים, באתר אוניברסיטת הרווארד 
* ראיון עם אריאל פייקס, מגזין סטודנטים TSECONOMIST 
* אריאל פייקס, קורות חיים, באתר CORNERSTONE RESEARCH 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:כלכלנים יהודים
קטגוריה:כלכלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נמרס לכלכלה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949