open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יואל קטן

הרב **יואל קטן** (נולד בי"א בסיון תשט"ז, 21 במאי 1956) הוא מהדיר, עורך וחוקר ספרות תורנית. העורך הראשי של כתב העת "המעין", וראש מכון שלמה אומן.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים, לד"ר משה קטן (פאול קליין, בלועזית) ושולמית (סלמה) קטן, שעלו מספר שנים קודם לכן מצרפת. הוא הילד התשיעי מתוך שנים-עשר ילדים.

בילדותו למד בבית הספר חורב בירושלים. בבגרותו למד בישיבת הגולן שברמת מגשימים, ולאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת הר עציון שבאלון שבות. במהלך מלחמת יום הכיפורים היה טירון במסלול הסדר בגדוד 908 של הנח"ל (מחנה 80), ולאחר המלחמה הוסב לשריון.

בשנת ה'תש"ם נשא לאישה את ד"ר חנה קטן. בשנת ה'תשמ"ב עבר לישיבת שעלבים, שם למד בכולל אברכים. בשנת תשמ"ז עבר קורס רבנים צבאיים, ומאז שירת במילואים כרב צבאי.

מאז שנת תשמ"ג עובד במכון שלמה אומן שעל יד ישיבת ההסדר שעלבים, העוסק בההדרת ספרות תורנית על פי כתבי יד. במסגרת המכון הוציא לאור, בשיתוף עם אחרים, ספרי ראשונים, בהם שו"ת התשב"ץ לרשב"ץ, ספר מצוות גדול ושו"ת  לרבי יהודה בן הרא"ש. בשנת ה'תשנ"ב מונה לתפקיד ראש המכון.

באמצע שנות ה-90 הצטרף למערכת "המעין" ו"אסיא", ובשנת ה'תשס"ב מונה לעורך הרבעון 'המעין'. ערך את מהדורתו המחודשת של סידור רינת ישראל, שיצאה לאור לראשונה בשנת ה'תשע"ו. במשך כמה שנים כתב טור ביקורת ספרות תורנית בשם 'קריית ספר' בשבועון בשבע, ובשבט ה'תשע"ח עבר המדור להתפרסם ב"המעין". פרסם מאמרי מחקר תורניים רבים במגוון תחומים.

משנת ה'תשמ"ו ועד ה'תשס"ב שימש כר"מ בישיבה תיכונית שעלבים.

עד לשנת התשפ"א שימש כר"מ סדר ערב בישיבת דרך חיים שבשעלבים, אז הפסיק עקב נגיף הקורונה. הוא ממשיך להעביר שיעור שבועי בישיבה בנושאים כלליים.

מרצה בתחום הרפואה והלכה בכנסים תורניים (חלקם אורגנו על ידו ועל ידי אשתו, בשיתוף עם הרב יגאל שפרן) ולפני ציבורים נוספים בישראל. פרסם (יחד עם אשתו) מספר מאמרים העוסקים בהלכה וגינקולוגיה.

לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.

## משפחתו
נשוי לד"ר חנה קטן, רופאת נשים, ומחברת מאמרים וספרים מנקודת מבט רפואית ותורנית. הם מתגוררים בקריית החינוך שעלבים, ולהם 13 ילדים ועשרות נכדים.

אחיו, פרופ' רפאל קטן הוא אונקולוג במרכז רפואי שיבא.

הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יעקב הורוביץ, והרב יצחק בן שחר הם גיסיו.

## קישורים חיצוניים

* הרב יואל קטן, באתר של מכון שלזינגר
* הרב יואל קטן, ד"ר חנה קטן, ד"ר אלחנן בראון. אמצעי מניעה - מבט הלכתי-רפואי, **[[אסיא (כתב עת)|אסיא]]**.
* הרב יואל קטן. העימות בין יעקב ויוסף על דחיית הקץ. המעיין, טבת תשנ"ח
* הרב יואל קטן, עיזבו את רבי זירא!, אתר הצופה
* 
* 
* 
* מאות מאמרים של הרב יואל קטן, באתר ערוץ 7

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:ראשי מכוני מחקר תורניים
קטגוריה:רבני ישיבת שעלבים
יואל
קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי חורב (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת הגולן
קטגוריה:רבנים שקראו לסרב לפקודת פינוי שטחים
קטגוריה:מבוא חורון: אישים
קטגוריה:רבנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ההסדר שעלבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
לואישהאם (רובע)

**רובע לוּאִישְהֶאם של העיר לונדון** (באנגלית: **The London Borough of Lewisham**, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מזרח העיר, ומהווה חלק מלונדון הפנימית.

## היסטוריה
רובע לואישהאם הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של לואישהאם והרובע המטרופוליני של דפטפורד שהוקמו בשנת 1900 כחלק ממחוז לונדון.
לאורך השנים נערכו מספר שינויים בגבולות הרובע, שהמשמעותיים ביותר נערכו בשנת 1996 עת העבירו את שטח המספנות המלכותיות בדפטפורד לרובע גריניץ'.

## גאוגרפיה
הרובע מוקף על ידי הרבעים גריניץ' במזרח, ברומלי בדרום וסאת'ק במערב. בצפון גובל הרובע בנהר התמזה ומעברו הצפוני נמצא אי הכלבים ברובע טאוור האמלטס. 
ברובע עוברים הנחלים: דפטפורד קריק, הנהר פול, הנהר קוואגיי והנהר רייבנסבורן.

### שכונות
שכונות הרובע העיקריות הן:

* בל גרין (Bell Green)
* בלינגהאם (Bellingham)
* בלקהית' (Blackheath)
* ברוקליי (Brockley)
* גרוב פארק (Grove Park)
* דאונהאם (Downham)
* הונור אוק (Honor Oak)
* הית'ר גרין (Hither Green)
* דפטפורד (Deptford)
* לואישהאם (Lewisham)
* לידיוול (Ladywell)
* ניו קרוס (New Cross)
* סידינהאם (Sydenham)
* סנט ג'ונס (St John's)
* פורסט היל (Forest Hill)
* קטפורד (Catford)
* קרופטון פארק (Crofton Park)
שמאל|ממוזער|250px|בל גרין

## אוכלוסין
לפי מפקד שנערך בשנת 2001, ברובע מתגוררים 248,922 תושבים מהם 66% לבנים, 12% שחורים ממוצא קריבי ו- 9% שחורים ממוצא אפריקאי.

מחצית מאוכלוסיית הרובע מתגוררים בדירות הנמצאות בבעלותם.

## שלטון מקומי ופוליטיקה
הרובע מנוהל על ידי מועצה מבצעת בת חמש מחלקות: ילדים וצעירים; שירותים קהילתיים; שירות לציבור; מקורות; שיקום שכונות
בחירות למועצת הרובע:

בשונה ממחוזות אחרים באנגליה, מאז שנת 2002 במחוז זה נבחר ראש העיר בבחירות ישירות. ראש העיר הנוכחי הוא סטיב באלוק מטעם מפלגת הלייבור.

הרובע מחולק לשלושה אזורי בחירה של הפרלמנט הבריטי: לוישהאם - דפטפורד (Lewisham, Deptford), מערב לואישהאם (Lewisham West) ומזרח לואישהאם (Lewisham East).

חברי הפרלמנט שנבחרו מטעם הרובע מאז הקמתו בשנת 1964 (אזורי הבחירה משתנים מעת לעת):

## תחבורה
קו מזרח לונדון של הרכבת התחתית של לונדון עוצר ברובע בתחנת ניו קרוס (New Cross) וניו קרוס גייט (New Cross Gate). קו הרכבת המכונה "רכבת מזרח לונדון" (East London Railway) נמצא בשלבי בנייה. קו זה צפוי להתחבר לקו הרכבת התחתית ולעצור בברוקלי (Brockley), הונור אאוק פארק (Honor Oak Park), פורסט היל (Forest Hill) וסידנהאם (Sydenham).

## אתרים בעלי חשיבות
ממוזער|לואישהאם
המבנים הבולטים שברובע הם כנסיית כל הקדושים בבלקהית', מגדל סיטיבנק שבלואישהאם, וכן כנסיית דיטריך בונהופר ומוזיאון הורנימן שבפורסט היל.

## ערים תאומות
לרובע לואישהאם שלוש ערים תאומות:
* 
* 
*  

כמו כן לרובע "ברית חברות" עם:
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות הרובע

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
טירת אמבואז

שמאל|ממוזער|250px|טירת אמבואז
**טירת אמבואז** (בצרפתית: **Château d'Amboise**) היא טירה הממוקמת בתוך העיירה אמבואז שבמחוז אנדר ולואר, במרכז צרפת. הטירה היא אחת מטירות עמק הלואר.

## היסטוריה
הטירה בנויה על צוק הצופה על גשר אסטרטגי חשוב שעל נהר הלואר. בנייתה החלה במאה ה-11 על ידי פולק השלישי, רוזן אנז'ו. במשך השנים הטירה הורחבה ובוצרה, ובאמצע המאה ה-15 היא עברה לידיו של שארל השביעי, מלך צרפת, לאחר שבעליה, לואי מאמבואז, הוצא להורג באשמת קשירת קשר נגד המלך לואי האחד עשר.

הטירה הפכה במהרה לאחד המשכנים האהובים על מלכי צרפת. המלך שארל השמיני החליט לבנות אותה מחדש בשנת 1492 בסגנון הגותי המאוחר, אולם בשנת 1495 הצטרפו למלאכה שני בנאים איטלקיים שהפכו את טירת אמבואז לראשונה בצרפת שכללה אלמנטים מסגנון הרנסאנס. שארל השמיני מת באמבואז לאחר שנחבט בחוזקה במשקוף נמוך בתוך הטירה.

המלך פרנסואה הראשון גדל בטירת אמבואז, שהייתה שייכת באותה התקופה לאימו, לואיז, נסיכת סבויה. במהלך השנים הראשונות לכהונתו כמלך צרפת הטירה הגיעה לשיא הדרה. לאונרדו דה וינצ'י הגיע לטירה כאורחו של המלך בדצמבר 1515, שם בילה ועבד עד מותו בשנת 1519, ושם גם נקבר.

המלך אנרי השני ואשתו, קטרינה דה מדיצ'י, גידלו את ילדיהם בטירת אמבואז יחד עם מרי סטוארט, מלכת סקוטלנד, שהייתה מיועדת להנשא לפרנסואה השני.

### קנוניית אמבואז

שמאל|ממוזער|250px
בשנת 1560, בזמן מלחמות הדת בצרפת, בית בורבון ההוגונוטי תכנן את קנוניית אמבואז כנגד בית גיז הקתולים, ששלט למעשה בצרפת בשמו של פרנסואה השני הצעיר. המורדים ניסו להסתער על טירת אמבואז, אולם הניסיון כשל, ובמהלך השבועות הבאים 1200 קושרי קשר נלכדו ונתלו על מתלי ברזל ועל עצים בחזית הטירה. לאחר מספר ימים החצר הייתה צריכה לעזוב את המקום בשל הריח שעלה מהגופות הרבות.

## דעיכתה של אמבואז
לאחר מקרה הקנוניה טירת אמבואז לעולם לא חזרה לגדולתה הקודמת. בתחילת המאה ה-17 הטירה, שהייתה נטושה כמעט לגמרי, עברה לבעלותו של גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של המלך לואי השלושה עשר. לאחר מותו הטירה חזרה להיות רכוש המלוכה, ובמהלך מרידות הפרונד הפכה לבית כלא.

במהלך המהפכה הצרפתית הטירה נהרסה ברובה, ובמהלך שלטונו של נפוליאון בונפרטה דו"ח הנדסי קבע כי יש להרוס גם את רוב החלקים הנותרים. המלך לואי פיליפ החל בבנייה מחדש של הטירה במהלך שלטונו אך כשנאלץ לוותר על הכתר בשנת 1848 הטירה הוחרמה על ידי הממשלה והפכה למשך מספר שנים למעונו של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי הגולה. בשנת 1873 הטירה הועברה לידיהם של יורשיו של לואי פיליפ, שהחלו במלאכת הבנייה מחדש והשחזור של הטירה.

במהלך פלישתם של הנאצים לצרפת בשנת 1940 הטירה נפגעה על ידי הפצצות, ומשנות החמישים של המאה ה-20 יורשיו של לואי פיליפ, ובראשם אנרי, רוזן פריס, המשיכו בשחזור הטירה, עבודה שנמשכת עד היום. הטירה הקיימת כיום מהווה רק חמישית מהגודל של הטירה המקורית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארמונות עמק הלואר
קודמן (כימיה)

בכימיה, **קוֹדְמָן** (באנגלית: **precursor**) הוא תרכובת המשתתפת בתגובה כימית ליצירת תרכובת אחרת. בפרט, בביוכימיה המושג "קודמן" משמש בדרך כלל לתרכובת כימית המקדימה אחרת במסלול מטבולי.

במסגרת המלחמה בסמים וחומרי נפץ - מתבצע פיקוח גם על קודמנים של תרכובות מסוכנות.

## ראו גם
* סינתזה (כימיה)
* נגזרת (כימיה)
* מטבוליזם
* קודמן חלבון
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תגובות כימיות
קטגוריה:מטבוליזם
לואיזה, נסיכת סבויה

**לואיזה, נסיכת סבויה** (באיטלקית: **Luisa di Savoia**; 11 בספטמבר 1476 – 22 בספטמבר 1531), הייתה אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת.

## ביוגרפיה
### שנותיה הראשונות
לואיזה נולדה ב-11 בספטמבר 1476 במחוז אַן, כבתם הבכורה של פיליפו השני, דוכס סבויה, ואשתו הראשונה מרגריט מבורבון. אחיה הצעיר, פיליברטו, ירש את אביהם כשליט דוכסות סבויה וכראש בית סבויה.

לואיזה נישאה בשנת 1488, בגיל 12, בפריז לשארל, רוזן אנגולם. שארל היה אז בן 29 והיו אלו נישואיו השלישים. לזוג נולדו שני ילדים: מרגריט בשנת 1492, ופרנסואה בשנת 1494.

לואיזה הייתה בקיאה בפוליטיקה ודיפלומטיה והייתה מעורה בהתחדשויות האמנותיות והמדעיות שהגיעו מאיטליה של עידן הרנסאנס. היא גם וידאה כי ילדיה יחונכו ברוח הרנסאנס האיטלקי. היא התאלמנה בגיל 19 והקדישה את מאמציה להבטחת עתיד מוצלח לילדיה. לשם כך העבירה את משפחתה לחצר המלך לואי השנים עשר, בן דודו של בעלה.

פרנסואה הצעיר הפך לחביב המלך, שהשיא אותו לבתו הבכורה קלוד בשנת 1514, ובכך הפך אותו למעשה ליורשו. עם מותו של לואי בשנת 1515 פרנסואה הוכתר למלך צרפת. כחודש לאחר הכתרתו פרנסואה העניק לאמו את התואר "דוכסית אנגולם" ומאוחר יותר את התואר "דוכסית אנז'ו".

אמה של לואיזה, מרגריט מבורבון, הייתה אחותם של דוכסי בורבון האחרונים, שמתו ללא יורשים זכרים. עם מותה של אחייניתה סוזן, דוכסית בורבון בשנת 1521, לואיז החלה לטעון לבעלות על דוכסות אוברן ועל שטחים אחרים שבבעלות בית בורבון. טענות אלו, שנתמכו על ידי בנה המלך, גרמו ליריבות בינם לבין אלמנה של סוזן, שארל השלישי, דוכס בורבון. שארל כרת ברית עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני, מלך אנגליה במטרה לפלוש לצרפת ולהפיל את המלך, אולם פרנסואה גילה את דבר הקנוניה וגירש את שארל מצרפת. כך לואיזה קיבלה גם את דוכסות אוברן.

### עוצרת הממלכה
הנסיכה לואיזה שימשה פעמיים כעוצרת הכתר הצרפתי, בזמן שבנה המלך לחם בשווייץ ובאיטליה. כשפרנסואה נלקח בשבי על ידי מלך ספרד בשנת 1525 היא שמרה על חוזקה של צרפת וכן החלה במשא ומתן דיפלומטי למען שחרור בנה. בעזרת הנרי השמיני, מלך אנגליה וסולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית היא הצליחה להחזיר את פרנסואה מהשבי.

לואיזה שיחקה תפקיד דיפלומטי חשוב גם כאשר פרנסואה שהה בצרפת. בשנת 1529 היא ניהלה משא ומתן מול גיסתה, מרגרטה לבית הבסבורג, והשתיים הביאו להסכם שלום בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, הסכם שנקרא גם "שלום שתי הגבירות".

לואיזה מתה בשנת 1531 ונקברה בבזיליקת סן-דני. לאחר מותה כל אדמותיה עברו לבנה והפכו לרכוש הכתר הצרפתי.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:נסיכות צרפתיות
קטגוריה:נשים צרפתיות במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1476
קטגוריה:נפטרים ב-1531
דה-קוהרנטיות קוונטית

בתורת הקוונטים, **דה-קוהרנטיות קוונטית** היא הדרך לתאר את התגובה של מערכות מיקרוסקופיות עם סביבתן. תגובה זו, שלעיתים יכולה להיקרא "מדידה", גורמת לשינויים במערכת הנראים כמו קריסת פונקציית הגל, בהתאם לפירושים מסוימים של תורת הקוונטים. דה-קוהרנטיות קוונטית נגרמת על ידי אבולוציה תרמודינמית שאינה הפיכה, בניגוד לאבולוציה האוניטרית שנגזרת ממשוואת שרדינגר.

מערכת קוונטית היא קוהרנטית כל עוד היא אינה שזורה עם סביבתה, כך שהיא יכולה להימצא בסופרפוזיציה של מספר מצבים היכולים להתאבך זה עם זה. ברגע שהמערכת מגיבה עם סביבתה בצורה כזו שלכל מצב של המערכת יש מצב מקביל של הסביבה ומצבי הסביבה אינם חופפים ניתן להגיד שהסביבה "מדדה" את המערכת וזו איבדה את הקוהרנטיות שלה.

למושג דה-קוהרנטיות קוונטית יש חשיבות רבה בתחומי האינפורמציה הקוונטית והחישוביות הקוונטית. ההתקדמות האיטית ביישום המעשי של תחומים אלו נובעת בחלקה הגדול מדה-קוהרנטיות קוונטית שגורמת לקושי בשמירה על מצב שזור קוונטית. כתוצאה מאינטראקציה עם הסביבה, מצבים קוונטיים נוטים לאבד מהר מאוד את הפאזות היחסיות המאפיינות אותם, ולקבל פאזות אקראיות.

לדה-קוהרנטיות יכולות להיות מספר סיבות ניסיוניות:
*זמני חיים סופיים של המצבים הקוונטיים
*רעשים ניסיוניים במערכת
*אינטראקציה עם הסביבה, כמו בליעה ופליטה של פוטונים מהחדר.

## דוגמה לדה-קוהרנטיות קוונטית
דוגמה לדה-קוהרנטיות ניתן למצוא בניסוי שני הסדקים: כאשר חלקיק בודד, בין שהוא פוטון ובין שהוא אלקטרון, עובר דרך שני סדקים ואחר-כך פוגע במסך. על גבי המסך מתקבלת תמונת התאבכות. תמונת ההתאבכות נוצרת מכך שהחלקיק עבר דרך שני הסדקים, ובעושו כן, עבר דרך שונה ולכן צבר פאזה אחרת, כך שהחלקיק התאבך עם עצמו. לעומת זאת אם מתבצעת מדידה שבודקת דרך איזה מהסדקים עבר החלקיק לפני שהוא הגיעו למסך, אזי מדידה שכזאת גורמת לקריסה של פונקציית הגל של החלקיק והורסת את תמונת ההתאבכות. במקרה כזה חלקיק אחד עובר דרך אחד מהסדקים בלבד. גם מדידה חלקית שלא גורמת לקריסה מוחלטת של פונקציית הגל של החלקיקים, תגרום לכך שהפאזות יתערבבו ולכן תשבש בהדרגה את תמונת ההתאבכות.

## דה-קוהרנטיות בפירוש העולמות המרובים
פירוש העולמות המרובים הוא ניסוח אלטרנטיבי של תורת הקוונטים שעל פיו פונקציית הגל של היקום מורכבת מאוסף של פונקציות גל ב"עולמות" מקבילים. דה-קוהרנטיות קוונטית מאפשרת ניסוח מדויק יותר של התאוריה משום שהיא מסוגלת להגדיר את אותם עולמות מקבילים.

## לקריאה נוספת

* Mario Castagnino, Sebastian Fortin, Roberto Laura and Olimpia Lombardi, *A general theoretical framework for decoherence in open and closed systems*, Classical and Quantum Gravity, 25, pp. 154002–154013, (2008).


## קישורים חיצוניים

*דה-קוהרנטיות קוונטית באנציקלופדיה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מכניקת הקוונטים
שבעת פלאי תבל של ימי הביניים

[שמאל|ממוזער|250px|[סטונהנג']]
[שמאל|ממוזער|250px|ה[טאג' מאהל]]
**רשימות של פלאי תבל לתקופת [[ימי הביניים]]** מופיעות בכתבים היסטוריים רבים. הרשימות שונות בשמן, במספר פלאי התבל המופיעים בהן ובמקור.

בין הכותרות לרשימות אלו ניתן למצוא: "פלאי תבל של ימי הביניים" (ללא כל ציון למספר שבע), "שבעת פלאי תבל בימי הביניים", "פלאים אדריכליים בימי הביניים".

סביר כי רשימות אלו לא נוצרו בתקופת ימי הביניים, אלא בתקופה מאוחרת יותר, שכן עצם השימוש במילה ימי הביניים לא נעשה לפני המאה ה-16. התנועה הרומנטית הידועה בהערצת ובהאדרת כל הקשור לתקופת ימי הביניים, מתאימה יותר ליצירת רשימות אלו.

האתרים המוזכרים לרוב:
* 1. סטונהנג'
* 2. קולוסיאום
* 3. הקטקומבות של כום אל-שוקאפה
* 4. החומה הסינית
* 5. מגדל החרסינה של נאנג'ינג
* 6. איה סופיה
* 7. מגדל פיזה

אתרים נוספים שמופיעים בכתבים:
* טאג' מהאל
* מצודת '''צלאח א-דין'''
* קתדרלת אילי
* מנזר קלוני

## ראו גם
* שבעת פלאי תבל
* שבעת פלאי תבל החדשים
* שבעת פלאי תבל של עולם הטבע

## הערות שוליים

*
שרגא קדרי

**שרגא קדרי** (**טפר**; כ' בטבת תרס"ז, 6 בינואר 1907 – י"ב בסיוון תשמ"ב, 3 ביוני 1982) היה סופר עברי, עורך ואיש ציבור.

## תולדותיו
קדרי נולד בלבוב שבגליציה בשם **שרגא טפר**, בן לדב עקיבא טפר, חזן. למד בחדר ואחר כך גם בישיבה ובגימנסיה. מגיל צעיר סייע בעבודתו לפרנסת המשפחה. הצטרף בנעוריו לתנועת הנוער הציונית החלוץ המזרחי, ועלה ארצה בשנת 1926, לאחר הכשרה במסגרתה.

בארץ היה פועל פרדסים, עבד בבניין ובסלילת כבישים. עלה עם משפחתו למושב כפר פינס, שהיה ממייסדיו. בתחילה היה מקורב לסופרי תנועת העבודה, אך בהמשך חייו התקרב שוב לגופים דתיים לאומיים כגון המפד"ל. משנת 1931 החל לכתוב סיפורת ולפרסם מיצירתו בכתבי העת הספרותיים בארץ, הן של תנועת העבודה: (הפועל הצעיר, דבר) והן של המזרחי והמפד"ל (הצופה, ההד). לאחר שעזב את מושב כפר פינס השתקע עם משפחתו בירושלים.

שרגא קדרי התמחה בענייני נוער עבריין ונשא בשורה של תפקידים בכירים בתחום זה. בין השאר היה המזכיר הכללי של משרד הסעד לאחר הקמת המדינה, חבר בוועדה הקרואה שניהלה את ירושלים ועוד. נוסף לכתיבת הסיפורת שלו, סיפורים קצרים נובלות ורומנים, פרסם שרגא קדרי גם מאמרי פובליציסטיקה. בעיקר בשנותיו האחרונות, כאשר תמך בתנועת ארץ ישראל השלמה.

שרגא קדרי היה גם עורך, וערך כמה ממאספי ירושלים. על עבודתו הספרותית זכה בשנת 1964 ב"פרס שפירא" לספרות, מיסודה של המפד"ל.

היה נשוי לימימה, בתו של קדיש סילמן, ולהם שלושה בנים ובת. אחד מבניו הוא עקיבא קדרי, מרצה למתמטיקה במכללה ירושלים ועורך כתב העת "אלף אפס" לחידות היגיון.

אחיו ברוך קדרי היה שחקן ביישוב בשנות ה-20 וה-30, בונה תפאורות בתיאטרון הבימה.

## מספריו
***ממרתף העולם**, סיפורים, הוצאת דבר, תל אביב 1936.
***אסונה של עלינה**, רומן, הוצאת ארץ ישראל, תל אביב 1939.
***עיניים עצומות**, סיפור, עם עובד, תש"ה 1945.
***הבהוב בשקיעה**, תרצ'ט 1939.
*** מי יתן בוקר**, סיפור, עם עובד, תש"ך 1960.
***מגילת כורך ספרים**, סיפור, קריית ספר, ירושלים, 1962
***שזופי הלחי האחת**, סיפורים, אגודת הסופרים ליד הוצאת מסדה, 1967.
***פרופסור אלקנה ורמי בנו**, סיפור, אגודת שלם ירושלים תשל'א 1971.
***וצאן ידו**, סיפורים תרצ"ו - תשל"ו, הביא לדפוס דוד טלזנר, עציון ירושלים, 1977.
***והבוקר לדרכו עולה**, רומן, יחדיו תל אביב 1981.

## לקריאה נוספת
*יוסף פרידלנדר, ביקורת על ספרו של קדרי, 'וצאן ידו', סיפורים, נדפס במאזנים, ירחון לספרות, מ"ה, עמ' 267–269, 1977.
*אריה ליפשיץ, על אירועים ורחשי נפש: סיפורי שרגא קדרי, **מאזנים**, מט, 1 (תשל"ט) 29-31 1979.
*אלעזר שרביט, הלכי נפש ומערכי לשון: עיון חוזר ביצירות שרגא קדרי, ירושלים יג, 1-2 (תשל"ט) 111-118 1979.
*אריה ליפשיץ, לדמותם של שני מספרים ירושלמיים: יהודה יערי ושרגא קדרי, בצרון ה, 17/18 (תשמ"ג) 123-127 1983.
*אלעזר שרביט, יצירת ש. קדרי בהיבט נוסף, הצופה (1983) 6, 8 1983.
*יהושע טן-פי, והבוקר לצדו עולה, על ספרו של שרגא קדרי, בתוך 'מבוע', ליצירה דתית בספרות בחברה ובמחשבה, י"ח', עמ' 203–2202, תשמ"ג 1983.
*גרשון שקד, דיון נרחב ביצירתו של קדרי, בתוך הסיפורת העברית 1880–1980, כרך ג', עמ' 157 – 164, 1988.

## קישורים חיצוניים
* "שרגא קדרי, הסופר ויצירתו": אוסף מאמרים וסיפורים שנכתבו על ידי שרגא קדרי
* 
* 
* 
* 

מפרי עטו:
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:כפר פינס: אישים
קטגוריה:משפחת סילמן
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עובדי משרד הרווחה והעבודה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
אבו חסן

שמאל|ממוזער|250px|"משולש" - המנה המיוחדת המוגשת במקום
**מִסְעֶדֶת עַלִי קַרַוַאן – אַבּוּ חַסַן** (נכתב גם: **כַּרַוַאן**; בערבית: **علي كروان أبو حسن**) היא חומוסייה פופולרית ותיקה, הממוקמת ברחוב הדולפין ביפו ונחשבת לאחת החומוסיות הפופולריות בישראל. החומוסייה מפורסמת בזכות קהל סועדיה הנאמן, המונה יהודים וערבים כאחד, והתור הארוך המשתרך בכניסה אליה בכל יום בשעות הצהריים. את החומוסיה ייסד עלי קרוואן, המכונה אבו חסן.

## היסטוריה
קרוואן החל את דרכו כמוכר חומוס על עגלה ארעית בשכונת עג'מי ביפו, ובשנת 1959 פתח את המסעדה הראשונה בבעלותו ברחוב 60. מסעדת "עלי קרוואן – אבו חסן" הראשונה נפתחה ב-1972 ברחוב הדולפין 1 ביפו והיא פעילה עד היום. לאחר שנים רבות שבהן סירב קרוואן לפתוח סניפים נוספים, הוחלט על פתיחתה של חומוסייה נוספת, גדולה יותר, ברחוב שבטי ישראל 14 ביפו, לא רחוק מהמסעדה המקורית. הצלחתו של הסניף, שעל אף גודלו מתאפיין אף הוא בתור ארוך של סועדים בכניסה, הובילה לפתיחתה של מסעדה שלישית, "פנינת יפו – אחים קרוואן", המציעה לסועדים גם תוספות כגון צ'יפס, פלאפל וסלט.

באוקטובר 2007 נפטר קרוואן, לאחר שנים שבהן מעורבותו בניהול הרשת הייתה קטנה ובנו איבראהים הפך למנהלה.

בדצמבר 2022 נפטר חסן קרוואן, בנו של עלי.

## אופי המסעדה
המסעדה קטנה, צפופה וכמעט לא מעוצבת. היא פתוחה משמונה בבוקר ונסגרת בשעה ארבע אחרי הצהריים. בשל התור הארוך הנשרך בכניסה נהוגה בחומוסייה ישיבה משותפת של סועדים סביב אותו השולחן, כנהוג במסעדות פועלים רבות. השירות במסעדה מהיר, יעיל ולעיתים אף אגרסיבי. ההזמנה וההגשה לשולחן מתבצעות במהירות רבה, והמלצרים דוחקים לעיתים קרובות בסועדים שסיימו לאכול לפנות את מקומם לממתינים בתור.

תפריטה של המסעדה מצומצם ביותר. המסעדה מגישה ארבע מנות בסיסיות בלבד – חומוס, מסבחה, פול ולבנה – ומנות המשלבות ביניהן. מנת הדגל של המסעדה היא ה"משולש" (בערבית: مثلث – מֻתַ'לַּת'), מנה משולשת הכוללת חומוס, פול ומסבחה. לצד המנות מוגשות פיתות, בצל חי וקעריות רוטב חריף עם מלח לימון. המסעדה לא מציעה לסועדיה תפריט כתוב לעיון סביב השולחן, אלא מציגה את המנות השונות ומחיריהן על קיר המסעדה.

## לקריאה נוספת
* נתן דונביץ', **מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב**, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 185–186

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפו
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי קפה ומסעדות
קטגוריה:חומוס
מנפרד הונק

**מנפרד הונק** (בגרמנית: **Manfred Honeck**; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא מנצח אוסטרי.

## ביוגרפיה
בנעוריו למד הונק נגינה בכינור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה ובהמשך ניגן בויולה בפילהרמונית של וינה ובאופרה של וינה. את עבודתו כמנצח החל בתזמורת הצעירה בווינה וכעוזר לקלאודיו אבאדו עם תזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר.

משנת 1991 עד 1996 ניצח הונק בקביעות בבית האופרה של ציריך. מעונת 1997–1998 היה מנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של נורווגיה באוסלו. כמו כן עבד בקביעות בשנים 1996 עד 1999 עם התזמורת הסימפונית של רדיו לייפציג. בשנת 1998 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. משנת 2000 עד 2006 היה הונק מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. בעונת 2007–2008 התחיל הונק את תפקידו כמנהל מוזיקלי באופרה של שטוטגרט, בחוזה לארבע שנים.

במאי 2006 הופיע הונק לראשונה בארצות הברית, עם התזמורת הסימפונית של פיטסבורג. בנובמבר 2006 חזר לפיטסבורג
לנצח על התזמורת בעוד קונצרט, שקיבל ביקורות חיוביות. ב-24 בינואר 2007 מונה הונק למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, לאחר פרישתו של סר אנדרו דייוויס מתפקידו כיועץ אמנותי. המינוי נכנס לתוקף בעונת 2008/2009.

כמו כן הוא הוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. התפקיד ניתן בסופו של דבר ללהב שני.

### חייו האישיים
הונק מתגורר בכפר אלטאך, פורארלברג, אוסטריה עם אשתו כריסטינה וששת ילדיהם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:ויולנים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1958
אצבעונית ארגמנית

**אצבעונית ארגמנית** (שם מדעי: Digitalis Purpurea) הוא צמח נוי השייך למשפחת הלחכיים (בעבר שויכה ללועניתיים) הגדל בתנאי אקלים ממוזג של אירופה, אסיה וצפון אמריקה.

לאצבעונית יש מחזור חיים מוגדר של שנתיים: בשנה הראשונה הצמח מפתח רק שושנת עלים ולקראת האביב של השנה השנייה הוא מפתח גבעול ועמוד תפרחת וצומח עד לגובה של 1.2 מטר לכל היותר.
בישראל מוכרת האצבעונית בעיקר כצמח נוי בשל פרחיה בגווני הוורוד-סגלגל, אולם עיקר תרומתה של האצבעונית הארגמנית היא בערכה הרפואי הרב.

## המחקר על האצבעונית
אצבעונית ארגמנית היה הצמח הראשון בהיסטוריה שבו הוכחה סגולתו הרפואית, אולם הדרך להוכחה זאת הייתה ארוכה. הראשון שעסק בחקר האצבעונית היה רופא ובוטנאי ממוצא גרמני בשם לאונרד פוקס. בספרו מן המאה ה-17 אודות צמחי מרפא שונים כלל לראשונה את האצבעונית והתייחס לסגולותיה הרפואיות הבאות לידי ביטוי בטיהור גוף האדם, שחרור הפרשות והרזיה. ייתכן מאוד שמחקר זה תרם לכך שמספר שנים מאוחר יותר נכלל הצמח לראשונה בלקסיקון התרופתי של לונדון (הפרמקופיאה של לונדון) ובה כתוב שתמצית מהאצבעונית מועילה כנגד תופעת ה"גודש" - Congestion (מונח רפואי שנקבע במאה ה-17 ותיאר מצב גופני המתבטא בהצטברות נוזלים בגוף וקשיי נשימה). עם זאת, על אף הכנסת הצמח ללקסיקון הרפואי לא הייתה בו שום התייחסות לכמויות ולמינונים הנכונים שעל החולה לקחת, למרות שכמויות גדולות של הצמח יכולות להוביל להרעלה ובסופו של דבר אף לגרום למוות. חוסר הבקרה בנטילת הצמח הביאה בסופו של הדבר להוצאתו מהלקסיקון הרפואי הלונדוני ולזניחתו.

לקראת המאה ה-18 רופא בריטי בשם ויליאם וית'רינג (William Withering) חידש את המחקר על האצבעונית תוך מתן דגש על כמויות מדודות לחולים בהם הוא טיפל.
ווית'רינג היה הראשון אשר הגיע למסקנה כי שימוש נכון בצמח מרפא את תסמיני ה"גודש", אולם לא יכול היה לומר בוודאות מהו האיבר עליו משפיעה האצבעונית.

רק במאה ה-20 כשהצליחו לבסוף לבודד את החומרים הפעילים בצמח הגיעו למסקנה שהאיבר עליו משפיע מיצוי הצמח הוא הלב.

## שימוש ברפואה
שני החומרים הפעילים באצבעונית הארגמנית שייכים לקבוצת התרכובות הסטרואידיות בשילוב עם תרכובות סוכרים ונקראים גליקוזידים של הלב הם הדִיגוֹקְסִין והדִיגִיטוֹקְסִין, שהצמח מייצר בתור מטבוליטים שניוניים לצורך הגנתו. נטילת חומרים אלה מתבטאת בכיווץ חזק של שריר הלב שיכול לגרום בסופו של הדבר למוות. אולם נטילת החומרים הללו בתור תרופה המופקת מעליו של הצמח מסייעת כיום לחולי מחלות אי ספיקת לב והפרעות קצב הלב.


Digitalis purpurea (digitale pourpre).JPG|שושנת עלי אצבעונית ארגמנית בשנתו הראשונה.
Digitalis flower 280605 kpjas.jpg|צמח אצבעונית ארגמנית בשנתו השנייה.
Digitalis purpurea 220605.jpg|אצבעונית ארגמנית ביער אירופאי טיפוסי.
Foxglove1.jpg|גידול אצבעונית ארגמנית לצורכי נוי.


## קישורים חיצוניים

250px|ימין|ממוזער|אצבעונית ארגמנית במרכז גרמניה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:צמחים רעילים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים רעילים
קטגוריה:לחכיים
קטגוריה:ארץ ישראל: לחכיים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:צרפת: צומח
קטגוריה:דנמרק: צומח
קטגוריה:צמחי גן
וילה ברחל אמנו

**וילה ברחל אמנו** (ידועה גם כ**וילה שרקסי**) היא מבנה הממוקם בשכונת קטמון בירושלים, ברחוב רחל אמנו 20.
## היסטוריה
הווילה הוקמה על ידי הקבלן הערבי-נוצרי איברהים חאכי. הווילה נבנתה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כבית ליוואן. בחזית המבנה גרם מדרגות המוביל למרפסת הקומה הראשונה המעוטרת בקשתות, כמו גם מרפסת הקומה השנייה. בחזית הבית גינת נוי גדולה.

החל מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה את קונסוליית צ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לשגרירות חוף השנהב אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. בין 1980–1997 שימש המבנה את מכון הרטמן, ומאז 1997 עד 2019 שימש המבנה את השגרירות הנוצרית הבינלאומית. כיום (2025) שוכנת בו מדרשיית הרטמן לבנות.

## ראו גם
* בית מילקן
* בית לואיזידיס
* קונסוליית מצרים בירושלים

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, כתר הוצאה לאור, 2002
* דוד קרויאנקר, **ירושלים, מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור

## קישורים חיצוניים

ברחל אמנו
קטגוריה:קטמון
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
אליקים-גוסטב בדיאן

**אליקים-גוסטב בדיאן** (12 בדצמבר 1925 – 13 בפברואר 2000) היה פעיל ציבורי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.

## ביוגרפיה

בדיאן נולד בצ'רנוביץ שברומניה, בה סיים את לימודיו התיכוניים והחל בפעילות בתנועה הציונית המקומית. במהלך לימודיו פעל כחבר נשיאות אגודת הסטודנטים הציונים ”חשמוניאה” וכחבר הנהגה של תנועת הציונים הכלליים ”דור חדש”.

לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה לעלות לארץ ישראל, אולם עוכב על ידי שלטונות המנדט ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, בו שהה בין השנים 1947–1949 והיה חבר (מטעם הציונים הכלליים) בוועד העליון של יושבי מחנות המעצר בקפריסין.

עם פינוי המחנות והעלאת תושביהם לישראל, עלה גם בדיאן לישראל והשתקע בחיפה, בה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. לימים השלים גם תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.

פעילותו הציבורית בארץ החלה במסגרת מפלגת הציונים הכלליים. אחרי שהציונים הכלליים התאחדו עם הפרוגרסיבים למפלגה הליברלית, היה חבר בהנהלה הארצית של המפלגה הליברלית משנת 1964 ומטעמה כיהן כחבר מועצת העיר חיפה (בשנים 1965–1969, 1972–1978). מלבד זאת שימש מזכיר הסתדרות המהנדסים הארצית (1968 - 1972, 1974–1977) ויו"ר הסתדרות המהנדסים (1977 - 1980).

במקביל, בדיאן נבחר מטעם הליכוד לכנסת התשיעית והיה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה והוועדה לענייני ביקורת המדינה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חיפה: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי מועצת העיר חיפה
קטגוריה:יהודים בשואה: רומניה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:פעילי המפלגה הליברלית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג

**קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג** (באנגלית: **Imperial Tombs of the Ming and Qing Dynasties**) הוא השם תחתיו בחר אונסק"ו לכנות קבוצה של ארבעה עשר אתרים ומכלולי קבורה המצויים בסין, והשייכים לתקופות שושלות מינג וצ'ינג, כאתר מורשת עולמית.
הקברים נכללו ברשימת אתרי מורשת עולמית בשנים 2000, 2003 ו-2004.

רשימת האתרים כוללת את הקברים ומכלולי הקבורה הבאים:

## תוספות ב-2003
נוספו שני אתרים עיקריים: אתר קברי שושלת מינג, שבו קבורים 13 מ-16 הקיסרים של שושלת מינג ואתר קבר שיאולינג שבו קבור מייסד שושלת מינג והקיסר הראשון שלה. כל האתרים המסומנים בטבלה מ-006–1004 ועד 010–1004 הם קבריהם של מצביאים שסייעו למייסד השושלת להביס את יריביו ולעלות לשלטון. בהם בולטים שו דה (徐達) ו-צ'אנג יוצ'ון (常遇春, פין-יין: Cháng Yùchūn). קברים אלו הם חלק מקבר שיאולינג, המאוזוליאום של הקיסר הראשון.

## תוספות ב-2004
שלושה קברים קיסריים של שושלת צ'ינג במחוז ליאונינג כוללים את קבר יונגלינג, קבר פולינג וקבר ג'אולינג שכולם נבנו במאה ה-17. הקברים נבנו עבור הקיסרים מייסדי שושלת צ'ינג ואבותיהם, והם בנויים על פי הכללים של תורת פנג שווי הסינית המסורתית. הקברים מתאפיינים בעיטורים עשירים של פסלי אבן וגילופים ואריחים עם מוטיב הדרקון, כשהם ממחישים את התפתחות ארכיטקטורת הקברים של שושלת צ'ינג. שלושת מכלולי הקבורה והמבנים הרבים שבהם, מזווגים מסורות שהגיעו בירושה משושלות סיניות קודמות ומאפיינים חדשים של תרבות המאנצ'ו.

## קישורים חיצוניים

*קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג באתר אתרי מורשת עולמית
*הערכת הגוף המייעץ (עבור הקברים בליאונינג, 22 בינואר 2003)
*קברים קיסריים של שושלות צ'ינג ומינג באתר הרשמי של China Internet Information Center.

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: בתי קברות
קטגוריה:אסיה: בתי קברות מלכותיים
ארמנדו גבוזה

**ארמנדו אמיליו גבוזה** (בפורטוגזית: **Armando Emílio Guebuza**; נולד ב-20 בינואר 1943) הוא פוליטיקאי יליד מוזמביק. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 2005–2015.

## קריירה
גבוזה היה חבר בפוליטביורו של מפלגת השלטון והיה אחד מעשרת החברים ששימשו יחד ראש מדינה לאחר מותו הבלתי צפוי של ראש המדינה הקודם סמורה מקל ב-1986.

גבוזה נולד בצפון מוזמביק. הוא הצטרף למפלגת השלטון פרלימו ("FRELIMO") בגיל 20, זמן קצר לאחר שהיא החלה את מלחמת העצמאות נגד פורטוגל. עד עצמאותה ב-1975 הפך גבוזה לגנרל ומנהיג חשוב במפלגתו. הוא מונה לשר הפנים בממשלתו של מקל ובמסגרת תפקיד זה הורה לגרש מספר תושבים פורטוגליים בתוך 24 שעות. הוראה זו זכורה בכינוי "24 20" מכיוון שלמגורשים אוּשר לקחת עד 20 קילוגרמים של מטען בלבד. בשנות ה-80 פיתח גבוזה תוכנית לא פופולרית בשם "מבצע ייצור" שבמסגרת תושבים מובטלים מאזורים עירוניים הועברו לאזורים כפריים בצפון המדינה.

לאחר מותו של מקל בהתרסקות מטוס בדרום אפריקה, הוא מונה לחבר בוועדה שייעודה היה לבדוק את נסיבות ההתרסקות שלא הצליחה להגיע למסקנות ודאיות. גבוזה ייצג את מפלגתו בדיוני משא ומתן לשלום עם ארגון הגרילה רינאמו ("RENAMO") שבסופו של דבר הוביל להסכם שלום כללי שנחתם ברומא ב-4 באוקטובר 1992. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בשנת 1994 הוא ייצג את ממשלת מוזמביק בוועדת הפיקוח ליישום הסכם השלום הכללי.

לאחר שנשיא המדינה ז'ואקים שיסאנו נטש את המדיניות הסוציאליסטית-כלכלי, אשר בעקבות זאת הופרטו החברות השייכות לממשלה, הפך גבוזה לאיש עסקים מצליח ועשיר, במיוחד בענף הבנייה, הייצוא והדייג.

הוא נבחר להיות מועמדה של מפלגתו בשנת 2002 לאחר מאבק קשה בתוך המפלגה. באותה שנה מונה למזכיר הכללי של המפלגה.

באוגוסט 2021 נשפט בנו נדמבי גבוזה בגין שחיתות.

## נשיאות
גבוזה היה מועמד לנשיאות המדינה מטעם מפלגתו, פרלימו ("FRELIMO"), בבחירות שהתקיימו בשנת 2004. בבחירות אלו זכה ב-63.7% מקולות הבוחרים. הוא היה לנשיא המדינה ב-2 בפברואר 2005.

משקיפים בינלאומיים ביקרו את העובדה שהוועדה לבחירות לאומיות (CNE) לא קיימה בחירות הוגנות וכנות. הם ציינו מספר רב של ליקויים ופגמים במערכת הבחירות שהועילו למפלגת השלטון פרלימו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי מוזמביק
קטגוריה:פוליטיקאים מוזמביקים
קטגוריה:ילידי 1943
בית מילקן

שמאל|ממוזער|250px|מרפסת המבנה הפונה לרחוב רחל אימנו - סגנון מזרחי
[שמאל|ממוזער|250px|חזית המבנה הפונה לרחוב תל חי - [אר דקו]]
**בית מילקן** (בעבר נקרא **וילת מורקוס**) הוא מבנה בשכונת קטמון שבירושלים ברחוב רחל אמנו פינת רחוב תל חי, בו שוכן כיום המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.

## היסטוריה
המבנה תוכנן והוקם בשנת 1932 עבור איש העסקים הערבי-נוצרי העשיר ג'וליוס מתיא מורקוס, על ידי האדריכל הטמפלרי הרמן אימברגר. בשל קשיים כלכליים (התחרות הקשה בין מלון "גראנד ניו הוטל" שבעיר העתיקה, שהיה בבעלות מורקוס, למלונות החדשים שנבנו באותה עת בירושלים - מלון פאלאס ומלון המלך דוד) נאלץ מורקוס למכור את הבניין למשפחת ג'מאל, אשר מכרה אותו בשנת 1934 לאדריכל אימברגר עצמו. אימברגר, שהתגורר במושבה הגרמנית הסמוכה, השכיר אותו לדיירים שונים, בהם שופטים בריטים.

לאחר מלחמת העצמאות הועבר הבית לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לחיילי החטיבה הירושלמית. בעקבות הסכם השילומים עבר המבנה לבעלות מדינת ישראל. בשנת 1957 הושכר המבנה לשגרירות אורוגוואי אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. המבנה נותר ריק עד שנת 1990 עת מכרה אותו המדינה לחברה הקבלנית של אייל רותם ודני לויט.

על פי התוכנית המקורית של היזמים, הוצע להוסיף למבנה חד הקומתי שלוש קומות נוספות אולם התוכנית לא קיבלה אישורי בנייה בשל חשיבותו ההיסטורית של המבנה ויופיו. במסגרת הסכמה עם עיריית ירושלים, הוחלט להזיז את המבנה על מנת לאפשר בנייה במגרש שמאחוריו. חברה פולנית המתמחה בהזזת מבנים הזיזה את המבנה, השוקל 1,200 טונות, באמצעות בניית חגורות בטון סביב קירות המבנה החיצוניים, קשירתו לכבלי פלדה, ניתוקו מיסודותיו, הרמתו על ידי מנופים הידראולים, והנחת מסילות ברזל מתחתיו שאפשרו משיכת המבנה קדימה למרחק של 16 מטרים. המבנה הועבר אל קדמת החצר, והועמד מעל קומת מסד חדשה שנבנתה. שיפוץ המבנה הסתיים בשנת 1991 ומאז משמש המבנה את המרכז הירושלמי לעניין ציבור ומדינה, ונקרא בית מילקן.

על המגרש שהתפנה מאחורי המבנה נבנה בית מגורים בן שש קומות, בסגנון הדומה למבנה המקורי של אימברגר.

המבנה משלב בין שני סגנונות בנייה שונים. בחזית המבנה מרפסת הפונה אל רחוב רחל אימנו, וקשתות מזרחיות, אולם הכניסה הראשית למבנה בנויה בסגנון אר דקו שאינו אופייני לאזור.

כיום שוכן במבנה המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה והוא נקרא על שמו של הנדבן מייקל מילקן.

## לקריאה נוספת
* דוד קרויאנקר, **שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית**, כתר הוצאה לאור, 2002.
* דוד קרויאנקר, **ירושלים, מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קטמון
מילקן
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:מבנים ויצירות שהועתקו ממקומם
מספר אור

במתמטיקה, **מספר מחלק-הרמוני**, או **מספר אור (Ore)**, ולעיתים אף **מספר אור-הרמוני**, על-שם המתמטיקאי הנורווגי אייסטיין אור (Øystein Ore) שהגדיר את המספרים הללו בשנת 1948, הוא מספר טבעי חיובי שהממוצע ההרמוני של המחלקים שלו הוא מספר שלם. הראשונים מבין מספרי אור הם: 1, 6, 28, 140, 270, 496, 672, 1638, 2970, 6200, 8128, 8190.

לדוגמה, 6 הוא מספר אור, משום שיש לו ארבעה מחלקים, 1, 2, 3, ו-6 עצמו, שהממוצע ההרמוני שלהם הוא מספר שלם:
: \frac{4}{\frac{1}{1}+\frac{1}{2}+\frac{1}{3}+\frac{1}{6}}=2

ל-140 יש שנים-עשר מחלקים והם 1, 2, 4, 5, 7, 10, 14, 20, 28, 35, 70, ו-140 עצמו. הממוצע ההרמוני שלהם הוא:
:
 \frac{12}{1+\frac{1}{2}+\frac{1}{4}+\frac{1}{5}+\frac{1}{7}+\frac{1}{10}
+\frac{1}{14}+\frac{1}{20}+\frac{1}{28}+\frac{1}{35}+\frac{1}{70}+\frac{1}{140}}=5


גם כאן התוצאה היא מספר שלם, ולכן גם 140 הוא מספר אור.

## מספרי אור ומספרים מושלמים

אור הבחין שלכל מספר שלם כלשהו M, מכפלת הממוצע ההרמוני והממוצע החשבוני של מחלקיו שווה ל-M עצמו. \cdot \frac{\sum m}{d} = \sum m\cdot \frac{M}{\sum \frac{M}{m}} = \sum m\cdot \frac{M}{\sum m} = M
}} מכאן נובע ש-M הוא מספר אור-הרמוני אם ורק אם הממוצע (החשבוני) של מחלקיו מחלק את M.

אור הראה שכל מספר מושלם הוא גם אור-הרמוני. כדי להיווכח בכך, נשים לב שסכום כל המחלקים של מספר מושלם M הוא בדיוק 2M. לכן, הממוצע (החשבוני) של המחלקים הוא 2M\over d(M), כאשר d(M)&lrm; הוא מספר המחלקים של M. לכל M, d(M) הוא מספר אי-זוגי אם ורק אם M הוא מספר ריבועי, מכיוון שאחרת ניתן לזווג לכל מחלק m של M, מחלק שונה ממנו - M \over m. אך מספר מושלם אינו יכול להיות מספר ריבועי. הדבר נובע מהצורה הידועה של מספרים מושלמים זוגיים ומהעובדה שלמספרים מושלמים אי-זוגיים (אם הם קיימים) חייב להיות גורם מהצורה q^\alpha, כאשר \alpha \equiv 1 \pmod{4}. לכן, עבור מספר מושלם כלשהו M, d(M) הוא זוגי והממוצע (החשבוני) של המחלקים הוא \frac{2M}{d(M)}. לכן, M הוא מספר אור-הרמוני.

אור שִׁיער ש-1 הוא המספר האי-זוגי היחיד שהוא גם אור-הרמוני. אם ההשערה נכונה, פירוש הדבר הוא שלא קיימים מספרים מושלמים אי-זוגיים.

## חסמים וחיפושים באמצעות מחשב
W. H. Mills הראה שלכל מספר אור אי-זוגי הגדול מ-1 חייב להיות גורם ראשוני שחזקתו גדולה מ-107, ו-Graeme L. Cohen הראה שלכל מספר כזה יש לפחות שלושה גורמים ראשוניים שונים.

Cohen, Takeshi Goto ואחרים, כולל אור עצמו, החלו להשתמש במחשבים כדי לחפש מספרי אור קטנים. תוצאות החיפושים הללו הם רשימות של כל מספרי אור עד לבערך 2×109, ושל כל מספרי אור שהממוצע ההרמוני של מחלקיהם הוא 300 לכל-היותר.

## תכונות
*אם *<math>M</math>* הוא מספר אור-הרמוני שאינו מתחלק בשום מספר ריבועי, אז M=1 או M=6.
*אם *<math>M</math>* הוא מספר שקול ל-3&lrm; (mod 4)&lrm;, אז *<math>M</math>* הוא לא אור-הרמוני.
*אם *<math>M</math>* הוא מספר אור-הרמוני וגם מכפלה של שתי חזקות של מספרים ראשוניים, אז *<math>M</math>* הוא מספר מושלם זוגי.

## ראו גם
* שבר יסודי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת המספרים
Go Style

**GOstyle** (במקור **GO**, ראשי תיבות של **Girls Only**) היה מגזין אופנה ולייף סטייל ישראלי, בהוצאת קבוצת ידיעות אחרונות, שיצא לאור אחת לחודש ועסק באופנה, טיפוח, אהבה, סקס, רכילות ובידור.

הירחון החל להופיע בינואר 2004 והפסיק להופיע בפברואר 2020. קהל היעד של המגזין היה נשים בנות 18–45.

הירחון התמחה בהפקות אופנה מסוגננות ובתכני חדשות אופנה וטיפוח, כתבות בנושאי אהבה ויחסים, ראיונות עם כוכבי בידור ודוגמניות וכדומה. במגזין הופיעו גם מדורים נוספים העוסקים בתרבות ובידור, צרכנות, אסטרולוגיה ותשבצים.

החל מחודש פברואר 2011 בוצע שינוי משמעותי במגזין. הוא שינה את שמו ל-"GOstyle", ומדורי עיצוב הפנים, האופנה והטיפוח הורחבו ומספר העמודים הכללי בכל גיליון גדל.

בנובמבר 2014 אוחדה מערכת פנאי פלוס עם זו של GOstyle והעורכת של GOstyle, ליאת לוי-קופלמן, הפכה להיות העורכת של 2 המגזינים יחדיו.

מדי חודש התפרסמה במגזין כתבה ראשית עם כוכבת ידועה שתמונתה מופיעה על עמוד השער: דוגמנית, שחקנית או כוכבת תוכנית מציאות. בין הכוכבות שכיכבו בשער מספר פעמים: בר רפאלי, נינט טייב, רותם סלע ומירי בוהדנה.

כמה פעמים בשנה המגזין יצא בגיליונות נושא מיוחדים כמו גיליון ספטמבר, גיליון טרנדים, גיליון סוף שנה ועוד.

בינואר 2020 פורסם כי הירחון במתכונתו העצמאית ייסגר וכי המגזין יהפוך למוסף של לאשה שיצורף אחת לרבעון.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מגזיני אופנה
קטגוריה:מגזיני נשים ישראליים
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:מוצרי קבוצת ידיעות אחרונות
קטגוריה:כתבי עת לסגנון חיים
עזרא בנימיני

**עזרא בנימיני** (נולד ב-1948) כיהן כראש עיריית הוד השרון משנת 1989 עד לשנת 2003.

## ביוגרפיה
בנימיני נולד במושבה מגדיאל. אביו נמנה עם עשרת המתיישבים הראשונים שהגיעו מבגדאד והתיישבו במושבה. לפני כהונתו כראש עיר עסק בנדל"ן. הונו הוערך בתחילת שנות האלפיים בכ-50 מיליון דולר.

נבחר ב-1989 לראש המועצה המקומית הוד השרון מטעם הליכוד. בשנת 1990 הוכרזה הוד השרון כעיר. בבחירות 1993 גבר על ראש העיר הקודם אליהו שמעוני ועל מועמד נוסף וזכה בראשות העיר ברוב גדול. רשימת הליכוד בראשותו זכתה ל-10 מנדטים ולרוב במועצה. בבחירות 1998 הקים רשימה עצמאית ורץ מטעמה לראשות העיר. הוא זכה ל-62.19% מקולות הבוחרים וגבר על חי אדיב, ראש העיר לעתיד.

במהלך כהונתו של בנימיני בהוד השרון התפתחה העיר, ובין השאר הוקמו בה בית יד לבנים לזכר חללי תושבי הוד השרון, פארק ארבע עונות, חטיבת הביניים עתידים, בית הספר היסודי המגן, קניון מרגלית השרון, בית הספר הדמוקרטי, בית הספר היסודי ע"ש יצחק רבין ופארק עתידים. בנימיני שם דגש על ענייני החינוך והתרבות ובתקופתו הוקם המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.

בבחירות של שנת 2003 החליט בנימיני לא להתמודד על התפקיד ופרש מהעירייה. 

בשנת 2002 מונה ליו"ר עמית בקק"ל וכיהן בתפקיד זה עד 2005.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת הוד השרון
קטגוריה:ראשי עיריית הוד השרון
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
חי אדיב

**חי אדיב** (נולד ב-27 במרץ 1954) הוא איש ציבור ישראלי, המשמש יושב ראש עמית של קק"ל והיה ראש עיריית הוד השרון (2003–2018).

לפני כניסתו לחיים הפוליטיים היה איש צבא ושימש כסגן מפקד אוגדה, מפקד חטיבה ומדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.

## ביוגרפיה
אדיב נולד וגדל בשכונת גיל עמל בהוד השרון, בן למשפחה מסורתית ואח לשישה. ב-26 באפריל 1988 נהרג אחיו החמישי, סגן-אלוף , בהר דב.

בנעוריו למד בבית הספר שפרינצק, המוכר כיום כבית הספר תל"י ובתיכון מוסינזון, והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.

אדיב, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, השלים במהלך שירותו תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה וכן לימודי תעודה בפקולטה למנהל עסקים, אוניברסיטת בר-אילן ולימודי ניהול בכיר באוניברסיטת בן-גוריון.

עם שחרורו שימש כיו"ר מועצת תל אביב מרכז בארגון נכי צה"ל וכדירקטור בקרן הסתדרות המורים מטעם מרכז השלטון המקומי.

## קריירה צבאית
אדיב התגייס לצה"ל ב-1972 ושירת בסיירת שקד. במלחמת יום הכיפורים לחם בגזרת תעלת סואץ.

לאחר קורס קצינים שירת בתפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים. בשנים 1982–1983 פיקד על גדוד 932 בחטיבת הנח"ל. כיהן כמפקדה הראשון של חטיבת בנימין, סגן מפקד אוגדת איו"ש ומפקד מחוז חיפה של פיקוד העורף.

לאחר שירותו מונה לראש מערך תיאום והסברה במשרד הביטחון. תפקידו של אדיב היה לקשר בין בתי הספר והגנים, לשם חיזוק המוטיבציה בקרב בני הנוער לגיוס לצה"ל.

## קריירה פוליטית
בשנת 1998 התמודד לראשונה למועצת העיר הוד השרון, כעומד בראשה של סיעת "הד - הוד השרון אחת". הסיעה הובילה באותה קדנציה את האופוזיציה העירונית.

בשנת 2003 התמודד אדיב כראש סיעת "הוד השרון אחת – שינוי" לראשות העיר וזכה ברוב קולות. בבחירות המוניציפליות של שנת 2008 זכה שוב, ובחודש נובמבר 2013 נבחר לקדנציה שלישית.

עם כניסתו של אדיב לתפקיד ראש העיר יזם הכנת תוכנית אב אסטרטגית למימוש החזון העירוני "הוד השרון עיר קהילה ירוקה". בשנת 2013 הציגה עיריית הוד השרון את תוכנית המתאר לעיר "2050 לעתיד".

ב-1 בפברואר 2018 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד על קדנציה רביעית.

ב-2018 מונה כיושב ראש עמית של הקרן הקיימת לישראל.

## חיים אישיים
במהלך שרותו הצבאי נפצע שלוש פעמים, ונאלץ לעבור ניתוח גב צווארי.

אדיב נשוי למיכל ואב לשלוש בנות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי תיכון מוסינזון (הוד השרון)
קטגוריה:ראשי עיריית הוד השרון
קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:מפקדי חטיבת בנימין
קטגוריה:מפקדי מחוז חיפה בפיקוד העורף
קטגוריה:מפקדי גדוד 932
קטגוריה:קציני צה"ל בכירים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:פוליטיקאים נכי צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אליהו שמעוני

**אליהו שמעוני** (1932 – אפריל 2025) היה פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה של הוד השרון משנת 1983 עד לשנת 1989.

## ביוגרפיה
שמעוני נולד בעיראק. הוא למד בבגדד בבית ספר שהיה דומה ל"חדר", בו הרבו ללמוד תורה ועברית. בנוסף למד בבית הספר הערבי "רפידיין". בגיל 15 הצטרף לתנועת "החלוץ" ועד מהרה התמנה לראש קבוצת המחתרת בבגדד. בפברואר 1951 עלה לישראל עם משפחתו ולאחר תקופת שהיה קצרה במעברה בפרדס חנה עברה המשפחה למעברת מגדיאל שם קבעה את ביתה. שמעוני עשה חיל בעבודתו בפעילותו הציבורית בקרב העולים במעברה ועד מהרה מונה ליושב ראש ועד המעברה. תפקידו היה לשמש איש קשר בין ההנהלה לבין צורכי תושבי המעברה כולל ייצוג בוועד קופת החולים ששכנה מחוץ למעברה. הוא דאג לרווחת האנשים, עזר למי שהתקשה בעברית, קבע תור אצל הרופא ועוד. הוא הקדיש את מלוא מרצו למצוא פתרונות הולמים למצוקותיהם ולתלונותיהם של העולים.

בבחירות למועצת הפועלים בשנת 1955 נבחר אליהו שמעוני לחבר מועצת הפועלים של הדר רמתיים מטעם מפלגת מפ"ם והחל את מסכת פעילותו בהסתדרות ובמפלגה. בשנת 1957 נערכו הבחירות למועצה המקומית הדר רמתיים. שמעוני הוצב במקום השני ברשימת מפ"ם ונבחר לכהן כחבר מועצה. ב-1978 נבחר לכהן במועצה המאוחדת של הוד השרון מטעם המערך ובתחילת שנות ה-80 גמלה בליבו ההחלטה להקים רשימה עצמאית – "התנועה למען הוד השרון" שתתמודד על ראשות המועצה. באותה התקופה הוא כיהן כמזכיר הארצי של הסתדרות הפועלים החקלאית. הוא טען שמה שדרבן אותו להקים את רשימתו היה הצורך להקים מערכת חינוך תקינה. בבחירות שנערכו בשנת 1983 הוא נבחר לראשות המועצה. הסיעה בראשותו זכתה ל-4 מנדטים. בעת כהונתו נבנה בית הספר היסודי ע"ש יגאל אלון, נבנה גן האחים, נערך שיפוץ נרחב של שדרות האוטהקר, נבנה אולם ההופעות והתרבות "מופת", נבנה בית הספר היסודי "לפיד", נבנתה חטיבת הביניים "השחר" ונבנה תיכון "הדרים".

בבחירות 1989 הפסיד לעזרא בנימיני אך המשיך לכהן כחבר מועצה. בבחירות 1993 רשימתו קיבלה את תמיכת מרצ ושמעוני התמודד מטעמה לראשות עיריית הוד השרון. התמודדותו הנוספת לא נחלה הצלחה ושמעוני זכה ל-4.5% מקולות הבוחרים ולא חזר לפעילות פוליטית.

שמעוני נפטר באפריל 2025. הותיר אחריו אישה, ג'נט, ושישה ילדים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ראשי מועצת הוד השרון
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:אישים הקבורים בהוד השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
מדד שארפ

**מדד שארפ** (אנגלית: **Sharpe ratio** או **Sharpe index**) הוא מדד לביצועים של תיקי השקעות. הוא מודד את עודף התשואה ליחידת סיכון על נכסי השקעה. ככל שהתשואה גבוהה יותר ביחס לסיכון כך המדד גבוה יותר. המדד פותח על ידי הכלכלן האמריקאי וחתן פרס נובל לכלכלה ויליאם שארפ ב-1966. בתחילה קרא שארפ למדד בשם "תיגמול לשונות" (Reward to variability), אך עם פרסומו התקבע המדד בשמו הנוכחי.

## הגדרה מתמטית
על פי הגדרתו המעודכנת של שארפ משנת 1994:

: S = \frac{E[R-R_f]}{\sigma} = \frac{E[R-R_f]}{\sqrt{\mathrm{var}[R-R_f]}},

כאשר:
*R הוא תשואת הנכס,
*R_f הוא תשואת נכס הייחוס, כגון ריבית חסרת סיכון,
*E[R-R_f]&lrm; היא תוחלת עודף התשואה על פני נכס הייחוס,
*\sigma היא סטיית התקן של עודף התשואה.

אם R_f היא ריבית חסרת סיכון שאינה משתנה במהלך תקופת המדידה, סטיית התקן מצטמצמת לזו של הנכס:
:\sigma = \sqrt{\mathrm{var}[R-R_f]}=\sqrt{\mathrm{var}[R]}=\sigma_R,
ואז מתקבלת ההגדרה המקורית שקדמה לעדכון:
:S = \frac{E[R]-R_f}{\sigma_R}.
כלומר ההגדרה המקורית הניחה ריבית קבועה, והעדכון מכיר בכך שהריבית יכולה להשתנות עם הזמן. 

**דוגמה:**

התשואה השנתית הממוצעת לטווח ארוך של מדד S&P 500 היא כ-10%. נניח שהריבית חסרת הסיכון היא 3.5% ואינה משתנה. סטיית התקן של ה-S&P 500 היא כ-16%. אנו מקבלים שמדד שארפ לטווח ארוך של השוק האמריקאי הוא:

((10%-3.5%)/16%) = 0.40625

אולם יש לשים לב כי אם מחשבים את המדד על פני חלון נע של 3 שנים לדוגמה, הוא ישתנה באופן דרמטי.

## שימושים
מדד שארפ משמש כדי לאפיין עד כמה התשואה של נכס מפצה את המשקיע על הסיכון שהוא לוקח. כאשר משווים שני נכסים, הנכס בעל מדד שארפ הגבוה יותר נותן תשואה גבוהה יותר באותה רמת סיכון. או לחלופין, הוא נותן אותה תשואה אך בסיכון נמוך יותר. בדרך כלל מומלץ למשקיעים לבחור השקעות בעלות מדד שארפ גבוה יותר.
מדד שארפ, כמו גם מדד טריינור ומדד אלפא של ג'נסן, משמשים לדירוג הביצועים של תיק השקעות, מנהלי קרנות נאמנות או קופות גמל.

## ביקורת על המדד
מדד שארפ ספג ביקורת נוקבת בשנים האחרונות בשל אי יכולתו להתמודד עם שווקים יורדים.

## ראו גם
*התאוריה המודרנית של תיקי השקעות

## קישורים חיצוניים
* 

*השוואת קרנות פנסיה באתר "פנסיה נט"

*השוואת ביטוחים וחסכונות באתר "ביטוח נט"

## הערות שוליים

קטגוריה:מימון
קטגוריה:שוק ההון
שארפ
בסיליוס הגדול

**בסיליוס הגדול** (ביוונית: **Μέγας Βασίλειος**), המכונה גם "**וסיליוס הגדול**" או לעיתים **בסיליוס מ[[קייסרי|קיסריה]]** (~330 – 1 בינואר 379) היה קדוש נוצרי, שהיה הבישוף של העיר קיסריה בקפדוקיה שבשטח טורקיה של ימינו ותאולוג חשוב במאה ה-4.

בסיליוס נולד למשפחה נוצרית עשירה. אחד מאבותיו מת כמרטיר וכך זכתה המשפחה גם לעמדה מכובדת בקהילה הנוצרית בקפדוקיה. לאחר שערך מסע למוקדי הנזורה במצרים ובסוריה, החליט אף הוא לפרוש מן העולם. לשם כך הקים בכספו מנזר על אדמות שהיו שייכות למשפחתו, והעמיד עצמו בראש כאב המנזר.

בסיליוס היה ידוע כסגפן. תמך בעקרונות ועידת ניקיאה ובהתנגדות לאריאנים ולמפיצי האפולינריזם בראשות אפולינריוס מלאודיקאה. עם זאת, הוא התבלט בעיקר בעזרת קשריו הפוליטיים - בעיקר עם הקיסר הרומי ואלנס (שהיה אריאני) והפך בכך לאחד ממקדמי העמדות של ועידת ניקאה. הוא, אחיו גרגוריוס מניסה וחברם המשותף גרגוריוס מנזיאנזוס נזכרים כשלושת "האבות הקפדוקיים" של הכנסייה. יחד עם גרגוריוס מנזיאנזוס ויוחנן כריסוסטומוס הוא נחשב לאחד משלושת ההיררכים הקדושים.

לצורך החיים במנזר שייסד, כתב תקנון נזורה (Regulae). תקנון זה יחד עם התקנונים של פכומיוס ואוגוסטינוס נחשב כתקנון בסיס (תקנון אב) של תקנוני הנזירים.

התקנון נכתב ביוונית בין השנים 358 ל-364 בצורת שאלות ותשובות בשלושה מדריכים לחיים הנזיריים, שאם כי לא היו "חוקים" במובן המשפטי של קודים מערביים מאוחרים יותר, הראו על החשיבות הרבה של קהילה מאוחדת של נזירים, החיים תחת אותו הגג, ותחת ההדרכה - ואפילו המשמעת - של אב-מנזר חזק. המדריכים נכתבו בצורה של שאלות ותשובות בשלושה ספרים: Moralia ושני ספרי Asketika. תורתו של בסיליוס הייתה מודל לנזירות היוונית והרוסית, אך הייתה לה השפעה פחותה במערב הלטיני.

התקנון היה הראשון שהפך את קבוצת הנזירים לתחליף למשפחה, הנזירים נקראו "אחים" והנזירות "אחיות", וראש המנזר נקרא "אבא". בתקנון קרא בסיליוס לנזירים לא רק להסתגר במנזר אלא לצאת ליישובים הסמוכים ולעבוד שם בהפצת הנצרות ובעזרה לבני האדם.

ה-Moralia הוא חקירה של הברית החדש מתוך ניסיון לתת מענה לשאלה "מהו נוצרי" ואיך לחיות כנוצרי.

ה-Asketikon הקטן כולל 203 שאלות ותשובות להן. מיועד לקהילות קטנות של נוצרים שכבר מאמינים בנצרות ללא פקפוק.

ה-Asketikon הגדול נכתב כאשר בסיליוס היה כבר בישוף ונועד לתת מענה רחב יותר ואף לאלו שאינם אדוקים בדתם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:מורי הכנסייה
קטגוריה:נפטרים ב-379
יחידת ניסוי טילים

**יחידת ניסוי טילים 151** (בראשי תיבות: **ינ"ט 151**) היא יחידה בחיל האוויר הישראלי, שיעודה הוא ביצוע ניסויי טיסה בטילים ואמצעי לחימה אחרים עבור חיל האוויר הישראלי וגופים נוספים כגון תעשיות הנשק הישראליות. מקום מושבה של היחידה הוא בסיס פלמחים, שם ישנו שדה ניסויים המשמש אותה (מסומן במפות טיסה כ"מטווח 82"). לעיתים פורסת היחידה לאתרים אחרים, כאשר מתעורר צורך לבצע ניסויים מסוכנים במיוחד, או כשמתעורר הצורך בטווח גדול יותר של מרחק כדי למדוד נתונים מסוימים.

היחידה מצוידת במערכות מכ"ם ומערכות תצפית אלקטרואופטיות המאפשרות לבצע מעקב אחר שיגורם ומעופם של אמצעי הלחימה. על חלק מאמצעי הלחימה מותקנים משדרי טלמטריה, המשדרים נתונים שונים כמו מהירות וגובה הטיסה.

מלבד ביצוע ניסויי טיסה לאמצעי לחימה, מנהלת היחידה גם אימונים של חיל האוויר בהם נורים טילים מבצעיים. ינ"ט אחראית על ניהול השיגורים לחלל שמבצעת ישראל, ובמסגרת זו משוגר משטחה משגר הלוויינים הישראלי "שביט" עם לוויינים מסדרת "אופק".

מקורות היחידה בהקמת שדה ניסוי באזור נחל שורק ביולי 1967. על הפעילות הייתה אחראית "יחידת ניסויי טיסה". הינ"ט הוקמה ב-1972, החלה לפעול בבסיס תל נוף ועברה ב-1973 לפלמחים, מפקדה הראשון ומייסדה, היה אלי לוי.

כחלק מתר"ש גדעון אוזרחה היחידה ומדצמבר 2017 מרבית הפעילות מבוצעת על ידי עובדי "רפאל מערכות לחימה מתקדמות" ולוחמי הגנ"ק.


קובץ:IAF151 squdron (experimental missiles unit) coverall 1.jpg|הסמל והמוטו על בניין היחידה
קובץ:YANAT.jpg|אולם הבקרה הישן של ינ"ט, שפעל עד 2010


## ראו גם
* מרכז ניסויי טיסה (מנ"ט)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* גלית עדות, מי האנשים שעומדים מאחורי כיפת ברזל ומערך ההגנה מפני טילים?, סופהשבוע, 5 בספטמבר 2013
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גופי ניסוי
קטגוריה:יחידות חיל האוויר הישראלי
ניסוי טילים
קטגוריה:רפאל
קטגוריה:ניסויי טיסה