open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יורם מנדלבאום

**יורם מנדלבאום** (19 בינואר 1939 – 8 באוגוסט 1997) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, החזיק בשיאים הישראליים במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי ושיחק בנבחרת ישראל בכדורמים.

מנדלבאום היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה 400 מטר חופשי (חתירה) מתחת ל-5 דקות.

## ביוגרפיה
מנדלבאום נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים (לאחר הפילוג בגבעת חיים איחוד), בנם של יואל ואסתר מנדלבאום. הוא התאמן בקבוצת הפועל גבעת חיים בהדרכתו של פינדה שנפר.

### 1953
#### שיאן ישראל
באליפות הפועל שנערכה בחדרה בסוף אוגוסט 1953 זכה מנדלבאום במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 5:23.5 דקות, שיפור לשיא הישראלי בן השנה של ישעיהו אלבאום מברית מכבים עתיד (5:27.9 דקות).

#### [[המכביה הרביעית]]
בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 זכה מנדלבאום במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ראובן שנפר, עוזי רוזן ונחום בוך בשיא ישראלי חדש של 10:03.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 9:15.4 דקות ודרום אפריקה (9:26.7 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 2:26.3 דקות, שיפור לשיא הישראלי בן ה-15 שנים של שלמה תנשמת (2:27.6 דקות).

### 1954
באליפות הפועל שנערכה בספטמבר 1954 קבע מנדלבאום במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 5:03.0 דקות ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לנוער של 1:03.5 דקות.

### 1955
#### אלוף ישראל
בתחרות שנערכה במסגרת ספורט הפועלים בבריסל שבבלגיה ביוני 1955, זכה מנדלבאום במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:21.5 דקות, שיפור לשיאו הישראלי הקודם שעמד על תוצאה של 2:26.3 דקות. ארבעה חודשים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר, הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.6 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד על 1:01.5 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:16.5 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:56.9 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-5 דקות. שבוע לאחר מכן, הוא קבע שלושה שיאים ישראלים במהלך המשחה ל-1500 מטר חופשי, במשחה ל-800 מטר חופשי (11:14.5 דקות), במשחה ל-1000 מטר חופשי (14:04.0 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (21:07.9 דקות), לאחר ששיפר את שלושת השיאים בני השנה של חברו לקבוצה ראובן שפע.

### 1956
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה מנדלבאום בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.4 דקות לפני עמירם טראובר ממכבי ברית מכבים עתיד (5:08.0 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.7 דקות, אחרי עוזי בק ממכבי חיפה שהשווה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:00.6 דקות.

### 1959
בתחרות שנערכה בבריכת גבעת חיים באוגוסט 1959, קבע מנדלבאום במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.1 דקות, שיפור לשיא הישראלי של עוזי בק (1:00.2 דקות).

מנדלבאום נפטר בשנת 1997 ונקבר בקיבוצו. 

## קישורים חיצוניים
*  
* 
* יואש אלרואי TVblog
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:גבעת חיים איחוד: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת חיים איחוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
וייקס

**וייקס** (בספרדית: **Vieques**) הוא שמם של אי ורשות מקומית הנמצאת עליו המהווים חלק מפוארטו ריקו. האי נמצא במרחק של 13 קילומטרים מזרחית לאי המרכזי פוארטו ריקו, אורכו 34 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים. היישוב באי מרוכז בשני חלקים- העיירות איסבל סגונדה, המהווה את המרכז השלטוני ונמצאת בצפון האי, ואספרנסה, הנמצאת בדרום האי. באי גרים בסביבות 10,000 תושבים.

## היסטוריה
גילוי האי מיוחס לכריסטופר קולומבוס, אשר הגיע לפוארטו ריקו ב-1493. הספרדים השתלטו על האי זמן קצר לאחר מכן. בתחילת המאה ה-16 ריכוז של בני טאינו באי התמרד נגד השלטון האירופאי, אך הספרדים דיכאו את ההתמרדות והניצולים מקרב בני הטאינו שועבדו.

עם זאת, הספרדים לא באמת יישבו את האי והוא נותר במשך 300 שנים חסר פיקוח ושלטון. בקרבות בין המעצמות האירופיות באזור במאות ה-17 וה-18, הספרדים הדפו ניסיונות של צרפת, בריטניה ודנמרק להתיישב באי. היה אפילו ניסיון להפוך את האי למושבה סקוטית ב-1698, אך הם לא הצליחו לאכוף את ריבונותם שם.

בתחילת המאה ה-19 הספרדים החלו בניסיונות ליישב את האי ולאבטח אותו. ב-1832 החלו הניסיונות להפוך אותו לראוי ליישוב והוא סופח רשמית לפוארטו ריקו ב-1854. במחצית השנייה של המאה ה-19 אלפי מהגרים שחורים מאיים שונים באזור, בהם סנט תומאס, סנט קיטס, נוויס וסנט קרואה, באו לווייקס כדי לעבוד במטעי סוכר. חלקם באו כעבדים וחלקם כמהגרים עצמאיים. מאז הם מהווים חלק חשוב בחברה בווייקס.

לאחר תבוסת ספרד ב-1898 במלחמת ארצות הברית–ספרד וייקס ושאר פוארטו ריקו הועברו לשלטון ארצות הברית.

בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, תעשיית גידול הסוכר, עליה התבססה כלכלת וייקס, החלה להידרדר בגלל נפילת מחירי הסוכר וחוסר-שקט תעשייתי. רבים מתושבי האי הוכרחו לעבור לפוארטו ריקו עצמה או לסנט קרואה כדי למצוא עבודה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, צי ארצות הברית רכש שני שלישים מהאי במטרה להרחיב את הבסיס הימי בפוארטו ריקו עצמה, שמטרתו הייתה לספק חוף מבטחים לספינות הבריטיות מפני הצוללות של גרמניה הנאצית. רבים מהתושבים בחלקים באי שנרכשו גורשו. למרות שלבסוף המטרה לא הוצאה לפועל, האי המשיך לשמש את הצי לאימונים צבאיים וכמטווח לפצצות וטילים.

תושבי האי מחו על כך וכעבור 60 שנים בערך, ב-2003 נסגר המטווח ורובו הפך למקלט לאומי לחיות בר. כעבור שנה נסגר גם הבסיס בפוארטו ריקו עצמה.

## כלכלה
כלכלת האי התבססה בעיקר על גידול סוכר, אך הוא הצטמצם בעשורים הראשונים של המאה ה-20 וקרס סופית בשנות הארבעים לאחר שצי ארצות הברית קנה את שטחי רוב המטעים. האפשרויות המעטות שנותרו לפרנסה לאחר מכן היו חקלאות ודייג. משנות ה-70 ג'נרל אלקטריק העסיקה מאות עובדים המפעל שלה. האבטלה עדיין הייתה נרחבת ובמפקד בשנת אלפיים המשכורת החציונית באי עמדה על פחות מרבע מזו בכלל ארצות הברית.

לאחר סגירת בסיס הצי ב-2003 החלו עבודות לשיקום החקלאות באי, ניקוי האזורים המזוהמים ממטווח הפצצות, וניסיון לפתח את האי כיעד תיירותי.

## תחבורה
נמל התעופה אנטוניו ריברה רודריגס משרת את האי ומציע טיסות ליעדים בפוארטו ריקו עצמה, בהם בירת פוארטו ריקו סן חואן.

בנוסף, יש מעבורת ששטה מספר פעמים ביום בין האי לעיר פחרדו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוארטו ריקו: ערים
קטגוריה:פוארטו ריקו: גאוגרפיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1843
ג'ון לילי

**ג'ון לילי** (אנגלית:John Lyly; 1553/4 - נובמבר 1606) היה סופר, משורר, דרמטורג, מחזאי ופוליטיקאי באנגליה בתקופת המלכה אליזבת הראשונה.
לילי ידוע בעיקר בזכות יצירותיו "יופאוס: האנטומיה של השנינות" (1578) ו"יופאוס ואנגליה שלו" (1580). ונחשב ליוצרו של סגנון ספרותי חדש, שמקורו בספריו הראשונים וכונה לימים "יופואיזם". מדובר בסגנון מקושט ומעוטר המושתת על תקבולות, שהשפיע לא מעט גם על כתיבתו של שייקספיר, שהיה פחות או יותר בן זמנו של לילי.

## חייו
ג'ון לילי נולד בקנט שבאנגליה ב-1553/4, הבכור מבין שמונה ילדיהם של פיטר לילי וג'יין בורג (Burgh or Brough). סבו היה הבלשן ההומניסט ויליאם לילי, הידוע בעיקר בזכות ספר הדקדוק הלטיני שכתב, שלימים זכה לכינוי "ספר הדקדוק של לילי". לפי אנטוני ווד, כשהיה בן 16 החל את לימודיו במודלין קולג' שבאוקספורד וסיים את תואר ה-BA שלו בשנת 1573 ואת תואר ה-MA בשנת 1575.

## קריירה ספרותית
לילי פרסם לראשונה יצירה פרי עטו בשנת 1578, אז יצא לאור "יופאוס: האנטומיה של השנינות" וזכה לפופולריות מיידית, וכשנתיים לאחר מכן התפרסם הסיקוול "יופאוס ואנגליה שלו". לזמן מה היה לילי הסופר האנגלי המצליח והאופנתי ביותר, וזכה לשבחים כממציא של "אנגלית חדשה". כמו שכתב בשנת 1632 אדוארד בלאנט, העורך של מחזותיו של לילי: "גבירה בחצר המלכה שלא ידעה לדבר יופואיזם זכתה לאותה מידת זלזול שזכתה לה זו שאינה יודעת לדבר צרפתית". אחרי הפרסום של יופאוס, שזכה לחיקויים ולהמשכים רבים, נראה כי לילי זנח לגמרי את צורת הרומנסה ועבר לכתוב כמעט אך ורק מחזות, ככל הנראה בניסיון נוסף להתמנות לשר החגיגות בחצר המלוכה (master of the revels). סביר להניח כי שמונה ממחזותיו הוצגו בפני המלכה. המחזות שימרו את הפופולריות של לילי בחצר, שהוא זכה בה עם יופאוס.

ככל הנראה, ב-1589 לילי שלח את העתירה הראשונה שלו למלכה אליזבת, מבין שתי עתירות. שתי העתירות אינן מתוארכות, אבל בראשונה שבהן לילי מדבר על כך שהוא נמצא בחצר המלוכה כבר עשר שנים בתקווה לזכות בהעדפה, ובעתירה השנייה הוא דיבר על 13 שנה. יש סבירות גדולה לכך שעשר השנים נמדדות מ-1579, כאשר אדמונד טילני מונה לשר הטקס ונרמז ללילי שהוא יהיה הבא שימונה אחריו. "הוד מעלתך אירחה אותי ברוב טובה כמשרתה הנאמן", הוא אומר, "ועודדתי (אני לא מאז לומר שהובטח לי, אבל ניטעה בי תקווה לכך) לכוון את כל מאמצי למשרת שר החגיגות, וזה עשר שנים שאני ממתין לכך בסבלנות בלתי נלאית". אך ב-1589 או 1590 המשרה הייתה רחוקה ממנו כתמיד - למעשה, טילני החזיק במשרה במשך 31 שנה. 
בעתירה השנייה לילי כתב: "13 שנה שאני משרתה הנאמן של הוד מלכותך ועדיין כלום. [...] אלף תקוות, אבל כולן לשווא. אלף הבטחות - וכלום". לא ברור מה היה גורלו של לילי בחצר לאחר מכן. בלאנט אומר במעורפל שאליזבת "תגמלה" אותו, אבל אין לכך כל ראיה אחרת. אחרי 1590 פחתה בהדרגה ההשפעה של יצירותיו והמוניטין שלהן; הוא מת עני וזנוח בשנים המוקדמות של מלוכתו של ג'יימס הראשון. הוא נקבר בלונדון ב-20 בנובמבר 1606. הוא היה נשוי והיו לו שני בנים ובת.

## השפעה תרבותית
לילי השפיע רבות על מחזותיו של ויליאם שייקספיר, במיוחד על הקומדיות הרומנטיות שלו. השפעתה של "המטאמורפוזה של האהבה" של לילי ניכרת מאוד במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא" (Love's Labour's Lost), וגלתיאה (Gallathea) היא מקור עיקרי עבור "חלום ליל קיץ" (A Midsummer Night's Dream).

## לקריאה נוספת
* ג'ון לילי – מתוך **'אופואס**' (מאנגלית: אביעד שטיר), בתוך 'דחק', כרך יג', 2021. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחזאים אנגלים
קטגוריה:חברי הפרלמנט של אנגליה (לפני 1707)
קטגוריה:ילידי 1554
קטגוריה:נפטרים ב-1606
פסטאווי

**פסטאווי** (בבלארוסית: **Паставы**; בפולנית: **Postawy**, פוסטאווי; ביידיש: **פּאָסטאָוו**) היא עיר בבלארוס, כ-180 ק"מ מצפון למינסק, על גבול ליטא, ועל קו מסילת הרכבת ויטבסק-וילנה. בעיר מוזיאון אורניתולוגי וגלריה לאמנות.

## תולדות העיר
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 1409 כיישוב בשם Posadnik. במאה ה-16 היה זה יישוב פרטי בשם אשמיאני (כיום זהו שמו של יישוב אחר, המצוי כ-120 ק"מ מדרום מערב לפסטאווי). בשנת 1522 נבנתה בפסטאווי כנסיית עץ על שם מרים הבתולה. (הכנסייה חרבה, נבנתה שוב ב-1760 אך חרבה שוב ולא שוקמה.) במלחמת ליבוניה במאה ה-16 הייתה פסטאווי בסיס ממנו שלח הנסיך סטפאן באטורי תגבורות לחזית. בתקופה זו התפרנסו תושבי העיר ממסחר וממלאכה. בסמוך לעיר היו אחוזת אצילים מקומית וכן כנסייה ומנזר פרנציסקנים, שלא קיימים כיום.

במלחמת רוסיה-פולין במאה ה-17 נפגעה העיר ושיקומה נמשך עשרות שנים. הבעלות על העיר עברה בין אצילים שונים, והתעשייה בה התפתחה. תעשייה זו כללה תוצרת נייר, בדים, חגורות, טחנות קמח, מפעל בורסקאות וחנויות שונות. בעת חלוקת פולין השנייה, ב-1793, נכללה פסטאווי בשטח האימפריה הרוסית ומעמד העיר נשלל ממנה. עם זאת, בסוף המאה ה-19 הואץ קצב התפתחותה של העיר, נבנו בה תעשיות נוספות, מספר תושביה עלה והיא חוברה לרשת מסילות הרכבת.

לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הקמת פולין העצמאית, נכללה פסטאווי בשטחה, בתור עיר במחוז וילנה. משנת 1939 השתייכה העיר לבלארוס הסובייטית.

## יהודי פסטאווי
לפני מלחמת העולם השנייה היו בפסטאווי כ-850 יהודים. לאחר כיבוש מערב פולין על ידי הוורמכט בספטמבר 1939 הגיעו לעיר כאלפיים פליטים מהאזורים שנכבשו על ידי גרמניה.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את פסטאווי עם פלישתם לברית המועצות ובאוגוסט הוקם בעיר גטו. חלק מהצעירים בגטו הצליחו לארגן מחתרת ולברוח ליערות, ואף שבו לגטו כדי לגייס יהודים נוספים מהגטו, אך נכשלו בנסיונותיהם אלה.
בדצמבר 1942 נרצחו יהודי הגטו בירי, חלקם בכיכר העיר וחלקם בבורות מחוץ לעיירה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: ערים
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:בורות ירי בשואה
סן קריסטובל (הרפובליקה הדומיניקנית)

**סן קריסטובל** (בספרדית: **San Cristóbal**) היא בירת מחוז סן קריסטובל ברפובליקה הדומיניקנית. העיר נמצאת במרחק של 26 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

## היסטוריה
העיר נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-16, כאשר הספרדים חיפשו זהב באזור.

עם הכרזת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית ב-1844 נחתמה בסן קריסטובל החוקה הראשונה של המדינה.

בעת תקופת הדיקטטורה של רפאל טרוחיו, יליד העיר, נבנו בעיר מספר בניינים מרשימים, בהם כנסיות, מוזיאונים, מלונות ומבני צבא ושלטון.

## כלכלה
בעיר עצמה אין הרבה מקומות עבודה, אך עקב הקרבה לעיר סנטו דומינגו, רבים מתושבי סן קריסטובל הולכים לעבוד שם. מקורות ההכנסה של העיר עצמה כוללים תעשייה, חקלאות ואת נמל העיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
בית שנה

**בית שנה** (בערבית: **بيت شنّة**) היה כפר ערבי בנפת רמלה. תושבי הכפר עזבו או גורשו ב-15 ביולי 1948 במלחמת העצמאות, במהלך מבצע דני. הכפר שכן כ-11.5 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר רמלה, סמוך לכפר סלבית.

יש המזהים את בית שנה עם "השן" המוזכרת בספר שמואל כמקום הסמוך למקום התרחשות קרב אבן העזר השני. 

בסקר הכפרים של שנת 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר בכ-210 תושבים. 
בשנת 1951 הוקם קיבוץ שעלבים דרומית לשרידי הכפר.
שתי ח'ירבות עתיקות שוכנות ממערב ומצפון-מזרח לכפר, ונמצאים בהן יסודות כנסייה ובניינים אחרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
עמית לובן

**עמית לובן** (נולד ב-22 באוקטובר 1946) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-100 מטר חופשי (1963) ושיאן ישראל בשחייה במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי. בעל מדליית כסף מהמכביה השביעית (1965).

## ביוגרפיה
לובן גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.

### 1962
בתחרות שנערכה ביוני 1962 קבע לובן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 59.9 שניות ובכך היה לשחיין הישראלי השני ששחה משחה זה מתחת לדקה. בתחרות שנערכה בכפר המכבי בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.6 שניות, שיפור לשיא של עוזי בק ממכבי חיפה (26.9 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 59.2 שניות. 

באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.8 שניות, אחרי רפאל לדנר מהפועל תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 59.5 שניות.

### 1963
בתחרות שנערכה בכפר המכבי ביוני 1963, קבע לובן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 59.0 שניות, שיפור לשיאו בן השבוע (59.1 שניות). בתחרות שנערכה בכפר המכבי באוגוסט אותה שנה קבע לובן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 58.1 שניות. שיא זה נשבר באוקטובר 1964 על ידי חברו לקבוצה משה גרטל (57.8 שניות).

באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות אישיות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.6 שניות, לפני רפאל לדנר (59.7 שניות) וחברו לאגודה דניאל פרוכטר (1:00.7 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חחופשי בתוצאה של 4:56.6 דקות, אחרי משה גרטל (4:44.9 דקות) וגרשון שפע מהפועל גבעת חיים (4:51.9 דקות).

### 1964
באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר 1964 זכה לובן ב-3 מדליות אישיות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.7 דקות, אחרי משה גרטל (59.5 שניות) ולפני אורי רדליך (1:01.9 דקות), חבריו לאגודה ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי משה גרטל (4:39.3 דקות) ואורי רדליך (5:00.4 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:45.7 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון (2:31.6 דקות) וחברו לאגודה יהושע בר ניב (2:40.9 דקות).

### 1965
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכה לובן במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אורי רדליך, גרשון שפע ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 3:58.7 דקות, אחרי ארצות הברית (3:48.3 דקות) ולפני אוסטרליה (4:00.3 דקות).

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:שער העמקים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
סוף (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
ג'נקוי

**ג'נקוי** (באוקראינית וברוסית: **Джанкóй**, בטטרית של קרים: **Canköy**) היא עיר בצפון חצי האי קרים שברוסיה.

בג'נקוי מפעלים רבים, בהם מפעלי רכב, בטון, טקסטיל, בשר, ועוד. בעיר קיים בית ספר מקצועי טכני.

העיר משמשת כמרכז המנהלי של ראיון ג'נקוי. בשנת 1926 היא הוגדרה כעיר. היא ממוקמת כ-93 קילומטרים מבירת החבל, סימפרופול.

ג'נקוי משמשת כמרכז תחבורתי חשוב, מתחנת הרכבת בעיר יוצאות רכבות לחרקוב, לסבסטופול, ולארמיאנסק.

## יהודים בג'נקוי
יהודים התיישבו בעיר לראשונה במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 התגוררו בעיר 109 יהודים אשר היוו 11.4% מכלל האוכלוסייה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר סניפים של מכבי, החלוץ וצעירי ציון. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמו קולחוזים יהודיים באזור, בסיוע ארגון הג'וינט. תחנת הרכבת בג'נקוי היא מושא השיר היידי "הי ג'נקויה".

בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,397 יהודים, חלקם באוכלוסייה היה 7.1%. הגרמנים כבשו את ג'נקוי ב-31 באוקטובר 1941, מרבית היהודים הצליחו להימלט טרם הכיבוש. בתחילת חודש נובמבר 1941, נורו חמישה עשר גברים יהודים שהואשמו במרד. בדצמבר הקימו הגרמנים גטו בג'נקוי, בגטו נכלאו כשבע מאות מיהודי העיר והסביבה, וכן לא-יהודים שהואשמו בסיוע ליהודים, ושבויי מלחמה סובייטים. הגטו שימש כמחנה עבודה, האסירים הועסקו בעבודות פרך כבניית כביש קרץ'-ארמיאנסק, טטרים מקומיים שמרו על המתחם.

ב-30 בדצמבר 1941 (לפי מקורות אחרים בינואר 1941) נרצחו 443 מאסירי הגטו, מספר יהודים שהצליחו לברוח, יחד עם יהודים שהובאו לג'נקוי ממקומות אחרים נרצחו אף הם, ובכך עלה מספר הנספים עד סוף פברואר 1942 ל-450. בחודש מרץ 1942, נרצחו 241 היהודים שנותרו, ובכך חוסל הגטו. הצבא האדום שחרר את העיר ב-11 באפריל 1944.

## אקלים
האקלים חם מתון, עם חורף מתון בינוני. החורף מתון עם מעט שלג, עם הפשרה תכופה. הקיץ חם ויבש, ארוך. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא -1.5 מעלות צלזיוס, ביולי +23.8 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 400 מ"מ.

## קישורים חיצוניים

על ההתיישבות היהודית:
*
* גלגולו של ניגון: בדרך לאילת עוצרים בדְזַ'נְקוֹיֶה (ב) מתוך הבלוג עונ"ש (עונג שבת) מאת דוד אסף
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קרים: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1926
נטליה אישצ'נקו

**נטליה אישצ'נקו** (ברוסית: **Ната́лья Серге́евна И́щенко**; נולדה ב-6 באפריל 1986) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 19 מדליות זהב.

## ביוגרפיה
נטליה אישצ'נקו נולדה בסמולנסק וגדלה בקלינינגרד. היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית ושחייה צורנית. לאחר מספר שנים הילדה החליטה להתרכז בשחייה צורנית. בגיל 14 היא עברה למוסקבה והצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים.

בשנת 2004 אישצ'נקו לראשונה נשלחה לאליפות אירופה ובשנת 2005 לאליפות עולם בו זכתה במדליית כסף בתחרות אישית ומדליות זהב בתחרויות קבוצתיות וזוגות. בתחרויות זוגות היא השתתפה לצד סבטלנה רומשינה.

באולימפיאדת 2008 אישצ'נקו השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.

אישצ'קנו לא השתתפה התחרויות במהלך שנת 2013 ובסוף השנה ילדה בן.

### אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, זכתה אישצ'נקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית וזוגות. מאז ועד לשנת 2016 היא זכתה ב-19 מדליות זהב באליפויות העולם, כולל 6 מדליות זהב בשנת 2011

### אלופה אולימפית
נטליה אישצ'נקו השתתפה ב-2 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:סמולנסק: אישים
קטגוריה:אלופות עולם בשחייה צורנית
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: שחייה צורנית
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1986
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1986
לה רומנה

**לה רומנה** (בספרדית: **La Romana**) היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית ובירת מחוז לה רומנה. העיר שוכנת על חוף הים הקריבי מול האי קטלינה במרחק של 210 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

## היסטוריה
העיר הוקמה ב-1897 כאשר ניתן זיכיון לחברה קובנית להקים בית זיקוק באזור. ב-1917 הוקמה טחנה גדולה לייצור סוכר מקני סוכר מהמטעים בסביבת לה רומנה. עם זאת התעשייה קרסה עם עליית מחירי הסוכר בעולם בעשורים הבאים.

העיר התאוששה בתחילת שנות השישים כאשר תאגיד אמריקני קנה את הטחנה והתחיל להשקיע בתעשיית הבטון, וכמו כן השקיע סכום של כ-20 מיליון דולר בשיקום לה רומנה ובניית בתי ספר, מרפאות, בתים ותשתיות אחרות לעובדים הדומיניקנים שלהם.

## כלכלה
בניגוד לערים אחרות ברפובליקה הדומיניקנית, מרבית העסקים בעיר נשלטים על ידי חברה אחת – "תאגיד מרכז רומנה". בעיר קרוב ל-100% תעסוקה, כשהרוב עובדים בתיירות או אצל התאגיד.

### תיירות
לה רומנה היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר במדינה, הודות לחופיה ולתשתית התיירות הנרחבת בה. בין האטרקציות בעיר ניתן למנות את אלטוס דה צ'בון, העתק של כפר אירופאי-ים תיכוני מהמאה ה-16, וקסה דה קמפו, אחד ממקומות הנופש הגדולים ביותר ברפובליקה הדומיניקנית.
ממוזער|314x314 פיקסלים|אלטוס דה צ'בון, העתק של כפר אירופאי מסוף ימי הביניים.

## תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי לה רומנה, המציע טיסות לארצות הברית, קנדה, אירופה, איים קריביים אחרים באזור כמו קובה וגם טיסות ליעדי פנים כמו סנטו דומינגו.

## קישורים חיצוניים

* לה רומנה באתר הרפובליקה הדומיניקנית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
קטגוריה:הקריביים: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1897
Roman Candle

**Roman Candle** הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר אליוט סמית'. האלבום הוקלט בשנת 1993 ויצא בשנת 1994.
## הפקה
סמית' הקליט את האלבום כשעוד היה חבר בלהקת Heatmiser. האלבום הוקלט במרתף של J.J. Gonson, חברתו דאז של סמית' ומפיקת הלהקה והיא זו שדחפה אל סמית' לפרסם את האלבום. גונסון אף צילמה את תמונת העטיפה שבה מופיע חבר להקה אחר.

האלבום מתאפיין בצליל גולמי בסגנון לו-פיי. כמעט כל השירים מורכבים משירה וגיטרה וסמית' עצמו הוא שמנגן כמעט בכל הכלים. האלבום הוקלט על טייפ 4 ערוצים. השיר החמישי באלבום, 'No Name #3', הופיע בפסקול הסרט סיפורו של ויל האנטינג יחד עם שירים נוספים מאלבומו השלישי של סמית', Either/Or.

חרף העובדה שחלק מהמאזינים ראו בו חיקוי של סיימון וגרפונקל האלבום התקבל באהדה על ידי המבקרים.

בשנת 2010 יצא האלבום בגרסה מחודשת. בהוצאה המחודשת נעשה שימוש במיקסים המקוריים אולם במאסטרינג מחודש נוקו חלק מחריקות הגיטרה והצליל הפך למעט פחות גולמי ויותר נגיש.

## רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אליוט סמית' למעט 'no name #1' שנכתב על ידי סמית', J.J. Gonson.
# (3:37) Roman Candle
# (3:34) Condor Avenue
# (3:03) No Name #1
# (3:34) No Name #2
# (3:13) No Name #3
# (2:36) Drive all over Town
# (2:30) No Name #4
# (4:38) Last Call
# (3:40) Kiwi Maddog 20/20

## קישורים חיצוניים

* ביקורת על האלבום באתר 'השרת העיוור'

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1994
קטגוריה:אלבומי אליוט סמית'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי אינדי רוק
אלחוטאי

[שמאל|ממוזער|250px| אנשי הקשר של גדוד 8 של [חטיבת הנגב מפעילים מכשיר מ.ק. 19, 1948]]
[שמאל|ממוזער|250px|קשר ב[המרכז הלאומי לאימונים ביבשה|באלי"ש נושא על גבו מ.ק. 91 מוגבר מוצפן במהלך תרגיל לש"ב]]
[שמאל|ממוזער|250px|הלוחם שמימין הוא קשר מפקד החטיבה ונמצא בצמוד אליו בזמן ניהול הקרב ([מבצע רודוס במלחמת ההתשה, ינואר 1970)]]
**אלחוטאי** (גם **אלחוטן** ו**קַשָׁר**) הוא אדם שתפקידו הוא תפעול של מכשירי קשר רדיו.
תפקידי אלחוטאי מתקיימים בהיקף נרחב בפעילות צבאית, לשם שמירת קשר בין הכוחות הלוחמים לבין עצמם ובינם לבין המטה. לשם כך מצויד האלחוטאי במכשיר קשר אחד או במכשירי קשר אחדים. תפקידי אלחוטאי אחדים:
* **קַשָׁר**: חייל בכוחות היבשה העוסק בתפעול ציוד קשר. קשרים פועלים בכל הרמות, החל מיחידה קטנה, כגון טנק או רכב פיקוד, וכלה במטה הכללי. בטנקים מודרניים יש בדרך כלל ארבעה אנשי צוות: מפקד טנק, תותחן, טען-קשר ונהג.
* **[[אלחוטן אוויר]]** או **אלחוטן מוטס**, היה מקצוע של אנשי צוות אוויר בחיל האוויר הישראלי עד לשנת 1972. אלחוטני אוויר שירתו במערך התובלה וטסו על מטוסי B-17 פליינג פורטרס, דקוטה, נורד, קטלינה, אנסון וסטרטוקרוזר.
* **אלחוטן ימי**: קצין אלחוט באוניית צי הסוחר. בחיל הים -איש צוות בספינה, הפועל במסגרת מחלקת גנ"ק  בה.
* **אלחוטן מורס**: מפעיל ציוד לקשר בקוד מורס.

תפקידי אלחוטאי קיימים גם בפעילות אזרחית, למשל באוניות.

## קַשָׁר ציוד קשר נישא
הצורך בקַשָׁר ציוד קשר נישא הוא העובדה שכדי לשמור על אמינות ערוץ התקשורת בעת לחימה יש צורך במכשירי קשר משוכללים בעלי הספקי שידור גבוהים. מכשיר קשר כזה שוקל כמה עשרות קילוגרמים ומקשה על תפקוד נוסף מלבד נשיאתו. על הקשר להיות בעל כושר קרבי מצוין.

### תפקידי קַשָׁר ציוד קשר נישא
*הרכבת המכשיר וכל האביזרים הנלווים אליו (מתאמים, אנטנות, סוללות, מצפין, מגבר, כבלים, אבד"שים ומנשא)
*קיבוע התדרים במכשיר הקשר
*קביעת מצבי הצפנה
*קביעת הספקי שידור
*האזנה לערוצים

קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:מקצועות צבאיים
קטגוריה:קשר רדיו
בית הקברות והאנדרטה האמריקניים בשדה פלנדריה

300px|ממוזער|שמאל
**בית הקברות והאנדרטה האמריקניים ב[[שדות פלנדריה|שדה פלנדריה]]** הם מכלול של בית קברות צבאי ומבנה זיכרון השוכנים בחבל פלנדריה במערבה של בלגיה. זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בבלגיה ממלחמת העולם הראשונה, והקטן שבין בתי הקברות הצבאיים האמריקניים באירופה. נקברו בו 368 חללים.

## מבנה
בית הקברות והאנדרטה שוכנים בעיר וארכם (Waregem), כ-60 קילומטרים ממערב לבריסל. הם הוקמו בסמוך לאתר שדה קרב שבו נגרמו לדיוויזיה האמריקנית ה-91 אבדות רבות במהלך פעולתה (ביחד עם הדיוויזיות ה-37, ה-27 וה-30) בסוף אוקטובר ותחילת נובמבר 1918 – הפעולה הקרבית היחידה של כוחות אמריקניים בבלגיה במלחמת העולם הראשונה.

המתחם משתרע על פני שטח של כ-25 דונמים. שטחו רבוע וסביב כל היקפו נטועים עצים, הממסכים אותו מסביבתו. במרכזו, באמצעה של כיכר פתוחה ושקועה, ניצב מבנה האנדרטה. ארבע חלקות הקבורה המלבניות משתרעות בצמוד לארבע פאות הכיכר. שני צירים אלכסוניים המצטלבים במבנה האנדרטה חוצים את המתחם. הם מחברים בין האנדרטה לבין שערי המתחם שבפינתו המערבית ופינות ישיבה מעוגלות ומוקפות עצים, שהוקמו בשלוש פינותיו הנותרות.

בבית הקברות נקברו 368 חללים, מהם 21 אלמונים. שמונה מהחללים היו יהודים ומצבותיהם עוצבו בצורת מגן דוד. מצבות צלב ניצבות על קברי האחרים.

האנדרטה היא מבנה אבן לבנה גבוה בעל חתך מתומן. בתוכה מצוי מזבח העשוי שיש שחור ולבן, שדגלים (של ארצות הברית, בלגיה, צרפת, בריטניה ואיטליה) ניצבים משני צדדיו. ריהוט המבנה עשוי עץ אלון. בתקרת המבנה קבועה יצירת מוזאיקה.

על לוחות שיש על גבי קירותיה הפנימיים של האנדרטה נחרתו שמותיהם של 43 חללים אמריקנים שמקום קבורתם לא נודע. ציון מיוחד נקבע לצד שמם של אלו שגופותיהם אותרו לימים וזוהו.

שטח בית הקברות נטוע דשא ומשופע בצמחייה.

בקרבת שערי הכניסה לבית הקברות ממוקמים בניין המבקרים ומולו תורן הדגל האמריקני.

בית הקברות והאנדרטה תוכננו על ידי האדריכל פול פיליפ קרה (Paul Pillippe Cret) מארצות הברית ועל ידי ז'אק גרבר (Jacques Greber) מצרפת (אדריכל נוף). הם הוקמו על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ונחנכו ב-8 באוגוסט 1937.

ב-30 במאי 1927, יום הזיכרון האמריקני (ו-9 ימים לאחר טיסתו ההיסטורית לחציית האוקיינוס האטלנטי) טס חלוץ התעופה צ'ארלס לינדברג מעל האתר בטיסת הצדעה והטיל עליו פרחי פרג.

ב-26 במרץ 2014 ביקר באתר נשיא ארצות הברית ברק אובמה בלוויית מלך הבלגים פיליפ וראש ממשלת בלגיה אליו די רופו, והם הניחו זרים במקום. לרגל ביקורם הוצבו דגלוני ארצות הברית ובלגיה לפני כל אחת מהמצבות.

## ראו גם
* בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים אנרי-שאפל
*בית הקברות הצבאי טיין קוט
*בשדות פלנדריה

## קישורים חיצוניים

* 
* סרטון על בית הקברות והאנדרטה בערוץ הוועדה האמריקנית למצבות קרב באתר YouTube

אמריקני שדה פלנדריה
קטגוריה:בלגיה: בתי קברות צבאיים
קטגוריה:בלגיה: אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה
פלנדריה
קשר (מחתרת)

[שמאל|ממוזער|250px|[זיוף תעודות|תעודת הזהות המזויפת של חייקה גרוסמן (בשם הפולני "הָלינה ווֹרוֹנוֹביץ'", שבדה מרדכי טננבוים) בהיותה קשרית במחתרת היהודית בגטו ביאליסטוק]]
בפעילות של מחתרת, **קַשָׁר** הוא חבר המחתרת שתפקידו להעביר ידיעות ואמצעים בין חברי המחתרת לבין עצמם, ובינם לבין גורמים מסייעים, בזכות יכולתו לנוע באופן חופשי יותר מאשר יתר חברי המחתרת. קשר פעל לעיתים גם בצבא סדיר, כאשר הקשר בין הכוחות התקיים באמצעות העברת מסמכים כתובים.

במחתרות היהודית שפעלו בתקופת השואה שימשו נשים כקשריות. לתפקיד נבחרו נשים שחזותן הייתה סלאבית או ארית ככל הניתן, ולעיתים הן צוידו בתעודות זהות מזויפות, שהקלו על תנועתן. קשריות קישרו בין לוחמים באזורים שונים של הגטו, ובין לוחמים יהודיים ללוחמים במחתרות אחרות, כגון המחתרת הפולנית.

## קישורים חיצוניים

* בלהה שילה, משחק הזיקית – סיפורן של הקשריות, באתר "יד ושם"
* 

קטגוריה:מקצועות צבאיים
קטגוריה:מחתרות
חדר מלחמה (ספר)

**חדר מלחמה** (באנגלית: **OP Center**) הוא ספר מתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בין-לאומיים ובסיכול טרור.
## עלילה
החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות חדשה לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שמקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.

המשבר הבין-לאומי הראשון בו נדרש החמ"ל לטפל הוא פיגוע שהתרחש בסיאול באצטדיון שבו קהל של אלפי צופים. בפיגוע נפגעים עשרות אנשים. בעקבות זאת מוזעק פול הוד לבית הלבן. המתיחות בין קוריאה הצפונית, הנתפסת כמי שיזמה את הפיגוע, לבין קוריאה הדרומית מביאה לפתע את האזור כולו אל סף המלחמה. הנשיא הטיל על הוד וצוות החמ"ל לנהל את המשבר העלול להסלים לכדי מלחמת קוריאה שנייה.
### קולנוע
הספר עובד למיני-סדרה בשנת 1995 בכיכובם של הארי המלין (בתפקיד פול הוד), קים קטרל (בתפקיד אשתו שרון) וקרל ווטרס (בתפקיד גנרל רוג'רס).

## קישורים חיצוניים

* 
* אירי ריקין, והפעם, חצי האי הקוריאני, הארץ, 06 בדצמבר 1995, כפי שהועלה באתר "פרש".
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרי 1995
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
אפאדג'אטו

** הר אפאדג'אטו** הוא ההר הגבוה ביותר בגאנה. ההר ממוקם ברכס אגומסטה, שבמחוז וולטה, ליד הכפרים ליאטי ווט וג'יביאלדי, ומתנשא לגובה של 885 מטר (2,904 רגל).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:גאנה: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: הרים
עוזי בק

[ממוזער|שמאל|נבחרת ישראל במחנה אימונים, 1959.מימין לשמאל: [שושנה ריבנר, נוגה הררי, תמר זליג, דורית שרצר, גבריאל גינטר נסט ועוזי בק|250px]]
**עוזי בק** (1937 - מרץ 2022) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-100 מטר חופשי (1954, 1956, 1958 ו-1961). החזיק בשיאי ישראל במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי. במקביל שיחק בנבחרת ישראל בכדורמים.

## ביוגרפיה
בק התאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתו של שלום מאוטנר ובהמשך בהדרכתו של איזיה פייגנבוים. שירת בצה"ל בחיל הים.

בתחרות שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.9 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני נחום בוך (1:04.6 דקות) וגיורא אשכנזי מהפועל תל עמל (1:06.7 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955, זכה בק במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.1 דקות, אחרי יורם מנדלבאום מהפועל גבעת חיים (1:00.6 דקות) ולפני יובל תורן מהפועל אפיקים (1:03.2 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה בק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי (1:00.6 דקות), לפני יורם מנדלבאום (1:01.7 דקות) וראובן שנפר מהפועל גבעת חיים (1:02.5 דקות).

בתחרות שנערכה באוקטובר 1956 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 20 שנים של ארצי (27.2 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.2 דקות, שיא זה נשבר על ידי יורם מנדלבאום באוגוסט 1959 (1:00.1 דקות).

באליפות ישראל שנערכה בחיפה בסוף ספטמבר 1958 זכה בק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.3 דקות, לפני עמירם טראובר מברית מכבים עתיד (1:01.7 דקות) ויצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.7 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1959 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.8 דקות, אחרי עמירם טראובר (1:01.5 דקות) ויצחק לוריא (1:01.8 דקות). נוסף לכך, במשחה ל-50 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 26.7 שניות. שיא זה נשבר בנובמבר 1965 על ידי יורם פן מברית מכבים עתיד (26.6 שניות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1960 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.6 דקות, אחרי דוד וייסמן מברית מכבים עתיד (1:01.2 דקות) ויצחק לוריא (1:01.5 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1961 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.0 דקות.

בק קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.9 שניות. שיא זה נשבר על ידי עמית לובן בספטמבר 1962 (26.6 שניות).

נפטר במרץ 2022.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  תחרות שחייה ארצית, יומן כרמל הרצליה 312, 1960

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בשחיית חופשי
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
OpenSSL

**OpenSSL** היא ספריית תוכנה חופשית שמממשת את פרוטוקול TLS (אבטחת שכבת התעבורה) וקודמו SSL. היא כתובה בשפת C, מממשת פרימיטיבים קריפטוגרפיים רבים ומספקת מגוון רחב של פונקציות והגדרות. כמו כן קיימים ממשקי מעטפת לשפות תכנות אחרות. קיימות גרסאות למערכות הפעלה דמויות יוניקס (סולאריס, לינוקס ומקינטוש ומערכות מבוססות BSD), מערכת ההפעלה OpenVMS וחלונות של מיקרוסופט. IBM מספקת תמיכה למערכת i על OS/400.

TLS הוא פרוטוקול קריפטוגרפי שפותח לאבטחת תעבורת רשת האינטרנט ומיישם את תקן X.509 של ITU-T (מגזר קביעת תקנים בטלקומוניקציה) לתשתית מפתח פומבי, Public key infrastructure - PKI. PKI משתמש בסרטיפיקטים וחתימה דיגיטלית להעברה ואימות של מפתח סימטרי. OpenSSL מבוסס על SSLeay של אריק א. יונג וטים הדסון, מפתחי תוכנה שסיימו באופן לא רשמי לעבוד על הפרויקט בדצמבר 1998 כאשר עברו שניהם לעבוד בחברת RSA.

## רישיונות שימוש
ספריית OpenSSL מופצת ברישיון דואלי לשימוש חופשי. שני הרישיונות דומים לרישיון BSD המקורי עם שינוי הקשור לפרסום.

סעיף הפרסום ברישיונות, הדורש מחומרי הפרסום של תוכנות מבוססות OpenSSL לכלול תיעוד מפורש לכך, מנוגד לדרישות רישיון GPL ולכן עשוי להוות מגבלה במקרה שילוב הספרייה בתוכנות המופצות ברישיון זה. לדעת כותבי הספרייה, זו אינה מגבלה אם OpenSSL נחשבת חלק אינטגרלי ממערכת ההפעלה (לדוגמה: בהפצות לינוקס שונות). במקרה של הפצת דביאן, יהיה קשה לטעון שהיא "ספריית מערכת" וכנראה תידרש תוספת קטנה לרישיון.

## אלגוריתמים
OpenSSL תומך במספר רב של אלגוריתמים קריפטוגרפיים למטרות שונות, בהם:
***צופנים סימטריים**: AES, Blowfish, camellia, SEED, CAST-128, DES, IDEA, RC2, RC4, RC5, 3DES, GOST.
***פונקציות גיבוב**: MD5, MD2, SHA-1, SHA-2, RIPEMD, NDC-2, GOST.
***מפתח ציבורי**: RSA, DSA, דיפי-הלמן, ECC, GOST.

## פרצת אבטחה
באפריל 2014 התגלתה פרצת אבטחה בגרסת OpenSSL 1.0.1 ו-OpenSSL 1.0.2-beta ובמספר גרסאות נוספות, שבה ניתן לחטוף עד 64 קילובתים של מידע רגיש מהשרת באמצעות תת-פרוטוקול הנקרא Heartbeat, שהוא פרוטוקול סינכרון. ההתקפה, הנקראת HeartBleed (פרפרזה על שם הפרוטוקול), מנצלת את העובדה שלא נעשית בדיקת גבולות (Bound Checking), ועל ידי בקשת סינכרון 'מעושה' (הצבת הערך שגוי במשתנה המייצג את גודל ההודעה) גורמת לשרת להפיק תגובה משובשת המכילה מידע מזיכרון היישום. התוקף אינו שולט בתכולת המידע ולמעשה מכיל לרוב מידע אקראי לא מסודר. עם זאת, גוש המידע שנחשף עשוי להכיל אינפורמציה קריטית כמו עוגיות, סיסמאות ואף מפתח מאסטר של השרת. ההתקפה נקייה ואינה משאירה אחריה עקבות. עם המידע שנחשף ניתן לבצע גנבת זהות על ידי התקפת אדם באמצע על השרת. למעשה לחשוף את כל תעבורת הרשת. מפתחי התוכנה המליצו לעבור לגרסה OpenSSL 1.0.1g (שבה תוקנה הבעיה) או לבטל את האופציה Heartbeat. מומחים המליצו להחליף את כל הסיסמאות, ובכל מקרה לא ניתן להציל מידע שהוצפן בעבר.

## ראו גם
* SSL

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קריפטוגרפיה
קטגוריה:ספריות תוכנה
קטגוריה:תוכנה חופשית
יוסף המדאני כהן

**הרב יוסף המדאני כהן** היה רבה הראשי של איראן בין השנים 1993 - 2007.

## קורות חייו
יוסף המדאני כהן נולד בפברואר 1922 במשפחה דתית מסורתית ביזד, איראן.

אביו, אור חיים המדאני כהן, לימד תורה ופסק בענייני הלכה. גם סבו, חג' הילל, היה איש דת ידוע ביזד.

יוסף המדאני כהן התחיל ללמוד תורה תחת הדרכת אביו וסבו, והמשיך את לימודיו בישיבה "מולה דוד" בה הוא הצטיין. בגיל שמונה עשרה עבר לשיראז שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות ולתפקיד של שוחט. בתום לימודיו חזר ליזד שם עסק בהוראה.

בשנת 1946 נישא לנרג'יס לבית ריחניאן ונולדו לו שלושה בנים ושלוש בנות.

בשנת 1977 עבר עם משפחתו לטהראן והתיישב בשכונת פול צ'ובי. הוא שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת באג' סבא וכשוחט.

## פעילותו כרב ראשי
בשנת 1993, לאחר שהרב הראשי של יהדות איראן, אוריאל דוידי, עזב את איראן, מועצת המנהלים של ועד יהודי איראן מינה לתפקיד זה את הרב יוסף המדאני כהן, בנוסף לתפקידיו כאב בית הדין, חבר במועצת הרבנים וראש המועצה ליישוב סכסוכים.

בחודש אוגוסט 2000, הרב המדאני כהן נפגש עם נשיא איראן, מוחמד חאתמי, בפעם הראשונה. ב-2003, הרב המדאני כהן נפגש פעם נוספת עם ח'אתמי בבית הכנסת "סוכת שלום" שבשכונת יוסף-אבאד בטהראן. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא איראן מבקר את הקהילה היהודית מאז המהפכה האיראנית. הרב המדאני כהן אף כיבד את חאתמי לפתוח את ארון הקודש ונשא ביחד איתו תפילה.

הרב המדאני כהן נפטר בטהראן בשבת כ"ז באדר ב' תשע"ד (29 במרץ 2014) לאחר מחלה קשה. את ההודעה על פטירתו מסר מנהיג הקהילה היהודית בפרלמנט האיראני. הוא נקבר בכ"ט אדר ב' תשע"ד בבית הקברות "בהשתייה" שבטהראן. דברי ההספד נאמרו בבית הכנסת באג' סבא בו הוא כיהן כרב במשך שנים רבות, בנוכחות קהל רב.

הממשל האיראני שהיה בקשרים טובים עם הרב המדאני כהן שיגר להלוויה זרי פרחים לאות השתתפות באבל.

אחרי פטירתו של הרב המדאני כהן שינו יהודים איראניים רבים את הסטטוס שלהם בפייסבוק ל"כתר שלנו הוסר"

## קישורים חיצוניים

* כתבה על פטירת הרב המדאני כהן באתר כיכר השבת
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טהראן: רבנים
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1922
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2014
השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו

[250px|ממוזער|שמאל|השר הראשון של [סקוטלנד (מימין) עם איאן פייזלי (במרכז), השר הראשון של צפון אירלנד, וסגנו, מרטין מקגיניס]]
**השר הראשון של [[צפון אירלנד]]** (באנגלית: **First Minister**; באירית: **Céad-Aire**) ו**סגנו** (באנגלית: **deputy First Minister**; באירית: ** leas Chéad-Aire**) הם דיארכיה (שלטון משותף שווה-זכויות וסמכויות) הניצבת בראש הרשות המבצעת של צפון אירלנד ("המועצה המבצעת" או **ממשלת צפון אירלנד**). המשרה המשותפת נוצרה ב-1998 בעקבות הסכם יום שישי הטוב לפי עקרונות הדמוקרטיה ההסדרית. השניים מייצגים את שתי הקהילות המרכזיות, היוניוניסטים-פרוטסטנטים והרפובליקנים-קתולים. עד 2006 הייתה נחוצה הסכמה משותפת של שתי הקהילות על הצמד, ומאז הם נבחרים בנפרד על ידי המפלגה הקהילתית שזכתה ברוב קולות בבחירות לאספה של צפון אירלנד. השרה האחרונה הייתה ארלין פוסטר אשר הודיעה על פרישה בינואר 2017, דבר אשר חייב גם את סגנה, מרטין מקגיניס להתפטר מתפקידו. לאחר הבחירות שנערכו ב-2 במרץ 2017 לא הצליחה פוסטר לגבש קואליציה ומכל מקום תקופת המשא ומתן לא הסתיימה עד לבחירות הבזק בבריטניה ביוני, כך שהמשא ומתן התעכב תקופה נוספת.

## שיטת הממשל
התואר "השר הראשון" זהה לתואר בעלי התפקידים המקבילים בסקוטלנד ובוויילס.

שני נושאי התפקיד שווים בכול, והחלטותיהם מתקבלות יחדיו. עם זאת, בקבלות פנים רשמיות ניצב השר הראשון לפני סגנו.

משרד השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו (Office of the First Minister and Deputy First Minister - OFMDFM) אחראי על התוויית המדיניות ככלכלית, שוויון זכויות, התנהלות מול האיחוד האירופי, מנגנוני השלטון, מדיניות מינויים ציבוריים (בפרט שרי המועצה המבצעת) ותקני ההתנהלות הציבורית.

## היסטוריה
לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב נערכו בחירות ב-1 ביולי 1998. דייוויד טרימבל (יוניוניסט) נבחר לשר הראשון, ולסגנו נבחר שיימוס מאלון.

ב-15 באוקטובר 2002, עקב סירובו של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA) להתפרק מנשקו, נוצר אי-אמון בין שתי הקהילות, וממשלת בריטניה השעתה את פעילות המועצה המבצעת של צפון אירלנד וביטלה את תפקודה העצמאי, לאחר שהשעיה קודמת לשישה שבועות באוגוסט 2001 לא הביאה לפתרון. בתקופת ההשעיה ניהל את צפון אירלנד שר מטעם הממשלה הבריטית (במסגרת "שלטון ישיר" - Direct Rule).

ב-26 במרץ 2007 הודיעו ראשי שתי המפלגות הגדולות של הקהילות, איאן פייזלי ומרטין מקגינס, על הסכמה ללכת לבחירות. משרת השר הראשון וסגנו שבה להתקיים לאחר הבחירות.

## רשימת השרים
מפתח מפלגות:
* DUP - מפלגת האיחוד הדמוקרטית
* UUP - מפלגת האיחוד של אלסטר
* SDLP - מפלגת הלייבור והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית

## ראו גם
* ראש ממשלת צפון אירלנד (1921–1972)
* ראש השרים

## קישורים חיצוניים
* אתר משרד השר הראשון וסגנו
* אוריה בר-מאיר, ממשלה פריטטית - בצפון אירלנד ממשלת אחדות היא חובה, יס מיניסטר, 24 באפריל 2020

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:צפון אירלנד: פוליטיקה
סן פרנסיסקו דה מקוריס

**סו פרנסיסקו דה מקוריס** (בספרדית: **San Francisco de Macorís**) היא בירת מחוז דוארטה ברפובליקה הדומיניקנית. העיר נמצאת בצפון-מזרח המדינה, במרחק של 135 ק"מ מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

## היסטוריה
העיר הוקמה ב-20 בספטמבר 1778, לאחר שספרד הסדירה את הגבולות בהיספניולה עם צרפת ב-1777. מקור השם סן פרנסיסקו דה מקוריס בפרנציסקוס מאסיזי, הקדוש המגן של מסדר הפרנציסקנים שהתיישבו באזור, ובשם האינדיאני של האזור- מקוריקס.

## חינוך
בעיר פועלת שלוחה של האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו, בה לומדים כ-20,000 סטודנטים, וגם האוניברסיטה הקתולית נורדסטנה, שנחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות במדינה.

## תחבורה
בעיר פועלים אוטובוסים, מונית רגילות ומוניות שירות וגם "מוטוקונצ'וס", אופנועים שפועלים כמוניות. אף על פי שישנן תוכניות לצמצם את השימוש בכלי הרכב הזה עקב הסיכון הגבוה בו, הוא עדיין נפוץ בחלקים שונים של העיר.

## קישורים חיצוניים

*  
* 

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1778
GnuTLS

**GnuTLS** היא ספריית תוכנה חופשית שמממשת רכיבי קריפטוגרפיה רבים, בהם TLS,  היא כתובה בשפת C, אך יש לה ממשקים לשפות תכנות רבות.

## ראו גם
* OpenSSL

## קישורים חיצוניים
* 
* https://lwn.net/Articles/529522/
* https://lwn.net/Articles/589205/

קטגוריה:תוכנה חופשית
תחש נהרות אפריקני

**תחש נהרות אפריקני** (שם מדעי: *Trichechus senegalensis*), מין תחש נהרות החי במימי החופים הרדודים של מערב אפריקה.

אורכו של תחש הנהרות האפריקני מגיע עד לכ-4.5 מטרים ומשקלו הוא 360 קילוגרמים. צבעו של תחש הנהרות האפריקני, הוא אפור כשעל גופו גדלות שערות קטנות, חסרות צבע .על השערות גדלים לעיתים קרובות אצות ואורגניזמים זעירים שגורמים לפעמים לצבע חום או ירקרק. תחשי הנהרות האפריקנים מאוד איטיים, והם נעים במהירות של 3 ק"מ לשעה, אל כשהם חוששים מטורפים הם יכולים להגיע עד למהירות של 32 ק"מ לשעה. מאפיין ייחודי (כחלק ממשפחת תחשי הנהרות) הוא התחלופה המתמדת של השיניים הטוחנות - שיניים חדשות מגיחות מאחורי הלסת ומחליפות את השיניים הבלויות שבקדמתה.

מדינות רבות באפריקה שבהם נמצא תחש הנהרות האפריקני הוציאו בול של התחש בין המדינות: קמרון, גאנה, חוף השנהב, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, טוגו וצ'אד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן היינריך פרידריך לינק
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1795
קטגוריה:תחשי הנהרות
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:מגה-פאונה של האוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:מאלי: יונקים
קטגוריה:צ'אד: יונקים
קטגוריה:סנגל: יונקים
קטגוריה:קמרון: יונקים
קטגוריה:חוף השנהב: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה של קונגו: יונקים
קטגוריה:גבון: יונקים
קטגוריה:ניגריה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:פאונת מים מתוקים במערב אפריקה
על כל פנים

ממוזער|אחת הקריקטורות
**על כל פנים** היה מדור קריקטורות שיצר זאב (יעקב פרקש) ופורסם בעיתון "הארץ" בין השנים 1963–1990.

בשנת 1962 נשכר זאב לעבודה בעיתון "הארץ" כקריקטוריסט. בתחילה צייר קריקטורה יומית ששובצה בין דפי המאמרים והדעות. בשנת 1963 קיבל מדור שבועי קבוע במוסף העיתון של יום שישי בשם "על כל פנים". המדור הודפס על גבי כפולת עמודים וכלל לרוב כמה קריקטורות שונות שאוחדו בעזרת מוטיב מרכזי. בכל מדור שיבץ זאב דיוקן עצמי שלו.

בשנת 1968 הופיע קובץ של קריקטורות מן המדור כספר.

## לקריאה נוספת
* זאב, **על כל פנים**; הקדמה: אפרים קישון, ירושלים: א' לוין-אפשטין, 1968.

קטגוריה:קריקטורה בישראל
קטגוריה:הארץ
קטגוריה:זאב (קריקטוריסט)
איגוויי

**סלבלאון דה איגוויי** (בספרדית: **Salvaleón de Higüey**), או בקיצור **איגוויי**, היא בירת מחוז לה אלטגרסיה ברפובליקה הדומיניקנית. העיר, שמכונה לעיתים בירת התיירות של המדינה, נמצאת במרחק של 145 קילומטרים מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

## היסטוריה
בתחילת המאה ה-16 הספרדים רצחו את מרבית התושבים האינדיאנים בני הטאינו שהתגוררו באזור, והקימו במקום יישוב. ב-1508 רשויות המסחר הספרדיות העניקו לאיגוויי ממשל עצמי מוגבל.

בתחילת המאה ה-19 האזור עבר משליטת ספרד לצרפת, וכעבור זמן מה לשלטון האיטי שהשתחררה משלטון צרפת, עד שלבסוף הפך לחלק מהרפובליקה הדומיניקנית עם הכרזת עצמאותה ב-1844.

## כלכלה
כלכלת איגוויי מתבססת על גידולים טרופיים, כמו קנה מצוי, קפה, טבק, קקאו, אורז ותירס, גידול בקר וחזירים, דייג ותיירות.

### תיירות
האטרקציה המרכזית בעיר היא בזיליקת נואסטרה סניורה דה לה אלטגרסיה, בה מוצג הציור "בתולת לה אלטגרסיה", שהובא על ידי מיסיונרים ספרדים בעת הקמתה של איגוויי. בכל שנה ב-21 בינואר נחגג יום בתולת לה אלטגרסיה. יום זה נחשב ליום חופש לאומי ורבבות אנשים מגיעים לקתדרלה ביום זה.

שאר התיירות מרוכזת בעיר הקרובה פונטה קאנה, אשר רבים מתושבי איגוויי מועסקים במלונותיה.

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי פונטה קנה, שנמצא בעיר פונטה קאנה. זהו נמל התעופה העמוס ביותר ברפובליקה הדומיניקנית, גם יותר מנמל התעופה של סנטו דומינגו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
Defense Update

ממוזער|Defense Update הלוגו של
**Defense Update** הוא מגזין מקוון לאמצעי לחימה היוצא לאור על ידי חברת Lance&Shield בע"מ הישראלית.

המגזין נוסד בשנת 1978 על ידי סא"ל במיל' דוד אשל. הוא היה המגזין הבינלאומי הראשון לענייני הגנה שמקורו בישראל וכן המגזין הראשון מסוגו שיוצא לאור באופן פרטי. העורך הראשי הוא תמיר אשל.

בשנות השמונים, היה המגזין בשיא הצלחתו ופורסם במקביל בארבע שפות (עברית, אנגלית, גרמנית וצרפתית). 

במרץ 2012, היו לתפוצת הירחון 220,000 קוראים.

## תחומי כיסוי
תחומי הכיסוי כוללים מערכות קרקעיות ימיות ואוויריות, שו"ב, מערכות ביון, מערכות חי"ר, שיטות לוחמה (תו"ל), כלי רכב מוגנים, מערכות לוחמה עתידיות, כלים בלתי מאוישים, רובוטיקה, תחמושת מדויקת וכן אנליזות של טרנדים מודרניים בטקטיקות לחימה.

## היסטוריה

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר Defense Update

## הערות שוליים

קטגוריה:לחימה
תחנת הכוח הגרעינית בלקובו

שמאל|ממוזער|250px|תחנת הכוח הגרעינית בלקובו
**תחנת הכוח הגרעינית בלקובו** היא תחנת כוח גרעינית שנבנתה בשטח מחוז סראטוב, כ-8 ק"מ מבלקובו. תחנת הכוח מורכבת מ-4 כורים גרעיניים בהספק של 1000 מגוו"ט כ"א ומייצרת בשנה מעל ל-30 מיליארד קווט"ש של אנרגיה חשמלית (כ-20% מסך הייצור של תחנות כוח גרעיניות ברוסיה).

## היסטוריה
החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה בשנת 1977. התחנה ממוקמת על שפת אגם סראטוב, אגם מלאכותי שנוצר בעקבות הקמת תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית במקום. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של מכון לתכנון תחנות כוח בסברדלובסק. בניית תחנת הכוח החלה בשנת 1980. במהלך הכנסת היחידה לניצול התרחשה תאונת עבודה קשה בה נהרגו 14 מעובדי התחנה. בתחנת כוח זה הותקנו כורים גרעינים זהים לאלו שהותקנו קודם לכך בתחנת הכוח הגרעינית של לנינגרד. היחידה הראשונה הופעלה בסוף 1985 והחלה לעבוד באופן מסחרי ב-23 במאי 1986. הפעלה מסחרית של היחידה השנייה הייתה בשנת 1988, השלישית ב-1989 ורביעית ב-1993 (בנייתה הופסקה לאחר אסון צ'רנוביל).

מייד לאחר הפעלת היחידה השלישית באתר החלו עבודות בהקמת יחידות מס' 5 ומס' 6. עבודות אלו הופסקו בשנת 1992. בשנת 2007 תוכנן לחדש את הבנייה לאור תוכנית של חברת רוסאל להקים בקרבת תחנת הכוח מפעל חדש לייצור אלומיניום. בסופו של דבר תוכניות אלו לא מומשו.

להוצאת אנרגיה מהתחנה נבנו קווי 220-550 ק"ו המקשרים את תחנת הכוח עם הרשת הארצית.

סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שמנטרות תנאים סביבתיים באזור של כ-30 ק"מ מתחנת הכוח.

בתחנת הכוח עובדים כ-4,500 אנשים. באתר התחנה ממוקם גם מרכז הדרכה לעובדי תחנות הכוח. במרכז זה עוברים הדרכה עובדי תחנות כוח גרעיניות של רוסיה ומדינות נוספות. תוכניות הדרכה הוכנו בהתחשב בניסיון התפעולי ותקלות שהתרחשו בכול העולם.

במתקני תחנת הכוח בוצעו עבודות מחקריות שאישרו יכולת הציוד להגדיל את ייצור החשמל ב-4%. לאחר אישור הממצאים הוחלט ליישם את ההמלצות בכול תחנות הכוח מאותו סוג הקיימות ברוסיה.

בשנים 2008 ו-2011 באתר ביקרו מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. בהתאם לממצאי הדו"ח הם אישרו שרמת הבטיחות באתר היא גבוהה.

## קישורים חיצוניים

* 

בלקובו
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
בלקובו
קטגוריה:מחוז סראטוב
שי מאיר

**שי (שלום יעקב) מאיר** (נולד ב-24 ביולי 1943) הוא איש עסקים ישראלי, מייסד מוזיאון השעווה הישראלי ומאירלנד, והמנהל של כלבו שלום שפעל במגדל שלום בתל אביב מ-1965 ועד 1989.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250px|שי מאיר (במרכז) עם [גולדה מאיר ופסל השעווה שלה.]]
שי מאיר נולד בשם שלום יעקב מאיר בתל אביב, בנם של רבקה ומרדכי (מוטקה) מאיר. קרוי על שם שני סביו, שלום מאיר ויעקב פרלשטיין. את שנות ילדותו העביר בבית משפחת מאיר בבת ים, שהיווה מוקד עלייה לרגל לראשי המשק, פוליטיקאים בכירים ואנשי החברה הגבוהה בישראל של אמצע המאה ה-20.

סיים את חוק לימודיו במגמה הריאלית בגימנסיה הרצליה. מושפע מאורח חייו וההיסטוריה הספורטיבית של אביו, מרדכי מאיר, ניסה שי מאיר את כוחו כספורטאי. הוא החל לשחק טניס בגיל 10, אז קנה לו אביו את ה"רקטות" (מחבטים) הראשונות, במועדון הטניס של "מלון רמת אביב". באותה עת פעלו בישראל מועדוני טניס ספורים: "מכבי תל אביב", המועדון של "מיקלוש" ממנו צמחה "הפועל תל אביב" ו"מכבי צפון". הוא שיחק במועדון כ־12 שנים. בשנת 1963 הוביל את המועדון יחד עם הטניסאים ירדן פרגמן, אמנון אריאלי ואחרים לליגה הלאומית. הוא השתתף בטורניר הזוגות הראשון של אבות ובנים בשנת 1954 והיה צעיר המתמודדים. בשנות ה-80, כשניהל את כלבו שלום, פרס את חסותו על טורניר זה וארגן 13 טורנירים כאלה, שמהם יצאו המנצחים לאליפות העולם בתחום זה.

מאיר היה גם שחקן כדוריד. יחד עם חבריו דני ירושלמי (לימים שחקן בנבחרת ישראל) ויוסי מליכסון הוביל את נבחרת גימנסיה הרצליה. בשנת 1966 שיחק בנבחרת אס"א תל אביב.

שירת בחיל המודיעין. עשה תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים (MBA) באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.

עם שובו ארצה בשנת 1969 החל לעבוד כמנהל הכספים והחשב של כלבו שלום, אחד מתוך שורה ארוכה של מפעלים ועסקים שהקים אביו יחד עם אחיו ומשקיעים נוספים. בשנת 1971 פרצה שרפה בכלבו שלום, ושי מאיר הוביל את שיפוץ הכלבו עד לפתיחתו מחדש עם מספר חידושים שיווקיים, עיצוביים ואחרים שלא נראו עד אז בישראל. בשנת 1972 התמנה למנהל ראשי (Managing Director) של הכלבו עד למכירתו בשנת 1987.

בשנת 1966 נישא לנילי ולהם 4 ילדים ו-10 נכדים.

בשנת 2009 כתב והוציא לאור את הספר "סיפורם של האחים מאיר" בהוצאת קווים.

## פעילות עסקית וציבורית
במקביל לעבודתו בכלבו שלום, הוביל שי מאיר את תכנונם והקמתם של מוזיאון השעווה הישראלי והמאירלנד במגדל שלום.

בשנת 1973 נפתח "מוזיאון השעווה הישראלי" עם תצוגה של 100 בובות שעווה. המוזיאון נוהל על ידי שי מאיר במשך 14 שנים, ונסגר בשנת 1992.

בשנת 1974 פתח שי מאיר את ה"מאירלנד", פארק שעשועים שפעל בעונת הקיץ על הגג הפתוח במגדל שלום.

בשנת 1980 החל לפעול כחבר ועד בלשכת המסחר של תל אביב ולאחר הבחירות שהתקיימו בלשכה בשנת 1983 מונה לסגן נשיא הלשכה.

במהלך השנים שימש שי מאיר כדירקטור בחברות וארגונים רבים, וביניהם: בנק ירושלים, אוניברסיטת תל אביב, חברת הנפט הלאומית, חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ, מאיר חברה להשקעות בע"מ והאגודה לקידוד המוצר בישראל.

## ראו גם
* האחים מאיר

## לקריאה נוספת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
שי
שי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:שחקני כדוריד ישראלים
קטגוריה:טניסאים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: ספורטאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943