open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צ'יף (הרלדיקה)

[שמאל|150px|דוגמה ל'''ציף''' גולס על [מגן (הרלדיקה)|מגן ארז'ן]]
ה**צ'יף** הוא מטען הרלדי המופיע על שלט אצולה בדוגמת פס רחב לרוחבו של מגן ובגבולו העליון. ישנה מחלוקת בין הכרוזים לגבי רוחבו של הצ'יף, כאשר הוא נע בין חמישית לשליש מרוחבו של המגן כולו, ואולם, אם הצ'יף מוטען במטען כלשהו לרוב רוחבו יהיה שליש. ברוב המקרים יופיע הצ'יף מעל כל מטען אחר, אולם כאשר מדובר במטען כגבול אשר מוענק על מנת להבדיל בין השלט המוטען לשלט אחר, יופיע הגבול מעל הצ'יף.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטענים הרלדיים
רשת האופניים הלאומית

שמאל|ממוזער|250px|קטע הדרך בין באת' לבריסטול
שמאל|ממוזער|250px|שילוט על דרך מספר 8 בקטע ליד הארלץ' שבצפון ויילס
**רשת האופניים הלאומית** (אנגלית: **National Cycle Network**) היא רשת נתיבי אופניים בממלכה המאוחדת, המשתרעת לאורך כ-20,000 קילומטרים ברחבי המדינה ונועדה לשמש רוכבי אופניים שלא ייאלצו להסתכן ברכיבה במקומות כגון כבישים. הדרך הראשונה שהוקמה הייתה בין בריסטול לבאת', והשתרעה לאורך 27 קילומטרים של מסילת רכבת שאינה בשימוש. הרשת הוקמה על ידי קרן הצדקה Sustrans (ראשי תיבות של Sustainable Transport - תחבורה בת קיימא), שקיבלה לשם כך סיוע בגובה 42.5 מיליון לירות שטרלינג מהלוטו הלאומי.

נתיבי הרשת שמספרם מתחיל בספרות 1 עד 6 נמצאים בדרך כלל באנגליה, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-7 נמצאים בדרך כלל בצפון אנגליה ובסקוטלנד, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-8 נמצאים בדרך כלל בוויילס, ואלו שמספרם מתחיל ב-9 נמצאים בצפון אירלנד. לנתיבים הגדולים ביותר יש מספר בן ספרה אחת, ואלו שבאנגליה יוצאים מלונדון לפי מספרם בסדר המתאים לכיוון השעון. לנתיבים אחרים יש מספר בן שתי ספרות, המתחיל בספרה הראשית הרלוונטית.

ברחבי הממלכה פזורים נתיבים אזוריים רבים, המגיעים לעיירות וערים קטנות בעשרה אזורים. כל אזור מחולק ל-9 אזורי משנה. מספר הנתיבים האזוריים מורכבים ממספר האזור הראשי (1 - 9), ולאחר מכן ספרה נוספת. משמעות הדבר היא שברחבי הממלכה יכולים להיות 10 נתיבים אזוריים 12s, בנוסף לדרך הלאומית מספר 12 (לדוגמה). אזורי משנה בעלי מספר זהה באזור ראשי כלשהו לא גובלים זה בזה על מנת להימנע מטעויות, כך שדרכים עם אותו מספר מופרדות זו מזו.

השילוט של הדרך הוא באמצעות אופניים לבנים המצוירים על רקע כחול, ולידם מספר הדרך בלבן. למספר הדרך הלאומית יש רקע אדום, ולדרך אזורית יש רקע כחול.

היא מהווה חלק של רשת EuroVelo.
## קישורים חיצוניים

* 
* רשת האופניים הלאומית באתר Sustrans

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחבורה
שמעון שפירא (משורר)

**שמעון שפירא** (1914 – 5 במאי 2008) היה משורר, אסיר ציון 16 שנים, מסורב עלייה יהודי ליטאי סובייטי, שעלה לישראל ב־1966.

## קורות חיים
נולד בליטא. למד ב״חדר״, אצל מורה פרטי ובוגר הגימנסיה העברית ״אור״ בעיר וילקומיר.
בשנת 1929 נכנס לשורות בית״ר, במשך שלוש שנים היה מפקד פלוגות הכשרה של בית״ר בליטא. שירת בצבא ליטא.
בשנים 1937–1940 עבד כמורה בבית הספר העברי ״תרבות״ בעיירה פזלבה.

ב־1941 נאסר על ידי הנ.ק.ו.ד. עקב פעילותו הציונית והובא לצפון סיביר, לעבודות פרך בכריתת עצים ביערות בחורף, ובבניית רפסודות בקיץ. 16 שנים עבד במחנות שונים של מערכת הגולאג.
ב־1957 שוחרר ועזב את סיביר. מיד הגיש לשלטונות בקשה לעלות לישראל, אולם, לאחר חודשיים קיבל תשובה שלילית, וב־9 השנים הבאות הגיש כל שנה בקשות עלייה לישראל, וב־1966 קיבל היתר יציאה מברית המועצות ויחד עם אשתו ושלושת ילדיו עלה ארצה.
ב־3 באפריל 1966 אושר כאסיר ציון על ידי הוועדה לאסירי ציון, שעל יד הסוכנות היהודית, ונרשם כחבר בארגון אסירי ציון מברית המועצות.

בארץ עבד כפקיד בבנק ישראלי לתעשייה ובבנק הבינלאומי הראשון.

שיריו התפרסמו בעיתון "ברקאי" שביוהנסבורג בקובץ "למדשנים ושיר" ובספר "בלהב המאבק". 
מאז הוציא לאור ספרי שירה נוספים:
* "משירי אסיר ציון", הוצאת סער, 1988
* "ממעמקים", הוצאת גוונים - ליאור, דנה קוד: 362-3711
* "כל החלומות", הוצאת טרקלין, בשנת 2002, 240 עמודים
* "עקבות", הוצאת טרקלין, 1998
* "אופקים", הוצאת טרקלין
* "בדרך לארץ אהבתי", רעננה 2001, כולל אוטוביוגרפיה

נפטר במאי 2008.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:סגל תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:משוררים יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:פעילים ציונים בליטא
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
JSTOR

**JSTOR** (מבוטא "ג'יי סטור", קיצור באנגלית עבור **Journal Storage**, בעברית: **מאגר כתבי עת**) הוא מסד נתונים מקוון שהוקם בשנת 1995, המכיל גרסאות אלקטרוניות של כתבי עת מדעיים רבים ומאגרי מידע אחרים. את מאגר המידע מפעיל ארגון ללא כוונת רווח שבסיסו בניו יורק ובאן ארבור שבמישיגן.

## אודות
בפני מנהלי ספריות אקדמיות עומדת הבעיה של טיפול בכמויות אדירות של כתבי עת שברשותם, שאחסונם וטיפול בהם עולה כסף ותופס מקום. על ידי העברת כתבי העת לפורמט דיגיטלי, אפשר לחסוך בטיפול בכתבי עת, ובה בעת לאפשר לחוקרים ולסטודנטים במוסד גישה אליהם.

כשהושק JSTOR בשנת 1995 הוא הכיל כעשרה כתבי עת בנושא היסטוריה וכלכלה, ופעל בשבע ספריות שונות. בסוף 2012 הכיל האתר כ-1,700 כתבי עת שונים, שבהם 8.2 מיליון מאמרים עם יותר מ-46 מיליון דפים. מנוע החיפוש של האתר מאפשר חיפוש בטקסט המלא של כל המידע המאוחסן בו. בנובמבר 2012 החל האתר לאחסן גם אלפי ספרים סרוקים. 

הגישה למאמרים באתר מתאפשרת בעיקר דרך ספריות ואוניברסיטאות, אשר רוכשות רישיון בעבור משתמשיהן לארכיונים באתר (יותר מ-8,000 ארגונים רכשו רישיון כזה). כמו כן ניתן לרכוש באופן אישי גישה לכתב עת מסוים או למאמר. רוב כתבי העת מאפשרים גישה לגליונות בני כמה שנים ולא לגליונות העדכניים ביותר, כדי לשמור על מוטיבציה לרכוש את כתב העת וכך לא לאבד הכנסה. קרוב לחצי מיליון מאמרים באתר JSTOR, שזכויות היוצרים עליהם פגו, נפתחו לעיון חופשי. בנוסף, תוכנית בשם Register & Read מאפשרת רישום חופשי לאתר, שבמסגרתו מתאפשר עיון ביותר מ-5 מיליון מאמרים, במנות של לא יותר משלושה מאמרים בשבועיים. הסדר עם הספרייה הלאומית מאפשר גישה חופשית (לאחר רישום) למאמרים בעשרות כתבי עת עבריים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מאגרי מידע ביבליוגרפיים
קטגוריה:ספריות דיגיטליות
מעוז (רשת מזון מהיר)

שמאל|ממוזער|250px|לוגו החברה
שמאל|ממוזער|320px|פרסומת של הרשת
**מעוז** (באנגלית: **Maoz Vegetarian**) היא רשת מזון מהיר בינלאומית לממכר פלאפל ומזון צמחוני שהוקמה על ידי ישראלים.

## היסטוריה
הסניף הראשון של "מעוז" הוקם על ידי נחמן מילוא ואשתו סימה בר און, ישראלים אשר בילו שנת שבתון באמסטרדם. בשנת 1991 הזוג קנה חנות לממכר שווארמה ופלאפל במרכז העיר אמסטרדם וכעבור זמן החליטו להתמקד רק בפלאפל. בשנת 1999 נפתח הסניף הראשון מחוץ להולנד. כיום לרשת סניפים ברחבי אירופה, צפון אמריקה ואוסטרליה. בתחילת דרכה, מכרה הרשת בעיקר פלאפל, אולם היום מוכרת מגוון רחב יותר של מזון צמחוני.

## קישורים חיצוניים

* 
* העמוד של מעוז בטוויטר
* 
* Falafel takes over the world, ספי הנדלר, ynet

קטגוריה:רשתות מזון מהיר
יוג'ין קמנקה

**יוג'ין קמנקה** (באנגלית: **Eugene Kamenka**;4 במרץ 1929- 19 בינואר 1994) היה פילוסוף וסוציולוג יהודי-אוסטרלי, היה פרופסור באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה ועמד בראש המחלקה להיסטוריה של הרעיונות.

## אודות
קמנקה נולד בקלן שבגרמניה בשנת 1924, ובשנת 1937, בעקבות  עליית הנאצים לשלטון, ברחה משפחתו לאוסטרליה. הוא למד ב-Sydney Technical High School ואחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת סידני. קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה, על עבודה בנושא "הבסיס האתי של המרקסיזם". העבודה פורסמה בשנת 1962 כספר, והייתה לעבודתו המוכרת ביותר.

היה נשוי לאליס, פרופסור למשפטים באוניברסיטת סידני. היה אב לשני ילדים מנישואים קודמים. הלך לעולמו בינואר 1994 בבית בקנברה, בן 65 במותו.

## מספריו

* *Marxism and Ethics* (1969).
* *The Philosophy of [[לודוויג פוירבאך|Ludwig Feuerbach]]* (1970).
* *The Portable Karl Marx* (1983).
* *Bureaucracy* (1989).


## קישורים חיצוניים
* מודעת אבל בניו יורק טיימס

קטגוריה:מדענים יהודים אוסטרלים
קטגוריה:פילוסופים יהודים אוסטרלים
קטגוריה:סוציולוגים יהודים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:נפטרים ב-1994
סיריוגה

**סרגיי וסילייביץ' פַּרְחומנקה** (ברוסית: **Серге́й Васи́льевич Пархо́менко**; בבלארוסית: **Cяргей **Васільевіч Пархоменка; נולד ב-8 באוקטובר 1976 בהומל, בלארוס), הידוע בשם **סיריוגה** (Серёга), הוא ראפר רוסי ממוצא בלארוסי. סרגיי גדל בשכונת מצוקה. שיריו הם שילוב מיוחד של מוזיקת פולק רוסית עם ביטים מודרניים, ומושכים בעיקר בני נוער.

## ביוגרפיה
אחרי שנתיים של לימודים באחת המכללות במינסק (בירת בלארוס), נסע סרגיי פרחומנקו לגרמניה, שם למד חמש שנים מדעי החברה וכלכלה והתיידד עם הרבה אוהדי ראפ ומפיקים. סרגיי חזר לבלארוס עם רצון להתחיל בקריירת ראפ.
בשנת 2002 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו: Погубили Лялю ("הרסו את חייה של ליאליה").

בשנת 2004 הוא נחל הצלחה עם יציאת הקליפ לסינגל Чёрный Бумер ("ב.מ.וו. שחורה") שצולם בקייב (בירת אוקראינה) על ידי ולדימיר יקימינקו. הקרנת הבכורה של הקליפ הייתה ב-15 בספטמבר 2004 בערוץ הטלוויזיה האוקראיני M-1. השיר והקליפ זכו להצלחה רבה, וקיבלו מועמדות לפרסי MTV ולפרסי Russian Music Awards בקטגוריות "שיר השנה" ו"קליפ השנה". בשנת 2004 השיר Чёрный Бумер, עלה למקום הראשון במצעדי הפזמונים של MTV RUSSIA, Муз-ТВ והערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית (אפיק 181 ב-yes) וגם בתחנות הרדיו המובילות במדינה.

בשנת 2006, יצא הקליפ של סיריוגה "גיר הגורל או שירת טמרלן" (Мел Судьбы или песня Тамерлана) שהיה לפסקול של הסרט "משמר היום" (Дневной дозор).

בשנת 2007 סיריוגה הופיע בתוכנית "שרים עם כוכבים" (Две звезды). בתוכנית הוא שר יחד עם הפוליטיקאי השנוי במחלוקת, ראש המפלגה הליברלית וסגן יו"ר הפרלמנט, ולדימיר ז'ירינובסקי (Владимир Жириновский) שלא ידע לשיר כלל. לאור העובדה הזאת רוב העבודה בשירה הייתה על כתפיו של סיריוגה. והוא הוכיח שהוא שולט הייטב לא רק בראפ, אלא גם בסגנונות אחרים כגון: שירי ילדים (שיר הפיראטים מהסרט המצויר "אי המטמון"), שירה עממית ("רכבת, תעצרי"), פריטי פופ ("השיר המזרחי"), שירי מולדת ("החוף שלי") וכו'.

בשנת 2016 הוא הוציא וידאו קליפ על בו שר ביחד עם ביאנקה. השיר היה מועמד לקבלת פרס של MusicBox.

עוד שירים שכבשו את מצעדי הפזמונים בערוץ הראשון, MTV ו-Russian Music Box הם:
* מיליון דולר ארצות הברית (Миллион Долларов США)
* ליד ביתך (Возле Дома Твоего)
* מסתובבים (Кружим)

## King Ring
קינג רינג היא חברת תקליטים המתמאצת בראפ (כמו חברת תאקט של סאבלימינל). הם מקדמים בשוק שלושה מותגים: סיריוגה (Серёга), מקס לורנס (Макс Лоренс) וסאצורה (Сацура).

## דיסקוגרפיה
*2004 - Moy Dvor - (ברוסית: "השכונה שלי")
*2005 - Discomaleria - (ברוסית: "דיסקומלריה")
*2007 - Ne Dlya Prodazhi - (ברוסית: "לא למכירה")

## קישורים חיצוניים

* 

* ב.מ.וו. שחור
* מיליון דולר ארצות הברית
* ליד ביתך
* מסתובבים

קטגוריה:זמרים רוסים
קטגוריה:ראפרים רוסים
קטגוריה:זמרים בלארוסים
קטגוריה:אמנים רוסים הידועים בשם במה
קטגוריה:רוסים ממוצא בלארוסי
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1976
דיאן ד'אנדואן

שמאל|ממוזער|200px
**דִיאָן ד'אנְדוּאָן** (מצרפתית: **Diane d'Andoins** או **Diane d'Andouins**; 1554–1620), המכונה "קוריסאנד היפה" (la belle Corisande), נודעה כפילגשו של אנרי, מלך נווארה (מאוחר יותר אנרי הרביעי, מלך צרפת).

דיאן ד'אנדואן נולדה בעיירה אגטמו (כיום במחוז לאנד שבחבל אקיטן בצרפת) כבתם של פול, בארון ד'אנדואן ושל מרגריט דה קאונה. ב-21 בנובמבר 1568 נישאה לפיליבר דה גראמון, רוזן גיש ומושל העיר באיון, אחרי שהיו מאורסים במשך שנתיים. ב-1580 פיליבר מת כתוצאה מפציעה ודיאן מצאה את עצמה כאלמנה בת עשרים ושש שנה. מנישואים אלה נולדו שני ילדים: אנטואן השני, דוכס גראמון, ובת בשם קתרין.

כאישה שנודעה בשל יופייה ובשל חינוכה כבת אצולה, היא הייתה אשת אהבהבים שהזדהתה עם קוריסאנדה - גיבורת ספרו של גארסי רודריגז דה מונטאלבו "אמאדי של גאליה", ואימצה לעצמה את שמה.

אנרי, מלך נווארה הפך למאהבה הנלהב, והיא השיבה לו אהבה, ונשארה נאמנה לו במשך כל ימי חייה. בתקופת מלחמות הדת בצרפת כאשר לחם נגד הליגה הקתולית ונגד אנרי השלישי, מלך צרפת, מכרה את יהלומיה והעמידה לרשותו את כל רכושה. הוא כתב לה בדמו הבטחת נישואים, אך לא קיים את הבטחתו.

זאת ועוד, ב-1584, אחרי מותו של פרנסואה, דוכס אנז'ו שהיה יורש העצר של ממלכת צרפת, דיאן ד'אנדואן שימשה כבאת כוח של אנרי, מלך נווארה שתבע לעצמו תואר זה, וייצגה אותו בשיחות שהתנהלו עם אנרי השלישי. מישל דה מונטן, מחבר המסות, שהיה ידידו של אנרי, מלך נווארה, והיה מקובל גם על אנרי השלישי, שימש לה כיועץ.

אחדים מחוקרי שושלות היוחסין מייחסים לאנרי, מלך נווארה ולדיאן ד'אנדואן בן בשם אנטואן.

ב-1620 מתה דיאן ד'אנדואן כאישה נשכחת בטירת אגטמו, שבה נולדה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אצולה צרפתית
קטגוריה:אנרי הרביעי, מלך צרפת
קטגוריה:נשים במאה ה-16
קטגוריה:נשים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1554
קטגוריה:נפטרים ב-1620
פרננדו השלישי, מלך קסטיליה

**פרננדו השלישי** (5 באוגוסט 1199 - 30 במאי 1252) היה מלך קסטיליה משנת 1217, ומלך לאון משנת 1230, ובכך החל את תהליך האיחוד של ספרד.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|330px|על מצבתו של פרננדו השלישי ניצבת כתובת ב[עברית, המהווה עדות למעמדם הגבוה של היהודים בחברה הכללית בחצי האי האיברי במהלך תור הזהב של יהודי ספרד]]
פרננדו השלישי נולד ב-5 באוגוסט 1199 להוריו אלפונסו התשיעי, מלך לאון ובֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה. פרננדו ירש את ממלכת קסטיליה מאימו ברנגלה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ולחם באביו שניסה לכבוש את נחלתו. בשנת 1230 מת אביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ופרננדו ירש אף את ממלכת לאון. מעתה ואילך שתי הממלכות היו מאוחדות תחת השם ממלכת לאון וקסטיליה או בפשטות הכתר של קסטיליה. לאחר מכן כבש פרננדו השלישי את עמק נהר הגואדלכביר כולל העיר סביליה. פרננדו נהג לשבת בכיכר זוקודובר בטולדו להאזין לעם ולחרוץ משפט.

ב-30 במאי 1252 מת פרננדו השלישי, ובנו אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.

בשנת 1671 הוכרז קדוש על ידי הכנסייה.

## משפחתו
בשנת 1219 התחתן פרננדו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה (1221–1284)
* פדריקה מקסטיליה (1223–1277)
* פרננדו (1225–1248)
* לאונור (1225 - לא ידוע)
* ברנגלה (1225–1279)
* אנריקה מקסטיליה, הסנטור (1230–1303)
* פליפה מקסטיליה (1231–1274)
* סנצ'ו מקסטיליה (1233–1261)
* מנואל מקסטיליה (1234–1283)
* מריה (1235)

בשנת 1237 התחתן אלפונסו עם ז'אן, רוזנת פונתייה, בתם של סימון, רוזן פונתייה ומארי, רוזנת פונתייה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
* פרננדו, רוזן אאומלה (1239–1260)
* לאונור מקסטיליה, רוזנת פונתייה (1241–1290)
* לואיס מקסטיליה (1243–1269)
* סימון (1244)
* חואן (1245)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אצולה ספרדית
קטגוריה:מלכי קסטיליה
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 1199
קטגוריה:נפטרים ב-1252
דיכלורומתאן

ממוזער|הדמיה תלת־ממדית של מולקולת דיכלורומתאן
ממוזער|דיכלורומתאן, איור דו־ממדי
**דיכלורומתאן** (באנגלית: **Dichloromethane**; ידוע גם בשמות **מתילן כלוריד** - Methylene Chloride, ו**דיכלוריד** - dichloride) הוא תרכובת אורגנית נוזלית וחסרת צבע, שנוסחתה היא CH2Cl2. התרכובת הוכנה לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי אנרי ויקטור רניו בשנת 1840. היא נמצאת בשימוש נרחב כממס בתעשייה וחשודה כמסרטנת. המסיסות במים נמוכה ויורדת ככל שהטמפרטורה עולה: 25.6 גרם לליטר ב 15°C ו 5.6 גרם לליטר ב 60°C. החומר מסיס  בממסים אורגניים כדימתיל אתר ואתנול. דיכלורומתאן אינו מעודד הצתה, אך כאשר הוא מעורבב עם חומרים דליקים הוא בוער.

## הפקה
דיכלורומתאן מופק על ידי חימום של כלורומתאן או מתאן עם כלור ב 400-500 מעלות צלזיוס. בטמפרטורות אלו, המתאן והכלורומתאן עוברים סדרה של תהליכים והופכים בהדרגה לתרכובות בעלות יותר אטומי כלור:

: CH<sub>4</sub> + Cl<sub>2</sub> → CH<sub>3</sub>Cl + HCl
: CH3Cl + Cl2 → CH2Cl2 + HCl
: CH2Cl2 + Cl2 → CHCl<sub>3</sub> + HCl
: CHCl3 + Cl2 → CCl<sub>4</sub> + HCl

התוצר של השינויים האלו הוא תערובת של כלורומתאן, **דיכלורומתאן**, וכלורופורם. תרכובות אלו מופרדות באמצעות זיקוק.

## שימושים
הנדיפות של הדיכלורומתאן והיכולת לערבב איתו מגוון רחב של תרכובות אורגניות הפכו אותו לממס שימושי עבור תהליכים כימיים רבים. חששות לגבי ההשפעות שלו על הבריאות הובילו לחיפוש אלטרנטיבות ליישומים אלה. שימוש נרחב נעשה בחומר זה כמסיר צבע. בתעשיית המזון נעשה בו שימוש במינונים נמוכים בתהליך הפרדת הקפאין מקפה ותה וכן להכנת תמציות טעם.

דיכלורומתאן משמש ל כימית של חומרים פלסטיים מסוימים. למשל, הוא משמש כדי לאטום את הציפוי של חוטי חשמל. משמש לעיתים קרובות כמרכיב העיקרי של דבקים לריתוך פלסטיק.

## רעילות
הנדיפות הגבוהה של הדיכלורומתאן גורמת למפגע נשימה חריף. חשיפה גבוהה לשאיפתו הביאה לנוירופתיה אופטית והפטיטיס. מגע עור ממושך עלול לגרום להמסת חלק ברקמות השומן של העור וכתוצאה מכך גירוי בעור או כוויות כימיות. הדיכלורומתאן חשוד כמסרטן בבני אדם, כפי שהיה קשור לסרטן הריאות, סרטן הכבד וסרטן הלבלב בחיות מעבדה. במדינות רבות מוצרים המכילים דיכלורומתאן חייבים לשאת תוויות אזהרה על הסיכונים הבריאותיים. השימוש בדיכולרומתאן במדינות האיחוד האירופי כמסיר צבע נאסר על צרכנים ואנשי מקצוע רבים.

## בטיחות
נדרש אוורור מלא של האזור בו הדיכלורומתאן מאוחסן או נמצא בשימוש. יש להחזיק ציוד מיגון נשימתי אישי.
על העובדים בקרבת החומר ללבוש ביגוד מגן אטום, כולל מגפיים, כפפות, חלוק, סינר או סרבל, בהתאם, כדי למנוע מגע עור. נאופרן הוא חומר מומלץ עבור ציוד מגן אישי. גומי טבעי ופוליוויניל כלוריד אינם חומרים מומלצים עבור ציוד מגן אישי. אורך חיי המדף של החומר ישתנו בהתאם לרמות הריכוז, הטמפרטורה, הלחות וקצב העבודה.

הגנה על העיניים: שימוש במשקפי מגן כימיים ו/או מגן פנים מלא. יש להחזיק מתקנים לשטיפת עיניים מהירה לשירות העובדים באזור העבודה.

בקרת אמצעים אחרים: אין להשתמש במערכת מיזוג אוויר במעגל סגור בגלל היווצרות של תרכובות רעילות המסוגלות לגרום לשיתוק עצב הגולגולת.

כרטיס הבטיחות המומלץ בישראל הוא של ה-ICSI מס' 0058. מספר או"ם 1593.

## ראו גם
* שאיפת ממסים נדיפים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:זיהום אוויר
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:ממסים אפרוטיים
קטגוריה:כלור: תרכובות
העולם של אתמול

**העולם של אתמול** (בגרמנית: **Die Welt von Gestern**) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הסופר היהודי-אוסטרי שטפן צווייג שפורסם לאחר מותו בשנת 1942.

הספר נכתב בתקופת גלותו של צווייג בעקבות עליית הנאציזם. במהלך הכתיבה, בשנת 1938, עקר צווייג מאוסטריה לאנגליה, ומאוחר יותר גם לברזיל. בספר מתאר צווייג את תחושת הניכור והעקירה שחווה כיהודי וכאינטלקטואל שנאלץ לעזוב את מולדתו. הספר נחשב ליצירה מרגשת ומעמיקה על עידן שחלף, והוא מהווה עדות אישית ותרבותית לטרגדיה של אנשי הרוח היהודים-גרמנים במאה ה-20.

כתב היד של העותק הראשון של הספר נשלח אל המו"ל יום לפני התאבדותם המשותפת של צווייג ואשתו השנייה, שרלוט (לוטה) אלטמן, ב-22 בפברואר 1942. המהדורה הראשונה יצאה לאור בסטוקהולם באוקטובר 1942.

הספר מתאר את חייו של צווייג דרך פרספקטיבה היסטורית-תרבותית, תוך שהוא משחזר את התפתחותה ושקיעתה של אירופה מאז ילדותו ועד עליית הנאצים. צווייג, שאירופה הייתה משאת נפשו, מתאר את נעוריו בווינה התרבותית והמשגשגת. הספר ממשיך ומתאר את חייו של צווייג לאורך השנים, את עבודתו בהוצאת אינזל ואת המתרחש באירופה. הספר מתעד גם את הזעזוע האדיר שחש צווייג עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והשנייה, ואת "גסיסת" הציוויליזציה האירופית כפי שהכיר אותה.

כמו כן, מתאר צווייג מפגשים ודמויות נערצות עליו, כגון תומאס מן, הוגו פון הופמנסתאל, תאודור הרצל, זיגמונד פרויד, אמיל ורהארן, מקסים גורקי, ורודולף שטיינר.

באחרית הדבר באנגלית מסופר כי צוויג עודד את כל מיודעיו לכתוב יומן אישי, ואפילו ביוגרפיה, כי האמין שלכל אדם סיפור חיים מעניין.

## תרגומים לעברית
* תרגם ברוך קרופניק, צדוק ליינמן תל אביב, 319 עמודים, 1944
* תרגם צבי ארד, זמורה ביתן תל אביב, 317 עמודים, 1982
* תרגם צבי ארד, אחרית דבר גלילי שחר, זמורה ביתן תל אביב, 350 עמודים, 2012

## ראו גם
* המגדל הגאה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* צווייג מתאר את כניסת הגרמנים לאוסטריה (האנשלוס) בספרו **העולם של אתמול**, באתר יד ושם.
* , באתר ארכיון האינטרנט.

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות אוסטרית
קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרי שטפן צווייג
קטגוריה:ספרי 1943
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
הזמן הירוק

**הזמן הירוק** הוא שבועון העוסק בעולם הקיבוצים ויוצא לאור על ידי חברת "כנס מדיה". בשנת 2020 נחתם הסכם בין התנועה הקיבוצית לבין חברת "כנס-מדיה" על כניסה לשותפות בשבועון "הזמן הירוק".

## היסטוריה
השבועון החל דרכו במרץ 1979 בשם "**הדף הירוק**" כחלק המוקדש לנעשה בתנועה הקיבוצית בתוך העיתון היומי "על המשמר". הוא הופיע פעם בשבועיים, בדרך כלל בימי ד' בשבוע. לאחר מכן (אפריל 1982) הפך למוסף של על המשמר. עד לאיחודה עם התק"ם, שימש "הדף הירוק" כשבועון של תנועת הקיבוץ הארצי. "הדף הירוק" היה במשך רוב שנותיו הראשונות מוסף דו-שבועי ואחר כך שבועי של תנועת הקיבוץ הארצי שצורף לעל המשמר. לאחר ש"על המשמר" נסגר במרץ 1995, המשיך להופיע בהוצאת הקיבוץ הארצי וכעבור זמן מה החל לצאת לאור ברשת המקומונים של מעריב.

במהלך השנים היו כמה ניסיונות לאחד את הדף הירוק עם "עיתון הקיבוץ" (שהיה מזוהה עם התק"ם) שיוצא כיום בהוצאת ידיעות אחרונות. כבר בדצמבר 1989 הוקם צוות משותף לשתי התנועות הקיבוציות לבחינת העניין והוחלט על איחוד העיתונים. אולם עקב מערכת הבחירות ב-1992 שבה התמודדו העבודה ומפ"ם ברשימות נפרדות נזנחה ההחלטה. באמצע שנות ה-90 הפך העיתון לחלק מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2007, אחרי שתנועות הקיבוץ הארצי והתק"ם התאחדו ליצירת התנועה הקיבוצית, הוחלט בשנית לאחד את שני העיתונים. מתנגדי ההצעה הביעו חשש שעיתון אחד יהיה שופר של ההנהגה ויחשוש לבקר אותה בעוד שמצד שני טענו שיש לאחד כוחות כדי לזכות בהד ציבורי ותפוצה רחבה יותר ושעבודה עם ידיעות אחרונות עדיפה ממעריב שקטן ממנו. באפריל 2014 יצאה התנועה הקיבוצית כנגד המשך הפצתו של העיתון במקביל לידיעות הקיבוץ ובניגוד להחלטת התנועה הקיבוצית.

ב-2007 הופץ "הדף הירוק" ב-25 אלף עותקים, כ-20 אלף מהם חולקו חינם בקיבוצים וכחמשת אלפים נמכרו בתשלום למוסדות וגופים חיצוניים.

משנת 2019 מופץ העיתון ב-40 אלף עותקים על ידי חברת "כנס מדיה" לה הוא שייך.

במרץ 2011 רכשה אי די בי חברה לאחזקות, שהייתה אז בשליטת נוחי דנקנר את קבוצת מעריב, כולל השבועון הזמן הירוק תמורת 147 מיליון ש"ח. בתקופת שליטתה בעיתון, הזרימה קבוצת אי די בי על פי ההערכות מעל 300 מיליון שקלים כהשקעה, אך בספטמבר 2012, ללא חובות העסק וללא בית הדפוס, לשלמה בן צבי (שהחזיק בעיתון "מקור ראשון") תמורת 85 מיליון שקלים בלבד. במהלך המחצית השנייה של 2014 העביר בן צבי את השליטה במעריב לידי אלי עזור ואת אתר nrg לידי שלדון אדלסון. בידי משפחתו של בן צבי נותרה השליטה ב-11 השבועונים והירחונים אשר במקור היו שייכים לקבוצת מעריב. כתבי העת יוצאים לאור על ידי חברת "תכלת תקשורת" בניהולו של עקיבא גולדבלום, אחיו של בן-צבי, ובשליטתה של שרה ג'ו, אשתו. בשנת 2018 נקלעה חברת "תכלת תקשורת" לקשיים, ומכרה את השבועון לחברת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות".

## עורכי העיתון
החל משנת 2006, ערכה את העיתון אורית פראג מקיבוץ דפנה. במרץ 2011 החליף אותה בתפקיד העורך יעקב לזר.

## ראו גם
* קו למושב

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* "הזמן הירוק" באתר עיתונות יהודית היסטורית

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:מעריב
קטגוריה:מקומונים
קטגוריה:הקיבוץ
סטיבן גובזר

**סטיב גובזר** (באנגלית: **Steven S. Gubser**; 4 במאי 1972 – 3 באוגוסט 2019) היה פיזיקאי אמריקאי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו התמקדו בפיזיקה תאורטית של חלקיקים ובמיוחד בתורת המיתרים.

## אודות
כשהיה בתיכון, בשנת 1989 זכה באולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית והיה לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר. הוא זכה גם במדליית כסף שנה אחר כך באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית. הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1998. סטיב גובזר עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1998 ל-2000. ב-2001 כיהן כפרופסור לפיזיקה תאורטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובהמשך השנה מונה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון, משנת 2005 כיהן כפרופסור מן המניין בפרינסטון. מחקריו עסקו בתורת המיתרים, והסבירו כיצד היא עוזרת בהבנת חורים שחורים.

היה ממניחי היסוד לתורת CFT, הקושרת בין תורת השדות הקוונטית לניסוחים לכבידה בתורת המיתרים או התורה המאוחדת.

בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון ספרו "The Little Book of String Theory", ספר מדע פופולרי המציג לקורא את תאוריית המיתרים.

גובזר היה עמית גוגנהיים.

גובזר נהרג ב-3 באוגוסט 2019 בתאונת טיפוס על צוק בשאמוני שבצרפת.

## ספריו

* **The Little Book of String Theory**, Princeton University Press, 2010


## קישורים חיצוניים

* אתר אישי באוניברסיטת פרינסטון
* דף אישי באתר אוניברסיטת פרינסטון
* הרצאה בנושא תורת המיתרים

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:הרוגי תאונות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
שוונג (אתר אינטרנט)

שמאל|לוגו האתר|250px
**שוונג** (באנגלית: **Shvoong**) היה אתר אינטרנט שפרסם תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ב-34 שפות שונות ומתפרסם ב-160 מדינות. התוכן באתר לא עולה כסף, והמשתמשים מקבלים תמורה כספית בעבור תרומת התוכן. אתר שוונג מחלק 10% מרווחיו החודשיים עם קהילת הכותבים שלו, כעמלות המבוססות על הפופולריות של התוכן.

האתר כלל תכנים קצרים בלבד-תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ביניהם: עסקים, מדע, מדעי הרוח, חדשות, אמנויות, ביקורות מוצרים, בידור ותיירות. השימוש באתר ובתכניו היה חינם, והמשתמשים יכלו לקרוא וגם להוסיף תכנים משלהם, עם אפשרות להרוויח עמלות.

רוב התכנים המפורסמים בשוונג נוצרו על ידי משתמשי האתר, אבל חלק מן התכנים בשוונג סופקו על ידי גופים אקדמיים שונים וספקי תוכן מרחבי העולם. כל תוכן (תקציר או ביקורת) הוצג לצד קישורים רלוונטיים וציטוט מקורות המאמר.

רמת התכנים של שוונג הייתה מושא לביקורת, מכיוון שלא היה לאתר צוות עורכי ומבקרי תכנים, וכל תהליך הבקרה, הדירוג וסינון התכנים, נעשה על ידי קהילת המשתמשים עצמה.

בעלי חברת שוונג הם אבי שקד, מבעלי חברת 888 אחזקות ומי שבעבר רץ לכנסת כמועמד במפלגת העבודה, ואבנר אברהמי, עיתונאי ב"הארץ". מנכ"ל החברה ואחד ממקימיה הוא אייל ריבלין.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* ביקורת על אתר שוונג - באתר Associated Content
* כתבה וביקורת על אתר שוונג - באתר עיתון American Chronicle

קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים שנסגרו
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2005
קדנצה (הרמוניה)

**קָדֶנְצָה** (מלטינית: **cadentia**, "נפילה") היא מהלך הרמוני בן שני אקורדים לפחות החותם משפט מוזיקלי, חטיבה מוזיקלית, פרק או יצירה שלמה. ישנן גם קדנצות קצביות, שהן מקצב החותם קטע. הקדנצות מאפשרות למאזין לדעת מתי נגמר כל משפט, או קטע, ומתי הוא הולך להמשך, ניתן להשוות אותן לפיסוק. ישנן קדנצות "חלשות" או "חזקות" הקובעות אם המנוחה מהתנועה ביצירה היא רק רגעית, או שהיא מסמנת את סיומו של המשפט. את כח הקדנצה ניתן לקבוע על פי תחושת הסיום שהיא נותנת, התלוי במידה רבה במיקום שלה בתוך המקצב ובצורה והסוג שלה. לקצב הרמוני יש השפעה גדולה על הקדנצה.

## סוגי קדנצות
ישנם מספר סוגים של קדנצות מקובלות, אשר מושתתות על מהלכים הרמוניים מובהקים: 
* **קדנצה אותנטית**: מהלך הרמוני מדרגה V לדרגה I (דומיננטה -> טוניקה). קדנצה זו נחלקת לשני סוגים: קדנצה אותנטית **מושלמת**, שבה שני האקורדים מובאים במצב יסודי, כלומר, תו היסוד שלהם נמצא בקו הבס, וכמו כן בדרגה הראשונה חייב צליל היסוד להופיע אף בקו הסופרן, וקדנצה אותנטית **בלתי מושלמת**, הנחלקת בתורה לשלושה סוגים: לא מושלמת בדרגת בסיס, ההבדל היחיד של קדנצה זו מהמושלמת הוא שהסופרן הוא לא בתו הבסיס של האקורד אלא בטרצה או בקווינטה, קדנצה לא מושלמת בהיפוך בה לפחות אחד האקורדים מובא באחד ההיפוכים. וקדנצה בלתי מושלמת מושהה, שהטון המוביל בדומיננטה מושהה.
* **חצי קדנצה** או **אתנח דומיננטי**: כל קדנצה המסתיימת על הדרגה ה-V, בין אם קודמת לה הדרגה השנייה, הרביעית, הראשונה או דומיננטה שניונית. למעשה כל אקורד המוליך לחמישית יכול לעבוד במסגרת חצי קדנצה (גם למשל אקורד גרמני) שהיא חלשה יותר מהקדנצה האותנטית, ומהווה רק עצירה קצרה.
* **קדנצה פְּלָגאלית**: מהלך הרמוני מדרגה IV לדרגה I (סובדומיננטה -> טוניקה). מכונה גם "קדנצת אמן" בגלל שהיא נפוצה בהרמון של הטקסט "אמן" בשירים דתיים ובתפילה. ישנם חוקרי מוזיקה, כגון ויליאם קאפלין, הטוענים שהקדנצה הפלגאלית לא קיימת כיוון שהיא לא נותנת תחושה של סיום, אלא רק מרחיבה את הטוניקה.
* **קדנצה מדומה** (cadenza d'inganno) נקראת גם סיום מדומה, קדנצה בסופו של משפט מוזיקלי, אשר עוברת לרוב מהדרגה ה-5 בסולם, הדומיננטה, לכל דרגה בעלת אופי של טוניקה, שאינה I. באופן טיפוסי, המעבר הוא לדרגה ה-6 בסולם, אך גם המעבר לשנייה אם היא מינורית, או לרביעית במצב סקסט, נפוץ למדי. הקדנצה המדומה מאופיינת כמתח מוזיקלי שלא נפתר למקום ה"טבעי", שהוא בעצם הטוניקה של הסולם, ועל כן שמה. לאחר הקדנצה המדומה לרוב תבוא קדנצה רגילה שתוביל בחזרה לדרגה הראשונה, ול"נחת" בהרמוניה. בתקופה הקלאסית, ובייחוד ביצירותיו של מוצרט הסיום המדומה היה רמז מקדים לסוף הקטע. בסימפוניה התשיעית של מאהלר, בפתיחה של הפרק האחרון, ישנו רצף ארוך של קדנצות מדומות, מחמישית לרביעית סקסט. סוג נוסף של קדנצה מדומה היא הקדנצה המתחמקת, בה הדרגה החמישית ניתנת במצב סקונד אקורד כשהבס הוא הספטימה של האקורד.
* **קדנצה פיקארדית**: מכונה לעיתים "פיקרדיאנית". בתקופת הבארוק נפוצה האפשרות לסיים יצירה או פרק הכתובים בסולם מינורי, באקורד עם טרצה גדולה, כלומר באקורד מז'ורי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:הרמוניה
רב פפי

**רב פפי** היה אמורא בבלי בדור החמישי. מגדולי תלמידיו של רבא. חבר ובר-פלוגתא של רב פפא ושל רב הונא בריה דרב יהושע. מתלמידיו היו רב אשי ורב ירמיה מדפתי.

## חייו
על משפחתו לא נמסרו פרטים רבים. ידוע שהיה חתנו של רבי יצחק נפחא.

היה מצוי בקרבתו של ראש הגולה.

## רבותיו
רבו המובהק של רב פפי היה רבא, והוא מסר מאמרים הלכתיים רבים בשמו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

פפי
קטגוריה:תלמידי רבא
בית השבעה

**בית השבעה** הוא בניין בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים, בו מתגוררות משפחות יהודיות.

## היסטוריה
ב-1968 התיישבו במתחם שבע משפחות יהודיות. ההתיישבות נחשבת לאחת הנחשוניות במזרח ירושלים לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים. בתקופה זאת כבר התגוררו מספר משפחות יהודיות בבתים שכורים בתחומי שועפאט ובית חנינא, אולם בית השבעה היה הגדול והמאוכלס מביניהם.
בערב חג השבועות תשכ"ח איתרו את המבנה חמש משפחות שהיו מיוצאי הארגונים ברית החשמונאים ולח"י. הבניין, שהיה לפני סיום בנייתו עם פרוץ מלחמת ששת הימים, היה בבעלות אחד מבני משפחת אל-כורד שהתגורר בכווית ועל כן הבניין הוכרז כ"רכוש נטוש". בנייתו הסתיימה במימון האפוטרופוס לנכסי נפקדים והוא הושכר לשבע משפחות המתיישבים היהודים (ברמץ, אייכנבאום, בן דב, גרינברג, צור, יכין וניניו). המבנה נמצא בסמוך למקומה של המושבה נווה יעקב ("כפר עברי"), שתושביה נסוגו ממנה באישון לילה במלחמת העצמאות. כעבור כעשר שנים, לאחר עליית הליכוד לשלטון, הדירות נמכרו למשפחות שהתגוררו בבניין באותה העת.

עד להקמת שכונת נווה יעקב, בית השבעה היה הבית הצפוני בירושלים שבו התיישבו יהודים לאחר מלחמת ששת הימים.

בליבו של ראש הממשלה, לוי אשכול נשמרה פינה חמה להתיישבות בצפון ירושלים, מימיו כעלם צעיר לצד ברל כצנלסון, יעקב פת ואחרים בקבוצת העבודה הראשונה שעלתה ב-1912 לעטרות, שכנתו של 'כפר עברי'. כך שהשתדלותם של דיירי הבית, עת ביקר אשכול במקום בסמוך לאכלוסו, להפקעת כל השטחים של 'כפר עברי' שנתפסו על ידי ערבים נענתה בחפץ לב. שנה אחר כך הופקעו אלפי דונמים וב-1970 החלה הקמתה של שכונת נווה יעקב החדשה, כחלק משרשרת שכונות הטבעת שהוקמו בירושלים המשוחררת לאחר מלחמת ששת הימים, צפונית מזרחית ל'כפר עברי', הנקודה שננטשה במלחמת העצמאות.

דיירי הבית כמעט ולא סבלו מהתנכלויות שכניהם הערבים בשכונה, וחלקם אף זכו לכבוד מיוחד מצד השכנים, בהם שמעון ברמץ, שכּוּנה בפיהם "מוכתר הכפר".

בשנת 1988 הצטרפו לדיירי בית השבעה ורד ואלי גורודצר במקום בני הזוג אייכנבאום - ענבר, שהיו הרוח החיה בין מקימי גבעון החדשה ועברו להתגורר שם עד לפטירתם.

במבנה המשיכו להתגורר שש משפחות, בהן עזרא יכין, ויעל בן דב אלמנתו של שבתי בן דב, אלי וצילה צור ואדריאנה ואלחנן ינאי.

הבית הוזכר בסרט התיעודי "מקום משלהן" של נעם דמסקי, כאופציה להתיישבות של סטודנטיות במזרח ירושלים. בסרט נפגשת אחת מהמארגנות עם יעל בן דב.

## הערות שוליים

קטגוריה:בית חנינא
השבעה
קטגוריה:מזרח ירושלים: מבנים יהודים
רבי חנניה בן עקשיא

**רבי חנניה בן עקשיא** היה תנא שזמנו אינו ידוע.

במשנה הוא מופיע פעם אחת בלבד, וכן פעם נוספת בתוספתא. מאמרו בתוספתא עוסק בפרטים מסוימים בהלכות הקורבנות - היכן בדיוק מניחים את חלקי הקורבן המוכנים להקרבתם - ונראה שהייתה בידו מסורת על כך מזמן בית המקדש השני. מאמר הלכתי נוסף שלו מופיע במסכת סופרים.

## זהותו
ייתכן שהיה אחיו של רבי שמעון בן עקשיא - תנא שאף הוא מופיע במשנה פעם אחת בלבד וגם זמנו שלו אינו ידוע.

יש משערים שרבי חנניה היה בדור הרביעי לתנאים (ראשית המאה ה-2 לספירה), על סמך שמות החכמים שהוזכרו במשנה בסמוך לדבריו. אך ההוכחה אינה חד-משמעית: אין דיאלוג בין תנאים אלו, והקשר בין דבריהם רופף. כך דברי רבי חנניה מובאים כהמשך לדברי תנאים מהדור הרביעי והשישי, רבי שמעון ורבי שמעון בנו של רבי יהודה הנשיא. דברי רבי שמעון בן עקשיא מוזכרים כהמשך לדברי תנאים מהדור השני, רבי יהושע בן חנניה ושמעון בן עזאי.

מסורת מימי הביניים מזהה את קברו ליד כפר חנניה.

## מאמרו במשנה
דבריו במשנה מפורסמים:  משמעות הדברים היא: הקדוש ברוך הוא חייב את עם ישראל במצוות רבות יותר מאשר את יתר בני נח. בעוד בני נח מצווים רק בשבע מצוות, ישראל מצווים בתרי"ג מצוות. רבי חנניה מסביר שמטרתו של הקב"ה בריבוי המצוות הייתה "לזכות את ישראל". הקושי העולה בדברים אלה, הוא שריבוי המצוות והגדלת הדרישות עלולים להביא לחיוב ולא דווקא לזכות, ומפורסם פירושו של הרמב"ם למשנה זו, לפיו די בכך שאדם יקיים מצווה אחת בשלמות המעשה ובשלימות הכוונה לשם שמים כדי שיזכה לעולם הבא, וריבוי המצוות וגיוונם מאפשר לכל אדם למצוא מצווה אחת שאותה הוא יכול לקיים כראוי.

פרסומה של משנה זו בא בעקבות המנהג לקרוא אותה לאחר לימוד תורה שבעל פה בציבור. בקהילות יוצאי אשכנז נהוג בשבתות הקיץ לקרוא בכל שבת פרק ממסכת אבות, ובסופו לומר את מאמרו של רבי חנניה, ובקהילות עדות המזרח ואחרות נוהגים רבים לומר את המשנה בסיום כל לימוד משותף בציבור. הסיבה לכך היא, שאמירת קדיש דרבנן לאחר הלימוד מותנית בכך שהלימוד יכלול "אגדה", כלומר, דרשה המבהירה פסוק במקרא. לפיכך, הלומדים חלק מן התורה שבעל פה, ורוצים לחתום את הלימוד באמירת קדיש - אומרים את המשנה הזו, הכוללת פסוק ופירושו.

בנוסף לכך נאמרת משנה זו בקהילות עדות המזרח לאחר תפילת מוסף בשבת, לפני אמירת אין כאלוהינו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תנאים
סנג'אי גופטה

שמאל|ממוזער|250px|סנג'י גופטה
**סנג'אי גופטה** (אנגלית: **Sanjay Gupta**; נולד ב-23 באוקטובר 1969) הוא נוירוכירורג, מרצה לרפואה באוניברסיטת אמורי והכתב הרפואי הראשי של רשת CNN.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בעיר נובי במישיגן, פרבר של דטרויט. הוריו הגיעו למישיגן מהודו, ועבדו כמהנדסים במפעל של פורד. גופטה קיבל תואר ראשון במדעים ביו-רפואיים באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ותואר MD ברפואה מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1993. הוא סיים התמחות בנוירוכירורגיה בשנת 2000.

ב-6 בינואר 2009, הוצע לגופטה תפקיד הרופא הראשי (Surgeon General) של ממשלת ארצות הברית בממשלו של ברק אובמה. במרץ החליט גופטה לוותר על התמודדות על המשרה.

בשנת 2003 נשלח גופטה לסקר את ההיבטים הרפואיים של הפלישה האמריקאית לעיראק מטעם רשת CNN. הוא גם הגיש את "סימני חיים", תוכנית טלוויזיה בת חצי שעה שעוסקת בעולם הרפואה ברחבי העולם.

על עבודתו בסיקור הוריקן קתרינה בשנת 2006 זכה בפרס אמי.

### ספרים
בשנת 2007 פרסם את ספרו "צעירים לנצח"; הוא ספר מדע פופולרי העוסק בשאלה כיצד ניתן להאט את ההזדקנות ולהאריך את משך החיים הבריאים. ב-2008 הספר יצא לאור בעברית בהוצאת מטר.

בשנת 2009 פרסם את ספרו השני "לרמות את המוות", גם הוא תורגם לעברית על ידי אמיר מרמור בהוצאת ידיעות ספרים; הספר מתאר אנשים שהצליחו "לרמות" את המוות ושרדו בניגוד לכל היגיון.

בשנת 2012 פרסם את ספרו השלישי "Monday Mornings" תחת חברת הוצאת גרנד סנטרל, העוקב אחר חייהם של חמישה מנתחים בבית החולים הכללי מסצ'וסטס כשהם פורצים את גבולות היכולות שלהם ומתעמתים עם הכשלים האישיים והמקצועיים שלהם. בשנת 2015 הספר עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם ברשת TNT. דייוויד אי קלי הוא היוצר, גופטה שימש כמפיק בפועל של הסדרה לצד קלי. היא בוטלה לאחר עונה אחת.

### חיים אישיים
גופטה נשוי ואב לשלוש בנות.

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה באתר CNN
* הבלוג של סנג'אי באתר CNN
* דף אישי באתר אוניברסיטת אמורי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:נוירוכירורגים
קטגוריה:סגל CNN
קטגוריה:זוכי פרס אמי לחדשות ולתעודה: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים ממוצא הודי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
השאם אבן עבד אל-מלכ

**השאם אבן עבד אל-מלכ** (נכתב גם **הישאם**; בערבית: **هشام بن عبد الملك**; 691 – 6 בפברואר 743), היה הח'ליפה העשירי בשושלת בית אומיה. השאם, שירש את הח'ליפות מאחיו יזיד השני, עלה לשלטון בשנת 724 ומלך עד מותו בשנת 743.

## חייו
השאם קיבל מאחיו ממלכה עתירת בעיות, אך הוא היטיב לטפל בהן, ובכך אפשר את הגעתה של הממלכה האסלאמית המאוחדת לשיאה. בימיו התפשטה הממלכה עד לחופי האוקיינוס האטלנטי והרי הפירינאים במערב, ונהר אינדוס וגבולה של סין במזרח. יחד עם זאת, בימי השאם הסתיימה תקופת השגשוג של שושלת בית אומיה.

השאם היה הרביעי מבניו של עבד אל-מלכ שעלה לשלטון, וזכה מצד ההיסטוריונים הערבים להכרה כאחד מהמדינאים הגדולים בשושלת האומיית.

## ראו גם
*קסר אל-חייר אל-ע'רבי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בית אומיה
קטגוריה:ילידי 691
קטגוריה:נפטרים ב-743
מפה פיזית

[שמאל|ממוזער|250px|מפה פיזית של [כדור הארץ]]
**מפה פיזית** היא מפה המציגה מידע על אודות פני השטח של יבשת, מדינה או אזור מסוים. המונח מקובל כדי להבחין בין מפה כזו לבין מפה מדינית, המציגה את חלוקת היבשת למדינות ומבליטה את גבוליהן, או מפות נושאיות שונות, כגון מפות אקלים ומשקעים, מפות מחצבים, מפות צפיפות אוכלוסייה גובהם ועוד.

מפה פיזית כוללת ייצוג של תבליט פני השטח, בדרך כלל באמצעות שימוש במידרג צבעים המייצגים גבהים שונים, וכן סימון מרכיבים עיקריים בנוף וציון שמותיהם, כגון נהרות ונחלים, רכסי הרים ופסגות, עמקים, מישורים וכדומה. 

לעיתים כוללת המפה הפיזית גם מרכיבים של תכסית פני השטח, כגון יערות, מדבריות, סוואנה, וכן ציון ערים גדולות, מסילות ברזל וכבישים ראשיים.

ההבדל בין מפה פיזית למפה טופוגרפית פשוט יחסית. בעוד שבמפה פיזית הפרשי הגבהים מאופיינים במנעד צבעים - לרוב חום מיצג אזור גבוה וירוק אזור נמוך והיא יותר ציורית, במפה הטופוגרפית משורטטים קווי גובה (קונטורים) - לרוב כל 5 מ' או 10 מ' והיא מדויקת יותר, מכילה פרטים רבים יותר ויכולה לשמש לניווט.

## ראו גם
* גאוגרפיה פיזית
* אזור פיזיוגרפי

## קישורים חיצוניים

פיזית
מוישה ונטילטור

**מוישה ונטילטור** הוא סרט בבימויו של אורי זוהר, המבוסס על המחזה "גלגוליו של מוישה ונטילטור" שהועלה בלהקת פיקוד הצפון ב-1955 ונכתב על ידי יעקב מגבלות-פיינגולד.

הסרט צולם בשחור-לבן בישראל בשנת 1966.

כוכב הסרט, מוישה ונטילטור (בגילומו של יעקב בודו), הוא חייל הדוגל בחיסכון בכל מצב – דבר הגורם לו להיזרק מתפקיד לתפקיד בצבא. חסכנותו הכפייתית גורמת לשיבוש בפעילותו של מרגל עוין, בסילוק המפות והחומרים החשאיים, וזאת ללא כל כוונה ממשית. סרט זה הוא הראשון בהשתתפותם של חברי שלישיית הגשש החיוור והוא מלווה במספר שירים שמבוצעים על ידיהם, ובהם "עוזי עוזי" ו"מה הוא עושה לה".

דמותו של מוישה ונטילטור נוצרה על ידי יעקב מגבלות (פיינגולד) מורה לתיאטרון, מחזאי ובמאי, ממקימי להקת פיקוד דרום וכותב התוכנית הראשונה שהעלתה להקת דרום - "קזבלנקה עולה בדרגה". המערכון "גלגוליו של מוישה וינטלטור" נכתב תוך שבוע ימים בלבד בבית חולים הדסה בירושלים בו אושפז יעקב מגבלות ולאחר מכן בוים תוך כמה שבועות והועלה כתוכנית מהתלה, כפי שהופיע על התכניה הראשונה בלהקת פיקוד צפון בכיכובו של יעקב בודו. המחזה זכה להצלחה גדולה והועלה מאות פעמים בכל רחבי הארץ. מאוחר יותר הועלה המחזה גם על בימת תיאטרון זירה ו"התיאטרון העממי" ושוב, בגילומו של יעקב בודו, כשדמותו של מוישה ונטילטור הפכה לסימן ההיכר שלו. את הצגת התיאטרון הפיק אברהם דשא (פשנל) שהיה שותף גם בהפקת הסרט.

ההצלחה בתפקידו כמוישה ונטילטור הובילה את בודו לתפקידים נוספים על הבמה הישראלית.

מבקר הקולנוע זאב רב נוף כתב עם יציאת הסרט כי הוא רואה בו את "הולדת הקולנוע הישראלי סוג ב', בלי יומרנות אבל ברמה בינלאומית."

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* 
*  צילומי הסרט "מוישה ונטילטור", 1965, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטי אורי זוהר
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטי שחור-לבן ישראליים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1966
השירות החשאי הדרום-אפריקני

**השירות החשאי הדרום-אפריקני** (באנגלית: **South African Secret Service**, **SASS**) היה שמה של סוכנות הביון הדרום אפריקנית שהייתה אחראית למודיעין חיצוני אזרחי ולסיכול ריגול בשירות עצמו. בראש הארגון עמד מנכ"ל שהיה חבר בוועדת תיאום המודיעין הלאומית והשירות היה מדווח לה. הארגון היה כפוף למשרד לשירותי מודיעין.

הארגון נסתר מעין הציבור וזהות מבצעיו נשמרה בחשאיות רבה ורק ידוע שהארגון התמקד במאבק בטרור ונלחם בהשפעתו של ארגון אל-קאעידה במדינה.
## היסטוריה
השירות החשאי של דרום אפריקה נוסד ב-1995 לאחר הבחירות הדמוקרטיות במדינה כיורשו של שירות הביון הלאומי של שלטון האפרטהייד. סוכנות הביון הלאומית (NIA) הייתה המקבילה לארגון האחראית למודיעין פנים. שני הארגונים - SASS ו-NIA הוקמו מכוח חוק הביון 1994. בשנת 2009 הגוף פורק ומוזג אל תוך סוכנות ביטחון המדינה והפך למחלקת החוץ של הארגון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:קהילת המודיעין הדרום אפריקנית
בולין

משפחת **בולין** (אנגלית: **Boleyn**) הייתה משפחת אצילים בתקופת בית טיודור.

קטגוריה:שמות משפחה
חמש מאות אלף שחור

**חמש מאות אלף שחור** (נכתב גם **500 אלף שחור**) הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שייקה אופיר, במרכזו שני אמנים כושלים המסתבכים עם המאפיה. הסרט מכר 160,000 כרטיסים בישראל. סרט זה הוא סרטו היחיד של שייקה אופיר כבמאי.

## עלילה
בני (שייקה אופיר) וסיסי (ז'אק כהן) הם שני אמנים כושלים המצליחים לשכנע את כהן (יוסף שילוח) בעל מועדון ומקורב לארגוני הפשע, להשקיע בהפקת הצגה על פי "מחכים לגודו" סכום של 500,000 לירות. כשההצגה נכשלת הם נאלצים לברוח על נפשם ולחפש עבודות שונות על מנת להחזיר את הכסף. בין השאר הם עובדים אצל סוכן ביטוח (זאב רווח), בשוק האפור ולבסוף הם מגיעים לדימונה ומתיידדים עם "הכושים העבריים" שעוזרים להם להיחלץ מהצרה, על ידי כך שהם מסבכים את כהן בעל המועדון ואנשיו, שרודפים אחרי השניים, בצרה הרבה יותר גדולה.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
ז'לקו רזנטוביץ'

**ז'לקו רז'נטוביץ**', המכונה **"ארקאן"** (17 באפריל 1952 – 15 בינואר 2000) היה פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה. הוא היה ברשימות הפושעים המבוקשים ביותר של האינטרפול במהלך שנות ה-80 וה-70 בעבור מעשי רצח ושוד במדינות אירופה, ומאוחר יותר הואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות. ארקאן נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.

## קריירת פשיעה
ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד. אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז. ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר. בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ. מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית.

## משמר המתנדבים הסרבי
באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי. המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד.

הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה. המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה. הכוח כלל כ-200 אנשי קבע, ובין 500 ל-1,000 איש בסך הכל. הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה.

בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור. ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות.

## FK אוביליץ'
בחודש יוני 1996, נרכש מועדון הכדורגל אוביליץ' על ידי רזנטוביץ' וזה והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.

לאחר ששמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א, התפטר ארקאן מתפקידו כנשיא המועדון ומסר אותו לאשתו, כוכבת פופ בשם "צצה"..

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים סרבים
קטגוריה:פוליטיקאים יוגוסלבים
קטגוריה:סרבים ממוצא מונטנגרי
קטגוריה:מלחמת בוסניה: אישים
קטגוריה:מורשעים בדין
קטגוריה:סרביה ומונטנגרו: מאמני כדורגל
קטגוריה:שודדים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1952
קטגוריה:נפטרים ב-2000
לוסי ארנון

**לוסי ארנון** (נולדה ב-7 באפריל 1928) היא זמרת סופרן ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-50 ובשנות ה-60.

## ביוגרפיה
לוסי ארנון נולדה בעיר העתיקה בירושלים, בתם של דוסיה לבית וינשטיין ועזרא בר, דור חמישי בירושלים. אביה היה מורה במקצועו. בהיותה כבת שנתיים, בשנת 1930, עברה עם משפחתה לדרבן שבדרום אפריקה. לאחר שהות של כ-16 שנים בדרום אפריקה, בשנת 1946, שבה המשפחה ארצה והשתקעה בחיפה, שם גרה דודתה, שהייתה נשואה למלחין ומנצח המקהלות משה ביק. ארנון שימשה כעורכת וקריינית בתחנת שידור רדיו בריטית בשם J.C.L.A שפעלה בחיפה ושידרה עבור החיילים הבריטים.
בתקופת מלחמת העצמאות הצטרפה ללהקת הכרמל של חטיבת כרמלי. בשנת 1950 נישאה לאפרים ארנון, שאותו הכירה בלהקה. בשנות ה-50 נולדו לשניים בת ובן (מירית ואלדד).

ארנון השתתפה בהקלטה המקורית של מחזה האופרה "תמר", שהלחין בסוף שנות ה-50 מרק לברי. בשנות ה-60 יצא תקליט שלה, שכלל שירים של מלחינים בולטים מהקלאסיקה הישראלית: "אומרים ישנה ארץ" (טשרניחובסקי / אנגל), "עלם חן" (רות חשמן / מרדכי זעירא), "סירתי" (נחום נרדי), "קציר בעמק" (עמנואל הרוסי / משה וילנסקי), "אוּרי" (רפאל קלצ'קין / יששכר מירון), "השדה נצא" (דובי זלצר) ו"ביתי אל מול גולן" (יוסף נצר / חיים ברקני). את השירים עיבד שמעון כהן בליווי תזמורת הבידור של קול ישראל. בנוסף השתתפה לוסי בתקליט משירי "פינוקיו" ו"פיטר פן". בתקליט זה השתתפו בשירה גם ילדיה אלדד ומירית.

ארנון הרבתה להופיע עם תזמורת הבידור של קול ישראל והשתתפה במספר אירועים של הסתדרות העובדים הכללית ומועצת פועלי חיפה.
ביצועיה היו בעיקר בשפה העברית אבל היא שרה גם באנגלית וספרדית וקיימה מסע הופעות בינלאומי.
היא הופיעה גם לצידם של אלברט כהן, שושנה דמארי, יונה עטרי, שמעון בר ורמה סמסונוב.

ארנון הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית חיפה, שרה עם להקת מדריגל החיפאית, שם צוין כי "שרה בקול נקי, ברור ובקלות", שימשה כסולנית המקהלה הקאמרית חיפה וכסולנית להקת זמרי הגליל בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית.
היא הרבתה להופיע בקיבוצים וכן בערבי פולקלור ישראלי בפני תיירים במלון "דן" בחיפה וכן הופיעה בפני תיירים באניות שעגנו בנמל חיפה.

ב-1967 ייצגה את ישראל בפסטיבל לזמר הקל שנערך ליד העיר סופוט שבפולין. היא החליפה את רבקה רז. משם נסעה להשתתף בפסטיבל זמר בבלגיה.
בשנות ה-80 עזבו בני הזוג ארנון לארצות הברית ושהו שם קרוב ל-27 שנים. משם שבו להתגורר בחיפה.

## מראי מקום

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברות להקת הכרמל
קטגוריה:חברי להקת הכרמל
קטגוריה:הרובע היהודי: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
צביר ברווז הבר

**צביר ברווז הבר** (נקרא גם **Messier 11** ,**M11**, או **NGC 6705**) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים מגן הנמצא במרחק של כ-6,000 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-2,900 כוכבים, אחד הצבירים הפתוחים העשירים ביותר המוכרים כיום.

## היסטוריה
הצביר התגלה בשנת 1681 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירך (Kirch), שתיאר אותו כערפילית עם כוכב שדרגת בהירות נראיתו 8. בשנת 1733 זיהה האסטרונום הבריטי ויליאם דרהאם כי מדובר בצביר כוכבים. שארל מסיה צפה בו בשנת 1764 ותיאר אותו כצביר המכיל כוכבים רבים וכלל אותו בקטלוג מסיה. 

לצביר דרגת בהירות 6.3 כך שכמעט לא ניתן להבחין בו בעין. באמצעות משקפת ניתן לזהות אותו כשתי מעלות מדרום מזרח לכוכב β במגן, אך דרוש טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8. הצביר כולל כ-500 כוכבים מדרגת בהירות 14 או נמוכה יותר, שניתן להבחין בהם באמצעות טלסקופ חובבים איכותי.

## מאפייני הצביר
קוטרו של צביר ברווז הבר הוא כ-50 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-6,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-14 דקות קשת. צורתו של הצביר משולשת, שבאחד מקודקודיה כוכב בהיר שצבעו כתום, ומזכירה להקת ברווזי בר במעופם ומכאן שמו.

הצביר עשיר וצפוף ביחס לצבירים פתוחים ומכיל כ-2,900 כוכבים. כמו בצבירים פתוחים אחרים, מרבית הכוכבים בצביר הם צעירים מסוג ספקטרלי B, שצבעם כחלחל, אך הוא כולל לא מעט כוכבים זקנים - ענקים צהובים, כתומים ואדומים, שבהירותם גדולה יותר משל הכוכבים הצעירים כך שנוכחותם ניכרת. גילו של הצביר מוערך בכ-220 מיליון שנים.

## קישורים חיצוניים

* M11 בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

ברווז הבר
ברווז הבר
קטגוריה:קבוצת הכוכבים מגן
פרידל טלר-בלום

ממוזער|פרידל טלר-בלום, 2011
**פרידל טלר-בלום** (10 ביוני 1932 – 30 בינואר 2021) הייתה זמרת סופרן ואופרה ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בשנות ה-60.

## ביוגרפיה
פרידל טלר-בלום נולדה בווינה לאמן הקברט אוסקר טלר. לאחר האנשלוס ומאסרו הקצר של אביה, נמלטה המשפחה לארצות הברית. טלר למדה במכללת האנטר ובאוניברסיטת קולומביה.

בגיל 16 החלה בהופעותיה. בין השאר הופיעה בתפקיד ויולטה בלה טרוויאטה ובתפקיד הראשי במאדאם באטרפליי. בין השאר הייתה חברה בסטודיו אופרה של המטרופוליטן אופרה בניו יורק ובאנסמבל של הפולקסאופר של וינה.

בשנת 1961 עלתה לישראל. היא הופיעה פעמים רבות בבית האופרה הישראלית בתל אביב, בין השאר בתפקיד בת יפתח ובתפקיד מרגריט באופרה פאוסט. כמו כן שרה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הקאמרית הישראלית, הופיעה בפסטיבל אבו גוש הראשון (1965), השתתפה בקונצרטים שהוקלטו ל"קול ישראל" ולתחנות רדיו נוספות. בשנת 1968 השתתפה בביצוע הבכורה ליצירתו של המלחין הישראלי יעקב גלבוע "שנים-עשר החלונות של שאגאל בירושלים".

מאז שנת 1976 ועד למותה לימדה טלר-בלום פיתוח קול וזמרה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב, ובשנים 1985–1991 עמדה בראש המגמה הווקאלית.

## קישורים חיצוניים

* Friedl Teller-Blum (Soprano), באתר Bach Cantatas
* 

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:ישראליות ילידות אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:עולות בשנות ה-1960
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:זמרים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:זמרות סופרן אמריקאיות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:זמרות סופרן