ח'ליל רעד

ממוזער|חנותו של ח'ליל רעד בשער יפו, ירושלים
[ממוזער|200px|צילום שצילם ח'ליל רעד – אישה [ערבים|ערבייה בתלבושת מסורתית מרמאללה, 1920]]
**ח'ליל רעד** (בערבית:** خليل رعد**; 1854–1957) היה צלם ערבי סורי-לבנוני, נוצרי, שהתפרסם בזכות צילומי נופים ואנשים בארץ ישראל בשלהי המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא חי בארץ רוב שנות חייו, אך נולד ונפטר בלבנון.

רעד צילם מעבר ל-1,230 צילומים ועשרות גלויות. בעיזבונו נמצאו תשלילי צילום רבים שתיעדו את חיי היום יום ואירועים בארץ ישראל, בסוריה ובלבנון לאורך חמישים שנה. נחשב "הצלם הערבי הראשון בארץ הקודש".

## רקע משפחתי וילדותו
ח'ליל רעד נולד בשנת 1854 בבחמדון בחבל לבנון, בימי השלטון העות'מאני באזור. אביו, אניס, שהמיר את דתו מנוצרית מרונית לפרוטסטנטית, ברח מכפר משפחתו, סיבנאי. האב נהרג כשרעד היה בן 6, בעימותים בין הנוצרים לדרוזים במרד הר הלבנון ב־1860. אלמנתו לקחה את שני ילדיהם, את ח'ליל ואת אחותו, שרה, לירושלים שם התגוררו אצל קרובי משפחה. הוא למד בבית הספר הפרוטסטנטי שבהר ציון בניהול הבישוף סמואל גובאט.

## תחילת דרכו כצלם וקורות חייו בארץ ישראל
רעד למד צילום אצל גאראבד קריקוריאן, ארמני במוצאו, בוגר הסדנה לצילום שהוקמה בירושלים על ידי הפטריארך הארמני איסאי הרביעי גאראבדיאן. ב־1890 פתח סטודיו ברחוב יפו בירושלים מול הסטודיו לצילום של בן מורו, אובהאנס קריקוריאן, דבר שגרם להעכרת היחסים בין שתי המשפחות. הסכסוך הסתיים עם שידוך מוצלח בין אובהאנס קריקוריאן ובין אחייניתו של רעד, נג'לה, שכונתה משום כך "כלת השלום". מאז שני הצלמים עבדו בשיתוף פעולה. ידוע שהצייר היהודי אפרים משה ליליין פיתח את תצלומיו בעת מסעו בארץ ישראל לפני מלחמת העולם הראשונה בסטודיו של רעד.

ערב מלחמת העולם הראשונה נסע ח'ליל רעד לבזל שבשווייץ, והשתלם שם באומנות הצילום עם צלם בשם קלר. בשנת 1919 התחתן עם אנה מולר, צעירה שווייצרית, שעבדה כעוזרת צלם אצל אותו קלר. הוא חזר איתה לארץ ישראל המנדטורית, והזוג התיישב בטלביה, אז שכונה ערבית חדשה בשולי ירושלים. רעד אף נבחר לראש היישוב.

באירועי המלחמה בשנת 1948 ניזוק הסטודיו לצילום, ורעד ומשפחתו נאלצו לעקור בגלל הקרבות לחברון. כעבור מספר חודשים חזר ללבנון, לעיירת הולדתו, בחמדון. מאוחר יותר הזמין אותו הבישוף הנוצרי אורתודוקסי איליה כראם להתגורר בבניין השייך לפטריארכיה היוונית אורתודוקסית. ח'ליל רעד נפטר בבחמדון בגיל המופלג של 103 שנים.

## צילומיו
רעד שימש כצלם רשמי של השלטונות הצבאיים הטורקים בימי מלחמת העולם הראשונה, וביצע הדפסים שעשה על החיילים העות'מאנים בארץ ישראל. לפי עדות בתו של הצלם, רות, קשריו הטובים עם ג'מאל פאשה, המושל הצבאי הטורקי של סוריה, איפשרו לו גישה חופשית לחזית המצרית והפלסטינית. הצילומים העות'מאניים מוחזקים במרכז לחקר המזרח התיכון של אוניברסיטת אוקספורד.

בצילומיו הנציח רעד דמויות מבין תושביה הערבים של הארץ (לפעמים נשים ערביות עם כד או סל קש, גברים ערבים עם חרבות מעוטרות ועוד), רגעים מחיי היום יום שלהם, בניינים, בתי מלאכה (כמו סדנת נגרים, תעשיית הסבון בשכם), פרדסים ועוד. רעד תפס במצלמתו גם בני עדות אחרות שאכלסו את ארץ הקודש, כולל יהודים. הוא צילם פרויקטים חלוציים כמו עבודות חשמל, הקמת קיבוץ עין חרוד ונמל תל אביב, בניית מפעלי ים המלח והמעבדה לניסיונות חקלאיים ועוד. ח'ליל רעד ליווה בצילומיו גם כמה מהחפירות הארכאולוגיות שהתנהלו בתקופת פעילותו.

בימי המלחמה ב-1948 ניצלו מעל 1,230 פלטות פוטוגרפיות מזכוכית מהסטודיו של רעד בירושלים על ידי ידיד איטלקי צעיר שחצה כמה פעמים את שטח ההפקר בשעות לילה. בסטודיו נמצאו גם מספר תשלילים שעוד לא הודפסו. כל הארכיון נתרם להמכון ללימודים פלסטיניים בביירות ורבות מעבודותיו פורסמו ב־Journal of Palestine Studies שבהוצאת המכון, תחת הכותרת "לפני יציאה לגלות".

כ-1000 מצילומיו של רעד מצויים באוסף בוקי בועז לצילום, ובכללם שקופיות צבע צבועות ביד.

## ביקורת
אקדמאים הדוגלים במאבק הלאומי הפלסטיני, כמו בדר אל-חאג', וליד ח'אלדי ואליאס סנבר ראו בהשתקפות חיי הארץ בתצלומים של ח'ליל רעד תגובה לתעמולה הקולוניאלית או הציונית של "השממה" שכביכול שלטה לפני הגעתם של האירופים או של העולים היהודים.

אנליז מורס, חוקרת הולנדית, מעריכה כי לחלק מהצילומים של רעד יש קונוטציות מהביבליה המקנות אופי סטטי לדמויות המצולמות ולחייהן. גם היא וגם האוצרת הישראלית רונה סלע מדגישות שרעד צילם קודם כל לצורך תיירותי ומסחרי. רונה סלע סבורה שרעד היה "חסר מודעות פוליטית" והסתגל לדפוסים שנראים בעיניה סטריאוטיפים "קולוניאליים" או "אוריינטליסטיים", המושפעים מכתבי הקודש של הנוצרים והיהודים. פרט לכמה תהלוכות פוליטיות, נמנע הצלם מלהתייחס בעבודותיו לסכסוך הדמים בין הערבים ליהודים שהתרחש בשנות פעילותו. לעומת זאת, לדעתה של סמדר שפי אין בצילומים של רעד נטייה "אוריינטליסטית" (במובן המונח של אדוארד סעיד) ל"אקזוטיקה". היא מתרשמת מיופי התמונות, מהגישה האמפתית, מה"שמרנות" של הצלם ומ"איכותן האלגנטית" של עבודותיו.

## ראו גם
* כרימה עבוד
* ח'ליל רסאס

## לקריאה נוספת
*רונה סלע, ח'ליל ראאד, תצלומים 1891–1948. הוצאה הלנה, תל אביב

## קישורים חיצוניים

* 
* Tim Jon Semmerling ''Israeli and Palestinian Postcards - Presentations of National Self'' University of Texas Press, 2004 SBN: 978-0-292-70215-8 U טים יון סמרלינג - גלויות ישראליות ופלסטיניות - ייצוגים של ה"עצמי" הלאומי - הוצאת הספרים של אוניברסיטת טקסס, 2004
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמים
קטגוריה:מרונים
קטגוריה:צלמים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים ממוצא לבנוני
קטגוריה:פרוטסטנטים
קטגוריה:ילידי 1854
קטגוריה:נפטרים ב-1957