יורי ביקוב

**יורי אנטולייביץ' ביקוב** (ברוסית: **Ю́рий Анато́льевич Бы́ков;** נולד ב-15 באוגוסט 1981 בנובומיצ'ורינסק, במחוז ריאזאן, רוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מלחין, מפיק ושחקן רוסי.

## ביוגרפיה
יורי ביקוב נולד ב-15 באוגוסט 1981 בעיר נובומיצ'ורינסק, אזור ריאזאן. בתחילה הוא גר עם הוריו בקרוואן. אביו של ביקוב היה נהג במקצועו, אמו עבדה במפעל הבנייה הגדול בנובומיצ'ורינסק. בסביבות 1987 עזב אביו לטיומן ויורי לא ראה אותו שוב. עד גיל 12 בערך גר ביקוב עם אם אחת. מאוחר יותר, האם התחתנה בשנית, אביו החורג עבד כמפעיל מנוף בתחנת כוח.

בתשובה לשאלה על צ'רנוחה בסרטיו שלו ציין: " ומה יכול אדם שאמו התעוררה לקחת כדי לגנוב כרוב משדה החווה הקולקטיבית בלילה, מכיוון שלא היה כלום*?*", גם מציין כי לאחר שהגיע לשדה פגש שם עוד 500 אנשים רעבים, שנדרשו גם הם לא להיתקל במשטרה. בריאיון ל-2013 אמר ביקוב כי בעיית חוסר הרווחה והמתח החברתי ברוסיה עדיין רלוונטית וציטט נתונים כי באותה תקופה שילמו לאמו 1,700 רובל בחודש עבור עבודה בבית החולים הקטן בנובומיצ'ורינסק, ותחנת הכוח המחוזית של ריאזאן, שם עבד אביו החורג עמד להיסגר.

ביקוב ציין כי במהלך שנות נעוריו הוא "ראה למשל כיצד אנשים מועברים ברכב לכלא" וידע שרבים בנובומיצ'ורינסק נכנסו לקבוצות עברייניות שונות בשל חוסר כסף. במשך זמן מה, עד סוף בית הספר, הוא עצמו ביצע הוראות קטנות של קבוצה אחת: "איפשהו, לשרוק משהו, להפוך את המכונית והיו בחורים גדולים ורציניים שהיו אחראים על עסקים. לא הגעתי לרמה זו. זה נעלם מהר מאוד". הוא ציין שעזב, מכיוון שאחרי שתי נסיעות למרתף עם ראשו בשקית הסוכר, הוא הבין שהוא חושש מעבודה כזו.

הוא אהב ספרות, כתב סיפורים ושירים לעיתון מקומי, למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בקבוצות מוזיקה, עבד כמעבד באולפן מקומי. הוא למד היטב בבית הספר, אך מכיתה ט' הוא "התחלק כמעט לשניים" בגלל אובדן עניין בלמידה והתמקד בתחביביו.

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד יורי ביקוב כמעבד במשך שבועיים, ואז בשנתיים-שלוש הבאות, הוא היה מפעיל דיסקו ומהנדס במה במועדון תרבות, והוא גם השתתף בחוג תיאטרון. אז הוא ניסה להיכנס לשחק במוסדות חינוך שונים, אך לא עבר את התחרות. בהמשך ביקר בוריס נבזורוב בנובומיצ'ורינסק וצפה בהופעות מקומיות, שבזכותן הצליח ביקוב לרצות את האמן והבמאי הלאומי ולהירשם לקורס ב-GITIS. חצי שנה לאחר מכן עבר ל־VGIK, שם היה מקום פנוי, ולמד ב-VGIK במשך ארבע שנים.

בשנת 2005 סיים את לימודיו בפקולטה למשחק של VGIK (בסדנה של ו. גרמטיקוב). שיחק בתיאטראות: תיאטרון האמנות במוסקבה, "Et Cetera", תיאטרון הירח, תיאטרון הצבא הרוסי. באחרון, הוא מילא תפקיד מרכזי במחזה "נישואי בלוגין", אך עזב במהלך החזרה בגלל השכר הנמוך (3,000 רובל). הוא שיחק תפקידים קטנים בסרטים וסדרות טלוויזיה. במשך שש שנים היה ליצן במועדון הילדים הארמני "Yuza", שם גילם גם את תפקיד ג'ק ספארו עבור הילדים

בשנים 2005–2009 הוא ביים פרסומות וניסה לצלם סרטים קצרים. הוא הודה, שהסרטונים התבררו כגרועים מאוד, מכיוון ש"הקשבתי לכולם באתר הצילומים, במקום לקבל החלטות בעצמי*".* בשנת 2006, הוא צילם את הסרט "אושר" בן שש דקות, בשנת 2007 את הסרט "מחרוזת" בן חמש הדקות וב-2008 את הסרט "ערב" בן ארבע עשרה דקות.

בשנת 2009 הוא צילם את הסרט הקצר "המפקד", בו השתתף כתסריטאי, במאי, מלחין, מפיק ושחקן. הסרט זכה בפרס הראשי בתחרות "Kinotavr לסרט הקצר" בפסטיבל הסרטים של Kinotavr. הסרט צולם בתקציב 150 אלף רובל שצבר הבמאי, אשר סירב להשקיע בלימודיו במחלקת הבימוי של VGIK.

בשנת 2010, הוא צילם את הסרט הראשון באורך מלא, הסרט "לחיות". הסרט שהוגדר כדרמת פעולה פסיכולוגית זכה בפרסים בפסטיבל הבינלאומי "סטלקר" ובפסטיבלים מקומיים בסמולנסק ובבלאגובשצ'נסק.

הוא היה במאי הסדרה "הכפר", אך עזב ישירות מהסט, מכיוון שהוא לא רצה "לצלם חלטורה*".* המחלוקות האידאולוגיות של ביקוב עם מפיקי הסדרה שהוקדשו לאירועים שקדמו לטבח בכפר קושצ'בסאיה, כללו בכך שביוקוב ניסה לברר את הסיבות לחשש הגדול של אנשים לאירועים ואילו המפיקים ביקשו לשחרר מלודרמה רגשית. הסיבה האחרונה לעזיבה הייתה הרגע בו ביקוב פנה לאחד השחקנים במילים " אתה יודע מה? כאן זה כתוב ככה, אבל בואו נחשוב על זה, אולי הדמות היא באותו הרגע...", עליו ענה השחקן: "שמע, התרחק ממני. עכשיו אני צריך לספר את כל הזבל הזה במצלמה, אבל אפילו לא קראתי את זה." בשל נטישתו את הפרויקט נאלץ ביקוב לשלם פיצויים לחברת ההפקה Kinotelefilm סכום של 2,152,500 רובל, בהתאם לפסק הדין.

בשנת 2013 הוקרן לראשונה הסרט "מייג'ור" במסגרת "שבוע הביקורת" של פסטיבל קאן. דרמת הפשע זכתה במספר פסטיבלים, בהם הפרסים "לסרט הטוב ביותר", "לבימוי הטוב ביותר" ו"לתרומה אמנותית מצטיינת" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנחאי. בשנים 2016–2017 נטפליקס האמריקאית קיבלה את הזכויות להציג ולצלם מחדש את הסרט במתכונת המיני-סדרה "שבע שניות", הכוללת 10 פרקים. בסדרה ניסה שוטר לבן להסתיר את יריותיו לעבר ילד שחור. שידור הבכורה של הסדרה התקיים ב-23 בפברואר 2018.

בשנת 2014 יצא הסרט הסוציו-דרמטי "השוטה". הסרט זכה במספר פרסים יוקרתיים, ביניהם פרס גורין על התסריט והדיפלומה הטובה ביותר של אגודת מבקרי הקולנוע ברוסיה ("לביטוי אמנותי בלתי מתפשר") בפסטיבל Kinotavr -2014. מתחילת 2017 הסרט היה אחד משני סרטים רוסים עם דירוג של יותר משמונה נקודות בפורטל הקולנוע KinoPoisk. הסרט זכה לתשבחות על ידי אחד משלושת מבקרי הקולנוע העיקריים של הניו יורק טיימס, סטיבן הולדן, שהציב אותו במקום הרביעי ברשימת חמשת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2015 על פי העיתון.

בשנת 2014 הוא הפך לבמאי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "השיטה" שיצאה שנה לאחר מכן. הוא הוזמן לצילומים בזכות קונסטנטין חבנסקי, שאהב את הסרט "המייג'ור". ביקוב מציין כי הוא צילם את הסדרה "על עקרונות הקומיקס" בצורתה הקלה והלך לפי הוראותיו של המפיק אלכסנדר צקלו שביקש להריץ תוכן בסגנון "HBO", שבשבילו בחן ביקוב את הסגנון הברוטלי-ריאליסטי המרהיב, עם מחקר מעמיק של הדמויות בסדרה. הסדרה קיבלה את פרס TEFI בקטגוריית הסדרה הטובה ועוד כמה פרסים. ביקוב סירב להשתתף בצילומי העונה השנייה של הסדרה בגלל חוסר החידוש בחוויה זו, כמו גם בגלל ההתמקדות בקולנוע איכותי במקום בימוי מסחרי ועשיית כסף.

הוא צילם שני שלישים מהסרט "מעבר לכוכבים", שהוקדש לאלכסיי ליאונוב ולטיסת החלל שלו, אך בגלל הבדלים יצירתיים הוא הורחק מהפרויקט. לדברי טימור בקממטוב, מפיק הסרט, סצנות שצילם יורי ביקוב נותרו בסרט. בראיון ציין ביקוב שהוא לא צפה בסרט ולא חש את הרצון לצפות בו בגלל שינוי מוחלט בהיסטוריה, שהיה במקור רדיקלי יותר, בגלל הכיוון של הסרט, שהיה בעיקר "אנושי", והפך לסרט בעל נושא פטריוטי ומשיכת קהל לסרט שנעשה בסגנון ורמה של "אושן*",* כמו סרטי השכרה אחרים. ביקוב ציין כי ככל הידוע הסרט צולם כולו, למעט סצנה אפשרית אחת שלא ניתן היה לחזור עליה בגלל קושי לשחזור.

בשנת 2016 הוא הקים את חברת הסרטים Koda כדי להפחית משמעותית את עלויות ניהול סרטי זכויות היוצרים שלו ולשפר את השליטה הכללית בתהליך הצילומים. ההנחה היא כי באולפנים יפיקו סרטים איכות לא מסחריים.

בשנת 2016 הוא סיים לצלם את הסדרה עמוסת הפעולה רדומים, המבוססת על תסריט של סרגיי מינאייב. ביקוב מציין שבתחילת הפרויקט דיברו על האפשרות להשתתף בסדרה כתסריטאי, אך אז הוא הפך לבמאי שכיר רגיל ללא זכות להשתתף בפוסט-פרודקשן, כולל עריכה. לפיכך, ביקוב הצביע על כך שהוא לא יכול לקחת "אחריות יצירתית" לסדרה, ומביע תמיהה כי שלב הפוסט-פרודקשן הופקד בידי המפיקה ילנה לאפינה, שלא השתתפה בעבר בשום פרויקט. ב-13 באוקטובר 2017, ביקוב הודיע על פרישתו מהקולנוע בהתבסס על צילומי הסדרה ואמר כי לאחר שצילם אותה "בגד בכל הדור המתקדם שרצה לשנות משהו במדינה הזו*".*

ברם, ב-2018 חזר לביים סרטים חברתיים והוא ביים את הסרט "המפעל" והסרט "השומר", שזכו אף הם לשבחים רבים.

בשנת 2020 החל לעבוד על סדרת טלוויזיה בשם **אפס**, אודות חוקר שהיה במאסר שמונה שנים בעוון עבירות שחיתות. עם שחרורו הוא מגלה חייו נחרבו: עמיתיו הפנו לו גב, אשתו התחתנה עם חברו הטוב ונראה שהקריירה שלו נגמרה. לפני שיצא את הכלא, חבר לתא לשעבר, שהיה בעבר איש עסקים מצליח, מציע לחוקר למצוא את האנשים שהרגו את בנו לפני עשרים שנה ולקבל סכום גדול עבור זה, שיאפשר לו להתחיל את החיים מאפס. החוקר יוצא למסע ארוך ומסוכן כדי לפתוח את סבך האירועים המורכב בהווה ובעבר וליצור תמונה חיה וברורה של ההיסטוריה המודרנית של רוסיה באמצעות הדוגמה של עיר פרובינציאלית אחת גדולה. הסדרה פותחה עבור שירות KinoPoisk HD.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1981
*
קטגוריה:בוגרי המכון לקולנוע על שם גרסימוב
קטגוריה:זוכי פרס ניקה
קטגוריה:מפיקי קולנוע רוסים
קטגוריה:תסריטאים רוסים
קטגוריה:במאי קולנוע רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:זוכי פרס TEFI