open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2006 בממלכה המאוחדת

**[[2006]] ב[[הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד|ממלכה המאוחדת]]** הייתה השנה בה הממלכה המאוחדת חגגה 205 שנה מיום היווסדה.

## הנהגה
* מונרך - המלכה אליזבת השנייה
* ראש ממשלה - טוני בלייר (מפלגת הלייבור הבריטית)

## אירועים בולטים
* 24 בינואר – סוון-יוראן אריקסון מאמן נבחרת אנגליה בכדורגל הודיע כי יפרוש מאימון הנבחרת לאחר מונדיאל 2006.
* 10 בפברואר – 26 בפברואר - בריטניה השתתפה באולימפיאדת טורינו וזוכה במדליית כסף אחת.
* 16 בפברואר – טקס פרסי המוזיקה הבריטית התקיים. ג'יימס בלאנט זכה בקטגוריית הזמר הבריטי, קיי.טי. טאנסטול זכתה בקטגוריית הזמרת הבריטית וקייזר צ'יפס זכו בקטגוריית הלהקה הבריטית.
* 19 בפברואר – טקס הבאפט"א התקיים. סידני פואטייה, רייצ'ל וייס ואנתוני מינגלה הם הזוכים הגדולים.
* 7 במרץ – לואיז אינסיו דה סילבה, נשיא ברזיל ביקר בבריטניה.
* 23 במרץ – כוחות של צבא ארצות הברית וצבא בריטניה שחררו שלושה שבויים בריטים בעיראק.
* 26 במרץ – הרגימנט המלכותי של סקוטלנד הוקם.
* 5 באפריל – נגיף שפעת העופות התגלה לראשונה בסקוטלנד.
* 10 ביוני – 1 ביולי - אנגליה שחקה במונדיאל 2006 ומגיעה עד לרבע הגמר שם הפסידה בדו-קרב פנדלים נגד נבחרת פורטוגל בכדורגל.
* 18 ביולי – עקב המלחמה בין חזבאללה וישראל, בריטניה פנתה כ-180 אזרחים בריטים מלבנון.
* 22 ביולי – מועדון הכדורגל ארסנל עבר לאצטדיון החדש, אצטדיון האמירויות, שבלונדון, לאחר 93 שנים באצטדיון ארסנל.
* 1 באוגוסט – סטיב מקלארן התמנה באופן רשמי למאמן של נבחרת אנגליה בכדורגל.
* 2 בספטמבר – מטוס נמרוד של הצבא הבריטי התרסק באפגניסטן, כל 14 חברי הצבא נספו באסון.
* 9 בספטמבר – הלן מירן זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה על תפקידה כמלכה אליזבת השנייה בסרט המלכה.
* 20 בספטמבר – ריצ'רד האמונד, ידוען בריטי, שדרן רדיו, כותב טור בעיתון הדיילי מירור ומנחה תוכניות טלוויזיה, עבר תאונה קשה בעת ניסיון לשבור את השיא למהירות נהיגה בבריטניה.
* 16 בנובמבר – הסרט קזינו רויאל, בכיכובו של דניאל קרייג יצא לאקרנים בבריטניה.
* 7 בדצמבר – סופת טורנדו פגעה בלונדון.

## נפטרו
**([[:קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2006]])**
* 7 בינואר – מרלין ריס, חבר פרלמנט בריטי מטעם מפלגת הלייבור מ-1963 עד 1992.
* 1 במרץ – פיטר אוזגוד, כדורגלן אנגלי בשנות ה-60 וה-70.
* 7 ביולי – סיד בארט, מוזיקאי, מלחין, כותב שירים, זמר וצייר אנגלי. ידוע בעיקר כאחד ממייסדי להקת הרוק פינק פלויד.

## קישורים חיצוניים

הממלכה המאוחדת
*
הממלכה המאוחדת
המופע המשותף (אלבום של שירי מימון ושמעון בוסקילה)

"**המופע המשותף**" של **[[שירי מימון]]** ו**[[שמעון בוסקילה]]** הוא אלבום הופעה חיה, של הופעתם שהוקלטה בדצמבר 2010 ברדינג 3 שבתל אביב. האלבום יצא ב-31 במרץ 2011. לכבוד המופע, הלחין בוסקילה שיר למילותיו של דידי שחר, הנקרא "גשם שיבוא", שיצא גם כסינגל, שהצלחתו הייתה מועטה יחסית.

## רקע והפקה
החיבור בין השניים החל כשמימון ביקשה מבוסקילה להלחין לה שיר לאלבומה השלישי, לו היא אוספת חומרים. הפגישה ביניהם הולידה מופע, שהחל את דרכו במרץ 2010 ורץ ברציפות למשך מספר שנים. על כלל העיבודים לשירים הופקד עמית הראל.

בחודש אוגוסט של אותה שנה, לרגל מופע ה-100 שלהם, הוציאו סינגל נוסף, "שיר תקווה", אותו כתב מיכאל וקנין והלחין בוסקילה במקור למירי מסיקה (אשר זכה להצלחה גבוהה יותר מקודמו), ובאפריל יצא לכבוד צאת האלבום סינגל נוסף, "עד סוף העולם", אותו כתב יוסי גיספן ובוסקילה הלחין, במקור לחיים משה ויואב יצחק. סינגל נוסף שיצא מהמופע באוגוסט, אך לא נכלל באלבום הוא "ימים מאושרים", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיו של מיכאל וקנין. ב-15 במאי 2012, יצא סינגל חמישי מהמופע, "כמה אהבה", שלווה בקליפ מסע (במקור של קובי פרץ), וב-12 ביוני 2013 יצא הסינגל האחרון, "תמיד איתי", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיהם של דידי שחר וסהר חגי.

## הצלחת המופע
המופע זכה להצלחה רבה - מימון ובוסקילה הופיעו כצמד בעשרות הופעות בארץ ובעולם וזכו לביקורות חיוביות. ב-2 ביוני, 10 בספטמבר 2011, 16 ביוני 2012 ו-27 ביולי 2013 הופיעו הצמד בתיאטרון קיסריה, מול כ-3,500 צופים.

בספטמבר 2011, האלבום זכה למעמד אלבום זהב, לאחר שנרכש במעל 30,000 עותקים. בינואר 2013, הגיע האלבום לכדי מכירת 40,000 עותקים וזכה במעמד אלבום פלטינה.

הצמד זכה בתואר "הרכב השנה" במצעדים השנתיים הן של רשת ג' והן של גלגלצ, וכמו כן גם של תחנות הרדיו האזוריות בשנת 2011 (תשע"א).

## סינגלים
* "גשם שיבוא" – יצא לאור ב-13 בינואר 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
* "שיר תקווה" – יצא לאור ב-29 באוגוסט 2010, כסינגל השני מתוך האלבום.
* "עד סוף העולם" – יצא לאור ב-3 באפריל 2011, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
* "ימים מאושרים" – יצא לאור ב-1 באוגוסט 2011, כסינגל הרביעי מתוך האלבום
* "כמה אהבה" – יצא לאור ב-15 במאי 2012, כסינגל החמישי מתוך האלבום.

## רשימת רצועות

## אמנים משתתפים

*עיבודים: עמית הראל
*תופים: ניר בכר
*גיטרה בס: אורי קלינמן
*גיטרות: יונתן פריג', אורי קלינמן, שמעון בוסקילה
*קלידים: יוסי מור
*קלידים, תכנותים: עמית הראל
*כלי הקשה: גלעד דוברצקי
*כלי נשיפה: יוני דרור

## קישורים חיצוניים

* שירי מימון, האתר הרשמי
* ביקורת על המופע, מאתר "יוסמיוסיק"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי שירי מימון
קטגוריה:אלבומי הופעה בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
היהלום שבכתר

**היהלום שבכתר** (באנגלית: **The Jewel in the Crown**) היא סדרת טלוויזיה בריטית זוכת פרס גלובוס הזהב מ-1984 שעלילתה מתרחשת בהודו בשנים האחרונות של השלטון הבריטי בה (ה"ראג'"). הסדרה מבוססת על רביעיית הספרים של פול סקוט "רביעיית הראג'" ונקראת על שם הראשון שבהם. בסדרה יש 14 פרקים, היא הופקה על ידי גרנדה ושודרה בבריטניה ב-ITV.

העלילה לא מתמקדת בדמות אחת, ולמעשה רק דמותו של קצין המשטרה רונלד מריק מופיעה בכל פרקי הסדרה (בפרק האחרון, אחרי מותו, רק בזיכרונותיהן של דמויות אחרות). עם השחקנים בסדרה נמנים: צ'ארלס דאנס וארט מאליק (שההופעה בה הייתה פריצת הדרך הטלוויזיונית שלהם), אום פורי, פגי אשקרופט, טים פיגוט-סמית, ג'רלדין ג'יימס, ג'ודי פארפיט, רייצ'ל קמפסון, אריק פורטר, סוזן וולדרידג', סעיד ג'פרי וקאראן קאפור (בנו של שאשי קאפור).

פגי אשקרופט וטים פיגוט-סמית זכו על הופעתם בסדרה לפרסי הבאפט"א לשחקנית ולשחקן הטובים ביותר בסדרות טלוויזיה. כל שלוש המועמדות שהתחרו באשקרופט על הפרס היו גם הן משתתפות בסדרה.

הסדרה הייתה חלק מגל טלוויזיוני וקולנועי בריטי שעסק בתקופת שלטונם בהודו, וכלל בין השאר את הסרטים "גנדי" (1982), "אבק וחום" (1983) ו"המעבר להודו" (1984).

## עלילה

העלילה נפתחת ב-1942 בעיר הפיקטיבית מאיאפור. בתחילתה היא מתמקדת במשולש שבקודקודיו הארי קומאר (ארט מאליק), הודי שהתחנך בבית ספר פרטי באנגליה ועובד כעיתונאי בהודו, דפני מנרס (סוזן וולדרידג') ורונלד מריק (טים פיגוט-סמית), קצין משטרה ממעמד נמוך. דפני דוחה הצעת נישואין של מריק, ומעדיפה את הארי על פניו. ערב אחד מותקפים דפני והארי כשהם מבלים בגן, והיא נאנסת. בעקבות כך מריק כולא את הארי ומענה אותו.

בהמשך הסדרה דפני נפטרת בעת לידה, ומצטרפים אליה שרה לייטון (ג'רלדין ג'יימס) שגם אחריה מריק מחזר, אולם היא מעדיפה על פניו את פקודו גאי פרון (צ'ארלס דאנס). אחותה של שרה, סוזן, מתחתנת עם קצין בשם טדי בינגהם. בינגהם נהרג בקרב, מריק בא לעזרתו אך לא מצליח להציל אותו. זמן מה אחר כך מריק נושא לאישה את סוזן.

## צוות השחקנים
* פגי אשקרופט - ברברה בצ'לור
* ג'נט הנפריי - אדווינה קריין
* דריק ברנצ'ה - אחמד קסים
* צ'ארלס דאנס - סמל גאי פרון
* ג'רלדין ג'יימס - שרה לייטון
* רייצ'ל קמפסון - ליידי אתל מנרס
* ארט מאליק - הרי קומאר
* ונדי מורגן - סוזן לייטון
* ג'ודי פארפיט - מילדרד לייטון
* טים פיגוט-סמית - רונלד מריק
* אריק פורטר - הרוזן דימיטרי ברונובסקי
* סוזן וולדרידג' - דפני מנרס
* ראלף ארליס - קפטן סמואלס
* ג'פרי ביוורס - קפטן קווין קולי
* ג'רמי צ'יילד - רובין וייט
* וורן קלארק - "סופי" דיקסון
* רוואנה קופר - קוני וייט
* אנה קרופר - ניקי פיינטון
* פביה דרייק - מייבל לייטון
* ניקולס פארל - אדוארד "טדי" בינגהם
* רוזמרי ליץ' - פנלה "פני" גרייס
* ניקולס לה פרבוסט - קפטן נייג'ל רואן
* פרדריק טרבס - לוטננט קולונל ג'ון לייטון
* סטיוארט וילסון - קפטן ג'יימס קלארק

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - מיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:מכון הסרטים הבריטי: מאה תוכניות הטלוויזיה הבריטיות הטובות ביותר
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: מיני-סדרה
קטגוריה:ITV: תוכניות וסדרות
זיקה (קדשים)

בהלכות קדשים, **זיקה** היא קשר בין שני חלקי קרבנות המוקרבים יחד, התולה את דיניהם של שני חלקי הקרבנות וכשרותם למזבח או לאכילה זה בזה.
## מהות הזיקה
סוגי הקרבנות, נחלקים לשניים: ישנם קרבנות המוקרבים כולם על גבי המזבח, כמו למשל קורבן עולה, וישנם קרבנות שונים שחלקיהם השונים אינם שווים בדינם, ורק חלק מהם מוקרב על גבי המזבח, כך למשל קורבן חטאת, רק חלק מבשר הקורבן נאכל על ידי הכוהנים. במקרה כזה, יש זיקה בין שני חלקי הקורבן, והחלק שעל המזבח הוא זה שמתיר ומרצה את החלק השני, נאכל על ידי הכוהנים, ואם התרחש בו פסול, גם החלק השני אינו כשר לאכילה על ידי הכוהנים.

כך גם בקורבן מנחה, בעוד שחלק קטן מהסולת והשמן המובאים לקורבן, נקמצים על ידי הכוהן, הרי שהנשאר (קרוי בתלמוד "שיריים") נאכל על ידי הכוהנים. במקרה שהקומץ לא הוקטר על המזבח, השיריים אינם מותרים לאכילה על ידי הכוהנים, והם במצב הראשוני  - חלה עליהם קדושת המזבח.
## שחיטה ותנופה
קיימים מקרים, בהם שני חלקי הקרבן אינם מעכבים זה את זה, אם הקריבו כל חלק מהקורבן בנפרד, ורק אם מקריבים את שניהם יחד החלק האחד מעכב את ריצוי השני. כך למשל, בקרבן העצרת בן מובאים שבעה כבשים לעולה, שני כבשים לשלמים ושתי הלחם, שכבשי החטאת אינם קשורים לשתי הלחם. לפי חכמי המשנה, למרות שכבשי העולה מתירים את שתי הלחם, אם הביאו כל אחד מהם לקורבן בנפרד, הוא נחשב לקורבן נפרד והוא כשר.

לפי חידוש הלכתי אותו חידש רבי יוחנן, מראשוני אמוראי ארץ ישראל, הרי שגם לפי הדעה האומרת שהכבשים אינם מעכבים את שתי הלחם, הרי שאם הכבשים נשחטו כבר לצורך ההקרבה, הם נקשרים הלכתית בשתי הלחם - שהם למעשה חלק מהקורבן, וחלה זיקה ביניהם, כך שאם הכבשים יפסלו לאחר השחיטה, יהיה אסור להקריב את שתי הלחם, 

חכמי ארץ ישראל הסתפקו, מה דינה של התנופה, בהם מרימים את שני הלחם צמוד לשני הכבשים, שגם היא חלק ממהלך ההקרבה; האם הסיבה לכך שרבי יוחנן פסק כי שחיטה עושה זיקה ולא הזכיר את התנופה היא מכיוון שתנופה איננה עושה זיקה, או שמא מסופק היה בכך.

קטגוריה:קורבנות ביהדות
נג'ווא נג'אר

**נג'ווא נג'אר** (בערבית: **نجوى نجار**) היא במאית קולנוע אמריקאית ממוצא פלסטיני.

## ביוגרפיה
נג'אר נולדה לאב ירדני ולאם פלסטינית בוושינגטון די. סי. בארצות הברית גדלה בסעודיה ובאירופה. למדה לתואר ראשון במדע המדינה וכלכלה, ולתואר שני בקולנוע בארצות הברית. בתקופת הסכמי אוסלו חזרה לירושלים ואחר כך עברה לגור ברמאללה.

סרטה משנת 2000, **נעים ו-ודיע**, הוא סרט תיעודי על יפו שלפני מלחמת העצמאות, דרך סיפוריהם של סבה וסבתה של הבמאית והשפעת העזיבה על חייהם. בסרט גם ראיונות עם אמה ודודותיה של נג'אר.

סרטה משנת 2002, **התגלמות השכחה**, עוסק במזרח ירושלים דרך סיפורו של בית הקולנוע "אלהמברה" משנות החמישים ועד לסגירתו בשנת 1989.

סרטה העלילתי **מור ורימון** (משנת 2008) זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל דוחא-טרייבקה בקטר בשנת 2009 והוצג בפסטיבל סאנדנס. הסרט, שצולם ברמאללה ובירושלים, מגולל סיפור שבמרכזו משולש אהבה בין כוריאוגרף, רקדנית ובעלה זיאד, שנעצר על ידי צה"ל לאחר שסירב לוותר על אדמתו. בסרט משתתפים היאם עבאס, עלי סולימאן, אשרף פרח ויסמין אל מסרי.

בשנת 2014 ביימה את הסרט "עיני הגנב" הקרוי על שם ואדי חרמייה, שבו הקים צה"ל מחסום, בזמן האינתיפאדה השנייה, ובו ירה למוות ב-2002 צלף פלסטיני בעשרה ישראלים. נג'אר, שגם כתבה את התסריט, טענה שהסרט נמנע מלהלל את המעשה ובונה סביבו עלילה מורכבת ומרובת שכבות. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.

בשנת 2020 יצא לאקרנים סרטה העלילתי השליש "בין גן עדן ואדמה", על זוג פלסטיני צעיר שהחל בהליכי גרושים וחושף הפתעה לא רצויה. הסרט בפרס נגיב מחפוז לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר.

נג'אר הקימה ומנהלת את חברת הפקות הקולנוע הפלסטינית Ustura Films.

## פילמוגרפיה
* נעים ו-ודיע (2000) - סרט דוקומנטרי קצר
* ילד ששמו מוחמד (2001) - סרט קצר
* התגלמות השכחה (2002) - סרט דוקומנטרי
* הם באו מהמזרח (2004) - עיבוד לאגדת שלושת מלכי המזרח
* זהב כחול (2004) - סרט דוקומנטרי קצר על בעיית המים באזור חברון
* שירה של יסמין (2005) - סרט קצר
* מור ורימון (2008) - סרט עלילתי
* עיני הגנב (2014) - סרט עלילתי
*בין גן עדן לאדמה (2020) - סרט עלילתי

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם נג'אר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאיות קולנוע פלסטיניות
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא פלסטיני
קטגוריה:אישים ממוצא ירדני
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1973
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
פואד עווד

**פואד עווד** (בערבית: **فؤاد عوض**; נולד ב-7 באוקטובר 1956 בנצרת) הוא במאי תיאטרון ערבי-ישראלי, שימש כמנהל תיאטרון אל-מידאן במשך שבע שנים.

## ביוגרפיה
עווד למד בבית ספר בפטיסטי בנצרת. בשנת 1979 ביים את הצגתו הראשונה, "המלך הוא המלך", לפי סיפור של המחזאי הסורי סעד אללה ונוס. הוא סיים לימודים לתואר באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב בשנת 1982. באוניברסיטה ביים את ההצגות "מיס ג'ולי" של השוודי יוהאן אוגוסט סטרינדברג ואת "גברים בשמש" של ע'סאן כנפאני.

בשנים 1983–1987 עבד במרכז התרבותי העירוני בנצרת, שם ביים מספר הצגות. ב-1986 שיחק בסרט הבכורה של הבמאי של עמוס גיתאי - "אסתר". ב-1988 ביים בתיאטרון אל-חכוואתי בירושלים את המחזה "הציפורים", מחזה מאת איברהים חלאיילה. ב-1989 ביים את המחזה "ראשו של ג'אבר", שזכה במקום הראשון בפסטיבל עכו.

בין ההצגות הנוספות שביים: "האוטובוס" של המחזאי איימן ג'ברייה, בפסטיבל עכו ה-24, רומיאו ויוליה, יחד עם ערן בניאל, ו״הלילה וההר״ בתיאטרון החאן 1993, ותיאטרון אל-קסבה אל קודס, 1994.

עווד היה מנהל תיאטרון אל-מידאן, תחילה בנצרת ואחר כך בחיפה. הוא משמש כמנהל המחלקה לתרבות של עיריית נצרת. הוא מלמד באקדמיה לדרמה ברמאללה, שהקים ג'ורג' איברהים.

## פרסים הוקרה
* ב-2016 קיבל את פרס קיפוד הזהב על מפעל חיים, על תרומתו לחיבור התיאטרון הערבי והעברי.
## תמונות

קובץ:Ared Al Karakuz.jpg|ההצגה Le Montrer, תיאטרון אל-מידאן 
קובץ:Ared Al Karakuz 2.jpg|ההצגה Le Montrer, תיאטרון אל-מידאן 
קובץ:Ra'as Almamluk Jaber.jpg|ההצגה "ראשו של ג'אבער", 1989


## קישורים חיצוניים

* 
* אימאן ח'ליל וז'אנט לוקה, ספרות ערבית-גרמנית, מראה מקום: Iman O. Khalil and Jeannette Iocca, World Literature Today, Vol. 69, No. 3, Multiculturalism in Contemporary German Literature (Summer, 1995), pp. 521–527
* אדוארד מאסט, "סומהטה: ההיסטוריה של התחייה", מראה מקום: Edward Mast, TDR (1988-), Vol. 44, No. 3 (Autumn, 2000), pp. 113–130
* ג'פרי ברטולט, לאן מועדות פניה של האומנות בפלסטין ?, ניוזוויק, 19 ביוני 1994

## הערות שוליים

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון ערבים ישראלים
קטגוריה:מנהלי תיאטראות בישראל
קטגוריה:נצרת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
עזה אל-חסן

**עזה אל-חסן** (בערבית: عزة الحسن; נולדה ב-21 באפריל 1971) היא אמנית ובמאית קולנוע פלסטינית.
## חייה
אל-חסן נולדה בעמאן למשפחת פליטים שברחה מישראל במלחמת העצמאות וגדלה בביירות. במהלך מלחמת האזרחים במדינה, בעודה בת 11, התנדבה בבית חולים. לאל-חסן תואר ראשון בקולנוע וסוציולוגיה מאוניברסיטת גלאזגו (1993) ותואר שני בקולנוע תיעודי מאוניברסיטת לונדון. בשנת 1996 עברה להתגורר ברמאללה.

בשנת 2001 יצרה את הסרט הדוקומנטרי, News Time, על החיים ברשות הפלסטינית תחת השלטון הישראלי.

כעבור שנתיים ביימה אל-חסן את 3cm Less. שם הסרט ניתן לו מתוך הטענה כי הדור הפלסטיני הבא יהיה נמוך בשלושה סנטימטרים מקודמו בגלל הכיבוש והעוני. הסרט עוקב אחרי שתי משפחות פלסטיניות שגדלות ללא אב.

לאחר מכן עבדה על סרטה The Story of a Palestinian Gangster.

## מסרטיה
* נשים ערביות מדברות (1997)
* (1998) Title Deed from Moses
* סינבד היה אישה (2000)
* המקום (2000)
* זוהי פלסטין (2001)
* (Newstime (2001
* 3 סנטימטר פחות (2003)
* חשופים ואבודים (2004)
* (2004) Kings and Extras: Digging for a Palestinian Image

## קישורים חיצוניים

* ראיון עמה באתר ה-BBC
* Nat Muller, Shifting Roles (A Conversation with Azza El Hassan), Mute, 23 October 2002
* Samaa Abu Sharar, Palestinian Filmmaker Azza El-Hassan’s Journey in Discovery of Her Own People, Washington Report on Middle East Affairs, July 2001

קטגוריה:במאיות קולנוע פלסטיניות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת גלאזגו
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:פלסטיניות שנולדו ב-1971
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1971
Lithium (שיר של אוונסנס)

"**Lithium**" (בעברית: "**ליתיום**") הוא הסינגל השני של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס באלבום האולפן השני של הלהקה The Open Door. הסינגל יצא ב-4 בדצמבר 2006. השיר כולו נכתב והולחן על ידי איימי לי, ואין לו קשר לשיר Lithium של להקת הגראנג' נירוונה, כמו שחשבו בטעות מספר מעריצים.

## רקע
בפרימיירה העולמית שנערכה לאלבום The Open Door בלונדון, איימי לי סיפרה שהמקור לכתיבת השיר הוא בן זוגה לשעבר שון מורגן, סולן להקת סית'ר. תגובת המעריצים לשיר הייתה חיובית. רבים השוו אותו לשיר "My Immortal" כמו גם למספר שירים מהאלבום Origin.

בריאיון ל-VH1 תיארה לי את השיר: 

בריאיון אחר שהעניקה ל-MTV סיפרה לי שהשיר לא מתייחס בצורה מפורשת לסם ליתיום, אלא הוא פשוט מייצג את חוסר התחושה ואת השמחה השלילית שהוא גורם. כמו כן היא סיפרה שהשיר מתאר מעין מאבק במערכת היחסים בו היא מנסה להחליט אם להיות שמחה או שמא היא תשקע שוב בתוך עצמה. היא הוסיפה שהיא אוהבת את השיר מכיוון שבסופו היא מוותרת על הכאב ובוחרת להיות שמחה.

## רשימת השירים
גרסת הסינגל שהופצה בעולם הייתה הגרסה המורחבת שכללה בתוכה 4 שירים, אולם יצאה גם גרסה בסיסית לסינגל.

### גרסה בסיסית
# Lithium
# The Last Song I'm Wasting On You

### גרסה מורחבת
# Lithium
# The Last Song I'm Wasting On You
# All That I'm Living For - גרסה אקוסטית
# Lithium - גרסה אקוסטית בהופעה חיה

## וידאו קליפ
[230px|ממוזער|שמאל|[איימי לי מתוך הקליפ "Lithium"]]
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר 2006 בלוס אנג'לס והוא בוים על ידי פול פדור. הקליפ דלף ב-23 בנובמבר, יום אחד לפני שיצא באופן רשמי בקנדה באתר MuchMusic, וכן לפני שיצא באתרים נוספים כמו YouTube ו-מייספייס. הקליפ דומה לקליפ "Love Like Winter" של להקת AFI שיצא בתחילת נובמבר באותה שנה.

בקליפ איימי לי והלהקה מופיעים בשלג כאשר לי מייצגת שתי דמויות. הדמות הראשונה לבושה בשחור והיא מייצגת את הצער בעוד הדמות השנייה לבושה בלבן ומייצגת את השמחה. שאר חברי הלהקה לבושים בשחור, ביניהם טים מק'קורד שמשתתף לראשונה בקליפ של אוונסנס.

בריאיון ל-MTV News תיארה לי את השיר: 

## מצעדים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אוונסנס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי לי
קטגוריה:שירים על סמים
קטגוריה:בלדות משנות ה-2000
קטגוריה:בלדות רוק
ואיומיה טיוס

**ואיומיה טיוס** (באנגלית: **Wyomia Tyus**; נולדה ב-29 באוגוסט 1945) היא אצנית אמריקאית בעבר, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 3 זהב ושיאנית עולם בריצת 100 מטר. היא האצנית הראשונה בהיסטוריה, הן בגברים והן בנשים שהגנה על תוארה בריצת 100 מטר.

## ביוגרפיה
טיוס נולדה בגריפין, ג'ורג'יה. היא למדה באוניברסיטה של מדינת טנסי.

### אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה טיוס בשתי מדליות. מדליית זהב בריצת 100 מטר לאחר שהשוותה את שיא העולם של וילמה רודולף מארצות הברית, 11.2 שניות, לפני בת ארצה אדית מקגוויר (11.6 שניות) ואווה קלובוקובסקה מפולין (11.6 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.9 שניות, אחרי פולין שקבעה שיא עולם חדש של 43.6 שניות ולפני בריטניה (44.0 שניות).

בשנת 1965 קבעה טיוס בריצת 100 יארד שיא עולם חדש של 10.3 שניות. שבועיים לאחר מכן ב-31 ביולי בתחרות שנערכה בקייב אוקראינה (אז ברית המועצות) היא השוותה את השיא העולמי בריצת 100 מטר של אירנה שווינסקה האצנית היהודיה מפולין וקבעה 11.1 שניות.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה טיוס במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.78 שניות, לפני בת ארצה ברברה פרל (23.83 נשיות).

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה טיוס בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 11.0 שניות, לפני פרל (11.1 שניות) ושווינסקה (11.1 שניות) בפעם השנייה ברציפות ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה, הן בגברים והן בנשים שזוכה להישג זה ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 42.8 שניות, לפני קובה (43.3 שניות) וברית המועצות (43.4 שניות). כבר בשלב המוקדמות קבעה הרביעייה האמריקאית שיא עולם חדש של 43.4 שניות. נוסף לכך היא סיימה במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.0 שניות.

לאחר המשחקים האולימפיים פרשה טיוס מתחרויות.

## שיאים איישיים
*ריצת 100 יארד: 10.3 שניות (1965)
*ריצת 100 מטר: 11.08 שניות (1968)
*ריצת 200 מטר: 23.08 שניות (1968)

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (ויקיפדיה באנגלית)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:אתלטיות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אצניות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של טנסי
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 100 מטרים
קטגוריה:ג'ורג'יה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
אובסיי טמקין

**אובסיי טמקין** (Owsei Temkin; 6 באוקטובר 1902 מינסק - 18 ביולי 2002, ארצות הברית) היה היסטוריון של הרפואה יהודי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.

## קורות חיים
טמקין נולד במינסק ב-6 באוקטובר 1902 למשפחה יהודית. בשנת 1905 משפחתו עברה, עקב הפוגרומים, ללייפציג, שם אביו פתח חנות לכלי נגינה. בשנת 1922 החל טמקין ללמוד רפואה באוניברסיטת לייפציג. הוא לקח גם קורסים באנגלית, בפילוסופיה ובזואולוגיה. טמקין החל בשנת 1925 לקחת קורסים אצל הנרי זיגריסט (Henry Sigerist) בהיסטוריה של הרפואה וכתב את התזה שלו בנושא "מושגי המחלה אצל היפוקרטס" תחתיו הנחיית של זיגריסט. בשנת 1927 סיים את לימודיו ושנה לאחר מכן הוסמך כרופא. אולם טמקין לא פנה לפרקטיקה של הרפואה ובמקום זה החל לשמש כעוזר מחקר של זיגריסט. בשנת 1932 נבחר זיגריסט לעמוד בראש המרכז הראשון להיסטוריה של הרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור שבארצות הברית. בין השנים 1958 ל-1968 שימש כמנהל המכון.

טמקין זכה במדליית ולץ' (welch medal) בשנת 1952 ובפרס סרטון (sarton prize). במשך עשרים שנה ערך את כתב העת Bulletin of the History of Medicine. עד שנותיו האחרונות, חרף קשיים רפואיים המשיך במחקריו. הוא היה נשוי לליליאן, אותה פגש בלימודים ואב לשתי בנות. אחת מבנותיו, ג'ודית' (Judith T. Irvine), היא פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מישיגן. הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים.

בשנת 1968 יצא ספר מאמרים לכבודו, "Medicine, science, and culture: historical essays in honor of Owsei Temkin". נפטר בשנת 2002 בגיל 99.

## מספריו

* The Double Face of Janus and Other Essays in the History of Medicine, JHU Press, 2006
* "On second thought" and other essays in the history of medicine and science, JHU Press, 2002
* The falling sickness: a history of epilepsy from the Greeks to the beginnings of modern neurology, Johns Hopkins University Press, 1994
* Hippocrates in a world of pagans and Christians, JHU Press, 1991
* Galenism; rise and decline of a medical philosophy, Cornell University Press, 1973


## קישורים חיצוניים

* Owsei Temkin 1902-2002, Vivian Nutton
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:היסטוריונים של הרפואה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:זוכי מדליית ג'ורג' סארטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
SPIE

**SPIE** (ראשי תיבות באנגלית של שמה המקורי: **Society of Photo-Optical Instrumentation Engineers**; כיום נקראת **the international society for optics and photonics**; בתרגום לעברית: **האגודה הבינלאומית לאופטיקה ופוטוניקה**) היא אגודה מדעית בינלאומית להנדסה אופטית.

## אודות
האגודה הוקמה באחד ביולי 1955 בקליפורניה כ-Society of Photographic Instrumentation Engineers (אגודת מהנדסי מכשור הצילום). בשנת 1964 שונה שמה ל-Society of Photo-Optical Instrumentation Engineers (אגודת מהנדסי מכשור האלקטרו-אופטיקה). בשנת 1981 שונה שם האגודה ל-SPIE — The International Society for Optical Engineering (האגודה הבינלאומית להנדסת אופטיקה) ומשנת 2007 היא נקראת SPIE, the international society for optics and photonics (האגודה הבינלאומית לאופטיקה ופוטוניקה). נכון ל-2011 באגודה חברים יותר מ-180,000 אנשים מ-170 מדינות.

האגודה מפעילה את SPIE Digital Library, ספרייה וירטואלית ובה יותר מ-313,000 מאמרים בנושאים הקשורים לפעילות האגודה.

האגודה מחזיקה הוצאה לאור בשם SPIE Press אשר מוציאה ספרות מקצועית בנושאים שונים הקשורים לפעילות האגודה. כמו כן היא מפרסמת מגזין, היוצא ארבע פעמים בשנה בשם SPIE Professional Magazine. כמו כן האגודה מוציאה לאור מספר כתבי עת מקצועיים, בהם Optical Engineering, Journal of Electronic Imaging, Journal of Biomedical Optics, Journal of Micro/Nanolithography, MEMS, and MOEMS, Journal of Photonics for Energy, Journal of Applied Remote Sensing, Journal of Nanophotonics ו-SPIE Letters Virtual Journal.

כמו כן האגודה מעניקה מספר פרסים, בהם George W. Goddard Award, President's Award, Gold Medal of the Society Award, SPIE Technology Achievement Award, Dennis Gabor Award ו-Chandra S. Vikram Award in Metrology. האגודה מקיימת כנסים, תערוכות, השתלמויות לימודיות ומפגשים מקצועיים ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:אגודות מדעיות
ארנסטו נתן

ממוזער|שמאל|ארנסטו נתן
**ארנסטו נתן** (**Ernesto Nathan**;  5 באוקטובר 1848, לונדון - 9 באפריל 1921) היה מדינאי ופוליטיקאי יהודי איטלקי, שכיהן כראש עיריית רומא שש שנים, מנובמבר 1907 עד לדצמבר 1913.

## קורות חיים
נולד בלונדון למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אמו, שרה לוי, הייתה אנגליה ואביו, מאיר משה נתן, היה ממוצא גרמני. הוא היה החמישי מבין 12 ילדים. הוריו היו תומכים של ג'וזפה מציני. אביו נפטר כשהיה בן 14. את נעוריו בילה בפירנצה, לוגאנו, מילאנו ובסרדיניה, שם ניהל אביו מפעל כותנה. באותן שנים הושפע מאוד מרעיונות רפובליקניים-איטלקיים ומהפוליטיקאי האיטלקי ג'וזפה מציני. בשנת 1870, כשהיה בן 25, עבר לרומא, שם ניהל את העיתון של מציני, La Roma del Popolo. ביתו באיטליה נהפך למרכז של סופרים ואינטלקטואלים. בשנת 1877 נבחר לפרלמנט האיטלקי ובשנת 1888 קיבל אזרחות איטלקית.

בשנת 1889 ייסד נתן את אגודת דנטה אליגיירי, אשר שמה למטרה לקדם את התרבות האיטלקית.

הוא נבחר לראשות עיריית רומא בשנת 1907. במהלך הקדנציה ניסה לקדם את ההשכלה החילונית על פני מערכת ההשכלה שנוהלה בעיקר על ידי הכנסייה הקתולית עד אז. כמו כן הוא פיקח על פתיחתם של 150 גני ילדים.

בדעותיו היה ליברל, פרוגרסיבי ואנטי-קלרקלי וניסה להחליש את כוחו של האפיפיור באיטליה. בנאום בשנת 1911 ביריד האמנות הבינלאומי ברומא, הוא השווה בין רומא המודרנית, שהיא "עיר שהיא דוגמה ומופת לחופש מחשבה" לבין רומא של האפיפיור שהיא "מבצר של דוגמה דתית, היכן שמאמצים רבים נעשים כדי לשמור על שלטון של בורות".

בשנים 1914–1915 שימש כשליח המפלגה הליברלית האיטלקית בארצות הברית וליריד הבינלאומי שנערך לחגיגות השלמת תעלת פנמה.

בשנת 1887 הצטרף למסדר האיטלקי של הבונים החופשיים ועמד בראשו בין השנים 1896-1904 ו-1917–1919. העובדה שנולד בחו"ל ולא באיטליה, היה יהודי, בונה חופשי, ורפובליקאי, יחד עם דעותיו הליברליות והתקפותיו על הממסד הקתולי הפכה אותו למטרה לחצי הביקורת של הקתולים השמרנים.

## לקריאה נוספת
* Rome in America: transnational Catholic ideology from the Risorgimento to Fascism, מאת Peter R. D'Agostino. UNC Press Books, 2004 . פרק שלוש: The Mayor of Rome Is an "Atheist Jew", 1910-1914

## קישורים חיצוניים

* MAN WHO WOULD NOT "EMBALM" ROME IS COMING HERE, Walter Littlefield, הניו יורק טיימס, 1917 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים איטלקים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים איטלקים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט של איטליה
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:איטלקים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:יהודים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:ילידי 1845
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1921
מלחמת גאליה (ספר)

250px|ממוזער|שמאל|שבטי וערי גאליה בימיו של יוליוס קיסר
**מלחמת גאליה** (בלטינית: **Commentarii de Bello Gallico**, תזכיר אודות מלחמת גאליה) הוא חיבור בלטינית שכתב יוליוס קיסר ומתעד את מסעות המלחמה שערך הצבא הרומאי שבפיקודו בשטח גאליה בשנים 58–49 לפנה"ס.

בשנת 58 לפנה"ס התמנה קיסר למושל הפרובינקיות גאליה נארבוננסיס ואיליריה. הוא השתמש במינוי זה כדי לצאת למלחמת כיבוש בגאליה הלא-רומית ואף חדר לגרמניה ובריטניה. מטרת המלחמה הייתה להאדיר את שמו וכך לבסס את מעמדו הפוליטי ברומא.

החיבור כולל שמונה ספרים. את שבעת הראשונים כתב קיסר בעצמו, וכל אחד מהם עוסק באחת השנים 58–52 לפנה"ס. הספר השמיני דן בשנים 51–50 לפנה"ס והוא נוסף על ידי אולוס הירטיוס, אחד מקציניו של קיסר, שכתב אותו לאחר הירצחו.

החיבור "מלחמת גאליה" הוא המקור העיקרי למידע על מלחמת קיסר בגאליה וכיבושה. קיסר מתייחס לעצמו בחיבור בגוף שלישי, אולם החיבור מתאר את המלחמה מנקודת מבטו.
החיבור שימש כתעמולה שנועדה להציג את הישגי המלחמה לעם הרומי. בנוסף לכך הספר מכיל סקירה אתנוגרפית של הגאלים והגרמאנים שנגדם הוא נלחם ושל ארצותיהם.

בשל שפתו הפשוטה אך הבהירה של החיבור הוא פופולרי ללימוד תלמידים שמתחילים את לימודיהם בשפה הלטינית.

ספר זה היה בין הספרים הראשונים שהודפסו באיטליה לאחר הבאת הדפוס אליה. הספר הודפס בשנת 1469.

## תרגומים לעברית
* יוליוס קיסר. **מלחמת גאליה** בשבעה ספרים, בצירוף ספר שמיני מאת אבלוס הירציוס. תרגם מן המקור הרומי והוסיף מבוא, הערות ומפתח שמות נ' רבן. תל אביב, הוצאת יבנה, תשי"ט (1958).
* יוליוס קיסר. **מלחמת גאליה**. תרגם מלטינית והוסיף מבוא והערות משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ב (2011).
* מלחמת גאליה, ספר ראשון, פרק 40. בתוך: צבי יעבץ, **מרד ספארטאקוס: מקורות**. הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשי"ז (1957).

## לקריאה נוספת
* א.ד. קולמן, **עולמה של הספרות הרומית – סקירה ביקורתית על מהותה, התפתחותה ומעצביה**. רמת גן, הוצאת מסדה, 1983. עמ' 97–100.
* ישראל שצמן, **תולדות הרפובליקה הרומית**. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י.ל. מאגנס, 1989.

## קישורים חיצוניים


* Caesar. *The Gallic War*. Translated by H.J. Edwards. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1917. Digitized copy in: Hathi Trust Digital Library.
* "De Bello Gallico" and Other Commentaries by Julius Caesar. Translated by W.A. MacDevitt, with an introduction by Thomas Quincey. Everyman's Library, 1915. Digitized copy in: Project Gutenberg.

* 

* Caesar's Gallic War in Livius.org . Written in 2009, last modified on 4 August 2020.
* Francis X. Dolan, Cicero's views on historical composition as exeplified in Caesar's Gallic Wars. Master's Theses, 1948.
* Kathrin Welch, Caesar and his officers in the Gallic War Commentaries, 1998.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות העולם הקלאסי
קטגוריה:רומא העתיקה: ספרות
קטגוריה:יוליוס קיסר
קטגוריה:מלחמת גאליה
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
קטגוריה:ספרי המאה ה-1
Romeo and Juliet (שיר של דייר סטרייטס)

**"Romeo and Juliet"** הוא שיר של להקת הרוק הבריטית "דייר סטרייטס", שנכתב על ידי הסולן והגיטריסט של הלהקה מארק נופלר.
השיר יצא לראשונה לשווקים באלבום האולפן משנת 1980 "Making Movies" ובהמשך יצא גם לשווקים כסינגל בשנת 1981. לאורך השנים השיר נכלל במספר אלבומים נוספים של הלהקה בהם אלבומי ההופעות החיות "Alchemy" ו"On the Night", ולאחר מכן באלבום הדואט של נופלר עם אמיליו האריס "Real Live Roadrunning". השיר נכלל גם באלבום האוסף "Money for Nothing" מ-1988, המכיל את הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה.

בבריטניה זכה הסינגל למעמד של זהב.

## רקע
השיר עוסק באהבה אבודה או נכזבת תוך שימוש במחזה השייקספירי הקלאסי "רומיאו ויוליה" כמטאפורה לקשיים במערכות הרומנטיות המודרניות. השיר נכתב בהשראת מערכת היחסים של מארק נופלר עם הזמרת הבריטית הולי וינסנט, אשר הייתה באותה העת הסולנית של הלהקה "Holly And The Italians".

## מצעדים
### מצעדים שבועיים

## ראו גם
* רומיאו ויוליה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דייר סטרייטס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:יצירות המבוססות על רומיאו ויוליה
קטגוריה:בלדות משנות ה-1980
קטגוריה:בלדות רוק
רפאל זליגמן (1947)

**רפאל זֶלִיגְמן** (**Rafael Seligmann**; נולד ב-13 באוקטובר 1947 בתל אביב) הוא סופר, עיתונאי, והיסטוריון ישראלי-גרמני.

## ביוגרפיה
זליגמן נולד בתל אביב ובשנת 1957, עבר עם הוריו, שהיו יהודים גרמנים, בחזרה למינכן שבגרמניה המערבית. הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה במינכן ובתל אביב. בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור במדעי המדינה, על עבודה בנושא "מדיניות הביטחון הישראלית". הוא משמש כמרצה באוניברסיטת מינכן.

זליגמן כותב משנת 1978 מאמרים, טורים ופרשנות בעיתונות, כתב בין היתר עבור העיתונים "דר שפיגל", "בילד", "די ולט", "Die Tageszeitung" וה-"Frankfurter Allgemeine Zeitung".

ספר הפרוזה הראשון שלו, "המכירה הפומבית של רובינשטיין" (1989), נחשב לרומן הראשון בן-זמננו שנכתב בגרמנית על ידי יהודי מאז סוף מלחמת העולם השנייה. הספר עוסק בחוויה של להיות יהודי צעיר בגרמניה בת-זמננו.

## מספריו
### עיון

* *Israels Sicherheitspolitik. Zwischen Selbstbehauptung und Präventivschlag – Eine Fallstudie über Grundlagen und Motive* ["מדיניות הביטחון הישראלית"], München 1982, 
* *Mit beschränkter Hoffnung. Juden, Deutsche, Israelis* ["עם תקווה מוגבלת: יהודים, גרמנים, ישראלים"] (Sachbuch), Hoffmann und Campe, Hamburg 1991, 
* Drehbuch zum Film *Schalom Deutschland*, 1995–1997
* *Hitler. Die Deutschen und ihr Führer*, Ullstein, München 2004, 
* *Die Kohle-Saga. Der Tatsachenroman aus dem Revier*, Hoffmann und Campe, Hamburg 2006,  
* Revier im Wandel. Die Kohle-Saga geht weiter, Hoffmann und Campe, Hamburg 2008, 

* מערכת היחסים היהודית-גרמנית: ספירת מלאי ופרספקטיבות, 1995

### פרוזה

* *Rubinsteins Versteigerung*: Roman ["המכירה הפומבית של רובינשטיין"], Wunder, München 1988, 
* *Die jiddische Mamme*: Roman ["האמא היהודייה"], Eichborn, Frankfurt a.M. 1990, 
* *Der Musterjude*: Roman ["היהודי לדוגמה"], Claassen, Hildesheim 1997, 
* *Schalom meine Liebe*: Roman ["שלום אהבתי"], dtv, München 1998, 
* *Der Milchmann*: Roman ["החולב"], dtv, München 1999, 


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מסאים גרמנים
קטגוריה:מסאים יהודים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
אלקמנה

שמאל|ממוזער|200px|לידת הרקולס
במיתולוגיה היוונית **אַלְקְמֵנֵה** (ביוונית: **Ἀλκμήνη**) הייתה אימו של הרקולס.

## רקע
אלקמנה היא בתם של אלקטריאון (מלך מיקנה ובנו של פרסאוס) ואנקסו . היא הייתה נשואה לאמפיטריאון. נאמר שפניה ועיניה הכהות היו מקסימים כשל אפרודיטה והיא כיבדה את בעלה יותר מכל אישה לפניה. הסיודוס מתאר אותה כבת התמותה הכי גבוהה, יפה וחכמה.

## לידתו של הרקולס
זאוס חשק באלקמנה ולכן התחזה לבעלה אמפיטריאון שחזר מוקדם מהמלחמה והכניס אותה להריון. מאוחר יותר חזר אמפיטריאון מהמלחמה, והוא גם כן הכניס אותה להריון כך שהיא הייתה בהריון עם תאומים. בלילה שבו עמדה אלקמנה ללדת, הרה, ששנאה את הרקלס מפני שהיה פרי בגידת זאוס, גרמה לזאוס להישבע שהילד שיוולד באותו לילה לשושלת פרסאוס יהפוך למלך. זאוס נשבע והרה דאגה לעכב את לידת תאומי אלקמנה ודאגה שאמו של אוריסתאוס , שגם היה לשושלת פרסאוס, תלד מוקדם, כך שאוריסתאוס נהיה מלך.

## מותה
לאחר מות אמפיטריאון התחתנה אלקמנה עם רדמנתיס בן זאוס ואירופה, וחיה איתו בגלות בבויוטיה. יש שתי גרסאות באשר למות אלקמנה. אנשי מגארה סיפרו, שאלקמנה הלכה מארגוס לתבאי שבבויוטיה ומתה במגארה. הדעות נחלקו היכן לקבור אותה, חלק רצו להחזיר את גופתה לארגוס וחלק רצו לקבור אותה ליד בעלה לשעבר אמפיטריאון וילדי הרקלס. לבסוף האורקל מדלפי קבע שהיא תיקבר במגארה. על פי גרסה אחרת הפכה אלקמנה עם מותה לאבן.

## בתרבות
האסטרואיד   שהתגלה על ידי רוברט לות'ר  נקרא על שמה.

## לקריאה נוספת
*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת

**המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת** (צרפתית: Conseil représentatif des associations noires de France או בקיצור CRAN) הוא ארגון גג של השחורים בצרפת. הארגון הוקם בשנת 2005 ומטרתו היא להילחם כנגד אפליה אתנית וגזענית של שחורים בצרפת.

המועצה הוקמה בשנת בנובמבר 2005 באספה הלאומית בצרפת. מייסדה ונשיאה הראשון של המועצה הוא פטריק לוזה (Lozès) ולואי-ז'ורז' טן שימש כדוברה. בשנת 2011 הכריז לוזה על מועמדותו לנשיאות צרפת, ובעקבות זאת פרש מתפקידו וטן נבחר לתפקיד במקומו. לוזה הסביר שהמודל של המועצה הוא "ההתאחדות הלאומית למען קידום אנשים צבעוניים" (NAACP), ארגון אמריקאי ותיק הפועל לקידום השחורים בארצות הברית. המועצה מורכבת מ-130 ארגונים אזרחיים שונים. לפי המועצה בצרפת בין 2.5 ל-5 מיליון שחורים. 

הקמתו של הארגון היא במידה מסוימת שבירה של מוסכמה רבת שנים בצרפת אודות אידיאל הרפובליקאיות, שבה אין אזרח צרפתי נמדד במדדים שונים פרט לאזרחותו ואין מן הראוי לצרפתים להתאגד על בסיס אתני או גזעי. (בין השאר הלשכה הסטטיסטית בצרפת אינה אוספת מידע אודות הרקע האתני של תושבי המדינה).

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הארגון

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: דמוגרפיה
קטגוריה:אפליה
קטגוריה:גזענות
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
המאוים

"**המאוים - הבעתה**" (מתורגם גם: **האלביתי** ; בגרמנית: **Das Unheimliche**, באנגלית: **The Uncanny**) הוא מושג פרוידיאני עבור משהו שיכול להיות מוכר, אך בו-זמנית גם זר, והתוצאה של כך היא תחושה של זרות לא-נוחה.

משום שהמאוים הוא מוכר, אך זר, התופעה יוצרת לעיתים קרובות דיסוננס קוגניטיבי אצל הסובייקט החווה בשל אופיו הפרדוקסלי של להיות נמשך ובו-זמנית גם נדחה על ידי האובייקט. דיסוננס קוגניטיבי זה מוביל פעמים רבות לדחייה על הסף של האובייקט, משום שהסובייקט מעדיף שלא להתמודד עם התופעה.

## היסטוריה
### ארנסט ינטש
המושג זוהה לראשונה על ידי ארנסט ינטש (Ernst Anton Jentsch) במאמר משנת 1906, **על הפסיכולוגיה של המאוים**. ינטש מגדיר את **המאוים** כהיות תוצר של "אי הוודאות האינטלקטואלית; כך שהמאוים ימשיך להיות תמיד, כפי שהיה בעבר, דבר שהסוביקט אינו מודע לו. ככל שהאדם יתמצא טוב יותר בסביבתו, כך תפחת הנכונות שלו להתרשם מן המאוים לגבי האובייקטים והאירועים הסובבים אותו, ומרחיב על השימוש בו בעולם הבדיוני.

ינטש מזהה את הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן כסופר אשר משתמש בתופעת המאוים בעבודתו, במיוחד בסיפור "איש-החול", שבו מופיעה דמות של בובה בעלת תכונות אנושיות בשם אולימפיה.

### זיגמונד פרויד

הקונספט של המאוים הורחב בהמשך על ידי זיגמונד פרויד במאמרו משנת 1919, "Unheimlich", שנשען, בין השאר, על עבודתו של הופמן (שפרויד מתייחס אליו כאל אמן "תחרות של המאוים בספרות"). עם זאת, הוא מותח ביקורת על טענתו של ינטש כי אולימפיה היא מרכיב מאוים מרכזי בסיפור. במקום זאת, פרויד מצביע על אלמנט שונה לחלוטין בסיפור – "הרעיון ששודדים למישהו את העיניים", וטוען שזהו ה"מופע היותר מרשים של מאוימות" בסיפור.

## ראו גם
* דז'ה וו

## לקריאה נוספת
* זיגמונד פרויד, **מעשה היצירה בראי הפסיכואנאליזה : על ההשפלה של חיי האהבה ומסות אחרות**, (תרגום: אריה בר ; עריכה מדעית: ח. אורמיאן), תל אביב : הוצאת דביר, תשמ"ח 1988.
* שיר אלוני, **הבית האלמן : ביטויי המאוים ביצירתה של דוריס סאלסדו**, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2006.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:אימה
מקלדת ממברנה

ממוזער|200px|שמאל|דוגמה למקלדת ממברנה
**מִקְלֶדֶת מֶמְבְּרָנָה** (באנגלית: **Membrane keyboard**) היא מקלדת מחשב שמקשיה אינם נפרדים ואינם מכילים חלקים נעים, בניגוד לרוב המקלדות האחרות. מקשיה הם רפידות לחץ עם קווי מתאר וסימנים מודפסים על משטח שטוח וגמיש אשר מצופים במעגלים אלקטרוניים, הנלחצים זה לזה בעת ההקשה. החיווי הפיזי בעת הקלדה במקלדת זו הוא מועט, ולכן ייתכן שהקלדה עיוורת תהיה יותר קשה לחלק מהמשתמשים.

מקלדות ממברנה הוכנסו לשימוש כבר עם כמה מחשבים אישיים בתחילת שנות השמונים. המקלדות הללו זולות מאוד לייצור המוני ועמידות יותר מפני לכלוך ושפיכת נוזלים מאשר מקלדות אחרות, אך בשל החוסר במשוב פיזי מפעולת ההקלדה, רוב האנשים מתקשים להשתמש בהן, במיוחד כאשר צריך להקליד תווים רבים. מקלדות גומי שפותחו מאוחר יותר היו שיפור קל, אשר לפחות מאפשר להקלדה פרטנית להיות מורגשת במידה מסוימת.

מלבד למוצרי מחשוב מוקדמים כגון לשימוש ביתי וכמה משחקי וידאו, מקלדות QWERTY מבוססות קרום משמשות גם במערכות מחשב תעשייתיות. כמו כן ישנם מספר עיצובים עבור מחשבי כף יד ושאר מכשירי מחשוב כיס. 

מקומות נוספים בהם ניתן למצוא מקלדות ממברנה הם מחשבונים פשוטים, שלט רחוק, תנורי מיקרוגל והתקנים דומים אחרים בהם כמות ההקלדות היא קטנה יחסית או נדירה, כמו טלפונים סלולריים.

מקלדת ממברנה שמישה וותיקה בחינוך מיוחד היא המקלדת אינטליקיז (IntelliKeys). ניתן לשנות בה בתכנות קל את מיקומי, גודלי והגדרות הקלידים ולהוסיף על פניה דף מודפס עם שרטוט הקלידים החדשים.

## אופן הפעולה
כפי שניתן לראות מן התרשים הבא, מקלדת הממברנה מורכבת משלוש שכבות: שתיים מתוכן הן שכבות הקרום המכיל עקבות מוליכים. השכבה המרכזית היא חלל המכיל חורים בכל מקום שקיים בו מקש. זה שומר על שתי השכבות בנפרד.

ממוזער|750px|מרכז|תרשים של מקלדת ממברנה. עוביין של שלוש השכבות התחתונות הוגזם בכוונה כדי להמחיש; במציאות, הן לא עבות בהרבה מאשר פיסות נייר או קרטון דק.

בתנאים רגילים, המתג (מקש) הוא פתוח, כיוון שאי אפשר למלא את החלל בין השכבות. עם זאת, כאשר השכבה העליונה נלחצת מטה (עם האצבע) היא יוצרת מגע עם השכבה התחתונה, וזה מאפשר את הזרימה הנוכחית. המתג כעת "סגור" והמכשיר קיבל את הפקודה שמקש נלחץ.

## מחשבים לדוגמה עם מקלדת ממברנה

## קישורים חיצוניים
* Instrument Component Labels Limited, Membrane keypads

*
קטגוריה:מחשוב
דב-בר קרלר

**דב-בר קרלר** (ביידיש: **דוב-בער קערלער**; באנגלית: **Dov-Ber Kerler**; נולד ב-1958 במוסקבה) הוא משורר יידי ופרופסור באוניברסיטת אינדיאנה.

## ביוגרפיה
קרלר נולד במוסקבה, בנו של המשורר היידי יוסף קרלר וגדל בסביבה המעורה בתרבות היידיש. בשנת 1971 עבר עם משפחתו לירושלים. סיים תואר ראשון בספרות יידיש ובלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית (1983) החל ללמוד לדוקטורט בלימודי יידיש באוניברסיטת אוקספורד (והיה לתלמיד הדוקטורט הראשון ליידיש באוניברסיטה זו). בין השנים 1989 ל-2000 לימד באוקספורד בקולג' לינקולן. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על מקורות ספרות היידיש המודרנית במזרח אירופה (1988). בשנת 1999 פרסם את הספר *Origins of Modern Literary Yiddish* על בסיס מחקרו.

בשנת 2001 עבר לארצות הברית כדי לשמש כראש תוכנית ללימודי יידיש באוניברסיטת אינדיאנה. משנת 2002 עומד בראש פרויקט "Yiddish Ethnographic Project" העוסק בתיעוד של דוברי יידיש באוקראינה ובחלקים אחרים של מזרח אירופה.

משנת 1993 משמש כעורך ב"ירושלימער אלמאנאך" ומשנת 2003 משמש כעורך בפועל.

קרלר כתב מספר ספרי שירה ביידיש והוא מפרסם שירה ביידיש תחת שם העט "באָריס קאַרלאָוו" (בוריס קַרלוֹב). זכה בפרס רובינליכט ב-2006.

## ספרים שערך

* The History of Yiddish Studies (1991)
* The Politics of Yiddish (1998)


## קישורים חיצוניים
* דף הבית של קרלר באתר אוניברסיטת אינדיאנה
* 
* עלאברעק: באָריס קאַרלאָוו / לידער
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:חוקרי השפה היידית
קטגוריה:זוכי פרס רובינליכט
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
סטפן הסל

**סטפן פרדריק הֵסֵל** (**Stéphane Frédéric Hessel**; 20 באוקטובר 1917 – 27 בפברואר 2013) היה דיפלומט, הוגה דעות ופעיל זכויות-אדם יהודי-צרפתי-גרמני, שהיה חבר ברזיסטנס הצרפתי נגד הנאצים וממנסחי ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.

## קורות חיים
נולד בברלין לסופר והמתרגם פרנץ הסל, שהיה בן למשפחה יהודית שהתנצרה לדת הלותרנית ולאם גרמנייה לותרנית, הלן גְרוּנְד. הוריו של הסל היוו את ההשראה לסיפור המפורסם "ז'יל וג'ים" מאת אנרי-פייר רושה. בשנת 1924 עברה המשפחה לפריז. הסל סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 15, ובשנת 1937 החל ללמד באקול נורמל סופרייר. בשנת 1939 קיבל אזרחות צרפתית, ובאותה שנה, שבה פרצה מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הצרפתי.

הסל סירב לשתף פעולה עם משטר הבובות של וישי, ברח ללונדון והצטרף לכוחות הגולים של שארל דה גול בשנת 1941. הוא נשלח לצרפת כדי לארגן את תאי ההתנגדות לקראת הפלישה לנורמנדי. במהלך פעילותו החשאית נתפס הסל על ידי הגסטאפו ונשלח לבוכנוואלד ואחר כך לדורה-מיטלבאו, שם עונה. הוא הצליח להימלט ביחד עם לוחמי מחתרת נוספים מבוכנוואלד לאחר שהחליפו זהויות עם אסירים שמתו מטיפוס.

לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידים דיפלומטיים מטעם צרפת. בשנת 1948 היה מעורב בניסוח ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם יחד עם אלינור רוזוולט. בשנים 1946–1950 שימש כעוזר הראשון של מזכ"ל האו"ם לעניינים חברתיים. בשנים 1970–1972 שימש כמנהל בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות. בשנים 1976–1981 היה הנציג הצרפתי בז'נבה. בשנת 1982 הוא מונה לראש הרשות לשידורי רדיו וטלוויזיה בצרפת.

בשנת 2010 יצאה מסה פרי עטו, "Indignez-vous!", אשר זכתה להצלחה רבה בצרפת, מכרה מיליוני עותקים ותורגמה לשפות רבות. במנשר קרא למחאה לא-אלימה כנגד תופעות בצרפת המודרנית כמו הפער בין העשירים מאוד לעניים מאוד, הטיפול של צרפת במהגרי עבודה לא-חוקיים, הזנחת איכות הסביבה, קריסת מערכת הרווחה וכן מצוקת הפלסטינים.

ב-2012 חתם על עצומה התומכת ב-BDS וקוראת להטיל אמברגו על ישראל בעקבות פעולותיה במבצע עמוד ענן.

בשנת 1939 נישא לוויטה מירקין. לשניים נולדו שני בנים ובת. לאחר שוויטה נפטרה בשנת 1986, נישא שנה מאוחר יותר לכריסטינה שברי.

## קישורים חיצוניים

* 

* Elaine Sciolino, A Resistance Hero Fires Up the French, הניו יורק טיימס 
* 
* 
* 
* אילנה הרסטון-לוטן, התקוממו? מחשבות על המניפסט של סטפן הסל, באתר הגדה השמאלית ,16 בספטמבר 2015
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
קטגוריה:דיפלומטים צרפתים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא גרמני
קטגוריה:לותרנים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:יהודים חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1917
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1917
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1918
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2013
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2013
אח"י לויתן (סדרת דולפין)

**אח"י לויתן** היא צוללת דיזל מסדרת הצוללות דולפין של חיל הים הישראלי. היא קרויה על שם אח"י לויתן ישנה יותר, שנקנתה מבריטניה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ויצאה משירות.

אח"י לויתן נבנתה בגרמניה במספנות HDW. היא הגיעה לישראל ב-15 באוקטובר 1999 והתחילה את שירותה.

הצוללת חמושה בשישה צינורות טורפדו של 533 מ"מ (או 21 אינץ') ו-4 צינורות טורפדו של 648 מ"מ לשיגור טורפדו גדול יותר, לשיגור טיל ים-יבשה/ים (הרפון נגד ספינות).

בשנים 2014-2012 עברה הצוללת שיפוץ מחצית החיים במספנת חיל הים.

## מפקדי הצוללת

## קישורים חיצוניים
* עודי רענן, '''מסע בבטן הלויתן''', "בין גלים", גיליון מס' 5, אוקטובר 2003, עמ' 42–46

## הערות שוליים

לויתן
ירושלימער אלמאנאך

שמאל|ממוזער|250px|ירושלימער אלמאנאך, 2003שמאל|ממוזער|250px|ירושלימער אלמאנאך, 1973
**[[ירושלים|ירושלימער]] [[אלמנך|אלמאנאך]]** (**ירושלימער אַלמאַנאַך**) הוא כתב עת לספרות ותרבות ביידיש היוצא בירושלים משנת 1973. כתב העת נוסד על ידי המשורר יוסף קרלר וכיום נערך על ידי בנו, המשורר דב בר קרלר.

כתב העת היה בתחילתו ביטאונהּ של קבוצת משוררים וסופרים ביידיש שהתגוררו בירושלים. בהמשך פרסמו בו גם סופרים, משוררים וחוקרים מערים אחרות בישראל וכן מחו"ל - ארצות הברית, אוסטרליה, אירופה. בין הסופרים שפרסמו בכתב העת היו: לייב אוליצקי, רחל בוימוול, חיים מלטינסקי, חנא שמרוק, דב סדן, אברהם סוצקבר, מרדכי צאנין ורבים אחרים. למרות בסיס כלכלי רעוע הצליחו להוציא עד היום 29 גליונות, כשהאחרון יצא ב- 2012. בין העורכים השותפים עם יוסף קרלר היו דוד ספרד (73-82), אפרים שדלצקי, 82-92) ודב בר קרלר (93-98). 

יוסף קרלר ערך את כתב העת כמעט עד שנת חייו האחרונה. בשנת 2003 החל בנו של יוסף, דב בר קרלר, לשמש כעורך כתב העת.

קטגוריה:יידיש
קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת ספרותיים
The Cherrytree Sessions

***The Cherrytree Sessions*** הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2009. בתוכנו כולל כ-3 סינגלים מאלבומה הראשון The Fame, בגרסת פסנתר, "Poker Face", "Just Dance", ו-"(Eh Eh (Nothing Else I Can Say". האלבום יצא דרך חברת "בורדרס גרופ" בפורמט של הורדה דיגיטלית בלבד, לפני שיצא כדיסק באוגוסט 2010. המיני אלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרים ששיבחו את היכולות הווקאליות של גאגא ושילוב סגנון הביטבוקס. במקסיקו המיני אלבום הגיע למקום ה-32 במצעד האלבומים המקסיקני.

## רקע וכתיבה
המיני אלבום מורכב משלושה סינגלים מצליחים של גאגא מאלבומה הראשון, "The Fame" משנת 2008. האתר Allmusic שיבח את גרסת הפסנתר של Poker Face והשוו אותה לסגנון קברט, והשיר האחרון (Eh Eh (Nothing Else I Can Say מבוצע בעזרת קלידים וליווי ביטבוקס שמבוצע על ידי Space Cowboy.}

לקידום האלבום גאגא הוציאה וידאו עם המוזיקאי Space Cowboy כאשר הם נמצאים במשרדו הידוע כ-"The Cherrytree House" ומופיעים עם השירים. בהופעה גאגא ביצעה את השיר "Brown Eyes" מהאלבום The Fame בליווי פסנתר שמדבר על פגישתם הראשונה שלה ו-Space Cowboy. ולאחר מכן הופיעו עם הלהיט Just Dance על קלידים ועם Poker Face בעזרת פסנתר.}

## ביקורת
"The Cherrytree Sessions" שוחרר ב-3 בפברואר 2009 בארצות הברית ומדינות אירופה כולל צרפת. מארק ביץ' מחברת Bloomberg L.P נתן למיני אלבום ביקורת שלילית והכתיר לו שלושה מתוך ארבעה כוכבים, אך שיבח את גאגא על יכולותיה בשירה. סימון גאג מדיילי אקספרס נתן לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה והוסיף כי "הגרסאות המוקדמות והפשוטות יותר של רצועות כמו Poker Face ו-Just Dance, הקול שלה מקבל קצת יותר סיכוי לזרוח, כמו גם השירים". סטיבן תומאס מהאתר AllMusic הביא לאלבום שלושה כוכבם מחמישה ואמר ביקורות טובות על כתיבת השירים של גאגא ויכולותיה הווקאליות, ושיבח את ביצוע השיר, "(Eh Eh (Nothing Else I Can Say".}

"The Cherrytree Sessions" דורג לראשונה במקום ה-45 במצעד האלבומים המקסיקנים, ב-20 באוגוסט 2010 וכעבור שבוע עלה למקום ה-32. למרות שהאלבום נכשל מלהיכנס למצעדי הבילבורד, נכון לחודש ספטמבר 2010 מכר מעל ל-9000 עותקים בארצות הברית.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## היסטורית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיני-אלבומי בכורה מ-2009
קטגוריה:אלבומי ליידי גאגא
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת אינטרסקופ רקורדס
שמואל אביטל (מתמטיקאי)

הרב פרופסור **שמואל אביטל** (24 בספטמבר 1915 – 17 בינואר 2001) היה מתמטיקאי ומחנך ישראלי. הוא נמנה עם סגל הטכניון ופעל לקידום הוראת המתמטיקה בישראל.

## קורות חיים
אביטל נולד בעיר ברודי. בצעירותו הוסמך לרבנות בבית מדרש תחכמוני בוורשה, סיים את לימודי התואר הראשון במחזור הראשון של החוג למתמטיקה באוניברסיטה העברית, ועשה דוקטורט בחינוך מתמטי באוניברסיטת טורונטו בקנדה. הוא לימד במשך 20 שנה בבית ספר התיכון בסמ"ת בחיפה. בשנת 1968 הצטרף לסגל הטכניון במחלקה להוראת מדעים, ובשנים 1974 עד 1976 עמד בראשה.

הוא ייסד את כתב העת "גליונות חשבון" - רבעון לתלמידי המתמטיקה, ושימש כעורכו כשלושים שנה. הוציא ספר חידות מתמטי בשם "מתמטיקה בהנאה" בהוצאת עם עובד.

לזכרו מוענק פרס אביטל לעידוד מצוינות בהוראת המתמטיקה. בתו ענת רפאלי היא פרופסור בטכניון.

אביטל נפטר ב-17 בינואר 2001, ונקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.

## קישורים חיצוניים
* שמואל אביטל 1915-2001
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים ביישוב
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל הטכניון: מתמטיקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001