יהודי גילאן

**יהודי גילאן** חיו בחבל הארץ גילאן שבאיראן עד למהפכה האיראנית בשנת 1979.

## ההיסטוריה של יהודי גילאן
### גילאן
ממוזער|31 הפרובינציות של איראן. בצפון, על חוף הים הכספי, ארדביל, גילאן ומזנדראן.
**גילאן** (בפרסית: **گیلان**) היא אחת מ-31 הפרובינציות של איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון מערב איראן. היא גובלת בים הכספי ממזרח ובאזרבייג'ן ובפרובינציה ארדביל מצפון. בצדה המערבי משתערים לכל אורכו הרי אלבורז המקשים על הגישה אל האזור מכיוון היבשה. במזרחה של גילאן, על חוף הים הכספי, נמצאת פרובינציה מאזנדראן.

מהמאה ה-11 ועד לעליית השושלת הספווית שלטו בגילאן שליטים מקומיים. בשנת 1591, שם קץ שאה עבאס הראשון לשלטונו של השליט העצמאי האחרון וסיפח את האזור לאימפריה הספווית.

בתקופת האימפריה הסאסאנית האזור היה ידוע תחת השם דיילאם או דיילמסטאן (אנ'). אוכלוסיית האזור התחלקה לשתי קבוצות: "גיל" קבוצה שחיה באזור החוף בערים רֶשְת (בפרסית: **رشت** ) ולהיג'אן (בפרסית: لاهیجان), ו"דיילָם" קבוצה שחיה באזור ההררי רודבאר (בפרסית: رودبار) ואלמוט (בפרסית: الموت).ממוזער|אזור חוף הים הכספי בשנת 1425
ממוזער|פרובינציה גילאן
בשל בידודו היחסי, התפתחו בגילאן מאפיינים לשוניים, חברתיים-כלכליים ודתיים מיוחדים, קרובים יותר לאזורי צפון קווקז וצפון מערב אנטוליה מאשר לאיראן. תושבי גילאן נקראים גילאקים (אנ') ושפתם נקראת גילאקית (אנ'). מבחינה כלכלית, גילאן היה ידוע כמרכז לייצור משי ומוצריו, אך לא היה לו תפקיד מרכזי בכלכלת האזור. בשל הסיבות שהוזכרו לעיל, חבל ארץ זה לא זכה לאזכור נרחב והתיעוד ההיסטורי בנוגע להתפתחותו מועט.

### הקהילות היהודיות
תחילתה של התיישבות יהודים בגילאן אינה ידועה והעדות לנוכחותם באזור נכללת בעיקר ביצירות ספרותיות וביומני מסע.

הנוסע בנימין מטודלה שביקר בפרס בסביבות שנת 1071 דווח ביומן המסע שלו על כ-20,000 יהודים ביניהם אנשים עשירים ומשכילים שהתגוררו ברודבר (בפרסית: رودبار) ונלחמו יחד עם שכניהם האסמאעילים נגד דיכוי השלטונות.

ההיסטוריון הפרסי זהיר אל-דין מאראשי (בפרסית: ظهیرالدین مرعشی آملی) (אנ') הזכיר בספרו "היסטוריה של גילאן ודיילמסטאן" (בפרסית: تاریخ گیلان و دیلمستان) (פר'), שנכתב בין השנים 1476 - 1488, יהודים שהתגוררו בדיילמסטאן.

בשנת 1501 עלה לשלטון בפרס השאה אסמאעיל הראשון, מייסד השושלת הספווית. עם עלייתו לשלטון הוא הכריז על זרם השיעיים התריסריים כדת הרשמית של האימפריה והתחיל בתהליך המרת הדת של האוכלוסייה הסונית. יורשיו המשיכו בתהליך זה, שהגיע לשיאו במאות ה-17 וה-18, תוך הכללת כל המיעוטים הדתיים ובכלל זה היהודים.

שנות שלטונו של שאה עבאס השני (1666-1642) היו שנים קשות ליהודי האימפריה. בדומה לאביו, הוא רדף את היהודים ואילץ אותם להמיר את דתם.

באבאי בן לוטף, כרוניקאי יהודי יליד כאשאן, מתאר בכרוניקה השירית "כתאב אנוסי", שנכתבה באמצע המאה ה-17, את הרדיפות מהן סבלו יהודי פרס, וביניהם יהודי רשת, בין השנים 1613–1662, ובתוך כך את מקרי אניסת יהודים להמרת דתם, רצח, שדידה והתרוששות כלכלית. רק יהודי העיר פרחאבאד לא נכנעו ללחצים ולאיומים וסירבו להתאסלם. בסופו של דבר הוטל עליהם לענוד שלושה סימני היכר: פעמון סביב הצוואר, שרשרת ברזל ומצנפת אדומה.

רבים מהיהודים היגרו מרצונם, חלקם לעיירה אוגוז באזרבייג'ן, או גורשו לאזורים נידחים.

בספר כתאב-י סרגדשת-י כאשאן (ספר קורות כאשאן) מתאר באבאי בן פרהאד מכאשאן את הפלישה האפגאנית (1722–1730) ואת הרדיפות מהן סבלו היהודים, בגינן נאלצו רבים מהם לברוח לחבל גילאן.

במהלך המסע שערך שליט פרס נאדיר שאה לבלימת הפלישה האפגנית בשנת 1733, הרס צבאו כפרים רבים בהם ישבו יהודים וטבח בתושביהם, שחלקם אף אולצו להמיר את דתם לאסלאם. פליטים יהודים רבים שנמלטו מחבל גילאן, קיבלו מקלט בחנאות קובה (Quba) ויושבו על ידי פתח-עלי חאן (Fath Ali Khan of Quba) ביישוב החדש קרמיזי קסבה, בשכונת גילאקי. (היום באזרבייז'אן).

#### יהודי גילאן במאה ה-20
עד שנת 1948 התגוררו רוב יהודי גילאן בעיר רשת ובנמל הים בנדר-י אנזלי. רוב היהודים הגיעו לרשת מכאשאן, מאספהאן ומסיהקאל (בפרסית:: سياهكل) (אנ') ועבדו בעיבוד חוטי משי ובאריגת שטיחים. הם המשיכו לדבר בניבים האופייניים לערי מוצאם.

בתחילת המאה ה-20 חיו בסיהקאל בין 15 ל-20 משפחות יהודיות ובשנת 1948 חיו ברשת 30 משפחות יהודיות. ברשת היה בית כנסת אחד ובית ספר יסודי יהודי אחד. בית הספר הוקם בשנת 1931 על ידי רשת החינוך כורש (אנ') והלימודים בו התנהלו בעברית ובפרסית. ההיסטוריון אמנון נצר, יליד רשת, למד בבית ספר זה.

לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, לא נשארו יהודים בגילאן.

מורשתם נשמרת ביישוב קירמיזי קסבה, באזרבייז'ן.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים איראנים ופרסים
גילאן