קהילת יהודי בושהר

**קהילת יהודי בושהר** התחילה להיווצר בסוף המאה ה-18, לאחר שחברת הודו המזרחית ההולנדית ולאחר מכן חברת הודו המזרחית הבריטית בפתחו בה נציגויות. היא חדלה להתקיים בשנת 1979 כאשר אחרוני היהודים עלו לארץ או היגרו לארצות הברית.

## רקע היסטורי ומדיני
בושהר היא עיר נמל על חוף המפרץ הפרסי המשמשת כבירת מחוז בושהר ופרובינציית בושהר.ממוזער|מיקומה של פרובינציית בושהרחשיבותה כעיר נמל עלתה באמצע המאה ה-18 כאשר נאדיר שאה בנה בה בסיס צבאי עבור הצי של איראן. בין השנים 1737 - 1753 פעלה בה תחנת מסחר של חברת הודו המזרחית ההולנדית, אשר הובילה משי, בדי צמר, סוכר ותבלינים מהודו ההולנדית לשוקי אירופה. בשנת 1763 הקימה חברת הודו המזרחית הבריטית נציגות בבושהר, אשר פעלה גם כבסיס צבאי של הצי המלכותי הבריטי. בשל חשיבותה האסטרטגית, נכבשה העיר על ידי הכוחות הבריטיים במהלך המלחמה האנגלו-פרסית (1856 - 1857) והפכה לנמל המסחרי החשוב ביותר באיראן.

## הקהילה היהודית
התפשטות ההשפעה הבריטית במפרץ הפרסי ובאוקיינוס ההודי וגישתה המגוננת והסובלנית של האימפריה הבריטית כלפי יהודי האזור יצרו מרחב מזמין עבור יהודים שחיפשו הזדמנויות עסקיות.

יהודים איראנים רבים העתיקו את מגוריהם מפנים הארץ אל עיר הנמל בושהר ואליהם הצטרפו יהודי עיראק שנמלטו מהאימפריה העות'מאנית. עם פתיחת תעלת סואץ (1869) שקישרה בין המפרץ הפרסי לים התיכון וקיצרה את הדרך לארץ ישראל לשבועיים, נפתחו הזדמנויות עסקיות חדשות עבור יהודי בושהר. במהך השנים 1870–1880 הפכה עיר הנמל בושהר לשער עבור כל מי שרצה הגיע מאזור המפרץ הפרסי לירושלים. 

יהודי בושהר עסקו במקצועות המסורתיים של יהודי איראן: צורפות, סחר בבדים, אירוח, מכירת משקעות חריפים ורוקחות. בנוסף לכך התגבשה סביב פעילותה של חברת מזרח הודו המזרחית הבריטית קהילה של "יהודי נמל", אנשים בעלי כישורים כלכליים ומסחריים, אשר סיפקה לחברה שירותים, כגון ניהול כספים ואחסון מלאי אלכוהול המיועד לייצוא להודו, והעמידה לרשות החברה את קשריה המסחריים והעסקיים עם רשתות הסחר הבינלאומי. היהודים שימש כסוכנים ומסייעים מועילים בסחר הימי הבינלאומי ונהנו בתמורה ממעמד אזרחי-משפטי נוח, בהשוואה ליהודים באזורים אחרים באיראן.

הנוסע היהודי דוד דבית הלל כתב בשנת 1828 כי הקהילה היהודית מנתה 200 איש, להם שלושה בתי כנסת. מצבם הכלכלי היה ירוד והם סבלו מרדיפות מצד שכניהם המוסלמים.

בשנת 1828 הגיעה לעיר משפחתו של ששון אבן צאלח (1830-1750), סוחר עמיד ששימש במשך שנים רבות כבנקאי הראשי והאוצר הכללי של בבגדאד, ונשיא הקהילה היהודית שם. בנו, דוד ששון, שנולד בבגדאד בשנת 1792, ליווה את אביו לבושהר ועסק שם במסחר בין השנים 1823 ל-1832, אז עבר לבומביי (לימים מומבאי) שם הקים את החברה דוד ששון ושות'. בני משפחת ששון שנשארו בבושהר, יחד עם סוחרים יהודים אחרים במקום, עסקו בסחר באופיום, ובייצוא בדי משי וצמר לאורך חופי המפרץ הפרסי ומעבר לאוקיינוס ההודי לסורט, מומבאי ומדראס, שם פעלו סניפיה של חברת ששון.

הנוסע ישראל יוסף בנימין (בנימין השני) כתב בשנת 1850 כי "בבושהר חיו כ-70 משפחות יהודיות שהיו פחות מדוכאות מאלה שחיו באיראן, הודות לקונסול האנגלי".

העברת הפעילות המסחרית הבריטית לצפון המפרץ הפרסי, לאחר פתיחת נהר קרון לשייט בשנת 1888, פגעה קשות במעמדה הכלכלי של בושהר וגרמה להגירה המונית ממנה. בשנת 1900 נרשמו בה רק 100 משפחות יהודיות.

ירחון מוסלמי דיווח שלאחר מלחמת העולם השנייה חיו בבושהר 400 יהודים ולהם ארבעה בתי כנסת. כעשרה אחוזים השתייכו למעמד הביניים והיתר היו מאוד עניים.

לאחר קום מדינת ישראל ירדה האוכלוסייה היהודית מ-600 נפש בשנת 1913 ל-400 נפש. כמעט כל יהודי בושהר עזבו את העיר לפני המהפכה האיסלמית בשנת 1979. במאה ה-20 לא נשארו יהודים בעיר.

### בתי הכנסת
ממוזער|272x272 פיקסלים|אחת הדלתות בכניסה לבית הכנסת בכונת קוטי
העיר העתיקה של בושהר נמצאת בקצה חצי האי וכוללת ארבע שכונות: קוטי (Kooti), שנבדי (Shanbedi) בהבהאני (Behbahani) ודהדשטי (Dehdashti) . קוטי, השכונה העתיקה והגדולה ביניהן, נמצאת במערב ודרום מערב העיר העתיקה לאורך החוף. בשנת 1763 הוקם בה בניין נציגות חברת הודו המזרחית הבריטית, הידעה בשם "אחוזת קוטי" ( Kooti Mansion), ולאחר מכן בית המכס.

מרבית יהודי בושהר התגוררו בשכונת קוטי ובודדים ברחובות שקישרו בינה לבין השכונות דהדשטי ובהבהאני. מיקום הרובע היהודי על קו המים, לצד משרדי הנציגות הבריטית ובית המכס, סיפק גישה נוחה לפעילות בנמל, ומידה מסוימת של ביטחון פיזי.

אחד מבתי הכנסת נמצא בשכונת דהדשטי. הוא נהרס בשנת 1984 לרגל עבודות הרחבת הנמל ובית המכס. 

בית הכנסת השני נמצא בשכונת קוטי. למרות שאינו בשימוש עוד, חלק מהמבנה היה עדיין קיים בשנת 2010. במרתף בית הכנסת היה מקווה. הכניסה אליו התאפשרה דרך כ-15 עד 25 מדרגות הממוקמות מול הכניסה המערבית. 

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות באיראן