open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'יימס ת. בלייר הבן

**ג'יימס תומאס בלייר הבן** (באנגלית: **.James Thomas Blair Jr**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה־44 של מדינת מיזורי בין השנים 1957–1961, וכסגן מושל מיזורי בשנים 1949–1957. בלייר היה חבר המפלגה הדמוקרטית. בראשית דרכו הפוליטית היה חבר בית הנבחרים של מיזורי.

## ראשית חייו
בלייר נולד במייסוויל  שבמיזורי, בנם של ג'יימס ת. בלייר וגרייס (ריי) בלייר. אביו היה עורך דין בולט בספרינגפילד, שלימים התמנה לעוזר התובע הכללי של מיזורי וב-1914 מונה לשופט בבית המשפט העליון של המדינה.

בלייר התחנך בבתי הספר הציבוריים של ג'פרסון סיטי ובאקדמיה הצבאית סטונטון שבווירג'יניה. לאחר מכן למד במכללה למורים של דרום־מערב מיזורי (אוניברסיטת המדינה של מיזורי בהווה) ובאוניברסיטת מיזורי. בשנת 1924 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת קמברלנד שבטנסי. ביולי 1926 נישא לאמילי צ'ורן מקנזס סיטי, ולזוג נולדו שני ילדים: ג'יימס ת. בלייר השלישי ומרי מרגרט.

במלחמת העולם השנייה שירת בלייר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית בזירה האירופית. הוא הגיע לדרגת לוטננט קולונל, ועוטר בעיטורים אחדים בהם לגיון ההצטיינות, כוכב הארד, ומדליית האוויר.

## קריירה פוליטית
בלייר נכנס לפוליטיקה זמן קצר לאחר גמר לימודי המשפטים שלו, כאשר נבחר ב-1925 לתפקיד התובע העירוני של ג'פרסון סיטי. בשנת 1928 נבחר לכהונה ראשונה מבין שתיים בבית הנבחרים של מיזורי.

לאחר כהונתו השנייה בבית הנבחרים המדינתי עזב את הפוליטיקה לטובת עריכת דין פרטית, עד שגויס לשירות צבאי במלחמה. לאחר מכן שב לפוליטיקה, וב-1947 נבחר לכהן כראש עיריית ג'פרסון סיטי. כהונתו כראש עירייה לא האריכה ימים, שכן בשנת 1948 נבחר לסגן מושל מיזורי, תפקיד שבו כיהן עד שנבחר למושל ב-1956. בנובמבר 1956 נבחר למושל מיזורי לאחר שגרף 52.07% מקולות הבוחרים, וגבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית לון הוקר.

במהלך כהונתו כמושל נודע בלייר כתומך בזכויות האזרח. בנאומו בפני האספה הכללית של מיזורי הצהיר:  אמירה זו הובילה, בין השאר, להקמת מועצת זכויות האדם של מיזורי בשנת 1957. בלייר קידם גם רפורמות בתחום הרווחה, יזם את הרחבת ביטוח הבריאות לנכים, והקים את המשרד הראשון לביקורת ובקרת תקציב המדינה. הישגים נוספים מתקופת כהונתו כוללים חקיקת חוק לרישוי בתי אבות, הקמת מועצת השכלה גבוהה, הרחבת משטרת הכבישים של מיזורי, הטלת הגבלת מהירות נסיעה בכבישים המדינתיים, והקמת קרן פנסיה לעובדי המדינה.

על פי חוקת מיזורי באותה תקופה, נאסר על מושל לכהן שתי כהונות רצופות, ולכן פרש בלייר מהחיים הפוליטיים עם תום כהונתו בינואר 1961.

## מותו
ב-12 ביולי 1962 נמצאו בלייר ורעייתו ללא רוח חיים בבית מגוריהם שבפרוור בפאתי ג'פרסון סיטי, לאחר שנפגעו מהרעלת פחמן חד-חמצני. לפי הערכות, מערכת מיזוג האוויר המרכזית של הבית שאבה פליטה ממכונית שהושארה פועלת בטעות בתוך המוסך. בלייר ורעייתו נטמנו בבית העלמין ריברוויו בג'פרסון סיטי.

## קישורים חיצוניים
* ג'יימס ת. בלייר הבן, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של מיזורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיזורי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים קמברלנד
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחילות האוויר של צבא ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי מדליית האוויר
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:חברי האספה הכללית של מיזורי
קטגוריה:ראשי עיריות במיזורי
קטגוריה:סגני מושלי מיזורי
קטגוריה:מושלי מיזורי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
מחנה הריכוז פייהינגן

**מחנה הריכוז פַייהִינגֶן** (בגרמנית: **Konzentrationslager Vaihingen**), ובשמו הרשמי **מחנה הריכוז וִיזֶנגרוּנד** (**Konzentrationslager Wiesengrund**), היה מחנה ריכוז ועבודות כפייה בסמוך לעיר פייהינגן אן דר אנץ שבגרמניה הנאצית. במחנה, שהיה בראשיתו מחנה משנה של מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף שוכנו אסירים שייצרו חלקים לתעשיית החימוש הגרמנית, ובפרט ארגון טודט. בשלהי המלחמה היה למחנה ריכוז לאסירים חולים וגוססים.

המחנה נבנה בסוף 1943 – תחילת 1944 כחלק מתוכנית סודית בשם "שטוֹפל" להעביר מפעלי ייצור מסרשמיט אל מתחת לאדמה, במטרה שיהיו מוגנים מהפצצות בעלות הברית. מתקנים תת-קרקעיים אלה נבנו בסמיכות למחצבות באזור.

במחנה שוכנו בראשיתו 2,189 אסירים יהודים מגטו ראדום שבפולין. אסירים אלה, ואסירים נוספים שצורפו בהמשך, אולצו לעבוד במחצבה, ולשאת אבנים, אבני גוויל, חול וגרוסת, במשך 12 שעות ביממה בתנאי רעב. שיעור התמותה היה גבוה. האסירים שוכנו בארבעה מבנים עם לטרינה אחת. על המחנה הייתה שמירה הדוקה, עם גדר תיל כפולה, מגדלי שמירה וחיילי אס אס.

לקראת סתיו 1944 נזנח מבצע "שטופל", ורוב האסירים שובצו במחנות אחרים, בהם ביזינגן, הסנטל, דאוטמרגן ואונטריקסינגן. במחנה פייהינגן נשאר מספר מסוים של עובדי כפייה, אולם הוא הפך ליעד לאסירים חולים, שלמעשה הושארו שם למותם. מבנה חמישי הוקם לשמש מרפאה. 2,442 אסירים במצב רפואי קשה הגיעו בין נובמבר 1944 למרץ 1945, ושיעור התמותה בו עלה בצורה חדה ל-33 מתים ביום. מגפת טיפוס הבהרות החמירה את התנאים במחנה במידה ניכרת.

עם התקדמות הצבא הצרפתי, שלח האס אס ב-5 באפריל 1945 אסירים רבים לצעדת מוות בכיוון מחנה הריכוז דכאו. באותו היום ניצלו 16 אסירים נורווגיים בידי הצלב האדום השוודי, בהם טריגווה בראטלי, לימים ראש ממשלת נורווגיה. ב-7 באפריל שוחרר המחנה רשמית על ידי הארמייה הצרפתית הראשונה. למרות השחרור, 92 אסירים נוספים מתו לאחר השחרור מטיפוס או מבריאות ירודה. 

גופות מקברי אחים גדולים הוצאו מקבריהן ונקברו מחדש בבית קברות ליד המחנה, אשר נפתח רשמית ב-2 בנובמבר 1958.

בעלי תפקידים במחנה נשפטו על ידי בית דין צבאי צרפתי. עשרה נדונו למיתה ושמונה נדונו לעבודות פרך.

## לקריאה נוספת

* ונדלגרד פון שטאדן, **אפלה על העמק**, הוצאת מסדה, 1986 (תרגום מגרמנית)

## קישורים חיצוניים

* אפיית מצות וליל הסדר במחנה ריכוז, בתוך: א' כרמון, י' אורון, חיוניות יהודית בשואה, משרד החינוך והתרבות תשל"ה–1975, אתר דעת

קטגוריה:מחנות ריכוז בגרמניה
קטגוריה:באדן-וירטמברג
היעלמותו של לארס מיטנק

**לארס יואכים מיטנק** (בגרמנית: **Lars Joachim Mittank**; נולד ב-9 בפברואר 1986) הוא אזרח גרמני שנעלם בנסיבות מסתוריות בבולגריה בשנת 2014. היעלמותו הפכה לאחת מהמקרים המפורסמים ביותר בעולם של אנשים שנעלמו בנסיבות מסתוריות, וגררה לאחריה השערות רבות: ממחלת נפש פתאומית ועד תיאוריות קונספירציה.

## הפרשה
לארס מיטנק נולד וגדל בגרמניה. ביולי 2014, בגיל 28, נסע עם חבריו לחופשת קיץ בעיר ורנה שעל חוף הים השחור בבולגריה. במהלך החופשה, נקלע מיטנק לעימות עם קבוצת אוהדי כדורגל מקומיים, וכתוצאה מכך סבל מפציעה קלה.
בעקבות הפציעה, רופא המליץ לו להימנע מטיסות למשך מספר ימים נוספים, ולכן חבריו חזרו לגרמניה בלעדיו, בעוד מיטנק נותר לבדו בבולגריה להמשך טיפול רפואי.

ב-8 ביולי 2014, הגיע מיטנק לשדה התעופה על מנת לטוס חזרה לגרמניה. הוא ביקר קודם לכן אצל רופא בשדה התעופה, אשר אישר כי הוא כשיר לטיסה. במהלך שהותו במרפאה, התנהג מיטנק בצורה מבוהלת ופרנואידית: הוא עזב בפתאומיות את המרפאה, נמלט מהבניין בריצה, תועד במצלמות האבטחה כשהוא רץ דרך שדה התעופה ומטפס מעל גדר.

מאז אותו רגע, מיטנק לא נראה שוב לעולם, ומקום הימצאו נותר בלתי ידוע.

## החקירה
הרשויות בבולגריה ובגרמניה פתחו בחקירה מקיפה, אך כל המאמצים לאתר את מיטנק לא העלו דבר. אך הועלו השערות שונות לגבי היעלמותו. כגון:
* התפרצות פתאומית של פסיכוזה.
* תקיפה או חטיפה.
* בריחה.

למרות זאת, משפחתו של מיטנק, ובעיקר אמו, ממשיכים לחפש אחריו ואף פתחו קמפיינים בינלאומיים למציאתו.

## בתרבות
היעלמותו של מיטנק זכתה לתשומת לב רחבה בתקשורת הבינלאומית והפכה לנושא לכתבות, פודקאסטים, סרטונים ביוטיוב וסדרות דוקומנטריות. קטע הווידאו ממצלמות האבטחה שבו הוא נראה בורח נחשב לאחד מתיעודי ההיעלמות המסתוריים שיש.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:היעלמויות בלתי מוסברות
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:2014 באירופה
המתאבקים (לוקס)

**המתאבקים** (The Wrestlers) הוא ציור שמן מאת האמן האמריקאי  ג'ורג' בנג'מין לוקס, שנוצר בשנת 1905. היצירה מציגה שני גברים עירומים הנאבקים על הקרקע, ונחשבת לאחת מעבודותיו הבולטות של לוקס מתקופת פעילותו בניו יורק. גובה הציור 122.87 ס"מ ורוחבו 168.59 ס"מ. הוא נרכש בשנת 1945 על ידי המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, שם הוא שמור עד היום, אם כי אינו מוצג לעיתים קרובות.

## רקע
[200px|ממוזער|ימין|"[מתאבקים (אייקינס)|מתאבקים", ציור מעשה ידי אייקינס. ציור שהשפיע על יצירתו של לוקס]]
ג'ורג' לוקס למד אצל תומאס פולוק אנשוץ באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה בפילדלפיה, ולאחר מכן המשיך את הכשרתו באקדמיה לאמנות בדיסלדורף שבגרמניה. לאחר שהות באירופה שב לארצות הברית בשנת 1894, והחל את דרכו כמאייר בעיתונים בפילדלפיה. בשנת 1896, בעידודם של חבריו המאיירים רוברט אנרי, ג'ון סלואן ואברט שין, עבר לוקס לניו יורק.

## תיאור היצירה
לוקס יצר את הציור כתגובה לביקורת שנמתחה עליו על טיפולו הלקוי באנטומיה האנושית. ביצירה זו הוא מתאר סצנה מורכבת של שני מתאבקים עירומים בזירה, מנקודת מבט קרובה ורדיקלית. פרספקטיבה זו מציבה את הצופה כמעט על סף הזירה, ומדגישה את אופייה המוזנח של הסביבה. זווית הראייה החריפה יוצרת תחושת מיידיות וחושפת את הפן הקשוח והגולמי של החיים האורבניים – מוטיב מרכזי ביצירתם של חברי אסכולת אשקאן, אליהם השתייך לוקס.
הציור מציג גופים אנושיים השזורים במאבק פיזי עז, באמצעות משיחות מכחול נמרצות ושכבות צבע עבות (אימפסטו). גישה זו שונה מן הסגנון המלוטש של תומאס אייקינס, אשר השפיע על לוקס בציורו "מתאבקים" משנת 1899. בעוד איקינס עיצב את גופו של המתאבק באופן מפוסל ומדוד, בהשראת הכשרתו האקדמית אצל ז'אן-לאון ז'רום, בחר לוקס להדגיש את עוצמת התנועה והרגש שבמאבק.
ההארה הדרמטית בציור, המבליטה את גופם של המתאבקים על רקע חשוך, יוצרת תחושת דחיפות ומיידיות, המזכירה צילום עיתונאי – תחום בו רכש לוקס ניסיון בעבודתו בעיתונות המאוירת.

## השפעות וסגנון
דמותו של המתאבק משמאל מזכירה את ההבעות המבעיתות שבציורים השחורים של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה. הפנים הקמוטים, העיניים השטניות והמראה האדמדם משרטטים דמות של ספורטאי תקיף ופראי, המייצג טיפוס אורבני מובהק בניו יורק. רגישותו של לוקס לתווי פנים ולהבעות אישיות, שגובשה בעבודתו כמאייר עיתונות, ניכרת בבירור בעיצוב דמויות הציור.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים משנות ה-1900
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ספורט
קטגוריה:גברים בציור
ג'ון מ. דלטון

**ג'ון מונטוגומרי דלטון** (באנגלית: **John Montgomery Dalton**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה־45 של מדינת מיזורי בין השנים 1961–1965. דלטון, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כתובע הכללי של מיזורי בין השנים 1953–1961.

## ראשית חייו
דלטון נולד באזורים הכפריים של מחוז ורנון שבמיזורי, בנם של פרדריק אלפרד דלטון ואידה ג'יין לבית פייג'. היו לו שלושה אחים ושתי אחיות, ואחיו סידנה פי. דלטון כיהן כנשיא בית המשפט העליון של מיזורי. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון של קולומביה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מיזורי, שם השלים לימודי תואר ראשון במשפטים בשנת 1923.

## קריירה פוליטית
לאחר שעבר את בחינות לשכת עורכי הדין של מיזורי, שב דלטון לדרום המדינה וייסד משרד עורכי דין בעיר קנט. בשנים 1944–1953 כיהן כתובע העירוני של העיר.

בשנת 1952 נכנס דלטון לפוליטיקה המדינתית, כשנבחר לתפקיד התובע הכללי של מיזורי. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה ברציפות. ב-8 בנובמבר 1960 נבחר דלטון למושל מיזורי, וניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית אדוארד ג. פארמר, עם 58.03% מקולות הבוחרים. הוא הושבע לתפקידו ב־9 בינואר 1961.

במהלך כהונתו כמושל, חתם דלטון על חקיקה שחייבה התקנת חגורות בטיחות בכלי רכב פרטיים במדינה, והקים מערכת נקודות לעבירות תנועה ברישיונות נהיגה. הישגים נוספים כללו גיוס תקציב לבניית מטה חדש למשטרת הכבישים של מיזורי, ייסוד אזור השימור הלאומי של נהרות האוזרק, וקידום המשך תהליך ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר של מיזורי. כהונתו תמתה ב־11 בינואר 1965, לאחר כהונה אחת בלבד.

## מותו
לג'ון דלטון ואשתו ג'רלדין נולדו שני ילדים. הוא נפטר ב־7 ביולי 1972 בג'פרסון סיטי, בירת מיזורי, ונטמן בבית העלמין אוק רידג' בקנט.

## קישורים חיצוניים

* ג'ון מ. דלטון, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מיזורי
קטגוריה:התובעים הכלליים של מיזורי
קטגוריה:מושלי מיזורי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1972
מר מאני

**מר מאני** היא מיני-סדרה ישראלית ששודרה בערוץ 1 החל מ-13 באוקטובר 1996 ועד לסיומה ב-10 בנובמבר 1996 וכללה 5 פרקים. הסדרה מבוססת על ספרו של א. ב. יהושע.

## עלילה
הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחה יהודית-ספרדית, במסע היסטורי החוצה זמנים ויבשות מן קיבוץ בנגב בתקופת מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, אל האי כרתים בימי מלחמת העולם השנייה, לירושלים של שנת 1918, לאושוויץ בשנת 1899, ולבסוף לאתונה בשנת 1848. חמשת תחנות הזמן הללו מוצגות מבעד לעיניהם של חמישה דוברים, שכל אחד מהם משמיע את סיפור המשפחה בשפה שונה. כל דובר פונה ישירות אל המצלמה, כאילו אל בן שיחו הבלתי נראה, ובכך מזמין את הצופה ליטול חלק פעיל במארג הדרמטי. הסיפורים האישיים, המנותקים זה מזה מבחינה זמנית ומרחבית, מצטברים אט-אט לחשיפת סוד אפל, הנחשף במלוא עוצמתו רק לקראת סיום היצירה.

## דמויות ושחקנים

## סקירת סדרה

## פרקים
### עונה 1

## קישורים חיצוניים

* מר מאני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
*

## הערות שוליים

קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1996
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
רועי מלכה

ממוזער|Roi Malka
**רועי מלכה** (נולד ב-29 בספטמבר בדימונה) הוא מחזאי, במאי תיאטרון ומייסד עמותת רום. עוסק בכתיבה ובימוי של מחזות בנושאים חברתיים, היסטוריים וחינוכיים, וכן ביצירת סדנאות והצגות לגופים ציבוריים ופרטיים.

## ביוגרפיה

מלכה נולד וגדל בדימונה. הוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, ובוגר בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי".

במהלך הקריירה שיחק במספר תיאטראות בישראל, בהם תיאטרון "הבימה" ו"הקאמרי", ופעל כיוצר תיאטרון במגוון הפקות במסגרת עצמאית ותחת מוסדות תרבות ותיאטראות מובילים.

## פעילות אמנותית

בין יצירותיו לתיאטרון:
* "הדרך לירושלים" – בימוי. מחזה מאת גבריאל בן שמחון המשלב סיפור תיאטרוני עם פיוטים מסורתיים. ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל "ביכורים".
* "ז'בוטינסקי" – כתיבה ובימוי. הצגה מוזיקלית הסוקרת את חייו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי, תוך דיאלוג בימתי בין דמותו לבין האמן היוצר. הוצגה בתיאטרון הספרייה בשיתוף מכון ז'בוטינסקי.
* "יריה בוואדי" – כתיבה ובימוי. מחזה העוסק באירועי ואדי סאליב בחיפה בשנת 1959, דרך משפטו של מנהיג המחאה דוד בן הרוש. הוצג בפסטיבל עכו ובתיאטרון "הבימה".
* "מסעי גאולה" – כתיבה (בשיתוף עם תאיר סיבוני) ובימוי. מופע המשלב תיאטרון ומוזיקה, בשיתוף התזמורת האנדלוסית "אלמוגרביה", העוסק בדמויות מפתח בתרבות היהודית ובתפיסת רעיון הגאולה.
* "אלוף ישראל" – בימוי. הצגת נוער בהשראת סיפור חייו של אורן סמדג'ה, בהפקת תיאטרון השעה הישראלי (2024).
* "דבר לא קרה" – כתיבה ובימוי. מחזה העוסק בהתמודדות של משפחה עם הלם קרב על פני שלושה דורות. ההפקה נתמכה על ידי משרד התרבות וקרן רבינוביץ'.
* "אם יש גן עדן" – בימוי. עיבוד בימתי למחזה מאת דפנה אנגל, על פי ספרו של רון לשם. הוצגה במסגרת בית צבי.
*"בין קודש לחול" – כתיבה וניהול אמנותי. סיור תיאטרוני-קולי ברחובות נווה צדק, המתמקד במייסדי השכונה ובסיפוריה הראשונים.
*"הנרייטה" - כתיבה ובימוי. הצגה בהשראת סיפורה של אם עלית הנוער הנרייטה סאלד. במסגרת תיאטרון הנפש.
*"גבעת חלפון אינה עונה" - בימוי. הצגה בהשראת סרטו של אסי דיין ונפתלי אלתר. בהפקת מעיין צלנר.

## עמותת רום

מלכה הוא מייסד ומנכ"ל עמותת רום, אשר עוסקת בהנגשת תכנים חינוכיים וחברתיים באמצעות תיאטרון וסדנאות. פעילות העמותה כוללת הפקת הצגות והעברתה של סדנאות בתחומים כגון מניעת הטרדות מיניות ("גבולי"), שונות וקבלת האחר, יסודות תקשורת בין-אישית, עידוד קריאה ושפה, קיימות ומודעות לאלרגיות מזון.
בין ההצגות שיצר לעמותה: "שירה ושלג" (כתיבה בשיתוף אליה בר ובל וענונו ובימוי), "אחד משלנו" (בשיתוף אליה בר), "הרפתקה ביער" (בימוי) ועוד.

בנוסף, מלכה ומנחי העמותה מכשירים מנהלים ועובדים בשוק העסקי והמוסדי לעמידה מול קהל ולהעברת מסרים אפקטיבית.

## פזמונאות

בנוסף לפעילותו התיאטרונית, עוסק מלכה גם בכתיבת שירה ופזמונים.

## סגנון והשפעות

מלכה מרבה לשלב ביצירותיו תחקיר היסטורי מעמיק עם אלמנטים דרמטיים עכשוויים, תוך מתן דגש על קונפליקטים אנושיים, רגישות חברתית ושאיפה לאיזון בין מסורת לחידוש.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* אתר העמותה

קטגוריה:מחזאים ישראלים
חאזם חיירת

**חאזם חיירת** (בערבית: **حازم خيرت**; נולד ב-1958) הוא דיפלומט מצרי, אשר כיהן כשגריר מצרים בישראל (2015–2018), בסוריה ובצ'ילה, הנציג הקבוע של מצרים בליגה הערבית ועוזר שר החוץ לענייני הסגל הדיפלומטי והקונסולרי. חיירת היה השגריר המצרי הראשון בישראל לאחר הפסקה של כשלוש שנים ביחסים, מאז החזרת השגריר המצרי מתל אביב בשנת 2012.

## ביוגרפיה
חיירת נולד בשנת 1958. הוא גדל במשפחה בעלת מסורת דיפלומטית: אחד מקרוביו הוא אבראהים חיירת, שכיהן בעבר כשגריר מצרים במקסיקו, וקרובי משפחה נוספים, כריים ועומר חיירת, משרתים בתפקידים במשרד החוץ המצרי. חיירת נשוי למנאל חיירת.

## קריירה דיפלומטית
במהלך שירותו במשרד החוץ המצרי שימש חיירת כשגריר מצרים בסוריה, וכשגריר מצרים בצ'ילה. בהמשך מונה לנציג הקבוע של מצרים בליגה הערבית שבקהיר תפקיד שבמסגרתו ייצג את מצרים במוסדות הליגה הערבית. חיירת אף כיהן כעוזר שר החוץ המצרי לענייני הסגל הדיפלומטי והקונסולרי, לאחר שמילא את מקומו של עמרו אבו אל-עטא עם מינויו של האחרון לשגריר מצרים באו"ם בניו יורק.

ב-21 ביוני 2015, על רקע רה-ארגון דיפלומטי נרחב, מינה נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי את חיירת לשגריר מצרים בישראל. המינוי בא לאחר למעלה משנתיים שבהן לא כיהן שגריר מצרי קבוע בתל אביב מאז נובמבר 2012, כאשר הנשיא מוחמד מורסי החזיר את השגריר עאטף סאלם כהבעת מחאה על מבצע עמוד ענן ברצועת עזה. חיירת נכנס לתפקידו באופן רשמי בראשית 2016, והגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין בירושלים ב-25 בפברואר אותה שנה. כהונתו בתל אביב סימנה את חידוש הייצוג הדיפלומטי המצרי בישראל, והוא שימש בתפקיד זה עד אפריל 2018.

## יחסיו עם ישראל

בתקופת כהונתו כשגריר בתל אביב התאפיינו היחסים בין מצרים וישראל בשיתוף פעולה ביטחוני והידוק קשרים מדיניים. באירועים דיפלומטיים רשמיים ניכר שיפור במעמד הנציג המצרי: למשל, בשנת 2016 השתתפו נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו יחדיו בקבלת הפנים שערך חיירת לרגל יום הלאום המצרי. חיירת ניצל את תפקידו לקידום דיאלוג בין הממשלות והעביר מסרים מדיניים מצד קהיר, בין השאר בנושאי תהליך השלום הישראלי-פלסטיני. הוא הדגיש את מחויבותה המתמשכת של מצרים להסכם השלום בין ישראל למצרים ולשמירה על היציבות האזורית, ובמקביל הביע את תמיכת מצרים בזכויות העם הפלסטיני במסגרת פתרון שתי המדינות.

במהלך מלחמת חרבות ברזל חאזם חיירת אף שלא כיהן עוד כשגריר הרבה להתראיין ולהתבטא באמצעי התקשורת כפרשן מדיני בכיר. הוא שיבח את מאמצי התיווך של מצרים להפסקת הלחימה ברצועת עזה, והדגיש כי מצרים לא חסכה מאמצים להשגת הפוגה הומניטרית בלחימה. בנובמבר 2023, עם התגבשות הסכם להפסקת אש זמנית, ציין חיירת את חשיבות היוזמה המשותפת של מצרים, קטר וארצות הברית להשגת הפסקת אש זו, שכללה חילופי שבויים בין חמאס לישראל צעד שלדבריו "ייתן הזדמנות למאמצים המדיניים לגבור על קול המלחמה, ההרג וההרס".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים מצרים
קטגוריה:שגרירי מצרים בישראל
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1958
לוקה סטנקובסקי

**לוקה סטנקובסקי** (במקדונית: **Luka Stankovski**; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בסקופיה שבמקדוניה) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ראדניצ'קי קראגויבאץ מליגת העל הסרבית, בהשאלה מגזיאנטפ.

## קריירת מועדונים
סטנקובסקי גדל במחלקות הנוער של וארדאר סקופיה ורבוטניצ'קי. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רבוטניצ'קי במסגרת ליגת העל המקדונית, ובסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.

ב-12 בינואר 2022 חתם סטנקובסקי בגזיאנטפ מליגת העל הטורקית. בחודש פברואר 2023 הושאל לגוריצה מליגת העל הסלובנית לאחר פרישתה של גזיאנטפ מליגת העל הטורקית בשל רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה. בהמשך הושאל לטוזלספור מליגת המשנה הטורקית.

ב-13 בספטמבר 2024 הושאל למשך עונת  לראדניצ'קי קראגויבאץ מליגת העל הסרבית.

## קריירה בין-לאומית
סטנקובסקי שיחק בנבחרות הצעירות של מקדוניה הצפונית.

## חיים אישיים
אביו הוא כדורגלן העבר גוראן סטנקובסקי .

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים מקדונים
קטגוריה:קשרי כדורגל מקדונים
קטגוריה:כדורגלני רבוטניצ'קי
קטגוריה:כדורגלני גזיאנטפ
קטגוריה:כדורגלני גוריצה
קטגוריה:כדורגלני טוזלספור
קטגוריה:כדורגלני ראדניצ'קי קראגויבאץ
קטגוריה:ילידי 2002
דקל רוביליני

**דקל רוביליני**, הידוע גם בשמות נפוצים כגון **פיניקס רוביליני, דקל ננסי** או **דקל מיניאטורי** הוא מין של דקל תמר שמקורו בדרום-מזרח אסיה, במדינות דרום-מערב סין (מחוז יונאן), צפון לאוס וצפון וייטנאם (במחוזות דיאן ביאן, הא גיאנג, קאו באנג ולנג סון).

השם המדעי הלטיני roebelenii ניתן לכבודו של אספן הסחלבים קרל רובלן (1855–1927).

## תיאור
דקל רובליני הוא עץ דקיק, קטן עד בינוני, בעל קצב גדילה איטי, המגיע לגובה של. העלים באורך 60–120 ס"מ, הם נוצתיים, ומורכבים מכ-100 עלעלים המסודרים במישור אחד. כל עלעל באורך 15–25 ס"מ וברוחב 1 ס"מ, מעט נוטה כלפי מטה, בצבע ירוק-אפור עם שערות עדינות בצידו התחתון.

הפרחים קטנים, צהבהבים, ומופיעים על תפרחת באורך 18–45 ס"מ. הפרי הוא גלעינית אכילה באורך 1 ס"מ, הדומה לתמר קטן ודק-בשר.

דקל זה מייצר קוצים חזקים וחדים באורך של כ-5–10 ס"מ. גודל הקוצים תלוי בגיל העץ. הקוצים ממוקמים על גבעול עלה הדקל, סמוך לגזע, ועשויים להתארך עד 15–30 ס"מ. הקוצים חדים ביותר ויכולים לחדור לעור בקלות.

דקל הרובליני נחשב לבחירה מועדפת בגינון הפרטי והציבורי בזכות שילוב ייחודי של יתרונות אסתטיים ופונקציונליים. מדובר בצמח עמיד יחסית, המאופיין בקצב צמיחה איטי וביכולת התאמה למגוון רחב של תנאי אקלים, במיוחד באזורים חמים וממוזגים. בזכות גובהו המתון, צורתו האלגנטית והנוכחות הדקורטיבית של עליו הארוכים והקשתיים, דקל זה מוסיף לחללים פתוחים ומקורים אלמנט טרופי יוקרתי ומרשים.

בנוסף לכך, דקל הרובליני דורש תחזוקה מינימלית; הוא מסתפק בהשקיה וגיזום מועטים ומתאים גם למגדלים חובבים. עמידותו למחלות ולמזיקים, לצד סבילותו לרמות שונות של קרקע ותנאי תאורה מגוונים, הופכים אותו לצמח נוח במיוחד לגידול. מבחינה נופית, הוא מתאים הן כצמח יחיד המשמש מוקד ויזואלי מרשים, הן כחלק משתילה קבוצתית ליצירת שדרות דקליות, והן לשילוב בגינות בסגנון טרופי, ים-תיכוני או אורבני. יתרונו הנוסף טמון ביכולת לשתול אותו גם במכלים גדולים, מה שמאפשר להציבו במרפסות, חצרות פנימיות ואזורים ציבוריים אחרים. כל אלה הופכים את דקל הרובליני לבחירה אידיאלית עבור מי שמבקש לשדרג את המרחב החיצוני בצמח עמיד, מרשים וקל לגידול.

## גידול ושימושים
פניקס רובליני הוא צמח נוי פופולרי בגינות באזורים בעלי אקלים טרופי וסובטרופי. צמח דורש גיזום מועט כדי לפתח מבנה חזק, עמיד למזיקים, סובלני לשונות בקרקע ומתמודד היטב עם תנאי יובש מתונים. הוא גדל בצל חלקי עד שמש מלאה, כאשר האקלים המקומי קובע את מיקום השתילה.

צמח זה זכה בפרס הצטיינות בגינון של החברה המלכותית לגננות.

מחקר האוויר הנקי של נאס"א קבע כי צמח זה יעיל בהסרת רעלנים ביתיים נפוצים כגון פורמלדהיד ובנזן.
## גלריה

Image:Roebeleniiinflorescences.JPG|תפרחות חדשות
Image:Phoenixroebeleniifruit.JPG|פרי
Image:P.roebelenii.JPG|פרחים זכריים


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סין: עצים
קטגוריה:צמחי גן
אברהם אליעזר הירשוביץ

רבי **אברהם אליעזר הירשוביץ** (לעיתים: הירשאוויץ; 15 במרץ 1859 – 7 בדצמבר 1924) היה דרשן, מחנך וסופר יהודי ליטאי-אמריקאי.

## קורות חייו
נולד בקובנה שבליטא לאביו רבי יצחק אייזיק ב"ר ישראל הירשוביץ, ולאמו בתיה, בתו של רבי יצחק מילר.
עד גיל שתים עשרה לא למד תורה, ואז החל בלימודים בשקידה רבה. תחילה היה תלמידו של אברהם מאפו, וכשהיה בן שלוש עשרה נסע ללמוד בווילנה בניגוד לרצון הוריו, והשתקע ב"קרעמער'ס קלויז" במשך ארבע שנים, שם כונה "המתמיד מקובנה".

לאחר מכן שב לביתו, ולאחר שבע שנות תלאות אישיות התיישב מחדש בווילנה ואחר כך בוורשה. התפרנס מהוראה, למד שפות שונות, והתיידד עם כמה מחכמי התקופה, בהם חיים זליג סלונימסקי, אברהם בר גוטלובר, נחום סוקולוב ונפתלי הרץ ניימנוביץ'. ומאוחר יותר שב לביתו ונשא לאישה בשנית את אסתר מרים, בת רבי לייב טובים.

מאוחר יותר היגר לארצות הברית, שם התיישב בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה. כיהן כדרשן בבית הכנסת "שערי תורה" והמשיך לעסוק בחינוך ובהוראה.

## יצירתו
הירשוביץ חיבר את הספר "אוצר מנהגי ישורון", העוסק במנהגי ישראל. בנוסף פרסם מאמרים בעיתונים ובכתבי עת יהודיים, בהם "הבקר אור" ו"העברי".

כתב גם שני ספרים נוספים, "מורה המורים" ו"בית אברהם", אך הם לא נדפסו.

## משפחתו
רבי משה שמעון אנטוקולסקי היה קרובו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:נפטרים ב-1924
מארק הנדלסמן

**מארק איאן הנדלסמן** (נולד ב-9 ביוני 1961) הוא אצן ישראלי יליד דרום אפריקה בדימוס, שהתמחה בריצת 800 מטר .

הנדלסמן נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה. לאחר עלייתו לישראל, הוא התחרה עבור המדינה באליפות העולם באתלטיקה ל-800 מטר גברים ב-1983 אך לא התקדם מהקצאות. באולימפיאדת הקיץ 1984, הוא התחרה במקצי האטלטיקה לגברים ב-400 מטר, 800 מטר ו-1,500 מטר והגיע למקום השישי, השלושים ואחת והשישי בהתאמה, ולא העפיל לאף אחד ממקצי הגמר.

זמן השיא האישי שלו ל-800 מטר היה 1.45.3 דקות, שהושג באפריל 1981 בסטלנבוש, דרום אפריקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי דרום אפריקה
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אתלטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
דן העקשן

**דן העקשן** הוא ספר ילדים ונוער ישראלי משנת 1975, מאת שמואל בן יעקב (1916–2005).

בן יעקב נולד בלטביה ועלה ארצה בשנת 1935. בשנת 1944 פתח ברחוב כרמייה בתל אביב ספריית השאלה בשם "ספריית כרמייה". ילדי השכונה חיבבו אותו וקראו לו בשם "סאלי". את שני ספריו הראשונים (המתנדבים הקטנים ועזי והמנגנים הצעירים) כתב בגרמנית.

ספרי הילדים שכתב, מתארים את אומץ לבם, תושייתם ומודעותם הלאומית-חברתית של ה"צברים" אוהבי ההרפתקאות ועושים מעשים טובים.

הספר אוייר על ידי הצייר אביגדור לואיזדה.
## תקציר העלילה
אמנון הוא נער בן שלוש עשרה שגר בירושלים. בקיץ הוא נוסע לבית דודו משה שגר במושבה בשרון. בהגיעו לתנת המרכזית בתל אביב הוא מחליט להמשיך ברגל אך בדרך הוא נופל, נחבל ונוקע את קרסולו. הוא מגיע צולע לבית משק באחת המושבות ונכנס לאחד הבתים שם מקבלת אותו אישה שמטפלת בו והוא מחליט לנוח שם. באותו בית נמצא גם דן (דניאל), יתום מאימו שאביו העשיר שלח אותו להתרענן במושבה לאחר מות האם.

דן הוא עקשן לשמירת רכושו. יש לו משחקים רבים, אוסף בולים גדול הרבה ספרים וכדור רגל והוא לא מוכן לחלוק אותם עם ילדי המושבה. אמנון מכיר לו את יוחנן שגם לו יש אוסף בולים גדול שנאסף רק מהחלפות ולא מרכישה. דן מתחיל להיפתח ואז מציע לו יוחנן להשתתף במשחק כדורגל נגד נערי השכונה הסמוכה ודן מסכים.

הבעיה היא שהכדור של המושבה "התפנצ'ר" ובלעדיו אין משחק. אמנון יודע שדן לא ישאיל את כדורו ובעזרת אורי אחיו של יוסי, הם גונבים את כדורו של דן ומלכלכים אותו בבוץ כדי שלא יזהה אותו.

דן מצטרף למשחק במחצית השנייה כשהתוצאה היא 2:0 לטובת האורחים.

תוך זמן קצר הוא מבקיע שער ואחר כך מצליח להבקיע עוד שער בבעיטת 11 מטר. הוא הופך לגיבור המושבה, הילדים מניפים אותו והוא מתקבל כחבר של כל הילדים. כשמתגלה לו שהכדור שלו נגנב בערמה הוא כועס בתחילה אבל לאחר מכן הוא מתרצה. כעת הוא מקובל במושבה בעזרתו של אמנון והוא מבקש ממנו להישאר עוד מספר ימים.

## קישורים חיצוניים

*שמואל בן יעקב, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער המתרחשים בישראל
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
המחסום (ג'ורג' בלווז)

**המחסום** (באנגלית: **The Barricade**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן האמריקאי ג'ורג' בלווז, שנוצר בשנת 1918. היצירה היא חלק מסדרה העוסקת בזוועות מלחמת העולם הראשונה, ומשקפת את תגובתו של בלווז לדיווחים על פשעי מלחמה שביצעו חיילים גרמנים באוכלוסייה האזרחית בבלגיה. בלווז, שהיה מזוהה עם אסכולת אשקאן, סטה בעבודה זו מנושאי הציור האורבניים הרגילים שלו לטובת ייצוג דרמטי של סבל אזרחי בזמן מלחמה.

## תיאור היצירה
בציור מתוארת סצנה בה חיילים גרמנים, חבושים קסדות פיקלהאובה, ולבושים מדים כבדים, משתמשים באזרחים בלגים עירומים כמגנים אנושיים. העירום מדגיש את פגיעות הקורבנות ומקשר אותם לדימויים של קדושים מעונים מהאמנות הנוצרית. ביצירה ניכר ניגוד ויזואלי בין הקשיחות והזוהר של הציוד הצבאי לבין הרוך והחולשה של גופם החשוף של האזרחים. בלווז הגדיל באופן דרמטי את הזרועות והידיים של הדמויות, המורמות לשמיים, כדי להדגיש את תחושת חוסר האונים והכניעה.

### ניתוח חזותי ופרשנות
ציורו של בלווז אינו מתמקד רק בתיאור קורבנות המלחמה, אלא יוצר ייצוג ויזואלי דרמטי של מצבם הקיומי בין חיים למוות. באמצעות שילוב של דמויות עירומות, ידיים מורמות ושימוש באור וצל, היצירה מחזקת את תחושת הפגיעות והכפייה, תוך רמיזה על הנוכחות המאיימת של החיילים ברקע.
בנוסף, הציור משתלב בעיסוק הכללי של בלווז בעירום גברי כאמצעי לביטוי פגיעות, חוסר אונים והיבטים אנושיים של הסבל במלחמה, כפי שהתבטא גם ביצירות אחרות שלו.

## השראה והקשר היסטורי
השראתו של בלווז לציור נבעה מדיווחים עיתונאיים ומדו"ח ברייס  משנת 1915, מסמך ממשלתי בריטי שכלל עדויות רבות על מעשי אלימות קשים שביצעו חיילים גרמנים נגד אזרחים בלגים. דו"ח ברייס היה ניסיון מכוון לעורר עוינות כלפי גרמניה, וכלל עדי ראייה שסיפקו עדויות על מעשי רצח, אונס והתעללות — אם כי חלק מהדיווחים נחשבו לסנסציוניים ולא אומתו.

## סדרת המלחמה
הציור המחסום הוא אחד מחמשת ציורי השמן המרכיבים את "סדרת המלחמה" שיצר ג'ורג' בלווז בשנת 1918. הסדרה מתמקדת בתיאור זוועות שבוצעו באזרחים במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה. בלווז ראה באמנותו אמצעי לשמש כ"עד מוסרי" לאירועים, אף שלא חווה אותם ממקור ראשון. הציורים עוררו דיון ציבורי נרחב, וחלק מהמבקרים טענו כי הם מהווים דוגמה לשימוש בתעמולה אנטי-גרמנית, במיוחד לנוכח הקשרם לדו"ח ברייס.

## גרסאות נוספות
בנוסף לציור השמן, יצר בלווז בשנת 1918 גם סדרת ליתוגרפיות פרובוקטיביות המתארות את אותם אירועים. אחת מהן היא "The Barricade No. 2", שהודפסה על נייר יפני. ביצירה זו מתוארת אחת מהסצנות האכזריות שתועדו, בה חיילים גרמנים משתמשים באזרחים כמגנים אנושיים כדי לדכא מרידות אזרחיות.

## עמדות פוליטיות והשפעה
בלווז, שבעת פרוץ המלחמה היה בעל עמדות אנטי-מלחמתיות, שינה את גישתו עם הזמן והחל לתמוך בגלוי במאמץ המלחמתי האמריקאי. בשנת 1917 אף ניסה להתגייס לחיל השריון, אך לבסוף לא שירת בפועל. סדרת הליתוגרפיות שיצר בשנת 1918 משקפת את שינוי עמדותיו ואת הזעם שחש לנוכח העדויות הקשות.

## מחלוקות וביקורת
הציור עורר מחלוקת בקרב אמנים עכשוויים, וביניהם ג'וזף פנל, שטען כי בלווז אינו מוסמך לתאר את זוועות המלחמה מאחר שלא נכח בהן בעצמו. בתגובה, השיב בלווז בציניות וטען כי גם לאונרדו דה וינצ'י לא היה נוכח בסעודה האחרונה אותה צייר.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה בתרבות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
קטגוריה:ג'ורג' בלווז: ציורים
דייוויד אוטור

**דייוויד ה. אוטור** (באנגלית: **David H. Autor**; נולד ב-1967) הוא כלכלן אמריקאי, פרופסור לכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מחקריו מתמקדים בעיקר בתחומי מדיניות ציבורית, כלכלת עבודה, עם דגש על נושאים כמו אי שוויון, שינוי טכנולוגי, גלובליזציה, מוגבלויות והשתתפות בשוק העבודה.

## ביוגרפיה
אוטור נולד בניוטון, מסצ'וסטס. לאחר התיכון, נרשם לאוניברסיטת קולומביה, אך נשר ולקח הפסקה בה כמפתח תוכנה בבית חולים בבוסטון. מאוחר יותר חזר ללימודים והשלים תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת טאפטס ב-1989. הוא התנדב בכנסיית גלייד ממוריאל בסן פרנסיסקו, שם לימד מיומנויות מחשב לתלמידים ממעמדות נמוכים.

אוטור המשיך ללימודי תואר שני (1994) ותואר דוקטור במדיניות ציבורית בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד אותו סיים ב-1999, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בשוק העבודה המשתנה: מחשוב, אי שוויון ופיתוח כוח עבודה מותנה. לאחר מכן הצטרף למחלקה לכלכלה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ומונה לפרופסור מן המניין ב-2008.

הוא שימש עורך ראשי של כתב העת Journal of Economic Perspectives בשנים 2009–2014 וכן עורך בכתבי עת אקדמיים נוספים. ב-2012 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. שימש סגן נשיא האגודה האמריקאית לכלכלה. מאז 2023 מכהן כחבר במועצת מדיניות חוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
## מחקר
נושאי המחקר העיקריים של אוטור הם:
*אי-שוויון, שינוי טכנולוגי וגלובליזציה: מחקרו המוכר ביותר, בשיתוף עם אלן קרוגר ולורנס כץ, בחן את ההשפעה של שינוי טכנולוגי מוטה מיומנויות (skill-biased technological change) על הפערים בשכר בארצות הברית, ומצא כי מחשוב הגביר את הביקוש לעובדים בעלי השכלה גבוהה ואת הפרמיה לשכר עבור בעלי תואר אקדמי.
*נכות והשתתפות בשוק העבודה
*מתווכים בשוק העבודה.
*ניתח השפעות כלכליות של מדיניות דיור ופיקוח על מחירים
*השלכות של חוקי עבודה על שוק העבודה ובהם השפעות של הגנות מפני פיטורים לא מוצדקים

## קישורים חיצוניים

*דייוויד אוטור באתר MIT

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
ואדים בביקין

**ואדים בביקין** (ברוסית:**Вадим Бавыкин**), (נולד ב-4 באוקטובר 1970) הוא מטיל כידון ישראלי יליד ברית המועצות.

בביקין היה במקור אזרח סובייטי, ולמד שם בפנימייה לספורטאים מוכשרים. הוא עלה לישראל בשנת 1990.

בביקין סיים עשירי עבור ישראל באליפות העולם באטלטיקה שהתקיימה בטוקיו ב-1991. מאוחר יותר הוא השתתף באליפויות העולם ב-1993, 2001, 2003 ו-2005. הוא התחרה גם עבור ישראל באולימפיאדת 1992 בברצלונה מבלי להגיע לסיבוב האחרון.

בשנת 1994, בביקין נבדק חיובי לסטרואידים בבדיקת דם. הוא קיבל השעיה מהשתתפות בתחרויות לכמעט ארבע שנים.

השיא האישי שלו הוא 81.94 מטר, שהושג ביוני 2004 בסרגוסה, ספרד. זהו גם השיא הישראלי.

## הישגים
### הופעות בין-לאומיות

## שיאים עונתיים

## מחלוקת IAAF
ואדים בביקין היגר לישראל ב-1990. הפדרציה הבינלאומית לאתלטיקה חובבים (IAAF) מחייבת אזרח מהגר לחיות שלוש שנים במדינה חדשה לפני שיתחרה. עם זאת, נשיא פדרציית האתלטיקה הסובייטית, איגור טר-אובניסיאן, חתם על הסכם שאיפשר למהגרים הסובייטים האחרונים לישראל להתחרות לאחר שנת מגורים אחת בלבד.

ההסכם איפשר לישראל לצרף שלושה ספורטאים - איגור אברונין בכדור ברזל ובדיסקוס, ואדים בביקין בכידון וולדימיר אוסטרובסקי בהליכה ל-20 קילומטרים - לנבחרת של רוגל נחום (קפיצה משולשת גברים) ואורית קולודני (200 ו-400 מטר נשים).

הודות להסכם זה הצליח ואדים בביקין להשתתף באליפות העולם 1991 בטוקיו ובאולימפיאדת 1992 בברצלונה.

## ראו גם
* שיאי ישראל באתלטיקה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ספורטאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אתלטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קונסטנטין סמיונוב

**קונסטנטין סמיונוב** (נולד ב-20 בנובמבר 1969 בברית המועצות ) הוא קופץ במוט ישראלי בדימוס.

לפני שעלה לישראל, סמיונוב זכה במדליית הארד באליפות אירופה באולם לשנת 1992 עבור הנבחרת המאוחדת והפך לאלוף בלארוס ב-1993. כעבור 3 שנים סמיונוב סיים במקום השמיני באליפות אירופה באולם לשנת 1996. 

סמיונוב השתתף גם באליפות העולם של 1995  והיה חלק מהמשלחת הישראלית לאולימפיאדת אטלנטה (1996), בה התחרה במקצה קפיצה במוט. סמיונוב סיים את המוקדמות במקום ה-20 עם תוצאה של 5.40 מטרים ולא הצליח להעפיל לגמר.

השיא האישי של סמיונוב הוא 5.76 מטר, שהושג ביולי 1996 בתל אביב. 

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
הוא יהיה לי בעל

"**הוא יהיה לי בעל**" הוא שיר מתוך המחזה "שני קוני למל", המבוסס על המחזה היידי "דער פאנאטיק אדער די ביידע קונילעמעל" (שני קוני למל או הקנאי) שכתב הסופר והמחזאי היידי אברהם גולדפדן בשנת 1880 לערך. בשנת 1959, הועלה המחזה בעברית, עבור התיאטרון התל אביבי "דו-רה-מי", ועובד לסרט הקולנוע "שני קוני למל" בכיכובו של מייק בורשטיין, בשנת 1966.

## אודות השיר
בקיץ 1959, העלה התיאטרון "דו רה מי" בניהולו של ג'ורג' ואל, את הקומדיה המוזיקלית "שני קוני למל", בכיכובם של יעקב בודו וג'טה לוקה שזכתה להצלחה גדולה; המשורר היידי משה סחר עיבד את המחזה וכתב לו שירים מקוריים. המלחין הישראלי-פולני, שאול (סוורין) ברזובסקי, כתב את הלחנים לשירי המחזה. השחקנית ג'טה לוקה, המשחקת את קרולינה, ביתו של פנחס'ל, גביר העיירה קבצנסק, שרה את השיר במחזמר.

בשנת 1966, יצא לאור סרט הקולנוע הישראלי "שני קוני למל", בכיכובו של מייק בורשטיין. הזמרת עדנה גורן, שרה את השיר, מתוך האלבום של שירי המחזמר, בעיבודו של שמעון כהן, שיצא באותה שנה בהוצאת CBS.

## בתרבות
* "**[[בעל בעל לב]]**" הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי שיצרו התסריטאי גל אוחובסקי והבמאי איתן פוקס בשנת 1997. שם הסרט נלקח מתוך השורה הראשונה של השיר.
* הצמד משה ואורנה דץ, הקליטו גרסה מחודשת של השיר, בעיבודו של דודי רוזנטל, באלבומם "השישי", בהוצאת "הד ארצי", משנת 1996.

## קישורים חיצוניים

* "'''הוא יהיה לי בעל'''", באתר הספרייה הלאומית
* 

#### ביצועים בעברית
* 
* 
* 

#### ביצועים ביידיש
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי עדנה גורן
קטגוריה:שירי משה דץ
קטגוריה:שירי אורנה דץ
קטגוריה:שירים שתורגמו מיידיש לעברית
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:שירים על נישואים
חטיבת הנגב במלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל נלחמה חטיבת הנגב (חטיבה 12) ברצועת עזה. החל ב-7 באוקטובר 2023, פעלה החטיבה באזור עוטף עזה, ובהמשך לחמה במרחב צפון הרצועה. תחילה פעלה תחת פיקוד עוצבת סיני ובהמשך תחת אוגדה 162. במערכה זו נהרגו שניים מלוחמי החטיבה.

## רקע
בבוקר 7 באוקטובר 2023, במהלך חג שמחת תורה, פתחו ארגוני חמאס והג'יהאד האסלאמי במתקפה נרחבת על יישובי עוטף עזה. המתקפה כללה ירי מסיבי של רקטות, חדירה של אלפי מחבלים לשטח ישראל דרך פרצות בגדר הגבול, ופגיעה באזרחים ובכוחות הביטחון. באירועים אלה נהרגו למעלה מאלף אזרחים וחיילים ישראלים, ונחטפו למעלה מ-250 בני אדם לרצועת עזה. כוחות הביטחון, ובהם יחידות צה"ל, משטרת ישראל והימ"מ, לחמו בשעות הראשונות כאשר הם בנחיתות מספרית משמעותית.

## קרבות העוטף

ביום מתקפת הפתע הוזנקו כוחות החטיבה לסייע בקרבות הבלימה באזור הטבח בפסטיבל נובה. החטיבה פעלה יחד עם כוחות נוספים במטרה להדוף את המחבלים ולהחזיר את האזור לשליטה מלאה.

לאחר בלימת מתקפת המחבלים, פינתה החטיבה עשרות גופות וכלי רכב פגועים שהיו מפוזרים על פני שטח של עשרות קילומטרים מרובעים בנגב המערבי, וזאת עוד בטרם טוהר השטח ממחבלים חמושים.

## [[קרב בית חאנון (1239)|קרב בית חאנון]]

עם כניסת כוחות צה"ל לרצועת עזה בסוף אוקטובר 2023, פשטה חטיבת הנגב על העיירה בית חאנון. בלילה שבין 28 ל-29 באוקטובר תקפה עוצבת סיני את מרחב בית חאנון. את ההתקפה הוביל גדוד 6863 של החטיבה. ב-13 וב-14 בנובמבר נהרגו שניים מלוחמי החטיבה, בקרב שהתנהל בסמוך לבית הספר של אונר"א בעיירה.

ב-18 בדצמבר 2023 פורסם כי החטיבה סיימה את תפקידה בלחימה בבית חאנון.

## המשך המלחמה
### רמאללה
בין החודשים ינואר לאפריל 2024, ביצעו גדודי חטיבת הנגב תעסוקה מבצעית בגזרת רמאללה.

### קרב רפיח

ב־19 במאי 2024 הצטרף חפ״ק המח״ט והפלת״צ מהחטיבה ללחימה בעיר רפיח, במסגרת תמרון של אוגדה 162. הלחימה התנהלה בשטח עירוני צפוף ונמשכה מספר שבועות. בסיום המשימות, הועברה האחריות על הגזרה לאוגדת עזה.

### מסדרון נצרים

החל מ-1 בינואר 2025, תפסה חטיבת הנגב אחריות על חלק ממרחב מסדרון נצרים. החטיבה נשארה בפעולה באזור מסדרון נצרים עד תחילת הפסקת האש, אז הועברה למרחב הפרימטר.

### מבצע עם כלביא
ב-13 ביוני 2025 בשעה 5:00 הוקפצה החטיבה וכוחות שלה התמקמו בגבול ירדן–ישראל.

### המערכה הצפונית
ב-9 בספטמבר 2025 הופעלה החטיבה לחזית הצפון במסגרת ההפעלה השמידה החטיבה תשתיות חזבאללה במרחב דרום לבנון.

## קישורים חיצוניים
* .
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חטיבות צה"ל במלחמת חרבות ברזל
חרבות ברזל
פאלאס (נימפה)

**פאלאס** (ביוונית עתיקה: **Παλλάς**) הייתה אחת הנאיאדות וביתו של האל טריטון. פאלאס הייתה לוחמת וחברה קרובה של האלה אתנה.

## במיתוס
פאלאס הייתה בתו של אל הים טריטון. אחרי לידתה של אתנה, אביה זאוס שלח אותה אל טריטון כדי שיגדל אותה לצד פאלאס. פאלאס ואתנה היו חברות קרובות והתאמנו באומנות הלוחמה ביחד.

במהלך פסטיבל, פאלאס ואתנה נלחמו אחת בשנייה עם חניתות בקרב ידידותי. פאלאס עמדה לנצח בקרב אבל לפני שהספיקה להטיל מכה על אתנה, זאוס, שחשש לראות את בתו מפסידה, התערב עם האאגיס. פאלאס, ההמומה הסיטה את מבטה למעלה ושופדה על ידי אתנה.

אתנה האבלה יצרה פסל עץ בדמותה של פאלאס וקשרה את המגן שהפחיד אותה, האאגיס, סביב החזה של הפסל. לפסל זה קראו הפלאדיום. אתנה אימצה את התואר "פאלאס אתנה" בתור מחווה לחברתה. מאוחר יותר, אלקטרה תפסה מחסה לצד הפסל, אחרי שביצעה את חטאה. בזעמו, זאוס השליך את הפסל מאולימפוס לטרויה ואנשיה בנו לו מקדש.
[ממוזער|297x297 פיקסלים|הגיבור היווני, [איאס הפחות, גורר את קסנדרה הרחק מהפלאדיום.]]

## בתרבות המודרנית

* האסטרואיד "פאלאס" נקרא על שמה.
* הסיפור של פאלאס ואתנה מסופר בספר "Percy Jackson's greek gods" של הסופר ריק ריירדן.

## הערות שוליים

קטגוריה:נימפות
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
Jåo nåo e ja jåo YOLO ja nåo

"**Jåo nåo e ja jåo YOLO ja nåo**" ( בעברית: "**כן, אני אכן [[חיים רק פעם אחת|YOLO]]**") הוא שיר של הלהקה הפינית-שוודית קאי, שיצא לאור ב-12 ביולי 2014. השיר עוסק בגבר בן 50 מהעיר פנסלה שרוצה להרגיש צעיר ופרוע שוב, וגרם לקאי להתפרסם באזורים דוברי השוודית בפינלנד. נכון למאי 2025, לקליפ 2.1 מיליון צפיות ביוטיוב.

## וידאו קליפ
בקליפ, יאקוב נורגור מספר את סיפורו של גבר בן 50 מהכפר פנסלה (מגולם על ידי קווין הולמסטרם) שרוצה להרגיש צעיר ופרוע שוב. לאחר שהשכיב את ילדיו לישון, הגבר משקר לאשתו (אותה מגלם גם נורגור) לגבי פגישת עסקים חשובה שעלולה להימשך כל הלילה, לפני שהוא לוקח מונית למועדון לילה.

כשהוא מגיע למועדון, הגבר מפלרטט עם אישה צעירה בשם דייזי (מגולמת על ידי אקסל אומן), קונה לה משקאות ורוקד איתה.

אולם, האיש עד מהרה מבין שדייזי היא בתם של חבריו, טום וגונילה, והוא נבוך מאוד מההבנה הזו. סדרן (שמגולם גם הוא על ידי אומן) ניגש אל האיש ומבקש ממנו לעזוב את המועדון בגלל התנהגותו המביכה, בקשה לה האיש מתנגד, בורח מהסדרן וגונב את המיקרופון של הדי ג'יי.

לאחר מכן, האיש נושא נאום לקהל במועדון על נעוריו הפרועים שכללו שתיית משקאות חריפים תוצרת בית במסיבות וכיצד לדעת לבצע עבודות כפיים היה נחשב ל"מגניב" כשהיה צעיר.

למחרת בבוקר, אשתו של האיש מביאה לו כוס קפה ומודיעה לו שהיא הזמינה את טום וגונילה לבקר. הקליפ מסתיים בכך שהאיש אומר "Neee, ne itt ere väl lege för he…" ("לא, עכשיו זה לא זמן טוב לזה...").

## רקע
הרעיון לשיר הגיע מהמשפט שובר השיניים מהמופע של קאי "Pjäs eller pjas": "Vad sa den 50-åriga Pensalbon som ännu kände sig ung och crazy? Jåo nåo e ja jåo YOLO ja nåo!" ("מה אמר תושב פנסלה בן ה-50 שעדיין הרגיש צעיר ומשוגע? כן, אני אכן YOLO!"). חברי קאי חשבו שהמשפט נשמע כמו שיר טכנו, וכתבו את השיר יחד עם המפיקה יאנה היוטי.

## תמונות מהקליפ

קובץ:Jåo nåo e ja jåo YOLO ja nåo 1.jpg
קובץ:Jåo nåo e ja jåo YOLO ja nåo cover.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בשוודית
ספירת השניות

**ספירת השניות** (באנגלית: **Taking the Count**) הוא ציור מאת האמן האמריקאי תומאס אייקינס, שצויר בשנת 1898. היצירה מתמקדת בתיאור סצנת איגרוף תוך הדגשה של ספורטיביות, סיבולת גופנית ואותנטיות רגשית. הציור מהווה ביטוי לעיסוקו המתמשך של אייקינס בגוף האדם וביכולתו הפיזית.

## תיאור היצירה
הציור מתאר רגע דרמטי בזירת איגרוף, כאשר מתאגרף שהופל לקרקע נאבק לקום לאחר חבטה קשה. הקהל מרוכז כולו בשופט, הסופר את השניות שעשויות לקבוע את סיום הקרב. הדמות הזקופה היא המתאגרף צ'ארלי מק'איבר, והלוחם השוכב הוא ג'ק דיילי. הקרב התקיים בפילדלפיה ביום שישי, 29 באפריל 1898, תחת שיפוטו של ה. וולטר שליכטר .

## חידוש אמנותי
לפני אייקינס, ייצוגים חזותיים של קרבות איגרוף הופיעו כמעט אך ורק בעיתונות ובתחריטים עממיים. באמצעות ספירת השניות, היה אייקינס מהראשונים שהכניסו את נושא האיגרוף לקאנון של האמנות הגבוהה. בציור זה, הראשון מבין שלושה ציורי איגרוף גדולים שיצר, נקט בגישה ריאליסטית מוקפדת והציב את הדימוי הפיזי הקשה כחלק מהבעה אמנותית רצינית.

## סגנון ופרשנות
אייקינס היה ידוע במחויבותו לאותנטיות גופנית ורגשית, ולעיתים קרובות עבד עם מודלים חיים לשם השגת דיוק אנטומי. בציור זה בולט עיסוקו ברגע של מתח ועצירה - נקודת שיא דרמטית בזירה, המדגימה את המאבק האנושי בין חיים למוות. היצירה אינה מתמקדת בניצחון בלבד, אלא מדגישה ערכים של התמדה, כוח רצון וגופניות.

## ניגוד לערכי התקופה
הציור ספירת השניות נתפס כמעשה נועז בנוף האמנותי של סוף המאה התשע עשרה. בתקופה שבה רווחו נורמות של עדינות והימנעות מתיאורים פיזיים ישירים, העיסוק באלימות גופנית והצגת מאבק גס בזירה היה בגדר הצהרה חריגה ומתריסה. אייקינס, בבחירתו להעלות את סצנת האיגרוף אל תחום האמנות הגבוהה, שבר מוסכמות תרבותיות והציע מבט ישיר ובלתי מצונזר על מציאות החיים.

## ביטוי לרוח האדם
מעבר לתיאור הספורטיבי, ראה אייקינס בקרבות פיזיים ביטוי לרוח האדם - למאבק, להתמדה ולנחישות. עבודתו אינה עוסקת בגוף בלבד אלא גם בכוחות הרוחניים המניעים אותו. בציור זה באה לידי ביטוי התפיסה של אייקינס שהמאבק בזירה משקף מאבק קיומי רחב יותר, שבו כוח הרצון והחיים עצמם עומדים למבחן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:אגרוף באמנות
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורי ספורט
קטגוריה:תומאס אייקינס: ציורים
פרופגנדה (להקה)

**פרופגנדה (בגר' Propaganda)** הייתה להקת סינת'פופ גרמנית שהוקמה ב-1982 וזכתה להצלחה רבה בשנות ה-80.

## היסטוריה
הלהקה נוסדה בעיר דיסלדורף אשר בגרמניה. בשנת 1982 על ידי ראלף דורפר, שהיה חבר בלהקה הגרמנית Die Krupps. דורפר צירף אליו את אנדראס תין ואת הזמרת סוזן פרייטג. מאוחר יותר הצטרפו המוזיקאי והמלחין מיכאל מרטנס והזמרת קלאודיה בריקן. בהרכב זה הוציאה הלהקה בשנת 1984 את הסינגל הראשון שלה, Dr. Mabuse, שלאחריו עזב אנדראס תין את הלהקה.

בשנת 1985 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, *A Secret Wish*, שהגיע למקום ה-16 במצעד האלבומים הבריטי. הסינגל הבולט מהאלבום היה *p:Machinery*, שהצליח באירופה. שנה לאחר מכן עזבה קלאודיה בריקן את הלהקה. בין 1987 ל-1988 צירפו מרטנס, פרייטג ודורפר את דרק פורבס, בריאן מקגי ואת הזמרת בצי מילר. ההרכב החדש החל לעבוד על אלבום נוסף, אך עד להוצאתו עזבו פרייטג ודורפר את הלהקה.

ההרכב שכלל את מרטנס, מילר, פורבס ומקגי הוציא בשנת 1990 את אלבום האולפן השני, *1234*, שהתאפיין בבלדות יותר מאשר בסינת'פופ. הסינגל Heaven Give Me Words נכנס לטופ 40 במצעד הבריטי, ואילו *Wound in My Heart* זכה להצלחה גדולה בארגנטינה, שם הגיע למקום הראשון.

בשנת 1998 התאחדו מרטנס, בריקן ופרייטג והקליטו מספר שירים, אך אלו לא יצאו לאור, והלהקה התפרקה. בנובמבר 2004 הופיעה ההרכב המקורי של Propaganda (עם בריקן ודורפר אך ללא תין) בשיר Dr. Mabuse באירוע מחווה לטרבור הורן ב-Wembley Arena. באוקטובר 2007 התאחדו למופע טלוויזיה גרמני. ביולי 2010 יצא מהדורה מיוחדת לציון 25 שנה ליציאת *A Secret Wish*, שכללה חומר מקורי ורמיקסים. בשנת 2018 הקימו קלאודיה בריקן וסוזן פרייטג את ההרכב xPropaganda והוציאו את האלבום *A Secret Place*, הקלטה חיה עם גרסאות אישיות לשירי Propaganda. בשנת 2018 הוציאו את האלבום *The Heart Is Strange* תחת חברת ZTT, באותו סגנון מוזיקלי. האלבום זמין גם בפורמט Dolby Atmos.

בשנת 2023 הוציאו את *Strangely (Mixes, Moods + Memories)* גם כן דרך ZTT. אנדראס תין (1954–2013) נפטר ב-30 במאי 2013 ממחלת הסרטן.

## דיסקוגרפיה

### אלבומים
* *A Secret Wish* (יולי 1985) – מקום 16 במצעד האלבומים הבריטי (UK Albums Chart).
* *Wishful Thinking* (נובמבר 1985) – אלבום רמיקסים, הגיע למקום 82.
* *1234* (1990) – מקום 46.
* *A Secret Wish (Deluxe Edition)* (2010) – מקום 92.

### אלבומים אוספים
* *Outside World* (יולי 2002).

### סינגלים
* *Dr. Mabuse* (27 בפברואר 1984)
* *Duel* (7 באפריל 1985)
* *p:Machinery* (29 ביולי 1985)
* *p:Machinery (Reactivated)* (25 בנובמבר 1985)
* *Heaven Give Me Words* (1990)
* *Only One Word* (1990)
* *How Much Love* (1990)
* *Wound in My Heart* (1991)
* *p:Machinery (anniversary reissue)* (1995)

## קישורים חיצוניים

* פרופגנדה ב-discography at Discogs

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות גרמניות
פישרספונר

**פישרספונר** (באנגלית: **Fischerspooner**) היה צמד אלקטרוקלאש ואנסמבל הופעות שהוקם בשנת 1998 בניו יורק. שם הצמד הוא שילוב של שמות המשפחה של המייסדים, וורן פישר וקייסי ספונר.

## קריירה
במקור הוקם הצמד עבור הופעה מאולתרת בבית קפה סטארבקס באסטור פלייס, על בסיס רצועה שהקליטו בשם "Indian Cab Driver". הצמד התרחב לכ-20 משתתפים, שרובם היו רקדנים וזמרים אורחים. ספונר תיאר את תחילת הדרך: "התחלנו כיצירת אמנות פרפורמטיבית על בידור, שבסופו של דבר הפכה לבידור אמיתי".

### #1 (2001)
אלבום הבכורה של הלהקה, *[[1 (Fischerspooner album)|#1]]*, יצא במספר חברות תקליטים, והכיל את הלהיטים "Sweetness", "Emerge" וגרסת כיסוי לשיר "the 15th" של Wire. ב-2004 פתחו פישרספונר את אולפני FS בניו יורק לקהל הרחב, להקרנת עבודות חדשות.

### Odyssey (2005)
אלבומם השני, *[[Odyssey (Fischerspooner album)|Odyssey]]*, נטה לסגנון אלקטרופופ מובנה יותר. ספונר הסביר כי האלבום עסק בהתמודדות עם הקלישאות של תרבות המוזיקה האמריקאית. הסינגל "Just Let Go" הופיע בסדרה *[[Nip/Tuck]]*, ואילו "Never Win" הפך ללהיט המרכזי. חלק מהשירים שובצו גם בסרטים ובסדרות אחרות.

### Entertainment (2009)
ב-2009 יצא אלבומם השלישי, *[[Entertainment (Fischerspooner album)|Entertainment]]*, בהפקת ג'ף סלטזמן. עטיפת האלבום נבחרה לאחת העטיפות הגרועות של השנה באתר Pitchfork.

### Sir (2018)
אלבומם *[[Sir (album)|Sir]]* מ-2018 הופק בשיתוף מייקל סטייפ מ-R.E.M. ו-Boots. הסינגלים "Have Fun Tonight" ו-"Top Brazil" לוו בקליפים פרובוקטיביים.

### פירוק
ב-30 באוקטובר 2019 הודיע הצמד על פירוקו דרך אינסטגרם.

## חברי ההרכב
* וורן פישר – מלחין
* קייסי ספונר – כותב שירים, זמר
* סם קרני – גיטרה
* Peanuts (ג'רמיה קלנסי) – עוזר ושחקן
* אדם קריסטל – קלידים
* סינדי גרין – זמרת
* ליזי יודר – זמרת
* איאן פאי – מתופף, מנהל מוזיקלי
* ונסה וולטרס – כוריאוגרפית ורקדנית
* סטפני דיקסון – רקדנית

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* Bootleg (1998)
* *Fischerspooner* (2000)
* *[[1 (Fischerspooner album)|#1 or Best Album Ever]]* (2001–2003)
* *[[Odyssey (Fischerspooner album)|Odyssey]]* (2005)
* *[[Entertainment (Fischerspooner album)|Entertainment]]* (2009)
* *[[Sir (album)|Sir]]* (2018)

### סינגלים בולטים
* "Emerge" (2001/2002)
* "The 15th" (2002)
* "Just Let Go" (2005)
* "Never Win" (2005)
* "We Need a War" (2006)
* "The Best Revenge" (2008)
* "Have Fun Tonight" (2017)
* "TopBrazil" (2018)

### קליפים
* "Emerge" (2001, גרסה רגילה וגרסת Skin)
* "The 15th" (2003)
* "Sweetness" (2003)
* "Just Let Go" (2005)
* "Never Win" (כולל רמיקס של מירוויס, 2005)
* "We Are Electric" (2009)
* "TopBrazil" (2018)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמדים מוזיקליים אמריקאיים
רוס דאות'ט

**רוס גרגורי דאות'ט** (באנגלית: **Ross Gregory Douthat**; נולד ב-28 בנובמבר 1979) הוא סופר אמריקאי שמרן ובעל טור בניו יורק טיימס. היה עורך בכיר של האטלנטיק. הוא כותב על דת, פוליטיקה וחברה.

## ראשית חייו
רוס גרגורי דאות'ט נולד ב-28 בנובמבר 1979, בסן פרנסיסקו, קליפורניה, וגדל בניו הייבן, קונטיקט. בהיותו נער המיר את דתו לפנטקוסטליזם ולאחר מכן, יחד עם שאר בני משפחתו, לקתוליות. דאות'ט תיאר את המרתו לקתוליות כמושפע מכתיבתם של ק.ס. לואיס, ג.ק. צ'סטרטון ו-וג'.ר.ר. טולקין.

אמו היא סופרת. סבא רבא שלו, צ'ארלס ווילברט סנואו, היה משורר ומושל קונטיקט. אביו, צ'ארלס דאות'ט, הוא שותף במשרד עורכי דין בניו הייבן ומשורר.

דאות'ט למד בהמדן הול, בית ספר תיכון פרטי בהאמדן, קונטיקט. סיים את לימודיו בהצטיינות עם תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת הרווארד בשנת 2002, שם גם נבחר לאחוות פי בטא קפא. בזמן שהותו שם הוא כתב ל-הראוורד קרימסון וערך את The Harvard Salient.

## קריירה
דאות'ט הוא בעל טור קבוע בניו יורק טיימס. באפריל 2009 הפך לבעל הטור הקבוע הצעיר ביותר בעיתון לאחר שהחליף את ביל קריסטול כקול שמרן בעמוד המערכת של הטיימס .

לפני שהצטרף לניו יורק טיימס היה עורך בכיר באטלנטיק. הוא פרסם ספרים על דעיכת הדת בחברה האמריקאית, תפקידה של אוניברסיטת הרווארד ביצירת מעמד שליט אמריקאי ונושאים נוספים הקשורים לדת, פוליטיקה וחברה. ספרו Grand New Party (2008), אותו כתב יחד עם ריהן סלאם, תואר על ידי פרשן הניו יורק טיימס דייוויד ברוקס כ"מפת הדרכים הטובה ביותר לאן המפלגה הרפובליקנית צריכה וצפויה להגיע". ספרו The Decadent Society: How We Beame the Victims of Our Own Success (2020) זכה לביקורות חיוביות בניו יורק טיימס וב- National Review.

דאות'ט מתבטא בדבר תמיכתו באיסור הפלה, וטען שהמדע מראה שזיגוטה (ביצית מופרית) היא אדם מובהק וכי להשמיד אותה זה להרוג אדם.

## חיים אישיים
בשנת 2007 התחתן דאות'ט עם אביגיל טאקר, כתבת ב"בולטימור סאן". הוא ומשפחתו גרים בניו הייבן, קונטיקט.

כתב על כך שהוא סובל ממחלת ליים כרונית ושהחלים ממנה באמצעות שיטות אלטרנטיביות.

## קישורים חיצוניים

* הטורים של דאות'ט, הניו יורק טיימס
* הבלוג הקודם של דאות'ט באטלנטיקThe Atlantic
* ארכיון הטורים של דאות'ט, הארוורד קרימסון

## הערות שוליים

קטגוריה:בלוגרים אמריקאים
קטגוריה:עורכי כתבי עת אמריקאים
קטגוריה:מבקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1979