יחסי החוץ של איסלנד

**יחסי החוץ של איסלנד** הם יחסי-החוץ הדו-צדדיים שמקיימת איסלנד עם המדינות ברחבי העולם והארגונים הבין-לאומיים השונים, יחסי החוץ של איסלנד נמצאים תחת אחריותו של משרד החוץ של איסלנד (אנ').

## היסטוריה
### רקע
מאז ימי הביניים עד לראשית המאה ה-20 לא הייתה איסלנד מדינה עצמאית, והייתה נתונה תחת ריבונותן של הממלכות הנורדיות השונות, ובעצם, במהלך המאה ה-13 החליטה איסלנד לוותר על עצמאותה ולעבור להיות תחת ריבונות הממלכה הנורווגית, ונשארה בריבונותה גם בעת איחוד קאלמאר, וכן לאחר עזיבת שוודיה את האיחוד, כולל בזמן האיחוד החדש של דנמרק-נורווגיה, עם פירוק האיחוד על ידי חוזה קיל שנועד לסיים את העימותים בין שוודיה לדנמרק-נורווגיה בעקבות המלחמות הנפוליאוניות, אוחדה נורווגיה עם שוודיה, אך מושבותיה – איסלנד, איי פארו וגרינלנד – עברו להיות תחת ריבונות דנית, עד לקבלת עצמאותה בשנת 1918.

לאחר קבלת עצמאותה מדנמרק ב-1 בדצמבר 1918, נשארה ממלכת איסלנד באוניה פרסונלית תחת מלך דנמרק, וזו המשיכה לנהל את ענייני החוץ של איסלנד, דנמרק פתחה לראשונה שגרירות באיסלנד בשנה לאחר מכן, ואיסלנד מצידה פתחה שגרירות בדנמרק בשנת 1920, רק לאחר כיבוש דנמרק על-ידי גרמניה הנאצית ב-9 באפריל 1940 וניתוק היחסים בין המדינות, הוקם שירות החוץ של איסלנד, ואיסלנד החלה לנהל את ענייני החוץ שלה בעצמה, וכך גם במהלך הכיבוש הבריטי שהחל מיד לאחר ניתוק היחסים עם דנמרק עד להפיכתה של ממלכת איסלנד לרפובליקה ב-17 ביוני 1944.

לאחר מלחמת העולם השנייה, המשיכו להתפתח יחסי החוץ של איסלנד אם כי באיטיות מסוימת שנמשכה עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 בהן חל גידול מהיר ביחסי החוץ של איסלנד, איסלנד מקיימת קשרים קרובים במיוחד עם שאר המדינות הנורדיות, ונהנית מיחסים קרובים עם מדינות אירופה, האיחוד האירופי וארצות הברית.

### האומות המאוחדות
אף על פי שאיסלנד הפכה למעשה למדינה ריבונית כבר בשנת 1918, ויכלה להצטרף לחבר הלאומים שהוקם ב-1920, בחרה איסלנד שלא להצטרף לארגון וכך נהגה עד לפירוקו ב-20 באפריל 1946 לאחר מלחמת העולם השנייה, אם זאת, ב-19 בנובמבר באותה השנה הצטרפה איסלנד כחברה בארגון האומות המאוחדות – מחליפו של חבר הלאומים; והיא חברה גם במרבית הגופים והארגונים המסונפים לאו"ם דוגמת בית הדין הפלילי הבין-לאומי, והבנק הבין-לאומי.

### האיחוד האירופי
כאמור, לאיסלנד ישנם קשרי חוץ קרובים עם האיחוד האירופי, שהוא גם שותף הסחר הגדול ביותר שלה, אך לאורך זמן רב נמנעה איסלנד מלהצטרף לאיחוד; ב-16 ביולי 2009 ולאחר המשבר הכלכלי בשנת 2008, הגישה איסלנד בקשת הצטרפות לאיחוד האירופי אך קשיים במשא ומתן בין היתר בשל התנגדות איסלנד למדיניות הדיג האירופית והירידה בתמיכה העממית במהלך היוו מכשול מרכזי לתהליך ההצטרפות, ובשנת 2014 הקפיאה איסלנד את בקשת ההצטרפות לאיחוד האירופי.

עם זאת, איסלנד חברה במספר ארגונים אירופיים דוגמת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), וכן היא חלק מהאזור הכלכלי האירופי ואף חתומה על אמנת שנגן, בנוסף, ב-1970 הצטרפה איסלנד לאיגוד הסחר החופשי האירופי הכולל כיום גם את ליכטנשטיין, נורווגיה ושווייץ – שאף הן מדינות אירופיות שאינן חברות באיחוד האירופי, ובנוסף, כשאר המדינות הנורדיות חברה איסלנד במועצה הנורדית – הכוללת בין היתר גם את פינלנד, שוודיה ודנמרק החברות באיחוד האירופי.

### ארגונים נוספים
ממוזער|280x280 פיקסלים|מפגש הנשיא רייגן עם מזכ"ל ברית המועצות גורבצ'וב בפסגת רייקיאוויק, 11 באוקטובר 1986
איסלנד חברה בארגונים בין-לאומיים רבים ונמנתה בין המדינות המייסדות של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), והברית הצפון אטלנטית (NATO) – זאת אף על פי שאין לה צבא קבע משל עצמה; במהלך המלחמה הקרה נחשבה איסלנד כבת ברית של ארצות הברית, ובהמלצת נאט"ו אף חתמה עמה ב-1951 על הסכם הגנה אזרחי בתמורה לביסוס כוחות אמריקניים באיסלנד, הכוחות התרכזו בין היתר בנמל התעופה הבין-לאומי קפלאוויק, שהוקם ונחנך על ידי ארצות הברית ב-24 במרץ 1943 ושימש כבסיס צבאי בנוסף לפעילות האזרחית. בשנת 2006 הודיעה ארצות הברית כי תפנה את כוחותיה מהבסיס, אך למרות זאת תמשיך לספק לאיסלנד הגנה אזרחית וההסכם יישאר בתוקפו למרות הפינוי. בשנת 2016 דווח כי ארצות הברית חזרה להשתמש בבסיס, לאורך ההיסטוריה איימה איסלנד מספר פעמים בפרישה מברית נאט"ו, בעיקר על רקע המתיחות עם בריטניה סביב הגדלת שטחי הדיג. בנוסף, ב-11 באוקטובר 1986 – בשלהי המלחמה הקרה, התקיימה ברייקיאוויק בירת איסלנד פסגת רייקיאוויק בין נשיא ארצות-הברית רונלד רייגן לבין המזכיר הכללי של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, כחלק מהתהליך שהוביל בסופו של דבר להסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני (INF) שנחתם בין המדינות.

### הכרה דיפלומטית
בהצבעת האו"ם שנערכה בכ"ט בנובמבר 1947, הצביעה איסלנד יחד עם 33 מדינות בעד תוכנית החלוקה, מה שהשיג את הרוב הדרוש לקבלת החלטה 181 של האו"ם, איסלנד הכירה בישראל דה פקטו בפברואר 1949 ותמכה בקבלתה לאו"ם בחודש מאי באותה השנה, ובדצמבר 1950 הכירה איסלנד בישראל דה יורה, באותו החודש נחתם הסכם סחר ראשון בין המדינות, ובשנה לאחר מכן החליפו המדינות נציגים דיפלומטים. מאוחר יותר, בראשית שנות ה-70 צידדה ישראל בתביעת איסלנד כנגד בריטניה ודנמרק (איי פארו) ותמכה בדרישתה להרחבת שטחה הימי לטובת הגדלת שטחי הדיג שלה, במה שנודע לימים כמלחמת הבקלה.

איסלנד הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של ליטא לאחר שזו הייתה המדינה הראשונה שהכריזה על עצמאות מברית המועצות, ונטען שהיא גם הייתה הראשונה שהכירה בעצמאותן של המדינות הבלטיות הנוספות: לטביה ואסטוניה, איסלנד גם הייתה בין המדינות הראשונות להכיר במדינות הקווקז אזרבייג'ן, ארמניה וגאורגיה, הייתה הראשונה שהכירה בעצמאות קרואטיה והראשונה שהכירה במונטנגרו לאחר ההיפרדות האיחוד של סרביה-מונטנגרו ב-2006. בנוסף, ב-15 בדצמבר 2011 הייתה איסלנד המדינה המערבית הראשונה שהכירה במדינת פלסטין בשטחים של קווי 67, מהלך שגרר ביקורת מצד ישראל והשפיע לרעה על היחסים בין המדינות.

## מתיחות דיפלומטית
### שטח ימי וזכויות דיג
כאמור, לאיסלנד קיימת מחלוקת דיפלומטית מתמשכת סביב חוק הים עם דנמרק (איי פארו), בריטניה (סקוטלנד) ואירלנד בשל התביעות הטריטוריאליות שלה לשטח נרחב מהמדף היבשתי בצפון האוקיינוס האטלנטי בעוד שהתביעה האיסלנדית חופפת את רוב השטח אותו תובעות שלוש המדינות יחד, איי פארו מצידה תובעת את רוב השטח שעליו טוענות בריטניה ואירלנד לבעלות. בנוסף, כחלק מהמתיחות סביב אזורי הדיג, התגלעה מתיחות קטנה בין כלל המדינות שהוזכרו גם סביב האיון הבלתי מיושב רוקול. בעקבות המתיחות בין איסלנד לבריטניה בשנות ה-70 שנודעה כ"מלחמת הבקלה" – ושבמהלכה אף נותקו היחסים בין המדינות, התקבלה אמנת האו"ם לחוק הים עליה חתומות מדינות רבות ברחבי העולם.

מתיחות נוספת קיימת סביב נושא ציד הלווייתנים, ב-23 ביולי 1982 הושג הרוב הדרוש והתקבלה החלטה על ידי הוועדה הבין-לאומית לציד לווייתנים  לאסור על ציד מסחרי של לווייתנים, הרוב הושג על ידי הצטרפות לוועדה של מדינות שכלל אינן עוסקות בציד לווייתנים, ובמחאה כנגד הסירוב לבטל את האיסור עזבה איסלנד את הוועדה בשנת 1992 והקימה וועדה נפרדת לשימור ומעקב אחר יונקים ימיים בה חברות גם איי פארו, גרינלנד ונורווגיה, שנועדה לאפשר את המשך ציד הלווייתנים תוך שמירה על מאמצי השימור שלהם, מהלכים אלו גררו ביקורת מצד ארגונים ופעילים למען שמירה על איכות הסביבה וכן מצד מדינות שונות, מאוחר יותר במהלך שלווה בביקורת הורשתה איסלנד לחזור לוועדה, ובשנת 2006 חודש ציד הלווייתנים המסחרי תחת מגבלות, מהלך ששוב גרר ביקורת כלפי איסלנד מצד 25 מדינות בהן אוסטרליה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גרמניה, פינלנד, צרפת ושוודיה.

### השלכות המשבר הכלכלי של 2008
ב-7 באוקטובר 2008, במהלך המשבר הכלכלי של 2008 הלאימה ממשלת איסלנד מספר בנקים מרכזיים במדינה בהם בנק לנדסבנקי  השני בגודלו במדינה (לאחר שהלאימה בחודש קודם לכן את בנק גליטניר  השלישי בגודלו במדינה), כתוצאה מהלאמת הבנק וקריסת Icesave  – המותג שבבעלותו, דרכו בוצעו השקעות זרות רבות במערכת הבנקים של איסלנד, הודיעה ממשלת איסלנד כי לא תפצה את 300,000 הבריטים שהחזיקו פיקדונות בבנקים האיסלנדיים שקרסו, כתגובה הכריז גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה ביום למחרת, כי בריטניה תנקוט צעדים משפטיים כנגד איסלנד, ושר האוצר בממשלתו אף הודיע כי בריטניה תבטח את הפיקדונות הבריטיים שערכם הוערך ב-4 מיליאר ליש"ט, אך כל הנכסים בבריטניה השייכים בנק לנדסבנקי, לבנק המרכזי של איסלנד ואף נכסים של ממשלת איסלנד הקשורים לבנק לנדסבנקי – יוקפאו, במסיבת העיתונאים שנערכה ביום למחרת כינה ראש ממשלת איסלנד גייר הארדה את הצעדים אותם נקטה בריטניה כ"מעשה לא ידידותי". תקריות דומות אירעו עם מספר מדינות שאזרחיהן נפגעו כתוצאה מהמשבר באיסלנד, ובשנים 2010–2011 נערכו במדינה משאלי עם על הצעת חוק לפיה תשלם איסלנד פיצויים למשקיעים מבריטניה והולנד שנפגעו, אך רוב גדול של המצביעים התנגדו להסכם, ובשנת 2013 זיכה בית השפט של איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) את איסלנד מכל האישומים נגדה.

למשבר הכלכלי של 2008 הייתה השפעה ניכרת על הכלכלה והפוליטיקה האיסלנדית, ובכללם גם יחסי החוץ של המדינה.

## יחסים דיפלומטיים
ממוזער|296x296 פיקסלים|מפת המדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם איסלנד
רשימת המדינות המקיימות יחסים עם איסלנד ותאריך כינון היחסים:

## ראו גם
* פוליטיקה של איסלנד

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איסלנד: יחסי חוץ
קטגוריה:יחסי חוץ לפי מדינה
קטגוריה:פוליטיקה לפי מדינה