open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שאהין דינייב

**שאהין האדקארים אוגלו דינייב** (באזרית: **Şahin Hadıkərim oğlu Diniyev**; נולד ב-12 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה אשר שיחק בעמדת הקשר.

## קריירה
דינייב התחיל את הקריירה שלו באנרגטיק וכעבור שנה שיחק בגנצליק באקו. בשנת  חתם בנפטצ'י באקו בה לא רשם דקות משחק ובמהלך העונה חתם בקפאז. בין היתר הוא שיחק גם בזימברו קישינב, פאקל וורונז', דינמו גאנז'ה וטרק גרוזני. בשנת  חתם בהפועל טייבה מהליגה הארצית (אז הליגה השנייה), כעבור חצי שנה חתם בבית"ר תל אביב מהליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה). בשנת  חזר לאזרבייג'ן כאשר חתם בדינמו באקו בה סיים את הקריירה שלו.

לזכותו של דינייב 16 הופעות בנבחרת אזרבייג'ן.

דינייב התחיל את קריירת האימון שלו בנבחרות הנוער של אזרבייג'ן. בשנת  מונה למאמן טרק גרוזני. לאחר מכן עזב את גרוזני ומונה למאמנה של קרבאך. באוגוסט  מונה למאמנה של קפאז. ביוני  מונה למאמן נבחרת אזרבייג'ן כמחליפו של קרלוס אלברטו טורס במקביל לאימון בקפאז, וכעבור חודש התפטר מתפקידו כמאמן קפאז על מנת להוריד מהעומס שנוצר עליו. תקופתו בנבחרת זכורה בזכות אזרוחם של כמה שחקנים זרים ששיחקו בליגה האזרית. באוקטובר  התפטר מתפקידו לאחר ההפסד 6-1 ל. באוקטובר  שב לקדנציה שנייה בטרק גרוזני. בינואר  הפך לעוזר מאמן בקבוצה, ובאוקטובר  עזב את המועדון. בשנת  שב לאמן כאשר חתם ברבאן באקו עד לסיום העונה, אך בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה השנייה ועזב. בשנת  חזר לקדנציה שנייה בקפאז.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל אזרים
קטגוריה:קשרי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלני נפטצ'י באקו
קטגוריה:כדורגלני זימברו קישינב
קטגוריה:כדורגלני פאקל וורונז'
קטגוריה:כדורגלני אחמט גרוזני
קטגוריה:כדורגלני הפועל טייבה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אזרבייג'ן
קטגוריה:כדורגלנים אזרים
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל אזרים
קטגוריה:מאמני נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל
קטגוריה:מאמני אחמט גרוזני
קטגוריה:ספורטאים זרים במולדובה
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1966
קטגוריה:אזרים שנולדו ב-1966
אלמר רייס

[שמאל|ממוזער|אלמר רייס (עומד במרכז), לצד [קארל למל (הבן) (יושב מימין) והמפיק ג'וזף ביקרטון, בחתימה על חוזה להפקת סרטו של ויליאם ויילר "הפרקליט" בשנת 1933, על בסיס מחזה שכתב רייס.]]
**אלמר רייס** (באנגלית: **Elmer Rice**; 28 בספטמבר 1892 - 8 במאי 1967) היה מחזאי יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר.

## ביוגרפיה

נולד במנהטן להורים ממוצא יהודי-גרמני, בשם **אלמר ליאופולד רייזנשטיין** (Elmer Leopold Reizenstein).

סיים את בית הספר למשפטים בניו יורק בשנת 1912, ושימש כעורך דין כשנתיים.

המחזה הראשון שכתב, "במשפט" ("On Trial"), אשר עסק בתעלומת רצח, הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה עם 365 הופעות.

לאחר שכתב ארבעה מחזות נוספים ללא הצלחה יתרה, כתב בשנת 1923 את המחזה הסאטירי "המכונה המוסיפה" ("The Adding Machine"), העוסק בהשתלטות המכונות על החיים המודרניים. מחזה זה הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה.

לאחר כתיבת מחזות נוספים, זכה לפרסום מיוחד בעקבות מחזהו "סצנת רחוב" ("Street Scene") משנת 1929, אשר עובד לאחר מכן לאופרה על ידי קורט וייל, ואשר בגינו זכה רייס בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1929. המחזה עסק ביחסים שבין שכנים מרקעים שונים בבית משותף אחד במנהטן.

חיבר מספר קומדיות שהוצגו בתיאטראות ברודוויי בשנות ה-40, שהבולטת שבהן הייתה "נערת החלומות" ("Dream Girl") משנת 1945.

בשנת 1958 כתב את מחזהו האחרון. בשנת 1960 כתב ספר על תולדות התיאטרון האמריקאי ("The Living Theatre"), ובשנת 1964 פרסם אוטוביוגרפיה.

נפטר בשנת 1967 בעת טיול לאנגליה. היה נשוי בשלישית, ואב לחמישה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:מחזאים אמריקאים
קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של ניו יורק
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: דרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
ג'סי לסקי

**ג'סי לואיס לסקי** (באנגלית: **Jesse Louis Lasky**; 13 בספטמבר 1880 – 13 בינואר 1958) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ואחד ממייסדי חברת סרטי פרמאונט.
## חייו
נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1880 להורים יהודים, והחל לפתח קריירה בתעשיית הבידור האמריקאית.

בשנת 1911 הפיק שני מחזות זמר בתיאטראות ברודוויי. בשנת 1913 הקים יחד עם ססיל ב. דה-מיל, אוסקר אפפל וגיסו סמואל גולדווין את "חברת הסרטים של ג'סי ל. לסקי".

בשנת 1914 שכרה חברתו של לסקי אסם בקרבת לוס אנג'לס, ושם הפיקה את הסרט הראשון שצולם בהוליווד, "האיש הלבן" ("The Squaw Man"). באסם זה שוכן כיום המוזיאון למורשת הוליווד.

בשנת 1916 התמזגה חברתו של לסקי עם "חברת הסרטים של השחקנים המפורסמים" של אדולף צוקור, תוך הקמת אולפני פרמאונט.

בשנת 1927 נמנה לסקי עם מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 1945 הקים חברת הפקה נפרדת.

סרטו האחרון הופק בשנת 1951, ובשנת 1957 פרסם אוטוביוגרפיה.

נפטר בבוורלי הילס בשנת 1958 כתוצאה מהתקף לב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1958
סברינה המכשפה הצעירה (סדרת אנימציה)

**סברינה המכשפה הצעירה** היא סדרה מצוירת אמריקאית מצליחה המבוססת על קומדיית מצבים המצולמת "סברינה המכשפה הצעירה". עלילת הסדרה מתמקדת בסברינה ספלמן, בת למכשף ולאם בת תמותה. היא גרה עם שתי דודותיה בגרינדייל (לפי הקומיקס) או בוסטברידג', מסצ'וסטס (לפי הסדרה המצולמת), ומנסה להתמודד עם השייכות שלה לשני העולמות. 

הסדרה מדובבת לעברית בסרטי רז בבימוי שפרירה זכאי. הסדרה שודרה בארץ בשנת 2000.בתחילה במסגרת "זמן דיסני" בזכיינית של ערוץ 2, טלעד. וכמה שנים מאוחר יותר שודרה בשידורים חוזרים, כסדרה עצמאית, בערוץ הילדים ובערוץ ג'וניור.

בשנת 2002 הופק לסדרה סרט בשם "סברינה: חברות לנצח", שבעקבותיו הופקה לסדרה סדרת המשך בשם "עולמה הסודי של סברינה". 

## דמויות
* **סברינה ג'. ספלמן** (שרית וינו אלעד): גיבורת הסדרה, מכשפה צעירה אשר גורמת לטעיות בכישופים. לומדת איך להיות מכשפה מוצלחת, אך נוטה להיכנס לתסבוכות.
* **סיילם סייברהאגן** (אלון אופיר): החתול המדבר של סברינה. בעבר היה מכשף שניסה להשתלט על העולם, וכעת משמש הן כחיית המחמד של סברינה והן כיועץ וחבר לעת מצוא כחלק מתהליך החזרה למוטב.
* **זלדה והילדה ספלמן** (לימור שפירא וסיון שביט בהתאמה): הדודות של סברינה. בנות 500 שנים לפחות, אך תקועות בגוף של בנות עשרה עקב קללה שהוטלה עליהן כעונש על שימוש לא אחראי בקסמים.
* **מרטין קוויגלי** (אוהד שחר): דודה של סברינה מצד אמה, אשר משמש האפוטרופוס עבור סברינה, זלדה והילדה. לרוב אדיב והגיוני, אם כי לעיתים חם מזג.
* **ג'מיני "ג'ם" סטון** (מיכל צפיר): נערה עשירה ושחצנית אשר מזלזלת בכל מי שאינו עשיר כמוה.
* **הארווי קינקל** (לירון לב): החבר של סברינה. אדיב, ישר ולעיתים תמים.
***קלואי פלאן** (סיון שביט): חברתה הטובה של סברינה. משמשת כקול ההיגיון בכל פעם שדוד קוויגלי איננו נמצא. בת התמותה היחידה מלבד קוויגלי שמכירה את הסודות הקסומים של סברינה.
***פרי "פיי" מקדונלד** (דורון בן-עמי): חברו הגאון והאקסנטרי של הארווי.
***המלכה אנצ'נטרה** (מיכל צפיר): מלכת המכשפות. שחצנית וקשת עורף, ועם זאת נוהגת להשיב טובה תחת טובה כאשר מישהו עוזר לה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על קומיקס
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1999
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
קטגוריה:ABC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:מכשפות בקולנוע ובטלוויזיה
קטגוריה:טלעד - תוכניות רכש
אדולף צוקור

**אדולף צוקור** (באנגלית: **Adolph Zukor**; 7 בינואר 1873 – 10 ביוני 1976) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ואחד ממייסדי חברת סרטי פרמאונט.

## ביוגרפיה
נולד בעיירה ריצ'ה שבהונגריה בשנת 1873 להורים יהודים, ובשנת 1889 היגר לארצות הברית.

לאחר שהתגורר בניו יורק, עבר למערב התיכון, ופתח עסק לסחר בפרוות.

התחיל לעסוק בתעשיית הקולנוע האמריקאית בשנת 1903, במיזם לרכישת אולמות קולנוע, לצד בן דודו, מקס גולדשטיין, והמפיק מרקוס לב.

בשנת 1912 ייסד יחד עם דניאל פרוהמן את חברת הסרטים "השחקנים המפורסמים" ("Famous Players Film Company"), והפעיל אולפנים במנהטן. בשנת 1913 הפיק את הסרט "האסיר מזנדה" ("The Prisoner of Zenda").

בשנת 1916 התמזגה החברה שייסד עם חברת הסרטים של ג'סי לסקי, תוך יצירת חברת סרטי פרמאונט, אשר צוקור שימש כנשיאה עד שנת 1936, אז מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה.

נחשב חלוץ בתעשיית הקולנוע האמריקאית, בכך שאיחד בחברה אחת ייצור, הפצה והקרנה של סרטים.

פרש מסרטי פרמאונט בשנת 1959, ונפטר בלוס אנג'לס בשנת 1976, בגיל 103.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1873
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
מרקוס לואו

[שמאל|ממוזער|מרקוס לב במשרדו, [1914.]]
**מרקוס לב** (באנגלית: **Marcus Loew**; 7 במאי 1870 – 5 בספטמבר 1927) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ומייסד חברת מטרו גולדווין מאייר.

## חייו
נולד בניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מפולין שנה קודם לכן.

התחיל את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית באמצעות רכישת אולמות קולנוע בראשית המאה ה-20', בשיתוף עם אדולף צוקור, לימים מייסד חברת סרטי פרמאונט, ועם ג'וזף שנק וניקולס שנק.

בשנת 1904 ייסד חברה שהפעילה רשת אולמות קולנוע, ובשנת 1919 ארגן אותה מחדש תחת השם "Loew's".

בשנת 1920, על מנת להשתלט על כל שרשרת הייצור וההפצה של סרטים, רכש שלושה אולפנים שפעלו בהוליווד, אולפן "מטרו" ואולפניהם של לואי ב. מאייר ושל סמואל גולדווין, והקים את חברת מטרו גולדווין מאייר, שפעלה בלוס אנג'לס.

נפטר בשנת 1927 כתוצאה מהתקף לב, מבלי לזכות לראות את הצלחתה הרבה של החברה שייסד.

לזכרו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1870
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1927
ג'וזף שנק

**ג'וזף מייקל שנק** (באנגלית: **Joseph Michael Schenck**; 25 בדצמבר 1878 - 22 באוקטובר 1961) היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי יליד רוסיה, ממייסדי חברת פוקס המאה ה-20.

## חייו
שנק נולד למשפחה יהודית בעיר ריבינסק שברוסיה, עמה היגר בשנת 1893 לניו יורק.

התחיל את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית לצד אחיו ניקולס שנק, באמצעות רכישת אולמות קולנוע בראשית המאה ה-20', בשיתוף מרקוס לב, לימים מייסד חברת מטרו גולדווין מאייר, ואדולף צוקור, לימים מייסד חברת סרטי פרמאונט.

בשנת 1917 הקים חברת סרטים יחד עם אשתו, ובהמשך עבר לחוף המערבי, שם מונה לנשיא השני של חברת יונייטד ארטיסטס.

בשנת 1933 חבר לדריל זאנוק בהקמת חברת פוקס המאה ה-20, והיה לנשיאה. במסגרת זו היה אחראי להזנקת הקריירה הקולנועית של מרילין מונרו.

היה ממייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 1952 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו לתעשיית הקולנוע האמריקאית.

נפטר בלוס אנג'לס בשנת 1961, ונטמן בבית העלמין "רמב"ם" בברוקלין.

על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
ויליאם פוקס (מפיק סרטים)

**ויליאם פוֹקס** (באנגלית: **William Fox**; 1 בינואר 1879 – 8 במאי 1952) היה מפיק סרטים אמריקאי-יהודי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית. נודע כאחד ממייסדיו של תאגיד ההפקות ההוליוודי, אולפני "פוֹקס המאה ה-20".

## ביוגרפיה
נולד בשם **וילהלם פריד פוּקס** (**Wilhelm Fried Fuchs**) בעיירה טולצ'ווה, הונגריה (בממלכת הונגריה לשעבר שהייתה גם חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית דאז), במשפחה יהודית מרובת ילדים ממוצא אשכנזי. משפחתו היגרה לארצות הברית בהיותו תינוק, והשתקעה בעיר ניו יורק.

## קריירה
בשנת 1900 הקים חברה ראשונה בתחום תעשיית הבידור, ולאחר מכן עבר לרכישת ובניית אולמות קולנוע.

בשנת 1915 ייסד את תאגיד "סרטי פוֹקס" (Fox Film Corporation) על-שמו, שאולפני ההפקות שלה ישבו תחילה בניו ג'רזי.

בשנת 1930 איבד את שליטתו בשתי החברות שייסד, אולפני ההפקה ואולמות הקולנוע, ונקלע לפשיטת רגל.

בשנת 1935, תאגיד "סרטי פוֹקס"  (Fox Film Corporation) שלו ושל עמיתו ספירוס סקוראס – וחברת ההפקות בע"מ "סרטי המאה העשרים"  (.20th Century. Pictures, Inc) של דריל זאנוק ושל ג'וזף שנק – מוזגו להן יחדיו לתאגיד ההפקות ההוליוודי המצליח "פוֹקס המאה ה-20" (Twentieth Century-Fox Film Corporation).

## חיים אישיים
פוקס נפטר בשנת 1952, ונטמן בבית קברות יהודי בשם Salem Fields Cemetery השוכן בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית. הותיר אחריו אישה, אווה לֶאוֹ, ושתי בנות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1952
ג'ו דונלי

**ג'וזף סיימון "ג'ו" דונלי** (באנגלית: **Joseph Simon "Joe" Donnelly**; נולד ב-29 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כשגריר ארצות הברית בקריית הוותיקן ונציגה בכס הקדוש מאפריל 2022 עד יולי 2024 בממשל הנשיא ג'ו ביידן. בשנים 2019-2013 כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה, ולפני כן שירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
דונלי נולד בחוף הדרומי של לונג איילנד, בעיירה מספקה שבמחוז נסאו, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בסאות בנד ב-1973, שם למד לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר מכן סיים תואר J.D במשפטים מן האוניברסיטה ב-1981. בהמשך שירת בפירמת עורכי דין כפרקליט עד 1996. בשנים 1988–1989 שירת בוועד המנהל של הבחירות באינדיאנה, ותפקידו היה לפקח על ניהול תקין בכל מה שקשור להליך הבחירות ותוצאותיהן.

משנת 1997 ועד 2001 היה חבר במועצת בית ספר שבצפון אינדיאנה, ובשנתיים האחרונות בתפקיד זה כיהן כנשיא המועצה. ב-2004 התמודד דונלי ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של אינדיאנה. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים ללא התנגדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות וקיבל רק 45% ממניין הקולות.

ב-2006 התמודד שוב לבית הנבחרים, על תקן המחוז השני של אינדיאנה, ובפעם זו בהצלחה. בבחירות הכלליות הוא גבר על יריבו הרפובליקני ברוב של 54%. לאחר מכן זכה לכהונה נוספת ב-2008, כשבעת זו הביס את יריבו ברוב של 67% ממניין הקולות. בבחירות 2010 גבר על יריבתו ג'קי ואלורסקי הרפובליקנית.

במאי 2012, לאחר שזכה בפריימריז הדמוקרטים, התמודד דונלי על מושבו של הסנאטור הרפובליקני המכהן ריצ'רד לוגאר (ומי שהיה ותיק מפלגתו בסנאט), שהפסיד בפריימריז הרפובליקנים לגזבר של אינדיאנה ואיש תנועת מסיבת התה, ריצ'רד מרדוק. במהלך מסע הבחירות, הסתבך מרדוק בפרשייה מעוררת מחלוקת, לאחר שטען בעימות טלוויזיוני ב-23 באוקטובר כי היריון הנובע מאונס הוא "דבר שאלוהים ייעד אותו", במסגרת הסבריו מדוע הוא מתנגד להפלות גם במקרה של אונס או גילוי עריות. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר, הביס דונלי את מרדוק ברוב של 50% מול 44%. רבים ייחסו את הפסדו של מרדוק לדונלי בשל אמירתו השנויה במחלוקת, הואיל ודונלי היה דמוקרט שניצח במדינה שבה גם ניצח המועמד הרפובליקני לנשיאות, מיט רומני.

בסנאט היה חבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, ובוועדה המיוחדת להזדקנות. עמדותיו היו מתונות ושמרניות יותר בהשוואה לחבריו הדמוקרטים לסנאט. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, שנערכו ב-6 בנובמבר, הפסיד דונלי למועמד המפלגה הרפובליקנית מייק בראון.

דונלי נשוי ואב לשני בנים. הוא קתולי באמונתו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נוטרדאם
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-114 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-115 של ארצות הברית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בוותיקן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
לוסיאנה ברג'ר

**לוסיאנה ברג'ר** (באנגלית: **Luciana Berger**; נולדה ב-13 במאי 1981) היא פוליטיקאית יהודייה בריטית. כיהנה כנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בבית הנבחרים הבריטי ומ-2025 מכהנת בבית הלורדים.

## רקע
ברג'ר נולדה למשפחה יהודית וגדלה בשכונת ומבלי שבלונדון. ב-2004 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ברמינגהאם והיא בעלת תואר שני בממשל מבירקבק, אוניברסיטת לונדון.

## קריירה פוליטית
כיהנה במועצת התאחדות הסטודנטים של בריטניה כמתאמת פעילות בנושאי מלחמה בגזענות ובפשיזם. ב-2005 התפטרה מתפקידה בעקבות גילויי אנטישמיות מצד חברי ההתאחדות. לאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ אקסנצ'ר. בשנים 2007 עד 2010 ניהלה את ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור. בנוסף עמדה בראש תנועת הלייבור היהודית .

במאי 2010 נבחרה לנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בפרלמנט הבריטי. היא מונתה לשרה זוטרה לענייני אנרגיה ושינויי אקלים בממשלת הצללים של אד מיליבנד.

ב-2012 הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי קצר בשם "Breadline Britain" על תופעת בתי התמחוי והעוני בבריטניה.

ב-2013 לשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים. לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור מונתה ברג'ר לשרה לענייני בריאות הנפש בממשלת הצללים שלו. בריאיון לג'ואיש כרוניקל סיפרה ברג'ר מדוע החליטה להצטרף לקורבין שקושר לאנטישמיות ולמכחישי שואה. היא ציינה שההחלטה לא הייתה קלה עבורה והיא לא מסכימה עם כל מה שקורבין אמר לאורך השנים, אך נוצרה הזדמנות לכהן במשרה חדשה שתאפשר לקדם את הטיפול בתחום בריאות הנפש. היא התפטרה מתפקידה ב-27 ביוני 2016, במכתב ההתפטרות הודתה לקורבין על מינויה ויחסו אלייה, אך ציינה כי על מפלגת הלייבור למצוא מנהיג אחר שהמפלגה תוכל להתאחד מאחוריו.

ב-18 בפברואר 2019 הודיעה ביחד עם שישה חברי פרלמנט נוספים על עזיבתה את מפלגת הלייבור על רקע התגברות האנטישמיות בקרב מפלגת הלייבור, מדיניות המפלגה ביחס לברקזיט ואופי הנהגתו של ג'רמי קורבין. יחד עמם הקימה את "הקבוצה העצמאית", אליה הצטרפו גם חברי בית הנבחרים מהמפלגה השמרנית. בספטמבר 2019 הצטרפה למפלגה הליברל-דמוקרטית. היא התמודדה בבחירות 2019 במחוז פינצ'לי-גולדרס גרין אך הפסידה. ב-2023 חזרה לשורות מפלגת הלייבור.

ב-2025 מונתה ללורד לימי חייה כחברה בבית הלורדים.
## חיים אישיים
ב-2015 נישאה למוזיקאי אליסטר גולדסמית', לזוג בת ובן.

## קישורים חיצוניים

* 

* לוסיאנה ברג'ר באתר הפרלמנט הבריטי
* לוסיאנה ברג'ר באתר הקבוצה העצמאית

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:פוליטיקאיות בריטיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברמינגהאם
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:חברות מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:חברי מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:חברות הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2010–2015)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2010–2015)
קטגוריה:חברות הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2015–2017)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2015–2017)
קטגוריה:חברות הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2017–2019)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2017–2019)
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:לורדים לימי חייהם
קטגוריה:חברי בית הלורדים הבריטי
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1981
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1981
הגביע הקפריסאי

**הגביע הקפריסאי** (ביוונית: **Κύπελλο Κύπρου**) הוא מפעל כדורגל קפריסאי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1934, במקביל לליגת העל הקפריסאית, ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הקפריסאית. זהו טורניר הגביע המרכזי בקפריסין, ומשתתפות בו כל קבוצות שתי הליגות הבכירות. החל משנת 1962 נותנת חברת קוקה-קולה את חסותה למפעל, ועל שם החברה הוא נקרא גם **גביע קוקה-קולה קפריסין**.

המפעל מנוהל בשיטת בית-חוץ לאורך כל שלביו, מלבד שלב הגמר. המנצחת מעפילה אוטומטית לשלב הפלייאוף של מוקדמות הליגה האירופית. אם כבר הבטיחה את השתתפותה באמצעות מיקומה בליגה, המקום עובר לסגניתה. כמו כן, היא זוכה להשתתף במשחק הסופר קאפ הקפריסאי בעונה שלאחר מכן.

שיאנית הזכיות בתואר היא אפואל ניקוסיה, עם 21 זכיות.

## היסטוריה

טורניר הגביע הקפריסאי נוסד בשנת 1934, במקביל להיווסדה של ליגת העל הקפריסאית. טראסט AC, האלופה הראשונה של קפריסין, הייתה גם למחזיקה הגביע הראשונה לאחר שניצחה 1-0 את אפואל ניקוסיה במפגש חוזר, בעקבות שוויון 0-0 במשחק הגמר הראשון. טראסט הופיעה בכל ארבעת משחקי גמר הגביע הראשונים, וזכתה בתואר שלוש פעמים בטרם התפרקה ב-1938.

טורניר הגביע נערך בכל שנה, למעט מספר הפסקות בנות שלוש עד ארבע שנים, הראשונה שבהן בתקופת מלחמת העולם השנייה והאחרונה שבהן נמשכה עד ל-1961. מאז, מתקיים הטורניר ברציפות בכל שנה.

## שיטת המפעל

באופן מסורתי, נוהל הגביע בשיטת בית-חוץ לאורך כל שלביו, עד לשלב הגמר שהוכרע במשחק בודד. אמנם, שיטת הטורניר עברה מהפכה החל מעונת  ועד לעונת , כשנכללו בו כל קבוצות ארבע הליגות הראשונות, ושלב שמינית הגמר שוחק שלב בתים בן שני סיבובים. שלב רבע הגמר שוחק בשיטת בית-חוץ, כשכל קבוצה שסיימה בראש בית הוגרלה לשחק מול סגנית ראש בית אחר. גם שלב חצי הגמר שוחק בשיטת בית-חוץ, והגמר שוחק במשחק אחד.

בעונות  ו- חל שינוי נוסף בשיטה, כששלב הבתים נדחה לשלב רבע הגמר, ולא הייתה הגבלה בהגרלת חצי הגמר כך שראשי בתים יכלו להיפגש.

בעונת  נקבעה שיטת המפעל הנוכחית. המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא), כאשר כל סיבוב משוחק בשני משחקים, למעט משחק הגמר שמוכרע במשחק אחד. אם המשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. אם גם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין.

## היסטוריית משחקי הגמר
קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה באליפות ליגת העל הקפריסאית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי

## זכיות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים

* 

## ביאורים

קטגוריה:קפריסין: כדורגל
קפריסין
קטגוריה:תחרויות ספורט בקפריסין
קולומבוס (ג'ורג'יה)

**קולומבוס** (באנגלית: **Columbus**) היא עיר בירת מחוז מסקוגי במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר צ'טהוצ'י (Chattahoochee), המשמש כגבול בין ג'ורג'יה ואלבמה, במרחק של 160 קילומטרים דרום-מערבית לאטלנטה, בירת ג'ורג'יה. בעיר מתגוררים 189,885 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 294,865 תושבים (נכון ל-2010).

## היסטוריה
קולומבוס נוסדה ב-1828 בהוראת האספה הכללית של ג'ורג'יה (הגוף המחוקק של ג'ורג'יה). המתיישבים קראו להתיישבות החדשה על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ככל הנראה לאחר שהתרשמו מספרו של וושינגטון אירווינג על קולומבוס שיצא באותה שנה. בשנותיה הראשונות כלכלת קולומבוס התבססה על גידול וייצוא כותנה דרך נהר צ'טהוצ'י.

חשיבותה הכלכלית של העיר עלתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 כשהיא קושרה במסילות לערים אחרות בג'ורג'יה. במקביל החלו להיפתח בה מפעלי טקסטיל וכבר ב-1860 היא הפכה לאחד המרכזים התעשייתיים החשובים ביותר בדרום ארצות הברית.

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861 קולומבוס הפכה לאחד המרכזים התעשייתיים החשובים ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה והייתה ספקית גדולה של צבא הקונפדרציה. ב-16 באפריל 1865 התרחש בעיר קרב קולומבוס בין כוחות צבא האיחוד וצבא הקונפדרציה, אשר עדיין לא הגיעו אליהם השמועות על כניעת הקונפדרציה שבוע לפני כן ורצח אברהם לינקולן יומיים לפני כן. צבא האיחוד ניצח בקרב, שנחשב לקרב האחרון במלחמה, ולאחריו השמיד כמה מפעלים בעיר.

קולומבוס החלה להשתקם מיד לאחר מכן. תהליך התיעוש בה הואץ, העיר גדלה באופן משמעותי והיא נכנסה לעידן שגשוג חדש. בהמשך הוקם בקרבת העיר הבסיס הצבאי פורט בנינג, שמאז הקמתו הוא גורם חשוב בכלכלה המקומית.

## חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה קולומבוס והמכללה הטכנית קולומבוס.

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה קולומבוס מטרופוליטן, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העיר.

## ערים תאומות
*  
*  
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ורג'יה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1828
פלדהרנהלה

250px|ממוזער|שמאל|פלדהרנהלה
250px|ממוזער|שמאל| פס הזהב בסמטה ליד פלדהרנהלה
250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון לארבעה השוטרים הבווארים שנהרגו בפוטש של היטלר
**פֶלדְהֶרְנְהַלֶה** (בגרמנית: **Feldherrnhalle**) הוא מבנה היסטורי במינכן בכיכר אודאון (Odeonplatz). חשיבותו בהיסטוריה של גרמניה נובעת מהתנגשות הדמים בין הנאצים ומשטרת בוואריה במה שכונה הפוטש בבית הבירה שהייתה סמוך לו ב-1923 ובעטיה הפך למקום מקודש על ידי הנאצים. פירוש השם בגרמנית הוא: היכל המפקדים או הפילדמרשלים.

## רקע היסטורי
פלדהרנהלה נבנה בשנים 1841–1844 לפי בקשתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה בצורה של לוג'יה, כהעתק של Loggia dei Lanzi בפירנצה. בשער השמאלי הוצב פסל של קארל פון ורדה שפיקד על צבא בוואריה בקרבות נגד נפולאון ובימני הוצב פסלו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי שפיקד על צבא בוואריה במלחמת שלושים השנים.

ב-1882  נקבע במרכז פלדהרנהלה פסל לציון הניצחון במלחמת פרוסיה - צרפת ואיחוד גרמניה.

ב-1905 הוצבו שני פסלי אריות במרכז הפדרהרנהלה.

### פלדהרנהלה והנאצים
ב-8 בנובמבר 1923 ניסו היטלר ועמיתיו הנאצים לארגן פוטש במרתף הבירה בירגרברויקלר במינכן. ניסיון זה נכשל.
למחרת, בבוקר ה-9 בנובמבר 1923 התארגנו כ-אלפיים אנשי פלוגות הסער בכיכר מריאנפלאץ והחלו לצעוד משם  לעבר כיכר אודאון כשהם מניפים דגלים נאצים ובראשם היטלר, ארנסט רוהם, הרמן גרינג והגנרל אריך לודנדורף.

בהגיעם לפלדהרנהלה הם נעצרו על ידי 130 אנשי משטרת בוואריה שבקשו מהם להתפזר. תוך זמן קצר התפתח קרב יריות שבסופו נהרגו שישה עשר נאצים וארבעה שוטרים. גרינג נפצע בירכו והוברח. היטלר הצליח להימלט והסתתר יומיים בבית של ידידים עד שנעצר ב-11 בנובמבר 1923.

כשעלו הנאצים לשלטון ב-1933 הם הפכו את פלדהרנהלה לאתר זיכרון לקדושי הפוטש. הם הקימו בפינת רחוב רזידנץ וכיכר אודאון אנדרטת זיכרון ומשמר קבוע של שני אנשי אס אס. כל מי שעבר שם נאלץ להצדיע במועל יד. המתנגדים בחרו לעקוף את האנדרטה  דרך סמטה סמוכה ולהימנע מהצדעה עד שהנאצים גילו זאת והכו את כל המשתמטים. לזכרם של אלה נצבע פס אבנים בצבע זהוב באותה סמטה.

במקום היו מתקיימים טקסי זיכרון כל שנה ב-9 בנובמבר וטירוני אס אס היו נשבעים שם שבועת אמונים להיטלר בכיכר אודאון בחזית פלדהרנהלה. ב-1944 הוקם קורפוס טנקים באס אס בשם Panzerkorps Feldherrnhalle .

לאחר המלחמה הוסרה האנדרטה הנאצית ובמקומה נקבעה לוחית זיכרון לארבעת השוטרים שנהרגו באירוע זה.

## קישורים חיצוניים

* Feldherrnhalle באתר view on city.
* Feldenherrnhall, באתר third reiche ruins.

קטגוריה:מינכן: מבנים
קטגוריה:1923 בגרמניה
טבלן לבן-לחיים

ממוזער| ''Podiceps auritus''
**טבלן לבן-לחיים** (שם מדעי: *Podiceps auritus*) הוא מין של טבלן מהסוג *Podiceps*, שמצוי באירואסיה ובצפון אמריקה. אורכו כ-31 עד 38 ס"מ, מוטת כנפיו כ-55 עד 64 ס"מ, ומשקלו כ-300 עד 570 גרם. בתי הגידול של הטבלן בעונת הרבייה הם בריכות וביצות. באזורי החריפה, הטבלנים מצויים בחופים ובמקווי מים גדולים.

**בניצוי הרבייה** הצוואר, הבטן ואזור הצלעות אדומים; הגב, הגרון, המקור והראש שחורים, והבטן לבנה. מכל אוזן יוצאת מעין "ציצת" נוצות בצבע חום-צהבהב. **בניצוי חורף**, הלחיים, הגרון והבטן לבנים, הכיפה, הצוואר והגב שחורים, והמקור בהיר יותר. הזכרים והנקבות דומים יחסית, אך הזכר גדול מהנקבה, וצבעוני מעט יותר ממנה.

הטבלן ניזון בעיקר מדגים, סרטנים, וחרקים שאותם הוא מוצא על פני המים. הטבלן צולל על מנת לתפוס דגים, ושוחה מתחת לפני המים בעזרת רגליו. כשאר מיני הטבלנים, הוא לעיתים בולע נוצות שאותן הוא מסיר מגופו. פעולה זו נועדה לשיפור העיכול של בני משפחת הטבלנים.

בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר.

תוחלת החיים של רוב הטבלנים בטבע היא כ-5 שנים.

## רבייה
הטבלנים לבני-הלחיים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה; דפוס הרבייה הוא מונוגמיה. הקן בנוי מעשבים, ונבנה על ידי שני בני הזוג. צורתו דמוית קערה, והוא מוצב בדרך כלל על צמחייה מימית או על סלעים. הנקבה מטילה 3-8 ביצים לבנבנות בכל תטולה, בעלות גוון ירוק בהיר או חום בהיר. בדרך כלל ביצה אחת מוטלת בכל יום.

הזכר והנקבה דוגרים על הביצים במשך 23-24 ימים. האפרוחים מסוגלים לשחות ולצלול זמן קצר לאחר בקיעתם מהביצה, אך הם מבלים את השבוע הראשון לחייהם על גב הוריהם. ההורים ממשיכים להאכיל את האפרוחים כ-14 ימים לאחר בקיעתם. האפרוחים נעשים עצמאיים בגיל 20 עד 25 ימים, אך הם אינם יכולים לעוף עד גיל 41-50 ימים.

בדרך כלל יש תטולה אחת בשנה. אם יש שתי תטולות, הצאצאים של התטולה הראשונה מסייעים להורים לגדל את הצאצאים מהתטולה השנייה.

## קישורים חיצוניים

* טבלן לבן-לחיים, באתר מדריך הציפורים על שם אודובון
* טבלן לבן-לחיים, באתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: טבלניים
קטגוריה:טבלניים
קטגוריה:דנמרק: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
יאקוב נילסן

**יאקוב נילסן** (בדנית: **Jakob Nielsen**; 15 באוקטובר 1890 - 3 באוגוסט 1959) היה מתמטיקאי דני שנודע בשל עבודתו על אוטומורפיזמים של משטחים והשלכותיה בתורת החבורות.

## חייו
נילסן נולד בכפר מילס באי אלס שבשלזוויג - דנמרק של היום. אמו נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1900 עבר נילסן לגור עם דודתו ברנדסבורג שבשלזוויג-הולשטיין, ונרשם שם לגימנסיה הריאלית. בשנת 1907 הוא סולק מן הגימנסיה בשל חברות במועדון תלמידים בלתי חוקי. עם זאת התקבל ללימודים באוניברסיטת קיל בשנת 1908.

נילסן השלים את הדיסרטציה שלו בשנת 1913, בהנחייתם של מקס דן ו-Georg Landsberg. מייד לאחר מכן הוא גויס לצי הגרמני כדי להגן על החופים. ב 1915 נשלח לקונסטנטינופול כיועץ צבאי לאימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה, באביב 1919 נילסן נישא לקרולה פון פיברלינכג - רופאה גרמנית.

ב 1920 התקבל נילסן לאוניברסיטת ורוצלב. שנה לאחר מכן הוכיח שכל תת-חבורה של חבורה חופשית נוצרת סופית, היא חופשית. בשנת 1926 הראה אוטו שרייר שהמשפט נכון גם בלי ההנחה שהחבורה נוצרת סופית. תוצאה זו נקראת כיום משפט נילסן-שרייר.

ב-1921 הצטרף נילסן לפקולטה לווטרינריה וחקלאות באוניברסיטת קופנהגן, שם נשאר עד שנת 1925 ואז עבר לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק. נילסן גם הוכיח את משפט דן-נילסן. במהלך מלחמת העולם השנייה, נעשו מאמצים להביא את נילסן לארצות הברית מחשש שיתנכלו לו הנאצים, אך זה לא קרה ונילסן נשאר בדנמרק במשך כל המלחמה.

ב-1951 נילסן נתמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן, לאחר שהארלד בוהר נפטר. הוא התפטר מתפקידו בגלל מחויבויותיו הבינלאומיות, במיוחד למועצת המנהלים של אונסק"ו משנת 1952 ועד ל 1958.

נילסן נפטר ב-1959 בהלסינגור.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתמטיקאים דנים
קטגוריה:ילידי 1890

קטגוריה:נפטרים ב-1959
הגביע השווייצרי

**הגביע השווייצרי** (בגרמנית: **Schweizer Cup**; בצרפתית: **Coupe de Suisse**; באיטלקית: **Coppa Svizzera**; ברומאנש: **Cuppa Svizra**) הוא מפעל כדורגל שווייצרי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1925, ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל השווייצרית. זהו טורניר הגביע המרכזי בשווייץ, ומשתתפות בו כל הקבוצות הרשומות בשווייץ.

המפעל מנוהל כולו בשיטת נוקאאוט במשחק אחד, והמנצחת מעפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית.

מחזיקת הגביע הנוכחי (2025) היא פ.צ. בזל, אשר גברה במשחק הגמר על ביל-ביין בתוצאה 1-4. שיאנית הזכיות במפעל היא גראסהופרס ציריך, שזכתה בתואר 19 פעמים, האחרונה שבהן ב-2013.

## היסטוריה

טורניר הגביע השווייצרי נוסד רשמית ב-1925, לאחר שמהדורות מוקדמות של מפעל גביע בשווייץ החלו עוד ב-1909. מחזיקת הגביע הראשונה לעונת 1925/1926 הייתה גראסהופרס ציריך, שיאנית הזכיות במפעל.

הגמר היחיד שלא הגיע לסיומו התרחש ב-1967, והפגיש בין פ.צ. בזל ללוזאן. בדקה ה-88, במצב של שוויון 1-1, שרק שופט המשחק, בהחלטה גבולית, לפנדל לטובת בזל. כיבוש הפנדל העלה את בזל ליתרון 2-1, וכמחאה על החלטת השופט התיישבו שחקני לוזאן על כר הדשא וסירבו להמשיך במשחק. בסופו של דבר החליט השופט להפסיק את המשחק, ולוזאן ספגה הפסד טכני של 3-0.

הישג ייחודי בהיסטוריה של הגביע השווייצרי שייך לקבוצת פ.צ. סיון. הקבוצה שיחקה ב-13 משחקי גמר, הראשון שבהם ב-1965, וניצחה בכל 13 המשחקים. סיון היא הקבוצה היחידה בכדורגל העולמי עם מאה אחוזי הצלחה לאחר 13 משחקי גמר גביע.

## שיטת המפעל

הגביע השווייצרי, בדומה למפעלי גביע אחרים, מנוהל בשיטת נוק-אאוט במשחק בודד לאורך כל שלביו, מהמוקדמות ועד לשלב הגמר. במידה והמשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין.

במפעל משתתפות כל קבוצות הכדורגל הרשומות בשווייץ, למעט קבוצות הכדורגל מליכטנשטיין, שמשחקות בליגות השווייצריות אך אינן רשאיות להשתתף שכן הן משחקות בגביע ליכטנשטיין. המפעל מתחיל בסיבובי מוקדמות בהן משתתפות קבוצות הליגה השלישית ומטה.

השלב הסופי של הטורניר מורכב מחמישה שלבים. בסיבוב הראשון, מצטרפות קבוצות הליגה הבכירה וליגת המשנה לעולות משלב המוקדמות, ובסך הכל משתתפות בו 64 קבוצות. בשלב זה, קבוצות שתי הליגות הבכירות נחשבות למדורגות ואינן יכולות להיפגש.

המנצחות בסיבוב הראשון עולות לשלב שמינית הגמר, בו נחשבות רק קבוצות הליגה הבכירה למדורגות שאינן יכולות להיפגש ביניהן. המפעל ממשיך בהכרעה במשחק אחד עד לגמר.

החל מהסיבוב הראשון ועד לשלב רבע הגמר, במידה והקבוצות הנפגשות ביניהן לא משחקות באותה הליגה, יתרון הביתיות יינתן לקבוצה מהליגה הנמוכה יותר.

## היסטוריית משחקי הגמר
קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה באליפות ליגת העל השווייצרית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי

## זכיות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
* הגביע השווייצרי באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל השווייצרית

## הערות שוליים

שווייץ
קטגוריה:תחרויות כדורגל בשווייץ
גברעם הגלילי

**גברעם הגלילי** (נולד ב-1961) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן בתפקיד קצין האיכות והבטיחות הראשי בצה"ל החל ממאי 2020, והוא הראשון לכהן בתפקיד זה. שימש כראש מחלקת הבטיחות וביקורת האיכות (מבק"א).

## שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1980 שובץ בחטיבת גולני. בגולני הגלילי עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה. בהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 51, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני, מפקד פלס"ר 7 במתכונתה החדשה וכמפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך שימש כמפקד גדוד בבה"ד 1. במהלך שירותו נפצע באימון באופן שלא אפשר לו לשוב להיות לוחם. לאחר מכן שירת כראש ענף בטיחות בזרוע היבשה וכראש מחלקת הבטיחות וביקורת האיכות (מבק"א) בדרגת אל"ם. בתפקידו כראש מבק"א הנהיג כי הוא וקציני יחידתו יבקרו בבסיסים וביחידות לוחמות, בשגרה ואף במלחמה. בשנת 2011 הוחלף בתפקידו על ידי אל"ם צביקה דן.

לאחר פרישתו מצה"ל עבר לשרת ב בתפקיד מקביל לזה שביצע בצה"ל והיה אמון על תחום הבטיחות ובקרת האיכות.

בפברואר 2020 הוחלט על שובו לצה"ל, ומינויו לקצין איכות ובטיחות ראשי בדרגת תת-אלוף, והוא שב לשירות פעיל במאי 2020.

בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מתגורר בצור יגאל, נשוי לאפרת ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים

* .
* רינת אביגור וניר קוסטי, אל"ם גברעם הגלילי: "כל תאונה היא כישלון אישי שלי", במחנה,  13 בינואר 2010, כפי שהועלה באתר פרש.
* .
* עלומה ראם, השיטה הגלילית, ביטאון ביבשה, גיליון 19, נובמבר 2011.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חיילי פלס"ר 7
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:כוכב יאיר צור יגאל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
יורם ורטה

**יורם (יוריק) וֶרֶטֶה** (נולד בינואר 1954) הוא משורר ועורך ישראלי. 

## ביוגרפיה
ורטה נולד וגדל בירושלים. הוא בנם של ההיסטוריון מאיר ורטה ושל חוקרת ומתרגמת הספרות עדה צמח ואחיהם של הסופרת תמר ורטה-זהבי והבמאי דני ורטה. למד בגימנסיה העברית (במחזור שסיים ב-1972). ב-1972 התגייס לצה"ל. שירת כקשר מ"מ בגדוד 890 ונפצע ברגלו במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית.

לאחר שחרורו מצה"ל למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה ומחשבת ישראל.

בשנת 1988 הקים ביחד עם דב ירמיה ואלון פורת את "קו אדום נגד הכיבוש" - ארגון יהודי-ערבי שערך צעדות וחלוקת תרופות ובגדים בגדה המערבית.

בשנת 1999 השתתף בסרט "החווה הסינית - רשומון" של הבמאי ניר טויב ובו הוא מציג את עמדתו כי הצנחנים נשלחו כבשר תותחים להילחם בכוחות עדיפים עליהם מתוך טקטיקה צבאית להסיט את האש ולא מתוך מחדלים של קצרים בתקשורת.

ורטה מלמד באוניברסיטה העברית בירושלים בתוכנית לכתיבה יוצרת ובמדרשה באורנים. שירתו זכתה לפרסים רבים.

## חיים אישיים
מ-1986 מתגורר בכליל שבגליל המערבי. נשוי לעמל, בתה של נתיבה בן-יהודה, ולהם שני בנים ושתי בנות. אחד מבניו הוא המורה לאזרחות אדם ורטה שלימד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג.

## אילן יוחסין
**משפחת הוריו**

**משפחת אשתו**

[ממוזער|יורם ורטה מקבל מרעיית הנשיא [מיכל הרצוג ציון לשבח על ספרו "אוי מאמא" במסגרת פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית.]]
## פרסים
*1979: פרס ניומן לספר ביכורים
*1997: פרס ברנשטיין בקטגוריית ביקורת ספרותית בעיתונות היומית (ביחד עם חביבה פדיה)
*1998: פרס ראש הממשלה לסופרים ומשוררים
*2016: פרס דוליצקי לשירה עברית
*2023: צל"ש במסגרת פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית

## ספריו
*שירים (ירושלים: הוצאת מ. ניומן, תשל"ט 1979)
*רשות דבור: שירים 1978–1983 (ירושלים: הוצאת דומינו, תשמ"ד 1984)
*בעל בית: שירים (ירושלים: הוצאת כרמל, תשנ"ו 1995)
* מיכאל סגן-כהן: יהודיות וישראליות ביצירתו (תל אביב: הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, תשס"ד 2004)
*אם לא תדעי לך: נשים כותבות על זהות, נשיות ויהדות (בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2005)
*תום ותהום: תפילת הקדיש בספרות העברית - אנתולוגיה (תל אביב: הוצאת עם עובד, תשס"ט 2009)
*הימים שבאו (תל אביב: קשב לשירה, תש"ע 2010)
*קיץ וחורף: מרובעים (תל אביב: קשב לשירה, תשע"ד 2013)

## לקריאה נוספת
*פנחס לנדר, אמת שקופה בשירי ביכורים. **[[מאזנים (כתב עת)|מאזנים]]**, כרך נ', גל' 2, ינואר 1980, עמ' 149–150.
*אבי אליאס, כיסא הישיבה מצייר בתנועת רגל פוגות בפנל אריח. מאזנים, כרך ע', גל' 8, 1996, עמ' 60.
*אלכס זהבי, ביקור בשדה בוכין. דימוי, גל' 14, 1996/1997, עמ' 60–61.
*משה שמיר, התלות הנסתרת. מאזנים, כרך ע"א, גל' 6, אפריל 1997, עמ' 65–66.
*ענבר רווה, תיבת תהודה נשגבת. **[[ארץ אחרת]]**, גל' 56, אפריל-מאי 2010, עמ' 87–88.
*זלי גורביץ', לעמוד חזק באמצע : על ספרו של יורם וֶרֶטֶה, הימים שבאו. כתובת: כתב עת לשירה ולביקורת, גל' 4, דצמבר 2010, עמ' 178–181.
*סבינה מסג, "אורות בתים מבליחים ממול. כל מי שגר בהם מוכר לי". **[[עתון 77]]**, גל' 357–358, אוקטובר-נובמבר 2011, עמ' 59.

## קישורים חיצוניים

* כתבי יורם ורטה בפרויקט בן יהודה.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ברנשטיין
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:חיילי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:משפחת צמח
קטגוריה:כליל: אישים
יורם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
ג'ירף אנגולי

**ג'ירף אנגולי** (שם מדעי: *Giraffa Giraffa angolensis*) הוא תת-מין של ג'ירף דרומי מהסוג ג'ירף החי בנמיביה, דרום מערב זמביה, בוטסואנה וייתכן שבמערב זימבבואה (מחקרים גנטיים מתבצעים כדי לברר זאת). אף על פי ששמו הוא ג'ירף אנגולי, תת-מין זה כבר לא חי באנגולה.
## מאפיינים
תת מין זה מתאפיין בצבע בהיר יחסית עם כתמים גדולים, לא אחידים ומחורצים המכסים את רגליו. משקלם הממוצע הוא כ-1270 ק"ג וגובהם מגיע ל-6 מטרים. הנקבות שוקלות פחות מן הזכרים ונמוכות מהם בכמטר. הג'ירף הוא בעל חיים צמחוני. 
נקבת הג'ירף ממליטה צאצא יחיד לאחר הריון הנמשך כ-15 חודשים. היא ממליטה בעמידה צאצא בגובה של כ-2 מטרים ומשקל של כ-90 קילוגרמים. הצאצא יכול לעמוד כחצי שעה לאחר שנולד ולינוק חלב מאמו. הוא ימשיך לינוק חלב עד גיל שנה. ג'ירפות ממליטות במהלך כל השנה.
מספר הג'ירפים האנגולים הוא פחות מ-20,000 ומוערך כי בשבי חיים כ-20 פרטים.

## גלריה

Giraffe grazing (3687263893).jpg
Giraffes.jpg
South African Giraffe, Bull.JPG|זכר בוגר בדלתת האוקבנגו, בוטסואנה

## קישורים חיצוניים

* אתר הקרן לשימור הג'ירף 
* מידע נוסף על הג'ירף 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ריצ'רד ליידקר
קטגוריה:ג'ירפיים
קטגוריה:נמיביה: יונקים
קטגוריה:אנגולה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1903
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
גרביניה מוגורוסה

**גרביניה מוגורוסה בלנקו** (בספרדית: **Garbiñe Muguruza Blanco**; נולדה ב-8 באוקטובר 1993 בגואטירה, ונצואלה) היא טניסאית עבר מספרד. בשיאה, דורגה במקום הראשון בעולם בדירוג ה-WTA.

הישג השיא של מוגורוסה הוא זכייה בשני טורנירי גראנד סלאם באליפות צרפת הפתוחה (2016) לאחר ניצחון במשחק הגמר על סרינה ויליאמס מארצות הברית (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6 ובאליפות וימבלדון (2017), לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס בשתי מערכות 5-7, 0-6.

## ביוגרפיה
מוגורוסה נולדה בגואטירה (קראקס רבתי) לאב ספרדי יליד אייבר (חבל הבסקים) ולאם ונצואלאנית, ולה שני אחים. היא החלה לשחק טניס בגיל 3. עם מעבר משפחתה לספרד בהיותה בת 6, נרשמה לאקדמיה לטניס בברצלונה, העיר בה העבירה את רוב שנותיה. החל ממאי 2016 היא מתגוררת בז'נבה. למוגרוסה אזרחות כפולה והיא מייצגת את ספרד בתחרויות בינלאומיות.

### 2014
בסוף ינואר 2014 הגיעה מוגורוסה לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין (5 בעולם) בשתי מערכות 6-1, 6-3. בסיבוב השלישי היא הפתיעה את קרולין ווזניאקי מדנמרק (10 בעולם), כשניצחה אותה ב-3 מערכות, 6-4, 5-7, 3-6.

בסוף מאי אותה שנה היא הגיעה לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה למריה שראפובה מרוסיה (7 בעולם) ב-3 מערכות, 1-6, 7-5, 6-1, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות. בסיבוב השני, היא הפתיעה את הראשונה בעולם סרינה ויליאמס מארצות הברית, לאחר שניצחה אותה בשתי מערכות 2-6, 2-6.

### 2015
בסוף ינואר 2015 דורגה מוגורוסה במקום 24 בעולם, והגיעה שוב לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לסרינה ויליאמס (1 בעולם) ב-3 מערכות 2-6, 3-6, 2-6, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות. 

בסוף מאי אותה שנה היא דורגה במקום 21 בעולם, והגיעה שוב לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה ללוצי שפרובה מצ'כיה (13 בעולם) ב-2 מערכות, 7-6, 6-3, 6-1, שבסופו של דבר הגיעה לשלב הגמר.

ביולי אותה שנה דורגה מוגורוסה במקום 20 בעולם, והגיעה למשחק הגמר באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על אגניישקה רדוונסקה מפולין (13 בעולם) ב-3 מערכות 2-6, 6-3, 3-6. במשחק הגמר שנערך ב-11 ביולי 2015, היא הפסידה למדורגת ראשונה בעולם, סרינה ויליאמס מארצות הברית, בשתי מערכות 6-4 6-4. לאור הישג זה היא עלתה לדירוג השיא שלה עד אז למקום התשיעי בעולם (ב-13 ביולי 2015).

### 2016
ביוני 2016 זכתה מוגורוסה באליפות צרפת הפתוחה לראשונה בקריירה שלה, וזכייתה הראשונה בטורניר גראנד סלאם, לאחר ניצחון בגמר על סרינה ויליאמס (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6.

באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא הודחה באופן מפתיע כבר בסיבוב השני על ידי יאנה צ'פלובה מסלובקיה שחקנית בלתי מדורגת שעלתה משלב המוקדמות (127 בעולם) בשתי מערכות 6-3 6-2.

### 2017
ביולי 2017 זכתה מוגורוסה בתואר גראנד סלאם שני לאחר שניצחה במשחק הגמר באליפות וימבלדון, את ונוס ויליאמס מארצות הברית בשתי מערכות, 5-7, 0-6.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טניסאיות ספרדיות
קטגוריה:טניסאיות זוכות אליפות צרפת הפתוחה
קטגוריה:טניסאיות זוכות אליפות וימבלדון
קטגוריה:ברצלונה: אישים
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1993
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1993
תג היער

ממוזער|עניבת קורס תג היער וכפיסי העץ
**תג היער** הוא קורס הצופיות המתקדם ביותר בתנועת הצופים, בו לוקחים חלק בוגרי התנועה. מטרתו היא למקד ולמקצע את הפעילות התנועתית של בוגרי התנועה, תוך הקניית ערכים ותכנים צופיים. בתוכנית הקורס מבוטאת יכולתם, הכרתם וידיעתם של משתתפי הקורס בכל רזי הפעילות הצופית.

בדרך כלל, קורסי תג היער כוללים חלקים עיוניים בכיתה וחלקים מעשיים בשטח, ולרוב כוללים גם "כרטיס תג היער" אותו כל אחד מחניכי הקורס מקבל ועליו למלא אחר המשימות השונות בכרטיס בזמנו החופשי. דרך העבודה על הכרטיס, החניכים בוחנים את עצמם על הניסיון שנצבר במהלך הקורס.

בסיום הקורס, המשתתפים זוכים בכפיסי עץ של תג היער כאות הוקרה על הישג משמעותי במנהיגות ושירות ישיר לבני-נוער וצעירים. צמד כפיסי העץ הקטנים, אחד בכל רצועת עור (מחרוזת), נלבש סביב הצוואר כחלק ממדי הצופים. כפיסי העץ מגיעים ביחד עם עניבת צופים גדולה בצבע חום ועליה רקום סמל משובץ של שבט מקלרן, לכבודו של ויליאם דה בויס מקלרן, שתרם 7000 ליש"ט לרכישת פארק גילוול בשנת 1919, בתוספת 3000 ליש"ט נוספים לשיפוצים בבית שהיה באחוזה. כל אחת מעניבות תג היער ממוספרת, על-מנת שתישמר ייחודיותה.

## היסטוריה
[ממוזער|הכשרת צוות המדריכים של קורס תג היער ב[קליפורניה, 1962]]
ממוזער|קורס תג היער הראשון בפארק גילוול, ספטמבר 1919
זמן קצר לאחר הקמת תנועת הצופים, ראה רוברט באדן-פאוול את הצורך בהכשרת מדריכים. מחנות הכשרה ראשונים של הצופים נערכו בלונדון וביורקשייר. באדן-פאוול רצה הכשרה מעשית בחיק הטבע בצורת מחנה. מלחמת העולם הראשונה עיכבה את התפתחות הכשרת המדריכים, כך שהקורס הרשמי הראשון של תג היער לא יצא לפועל עד לשנת 1919. פארק גילוול, ממש מחוץ ללונדון, נרכש במיוחד כדי לספק מקום לקורס וטקסי הפתיחה נערכו ב-26 ביולי 1919. פרנסיס גידני, ראש המחנה הראשון בפארק גילוול, ערך את קורס תג היער הראשון בתאריכים 8-19 בספטמבר 1919. הקורס הופק על ידי פרסי אוורט, נציב ההדרכה, ובאדן-פאוול עצמו העביר הרצאות. בקורס השתתפו 18 משתתפים, כולם בנים. לאחר הקורס הראשון הזה, המשיכו הכשרות תג היער בפארק גילוול, וזה הפך לבית של הכשרת המדריכים בתנועת הצופים. מאז, התפשט הקורס ברחבי העולם, עם וריאציות בינלאומיות שונות.

## קורס תג היער בישראל
בחודש אפריל 1963 התכנסו 20 פעילים בוגרים בתנועת הצופים, יהודים, ערבים ודרוזים, אנשי עיר וחברי משק מצמרת התנועה, בחוות הצופים שברמת יוחנן, כדי להשתתף בקורס הראשון של תג היער. הקורס נוהל בהדרכתו של סר ג'ון ט'רמן, ראש מחנה פארק גילוול, שהיה הממונה על נושא ההדרכה מטעם ארגון הצופים העולמי.

מאז קורס תג היער הראשון בישראל התקיימו 21 מחזורים של קורס תג היער בישראל,(האחרון בחודש נובמבר 2025) כאשר כולם מנוהלים על ידי התאחדות הצופים והצופות בישראל וכוללים נציגים מכל ארגוני הצופים בישראל, יהודים, נוצרים, מוסלמים ודרוזים.

תוכנית הקורס הותאמה לישראל. נוספו לתכנים המקוריים גם נושאים עיוניים עם דגש רב על דו-קיום. הקורס קצר יותר בזמן (ארבעה ימים במקום שבוע).

## ראו גם
* תנועת הצופים העולמית
* תנועת הצופים: ארגונים בינלאומיים

## קישורים חיצוניים

* אתר מידע על תג היער

## הערות שוליים

קטגוריה:תנועת הצופים
דניאל פרוהמן

**דניאל פרוהמן** (באנגלית: **Daniel Frohman**; 22 באוגוסט 1851 - 26 בדצמבר 1940) היה מפיק קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי.

## חייו
פרוהמן נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק.

השתלב בעסקיהם של אחיו צ'ארלס פרוהמן וגוסטב פרוהמן (אשר נודעו בשם "האחים פרוהמן") בהפקת מחזות לתיאטראות ברודוויי, וניהל עמם את תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק.

ניהל מספר תיאטראות בעצמו, ונודע בהזנקת הקריירה של מספר שחקנים.

בראשית המאה ה-20 השתלב בתעשיית הקולנוע האמריקאית, ובשנת 1912 היה שותפו של המפיק אדולף צוקור בהקמת חברת הסרטים "השחקנים המפורסמים" ("Famous Players"), אשר הפכה בהמשך לחברת סרטי פרמאונט.

במהלך הקריירה שלו השתתף בהפקתם של כ-70 סרטי קולנוע.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1851
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
צ'ארלס פרוהמן

**צ'ארלס פרוהמן** (באנגלית: **Charles Frohman**; 15 ביולי 1856 - 7 במאי 1915) היה מפיק תיאטרון יהודי-אמריקאי, וממייסדי תיאטראות ברודוויי.

## חייו
נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק.

החל קריירה בתחום עסקי הבידור, חבר לניהול חברות להפקת מופעים ומחזות, והצטרף לאחיו דניאל פרוהמן וגוסטב פרוהמן (שנודעו יחד בשם "האחים פרוהמן") בניהול תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק.

בשנת 1886 החל להפיק מחזות בעצמו, ובשנים שלאחר מכן זכו להצלחה מספר מחזות נוספים שהפיק. בשנת 1892 רכש את תיאטרון "אמפייר".

בשנות ה-90' של המאה ה-19 הפיק מחזות ברודוויי רבים, כגון "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, וכן מחזות זמר, כגון "נערת החנות" ("The Shop Girl").

כמו כן, הפיק מחזות ב"תיאטרון הדוכס מיורק" בלונדון, כאשר הנודע שבהם הוא פיטר פן משנת 1904 (שחזור המחזה נעשה בסרט למצוא את ארץ לעולם לא משנת 2004, בו גילם השחקן דסטין הופמן את דמותו של פרוהמן).

ביחד עם מארק קלו, אל היימן, סמואל ניקסון, פרד צימרמן ואברהם ארלנגר יצר למעשה מונופול בתחום התיאטראות בניו יורק, אשר נשבר רק בשנות ה-10' של המאה ה-20, עם כניסתם לתחום של בני משפחת שוברט.

בסך הקריירה שלו הפיק למעלה מ-700 מחזות, תוך העסקת כ- 10,000 איש בכל עונת מופעים, ונודע בהזנקת הקריירה של שחקנים רבים.

נספה בטביעתה של האונייה לוסיטניה בשנת 1915, כאשר בבעלותו חמישה תיאטראות בלונדון, שישה בניו יורק ולמעלה מ-200 נוספים ברחבי ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:מפיקים אמריקאים
קטגוריה:מפיקים יהודים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1856
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1915
גוסטב פרוהמן

**גוסטב פרוהמן** (באנגלית: **Gustave Frohman**; 1854 - 16 באוגוסט 1930) היה מפיק קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי.

## חייו
נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק.

השתלב בעסקיהם של אחיו צ'ארלס פרוהמן ודניאל פרוהמן (אשר נודעו בשם "האחים פרוהמן") בהפקת מחזות לתיאטראות ברודוויי, וניהל עמם את תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק.

נודע בליהוק ייחודי של שחקנים, ובהם השחקן האפרו-אמריקאי סאם לוקאס למחזה אוהל הדוד תום משנת 1878, אשר היה לאפרו-אמריקאי הראשון שגילם תפקיד ראשי עד אותה עת בתיאטרון האמריקאי.

ייחס את הצלחתו לתחום מופעי המינסטרל שהפיק בראשית שנות ה-80' של המאה ה-19, בהם גילמו שחקנים לבנים דמויות אפריקאיות.

בראשית המאה ה-20 השתלב בתעשיית הקולנוע האמריקאית, ובין השנים 1915 ו- 1920 ניהל עם אחיו דניאל חברת סרטים.

נפטר בניו יורק בשנת 1930.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1854
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1930
נעדרים ישראלים ברצועת עזה

הערך להלן כולל רשימת **ישראלים נעדרים שנכנסו ל[[רצועת עזה]]** מיוזמתם.

## אזרחים ישראלים שנעלמו ברצועת עזה
***[[אברה מנגיסטו]]:** תושב אשקלון המתמודד עם מחלה נפשית, חצה ב־7 בספטמבר 2014 את גדר המערכת ונשבה בידי חמאס. דבר היעלמותו הותר לפרסום רק ביולי 2015. ישראל ניסתה להשיבו מטעמים הומניטריים, וחמאס אף הודיע תחילה כי בכוונתו להחזירו, אך בפועל ניסו למסור לישראל מסתנן אריתראי, ובהמשך טען שמנגיסטו הועבר למצרים. לאורך השנים נמנע חמאס ממסירת מידע ממשי על מצבו, סירב לאפשר ביקור או סיוע הומניטרי, וטען שמנגיסטו הוא חייל, על אף שמעולם לא שירת בצה"ל. מנגיסטו שוחרר לבסוף ב־22 בפברואר 2025 במסגרת הסכם חמאס–ישראל.
***[[הישאם א-סייד]]:** צעיר בדואי תושב חורה החולה בסכיזופרניה, שחצה ב-21 באפריל 2015 את הגבול עם רצועת עזה דרך המטעים של קיבוץ ארז ונשבה על ידי חמאס. א-סייד חצה פעמיים את הגבול לרצועת עזה קודם לכן והוחזר. ב-22 בפברואר 2025 שוחרר א-סייד כחלק מהסכם חמאס–ישראל.
בשנת 2017 שר הביטחון אביגדור ליברמן הצהיר כי ישראל תסייע לעזה כלכלית, אם חמאס יבצע מספר צעדים, בהם השבת האזרחים הנעדרים וגופותיהם של החיילים אורון שאול והדר גולדין.

## ערבים ישראלים שעברו לעזה
* **אלמוני בן 20:** ב-30 ביוני 2017 חצה את הגבול צעיר פלסטיני בעל תושבות ישראלית. הנ"ל צעיר בן 20, נולד בישראל לאב עזתי ואם ישראלית, וחי בישראל מתוקף איחוד משפחות. הוא חצה במקטע שבין נתיב העשרה למעבר ארז, ונאסף על ידי אדם המזוהה עם חמאס. זהותו ופרטיו לא הותרו לפרסום, והוא לא הוכר על ידי מדינת ישראל כשבוי, אלא כמי שחזר לעזה מרצונו.
* **ג'ומעה אבראהים אבו ע'נימה**: תושב ח'שם זנה, כפר בלתי מוכר סמוך לנבטים, חצה את הגבול לרצועת עזה ב־12 ביולי 2016. מדינת ישראל לא הכירה בו כשבוי, לאחר שבמערכת הביטחון עלה חשד כי התגייס לחמאס מרצונו. בדצמבר 2023 נעצר אבו ע'נימה בעת שניסה לשוב לישראל, ובינואר 2024 הוגש נגדו כתב אישום בחשד למסירת מידע רגיש לאויב ולחברות בארגון טרור, לאחר שהתברר כי הפך לפעיל חמאס במהלך שהותו ברצועה. ב־16 במרץ 2024 אבו ע'נימה מת בכלאו.

## ניסיונות חצייה שהסתיימו במוות
* **[https://laad.btl.gov.il/Web/He/TerrorVictims/Page/Default.aspx?ID=41534 יקיר בן מלך]:** בשנת 2009 תושב המרכז בן 34, ניסה לחצות את גדר המערכת במעבר ארז, אך נורה למוות על ידי מאבטחי משרד הביטחון. קרוביו טענו כי לקה בנפשו ושב ואמר כי ברצונו לשחרר את החייל החטוף גלעד שליט.
* **[https://laad.btl.gov.il/Web/He/TerrorVictims/Page/Default.aspx?ID=44197 אביהוא מורי]:** ב-23 באוקטובר 2023 חצה לרצועת עזה דרך פרצה באזור נחל עוז, ונכנס כ-500 מטרים. הוא זוהה בטעות כמחבל, ונורה למוות על ידי כטב"ם צה"לי. מורי, תושב ניר עקיבא, היה לוחם בצה"ל שלקה בפוסט טראומה בשירותו הצבאי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

רצועת עזה
קטגוריה:שביית אזרחי ישראל וחיילי צה"ל
קטגוריה:רצועת עזה: היסטוריה
קטגוריה:שנות ה-2010 ברצועת עזה
ריסה שחורת-רגל

ממוזער|ריסה שחורת-רגל.
**ריסה שחורת-רגל** (שם מדעי: *Rissa tridactyla*) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים מהסוג שכולל 2 מינים. מקור שמה הוא רגליה השחורות לעומת הריסה אדומת-הרגל.
## מאפיינים
אורכה של הריסה 37–41 ס"מ ומשקלה 305–525 גרם. מוטת הכנפיים מגיעה לאורך 91–105 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות, אך בשאר המאפיינים דומים להם ביותר.
לריסות מקור צהוב, גוף לבן עם גב וכנפיים אפורות וכמו שנרמז משמם - רגליים שחורות, שלעיתים נמצאות מעט אדמדמות כנראה במיני כלאיים של הריסות אדומות-הרגל. צווארם ארוך מעט ועיניהם קטנות ביחס לשחפים אחרים ובחורף ישנם מינים בעלי עיניים מעט כתומות-אפורות.

הריסות עפות ומתרבות בחופים עם צוקים בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי ואחד מהעופות המקננים הנפוצים ביותר שם. הם מקננים במושבות צפופות ורעשניות יחד עם עופות מקבוצת האלקיים. הקן מורכב מאצות ים ומטחבים שונים ובו הנקבה מטילה את ביציה. הגוזלים לבנים כיוון שאין להם צורך להסתתר מטורפים והם יכולים גם להתבגר לאט.

הריסות ניזונות מדגים, סרטנים ורכיכות ימיות ועפות רחוק יותר בלב ים משחפים אחרים. הן גם לא ניזונות מפסולת של מזבלות.

## ראו גם
*עופות ימיים
*שחף
*ריסה אדומת-רגל

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ממוזער|300px|מרכז|ריסות בתעופה.

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שחפיים
קטגוריה:האזור הארקטי: עופות
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:רוסיה: עופות
קטגוריה:יפן: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758