מצבת מישע

**מַצֶּבֶת מֵישַׁע** או **אסטלת מישע** היא מצבת זיכרון שמתוארכת לסביבות 840 לפנה"ס, שהוצבה מטעם מישע, מלך מואב, בעיר דיבון שבעבר הירדן. המצבת מתארת כיצד כמוש, אלוהי המואבים, כעס על עמו ולכן הרשה לממלכת ישראל לכבוש אותם, אך לבסוף אפשר למישע למרוד בישראל בתקופת שלטונם של מלכי שושלת בית עמרי, לנצח ולהחזיר את השטח לממלכת מואב. מישע מתאר גם מבנים רבים שבנה. המצבת כתובה בשפה המואבית בכתב פיניקי-עברי ולא פיניקי-מואבי.

המצבה התגלתה בשנת 1868, והיא מהווה את אחד הגילויים החשובים בארכאולוגיה של תקופת המקרא בשל היותה העדות החוץ-מקראית הראשונה למתואר בתנ"ך. המצבה נמצאת כיום במוזיאון הלובר שבפריז.

## המצבה
### תיאור המצבה
המצבה עשויה אבן בזלת והסיתות על פניה עבודת אומן. גובהה כמטר ורוחבה כ-60 ס"מ. בכתובת השתמרו 34 שורות מתוך 36 השורות שככל הנראה היו קיימות בה. היא כתובה באלפבית פיניקי-עברי ולשונה מואבית, שפה קרובה לעברית המקראית. נקודה משמשת להפרדה בין מילים וקו אנכי משמש להפרדה בין משפטים.

### גילוי המצבה
המצבה פורסמה בקהילה המדעית המערבית ובעולם כולו בשנת 1868 על ידי הכומר והמיסיונר האנגליקני פרדריק אוגוסטוס קליין . במסעותיו בעבר הירדן המזרחי התרועע עם הבדואים שם, והם גילו לו על קיומה של מצבת אבן עתיקה הנושאת כתובת שאיש אינו יודע לקרוא. הם הובילו אותו למקום ליד הכפר דיבאן שבעבר הירדן המזרחי (30 ק"מ מזרחית לים המלח מול עין גדי) ושם הוא ראה מצבה מאבן בזלת מלוטשת בגודל של מטר על שבעים סנטימטר אשר אף על פי שעמדה גלויה תחת כיפת השמים – דבר קיומה נשמר בסוד מפני שאר התיירים והמטיילים האירופאים שסיירו באזור. השמועה על אודות הגילוי הגיעה לאוזני הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו, שדאג להשיג העתק נייר גבס של הכתובת. במהלך יצירת ההעתק פרצה קטטה בין הבדואים ושליחי קלרמון-גנו נמלטו על נפשם כשההעתק ניזוק תוך כדי מנוסתם. לאחר מכן עירב קלרמון-גנו את השלטון העות'מאני שילחץ על הבדואים למכור לו את הכתובת. הבדואים בזעמם על התערבות העות'מאנים – ניפצו את הכתובת לרסיסים. קלרמון-גנו השיג חלק מהשברים, וצ'ארלס וורן השיג שני שברים נוספים, ובצירוף ההעתק שחזר קלרמון-גנו את מרבית הכתובת והאבן הועברה למוזיאון הלובר שבפריז.

### שאלת האותנטיות
במאה ה-21 עלו ספקות בדבר היותה של המצבה ממצא ארכאולוגי אותנטי ועתיק, כאשר מספר חוקרים טענו שייתכן שמדובר בזיוף. לדעת יגאל בן-נון יש סיבות טובות לחשוד באותנטיות של המצבה, כגון שימוש בלשון שאינה תואמת את תקופת המלך מישע; ההיעדרות של מצבות דומות מאותה תקופה בממלכות גדולות ומתקדמות יותר מממלכת מואב; ובפרט סיפור הגילוי של המצבה, בו מעורבים שבטי הבדואים באיסור דיבאן וסוחר העתיקות סלים אלקארי, שותפו של מוזס שפירא, ששמותיהם נקשרו בזיופים ארכאולוגיים מפורסמים. בן-נון מצטט את החוקר אברהם שלום יהודה, שלאחר פגישתו עם אלקארי כתב:

## הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 181.מרכז|939x939px

### תעתיק הכתובת
השלמות המפענחים באות בסוגריים מרובעים: [ ], ואילו פירושי מילים בביאורים. מילים רבות במצבה נקטעות בשל מעבר שורה, ולכן יש לשים לב שכאשר שורה נגמרת, ייתכן שהמילה האחרונה בה ממשיכה בשורה שלאחריה.

### פירוש הכתובת
מהכתובת ניתן ללמוד כי עצמאותה של מואב באה לקיצה בימי עמרי, שיצא למסע כיבושים בארץ המישור של מואב ("מהדבא"). לא נאמר בכתובת שעמרי כבש גם את חבל הדיבון בו ישבו מלכי מואב, מישע ואביו. מישע גם לא מספר על כיבוש דיבון וערוער על ידו מאוחר יותר כאשר מרד בישראל. מסתבר, שעמרי הסתפק בהטלת מרות על מלך מואב שישב בדיבון. השעבוד נמשך כל ימי עמרי ו"מחצית" ימי אחאב. יש להניח, שמרד מישע בא בשעה שגבר לחץ הארמים על ישראל. תחילה הבטיח מישע את הקשר בין חבל מואב אשר מדרום לארנון ובין חבל דיבון, על ידי ביצור ערוער ובניית המסילות בארנון. הוא חיזק את עיר מושבו ("קרחה") והכשיר את העיר לעמידה ממושכת במצור.

אחאב לא התפנה לתקוף את מואב והסתפק בביצור יריחו:  (), החולשת על המעבר אל ערבות מואב וארץ המישור. בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי, לא נזכר מישע בין בעלי הברית לצדו של אחאב. עם מות אחאב ברמות גלעד פרץ מישע צפונה והשתלט על ארץ עטרות, בית דבלתיים ויהץ. משם התקדם אל ארץ מידבא וכבש אותה, את בצר ואת נבו, היושבת על הדרך ממידבא אל ערבות מואב. מישע גם דאג ליישב באוכלוסייה מואבית יישובים שכבש.

בסופה של הכתובת מזכיר מישע מסע שערך לחורנים, בדרום מואב. אף על פי שהשורות האחרונות מקוטעות, ניתן להבין מהן שמישע הצליח להשיב את חורנים למואב (אולי מיד אדום), וכך החזיר מישע למואב כמעט את כל היקף הממלכה כפי שהייתה בעבר, מקצה ים המלח בדרום ועד ערבות מואב בצפון.

בשורות ה-12 וה-13 נאמר:  לפי אחת הפרשנויות, הכוונה היא שמישע שבה בעטרות שופן שבנחלת שבט גד, המזוהה עם ח'רבת עטרוז, את גיבור ("אֲרִאֵל", גיבור במואבית; ראו ) ממלכת יהודה שנשלטה בידי בית דוד, שבא לסייע לממלכת ישראל (יהושפט, מלך יהודה בתקופת מישע, עמד בקשרי ידידות וקשרי משפחה עם אחאב מלך ישראל).

בימי עמרי ואחאב היה מישע כפוף לישראל, ולאחר מות אחאב נאמר: .

ואכן, בכתובת מספר מישע על התקופה בה מואב הייתה משועבדת לישראל, על השחרור מעול השעבוד, על כיבוש ערים בתחום ממלכת ישראל ועל מפעלי הבנייה הכבירים שביצע בארצו.

ההיסטוריון והפילולוג הצרפתי אנדרה למר (אנ') טען, על סמך פענוח העתקי הגבס של הכתובת שנעשו לפני שנותצה, כי בחלק השבור שבסוף המצבה כתובות המילים הבאות: . אם פענוח זה נכון, מישע מספר כי בני ממלכת יהודה (ממלכת בית דוד) ישבו בחורנים, והוא נצטווה על ידי כמוש לכבוש מהם את השטח. צורת קריאה זו מהווה לכאורה הוכחה חשובה ביותר לקיומו של דוד ההיסטורי כמייסד שושלת המלוכה ביהודה, ושל יהודה עצמה כממלכה בעל פרישה טריטוריאלית רחבה, פרטים השנויים במחלוקת במחקר.

ב-2019 ישראל פינקלשטיין, נדב נאמן ותומאס רמר ערערו על פענוחו של למר כמוטעה, וטענו כי הקריאה "בת[ד]וד" שגויה: לדידם ניתן לראות בכתובת רק את האות בי"ת, אחריה שתי אותיות חסרות, סימן הקו המציין סיום משפט, ולאחריו את האותיות ו"ו ודל"ת השייכות למשפט הבא, כלומר: "וחורנן. ישב. בה. ב[--] | וד[...]". לפיכך, יש להשלים בשבר זה שם בן שלוש אותיות של מלך המתחיל בבי"ת, וההשלמה הנכונה לדעתם היא בלק.

### חשיבות הכתובת
פיענוח הכתובת היא אבן דרך בהתייחסות המדעית למקרא: זוהי העדות החוץ-מקראית הראשונה לתיאור המופיע במקרא. בנוסף, הכתובת נוקבת בשמות מדויקים מהתקופה, המוזכרים גם בתנ"ך - לרבות השם "אראל-דודה", שיש המפרשים אותו כאזכור דוד המלך בהתייחסות לממלכת יהודה. גילוי זה שינה את ההנחה שהייתה נפוצה בקרב חוגים מסוימים באותם הימים שהמקרא הוא יצירה חשמונאית מאוחרת, מעשייה יהודית אשר אינה משקפת כל אמת היסטורית. גילוי זה עודד ניסיונות נוספים למציאת הוכחות ארכאולוגיות לתיאורים המקראיים.

## ראו גם
*הכתובת מקיר-מואב
*כתובת מלכותית מואבית
*כתובת תל דן
*ארכאולוגיה מקראית
*רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
*רשימת כתובות כנעניות וארמיות

## לקריאה נוספת
*שמואל אחיטוב, **אסופת כתובות עבריות**, ירושלים: מוסד ביאליק, 1992.
*שלמה מורג, "מישע — עיונים בתכונות לשון של להגים עבריים קדומים", בתוך: **ארץ ישראל**, ה', תשי"ט, עמ' 138–144.
*חיים רוזן, **העברית שלנו: דמותה באור שיטות הבלשנות**, תל אביב: עם עובד, תשט"ז 1945–1946, עמ' 7. – (ניתוח לשוני של מצבת מישע והשוואה למבנה הלשונות השכנות)
*חיים רבין, בערך: כתובת מישע – הלשון, **[[אנציקלופדיה מקראית]]** ד, ירושלים תשכ"ג, עמ' 926–929.
*חיים רבין, **שפות שמיות: פרקי מבוא**, הוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית ומוסד ביאליק, ירושלים תשנ"א (1991: ), עמ' 71–75. – (תיאור הלשון המואבית ופקסימיליה של מצבת מישע).

*Rev. F. A. Klein, "The Original discovery of the Moabite stone", Quarterly statement – Palestine Exploration Fund, No. VI, 1870, London. pp. 281-283. [דיווח מהכומר שפרסם את דבר קיום המצבה על השתלשלות הגילוי]
*Joshua Blau, "Short Philological Notes on the Inscription of Mesha", in: *Ma`rav* 2/2 (1979-80), pp. 143-157.
*John Andrew Dearman, *Studies in the Mesha inscription and Moab*. Atlanta, Ga.: Scholars Press 1989. .
*michael langlois, "The Kings, The City, and the House of David on the Mesha Stele in Light of New Imaging Techniques" (לחיזוק נכונותה של הקריאה "בית דויד" בכתובת מישע).
*J.C.L. Gibson, "Inscriptions in Moabite", in: *Textbook of Syrian Semitic Inscriptions*, vol 1, Oxford 1975, pp. 71-84
*Franz Praetorius, "Zur Inschrift des Meša`", in: *Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft* 59 (1905), pp. 33-35; 60 (1906), p. 402.
*André Lemaire, “House of David” Restored in Moabite Inscription, **BAR** 20:03 (May/June 1994). Biblical Archaeology Society (סקירה מדוקדקת של השתלשלות הגילוי ודיון בשאלת אזכורו של דוד בכתובת)


## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  [כתבה על השתלשלות גילוי מצבת מישע, נכתב עם פרסום דבר הכתובת]
* 
* חגי משגב, כתובת מישע, בערוץ היוטיוב של בית אבי חי, 26 באוגוסט 2024
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כתובות במואבית
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:אסטלות
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
קטגוריה:תולדות עם ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:מוזיאון הלובר: עתיקות
קטגוריה:ירדן: עתיקות
קטגוריה:כתובות KAI
קטגוריה:כתובות ארכאולוגיות בעלות זיקה למקרא