חוות בודדים

[שמאל|ממוזער|250px|חוות נאות על כביש צומת [טללים-שדה בוקר]]
**חוות בודדים** (או **התיישבות בודדים**) היא צורת התיישבות מסוג חוות חקלאיות במדינת ישראל. בניגוד ליישוב מקובל, חוות בודדים מופעלת ומנוהלת על ידי איש בודד, משפחה אחת או מספר מועט של מתיישבים, המתפרשים על שטח גדול. בדרך כלל המונח "חוות בודדים" בישראל מתייחס למעל 20 חוות הבודדים המוכרות תכנונית בנגב. בנוסף, מספר חוות הוקמו כיוזמה פרטית בשאר הארץ, ביניהן מעל מאה החוות החקלאיות ביהודה ושומרון הנקראות גם "חוות רועים" ומספר חוות בגליל. כלכלת החוות ביהודה ושומרון מבוססת על מרעה צאן ובקר, ובנגב מבוססת על חקלאות ותיירות. מטרת הקמתן של החוות בנגב היא פיתוח אתרי תיירות וכן שמירה על אדמות לאום מפני התיישבות בלתי חוקית.

## החוות בנגב

לאורך ההיסטוריה של מדינת ישראל היו קיימות חוות קטנות ומבודדות אשר לא היו שייכות ליישובים מסודרים, אולם כאשר מדברים על "חוות בודדים", בדרך כלל מתכוונים לאותן חוות אשר הוקמו מתחילת שנות התשעים בישראל, בעיקר לתוכנית "דרך היין".

בתחילת שנות התשעים החל להתגבש הרעיון להקמת ציר של חוות בודדים באזור רמת נגב. בשנת 1991 נערך ניסוי על ידי קבוצת חוקרים אשר ממצאיו הראו כי התנאים האקלימיים השוררים ברמת נגב אידיאלים לגידול גפנים. וכך, קיבלה התוכנית את שמה, "דרך היין", בהתייחסות לדרך הבשמים מימי הנבטים. לפי החזון שגובש במשותף על ידי המועצה האזורית רמת נגב, מינהל מקרקעי ישראל, הסוכנות היהודית ומשרד החקלאות, תוכננו לקום כ-32 נקודות יישוב קטנות מצומת משאבי שדה ועד למצפה-רמון, כאשר מטרת הקמתן של החוות היא פיתוח אתרי תיירות ייחודיים בנגב וכן שמירה על אדמות לאום מפני התיישבות בלתי חוקית.

בהחלטה מס' 443 של מועצת מקרקעי ישראל בפברואר 1990 הוסדרו מסירת קרקע ליחידים (משפחות) למטרות התיישבות מחוץ ליישובים.

ביום 6.11.2002, התקבלה החלטה בוועדת השרים לפיתוח הנגב והגליל, שלאחר מכן קבלה תוקף של החלטת ממשלה ש:

התוכנית יצאה לפועל בהובלת משרד החקלאות. המשרד שוקל בקשות להקמת חוות בודדים שהוגשו באישור המועצה האזורית. לאחר אישור של משרד החקלאות, המשרד מעביר את הבקשה לעלייה על הקרקע לאישור סופי של מוסדות התכנון.

בשנת 2010 אישרה הכנסת את תיקון מס' 4 לחוק הרשות לפיתוח הנגב אשר מאפשר לוועדה הבין-משרדית הממונה על ידי הממשלה להכשיר בדיעבד חוות בודדים שהוקמו ללא אישור מינהל מקרקעי ישראל וקבלת זכויות על הקרקע, וכן מאפשרת לשר להמליץ על הקמת חוות חדשות.

בשנות ה-2020 נוסף הליך של מכרז לצורך עלייה על הקרקע.

### ביקורת
על מפעל חוות הבודדים ישנה ביקורת ממספר סיבות סביבתיות וחברתיות.

ארגוני איכות סביבה מתנגדים ממספר סיבות, שהעיקריות הן:
* פגיעה בשטחים פתוחים - הפיזור הנרחב וכן התשתיות (כבישים, חשמל, צינורות) קוטעים את השטח הפתוח ופוגעים באיכות הנופית שלו.
* פגיעה בזכות הציבור - שטחים ציבורים נרחבים עוברים מחזקת הציבור לחזקה פרטית של בודדים אשר יכולים לגבות כסף בעבור הכניסה אליהן.
* פיתוח בלתי יעיל של תשתיות - השקעה של כספי ציבור בפיתוח תשתיות מים, ביוב, כבישים וחשמל אשר משרתות מעט אנשים.
* סתירה למדיניות של ריכוז אוכלוסייה במטרופולינים - בשנים האחרונות גובשה במועצה לתכנון מדיניות של ריכוז האוכלוסייה על מנת למנוע "בזבוז" של קרקע. חוות הבודדים הן יוצא דופן במדיניות זאת.
* השלכות אקולוגיות - גידור ובניית החוות פוגעת במסדרונות אקולוגים המהווים בית גידול לבעלי חיים וצמחים שונים. כמו כן, החוות גורמות להחדרה מסיבית של מינים מבויתים.
* צדק חלוקתי - חוות הבודדים מאפשרות לעשרות משפחות בודדות בעלות על עשרות דונמים.

בשנת 1999 הגישו הארגונים אדם טבע ודין והחברה להגנת הטבע עתירה לבג"ץ נגד הקמת חוות בודדים בנגב (בג״ץ 243/99). עתירה זאת נדחתה.

ביקורת נוספת נמתחה מצד אלה הרואים בהקמתן של חוות הבודדים אפליה אל מול הקשיים של התיישבות הבדואים בנגב. רק חווה אחת מתוך 23 מאוכלסת על ידי משפחה בדואית, בעוד שבנגב מאות אלפי אזרחים בדואים המתגוררים בכפרים שאינם מוכרים על ידי המדינה בתנאים קשים. בשנת 2006, מרכז עדאלה, עמותת במקום והפורום לדו-קיום בנגב הגישו עתירה לבג"ץ נגד המועצה הארצית לתכנון ובנייה ומינהל מקרקעי ישראל. בשנת 2010 דחה בג"ץ את העתירה.

## ראו גם
* החוות החקלאיות ביהודה ושומרון
* פרשת שי דרומי

## קישורים חיצוניים
* דוד סיון, דרך היין להתיישבות בודדים ברמת נגב
* 
* 
* 
* 
* השפעת חוות הבודדים בנגב על המגוון הביולוגי בסביבתן, 'אקולוגיה וסביבה', דצמבר 2012, גיליון 4 (עמ' 320-329).
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צורות התיישבות בישראל
קטגוריה:הנגב: חקלאות
קטגוריה:גאוגרפיה אנושית
קטגוריה:חקלאות