קליבר 155 מ"מ

**155 מ"מ** (באנגלית: **155 mm**) הוא קליבר נפוץ מאוד עבור תותחי הוביצר ופגזי הארטילריה התואמים להם.

## לוחמה יבשתית
### קליברים היסטוריים
#### צרפת - 1874
ממוזער|220x220 פיקסלים|תותח 155 מ"מ דה באנז' דגם 1877
מקורו של הקליבר 155 מ"מ בצרפת במאה ה-19, לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה.

ועדת ארטילריה צרפתית התכנסה ב-2 בפברואר 1874 כדי לדון בדגמים חדשים עבור ארטילריה לביצורים ולמצור, וביניהם נשק בטווח הקליברים שבין 140 מ"מ ל-160 מ"מ.

לאחר מספר פגישות, ב-16 באפריל 1874, החליטה הוועדה על הקליבר 155 מ"מ, מה שהוביל לפיתוחו של תותח דה באנז' 155 מ"מ.

### תקן נאט"ו
ממוזער|220x220 פיקסלים|פגזי 155 מ"מ מסוג M107, M795 ו-M483A1 (משמאל לימין)
בין פגזי הארטילריה הקיימים ואלו שיצאו משימוש, קיים סוג אחד שתוקנן על ידי נאט"ו, הן תחת AOP-29 חלק 1 (בהתייחס ל-STANAG 4425), והן תחת **Joint Ballistics Memorandum of Understanding**. תקן זה מגדיר פגז 155 מ"מ סטנדרטי בעל נפח תא בעירה של 23 ליטר.

נאט"ו פועלת למעבר מתחמושת מתוקננת לתחמושת הניתנת לשיתוף מלא. התקן שתואר לעיל מאפשר שימוש בפגזי נאט"ו בכל תותחי נאט"ו, אך עדיין נדרש הליך רישוי (קוליפיקציה) לכל תותח בנפרד כדי להבטיח שליטה בביצועים (מאפיינים בליסטיים) ובטיחות.

#### הוצאה משימוש של קליברים אחרים
תהליך זה הוביל להתיישנותם של פגזי ארטילריה בקליברים גדולים יותר, כגון 175 מ"מ ו-203 מ"מ. צבאות מסוימים ממשיכים לשמור על נשק בקליבר 105 מ"מ בשל משקלם הקל והניידות הגבוהה שלהם. רוסיה ומדינות הגוש המזרחי לשעבר נוטות להשתמש בארטילריה בקליברים של 122 מ"מ, 130 מ"מ ו-152 מ"מ לתפקידים דומים.

## לוחמה ימית
מאז סיום מלחמת העולם השנייה, קליבר 155 מ"מ לא מצא שימוש בקרב כוחות ימיים, למרות תפוצתו הנרחבת ביבשה, כאשר מרבית חיילות הים של נאט"ו ובעלות בריתן משתמשים בתותחי 76 מ"מ, 100 מ"מ, 114 מ"מ או 127 מ"מ על ספינות מלחמה מודרניות. בשלב מסוים, משרד ההגנה הבריטי בחן אפשרות לשדרג את תותחי ה-תותח ימי 4.5 אינץ' סימן 8 של הצי המלכותי הבריטי כדי להגדיל את כוח האש וליצור קליבר משותף בין הצי המלכותי לצבא הבריטי. על אף שבמבט שטחי, המבוסס על השוואה פשוטה של קוטר הפגז, נראה כי התותח הימי נחות, הרי שבירי תחמושת קונבנציונלית, תותח ה-4.5 אינץ' סימן 8 הקטן יותר משתווה לתותח-הוביצר הסטנדרטי בקוטר 155 מ"מ של הצבא הבריטי. לפגז הסטנדרטי של תותח ה-114 מ"מ הימי יש טווח זהה, אם לא עדיף. רוב תותחי ה-155 מ"מ יכולים להשתוות לטווח של התותח הימי רק באמצעות שימוש בפגזים רקטיים, מה שמפחית את המטען הייעודי (ראש הנפץ) של הפגז. הסיבה לכך היא שניתן לבנות תותחים ימיים בצורה חזקה הרבה יותר מתותחים מתנייעים יבשתיים, והם בעלי קנים ארוכים יותר ביחס לקליבר (לדוגמה, לתותח 114 מ"מ סימן 8 יש אורך קנה של 55 קליברים, בעוד לתותח המתנייע הסטנדרטי AS-90 יש אורך קנה של 39 קליברים). הדבר מאפשר לתותחים ימיים לירות פגזים כבדים יותר ביחס לקוטר הפגז ולהשתמש במטענים הודפים גדולים יותר ביחס למשקל הפגז, מה שמוביל למהירויות לוע גבוהות יותר. אפילו ללא קירור אקטיבי, קני התותחים הימיים הכבדים מאפשרים קצב אש מתמשך מהיר יותר מתותחי שדה, תכונה שמנוצלת באמצעות מערכות טעינה אוטומטיות בעלות קיבולת של כמה מאות פגזים. עם זאת, ה-155 מ"מ עדיף על ה-114 מ"מ הימי בירי של פגז מונחה, שכן מהירות הלוע הנמוכה יותר של ה-155 מ"מ מקלה משמעותית על מערכות ההנחיה האלקטרוניות הפנימיות של הפגז לשרוד את הירי.

אף על פי שמערכת התותח המתקדמת (AGS) של צי ארצות הברית משתמשת גם היא בקליבר 155 מ"מ, היא אינה תואמת לתחמושת ה-155 מ"מ הסטנדרטית של נאט"ו. רק סוג אחד של תחמושת פותח עבורה אי פעם, והרכש שלו הופסק ב-2016 עקב עלותו הגבוהה, מה שהפך את ה-AGS לבלתי שמישה.

## תותחי 155 מ"מ
### נוכחיים
#### נאט"ו ובעלות ברית
* 
** 155 K 83
** 155 GH 52 APU
* 
** CAESAR
** AMX-30 AuF1
* 
** RCH 155
** Panzerhaubitze 2000
** תותח AGM
*  /  / 
** FH70
* 
** SIGMA 155
** ATMOS
** תותח M-71
* 
** פלמריה
* 
** סוג 99
** סוג 19
* 
** AHS Krab
* 
** K9 Thunder
** KH179
* 
** FH-2000
** SLWH Pegasus
** SSPH Primus
* 
** 155 מ"מ SpGH זוזאנה
* 
** סנטה ברברה סיסטמס 155/52
* 
** ארצ'ר (תותח מתנייע)
** FH77
* 
** Panter
*  / 
** T-155 Firtina
* 
** 2S22 בוגדנה
** 2P22 בוגדנה
* 
** AS-90
*  / 
** M777
* 
** תותח מתנייע M-109
** M114
** M198

#### מדינות אחרות
תואמים לפגזי נאט"ו:
* 
** Dhanush
** ATAGS
** Bharat-52
* 
** 2S19M1-155 – גרסת הייצוא בקוטר 155 מ"מ
* 
** נורה B-52

תאימות לא ידועה:
* 
** WAC-21
** PLZ-45
** PLZ-05
** PCL-181
* 
** G5
** G6

### היסטוריים
* 
** GPF 155 מ"מ
** סן שאמון 155 מ"מ
** שניידר 155 מ"מ
** מודל 50 155 מ"מ
** TRF1
* 
** תותח M-68
* 
** סוג 75
* 
** נורה B-52
* 
** FH-88
* 
** Bandkanon 1
* 
** M1/M2 155 מ"מ "Long Tom"
** M12
** M41
** M44
** M53

### ניסיוניים או אב-טיפוס בלבד
* 
** XM1203 (נבנו חמישה אבות-טיפוס)
** XM2001 Crusader (נבנה אב-טיפוס אחד). שניהם לא נכנסו לשירות מעולם
** M1299 (נבנו 20 אבות-טיפוס)
* 
** AHS Kryl – נבנה אב-טיפוס אחד, לא נכנס לשירות מעולם

## פגזי 155 מ"מ

## קצבי ייצור ושימוש במאה ה-21
כון לפברואר–מרץ 2023, אוקראינה ירתה עד 10,000 פגזי ארטילריה ביום, כאשר הקצב החודשי הממוצע עמד על 90,000–110,000 פגזי 155 מ"מ. במרץ 2023, ביקש שר ההגנה האוקראיני מבעלות הברית לספק 250,000 פגזים מסוג זה מדי חודש.

לפני תחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה (2022), ארצות הברית ייצרה 14,400 פגזים בחודש. נכון למרץ 2023, הקצב עלה ל-20,000 בחודש. ארצות הברית הצהירה על תוכניותיה להגדיל את הייצור ל-90,000 בחודש, במטרה להגיע למיליון פגזים בשנה בשנת 2025.

ריינמטאל הגרמנית ייצרה 60,000–70,000 פגזים בשנת 2022. ריינמטאל הודיעה כי היא מוכנה להגדיל את הייצור ל-500,000 בשנה.

לאוקראינה יש ייצור מקומי של פגזים. נכון לדצמבר 2022, קצב הייצור נאמד ב"אלפים".

בקיץ 2023 אישר האיחוד האירופי תוכנית הכוללת ייצור של 650,000 פריטי תחמושת בקליבר גדול בשנה, והתחייב לספק מיליון פגזי ארטילריה לאוקראינה במהלך 12 החודשים הבאים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תחמושת ארטילרית
*
*