open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עד סוף הקיץ

**עד סוף הקיץ** הוא סרט קולנוע ישראלי מאת ובבימויה של נועה אהרוני. זהו סרטה העלילתי הארוך הראשון של אהרוני. הוא הופק במימון קרן הקולנוע הישראלי וערוץ 10. אף כי הופק בשנת 2011, הסרט יצא להקרנה מסחרית בבתי הקולנוע רק בספטמבר 2013.

## עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בקיץ של שנת 1978. מיכל (מיכל ורשאי) מוטרדת מכך שבתה מאיה (בר מיניאלי) אינה יודעת קרוא וכתוב. מורתה של מאיה מעוניינת להשאיר אותה כתה, אבל מיכל אינה מסכימה לכך והיא מבטיחה שעד סוף הקיץ מאיה תלמד קרוא וכתוב ותשלים את הפער עם בני גילה. מיכל, שאינה מצליחה ללמד את מאיה, שולחת אותה ללמוד אצל אחותה נעמי (שרית וינו-אלעד). חיים (יאיר רובין), אביהן של מיכל ונעמי, שנטש אותן ואת אמן בילדותן, מגיע לבקר במושב במפתיע, ויוצר קשר עם מאיה ועידו, ילדיה של מיכל. הסבא מחפש דרכים להוכיח שכתב לבנותיו מכתבים רבים, במשך השנים, חשב עליהן ואהב אותן, למרות היעדרות בת 20 שנה. נעמי, מתגוררת באותו מושב בגפה, לאחר שגם אותה עזב בעלה, מתנגדת נחרצות לחידוש הקשר עם אביה. נוצרים מתחים פסיכולוגיים ומעמיקים ברמות שונות. בין שתי האחיות. בין נעמי ואביה. בין העבר של שתי האחיות והניסיון של אביהן לתקנו. בין מיכל ובעלה המתנגד להכנסת האב לבית, כי הוא זה שהחדיר בה את אי-היכולת לקבל את אהבתו אליה. בין הבגידות בעבר לבגידות בהווה. בין מאיה לבין אביה, החושפת את האמת על אביה.

## פרסים ופסטיבלים
* מענק קידום והפצת הסרט הישראלי בניו-יורק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011.
* ציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות 2011.

## שחקנים


קובץ:SUMMER (184).jpg|
קובץ:SUMMER (178).jpg|
קובץ:SUMMER (83) (1).jpg|


## קישורים חיצוניים

* עד סוף הקיץ באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
* עד סוף הקיץ באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011
* עד סוף הקיץ באתר יצירה עברית של חיים שריר
* 
* 

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2011
נושא רומח רכוב

[220px|ממוזער|נושא רומח בשירות [הצבא הצרפתי במהלך המלחמות הנפוליאוניות.]]
**נושאי רומח** (באנגלית: **Lancer**) הם סוג של פרשים שהתקיימו בצבאות שונים בעולם מהעת העתיקה ועד תחילת המאה ה-20. כלי הנשק העיקרי של פרשים אלו, בדומה לנושאי רומח הרגליים, היה הרומח. בנוסף לרומח צוידו בדרך כלל גם בכלי ירייה קלים כגון אקדחים ונשק קל כמו חרבות. 

## רומח

רומח הוא חנית ארוכה וכבדה. אורכו של הרומח ששימש את הפרשים יכול להגיע לכמה מטרים. בכך היווה הרומח יתרון משמעותי על פני החנית, שהייתה קצרה בהרבה ממנו כי הלוחם יכול היה לפגוע ביריבו מטווח רחוק יותר. עם זאת, לרומח חיסרון הנובע מאורכו הרב - השימוש בו מגביל את הלוחם ולעיתים נדרש הלוחם לאחוז ברומח בשתי ידיו, מה שמקשה על השליטה בסוס. כמו כן, פגיעה ביריב עם הרומח תוך כדי דהירה מהירה של הסוס, יכולה לגרום לנפילתו של הלוחם. 

לכן, עד המצאת הארכוף שאפשר ללוחם לעגן את עצמו בחוזקה לאוכף, הייתה מקובלת האחיזה העליונה ברומח. לצורת האחיזה משמעות טקטית רבה - באחיזה תחתונה, מתחת לבית השחי, יכול הפרש לנצל את מלוא תנופת הסוס הדוהר ולשפד את יריבו ואילו אחיזה עליונה יעילה רק לדקירה, שהיא חלשה יותר. אחיזה תחתונה אפשרית גם ללא ארכוף, אך היא קשה יותר מבחינה פיזית. במקרה כזה, נהג הפרש להצמיד את ברכיו בחוזקה לצלעות הסוס וזה היה מונע את נפילתו.

## בעת העתיקה וימי הביניים
ישנם עדויות לפרשים אשורים אשר נלחמו בעזרת רומח כבר מסביבות שנת 700 לפנה"ס. בעת העתיקה צבאות רבים עשו שימוש בפרשים מסוג זה בהם יוון, מוקדון,האימפריה הפרסית, סין בשושלת האן והאימפריה הרומית. יחידות פרשים ידועות שנשאו רומח כנשקם העיקרי היו הקטפרקט הפרתי, וההטיירוי המקדוני. במהלך ימי הביניים נושאי רומח היו נפוצים מאוד בצבאות אירופה ואסיה בתור פרשים כבדים ומשוריינים. האבירים האירופים הרכובים היו למעשה נושאי רומח במובן הטקטי.

## בעת החדשה
בעת החדשה, בעידן בו התפתח אבק השריפה ואיתו הארטילריה והרובים, גם הפרשים בשדה הקרב עברו שינוי נרחב. נושאי הרומח הכבדים של העולם העתיק לא התאימו לעמוד אל מול כלי הנשק המודרניים והחלו לדעוך בשדות הקרב באירופה. החל מהמאה ה-17, נושאי רומח קלים ללא השריון שאפיין אותם בעבר הפכו לנפוצים כמעט בכל צבא באירופה, הודו ובאימפריה העות'מאנית. הם היו מזוהים במיוחד עם מזרח אירופה ובפרט פולין וגרמניה, שם הם נקראו אוּלנים (ułan, ו-Uhlan בהתאמה).

במהלך המאה ה-17 וה-18, מקומם ותרומתם של נושאי הרומח לשדה הקרב הוטלה בספק בצבאות שונים. בסוף המאה ה-18 במהלך המלחמות הנפוליאוניות השימוש המוצלח של צבאות שונים וביוחד של צרפת בנושאי הרומח בשדה הקרב, העלה שוב את היכולות הייחודיות של פרשים קלים הנלחמים עם רומח לעיתים לצד רובה וחרב. כך, במהלך המאה ה-19 חזרו והופיעו מספר יחידות נושאי רומח באופן מעט נרחב יותר באירופה, במיוחד  הצבא הבריטי, שבהתחלה התנגד ליחידות מסוג זה ומתחילת המאה ה-19 החל לשנות את דעתו ולכלול מספר רגימנטים מסוג זה. השימוש בנושאי רומח החל לדעוך בדומה ליחידות הפרשים האחרות בתחילת המאה ה-20 ומלחמת העולם הראשונה.

## יחידות נושאי רומח כיום
כיום יחידות שונות בעולם נושאות בשמם את הסיווג ההיסטורי של נושאי רומח. לרוב יחידת נושאי רומח כיום בצבאות המודרניים יעודה הוא יחידת שריון. בין היתר ספרד (נושאי הרומח של המלך), הממלכה המאוחדת (לדוגמה; נושאי הרומח המלכותי), הודו, פקיסטן, אוסטרליה, איטליה, בלגיה ופורטוגל. הכוחות המיוחדים של קולומביה נקראים לנסרוס (Lanceros).

## ראו גם
* אולאן
* הוסר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיל הפרשים
קטגוריה:אירופה: היסטוריה
קטגוריה:העת החדשה
קטגוריה:עיסוקים קרביים
בקבוק בים של עזה

**בקבוק בים של עזה** הוא סרט קולנוע בבימויו של הבמאי היהודי צרפתי, טרי בנישתי משנת 2012, קופרודוקציה צרפת-ישראל-קנדה. בצרפת נכחו במהלך אחד עשר חודשי הקרנתו הראשונים 158,428 צופים.

## עלילה
טל היהודיה בת ה-17 מירושלים (אגט בוניטזר), כותבת מכתב, מכניסה אותו לבקבוק ומבקשת מאחיה החייל להשליך אותו לים בעזה. אולם אחיה אינו משליך את הבקבוק לים, אלא זורק אותו על החוף, שם מוצא אותו נעים הפלסטיני בן ה-20 (מחמוד שלבי). השניים מתכתבים ביניהם באינטרנט ומכנים עצמם "bakbouk" ו"gazaman" ולאט-לאט מתפתח ביניהם סיפור אהבה.

## אודות הסרט
הסרט מבוסס על ספרה רב המכר של ואלרי זנטי , יהודיה שעלתה לישראל מצרפת בהיותה 13 ושבה לצרפת בתום שירותה הצבאי. מכיוון שהצילום בעזה לא היה אפשרי, צולם החלק העזתי של הסרט בכפר ג'סר א-זרקא וכן  בקלנסווה.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים
* 

* בקבוק בים של עזה באתר קרן הקולנוע הישראלי
* יואב איתיאל, ג’סר א-זרקא בדרך להוליווד, באתר מגזין המושבות גיליון 255, 30 באפריל 2010

קטגוריה:סרטים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
דיטה בת-אדם

**דיטה בת-אדם** (בדנית: **Ditte Menneskebarn**) היא טרילוגיה של הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה שחוברה בשנים 1917–1921. חלקי הטרילוגיה הם:
* דיטה
* בת-אדם
* אל הכוכבים

הספר יצא לאור בעברית בתרגומו של מנשה לוין ב-1947. הדפסה אחרונה הייתה ב-1987 של כל חלקי הטרילוגיה ביחד.

## תקציר העלילה
**דיטה** גדלה אצל סבה וסבתה לאחר שאמה **סרינה** שילדה אותה מחוץ לנישואים נטשה אותה. הם חיים בתנאים קשים בכפר נידח. כאשר הסב נהרג בתאונה הן נשארות לבד ומתקיימות מנדיבות לבם של אנשים.

כעבור מספר שנים נישאת סרינה ל**לארס פטר** ודיטה עוברת לגור אצלם כשהיא משמשת כמטפלת לשני ילדיהם ונתונה להתעמרות מצד אמה. לארס פטר מתפרנס בקושי מעבודתו כסמרטוטר. הוא מסתובב עם עגלה וסוס בכפרים, קונה גרוטאות ומוכר אותן ברווח דל.

סרינה משוכנעת שאמה מסתירה כסף ובניסיון למצוא אותו היא חונקת אותה ובהמשך נאסרת למספר שנים. דיטה נשארת לבד כאמא קטנה בבית כדי לטפל בשני אחיה החורגים.

לאחר שהאם חוזרת מבית הכלא הולכת דיטה לעבוד כמשרתת באחוזה, שם מתאהב בה **קארל**, בנה של בעלת האחוזה והיא נכנסת להריון. כאשר נודע הדבר לבעלת האחוזה היא מגרשת את דיטה הנאלצת לחזור לבית משפחתה שם היא יולדת בן.

דיטה נאלצת לעזוב את משפחתה ולחפש את מזלה בקופנהגן. לפני כן היא נאלצת למסור את תינוקה לזוג איכרים חשוכי ילדים ולהפרד ממנו.

בקופנהגן חיה דיטה בשולי החברה. בתחילה היא עובדת בבית מחסה לתינוקות ומשמשת בתחילת כמינקת. כעבור זמן מה היא בורחת לאחר שהיא רואה שבמקום רוצחים תינוקות בלתי רצויים. היא עובדת כמשרתת בבתי עשירים, מתאהבת ב**גיאורג** ונכנסת שוב להריון. גיאורג נוהג לשתות ופעם אחת בעת שיכרות הוא נופל למים בנמל וטובע.

דיטה מטופלת כעת בילד שלה וגם אוספת את הילדים **פטר** ו-**אנה** שהוריהן נטשו אותם. הם גרים בשכונת עוני בתנאים קשים מוקפים בעכברים. דיטה נעזרת בשכניה העניים וממשיכה לעבוד כמשרתת. לעיתים הם נאלצים לאכול בבית תמחוי. פטר מנסה להרוויח על ידי מכירת פחמים להסקה אותם הוא גונב ממחסני הרכבת. כאשר הוא נמלט מהשומרים, הוא נדרס על ידי קטר. דבר זה שובר לגמרי את דיטה, היא נופלת למשכב ומתה.

## על הספר
נקסה גדל באחד מפרברי העוני והדלות של קופנהגן שם רכש את עמדתו הפוליטית והחברתית בנושא מלחמת המעמדות. באיגרת לוואי לספר כתב כי: "בקשתי להעמיד בספרי זה אנדרטה לאישה העמלה, זו הגיבורה העלומה, המצניעה לכת עם צערה, למודת סבל מדורי דורות, שאין מעטרים לה הילת גבורה. אומץ לבה ורוחה מתגלים בשעה שכלה והולך כוח הסבל שלה האיש העמל-בעתות של שפל וכישלון. ביקשתי לתת ברומן זה דמות-דיוקן של "בת-אדם", "אם הייסורים של האנושות".

## הסרט
ב-1946 הופק בדנמרק סרט על פי החלק הראשון של הטרילוגיה. בסרט יש סצנה בו מתרחצת דיטה באגם בעירום. בארצות הברית הפוריטנית דאז, אישרו להקרין את הסרט רק לאחר הוצאת קטעי העירום.
הסרט נחשב בדנמרק כאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1921
קטגוריה:ספרים דניים
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
לאווריו

שמאל|ממוזער|250px|נמל לאווריו
**לָאוְורִיוֹ** (ביוונית מודרנית: **Λαύριο**, ביוונית עתיקה: Λαύριον, לָאוּרְיוֹן, בלטינית: Laurium) היא עיר נמל בחלקה הדרום-מזרחי של אטיקה ביוון ומושב הרשות המקומית של לאווראוטיקי (Lavreotiki). עד תחילת המאה ה-11 נקראה תוֹרִיקוֹס (Θορικός, Thorikos), ומימי הביניים עד המאה ה-19 היה שמה אֶרְגָסְטִירִי (Εργαστήρι, Ergastiri ). לאוריון נודעה בתקופה הקלאסית במכרות הכסף שלה, שהיו אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של המדינה האתונאית. מתכת הכסף שימשה בעיקר לטביעת מטבעות. 

העיר שוכנת מרחק 60 קילומטרים לערך מאתונה, דרומית-מזרחית לקֶרָאטֵיאָה (Κερατέα) וצפונית לכף סוניו (Σούνιο), על חופו של מפרץ אשר משקיף על האי מקרוניסוס במזרח. נמלה של לאווריו נופל בחשיבותו מנמל פיראוס הסמוך.

עיר המכרות לאוריום (Laurium) במישיגן שבארצות הברית נקראת על שמה של לאוריון העתיקה שביוון.

## תולדותיה
שמאל|ממוזער|250px|לאוריון ומכרות הכסף שבה בעת העתיקה
אחרי קרב מרתון שכנע תמיסטוקלס את האתונאים להשתמש בהכנסות הצפויות מעורק כסף גדול שהתגלה במכרות לאוריון ב-483 לפנה"ס להגדלת הצי האתונאי ב-200 טריארות, ובכך הניח את היסוד לאימפריה הימית האתונאית. המכרות, שהיו רכושה של המדינה האתונאית, הוחכרו בתמורה לסכום קבוע מסוים ולאחוזים מן התפוקה. במלאכת הכרייה עסקו רק עבדים. לקראת סוף המאה ה-5 לפנה"ס נתמעטה התפוקה, במידת-מה בשל כיבוש דקליאה (Δεκέλεια) על ידי הספרטנים ב-413 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית. המכרות הוסיפו לפעול, אם כי סטראבון כותב כי בימיו לא נותרו עוד עפרות כסף, ופאוסניאס כותב על המכרות כעל נחלת העבר. עדיין ניתן לראות במקום את מתקני הכרייה העתיקים, הכוללים פירים ומחילות לכריית העפרות ושולחנות אבן לשטיפתן ומיצוין. כמו כן נבנו במקום ביד אומן מכלים ומאגרים לאיסוף מי גשמים לצורך שטיפת העפרות, שכן אספקת שפע מים ממעיינות או נהרות לא הייתה אפשרית. בתחילת המאה ה-20 הופעלו המכרות מחדש על ידי חברה צרפתית וחברה יוונית, אך בעיקר לשם כריית עופרת, מנגן וקדמיום.

אוכלוסיית העיר מנתה ב-1907 10,007 נפשות. בשנת 2001 מנתה האוכלוסייה 9,891 נפשות.

## אמצעי תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס נמצא מרחק 35 קילומטרים מלאווריו וכ-30 דקות נסיעה. לאווריו מקושרת אתונה על ידי הכביש המהיר לאווריו/סוניו לאופורוס וכביש האגרה אטיקי אודוס. הנסיעה אורכת כשעה. פתרון נוח למדי להגעה אל אתונה הוא בשיטת "חנה וסע": נוסעים ברכב מלאווריו אל תחנת הרכבת קורופי, ומשם עולים על הרכבת "פרואסטיאקוס" או על חשמלית - שתיהן מגיעות היישר למרכז אתונה (30 דקות נהיגה ברכב ועוד 30 דקות נסיעה ברכבת).

## לקריאה נוספת

* Édouard Ardaillon, "Les Mines du Laurion dans l'antiquité", No. Ixxvii. of the Bibliothéque des Ecoles francaises d'Athênes et de Rome


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:יוון העתיקה: ערים
עמנואל ריבה

**עמנואל ריבה** (בצרפתית: **Emmanuelle Riva**; 24 בפברואר 1927 – 27 בינואר 2017) הייתה שחקנית קולנוע צרפתייה הידועה בעיקר מתפקידיה בסרטים "הירושימה אהובתי" (1959), "Léon Morin, Priest"  (1961) ו"אהבה" (2012). בשנת 2013 היא קיבלה פרס באפט"א, פרס סזאר ופרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "אהבה". נכון לאותה השנה ריבה היא האישה המבוגרת ביותר שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "הירושימה אהובתי".
250px|ממוזער|שמאל|צילום מ-1962

## קריירה וחיים אישיים
עמנואל ריבה נולדה בשנימניל (בצרפתית: Cheniménil) צרפת. היא ביתם של ז'אן-פרנאנד לבית נורדן, תופרת צרפתייה, ואלפרדו ריבה, צייר שלטים ממוצא איטלקי. סבה מצד אביה היה ממונוואלה, בלומברדיה. ריבה למדה משחק בקונסרבטואר ברחוב בלאנש בפריז. החלה לשחק בתיאטראות בפריז לאחר עבודתה כתופרת. תפקידה הידוע ביותר היה בסרט "הירושימה אהובתי" (1959), בו היא גילמה את הדמות "היא".

היא הופיעה בסרטים "Adua e le compagne"  (1960), "Léon Morin, prêtre"  (1961), "Thérèse Desqueyroux"  (1962) שעל תפקידה בו היא זכתה בפרס פסטיבל הסרטים של ונציה לשחקנית הטובה ביותר, "Thomas l'imposteur"  (1965), "Gli occhi, la bocca"  (1982), "שלושת הצבעים: כחול" (1993) שבו היא גילמה את אימה של ז'ולייט בינוש, "ונוס ביוטי" (1999). במאה ה-21 היא שיחקה בסרט "אהבה" שהיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר והסרט הזר הטוב ביותר. נכון לשנת 2013 ריבה היא המועמדת המבוגרת ביותר בקטגוריה זו.

בעת צילומי הסרט "הירושימה אהובתי" ריבה צילמה את יפן ולאחר כחצי מאה היא הציגה את תמונותיה בתצוגה מיוחדת. בנוסף ריבה ידועה בתור משוררת.

בעלה של ריבה נפטר בשנת 1999. לא היו לה ילדים.

## פילמוגרפיה

## ספריה
* **Le Feu des miroirs**, צרפת, 1975
* **Juste derrière le sifflet des trains**, צרפת, 1976
* **L'otage du désir**, צרפת, 1982
* **Hiroshima 1958**, יפן, 2008
* **Tu n'as rien vu à Hiroshima**, צרפת, 2009

## ראו גם
* פרס אוסקר - שיאים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צרפתיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון צרפתיות
קטגוריה:צלמות צרפתיות
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכות פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:משוררות צרפתיות
קטגוריה:צרפתים ממוצא איטלקי
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-2017
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2017
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
אוזדה

**אוּזְדָה** (בבלארוסית: **Узда**) היא עיירה בבלארוס, כ-70 ק"מ מדרום-מערב למינסק.

## תולדות העיר
העיר מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 1450. בשנת 1938 קיבלה אוזדה מעמד של יישוב בעל מאפיינים עירוניים, ובשנת 1999 קיבלה מעמד של עיר.

בעיר אין מסילת רכבת, אך עובר בה כביש M1, שהוא חלק מכביש E30 – כביש באורך 5,800 ק"מ המקשר את מערב אירופה עם אומסק שבסיביר, רוסיה.

## יהודי אוזדה
בעיר היה בעבר בית כנסת שנבנה בסוף המאה ה-17, ולא שרד עד ימינו. בשנת 1900 התגוררו באוזדה כ-400 משפחות יהודיות (כ-2,000 איש) מתוך כ-6,000 תושבים, שהתפרנסו בעיקר ממסחר ומחנוונות, אך גם מעגלונות ומתעשייה זעירה. אוזדה היא מקום הולדתם של המשוררת דבורה בארון, שאביה היה רב העיירה של קהילת המתנגדים, ושל הרב משה פיינשטיין, שאביו שימש כרב קהילת החסידים במקום. בעיר התנהל מאבק בין הקבוצות שגלש למעשי אלימות. לאחר מלחמת העולם הראשונה שימש הרב משה פיינשטיין כרב העיירה במשך שנתיים. בשל עיור ותיעוש באזור אוזדה הצטמצם מספר היהודים במקום, ובסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התגוררו בעיירה כ-1,100 יהודים, כשליש מתושבי העיר. בעיירה פעלו "מועצה יהודית ממלכתית" ובית ספר שהתנהלו ביידיש.

הגרמנים כבשו את אוזדה ביוני 1941 וריכזו אותם בגטו מגודר. באוקטובר 1941 נורו כל יושבי הגטו למוות בקרבת העיירה, עם מאות יהודים מהסביבה, על ידי גרמנים ומשתפי פעולה עמם. במקום ההרג שתי מצבות לזכרם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* תיאור ביקור בעיירה ב־2015, בבלוג של דוד אסף

## הערות שוליים

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז מינסק: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
אויאזד (פרובינציית אופולה)

**אוּיָאזְד** (בפולנית: **Ujazd**, בגרמנית: **Ujest**) היא עיירה בפרובינציית אופולה בדרום-מערב פולין ובה כ-1,650 תושבים (2006). העיירה שוכנת על גדות הנהר קלודניצה (Kłodnica) ובה כנסייה בסגנון הבארוק מהמאה ה-17 וכנסייה נאו-גותית מהמאה ה-19. היישוב הוקם בשנת 1211 על ידי מתיישבים גרמנים שהוזמנו על ידי נסיך פולני ששלט באזור. בהמשך האזור עבר לשליטה גרמנית. במאה ה-19 הייתה אויאזד חלק מדוכסות אוייסט (Ujest) הפרוסית. בשנת 1939 התגוררו בכפר מעל ל-2000 תושבים, רובם גרמנים. במלחמת העולם השנייה נהרס כ-70% משטח העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה האזור עבר לפולין, אוכלוסייה גרמנית נאלצה לעזוב ובמקומם באזור התיישבו פולנים.

## הקהילה היהודית

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אופולה (פרובינציה): יישובים
מוזיאון אלברטינה

**אלברטינה** (גרמנית: **Albertina**) הוא מוזיאון לאמנות השוכן במרכז וינה, שבאוסטריה.

## אודות

בשנת 1919, עברה הבעלות על הבניין ועל האוסף שבו, ממשפחת המלוכה ההבסבורגית, אשר ברחה מהמדינה, לרפובליקה האוסטרית החדשה שהוקמה. בשנת 1921 נקבע שם המוזיאון ל"אלברטינה".

בניין המוזיאון ניזוק קשות בעת הפצצות בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה. הבניין שופץ מאז פעמים, כאשר בין השנים 1998 ל-2003 נערך שיפוץ יסודי.

## אוסף המוזיאון

בשנת 2007 הוענק למוזיאון בהשאלה מקרן ריטה והרברט באטלינר (Rita und Herbert Batliner), אוסף רחב מאוד של אמנות מודרנית, אשר משמש כתצוגה הקבועה של המוזיאון. בין השאר מציגים בו יצירות של פיקאסו, מגריט, פרנסיס בייקון, מארק שאגאל ואחרים.

## קישורים חיצוניים

* 

אלברטינה
קטגוריה:אינרה שטאדט
אוזד

**אוזד** (בהונגרית: **Ózd**) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן (Borsod-Abaúj-Zemplén), הונגריה ובה כ-35,000 תושבים (2009). אוזד היא העיר השנייה בגודלה במחוז, ושוכנת כ-60 ק"מ מעיר המחוז מישקולץ.

## תולדות העיר
הכפר אוזד מוזכר בתעוד משנת 1272. העיר המודרנית היא איחוד של שלוש ערים במהלך התקופה הסוציאליסטית בהונגריה, במהלכו חל פיתוח תעשייתי של צפון הונגריה. באוזד אוכלוסיית צוענים של כאלף נפשות.

## קהילה יהודית
היישוב היהודי באוזד החל להתפתח במאה ה-19, כאשר הוקם בעיר מפעל מתכת גדול בו מצאו יהודים רבים את פרנסתם כפועלים ופקידים. שאר יהודי הכפר התפרנסו ממסחר וממלאכה. הקהילה הקימה חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך ביניהם ישיבה, ואגודת נשים לצדקה.

עד שנת 1901 השתייכה קהילת אוזד לקבוצת קהילות בויוק (Bolyok) ובאותה השנה נעשתה לקהילה עצמאית והצטרפו אליה גם יהודי כמה כפרים בסביבה. כמו יהודי בלטון, ארלו ודומהאזה.

בשנת 1941 נמנו באוזד 721 תושבים יהודים מבין כ-22,000 תושבי העיר. ובאותה שנה כשהונגריה לחמה לצד הגרמנים בחזית אוקראינה, נשלחו צעירים יהודים לחזית ורובם ניספו שם. באותה השנה גורשו לקמנץ פודולסק באוקראינה משפחות יהודיות שהיו חסרות נתינות הונגרית, והוצאו להורג עם אלפי יהודים אחרים שגורשו מהונגריה באותה התואנה.

במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, רוכזו היהודים בגטו שהוקם במקום יחד עם יהודים נוספים, תושבי הכפרים הסמוכים. כעבור כמה שבועות הועברו לגטו מישקולץ, ובאמצע יוני גורשו לאושוויץ.

לאחר גירוש יהודי אוזד, הובאו למקום 238 יהודים שגויסו לעבודות כפייה באזורים אחרים של הונגריה. הם הועסקו במפעל המתכת של אוזד עד סוף המלחמה.

אחרי המלחמה שבו לאוזד כמה יהודים וחידשו את החיים היהודיים בעיר. אחרי מרד ההונגרים נגד המשטר הקומוניסטי בשנת 1956 פורקה הקהילה.

כיום יש בכפר אנדרטה לזכר יהודי האזור שנרצחו בשואה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:מחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן
קטגוריה:גטאות בהונגריה
סקודו איטלקי

[250px|ממוזער|שמאל|סקודו אפיפיורי מ-[1846]]
[250px|ממוזער|שמאל|סקודו של [פארמה ופיאצ'נצה מ-1626 עם דיוקנו של אודוארדו פרנזה]]
**סְקוּדוֹ** (באיטלקית: **scudo**, ברבים: scudi, סקודי) הוא שם כולל למטבעות כסף שנפוצו ברחבי איטליה עד המאה ה-19. שמו של המטבע, כמו האקו הצרפתי והאשקודו הפורטוגלי, נגזר מן המלה הלטינית * scutum* ("מגן").

בנוסף לסקודו הכסף התקיים גם סקודו-זהב.

סקודו הכסף הראשון שנקרא scudo d'argento - "מגן כסף" נטבע ב-1551 במילאנו בעת שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המטבע נטבע מכסף כיוון שספרד, ששלטה במכרות הזהב של מקסיקו ודרום אמריקה וויסתה את מחירי המתכות ומילאנו הייתה חלק מן האימפריה הספרדית באותה תקופה. ערי איטליה האחרות מיהרו להתאים עצמן להילך החדש.

בעת שלטון מריה תרזה נקבע משקל הסקודו ל-23.10 גרם וכמות הכסף הטהור בו עמדה על 896/1000.

במדינת האפיפיור התקיים הילך חוקי בשם Scudo pontificio עד שהוחלף בלירה איטלקית (ובלירת הוותיקן השווה לה) בשנת 1866. הסקודו האפיפיורי התחלק ל-100 באצ'י (baiocchi) וכל באצ'ו (baiocco) התחלק ל-5 קוואטריני (quattrini).

האזורים שהיו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית החליפו ב-1857 את הסקודו לפלורין איטלקי בערך של 2 פלורין לסקודו.

## לקריאה נוספת

* Carlo M. Cipolla, Money in Sixteenth-Century Florence


## קישורים חיצוניים

* סקודו כסף של קרל החמישי

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות

קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
אודין (קומיקס)

**אודין** (באנגלית: **Odin**) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #85* מאוקטובר 1962, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על פי האל אודין מהמיתולוגיה הנורדית.

אודין הוא בנם של בור, אחד מאלי אסגארד הראשונים, ובֵּסְטְלַה, ענקית כפור. הועלה הטיעון כי בור יצר את בני האדם כיוון שהרגיש שהעולם בודד וגלמוד בהיעדרם. אולם, בזעמו הוא גם יצר את האיומים השונים שרדפו אחר האנושות. בעזרת אחיו, אודין הצעיר הביס את שד השאול סירטיר, אך אחיו נהרגו בידי השד וכוחותיהם עברו לאודין. אודין כרת ברית עם הטרולים וכלא את השד במעמקי כדור הארץ למשך עידנים. בהמשך, הוא הופך לשליט אסגארד ומתאהב בגאיה. השניים מביאים לעולם את אל הרעם תור, משום שאודין חפץ בבן אשר יהיה חזק גם באסגארד וגם בכדור הארץ. אודין הוא גם אביו המאמץ של לוקי, ילד בעל דם ענקי הכפור שאביו לאופי נהרג בקרב בידי אודין. חרף כוונותיו הטובות של אודין, בניו הופכים לאויבים מרים. אודין הוא גם אביו של בלדר מאשתו פריגה, מה שהופך את בלדר לאחיו החורג של תור.

העניין הרב שתור רוחש למידגארד (השם האסגארדי לכדור הארץ) מפריע לאודין, שנוטל את כוחותיו של תור כעונש בשלושה מקרים לפחות. אולם, תור מקבל עליו את מרותו של אביו, ואומץ ליבו ואצילותו הרבה משכנעים את אודין לשחזר את כוחותיו של בנו. כשליטו ומגינו של העם האסגארדי, אודין היה מעורב במספר משברים שאיימו על שלומה של אסגארד, ולעיתים גם כדור הארץ.

דמותו של אודין זכתה לעיבודים שונים בנוסף לקומיקס. הדמות הופיעה ב"האוונג'רס: סדרת האנימציה" בדיבובו של קלנסי בראון, וב"שומרי הגלקסיה" ו"האלק וצוות הריסוק" בדיבובו של פרנק ולקר. את הדמות בסרט ההנפשה "תור: ממלכת האלים" מתוך סדרת הסרטים "Marvel Animated Features" דיבב כריסטופר בריטון. בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור", "תור: העולם האפל" ו"תור: ראגנארוק" דמותו גולמה בידי השחקן אנתוני הופקינס.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
בלדר (קומיקס)

**בלדר** (באנגלית: **Balder**) הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #85* מאוקטובר 1962, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על האל בלדר מהמיתולוגיה הנורדית.

בלדר הוא אל אסגרדי, אחיו החורג של תור ובנו של אודין, שליט אסגרד. כמו מקבילו במיתולוגיה הנורדית, בלדר הוא זרז שיחל בסופו של דבר את הראגנארוק על אסגרד. עקב נבואה זו, אביו אודין מורה לפריגה אשתו להפוך את בלדר לבלתי פגיע לכל נזק שייגרם לו. אולם, לפני שהיא החלה בכישופיה, בלדר הואשם בבגידה לאחר שנטש את שדה הקרב נגד ענקי הכפור כדי להחזיר גוזל ציפורים שנפל מהקן. אודין לא ראה חן בהפגנת חיבה שכזו, והורה לבניו טיר והוניר לירות בו מטח חצים ולהטיל בו כידונים. או אז, נשר הופיע לפתח ועצר את המטח המתקרב לעברו. אודין, בראותו שבלדר אפילו לא עפעף לנוכח מטר החצים, היה מרוצה מתעוזתו של בנו והסכים להעניק לו חסינות. עד מהרה הוא הפך ללוחם וחבר למסעותיהם של הלוחמים שלושה.

אולם, למרות חוסנו האדיר מפני נזק, בלדר פגיע בפני צמח הדבקון. לוקי, אל הכזבים ואחיו החורג של תור, ניצל חולשה זאת וניסה להתל באחרים כדי שיפגעו בו.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
היימדל (קומיקס)

**היימדל** (באנגלית: **Heimdall**) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #85* מאוקטובר 1962, פרי עטם של הכותבים סטן לי ולארי לייבר והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על פי האל היימדאל מהמיתולוגיה הנורדית.

היימדל הוא אחיה של הלוחמת האסגרדית סיף, ולוחם אמיץ בעצמו. לאחר ניסיון נוסף של ענקי הסופה להסתער לעבר אסגרד, אודין החליט לבחור שלושה לוחמים שמתוך אחד מהם יבחר שומר לגשר ביפרוסט. היימדל, אנגאר וגורטון הוזמנו, אולם היימדל הוא זה שנמצא ראוי בעקבות כך שחזה את מתקפתם הבאה של ענקי הסופה. כישלונו הראשון הידוע כשומר התרחש כאשר רוח סופה עברה ליד רגלו לתוך אסגרד. היימדל כל כך התבייש בכישלונו, כך שהוא דיווח לאודין, מה שאפשר לו לתפוס את המרגל. לאחר שתור הופיע בכדור הארץ במסווה דונלד בלייק, היימדל שחרר בטעות את לוקי מכלאו בעץ. אודין קבע כי לוקי ישוחרר רק אם מישהו אסגרדי יזיל דמעה עליו; לוקי גרם לעלה לפגוע בעינו של היימדל, מה שגרם לו להזיל דמעה. היימדל המשיך לעמוד כשומר גשר ביפרוסט, עיתים כקו ההגנה הראשון של אסגרד. מתוקף תפקידו, הוא נאבק בתור, אך גם עזר לו במקרים שונים. כאשר שד האש סירטיר פלש לאסגרד, היימדל ניסה להגן על שערי הממלכה אך הובס, וגשר ביפרוסט נופץ. בעקבות כך, היימדל לא הוגבל עוד להישאר בעמדתו. הוא ניצל את זמנו כדי לפתח מערכת יחסים רומנטית עם אמורה המכשפת, אך למרות חיבתם ההדדית, היימדל נאלץ לחזור לעמדתו כאשר גשר ביפרוסט תוקן.

בעקבות הרגנארוק, היימדל היה הראשון שאיתר את תור, והוביל אותו לשאר האסגרדים. במהלך אירועי "שלטון אפל", תור הרג את בור - אביו של אודין - וגורש מאסגרד. היימדל שימש כיועץ לבלדר בעת גזר הדין על תור. הוא חזה מראש את מתקפתו של נורמן אוסבורן על אסגרד, אך לא גילה זאת בעצת לוקי. במצור עצמו, היימדל הגן על אסגרד. בסוף אירוע "הפחד עצמו", תור נהרג בקרב נגד "הנחש", הלוא הוא אחיו של אודין. אוליק טרול הסלעים התחזה לתור והחליף אותו כאל הרעם, וזאת על ידי שינוי זכרונות האסגרדים על ידי המכשפה קארנילה. כאשר לא הצליח לאתר את אוליק, היימדל התחיל לחשוד, וכאשר התעמת עם אוליק, הוכה קשות. עם זאת, למרות פציעותיו, הוא הצליח לדווח על מעשיו של אוליק לאימהות-הכל.

את דמותו של היימדל ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "תור", "תור: העולם האפל", "הנוקמים: עידן אולטרון", "תור: ראגנארוק" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף" גילם השחקן אידריס אלבה.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
בטא ריי ביל

**בטא ריי ביל** (באנגלית: **Beta Ray Bill**, בתרגום חופשי: ביל קרן הבטא) הוא דמות בדיונית חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Thor #337* מנובמבר 1983, פרי עטו של האמן וולט סימונסון.

דמותו הופיעה בתור הארד של הקומיקס, ונועדה להפתיע, כנבל אשר הפך לגיבור. הוא הראשון מחוץ לפנתאון האלים האסגרדים של יקום מארוול אשר ראוי לשאת את מיולניר, מקבתו של תור. לאחר יריבות קצרה על חזקתה של המקבת, ניתן לגיבור החייזרי פטיש קרב משלו, שנקרא "שובר הסערה", ובין תור לבטא ריי ביל התפתחו יחסי כבוד הדדי.

בטא ריי ביל התגלה לראשונה כאשר סוכנות S.H.I.E.L.D חשפה שצי ספינות חייזריות חלפו במערכת השמש, ומנהל הסוכנות ניק פיורי שלח את תור לחקור. כשתור מצא את הספינה המתקדמת, הספינה סרקה אותו וסימנה אותו כאיום. היא העירה את בטא ריי ביל מהקפאה קריוגנית, והשניים נלחמו, אך התוצאה הייתה שוויון. כשהספינה הגיעה למסלולו של כדור הארץ, תור מגלה כי בטא ריי ביל הצליח להרים את מקבתו. זאת ועוד, בטא ריי ביל שוגר לאסגרד, כאשר אודין טעה לחשוב שמדובר בתור. כשמתברר דבר הבלבול, תור שוגר בחזרה לאסגרד וסיפור מוצאו של בטא ריי ביל מתגלה. מסתבר כי הגזע החייזרי שלו כמעט ונכחד כאשר הגלקסיה שלהם התפוצצה. שאריתם של בני מינו נמלטו בספינות מלחמה, וביניהם אלופם, בטא ריי ביל.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
קטגוריה:חוצנים בקומיקס
אולגופול

**אולגופול** וגם **אולהופיל** (באוקראינית: **Ольго́піль**) היא כפר במחוז ויניצה של אוקראינה.

נוסד בשנת 1780 ככפר בשם רוגיזקה, איחוד פולני-ליטאי בשנת 1793, בחלוקה השנייה של פולין הועבר הכפר לידי האימפריה הרוסית. בשנת 1795 שמו של הכפר שונה לאולגופול בהוראת הקיסרית יקטרינה הגדולה. בכך רצתה להנציח את זיכרון נכדתה אולגה, שמתה כמה חודשים לפני כן. בשנת 1812 קיבלה אולגופול מעמד של עיר. בתקופת האימפריה הרוסית  הייתה אולגופול חלק מפלך פודוליה.

## יהודי אולגופול
באמצע המאה ה-19 היו בעיירה כ-240 יהודים. בסוף המאה כבר היו בה כ-3,800 יהודים (כ-37% מכלל האוכלוסייה). עקב פוגרומים שעשו אוקראינים ביהודי העיירה בשנת 1919, עזבו רבים מהנותרים. ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות נותרו בעיירה כ-650 יהודים בלבד. 

ביולי 1941, עם פלישתם לברית המועצות, כבשו הגרמנים את אולגופול והעיירה סופחה לטרנסניסטריה. 100–150 משפחות יהודיות שחיו אז בעיירה רוכזו בגטו. אליהם הצטרפו כמה מאות יהודים שגורשו לאולגופול מבסרביה ורומניה. בחורף 1941-1942 פרצה בגטו במגפת טיפוס, שגרמה למותם של רבים מתושבי הגטו. אסירי הגטו הועסקו בעבודות כפייה על ידי השלטונות הרומנים. במהלך שנת 1943 הוצבה באולגופול יחידה מהצבא האיטלקי. לפי עדויות הניצולים הם קיבלו יחס טוב מהאיטלקים, אשר חילקו אוכל לילדים רעבים בגטו. לפי רישומי השלטונות הרומנים, נכון לשנת 1943 חיו בגטו כ-700 יהודים (70% מהם מקומיים וכ-30% מגורשים מרומניה). אולגופול שוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944.

בתום המלחמה נשארו באולגופול רק כמה עשרות משפחות יהודיות, רוב הניצולים העדיפו לעבור לאזורים אחרים בברית המועצות. החל מתחילת שנות ה-90 לא מתגוררים יותר יהודים באולגופול.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
נשיא איטליה

**נשיא הרפובליקה האיטלקית** הוא ראש המדינה של איטליה. סמכויותיו של הנשיא הן סמליות בעיקרן, ותפקידו מוגדר כמייצג האחדות והערבות באיטליה. הנשיא הנוכחי וה-12 במספר הוא סרג'ו מטרלה, שנבחר לתפקיד ב-31 בינואר 2015 והחל בכהונתו ב-3 בפברואר 2015.

## כהונה ובחירות
כהונתו של הנשיא האיטלקי אורכת שבע שנים. הוא נבחר במושב משותף של שני בתי הפרלמנט - הסנאט ובית הנבחרים, במספר הסבבים הדרוש על-מנת להשיג רוב מחויב של שני שלישים.

הנשיא יכול לסיים את תפקידו באופן שאינו טבעי כתוצאה מאחת מהסיבות הבאות:
* התפטרות מרצון;
* מוות;
* נכות צמיתה או מחלה קשה;
* פיטורים עקב עבירה על החוק.
נשיא איטלקי לשעבר מכונה "נשיא אמריטוס של הרפובליקה". בהיעדרו של הנשיא באיטליה לרבות יציאות רשמיות לחו"ל, ממלא תפקידו הוא נשיא הסנאט.

הנשיא מתגורר בארמון קווירינאלה שברומא.

## תפקוד וסמכויות
סמכויותיו של הנשיא כאמור הן סמליות בעיקרן. למרות הגבלת סמכויותיו המשמעותית של הנשיא, תפקידו חשוב מאוד בהשוואה למדינות אחרות בהם הנשיא הוא בעל סמכויות סמליות (בדומה לישראל), היות שמתפקידו לבחור על מי להטיל את הרכבת הממשלה, ובעקבות הפיצול הפוליטי באיטליה מאז ימי מלחמת העולם השנייה - מדובר בדבר היכול לקבוע למעשה את זהותו של ראש הממשלה.

בחוקת איטליה מפורטות סמכויותיו השונות של נשיא איטליה:
# בענייני חוץ:
#* מינוי ואישור תפקידיהם של דיפלומטים;
#* חתימה על אמנות בינלאומיות, באישור של הפרלמנט;
#* ביצוע ביקורים רשמיים בחו"ל בליווי של חברי ממשלה;
#* הכרזה על מצב מלחמה, באישור של הפרלמנט.
# בעניינים פרלמנטריים:
#* מיני של עד חמישה "סנאטורים לכל החיים";
#* לכנס את הפרלמנט למושב מיוחד;
#* לקרוא לבחירות חדשות.
# בעניינים חקיקתיים:
#* אישור הצעות של צווים ממשלתיים לפני הפרלמנט;
#* חקיקת חוקים שאושרו הפרלמנט;
#* קריאה למשאל עם.
#* עיכוב הצעות חוק ודרישה לבחינה מחודשת (אפשרי פעם אחת בלבד בכל בצעת חוק).
# בעניינים ממשלתיים:
#* הטלת מלאכת הרכבת הממשלה לאחר בחירות כלליות:
#* מינוי שרי קבינט הממשלה בהמלצתו של ראש הממשלה; אך קיימת מוסכמה חוקתית שהנשיא יכול לדחות מינוי של שר אחד.
#* קבלת שבועתו של ראש הממשלה, עם כניסתו לתפקיד;
#* קבלת התפטרותו של ראש הממשלה, עם עזיבתו את התפקיד;
#* אישור צווים אשר הוצעו על ידי ראש הממשלה. צווים אלו, במקרה שאינם זוכים לאמון הפרלמנט, פגים לאחר 60 יום;
#* פיקוד על הכוחות המזוינים של איטליה.
#* מינוי נשיא הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה.
# בעניינים משפטיים:
#* אישור מינויים של שופטי בית המשפט העליון;
#* מתן חנינה לאסירים.

## נשיאי איטליה

## ראו גם
* ראש ממשלת איטליה
* ג'ורג'ו נפוליטנו

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:איטליה: פוליטיקה
הלוחמים שלושה

**הלוחמים שלושה** (באנגלית: **Warriors Three**) הן דמויות משנה בדיוניות של גיבורי-על המופיעות בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמויות הופיעו לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #119* מאוגוסט 1965, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. 

פאנדרל, וולסטאג והוגאן הם לוחמים אסגרדים ובני בריתו של תור מאז צעירותם, כאשר נפגשו לראשונה במסעו של תור לשחזר את חרב אודין, אשר נסדקה, במטרה למנוע את הגעתו של הראגנארוק. הם משתתפים ברבים ממסעותיו של תור. דמויותיהם של הלוחמים שלושה הן יצירה מקורית. פאנדרל עוצב לפי דמותו של ארול פלין, מאפייניו של הוגאן עוצבו לפי דמויות אותן גילם צ'ארלס ברונסון, ווולסטאג עוצב לפי דמותו של ג'ון פלסטף ממחזותיו של ויליאם שייקספיר. 

את דמויותיהם של פאנדרל, וולסטאג והוגאן גילמו בסרט הלייב אקשן "תור" השחקנים ג'ושוע דאלאס, ריי סטיבנסון וטדאנובו אסאנו, בהתאמה. סטיבנסון ואסאנו שבו לגלם את דמויותיהם של וולסטאג והוגאן בסרט "תור: העולם האפל", ובו השחקן זאקרי לוי גילם את דמותו של פאנדרל. לוי, סטיבנסון ואסאנו חזרו לגלם את דמויותיהם בסרט "תור: ראגנארוק".

## קישורים חיצוניים
* דף הדמויות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
** פנדרל
** הוגאן
** וולסטאג
* דף הדמויות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
מלון שלושת המלכים

250px|ממוזער|שמאל|מלון שלושת המלכים
[250px|ממוזער|שמאל|התמונה המפורסמת של [הרצל במרפסת של מלון שלושת המלכים. צילם: אפרים משה ליליין]]
**מלון שלושת המלכים** (בצרפתית: **Grand Hotel Les Trois Rois** וקודם לכן בגרמנית: **Hotel drei Könige**) הוא מלון פאר השוכן בבזל שבשווייץ, על גדות הריין.

## היסטוריה
בשנת 1681 הוזכר המקום לראשונה כ"פונדק ומסעדה שלושת המלכים". השם "שלושת המלכים" היה שם נפוץ לפונדקי דרכים, והוא מתייחס לשלושת האמגושים המתוארים בבשורה על-פי מתי, הקרויים בגרמנית "שלושת המלכים הקדושים". 

הבניין הנוכחי של המלון תוכנן בסגנון בל אפוק בידי האדריכל אמדאוס מריאן ונבנה בשנת 1844. במהלך השנים עבר שיפוצים חלקיים רבים. בשנת 2000 רכשה קבוצת ריצ'מונט את המלון, ובשנת 2004 נרכש המלון על ידי תומאס שטראומן, שפעל לשחזורו לצורתו המקורית, כפי שהייתה בשנת 1844, תוך שימוש בתשתית מודרנית. במרץ 2006 נפתח המלון מחדש, בשם Les Trois Rois, כחלק מרשת Leading Hotels of the World. בספטמבר 2012 הודיע שטראומן על כוונתו למכור את המלון.

עם אורחי המלון הנודעים נמנו נפוליאון בונפרטה, אליזבת השנייה, וילי ברנדט, פרנץ ליסט, פבלו פיקאסו, תומאס מאן ועוד. בתולדות הציונות מפורסמת תמונתו של בנימין זאב הרצל, המשקיף על הריין ממרפסת המלון, בעת שהתארח בו בזמן הקונגרס הציוני העולמי החמישי בשנת 1901 (הרצל התארח במלון גם בזמן הקונגרס הציוני הראשון, ב-1897).
[ממוזער|מרכז|גשר מיטלר על נהר ה[ריין ומלון שלושת המלכים]]

## קישורים חיצוניים

* Grand Hotel Les Trois Rois – אתר המלון 

שלושת המלכים
קטגוריה:בזל: מבנים
יבגני קפלניקוב

**יבגני אלכסנדרוביץ' קפלניקוב** (ברוסית: **Евгений Александрович Кафельников**; נולד ב-18 בפברואר 1974 בסוצ'י) הוא טניסאי עבר רוסי. דורג במקום הראשון בעולם בטניס (3 במאי 1999) בדירוג הסבב ה-ATP. הוא אלוף אולימפי ביחידים (סידני 2000).

במהלך קריירת הטניס שלו, זכה קפלניקוב ב-53 תארים, מהם 6 תארים בטורנירי גראנד סלאם. 26 מהם תארים ביחידים (2 גראנד סלאם) ו-27 מהם תארים בזוגות (4 גראנד סלאם).

קפלניקוב הוא שחקן הטניס האחרון, שזכה באותה שנה בשני תארים בטורניר גראנד סלאם, הן בטורניר היחידים והן בטורניר הזוגות (אליפות צרפת הפתוחה בשנת 1996).

## ביוגרפיה
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 1996 זכה קפלניקוב בתואר, לאחר שניצח במשחק הגמר את מיכאל שטיך מגרמניה ב-3 מערכות, 7–6(7–4), 5-7, 7–6(7–4). בשלב חצי הגמר הוא ניצח את פיט סמפראס מארצות הברית (1 בעולם) ב-3 מערכות. הוא זכה גם בטורניר הזוגות, ביחד עם דניאל ואצק מצ'כיה.

בשנת 1997 זכה קפלניקוב בטורניר זוגות לגברים ביחד עם דניאל ואצק, הן באליפות צרפת הפתוחה והן באליפות ארצות הברית הפתוחה. בסוף השנה, הוא הגיע למשחק הגמר באליפות סבב המאסטרס העולמי שבו הפסיד לפיט סמפראס ב-3 מערכות (3–6, 2–6, 2–6).

באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1999 זכה קפלניקוב בתואר לאחר שניצח במשחק הגמר את תומאס אנקוויסט משוודיה ב-4 מערכות, 6-4, 0-6, 3-6, 7–6(7–1).

באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 2000 הגיע קפלניקוב למשחק הגמר באליפות בו הפסיד לאנדרה אגאסי מארצות הברית ב-4 מערכות (6–3, 3–6, 2–6, 4–6) ולא הצליח להגן על תוארו.

באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 2002 זכה קפלניקוב בתואר זוגות גברים ביחד עם פול הארהאוס מהולנד. שנה לאחר מכן, באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 2003 הוא הגיע שוב למשחק הגמר ביחד עם פול הרהויס אך הם הפסידו לאחים בוב ומייק בריאן מארצות הברית בשתי מערכות 7-6, 6-3.
### הישגי גראנד סלאם/יחידים

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קפלניקוב במדליית זהב לאחר שניצח במשחק הגמר את טומי האס מגרמניה ב-5 מערכות (7–6(7-4), 6-3, 2-6, 6-4, 3-6).

### גביע דייוויס
בשנת 2002 זכה קפלניקוב בגביע דייוויס עם נבחרת רוסיה לאחר ניצחון 2-3 בטורניר הגמר, שנערך בהיכל הספורט פריז-ברסי שבצרפת לאחר ניצחון על הנבחרת המארחת.

## לאחר קריירת הטניס
לאחר פרישתו מקריירת הטניס, בשנת 2005 השתתף קפלניקוב באליפות העולם בפוקר וכן השתתף בסבב טורניר הגולף האירופי. בשנת 2008 השתתף באליפות רוסיה הפתוחה בגולף.

כיום, עובד קפלניקוב כפרשן טניס בטלוויזיה הרוסית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלופים אולימפיים מרוסיה
קטגוריה:טניסאים רוסים
קטגוריה:טניסאים זוכי אליפות אוסטרליה הפתוחה
קטגוריה:טניסאים זוכי אליפות צרפת הפתוחה
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: טניסאים
קטגוריה:שחקני גולף
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1974
סיף (קומיקס)

**סיף** (באנגלית: **Sif**) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #102* ממרץ 1964, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.

סיף היא לוחמת אסגרדית ואחותו של היימדל, שומר גשר ביפרוסט. בצעירותה, היה לסיף שיער זהוב ארוך. היא שיחקה לעיתים קרובות עם תור - בנו של אודין - ועם לוקי, אחיו המאומץ של תור. סיף ותור התאהבו כאשר היו צעירים. יום אחד, סיף נחטפה על ידי ענקי הסופה, ונעשתה אסירה של הלה. תור הגיע למקום והציע את חייו תמורת אלו של סיף; כשהתרשמה מאצילותו, הלה הניחה לשניים ללכת. מאוחר יותר, לוקי גזם את שיערה הזהוב של סיף. בניחוש כי לוקי אחראי לכך, תור דרש בכעס שלוקי ינסה לשחזר את שיערה. הוא פנה לשני הגמדים-האמנים ברוק ואיטרי, אשר בעתיד ייצרו את המיולניר של תור, וביקש מהם ליצור שיער חדש עבור סיף. כאשר לא הצליחו, לוקי הציע לשלם להם מספיק זהב כדי ליצור שיער זהוב. הגמדים החליטו כי "במחיר כלום", הם יצרו "שיער תוהו". הגמדים יצרו שיער שחור מחשכת הלילה עצמה, שכאשר הונח על ראשה של סיף, החל להיות שערה החדש ולא סוג של פאה. תור אף נמשך לסיף יותר, מה שסיכל את תוכניותיו של לוקי.

במשך הזמן, סיף ותור הסתכסכו. שנים לאחר מכן, תור החל את דרכו כגיבור-על בכדור הארץ, והיה במערכת יחסים עם ג'יין פוסטר. היא גילתה עניין רומנטי באלו אשר נבחרו ראויים לשאת את מיולניר, מקבתו של תור, כדוגמת בטא ריי ביל ות'נדרסטרייק. מגיל צעיר היא הוכיחה את עצמה כלוחמת ראויה, שנייה רק לברונהילדה. דמותה של סיף מבוססת על האלה סיף מהמיתולוגיה הנורדית, שבניגוד לדמותה הבדיונית היא אשתו של האל תור, ואינה אחותו של היימדל (אחיהם החורג של תור ובלדר).

את דמותה של סיף בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור" ו"תור: העולם האפל" מגלמת השחקנית ג'יימי אלכסנדר, ששבה לגלם את הדמות בהופעת קמע בסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D., בסדרת הטלוויזיה לוקי ובסרט "תור: אהבה ורעם".

## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
ג'ון הווארד נורתרופ

**ג'ון הווארד נורתרופ** (באנגלית: **John Howard Northrop**; 5 ביולי 1891 – 27 במאי 1987) היה ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לבקטריולוגיה ולביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ונדל מרדית' סטנלי ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר). הפרס הוענק למדענים על בידוד, גיבוש ומחקר של אנזימים, של חלבונים ושל וירוסים.

## ביוגרפיה
נורתרופ נולד ביונקרס שבמטרופולין ניו יורק לג'ון, זואולוג ומרצה באוניברסיטת קולומביה ואליס, מורה לבוטניקה במכללת האנטר. מעט לפני הולדתו, נפטר אביו כתוצאה מפיצוץ שאירע במעבדה. ב-1908 החל נורתרופ ללמוד באוניברסיטת קולומביה זואולוגיה וכימיה, תואר אותו סיים ב-1912. שנה מאוחר יותר סיים את תוארו השני ועד 1915, השיג דוקטורט בכימיה. בשנה שלאחר מכן, שימש כעמית מחקר במכון רוקפלר. במכון זה נשאר לאורך עד 1961, למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוביל מחקר עבור צבא ארצות הברית בנוגע לייצור אצטון ואתנול באמצעות תסיסה. 

ב-1929 בודד וגיבש את האנזים פפסין, וקבע כי מדובר בחלבון. ב-1938 הוא בודד וגיבש את הבקטריופאג' הראשון וקבע כי מדובר בנוקלאופרוטאין. השיטות בהם השתמש נורתרופ עזרו אף לבודד ולגבש פפסינוגן (הפרקורסור לפפסין), טריפסין, כימוטריפסין וקרבוקסיפפטידאז. ב-1939 זכה על ספרו "Crystalline Enzymes: The Chemistry of Pepsin, Trypsin, and Bacteriophage" במדליית אליוט של האקדמיה הלאומית למדעים. במהלך מלחמת העולם השנייה, יעץ לוועידה הלאומית למחקר הגנתי (National Defense Research Committee) וחקר תוך כך את הפעולה של גזי מלחמה ושיטות לזיהויים. ב-1949 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1949 מונה לפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוחר יותר לפרופסור לביופיזיקה. 

ב-1917 נישא ללואיסה וולקר (Louise Walker) וזוג נולדו שני ילדים. נורתרופ זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, פרינסטון וכן מאוניברסיטאות נוספות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק

קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרסי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1891
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
מצר טורס

**מצר טורס** (באנגלית: **Torres Strait**) הוא לשון ים המפרידה בין האי גינאה החדשה, האיים המלנזיים ואוסטרליה. המצר מחבר בין ים האלמוגים וים אראפורה.

## גאוגרפיה
רוחב המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-150 ק"מ. המצר תחום מדרום בחצי האי כף יורק, חלקה הצפוני ביותר של יבשת אוסטרליה, ומצפון בפרובינציה המערבית של פפואה גינאה החדשה. במצר עצמו מצויים 274 איים, שרק 17 מתוכם מיושבים באופן קבע. האיים, כיחידה אחת, נקראים איי מצר טורס.

אף על פי שהמצר מהווה נתיב תחבורה ימי חשוב, בשל רדידותו היחסית וריבוי האיים והשרטונות הגדולים שבו הוא נחשב לנתיב שיט מסוכן.

האירופי הראשון שהפליג במצר היה מגלה הארצות הספרדי לואיס ואס דה טורס ב-1605, ועל שמו קרוי המצר. טורס שימש כסגנו של פדרו פרננדס דה קיירוס אשר הפליג מפרו בניסיון לגלות את טרה אוסטרליס.

בשנת 1769 קרא הקרטוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל את יומנו של טורס שבו הוא מעיד על קיומו של מצר זה, ודלרימפל כלל נתון זה בספרו "אוסף היסטורי של מספר מסעות ותגליות בדרום האוקיינוס השקט" (שנדפס ב-1771). הספר הפך למפורסם בעקבות הטענה שהועלתה בו כי קיימת יבשת דרומית מאוסטרליה (שמאוחר יותר כונתה אנטארקטיקה), וכך גם שמו של המצר כפי שכונה בספר הפך למקובל.

מתחילת המאה ה-19 ועד שנות השבעים של המאה ה-20, הייתה במצר תעשייה גדולה של שליית פנינים, אשר קרסה עם התחזקות מוצרי הפלסטיק והפיכתם לשכיחים.

רק ב-1978 הושג הסכם בין אוסטרליה לבין פפואה גינאה החדשה על הגבול הימי ביניהם.

בספרו הנודע "עשרים אלף מיל מתחת למים", מזכיר ז'ול ורן את מצר טורס כמקום מסוכן בה חונה לפרק זמן קצר הצוללת נאוטילוס.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

טורס
טורס
טורס
טורס
פונקציית מצב

**פונקציית מצב** היא מושג יסודי בתרמודינמיקה. שם נוסף למושג זה במקורות שונים הוא **משתנה מצב**. פונקציה תרמודינמית תיקרא פונקציית מצב אם היא מתארת תכונה של מערכת תרמודינמית אשר תלויה רק במצב המערכת ולא בדרך שהמערכת עשתה במרחב התרמודינמי על מנת להגיע למצב העכשווי שלה.

**המצב** של מערכת תרמודינמית הנמצאת בשיווי משקל מתואר באופן מלא על ידי ערכי מספר מצומצם של פונקציות מצב. לדוגמה, האנרגיה הפנימית, הנפח הכולל, מספר החלקיקים, האנתלפיה והאנטרופיה הן פונקציות מצב. פונקציות אלה מתארות באופן כמותי את **המצב** של **המערכת התרמודינמית**, בלי קשר לשאלה מה היה המצב של המערכת בזמן עבר. לעומת זאת, **העבודה** שהמערכת עושה על הסביבה בתהליך שמתחיל ומסתיים בשני מצבי שיווי משקל אינה תלויה רק במצב ההתחלתי והסופי אלא גם בדרך. על כן העבודה איננה פונקציית מצב. בפרט, מערכת יכולה לבצע עבודה על הסביבה (או הסביבה על המערכת) בתהליך מחזורי, המתחיל ומסתיים באותו מצב שיווי משקל תרמודינמי. פונקציית מצב תמיד תחזור לאותו הערך כשהמערכת חוזרת אל אותו המצב, כלומר סך כל השינוי בפונקציית מצב על פני מחזור הוא אפס. 

## דוגמאות לפונקציות מצב
להלן דוגמאות של פונקציות מצב בתרמודינמיקה, בסוגריים הסימון המקובל:
* מסה (m)
* מספר חלקיקים (N)
* לחץ (P)
* טמפרטורה (T)
* פוטנציאל כימי (\mu)
* אנרגיה פנימית (U)
* אנטרופיה (S)
* נפח (V)
* האנרגיה החופשית של הלמהולץ (A, או F)
* האנרגיה החופשית של גיבס (G)
* אנתלפיה (H)

## לקריאה נוספת

* Callen, H.B. (1960/1985). *Thermodynamics and an Introduction to Thermostatistics*, (1st edition 1960) 2nd edition 1985, Wiley, New York, .


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרמודינמיקה
ג'אסט בלייז

**ג'סטין סמית**' (באנגלית: **Justin Smith**; נולד ב-8 בינואר 1978), ידוע גם בשם הבמה **ג'אסט בלייז** (**Just Blaze**), הוא מפיק היפ הופ אמריקאי מפטרסון, ניו ג'רזי. ג'סטין הוא המנכ"ל של חברת התקליטים Fort Knocks Entertainment. הוא ידוע בעיקר בשירים שהפיק לג'יי זי ולאמינם. הוא הופיע בקליפ של הסינגל "No Love" (מהאלבום "Recovery"), שאותו הוא גם הפיק.

## דיסקוגרפיה
### סינגלים שהפיק

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מפיקי היפ הופ אמריקאים
קטגוריה:מפיקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1978
מים (פסל)

"**מים**" (1996) הוא יצירה מאת האמן הישראלי מיכה אולמן, המורכבת משני מכסי מערכת מים, שבהם הטביע האמן את כפות ידיו. אחד מהמכסים מוצב בירושלים המערבית והאחר מוצב בירושלים המזרחית.

## היסטוריה
הפסל "מים" נוצר בשנת 1996 עבור התערוכה הקבוצתית "סימנים" אותה הפיק מוזיאון ישראל ונערכה ברחבי העיר ירושלים. אולמן יצק מחדש שני מכסי מערכת מים זהים בגודלם, כשהוא מטביע במכסה המוצב בכיכר ציון את כף ידו הימנית ואת כף ידו השמאלית במכסה שהוצב במפגש רחוב האחים ורחוב השער החדש שבעיר העתיקה.

יגאל צלמונה טען, בחיבורו משנת 2011 על אולמן, כי יצירה זו מהווה ביטוי לערעור של מערכת מבני השלטון, בהצביעה על הפער בין חלקי העיר השונים. בנוסף, הצביע צלמונה על הממד המטאפיזי של העבודה, כמעין "תיקון" קבלי של העולם.
## קישורים חיצוניים

*מים (פרט), אתר מוזיאון ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:מיכה אולמן
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:ירושלים: פסלים
נקסוס 4

**נקסוס 4** (באנגלית: **Nexus 4**) הוא טלפון חכם, הרביעי בסדרת מכשירי נקסוס, גוגל המופעל על ידי מערכת ההפעלה אנדרואיד.
בסדרה זו, בכל שנה חוברת גוגל ליצרנית חומרה כדי ליצור מכשיר חדש. ב-29 באוקטובר 2012 יצא מכשיר זה לראשונה, בשיתוף עם חברת LG אלקטרוניקה, והוא בצבע שחור. אז גם הוכרז ה-13 בנובמבר 2012 כתאריך יציאתו לשוק. במאי 2013 יצא הדגם גם בצבע לבן.

## קישורים חיצוניים

* 
* מפרט טכני של מכשיר נקסוס 4 מאתר חברת LG

קטגוריה:גוגל נקסוס
קטגוריה:מכשירי אנדרואיד
קטגוריה:מכשירי חברת גוגל
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2012
קטגוריה:טלפונים סלולריים של LG
אוניברסיטה פרטית

**אוניברסיטה פרטית** היא אוניברסיטה שאיננה מופעלת ואיננה מסובסדת בידי הממשלה, בניגוד לאוניברסיטה ציבורית ואוניברסיטה לאומית. ייתכן שהאוניברסיטה מקבלת סיוע ממשלתי באמצעות הנחות מס וכדומה. במדינות רבות, בהן ישראל, ישנה אסדרה (רגולציה) על המוסדות האקדמיים לרבות אוניברסיטאות פרטיות.

האוניברסיטה הפרטית יכולה לפעול כמוסד ללא כוונת רווח או כגוף מסחרי לכל דבר, הפועל בעבור רווחים ומנוהל ככל חברה מסחרית במשק.

## אוניברסיטאות פרטיות מפורסמות
### [[ארצות הברית#חינוך|ארצות הברית]]
האוניברסיטאות הפרטיות בארצות הברית מהוות נתח נכבד מכלל האוניברסיטאות (כ-20% מכלל הסטודנטים בארצות הברית לומדים במוסדות כאלה), ורבות מהן נחשבות לטובות ביותר בארצות הברית ובעולם כולו. בין האוניברסיטאות הפרטיות ניתן למצוא את האוניברסיטאות אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קולומביה ועוד.

אחת הסיבות להתפתחות אוניברסיטאות פרטיות בהיקף כה נרחב בארצות הברית, היא שבארצות הברית אין תמיכה ממשלתית למוסדות דת. אוניברסיטאות רבות בעבר, וגם כיום, נוהלו והוקמו על ידי ארגונים דתיים שונים, ולכן בהכרח מומנו אך ורק על ידי גורמים פרטיים.

### ישראל
בישראל פועלים מוסדות אקדמיים שונים שאינם אוניברסיטאות. כאשר ביקש המרכז הבינתחומי הרצליה, מוסד אקדמי פרטי שאינו מתוקצב על ידי המדינה, להעניק לתלמידיו תואר דוקטור, היה עליו לפנות ל (ות"ת) ול לקבלת אישור. בחודש מרץ 2018 התקבל אישור שכזה, ובכך נסללה דרכו של המוסד להפוך לאוניברסיטה הפרטית הראשונה במדינה. ב-17 באוגוסט 2021, הפך המרכז הבינתחומי הרצליה לאוניברסיטה הפרטית הראשונה והיחידה בישראל, ושינה את שמו רשמית ל"אוניברסיטת רייכמן".

## ראו גם
* אוניברסיטה לאומית
*אוניברסיטה ציבורית
*אוניברסיטאות בישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות
2 בלילה

**2 בלילה** הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מסוגת הקומדיה הרומנטית מאת רועי ורנר וירון ברובינסקי, בבימויו של ורנר, משנת 2012.

## עלילה
צעיר (ירון ברובינסקי) וצעירה (קרן ברגר) בשנות השלושים לחייהם נפגשים בבר תל אביבי. בשעה 2 בלילה הם מחליטים להמשיך את הלילה בביתה של הצעירה במרכז תל אביב. בהגיעם לבית הם מנסים למצוא חניה בסביבה ואינם מצליחים לעשות זאת. בדרכם הם פוגשים באנשים מוזרים ונתקלים בסיטואציות הזויות.

## אודות ההפקה
במאי הסרט הוא עורך ובמאי הקליפים רועי ורנר. איתו כתב את התסריט ירון ברובינסקי, שחקן במקצועו, שגם משחק בסרט בתפקיד הגברי הראשי. ורנר וברובינסקי ניסו להשיג כסף להפקת הסרט באמצעות קרנות הקולנוע. משכשלו לעשות זאת הם השקיעו את כספם האישי ובנוסף לכך פנו לציבור הצופים בהתחלה דרך המייל ואחר-כך דרך אתר האינטרנט של הסרט.  הם הזמינו אותם לרכוש כרטיסים להקרנה מיוחדת של הסרט לפני שהחלו לצלם אותו. את הכרטיס צילם בהתנדבות הצלם זיו קורן, כולל תמונה שצילם קורן, עוצב על ידי עדי גרשון והוצע במחיר של 50 שקלים.
הסרט צולם בשמונה ימים, רובו בתוך מכונית, בעיקר ברחובות וייזל, הקליר והדסה בתל אביב - בלוק קטן מאחורי כיכר רבין.

## פרסים
הסרט השתתף ב-27 פסטיבלי קולנוע וזכה בפרסים הבאים:
* פרס השחקנית לקרן ברגר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אודסה.
* פרס חביב הקהל לסרט בפסטיבל הסרטים הישראלים בפריז.
* פרס בחירת השופטים בפסטיבל קולנוע דרום.
* ציון לשבח בפסטיבל The Accolade.
* פרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים בווגאס.
* פרס הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במקסיקו.
* פרס השחקנים הטובים ביותר בקומדיה בפסטיבל השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סרטים.

## השחקנים

## קישורים חיצוניים
* 

* יאיר רוה, "2 בלילה", ביקורת, באתר סינמסקופ, פורסם במקור ב"פנאי פלוס", 5 בספטמבר 2012
* אורון שמיר, "2 בלילה", סקירה, באתר סריטה, 9 בספטמבר 2012
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים עצמאיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012