open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פייבל כהנוב

**שרגא פייבל כהנוב** (ט"ו בשבט תר"ך, 1860 – 23 בנובמבר 1952) מהעולים לארץ ישראל בתקופה שקדמה לעליה הראשונה. כיהן כמנהל חברת עזרת ישראל ומפעילי בני ברית.

## ביוגרפיה

כהנוב נולד בחסלביץ שברוסיה, בנו של אברהם יעקב, סוחר מזון סיטונאי ותלמיד חכם, ונכדו של הרב משה נחמיה כהנוב (כהניו), שכיהן כרב בחסלביץ ומשנת תרכ"ד כראש ישיבת עץ חיים בירושלים. במלאת לו 15 הציע סבו, שהגיע לביקור, לקחת אותו לארץ ישראל כדי להימנע מגיוס לצבא הצבא. הוא עלה לארץ בשנת 1877 באונייה "הבחרים", והתיישב בירושלים. בהמשך הקים בית מרקחת בעיר. בשנת 1884 מכר את בית המרקחת וקיבל משרה בשכם כפקיד בסוכנות "חברת לאנדו-שמרלינג" בחברת "רג'י עותומן", חברה צרפתית בעלת זיכיון למכירת טבק, שניתן לה בתמורה למתן הלוואה לממשלה העות'מאנית. כהנוב קשר קשרי ידידות עם נכבדי שכם, ונטע בהר עיבל מטע צברים. משכם עבר לחיפה, שם המשיך לנהל את סניף החברה בחיפה ובגליל.

בשנת 1887 עבר ליפו והתמנה למזכיר ומנהל של חברת עזרת ישראל, שהפעילה בית חולים ביפו, ולאחר מכן בנתה את שכונת נווה צדק.

כהנוב היה מפעילי בני ברית ומוסדות העדה האשכנזית. ב-3 באפריל 1900 מונה להנהגת העדה היהודית ביפו, על ידי מושל יפו והראשון לציון יעקב שאול אלישר בתפקידו כחכם באשי, לאחר שלא עלה בידי העדה לקיים בחירות.

בשנת תרצ"א עבר מתל אביב לרחובות, ושם נפטר. הוא קבור בבית עלמין תר"ן המייסדים ברחובות.

### משפחתו
בגיל 19 נישא לשיינה ביילה לבית מארק בת ה-16, בתו של צבי זאב מארק, סוחר גדול באריגים, שעונים ותה בירושלים. לזוג נולדו שלושה ילדים: שושנה (רישקה), אשתו של יונתן מקוב מרחובות; אליהו כהנוב, מנהל בתי ספר של כי"ח בסוריה ובארץ ישראל; ושמעון כהנוב.
בכ"ב בטבת תרנ"ח נפטרה אשתו של כהנוב בירושלים. לאחר מכן נישא בשנית, לפרל אוסוביצקי, בתו של הרב שמחה בונם אוסוביצקי ואחותם של פקידי הברון רוטשילד בוריס ויהושע אוסוביצקי. לזוג נולד בן, אברהם (אדי) כהנוב, שהתנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת מייג'ור.

בנו אליהו נישא לחנה אברבום, אף היא מנהלת בתי ספר של כי"ח בסוריה ובארץ ישראל, נשיאת בנות ברית בירושלים וחברת הנהלת הסתדרות הציונים הכלליים.
בתם הצעירה שפרה נישא לעיתונאי והסופר דניאל שר.
בנו שמעון נישא לחסידה זינגר, בתו של יעקב מרדכי זינגר, שו"ב בראשון לציון, גיסתו של יעקב איכילוב ודודתם של יוסף טוליפמן ושל שולמית אשת אליקום אוסטשינסקי.

## לקריאה נוספת
* פייבל כהנוב, **ירושלים המסחרית לפני חמישים שנה-מימים ראשונים**, א (תרצ"ה)
* פייבל כהנוב, **יפו וירושלים והתחבורה ביניהן** (1885-1877), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א', פרק כ"ג, עמ' 233–238. פרקי המאמר: הנסיעה בין יפו לירושלים, יפו בשנת תרל"ז, ישראל דב פרומקין, חברת "עזרת נדחים".
* פייבל כהנוב, **התרחבות היישוב ביפו: ייסוד השכונה "נוה־צדק"** (1888-1887), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א', פרק נ"ו, עמ' 623–625.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:חברי בני ברית
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:נווה צדק: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1860
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
פאטמיר סיידיו

שמאל|ממוזער|פאטמיר סיידיו
**פאטמיר סיידיו** (באלבנית: **Fatmir Sejdiu**; נולד ב-23 באוקטובר 1951) הוא הנשיא השני של קוסובו. במהלך נשיאותו הכריזה המדינה על עצמאותה והפכה לרפובליקה של קוסובו.

## ביוגרפיה
סיידיו נולד בעיר פקשטיצה שביוגוסלביה. למד באוניברסיטת פרישטינה ולאחר סיום עבודת הדוקטורט שלו החל ללמד בה.

היה מעורב בפעילות בדלנית של תושבי קוסובו נגד השלטון הסרבי.

ב-10 בפברואר 2006, עקב מותו של הנשיא הראשון איברהים רוגובה ותחת הממשל הזמני של האו"ם, נבחר סיידיו לנשיא על ידי האספה המחוקקת של קוסובו.

לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008, הפך סיידיו טכנית לנשיא הראשון של הרפובליקה של קוסובו.

סיידיו נאלץ להתפטר מתפקידו ב-27 בספטמבר 2010 משום שבמקביל לתפקיד הנשיא היה גם ראש המפלגה, וזאת תוך הפרה של חוקת קוסובו.

## ראו גם
*מלחמת קוסובו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי קוסובו
קטגוריה:ילידי 1951
בריגהאם יאנג

**בריגהאם יאנג** (באנגלית: **Brigham Young**, מבוטא "בריגם יאנג"; 1 ביוני 1801 – 29 באוגוסט 1877) היה מנהיג בתנועת המורמונים ונשיא כנסיית המורמונים מ-1857 ועד מותו. יאנג היה גם המושל הראשון של טריטוריית יוטה של ארצות הברית והיה נשוי ל-55 נשים.

בריגהאם יאנג החליף את מייסד תנועת המורמונים, ג'וזף סמית', לאחר רציחתו של סמית' בידי המון במדינת אילינוי ב-1844. יאנג הוביל את המורמונים למרכזם החדש במדינת יוטה. אוניברסיטת בריגהאם יאנג במדינת יוטה נקראת על שמו.

## תולדות חייו
יאנג נולד בוויטנגהם שבוורמונט למשפחה חקלאית. לפרנסתו הוא שימש, בין היתר, כנגר וכנפח נודד. יאנג נישא לראשונה ב-1824 למרים אנג'לין וורקס. הוא המיר את דתו למתודיזם ב-1823, אך נמשך למורמוניות לאחר שקרא את ספר מורמון זמן קצר לאחר פרסומו ב-1830. הוא הצטרף רשמית לכנסיית המורמונים ב-1832 ונסע לקנדה כמיסיונר. לאחר מות אשתו הראשונה ב-1833 הוא הצטרף למורמונים רבים בייסוד קהילה בקירקלנד, אוהיו. ב-14 בפברואר 1835 הוא מונה כאחד מ-12 השליחים של הכנסייה המורמונית.

ב-24 ביולי 1847 הקים יאנג כנסייה מורמונית בסולט לייק סיטי, כשהאזור עוד היה חלק ממקסיקו. הוא הקים שם מקהלת המשכן המורמונית. הוא הוכרז כנשיא הכנסייה בדצמבר 1847. כמייסד ומתיישב של סולט לייק סיטי, יאנג מונה למושל השטח על ידי הנשיא מילארד פילמור. בקדנציה שלו כמושל, הכנסייה המורמונית בנתה גשרים, כבישים ופרויקטים של השקיה, ייסדה גופי רווחה ציבורית וארגנה מיליציה. היו גם בעיות בממשל של יאנג – בדיווחים מהשטח נמסר כי שופטים פדרליים נעצרו על ידי חברי הכנסייה המורמונית. הנשיא ג'יימס ביוקנן שלח מייד את צבא ארצות הברית לטפל במצב יחד עם נציגו שיועד להחליף את יאנג בתפקיד המושל. כשהגיעה ההודעה ליאנג, הוא שלח את המיליציה המורמונית להתעמת עם הצבא. המיליציה עכבה את הצבא עד החורף. יאנג תכנן לשרוף את סולט לייק סיטי עד היסוד ולקחת את חסידיו למקסיקו. ברגע האחרון הוא שינה את החלטתו ופינה את משרד המושל למחליפו.

ב-1848 הורה כי גברים שחורים לא יוכלו לכהן ככמרים ואף אסר עליהם להשתתף בטקסים מסוימים – איסור שבוטל ב-1978.

בשנת 1857 התרחש טבח במאונטיין מדוז. הטבח היה אירוע בו נהרגו 120 גברים, נשים וילדים בעת שעברו בדרום יוטה. ההערכה הייתה, כי הטבח בוצע על-ידי המיליציה הטריטוריאלית של יוטה של המורמונים. נטען כי יאנג שלח מכתב בו נאמר למיליציה לעצור, אך המכתב הגיע באיחור של יומיים.

יאנג נפטר ב-29 באוגוסט 1877 כנראה מדלקת הצפק. הוא סבל באותה תקופה ממחלות שונות. נטען, כי מילותיו האחרונות היו: "יוסף! יוסף! יוסף!"

בריגהאם יאנג היה אח במסדר הבונים החופשים. היה חבר בלשכת נאוו, אילינוי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:מושלי יוטה
קטגוריה:מורמונים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מייסדי יישובים
קטגוריה:אישים שפסליהם הוכנסו לאוסף היכל הפסלים הלאומי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1877
אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי

**אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי** המוכר יותר בכינוי **המונומנטל** הוא אצטדיון כדורגל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
המונומנטל משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הארגנטינאית ריבר פלייט וכמגרש הלאומי של נבחרת ארגנטינה בכדורגל, והוא האצטדיון הגדול ביותר באמריקה הדרומית.

## היסטוריה
האצטדיון נבנה במהלך השנים 1936 עד 1938 ונחנך רשמית ב-25 במאי 1938 במשחק בין ריבר פלייט לפניארול מאורוגוואי בו ניצחה ריבר פלייט 1:3. במהלך השנים עבר האצטדיון שיפוצים והרחבות כשהבולטים ביניהם היו לקראת משחקי מונדיאל 1978 שנערכו בארגנטינה וכן בשנים האחרונות במסגרתו מימנה חברת "קוקה-קולה" את השיפוצים תמורת הענקת חסות.

בשנת 2020 עם השבתת הליגה בעקבות מגפת הקורונה בארגנטינה, הוחל בשיפוץ רב שלבי של האצטדיון. קרקע המשטח הונמכה, נשתל דשא חדש (95% טבעי ו-5% סינתטי) ובוצעו שינויים ביציעים, כך שהוגדלה כמות המושבים. מסלול האתלטיקה שהקיף את הדשא בוטל והיציעים התחתונים מגיעים כעת עד לגובה הקרקע. במהלך העבודות גדל מספר המקומות אל מעבר ל-86 אלף, אך עם סיום התקנת המושבים החדשים כמות המקומות צפויה להגיע ל-84,567.

## מתקנים
האצטדיון מכיל 72,054 מקומות ישיבה ונחשב לגדול מבין אצטדיוני ארגנטינה. במהלך משחקי מונדיאל 1978 עמדה תכולת האצטדיון על 76,600 בזכות יציעי עמידה שבוטלו מאוחר יותר בשל תקנות בטיחות.
קומפלקס האצטדיון מכיל בנוסף גם מגרשי טניס, כדורסל וענפי ספורט נוספים. בנוסף, הקומפלקס כולל גם מגורים לשחקני מחלקות הנוער של ריבר פלייט, תיאטרון, מוזיאון וחנויות.

## שימושים נוספים
בנוסף לקיום משחקי כדורגל, האצטדיון משמש גם את נבחרת הרוגבי הארגנטינאית (המכונה "הפומות" - Los Pumas).
האצטדיון גם מארח קונצרטי מוזיקה גדולים.

## משחקי מונדיאל 1978

במהלך משחקי מונדיאל 1978 אירח האצטדיון 9 משחקים ביניהם משחק הפתיחה, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. המארחת ארגנטינה שיחקה 4 ממשחקיה במגרש בה זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע העולמי בכדורגל.

## גלריה

קובץ:Estadio Monumental 1970s.jpg
קובץ:Estadio Monumental Mundial 78.jpg
קובץ:002.Buenos Aires desde el cielo (Estadio de River).JPG
קובץ:Estadio Monumental.jpg
קובץ:Monumental stadium.jpg


## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון ב-Stadium Guide
* האצטדיון ב-World Stadiums

קטגוריה:אצטדיוני מונדיאלים
קטגוריה:מונדיאל 1978
קטגוריה:בואנוס איירס: אצטדיוני כדורגל
קטגוריה:בואנוס איירס: ספורט
אנטוניו וספוצ'יו ליברטי
קטגוריה:ריבר פלייט
קטגוריה:ארגנטינה: אצטדיונים ומתקני ספורט
טריוז פוספט איזומראז

**טריוז פוספאט איזומראז** (באנגלית Triose-phosphate isomerase, ראשי תיבות: TIM או TPI) הוא אנזים, שמקטלז את הריאקציה ההפיכה של דיהידרוקסיאצטון פוספאט (dihydroxyacetone phosphate) ודי-גליצראלדהיד-3-פוספאט (D-glyceraldehyde-3-phosphate).
לטריוז פוספאט איזומראז תפקיד חיוני ביצור יעיל של אנרגיה בגליקוליזה. אנזים זה מצוי כמעט בכל האורגניזמים החל מיונקים ועד חרקים וכלה גם בפטריות, בצמחים ובחיידקים. למרות הימצאותו הרחבה בכל עולם החי, למדע מוכרים חיידקים, אשר לא מבצעים גליקוליזה, כמו חיידקי אוראפלזמה אוראליטים (*Ureaplasma Urealyticum*), החסרים אנזים זה.

בבני אדם, מחסור בטריוז פוספאט איזומראז מתקשר לגרימת הפרעה נוירולוגית קשה, ששמה באנגלית הוא "Triose Phosphate Isomerase Deficiency".

הטריוז פוספאט איזומראז יעיל מאוד מבחינה קטליטית. הוא יכול לגרום לזירוז ריאקציה במהירות של פי מיליארד ויותר לעומת אותה ריאקציה אשר תתרחש בלעדיו. הריאקציה כה יעילה, עד כי היא מבוקרת רק על ידי קצב קישור הסובסטרט לאתר הפעיל של האנזים.
שמאל|ממוזער|250px|תצוגה תלת־ממדית של טריוז פוספאט איזומראז

## מבנה האנזים
טריוז פוספאט איזומראז הוא דימר בעל תת-יחידות זהות, כשכל תת-יחידה מורכבת מ-250 חומצות אמינו. המבנה המרחבי של תת-היחידה היחידה מכיל 8 סלילי אלפא הליקס (α-helix) חיצוניים (מסומנים בטורקיז ובאדום) ו-8 גדילי בטא מקבילים (parallel β-strands) פנימיים (מסומנים בסגול ובצהוב). מבנה משותף זה נקרא אלפא-בטא-ברל (αβ-barrel). צורת קיפול החלבונים של מבנה זה היא השכיחה ביותר מבין כל הצורות. האתר הפעיל של האנזים נמצא במרכז. שיירי חומצה גלוטמית מעורבים במנגנון הקטליטי. הרצף סביב האתר הפעיל נשמר בכל אנזימי הטריוז פוספאט איזומראז הידועים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:אנזימים
ביניש מינינברג

**בייניש מינינברג** (1 באפריל 1903, ניסן ה'תרס"ג – 1 בינואר 1996, ט' בטבת ה'תשנ"ו) היה אומן, מעצב וצייר ישראלי, שמרבית עבודתו בתחום ציור ועיטור קירות בתים ורהיטים.

## ראשית חייו
מינינברג נולד ביפו וגדל בבתי "מרכז בעלי מלאכה" ליד שכונת נווה שלום בתל אביב. אביו יהודה מינינברג היה אומן שהתמחה בעיטור קירות, והוא למד את מלאכתו ממנו. בתמונה המפורסמת משנת 1908 של הגרלת המגרשים לאחוזת בית, שצילם אברהם סוסקין על החולות באחוזת בית נראה הילד ביניש עומד על גבעת החול עם  מספר ילדים. לאחר גירוש תושביה היהודיים של תל אביב יפו עקב מאורעות מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחת מינינברג לאזור כפר סבא והתגוררה יחד עם מגורשים רבים במחנה אוהלים שהוקם בחורשת אקליפטוסים. עם סיום המלחמה וכיבוש הארץ על ידי הצבא הבריטי חזרה המשפחה לנווה-שלום. בשנת 1921 יזם אביו, יהודה מיניברג, שהיה מראשי מרכז בעלי מלאכה, יחד עם מנחם שיינקין, מתתיהו וינוקור ואחרים  את הקמת שכונת מרכז בעלי מלאכה, ובית המשפחה נבנה ברחוב שינקין 22. בחצר הבית נותרו עד היום שרידי בריכת הדגים שהייתה בזמנו עם מזרקה מאבן. אחרי תום מלחמת העולם הראשונה, למד בבצלאל.

## מינינברג כאומן וצייר בתים

בתחילת שנות ה-20 החל מינינברג לצייר ציורי קיר בבתי התושבים בתל אביב במסגרת העסק המשפחתי של אביו יהודה. במודעות שלהם בירחון "המלאכה" בשנים 1922 ו-1923 מופיע הכיתוב "ציור חדרים לפי האופנה האירופאית". מסמכים שנמצאו בעזבונו מעידים על כך שבשנת 1925 הוא ביצע מספר פעמים עבודות צביעה מיוחדות בבתי ציבור בחברון עבור אנשי המנדט הבריטי בירושלים.

מינינברג הרחיב את פעילותו למוצרי יודאיקה. בשנת 1928 הופיעו בירחון "הנגר" מודעות פרסום של "מכון לאומנות ארץ-ישראלית של מינינברג ובניו", המכון התחרה בעיקר במוצרי המזכרות הארץ -ישראליים בסגנון בצלאל שהיו עשויים עץ זית, ריקועי נחושת ורקמה מצוירים ומעטרים במוטיבים: תנ"כיים, מראות נופי הארץ, גמלים, רועים וצאן. בשנת 1929 הציגו בני משפחת מינינברג בתערוכת "יריד המזרח" בתל אביב את מוצרי מכון האומנות שלהם וזכו בפרס שני של מדליית כסף . המכון שכן בצריף (שקיים עד היום) בחצר בית המשפחה ברח' שינקין 22 בתל אביב, חנות נוספת הייתה ברח' נחלת בנימין. ה"מכון" פעל עד תחילת שנות ה-30 . בין השנים 1934 ל-1937 עבד כצבאי וצייר דקורטיבי במספר חברות רהיטים, בתל אביב וירושלים. ב-1938 עבר לביירות על מנת לעבוד בה כצייר רהיטים .

עם הקמת חיל האוויר הישראלי ב-1948 השתתף מיניברג בתחרות לבחירת סמל חיל האוויר ונבחר הסמל שלו מגן דוד משולב עם כנף. זהו היה סמל הכומתה הראשון של חיל האוויר שלימים הוחלף בסמל הנוכחי.

## כצייר

לאחר קום המדינה, עסק בציור וניהל סטודיו לציור ולמסגור ברמת גן ולימד ציור. ציוריו נעשו בסגנון שמן על בד וחלקם נמצאים בידי אספנים.

## חיים פרטיים

ב-1926 נישא מיניברג לרוזי (שושנה) לבית שפינדלר. לזוג היו שני ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* ציורים של מינינברג באתר המכירות הפומביות "מונטיפיורי"

## הערות שוליים

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מגורשי תל אביב
קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
מייקל סרה

ממוזער|220px|סרה, 2007
**מייקל אוסטין סרה** (באנגלית: **Michael Austin Cera**; נולד ב-7 ביוני 1988) הוא שחקן, מדבב, זמר-יוצר ומפיק קולנוע קנדי. נודע בזכות תפקידו בסרטים "סופרבאד - חרמן על הזמן", "ג'ונו", "האקסים של החברה שלי", ובסדרה "משפחה בהפרעה".

## ביוגרפיה
סרה נולד בברמפטון אונטריו שבקנדה ללינדה (לבית קוקמן) ממוצא בריטי והולנדי ולואיג'י סרה ממוצא סיציליאני-איטלקי. הוריו עבדו בחברת זירוקס. לסרה יש אחות בכורה, ג'ורדן, ואחות צעירה, מולי. הוא החל להתעניין במשחק לאחר שראה שוב ושוב את הסרט "מכסחי השדים" כשהוא חלה באבעבועות רוח בגיל שלוש. הוא למד בעל פה את כל הדיאלוגים והעריץ את השחקן ביל מארי. הוא למד אלתור בתיאטרון.

### קריירה
הופעתו הראשונה של סרה בטלוויזיה הייתה בפרסומת של מסעדת המזון המהיר "טים הורטונס" למחנה הקיץ שלהם. הופעתו בפרסומת הייתה ללא תשלום.

ב-2002 הופיע שיחק בסרט "וידויים של מוח מסוכן". דיבב בסדרות האנימציה "דובי ברנשטיין" ו"מגושרת". מ-2003 עד 2019 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה הקומית "משפחה בהפרעה".

ב-2005 הופיע בסרט הקצר "Darling Darling"; על השתתפותו בסרט זכה סרה בפרס שחקן השנה בפסטיבל סאן גיו אשר מתקיים בוורונה שבאיטליה.

סרה וחברו קלארק דאק מככבים בסדרה של סרטוני וידאו קצרים המועלים לאתרם. ב-2007 חתמו השניים על חוזה עם רשת CBS וכיכבו, ביימו והפיקו סדרה משלהם, "קלארק ומייקל", שיצאה במאי 2007. באותה שנה כיכב סרה בסרטים "סופרבאד - חרמן על הזמן" ו"ג'ונו"; על השתתפותו בסרטים אלו זכה סרה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע באוסטין בקטגוריית "תגלית השנה".

ב-2008 הופיע בסדרת הקומדיה "היסטוריה שתויה"; בנוסף שיחק בסרט "הלילה של ניק ונורה". ב-2009 קיבל מועמדות לפרס באפט"א בקטגוריית "תגלית השנה".

ב-2010 כיכב בסרט הנעורים "האקסים של החברה שלי" בתור סקוט פילגרים. ב-2013 שיחק בסרט הקומדיה "סוף.", וגילם את עצמו בגרסה מוקצנת.

בשנת 2017 שיחק בדרמה של אהרן סורקין "המשחק הגדול" ודיבב בסרט "סרט לגו באטמן" את דמותו של רובין.
בשנת 2018 שיחק בהפקה המחודשת של המחזה "גיבור הלובי*"* בתיאטרון ברודוויי שקיבלה שלוש מועמדויות בטקס פרסי הטוני וסרה בין היתר קיבל מועמדות לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה.

בשנת 2020 הוא השתתף בשלושה פרקים בסדרה "משטרה רפואית". ב-2023, הוא השתתף בפרק בסדרה "מראה שחורה".

### חיים אישיים
סרה פרטי מאוד לגבי חייו האישיים. בשנת 2016, אוברי פלאזה חשפה שהם יצאו במשך כ־18 חודשים לאחר צילומי הסרט "האקסים של החברה שלי" בשנת 2010, ואף שקלו להתחתן בנקודת זמן מסוימת. השניים נשארו חברים.

במרץ 2022, איימי שומר חשפה בטעות שלסרה יש ילד. מאוחר יותר באותו החודש, הוא גילה לעיתונות שהתינוק בן שישה חודשים, והוא חולק אותו עם אשתו הגרמנייה, נאדין. בפברואר 2024 הוא סיפר כי נולד לו בן שני. 

סרה מתגורר בברוקלין, ניו יורק.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* קלארק ומייקל, האתר הרשמי
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקנים ילדים קנדים
קטגוריה:מדבבים קנדים
קטגוריה:מוזיקאים קנדים
קטגוריה:זמרים-יוצרים קנדים
קטגוריה:בסיסטים
קטגוריה:סגל ניו יורקר
קטגוריה:קנדים ממוצא סקוטי
קטגוריה:קנדים ממוצא הולנדי
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1988
רו (פו הדב)

**רוּ** (באנגלית: **Roo**) הוא אחת מהדמויות בסדרת ספרי פו הדב, מאת א.א. מילן.
## ביוגרפיה
רו הוא גור קנגורו צעיר, חברו הטוב של פו הדב וחברו הטוב ביותר של טיגר. רו וקנגה, אימו, גרים יחדיו ליד חלקת החול, בצידו הצפון מערבי של יער ת"ק פרסאות, הלא הוא יער אשדון. מאוחר יותר, טיגר עובר לגור עימם.

רו מסתבך לעיתים קרובות בצרות, אך תמיד לומד מהן שיעור חשוב. הוא שמח ונלהב לגלות את ההנאות הקטנות של החיים. הוא סקרן, בדחן וניחן בגישה אופטימית ואוהבת כלפי העולם שסביבו. 

כשרו מדבר, הוא נוטה להשתמש בקריאות קולניות ונלהבות ולעיתים חוזר על דבריו כמו ילד קטן. הוא צעיר ואינו יודע קרוא וכתוב. עדות לכך היא כאשר הוא חותם לכריסטופר רובין במריחת צבע ואינו כותב את שמו.

בניגוד לשאר הדמויות בספר, לרו אין מאכל מועדף ואהוב. הוא אוכל לעיתים את הכריכים שאמו מכינה לו, והוא סולד מריחו של משקה הלתת, שאמו דורשת ממנו לשתות כ"תרופה מחזקת" לאחר הארוחות.

רו הוא הדמות הצעירה בספר, ובשל כך הוא גם מוצג כחיה הקטנה ביותר בסיפור (פרט לחבריו וקרובי משפחתו של ארנב ואלכסנדר החיפושית). עם זאת, הוא קרוב בגודלו הפיזי לחזרזיר, שכן קנגה לא מצליחה להבדיל בינו לבין חזרזיר כאשר חזרזיר קופץ לכיסה של קנגה במקום רו. 

באיוריו של ארנסט ה. שפרד רו קטן במעט מחזרזיר ואף קטן מספיק כדי ליפול לחור של עכבר, כאשר הוא מתאמן בקפיצותיו, וכדי לא להגיע לשלב הראשון במעקה של הגשר, בו משחקים משחק של זריקת מקלות למים.

כמו מרבית הדמויות בספרי "פו הדוב", דמותו של רו מבוססת על אחד מצעצועיו של כריסטופר רובין, בנו של א.א. מילן. באיוריו של שפרד מופיע רו כבעל פרווה חומה וזנב הפונה כלפי מעלה. בגרסת הסרטים המצוירים של וולט דיסני רו מתואר כבעל פרווה חומה, הלובש חולצה כחולה.

רו ואימו קנגה מופיעים לראשונה בפרק 7 בספר "פו הדב". הם חוזרים ומופיעים שוב בפרקים 8, 9 ו-10. בין הרפתקאותיו של רו: "חטיפתו" על ידי ארנב, הצטרפותו למסע לקוטב הצפוני, השתתפותו במסיבה לכבוד פו שעורך כריסטופר רובין, השתתפות במשחק המקלות על הגשר ובילוי משותף עם טיגר על העץ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דמויות ספרותיות 
קטגוריה:דמויות מפו הדב 
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:דיסני: דמויות
קטגוריה:קנגוריים בתרבות
סטיב סידוול

**סטיב סידוול** (באנגלית: **Steve Sidwell**; נולד ב-14 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.

## קריירה
סידוול היה חלק מקבוצת הנוער של ארסנל שזכתה בגביע האנגלי לנוער בשנים 2000 ו-2001. לאחר שהושאל למספר קבוצות, עבר לרדינג בינואר 2003. ב-2004 נבחר על ידי המגזין "Four Four Two" כשחקן הטוב ביותר באנגליה שלא משחק בפרמייר ליג.

סידוול הצטרף לצ'לסי ב-1 ביולי 2007, לאחר תום החוזה עם רדינג. שער הבכורה שלו בקבוצה היה ב-26 בספטמבר 2007, בניצחון 0-4 מול האל סיטי בסיבוב השלישי של גביע הליגה.

ב-10 ביולי 2008 חתם סידוול באסטון וילה לשלוש שנים. בשנת 2011 עבר לפולהאם. ב-9 ביוני 2014 חתם בסטוק סיטי לשנתיים. ב-25 בינואר 2016 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסוף העונה, וב-11 ביוני חתם בקבוצה באופן קבוע.

סידוול החמיץ את כל עונת 2017/2018 עקב פציעות, ובאוגוסט 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל וקיבל תפקיד מקצועי במחלקת הנוער של ברייטון.

## חיים אישיים
סידוול נישא לקריסטין ב-19 ביוני 2005. בנם הראשון נולד באפריל 2006, ולאחר שנתיים, ב-4 בדצמבר 2008, נולד בנם השני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברנטפורד
קטגוריה:כדורגלני בוורן
קטגוריה:כדורגלני ברייטון אנד הוב אלביון
קטגוריה:כדורגלני רדינג
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
גליקוליפיד

שמאל|ממוזער|250px|המבנה של גליקוליפידים
**גליקוליפידים** הם פחמימות המחוברות לליפידים. תפקידם הוא לספק אנרגיה. בנוסף, רצף המונומרים שלהם - חד-סוכר, משמש כסמן לזיהוי תאי.

הגליקוליפידים נוצרים, כששרשרת פחמימות נקשרת לפוספוליפידים על המשטח החיצוני של ממברנת התא. הפחמימות מצויות על המשטח החיצוני של כל ממברנות התאים האאוקריוטים.

הגליקוליפידים משתרכים משכבת הפוספוליפידים הכפולה לסביבה המימית בה נמצא התא, שם הם מתפקדים כאתר לזיהוי של מולקולות. כמו כן, הם עוזרים בשמירה על יציבות הממברנה. עוד הם משמשים כמחברים בין תאים לשם בניית רקמות.

## סוגים של גליקוליפידים
רשימה חלקית של גליקוליפידים:
*גנגליאוצידים (Gangliosides) - מהווים את הגליקוליפידים המורכבים ביותר של בעלי חיים. מכילים אוליגוסכרידים טעונים שלילית עם אחד או יותר שיירי חומצה סיאלית. יותר מ-40 סוגי גנגליאוצידים נתגלו עד היום, כשרובם נמצאים בתאי עצב.
*גליקופוספוספינגוליפידים (Glycophosphosphingolipids) - מהווים גליקופוספוליפידים מורכבים בפטריות (כולל בשמרים) ובצמחים. יכולים להכיל תרכובות מורכבות כמו הגנגליאוצידים הטעונים שלילית בבעלי חיים. קבוצת הראש של הגליקוליפיד מורכבת מסוכרים.
*גלקטוליפידים (Galactolipids)
*סולפוליפידים (Sulfolipids/SQDG)
*גליקוספינגוליפידים (Glycosphingolipids)
*צרברוזידים (Cerebrosides)
*גלקטוסרברוצידים (Galactocerebrosides)
*גלוקוסרברוצידים (Glucocerebrosides)
*גלוקוביקרנטיאוטים (Glucobicaranateoets)
*גלובוצידים (Globosides)
*סולפטידים (Sulfatides)

## ראו גם
* גליקופרוטאין
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ליפידים
פארק מונסורי

שמאל|ממוזער|250px|האגם בפארק מונסורי
שמאל|ממוזער|250px|קו הרכבת ההיקפית העובר בשטח הפארק.
**פארק מונסורי** (בצרפתית: **Parc Montsouris**) הוא פארק ציבורי ברובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת. הפארק, השוכן בגדה השמאלית של העיר, נפרש על פני 150,000 מ"ר ומעוצב בסגנון של גן אנגלי, שהיה פופולרי בשלהי המאה ה-19. הגן נהגה בתקופת הקיסרות השנייה בכוונה להעניק לפריזאים שטחים ירוקים בכל אחת מארבע נקודות היסוד: יער בולון במערב, פארק בוט-שומון בצפון, יער ונסן במזרח, ופארק מונסורי בדרום.

## היסטוריה
הברון אוסמן החליט על הקמתו בשנת 1860, כחלק מתוכנית ההתחדשות הגדולה של פריז, והפקיד את התכנון על המהנדס ז'אן-שארל אלפן. האתר שנבחר היה אזור המחצבות הישן, באזור מונסורי. פיתוח אזור המחצבות הציב מגוון בעיות. אזור זה שימש, לאחר סגירתו של בית הקברות של התמימים (cimetière des Innocents) כאזור קבורה.

הבעיה הטכנית העיקרית הייתה הקמתו של פארק מדרום לקו הרכבת פריז-סו (Sceaux), שקישרה את העיר עם דרום צרפת, וקו הרכבת ההיקפי של פריז באותה תקופה, פטי סנטור, וזאת תוך ייצוב אזור המחצבות.  

הבנייה החלה למעשה רק בשנת 1867, ונמשכה עד 1878. למרות זאת, נחנך הפארק בשנת 1869. המים באגם המלאכותי שבפארק הוזנו, באותה העת, מהאקוודוקט של ארקוי (Aqueducs d'Arcueil). ביום החנוכה התרוקן האגם, והמהנדס שהיה מופקד על הקמתו התאבד.

כיום פארק מונסורי הוא גן ציבורי ומתוחזק בידי שרותי השטחים הירוקים של עיריית פריז. הפארק תחום מדרום בסיטה האוניברסיטאית הבינלאומית של פריז (CIUP), ובשדרות ז'ורדן (boulevard Jourdan), ממנה שתי כניסות לגן, בצפון בשדרות רייל (avenue Reille), מהן שלוש כניסות לגן, במזרח ברחוב גזן (rue Gazan) ממנו שתי כניסות, ובמערב ברחוב ננסוטי (rue Nansouty).

מאגר המים שבחלקו הצפוני של הפארק מכסה את אתר הכניסה ההיסטורי לקטקומבות של פריז.

## הפארק בהיסטוריה של צרפת
[שמאל|ממוזער|250px|[שדה קרב בפארק מונסורי, שנת 1871]]
* בשנת 1871, בזמן שלטון הקומונה הפריזאית, היה הפארק אזור קרב.
* ב-23 באוקטובר 1897, אחד השחקנים הראשיים בפרשת דרייפוס, פרדיננד אסטרהאזי, נפגש בפעם האחרונה עם מקס וון שוורצקופן. מעט מאוחר יותר, בפארק מונסורי, שוחח בסודיות עם ארמן די פטי דה קלן (Armand du Paty de Clam), בתחפושת, שהבטיח לאסטרהזי את הגנתו.
* מלחמת העולם השנייה הביאה לפחות למותו של אדם אחד בפארק: החייל פייר דורן נהרג שם כתוצאה מפצצה (לזכרו ניצב גלעד בסמוך לאגם).

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיטקטורה סביב הפארק 
* תמונות של הפארק, מ-1900 עד היום 

קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:הרובע הארבעה-עשר של פריז
קרבוקסיפפטידאז

**קרבוקסיפפטידאז** הוא אנזים אשר מבצע הידרוליזה של קשר פפטידי הנמצא בקצה הקרבוקסילי של פוליפפטיד. בני אדם, חיות וצמחים מכילים סוגים רבים של קרבוקסיפפטידאזות בעלי תפקידים שונים, החל מקטבוליזם ועד לתהליכי עיבוד לאחר תרגום של חלבונים.

## תפקידים
הקרבופפטידאזות הראשונות שנחקרו היו אלה המעורבים בעיכול המזון (קרבופפטידאזות המופרשות מהלבלב).
עם זאת, רוב הקרבופפטידאזות הידועות אינם מעורבים בקטבוליזם; אנזימים אלה הם עוזרים ב'הבשלה' של חלבונים או לווסת תהליכים ביולוגים. לדוגמה, הביוסינתזה של פפטידים נוירואנדוקריניים (כגון אינסולין) דורשת קרבופפטידאז. הקרבופפטידאזות הן בעלי תפקיד גם בקרישת הדם, ייצור פקטורי גדילה, ריפוי פצעים, רבייה, ותהליכים רבים אחרים.

## סיווג
קרבוקסיפפטידאז הוא שם למשפחה של אנזימים המשתייכים למשפחת העל של פפטידאזות: אנזימים המזרזים ריאקציות הידרוליזה. קיימים, לפחות שתי אפשרויות לסווג את האנזימים המשתייכים למשפחת הקרבוקסיפפטידאזות לתתי משפחות:
### לפי מנגנון האתר הפעיל
קרבוקסיפפטידאזות בדרך כלל מסווגות לתתי משפחות על סמך המנגנון הקטליטי שלהן.
***מטאלו-קרבופפטידאזות** - אנזימים המשתמשים במתכת אחת בתוך האתר הפעיל.
***סרין-קרבופפטידאזות** - אנזימים המשתמשים בחומצה האמינית סרין באתר הפעיל. 
***ציסטאין-קרבופפטידאזות** - אנזימים המשתמשים בציסטאין באתר פעיל.

### לפי העדפת סובסטרט
מערכת סיווגים אחרת מתייחסת להעדפת הסובסטרט של אנזימים אלה:
***קרבוקסיפפטידאז A** - קרבוקסיפפטידאזות שיש להן סלקטיביות גבוהה להידרוליזה לפני חומצות אמינו שמכילות קבוצות שייר אליפטיות או ארומטיות.
***קרבוקסיפפטידאז B** - קרבוקסיפפטידאזות שיש להן סלקטיביות גבוהה להידרוליזה לפני חומצות אמינו שמכילות קבוצות שייר בסיסיות, כלומר אלה המכילות מטען חיובי (ארגינין, וליזין).

## שפעול
חלק, אבל לא כל הפפטידאזות, מיוצרות בהתחלה כאנזים לא פעיל (זימוגן), צורה מקדימה זו נקראת גם **פרו**קרבוקסיפפטידאז.
לדוגמה, קרבוקסיפפטידאז A  מהלבלב מסונתז כזימוגן לא פעיל, הקרוי פרוקרבופפטידאז A, ההופך לאנזים הפעיל באמצעות האנזים אנטרופפטידאז. מנגנון זה מבטיח שהחלבונים התאיים, בתאים שבהם מיוצר פרוקרבופפטידאז A, אינם מתעכלים בעצמם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנזימים
קטגוריה:ביוכימיה
התזמורת הסימפונית של יוסטון

ממוזער|300px|"אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה" במרכז יוסטון
**התזמורת הסימפונית של יוסטון** (באנגלית: **Houston Symphony**) היא תזמורת סימפונית מקצועית, היושבת דרך קבע ביוסטון, טקסס. מאז 1966 מופיעה התזמורת ב"אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה" במרכז יוסטון.

הקונצרט הראשון של ההרכב, שיהיה בעתיד לתזמורת הסימפונית של יוסטון, התקיים ב-21 ביוני 1913, בתמיכת הנדבנית תושבת יוסטון, אימה הוג. בתחילה מנתה התזמורת רק 35 נגנים במשרה חלקית, אך על אף ממדיה הקטנים, הן בשיעור קומה והן בתקציב, זכו התזמורת ומנצחה הראשון, ז'וליאן פול בליץ, לתגובה חיובית והמשיכו להופיע. בליץ ניצח על התזמורת עד 1916 ואחריו פול ברז'ה, עד שהתזמורת התפרקה ב-1918.

התזמורת התגבשה מחדש ב-1930, עדיין כהרכב מקצועי למחצה, וכעבור שנה הגישה עונת קונצרטים מלאה ראשונה בניצוחו של אוריאל נספולי. באביב 1936 הייתה האגודה הסימפונית באופן רשמי לתזמורת הסימפונית של יוסטון. ארנסט הופמן החל אותה שנה בכהונתו בתמיכה מוגברת מן האגודה והתחיל לשכור נגנים מקצועיים. התזמורת המשיכה להתרחב בעשורים הבאים, והחוזה הראשון שלה ל-52 שבועות נחתם בשנת 1971. כיום היא נחשבת לאחת התזמורות החשובות בארצות הברית. התזמורת הופיעה או באודיטוריום העירוני או באולם המוזיקה עד בנייתו, בשנת 1972, של אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה. בשנת 2001 איבדה התזמורת כלי נגינה, תווים וארכיבים בשווי מיליוני דולר כשהסופה הטרופית אליסון הציפה את קומת המרתף של ג'ונס הול. בשנת 2003 שבתו הנגנים במשך 24 ימים וההסכם שהושג לבסוף כלל קיצוץ בשכר הנגנים וצמצום בגודל התזמורת
.

בשנת 2022 נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי יוראי ואלצ'וחה מסלובקיה.

## מנהלים מוזיקליים
* ז'וליאן פול בליץ (1913 - 1916)
* פול ברז'ה (1916 - 1918)
* התזמורת בפירוק (1918 - 1930)
* אוריאל נספולי (1931 - 1932)
* פרנק סנט לג'ר (1932 - 1935)
* ארנסט הופמן (1936 - 1947)
* יפרם קורץ (1948 - 1954)
* פרנץ פריצ'אי (1954 הפסיק באמצע העונה)
* תומאס ביצ'ם (1954)
* לאופולד סטוקובסקי (1955 - 1961)
* ג'ון ברבירולי (1961 - 1967)
* אנדרה פרווין (1967 - 1969)
* לורנס פוסטר (1970 - 1979)
* סרג'יו קומיסיונה (1980 - 1988)
* כריסטוף אשנבאך (1988 - 1999)
* הנס גראף (2001 - 2013)
* אנדרס אורוסקו-אסטרדה (2014 - 2022)
* יוראי ואלצ'וחה (2022 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יוסטון
יוסטון
קטגוריה:יוסטון
קטגוריה:טקסס: להקות
יהודה רסלר

**יהודה רסלר** (נולד ב-1939) הוא עורך דין ישראלי שהתפרסם כמי שהביא לשידורי הטלוויזיה בשבת בישראל, וכמי שנאבק עשרות שנים באמצעות עתירות לבג"ץ נגד אי גיוסם של בני ישיבות לצה"ל.

## ביוגרפיה
רסלר נולד בגליציה שהייתה בריבונות פולין. בגיל 3 הגיע ארצה במסגרת עליית ילדי טהראן, לאחר שהוריו נמלטו עמו לסיביר. משפחתו התיישבה בתל אביב, ואביו פתח שני בתי קפה ידועים - "קפה מילאנו" ו"קפה אוסלו" בצפון תל אביב, שנפתחו מספר שנים לאחר שסגר בית קפה נוסף שהיה ברשותו בשם "קפה רסלר". רסלר, רב-סרן במילואים, למד משפטים, והוסמך לעריכת דין, בעל משרד עורכי דין בתל אביב.

בריאיון עיתונאי סיפר רסלר כי אביו שפתח את בתי הקפה בשבתות, התמודד במאבקים נגד פקחים שהרבו לקנוס אותו על כך. מלחמותיו של אביו נגד הפקחים הולידו אצלו את הרצון להיאבק בנושאי דת ומדינה. העתירה הראשונה שהגיש לבג"ץ הייתה ערעור על פסיקה נגד תחנת הדלק יזראמקס שהייתה פתוחה בשבת, והורשעה על בסיס חוק העזר העירוני לרמת גן. בג"ץ קיבל את עתירת לקוחו בפסק דין תקדימי שקבע כי תחנת דלק איננה חנות ולכן לא חל עליה חוק העזר העירוני האוסר על חנויות לפתוח בשבת. מאז נקשר שמו בסדרת מאבקים שניהל בנושאים הקשורים לענייני דת ומדינה:
* **[[גיוס חרדים לצה"ל|גיוס בני ישיבות]]** – ב-1981 הגיש בג"ץ ראשון כנגד אי-גיוסם של בני הישיבות לצה"ל. (הוא לא היה הראשון, וקדם לו בג"ץ בקר מ-1970, שהוגש בעצתו של רסלר על ידי ידיד משפטן). תביעתו הראשונה נדחתה על הסף, מאז ובמשך 26 שנים עתר מדי כמה שנים לבג"ץ, לפעמים לבד, ולפעמים יחד עם אחרים, כמו התנועה לאיכות השלטון, במטרה להביא לגיוס בני הישיבות. בעקבות המאבק נחקק חוק טל המסדיר את אי-גיוסם של בני הישיבות לצה"ל, והוא המשיך להילחם בבג"ץ גם נגד חוק זה. עקב עתירתו לבג״ץ ב-2024, בג״ץ פסק כי חובה על בחורי ישיבות להתגייס וביטול התקצוב לישיבות שתלמידיהן אינם מתגייסים.
* **[[הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת|טלוויזיה בשבת]]** –  ב-1969 שידרה הטלוויזיה (הערוץ הראשון) רק בימי חול, עקב הסכם קואליציוני בין ממשלת גולדה מאיר למפד"ל. רסלר עתר לבג"ץ בתביעה להורות לרשות השידור לשדר בשבת, אך נדחה בנימוק שאין ברשותו מקלט טלוויזיה ולכן אין הוא נפגע ישירות ממדיניות השלטונות. הוא צרף אליו את גיסו, אשר היה לו מקלט, וביום שישי בשעות בין הערביים הגיעו לירושלים, לביתו של השופט צבי ברנזון שהיה שופט תורן. לאחר דיון של שלוש שעות בביתו – הוציא ברנזון צו מניעה כנגד האיסור לשדר בשבת.
* **[[שעון הקיץ בישראל]]** - רסלר היה שותף לפחות באחת העתירות לחייב את שר הפנים להפעיל שעון קיץ בישראל.

רסלר מרבה להתמקד במשפטים בעלי אופי ציבורי, אך מוכר בציבור גם בזכות היותו פרקליטם של אישים מפורסמים כמו דוד אפל. ב-2007 התפרסם כעורך דינה של א', המתלוננת הראשית בפרשת הנשיא משה קצב.

רסלר מנהל את משרדו מבית מגורים בשדרות דוד המלך בתל אביב וגר במגדלי אקירוב ברחוב פנקס בתל אביב.

משנת 2008 הסתבך רסלר בחובות ואף הורשע בהתנהגות שאינה הולמת את מקצוע עריכת הדין, ובעבירות של הפרת חובת נאמנות ומסירות ללקוח, ונגזר עליו עונש של השעיה ל-12 חודשים על תנאי, לתקופה של 3 שנים.

בשנת 2014 הסתבך בחובות, ונדרש לפנות את משרדו לשם כיסוי חובותיו. בפברואר 2016 הורשע בדין משמעתי בגנבת כספי לקוחות והושעה לארבע שנים. בהמשך השנה התקבל הערעור שהגיש רסלר על הרשעתו בדין המשמעתי, ובוטל עונש ההשעיה אשר מעולם לא נכנס לתוקף.

בתו, סיגל זכאי רסלר, היא שופטת, שמונתה באוקטובר 2015 לסגנית נשיא בתי משפט השלום מחוז תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילדי טהראן
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:מורשעים בדין משמעתי בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
טריירים

**טֵרִיֵּרִים** (בצרפתית עתיקה: **Chien Terrier** - כלב טרייר, מלטינית של ימי הביניים: **Canis Terrarius** - כלב האדמה/השדה) הם קבוצת גזעים של כלבי ציד קטנים עד גדולים. בעבר הם שימשו לציד לוטרות, גיריות וחיות בר קטנות אחרות. הטריירים נחשבים לכלבים המתאימים לגידול בדירה, מכיוון שפרוותם בדרך כלל קצרה וזיפית ונושרת במידה מועטה או שאינה נושרת כלל. מרבית גזעי הטרייר דורשים טיפוח הכולל סירוק הפרווה אחת ליום ותספורות שונות, אשר לעיתים מוכתבות על ידי תקן הגזע. 

## מקורם
רוב כלבי הטרייר הגיעו מבריטניה (על אף שיש יוצאי דופן). הטריירים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: כלבי ציד קטנים של חיות בר וטריירים גדולים יותר. 

## אופי
[ממוזער|[קאירן טרייר]]
לטריירים אופי ידידותי אך עקשן. הטריירים טובים גם ככלבי שמירה, בעיקר בזכות עברם והם גם ידועים ככלבי משפחה.

רוב הטריירים הקטנים מסוגלים לרדוף אחרי טרפם בזכות חוש ריחם המפותח. הם נחשבים לכלבים נחושים אשר לא יוותרו על טרפם. הם עשויים אף לזחול לתוך מחילות מתחת לאדמה (כמו גזעי הספנייל), ולהרוג שם את טרפם. 

## הגזעים
הטריירים הבולטים הם: איירדייל טרייר, בול טרייר, ג'ק ראסל טרייר, פארסון ראסל טרייר, אמריקן פיטבול טרייר, טרייר סקוטי, טרייר אמריקאי חסר שיער, פוקס טרייר (ששמו מעיד על ייעודו – ציד שועלים), בורדר טרייר, יורקשייר טרייר וקאירן טרייר.

## גלריה

קובץ:Staffordshire Bull Terrier "Chaman".jpg|סטאפורדשייר בול טרייר
קובץ:Kerry Blue Terrier Kelly with Russell.JPG|קרי בלו טרייר
קובץ:West Highland White Terrier Krakow.jpg|וסט היילנד וייט טרייר
קובץ:Elias1červen2006.jpg|פוקס טרייר זיפי
קובץ:Yorkshire teriery 522.jpg|יורקשייר טרייר
קובץ:Airedale Terriers Flickr.jpg|איירדייל טרייר
קובץ:Smooth Jack Russell Terrier.jpg|ג'ק ראסל טרייר
קובץ:American hairless terriers in Israel.jpg|טרייר אמריקאי חסר שיער
קובץ:Patrick the Smooth Fox Terrier.jpg|פוקס טרייר חלק
קובץ:Irish terrier.JPG|טרייר אירי זיפי


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גזעי כלבים
בפטיסטריום

[ממוזער|[הבפטיסטריום של פירנצה]]
באדריכלות כנסייתית, **בפטיסטריום** (בלטינית: **baptisterium**) הוא מבנה המיועד לקיום טקסי הטבלה בנצרות. צורתו האופיינית של המבנה (צורה מעגלית או צורת מצולע - לרוב מתומן) התפתחה עקב שימושו של המבנה ובנייתו סביב אגן הטבלה מרכזי.
הבפטיסטריום יכול להיות חלק ממבנה של כנסייה או קתדרלה, או מבנה נפרד הנבנה סמוך אליהם. 

הפאר של מבנים אלה שנבנו באירופה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס מראה את חשיבות טקס ההטבלה בנצרות הקתולית.

## היסטוריה
המבנה הראשון שנבנה במטרה לשמש כבפטיסטריום הוא הבפטיסטריום של הלטראנו בארמון הלטראנו שברומא. מבנה זה היה מתומן, והיווה השראה למבנים מאוחרים יותר שנבנו. במרכז המבנה היה אגן ההטבלה, בו טבלו המוטבלים שלוש פעמים. שלוש מדרגות הובילו מרצפת המבנה אל רצפת אגן ההטבלה.
מבני אגן ההטבלה עוטרו לרוב באיורים או פסיפסים המתארים את חייו של יוחנן המטביל.

הבפטיסטריום של ארמון הלטרן ניזון מאגם תת-קרקעי סמוך, ושימש את האפיפיור. בהשפעת מבנה זה נבנו בפטיסטריומים רבים בשלהי האימפריה הרומית וראשית ימי הביניים באתר מעיינות טבעיים (שהיו לרוב אתרי פולחן פגניים, ושימוש זה אפשר ניצול של "קדושת" האגם בקרב תושבי המקום מחד, ו"חיסולו" של אתר פגני מתחרה מאידך).

בשלהי האימפריה הרומית, טקסי הטבילה נערכו בנוכחות קהל רב אשר נדרש להיטבל לאחר התנצרותם - וזאת בשל הנוהג לערוך את הטבילה שלוש פעמים בשנה בלבד, בנוכחות הבישוף. רק במאה ה-9 התרבו טקסי טבילת תינוקות (לעומת טקסי הבוגרים) ופחת מספר הבפטיסטריומים שנבנו.
ממוזער|שמאל|הבפטיסטריום של ארמון הלטראנו

בתקופה שבין אירוע טבילה אחד למשנהו, נהגו לחתום את דלתות המבנה בחותם הבישוף, וכך לפקח על הטקסים שנערכו (ואשר לרוב נדרש תשלום עבורם).

חלק מהבפטיסטריומים נבנו בחלוקה לאגף גברים ואגף נשים.

בניגוד לכנסיות בה נערכו טקסי קבורה, מועצת אוקסר אסרה בשנת 578 על קבורה בתוך בפטסטריומים, אף שבפועל נערכו קבורות כאלה - ארכיבישופים רבים מקנטרברי נקברו בבפטיסטריום שבעיר.

## ראו גם
* אדריכלות הרנסאנס
* אדריכלות ימי הביניים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אדריכלות כנסייתית
קטגוריה:טבילה לנצרות
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20

**אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20** (בספרדית: **"Campeonato Sudamericano Sub-20 "Juventud de América**), מוכרת גם בשם **אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל לנוער**, הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פדרציית הכדורגל הדרום אמריקאית CONMEBOL בו משחקות נבחרות הכדורגל עד גיל 20 של אמריקה הדרומית.
הטורניר משמש בנוסף גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 משנת 1977 וכמוקדמות משחקי הכדורגל במשחקים האולימפיים משנת 2007.

## היסטוריה
הטורניר הראשון נערך בוונצואלה בשנת 1954 והשתתפו בו נבחרות הכדורגל עד גיל 19. המשחקים שוחקו במתכונת זו עד 1977 (הטורניר השמיני שהתקיימו בוונצואלה בפעם השנייה בתולדותיה) אז הוחלט על העלאת תקרת הגיל ל-20. במסגרת השינוי הפכה התחרות גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכו לראשונה ב-1977.

## מתכונת המשחקים

התחרות כוללת **שני שלבי בתים** בו משתתפות עשר הנבחרות הרשומות ב-CONMEBOL.
ב**שלב הבתים הראשון** מחולקות הנבחרות לשני בתים של חמש נבחרות מהן עולות שלוש נבחרות ל**שלב בית הגמר** המשוחק בשיטת ליגה בת סיבוב משחקים אחד.
האלופה נקבעת בתום שלב הגמר ויחד איתה מעפילה הנבחרת שסיימה במקום השני לגביע העולם ולמשחקים האולימפיים (כל תחרות שנייה שכן התחרות נערכת אחת לשנתיים בעוד שהמשחקים האולימפיים נערכים אחת לארבע שנים) ואילו הנבחרת שסיימה שלישית מעפילה רק למשחקי גביע העולם לנוער.

## האלופות
נבחרת ברזיל היא שיאנית הזכיות עם 12 זכיות בתואר. היא מקדימה את נבחרת אורוגוואי לה 7 זכיות כשהאחרונה הייתה בשנת 1981.
בשנים האחרונות המתחרה העיקרית של ברזיל היא נבחרת ארגנטינה לה 4 זכיות בתואר שמתוכן 3 מאז שנת 1997. שלוש נבחרות אלו נחשבות לנבחרות המצליחות בתולדות הכדורגל הדרום אמריקאי. בנוסף לשלושתן זכו גם נבחרת קולומביה (2 זכיות) ונבחרת פרגוואי (זכייה אחת).
*נבחרת ברזיל - 12 זכיות (1974, 1983, 1985, 1988, 1991, 1992, 1995, 2001, 2007, 2009, 2011, 2023)
*נבחרת אורוגוואי - 7 זכיות (1954, 1958, 1964, 1975, 1977, 1979, 1981)
*נבחרת ארגנטינה - 5 זכיות (1967, 1997, 1999, 2003, 2015)
*נבחרת קולומביה - 3 זכיות (1987, 2005, 2013)
*נבחרת פרגוואי - זכייה אחת (1971).

## הטורנירים

מהטורניר הבא בשנת 1977 הועלתה תקרת הגילאים מ-19 ל-20.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תחרויות כדורגל לנבחרות לאומיות
קטגוריה:תחרויות כדורגל באמריקה הדרומית
קטגוריה:תחרויות כדורגל לנוער וצעירים
אלקטרופורזה אלכסונית

שמאל|ממוזער|250px|אלקטרופורזה אלכסונית
**אלקטרופורזה אלכסונית** (באנגלית :**diagonal electrophoresis** ) היא סוג של אלקטרופורזה המאפשרת בידוד וריצוף פפטידים המכילים קשרים דיסולפידיים. אלקטרופורזה מוגדרת כתנועה של חלקיקים המפוזרים באופן יחסי בנוזל, תחת השפעה של שדה חשמלי. החלקיקים ינועו במהירויות שונות, בהתאם למטענם וליכולת הדיפוזיה שלהם בנוזל. באלקטרופורזה אלכסונית נחתכים הפפטידים ללא פירוק קשרים דיסולפידיים ומורצים בציר אחד, ולאחרי כן נחתכים גם הקשרים הדיסולפידיים והפפטידים מורצים בציר השני, ובצורה זו ניתן לזהות פפטידים שקשורים בקשר דיסולפידי.

## מבוא
כדי להבין מבנה תלת־ממדי של חלבון מסוים יש קודם לדעת את הרצף של חומצות האמינו המרכיבות אותו, או את המבנה הראשוני. הרצף הראשוני קובע את המבנה השלישוני של החלבון ועל מנת להשלים את הבנת מבנה החלבון, יש לקבוע את מיקומם של הקשרים הדיסולפידיים המקוריים על החלבון במבנהו התלת־ממדי. קשרים אלה מייצבים ותורמים למבנה חשוב זה. ניתן להשיג מידע על הקשרים הדיסולפידיים באמצעות אלקטרופורזה אלכסונית, שיטה באמצעותה ניתן לבודד ולרצף פפטידים המכילים קשרים כאלה.

## שיטת העבודה
ראשית חותכים את החלבון בתנאים אשר בהם לא מתפרקים הקשרים הדיסולפידיים. תערובת הפפטידים מוספת לקצה אחד של דף נייר ונותנים להם לנוע בצורה אופקית בתוך הנוזל. בסיום התהליך הדף נחשף לאדים של חומצה פרפורמית אשר מפרקת קשרים דיסולפידיים והופכת אותם על ידי חמצונם לשיירים של חומצה ציסטאית. פפטידים אשר היו קשורים בקשרים דיסולפידיים במקור, עכשיו חופשיים ויותר חומציים בגלל היווצרות הקבוצה החומצית שעליהם.

תערובת זו עוברת אלקטרופורזה שוב ובאותם התנאים, אך הפעם בצורה אנכית. הקצב ויכולת התנועה של הפפטידים אשר לא היו קשורים בקישרי דיסולפיד לא ישתנו. לכן הם יהיו מסודרים בקו ישר אלכסוני בתום התהליך. בניגוד אליהם הפפטידים אשר נוצרו אחרי פירוק הקשרים הדיסולפידיים, אלה המכילים חומצה ציסטאית, ינועו בדרך כלל באופן שונה מאשר היו נעים אילו היו מחוברים לפפטיד נוסף בקשר דיסולפידי. כתוצאה מכך הם לא יהיו על האלכסון. את הפפטידים אשר חרגו מהאלכסון ניתן לבודד, לרצף ולמצוא את המיקום של קשרי הדיסולפיד בהם.

## ראו גם
* אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שיטות חלבונים
כפר זוהרים

**כפר זוהרים**, הוא כפר נוער המיועד לנוער בסיכון מבית חרדי.

הכפר שוכן קילומטר וחצי דרומית-מערבית למושב נחושה שבחבל עדולם, היישוב הדרומי ביותר במועצה האזורית מטה יהודה.

## היסטוריה

הקמת הכפר החלה בשנת 1990 ביוזמת כוכבי שמש וסעדיה מרציאנו ממייסדי הפנתרים השחורים, כמוסד טיפולי בשם "כפר זוהרים" על שמו של הזמר זוהר ארגוב שהתמכר להרואין ולסמים קשים ובסופו של דבר התאבד. לצורך הקמתו גייסו תרומות וקיבלו סיוע מהרשות הלאומית למלחמה בסמים, תכנון הכפר נעשה בהתנדבות בידי קבוצה של אדריכלים. תחילה הוקמו במקום רק אוהלים. ב-6 בנובמבר 1990 נערך בבנייני האומה בירושלים מופע התרמה בו השתתפו בהתנדבות אמנים רבים, בהם בנו של ארגוב, גילי ארגוב, שימי תבורי, ישי ונתי לוי, אלי לוזון, סמיר שוקרי וג'קי מקייטן.

בספטמבר 1991 ערך הזמר היווני יורגוס דאלארס הופעה בירושלים, שאת הכנסותיה תרם להקמת הכפר.

בשנת 1993 החלה הקמת מבני הקבע בכפר, לאחר שהתקבלה תרומה מאיש העסקים אריה גנגר.

לאחר כמה שנים לא מוצלחות הועבר הניהול לעמותת מתנדבים בשם "רמות יהודה". שמו של המקום שונה ל"רמות יהודה-זוהרים". במקום התגוררו כ-80 מטופלים, במסגרת טיפול שנמשך שנה וחצי. בכפר פעל גם מרכז חירום לטיפול מיידי במכורים לסמים בסכנת חיים, המרכז פעל עד לשנת 2011 ונסגר בשל מצוקה תקציבית.

ב-2011 נעשתה פניה לרב יצחק דוד גרוסמן שהסכים לשקם את העמותה תוך כדי החלפת חברי ההנהלה וגיוס תרומות להצלת המקום וזאת על מנת להופכו לכפר נוער לילדים מבתים חרדיים שנפלטו ממסגרות חינוכיות. שם המקום חזר להיות כפר זוהרים.

כפר הנוער לנוער חרדי בסיכון שם לו למטרה גם את ההיבט השיקומי של הנערים, חידוש הקשר עם משפחותיהם וגם את ההיבט הלימודי-אזרחי, הכוונה לתעודת בגרות מלאה וגיוס לצה"ל.

מוטי רוזנבלום יצר את הסרט "להיות נקי" על הכפר בהיותו מרכז שיקום לנפגעי סם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים
7. רצח משה צברי באזור כפר זוהרים, מוזכר בחדשות 13. https://youtu.be/ikNCAS8j2Do

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1992
קטגוריה:יישובים בשפלת יהודה
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:כפרי נוער
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: חינוך
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:חינוך חרדי
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:חבל עדולם
עאדל מנאע

**עאדל מנאע** (בערבית: **عادل مناع**; נולד ב-20 באוקטובר 1947) הוא היסטוריון וחוקר בולט של החברה הערבית בישראל.

מנאע נולד בכפר מג'ד אל-כרום. הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה איסלאמית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון. פרסם במהלך השנים מספר רב של ספרים ומאמרים בנושא בערבית, בעברית ובאנגלית. במשך שנים עמד בראש המרכז לחקר החברה הערבית בישראל שבמכון ון ליר. בשנת 2009 מונה לתפקיד מנהל המכון להכשרת מורים ערבים בבית ברל.

לצד פעילותו האקדמית, פעיל מנאע בשורה של ארגוני החברה האזרחית, ובין היתר הוא חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.

## ספרים שפרסם
* **מברוכ - תרבות החתונה הערבית בישראל**, הוצאת המרכז לחקר החברה הערבית בישראל
* **הפלסטינים במאה העשרים - מבט מבפנים**, הוצאת ערמוני
* **[https://jerusaleminstitute.org.il/publications/פלסטינים-ישראלים-בירושלים/ שוליות כפולות - פלסטינים ישראלים בירושלים]**, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 1998
* **נכבה והישרדות - סיפורם של הפלסטינים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948–1956**, הוצאת מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017

## לקריאה נוספת
* מג'ד אל-כרום

## קישורים חיצוניים
* הדף של עאדל מנאע, באתר מכון ון-ליר, ירושלים 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערבים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:מג'ד אל-כרום: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
פופרד

**פופרד** (בסלובקית: **Poprad**; בהונגרית: **Poprád**; בגרמנית: **Deutschendorf**) היא עיר בת כ-55,000 תושבים (2006) בצפון סלובקיה למרגלות הרי טאטרה הגבוהים בסמוך לגבול עם פולין. זו העיר הגדולה במחוז ספיש (Spiš, ציפס בפי הגרמנים) והעיר העשירית בגודלה בסלובקיה.

לעיר מרכז היסטורי המהווה אבן שואבת לתיירים ונמל תעופה בינלאומי.

## היסטוריה

העיר פופרד הנוכחית מורכבת ממספר עיירות סמוכות שהוקמו באמצע המאה ה-13 על ידי מהגרים גרמנים שהגיעו לממלכת הונגריה. עיירות אלו כוללות את מטיובצה, ספיסקה סובוטה, ויילקה, פופרד וסטרזה פוד טטרמי. הגדולה שבעיירות הייתה ספיסקה סובוטה ששמרה על הבכורה עד סוף המאה ה-19. בשנת 1412 הועברו עיירות אלו ביחד עם עוד עיירות בסביבה שהרכיבו ביחד את חבל ספיש, לידי פולין לאחר ששועבדו לחוב של ממלכת הונגריה שלא שולם. עד שנת 1769 היוו העיירות מובלעת של שלטון פולני בתוך ממלכת הונגריה. בשנת 1769 לאחר שהבינה שפולין חלשה מכדי להתנגד והולכת להיות מחולקת, השתלטה ממלכת הונגריה על חבל ספיש. לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, התעורר שוב מחלוקת לגבי השליטה בחבל שפיץ. פולין דרשה את החזרת החבל אך צ'כוסלובקיה שצבאה שהה באזור סרבה. החלטת המעצמות הייתה למסור חמש שישיות מהשטח, כולל את עיירות פופרד, לידי צ'כוסלובקיה. העיירות יושבו באותה תקופה בעיקר על ידי צאצאי מהגרים גרמנים (ציפסרים) וחיילים הונגרים משוחררים.

## קהילה יהודית

הקהילה היהודית בפופרד נוסדה בשנת 1867. בשנת 1906 נבנה בניין בית הכנסת בסמוך למרכז העיר. ב-25 במרץ 1942 יצאה רכבת הגירוש הראשונה של יהודי סלובקיה מתחנת פופרד למחנה המוות אושוויץ. הרכבת שיצאה באותו יום הובילה כ-1,000 נערות וצעירות יהודיות. רוב הטרנספורטים של יהודי סלובקיה לאחר מכן יצאו באופן דומה מפופרד. רוב יהודי פופרד שולחו לאושוויץ בימי השואה ונשמדו. כיום מוצב במקום לוח זיכרון ליד תחנת הרכבת פופרד-טטרי. בניין בית הכנסת משמש היום כבית דפוס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אחרי מות, קדושים אמור

**אחרי מות, קדושים אמור** הוא פתגם עממי המשקף נורמה שלפיה לאחר מותו של אדם אין לדבר בגנותו, ויש לעסוק רק במעלותיו. הביטוי נוצר מסמיכותן של שלוש פרשות רצופות בספר ויקרא: אחרי מות, קדושים, אמור. אפשר לפרש אמירה זו כנשענת על אותו טעם של מורא מפני המוות ומפני רוחות המתים.

אפשרות אחרת לקריאת הפתגם היא בדרך אירונית: אחרי המוות, גם האדם הפשוט ביותר הופך לקדוש וצדיק ואין מדברים בו סרה.

מנדלי מוכר ספרים כתב על מנהג זה:

פתגם דומה בלטינית:
 ("על המתים אל תשמיע אלא שבחים") ,או,  ("על אודות מתים – או בחסד או לא כלום"). לפתגם הלטיני קדם פתגם יווני דומה, המופיע בספרו של דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים".

היהדות רואה מצווה בהספד המת, ואמירת שבחים לאחר מותו, אך כתוב בהלכה ובספרי הקבלה שאין לשבח את המת יותר מדי, משום שהנשמה מתייסרת בשמיים, בשומעה שבחים שלא מגיעים לה.
יש השוללים נורמה זו, ומציבים מולה את הדבקות באמת. גישה זו מופיעה בדברי וולטר:

דוגמה להתנגדות לנורמה מצויה גם בדברים של יוסי ביילין לאחר מותו של בנימין בן-אליעזר. ביילין אמר, בין היתר, "אני לא מוכן להצטרף לאחרי מות קדושים, בעיני הוא היה הפוליטיקאי הכוחני, הדורסני, הוא היה הפוליטיקאי שלא היה צריך להיות מועמד של מפלגה כמו מפלגת העבודה לנשיאות".

## לקריאה נוספת
* גדליה אלקושי, **אוצר פתגמים וניבים לאטיניים**, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"ט, עמ' 137.

## קישורים חיצוניים
* 
*עליזה בלוך, "אחרי מות קדושים אמור? (יוטיוב)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
פופוניה

שמאל|ממוזער|250px|פרי
**פופוניה** (שם מדעי: *Bactris gasipaes*) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו. 

עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים:
באנגלית: peach-palm or pewa (טרינידד וטובגו), peyibay(e), ו-pejivalle. בספרדית: pejibaye (בקוסטה ריקה וניקרגואה), chontaduro or chantaduro (בקולומביה ואקוודור), pijuayo (בפרו), pijiguao (בוונצואלה), tembé (בבוליביה), pixbae (יש לבטא: pibá) (בפנמה), ו-cachipay (בקולומביה). בפורטוגזית: pupunheira (העץ), and pupunha (הפרי) (בברזיל). 

## תיאור
גובה העץ עד 20 מטר. לכול עץ ייתכנו מספר גזעים. קוטר הגזע 15 עד 30 ס"מ. בראש כל גזע 15 עד 25 כפות. אורך הכפות כמטר וחצי, על בסיס עלה באורך של כמטר אחד. לרוב, בסיס העלה מכוסה קוצים ארוכים וחדים, אך קיימים פנוטיפים ללא קוצים. 

הפופוניה פורחת ומניבה לאורך כל השנה, אבל עיקר הפריחה באוגוסט עד דצמבר, והפירות מבשילים מדצמבר עד יולי.
בכל אשכול פרי, בין 50 ל-1,000 פירות. הפירות דמויי טיפה בקוטר של 3-5 ס"מ ובאורך של 4-6 ס"מ, הקליפה בגוונים של ירוק, צהוב, כתום או אדום על פי מידת הבשלות. הציפה בצבע כתום (גם כאשר הקליפה ירוקה). 

העץ צומח תחת שמש ישירה, בכל הקרקעות, החל מגובה פני הים ועד לגובה של 800 מטר מעל פני הים. הפופוניה צומחת באופן טבעי באזורים בהם יורדים 1,900 עד 6,000 מ"מ גשם בשנה.

## שימושים וחשיבות כלכלית

הפופוניה היא צמח שניתן לנצל את כל חלקיו, אבל רובם אינם מנוצלים בצורה מסחרית.

בחקלאות האינדיאנית המסורתית, הפופוניה גודלה בעבור פריה, אבל היום, הפופוניה מגודלת בעיקר עבור הפקה של לבבות דקל. לפופניה יתרון בהפקה של לבבות דקל. ניתן לבצע קציר ראשון של לבבות הפופוניה כבר 18 עד 24 חודשים לאחר הנטיעה. אורך הלבבות כ-40 ס"מ והקוטר נע בין 1.5 ס"מ ל-4 ס"מ. כל עץ יכול להוציא עד 15 ייחורים, כך שתפוקת הלבבות לעץ גבוהה. מכל הקטר של פופוניה מפיקים בין 5,000 ל-12,000 לבבות דקל בשנה. התחזית לעליה עולמית בצריכת לבבות דקל הביאה לנטיעה מסיבית של מטעי פופוניה בברזיל מהצפון עד לסאו פאולו.

הפרחים הזכריים, לאחר שהם נושרים, נטחנים ומשמשים לתיבול.

לפירות טעם דומה לתירס טרי, ומרקם דומה לתפוח אדמה מבושל. את הפירות אוכלים לרוב מבושלים במים. מהפרי המבושל ניתן להכין קמח, גלידה, ריבות, מחית, לשלב בתבשילים שונים (כמו עוף בפופוניה ודבש), ומזון לבעלי חיים. 

העצה של הפופוניה בצבע חום כהה. היא קשה ודחוסה. ניתן להשתמש בעץ לבניה, יצור חכות, ולהכנת תכשיטים. השורש של הפופוניה משמש כורמיציד (קוטל תולעים). עלי הפופוניה משמשים לסכך, ולקליעה של סלים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1816
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל זיגסמונד קונת
קטגוריה:דקלאים
קטגוריה:עצי יער האמזונאס
עקודים

**עולם העקודים** בתורת הקבלה הוא העולם הראשון מבין עולמות עקודים נקודים וברודים שיצאו מא"ק (אדם קדמון).

## רקע
בתורת הקבלה מתוארים עולמות רבים אשר נבראו לפני בריאת העולם הזה הגשמי, עולמות רוחניים אשר ניתנים למישוש ולהשגה על ידי מימוש עצות מקובלים. משמעות "לפני עולם הזה הגשמי" היא קדימת מעלה ולא בקדימה בזמן.
הסיבה לבריאת העולמות מוסברת בהרחבה בתורת הקבלה.
את הדרגות השונות בעולמות השונים שנתהוו מסבירים בתורת הקבלה על ידי שפת הענפים, שפה ארצית אשר יורה על השורשים העליונים.
כמו כן מוסבר בתורת הקבלה שכל דבר שקיים בעולם הזה מקורו האמיתי הוא מהעולמות הרוחניים שנבראו לפני בריאת העולם הזה, ועל כן שמות המושגים השונים, הם המקורות לדברים, כמו שהם כאן בעולם הזה הגשמי.

### דרגת עולם העקודים
עולם העקודים הוא הבריאה הראשונה היוצאת מן האדם קדמון שהוא הבריאה הראשונה לאחר הצמצום, לפני צאת עולם הנקודים אשר הפך לעולם האצילות.

### מקור השם
השם "עקודים" ניתן לעולם זה לאור העובדה כי בעולם זה כל הדרגות השונות הנמצאות בתוך העולם הפרטי הם, באחדות גמורה אחד עם השני ונמצאים בכלי אחד לכל עשרת אורותיו של העולם, להבדיל משאר העולמות בהם כל ספירה כוללת את הכלי שלה ואת האור שלה. וכאן כל האורות קשורים יחדיו, כביכול, ומכאן שמו אשר הם 'עקודים' בתוך כלי אחד.

### מקורו
אדם קדמון כולל בתוכו את כל דרגות העולמות שלאחריו כאשר בכל אבר מרומז ההשפעה הבאה ממנו לאחר מכן. דרגת העקודים נמשכת מתוך הפה של א"ק, כאשר סביבות הפה התקבצו כבר אורות האזן והחטם (כך שהם קיבלו מאורות אח"פ [אזן חטם פה]). מקום העקודים הוא מפה דא"ק עד טבורו.
בעולם העקודים שייך הדרוש מטי ולא מטי שהוא דרוש מרכזי בעולם הקבלה.

## קישורים חיצוניים
* ספר עץ חיים. שער ו' בספר הוא שער העקודים.
* מאמר עסמ"ב, טנת"א והקדמת אח"פ באתר ארגון מבוא שערים.
* הסבר קיצור היווצרות העקודים באתר ארגון מבוא שערים.

קטגוריה:מושגים בקבלה