יוסף ואשת פוטיפר

[ממוזער|[יוסף ואשת פוטיפר (רמברנדט)|יוסף ואשת פוטיפר, רמברנדט, 1655]]
**מעשה יוסף ואשת פוטיפר** הוא סיפור מקראי שמובא בפרשת וישב ב, המהווה חלק מפרשת יוסף ואחיו. לאחר שנמכר יוסף כעבד לפוטיפר המצרי ועשה שם חיל, ניסתה אשת אדוניו לפתותו למשכב. משלא נענה לחיזוריה, העלילה עליו כי הוא ניסה לשכב עמה. בעקבות זאת הושלך יוסף אל בית הסוהר. הסיפור המקראי, שבעצמו מדגים מוטיב פולקלורי אוניברסלי רווח מאוד, זכה במהלך הדורות לפופולריות יוצאת דופן בעולם היהודי ומחוצה לו, כשהוא פושט ולובש שלל צורות. אחד התיאורים הקדומים ביותר של הטרדה מינית של בעל מרות כלפי מי שנתון למרותו מופיע במעשה זה.

## הסיפור המקראי
### הקשר
[250px|ממוזער|שמאל|[יוסף ואשת פוטיפר (גוארצ'ינו)|יוסף ואשת פוטיפר, ציור מאת גוארצ'ינו]]
הסיפור בא לאחר מעשה יְהוּדָה ותָּמָר ומגלה זיקה ספרותית אליו, אך מבחינה עלילתית הוא ממשיך את סיפור מכירת יוסף לעבדות, שהסתיים בקנייתו על ידי פוטיפר, סריס פַּרְעֹה ושר הטבחים. המספר ממשיך את הסיפור מהנקודה בה נפסק בטכניקה של חזרה מקשרת, ומתאר את קורותיו של יוסף בבית פוטיפר. בפתיח הסיפור () מתואר יוסף כמי שה' עמו והוא עושה חיל בבית פוטיפר אדוניו, הנותן בו אמון מלא ומפקידו על כל משק ביתו, בזמן שהיה נהוג באותם ימים שהאדון עצמו אחראי על משק ביתו. בסוף הפתיח מצוין יפי מראהו של יוסף, פרט שחשיבותו לעלילה מתבארת מיד בגוף המעשה ().

על פי הכתוב, לאחר שיוסף עולה לגדולה, אשת פוטיפר ניסתה לפתות את יוסף לשכב עמה, לאחר שהוקסמה מיופיו. יוסף סירב להצעותיה, בנימוק שהדבר נחשב לבגידה באמונו של פוטיפר ומהווה חטא. באחד הימים, בהגיע שעת כושר, תפסה אשת פוטיפר את יוסף בבגדו כדי לשדל אותו לשכב עימה. יוסף הסיר את הבגד שאחזה בו, וזה נשאר בידה, ונמלט אל מחוץ לבית. בראותה זאת, קראה אשת פוטיפר לבני ביתה, שלא היו בבית באותה שעה. כשהגיעו, שיקרה להם שיוסף ניסה לאנוס אותה, ובעודו פושט את בגדיו זעקה בקול שיבואו לעזרתה, ומשראה כך - נמלט. את אותו הסיפור סיפרה גם לבעלה כששב מעבודתו. פוטיפר כעס על יוסף, הביא לתפיסתו, וכלא אותו בבית הסוהר.

הסיפור נחתם (פסוקים כא-כג) בתיאור עלייתו והצלחתו של יוסף בבית הסוהר, המקביל להצלחתו בבית אדוניו בראשית הסיפור. חתימה זו מקשרת את סיפור יוסף ואשת פוטיפר לסיפור חלומות שר המשקים ושר האופים שבפרק שלאחר מכן, ואפשר לראות בה גם פתיחה לסיפור זה.

### הרקע למעשה
[ממוזער|אשת פוטיפר אוחזת בבגדו של יוסף בניסיון לשכנעו לשכב עימה. [סימון קנטריני (1612-1648)]]
מעשה יוסף ואשת פוטיפר מובא בספר בראשית בפרשת וישב. הכתוב מתאר תחילה את הרקע להימשכות אשת פוטיפר אל יוסף, שמורכבת מארבעה מניעים:

# הכרתה בכישרונותיו והצלחתו של יוסף: .
# יצירת מרחב אינטימי ביניהם, כאשר בעלה מאפשר ליוסף להישאר בביתו לבדו: .
# הכרתה ביופיו של יוסף: .
# בעלה פוטיפר היה סריס: , כפי שהיה נהוג לעשות לעבדי המלך בעבר, ולכן לא יכול היה לקיים עימה יחסי מין.

### ניסיון הפיתוי היומיומי שקדם לשידול
לאחר שהתעוררה באשת פוטיפר תשוקה אל יוסף, היא ניצלה את עובדת היעדרו של בעלה מהבית, כדי לפתות את יוסף לשכב עימה. אולם, יוסף מסרב לבקשותיה פעם אחר פעם, ומונה שלוש סיבות:

# בגלל שהיא אישה נשואה: .
# אמונו של פוטיפר ביוסף והסירוב של יוסף לחתור תחתיו: .
# משום שזה חטא חמור: .

### מעשה השידול ותגובת יוסף
באחד הימים, כאשר הגיעה שעת כושר בה נעדרו כל בני הבית לזמן ממושך, ויוסף שהה זמן מה בבית לשם ביצוע מטלות שהטיל עליו אדוניו, החליטה אשת פוטיפר לשדל את יוסף למשכב בצורה יותר אקטיבית, ובעודה אוחזת בבגדו ניסתה שוב לשדלו להסכים לשכב עימה. משראה יוסף שהפעם סירוב רגיל לא יועיל כי היא נחושה בדעתה ואף נוקטת בפעולות של ממש, מיהר להסיר את הבגד שאותו אחזה, ונמלט אל מחוץ לבית:

### עלילת השקר לבני ביתה
כאשר ראתה אשת פוטיפר את תגובת יוסף, נפגעה מכך, ואף חששה שהדבר יתפרסם ויגיע לאוזניו של בעלה שעלול להענישה קשות על רצון לבגידה. לכן, כדי ליצור סיפור כיסוי שגם יציל אותה וגם יביא להענשתו, צעקה בקול רם כדי להזעיק את בני ביתה שישובו מהרה לבית. משהגיעו, סיפרה להם סיפור בדוי ומתנער מאחריות (ומפנה את האחריות על בעלה), על כך שהעבד העברי שהביא פוטיפר לביתם, ניסה לאנוס אותה, ולכן זעקה כדי שיבואו להצילה. מששמע זאת העבד מיהר להימלט על נפשו לבל ייתפס, ובגדו שאשת פוטיפר תפסה בידה נותר אצלה:

בתיאור במצב הזה, המונח "אִישׁ עִבְרִי" מפורש כגנאי, שנוכרי התיר לעצמו להתקרב למצרייה.

### עלילת השקר לבעלה ותגובתו
לאחר מכן המתינה שבעלה יחזור מעבודתו, ואז סיפרה גם לו את מצג השוא שבדתה מליבה. בניסיונה לנצל את היעדר העדים למעשה כדי להטות הדין לטובתה, עושה אשת פוטיפר שימוש ציני ב"צעקה" וברטוריקה מתוחכמת, המנצלת את שנאת הזר והאחר: , . כששמע את דבריה חרה אפו, והוא דאג שיוסף ייתפס וייאסר בבית הסוהר, שפוטיפר עצמו היה מופקד עליו כחלק מתפקידו כשר הטבחים (האחראי על ההוצאה להורג):

### הצלחתו של יוסף בבית הסוהר

בבית הסוהר המשיכה ברכת ה' ללוות את יוסף, כפי שהיה בבית פוטיפר, ויוסף מצא חן בעיני שר בית הסוהר שהחליט להפקיד את יוסף על האסירים, כך שיוסף הוא זה שהיה אחראי עליהם בפועל:

## תיחום הסיפור ומבנהו
הסיפור מחולק למספר סצנות. הרטום מחלק אותו לשלוש סצנות כבטבלה, ובנוסף מחבר אותו עם מעשה חלומותיהם של שר המשקים ושר האופים:

## בספרות הבתר-מקראית
### הסיבה הרוחנית למעשה
חז"ל, כמו גם פרשני ימי הביניים, עסקו בשאלה מדוע ההשגחה הביאה לידי יוסף את המעשה הזה. כמה ממדרשי חז"ל מתייחסים למאורע כניסיון שה' העמיד בו את יוסף כתגובה למחשבותיו או מעשיו. אחד הפירושים מייחס לביטוי "אַחַר **הַדְּבָרִים** הָאֵלֶּה" רמז לכך שבלבו של יוסף עלו 'הרהורי דברים'. לפי פירוש זה הניסיון בא לבקשתו של יוסף, שרצה להידמות באמצעות הניסיון ליעקב ואברהם: . לפי פירוש אחר המצוטט על ידי רש"י, המאורע ניתן ליוסף בתור עונש על זחיחות דעתו של יוסף בהצלחתו בבית אדוניו, בעוד אביו שבארץ כנען מתאבל על אובדנו .

הרד"ק באר שמטרת המאורע הייתה להביא להשלכתו של יוסף לבית הסוהר, כדי שבבוא העת הוא יפתור את חלומות שר המשקים ושר האופים, ובעקבותיהם יפתור גם את חלומות פרעה ויעלה לגדולה, מה שיביא לבסוף התוודעותו לאחיו וירידת יעקב למצרים. הרד"ק מתייחס גם למטרה המוסרית של הסיפור, ואומר שהסיפור בא ללמד את האדם להאמין בהשגחת ה', שמסובב את כל הצרות לטובה. בנוסף, הסיפור בא ללמד את צדקותו ומעלתו של יוסף, וללמד כל אדם ממנו כיצד עליו לכבוש את יצרו, ועד כמה חשוב לשמור אמונים אדם שנתן בו אמון.

#### לפי הקבלה
השבטים ראו בעיניהם צערו ואבלו של יַעֲקֹב אביהם, אבל יוסף, שהיה מרוחק ממנו והיה במדרגה עליונה, הסתכל רק למעלה, וראה את מעלת יעקב חקוקה בכיסא הכבוד, וכל שהצטער יותר בעולם הזה, נתעלה למעלה ברוחניות, ובגלל זה לא דאג כלל על צערו של אביו, ולכן היה אוכל ושותה ומסלסל בשערו. אבל הקב"ה אמר כי לא יכול להיות כך שאביו מתאבל עליו והוא לא עושה כלום, אז הביא עליו את אשת פוטיפר.

### ניסיונות הפיתוי שקדמו לשידול
בתלמוד הבבלי, במסגרת הסיפור עני ועשיר ורשע באין לדין, מתוארים מאמציה של אשת פוטיפר להתייפות כדי למצוא חן בעיני יוסף: .
[250px|ממוזער|שמאל|[יוסף ואשת פוטיפר (אורציו ג'נטילסקי), ציור מאת אורציו ג'נטילסקי]]
בילקוט שמעוני נאמר שעליה נכתב במשלי .

פרשני המקרא, וכן דרשות חז"ל מצביעים על הכפילות  כמרמזת על כך שלא רק למשכב של ממש סירב יוסף, אלא גם לשכב לצידה, להתייחד עימה באותו החדר ואף לשוחח עימה ולהתקרב אליה.

לפי הכלי יקר, אשת פוטיפר בהתחלה התכוונה לתשמיש המיטה באמת ורק אחר כך לשכיבה לידה ללא תשמיש, מה שיגרום לקרבה ולסיכוי מסוים שלה להצליח לפתות אותו, אך גם זה לא צלח.

ב"אוצר אגדות התורה" מסופר שהציעה לו כסף רב, וכשאמר שפוחד מאדונו, פוטיפר, הציעה להרוג אותו בשבילו, אך בכל פעם הוא סירב. הוא הוסיף שאחיו, רְאוּבֵן, חטא ואיבד את הבכורה לו, ליוסף, ואם יחטא תילקח גם ממנו הבכורה.

בסדר הדורות נכתב שיוסף אפילו לא הסכים להביט בה. סדר הדורות מספר שלאחר זמן רב שמאמציה לשכנעו לא הועילו, היא חלתה מרוב תאוותה אליו. לפי ספר הישר, כשחברותיה באו לבקרה ותמהו על מה החולי, היא נתנה בידיהן אתרוגים וסכינים והורתה להם לחתוך את האתרוגים. לאחר מכן ציוותה להכניס את יוסף לבוש בגדים יקרים. כשחברותיה ראו אותו הן לא הזיזו עיניהן ממנו לרגע, וכך הן לא שמו לב שהן חותכות את ידיהן ודם רב זב מהן. כך המחישה להם אשת פוטיפר את יופיו של יוסף ואת תאוותה אליו. לאחר מכן מסופר שם על כך שחלתה ב"חולי כבד" מרוב תאוותה אליו.

### מעשה השידול
במדרשי חז"ל מובא שבאותו היום של מעשה השידול עלה הנילוס על גדותיו והשקה את שדות מצרים. והנוהַג של המצרים היה לצאת מבתיהם באותו היום כדי לצפות במחזה שקיבל גם אופי פולחני של יום איד, מאחר שהנילוס נחשב לאלוקי מצרים. בתלמוד הבבלי אף מובא שאשת פוטיפר עשתה עצמה חולה כדי שתוכל להישאר ביחידות עם יוסף ולפתותו: .

במסכת סוטה מובא שלפתע, הופיעו פניו של אביו בחלון: . נאמר לאחר מכן: .

באותו הדף נחלקו האמוראים רב ושמואל בפירוש המילים: , האם הכוונה כפשט הפסוק, לעסוק בצרכי הבית, או שיש כאן גם רמיזה של הכתוב לכך שיוסף ידע שהוא מכניס עצמו כעת לניסיון שהוא לא יוכל לעמוד בו: .

באור החיים כתוב שלא אמרה דבר, רק רמזה לו בצורה מוחשית את כוונתה.

ב"אוצר אגדות התורה" מסופר שאמרה לו שאם הוא פוחד מהאלוקים, ולאחר מכן לקחה שמיכה וכיסתה את הפסל שהיה בחדרה. אבל יוסף ענה לה:  לאחר מכן, כשיוסף ברח מהבית, מסופר שאמר לו הקב"ה: 

#### לפי ספר הישר
לפי ספר הישר, אשת פוטיפר לבשה בגדים הנראים כבגדי מלכות, שמה על ראשה אבנים יקרות משובצות זהב וכסף, מרחה את עצמה בתמרוקים רבים, בישמה את הבית בבשמים וחיכתה ליוסף, שעבד בשדה, ליד הדלת. כאשר חזר יוסף, הבין מה היא עשתה ונסוג לאחור. אשת פוטיפר אמרה לו: . יוסף עבר על מנת להמשיך במלאכתו, אך היא תפסה בבגדיו ואמרה שאם לא יקשיב לה ויחטא איתה, ימות. היא שלפה עם ידה האחרת חרב ושמה אותה על צוואר יוסף. יוסף מייד השאיר את בגדו בידה וברח.

#### התואר "יוסף הצדיק"
בשל התגברותו של יוסף על ניסיונותיה של אשת פוטיפר לשדלו למשכב (התגברות המכונה בלשון הקבלה שמירת הברית), דבר שנחשב לניסיון קשה מנשוא, בפרט ביחס לעבד רווק שגבירתו משדלת אותו לכך, זכה יוסף, בספרות הרבנית שמתקופת האמוראים ואילך, לתואר הייחודי **יוסף הצדיק**. למשל בתלמוד הבבלי:

הכינוי מוזכר גם בספר הזוהר, בתוספת הסבר טעמו של הכינוי:

חז"ל משווים בין יוסף לבֹּעַז, שעמד בניסיון פיתויה של רוּתּ, ואמר לה .

### עלילות השקר
#### עלילת השקר לבני ביתה
לפי כמה מפרשני ימי הביניים, הבגד שתפסה אשת פוטיפר היה בגד שיוסף כבר הספיק לפשוט, לקראת הכנה למשכב.

המלבי"ם מבאר שבני ביתה שלהם שיקרה אשת פוטיפר אלו שפחותיה, שכדי שדברי השקר שלה יתקבלו על לבן, היא הפחידה אותן שאם העבד ניסה לאנוס אותה, על אף שהיא גבירתו, בוודאי שינסה לעשות כך לשפחותיה.

לפי ילקוט שמעוני, אשת פוטיפר אמרה לחברותיה להעליל על יוסף שעשה זאת גם להן.

#### עלילת השקר לפוטיפר ותגובתו
חז"ל פרשו מהמילים  שכדי לעורר את חמתו של בעלה על יוסף, סיפרה אשת פוטיפר את שאירע עם יוסף בעת יחסי האישות עם בעלה.

### מאסרו של יוסף
לפי ספר הישר, לאחר שפוטיפר שמע את עלילת אשתו על יוסף, הוא ציווה את אנשיו להכות אותו בעוצמה. יוסף מתפלל ומבקש שהשם יציל אותו. פתאום אחד מהעבדים, שהיה בן שנה בלבד, התחיל לדבר, והסביר את מה שקרה באמת.

פוטיפר, מבולבל בעליל, לוקח את יוסף לבית המשפט ואומר לכהנים השופטים את מעשה יוסף לפי אשתו. הכהנים שואלים את יוסף מדוע עשה זאת לאדונו. יוסף עונה להם שאינו עשה זאת כלל וכלל, והסביר להם מה קרה. פוטיפר שואל אותו את אותה שאלה ומוסיף שנתן את כל אשר לו ביד יוסף חוץ מאשתו. יוסף עונה לו באותה צורה, ומוסיף שכל השנה שבה שירת את פוטיפר לא עשה שום דבר רע לאדונו.

הכוהנים אומרים לפוטיפר להביא את הבגד שנקרע. לאחר שהוא מביא אותו, הם שמים לב שהבגד נקרא מלפנים, מה שאומר שאשת פוטיפר היא זאת שמשכה את יוסף. בעקבות כך הכוהנים מכריזים על יוסף כחף מפשע, אך כיוון שסיפר על אישה שעד עכשיו נחשבה כשרה בתור אחת החותרת כך תחת בעלה, שמו אותו בבית הסוהר.

גם בבית הסוהר אשת פוטיפר המשיכה לרדוף את יוסף, אך גם שם הוא אינו שומע לה.

### בקוראן
סיפור יוסף ואשת פוטיפר הגיע גם לקוראן. בקוראן, לאחר מכירת יוסף במצרים, המצרי שקנה את יוסף, האומר לאשתו, גבירתו של יוסף, שאולי הוא יועיל להם, ועל כן כדאי להם להשקיע בו. הגבירה חושקת ביוסף, אך הוא מסרב לחטוא עמה. כאשר שניהם רצים את הדלת, היא קורעת מאחוריו את כותנתו. היא פוגשת בבעלה ומבקשת שיוסף יושם במאסר. איש משפחה אחר אומר שאם כותנתו קרועה מקדימה, יוסף הוא שחשק בגבירה, ואם מאחור, המשמעות היא שהגבירה חשקה ביוסף. האדון המצרי גוער באשתו ומרגיע את יוסף. נשות העיר לועגות לגבירה על שחשקה ביוסף, והגבירה מזמינה אותן לאכול עמה. היא נותנת לכל אחת סכין, ומזמינה את יוסף להראות לנשות העיר את יופיו. נשות העיר מהוממות מיופיו, וחותכות את ידיהן במקום את לחמן (מאחר שהסתכלו על יוסף). הגבירה אומרת שאם לא יעשה את שהיא מבקשת ממנו, היא תשים אותו במאסר. יוסף פונה לאללה ואומר שעדיף לו מאסר מפיתויי הגבירה, וכן שאם אללה לא יצילהו, הוא ישמע בקול גבירתו. אדונו המצרי ועבדיו שמים אותו במאסר, מחשש שאכן הוא ייכנע לפיתויי הגבירה.

סיפור יוסף בקוראן דומה לזה שבמקרא, עם שינויים. הסיפור שבו חותכות נשות העיר את אצבעותיהן במקום את לחמן דומה מאוד לסיפור שמופיע במדרש תנחומא (וישב, ה') ובו נשות העיר שבאו לראות את יופיו של יוסף חותכות את אצבעותיהן במקום את אתרוגיהן.

## מקבילות
המוטיב המוצג בסיפור, של אישה המנסה לפתות גבר צעיר, ולאחר שזה דוחה את הצעותיה, מעלילה עליו שניסה לפתות או לאנוס אותה, הוא מוטיב עלילתי רווח בפולקלור העולמי (K2111: Potiphar's wife במפתח המוטיבים של תומפסון). גם בהיקרויותיו החוץ-מקראיות, מוטיב זה לבדו אינו מכונן בדרך כלל סיפור שלם (ולכן אין לו מקבילה במפתח טיפוסי הסיפורים) אלא מהווה חלק ממארג סיפורי רחב יותר.

הדוגמה הקדומה ביותר למוטיב זה מופיעה בסיפור המצרי , המתוארך למאה ה-13 לפנה"ס, ויש הטוענים להשפעה ישירה שלו על הסיפור המקראי. בחלקו הראשון של הסיפור מסופר על שני אחים שגרו יחדיו, אנפו, איש נשוי, ואחיו הצעיר והרווק באתא. אשתו של אנפו חשקה באחיו יפה התואר, ובאחד הימים, כשנקרתה לה הזדמנות מתאימה, ניסתה לשדל אותו לשכב עמה. באתא סירב והוכיח אותה קשות על בוגדנותה. האישה, שפחדה שמא יוודע הדבר לבעלה ויעלה לה בחייה, מיהרה לספר לבעלה שבאתא ניסה לפתות אותה, ומשסירבה הכה אותה. אנפו הזועם רדף אחרי באתא, שנס על נפשו והתפלל להגנת האל רַע. רַע יצר אגם שורץ תנינים שחצץ בין השניים, ואפשר לבאתא למסור לאנפו ממרחק את הדברים כהווייתם.

במיתוס כנעני שנמצא בכתבים חתיים מסופר על אֲשֵׁרָה, אשתו של אלכונירשה, המנסה לפתות את בַּעַל, ונתקלת בסירובו לעשות זאת. בַּעַל מגלה זאת לאלכונירשה, האומר לו לנקום בה.

## ראו גם
* מכירת יוסף
* יוסף ואסנת

## לקריאה נוספת
* דבורה מצה, "יוסף ואשת פוטיפר", בתוך: יואב אלשטיין, אבידֹב ליפסקר ורלה קושלבסקי (עורכים), **[[אנציקלופדיה של הסיפור היהודי]]: סיפור עוקב סיפור** (תימה: סדרת מחקרים בתימטולוגיה של ספרות עם ישראל), ב, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, ה'תשס"ט, עמ' 35–84.
* .

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרשת וישב
קטגוריה:פרשת יוסף ואחיו