open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
עלון שבות

**עלון שבות** הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון. נכון לשנת תשפ"ה יצאו לאור 183 גיליונות.

## היסטוריה
העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל.

בעבר יצא העלון אחת לחודש. עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא אחת לשנה בערך.

בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה. עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות. את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר" (שקם בשנת ה'תשמ"ה).

במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם. בגיליון 175, שיצא בחודש אב תשע"ג, התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים.

בגיליון ה-100 של העלון (כסלו תשמ"ג) הופיע המאמר "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, מאמר אשר זכה לתהודה רבה.

המייסד והעורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון. במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אליהו בלומנצויג, הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד. העורכים האחרונים נכון לתשפ"ד הם איתן צור, ישעיה קליין ואריאל אפל.

## מבנה העלון
בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון. במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה.

לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים:
* בהתאם לתפיסתה של ישיבת הר עציון, חלקו הראשון והעיקרי של כל עלון מוקדש למאמרים בנושאים עיוניים בתלמוד, לעיתים בהקשר למסכת הנלמדת באותה שנה בישיבה.
* חלק אחר, גם הוא בהתאם לתפיסה של ישיבת הר עציון, מכיל מאמרים העוסקים בתנ"ך.
* חלק אחר מוקדש לענייני מחשבה ואמונה יהודית, ולעיתים ישנם גם מאמרים אחרים העוסקים בנושאים אקטואליים, ביקורת ספרים וכדומה.

## קישורים חיצוניים

*  עלון שבות באתר 'תורת הר עציון' (בית המדרש הוורטואלי- vbm)
* מאמרי כתב העת עלון שבות, באתר רמבי"ש
* גיליונות כתב העת עלון שבות, באתר ספריית אסיף
*  , באתר ספריית אסיף
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:ישיבת הר עציון
שחר פרקיס

**שחר פרקיס** (נולד ב-14 באוקטובר 1962 בחיפה), טניסאי ישראלי בעבר. הוא אלוף ישראל בטניס ארבע פעמים ברציפות (1988–1991). בשיאו דורג במקום 53 בעולם ליחידים (4 במרץ 1985) ובמקום 54 בעולם לזוגות.
## ביוגרפיה
פרקיס נולד בחיפה והתחיל לשחק טניס בגיל 7 במועדון טניס כרמל אצל המאמן מולי דנק. בגיל 9 השתתף בתחרות הארצית הראשונה שלו לגילאי 10 וזכה במקום הראשון. עד גיל 13 שיחק גם כדורסל, עד שהחליט להתמקד אך ורק בטניס.

מגיל 14, התאמן במרכז לטניס בישראל ברמת השרון עם פתיחתו ב-1976, ונסע בתדירות של פעמיים בשבוע להתאמן בהדרכתו של המאמן האוסטרלי רון סטיל. בדצמבר 1977 הגיע לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער עד גיל 16. באפריל 1978 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16.

### קריירה כשחקן מקצועי
בסוף 1980 פרקיס החל להתחרות בסבב המקצועני לגברים (ATP) ושיחק 31 משחקים כחבר בנבחרת גביע דייוויס של ישראל בין השנים 1981 ל-1992 וניצח ב-18 מהם, כולל 11 ניצחונות מ-13 משחקים על משטחים קשים. בין השאר השתתף במפגש ההיסטורי בין נבחרת ישראל לנבחרת ברית המועצות ב-1984.

ניצחונות בולטים ביחידים על שחקנים כגון בוריס בקר מגרמניה בגרנד פרי של ממפיס ב-1985, וויטק פיבק, אהרון קריקסטין, הרולד סולמון, ביל סקנלון, יעקב לאסק ואחרים. הוא הגיע למשחק גמר זוגות (יחד עם שלמה גליקשטיין) בטורניר מונטה קרלו בשנת 1985. בשלב חצי הגמר הם ניצחו את מאטס וילאנדר ויוהקים ניסטרום (אלופי וימבלדון). ושיחק בגמר הזוגות עם עמוס מנסדורף בטורניר יוהנסבורג.

במאי 1985 נתגלה מום בליבו, אך לאחר הפסקה קצרה המשיך להתחרות. בקיץ 1986 נשלח לבדיקות נוספות בגרמניה, והחליט לפרוש באופן חלקי מטניס מקצועני.

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף פרקיס אך הודח בסיבוב הראשון על ידי טניסאי מארגנטינה חוויאר פראנה.

באוקטובר 1988 זכה לראשונה באליפות ישראל.

### קריירה כמאמן ומנהל
בספטמבר 1987 מונה פרקיס למאמן נבחרת הנשים של ישראל. במקביל החל ללמוד לתואר ראשון ואחר כך לתואר תואר שני בכלכלה בתוכנית המשולבת של הטכניון ואוניברסיטת חיפה.

פרקיס ניהל את מרכז הטניס בחיפה בין השנים 1991 עד 2005 ובשנת 2005 שימש כמנכ"ל איגוד הטניס במשך שנה. משנת 2006 עד 2013 הוא ניהל את מועדון הספורט הוד הכרמל בשכונת דניה בחיפה.
מאז 2013 פרקיס מאמן טניס במגרשי הטניס של אוניברסיטת חיפה במסגרת ITP ומשמש יועץ לשחקני טניס חובבים ומקצועיים בכל הגילאים.
## חיים אישיים
פרקיס מתגורר בחיפה ונשוי לרונה ואב לארבעה ילדים: שיר, תו, מיתר וסול. בשנת 2016 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלו **טניסאי וג'נטלמן - סיפורו של שחר פרקיס**.

## תחרויות בינלאומיות בהן השתתף
* אליפות וימבלדון: 1984
* אליפות צרפת הפתוחה: 1986
* גביע דייוויס: 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992.

## קישורים חיצוניים

* נזיר טניס, על הביוגרפיה של שחר פרקיס באתר הספורט Debuzzer
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:טניסאים ישראלים
קטגוריה:טניסאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בטניס
קטגוריה:חיפה: ספורטאים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
הסליל

**הסליל** הוא שם האלבום השני של ההרכב מטרופולין, שהפיק עופר מאירי ויצא ב-23 באוגוסט 2007. האלבום מורכב מ-12 קטעים, עוסק בין השאר במדע בדיוני ושמו נגזר מסליל ה-DNA. ההרכב באלבום מכיל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו. מתארחים באלבום אביב גפן, ארקדי דוכין ועברי לידר.

הסינגל "נפילות קטנות" כולל רמיקס של השיר, בהפקתו של הצמד ארתור ויינר ואורי אברמסון, זוכה תחרות רמיקסים למוזיקאים אלמוניים שאותה קיים ההרכב.

## רשימת רצועות

## אמנים משתתפים
*עופר מאירי - סינתים, תופים, פסנתר, כותב מילים, מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי
*יועד נבו - מנדולינה
*אלי דג'יברי - סקסופון
*ניצן עין-הבר - חלילים
*אמיתי אשר - גיטרות
*אלי נחום - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
*גליה חי - ויולה, כינורות
*ברק גביזון - גיטרות
*מיכאל פרוסט - בס, אקוסטית 12 מיתרים
*רוני אלטר - קולות
*דנה עדיני - קולות
*מאיה בלזיצמן - צ'לו
*תומר צדקיהו - תופים

## סינגלים

## וידאו קליפים
* אין לי מקום (בימוי: רומן לינצקי)
* אל תלכי (אנימציה: איתי גרודר וצבי איתן)
* חוזר אלי (בימוי: רומן לינצקי)
* נפילות קטנות (מתוך הלילה עם ליאור שליין).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
סמל קמרון

**[[סמל]] [[קמרון]]** מורכב ממגן ומשתי כתובות בחלק התחתון והעליון של המגן. המגן תואם את צבעי דגל קמרון, המייצג בצבעיו את האחדות (הפס האדום), הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה (צהוב) והיערות בחלק הדרומי של המדינה (ירוק).

במרכז המגן וברקע האדום, מאזניים המייצגים את הצדק ומוחזקים על ידי חרב, מאחוריהם צללית שטח המדינה. מעליהם כוכב האחדות שצבעו צהוב בדומה לדגל.  מאחורי המגן זוג פסקס מוצלבים, שמוצמד להם סרט עליו שם המדינה באנגלית ובצרפתית. מעל גרזני הפסקס המילים Patrie מולדת ו-Paix שלום, מעל המגן הכתובת Travail עבודה, המרכיבים את מוטו המדינה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קמרון

קטגוריה:קמרון: סמלים לאומיים
קמרון
דידי לוקאלי

**דידי לוקאלי** הייתה תוכנית רדיו סאטירית יומית בהנחייתו של דידי הררי, ששודרה ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה) ובסינדיקציה בתחנות רדיו אזוריות נוספות. התוכנית שודרה מאז 1995 עד שנת 2023 (למעשה היוותה המשך לתוכנית "חולה רדיו" שעלתה לשידור ב-1991 ברשת ג') וזכתה לפופולריות רבה. בקיץ הייתה התוכנית נקראת "דידי בביקיני".

סטנדאפיסטים רבים התארחו בתוכנית וגילמו בה דמויות שונות. בין הדמויות: הרון הרון מעג'ור וקיקה המתווך (רון שלום), נושי ורובי הילד (תמיר בוסקילה), מלול (צחי חזן), שמוליק זרעא (גיל קפטן), סוזי בוהדנה-הרוש (רן לוי), מאטוקו ואורטל (עידן וטיראן), הילדה מאיה (מירב הרמל), צוגה (ישראל קטורזה), מנשה פינקלשטיין (שי יהושוע-לוי), עזית פוקוס וחיה ברושור (ניקי גולדשטיין), סולטאנה (נדב אבקסיס), ויקטור לאטמה (אורן סגל) ורבות נוספות.

בתחילת כל תוכנית, הקריאו הררי וצוותו את כותרות העיתונים היומיים בצורה הומוריסטית. בהמשך, כללה התוכנית קטעי הומור בהשתתפותו של הררי וסטנדאפיסטים אורחים, שעשועונים נושאי פרסים בהשתתפות מאזינים (בחלקם בשיתוף עם חברות מסחריות) ושירים.

התוכנית שברה שיא מדרוג ברדיו האזורי בישראל. התוכנית שודרה בסינדיקציה עם חמש תחנות שונות, ובהן רדיו קול רגע, רדיו קול הים האדום, רדיו דרום ורדיו אמצע הדרך, כל זאת בנוסף לרדיו ללא הפסקה, משם שודרה התוכנית. באזור הצפון שודרה התוכנית בעבר ברדיו חיפה וכיום ברדיו צפון (תחנת הבת של "רדיו ללא הפסקה" באזור זה).

בשנת 2014 זכה הררי בפרס שדר הרדיו המצטיין על התוכנית במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב.

בשנת 2024 פרש הררי מרדיו 103fm והתוכנית חדלה. במקומה עלתה התוכנית "שניים עד ארבע" בהגשת רון שלום ויואב כהן.

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של דידי לוקאלי

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות ברדיו האזורי
קטגוריה:מוזיקה מזרחית
קטגוריה:הומור
קטגוריה:דידי הררי
המסגד המרכזי על שם סבנג'י

שמאל|ממוזער|250px|המסגד המרכזי על שם סבנג'י מבפנים
**המסגד המרכזי על שם סבנג'י** (בטורקית: **Sabancı Merkez Camii**) באדנה הוא המסגד הגדול בטורקיה. המסגד הוקם על הגדה הימנית של נהר סייהאן במרכזה של העיר, הוא משתרע על שטח של 6,600 מ"ר ויכול להכיל 28,500 איש. למסגד שישה צריחים וכיפתו המרכזית בהיקף של 32 מטר מתנשאת לגובה של 54 מטר.

המסגד תוכנן על ידי האדריכל נג'יפ דינץ' (Necip Dinç) בסגנון עות'מאני קלאסי - חיצוניותו תוכננה בהשפעת המסגד הכחול (Sultanahmet Camii) באיסטנבול ותוכו ברוח מסגד סלימייה (Selimiye Camii) באדירנה, ולכן נאמר עליו:


:"Selimiye’nin eşi, Sultanahmet’in kardeşi, Kocatepe’nin çağdaşı"

:"בן זוגו של סלימייה, אחיו של המסגד הכחול, בן זמנו של קוג'אטפה (מסגד באנקרה)"

המסגד נפתח ב-13 בדצמבר 1998 ומחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי משפחת סבנג'י שמוצאה באדנה והנחשבת לאחת המשפחות העשירות בטורקיה. לכן קרוי המסגד על שמה.

## קישורים חיצוניים

* המסגד באתר אומנות איסלמית טורקית (טורקית)
* המסגד מהאוויר באתר Google maps

קטגוריה:אדנה
סבנג'י
הסליחה ואני

**"הסליחה ואני"** הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית אפרת גוש, שיצא ב-15 באוגוסט 2007 בהפקתו של ניר אוורבוך. האלבום כולל 11 שירים, כאשר הפעם, לצד יוני בלוך וברק פלדמן, אשר עבדו עמה על אלבום הבכורה, השתתפו בכתיבה גם אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי וגם גוש עצמה כתבה והלחינה חלק מהשירים.

## רשימת השירים

## אמנים משתתפים
*חן שנהר - כינור
*ניר אוורבוך - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
*שחר זיו - קרן יער
*גליה חי - ויולה
*ארז פרנק - בס
*אריאל ערמוני - תופים
*גלעד אברו - קונטרבס
*מאיה בלזיצמן - צ'לו
*אדם בן אמיתי - גיטרה חשמלית

## סינגלים

## קליפים
* לראות את האור (בימוי: אביב קוזלוב)
* קרב איגרוף (בימוי: תמר קרוון)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אפרת גוש
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
צאדים

**צאדים** (ארמנית: **Tzadn**) הייתה קהילה נוצרית שמוצאם היה, קרוב לוודאי, ארמני. הם היו חברי הכנסייה האפוסטולית הארמנית שהמירו את השתייכותם לדתה האורתודוקסית הרשמית של איבריה הקווקזית, זרם אשר תמך בצו שהתקבל בוועידת כלקדון.

ניתן למצוא תיאור אודותיהם ואודות וחיי הקהילה שלהם ברשומות מהמאה העשירית שנכתבו על ידי ההיסטוריון הארמני, אוחטנס מסבסטיה (935 לערך - 1000).

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאורגיה
קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: ימי הביניים
קטגוריה:נוצרים
אבו נוואס

**אַבּוּ נֻוַאס אלְ-חַסַן בְּן הַאנִי אלְ-חַכַּמִיּ** (בערבית: **أبو نواس الحسن بن هانئ الحكمي**; 750–810 או 815) היה משורר ערבי. שלט בכל סגנונות השירה בשפה הערבית הקלאסית. חיבוריו נכללו, בין היתר, בסיפורי אלף לילה ולילה.

## ביוגרפיה
אבו נוואס נולד בעיר אהוואז שבאיראן. הוא לא הכיר את אביו, אך ידוע שהוא היה ערבי. שמו היה האני, והוא היה חייל בצבאו של מרואן השני. שם אמו הפרסייה היה גולבן והיא הייתה אורגת. הכוניה שלו, "אבו נוואס", דבק בו בזכות תלתליו הארוכים.

בעודו ילד מכרה אותו אמו לעבדות אצל חנווני מתימן, שלקח אותו לעבוד בחנותו בבצרה. שם משך את תשומת לבו של המשורר ואלִבה בן אל-חובאב (والبة بن الحباب) שקנה אותו ואימצו לבן. ואלבה לימד את אבו נוואס דת, מדעים ושירה.

בהמשך חייו עבר להתגורר בבגדאד, שם קנה לעצמו שם של משורר מקורי וחדשני שעסק בחיי העיר, להבדיל מרוב המשוררים של תקופתו למשל אבו אל-עתאהיה שעסקו בחיי המדבר. בפרט, עסק בחיי הוללות, שתיית יין, ואהבה חד-מינית לנערים.

הוא נמלט למצרים, לאחר שפרסם שיר שהילל את הברמכים, שהח'ליף הארון א-רשיד נלחם בהם. הוא שב לבגדאד לאחר מותו של א-רשיד בשנת 809. לאל-אמין, בנו של א-רשיד שירש את שלטונו, היה טעם דומה לזה של אבו נוואס בחיי הוללות. תחת שלטונו היה אבו נוואס בשיא פוריותו. למרות זאת, הוללותו של אבו נוואס הייתה מוגזמת, והוא נשלח לכלא.

בשנת 813 הרג צבאו של אחיו של אל-אמין, אל-מאמון, את אל-אמין, ואל-מאמון ירש את השלטון. אל-מאמון היה אדוק בדתו והתנגד להוללות של אל-אמין ואבו נוואס. שיריו של אבו נוואס מתקופה זו היללו את הדת והתנגדו להוללות. למרות ניסיונו לחזור בתשובה, הוא מת בכלא בשנת 814 או 815.

נודעה לו השפעה על שירתם של עומר ח'יאם וחאפז.

## לקריאה נוספת
* אבו נוואס, **שירי יין ואהבה**, תרגום: עפרה בנג'ו ושמואל רגולנט, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
*Esat Ayyıldız. "Ebû Nuvâs’ın Şarap (Hamriyyât) Şiirleri". Bozok Üniversitesi İlahiyat Fakültesi Dergisi 18 / 18 (2020): 147-173.

## קישורים חיצוניים

**משיריו בתרגום לעברית**:
* 
* 
* 
* אני רואה את היין, מגזין איש הענבים. מהדורה 1, 1 אוגוסט 2009
* משירי אבו נוואס, תרגם והעיר: יהונתן ורדי, **[[דחק - כתב עת לספרות טובה|דחק]]** ט', ינואר 2018, עמ' 174–176
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ערבים
קטגוריה:משוררים מימי הביניים
קטגוריה:להט"בים בימי הביניים
קטגוריה:להט"בים ערבים
קטגוריה:ילידי 762
קטגוריה:נפטרים ב-814
סמל מזרח טימור

**[[סמל]] [[מזרח טימור]]** הנוכחי משמש כסמל המדינה מאז 18 בינואר 2007.

בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה, בשפתה הרשמית (פורטוגזית): *Unidade, Acção, Progresso* (אחדות, פעולה, קידמה).

## הסמל בין השנים 2002 - 2007
בין השנים 2002-2007 שימש סמל המועצה הלאומית של ההתנגדות הטימורית כסמל המדינה. סמל זה כולל שתי חרבות מוצלבות (חרב ה"סוריק" הטימורית המסורתית), חנית, כוכב ושני חצים.
על הסמל הופיע שם המדינה בפורטגזית והשמש עם 14 קרניים. בתחתית הסמל הופיע מוטו המדינה בפורטוגזית: כבוד, מולדת, אומה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מזרח טימור: סמלים לאומיים
מזרח טימור
מזרח טימור
מזרח טימור
טים פייג'

**טים פייג**' (באנגלית: **Tim Page**; נולד ב-11 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי, עורך, מפיק ומבקר מוזיקה אמריקאי. הוא זכה בפרס פוליצר על עבודתו כמבקר מוזיקה בעיתון הוושינגטון פוסט ומילא תפקיד מפתח בחידוש העניין בסופרת האמריקאית דון פאואל.

## חייו
פייג' נולד בסן דייגו, קליפורניה וגדל בסטורס, קונטיקט. בשנת 1967, נעשה עליו סרט תעודי קצר בשם "יום עם טימי פייג'", שתיעד את ההתעניינות שלו ביצירת סרטים.

הוא עבר לניו יורק בשנת 1975 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1979. באותה התקופה כבר כתב במספר עיתונים והגיש תוכנית רדיו. במסגרת עבודתו ברדיו הוא ראיין רבים מהמוזיקאים הידועים בארצות הברית.

בשנת 1982, הצטרף פייג' ל"ניו יורק טיימס", שבו שימש ככתב בנושאי תרבות ומוזיקה. בשנת 1987 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הראשי בעיתון נויזדיי ובשנת 1995 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הקלאסית הראשי של הוושינגטון פוסט. בשנת 1997, הוא זכה בפרס פוליצר, עבור מה שוועדת פוליצר כינתה "ביקורת מוזיקה חיה ומאירת עיניים".

בשנת 1991, החל פייג' להתעניין בחייה ובעבודתה של הסופרת דון פאואל. הוא ראיין את קרוביה ומכריה שנותרו בחיים, ערך את יומניה, מכתביה, מחזותיה וסיפוריה הקצרים, והביא להוצאה מחודשת של ספריה. בשנת 1998, הוא פרסם את הביוגרפיה שלה "דון פאואל".

בשנת 2006, הופיע פייג' ברשימת "25 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האופרה" של כתב העת "חדשות האופרה".

פייג' גם הפיק מופעים במגוון אולמות בארצות הברית.

בגיליון ה-20 באוגוסט 2007 של הניו יורקר, פרסם פייג' כתבה אוטוביוגרפית אודות היותו אוטיסט.

## קישורים חיצוניים

* משחק מקביל - כתבה אוטוביוגרפית מאת טים פייג', אודות היותו איש תסמונת אספרגר.

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן דייגו: אישים
קטגוריה:אוטיסטים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל וושינגטון פוסט
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: ביקורת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
סמל מלזיה

**[[סמל]] [[מלזיה]]** (במלאית: **Jata Negara**) כולל מגן שמשני צדדיו שני טיגריסים מלאיים תומכים. בראש המגן ניצב חצי סהר צהוב וכוכב לו 14 קצוות.
מתחת המגן מופיע קלף ועליו מוטו המדינה במלאית באותיות לטיניות ובג'אווי: "אחדות היא חוזק" ("ברסקוטו ברטאמבה מוטו" - "Bersekutu Bertambah Mutu").

הצבע הצהוב שעל חצי הסהר והכוכב מסמלים את בית המלוכה של מלזיה. חצי הסהר מסמל את האסלאם - דת המדינה, והכוכב בעל 14 הקצוות מסמל את 13 מדינות מלזיה ואת הטריטוריות הפדרליות של מלזיה (בעבר סימל הכוכב את 14 המדינות אשר כללו גם את סינגפור. כאשר סינגפור עזבה את מלזיה לא שונה הכוכב, אולם הוחלט שבמקומה יסמל הכוכב גם את הטריטוריות הפדרליות).

הטיגריסים התומכים במגן הם סמלים מלאיים מסורתיים אשר הופיעו על הסמל המדינות הפדרליות של מלאיה ושל פדרציית מלאיה. הטיגריסים מסמלים עוצמה ואומץ.

בראש המגן מופיעות חמש קריסים (חרבות גליות) המסמלות את חמש המדינות שלא נכללו במדינות הפדרליות של מלאיה (המדינות הלא פדרליות של מלאיה: ג'והור, טרנגנו, קלנטן, קדה ופרליס).
מתחת החרבות ארבעה מלבנים בצבעים: אדום, שחור, לבן וצהוב, המסמלים את המדינות הפדרליות של מלאיה. צבעים אלה מופיעים על דגלי המדינות (אדום, שחור וצהוב מופיעים על דגל נגרי סמבילן; שחור ולבן על דגל פהנג; שחור, לבן וצהוב על דגל פרק; ואדום וצהוב על דגל סלנגור).

שאר חלקי מגן האבירים מסמלים את ארבע המדינות האחרות: עץ הדקל וגשר בצידו השמאלי של המגן המסמלים את פננג; עץ המלאקה בצידו הימני מסמל את מדינת מלאקה; בתחתית המגן, משמאל, סימלה של סבה, הקרן מימין מסמלת את סראוואק.

פרח ההיביסקוס שבמרכז חלקו התחתון של המגן הוא הפרח הלאומי של מלזיה.

## התפתחות סמל מלזיה

Coat of arms of the Federated Malay States.svg|סמל המדינות הפדרליות של מלאיה
Coat of arms of the Federation of Malaya.svg|סמל הפדרציה של מלאיה
Coat of arms of Malaysia.svg|סמל מלאיה


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלזיה: סמלים לאומיים
מלזיה
מלזיה
קטגוריה:טיגריס בתרבות
אפקט ונוס

[שמאל|ממוזער|250px|"[ונוס מול המראה (ולאסקס)|ונוס מול המראה" של דייגו ולאסקס.]]
**אפקט ונוס** הוא תופעה בפסיכולוגיה של התפישה שהוצעה בשנת 2003, וקרויה על שם התמונה "ונוס מול המראה" של הצייר הספרדי דייגו ולאסקס. האפקט מתאר את הממצא שלפיו רוב הצופים חושבים שוונוס, הדמות שבתמונה, רואה את עצמה במראה בדיוק באותה צורה שבה הם רואים אותה בעזרת ההשתקפות. למעשה, הצופים לא מודעים לכך שוונוס רואה את עצמה בזווית אחרת אם הצופה לא עומד בדיוק מאחוריה.

ב"תכסיס" פסיכולוגי זה נעשה שימוש פעמים רבות בתחום הקולנוע. השחקן יצולם כאשר הוא לכאורה מסתכל על עצמו במראה. למעשה, השחקן רואה את המצלמה בהשתקפות של המראה, והוא רק מעמיד פנים כאילו הוא רואה את עצמו.

## קישורים חיצוניים
*המאמר המקורי שמתאר את אפקט ונוס

קטגוריה:פסיכולוגיה קוגניטיבית
סמל איי מריאנה הצפוניים

**[[סמל]] [[איי מריאנה הצפוניים]]** מתבסס על דגל האומות המאוחדות, וזאת מאחר שאיי מריאנה הצפוניים היו בעבר טריטוריה שבפיקוח קרן הנאמנות של האומות המאוחדות.

במרכז הסמל מופיעים כוכב לבן ואבן המסמל את היסוד של בית מסורתי באיים. סביב היסוד מופיע זר פרחים מסורתי שהוסף בשנת 1981 היסוד של המבנה מסמל את המסורות וההיסטוריה של האיים, והזר מסמל את הקשר של תושבי האיים והכבוד שהם רוכשים למסורות אלה.

איי מריאנה הצפוניים
קטגוריה:איי מריאנה הצפוניים
מריאנה הצפוניים
סמל סינגפור

**הסמל הלאומי של [[סינגפור]]** הוצג לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם הדגל הלאומי וההמנון הלאומי על ידי לי קואן יו, אבי האומה הסינגפורית וראש ממשלתה הראשון. הסמל כולל מגן לו שני תומכים: אריה (המסמל את סינגפור עצמה) וטיגריס (המסמל את קשריה ההיסטוריים של סינגפור למלזיה). מתחת המגן מופיע מוטו המדינה: "Majulah Singapura" - "קדימה סינגפור" במלאית.

הסהר מייצג את מולד הירח, והכוכבים מסמלים את חמשת עקרונותיה של סינגפור: דמוקרטיה, שלום, קידמה, צדק ושוויון. 

על פי חוק, הסמל מותר בהצגה רק על ידי גופים שלטוניים. החוק אוסר על גופים מסחריים להציג את הסמל.

## ראו גם

* שבועת הנאמנות הלאומית של סינגפור

* סהר וכוכב

## קישורים חיצוניים

סינגפור

קטגוריה:סינגפור: סמלים לאומיים
סינגפור
קטגוריה:אריות בסמלי מדינות
קטגוריה:טיגריס בתרבות
סמל נאורו

**[[סמל]] [[נאורו]]** עוצב בשנת 1968 לאחר שהמדינה קיבלה את עצמאותה.

במרכז הסמל מופיע מגן שבחלקו העליון סמל היסוד הכימי זרחן על רקע של אריג בצבע זהב. הזרחן מסמל את המחצבים שבאי, והאריג מסמל את תושבי האי.

בחלקו התחתון השמאלי של המגן יש ציפור פרגטה על רקע האוקיינוס השקט. הציפור מסמלת את בעלי החיים באי. בחלקו התחתון הימני יש פרח קאלופילום (Calophyllum)  המסמל את הצמחייה באי.

סביב המגן יש עיטור המסמל את הלבוש המסורתי של צ'יף תושב האיים. לבוש זה, אשר נלבש בטקסים חגיגיים בלבד, כלל עלי דקל, נוצות ציפור הפרגטה, ושיני כריש.

הכוכב שמעל המגן נלקח מדגל נאורו ומעליו רשום שם האי בנאורית (באותיות לטיניות). על קלף שנמצא מתחת למגן רשום מוטו המדינה: "רצון האל קודם לכל" (באנגלית: "God's Will First").

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

נאורו
קטגוריה:נאורו: סמלים לאומיים
נאורו
רנאטו ריביירו

**רנאטו אדוארדו דה אוליבירה ריביירו** (בפורטוגזית: **Renato Eduardo de Oliveira Ribeiro**; נולד ב-28 באפריל 1985), הידוע כ**רנאטו**, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

## קריירה
רנאטו החל את הקריירה שלו בקבוצת אתלטיקו מיניירו הברזילאית, בה גדל ושיחק בה בין השנים 2003–2005. רנאטו מחזיק במספר הופעות רב בנבחרות הצעירות של , ואף לקח חלק חשוב בגביע העולם לשנת 2005. בשנת 2006 הוא הושאל לקורינתיאנס, וב-2007 הוחתם על ידי קבוצת ואסקו דה גאמה.

לאחר סכסוך עם ראשי המועדון החרים רנאטו את אימוני הקבוצה, מה שגרם למעברו למכבי חיפה בקיץ 2007. העברתו התבצעה תמורת מיליון וחצי דולר, ונחשבה כגבוהה מאוד בקנה מידה ישראלי. אף על פי שהיה בכושר גופני ירוד לעומת חבריו לקבוצה, הוא הצטיין בחודשיו הראשונים בקבוצה וסייע לה לזכות בגביע הטוטו. בתום עונת  הוא עזב את מכבי חיפה לאחר שמאמן הקבוצה החדש אלישע לוי ויתר על שירותיו, וחזר לברזיל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:בלו הוריזונטה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מיניירו
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה
קטגוריה:כדורגלני רסיפה
קטגוריה:כדורגלני סאו קייטנו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בישראל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1985
סמל סמואה האמריקנית

**[[סמל]] [[סמואה האמריקנית]]** כולל בתוכו מספר סמלים מקומיים מסורתיים:
* מחבט הזבובים - הוא אלמנט אמנותי מקומי המסמל חוכמה.
* השרביט, המכונה טואוטואו מסמל סמכות.
* הטאנואה (קערה גדולה שנעשה בה שימוש בטקס האווה) מסמל את קבלת המרות של הצ'יף.
שלושה אלמנטים אלה מסמלים את הסמכות של הצ'יפים על תושבי האי. השרביט ומחבט הזבובים הוחזקו על ידי הצ'יפים המקומיים בעת טקסים דתיים על מנת להציג את מרותם.

הסמלים מופיעים על רקע אריג מסורתי המסמל את תרבות האיים.
בתחתית הסמל מופיע המוטו של האיים בסמואנית (באותיות לטיניות): "סמואה, יהא האל ראשון" - "סמואה, איאה מואמואה לה אטואה".

## ראו גם
* סמל סמואה

## קישורים חיצוניים

* משרד התיירות של סמואה האמריקנית

 

סמואה האמריקנית
קטגוריה:סמואה האמריקנית: סמלים לאומיים
סמואה האמריקנית
סמל סמואה

**[[סמל]] [[סמואה]]** מבוסס בעיצובו על דגל האומות המאוחדות. בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות. בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.

במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט. בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.

הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.

בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואית באותיות לטיניות.

## ראו גם

* סמל סמואה האמריקאית

## קישורים חיצוניים

סמואה
קטגוריה:סמואה: סמלים לאומיים
סמואה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי
סמל איי קוק

**[[סמל]] [[איי קוק]]** כולל במרכזו מגן שעליו 15 כוכבים (בדומה לדגל איי קוק) המסמלים את האיים.

למגן שני תומכים: דג מעופף ושחפית הפיה. השחפית אוחזת בצלב המסמל את הנצרות – דתם של תושבי האיים, והדג תומך ברארוטונגה (חנית מסורתית המשמשת את תושבי האיים באסיפות שבט – רק לאוחז בחנית ניתנת זכות הדיבור באספה) – המסמלת את המסורת של תושבי האיים.

מעל המגן מצויה קסדת "פארה קורה" – קסדת צ'יף מסורתית העשויה נוצות אדומות. הקסדה מסמלת את מערכת המעמדות המסורתית שבאיים.

שם המדינה רשום מתחת על קלף מתחת למגן.

הסמל עוצב על ידי פאפא מוטו קורה, צ'יף מהכפר מאטאברה באי רארוטונגה. מוטו קורה שימש כמזכיר בית אריקי – אספת הצ'יפים של האיים, במשך שנים רבות.

## ראו גם
*דגל איי קוק

## קישורים חיצוניים

קוק
קטגוריה:איי קוק: סמלים לאומיים
איי קוק
בן ציון שהם

**בן ציון שהם** (11 באוגוסט 1930 – 28 בדצמבר 2005) היה מורה ומחנך, כיהן כמנהל הגימנסיה העברית "הרצליה".

## ביוגרפיה
בן ציון שהם נולד וגדל בחיפה. בצעירותו התגייס לפלמ"ח (אחר כך לצה"ל) ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. בשנות העשרים לחייו היה ממקימי קיבוץ רעים בנגב. בהמשך חייו למד שהם באוניברסיטה העברית בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות, שם התגורר עד פטירתו בשנת 2005.

לימד ביולוגיה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובשנים 1989–1993 שימש כמנהל הגימנסיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:רעים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות
קטגוריה:מנהלי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סגל גימנסיה הרצליה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
סוסעץ

"**סוסעץ**" הוא סרטו השני של יקי יושע, שיצא לאקרנים בשנת 1978. הסרט היה לסרט הישראלי הראשון ב"שבועיים הבמאים" של פסטיבל קאן. כמו כן השתתף הסרט בלוקארנו, בסן פרנסיסקו, בשיקגו ובפסטיבלים בינלאומיים רבים נוספים. זכה בפרס המיוחד של השופטים ובפרס השחקן הטוב ביותר (גדליה בסר) בפסטיבל הסרטים באוקספורד, אנגליה.

הסרט הוא עיבוד לספר של יורם קניוק באותו שם, משנת 1973, ובו שחזור שנות ילדותו של הסופר.

את שיר הנושא ששר אריק איינשטיין כתב יענקל'ה רוטבליט ללחן של שמוליק קראוס. השיר מופיע באלבום האוסף "שבעים שמונים" ובביצוע חי באלבום ההופעה של איינשטיין: אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת. באותה שנה הקליט גם גידי גוב ביצוע לאותו שיר, אך ההקלטה נגנזה עד להוצאה המחודשת של אלבומו הראשון בשנת 2012.

המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מעל גיל 16.

סרט זה שיצא לאקרנים בשנת 1978 צולם ב"שחור-לבן", כנראה מרצונם של מפיקי הסרט, אף על פי שסרטים ישראלים צולמו והופקו בצבע עשור קודם לכן.

## עלילה
עמינדב סוסעץ (שמוליק קראוס), צייר ישראלי, משאיר את אשתו ובתו בניו יורק, וחוזר לישראל לאחר שנים של היעדרות. סוסעץ מבקש לפענח את פשר תחושת כישלונו כאדם, כאיש משפחה וכאמן. חבריו הטובים מתו במלחמה, ציוריו נשרפו רגע לפני שהיו אמורים להתפרסם בתערוכה, ואת משפחתו נטש. סוסעץ פוגש את אביו גוסס בבית חולים ואת אמו שמנסה להבין, ללא הצלחה, את הבן שלה.
הוא פוגש באנסברג (גדליה בסר), חבר ילדות שהפך לתמהוני חסר בית. אנסברג מנסה בדרכים בלתי-שגרתיות להחזיר את האהבה לתל אביב, ומצפה מסוסעץ ה"מצפונאי", כלומר, כינוי לאחרון הישראלים המחזיק עדיין במצפון, שיסייע לו בכך. סוסעץ מסרב להיות "מצפונאי", או כל דבר אחר, לפני שיפענח את החידה הפרטית שלו: מיהו, מדוע נולד, מדוע הוא חי. סוסעץ מחליט לביים סרט, על הנסיבות להיוולדו בעיר תל אביב לפני קום המדינה. הסרט שלו אינו מצליח לפענח את החידה, אבל זוכה לשבחים. בסופו של דבר, מעלה סוסעץ את הסרט באש.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* סוסעץ, ציטוטים מתוך הספר של יורם קניוק
* הסרט "סוסעץ" לצפייה ישירה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1978
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים בעברית

קטגוריה:סרטים ישראליים מבוססי ספרים
סיפורו של אביר

**סיפורו של אביר** (באנגלית: **A Knight's Tale**) הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובם של הית' לדג'ר, פול בטאני ושאנין סוסאמון.

## עלילה
הסרט מביא את סיפורו הבדיוני של ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר), העובד ביחד עם חבריו, ואט (אלן טודיק) ורולנד (מארק אדי) כנושא כליו של אביר אשר לפתע נהרג לפני טורניר אבירים באנגליה של ימי הביניים. עקב מותו של האביר, ויליאם נשאר חסר כל, ומחליט לנסות את מזלו בטורנירי אבירים ברחבי אירופה, על מנת להתעשר. ואט ורולנד אומרים לו כי זה חסר סיכוי, אך תאצ'ר מתעקש והם מתלווים אליו על מנת לנחמו לכשיכשל.

הבעיה שבה נתקל תאצ'ר היא שמכיוון שאינו בן לשושלת אבירים ואין לו תעודות המוכיחות שיש לו "דם אצילי" הוא אינו יכול להשתתף בתחרויות. בדרכו לצרפת, תאצ'ר פוגש את ג'פרי צ'וסר (פול בטאני) אדם שאיבד את כל כספו ובגדיו בהימורים, ומתהלך עירום ברחובות. צ'וסר מציע לזייף לו תעודה המוכיחה כי הוא אכן בן אבירים הנקרא **אולריך פון ליכטנשטיין**, תמורת בגדים.

במשך זמן רב משתמש תאצ'ר בתעודה המזויפת שצ'וסר הכין לו על מנת להשתתף בתחרויות רבות, בהן הוא נוחל הצלחה מסחררת. במהלך התחרויות, תאצ'ר מתאהב בצעירה יפהפייה בשם ג'וסלין (שאנין סוסאמון) ומפתח יריבות קשה עם הרוזן אדהמר (רופוס סוול) מאנז'ו (מחוז לשעבר במערב צרפת). במהלך התחרויות מתחרה ת'אצ'ר גם ביורש העצר של אנגליה, אשר אף משתתף לא מוכן להילחם בו מחשש שהנסיך ייפגע, אך תאצ'ר נלחם מולו והם יוצאים בתיקו. למרות זאת הנסיך מעריך אותו על כך שהסכים בכלל להתמודד מולו.

בסוף הסרט תאצ'ר חוזר לאנגליה, שם הוא מבצע טעות חמורה. הוא הולך לבקר את אביו העיוור, ואדהמר מגלה זאת. הוא מספר על כך למנהלי התחרות, אשר שוללים מתאצ'ר את מעמדו ואוסרים אותו. כשהנסיך האנגלי עמו תאצ'ר התחרה מגלה זאת, הוא נחלץ לעזרתו, וטוען שהוא יודע בוודאות ושיש לו הוכחות שהוא אכן בן אצילים, ומכיוון שהנסיך של אנגליה אומר כך, אין לאיש זכות לערער על כך. הוא מעניק לתאצ'ר תואר סר, ותאצ'ר חוזר להשתתף בתחרות. לאחר מכן, תאצ'ר נלחם עם אדהמר ומביס אותו, ובסופו של דבר גם נושא לאישה את ג'וסלין.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת קרטר בורוול
ורה מוחינה

**ורה איגנטייבנה מוחינה** (נכתב גם **מוכינה**; רוסית: Вера Игнатьевна Мухина; 1 ביולי 1889 – 6 באוקטובר 1953) הייתה פסלת סובייטית רוסייה, אחת היוצרות הבולטות בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי.

## חייה
מוחינה נולדה בעיר ריגה במשפחת סוחרים והתגוררה בחייה הבוגרים במוסקבה. למדה אמנות ופיסול במוסדות פרטיים: בשנים 1909–1911 אצל קונסטנטין יואון (Константин Юон), בשנים 1911–1912 אצל איליה מאשקוב (Илья Машков) ובשנים 1912–1914 בכמה בתי ספר לאמנויות בפריז, בהם האקדמיה גראנד שומיאר, שם קיבלה שיעורים מהפסל אנטואן בורדל (Antoine Bourdelle). לאחר מכן למדה אמנות רנסאנס באיטליה.

עד סוף שנות ה-20 עבדה בתיאטראות במוסקבה כמעצבת תפאורה, תלבושות וכרזות. מ-1919 החלה להתרכז בפיסול ושאבה השראה בעיקר ממהפכת אוקטובר ומהתנועה הסוציאליסטית הסובייטית. עבודותיה עסקו בעיקר באישים המזוהים עם המהפכה – ולדימיר איליץ' לנין, יעקב סברדלוב, מקסים גורקי, ובדמויות המזוהות עם מעמד הפועלים ועם סמלים סוציאליסטיים. סגנונה היה ריאליסטי בעיקרו והתאפיין בהבעה של כוח רצון ושאיפה להתפרץ ולהצליח.

שמאל|ממוזער|200px|פסל על בול סובייטי
עבודתה הידועה ביותר - פסל הפועל ואשת הקולחוז, פסל פלדה בגובה 25 מטר ומשקל 80 טון, שבו פועל ואשת קולחוז נראים מתפרצים קדימה כשבידיהם כלי עבודה שמסמלים את הקומוניזם: הפטיש והמגל. הפסל נוצר תחילה עבור הביתן הסובייטי של התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן הועבר לכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה (ВСХВ, לאחר מכן נקרא ВДНХ ו-ВВЦ). עם הזמן הפך הפסל גם לסמלו של אולפן הסרטים מוספילם ולאחד הסמלים הלא-רשמיים של מוסקבה בכלל. על הפסל הזה זכתה מוחינה בפרס סטלין.

רבות מעבודותיה נשארו רק סקיצות, בהן פסל גדול של ולדימיר לנין, "מזרקת אחוות העמים", ועיצוב של גשרים במוסקבה בנושאים של עמל סוציאליסטי. בין עבודותיה הבולטות שכן הגיעו לכדי השלמה - פסל של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במוסקבה ושל הסופר מקסים גורקי בעיר ניז'ני נובגורוד (שנקראה על שם גורקי בתקופה הסובייטית).

בנוסף לפיסול, מוחינה עסקה גם בציור דיוקנאות ובעבודות זכוכית.

ורה מוחינה נפטרה באוקטובר 1953 מאנגינה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה, שם קבורים אישים בעלי שם.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של מוחינה באתר ArtOnline (ברוסית)
* 

קטגוריה:פסלים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:פסלות
קטגוריה:ילידות 1889
קטגוריה:נפטרות ב-1953
אדאבאיו אדדג'י

**אדאבאיו אדדג'י** (באנגלית: **Adebayo Adedeji**; ) הוא פוליטיקאי ניגרי, ששימש כתת-המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.

## ראשית חייו
לאחר בית הספר, אדדג'י למד בקולג' האוניברסיטאי באיבדן באוניברסיטת לסטר, שם קיבל תואר ראשון במדעים (B.Sc.) בשנת 1958. הוא השלים קורס נוסף לתואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1961 עם תואר שני במינהל ציבורי (M.P.A.).

לאחר סיום לימודיו, הועסק בתחילה בשירות הציבורי הניגרי לפני שהפך לפרופסור למינהל באוניברסיטת איף בשנת 1966. בשנת 1967 קיבל דוקטור לפילוסופיה (דוקטורט לכלכלה) מאוניברסיטת לונדון.

## קריירה
בשנת 1971 מונה לשר לפיתוח כלכלי ושיקום בממשלתו של הנשיא יקובו גובון. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקיד זה היה פעיל במשא ומתן שהביא ליצירת קהילת מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).

לאחר מכן החל אדדג'י בקריירה בשירות האומות המאוחדות ושימש כתת-המזכיר הכללי וראש הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה עד לשנת 1991. לאחר שובו לניגריה הקים אדדג'י מוסד מחקר בשם ACDESS (ראשי תיבות של - African Center for Development and Strategic Studies) ובמסגרתו הוא פעיל מאז. המכון הוקם בעיר איג'בו-אודה, עיר בת חצי מיליון תושבים במדינת אוגון במערב ניגריה. אדדג'י פרסם מאמרים רבים בשאלות הנוגעות לכלכלת מדינות אפריקה, לפיתוחן ולדמוקרטיזציה שלהן. אדדג'י התבטא כי חובן החיצוני של מדינות אפריקה הרסני יותר מהמלחמות אותן הן חוות. https://web.archive.org/web/20070918203249/http://www.bdidut.com/trade/imf-wb2.htm. אדדג'י תומך בשיתוף פעולה אזורי בין מדינות אפריקה, והיה פעיל ביצירת הסכמי סחר אזוריים שהתגבשו לכלל ישות הקרויה COMESA - השוק המשותף למזרח ודרום אפריקהhttp://www.un.org/ecosocdev/geninfo/afrec/vol16no2/162pers1.htm.

## ספרים ופרסומים
אדבאיו אדדג'י פרסם מספר רב של ספרי מומחים שעסקו במיוחד בהתפתחות אפריקה. העבודות החשובות ביותר שלו כוללות:

* אפריקה בתוך העולם: מעבר לנישול ותלות (1991)
* דרום אפריקה ואפריקה: בתוך או בנפרד? (1996)
* ניגריה: התחדשות מהשורשים? המאבק להתפתחות דמוקרטית (1997)
* הבנה ושליטה בסכסוכים באפריקה - החיפוש אחר שלום בר-קיימא וממשל טוב (1999)
* דמוקרטיה ממוקדת-אנשים בניגריה? החיפוש אחר מערכות ממשל חלופיות (2000)

## קישורים חיצוניים

* The United Nations Intellectual History Project
* ראיון וביוגרפיה
* אתר הבית של ACDESS 

קטגוריה:פוליטיקאים ניגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לסטר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1930
קטגוריה:נפטרים ב-2018
פאוול

שם המשפחה **פאוול** הוא ולשי במקורו ומשמעותו "בנו של משרתו של פאולוס הקדוש".
סיימון לה-בון

**סיימון ג'ון צ'ארלס לה-בון** (באנגלית: **Simon John Charles Le Bon**; נולד באנגליה ב-27 באוקטובר 1958) הוא סולן ופזמונאי שירי להקת דוראן דוראן הבריטית.

## ילדות
לה-בון החל את דרכו המוזיקלית, כחבר במקהלת כנסייה מקומית כבר בגיל צעיר. במקביל החל ללמוד משחק בבית ספר מקצועי, בו גם למד שנים ספורות קודם לכן הזמר אלטון ג'ון. בתקופה זו, הופיע במספר פרסומות בטלוויזיה וכן במספר הפקות תיאטרון. בשנת 1978 לקח לה-בון פסק זמן מלימודיו והתנדב בקיבוץ גבולות שבנגב . עדות לשהותו בישראל ניתן למצוא ברצועה המסיימת את אלבום הבכורה של דוראן דוראן, קטע אינסטרומנטלי הנקרא Tel Aviv, אותו כתב לה בון בהשראת ביקור בתל אביב באותה תקופה. עם שובו לאנגליה, פנה ללמודי דרמה באוניברסיטת בירמנגהאם.

## קריירה
### דוראן דוראן (1980–1984)
בשנת 1980 הכיר לה-בון באמצעות חברה משותפת את חברי להקת דוראן דוראן שפעלה כבר כשנתיים, ותקופה ארוכה חסר לה סולן ופזמונאי. לאחר תקופה קצרה, זכתה הלהקה לחוזה הקלטות עם חברת EMI, ולה-בון לא שב ללימודי המשחק בהם החל.

בשנת 1981 יצא אלבומה הראשון של הלהקה שנקרא "דוראן דוראן", ועד לשנת 1984 הוציאה אלבום מדי שנה, שזכו להצלחה ניכרת בבריטניה. באותה שנה, אף השתתפו חברי הלהקה בהקלטת השיר "האם הם יודעים שזהו כריסמס", שיצא על גבי סינגל וזכה להצלחה מסחררת. בשנת 1984 בשל חילוקי דעות בין חברי הלהקה, התפרקה "דוראן דוראן" וחבריה פנו כל אחד לדרך עצמאית.

### ארקדיה (1985)
מיד לאחר פירוקה של "דוראן דוראן" הקים לה-בון יחד עם שניים מחברי "דוראן דוראן" (ניק רודס ורוג'ר טיילור) את להקת "". בשנת 1985 יצא אלבומה היחיד של "ארקדיה" "So Red The Rose".

### דוראן דוראן (1986–2007)
בשנת 1986 חזרו חברי הלהקה לפעול בשם דוראן דוראן ויחד הוציאו מספר אלבומים במרווחי זמן של שנתיים.  

בשנת 1993 שבה הלהקה אל ראשי מצעדי המכירות ומצעדי הפזמונים בעולם הודות ליציאתו של האלבום "The Wedding Album". שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה אלבום גרסאות כיסוי לשירים שהיו אהובים על לה-בון ומהם הושפע. בין הזמרים ניתן למצוא את ג'ים מוריסון סולן להקת הדלתות, לו ריד ואלביס קוסטלו. במקביל אותה שנה, שיתף לה-בון פעולה בהקלטת אחד משירי להקת "דוראן דוראן" יחד עם זמר האופרה לוצ'אנו פבארוטי.

בשנת 2001 שבו חמשת חברי הלהקה המקורית להקליט את האלבום "Astronaut" שיצא שלוש שנים מאוחר יותר. האלבום זכה להצלחה גדולה והשיב אותה אל ראשי מצעדי הפזמונים בבריטניה. בשנת 2005 הופיעה הלהקה במופע לייב אייד ברומא.

לה-בון ממשיך להקליט ולהופיע עם הלהקה ובשנת 2015 יצא אלבומה ה-14 של הלהקה "Paper Gods" שהצליח להגיע לעשרת האלבומים הנמכרים בבריטניה, הישג ראשון ללהקה מאז 1993.

### קריירת סולו
לה-בון המעיט להקליט כסולן, ללא חבריו ללהקת "דוראן דוראן". במהלך השנים הקליט באופן לא סדיר שירים שהופיעו באוספים וכסינגלים.

## חייו האישיים
לה-בון הכיר את הדוגמנית הצעירה ממנו ב-6 שנים, יסמין, והם נישאו. כיום יש לזוג שלוש בנות. במקביל פיתח לה-בון תחביב שיט ביאכטה הפרטית שלו, לה קרא *Drum*, ועימה השתתף בתחרויות שונות ברחבי העולם. בעקבות תאונת שיט בה היה מעורב, פרש לה-בון משיט עד לשנת 2005.

## קישורים חיצוניים

* אתר חברת ההפקות בבעלות לה-בון
* אתר מעריצים ללה-בון

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי פופ בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1958
איש השנה

**איש השנה** הוא תואר לא רשמי הניתן אחת לשנה על ידי כתב עת או ארגון, לאדם הבולט באותה שנה, באופן כללי או בתחום מסוים (כגון "איש השנה במוזיקה" או ספורטאי השנה). הבחירה נעשית על ידי צוות מומחים של הארגון הבוחר, או על ידי הציבור. ההכתרה הנודעת ביותר בתואר "איש השנה" היא איש השנה של השבועון טיים.

## בישראל
בעקבות השבועון "טיים", השבועון הישראלי "העולם הזה", שהכתיר מדי שנה את איש השנה של "העולם הזה" (העיתון נסגר ב-1993). 
ירחון  משוב חקלאות מכתיר בכל שנה את איש השנה בחקלאות. 
בין השנים 1994-2008 "שידורי קשת" ערכו את "טקס אנשי השנה".

עיתון הכלכלה גלובס נוהג להכתיר את איש השנה בכלכלה.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:עיתונות
דרום דוברוג'ה

ממוזער|225px|שמאל|חבל '''דרום דוברוג'ה''' מופיע בצהוב
**דרום דוברוג'ה** הוא חבל ארץ בצפון-מזרח בולגריה, המכונה על ידי הרומנים "**קדרילטר**" (Cadrilater).

חבל דרום דוברוג'ה, בו ישבה אוכלוסייה מעורבת, שכללה בולגרים, רומנים, טורקים, גגאוזים, טאטארים וארומנים, שימש עילה למלחמה בין בולגריה לרומניה - מלחמת הבלקן השנייה.

על פי הסכם בוקרשט, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913 וסיים את מלחמת הבלקן השנייה, הועבר חבל דרום דוברוג'ה לשלטון רומניה. השלטון הרומני הסתיים ב-1940, כשהחבל הושב לשלטון בולגרי לפי הסכם קראיובה שהוכתב לרומנים על ידי גרמניה הנאצית. על פי הסכם זה בוצעו חילופי אוכלוסין בין דרום דוברוג'ה ובין החלק הצפוני שלה, שנשאר בשלטון רומני.

הערים העיקריות בחבל הן סיליסטרה, דובריץ', בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל על גדת הדנובה).

קטגוריה:בולגריה: גאוגרפיה
קטגוריה:רומניה: חבלי ארץ
קטגוריה:דוברוג'ה
דגדוג

שמאל|ממוזער|250px|ילדה מדגדגת תינוק
**דגדוג** היא הנגיעה בגוף באופן שגורם לעיוות או לצחוק בלתי רצוני. הרגשה כזו יכולה לגרום הנאה או ריגוש, אבל היא לפעמים נחשבת בלתי נעימה, במיוחד במקרה של דגדוג אגרסיבי.

## פיזיולוגיה
בשנת 1897, הפסיכולוגים ג' סטנלי הול וארתור אלין תיארו "דגדוג" כשני סוגים שונים של תופעות:
*הראשונה היא הרגשה שנגרמת בתנועה עדינה כנגד העור. הסוג הזה של דגדוג הנקרא "קניסמסיס", והוא בדרך כלל לא גורם לצחוק ולעיתים מלווה בהרגשת גירוי קלה.
*הסוג השני גורם לצחוק ונקרא "דגדוג אגרסיבי". הוא נוצר על ידי הפעלת לחץ חוזר ונשנה באזורים רגישים לדגדוג, הידועים כ"גרגלסיס".
כבר בתינוקות ניתן לראות את תגובת הצחוק וההתפתלות כתגובה למגע עדין. במקור זה תוצר של רפלקס כתגובה למגע פתאומי, המטרה היא הגנה מעכבישים, נחשים וכדומה, ומשותפת ליונקים רבים.

אצל בני אדם ושימפנזים יש לתופעה חשיבות חברתית ותהיה תגובה חיובית כשהמגע מגיע מאדם קרוב בניגוד לזר למשל.

## מחקרים
ידוע כי בני האדם לא מסוגלים לדגדג את עצמם. מחקר שנערך ב-2018 מזהה את המנגנון במערכת העצבים שמונע את הדגדוג העצמי - וזאת על ידי ההבנה של המנגנון הנוירולוגי שמאפשר לבני אדם להבדיל בין המגע של עצמם לזה של אנשים אחרים.

בשנת 2016 חוקרים בדקו את נושא הדגדוג אצל חולדות. הם צפו בחולדות וראו תופעות שחיזקו את התיאוריה הקושרת דגדוג לקשרים חברתיים חיוביים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רפלקסים
קרב בסיאן

**קרב בסיאן** (גאורגית: **ბასიანის ბრძოლა**, בּאסיאניס בּרדזוֹלַה) הוא קרב שהתקיים בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין הסלג'וקים הטורקים של סולטנות רום בבסיאן שנמצאת מזרחית לעיר ארזורום (כיום בטורקיה). הקרב מתוארך לפי מקורות שונים לשנים שבין 1202-1205. ההיסטוריון המוסלמי איבן ביבי ממקם את תאריך הקרב בשנת 598 על פי הלוח המוסלמי. (1 באוקטובר 1201 - 19 בספטמבר 1202). ההיסטוריונים הטורקיים המודרניים מזהים את טירת מנזיקרט כזירת הקרב.

סולימאן השני, סולטאן סולטנות רום, הודאג מההצלחות הגאורגיות של הממלכה הנוצרית. הוא אסף את האמירויות הווסליות שלו באזור וצעד עימן לכיוון הגבולות הדרום-מערביים של הממלכה הגאורגית. אולם המחנה שלו הותקף והושמד בקרב בסיאן בשנת 1203 או 1204.

הצבא הגאורגי, בראשות דוד סוסלן התארגן בעיר החצובה בסלע, ורדזיה, לפני צעידתו לבסיאן.

חיל החלוץ הגאורגי הדף את ההתקפות הנואשות של הסלג'וקים וערך התקפת נגד מוצלחת, אולם נסוג עקב נחיתות מספרית מול כוחות המילואים של הסלג'וקים. בסופו של דבר הכוח הגאורגי העיקרי הדף את המתקפה הסלג'וקית ומחץ אותם בצורה מכריעה. שני הצדדים איבדו מספר אלפי חיילים, שחלקם נהרג וחלקם נפצע. הסולטאן עצמו נמלט לארזורום.

## הערות שוליים

בסיאן
בסיאן
קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
בסיאן
שיראז (זן ענבים)

שמאל|ממוזער|250px|לזן השיראז יש מבנה גוון סגול-כהה שמשתקף בצבע היין המופק ממנו.

**שיראז** או **סירה** הוא זן ענבים המשמש להפקת יין. 

מקור הזן בהכלאה בין שני זנים צרפתיים: דורזה ומונדוז בלנש. יין השיראז הוא בעל גוף מלא, ומוגש בטמפרטורה גבוהה של כ-18 מעלות צלזיוס.

יש הנוטים לבלבל זן זה עם זן פטיט סירה, שהוא הכלאה בין זני הסירה והפלורסין. 

## מקור השם
במרבית המדינות בעולם המערבי נקרא הזן בשם "סירה", אך במקומות כמו אוסטרליה, קנדה ודרום אפריקה הוא קרוי "שיראז". על פי האגדה, שלא נמצא לה ביסוס היסטורי, הזן נקרא על שם העיר שיראז באיראן, הסמוכה למקורות ייצור היין במדינה זו, והוא נטבע לפני כ-7000 שנים. לפי אחת הגרסאות של האגדה, הובא הזן משיראז לדרום צרפת על ידי פיניקים (צידונים) שהגיעו למרסיי בערך בשנת 600 לפני הספירה. על פי גרסה אחרת, הוא הובא על ידי אביר ששב ממסעות הצלב, בשם גספר דה סטרימבר (Gaspard de Stérimberg), שהפך לנזיר וגידל את כרמו על גבעה תלולה במקום מגוריו, בעמק נהר הרון; משם שמו הנוסף של הזן: הרמיטאג' (Hermitage, Hermit), שמשמעו נזיר.

## היסטוריה
במחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה ב-1998, נתגלה כי גפן השיראז המודרנית תורבתה באזור נהר הרון מהכלאה של זני הדורזה והמונדוז בלאנש. בשנת 2001 איששה בדיקת סמני DNA מחקר זה.

שיראז משמש עד היום כזן העיקרי לייצור יין בצפון הרון. שמו נקשר ביינות קלאסיים כגון הרמיטאג', קורנאס וקוט רוטי. בדרום הרון משמש זן זה להפקת יין בעירוב זנים. שיראז נחשב לזן המתאים לעירוב יין (בְּלֵנְדּ) ברחבי העולם, בשל בשרנות הענב והחך הדומיננטי שלו, המשלים בטעמו זנים אחרים בעלי טעם פחות דומיננטי.

## קישורים חיצוניים

* 
* Shiraz, Appellation America
* Jeni Port, The origins of shiraz – revealed!, Winestate

 

קטגוריה:זני ענבים
אולימפיאדת גרנובל (1968)

**[[אולימפיאדת החורף]] ה-10** נערכה מ-6 בפברואר עד 18 בפברואר 1968 בעיר גרנובל שבצרפת וב-7 אתרים נוספים.

באולימפיאדה זו השתתפו לראשונה בנפרד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית (בשנים 1956–1964 הספורטאים מגרמניה השתתפו במשלחת משותפת). תחרויות סקי אלפיני נערכו באתר שארוס כ-15 ק"מ מהעיר גרנובל.

## מדליות

## קישורים חיצוניים
* 

1968
קטגוריה:1968 בספורט
גרנובל
קטגוריה:רון-אלפ: ספורט
קטגוריה:אולימפיאדת גרנובל (1968)
קטגוריה:גרנובל: ספורט
קטגוריה:1968 בצרפת
אהרן לפפה

הרב **אהרן** בן יצחק **לַפַּפָּה** (ה'שס"ד, 1604 - כ"ו באייר ה'תכ"ז 1667), היה מרבני טורקיה במאה ה-17.

## חייו

נולד במניסה (נקראה בתקופתו גם: מגנסיאה או מגנציאה) ולמד בנערותו בישיבתו של הרב יצחק אפומאדו. לאחר מכן נדד והיה תלמידו המובהק של רבי אברהם מוטאל בסלוניקי. למד גם בישיבתו של רבי יוסף מטראני בקושטא. שב למניסה לפני שנת שצ"ב, אז העיד על פרעות שנערכו בעיר בשבת הגדול. כיהן כרב וכדיין בעיר שנים רבות. 

באייר ה'תכ"ה, נדד לאזמיר משום ש"צרות רבות תכפוהו מנוחה הדריכוהו בעיר מולדתו". שלוש שנים לאחר פטירת רבי יוסף איסקפה, שנפטר בטבת ה'תכ"ב, התמנה כרבה המשותף של איזמיר, יחד עם חיים בנבנישתי, בשל החלטת פרנסי העיר כי מעתה יכהנו בעיר שני רבנים; האחד יעסוק בדיני אישות ואיסור והיתר, והאחר יפסוק בדיני ממונות. אלא שזמן קצר לאחר מכן, אירעה בעיר פרשת שבתי צבי, וכחלק מהמהפך שחולל בעיר, הכתיר את בנבנישתי, שתמך בו, לרב העיר הבלעדי:

בעקבות רדיפות ההמון נאלץ רבי אהרן לעזוב את איזמיר. עם זאת, רבי חיים מתייחס בספרו "בעי חיי" בכבוד לרבי אהרן, וכותב "דבר אמת והדת נתנה מפום ממלל רברבן החכם השלם סיני ועוקר הרים רב ועצום כמוהר"ר [=כבוד מורנו הרב רבי] אהרן לפפא...".

לאחר מאסרו והתאסלמותו של שבתי צבי והוקעתו על ידי הקהילות היהודיות, הסיר גם רבי חיים את תמיכתו בשבתי צבי, ופייס את רבי אהרן על עזיבתו את העיר. רבי אהרן שב לאיזמיר ונפטר שם בכ"ה באייר ה'תכ"ז.

### משפחתו ותלמידיו
נשא לאשה את בתו של רבי שלמה אלגאזי, מחבר ספר "גופי הלכות". בתו נישאה לתלמידו, רבי יעקב בן נעים, מחבר ספר "משכנות יעקב". יש מהחוקרים שכתבו כי בנו הוא רבי חיים לפפא, אך יש הסבורים כי היו לו רק בנות. תלמידים נוספים של לפפה היו רבי חיים בן מנחם אלגאזי, רבה של רודוס, מחבר ספר "בני חיי", ר' יעקב אלבעלי, ומשה אלגראנטי.ממוזער|שער הספר בני אהרן

## חיבוריו

ספר "**בני אהרן**", הכולל שני חלקים מרכזיים: שו"ת בנושאי חושן משפט (דיני ממונות ועוד), וחידושי סוגיות ופירושים לארבעה טורים ולבית יוסף, חלק חושן משפט בסימנים רמ-רצה. הספר נדפס לראשונה באיזמיר בשנת ה'תל"ד, כשבע שנים לאחר מותו של לפפא. יוזמי הדפסת הספר ומגיהיו היו יהודה לפפא ויעקב בן נעים. יצא לאור מחדש עם הערות וביאורים בשני כרכים בהוצאת זיכרון אהרן.

כמו כן חיבר פירוש שאבד עם השנים על ספרו של רבנו ירוחם, וחידושים על כמה ממסכתות התלמוד. החיד"א כותב בספרו "שם הגדולים", שה"שיטה מקובצת" למסכת נזיר, מסכת ברכות, מסכת נדרים ומסכת ביצה, המיוחסים לרבי בצלאל אשכנזי, הם לאמיתו של דבר חיבור של רבי אהרן. 

תשובות נוספות שלו נדפסו בספר משפטים ישרים לשלמה אבן חסון, בספר אבק דרכים לברוך קאלומיטי, בספר בעי חיי ועוד.

## לקריאה נוספת
* א' פריימאנן, **ענייני שבתי צבי**, ברלין תרע"ג, עמ' 142
* ש' רוזאניס, **קורות היהודים בתורקיה וארצות הקדם**, כרך ד, עמ' 88 ,38
* גרשום שלום, **שבתי צבי**, כרך א, תל אביב תשי"ז, עמ' 321 ,306-305
* דוד תמר, "מחלוקת רבי חיים בנבנישתי ורבי אהרן ליפא", **[[תרביץ]]** מ"א, עמ' 412
* מאיר בניהו, על יחוס ה"שיטה מקובצת" לרבי אהרן, **ספר הזיכרון לרבי שאול ליברמן**, ניו יורק וירושלים: בית המדרש לרבנים באמריקה, תשנ"ג, עמ' 331–335
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:איזמיר: רבנים
קטגוריה:רבנים טורקים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים יוונים
קטגוריה:סלוניקי: רבנים
קטגוריה:איסטנבול: רבנים
קטגוריה:ילידי 1604
קטגוריה:נפטרים ב-1674
סמל פולינזיה הצרפתית

שמאל|ממוזער|150px|סירה מסורתית, כדוגמת זו המופיעה על הסמל
**[[סמל]] [[פולינזיה הצרפתית]]** הוא סמל עגול הכולל במרכזו סירת קאנו פולינזית מסורתית, הנתמכת על ידי מצופים צידיים. הסירה שטה על רקע של שמש שוקעת לתוך האוקיינוס השקט. הסמל דומה במאפייניו לסמלים נוספים של מדינות באזור זה של האוקיינוס השקט (לדוגמה, סמל קיריבטי).

## הערות שוליים

## ראו גם

 

## קישורים חיצוניים

פולינזיה הצרפתית
קטגוריה:פולינזיה הצרפתית
פולינזיה הצרפתית
סמל פורטוגל

**סמל פורטוגל** אומץ באופן רשמי ב-30 ביוני 1911, ביחד עם הדגל הרפובליקני של פורטוגל.

## היסטוריה ומשמעות
סמל פורטוגל הנוכחי הוא תוצאה של תהליכים ושינויים שהתרחשו במשך 1000 השנים האחרונות. הסמל שממנו החלו התהליכים היה סמלו של הנרי מבורגונדי שבו היה צלב כסף על רקע כחול, ועל סמל זה הוספו (או נגרעו ממנו) אלמנטים שונים, כאשר ההוספה הבולטת ביותר הייתה של המכלול ההרלדי שנקבע באופן רשמי ב-1911 לאחר המהפכה הרפובליקנית של 1910. צבען של שתי הרצועות המופיעות על הסמל (אדום וירוק) לקוח מדגל פורטוגל.

## המגן המעוטר והבזנט
לאחר ההכרה הרשמית בממלכת פורטוגל כמדינה עצמאית ב-1143 (העצמאות הוכרזה ב-1139) הוספו ים כסופים לדגל בורגונדי, וסימלו את המטבעות ואת זכותו של המונרך להנפיק הילך חוקי. הדעה הרווחת היא כי בסופו של דבר, ובהתחשב בדינמיות המהירה של ההרלדיקה בימי הביניים, המגן נפגע ואיבד מספר אלמנטים במהלך קרבות שונים, עד שלבסוף איבד את צורת הצלב לחלוטין. 

את המגן בצורתו זו ירש סאנשו הראשון מאביו, אפונסו הראשון, כאשר צורת הצלב כבר לא הייתה קיימת ועל הסמל היו רק חמישה מגנים מעוטרים, שהיו ממוקמים במקום שבעבר היו חמשת הבזנטים הכסופים. בתקופה מאוחרת יותר הפחית המלך סבסטיאן הראשון את מספר המגנים מ-11 ל-5, ומספר חוקרים טוענים שהמספר 5 היה כנגד מספר הפצעים של ישו, אם כי טענה זו איננה סבירה.

## הטירות
במהלך תקופת שלטונו של אפונסו השני הוסף לסמל הגבול האדום עם טירות הזהב (ולא מגדלים כפי שכמה מקורות טוענים). למרות שמספר הטירות יכול להיות בין 8 ל-12, אפונסו הרביעי קבע שמספרן יהיה 12 ואילו סבסטיאן הראשון קבע כי מספרן יהיה 7, ומצב זה נשמר עד היום. הטירות מייצגות את הטירה המורית שנכבשה על ידי פורטוגל במהלך הרקונקיסטה. מקורן של הטירות הוא ככל הנראה בסמל ממלכת קסטיליה, אולם בניגוד לטירות ספרדיות, ששעריהן צבועים בדרך כלל בכחול והם פתוחים, הטירות הפורטוגליות מצוירות תמיד כששעריהן בצבע זהב והם סגורים.

## כדור השמים
החל מהמאה ה-15 החל השימוש באחד האלמנטים החשובים ביותר בהרלדיקה הפורטוגלית – כדור השמים (אחד מתת הסוגים שלו הוא האצטרולב). כדור זה מופיע על דגלים קולוניאליים פורטוגליים רבים, ובעיקר באלה שבברזיל. האצטרולב היה מכשיר ניווט ששימש לחישוב מרחקים וייצג את חשיבותם של הפורטוגלים במהלך עידן התגליות האירופאי, כמו גם את גודלה של האימפריה הפורטוגזית.

למרות שהאצטרולב מייצג בדרך כלל את השלטון הרפובליקני, בניגוד לכתר המונרכי בדגל הפורטוגלי, על מספר דגלים מונרכיים (כגון אלו של הממלכה המאוחדת של פורטוגל, אלגארבה וברזיל) האצטרולב כן הופיע. הכללתו של האצטרולב בדגל הפורטוגלי ב-1816 קשורה לאימוץ הדגל של ברזיל, שהיה כדור אצטרולב על רקע כחול.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פורטוגל: סמלים לאומיים
פורטוגל

פורטוגל
סמל גואם

**[[סמל]] [[גואם]]** הוא סמל בעל צורה אליפטית המופיע במרכז דגל גואם. צורת הסמל מקורה באבנים שתושבי האי הקדומים, לוחמי החמורו, נהגו להשתמש בהן כאבני קלע.

הסמל מציג את מפרץ האגאטנייה הסמוך לעיר האגאטנייה שבגואם. במרכז המפרץ מוצגת סירת פרואה האופיינית לאזור, המסמלת את תושבי האי ואת התבססותם על הים, וכן את הגעתם אל האי בסירות אלה, ועל החוף דקל קוקוס המסמל את צמחיית האי ואת כלכלת הטריטוריה.

## ראו גם
* דגל גואם

## קישורים חיצוניים

* סמל ודגל גואם באתר guampedia.com 

קטגוריה:גואם
גואם
גואם
סמל פפואה גינאה החדשה

**[[סמל]] [[פפואה גינאה החדשה]]**, שאומץ ב-1971, כולל ציפור גן עדן העומדת על חניתות מסורתיות של תושבי האיים. ציפור גן העדן מסמלת את צמחיית האי והחי בו, והחניתות את תושבי האיים. הציפור עצמה מהווה אלמנט מסורתי בפולקלור האי, ונוצותיה משמשות בטקסים דתיים באי.

צבעי הסמל הם שחור, אדום ולבן. השחור והאדום הם צבעים מסורתיים המסמלים את האי. השחור, האדום ולבן הם צבעי האימפריה הגרמנית אשר שלטה בגינאה החדשה בראשית המאה ה-20.

מתחת לסמל רשום שם המדינה באנגלית.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: סמלים לאומיים
פפואה גינאה החדשה

פפואה
קטגוריה:ציפורי שיר בתרבות