יוסף רומשינסקי

**יוסף רומשינסקי** (באנגלית: **Joseph Rumshinsky**; 1881 – 1956) היה מלחין יהודי, אשר נולד סמוך לווילנה שבליטא (אז בתחומי האימפריה הרוסית). יחד עם שלום סקונדה, אלכסנדר אולשנצקי ואברהם אלשטיין נחשב לאחד מ"ארבעת הגדולים" של המלחינים והמנצחים בתיאטרון היידיש האמריקאי.

## ביוגרפיה
אמו של רומשינסקי לימדה שירה לזמרים מקומיים ולבדחנים (משמחי חתונות). בילדותו למד אצל חזן, ובגיל שמונה כבר זכה לכינוי **"יאָשקע דער נאָטן־פֿרעסער"** ("יושקה זולל התווים") בבית הספר למוזיקה שבו למד נגינה בפסנתר. עד שנת 1894 נדד עם קבוצות שונות של חזנים.

בגרודנו ראה לראשונה תיאטרון יידי – האופרטה שולמית מאת אברהם גולדפדן. לאחר מכן הצטרף למקהלת הלהקה הנודדת של אסתר רחל קמינסקה, ובה שר עד שנת 1896, כאשר קולו השתנה. לאחר מכן נעשה מנצח מקהלה אצל חזן בשם רבינוביץ'.

רומשינסקי נישא לשחקנית סברינה לאקסר. בנם, מורי רומשינסקי, היה אף הוא פסנתרן ומלחין.

## קריירה מוזיקלית
יצירתו הראשונה הייתה ואלס לפסנתר, אשר זכה לפופולריות רבה בווילנה.

בשנת 1897 נעשה מנצח מקהלה באופרה ובאופרטה הרוסית של בוריסוב, ובשנת 1898 ניצח על הפקה מלאה של האופרטה "בר כוכבא" מאת גולדפדן. בשנת 1899, בלודז', נשכר כמנצח של אגודה הספרותית מוזיקלית "זמיר" בלודז', שם עסק גם בעיבוד שירי עם ולמד יצירות של יוזף היידן, גאורג פרידריך הנדל ופליקס מנדלסון. הוא למד בהקונסרבטוריון של ורשה.

בשנת 1903 נסע ללונדון כדי להתחמק מגיוס לצבא הצאר.

בלונדון פגש את הניו־יורקי צ'ארלס צונזר, בנו של המשורר העממי אליקום צונזר, ששכנע אותו להגר לארצות הברית בשנת 1904. בתחילה מנע ממנו איגוד העובדים לעבוד בתיאטרון, ולכן עסק בהוראת פסנתר והלחין יצירות שונות, בהן מארש אבל לזכר פוגרום קישינב. בשנים 1905–1906 היה מנהל מוזיקלי בבוסטון בתיאטרון Hope. לאחר מכן שב לניו יורק, אך גם שם התקשה להשתלב בתיאטרון.

בשנת 1907 התקבל לבסוף כמנהל מוזיקלי בתיאטרון Lyric בברוקלין, ושנה לאחר מכן נשכר כמנצח וכמלחין בתיאטרון Windsor בזכות השחקן יעקב אדלר.

שלום פרלמוטר כתב עליו:

ממוזער|מוריס שוורץ ויוסף רומשינסקי

בשנת 1912 כתב בועז יאנג כי כאשר הוצגה האופרטה *די אמעריקאנערין – דאס מיידל פון דער וועסט* בוורשה, זכתה המוזיקה של רומשינסקי להצלחה כה גדולה עד שלא רק יהודים אלא גם פולנים שרו אותה, והיא הושרה בכל בתי הקברט בעיר.

בניו יורק עבד כמלחין וכמנהל מוזיקלי בתיאטרון Royal של מלווינה לובל (1913–1914) ובתיאטרון Peoples של Joseph Edelstein (1914–1916). באותה תקופה נתפסו רבות מהפקות התיאטרון היידי האמריקאי כ*שונד* – בידור עממי ירוד. רומשינסקי ניסה להרחיק את התיאטרון המוזיקלי היידי מן הוודוויל הזול וליצור סוגה חדשה של אופרטה יידית קלה בסגנון אמריקאי.

בשנת 1916 הצטרף לבוריס טומשבסקי ועבד כמלחין וכמנצח בהתיאטרון הלאומי במנהטן. ביצירתו *צובראָכענע פידל* (*כינור שבור*, 1918) השתמש בתזמורת גדולה של כשני תריסרי נגנים ובגוף מחול מלא. כאשר הוסיף לתזמור גם נבל, אבוב ובסון, כינו אותו השחקנים בצחוק "ואגנר המשוגע".

בשנת 1919 עבר לתיאטרון Second Avenue של קסלר ברובע התיאטרון היידי. בשנת 1923 הציג שם לראשונה את מולי פיקון במחזה *Yankele*. פיקון, בעלה יעקב קאליך (קאלעך) ורומשינסקי כונו במאמר ב־ניו יורק טיימס משנת 1931 "שלושת המוסקטרים של הלואר איסט סייד".

במהלך ארבעה עשורים כתב רומשינסקי עשרות מופעים. החל משנות ה־30 פעל גם ברדיו והיה מנהל המוזיקה של התוכנית היידית הארצית *The Jewish Hour*, בחסות העיתון היידי דער טאָג. בין השנים 1946–1949 עבד בתיאטרון האמנותי היידי של מוריס שוורץ, שם הלחין מוזיקה להצגות *הרשל'ה אוסטרופולר*, *דריי מתנות* מאת יצחק לייב פרץ ו*בלאָנדזשענדע שטערן* מאת שלום עליכם.

בשנת 1940 כינס את מאמריו שפורסמו בעיתון פֿאָרווערטס והוסיף להם מאמרים וזיכרונות חדשים, ופרסם אותם בעיתון *דער טאָג* בשם *Epizodn fun mayn lebn*. בשנת 1944 יצא הספר במהדורה מורחבת בשם *Klangen fun mayn lebn*.

רומשינסקי חיבר גם יצירות ליטורגיות. בשנת 1926 ניצח על מקהלה של יותר ממאה זמרים בקנטטה המקראית *Oz yashir*. בשנות ה־40 השלים אופרה בעברית בשם *רות*, שלא בוצעה ולא הוקלטה עד היום.

המופע האחרון שלו, *Wedding March*, הוצג עדיין על הבמה בעת פטירתו.

## יצירות נבחרות
* *צובראָכענע פידל* – 1918
* *די גאָלדענע כלה* (*The Golden Bride*) – 1923
* *Oy, Is Dus a Leben!* – 1942

## קישורים חיצוניים
* 

* הקלטות של יוסף רומשינסקי באתר Discography of American Historical Recordings
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים יהודים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:תיאטרון יידיש
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1956