ניקולה וקאי

**ניקולה וָקַאי** (באיטלקית: Nicola Vaccai; 15 במרץ 1790 – 5 באוגוסט 1848) היה מלחין איטלקי ומורה לפיתוח קול. הוא חיבר שמונה עשרה אופרות, אך נודע בעיקר בזכות ספר התרגילים שלו לפיתוח קול, *Metodo pratico di canto italiano per camera*, שמשמש עד היום בהוראת שירה.

## ביוגרפיה
וקאי נולד בעיר טולנטינו, וגדל בפזארו. את השכלתו המוזיקלית הראשונית רכש בפזארו, אך בהמשך נשלח לרומא על ידי הוריו כדי ללמוד משפטים. מכיוון שלא הייתה לו כוונה לעסוק בעריכת דין, הוא החל ללמוד זמרה וקונטרפונקט אצל המלחין ג'וזפה יאנקוני. כשהיה בן עשרים ואחת, הוא עבר לנאפולי והחל ללמוד אצל פאיזיילו, מחבר "הספר מסביליה" , שנחשבה ליצירת מופת קומית עד לפרסום האופרה "הספר מסביליה" מאת רוסיני, 35 שנה לאחר מכן. הצלחתו הראשונה של וקאי בהלחנת אופרה הייתה "*I solitari di Scozia*", שהוצגה לראשונה בנאפולי בשנת 1815.

וקאי החל את דרכו המקצועית בוונציה, שם התפרנס בתחילה מכתיבת מוזיקה לבלט ומהוראת פיתוח קול. בעקבות הצלחת האופרה הראשונה שחיבר, הוזמן לפארמה כדי להלחין את האופרה "*Pietro il grande*" ("פייטרו הגדול"), ואף השתתף כסולן בהופעה הבכורה שלה. בשנת 1825 חיבר את האופרה "*Zadig e Astartea*", ובאותה השנה הלחין גם את האופרה הידועה ביותר שלו, "*Giulietta e Romeo*" ("רומיאו ויוליה") . בשנים שלאחר מכן ניהל וקאי אורח חיים נוודי ועבר לעיתים תכופות בין ערים שונות באירופה, בהן טריאסטה, וינה, מילאנו, ופריז, כשבכל אחת מהן שהה למשך זמן שבין מספר חודשים ועד מספר שנים.

בשנת 1832 עבר וקאי להתגורר בלונדון, שבאותה העת הייתה בשיא פריחתה של תרבות השירה, והאופרה האיטלקית זכתה בה לפופולריות רבה. שהותו בעיר החלה בהפקה ובהצגה של האופרה המצליחה ביותר שלו, "רומיאו ויוליה", בתיאטרון קינגס, באפריל של אותה השנה. עד מהרה ביסס וקאי את מעמדו בחברה הלונדונית, והפך למורה מבוקש לפיתוח קול.

בשנים שבהן חי בלונדון, מתודולוגיית העבודה של מורים לפיתוח קול הייתה מייגעת וקפדנית, והם שאפו לדיוק טכני בשירה של התלמידים תוך חזרות מרובות על סולמות ועל תרגילי סולפג'. מאחר שתלמידיו האנגלים של וקאי היו חובבנים אמידים שלא ייעדו לעצמם קריירה בימתית, הוא סבר כי ההכשרה הקפדנית הקונבנציונלית עשויה להרתיע אותם. לפיכך, הוא חיבר עבורם תרגילים מלודיים שנועדו לביצוע מהנה, כאשר כל אחד מהם התמקד בפיתוח מיומנות מוזיקלית אחרת, כמו שירה בסגנון לגאטו, עבודה על מרווחים ועל מקצבים שונים, שימוש בקישוטים ועוד. אחד החידושים המרכזיים של וקאי היה שילוב טקסטים מילוליים כחלק בלתי נפרד מהתרגילים. שירים קצרים אלו פורסמו בשנת 1832 תחת הכותרת *Metodo pratico di canto italiano per camera* ("השיטה המעשית לשירה איטלקית").

בשנת 1838 שב וקאי לאיטליה, ובשנת 1848 החל ללמד קומפוזיציה בקונסרבטוריון של מילאנו. בין תלמידיו נמנו ג'ובאני בוטזיני ולואיג'י ארדיטי. לאחר שש שנים החלה בריאותו להידרדר, והוא פרש למנוחה בבית ילדותו בפזארו, שם חיבר את האופרה השש עשרה שלו. וקאי נפטר בפזארו בשנת 1848.

## לאחר מותו
בשנים שלאחר מותו, דעכה הפופולריות של האופרות שחיבר, בין היתר בעקבות עליית קרנן של אופרות מאת דוניצטי ובליני, וכן בשל שינויים בטעמי הקהל ובהעדפות הסגנוניות בז'אנר של האופרה באותה התקופה. עם זאת, קובץ התרגילים שחיבר לפיתוח קול נותר בשימוש נרחב. בשנת 1990 פורסמה מהדורה חדשה של קובץ התרגילים, שיועדה למורים לפיתוח קול, בעריכת אליו בטאליה . ב-15 בספטמבר 2020 פרסם Teatro Nuovo (ניו יורק) הקלטה מלאה של "השיטה המעשית לשירה איטלקית", בניצוחו של ויל קראצ'פילד ובהשתתפות עשרים ושניים זמרי אופרה.

בית האופרה בטולנטינו - תיאטרון ניקולה וקאי , נקרא על שמו.

## אופרות שהלחין

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* ניקולה וקאי, , באתר IMSLP

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:מורים לפיתוח קול
קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:ילידי 1790
קטגוריה:נפטרים ב-1848