open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
השבתת הממשל הפדרלי של ארצות הברית (2025)

הממשל הפדרלי של ארצות הברית הושבת
ב-1 באוקטובר 2025 לאחר שחקיקה בנושא הקצבות לשנת הכספים 2026, שהחלה באותו יום, לא אושרה על ידי הקונגרס. ההשבתה הייתה הארוכה מסוגה ונמשכה 41 יום. הצעת החוק אושרה על ידי בית הנבחרים, אך הסנאט דחה אותה 14 פעמים. הסיעה הדמוקרטית בסנאט התנגדה להצעת החוק שקודמה על ידי המפלגה הרפובליקנית, מכיוון שהצעת החוק לא כללה הארכה של הסובסידיות במסגרת חוק הטיפול בר השגה שהורחבו בעבר על ידי חוק הפחתת האינפלציה.

## ההשבתה
ההשבתה החלה ב־1 באוקטובר 2025, עם פקיעת חוק התקציב הקודם, שאושר בימי ממשל ג'ו ביידן.

ההשבתה הביאה לחל"ת של כ-900,000 עובדים פדרליים ושני מיליון נוספים נותרו עובדים ללא תשלום. תוכניות ממשלתיות מסוימות כמו מדיקר ומדיקייד המשיכו לפעול, וכך גם סוכנויות מסוימות כמו מחלקת ההגנה ורשות אבטחת התחבורה. פעילותן של סוכנויות אחרות הושעתה חלקית או מלאה, כולל המכונים הלאומיים לבריאות, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ותוכנית WIC.

ההשבתה היא השבתת הממשל ה-11, והיא ההשבתה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. ההשבתה היא גם ההשבתה השלישית במהלך נשיאות דונלד טראמפ, לצד שתי השבתות במהלך ממשל טראמפ הראשון. סכום ההשבתות במהלך כהונותיו של טראמפ עומד על 77 יום, כאשר כל שאר השבתות הממשל הפדרלי עומדות יחד על 51 יום.

ב־10 בנובמבר 2025 אישר הסנאט להתחיל דיון על חבילת מימון זמנית לסיום השביתה. האישור הושג על ידי תמיכת 8 חברי סנאט דמוקרטיים – דיק דרבין, אנגוס קינג, מגי האסן, ג'ין שאהין, קתרין קורטז מסטו, ג'קי רוזן, ג'ון פטרמן וטים קיין, ו־52 סנאטורים רפובליקניים, כאשר הרפובליקני המתנגד היחיד היה ראנד פול.

## השפעה פוליטית
כמה חברי קונגרס דמוקרטים ציינו את השבתת הממשל כגורם למספר ניצחונות בחירות דמוקרטיים בו-זמנית, כולל הבחירות למושל וירג'יניה, מושל ניו ג'רזי, וראשות עיריית ניו יורק וכן בחירות לבתי המחוקקים של פנסילבניה, מיסיסיפי, וירג'יניה וג'ורג'יה. הנשיא טראמפ אמר כי השבתת הממשל הורגת את המפלגה הרפובליקנית וקרא לתומכיו לבטל את הפיליבסטר ולפתוח מחדש את הממשלה.

הרפובליקנים ספגו בתחילה את עיקר האשמה בהשבתה, כאשר 39% מהאמריקאים שהשתתפו בסקר האשימו אותם בה, לעומת 31% מהדמוקרטים. עם זאת, עד נובמבר האשמה השתנתה, כאשר שיעור האחוזים הצטמצם ל-35% לרפובליקנים ול-32% לדמוקרטים, כאשר האחוז שבחר "להאשים את שני הצדדים" עולה במהירות. אפילו כאשר המצביעים מאשימים את הרפובליקנים בהשבתה, שיעור התמיכה נטו בטיפול הדמוקרטים בקונגרס במצב נותר נמוך או שווה לשיעור התמיכה נטו בטיפול הרפובליקנים בקונגרס. גם דירוג התמיכה האישי של הנשיא טראמפ ירד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:2025 בארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: פוליטיקה
קטגוריה:כלכלה פוליטית
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:נשיאות דונלד טראמפ השנייה
גטו דויד-הרדוק

**גטו דויד־הרדוק** (תחילת 1942 – 10 בספטמבר 1942) היה גטו יהודי שהוקם במהלך מלחמת העולם השנייה בעיירה דויד־הרדוק, שבנפת סטולין במחוז ברסט. הגטו שימש מקום ריכוז כפוי ליהודי דויד־הרדוק והיישובים הסמוכים תחת הכיבוש הנאצי בבלארוס.

## הכיבוש והקמת הגטו
בשנת 1931 חיו בדויד־הרדוק כ־3,500 יהודים – כ־30% מאוכלוסיית העיירה. כוחות גרמניים כבשו את העיירה ב־7 ביולי 1941, והכיבוש נמשך עד 9 ביולי 1944.

הריגות של יהודים החלו עוד לפני כניסת הגרמנים. הכובשים חששו מהתנגדות יהודית, ולכן רצחו גברים יהודים בני 15–50, לעיתים עוד לפני הקמת הגטו. ב־10 באוגוסט 1941 נלקחו כ־3,000 גברים יהודים מדויד־הרדוק לחוות חינובסק ולכפר אולשני והוצאו להורג על סמך שמועה שקרית כי הם מתכננים מרד מזוין. את ההוצאות להורג ביצעו יחידות אס אס ומשטרה מקומית. משפחות הנרצחים – נשים, ילדים וזקנים – גורשו מהעיירה ורכושם נבזז. רבים מהם הגיעו לסטולין ושם נרצחו מאוחר יותר.

בתחילת 1942 רוכזו שארית היהודים ששרדו את הטבח, יחד עם יהודים מכפרים סמוכים, בגטו שהוקם בגדה הימנית של נהר סנז’קה. הגטו הוקף גדר תיל ונשמר בקפדנות בידי חיילים ומשטרה מקומית. נכון ל־9 בספטמבר 1942 נמנו בו 1,263 איש, מתוכם רק 30 גברים.

## חיסול הגטו
ב־10 בספטמבר 1942 חוסל הגטו. האסירים נלקחו לחוות חבישצ’ה ומשם לחוות חינובסק, שם נורו ליד בורות שחפרו מראש. הקורבנות נדרשו להתפשט, למסור חפצי ערך ואז נורו למוות.

כ־1,100 יהודים נרצחו באותו יום, אם כי מקורות מסוימים מציינים 685 קורבנות, בהם 205 נשים ו־109 ילדים. כ־100 יהודים הצליחו להימלט אך רובם נתפסו ונורו בהמשך. אחדים מן הנמלטים הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

## הנצחה
בשנת 1945 מצאה ועדת חקירה קברים אחים בבית הקברות סמוך לחוות חינובסק, בבורות בגדלים שונים. פורסמו רשימות חלקיות של הקורבנות. בשנת 1986 הוקם באתר אובליסק סטנדרטי, ששופץ ב־1996. בשנת 2005 הוצב לוח זיכרון על בניין הספרייה בדויד־הרדוק, עם כתובות ברוסית, אנגלית ועברית, לזכר חברי הקהילה היהודית שנרצחו בשואה.

בשנת 2010 נחנך באתר חינובסק אנדרטה שתכנן האדריכל ל. לוין. המתחם כולל שישה אלמנטים משושים עם לוחות זיכרון, מדשאה ירוקה במקום הקברים, וגדר דקורטיבית עם דמות מנורה. שבע "נרות" בטון לבנים נושאים כתובות ברוסית ובעברית לזכר שבעת אלפי היהודים מדויד־הרדוק והסביבה שנרצחו בתקופת הכיבוש הנאצי.

## ראו גם
* גטו הורודנו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שואת יהודי בלארוס
דויד-הרדוק
תולעת מוריס

**תולעת מוריס** (באנגלית: **Morris worm**; או **תולעת האינטרנט של 2 בנובמבר 1988**) היא אחת מתולעי המחשב הוותיקות ביותר שהופצו דרך האינטרנט, והראשונה שזכתה לתשומת לב משמעותית בתקשורת. היא הובילה להרשעה הפלילית הראשונה בארצות הברית במסגרת חוק הונאה והשימוש לרעה במחשב משנת 1986. היא נכתבה על ידי רוברט טאפאן מוריס, סטודנט לתואר שני באוניברסיטת קורנל, ושוחררה בשעה 20:30 ב-2 בנובמבר 1988 מרשת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. כיום, מוריס מלמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

## התולעת
התולעת שפותחה על ידי מוריס ב-1988 בשפת C על בסיס מערכת ההפעלה BSD, ניצלה אקספלויטים בתשתית מערכת האינטרנט של אז, הכוללים:
* ניצול פרצה בתוכנת Sendmail ב-Unix
* ניצול גלישת חוצץ בפרוטוקול פינגר
* ניצול מערכת לוגין באמצעות ממשק שורת פקודה הנשלט מרחוק

## השפעה
התולעת הצליחה לפרוץ למשתמשים עם חוזק סיסמאות נמוך, בעיקר משתמשים שהסיסמה שלהם מופיעה בשם המשתמש שלהם. הנזק הכולל של הווירוס מוערך בכ-20 אלף דולרים. כ-6,000 מכשירי Unix הושפעו מהתולעת, ובנוסף, כ-60,000 מכשירים שהיו מחוברים לאינטרנט באותה התקופה.

DARPA, הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, הקימה את מרכז התיאום CERT למציאת באגים והשפעתם בתוכנות מחשב ובאינטרנט. בנוסף, ארצות הברית עבדה על חקיקה המונעת הונאה וניצול דרך המחשב, חוק הונאה וניצול במחשב (Computer Fraud and Abuse Act, בקיצור: CFAA).

מוריס נכלא ל-3 שנים, ובנוסף הוטלו עליו 400 שעות של עבודת שירות וקנס בסה"כ 10,050 דולר (23,000 דולר במונחי -2024). לאחר ריצוי עונשו, החל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והיה שותף להקמת האקסלרטור Y Combinator.

## הערות שוליים

קטגוריה:וירוסי מחשב
קטגוריה:1988 במדע
ג'וזייה ג'ונסטון

**ג'וזייה סטודרד ג'ונסטון** (באנגלית: **Josiah Stoddard Johnston**; 24 בנובמבר 1784 – 19 במאי 1833) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן הן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית והן כסנאטור מטעם לואיזיאנה.

## ביוגרפיה
ג'ונסטון נולד ב-24 בנובמבר 1784 בסולסברי שבקונטיקט, ובשנת 1788 עבר עם אביו לקנטקי. מאוחר יותר שב לקונטיקט כדי ללמוד בבית ספר יסודי. בשנת 1802 השלים את לימודיו באוניברסיטת טרנסילבניה שבלקסינגטון, קנטקי, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר אלכסנדריה שבטריטוריית אורלינס.

בשנים 1805–1812 כיהן כחבר בבית המחוקקים הטריטוריאלי, ובמלחמת 1812 גייס וארגן רגימנט להגנת ניו אורלינס – אך הגיע לעיר רק לאחר הקרב. לאחר מכן עסק בחקלאות וכיהן כשופט מחוזי מטעם המדינה בשנים 1812–1821.

ג'ונסטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־17 וכיהן בין 4 במרץ 1821 ל־3 במרץ 1823. בשנת 1822 ניסה להיבחר שוב אך לא הצליח. בשנת 1824 מונה לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור ג'יימס בראון שהתפטר. שנה לאחר מכן נבחר רשמית לסנאט מחדש, ונבחר שוב בשנת 1831. הוא כיהן בסנאט מה־15 בינואר 1824 ועד מותו – שנגרם מפיצוץ בספינת הקיטור "ליאונס" (Lioness) על הנהר האדום שבלואיזיאנה, ב־19 במאי 1833.

במהלך כהונתו בסנאט שימש יו"ר ועדת המסחר (במהלך הקונגרס ה־19). הוא נטמן בבית הקברות ראפידס שבעיר פיינוויל, לואיזיאנה.

## משפחתו
אחיו למחצה, אלברט סידני ג'ונסטון, היה גנרל בצבא הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית. בנו, ג'יי. סטודרד ג'ונסטון (1833–1913), היה עיתונאי ועורך, שירת גם הוא במלחמת האזרחים, ולימים כיהן כמזכיר המדינה של קנטקי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טרנסילבניה (קנטקי)
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1784
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1833
ליגת העל המאוריטנית

**ליגת העל המאוריטנית** (בצרפתית:**Super D1**) היא ליגת הכדורגל הבכירה במאוריטניה. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1976, ובעונת 2025/2026 משתתפות בה 14 קבוצות.

הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של מאוריטניה (FFRIM), החברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).

פ.ק. נואדיבו היא הקבוצה המעוטרת ביותר במאוריטניה, עם 13 זכיות באליפות הליגה.

## מתכונת הליגה
נכון לעונת 2025/2026 משתתפות בליגה 14 קבוצות. התחרות כוללת 26 מחזורים בשיטת בית וחוץ.

הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת מאוריטניה ומעפילה למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית. הקבוצות המסיימות במקומות 13–14 יורדות לליגת המשנה, Super D2.

על ניצחון מוענקות שלוש נקודות, ועל תיקו נקודה אחת.

עונת המשחקים נערכת מדצמבר עד יוני.
## אלופות הליגה

## הישגים לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר rsssf
* נתונים מאתר globalsport
* נתונים מאתר soccerway

מאוריטניה
קטגוריה:מאוריטניה: כדורגל
יוליוס סטורנינוס

**יוליוס סטורנינוס** (בלטינית: *Iulius Saturninus*; מת בשנת 280/281 לספירה) היה אוזורפטור  (תופס שלטון בכח) נגד הקיסר הרומי פרובוס. הוא כנראה זהה לאדם בשם **גאיוס יוליוס סלוסטיוס סטורנינוס פורטונטיאנוס** (*Gaius Iulius Sallustius Saturninus Fortunatianus*), לגאטוס בנומידיה תחת הקיסר גליאנוס וקונסול מוסף בסביבות שנת 260 לספירה.

סטורנינוס היה אפריקאי מלידה (זוסימוס כותב שהיה ממוצא מאורי; לפי ההיסטוריה אוגוסטה הוא היה ממוצא גאלי, אך זו כנראה טעות), ולמד רטוריקה באפריקה וברומא. הוא היה ידידו של פרובוס, שמינה אותו למושל סוריה בסביבות שנת 279.

לאחר שפרובוס עזב את סוריה אל הריין בשנת 280, חיילים סוררים ואנשי אלכסנדריה לחצו על סטורנינוס בעל כורחו לקבל על עצמו את תפקיד הקיסר. לאחר שנמלט ממצרים, שינה את דעתו כשהיה בארץ ישראל והכריז על עצמו כקיסר. המקורות העתיקים חלוקים לגבי מה שקרה לאחר מכן: ההיסטוריה אוגוסטה קובעת שפרובוס שלח חיילים ואלה הרגו את סטורנינוס "בניגוד לרצונו של פרובוס", בעוד שלפי תיאורו של זוסימוס, לפני שפרובוס הספיק להגיב לאיום, סטורנינוס כבר נהרג על ידי חייליו שלו.

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "פירמוס, סטורנינוס, פרוקולוס ובונסוס: חיי סטורנינוס", פרקים א–ב, ז–יא, עמ' 386–388, 392–396.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of Firmus, Saturninus, Proculus and Bonosus, VII-XI

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-280
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
גראב אחזקות

**** היא חברת טכנולוגיה רב-לאומית סינגפורית שבסיסה ב־One-North, סינגפור. החברה מפתחת אפליקציית-על לשירותי הסעות, משלוחי אוכל ושירותי תשלום דיגיטליים במכשירים ניידים. היא פועלת בסינגפור, מלזיה, קמבודיה, אינדונזיה, מיאנמר, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם.

החברה נוסדה בשם MyTeksi על ידי אנתוני טאן וטאן הוי לינג בשנת 2012 במטרה להפוך את הסעות המוניות לבטוחות יותר במלזיה. ב-2016 היא מותגה מחדש כ-Grab בעקבות הרחבת שותפויות בדרום מזרח אסיה, במקביל לפיתוח מוצרים עבור שליחים.

Grab היא חברת החד-קרן הראשונה בדרום מזרח אסיה והסטארט-אפ הטכנולוגי הגדול ביותר באזור. היא נסחרה בבורסה בנאסד"ק בשנת 2021, בעקבות מיזוג SPAC הגדול ביותר באותה תקופה. בשנת 2023, חברת "Fast Company" דירגה את Grab בין החברות החדשניות ביותר באזור אסיה-פסיפיק.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בנאסד"ק
אל תעזבי ידיים (אלבום)

**"אל תעזבי ידיים"** הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר הישראלי עקיבא, שיצא לאור ב-17 בספטמבר 2021 לאחר אלבום הבכורה שלו משנת 2017, "עולמות". האלבום, שקרוי על שם הסינגל המצליח ביותר מתוכו "אל תעזבי ידיים", משקף את התפתחותו של עקיבא כאמן המשלב רוק ישראלי עם טקסטים הלקוחים מעולמות האמונה והיהדות, האלבום הופק על ידי מאור שושן והופץ על ידי חברת הפ"יל והשתתפו בכתיבה והלחנה של השירים אשתו צורית, נתן גושן, אבי אוחיון, מתן דרור ודולי ופן.

## רקע ויצירה
האלבום הוא אסופה של סינגלים מצליחים שהשתחררו במשך מספר שנים, כאשר שיר הנושא, "אל תעזבי ידיים", יצא כסינגל מוביל בתאריך 26 במרץ 2019. הצלחתו של השיר היא שהעניקה לאלבום כולו את שמו. השיר, שנכתב על ידי עקיבא תורג'מן ואשתו צורית, בהשראת "מעשה מאבידת בת מלך" של רבי נחמן מברסלב, הפך לאחד משירי הפופ-רוק המזוהים ביותר עם הזמר. האלבום כולל, בין היתר, את הלהיטים "פשוטים", "אתה הולך איתי" ו"שלום בבית".

האלבום נחשב לאבן דרך בקריירה של עקיבא, בזכות השמעות בתחנות רדיו. הסינגל "אל תעזבי ידיים" הגיע לשיא הצלחה בשנת תש"ף, הוא דורג במקום השביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet בנוסף שנה קודם לכן הוא דורג מקום תשיעי במצעד של כאן מורשת, וצבר מיליוני צפיות והשמעות. הצלחת השיר והאלבום כולו ביססה את עקיבא ככוח מוביל בגל החדש של אמנים המשלבים מוזיקת רוק ופופ עכשווית עם טקסטים יהודיים-רגשיים.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי עקיבא תורג'מן
קטגוריה:אלבומי חברת הפי"ל
קטגוריה:אלבומי מוזיקה יהודית
מסנקו

**מַסֶנְקוֹ** או **מַסִינְקוֹ** (באמהרית: ማሲንቆ; בטיגרינית: ጭራ-ዋጣ (ዋጣ)) היא כלי מיתר דמוי לאוטה בעל מיתר בודד הנפוץ במסורות המוזיקליות של אריתריאה ואתיופיה. כמו קראר, כלי זה משמש זמרים אתיופיים הנקראים אָזְמַרִי ("זמר" באמהרית). למרות שהוא משמש ככלי ליווי בשירים, המסנקו דורש וירטואוזיות ניכרת, שכן האזמרי מלווים את עצמם תוך כדי שירה.

## בנייה ועיצוב
תיבת התהודה של המסנקו היא מרובעת או בצורת יהלום, ועשויה מארבעה לוחות עץ קטנים המודבקים זה לזה, ואז מכוסים בקלף מתוח או בעור גולמי. המיתר הבודד עשוי בדרך כלל משיער סוס, ועובר מעל גשר. הכלי מכוון באמצעות יתד כוונון גדול כך שיתאים לטווח קולו של הזמר. הנגינה נעשית באמצעות קשת המוחזקת ביד ימין או שמאל, והיד שאינה מחזיקה בקשת מונחת קלות על גבי החלק העליון של המיתר.

## ראו גם
* מוזיקה אתיופית
* אזמרי
* רבאב

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:אתיופיה: תרבות
אלכסנדר פורטר

**אלכסנדר פורטר** (באנגלית: **Alexander Porter**; 24 ביוני 1785 – 13 בינואר 1844) היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל מטעים, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה בין השנים 1833–1837. הוא נולד באירלנד, היגר לארצות הברית בשנת 1801 בגיל 16, כיהן כחבר בבית המחוקקים המדינתי בשנים 1816–1818, וכשופט בבית המשפט העליון של לואיזיאנה בשנים 1821–1833.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
פורטר נולד ב-24 ביוני 1785 במחוז דניגול, אירלנד. אביו, ג'יימס פורטר, היה כומר פרסביטריאני וסאטיריקן, שהוצא להורג ביולי 1798 במהלך המרד האירי של 1798. לפי מסורת מקומית שתוארה במילון הביוגרפיה הלאומית כ"ספק מסורת מפוקפקת", סופר כי הבן הצעיר, אלכסנדר, השתתף בקרב בלינהינץ.

בשנת 1801 היגר אלכסנדר פורטר לארצות הברית יחד עם דודו, שהתיישב בנאשוויל שבטנסי. הוא קיבל חינוך מוגבל, אך למד במכללת קלמנסו. לאחר מכן למד משפטים באופן עצמאי כשוליה, והוסמך כעורך דין בשנת 1807.

### קריירה
בשנת 1807 החל לעסוק בעריכת דין במחוז אטקאפס שבטריטוריית אורלינס (האזור שסביב העיר פרנקלין, לואיזיאנה, הפך בשנת 1811 למחוז סנט מרי). פורטר היה ציר בוועידה שחיברה את החוקה הראשונה של לואיזיאנה בשנת 1812. לאחר מכן נבחר כחבר בבית הנבחרים של לואיזיאנה, וכיהן בו בשנים 1816–1818.

בין השנים 1821–1833 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של לואיזיאנה. בשנת 1833 נבחר מטעם המפלגה הוויגית לסנאט של ארצות הברית על ידי בית המחוקקים המדינתי, כדי למלא את מקומו של הסנאטור ג'וזייה ג'ונסטון שנפטר. פורטר כיהן בסנאט מ־19 בדצמבר 1833 ועד 5 בינואר 1837, אז התפטר עקב מצב בריאותי לקוי.

לאחר פרישתו חזר למחוז סנט מרי, עסק בעריכת דין ובניהול אחוזת המטעים שלו, "אוקלון". המטע נוהל בעיקר בעזרת עבדיו, שמספרם הגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19 ל־320.

בשנת 1843 נבחר שוב לסנאט של ארצות הברית לתקופת כהונה שהייתה אמורה להתחיל ב־4 במרץ, אך בשל בריאותו הרעועה לא נכנס לתפקיד. בית המחוקקים בחר במקומו את הנרי ג'ונסון, לשעבר מושל המדינה.

אלכסנדר פורטר נפטר ב-13 בינואר 1844, ונטמן בבית הקברות העירוני של נאשוויל, טנסי, לצד קבר אשתו הצעירה, איבלינה (בייקר) פורטר (1797–1819).

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1785
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1844
רחל דיין (שחקנית)

**רחל דיין** (נולדה בשם **רחל ניימרק** ב-17 בספטמבר 1949) היא שחקנית ישראלית.

## קריירה
ב-1973 שיחקה את קלרה בסרט "אור מן ההפקר".

ב-1975 גילמה את נורית בסדרת הטלוויזיה "גם אנו שופטים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.

ב-1976 שיחקה בסרט "המלאך היה שטן" בתפקיד מאושפזת בבית חולים.

ב-1977 שיחק את פנינה אייזן בסרט "בדרנית בחצות". באותה השנה הופיע בסדרת הטלוויזיה "הילדים משכונת חיים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שיחק בתפקיד אמא. בנוסף באותה השנה גם הופיעה בסרט "סרט וארוחת בוקר".

ב-1978 שיחקה בתפקיד ראשי בהצגה "מחזור אלכוהולי".

ב-1979 שיחקה בתפקיד ראשי בהצגה "מצבים".

ב-1981 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "סופו של מילטון לוי" גילמה את תרזה. באותה השנה גם שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אהבה ללא רחמים" גילמה את רינה.

ב-1982 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "כשנותנים - קח!".

ב-1983 שיחקה בתפקיד ראשי לצידם של אושיק לוי ועמוס לביא בסרט "אני והמאהב של אשתי".

ב-1985 שיחקה את אילנה בסרט "גשר צר מאד".

ב-1992 הופיעה בסרט "סיפורי תל אביב" בתפקיד וטרינרית.

ב-1994 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שיחק בתפקיד יועצת בית הספר. באותה השנה גם שיחקה את מרים בסרט הטלוויזיה "סיפור מקומי".

ב-1995 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "סיטון" ששודרה בערוץ הראשון, גילמה את דמותה של אורה מנור.

ב-1997 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל" ששודרה בערוץ 2 שיחקה בתפקיד עובדת סוציאלית.

ב-1999 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "טירונות" בתפקיד תובעת. באותה השנה גילמה את אוולין בסרט "גופה בחולות".

ב-2003 הופיעה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "טיפול נמרץ" בתפקיד גברת מדמוני.

ב-2008 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "לא יודעת איך" גילמה את אלגריה.

ב-2023 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של כאן 11 "אבירם כץ".

דיין השתתפה בפרסומת של "משען אמנים" ו"איקאה מוזיאון".

## חיים אישיים
דיין הייתה נשואה לבמאי נסים דיין ששיחקה גם בשלושה מסרטיו ("אור מן ההפקר", "סופו של מילטון לוי" ו"גשר צר מאד").

## קישורים חיצוניים

* רחל דיין, באתר ארכיון "הבימה"

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
ג'ורג' וגמן

**ג'ורג' אוגוסטוס וגמן** (באנגלית: **George Augustus Waggaman**; 1782 – 31 במרץ 1843) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת לואיזיאנה.

## ביוגרפיה
וגמן נולד ב-1782 במחוז קרוליין שבמרילנד, לאביו הנרי וגמן. הוא קיבל חינוך יסודי אצל מורים פרטיים, למד משפטים והוסמך כעורך דין במחוז קרוליין בשנת 1811.

הוא שירת במלחמת 1812 תחת פיקודו של הגנרל אנדרו ג'קסון בקרב ניו אורלינס, ולאחר מכן התיישב בבאטון רוז' שבלואיזיאנה, שם החל לעסוק בעריכת דין בשנת 1813. באותה שנה שימש כתובע הכללי של המחוז השלישי בלואיזיאנה. בשנת 1818 מונה לשופט בית המשפט המחוזי של המעגל השלישי, ובשנת 1819 שימש כשופט משנה בבית המשפט הפלילי בניו אורלינס. בנוסף היה מעורב בגידול קני סוכר, ובשנים 1830–1831 כיהן כמזכיר המדינה של לואיזיאנה.

וגמן נבחר לסנאט של ארצות הברית כמועמד אנטי-ג'קסוניאני (מתנגד למדיניותו של אנדרו ג'קסון), כדי למלא את מקומו של אדוארד ליווינגסטון שהתפטר. הוא כיהן בתפקיד מ־15 בנובמבר 1831 עד 3 במרץ 1835. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בניו אורלינס ושב לעסוק גם בגידול קני סוכר.

בשנת 1843 השתתף בדו-קרב עם יריבו הפוליטי, דניס פריור – לשעבר ראש עיריית ניו אורלינס – ונפצע אנושות. הוא מת מפצעיו ב-31 במרץ 1843 בניו אורלינס, ונקבר בבית העלמין ג'ירו סטריט.

בשנת 1840, בתו של וגמן, כריסטין, ברחה עם עורך דין קנדי צעיר בשם ג'ון סנדפילד מקדונלד, אשר נהג לנסוע תכופות לוושינגטון בשליחות ממשלת קנדה עילית כשליח המלכה. היא הצטרפה אליו בקנדה, והוא הפך לימים לשותף לראשות ממשלת פרובינציית קנדה ולראש ממשלת אונטריו הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:מזכירי המדינה של לואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת לואיזיאנה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1782
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1843
פרנסיס דיימונד

**פרנסיס מור דיימונד** (באנגלית: **Francis Moore Dimond**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הדמוקרטית, שבמאי 1853 נבחר כסגן מושל רוד איילנד, ומתוקף תפקידו, כאשר המושל פיליפ אלן התפטר כדי לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית, כיהן דיימונד במקומו כמושל רוד איילנד ה-23 מיולי 1853 ועד מאי 1854.
## ביוגרפיה
ממוזער|ימין|250px|בית פרנסיס דיימונד בבריסטול
פרנסיס דיימונד נולד בבריסטול שברוד איילנד, כבנו של רויאל דימן. בצעירותו הוא נסע אל הקריביים ובשנים 1832–1835 שירת כקונסול ארצות הברית בפורט-או-פרנס.

בשנים 1842–1849 היה דיימונד קונסול ארצות הברית בעיר הנמל וראקרוס שבמקסיקו. המידע שהוא צבר שם היה רב ערך במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. במהלך המלחמה הוא נקרא לוושינגטון די. סי. כדי לספק מידע שסייע במתקפה על העיר. לאחר הקרב כבש צבא ארצות הברית את האזור. באותה עת שירת דיימונד כמתורגמן עבור הגנרל וינפילד סקוט. הוא גם היה גובה המס של נמל וראקרוס.

עם שובו לרוד איילנד, קידם דיימונד את חברת הרכבות דרום-פסיפיק, ופיקח על סלילת המסילה.

ב-1853 נבחר דיימונד כסגן מושל רוד איילנד. כחודשיים לאחר תחילת כהונתו, התפטר המושל פיליפ אלן כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, ודיימונד הושבע במקומו כמושל רוד איילנד ה-23, וכיהן בתפקיד מיולי אותה שנה ועד מאי 1854. הוא ניסה להתמודד בבחירות על משרת המושל של אותה שנה, אך לא עלה בידו להיבחר.

פרנסיס דיימונד נפטר בבריסטול ב-12 באפריל 1859. הוא נטמן בבית הקברות ג'ניפר היל שבעיר.

ב-1838 תכנן האדריכל הידוע ראסל וורן  את ביתו של דיימונד ברחוב הופ בבריסטול. היה זה אחד משלושה בתים בסגנון התחייה היוונית שתוכננו על ידי וורן ונבנו בסמיכות בבריסטול. עלות בניית ביתו של דיימונד הייתה הגבוהה מבין שלושת הבתים, ובעקבות רכישת הבית הוא נכנס לפשיטת רגל ומכר אותו בשנה בה הושלמה בנייתו. הבית עדיין עומד על תילו בבריסטול.

## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, Raimo, John, eds. **[https://archive.org/details/biographicaldire0004unse/page/1344/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4]**, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1345-1346


## קישורים חיצוניים

* פרנסיס דיימונד באתר אגודת המושלים הלאומית 
* פרנסיס דיימונד באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:סגני מושלי רוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1796
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1859
קראר

**קראר** (בגעז: **ክራር**) הוא כלי מיתר דמוי לירה בעל חמישה או שישה מיתרים, הנפוץ באתיופיה ובאריתריאה. קראר מודרני עשוי להיות מחובר למערכת הגברת קול, בדומה לגיטרה חשמלית. הקראר, יחד עם המסנקו והוואשינט, הוא אחד מכלי הנגינה הנפוצים ביותר בצפון אתיופיה ואריתריאה. 

## תפקיד בחברה

### בעת העתיקה
בחברה האמהרית, הקראר נתפס ככלי בהשראת השטן ולכן היה נחות, ואילו הבגנה (לירה גדולה עם 10 מיתרים) נועדה להלל את אלוהים ונתפסה כקדושה.  

המשטר הצבאי הפרו-סובייטי, הדרג, אסר על נגינה בקראר וכלא אנשים שניגנו בו, במיוחד בערים הגדולות כמו אסמרה ואדיס אבבה. הכלי נקשר לשודדים, פורעי חוק, נוודים או זמרים נודדים (אזמרי). נוודים אלו ניגנו *ב*קראר כדי לבקש מזון, ופורעי חוק ניגנו בו כדי לשיר שירי מלחמה אמהריים בשם פאנו.

### בעידן המודרני
כיום, הקראר הפך לאחד מכלי המיתר האתיופיים הפופולריים ביותר, ומשמש במוזיקה חילונית, בשירי אהבה ובשירה. הוא פופולרי בקרב משוררים-מוזיקאים הנקראים אזמרי או וואטה.

## ראו גם
* מוזיקה אתיופית
* מסנקו
## קישורים חיצוניים

*Learn to Play Krar, סרטו בערוץ יוטיוב **(באנגלית)**
*

## הערות שוליים

*
קטגוריה:כלי פריטה
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:אתיופיה: תרבות
ברברה לרנר ספקטר

**ברברה לרנר ספקטר** (באנגלית: **Barbara Lerner Spectre**, נולדה בשם **ברברה ספקטר** ב-1942 במדיסון, ויסקונסין), היא פילוסופית אמריקאית, מרצה לפילוסופיה, ומנהלת מייסדת של פאידיה – "Paideia" (המכון האירופי ללימודי יהדות בשוודיה), מכון אקדמי לא-דנומינציוני (לא דתי) שנוסד בשנת 2001.

## ביוגרפיה
ספקטר נולדה בוויסקונסין וגדלה בניו יורק. היא למדה פילוסופיה באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת ניו יורק וקיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. היא נישאה לרב פיליפ ספקטר, והזוג עבר לאשקלון בשנת 1967, שם הצטרפה לסגל למדעי היהדות במכללת אחווה לחינוך. לאחר שעברה לירושלים בשנת 1982, היא שירתה בסגל במכון שלום הרטמן בירושלים, במרכז מלטון של האוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללת ילין לחינוך. היא הייתה היו"ר המייסדת של מכון שכטר בירושלים בשנת 1984.

בשנת 1999 היגרה לשוודיה והתיישבה עם משפחתה בסטוקהולם, שם בעלה הפך לרב בית הכנסת של סטוקהולם. בשנת 2000, מטעם ממשלת שוודיה, היא ניסחה את אמנת היסוד של "פאידיה – המכון האירופי ללימודי יהדות בשוודיה", הקרוי על שם המינוח היווני פאידיאה, אותו היא מנהלת מאז. עד שנת 2011, פאידיה הכשירה למעלה מ-200 איש מ-35 מדינות לתפקידי מנהיגות בחידוש התרבות היהודית באירופה.

## פרסים
בשנת 1991 קיבלה ספקטר את "פרס התרומה לחינוך יהודי" מטעם הסמינר ללימודי יהדות, בשנת 1998 את "פרס המכון הראשון ללימודי יהדות על שם שכטר לחינוך יהודי", בשנת 2007 את "פרס מקס פישר לחינוך יהודי בתפוצות" ובשנת 2008 את "פרס נשים בפעולה של ICRF".

## עבודות
### ספרים
* "חינוך מנהיגים יהודים בפרספקטיבה כלל-אירופית". מדריך בינלאומי לחינוך יהודי, הוצאת ספרינגר, 2011
* עם נועם ציון: "אור אחר: ספר החגיגה של חנוכה". 2 כרכים, הוצאת דבורה, 2000
* "נועם ציון". הוצאת דבורה, 2000

### מאמרים
* "מין וגורל בארמון: מגילת אסתר". מתוך: ג'ואיש כרוניקל, 9 במרץ 2001
* "ציונות, דמוקרטיה ויהדות". מתוך: ציונות, ההמשך, קרול דיאמנט, עורכת, 1998
* עם פול ליפסט: הוראת ה"עבר: מודל ישראלי". כתב עת לחינוך יהודי, כרך 61, מס' 1, אביב 1994
* "תוכנית לימודים לחינוך מבוגרים". האוניברסיטה העברית, 1989
* "תאולוגיה של ספק". מתוך: עת לעשות, סתיו 1989
* "מדינה יהודית או מדינת יהודים". בתוך: דיוני אספת הרבנים, 1988
* "ציונות ודמוקרטיה". מתוך: דברי ועידת הציונות, הסמינר התאולוגי היהודי, 1989
* "הדילמה המוסרית של ישראל". מתוך: דיוני אספת הרבנים, 1982

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים יהודים
קטגוריה:אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1942
המחלקה לחקלאות, דיג ויערנות (אוסטרליה)

**המחלקה לחקלאות, דיג ויערנות** (באנגלית: **Department of Agriculture, Fisheries and Forestry**; בקיצור: **DAFF**) היא מחלקה בממשלת אוסטרליה, הפועלת במסגרת ממשלת חבר העמים האוסטרלי. המחלקה אמונה על פיתוח, רגולציה ושימור של מגזרי החקלאות, הדיג והיערנות, ועל ניהול הסיכונים הביו-ביטחוניים (Biosecurity) של המדינה.

## תפקידים ותחומי אחריות
המחלקה אחראית על קידום, חיזוק והגנה על תעשיות החקלאות, הדיג והיערנות של אוסטרליה. תפקידה כולל פיתוח הזדמנויות ייצוא חדשות ושימור הקיימות, כדי להבטיח רווחים מתמשכים למגזר החקלאי. בנוסף, היא מופקדת על ניהול הסיכונים הביוביטחוניים (biosecurity) של המדינה, כדי להגן על תעשיות חקלאיות בשווי מיליארדי דולרים ועל אורח החיים האוסטרלי. המחלקה פועלת גם ליצירת מדיניות ורגולציה בתחומי משאבי טבע, קידום חדשנות בחקלאות, ולשיתוף פעולה עם מדינות וארגונים בינלאומיים בתחומים הקשורים לסחר חקלאי, תקני מזון ושמירה על הסביבה.

בראש המחלקה עומדת המזכירה בפועל ג’סטין סונדרס (Justine Saunders APM), האחראית על ניהול יומיומי של פעילות המחלקה ועל יישום מדיניות הממשלה. תחתיה פועלים אגפים מקצועיים העוסקים במדיניות, מחקר, רגולציה, תיאום בין-ממשלתי ופעילות בינלאומית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ממשלת אוסטרליה
קטגוריה:משרדי חקלאות
אלכסנדר בארו

**אלכסנדר בארו הראשון** (באנגלית: **Alexander Barrow I**; 27 במרץ 1801 – 29 בדצמבר 1846) היה עורך דין, בעל עבדים ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת לואיזיאנה. הוא היה חבר המפלגה הוויגית, והיה אחיו למחצה של  (שניהם היו אחים מהאב).

## ביוגרפיה
בארו נולד ב-27 במרץ 1801 ליד נאשוויל שבטנסי, לווילי בארו ולאשתו הראשונה, ג'יין גרין. בשנים 1816–1818 למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק. לאחר מכן למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1822, והחל לעסוק במקצועו בנאשוויל.

זמן קצר לאחר מכן עבר למחוז פליסיאנה בלואיזיאנה, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. בהמשך עזב את תחום המשפט והפך לבעל מטעים.

בהמשך דרכו נכנס בארו לפוליטיקה, ונבחר לבית הנבחרים של לואיזיאנה, שבו כיהן במשך מספר שנים. בתקופת כהונתו התנגד לאיסורים על ייבוא עבדים, וטען כי "עושרה ורכושה של המדינה נשענים ביושר ובמלואם על עבודת העבדים".

בשנת 1840 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן מ־1841 ועד מותו. במהלך כהונתו שימש יושב ראש ועדת המבנים והשטחים הציבוריים בקונגרס ה־27, וכן יושב ראש ועדת המיליציה בקונגרסים ה־27 וה־28. העיתונאי הוותיק מוושינגטון, בנג'מין פרלי פוּר, תיאר את בארו כ"איש הנאה ביותר בסנאט".

הסנאטור בארו נפטר בבולטימור שבמרילנד, ב־29 בדצמבר 1846. הוא נקבר בבית העלמין המשפחתי שבמטע אפטון וילה, ליד באיו סרה, לואיזיאנה.

לאלכסנדר ולאשתו מרי אן בארו נולדו שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:נאשוויל: אישים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1846
רוברט קרטר ניקולס

**רוברט קרטר ניקולס** (באנגלית: **Robert Carter Nicholas**; 10 בינואר 1787 – 24 בדצמבר 1856) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת לואיזיאנה. הוא שירת במלחמת 1812, וכיהן גם כמזכיר המדינה של לואיזיאנה וכמפקח על מערכת החינוך של המדינה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
ניקולס נולד בהנובר שבווירג'יניה, ב־10 בינואר 1787. הוא היה בנם של ג'ורג' ניקולס (1754–1799), לוחם ותיק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית ופוליטיקאי, ושל מרי (סמית') ניקולס (נפטרה ב־1806). הוא היה נכדו של רוברט קרטר ניקולס האב (1728–1780), ואף נקרא על שמו. בשנים 1816–1817 למד ניקולס במכללת ויליאם ומרי שבעיר ויליאמסבורג, וירג'יניה.

### שירות צבאי
בשנת 1808 הצטרף ניקולס לצבא ארצות הברית, וקיבל דרגת קפטן ברגימנט הרגלים השביעי. בשנת 1810 קודם לדרגת מייג'ור ברגימנט הרגלים השלישי, וב־1812 הועלה לדרגת לוטננט קולונל ברגימנט הרגלים הראשון. הוא שירת במלחמת 1812 ונלחם בקרב צ'יפווה. לאחר מכן שירת ברגימנט הרגלים ה־30, ובשנת 1814 קודם לדרגת קולונל. הוא פיקד על רגימנט הרגלים השמיני עד שהתפטר מתפקידו בשנת 1819.

### קריירה אזרחית
לאחר שירותו הצבאי עבר ניקולס לקנטקי, ובשנת 1821 מונה לסוכן אינדיאנים של ממשלת ארצות הברית מול שבט הצ'יקאסו.

בהמשך עבר ללואיזיאנה, שם הקים מטע קנה סוכר במחוז טרבון, והתיישב במחוז סנט ג'יימס. את המטע ניהל באמצעות עבודת עבדים. במפקד האוכלוסין האחרון לפני מותו נרשמו בבעלותו 236 עבדים.

ניקולס נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם סיעת הג'קסוניאנים (שהפכה מאוחר יותר למפלגה הדמוקרטית), כדי למלא את המושב שהתפנה עקב התפטרותו של הסנאטור הנבחר צ'ארלס א. גאיירה. הוא כיהן בסנאט מ־13 בינואר 1836 ועד 3 במרץ 1841.

בשנת 1845 כיהן כמזכיר המדינה של לואיזיאנה, ובשנים 1849–1853 שימש כמפקח על מערכת החינוך של המדינה.

### מותו
ניקולס נפטר במחוז טרבון, לואיזיאנה, ב־24 בדצמבר 1856.

## חיים אישיים
ניקולס נישא לסוזן אדלייד וינסון, ולשניים נולדה בת בשם מרי. מרי ניקולס נישאה לפרדריק ג'ורג' בארת'.

ניקולס היה אחיינם של ג'ון ניקולס, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה, ושל וילסון קרי ניקולס, סנאטור מווירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי מכללת ויליאם ומרי
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת 1812
קטגוריה:מזכירי המדינה של לואיזיאנה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1787
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1856
איציק לארי

**איציק לארי** (נולד ב-15 באפריל 1964) הוא מנהל ישראלי שמכהן שכיו"ר מפעל הפיס. קודם לכן כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים וכמנכ"ל המועצה להסדר ההימורים בספורט.

## ביוגרפיה
לארי גדל בבית שאן. הוא בנם של יעקב ורחל, ויש לו 8 אחים. הצעיר שבהם, משה לארי, מכהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות. בשנת 2021 קיבלה אימו את תואר יקירת העיר בית שאן. הוא תושב ירושלים ומתגורר בשכונת בית הכרם.

את שירותו הצבאי עשה כחשב יירוט ביחידת הבקרה של חיל האוויר, והשתחרר בשנת 1985. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנים 1991–1995 שימש כמנכ"ל וכסמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי בגלשן שווקים – חברת כוח אדם ופרסום שפעלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1995–2004 שימש כמנכ"ל חברת אקדמון של האוניברסיטה העברית – רשת קמעונאית בפריסה ארצית למכירת ספרים וציוד משרדי.

בין השנים 2004–2012 שימוש כסמנכ"ל הכספים של המועצה להסדר ההימורים בספורט. הוא היה אחראי על ניהול מערך הכספים, הדיווח והבקרה הכספית, לרבות הכנת נתונים למשרדי הממשלה ולדיוני ועדות הכנסת. בנוסף, הוא היה אחראי על בניה וניהול תקציבים, תוך בדיקת כדאיות השקעות בארץ.

בשנת 2011 מונה לארי לתפקיד ממלא מקום מנכ"ל המועצה ובשנת 2012 מונה לתפקיד מנכ"ל המועצה. בתקופת כהונתו גדלו הכנסות הטוטו ל-3 מיליארד ש"ח. הצמיחה בהיקפי הפעילות הושגה בין היתר באמצעות הרחבת מערך כוח האדם של הארגון, חתימה על הסכמים בינלאומיים והשקת קטגוריה עסקית חדשה שהניבה הכנסה של כחצי מיליארד ש"ח תוך 3 שנים. הגידול בהכנסות לווה בהגדלת ההשקעה הישירה בספורט: הטוטו תחת ניהולו הוביל תוכנית מתקנים לאומית רב־שנתית בהיקף 5.5 מיליארד ש"ח, והגדיל את מערך התמיכות השנתי לאיגודים ולקבוצות למעל 600 מיליון ש"ח בשנה. בנוסף, בתקופת כהונתו נבנתה שדרה ניהולית שמחציתה מאוישת על-ידי נשים. בשנת 2019 הודיע לארי על סיום תפקידו.

### עיריית ירושלים
בינואר 2019, עם כניסתו של משה ליאון לתפקיד ראש העיר, מונה לארי לתפקיד מנכ"ל עיריית ירושלים. במסגרת כהונתו קידם פרויקטים גדולים בתחום התשתיות, לרבות שיפור המערך להסעת המונים והתנעת העבודות של הקו האדום, הירוק והכחול של הרכבת הקלה. בתחום הדיור הוא קידם את בנייתן של עשרות אלפי יחידות דיור ברחבי העיר ותרם לביסוס מעמדה של ירושלים כמובילה ארצית בהיקף הוצאת היתרי הבנייה. בתחום התעסוקה הוא קידם מספר פרויקטים שבהם הקמת מתחם תעסוקה חדש בכניסה לעיר והקמת קריית הייטק.

### חברות בוועדות ודירקטוריונים
בין השנים 1993–1994 שימש כחבר ועדת ביקורת בחברת איסתא. בין השנים 2008–2019 שימש כדירקטור וחבר ועדת ההשקעות של חברת נכסי האוניברסיטה העברית. החל משנת 2024 הוא משמש כדירקטור ויו"ר ועדת כספים בחברת רפאל מערכות לחימה מתקדמות.

### מפעל הפיס
באוקטובר 2025 מונה לארי לתפקיד יושב ראש מפעל הפיס, לאחר שוועדת האיתור בראשות מנכ"ל משרד הפנים המליצה על מינויו.

## קישורים חיצוניים
* איציק לארי באתר כלכליסט
* "ירושלים היא ההווה והעתיד של מדינת ישראל. וכדאי לכולם להגיע לגור בה", מקור ראשון
* איציק לארי, מנכ"ל עיריית ירושלים בכנס ירושלים לכלכלה ועסקים 2024, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:יו"ר מפעל הפיס
קטגוריה:מנכ"לי עיריית ירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
פייר סול

**פייר סול** (בצרפתית: **Pierre Soulé**; 31 באוגוסט 1801 – 26 במרץ 1870) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי יליד צרפת שפעל באמצע המאה ה-19. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת לואיזיאנה בין השנים 1849–1853, וב־1853 מונה לשגריר ארצות הברית בספרד – תפקיד שבו החזיק עד 1855.

סול נודע במיוחד בשל חלקו בכתיבת "מניפסט אוסטנד" משנת 1854 – מסמך שנכתב בניסיון של בעלי עבדים מהדרום להרחיב את גבולות ארצות הברית על ידי סיפוח קובה. יוזמה זו עוררה התנגדות עזה בקרב מתנגדי העבדות, וסול ספג ביקורת אישית על כך שחצה את גבולות תפקידו הדיפלומטי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
פייר סול נולד ב-31 באוגוסט 1801 בכפר קסטיון-אן-קוזראן שבפירנאים הצרפתיים. אביו שימש כשופט שלום נכבד, והוא גדל במשפחה משכילה. הוא למד במכללה ישועית בטולוז ובאקדמיה בבורדו. בצעירותו היה מתנגד למונרכיה ותומך בחופש מצפון ובחילוניות, ובשל פעילותו זו הוגלה בשנת 1816 לנווארה.

לאחר מכן עבר לפריז, שם למד משפטים, הוסמך כעורך דין והחל לעסוק במקצועו. במקביל הצטרף לחוגים מחתרתיים שפעלו למען זכויות אזרח והוציא עיתון בשם Le Nouveau nain jaune ("הגמד הצהוב החדש"). הוא הורשע בפעילות נגד השלטון ונידון לשלוש שנות מאסר – אך הצליח להימלט.

### הגירה לארצות הברית
בשנת 1825 נמלט סול מצרפת, תחילה לבריטניה, אחר כך להאיטי, ולבסוף הגיע לארצות הברית. הוא התיישב בניו אורלינס – עיר בעלת מורשת צרפתית מובהקת – שם הפך לעורך דין מצליח, התחתן והקים משפחה. בהמשך קיבל אזרחות אמריקאית וייסד בנק, אך בעקבות משבר כלכלי הבנק קרס והוא חזר לעיסוקו כעורך דין, בעיקר עבור בעלי מטעים סוחרי כותנה. הוא היה גם ממייסדי "מועדון בוסטון" בעיר.

### קריירה פוליטית
סול הצטרף למפלגה הדמוקרטית ונבחר כנציג לוועידה החוקתית של לואיזיאנה ב־1844. שנתיים לאחר מכן נבחר לסנאט המדינתי.

ב־1847 נבחר לסנאט של ארצות הברית במינוי מיוחד, וב־1849 נבחר שוב לתקופת כהונה מלאה, שבה כיהן עד 1853. באותה שנה מונה לשגריר ארצות הברית בספרד. תקופתו כדיפלומט התאפיינה בשורה של שערוריות: הוא פצע את השגריר הצרפתי בדו-קרב, מסר אולטימטום ללא אישור, וניסה לעורר סכסוך עם ספרד בפרשת Black Warrior. מבקריו אמרו עליו כי היה "יותר מטאדור מאשר דיפלומט".

בשנת 1854 היה שותף לכתיבת "מניפסט אוסטנד", שנועד לשכנע את ממשלת ארצות הברית לרכוש או לספח את קובה – אז מושבה ספרדית שבה עוד התקיימה העבדות. המניפסט עורר זעם בצפון ארצות הברית ונחשב כתעמולה פרו־עבדותית, מה שפגע קשות במוניטין של סול.

### פעילות נוספת
בשנת 1852, בזמן ששהה בוושינגטון, סייע סול לשחרורו של סולומון נורת'אפ – שחור חופשי שנחטף ונמכר לעבדות, לימים מחבר הספר "12 שנים של עבדות".

סול התנגד תחילה לפרישת הדרום מהאיחוד ערב מלחמת האזרחים, ותמך בסטיבן דאגלס ובסיעת תומכי האיחוד של המפלגה הדמוקרטית. אך לאחר פרוץ המלחמה הצטרף למאמץ של מדינתו לואיזיאנה ותמך בקונפדרציה. בשנת 1861 נעצר על ידי כוחות האיחוד באשמת "קשירת קשר לבגידה" ונכלא במצודת וורן שבמסצ'וסטס, אך הצליח להימלט ולשוב לדרום.

לאחר תום המלחמה בשנת 1865 יצא לגלות בהוואנה, קובה. בהמשך שב לארצות הברית, ונפטר בניו אורלינס ב-26 במרץ 1870.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מהגרים מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בספרד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1870
Bizarre Love Triangle

**Bizarre Love Triangle** (מילולית: **שיר אהבה מוזר**) הוא שיר של להקת הרוק האנגלית ניו אורדר, שיצא כסינגל מתוך אלבום האולפן הרביעי שלהם, Brotherhood בנובמבר 1986. השיר הגיע לחמשת הראשונים במצעד מצעד שירי הדאנס קלאב בארצות הברית, ולמקום החמישי במצעד מצעדי ה-ARIA במרץ 1987. הוא לא הצליח להיכנס ל-40 הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי או במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית, אבל גרסת רמיקס שלו שנכללה באוסף The Best of New Order בשנת 1994 הגיעה למקום ה-98 במצעד האמריקני. בשנת 2003 המגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-204 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.

השיר זכה לביקורות אוהדות מאז יציאתו. במלאת 30 שנה ליציאת האלבום הכתיר מגזין הבילבורד את השיר כאחד הגדולים בכל הזמנים, ותיאר אותו כ"יצירת מופת של סינת'-פופ". המגזין הבריטי NME תיאר אותו כ"רגע הפופ הטוב ביותר" של הלהקה ושיבח את הפשטות שלו בהשוואה לסינגלים קודמים כמו Blue Monday. בשנת 2013 אתר האינטרנט Stereogum דירג את השיר במקום השני ברשימת 10 השירים הגדולים של ניו אורדר, ובשנת 2021 הגרדיאן דירג אותו במקום ה-7 ברשימת 30 השירים הגדולים של ניו אורדר.

## גרסאות
גרסת ה-12 אינץ', שעברה רמיקס של שפ פטיבון מופיעה גם באוסף Substance ורמיקס שני של סטיבן הייג מופיע באלבום האוסף של הלהקה. גרסת האלבום המקורית מופיעה באוסף Singles משנת 2005, וגרסת ה-7 אינץ' מופיעה במהדורה המחודשת של האוסף משנת 2016. בהופעות החיות שלהם מאז 1998 מבצעים חברי הלהקה את גרסת הרמיקס של פטיבון.

גרסת הסינגל הייתה יותר אלקטרונית מזו של האלבום, ונוצרה באמצעות עמדת Fairlight CMI. כל הכלים מלבד השירה והבס של פיטר הוק עברו עריכה, והשיר כולל באופן בולט גם בס וקולות מסונתזים.

## קליפ
הקליפ לשיר יצא בנובמבר 1986 וביימו אותו רוברט לונגו וגרטשן בנדר. הוא כלל צילומים של גבר ואישה בחליפות עסקים עפים באוויר כאילו מטרמפולינות. בנוסף נכלל בקליפ קטע בשחור-לבן שבו ג'ודי לונג ואי. מקס פריי מתווכחים על גלגול נשמות ולונג אומרת "אני לא מאמינה בגלגול נשמות כי אני לא מוכנה לחזור כחרק או כארנב!" פריי עונה, "את יודעת, את באמת טיפוס עליז", לפני שהשיר מתחדש.

## גרסת כיסוי
הלהקה האוסטרלית Frente! הוציאה גרסת כיסוי אקוסטית לשיר בשנת 1994, כבלדת פולק. הגרסה יצאה כחלק מהמיני-אלבום Lonely, והגיעה למקום ה-7 במצעד ה-ARIA האוסטרלי. בהמשך הגיע הביצוע למקום ה-49 במצעד הוט 100 האמריקאי, למקום ה-53 בקנדה, ולמקום ה-76 בבריטניה. במצעד השנתי של 1994 באוסטרליה הוא הגיע למקום ה-63 וקיבל אלבום זהב לאחר מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סינגלים מ-1994
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי סינת'-פופ
השבעתו הראשונה של אנדרו ג'קסון לנשיאות ארצות הברית

**השבעתו הראשונה של אנדרו ג'קסון לנשיאות ארצות הברית** (באנגלית: **First inauguration of Andrew Jackson**) נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום רביעי, 4 במרץ 1829. ההשבעה ציינה את תחילת כהונתו הראשונה של אנדרו ג'קסון כנשיא ארצות הברית ואת תחילת כהונתו השנייה של ג'ון קלהון כסגן הנשיא. נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מרשל השביע את ג'קסון לתפקיד. הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית סמואל סמית' השביע את קלהון לתפקיד סגן הנשיא.

הנשיא היוצא, ג'ון קווינסי אדמס, אותו ניצח ג'קסון בבחירות ב-1828, לא נכח בטקס ההשבעה עקב המתחים ביניהם. זו הייתה הפעם השנייה בה נעדר הנשיא היוצא מהשבעת יורשו (לאחר שאביו, ג'ון אדמס, נעדר מהשבעתו הראשונה של תומאס ג'פרסון ב-1801). עוד בפברואר 1829 עבר לאחוזה בוושינגטון ועזב רשמית את הבית הלבן בערב 3 במרץ, יממה לפני ההשבעה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדרו ג'קסון
ג'קסון
קטגוריה:1829 בארצות הברית
וילהלם היס ג'וניור

**וילהלם היס ג'וניור** (29 בדצמבר 1863 – 10 בנובמבר 1934) היה קרדיולוג ואנטומיסט שווייצרי, בנו של וילהלם היס האב.

בשנת 1893, גילה היס את צרור היס, אוסף של תאי שריר לב מיוחדים בלב, אשר מעבירים דחפים חשמליים ומסייעים בסנכרון התכווצות שרירי הלב. מאוחר יותר בחייו, כפרופסור לרפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, הוא היה אחד הראשונים שהכירו בכך שדופק הלב מקורו בתאים בודדים של שריר הלב.

קדחת השוחות (קדחת החפירות – מחלת ורנר–היס) נקראה על שמו.

זווית היס (או החריץ הקרדיאלי) נקראה על שמו על ידי דניאל ג'ון קנינגהם בשנת 1906.

**עבודות**
* , מהדורה דיגיטלית על ידי האוניברסיטה והספרייה הממלכתית של דיסלדורף

## קישורים חיצוניים

* וילהלם היס ג'וניור, ב-"Who Named It" 

## הערות שוליים

קטגוריה:קרדיולוגים
קטגוריה:מדענים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1863
קטגוריה:נפטרים ב-1934
סולומון דאונס

**סולומון ויתרסבי דאונס** (באנגלית: **Solomon Weathersbee Downs**; 26 באוגוסט 1800 – 13 באוגוסט 1854) היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל עבדים אמריקאי ממדינת לואיזיאנה. איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1847–1853.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
דאונס נולד ב-26 באוגוסט 1800 במחוז מונטגומרי שבטנסי, כבנו הלא־חוקי של ויליאם ויתרסבי ורבקה דאונס. משפחתו עברה מאוחר יותר ללואיזיאנה, אך שלחה אותו חזרה לטנסי ללמוד אצל תומאס ב. קרייגהד. לאחר מכן למד באוניברסיטת טרנסילבניה שבלקסינגטון, קנטקי, שם השלים את לימודיו בשנת 1823.

לאחר לימודי המשפטים הוסמך כעורך דין בשנת 1826 והחל לעסוק במקצועו בעיירה באיו סרה, לואיזיאנה. בהמשך עבר למחוז ואשיטה, שם המשיך בעיסוקו כעורך דין והקים מטע, אותו ניהל לצד עבודתו.

דאונס החזיק בעשרות עבדים אפרו-אמריקאים בשני מטעיו במחוז ואשיטה. במפקד העבדים של שנת 1850 נרשם כי ברשותו 154 גברים, נשים וילדים משועבדים.

בשנת 1830 נשא דאונס לאישה את אן מארי מק’קיילב (נפטרה ב־1857), ולשניים נולדו שני ילדים.

### קריירה פוליטית
כדמוקרטי, החל דאונס את דרכו הפוליטית כתומך נלהב של אנדרו ג'קסון במערכת הבחירות של 1828. בשנת 1838 נבחר לסנאט של מדינת לואיזיאנה מטעם המחוזות קטהולה, ואשיטה ויוניון, ונבחר שוב בשנת 1842.

במקביל שירת שנים רבות במיליציה של לואיזיאנה, וב־1842 מונה לבריגדיר גנרל בדיוויזיה השישית שלה.

בשנת 1844 היה נציג בוועידה החוקתית של המדינה, ובאותה שנה התמודד גם לתפקיד אלקטור לנשיאות כתומך של מרטין ואן ביורן. כאשר ואן ביורן התנגד לסיפוח טקסס, פרש דאונס מהמירוץ, אך שב להתמודד לאחר שהוכרזה מועמדותו של ג'יימס פולק. פולק ניצח בבחירות ודאונס הצביע עבורו ועבור סגנו, ג'ורג' דאלאס.

בשנת 1845 עבר דאונס לניו אורלינס, ושם כיהן כתובע הפדרלי של מחוז לואיזיאנה בשנים 1845–1846 וכן היה חבר נוסף בוועידה החוקתית של המדינה.

ב־1847 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית וכיהן בו עד 1853. בתקופת כהונתו שימש כיו"ר ועדת הצעות החוק (הקונגרס ה־30) ויו"ר ועדת תביעות מקרקעין פרטיות (הקונגרסים ה־30 עד ה־32).

בסנאט היה דאונס אחד התומכים החריפים ביותר במוסד העבדות, שממנו הפיק גם רווח אישי. באחד מנאומיו הצהיר:

לאחר תום כהונתו בסנאט, מונה על ידי הנשיא פרנקלין פירס בשנת 1853 לגובה המכס של מחוז אורלינס – תפקיד שבו החזיק עד מותו.

### מותו וקבורתו
דאונס נפטר ב־14 באוגוסט 1854 באתר הנופש קראב אורצ'רד ספרינגס שבקנטקי, ונקבר תחילה במטע המשפחתי במדינה זו. בהמשך הועברו שרידיו לבית העלמין של בית ההבראה ריברוויו במונרו, לואיזיאנה – מקום שהפך לימים לבית העלמין ריברוויו.

בצוואתו שחרר דאונס עבד בשם ריצ'רד ברינגטון, שלמד לקרוא ולכתוב בזמן שעבד במטע שלו. ברינגטון הפך בהמשך לספר מצליח בניו אורלינס, וכשגילה כי קברו של דאונס נותר ללא מצבה – הוא שילם מכספו על אבן זיכרון.

עם השנים אבד מקום הקבורה, נתגלה מחדש ב־1937, נשכח שוב, ולבסוף נחשף בשנית בשנת 2000 – אז נמצאו שרידי המצבה ששילם עליה ברינגטון, והם משמשים עד היום לסימון קברו של דאונס.

הכפר דאונסוויל שבלואיזיאנה נקרא על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טרנסילבניה (קנטקי)
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1854
שאול עזר

**שאול עזר** (נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא שחקן, מדבב, ותסריטאי ישראלי.

## ביוגרפיה
עזר למד משחק באוניברסיטת תל אביב.

עזר השתתף בהצגות "קברט תש"ח", "של מי הגרב", "חתונה איטלקית", ו"קברט עגנון".

עזר השתתף בפרסומות של "חברת החשמל", "בזק בינלאומי", ו"מפלגת המרכז" - תשדיר בחירות.

## פילמוגרפיה
### טלוויזיה

### קולנוע

### כמדבב

### כתסריטאי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר אהל שם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
הילד האופה

**הילד האופה** (בצרפתית: **Le Petit Pâtissier**) הוא ציור שמן מאת הצייר היהודי־צרפתי חיים סוטין, שנוצר בשנות ה־20 של המאה ה־20. היצירה נחשבת לרגע מכריע בקריירה של האמן, והיא שמורה כיום באוסף מוזיאון האורנז'רי בפריז.

## תיאור היצירה
הציור מתאר נער צעיר לבוש במדי אופה – כובע לבן, ז’קט לבן וצווארון רחב – שפניו מוארכות וצווארו עדין ושברירי. סוטין עיוות במתכוון את תווי פניו ואיבריו של הדמות, ובכך העניק לה עוצמה אקספרסיבית רבת רגש. הבד האדום הבוהק שבידיו של הנער יוצר ניגוד חד לצבעי הלבן והאפור של בגדיו, והניגודיות הזאת מדגישה את המתח שבין פשטות הדיוקן לבין עוצמת ההבעה. תנוחת הגוף של הדמות עשויה להיות מושפעת מן הדיוקן של שארל השביעי מאת הצייר ז'אן פוקה, המוצג במוזיאון הלובר.

## פרשנות
הציור היה נקודת מפנה בחייו של סוטין. סוחר האמנות פול גיום, שחיפש באותה תקופה יצירות של אמדאו מודיליאני, נחשף לעבודותיו של סוטין באמצעות הסופר והמבקר מישל ז’ורז'-מישל. בשנת 1923 פרסם גיום בכתב העת *Les Arts à Paris* תיאור נלהב של היצירה, שככל הנראה זהה לגרסה שבאוסף קרן בארנס שבארצות הברית, ותיאר אותה כ"אופה יוצא דופן, מרתק, אמיתי, ואפילו פראי… יצירת מופת". ד"ר אלברט בארנס, שראה את הציור בביתו של גיום, קרא בהתלהבות "זה אפרסק!", והתרשמותו הביאה להכרה רחבה בסוטין כאמן מוביל של מונפרנאס.

סוטין, שנהג לעבוד בסדרות, יצר שישה ציורים ידועים בנושא זה. בשנות ה־30 המוקדמות רכש פול גיום גרסה נוספת של היצירה לזכר ה"אופה הקטן" הראשון שאהב כל כך. גרסה זו, המצויה כיום במוזיאון האורנז'רי, נחשבת לאחת המגובשות ביותר של הסדרה מבחינת קומפוזיציה והבעה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ילדים בציור
הרצאות חג המולד של המכון המלכותי

**הרצאות חג המולד של המכון המלכותי** הן סדרת הרצאות, שכל אחת מהן עוסקת בנושא מדעי אחד, המתקיימות מדי שנה במכון המלכותי שבלונדון מאז שנת 1825. מטרת ההרצאות היא להציג נושאים מדעיים לקהל הרחב – ובייחוד לצעירים – באופן מרתק, נגיש ומלמד. את יוזמת הסדרה הגה מייקל פאראדיי בשנת 1825, בתקופה שבה החינוך המאורגן לצעירים היה נדיר. רבות מן ההרצאות פורסמו לאחר מכן בדפוס.

## היסטוריה
ממוזער|טקסט=הרצאת חג המולד של פראדאי, 1856|הרצאת חג המולד של פראדאי, 1856
הרצאות חג המולד של המכון המלכותי (באנגלית: Royal Institution Christmas Lectures) נערכו לראשונה בשנת 1825 ומתקיימות מדי שנה מאז, למעט ארבע שנים בתקופת מלחמת העולם השנייה. ההרצאות מתקיימות במכון המלכותי בלונדון, למעט בשנים 1929 ובין 2005 ל־2006, אז שופץ הבניין. את סדרת ההרצאות יזם ופתח מייקל פאראדיי, אשר הנחה את הסדרה תשע־עשרה פעמים.

זוכי פרס נובל ויליאם בראג ובנו לורנס בראג נמנו אף הם עם המרצים, האב ארבע פעמים והבן פעמיים. בין מרצים בולטים נוספים ניתן למנות את דזמונד מוריס (1964), אריק לייתווייט  (1966 ו־1974), ג'ורג' פורטר (1969 ו־1976), דייוויד אטנבורו (1973), היינץ וולף (1975), קרל סייגן (1977), ריצ'רד דוקינס (1991), סוזן גרינפילד (1994), ננסי רותוול  (1998), מוניקה גריידי (2003), סו הארטלי (2009), אליסון וולרד (2013), דניאל ג'ורג' (2014) וסעיפול אסלאם (2016).

בשנת 1994 הייתה פרופ’ סוזן גרינפילד המדענית הראשונה שהעבירה את הרצאות חג המולד. המרצה המדעי הראשון שאינו לבן היה קווין פונג בשנת 2015, ובאוגוסט 2020 הוכרז כי פרופ’ כריסטופר ג'קסון  ישתתף בהנחיית סדרת ההרצאות של 2020 – וכך יהיה המדען השחור הראשון שיעשה זאת.

את האביזרים המשמשים בהרצאות מעצב יוצר ההדגמות המדעיות של המכון, תפקיד אותו מילא בעבר פאראדיי עצמו. אחד הטכנאים הבולטים היה ביל קואטס, ששימש בתפקיד בין 1948 ל־1986, במיוחד בעידן בו החלו ההרצאות להיות מצולמות לטלוויזיה. הטכנאי מקבל את נושא ההרצאות הכללי כבר באביב, אך הפרטים הסופיים נקבעים רק בספטמבר, כאשר ההקלטות מתקיימות באמצע דצמבר.

עד שנת 2009 הורחבה הסדרה לחמישה מפגשים בשנה, אולם בשנת 2010, בעקבות חובות של למעלה מ־2 מיליון ליש"ט, נאלץ המכון לקצץ בהוצאות והסדרה צומצמה לשלושה מפגשים בלבד.

## ראו גם
* ג'יין מארסט

## הערות שוליים

קטגוריה:מדע פופולרי
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מדע וטכנולוגיה
ילנה רוטנברג אג'וקו

**ילנה רוטנברג אג'וקו** (נולדה ב-1991 בברית המועצות, רוסיה) היא אמנית וציירת ישראלית. חיה ופועלת בגוש דן. בוגרת לימודי אמנות לתואר ראשון במחלקה לאמנות רב-תחומית בשנקר ולתואר שני (MFA) בבצלאל. זוכת פרס לציור ע"ש אסנת מוזס (2019) ופרס אמנית צעירה של משרד התרבות והספורט (2023).

## ביוגרפיה והשכלה
רוטנברג אג'וקו נולדה בברית המועצות ועלתה לישראל בילדותה. היא מתגוררת ופועלת בגוש דן. את לימודיה לתואר ראשון השלימה במחלקה לאמנות רב-תחומית בשנקר, ואת לימודיה לתואר שני באמנות (MFA) השלימה בבצלאל. במהלך לימודיה שהתה בתוכנית חילופי סטודנטים בסנט פטרסבורג ושם החלה לעבוד בטכניקת איירבראש.

## יצירה
עבודתה מתמקדת בציור פיגורטיבי בטכניקת איירבראש על קנבס ונייר. הנושאים המצוירים כוללים נשים בוכות, נופים וחפצי פורצלן.

## תערוכות נבחרות
* 2019 – **תערוכת הפרס לציור ע״ש אסנת מוזס**, בית האמנים ירושלים – תערוכת יחיד לרגל הזכייה בפרס. אוצר: אבי סבח
* 2021 – **מכאן אפשר לראות**, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (גלריית בית יד לבנים) – תערוכת יחיד, אוצרת: אור תשובה.
* 2021 – **פקעת: רכישות חדשות מאוסף האמנות הישראלית ע"ש ברוס ורות רפפורט**, מוזיאון תל אביב לאמנות – תערוכה קבוצתית, אוצרת: דלית מתתיהו. עבודותיה נרכשו לאוסף האמנות הישראלית של המוזיאון באמצעות קרן רפפורט.
* 2023 – **בוכות**, גלריה II, תל אביב – תערוכת יחיד, אוצרת: שרון גולן.
* 2023 – **שמיני עצרת**, מוזיאון תל אביב לאמנות – תערוכה קבוצתית, אוצרת: דלית מתתיהו.

## פרסים
* 2019 – הפרס לציור ע"ש אסנת מוזס לאמנים צעירים
* 2022 – פרס אמנית צעירה, משרד התרבות והספורט

## אוספים
* אוסף האמנות הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות – רכישה על ידי קרן רפפורט

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* טורים מאת ילנה רוטנברג בכתב העת גרנטה בעברית
* סרטון היכרות עם האמנית (ערוץ היוטיוב של יריד האמנות צבע טרי)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:בוגרות בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1991