open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
TAPI

**TAPI** (ראשי תיבות באנגלית של **Telephony Application Programming Interface**, ממשק לתכנות יישומי טלפוניה), הוא API לשירותי טלפוניה, בסביבת מערכת הפעלה חלונות. מדובר בספריות קוד מהודרות שמאפשרות למתכנים ליצור יישומי טלפוניה כמו חייגנים, מזכירות אלקטרוניות ותקשורת קולית וחזותית.

## היסטוריה
TAPI הוצג לראשונה בשנת 1993, כתוצאה של שיתוף פעולה בין מיקרוסופט לאינטל. הגרסה הפומבית הראשונה הייתה גרסה 1.3, ששוחרה כטלאי למערכת הפעלה חלונות 3.1. גרסה זו איננה נתמכת כיום, אף שהיא עדיין לעיתים מופיעה בקובצי העזרה של MSDN. הגרסה הבאה, 1.4, הוכנסה כחלק אינטגרלי ממערכת הפעלה חלונות 95, שבה לא היו הבדלים מהותיים מהגרסה הקודמת. אחד השיפורים הבולטים היה תמיכה בעיבוד של 32 ביט.

גרסה 2.0 של TAPI שהוצגה עם חלונות NT 4.0, הייתה הראשונה שיכלה לרוץ על חלונות NT, והשיפורים שבה היו במיוחד בהוספת PBX (מרכזייה טלפונית פרטית – Private Branch eXchange – שמספקת לכל עובד קו פנימי) וב-ACD (הפצת התקשורת אוטומטית – Automatic Call Distributor – שמאפשר ליצור קבוצות של טרמינלים בעלות זיקה לצורך קבלת שיחות נכנסות).
ב-1997 הוצגה גרסה 2.1 שהייתה זמינה כעדכון הורדה, ותמכה הן בחלונות 95 והן בחלונות 2000, גם יחד.

TAPI בגרסה 3.0 שוחררה בשנת 1999 ביחד עם חלונות 2000. גרסה זו מאפשרת טלפוניה בין כתובות IP ברשת או באינטרנט, כשהיא מספקת שיטות גנריות פשוטות ליצירת קשר בין שני (בשימוש ב-H.323) מחשבים או יותר (בשימוש ב-IP Multicast). היא גם מציעה יכולת גישה לכל מדיה זורמת שמעורבת בתקשורת.

חלונות XP כללה בתוכה את TAPI 3.1 במקביל ל-2.2. גרסה זו תומכת במודל COM של מיקרוסופט לתקשורת בין יישומים, ומספקת סט של אובייקטים למתכנתי יישומים. גרסה זו מספקת File Terminals שמאפשרת ליישומים, להקליט נתונים זורמים לקובץ, או לנגן קובצי מדיה כנתונים זורמים. טלפון USB (בראשי תיבות: TSP) שאף הוא כלול, מאפשר ליישומים לבקר טלפון USB ולהשתמש בו כיחידת קצה.

חברת נובל הוציאה ממשק טלפוניה מקביל בשם TSAPI, שמיועד לשירותי רשת מחשבים.

## קישורים חיצוניים
* 
* [Telephony Application Programming Interfaces (TAPI, TSPI, MSPI)](https://learn.microsoft.com/en-us/previous-versions/ms950407(v=msdn.10)), באתר מיקרוסופט 

קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:טלפוניה
רמון ליול

**רמון ליול** או (בעברית נכתב גם **רמון לול** או **ריימונדוס לולוס** לפי לטינית; קטלאנית: Ramon Llull, לטינית: Raimundus Lullus; 1232–1315) היה סופר, מדען, מיסטיקן, פילוסוף ומיסיונר נוצרי מן האיים הבלאריים.

לול פיתח שיטת חשיבה מכנית, באמצעות עזרים. לשיטת החשיבה המכנית הזו מקום חשוב בתולדות המחשב. שיטתו הובאה בספרו Ars Magna משנת 1305, ומרבים ספריו עוסקים ביישום שיטה זו ועידונה.

## חייו
ליול נולד בעיר מיורקה (כיום פלמה), כנראה במשפחת אצולה. הוא התחנך בחצר המלך. בצעירותו היה רחוק מענייני רוח. ידוע כי נישא, נולדו לו שני ילדים והוא ניהל חיים אמידים כשר המשק ("senescal") בחצרו של מלך מיורקה.

ימין|ממוזער|150px|רמון ליול רואה את ישו הצלוב חמש פעמים ומחליט להתמסר לנצרות. ציור מהמאה ה-14.
חייו השתנו בגיל 31 בעקבות חוויה רוחנית. על פי התיאור ב"חיים בזמן הזה", עד אז הוא עסק בכתיבת שירי חולין ואהבה גסים וירודים ואז חווה התגלות של ישו על הצלב (קרוסיפיקס), שחזרה על עצמה חמש פעמים. בעקבות ההתגלות הוא החליט לעזוב את משפחתו, להתקרב לדת הנוצרית ולהקדיש את חייו למען ניצור העולם - ובעיקר הסרצנים.

ליול נדד ברחבי אירופה, צפון אפריקה והמזרח הקרוב במטרה לקרב בין אנשי הדתות השונות על ידי שכנוע באמת שבנצרות. הוא ידע לטינית, קטלנית וערבית וביקש לכתוב ספר שיגרום גם לערבים וגם ליהודים להבין את ההיגיון שבדוקטרינה הנוצרית. הוא גם ניסה לפעול למען הקמת מוסדות חינוך חדשים בהם יוכל להתקיים דיאלוג בין שלוש התרבויות. באופן כללי, ניתן לאפיין אותו כבעל שילובים, ולא רק חברתיים כמו אלו אלא גם רעיוניים: המדע החדש של ליול התבסס על שילוב של מודלים לטינים וערביים.

ליול כתב עשרות חיבורים ואף הפליג לתוניס להטיף למוסלמים נגד האסלאם ובעד הנצרות. נפוצה הטענה כי באחד מביקוריו בתוניס נסקל על ידי המון מוסלמי ושם מצא את מותו, אך כנראה שמת מאוחר יותר במיורקה.

ליול פיתח שיטה פילוסופית משלו, "לוליזם", שבעזרתה שאף להוכיח את עקרונות הנצרות בעזרת ההיגיון.

## מורשתו
ליול כתב בעיקר בלטינית, קטלאנית וערבית. הוא נחשב ליוצר המשמעותי הראשון שכתב בקטלאנית.

על שמו קרויים מקומות ומוסדות רבים בארצות הקטלאניות, ביניהם אוניברסיטת רמון ליול (Universitat Ramon Llull), אוניברסיטה פרטית בברצלונה ומכון רמון ליול (Institut Ramon Llull), העוסק בהפצת הלשון והתרבות הקטלאנית ברחבי העולם מטעם ממשלות הארצות הקטלאניות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיסיונרים
קטגוריה:קטלאנים
קטגוריה:פילוסופים של ימי הביניים
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:אנשי דת ספרדים
קטגוריה:מיסטיקנים
קטגוריה:אלכימאים
קטגוריה:מיורקה: אישים
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:ילידי 1232
קטגוריה:נפטרים ב-1315
קטגוריה:נפטרים ב-1316
ראדיסאב צ'ורצ'יץ'

**ראדיסאב "צ'ורֶה" צ'ורצ'יץ' ** (בסרבית: **Радисав Ћурчић**; נולד ב-26 בספטמבר 1965 בעיר צ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורסלן עבר סרבי המחזיק באזרחות ישראלית. גובהו של צ'ורצ'יץ' הוא 2.06 מטרים, והוא שיחק בעמדת הסנטר.

## קריירה
צ'ורצ'יץ' גדל בצ'אצ'אק. מעונת 1987/1988 עד אמצע עונת 1991/1992 שיחק באולימפיה ליובליאנה הסלובנית. באמצע עונת 91/92 הועבר צ'ורצ'יץ' לאודינה מהליגה השנייה באיטליה.

בעונת  שיחק צ'ורצ'יץ' 20 משחקים בדאלאס מאבריקס מה-NBA עד שנפצע. בעונת  שיחק בדינמו סאסארי, גם היא מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל.

בעונת  חתם צ'ורצ'יץ' במכבי תל אביב ובה שיחק שנתיים. בתחילת עונת  הכה את הכתב אלי סהר, אשר כתב עליו בעיתון טור בלתי מחמיא. כתוצאה מכך נאלץ צ'ורצ'יץ' לשלם לסהר פיצויים. לאחר שנתיים במכבי תל אביב עזב לטובורג איזמיר הטורקית.

בעונת  חזר צ'ורצ'יץ' לישראל, והפעם להפועל ירושלים. הקבוצה נעצרה בחצי גמר הפלייאוף נגד האלופה מכבי תל אביב, ולא הצליחה להעפיל לגמר הגביע אחרי שנתיים רצופות בהן זכתה בו.

את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון בליגה. ערב סדרת גמר הפלייאוף נפגש עם מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב, במה שכונה "פרשת הפיצה", דבר שעורר חשדות בירושלים כי הם דנו במעברו של צ'ורצ'יץ' למכבי בעונה שלאחר מכן. בסדרת הגמר, הפסידה הפועל ירושלים ומכבי תל אביב זכתה באליפות נוספת.

בעונת  חזר צ'ורצ'יץ' לטורקיה, הפעם לפנרבחצ'ה. בעונת  שב למכבי תל אביב לשנתיים נוספות, בהן זכתה באליפות הסופרוליג. כשמכבי שיחקה במלחה נגד הפועל ירושלים, לצ'ורצ'יץ' חיכו שריקות בוז צורמות, עם קרטוני פיצה מונפים אל על, זכר לאותה פרשת הפיצה.

לאחר פרישתו חזר להתגורר בסרביה.

## קישורים חיצוניים

* ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר הלב הצהוב.
* גלריית התמונות של ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר הלב הצהוב.
* ראדיסאב צ'ורצ'יץ' באתר ספסל.
* 

קטגוריה:כדורסלני דאלאס מאבריקס
קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני דינמו סאסארי
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני בוראץ צ'אצ'אק
קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים בליגת ה-NBA
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1965
דורון סלומון

ממוזער|250px|דורון סלומון מנצח על תזמורת, 1993
[ממוזער|250px|דורון סלומון עם אשתו, השחקנית [ניצה שאול, 1993]]
**דורון סלומון** (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.

## ביוגרפיה
דורון סלומון נולד בישראל. אביו, הורסט סלומון, יליד ברלין, תלמיד של פאול רמבט, היה נגן קרן היער הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והגיע לארץ ישראל ב-1936 יחד עם רבים ממקימי התזמורת.

החל את לימודי המוזיקה בנגינה בפסנתר, קרן יער וגיטרה קלאסית.

אחרי תום לימודיו בתיכון "עירוני ד" בת"א, עשה את שירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז. 

## קריירה
סלומון המשיך את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, במלגה שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל בשנת 1974. לימודיו שם (בשנים 1974 - 1978) שכללו ניצוח, קומפוזיציה וגיטרה קלאסית. כמו כן השתתף בכתות אמן של פרנקו פרארה בסיינה ושל ליאונרד ברנשטיין בירושלים. בהמשך זכה בפרסי ניצוח על שם אדריאן בולט ותאודור שטיר. כן קיבל את הפרס הראשון בתחרות ניצוח בחסות התזמורת הסימפונית ירושלים בשנת 1979 ואת "לירת הזהב" ופרס אמיל ויירמוז (פרס ראשון) בתחרות היוקרתית למנצחים צעירים בבזנסון (צרפת).

סלומון ניצח על כל התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והוזמן לנצח על תזמורות שונות בצרפת.

בשנת 1980 החליף את רוברט קרפט בפסטיבל ברלין ובעקבות הצלחתו שם הוזמן לנצח על תזמורות שונות ברחבי העולם, ביניהן תזמורת פלרמו, התזמורת הסימפונית הברזילאית, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הקאמרית של מילאנו, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הסימפונית של גטבורג ועוד.

בין השנים 1984 ל-1990 כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של תזמורת גוולבורג, שוודיה.

משנת 1993 ל-1998 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית ובמקביל, בין 1993 ל-1996 ניהל את התזמורת הפילהרמונית של מקדוניה.

סלומון היה המנהל האמנותי של פסטיבל "מוזיקה סקרה" בנצרת. במאי 2005 התמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2013. כיום סלומון מכהן בסינפונייטה כמנצח אורח ראשי.

החל משנת הלימודים תשס"ח הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

החל מ-2017 הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית גם באוניברסיטת תל אביב.

כיום משמש כמפיק ומנהל מוזיקלי של שחרית מוזיקלית 11:11 המתקיימת במועדון צוותא, 
ומנצח על מקהלת *נועם* ברחובות.

## פרסים

* 2012 פרס ע"ש מיכאל לנדאו של מפעל הפיס על הישגיו בתחום המוזיקה הקלאסית הכלית.

* 2017 פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות, פרס "יקיר פסטיבל צלילים במדבר" בשדה בוקר ופרס "גיטרת הזהב" על הישגיו כמנצח-גיטריסט. באותה שנה נבחר להיות המנצח של תזמורת קלאסיקה רחובות.

## חיים אישיים
נשוי לשחקנית ניצה שאול אותה הכיר בלהקת פיקוד מרכז, ולזוג שתי בנות: איטן סלומון (זמרת) וגל סלומון (שחקנית).

## קישורים ומקורות חיצוניים
*נגני הקרן בפילהרמונית הישראלית, בשנת 1951, ביניהם הורסט סלומון, אביו של דורון סלומון
*
*אתר QuizMe ממנו לומדים הסטודנטים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:ניצה שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
יסמין

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
קצת לקחת חזרה

**קצת לקחת חזרה** הוא אלבום האולפן ה-30 של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 1996 בשיתוף פעולה עם שם טוב לוי. באותה השנה ביים צבי שיסל קלטת רביו הכוללת את שירי האלבום ושירים אחרים מסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה". בקלטת השתתפו איינשטיין, לוי, יוני רכטר, אילה אשרוב וקהל של ניצבים. בין השירים נכללו קטעי ארכיון, לרוב כאלה הקשורים בעברו של איינשטיין.

אלבום זה כולל שירים עבריים ותיקים, ולחן אחד חדש שכתבה לאה שבת לשיר של נתן אלתרמן. את מרבית השירים שר איינשטיין בצעירותו בלהקת הנח"ל, בצל ירוק ושלישיית גשר הירקון, וכן באלבומו "יסמין", שבו שיתף לראשונה פעולה עם שם טוב לוי, משנת 1972. שם האלבום, "קצת לקחת חזרה", לקוח משורה בפזמון השיר "ליפא העגלון" (במקור של להקת "בצל ירוק"), ומרמז למעשה על שירי האלבום, שאליהם חוזר איינשטיין.

שם טוב לוי עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום, למעט שניים מהשירים, שעיבד והפיק מוזיקלית יוני רכטר. אולם חלק מהעיבוד של לוי לשיר "הורה היאחזות" התבסס על הגרסה של להקת כוורת לאותו השיר.
באלבום מתארחים מספר מוזיקאים ישראלים, ובהם יהודית רביץ, המתארחת בדואטים "החופש בבית הבראה" (שביצעו בעבר אורי זוהר ואילנה רובינא) ו"קרה זה רק הפעם" (שביצעה יפה ירקוני יחד עם שמשון בר-נוי בשנות ה-50 ואחר כך עם איינשטיין, בשנות ה-60), לאה שבת, שהלחינה וביצעה קולות רקע בשיר "המשתה", ואילה אשרוב, המתארחת בדואט "אל נא תאמר לי שלום".

על גבי עטיפת האלבום מופיעה תמונה ישנה, המציגה את צריף החזרות של תיאטרון "האוהל", ששכן ברחוב הירקון על חוף ימה של תל אביב. בין השחקנים העומדים בחזית הצריף ניצב שחקן תיאטרון "האהל" יעקב איינשטיין, אביו של אריק.

## רשימת השירים

## קרדיטים
*אריק איינשטיין – שירה
*שם טוב לוי – פסנתר, קלידים, חליל, קולות רקע, עיבודים מוזיקליים: שירים 1,2, 5-10
*מאיר ישראל – תופים, כלי הקשה
*איתן איצקוביץ – תופים, כלי הקשה
*אלון נדל – גיטרה בס
*יוראי אורון – גיטרה בס
*מיכה מיכאלי – גיטרה בס
*יוני רכטר – פסנתר, קלידים, עיבודים מוזיקליים: שירים 3–4
*עדי רנרט – פסנתר, קלידים
*עמוס עבר הדני – גיטרות
*אבי סינגולדה – גיטרות
*איתמר ארגוב – חצוצרות
*אברהם פלדר – חצוצרות
*ניצן עין-הבר – סקסופון
*יוסי רגב – טרומבון
*גרי לוברוב – אקורדיון
*יהודית רביץ – שירה
*לאה שבת – קולות רקע - שיר 9
*עמי איילי – קולות רקע, טכנאי הקלטה, מיקס
*יעקב מורנו – טכנאי הקלטה, מיקס
*מנחם רגב – עיצוב עטיפה
*מיכאל תפוח – מפיק

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי שם טוב לוי
קטגוריה:אלבומים משותפים
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מיכאל תפוח
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
רוברט ג. וייט

**רוברט ג'. וייט** (באנגלית: **Robert J. White**; ) היה מנתח אמריקני, שעיקר פרסומו נובע מהצלחתו בהשתלת ראשים בקופים.

אמו ודודתו של וייט גידלו אותו בדולות', מינוסוטה, אביו נהרג במלחמת העולם השנייה.

בשנות השבעים, לאחר סדרת ניסויים ארוכה, הצליח וייט להשתיל ראש קוף אחד על גופו של קוף אחר, כשהראש המושתל תפקד במשך מספר שעות לאחר הניתוח.

בנוסף, וייט היה חלוץ בתחום (המקובל היום) של קירור המוח ועמוד השדרה, המאפשר כיום פרוצדורות רפואיות אותן לא ניתן היה לממש בעבר. הוא שימש במשך 40 שנה כפרופסור לניתוחי מוח באוניברסיטת Case Western Reserve, עד לפרישתו.

וייט היה גם יועצו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בתחום האתיקה הרפואית.

קטגוריה:אמריקאים ילידי מינסוטה
קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סיינט תומאס
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
ענבר (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם באבני חן
שלמה ארצי (אלבום)

**שלמה ארצי** הוא אלבום הבכורה של הזמר והמוזיקאי שלמה ארצי שיצא בסוף שנת 1970.

## הפקה
האלבום הוקלט עוד בעת שירותו הצבאי של ארצי, ששירת באותה העת בלהקת חיל הים, שם התבלט. בין הבולטים בשירי האלבום היו השירים: "פתאום עכשיו, פתאום היום" ("אהבתיה"), "תפילת ערבית", "אנחנו לא צריכים", "האם עודך יפה", "נח"ל ים", "מרקו" ו"זה העולם".

בין הכותבים לאלבום ניתן למנות את יעקב רוטבליט, נעמי שמר, דפנה אילת, נתן יונתן, תרצה אתר, אבי קורן ועוד. ארצי עצמו הלחין רק שיר אחד לאלבום שנקרא "תפילת ערבית" (שכתב במקור הסופר והמשורר הבריטי אלן אלכסנדר מילן בספרו "פעוטים היינו" ותרגם יעקב אורלנד). את עיבודי השירים ביצעו דוד קריבושי, בני נגרי ודניאל שליט. ללחן של השיר "רק זיכרון אחד", שהולחן על ידי סשה ארגוב, נכתבו מילים מחודשות מאוחר יותר על ידי נתן יונתן, והשיר נקרא אז "שיר ארץ" ("ארץ שיושביה היא אוכלת").

על עטיפת התקליט הופיע מאמר שכתב אביו, יצחק ארצי, ובו כתב בין השאר: "לא הפעלתם של יחסי ציבור הם שחיבבו את שלמה על לב שומעיו. סוד כיבושיו טמון בקולו, בלחני שיריו ותמלילם ומעל לכל - בכנות שירתו".

במהלך השנים הפך האלבום לנדיר ביותר, אך בשנת 1997 יצאה מהדורה חדשה שלו על גבי תקליטור. מהדורת התקליטור המקורית לא כללה את השיר "הנסיעה הנפלאה", אך זה צורף למהדורה שנכללה במארז "השנים הראשונות" שיצא בשנת 2008.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

*  (ביקורת)

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1970
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
ג'ואל שומאכר

**ג'ואל ט. שומאכר** (באנגלית: **Joel T. Schumacher**; 29 באוגוסט 1939 – 22 ביוני 2020) היה במאי ותסריטאי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר כבמאי הסרטים "באטמן לנצח", "באטמן ורובין", "תא טלפון" ו"פנטום האופרה".

## ביוגרפיה
הוא נולד בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אמו, מריאן (לבית קנטור) יהודייה משוודיה, התאלמנה כשהיה רק בן ארבע מאביו, פרנסיס שומאכר האמריקאי-נוצרי. הוא למד במכון הטכנלוגי לאופנה של ניו יורק ולאחר מכן בבית ספר פרסונס לעיצוב, ולאחר שעבד בתעשיית האופנה, הוא החל לשמש כמעצב תלבושות בפרויקטים טלוויזיוניים ובהמשך במספר סרטי קולנוע, כולל שניים של וודי אלן. בד בבד החל לעסוק בכתיבה וכתב את הלהיט דל התקציב "שטיפת מכוניות" (1976), כמו גם סרטים עצמאיים נוספים, ובהם "הקוסם" (1978), עיבוד קולנועי להצגת התיאטרון, בו כיכבו דיאנה רוס ומייקל ג'קסון.

## קריירה
לאחר שביים שני סרטי טלוויזיה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביים שומאכר ב-1981 את סרט הבכורה שלו, "האישה המתכווצת המדהימה", קומדיית מדע בדיוני לילדים שבא הציג את הקו הקולנועי בו נקט - סרטים הוליוודים נוסחתיים. בהמשך הוא ביים סרט פעולה בכיכובו של מיסטר טי ("D.C. Cab"), דרמת נעורים ("חברים") (1985), קומדיית אימה שהפכה לקאלט ("נשיכות קטנות") (1987), וקומדיה רומנטית ("בני דודים") (1989).

בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשיך עם הקו הזה בדרמת המתח "קו הדממה", בדרמה הרומנטית "בחירתה של אהבה" (שניהם בכיכובה של ג'וליה רוברטס), דרמת המתח "הלקוח", על פי ספרו של ג'ון גרישם, כמו גם את "עת להרוג", הדרמה "אנשים מושלמים" בכיכובו של רוברט דה נירו, וסרטי הפעולה "בדרך למטה", "שמונה מ"מ". הקריירה של שומאכר התחילה להתדרדר כשהוא ביים את שני סרטי ההמשך המבוססים על הקומיקס של באטמן: הסרט הראשון שביים "באטמן לנצח" הפך לשובר קופות מספר שתיים במדינה באותה שנה. לעומתו, הסרט השני שביים "באטמן ורובין" קיבל ביקורות קשות ולא הצליח בקופות כמו קודמיו. בהמשך שומאכר הודה שהסרט היה מצועצע ולא אפל מספיק כפי שהמעריצים ציפו באותה תקופה.

בשנות האלפיים, שלוש שנים לאחר שני סרטי באטמן שביים, הוא המשיך לביים סרטי פעולה ואקשן אבל בתקציב נמוך. תחילה "טייגרלנד" ו"באד קומפני", ומשם המשיך לסרטו "תא טלפון", בו חרג מן הבימוי האופייני שלו וביים מותחן בסגנון היצ'קוק שזכה להצלחה קופתית רבה. לאחר מכן ביים את הדרמה על חייה של העיתונאית ורוניקה גרין ועיבוד קולנועי למחזמר המצליח "פנטום האופרה", שקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב כסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר, דבר ששומאכר לא זכה לקבל בכל 20 השנים שבהן ביים סרטי קולנוע עד אז. ב-2007 ביים את הסרט "מספר 23" שהוא מותחן פסיכולוגי בכיכובו של ג'ים קארי.

ב בייים ב-2010 את דרמת הנעורים "12". ב-2011 ביים את סרט המתח "הסגת גבול" בכיכובם של ניקולס קייג' וניקול קידמן.

## חיים אישיים
שומאכר יצא מהארון ונודע כגיי מוצהר במשך רוב הקריירה שלו.

הוא נפטר ב-22 ביוני 2020.

## קישורים חיצוניים

* 
* ביוגרפיה ורשימת סרטיו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית ספר פרסונס לעיצוב
קטגוריה:להט"בים יהודים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:במאים להט"בים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אמריקאים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
ארקיפה

**ארקיפה** (**Arequipa**) היא עיר בדרום פרו, השוכנת למרגלות הר הגעש אל מיסטי, בגובה של 2,380 מ' מעל פני הים. בשנת 2009 התגוררו בה כ-900 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בפרו, אחרי לימה. העיר מכונה לעיתים "העיר הלבנה" (La Ciudad Blanca), בשל בנייניה מהתקופה הקולוניאלית, העשויים מסלע געשי לבן.

בעבר סברו כי מקור שמה של ארקיפה הוא במילים בשפת הקצ'ואה "Ari, Quepay", שפירושן "כן, הישאר". כיום מקובל לחשוב שמקור השם הוא דווקא בשפת האיימרה, במילים "Ari" (פסגה) ו-"Kipa" (מיקום), שמשמעות צירופן הוא "ליד ההר".

## היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שהעמק בו שוכנת ארקיפה היה מיושב כבר שבעת אלפים שנה לפני זמננו. במאה ה-15 נכבש האזור בידי האינקה ושימש כמקור לתוצרת חקלאית עבור האימפריה.

ארקיפה המודרנית הוקמה על ידי הכובשים הספרדים ב-15 באוגוסט 1540. עד מהרה הפכה העיר לספרדית ביותר בפרו. ההשפעה הספרדית ניכרת גם כיום בארכיטקטורה הקולוניאלית של העיר. עם זאת, מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, החלו להגיע אליה תושבים כפריים, ומאזנה הדמוגרפי החל להשתנות בכמה משכונותיה.

במהלך השלטון הספרדי ובשנים הראשונות שלאחר עצמאות פרו הייתה ארקיפה מבודדת יחסית, ואולם חנוכת מסילת הרכבת לטאקנה ב-1870 פתחה נתיב מסחר חדש עם האוקיינוס השקט. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נפתח הכביש המחבר את העיר עם הכביש הפאן-אמריקאי, והדבר חיזק עוד יותר את העיר.

ארקיפה ניזוקה קשות בשתי רעידות אדמה - האחת בשנת 1868 והשנייה ב-23 ביוני 2001, אז הייתה עוצמת רעידת האדמה 7.9 בסולם ריכטר.

## תיירות
ממוזער|250px|הר הגעש אל מיסטי משדה התעופה ארקיפה רודריגס ביון
בדצמבר 2000 הכריז אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של ארקיפה כאתר מורשת עולמית. הארגון קבע כי המרכז ההיסטורי הוא דוגמה לארכיטקטורה המשלבת בין מוטיבים אירופיים למקומיים, והמושפעת מהנוף הסובב את העיר.

עם המבנים האופייניים לעיר נמנים מנזר סנטה קטלינה, ארמון גוינצ'ה (Goyenche) וקאסה דל מוראל. הכיכר המרכזית בעיר, פלאסה דה ארמאס (Plaza de Armas) אף היא אתר פופולרי.

מוזיאון האוניברסיטה הקתולית מציג, בין מאי לנובמבר, מומיה המכונה חואניטה. מדובר במומיה של ילדה שנחנטה על ידי האינקה באמצע המאה ה-15 ונתגלתה בשנת 1995.

במרחק מספר שעות נסיעה מהעיר נמצא קניון דל קולקה, אחד הקניונים העמוקים בעולם, המתאים לטיולים ולצפייה בקונדורים.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר העיר ארקיפה 
* אתר מנזר סנטה קטלינה
* 

קטגוריה:פרו: ערים
קטגוריה:פרו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
טייסת 123

**טייסת 123**, המכונה גם "**טייסת ציפורי המדבר**" (כונתה בעבר: "**טייסת הבֵּלים הדרומית**"), היא טייסת מסוקי סער בחיל האוויר הישראלי.

עיקר פעילותה השוטפת של הטייסת הוא בתובלה וחילוץ של לוחמים, חילוץ מטיילים אבודים ופינוי נפגעי תאונות דרכים.

## היסטוריה
הטייסת הוקמה ב-10 במרץ 1965 והפעילה מסוקי בל 47G-2. הטייסת פעלה מבסיס תל נוף ושימשה כטייסת אימון המסוקים של בית הספר לטיסה. מאוחר יותר הוסבה הטייסת למסוקי בל 205 ועברה, בחודש אוגוסט 1969, לבסיס חצרים. בשנת 1978 החליפה הטייסת את מסוקי הבל-205 במסוקי בל 212 ("אנפה"), ששירתו בטייסת עד שנת 2002.

במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת בעיקר בחזית הדרום. אחד ממסוקיה הופל באש נ"מ מצרית וכל צוותו למעט טייס המשנה, נהרג. במלחמת שלום הגליל איבדה הטייסת שני מסוקים: אחד הופל על ידי אש נ"מ של המחבלים בנבטייה ושני נתקל בחוטי חשמל בטיסה מבצעית ליד אגם קרעון והתרסק. צוותי שני המסוקים נהרגו.

ב-24 בספטמבר 1984 התרסק מסוק "אנפה" של הטייסת בנחל בזק בעת אימון מרדף עם כוח מבסיס האימונים של חטיבת גולני. בתאונה נהרגו שני הטייסים, מכונאי מוטס ושני לוחמי גולני.

ב-8 באוגוסט 2002 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצרים כטייסת מסוקי סיקורסקי UH-60 בלק הוק, "ינשוף". חמשת המסוקים הראשונים של הטייסת הגיעו לישראל בתחילת החודש בבטנו של מטוס C-5 גלקסי של חיל האוויר האמריקני שנחת בבסיס נבטים. טייסת 123 היא טייסת הבלק-הוק השנייה שנפתחה בישראל לאחר טייסת 124 המוצבת בבסיס פלמחים.

הטייסת קיבלה ציון לשבח מהרמטכ"ל על פעילותה במלחמת לבנון השנייה.

ב-2015 הוחלט להעביר את הטייסת לבסיס פלמחים. ב-15 ביולי 2015 עברה הטייסת מבסיס חצרים לבסיס פלמחים.

הטייסת הפעילה בעבר את המסוקים הבאים: בל-212, בל-205, בל-47, וגם סיקורסקי S-58 שהושאלו מטייסת 124.

בין מפקדי הטייסת: דן ברוס (מפקד הטייסת במלחמת יום הכיפורים), אמיתי חסון, אמנון אורון, ראובן לוי, עופר בן-פרץ, ישראל יהלום, אורי מנור, מוטי רגב, יעקב רשף (מלחמת לבנון), שמואל אלדר (1984-1986), מיקי בר, אלכס דן, ערן כהן, אבנר בלקנאי (2003-2005).

ב-29 באוקטובר 2023 בצעה טייסת 123 את החילוץ המוסק הראשון מתחילת התמרון הקרקעי במלחמת חרבות ברזל.

ב-11 בספטמבר 2024, התרסק מסוק "ינשוף" תוך כדי נחיתה ברפיח, בעת הגעה לחילוץ לוחם הנדסה קרבית. בהתרסקות נהרגו שני לוחמים ונפצעו שמונה נוספים. המסוק שהתרסק שייך לטייסת 124, אך הוחזק בכוננות חילוץ לגזרת רפיח, עם צוות של טייסת האחות 123.

## סמלי הטייסת בעבר
בסמל הטייסת משולבת האות **B** האנגלית, האות הראשונה בשם החברה Bell, יצרנית המסוקים שהופעלו בטייסת בעבר.

## גלריית תמונות

## לקריאה נוספת
* משה גבעתי, **שלוש לידות בספטמבר**, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן-1990.
* משה גבעתי, **הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל**, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* .

## הערות שוליים

1- 019
קטגוריה:יחידות צה"ל שעוטרו בצל"ש הרמטכ"ל
קטגוריה:בסיס חצרים
1163

## אירועים
* 1163 – החלה בניית קתדרלת נוטרדאם דה פארי (הושלמה ב-1345)

## נולדו
* 1163 – באן קולין שליט בוסניה (נפטר ב-1204)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
ברנהרד רוגה

**ברנהרד רוגה** (גרמנית: **Bernhard Rogge**; 4 בנובמבר 1899 – 29 ביוני 1982), היה אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה ובבונדסמרינה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
רוגה נולד בשלזוויג ב-4 בנובמבר 1899, הוא התנדב לשירות בצי הקיסרי הגרמני בשנת 1915 ושירת במלחמת העולם הראשונה על מספר ספינות מלחמה.

לאחר המלחמה ועם התפרקותו של הצבא הגרמני רוגה פרש משירות פעיל. בשנת 1920 התגייס מחדש לצי המצומצם של גרמניה שנקרא עכשיו הרייכסמרינה, ושירת בתפקידים שונים על מספר ספינות מלחמה וכמדריך עד להעלתו לדרגת קפטן בשנת 1939.

מכיוון שלפי חוקי הגזע הנאצים רוגה נחשב רבע-יהודי הוא הפך למטרה להטרדות מצד אנשי המפלגה הנאצית כדי לפתור בעיה זו, פנה בעזרת מפקד הקריגסמרינה אריך רדר אל אדולף היטלר בבקשה שיכריז עליו כבעל דם גרמני, אחרי שהיטלר בדק את בקשתו הוא הכריז עליו כארי בשנת 1939.

### מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רוגה היה מפקדה של סיירת העזר "אטלנטיס". האטלנטיס יצאה להפלגתה הראשונה ב-11 במרץ 1940, הוא נהג לתקוף ספינות סוחר על ידי התחזות לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ואז לבקש את כניעתם ואם סירבו, לתקוף אותם עד הטבעתם.

רוגה תפס את תוכניות ההגנה של הבריטים במזרח הרחוק והעביר אותם לידי היפנים, מה שכנראה סייע ליפנים בהשגת ניצחונותיהם הראשונים נגד בריטניה. כאות תודה הוענקה לו חרב סמוראי מקיסר יפן.

האטלנטיס הוטבעה על ידי ספינת הצי המלכותי הבריטי "אה"מ דבונשיר" ב-22 בנובמבר 1941 בשעה שנפגשה עם הצוללת הגרמנית U-126 למטרות תדלוק. למזלו של רוגה הצליחה הצוללת להבריח את הבריטים, לחלץ אותו ואת צוותו ובסופו של דבר להחזירם לגרמניה בביטחון.

רוגה היה מפקד סיירת העזר המצליח ביותר בזמן המלחמה והיה אחראי ללכידתן או הטבעתן של 22 ספינות של בעלות הברית בנפח כולל של 145,697 טון. על פעולותיו עוטר בצלב האבירים עם עלי אלון, אחד מן העיטורים הגבוהים ביותר של גרמניה הנאצית.

עם שובו לגרמניה מונה למפקד השייטת "רוגה" שנקראה על שמו, והיה אחד האחראים מטעם הקריגסמרינה על תכנון מבצע קרברוס, מבצע שבמהלכו הועברה קבוצת ספינות מלחמה גרמניות מצרפת לנורווגיה דרך התעלה האנגלית, השייטת שלו סיפקה תמיכה לחיילים הגרמנים בקורלנד וחיפוי על מיליוני הפליטים שנמלטו ממזרח פרוסיה בעקבות התקדמותו של הצבא האדום.

רוגה הועלה לדרגת קונטר-אדמירל בשנת 1943 ולדרגת ויצה-אדמירל בשנת 1945, בסופה של המלחמה הורה על הוצאתם להורג של מספר חיילים גרמנים שערקו מן הצבא.

### אחרי המלחמה
רוגה היה מן הקצינים המעטים שלא נעצרו על ידי בעלות הברית בתום המלחמה - דבר זה היה תוצאה של היחס הטוב שהוא נתן לשבויי המלחמה שנפלו ברשותו - אולם הוא נשפט וזוכה על ידי בית משפט גרמני באשמת ההוצאות להורג של עריקים בפקודתו.

בשנת 1957 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת קונטר-אדמירל ומילה תפקיד חיוני בבניית הצי של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה.

רוגה היה מפקד כוחות נאט"ו בשלזוויג-הולשטיין, משנת 1958 עד פרישתו מהצבא בשנת 1962.

לאחר מכן התגורר רוגה ברינבק, עד מותו ב-29 ביוני 1982.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אדמירלים בקריגסמרינה
קטגוריה:חיילי הבונדסוור
קטגוריה:נאט"ו: אישים
קטגוריה:ימאי הצי הקיסרי הגרמני
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1982
ליכטנברג

**ליכטנברג** (בגרמנית: **Lichtenberg**) הוא רובע בברלין, גרמניה, הנמצא במזרח העיר. הוא גובל ברבעים הבאים: בצפון: הוהנשנהאוזן במזרח: במרצאן, בדרום: בקופניק, בדרום מערב: בטרפטו, במערב

בפרידריכסהיין ובצפון מערב בפרנצלאור ברג.

## היסטוריה
הכפר ליכטנברג נוסד כבר במאה ה-13 והוא נותר במשך מאות שנים כפר קטן בן מאות ספורות של תושבים, שעסקו בחקלאות. רק בסוף המאה ה-19, בזכות מפעלי תעשייה, עלה מספר התושבים בצורה תלולה, כך שהוא מנה 67,978 תושבים וקיבל מעמד של עיר בשנת 1907. בשנת 1920, במסגרת רפורמה שאיחדה את ברלין עם כפרים באזור, אוחדה העיר (שמנתה כבר כ-145,000 תושבים) עם ברלין.

בשנת 2001 במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה ליכטנברג עם הוהנשנהאוזן למסגרת מנהלתית אחת. השכונה המאוחדת נקראת באופן רשמי גם היא ליכטנברג, אך בפי התושבים והמבקרים השמות הישנים נשמרים.

בליכטנברג, באזור מגדלנהשטראסה נמצא מוזיאון השטאזי, במבנה ששימש בעבר כמטה הראשי של ארגון הביון המזרח גרמני והמוזיאון הגרמני-רוסי. מלבד זאת, אין אתרים תיירותיים רבים באזור והשכונה נחשבת לחלשה למדי מבחינה סוציו-אקונומית. בשנת 1981 מנה הרובע כבר כ-186,605 תושבים אך מאז ירד מספר התושבים עד לכ-150,000 תושבים. היכל ההוקי קרח של קבוצת "Berlin Eisbären" (דובי הקוטב) נמצא בליכטנברג והקבוצה זכתה באליפויות גרמניה, בין היתר בשנים 2005 ו-2006.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברלין: שכונות
פור רויאל

שמאל|ממוזער|250px|תחריט של פור-רויאל-דה-שאן
שמאל|ממוזער|250px|הריסות מנזר פור-רויאל-דה-שאן
**פור-רויאל-דה-שאן** (בצרפתית: **Port-Royal-des-Champs**; הגייה מדויקת: **רוּאָיָאל**) היה מנזר שנוסד על ידי המסדר של נזירים ציסטרציאנים כ-25 ק"מ דרומית מערבית לפריז, ובו התקיימו מספר מוסדות תרבותיים חשובים.
## היסטוריה
פור-רויאל נוסד ב-1204 כמנזר לנשים. המקום התפרסם כמוסד חינוכי אחרי שנערכה שם רפורמה בתוכנית הלימודים על ידי אם המנזר ז'קלין ארנו ב-1602. ב-1626 פרצה במקום מגפת קדחת הביצות ורוב הנזירות הועברו למנזר בפריז שנודע בשם פור-רויאל-דה-פרי, בעוד שהמנזר הישן נודע בשם פור-רויאל-דה שאן (פור-רויאל של השדות).

החל משנת 1648 התיישבה בפור-רויאל-דה-שאן קבוצת גברים "מתבודדים" שחפצו להיות נזירים. קבוצה זו כללה אחדים מבני משפחת ארנו (Arnauld), למשל אנטואן ארנו, ומספר אנשי אצולה ובהם הדוכס דה לוויין, קלוד לאנסלו והברון דה פונשאטו. הם חפרו תעלות ניקוז וייבשו את הביצות, תקנו את הבניינים וטפחו את המטעים והגנים. ב-1634 ז'אן דו ורז'יה דה אוראן נעשה מנהל המנזר. הוא היה ממצדדי תורתו של התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. מכאן ואילך מנזרי פור-רויאל נמנו עם מצדדיו של יאנסן. ב-1638 "המתבודדים", שכונו "גבירי פור-רויאל", ייסדו את "בתי הספר הקטנים של פור-רויאל" שהתפרסמו בשל רמתם החינוכית הגבוהה, ובעיקר משום שמהם יצאה הבשורה של "דקדוק פור-רויאל" - הדקדוק הצרפתי הקלאסי שהסדיר את חוקי השפה הצרפתית לדורות הבאים. בבתי ספר אלה למדו ילדים בגילים 9 - 10 ובהם ז'אן רסין המחזאי לעתיד. תוכנית הלימודים כללה צרפתית, לטינית, יוונית ותאולוגיה.

המתמטיקאי בלז פסקל ואחותו ז'קלין נהגו להתפלל בפור-רויאל-דה-פרי. ב-1651 הפכה ז'קלין לנזירה בפור-רויאל-דה-שאן, ובדצמבר 1654 הפך בלז פסקל לחבר הקהילה של אותו מוסד, אחרי שעבר חוויה דתית בעקבות תאונה. הוא שהה בפור-רויאל-דה-שאן 15 יום ב-1655 ובמשך ארבע השנים הבאות נהג לבקר שם לעיתים קרובות, ועמד בקשר הדוק עם מצדדיו של יאנסן. פסקל הגן על פור-רויאל נגד התקפתם של הישועים שהתנגדו בכל תוקף ליאנסניזם וראו בו כפירה בדת הקתולית.

ב-1661 נסגרו בתי הספר של פור-רויאל, וב-1666 ראשי קבוצת "המתבודדים" נאסרו בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1679 נאסר על המוסד לקבל חברים חדשים. ב-1708 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר על ביטולו של פור-רויאל-דה-שאן. ב-29 באוגוסט 1709 הוקף המקום בחיילים שגירשו משם את הנזירות בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1710 נהרסו הבניינים ובכך הקיץ הקץ על פור-רויאל שהתקיים 506 שנה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נצרות קתולית
קטגוריה:צרפת: מנזרים
Grace

**Grace**, שיצא לאור ב-23 באוגוסט 1994, היה אלבום הסטודיו המלא היחיד של הזמר והגיטריסט ג'ף באקלי. אף על פי שהאלבום לא נחל תחילה הצלחה מסחרית, והגיע בדירוג השיא למקום ה-149 בדירוג 200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית, היחס אליו השתנה בחלוף השנים והוא זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם.

מספר מוזיקאים ידועים, בהם תום יורק מרדיוהד ומת'יו בלאמי ממיוז, מציינים את האלבום כמקור השפעה. האלבום זכה לתשבחות מפי אמנים בולטים כגון ניל פירט מראש, ג'ימי פייג', רוברט פלאנט, פול מקרטני, דייוויד בואי, מוריסי ובוב דילן.

הגרסה של ג'ף באקלי ל-"*[[הללויה (שיר של לאונרד כהן)|Hallelujah]]*" (הללויה) של לאונרד כהן הייתה לאחד משיריו המוכרים ביותר. גרסה זו הושמעה בסדרות טלוויזיה ובסרטים אמריקאיים, בהם "הבית הלבן", "ה-O.C" ו"מחשבות פליליות".

במגזין Q Magazine דורג האלבום, על פי הצבעות הקוראים, במקום ה-75 ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. אותה הצבעה נערכה שוב לקראת סוף שנת 2005, והפעם הוצב האלבום במקום ה-13. ב-2003 דורג "Grace" במקום ה-303 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון. ב-2006 דירג מגזין מוג'ו את "Grace" כאלבום מספר 1 ברשימת "קלאסיקות רוק מודרניות של כל הזמנים". הוא גם דורג כאלבום השני הכי אהוב על אוסטרליה ב-"My Favourite Album", ספיישל טלוויזיוני שהופק על ידי "Australian Broadcasting Corporation" ושודר ב-3 בדצמבר 2006. בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-147 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.

## משתתפים
*ג'ף באקלי - אורגן, dulcimer, גיטרה, מפוחית, הרמוניום, טאבלה, שירה
*מיק גרונדאל - בס
*מייקל טיי - גיטרה
*מאט ג'ונסון - הקשה, תופים, ויברפון
*גארי לוקאס - 'Magical Guitarness' ב"Mojo Pin" ו-"Grace".
*קארל ברגר - מיתרים
*לוריס הולנד - אורגן
*מישה מסוד - טאבלה

## רשימת שירים
**רשימת שירים מקורית**

# Mojo Pin (Jeff Buckley, Gary Lucas) – 5:42;"
# Grace (Jeff Buckley, Gary Lucas) – 5:22
# Last Goodbye (Jeff Buckley) – 4:35
# Lilac Wine (James Shelton) – 4:32
# So Real (Jeff Buckley, Michael Tighe) – 4:43
# Hallelujah (Leonard Cohen) – 6:53
# Lover, You Should've Come Over (Jeff Buckley) – 6:43
# Corpus Christi Carol (Benjamin Britten) – 2:56
# Eternal Life (Jeff Buckley) – 4:52
# Dream Brother (Jeff Buckley, Mick Grondahl, Matt Johnson) – 5:26


**רשימת שירים - דיסק בונוס ''2004 Legacy Edition**''

# Forget Her (Jeff Buckley) – 5:12
# Dream Brother (Alternate Take) – 4:56
# Lost Highway (Hank Williams) – 4:24
# Alligator Wine (Screamin' Jay Hawkins)
# Mama, You Been On My Mind (Bob Dylan) – 3:26
# Parchman Farm Blues/Preachin' Blues (Bukka White)
# The Other Woman (Jessie Mae Robinson) – 3:05
# Kanga-Roo (Alex Chilton)
# I Want Someone Badly (Nathan Larson) – 2:36
# Eternal Life (Road Version)
# Kick Out The Jams (Live) (MC5)
# Dream Brother (Nag Champa Mix)
# Strawberry Street (Buckley, Goodsight, McNally) – 5:26 (רצועה מוסתרת)

* ה-"Legacy Edition" מכיל גם DVD הכולל סרט דוקומנטרי וקליפים בשביל "Last Goodbye", "Grace", ("So Real", "Eternal Life" (the "road version" ו-"Forget Her".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1994
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
מתיאולתי

שמאל|ממוזער|250px|מתיאולתי בגאורגיה
**מתיאוּלֶתי** (בגאורגית: **მთიულეთი**, תרגום: "האדמה ההררית") הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במזרח גאורגיה, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. הוא כולל בעיקר את עמק ארגווי הלבן. גבולותיו: חבי וחבסורתי מצפון, פשאבי ממזרח, כארתלי מדרום וסמאצ'בלו (דרום-אוסטיה) ממערב. מתיאולתי כולל חלקים מנפת דושתי ונפת קזבגי, שבמחוז מצחתה מתיאנתי. העיירה פסנאורי נודעת בחינקלי מתוצרתה. העיירה היא המרכז המסורתי של המחוז ההיסטורי. 

במקורו ובמובן הצר כלל מתיאולתי קהילה היסטורית הררית קטנה, שנקראה "צחַווֶתי". החל מהמאה ה-13 נחשבו לרוב העמקים השכנים של חאדו וגודמע'ארי לחלקים ממתיאולתי. 

על פי המסורת ההיסטורית, נינו הקדושה, המטבילה של הגאורגים, הטיפה במקום לנצרות בתחילת המאה ה-4. מתיאולתי, ואנשיה, נזכרים בהקשר של המערכה הגאורגית נגד משלחת הענישה, בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (ידוע גם בשם בוגה הטורקי), לדיכוי המרד של יצחק ב. אסמאעיל, שנשלח על ידי הח'ליף אל-מתוכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم), בשנת 853. צבאו תקף את ההרים של איבריה/כארתלי, אבל נכשל בניסיונו להכניע את המתיאולתים. בוגה שרף את טביליסי עד לאפר וערף את ראשו של יצחק ב. אסמאעיל. המתיאולתים נשארו נאמנים לכתר הגאורגי והצטרפו למשלחת שנשלחה על ידי המלכה תמר, כדי לדכא את השבטים ההרריים שמרדו בתחילת המאה ה-13. תחת שלטונה של תמר, בהתאם למיקומו האסטרטגי, הוכפף מחוז מתיאולתי לסמכותם של פקידים בדרגה גבוהה כמו "אבולאסן", שהיה המשנה למלך כארתלי וצ'יבר, השר הראשי של גאורגיה. מאוחר יותר, בתחילת המאה ה-14, היה מתיאולתי מוקד המאבק בין שני בתים פאודליים חזקים, האריסתווים של קסאני וארגווי. ידם של הארסתווים של ארגווי הייתה על העליונה, והם שלטו באזור עד שנושלו על ידי מלכי גאורגיה בשנת 1743. ממאי עד ספטמבר 1804 היה מתיאולתי לזירה של מרד טורדני נגד האימפריה הרוסית, שסיפחה את גאורגיה בשנת 1801. המרד התפשט במהירות למחוזות ההרריים השכנים. בסופו של דבר דוכא המרד על ידי המפקד הרוסי פאבל ציציאנוב, לאחר קרב קשה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:כארתלי
סיגביורן אובסטפלדר

**סיגביורן אובסטפלדר** (נורווגית: **Sigbjørn Obstfelder**; ) היה משורר, נובליסט ומיסטיקן נורווגי.

## ביוגרפיה
סיגביורן אובסטפלדר, יליד סטבנגר, היה בנו של כומר כפרי, ולימים כתב גם ספר פרוזה ייחודי, בשם "יומנו של כומר". הוא למד בבית ספר טכני, וכמהנדס צעיר ניסה להגר לאמריקה. לאחר כשנתיים חזר לנורווגיה, שם יצא לאור ספר שיריו הראשון בשנת 1893.

הוא הצטרף ל"בוהמה" של צעירי האמנים הנורווגים, שהתרכזה בעיר כריסטיאניה, הבירה (לימים אוסלו). בין האמנים הצעירים שעליהם השפיע ברוחו הקודרת וביצירותיו המיסטיות והסימבוליות, היה גם הצייר אדוורד מונק.

סיגביורן אובסטפלדר חלה בשחפת, ונפטר בבית חולים בעיר קופנהגן שבדנמרק, ביום בו נולד לו בנו היחיד. לשון הספרות הנורווגית באותה תקופה הייתה מאוד מושפעת מהלשון הדנית, וספריו של אובסטפלדר נדפסו בקופנהגן. אובסטפלדר היה משורר שכוח לגמרי, אלמלא נתגלו שיריו וסיפוריו על ידי ריינר מריה רילקה, המשורר הגרמני המפורסם. רילקה עשה רבות לפרסום יצירתו של אובסטפלדר בעולם התרבות הגרמני, ומשם תורגם ללשונות אחרות.

שתי יצירותיו הגדולות של אובסטפלדר שתורגמו לעברית, כרוכות בשני סיפורים: פסח גינזבורג, שתרגם בשנות העשרים את מחזהו "האגלים האדומים", The Red Drops - הטיפות האדומות, נקלע לסקנדינביה בעת מלחמת העולם הראשונה, כשהיה בדרכו להגר לאמריקה. בשל המצור הימי הגרמני, הרוויחה הספרות העברית כמה תרגומים חשובים מהספרות הסקנדינבית. אורי ניסן גנסין, שתרגם באחרית חייו, בשנת 1913, את הנובלה שלו "הצלב", היה כבר חולה מאוד, והוא ידע כנראה, שנובלה מיסטית זו, היא עבודתו הספרותית האחרונה.

## יצירתו בתרגום לעברית
***הצלב**: סיפור, תרגום: א. נ. גנסין, ורשה: אחיספר, תרע"ג-1913.
***האגלים האדומים**: חיזיון, תרגם מנורווגית: פסח גינזבורג, שטיבל, ורשה: 1921-תרפ"א. 
פסח גינזבורג תרגם גם כמה שירים משל אובסטפלדר, שנדפסו בכתבי העת של התקופה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אלישע פורת, **הצלב של אובסטפלדר**, מאמר עיוני באתר המגזין אימגו, כאן http://www.e-mago.co.il/Editor/literature-284.htm
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים נורווגים
קטגוריה:סופרים נורווגים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1866
קטגוריה:נפטרים ב-1900
גרנובל

**גְרֶנוֹבְּל** (בצרפתית: **Grenoble**) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, לרגלי הרי האלפים. היא בירת מחוז איזר שבחבל אוברן-רון-אלפ.

במפקד האוכלוסין שנערך ב-1999 נספרו בגרנובל 153,317 תושבים (156,107 לפי אומדן 2006). באזור המטרופולין של העיר נספרו 514,559 תושבים באותו מפקד אוכלוסין.

## גאוגרפיה ואקלים

גרנובל נמצאת לרגלי האלפים, בנקודה בה נשפך נהר הדראק (150 ק"מ) לנהר האיזר (290 ק"מ), הנותן את שמו למחוז כולו. היא מוקפת הרים. מצפון הרי השרטרז, ממערב הרי הוורקורס, וממזרח רכס הרי הבלדונה. משום כך, היא זוכה לעיתים קרובות לביקור הטור דה פראנס,  ונחשבת לעיר הבירה של  האלפים הצרפתיים. 

העיר עצמה בנויה במישור, באזור שפך הנהרות היורדים מהאלפים, בגובה של כ-200 מטר מעל פני הים.  עם זאת, היא מוקפת הרים, ומיקומה במרחק נסיעה קצר מהרי האלפים הופך אותה לאטרקציה תיירותית: בקיץ ובאביב למטרת טיולים וטיפוס הרים, ובחורף לתיירות סקי.  

האקלים בעיר יבשתי לח, עם ארבע עונות מובחנות. הקיץ חם וגשום, והטמפרטורות בו עשויות להגיע ל-30° צלזיוס. החורף קר עם טמפרטורות הקרובות לאפס.

## תחבורה

גרנובל מחוברת לרשת הרכבות הלאומית הצרפתית SNCF. תחנת גרנובל מחוברת ישירות לפריז,  למרסיי ולעיירה גאפ שבמחוז האלפים העליונים.  

## היסטוריה

האזכור הראשון לעיר היה בשנת 43 לפנה"ס. בזמנו העיר הייתה כפר והיא נשאה את השם **קוּלרוֹ**. היא נוסדה על ידי האלוברוזים הגאליים. בשנת 286 נבנתה חומה סביבה. שרידים ממנה עדיין עומדים כיום. כשהוא נפעם מקבלת הפנים בכפר, שדרג אותו הקיסר הרומי גרטיאנוס למעמד של עיר, וב-377 שונה שם העיר ל**גרטיאנופוליס** כדי לכבד אותו.

לאחר נפילת הקיסרות הרומית, הייתה העיר לחלק מהממלכה הבורגונדית הראשונה, לפחות עד שנפלה לידיו של קלוטייר הראשון, מלך הפרנקים ובנו של כלוביס. בהמשך מצאה עצמה העיר בידם של המלכים הקרולינגים, ולאחר מכן עברה לידי ממלכת ארל הבורגונדית. בסופו של דבר עברה לבעלות רוזני ויין, אשר התואר שלהם, "דופן" (Dauphin), היה לשם האזור כולו – דופינה. גרנובל הייתה לעיר הבירה של פרובינציית דופינה עד 1790 כאשר הוחלפה מערכת הפרובינציות במערכת המחוזות.

עם הזמן עבר שם העיר שינויים באופן היגויו – תחילה ל"גרניובול" (Graignovol), ולאחר מכן שונה לגרנובְּל משום שביקשו לקשר אותו עם המילה הצרפתית Noble (אציל) כהתייחסות למלך צרפת.

במהלך כיבוש צרפת בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה הייתה העיר חלק מצרפת של וישי ובשנים 1942–1943 הייתה תחת כיבוש איטלקי. הכיבוש האיטלקי היה פחות נוקשה ביחס ליהודים בהשוואה למשטר וישי, ועל כן הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים מאזורים אחרים בצרפת.

בשנת 1968 אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים.

## ערים תאומות

הערים התאומות של גרנובל הן:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* אתר העיר הרשמי
* גרנובל – אחת מבירות הסקי הסודיות באתר megalim.co.il 

*
קטגוריה:ערים שאירחו משחקי חורף אולימפיים
קטגוריה:רון-אלפ: ערים
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: ערים
חיל המשמר

[שמאל|ממוזער|150px|[תגי כובע בצה"ל|סמל כובע של חיל המשמר]]
[שמאל|ממוזער|150px|[תג יחידה|תג חיל המשמר]]
**חיל המשמר** (ה**חי"ם**) היה אחת מיחידות ההגנה. החיל הוקם ב-1939 ותפקידו העיקרי היה הגנה נייחת על היישובים היהודיים. הוא הופקד על משימות הגנה ושמירה, והורכב מחיילים שנקבעו לכך בגלל גיל גבוה, כושר בריאותי לקוי וכדומה.

## הקמה
כלקח מלקחי מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, הוחלט בפיקוד "ההגנה" להקים כוח מקרב צעירי הארגון בשם חיל השדה שימשיך בדרך הפו"ש שקדמה לו, ויאורגן בפלוגות ובגדודים לפעולה במרחב גם מחוץ לאזור מגוריהם, ואילו הבוגרים יותר יאוגדו בחיל משמר (חי"ם) להגנת יישוביהם.

חברי החי"ש ולאחר מכן חברי הפלמ"ח ביצעו משימות בעלות אופי אקטיבי שדרשו ממבצעיהם כוח פיזי, זריזות יתר ואימון מקיף יותר. זאת הסיבה לכן שגויסו למשימות אלה בני הגילים הצעירים יותר, בעלי כושר גופני טוב יותר.

אופי המשימות של חברי החי"ם היה פחות אקטיבי, אך באותה רמת אחריות. הגיל הגבוה יותר של מרבית חבריו (שהיו בני 35–50) התאימם לתפקידים ה"אפורים" יותר של עבודת השמירה בעמדות, המחייבים סבלנות ואורך רוח. יש הטוענים שסיבה נוספת להקמת החי"ם, הייתה בשורשיו של הלוחם שקישרוהו עם המקום שעליו היה צריך להגן, שלרוב היה זה מקום מושבו שלו ושל משפחתו וחבריו, דבר שהגביר את הרצון והמוטיבציה להגן ולעמוד על המשמר כאשר חייהם של היקרים לו בידיו.

## מבנה הארגון
הפעילות בחי"ם הייתה תלוי בעיקר במצב הביטחוני בארץ, כאשר ימי מתיחות עוררו את האנשים לפעולה ובימי שקט הייתה הפעילות יורדת ופוחתת, אבל הנכונות להתייצב ולפעול הייתה קיימת תמיד.

ארגונו של החי"ם היה טריטוריאלי, ואנשיו התחלקו לפי אזורי מגוריהם. החי"ם לא הוקם כחיל בפני עצמו אלא לצורכי מנהל כ"א. החוליה הייתה היחידה הקטנה ביותר, היא מנתה 3-4 אנשים והייתה קשורה לעמדה מסוימת. האזור, שכלל יישוב אחד או כמה יישובים סמוכים, היה יחידת הפיקוד היסודית.

יש להבדיל בין חיל המשמר בנפות שמחוץ לשלוש הערים הגדולות לבין החיל שבשלוש הערים הגדולות-חיפה, תל אביב וירושלים. בנפות הכפריות - טבריה, צפת, עפולה ונהריה, ובייחוד ביישובים הקטנים וביישובי ההתיישבות העובדת, כמעט כל איש המסוגל לשאת נשק נחשב לחבר הארגון בכוח, ובשעת הצורך- אף בפועל. במושבים ובקיבוצים הייתה החברות ב"הגנה" אוטומטית. חברותם בארגון ניתנה להם בלי שיצטרכו להחליט על כך אישית, אלא כחלק ממשטר החיים במקומות אלה.

אנשי החי"ם הוצאו לסדרות אימון מרוכז של ארבעה ימים, ברובה וברימון. האימונים נערכו בעיקר בעונת הקיץ. בסוף מלחמת העולם השנייה נכללו במחוזות העירוניים כ-6,300 איש (בירושלים כ-1,700, בחיפה כ-1,800 ובתל אביב - כ-2,800), ובכל החיל כ- 30,745.

## החי"ם בהתיישבות
כוחות החי"ם בהתיישבות העובדת נקראו **פל"מ** ראשי תיבות של "פלוגות משמר" או "פטרול לוחם". פלוגות אלה שולבו מאוחר יותר בחי"ש.

## לקריאה נוספת
* מרדכי נאור, **לקסיקון כח המגן – ההגנה**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.

* בן-ציון דינור (עורך ראשי),** [[ספר תולדות ההגנה]]**, הוצאת מערכות, 1955-1972. 

* יהודה שיף (עורך אחראי), אילן כפיר ויעקב ארז, **אנציקלופדיה לצבא וביטחון**, רביבים הוצאה לאור, מהדורת ספרית מעריב, 1982.

קטגוריה:יחידות ההגנה
ישיבת בני צבי

**ישיבת בני צבי** היא ישיבה תיכונית תורנית פנימייתית בבית אל, חלק ממוסדות הישיבה הגבוהה בבית אל בראשות הרב זלמן מלמד (המשמש גם כנשיא הישיבה). סדר היום ותוכנית הלימודים בישיבה כוללים לימודי קודש אינטנסיביים, לימוד גמרא בעיון ובקיאות, לימודי תנ"ך ומחשבת ישראל, בצד לימודים כלליים לתעודת בגרות מלאה. הישיבה מכנה את עצמה "ישיבה קטנה תיכונית", כינוי המורה על כך שמטרתה לשלב בין מודל הישיבה התיכונית הרווח לבין מודל הישיבה הקטנה הלאומית, שבה לימודים לתעודת בגרות אינם חלק ממערכת הלימודים הרגילה.

## תולדות הישיבה

ממוזער|הרב שמואל הולשטיין
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי, על פי הדרכתו של הרב זלמן ברוך מלמד ובעידודו של הרב יהושע רוזן. החל משנת ה'תשנ"ט עמד בראשות הישיבה הרב אהרון טרופ. בשנת ה'תשע"ט התמנה הרב יורם סבג לראש הישיבה, והוא כיהן בתפקיד עד לסוף שנת הלימודים תשפ"ב. בשנת הלימודים ה'תשפ"ג הרב שמואל הולשטיין - רב בית הכנסת מגדיאל בהוד השרון החליף את הרב יורם סבג בתפקיד ראש הישיבה. מנהל התיכון הוא הרב בני במברגר.

הישיבה נקראת על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק והולכת על פי דרכו. בישיבה לומדים כ-223 תלמידים בכיתות ט'-י"ב (את המחזור הראשון של הישיבה סיימו בשנת ה'תש"ס 14 בוגרים, כיום כל מחזור הוא בממוצע כ־55 תלמידים). הישיבה שמה דגש מיוחד על לימודי גמרא בעיון ובקיאות נרחבת שמתבטא בכך שלימודי הגמרא כל יום מתחילים ב08:45 ומסתיימים ב16:50, קצב הלימוד הוא דף גמרא אחד ביום בבקיאות ובין עמוד לדף בשבוע בעיון, בליווי חזרות מרובות וקבועות על הדפים הנלמדים. למרות כמות לימוד הגמרא המרובה בישיבה עושים בגרות מלאה וכמעט כל התלמידים עושים זאת. שנת הלימודים בישיבה מורחבת מעבר ללוח הסטנדרטי של משרד החינוך. היא מתחילה בשבוע הראשון של אלול ומסתיימת בי"ז בתמוז. חלק מהתלמידים מוסיפים מרצונם שבוע של לימודים בחופש המכונים "ישיבת בין הזמנים" ובו הם מזמינים רבנים שונים להעביר שיעורים, ועורכים לימודים נוספים. הישיבה ממשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת בית אל וכמעט כל הרבנים בישיבה הם בוגרי ישיבת בית אל.

### ראש הישיבה
ראש הישיבה הוא הרב שמואל הולשטיין, בוגר ישיבת בית אל,גר בהוד השרון. בעבר שימש כר"מ בבני צבי ועזב בשביל להקים את הגרעין התורני בהוד השרון.

כיום הוא משמש כראש ישיבת בני צבי ורב הגרעין בהוד השרון.

## פרסומים
בשנותיה הראשונות הוציאו תלמידי מחזור א' חוברות של מאמרים תורניים בשם "עטרת צבי" וכן סדרת קונטרסים בשם "פירות ארץ הצבי".

עלון הישיבה נקרא 'פשיטא', והוא מחולק לתלמידי הישיבה בכל שבת ישיבה (פעם בשבועיים). הפשיטא נערכת על ידי תלמידי השביעית. השנה בהובלת מחזור כ"ח בישיבה, העלון יצא בקונספט חדש. 

## קישורים חיצוניים
* 
*ישיבת בני צבי - בית אל, באתר סטנדר
*ישיבת "בני צבי" בית אל - באתר ערוץ 7
* 

קטגוריה:בית אל: מבנים
בני צבי
בני צבי
קטגוריה:ישיבת בית אל
קטגוריה:ישיבות תיכוניות-תורניות
לוח שידורים אלקטרוני

ממוזער|לוח שידורים אלקטרוני
**לוח שידורים אלקטרוני** (באנגלית: EPG, **Electronic Program Guide**), הוא לוח שידורי התוכניות של ערוצי הטלוויזיה השונים בפורמט אלקטרוני. ניתן לקבל את לוח השידורים האלקטרוני במספר אופנים: דרך הממירים שמספקות חברות הכבלים והלוויין, דרך האינטרנט תוך גלישה בדפדפן או דרך תוכנות המורידות את הלוח מהאינטרנט ישירות למחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR.

חברות הכבלים והלוויין במדינות השונות (בישראל - HOT וyes) מספקות את לוח השידורים ישירות לממירים שנמצאים בבתים. מלבד עדכון לוח השידורים בממיר, המתרחש אוטומטית, ניתן לגשת ללוחות השידורים דרך אתרי האינטרנט של החברות. בישראל, בניגוד למצב במדינות אחרות, לא קיים כעת מנגנון מסודר שמאפשר הורדה של הלוחות ישירות אל המחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR, אבל קיימות מספר תוכנות צד שלישי שעושות כך.

בתוכנות PVR ניתן להשתמש גם ללא לוח שידורים אלקטרוני מעודכן, אך השימוש מסורבל יותר: ללא לוח השידורים יש צורך לבדוק (בממיר, או דרך אתר האינטרנט, או לוחות השידורים המתפרסמים בכתבי עת שונים) מתי משודרת התוכנית שמעוניינים להקליט, ואז יש לתכנת בתוכנת ה-PVR את המועד המתוכנן. שיטה זו מסורבלת בהשוואה לעדכון אוטומטי של לוח השידורים, ויש הטוענים שזוהי הסיבה שהחברות אינן מאפשרות עדכון כזה, כדי שהסרבול ישכנע לקוחות לקנות את הממירים הכוללים יכולת PVR (שמגדילים את הכנסות החברות), מפני שהקלטה דרך המחשב איננה נוחה מספיק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טלוויזיה: טכנולוגיה
קטגוריה:אלקטרוניקה בידורית
קטגוריה:מונחים בטלוויזיה
ויילנדר

**ויילנדר** (באנגלית: **Waylander**) היא להקת קלטיק מטאל מצפון אירלנד.

## היסטוריה וסגנון מוזיקלי
ויילנדר הוקמה בשנת 1993 בצפון אירלנד, והייתה לאחת מהלהקות הראשונות שייסדו את הקלטיק מטאל, אחד מהסגנונות הפנימיים של תת-הז'אנר הכללי פולק מטאל. הלהקה ידועה בשילוב מוזיקה קלטית עתיקה עם בלאק מטאל ובעיסוק לירי באגדות ובמיתוסים הקלטיים.

הדמו הראשון של הלהקה יצא שנה לאחר הקמתה, שמו היה Once Upon An Era ("פעם בתקופה") והוא התאפיין במרכיבי הבלאק מטאל יחד עם תוספות עממיות, ונגינה בעלת גוון עממי וקלטי, כשבמוזיקה של הלהקה שולבו כלים עממיים מאירלנד כגון חליל הבודהרן (חלילן הלהקה היה חבר קבוע בלהקה).
בשנת 1996 הוציאה הלהקה דמו נוסף בשם Dawning of a New Age ("זריחתו של עידן חדש"), גם הדמו הזה התאפיין במרכיבים של בלאק מטאל יחד עם האלמנטים העממיים הקלטים.
הדמו השני של הלהקה חיזק והגדיל את המוניטין של הלהקה בסצנת הפולק מטאל הצומחת באירופה.

אלבומה המלא הראשון של הלהקה יצא בשנת 1998 בחברת התקליטים Century Media, והוא נושא את השם "**Reawakening Pride Once Lost**" ("מעוררים גאווה שאבדה"). חלק משירי האלבום הופיעו בשני הדמואים הראשוניים של הלהקה.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בחסות חברת התקליטים למטרת קידום האלבום, אך בגלל בעיות פנימיות ובעיות עם חברת התקליטים סיבוב ההופעות לא הושלם והוא גרם לטלטלה בלהקה; כמה חברי הרכב עזבו אותה.
הלהקה יצאה לדרך חדשה לאחר צירופם של חברי הרכב חדשים, וחתמה בחברת התקליטים "Blackend Records", ותחתיה הוציאו חברי ההרכב את האלבום "**The Light, the Dark and the Endless Knot**" ("האור, החושך והקשר האינסופי"), בתחילת שנת 2001.

האיזון בלהקה נפגם שוב כאשר נטשו אותה מספר חברי הרכב נוספים, ולמרות זאת הצליחה הלהקה להשלים כמה סיבובי הופעות בפסטיבלי מטאל נחשבים באירופה, וסיבובי הופעות משותפים עם כמה להקות פולק מטאל נחשבות, כמו Skyforger הלטבית, ולהקת הפולק מטאל\בלאק מטאל הבלגית Ancient Rites.

בשנת 2005 חזרו להרכב כמה מחבריו המקוריים, והלהקה מתכננת להוציא אלבום חדש, כנראה לקראת סוף 2006, אלבום שילווה בסיבוב הופעות ברחבי אירופה.

בשנת 2006 יצא האלבום Reawakening Pride Once Lost מחדש, בחברת התקליטים האירית Midhir Records.

בדצמבר 2006 שוחרר שמו של אלבומה החדש של ויילנדר, אלבומה הראשון מזה 5 שנים, "Honour Amongst Chaos" ("כבוד בתוך כאוס").

## חברי הלהקה
* ArdChieftain O'Hagan (ארדצ'יפטיין אוהוגן) – שירה
* Gareth Murdock (גארת' מורדוק) – גיטרה
* Saul McMichael (סול מקמייקל) – גיטרה
* Michael Proctor (מייקל פרוקטור) – גיטרה בס
* Den Ferran (דאן פארן) – תופים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות פולק מטאל
קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות בלאק מטאל
קטגוריה:שישיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
הרובע הלטיני

**הרובע הלטיני** (בצרפתית: **Quartier latin**) הוא אזור בפריז, ברבעים (arrondissements) החמישי והשישי, בגדה השמאלית של נהר הסן. האזור נפרש בין נהר הסן לגני לוקסמבורג, תחום ממערב בשכונת סן ז'רמן וממזרח בז'רדן דה פלאנט. במרכזו נמצאת אוניברסיטת הסורבון.

מקור השם בלטינית, שהייתה השפה שבה דיברו באוניברסיטאות ובבתי הספר בימי הביניים; כבר אז שימש האזור כמרכז להשכלה גבוהה. ברובע נמצאים גם היום מוסדות השכלה גבוהה שונים, כגון האקול נורמל סופרייר, **אקול דה מין** (École des Mines), קמפוס **אוניברסיטת ז'וסייה** (Jussieu university campus, אוניברסיטאות פריז 6 ו-7), אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר (בית הספר הגבוה לאמנות), הקולז' דה פראנס ו**ספריית סנט-ז'נבייב** (bibliothèque Sainte-Geneviève), וכמו כן כמה בתי ספר יוקרתיים (תיכון לואי הגדול, אנרי IV).

## אתרים חשובים
שמאל|ממוזער|300px|חצר הקולז' דה פראנס בפריז
[שמאל|ממוזער|300px|מראה פנורמי של פנים ה[פנתאון של פריז]]
* קולז' דה פראנס
* אקול נורמל סופרייר
* הפנתאון של פריז
* הסורבון
* אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר
* תיכון לואי הגדול
* המכון של צרפת
* כיכר סן-מישל
* מוזיאון קלוני
* ארמון לוקסמבורג
* גני לוקסמבורג
* תיאטרון האודאון
* הארנה של לוטטיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: שכונות
קטגוריה:הרובע החמישי של פריז
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:הרובע השישי של פריז