open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ולסקה סוראט

**ולסקה סוראט** (באנגלית: **Valeska Suratt**, 28 ביוני 1882 – 2 ביולי 1962) הייתה שחקנית תיאטרון וראינוע אמריקנית. במהלך הקריירה שלה, הופיעה סוראט ב-11 סרטים אילמים, שכולם נחשבים כיום לאבודים, בעיקר בשל שרפת מחסני הסרטים של חברת פוקס בשנת 1937.

## ראשית חייה
סוראט נולדה באונסוויל, אינדיאנה, לאנה וראלף. סבה וסבתה מצד אביה היו מהגרים מצרפת, וסבה וסבתה מצד אימה היגרו לארצות הברית מאנגליה. היו לה אחות חורגת, אח גדול ואחות קטנה. כשהייתה בת שש עברה משפחתה לטרה הוט, אינדיאנה. בשנת 1899 עזבה סוראט את בית הספר ועבדה בסטודיו לצילום. לאחר מכן עברה לאינדיאנפוליס, שם עבדה כעוזרת בחנות כובעים בכלבו.

## קריירה
סוראט החלה את הקריירה שלה כשחקנית בתיאטרון בשיקגו. בשנת 1900 החלה להופיע בוודוויל. זמן קצר לאחר מכן החלה לשתף פעולה עם השחקן בילי גולד (לו נישאה מאוחר יותר), והשניים יצרו מופע מצליח שכלל ריקוד סוער מסוג , אותו ביצעה סוראט. בשנת 1906 ערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזמר The Belle of Mayfair, וכשנה לאחר מכן שיחקה גם במחזמר Hip! Hip! Hooray!. 

עד שנת 1908 נפרדו דרכיהם של סוראט וגולד, וסוראט פתחה מופע יחיד מצליח שהציג שירה וריקוד, בליווי תלבושות יוקרתיות. הצלחתה בוודוויל נמשכה, והיא החלה להציג את עצמה כ"גדולת כוכבות הוודוויל" ו"כוכבת הכי מושכת בניו יורק".

בשנת 1910 הופיעה במופע The Girl with the Whooping Cough. ראש עיריית ניו יורק, , טען שהמופע פרובוקטיבי וסגר אותו עקב תכנים שנחשבו מיניים.

בדצמבר 1910 חברה לשחקן פלצ'ר נורטון (שלימים היה לבעלה השני) בהצגה בשם Bouffe Variety. היא נודעה בהופעותיה בקטעי תיאטרון קצרים בהם גילמה מגוון דמויות בקומדיות ומלודרמות.

במהלך שנותיה על הבמה, סוראט התפרסמה בזכות בגדי ההוט קוטור שלבשה. שמה הפך מזוהה עם שמלות ראוותניות. בין התלבושות הזכורות ביותר הייתה גלימה בסגנון סינדרלה ששוויה הוערך ב-11,000 דולר. לעיתים כונתה "קיסרית האופנה". יש הסבורים שהיא היוותה השראה לדמות "נערת גיבסון" המפורסמת. מגזין "ווג" כינה אותה "אחת הנשים הלבושות ביותר על הבמה" ודיווח בקביעות על שמלותיה.

בשנת 1915 חתמה סוראט על חוזה עם אולפני פוקס. כמו שחקניות אחרות של פוקס היא הוצגה כ"וואמפ" – דמות מפתה ואקזוטית, וגילמה תפקידים בהתאם. הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בסרט The Soul of Broadway (1915). על פי הדיווחים, היא לבשה למעלה מ-150 שמלות בסרט, שכל אחת מהן עלתה 25,000 דולר. באותה שנה השתתפה גם בסרט The Immigrant, ולאחר מכן שיחקה בסרטים The Straight Way (1916), Jealousy (1916), The Victim (1916), The New York Peacock (1916).

## חיים אישיים
סוראט נישאה פעמיים ולא היו לה ילדים. בעלה הראשון היה הקומיקאי וויליאם ג'. פלאנרי, הידוע גם בשם בילי גולד. הם נישאו בשנת 1904. לאחר גירושיהם בשנת 1911, סוראט נישאה לשחקן פלצ'ר נורטון. לאחר שמונה שבועות של נישואין, השניים התגרשו. 

סוראט נודעה כמי שמאמינה בדת הבההאית.

## סרטים נבחרים
* The Immigrant
* The Soul of Broadway
* The New York Peacock
* She
* The Slave
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:אוונסוויל (אינדיאנה): אישים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ראינוע
קטגוריה:שחקני ראינוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1962
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
תסביך איקרוס

[שמאל|ממוזער|150px|נפילתו של [איקרוס, יעקב פיטר גוי 1635]]
**תסביך איקרוס** (באנגלית: **Icarus complex**) הוא מונח בפסיכואנליזה ובתאוריית האישיות בו השתמש לראשונה הנרי מארי במטרה לתאר סוג מסוים של אופי שאפתני יתר על המידה. בתחום הפסיכוסינתזה המונח יושם על אלו שהאמביציה הרוחנית שלהם חורגת ממגבלות האישיות שלהם.

איקרוס היה דמות מהמיתולוגיה היוונית שניסה להימלט ממאסר בכרתים, ובסיוע אביו דדלוס ייצר כנפיים מנוצות ושעווה לבריחה. דדלוס הזהיר את איקרוס לא לעוף קרוב מדי לשמש או נמוך מדי קרוב לים. המום מהתרגשות הטיסה, איקרוס עף גבוה מדי, וכתוצאה מכך השעווה נמסה ונוצותיו נשרו. איקרוס צלל לים ומת. סיפורו של איקרוס משמש לעיתים קרובות כדי לסמן את הסכנות הטמונות באמביציה יתרה.

**בין מאפייני התסביך**: נרקיסיזם צינוסורלי, התעלות, קתקסיס של אש ובריחת שתן לרבות הרטבת לילה. **השלכות אישיותיות נלוות**: תשוקה לאלמוות, תפיסת האישה כאובייקט המשמש בלעדית לרווחים נרקיסיסטיים, התנגדות אדיפלית, וגיל ההתבגרות המתמשך.

## הערות שוליים

איקרוס
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:הגות פמיניסטית
טריבאנטה סטיוארט

**טריבאנטה ויסנט סטיוארט** (באנגלית: **Trivante Vicent Stewart**; נולד ב-22 במרץ 2000 בספניש טאון שבג'מייקה) הוא כדורגלן ג'מייקני המשחק בעמדת החלוץ במכבי חיפה מליגת העל ובנבחרת ג'מייקה.

## קריירת מועדונים
סטיוארט גדל במחלקת הנוער של DB בסובאק, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות UWI, מולינס יונייטד ומאונט פלזנט מליגת העל הג'מייקנית.

ב-17 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים בסלרניטנה מהסרייה א'. ב-30 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-0 לאינטר מילאנו במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2023/2024. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון. 

ב-15 בפברואר 2024 הושאל ליאבור איוואניצה מליגת העל הסרבית עד לתום עונת , וערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שלושה שערים. 

ב-2 ביולי 2024 חתם בראדניצ'קי ניש מליגת העל הסרבית. 

ב-17 ביולי 2025 חתם במכבי חיפה לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת, לאחר שעבר אליה תמורת סכום של מיליון וחצי אירו. ב-23 באוגוסט כבש שער בכורה בליגת העל, בניצחון 0-4 על מכבי בני ריינה.

## קריירה בין-לאומית
ב-9 בנובמבר 2022 ערך סטיוארט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ג'מייקה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קמרון במשחק ידידות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ג'מייקנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ג'מייקנים
קטגוריה:כדורגלני סלרניטנה
קטגוריה:כדורגלני ראדניצ'קי ניש
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ג'מייקה
קטגוריה:ג'מייקנים שנולדו ב-2000
תסביך אופליה

[שמאל|ממוזער|175px|[אופליה, ג'ון ויליאם ווטרהאוס 1984]]
**תסביך אופליה** (באנגלית: **Ophelia complex**) הוא המונח בו השתמש גסטון בשלאר כדי לייחס קשר בין נשיות, נוזלים וטביעה, אותם ראה כסמלים לגורלה של אופליה במחזה של ויליאם שייקספיר.

בשלאר מצא קשר נקודות השקה רעיוניות בין התנועה הרומנטית להתפרקות עצמית, בטביעתה הסמלית של אופליה: זכרית או נקבית.

מרי פייפר  בספרה "החייאת אופליה" משנת 1994 ביקרה את דמויות מחזות שייקספיר כחסרות הנעה וכיוון פנימי שלרוב מוגדרות באופן חיצוני על ידי הגברים בעלילה, לרוב אח או אב. וטוענת כי לחץ דומה חל על נערות ונשים כיום. כשהיא מגדירה את סכנת "תסביך אופיליה כסכנת" כאיבוד הזהות העצמית הטבעית ואמיתית בילדות, לטובת זהות עצמית מתוחכמת יותר, אך שגובשה על ידי גורם חיצוני-חזיתי. כשאינה מבטאת את האני העצמי האמיתי.

## ראו גם
*נקרופיליה

## הערות שוליים

אופליה
קטגוריה:נשים באמנות
קטגוריה:ויליאם שייקספיר
קטגוריה:הגות פמיניסטית
ZWO Astrophotography

**ZWO Astrophotography** (או בקיצור **ZWO**; ) היא חברה סינית המתמחה בייצור ציוד אסטרונומיית חובבים וצילום אסטרונומי. החברה הוקמה בנובמבר 2011 על ידי היזם הסיני סאם וון, המשמש גם כמנכ"ל החברה.

מטה החברה ממוקם באזור התעשייה של העיר סוג'ואו, הממוקמת במחוז ג'יאנגסו שבסין.

## מוצרי החברה
החברה מייצרת מגוון מוצרים עבור צילום אסטרונומי, ביניהם, טלסקופים (סדרת FF), מצלמות אסטרונומיות מקוררות ומצלמות פלנטריות (סדרת ASI), טלסקופים חכמים (סדרת Seestar), חצובות משווניות (סדרת AM) וציוד עזר נוסף כמו טלסקופ עקיבה, גלגלי מסננים ומסננים אופטים, פוקסר חשמלי ועוד.

### חצובות משווניות

### מצלמות לצילום גרמי שמיים עמוקים
מצלמות לצילום גרמי שמיים עמוקים (DSO) הן מצלמות אסטרונומיות מקוררות (דהי, בעלות קירור וצלעות קירור), אשר מיועדות לצילום גרמי שמיים עמוקים כמו גלקסיות, ערפיליות וצבירי כוכבים, אשר דורשים חשיפות ארוכות. קירור החיישן מאפשר להוריד דרסטית את הרעש התרמי שנוצר בעת צילום בחשיפה ארוכה. מצלמות DSO מיועדות גם לאסטרונומיית וידאו  או אסטרונומיה בסיוע אלקטרוני (Electronically-Assisted Astronomy, בראשי תיבות: EAA), סוג של אסטרונומיה תצפיתית בה משתמשים במצלמה במקום בעינית על מנת לצפות בגרמי שמיים עמוקים ובכך לתפוס בהרבה יותר פרטים ממה שעין אנושית מסוגלת.

#### מצלמות אסטרונומיות מקוררות ליישומים מדעיים
אלו מצלמות המיועדות ליישומים מדעיים, בעיקר בחלון התת-אדום בגלים קצרים (SWIR) כמו מדידות פוטומטריות, תקשורת אופטית ומחקר בלייזר או באופטיקה. עם מצלמות אלו ניתן לצלם כוכבים גם באור היום וגם כאשר השמיים מעוננים.

### מצלמות פלנטריות
מצלמות פלנטריות הן מצלמות אסטרונומיות לא מקוררות אשר מיועדות לצילום פלנטרי (צילום כוכבי לכת, הירח והשמש). צילום פלנטרי אינו דורש חשיפות ארוכות, אלא עשרות אלפי חשיפות קצרות במיוחד, לכן אין חשיבות לקירור החיישן, אלא יש דגש על קצב פריימים גבוה. המצלמות הפלנטריות של ZWO יכולות לשמש גם כמצלמות עקיבה כיוון שקיים להן גם חיבור של ST4.

### מצלמות עקיבה
מצלמות עקיבה הן מצלמות אסטרונומיות לא מקוררות מונוכרומטיות אשר מיועדות לצורכי עקיבה. הן מתקנות סטיות מכניות שנגרמות עקב התנועה של החצובה המשוונית על ידי שליחת אותות תיקון ישירות לחצובה ובכך מאפשרות למצלמה הראשית לבצע חשיפות ארוכות במיוחד ללא חשש ממריחת כוכבים (Star trail).

### טלסקופים שוברי אור

### טלסקופים חכמים

### בקרים
בקרים הם מכשירים המאפשרים שליטה בציוד האסטרונומי (חצובה, מצלמה וכו') ללא כל צורך במכשיר צד שלישי כמו מחשב נייד. ביולי 2018, החברה הוציאה את הבקר הראשון שלה, ה-ASIAir. הדגמים הראשונים השתמשו בראספברי פאי בתור בסיס לבקר. השליטה בבקר נעשית באמצעות אפליקציה שניתן להתקין על טלפונים חכמים וטאבלטים המריצים אנדרואיד ו-iOS.

## קישורים חיצוניים

* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה סיניות
קטגוריה:חברות טכנולוגיה סיניות
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-2010
יוסף אוקסנברג

**יוסף אוקסנברג** (2 בפברואר 1897 – 21 באוקטובר 1967) היה שחקן תיאטרון, במאי ופזמונאי ישראלי, ממייסדי התיאטרון הסאטירי "המטאטא".

## קורות חייו
נולד ב-1897 בלודז' שבפולין (אז חלק מן האימפריה הרוסית), למשה אהרן.
עלה לארץ ישראל ב-1920.

בשנים 21–1920 עבד כחלוץ בסלילת כביש עפולה-נצרת (כיום חלק מכביש 60), שם הכיר חלוצים אחרים כדוד טוביהו (לימים ראש עיריית באר שבע), הלל דן (לימים ממנהלי חברת סולל בונה), אהרן ציזלינג (לימים שר החקלאות) ואליעזר ליבנה (לימים חבר הכנסת מטעם מפא"י). הוא לן יחד אדווין סמואל (בנו של הנציב הבריטי הראשון, הרברט סמואל) באותו אוהל. אוקסנברג הבחין בעובדה שהפועלים אהבו לשיר בכל הזדמנות, אולם מבחר השירים שהיה קיים בעברית היה די מוגבל. לכן הוא חיבר מילים בעברית וביידיש ללחנים פולניים ורוסיים שהפועלים שרו. למשל, לבקשתו של יעקב טימן, כתב אוקסנברג למנגינת השיר הרוסי "בין פרחי הגן המלבלבים" מילים עבריות וכך נולד השיר העברי "בין פרחי הגן".
כתב פזמונים רבים באותה עת, ביניהם: "שיר הכביש", "לגליל", "אדווין", "היה זה בשדה" (על יד המחנה).
החלוצים הפיצו את השירים בהמשך ובכך הפכו ללהיטים.
הוא גם ארגן מקהלה בקרב החלוצים,"חבורת העמק", מן הלהקות המוזיקליות הראשונות ביישוב, שנדדה והופיעה בארץ. המקהלה התקבלה בהתלהבות ובתמורה זכו החלוצים בכלכלה ולינה.
באותה עת זכה לכינוי "יוסק'ה כבישניק".
בין שאר השירים כתב אוקסנברג גם את המנון "גדוד מגיני השפה בארץ ישראל".
הסופר אריה ליפשיץ, שעבד גם הוא כחלוץ באותה עת, כתב על אוקסנברג בספרו "דרך עקובה" (1978).

ב-1923 נסע ללמוד בסטודיו למשחק של מקס ריינהרדט, בברלין.

התקבל ב-1934 לתיאטרון הסאטירי "המטאטא". ביים והשתתף ב-41 מתוכניות התיאטרון.
מאותה תקופה התפרסם השיר "דניל'ה אכול את הבננה'לה" שאת מילותיו כתב ללחן של משה וילנסקי.

בשנים 1930–1945 שימש כבמאי-הבית וחבר הנהלת התיאטרון לילדים שליד מרכז הגננות (לימים "תליל").
אוקסנברג אף ביים ב בהנהלתו של המנצח גולינקין.
במסגרת תיאטרון "אֹהל" עיבד וביים את ההצגות הראשונות של "חסמב"ה", על-פי ספריו של יגאל מוסינזון.

## חיים אישיים
היה נשוי לשחקנית עזובה אפשטיין (בתו של משה אפשטיין-וילנסקי).
אשתו הייתה פעילה כשחקנית בעיקר בתיאטרון לילדים.
לשניים נולד בן יחיד, מירון אוריאל, עיתונאי, עורך, סופר ומתרגם.

יוסף אוקסנברג נפטר ממחלת הסרטן ב-1967, נטמן בבית העלמין הדרום והותיר אחריו את רעייתו (1905–1985), בנו ונכדים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקנים ביישוב
קטגוריה:במאים ביישוב
קטגוריה:שחקני תיאטרון המטאטא
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
הקלטות הנאצים

"**הקלטות הנאצים**" (Recording Evil) היא סדרה דוקומנטרית בת שלושה חלקים, החושפת עדויות על השואה מפי הנאצים עצמם ובזמן אמת מתחילת מלחמת העולם השנייה.

הפרק הראשון עלה לשידור בתאגיד השידור הישראלי בכאן 11 ב-25 באפריל 2025.

יוצרי הסדרה הם ירון ניסקי, דני ליבר ואודי זמברג.

מפיק הסדרה: אודי זמברג.

מפיקים שותפים: דני ליבר וקרן רודרמן.

## עלילה
“הקלטות הנאצים” היא סדרה דוקומנטרית בת שלושה פרקים ששודרה בכאן 11, המבוססת על מבצע מודיעיני בריטי חסר תקדים ממלחמת העולם השנייה, שבו הותקנו מיקרופונים נסתרים באחוזות שבהן הוחזקו שבויי מלחמה נאצים. ההקלטות חשפו שיחות יומיומיות של חיילים וקצינים גרמנים שתיארו בגאווה ובפרטי פרטים את מעשי הזוועה שלקחו בהם חלק – מהשמדת יהודים ועד שיטות ההרג השגרתיות. התמלולים המקוריים, שפורסמו רק עשרות שנים לאחר מכן, מציגים את האמת מתוך פי הרוצחים עצמם, ומאפשרים הצצה נדירה אל מאחורי הקלעים של מנגנון ההשמדה הנאצי. הסדרה חושפת גם את ניסיונות ההכחשה והטשטוש של המעורבים לאחר המלחמה, ומעלה שאלות מוסריות והיסטוריות חריפות שנוגעות גם להווה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* לא "בשם הרייטינג", עופר אדרת. לקרוא למסמך היסטורי דוקוריאליטי זה זילות, באתר הארץ, 4 במאי 2025
* כאן דוקו - ההסכת - הקלטות הנאצים, באתר כאן, 23 באפריל 2025

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2025
קטגוריה:כאן 11: תוכניות וסדרות
תסביך האחות

[שמאל|ממוזער|175px|[לארטס של המלט עם אחותו אופליה, אוולין דה מורגן 1880]]

**תסביך האחות** (באנגלית: **Sister complex**) מבטא מצב של אובססיה וקשר חזק ועמוק, לרבות חיבה, מול אחות בודדת או אחיות.

יושיהידה קובו קבע בספרו "פסיכואנליזה" משנת 1917 כי לאופליה ולארטס הייתה מערכת יחסים של "תסביך אח-אחות". בספרו "אנליזה פסיכולוגית" משנת 1932, הרחיב קובו וכינה את מערכות יחסים הנובעות מאינסטינקט מיני בין אב לבת כ"תסביך אב-בת" ואת זו שבין אם לבן כ"תסביך אם-בן". כשבין טענותיו של קובו היו שתסביכי אח-אחות הם השלכות של "תסביך אב-בת" ו"תסביך אם-בן".

לפי פסיכולוגים שונים ניתן לפרש את המונח "תסביך האחות" כאח שיש לו "רגשות אהבה לאחיותיו" ו"רצון בלעדי לשלוט עליהן". עבור אחים אלו, אחיות גדולות וצעירות יכולות להפוך למטרה של הערצה מינית, כמו גם לשמש כארכיטיפ לאישה האידיאלית. עד כדי כך שהשפעת האחות תהיה גדולה יותר מהשפעת הוריהם. לדוגמה, גברים כאלה עשויים לבחור בת זוג הדומה או שיש לה משהו במשותף עם האחות. מצד שני, ניתן להשתמש במונח גם לתיאור נשים שאובססיביות לאחיות, ובמקרה כזה הוא נתפס לעיתים קרובות באופן חיובי יחסית כ"אישה שמשתוקקת לאחותה הגדולה" או "אישה שאוהבת את אחותה הצעירה".

המילה "תסביך אחות" שימש את הירויוקי איטסוקי ברומן "קויוטה" שיצא לאור בהמשכים בין 12 באוקטובר 1967 ל-11 במאי 1968.

## ראו גם
*אורפן בלאק
*תסביך אח

## הערות שוליים

אחות
קטגוריה:נשים באמנות
תסביך אח

[שמאל|ממוזער|175px|[ביבליס  אובססית כלפי אחיה קאונוס , "ביבליס" ציור מאת ויליאם אדולף בוגרו 1884]]

**תסביך אח** (באנגלית: **Brother complex**) מבטא מצב של אובססיה וקשר חזק ועמוק, לרבות חיבה, מול אח בודד או אחים. קיימת השערה לפיה הסיבה לתסביך האח נובעת מקשיים ביחסים מול ההורים וחרדה חברתית. פרשנויות הקשורות לפסיכולוג הילדים ז'אן פיאז'ה משערות שהאחות הגדולה עשויה לנסות לפתור את חוסר שביעות רצונה מלידת אחיה הצעיר על ידי שליטה באחיה הצעיר.

באופן כללי, **תסביך אח**, כתסביך האחות, משמש לתיאור אחות שיש לה "רגשות אהבה כלפי אחיה" ו"רצון בלעדי לשלוט עליהם". עבור אחיות אלו, האחים הגדולים או הצעירים יכולים להפוך למטרה של הערצה מינית, כמו גם לשמש כארכיטיפ לגבר והבעל האידיאלי. עד כדי כך שהשפעת האח תהיה גדולה יותר מהשפעת הוריהם. לדוגמה, נשים כאלו עשויות לבחור בן זוג הדומה או שיש לו במשותף עם האח. הדימוי עשוי להיות מלווה בשליליות, כ"גורם לאחים להכיל את ההתנהגות האנוכיות בצורה מקסימלית" או ב"התייחסות לאחים בחופשיות ובנוחות". מצד שני, קשר חזק בין אחים גברים יכול להיתפס לעיתים קרובות באופן חיובי כסמל לגבריות.

לפי טקאשי אוקאדה, נשים המתמודדות עם "תסביך אח" עלולות לחוות דיכאון או חוסר יציבות כשלאחיהן מאהב או בתהליך נישואים. במקרה זה הן עלולות אף לחוות קנאה כלפי בת זוגו של האח, או לחוות אידיאליזציה והמעטת ערך עצמי בהתייחס לבת זוגו של האח, כביטוי עצמי ל"חוסר יכולת להשיג את אהבת אחיה". כדי לפייס את רגשותיה, אישה במצב זה עלולה להחליט בין היתר להימנע מביקורים בבית אחיה.

המילה "תסביך אח" שימשה ביצירת מאנגה "ליצן צוחק", המתאר אח ואחות שמטרתם להפוך לכנרים, שנכלל גם בספרה של אקמי מצוזאקי "טירת המבוך" שיצא לאור בשנת 1988.

לפי מחקר משנת 2019 שערה חברת Mynavi Corporation על נשים עם אחים ואחיות, יותר מ-20% מהנשים במחקר זיהו עצמן כלוקות ב"תסביך אח".

## הערות שוליים

אח
תסביך נפוליאון

[שמאל|ממוזער|175px|[איור עיתונות פוליטי המתאר את נפוליאון בונפרטה כנמוך, ג'יימס גילריי, 1803]]

**[[תסביך]] נפוליאון** (באנגלית: **Napoleon complex**) ידוע גם כ"תסמונת נפוליאון" ו"תסמונת האיש הנמוך", הוא מצב המיוחס לכאורה לגברים בעלי קומה נמוכה ובעלי התנהגות חברתית תוקפנית או שתלטנית יתר על המידה. מכונה על שם נפוליאון בונפרטה הקיסר הראשון של צרפת, שגובהו הוערך ב-1.67 מטר, או כ־5 רגל ו־6 אינץ', במידות אימפריאליות. בין היתר כביטוי לכך שלמרות שאופי המדינה בצרפת היה נוצרי החליט להכתיר עצמו למלכות, ללא אישור הותיקן וכסמל לכך שהוא ביטוי לבחירת העם, ושכעת הוא 'אחראי הבלעדי על' ו'יביא להצלחת' ארצו.

שימוש במונח מתאר לרוב ניסיון לרמוז ככינוי גנאי ואף ניסיון דיכוי, על כך שההתנהגות נועדה לפצות על חסרונות פיזיים או חברתיים ובכלל ביכולות.

בתרבות הפופולרית מריה קארי התייחסה לתסביך נפוליאון בשיר שלה משנת 2009 "Obsessed". יש הסבורים שהשיר הוא תגובה לראפר אמינם, שהשמיע הערות מזלזלות על קארי במספר שירים קודמים.

## ראו גם
*תסביך נחיתות
*סינדרום נפוליאון
*תסביך הגיבור
* רכישת לואיזיאנה

## הערות שוליים

נפוליאון
קטגוריה:תיאורים תרבותיים של נפוליאון
סינדרום נפוליאון

[שמאל|ממוזער|175px|[נפוליאון בונפרטה במוסקבה, אדולף נורת'ן, 1851]]

**סינדרום נפוליאון** (באנגלית: **Napoleonist syndrome**) מוגדר כקומפלקס פסיכולוגי או הפרעת אופי, העומדת בבסיס הקשר שמפגינים חברי מדינה לוחמת ביחס למנהיג האויב, במודל נפוליאון בונפרטה. כשרגשות אלו מתבטאים ביחס חיובי כלפי מנהיג האויב ואידיליו.

במהלך שנות 1790, הייתה אהדה ניכרת מחוץ לצרפת לערכי של המהפכה הצרפתית; כשעשור לאחר מכן, לאחר שנפוליאון עלה לשלטון, מספר האוהדים הצטמצם משמעותית: הסתייגות "לודוויג ואן בטהובן" עם הפצת השמועות על הכתרתו של בונפרטה לקיסר, היא דוגמה מובהקת לשינוי באהדת הקהל.

כיום ביטויי תסמונת זו באים לידי ביטוי באבחון יחס אמביוולנטי להורה, המוביל ליחסי דחייה כלפי סמכויות לאומית והבאה לידי ביטוי של יחס זה מחוץ לגבולות המדינה.

בתרבות הפופולרית הספרות הרוסית הייתה חדורה ביחס חיובי כלפי הגותו של נפוליאון, שבאה בין היתר לידי ביטוי בין היתר בהגותם של אלכסנדר פושקין בטולסטוי ודוסטויבסקי ופיודור רסקולניקוב בהחטא ועונשו.

דוריס לסינג בספרה "המחברת המוזהבת" קיימה פרודיה על האידיאליזציה הקומוניסטית של יוסיף סטלין כלפי המערב והקפיטליזם.

## ראו גם
*תסביך נפוליאון

## הערות שוליים

קטגוריה:תסביכים
קטגוריה:תיאורים תרבותיים של נפוליאון
Blue Eyed Black Boy

***Blue Eyed Black Boy*** הוא אלבום האולפן השלישי של להקת מוזיקת העולם הישראלית בלקן ביט בוקס, שיצא לאור ב-27 באפריל 2010.

האלבום הגיע למקום החמישי ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר של אתר אמזון בקטגוריית מוזיקת העולם.

## ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, כתב בטור הביקורת האינטרנטי שלו מ-6 באפריל 2010: "אתה לא יכול להישאר נינוח בהקשבה לדיסק המלהיב הזה, הכי אקלקטי שלהם", כשהוא מסכם במילים: "ללא ספק: האלבום המסוגנן המשובח ביותר של בלקן ביט בוקס".
עתון הבוקר הבריטי Independent כתב: "השלישייה הניו יורקית הזו מייצרת פיוז'ן גלובלי במיומנות כבר יותר מחמש שנים, אבל באלבום השלישי הזה כישורי כתיבת השירים שלהם סוף סוף משתווים למלאכת האולפן שלהם".
מגזין המוזיקה הניו-יורקי Relix ציין במאמר ביקורת על האלבום מ-2010: "בעוד שכל אלבום שואף להתעלות על קודמו, אין ספק שעם האלבום השלישי שלו, הבלקן ביט בוקס הישראלי מברוקלין יצר משהו הרבה מעבר לכל מה ששלושת חבריו ניסו להוציא בעבר".

## רשימת רצועות

## משתתפים
* תומר יוסף - שירה, כלי הקשה, סמפלים
* אורי קפלן - סקסופון
* תמיר מוסקט - תופים, כלי הקשה, תכנות

## קישורים חיצוניים
* 20px "Blue Eyed Black Boy", במסד הנתונים המוזיקלי AllMusic **(באנגלית)**
* 20px "Blue Eyed Black Boy", במסד הנתונים המוזיקלי MusicBrainz **(באנגלית)**
* 20px "Blue Eyed Black Boy", במסד הנתונים המוזיקלי Discogs **(באנגלית)**
* 30px "Blue Eyed Black Boy", במסד הנתונים המוזיקלי Genius **(באנגלית)**

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי 2009
קטגוריה:אלבומי בלקן ביט בוקס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
לאונרד זקס

**לאונרד מאייר זקס** (באנגלית: **Leonard Meyer Sachs**; 26 בספטמבר 1909 – 15 ביוני 1990) היה שחקן יהודי-בריטי.

## ביוגרפיה
זקס נולד ב (כיום דרום אפריקה). ב-1929 עבר ל והחל את דרכו בעולם הקולנוע ב-1936, כששיחק בסרט "". הוא ייסד אולם מיוזיק הול ששכן בצ'רינג קרוס שבלונדון.

הוא כיכב, בין היתר, בסרטים "אוסקר ויילד", "מול פלנדרס" ו"כדור הרעם". כמו כן, זקס הופיע פעמיים בסדרה "דוקטור הו": ב-1966 וב-1983. 

זקס נישא לראשונה לשחקנית . לזוג נולדו שני בנים, ביניהם השחקן רובין זקס.

הוא נפטר מאי-ספיקת כליות ב-15 ביוני 1990 בווסטמינסטר, לונדון, בגיל 80.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים בסרטי ג'יימס בונד
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1990
שמואל קוידר

הרב **שמואל ליב קוידר** (בכתיב מיושן: קוידער; ה'תקכ"ו – י"ב באייר ה'תקצ"ח) היה ראב"ד פראג ומחבר ספרים.

## ביוגרפיה
נולד לדוד ולשרל בכפר בעשין, בצעירותו למד אצל אביו ואצל רבי משה טשקין. בגיל 13 החל ללמוד אצל רבי מיכאל בכרך בפראג, ובהמשך בישיבת רבי אלעזר קאליר בעיר קעלין  שם למד יחד עם הרב בצלאל רנשבורג שנעשה לו כרב.

נישא לפעסיל בת הרב זלמן סגל אוסטרליץ, חמיו פרנסו ולמד בקלויז המקומי. בתקס"ט התמנה לגבאי הקלויז (תפקיד רבני). בפראג שימש גם כדרשן וכבעל תוקע.

עם השנים התפרסם והוצע לו משרת אב"ד גלילות טאבור ובודווייז, בתקע"ג קיבל את המשרה ועבר לגור בכפר קאלדי. סמוך לביתו הייתה ישיבה אשר הוא עמד בראשה. הרב אברהם כהן היה תלמידו.

בתקצ"ה, לאחר פטירת רבי שמואל לנדא, החל לשמש כראב"ד פראג. לבד מפועלו ההלכתי שהתבטא בספר השו"ת שלו בו מתכתב עם רבני דורו, לחם גם בשיירי הפרנקיסטים וברפורמים.

חיבר מספר ספרים:
* **עולת שמואל**, שו"ת בנושאי אורח חיים, פראג תקפ"ג
* **אהבת אמת**, ספר דרשות עם נספח בשם פעולת אמת בנושאים הלכתיים, פראג תקפ"ט.
* **זיכרון בספר**, חידושים על מסכת מגילה, סוליש תרצ"ז.

בכתב ידו קיימים חלקים נוספים לשו"ת עולת שמואל, וחיבור בשם "דרך אמונה" על מסכת עבודה זרה.

בספרו הוא מוכיח את רבני דורו ואומר: "דתם לאסור כל דבר מבלי עיין בש"ס ופוסקים, וחושבין למצוה אם מחמירין בדבר המותר ובאמת הוא עון פלילי, מאבדין ממון של ישראל ומהפכין דברי אלקים חיים.

נפטר ביום שני י"ב אייר תקצ"ח. בנו היה רבי משה קוידר שכיהן כרב הקלויז אחריו. היה מחותנו של רבי אלעזר פלקלש.

## לקריאה נוספת
* שלמה צבי ליעבען, תולדות המחבר, **זיכרון בספר**, סוליש תרצ"ז.
* מנשה רפאל ליהמן, לתולדות הגאון רבי שמואל קוידער וחיבוריו, **[[מוריה (כתב עת)|מוריה]]**, גיליון קמט-קנ, סיוון תשמ"ד, עמ' כא-ל

## קישורים חיצוניים
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:פראג: ראשי בית הדין
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:נפטרים ב-1838
ביבליס (ויליאם אדולף בוגרו)

**ביבליס** הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, שנוצר בשנת 1884. היצירה משתייכת לזרם האקדמיזם. הציור חתום בידי האמן בפינה הימנית העליונה.

## תיאור היצירה
הציור מציג את ביבליס, דמות נשית עירומה, כורעת לצד שלולית מים קטנה בתוך סביבה טבעית. ראשה נשען על זרועותיה המקופלות, וגופה הבהיר מואר באור רך, היוצר ניגוד עם הרקע הירוק־כהה הסבוך. תנוחת הגוף, הבעת הפנים והאווירה הכללית משדרות עצב עמוק, בדידות והתכנסות. האמן הקפיד על דיוק אנטומי ועל שימוש מתוחכם באור וצל, תוך הדגשת האסתטיקה של הגוף הנשי בהתאם לאידיאלים קלאסיים של יופי.

בוגרו סיפר כי "ביבליס" היא אחת היצירות האהובות עליו ביותר. לדבריו, ההשראה לציור נולדה באקראי בעת עבודה בסטודיו: אחת הדוגמניות קמה מתנוחה מתישה, ובמהלך התנועה נקלעה לתנוחה כה מרשימה, עד שבוגרו עצר אותה מיד וביקש לשמר את התנוחה רגע נוסף. הוא רשם אותה במהירות, והבין כי מצא את תנוחת הדמות לציור.

## הקשר המיתולוגי
הציור מתבסס על מיתוס מהמיתולגיה היוונית. ביבליס, בתו של מילטוס, התאהבה באחיה התאום קאונוס. אף שהבינה כי אהבתה אסורה, שלחה לו מכתב שבו הציגה דוגמאות לאהבות דומות בקרב האלים. קאונוס נרתע וברח, וביבליס רדפה אחריו כשהיא עירומה ובוכה ללא הפסקה, עד שקרסה באפיסת כוחות. לפי גרסה אחת של הסיפור, נימפות הפכו אותה למעיין; לפי גרסה אחרת, גופה נמס בדמעותיה והפך למזרקה. הציור מתאר את הרגע שקדם להתמוטטותה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ויליאם אדולף בוגרו: ציורים מהמיתולוגיה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ויליאם אדולף בוגרו: ציורים
חסן אל-מדהון

**חסן עטיה חסן אל-מדהון** (בערבית: **حسن المدهون**; 6 בדצמבר 1973 – 1 בנובמבר 2005) היה טרוריסט פלסטיני, ממפקדי גדודי חללי אל-אקצא בעזה, עד להריגתו בידי ישראל.

## ביוגרפיה
חסן נולד בדצמבר 1973 במחנה הפליטים ג'באליה למשפחה שמוצאה באשקלון. הוא למד בבית הספר היסודי ובמכינה לבנים בג'באליה, ולאחר מכן בבית הספר החקלאי בבית חאנון בשנת 1990, ובבית הספר התיכון נזלה במחנה ג'באליה. כבר באותן שנים, כשהשתתף בהפגנות אלימות נגד ישראל, נורה בכדור גומי ואיבד את הראייה בעין אחת. בהמשך נישא ונולדו לו 5 ילדים.

ב-1990 נעצר בפעם הראשונה על ידי ישראל, בעקבות מעורבותו בפעילות טרור. הוא נעצר שוב מספר פעמים עד 1993. לאחר מכן היה מעורב בפיגוע טרור בו השליך מספר רימונים לעבר קבוצת חיילי צבא הגנה לישראל בבניין עיריית עזה, וכתוצאה מכך נעצר למשך שנה, ושוחרר עם כניסתה של הרשות הפלסטינית לרצועת עזה בשנת 1994.

בשנת 1995 הצטרף למנגנון הקישור הצבאי. בשל היותו מבוקש על ידי ישראל, עבר לעבוד במנגנון הביטחון המסכל הפלסטיני, ובמקביל, השלים לימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה הפתוחה אל-קודס. הוא השתתף באופן פעיל באינתיפאדה השנייה, וישראל האשימה אותו באחריות ישירה למספר מבצעי טרור שגרמו למותם של עשרים ישראלים ולפציעתם של רבים אחרים.

אל-מדהון היה מפקד "חוליות נביל מסעוד", אחת החוליות היותר פעילות בגדודי חללי אל-אקצה, ועמד גם בראש הזרם האסלאמי של גדודי חללי אל-אקצה, המקורב מאוד לחמאס. לדברי פעיל בפת"ח, רוב הפעולות שביצע אל-מדהון היו במימון החמאס. חוליות נביל מסעוד, שבראשן עמד, היו בין הפעילות ביותר בפת"ח בכל הקשור לירי הרקטות לעבר שדרות. הארגון גם אחראי לדברי מקורות פלסטינים לפיגוע בנמל אשדוד, לפיגוע במחסום קרני, שבוצע יחד עם ועדות ההתנגדות העממית, והביא להריגתם של שישה ישראלים שעבדו במסוף, וכן לשליחת מחבלת מתאבדת לבית החולים סורוקה, אף שהיא נתפסה במעבר ארז. בעבר ביקשה ישראל מהרשות לעצור את אל-מדהון, אולם שם התעלמו מהבקשה. הוא ידוע לדברי צה"ל כמתווך בין הארגונים השונים ברצועה לביצוע פיגועים חוצי-ארגוני טרור.

הוא חוסל על ידי כלי טיס שירה טיל לעבר רכבו ב-1 בנובמבר 2005, יחד איתו נהרג חברו פאוזי אבו קרע, ממפקדי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס. מאוחר יותר נטען באל-ג'זירה כי ישראל ביקשה תחילה מהרשות הפלסטינית לחסל את מדהון, בפגישה של שר הביטחון דאז, שאול מופז, עם שר הפנים של הרשות, נאסר יוסף, כחודש לפני שחיסלה אותו בעצמה. אלפים מתושבי מחנה ג'באליה השתתפו בהלווייתו וקראו לנקום את מותו.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי פת"ח שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מחנה הפליטים ג'באליה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1973
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2005
רומנטיזציה של המשפחה

[שמאל|ממוזער|175px|[זיגמונד פרויד]]

**רומנטיזציה של המשפחה** (באנגלית: **Family romance**) מבטא קומפלקס פסיכולוגי שזוהה על ידי זיגמונד פרויד במאמר שכתב בשנת 1909 תחת הכותרת "רומנים משפחתיים". במאמר מתאר פרויד שלבים שונים שילד חווה מול התמודדות מצב בו הוריו נעדרים תכופות ואינם זמינים עבורו פיזית וחמור מכך רגשית. במצב זה טוען פרויד כי הילד עלול לחוות רגשות א-מיניים של קנאה בתוך המשפחה, וכמנגנון הגנה נקמתי הילד הצעיר או המתבגר עלול לפנטז מצב בו אינו הבן הביולוגי להוריו, אלא להורים בעלי מעמד חברתי גבוה יותר מהוריהם האמיתיים. כשקנאת הילד תבוא לידי ביטוי באופן גלוי יותר ככל שיעבור את שלבי ההתפתחות האדיפלית.

בשנת 1908 פרסם פרויד מאמר קצר על רעיון ה"רומנטיזציה של המשפחה" בספרו של אוטו ראנק "מיתוס לידת הגיבור". פרויד הגה את הנושא בשנות ה-90 של המאה ה-19, תוך חשיפה להגיותיו של קונרד פרדיננד מאייר. במאמרו, פרויד טען לביטוי ה**רומנטיזציה של המשפחה** כהתרחבות נפוצות תופעת הנוירוטיות ההורית בימיו, עד כדי זיהוי ההורים בימיו על ידי הילדים כמתחזים, המחליפים את ההורים האמיתיים הקיימים במודל אריסטוקרטי. כשההתנערות מההורים בימים אלו באה לידי ביטוי ב"הפניית עורף לאב המוכר כיום, אל האב שבו האמין בשנות ילדותו הראשונות".

פסיכואנליטיקאים מאוחרים יותר הוסיפו כי הילד עשוי לפנות להורים דמיוניים ממעמד חברתי נמוך יותר וחסר התחייבויות; בביטוי מהות ה"רומנטיזציה של המשפחה" בהכפלת מספר ההורים – תפיסה דיכוטומית המעכבת את עיבודו היעיל של תסביך אדיפוס.

בתרבות הפופולרית גיבורת עלילת הספר "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים" חולקת חדר עם ילדה בעלת קשיי זיכרון, אשר בדמיונה מנכסת לעצמה זוגות רבים של הורים ידוענים מתחום המוזיקה: "אבי - הוא פדרבסקי, ואמי סופי טאקר".

## ראו גם
*זיגמונד פרויד
*פסיכואנליזה
*תסביך סינדרלה
*ניצול כלכלי
*רעב לאב

## הערות שוליים

קטגוריה:תסביכים
קטגוריה:זיגמונד פרויד
תסביך

[שמאל|ממוזער|175px|[קרל גוסטב יונג, 1935]]

**תסביך** בפסיכולוגיה הוא מבנה לא-מודע אשר מכיל  רגשות, זיכרונות, תפיסות ומשאלות העולות בתגובה לאיום על יציבות העצמי. בפסיכואנליזה, תסביכים נוגדים לדחפים ויוצרים קונפליקטים בנפשו של האדם. 

תסביכים נפוצים בתחום חקר הנפשי ולעיתים קרובות הופכים רלוונטיים באבחונים והצעת פתרונות בטיפולי פסיכותרפיה, כמו בטיפול ממוקד אינדיבידואליזציה או חיפוש העצמי. 
תסביך יתקיים במקרה של מחשבות מטרידות, חודרות וחוזרות. גם במקרה של מחשבות חוזרות על אירוע טראומטי, כמו למשל קטיעת רגל והשלכותיה.

לרוב תסביכים נחקרים בתחום פסיכולוגיית המעמקים, ענף בפסיכולוגיה הטוען כי האישיות נקבעת ומושפעת מתהליכים לא מודעים. 

נושא התסביכים והחשיבות שלהם בנפש האדם פותח בהרחבה על ידי קרל גוסטב יונג שהיה מקורב לזיגמונד פרויד.
לפי יונג ללא ניתוח ופתרון, תסביכים ממשיכים להפעיל השפעה לא מודעת כקיבעון תוך הפחתת אפשרות התאמת מחשבות, רגשות והתנהגויות למציאות משתנה ומונעים אפשרות לאינטגרציה.

## קרל גוסטב יונג
קרל גוסטב יונג הבחין בשני סוגים של תת-מודע: הלא-מודע האישי והלא-מודע הקולקטיבי. הלא-מודע האישי מהווה הצטברות חוויות אישיות מחייו של אדם שלא ניתן להיזכר בהן באופן מודע. הלא-מודע הקולקטיבי לעומת זאת, מהווה מעין ירושה אוניברסלית של כלל בני אדם מעין "זיכרון כלל אנושי" שעבר לכל אחד מאיתנו. בדומה למוטוריקה ולאינסטינקטים של בעלי חיים אחרים. 

יונג סבר שהלא-מודע האישי נשלט על ידי תסביכים, ואלו יכולים להיות מודעים, מודעים חלקית או לא מודעים. יונג האמין שתסביכים הם דבר נורמלי לחלוטין מכיוון שלכל אדם יש חוויות רגשיות וקונפליקטים המשפיעות על הנפש. למרות שהם נורמלים, תסביכים שאינם נפתרים  עלולים לגרום לכאב וסבל רב. בשונה מפרויד שהתמקד בתסביך אדיפוס ותסביך אלקטרה; יונג הציג ובחן מגוון של תסביכים.

יונג תיאר תסביכים כבעלי מידה גבוהה של עצמאות, ותיאר כל תת-תסביך שאדם מכיל כ"נפש שבורה" המהווה בסיס ל"מיני-אישיויות", אותן כינה "דמויות פנימיות". גישה שהובילה אחרים לשימוש נרחב בטכניקות זיהוי תסביכים, לעיתים תוך ביצוע מבחני אסוציאציות מילוליות, וטיפולים פסיכותרפיסטיים המעודדים מטופלים לבטא מחשבות, רגשות ועמדות של תת-אישיויותיהם השונות, כדרך להקל על שילוב מאפייניהם המגוונים של כל תסביך. תהליך אותו כינה יונג כאינדיבידואציה.

## ראו גם
* רומנטיזציה של המשפחה
* תסביך אח
* תסביך משיחי
* תסביך סינדרלה
* תסביך קדוש מעונה
* תסביך נפוליאון
* תסביך המושיע
* תסביך אלוהים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פסיכולוגיה פופולרית
ביבליס

[250px|ממוזער|שמאל|[ביבליס (ויליאם אדולף בוגרו)|ביבליס, ציור מאת ויליאם אדולף בוגרו]]
במיתולוגיה היוונית, **בִּיבְּלִיס** (Byblis או Bublis; ביוונית עתיקה: **Βυβλίς**) הייתה בתו של מילטוס. שמה של אמה משתנה בהתאם למקור: יש המזהים אותה כטראגסיה, בתו של קליינוס; אחרים מזכירים את קיאני, בתו של אל הנהר מאאנדרוס; ויש המצביעים על אידותאה, בתו של המלך אוריטוס מקאריה. ביבליס התאהבה בקאונוס, אחיה התאום.

## במיתולוגיה
[שמאל|ממוזער|200px|"ביבליס וקאנוס" מאת לורן דלוו, 1734, [מוזיאון בודה]]

### אובידיוס
הגרסה המפורטת ביותר של סיפורה של ביבליס מצויה ביצירתו של אובידיוס, ומתוארת באופן הבא: ביבליס הכירה באהבתה לקאונוס, ובתחילה ניסתה לשכנע את עצמה שמדובר ברגשות טבעיים. עם זאת, היא הבינה בהמשך כי רגשותיה אינם ראויים. לאחר שלא הצליחה עוד להסתיר את אהבתה מאחיה, שלחה לו מכתב אהבה ארוך באמצעות משרת, ובו ציינה דוגמאות לקשרי גילוי עריות בין האלים. קאונוס נגעל ממעשיה ונמלט. ביבליס האמינה כי תוכל עדיין לזכות באהבתו, ונחושה הייתה לשוב ולכבוש את לבו. כשנודע לה כי ברח, קרעה את בגדיה, התערטלה באבלה, ושקעה בטירוף הדעת. היא נדדה אחריו ברחבי יוון ואסיה הקטנה, עד שמתה מרוב יגון ומאמץ. בשל בכייה הבלתי פוסק, הפכה למעיין.

### פרתניוס
פרתניוס מניקאה  מביא שתי גרסאות שונות לסיפורה של ביבליס. אחת מהן דומה בעיקרה לגרסתו של אובידיוס, אך מסתיימת בכך שביבליס תולה את עצמה באמצעות חגורתה. בגרסה השנייה, דווקא קאונוס הוא שיוזם את הקשר האסור, אך ביבליס נראית כמחזירה לו אהבה. קאונוס עוזב את ביתו כדי להימנע ממימוש תשוקתו, וביבליס, לאחר חיפוש ממושך אחריו, קושרת לולאה מבגדיה ותולה את עצמה. באותה גרסה נקט גם קונון.

### אנטונינוס
אנטונינוס ליברליס מתאר אף הוא את ביבליס כמי שנפלה קורבן לאהבה נכזבת כלפי אחיה. לאחר שקאונוס עוזב, היא דוחה את הצעות הנישואין של מחזרים רבים, ומנסה להתאבד בקפיצה מצוק. עם זאת, הדריאדות - נימפות עצים - מצילות אותה, משרות עליה שינה, והופכות אותה לנימפה כמותן.

### נונוס
נונוס מציג את ביבליס, קאונוס ומילטוס כילדיו של אסטריוס, בנו של מינוס ואנדרוגנאיה. לפי גרסה זו, דווקא קאונוס הוא שרודף אחר ביבליס מתוך אהבה, ומשמיע בפניה שיר אהבה שבו הוא מאזכר קשרים אסורים בין אלים כמעין הצדקה לרגשותיו.

כל המחברים מזכירים מעיין אשר האמינו כי צמח מדמעותיה הבלתי פוסקות של ביבליס.

העיר גבל שבפניקיה, ככל הנראה, קיבלה את שמה מביבליס.

## קאנוס וביבליס באמנות
בין השנים 1706 ו־1715 עסק הפסל פייר לה גרו הבן, שפעל ברומא, בשיקום קבוצת פסלים עתיקה שנשתמרה במצב חלקי בלבד, וזוהתה כייצוג של "אמור ופסיכה", עבור שגריר פורטוגל. מתוך כישרון המצאה אישי, הפך לה גרו את סיפור האהבה המקורי ובחר לעצב את הנושא של קאונוס וביבליס, שבו קאונוס מגן על עצמו בתוקף מפני ניסיונות הפיתוי של אחותו. יצירתו של לה גרו, שהגיעה לבסוף לגרמניה ועברה "טיהור" אומנותי חזרה לדמותם של אמור ופסיכה לפני שנכחדה בשריפה בשנת 1931, עוררה גל של רישומים, העתקות וגרסאות - בהם יצירות מאת פומפאו באטוני, פרנצ'סקו קראדורי, מרטין גוטליב קלאואר, והידועות מכולן: שתי גרסאות שיש שיצר הפסל לורן דלו. הרושם המדויק ביותר של עיצובו המקורי של לה גרו נשתמר ביציקת גבס בבית טייפורט שבקרבת ויימאר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
משה חלאיו

רבי משה חלאיו היה הוגה ופרשן המקרא, חי באירופה הנוצרית ב.

## ביוגרפיה
תקופת חייו לא ברורה. שם אביו יצחק.

מכיוון שהוא מצטט את רד"ק דב וולפיש שיער שהוא חי ב. הוא קבע את אזור מגוריו למרחב האירופי המשתרע ממערב אירופה ועד לביזנטיון. כך מפירושו לאיכה משתמע שהיה תחת שלטון נוצרי: "ורומי עדיין לא ראינו במפלתם". בפירושו לשיר השירים הוא מביא שמועה ששמע מפי חכם אחד ברומי.

לפי מלכה שנוולד סגנון הגותו בפירושו לרות נראה כמושפע מתרגום רלב"ג לקיצור 'ספר הנפש' של אבן רשד וייתכן שגם מדברי משה נרבוני, מה שמאחר את תקופת חייו למאה ה-14.

בכתביו עסק במיוחד בפילולוגיה ודקדוק, ובלשנות בכלל. צורת פירושו היא על כל פסוק ופסוק תוך דיון נרחב עם הפרשנות המוקדמת, הסברים פילוסופיים, לשוניים והיסטוריים, לצד מדרשי חז"ל.

ממקורותיו: רס"ג, רבי דונש בן תמים, רבי יונה אבן ג'נאח, רבי יצחק הישראלי, רש"י, ראב"ע, רמב"ם, ר' יוסף קמחי ורד"ק.

## כתביו
* פירוש למגילת אסתר, נדפס בתנ"ך "תורת חיים" מוסד הרב קוק 2006
* פירוש למגילת רות, החלק הפילוסופי נדפס על ידי מלכה שנוולד ב-2022 החלק המדרשי נדפס בירחון האוצר קג 
* פירוש למגילת איכה, נדפס בירחון האוצר קה

פירוש זה נכתב בשתי דרכים, פשט ו"נסתר" – אלגוריה. לדבריו פרשנות הפשט דחוקה מאוד ועל כן כתב גם פירוש אליגורי העוסק בהשגת השלמות האנושית, ברוח נאופלאטונית.
* פירוש לספר איוב, כתב יד אבוד, ככל הנראה עסק בתורת הגמול.
* פירוש לשיר השירים, כתב יד, מציג גישות שונות בנושא הישארות הנפש.

## לקריאה נוספת
* מלכה שנוולד, פירוש מגילת רות לר' משה חלאיו, **זכרה ל[[אהרן מונדשיין|אהרן]]**, חולון תשפ"ב, 2022, עמ' 482 והלאה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים: ראשונים
נורית ברירו

**נורית ברירו** (נולדה ב-14 בינואר 1975) היא אשת תקשורת ישראלית.

## ביוגרפיה
ברירו נולדה ב-1975 למשפחה מסורתית ממוצא מרוקאי. גדלה בגבעת שמואל ולמדה בתיכון בן צבי בקריית אונו. ב-2003 סיימה תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

## קריירה מקצועית
ברירו החלה לשדר בשנת 1998 בתחנת הרדיו האזורית "רדיו תל אביב", וב-2005 החלה להגיש בתחנה תוכנית יומית בשעות האזנת השיא 18:00-20:00. במקביל שימשה גם כמנהלת הקריאייטיב של התחנה וכעורכת תוכניות.

ב-2005 החלה גם לכתוב למדור התרבות של אתר וויינט, והמשיכה לפרסם כתבות וטורים במשך כשנתיים.

ב-2007 עזבה את רדיו תל אביב והצטרפה לרדיו 99 שהיה אז בבעלותו של האוליגרך ארקדי גאידמק. ברירו הגישה וערכה את הגרסה הרדיופונית של התוכנית "ערב טוב", לסירוגין עם גיא פינס ורן לוי.

לאחר כמה חודשים מונתה לתפקיד מנהלת התוכן של התחנה, אך בספטמבר 2008 לאחר שהתחנה נרכשה על ידי אנשי העסקים אלי עזור ודודי ויסמן, הודיעה על פרישתה מתפקידה.

ב-2010 הייתה העורכת הראשית של תוכנית הפאנל "המצעד 7.0" בהנחייתה של דפנה לוסטיג, ולאחר שזו פרשה מההגשה החלה להגיש בעצמה את התוכנית ב-2011, וזוגתה דנה לויט נכנסה לנעלי העורכת.

ב-2012–2013 שימשה כעורכת באולפן ערוץ 24 של שידורי קשת ופיתחה תכנים לתוכניות יומיות כגון "טובים השניים", "העשיריה" ועוד. ב-2014 מונתה למנהלת התוכן של הערוץ, ושימשה בפועל כעורכת הראשית במקומו של אלון ימין, ישירות תחת המנכ"ל אורי דיקשטיין. במסגרת תפקידה בערוץ יצרה את התוכניות "שיר השירים" "זמר חתונות", "מהכרם ועד קיסריה", "משפחה בהופעה" ו"להיות זמרת".

ב-2022 הצטרפה לרשת ההסכתים אודיותר ויזמה את הפודקאסט "האחיות ויטלזון" של רביטל ויטלזון-יעקבס ואחותה אורלי ויטלזון. לאחר שהתארחה באחד מפרקי הפודקאסט שהוקדש לחודש הגאווה, הפכה בהמשך לשותפתה של ויטלזון יקובס בהגשת הפודקאסט "סתמי ותני לה לדבר", שם היא מכונה "השותפה השקטה", בשל התעקשותה שלא להופיע בגרסה המצולמת של הפודקאסט.

מאז 2017 היא העורכת הראשית של תוכניותיה של אופירה אסייג - תחילה לצד אייל ברקוביץ ולאחר מכן לצד חיים לוינסון.

לאורך השנים קריינה עשרות פרסומות בערוצי המדיה השונים.

## חיים אישיים
נמצאת בזוגיות ארוכת שנים עם דנה לויט מאז הכירו בגיל 19 במהלך קורס קצינות. השתיים יצאו מהארון בפני משפחותיהן לאחר שלוש שנות זוגיות. הן מתגוררות בתל אביב עם שני ילדיהם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות רדיו ישראליות
קטגוריה:מגישות פודקאסטים ישראליות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:עורכות ישראליות
קטגוריה:מפיקות ישראליות
קטגוריה:סגל רדיו תל אביב
קטגוריה:בוגרות תיכון בן צבי (קריית אונו)
קטגוריה:בוגרי תיכון בן צבי (קריית אונו)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:נשות תקשורת ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
נזנין זגארי-רדקליף

**נזנין זגארי-רדקליף** (באנגלית: **Nazanin Zaghari-Ratcliffe**, בפרסית: **نازنین زاغری**) היא אזרחית איראנית בעלת אזרחות כפולה בריטית הנשואה לבריטי, שנעצרה ברפובליקה אסלאמית של איראן בין ה-3 באפריל 2016 ל-16 במרץ 2022 כחלק מסכסוך ארוך שנים בין בריטניה לאיראן, ביחס לחשבונות כספי ציבור איראנים מתקופת שושלת פהלווי שהוקפאו לאחר המהפכה האיראנית בבנקים בריטים.

## מעצר וכליאה באיראן האסלאמית
ב-17 במרץ 2016, נזנין נסעה עם בתה בת ה-22 חודשים לבקר את משפחתה לרגל חגיגות הנורוז באיראן. ב-3 באפריל 2016, אנשי משמרות המהפכה האסלאמית עצרו אותה בנמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני, כאשר היא ובתה עמדו לעלות על טיסה חזרה לבריטניה. הדרכון הבריטי של בתה הוחרם במהלך המעצר, אך מאוחר יותר הוחזר. כשהבת נותרה באיראן תחת טיפולם של סבה וסבתה מצד אמה על מנת שיתאפשר לבת הפעוטה לבקר את אמה בכלא.

בתחילת ספטמבר 2016, נידונה לחמש שנות מאסר לאחר שנמצאה אשמה בקשירת קשר להפלת ממשלת איראן האסלאמית. כשהסיבה למעצרה לא הייתה ברורה, עיסוקה היה בארגון צדקה בינלאומי שסיפק קורסי הכשרה לעיתונאים ובלוגרים אזרחיים איראנים בנושאי פיתוח המדיה האיראנית ותוכנית רדיו נלווית. כש-BBC Media Action תיאר את תפקידה שם כ"זוטר ואדמיניסטרטיבי בלבד". התובע הכללי של טהרן הצהיר באוקטובר 2017 כי נכלאה בגין ניהול "...קורס עיתונאות פרסי מקוון של ה-BBC שמטרתו לגייס ולהכשיר אנשים להפצת תעמולה נגד איראן".

בזמן שהייתה בכלא אווין, קיימה לפחות שלוש שביתות רעב בניסיון לשכנע את הרשויות האיראניות לספק לה טיפול רפואי לבעיות בריאות. היא שוחררה זמנית ב-17 במרץ 2020 במהלך מגפת הקורונה באיראן, אך נתונה למעקב אלקטרוני.

זגארי-רטקליף הכחישה ברציפות את האישומים בריגול שהוגשו נגדה. כשבמקביל בעלה בבריטניה טען כי אשתו "נכלאה כמנוף לחוב של בריטניה עקב כישלונה לספק טנקים לאיראן בשנת 1979".

### שחרור
שמאל|ממוזער|180px|נזנין ובעלה, 2011
ב-7 במרץ 2021 הסתיים עונשה המקורי, אך היא הועמדה בפני סדרה שנייה של אישומים ב-14 במרץ. ב-26 באפריל נמצאה אשמה בפעילות תעמולה נגד הממשלה ונידונה לשנת מאסר נוספת. היא ערערה על פסק הדין אך ב-16 באוקטובר 2021 ערעורה נדחה על ידי בית המשפט האיראני. זגארי-רטקליף שוחררה לבסוף ב-16 במרץ 2022 מיד לאחר שבריטניה פרעה חוב של 393.8 מיליון ליש"ט לאיראן. היא חזרה לממלכה המאוחדת למחרת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שביה
קטגוריה:יחסי איראן – הממלכה המאוחדת
קטגוריה:נשים איראניות
קטגוריה:נשים בריטיות
דיפלומטיית חטופים

**דיפלומטיית חטופים** (באנגלית: **Hostage Diplomacy**) היא אסטרטגיה מדינית שבה מדינה או ארגון לא-מדינתי כקבוצת טרור חוטפים או עוצרים אזרחים של מדינה אחרת, לעיתים קרובות תחת האשמות מעורפלות או מפוברקות, כדי להשתמש בהם כקלף מיקוח להשגת מטרות פוליטיות, כלכליות או דיפלומטיות תוך הפעלת לחץ דיפלומטי מול מדינה אחרת. מטרות אלו יכולות לכלול שחרור אסירים, ביטול או הקלה על סנקציות, העברת כספים, או השגת הכרה פוליטית. ביהדות קיים המונח פדיון שבויים בהתייחס למצוות פדיון שבויים והסכנות שבכך.

ההאשמות במעצרים מסוג זה לרוב יהיו בענייני "ריגול" או "פגיעה בביטחון המדינה" ולרוב יהיו חסרות בסיס ראייתי מוצדק וקביל. העצורים לרוב יוחזקו בתנאי כליאה בבידוד, עינויים, ללא ייצוג משפטי הולם ואובייקטיבי או גישה קונסולרית.

## שימושים
בעת העתיקה לקיחת שבויים הייתה חלק בלתי נפרד מיחסי החוץ. כשיישויות פוליטיות או צבאיות היו מסכימים באופן חוקי למסור אחד לשני בחזרה בני ערובה שנלקחו בשבי, כערובה להתחייבות ואמון הדדיים במקרים כמו שביתת נשק או הסכם שלום. הרומאים נהגו לקחת בשבי נסיכים במטרה להבטיח את נאמנותם המתמשכת של האומה הכבושה דרך שליטיהם, אלו גם נהגו לדאוג לשבויים הנסיכים לחינוך ברומא. כשבאמצעי זה ניסו להנחיל לשליט העתידי הפוטנציאלי את האידאולוגיה הרומית, ובכך להבטיח גם ממנו את המשך שיתוף הפעולה. נוהג זה אומץ גם בתקופה המוקדמת של הודו הבריטית, ועל ידי צרפת ביחסים עם מדינות ערב בצפון אפריקה.

בעת המודרנית, משמשת בעיקר מדינות אוטוריטריות המסוגלות לנצל את מערכת המשפט שלהן ככלי במדיניות החוץ. בין המדינות הבולטות המואשמות בשימוש בטקטיקה זו נמנות: איראן, רוסיה, סין, טורקיה, קוריאה הצפונית וונצואלה.

## דוגמאות מודרניות

* אלי כהן
* חטיפת מטוס סבנה
* טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן
* מבצע אנטבה
* חטיפת נחשון וקסמן
* משבר בני הערובה באיראן
* פרשת איראן-קונטראס
* גלעד שליט
* רצח שלושת הנערים
* פרשת נעמה יששכר
* בריטני גריינר
* קיילה מולר
* נזנין זגארי-רדקליף
* קאי לי 
* החטופים במלחמת חרבות ברזל


## בהקשר הישראלי
בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, הסכסוך הישראלי-ערבי והסכסוך האיראני-ישראלי לקיחת חטופים ישראלים בשבי הייתה מטרת-על בשיטת הלוחמה נגד ישראל כג'יהאד, ובפרט למטרות שחרור אסירים ביטחוניים של ארגוני הטרור השונים הפועלים נגד ישראל. כשעסקאות אלו לרוב היו קשורות וביטוי להודנה זמנית בלוחמה מול ישראל.

ליהדות התפוצות קיימת חשיבות במדיניות "דיפלומטיית החטופים" וצעדי מדיניות החוץ של ישראל, לאור חששות מוגברים מבית בהתייחס למצבם בתפוצות. וחשש מפני השלכות אפשריות על גורלם בעקבות צעדים מדיניים ישראלים, כמו: עליית אנטישמיות, כליאת שווא, פוגרומים או הרעה במצב כלכלי. חשש זה היה בולט בתקופת ברית המועצות לשעבר ביחס ליהדות ברית המועצות, וכיום בהתייחס למדינות המזרח התיכון ובפרט איראן ויהדות המזרח.

## דרכי התמודדות
משרדי החוץ וקונסוליות שונות בעולם מקיימות הדרכות והסברים לאזרחיהם בכלל ולנוסעים בפרט בהתייחס לנהלים ופעולות שעל אזרחיהם לקיים במקרה שבייה; כהצהרה ישר בעת המעצר או ניסיון החטיפה כי יש להם אזרחות ממדינה זו, ושיצרו קשר מול שגרירות מדינה זו או קונסוליה לתהליכי משא ומתן אפשריים.

במדינות מסוימות קיימות יחידות חילוץ ייעודיות כמו ה־Defense POW/MIA Accounting Agency  בארצות הברית ובעבר במחלקת המדינה של ארצות הברית.

במדינות שונות לעיתים מפעילים יחדות חילוץ או איתור חד-פעמיות, ולרוב בהצעת תשלומים בעד מסירת מידע מסייע ועל מקום הימצאות השבויים.

## ראו גם
* עוצמה רכה

## הערות שוליים

קטגוריה:שביה
קטגוריה:מושגים פוליטיים
קטגוריה:לוחמה פוליטית
ג'רזי בויז

**ג'רזי בויז** (באנגלית: **Jersey Boys**) הוא מחזמר להיטים המבוסס על ספר מאת מרשל בריקמן ו. העלילה מוצגת בפורמט בסגנון סרט תיעודי, המתאר את הקמתה, הצלחתה והתפרקותה של להקת הרוק אנד רול "ארבע העונות" משנות ה-60. המחזמר בנוי כארבע "עונות", כל אחת מסופרת על ידי חבר אחר בלהקה המעניק את נקודת המבט שלו על ההיסטוריה והמוזיקה שלה.

בין שירי המחזמר נכללים "Big Girls Don't Cry", "Sherry", "December, 1963 (Oh, What a Night)", "My Eyes Adored You", "Stay", "Can't Take My Eyes Off You", "Walk Like A Man", "Who Loves You", "Working My Way Back to You" ו-"Rag Doll".

המחזמר עלה לראשונה ב בשנת 2004 והוצג בברודוויי בין השנים 2005 ל-2017. מאז הופעת הבכורה שלו, המחזמר השתתף בשני סיבובי הופעות ארציים באמריקה הצפונית ובשני סיבובי הופעות ארציים בבריטניה ובאירלנד. המחזמר הוצג בבווסט אנד של לונדון, לאס וגאס, שיקגו, טורונטו, מלבורן וערים אוסטרליות אחרות, סינגפור, דרום אפריקה, הולנד, יפן, דובאי וסין.

המחזמר זכה בארבעה פרסי טוני בשנת 2006, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר, ובפרס פרס לורנס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר בשנת 2009.

בשנת 2014 עלה לאקרנים עיבוד קולנועי של המחזמר.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מחזות זמר להיטים
צילו של המפקד

**צילו של המפקד** (באנגלית: **The Commandant's Shadow**) הוא סרט תיעודי משנת 2024, בבימויה ובהפקתה של דניאלה וולקר. הסרט עוסק בסיפורו של יורגן הס, בנו של רודולף פרנץ הס - מפקד מחנה הריכוז אושוויץ - ומתאר את חיי ילדותו בווילה הסמוכה למחנה. לצד עדותו של הס מופיעה אניטה לסקר-וולפיש, ניצולת אושוויץ, אשר נפגשת עמו פנים אל פנים עשרות שנים לאחר תום המלחמה.

הסרט עורר השוואות לסרט העלילתי אזור העניין (2023), המתמקד גם הוא בחיי משפחת הס בסמוך למחנה אושוויץ.

הסרט עלה לראשונה בפסטיבל טרייבקה בניו יורק ביוני 2024, בהשתתפות הדמויות הראשיות: יורגן הס ובנו קאי, לצד אניטה לאסקר-וולפיש ובתה מאיה. דניאלה וולקר ציינה שההיכרות עם המשפחה נוצרה במהלך מחקרה על דורות השואה, באמצעות קשר עם עיתונאי גרמני שהכיר את אחד הנכדים של רודולף הס.

בפסטיבל דוקאביב הוקרן הסרט וזכה בפרס "יד ושם למצוינות קולנועית". חבר השופטים ציינו את "הבחינה בעומק ההשלכות הבין-דוריות של השואה אצל קורבנות ורוצחים, דרך עבודה רגישת עין ובימוי מוקפד שנוגעים באשמה, זהות וזיכרון".

הסרט כולל סצנה רגשית במיוחד: ביקור באושוויץ של מאיה, בתה של לסקר-וולפיש, יורגן הס ובנו קאי. וולקר שמרה על מרחק במהלך הצילומים כדי לאפשר חיבור אמיתי בין הצדדים, והמפגש של יורגן עם האתר והעובדות ההיסטוריות עורר תגובה עזה. בתמונת הסיום מופיעים יורגן ובנו קאי מטיילים במדבר יהודה. וולקר בחרה במיקום זה כיוון שרודולף הס שירת בארץ ישראל כבר בשנת 1917, והמסע במדבר מהווה חיבור בין ההווה לבין ההיסטוריה האישית והקולקטיבית.

מאיה לסקר-וולפיש, בתה של אניטה, תיארה את הסרט כ"תקווה לעולם טוב יותר" והדגישה את חשיבותו כמסר של דיאלוג ובניית גשרים בין בני אדם, "בלי קשר למוצא". לדבריה, "צריך להיות אמיצים, לשאול שאלות ולעולם לא לפספס הזדמנות לשיח עם האחר."

## תוכן הסרט
הסרט "צילו של המפקד" מתאר את מפגשו של הנס יורגן הס, בנו של רודולף הס - מפקד מחנה אושוויץ - עם אניטה לאסקר-וולפיש, ניצולת המחנה וצ'לנית. יורגן הס, בן 87 בעת הצילומים, מתמודד לראשונה עם עברו של אביו ועם השלכות המורשת שהותיר אחריו. הסרט משווה בין חוויותיהם של השניים - ילדותו השלווה של הס בווילה הסמוכה למחנה, לעומת מאבקה היומיומי של לאסקר-וולפיש לשרוד בין גדרותיו. המפגש מתקיים בבית משפחת לסקר-וולפיש בנוכחות ילדיהם, ובמהלכו עולים לדיון נושאים הקשורים באשמה, אחריות בין-דורית, זיכרון וסליחה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים תיעודיים על השואה
קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטים תיעודיים אמריקאיים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
אלירן חיאט

**אלירן חיאט** הוא עיתונאי, צלם ומפיק. חבר הנהגת ארגון העיתונאים וממלא מקום יו"ר הארגון לשעבר.

בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למינהל. היה ממקימי יחידת התיעוד המבצעי בדובר צה"ל, ואף זכה באות 'מצטיין דובר צה"ל' (2012) משרת במילואים במערך הנפגעים.

החל את עבודתו העיתונאית בשנת 2005 כצלם במעריב nrg כצלם שטח ושותף בהקמת מערך הווידאו של האתר בתקופת ההתנתקות. ב-2008, התמחה בשחזור מידע חקירתי בחברת טיק טק טכנולוגיות. החל משנת 2008 משמש כצלם ומפיק שטח בחדשות 12. ממקימי ועד העובדים בחדשות 12.

ביולי 2024 נבחר לממלא מקום יו"ר ארגון העיתונאים והעיתונאיות, והחליף בתפקיד את נורית רקנטי שיצאה לשנת לימודים בחו"ל. בתקופה זו עסק בין היתר במאבק כנגד אלימות כלפי צוותי חדשות ועיתונאים, בדגש על אלימות משטרתית.

ביולי 2025 התמודד לראשות הארגון, אך הפסיד לחיים הר-זהב, אך נבחר להמשיך ולכהן בהנהגת הארגון.

## חיים אישיים
חבר קיבוץ מזרע בעמק יזרעאל, נשוי לדורון ואב לשני ילדים.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:סגל nrg
קטגוריה:מזרע: אישים
קטגוריה:פעילים בארגוני עובדים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
עאטף בסיסו

**עאטף פאיק עאטף בסיסו** (בערבית: **عاطف بسيسو**; 23 באוגוסט 1948 – 8 ביוני 1992) היה פקיד פלסטיני וראש המודיעין של אש"ף שנחשד במעורבות בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, הקים עם אבו איאד בתחילת 1968 את מנגנון המעקב המהפכני בביירות. חיסולו בפריז מיוחס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.

## ביוגרפיה
עאטף נולד באוגוסט 1948 בעזה, בעיצומה של מלחמת העצמאות. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה האמריקאית בביירות ולאחר מכן הצטרף לפת"ח בגיל 17. בשנת 1969 שלח אותו אבו איאד לצפון לבנון, שם נפגש עם , מבכירי אש"ף, ששלח אותו לקורס צבאי בבסיס אל-מונטאר ליד העיר טרטוס בסוריה. לאחר סיום הקורס הוא הפך לחבר במועצה המהפכנית של פת"ח, והחל להיות מעורב בפעילות הביטחונית של אש"ף.

במסגרת פעילותו, הוא עבד בצמוד לעלי חסן סלאמה, שחוסל על ידי 'המוסד' בינואר 1979 בביירות, ולאבו איאד, שנרצח ב-1991 בתוניס על ידי אחד משומרי ראשו. עאטף החליף את אבו איאד בתפקידו כמספר 2 במודיעין הפלסטיני, במסגרת זו היה אחראי על הקשר עם שירותי ביון זרים.

הוא נחשד במעורבות בחטיפת הספורטאים באולימפיאדת מינכן 1972, ועל פי הפרסומים היה ברשימה השחורה שאושרה על ידי גולדה מאיר במסגרת מבצע זעם האל.

בסיסו התגורר בתוניסיה עם אשתו דימה סבא ושלושת ילדיהם, ומדי פעם נסע לגרמניה או למדינות אחרות באירופה, כחלק מפעילותו. ביוני 1992 הגיע לצרפת, מתוך מטרה לתאם הזמנת רכב שנשלח על ידי גיסו באמצעות נמל מרסיי. הוא חוסל על ידי מתנקשים במלון מרידיאן בפריז ב-1992 ונקבר בבית הקברות הפלסטיני ב, תוניסיה. נטען כי המוסד עמד מאחורי החיסול, אך עלו גם טענות כי הארגון המתחרה של אבו נידאל היה אחראי לחיסול. זה היה מקרה ההתנקשות השביעי בבכיר באש"ף בפריז.

אחיו, עאהד בסיסו, מכהן כשר העבודות הציבוריות והשיכון בממשלת מוסטפא.

בשנת 2018 התחוללה סערה כאשר נחשף כי ג'רמי קורבין, שהיה באותה תקופה מנהיג מפלגת הלייבור הבריטית, השתתף בטקס על קברו של בסיסו. קורבין הכחיש בתחילה, אך בהמשך נחשפה תמונתו בטקס.

## ראו גם
* טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן
* מבצע זעם האל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:פעילי פת"ח שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מבצע זעם האל
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו במבצע זעם האל
קטגוריה:התנקשויות
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1948
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-1992