ג'ודי אגניו

**אלינור איזבל "ג'ודי" אגניו** לבית **ג'ודפיינד** (באנגלית: **Elinor Isabel "Judy" Agnew**; 23 באפריל 1921 – 20 ביוני 2012) הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1969 עד 1973. היא הייתה אשתו של סגן הנשיא ה-39 של ארצות הברית, ספירו אגניו, ששימש קודם לכן כמושל מרילנד ומנהל מחוז בולטימור. אף על פי שניסתה להימנע משיח פוליטי במהלך כהונתה כגברת שנייה, והעדיפה לטפח את תדמיתה בעיקר כאישה וכאם, דבריה המזלזלים על תנועת שחרור האישה צוטטו בתקשורת.

## ביוגרפיה
### ראשית חייה
ג'ודי נולדה כאלינור איזבל ג'ודפיינד ב-23 באפריל 1921 בבולטימור, מרילנד, להורים ממוצא צרפתי-גרמני, והייתה בתם של ויליאם לי ג'ודפיינד, כימאי, ואשתו, רות אלינור שפר. סבה מצד אביה היה כומר מתודיסטי.

אגניו התוודתה בראיון למגזין Parade שאביה האמין שהשכלה אקדמית מבוזבזת על נשים, אז במקום ללמוד בקולג', אגניו עבדה כפקידת תיוק. בזמן שעבדה בחברת הנפגעים של מרילנד, היא נתקלה בספירו אגניו. הם למדו בעבר באותו תיכון. לאחר שנפגשו שוב בחברת נפגעי מרילנד, בני הזוג הלכו לסרט בדייט הראשון שלהם יחד, ורכשו מילקשייק שוקולד לאחר מכן. ארבעה חודשים לאחר מכן הם התארסו.

### נישואים לספירו אגניו
היא התחתנה עם אגניו ב-27 במאי 1942 בבולטימור; הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים בצבא יומיים קודם לכן. נולדו להם ארבעה ילדים: פמלה לי אגניו (גברת רוברט אי. דהאבן), ג'יימס ראנד אגניו, סוזן סקוט אגניו (גב' קולין נילסון מקנדו), ואלינור קימברלי אגניו.

בזמן שהתגוררה באנאפוליס עם בעלה וארבעת ילדיהם, אגניו שימשה כנשיאת ה-PTA המקומי שלה, והתנדבה הן כעוזרת מנהיגת קבוצת בנות הצופים והן כחברת מועצת המנהלים של מועדון העזר לנשים של מועדון Kiwanis. כשדיברה עם העיתונות, אגניו דיברה במה שהיא כינתה במבטא "בולטימורי". היא נודעה על ידי העיתונות המקומית בהגשת קוקטיילים בצנצנות חמאת בוטנים מזכוכית, למרות שפעם ניסתה בפומבי להפריך טענה זו. היא הייתה הגברת הראשונה של מרילנד מינואר 1967 עד ינואר 1969.

### הגברת השנייה של ארצות הברית
על פי הדיווחים, תגובתה של אגניו לריצ'רד ניקסון כינה את בעלה כשותפו לרוץ הייתה קורעת דמעות, "אתה יכול לצאת מזה?" כשנשאלה על ידי העיתונות מה דעתה על תפקידו החדש של בעלה, אמרה לכמה פרסומים כי היא "מנסה לשמור על ניקיון המאפרות".

בשנת 1969, אגניו אירחה ארוחת ערב בבית הלבן עבור שבעים וחמש כתבות. בעלה ניגן בפסנתר לאורחים ועזב לפני הגשת הארוחה.

אגניו העדיפה להימנע משיחות פוליטיות בעיתונות בזמן שכיהנה כגברת השנייה. ב-1967, אמרה אגניו ל-The Evening Sun, "אני עדיין אגיד הערות קצרות, בארוחות צהריים ובתה וכן הלאה, אבל אני לא כותבת נאומים. אני לא קמפיינרית אמיתית". בשנת 1970, היא אמרה למגזין Parade, "אני מתרחקת מהסוף הפוליטי של זה. כשאנשים שואלים במה התמחיתי, אני אומרת להם בגאווה 'התמחיתי בנישואים'". עם זאת, אגניו כן הצהירה כמה הצהרות פוליטיות בזמן בעלה בתפקיד. ב-1971 היא צוטטה כמי שכינתה את הפמיניסטיות "טפשיות", בטענה שהיא כבר משוחררת. המגזין של מק'קול פרסם מכתב מקוראת פמיניסטית בתגובה להערותיה של אגניו, ואמר שהיא "החזירה את התנועה לשחרור הנשים מאה שנים לאחור".

אגניו גם אמרה ל"ניו יורק טיימס" כי "אין לה שימוש" בהיפים, למרות שהיא הודתה שהיא לא מכירה כאלה.

בשנת 1973, ספירו אגניו התפטר מתפקידו כסגן נשיא ארצות הברית בשל האשמות של העלמת מס הכנסה. הוא הואשם בכך שדיווח על הכנסה משותפת של 26,099 דולר הן לו והן עבור אשתו בשנת 1967, אם כי הכנסתם הנכונה הייתה 55,599 דולר. ביום התפטרותו של בעלה, ג'ודי אגניו נשברה בארוחת צהריים ובכתה ליד אורחיה.

### אחרית חייה
[ממוזער|קברם של [ספירו אגניו|ספירו וג'ודי אגניו בגני הזיכרון של עמק דולייני בטימוניום, מרילנד]]
ב-16 בספטמבר 1996, ספירו אגניו התמוטט ומת למחרת מלוקמיה חריפה לא מאובחנת בגיל 77. ג'ודי האריכה ימים אחריו בכמעט 16 שנים ומתה ב-20 ביוני 2012, ברנצ'ו מיראז', קליפורניה, בגיל 91. בתה, סוזן, ציינה שמצבה הבריאותי של אמה הידרדר מאז 2005 והיא מתה מדלקת ריאות. היא נקברה ליד בעלה ספירו בגני הזיכרון של עמק דולייני.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1921
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1921
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012