דן וילסון

**דן דוד וילסון** הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים, מפיק ואמן ויזואליה אמריקאי, אשר נולד ב-26 במאי 1961 במינסוטה. במהלך הקריירה שלו הוא כתב והפיק מגוון רחב של שירים ביניהם לאמנים כמו אדל, דיקסי צ'יקס, סלין דיון, פינק ועוד. על עבודותיו הוא זכה בשני פרסי גראמי והיה מועמד לאחד נוסף. בנוסף שימש כחבר בלהקת Semisonic ואף הוציא מספר אלבומים משלו.

## ביוגרפיה
וילסון נולד בסנט לואיס פארק שבמינסוטה. תחילה הוא למד באוניברסיטת הרווארד אומנות ויזואלית, בדגש על הדפסה, וסיים את התואר בהצטיינות. בשנת 1983 זכה בפרס לואי סדלר לכישרון אומנותי יוצא דופן. בזמן שהיה במכללה שיתף פעולה עם אחיו, הזמר והיוצר מאט וילסון. באותה עת, שניהם ניגנו בלהקות שונות. לאחר שסיים את לימודיו במכללה החל לעסוק ברישום וציור.

## עבודתו עם אמנים אחרים
בנוסף לפרויקטים אלו עבד וילסון גם עם אמנים אחרים. עבודתו אלו זיכו אותו בשני פרסי גראמי בקטגוריות אלבום ושיר השנה.

הרבה מהאמנים תיארו את וילסון כאמן שלימד אותם איך לבטא את הרגשות והרעיונות שלהם בשיריהם. הזמרת פינק ציינה זאת בריאיון, תוך שהיא מכנה את וילסון כ"מבריק" וכ"מעצב שירים" וטענה כי הוא גרם לה להיפתח כמלחינה.

### Taking the Long Way
אחת מעבודותיו הבולטות היו עם דיקסי צ'יקס על אלבומה *[[Taking the Long Way]]*, בו וילסון היה שותף לכתיבת שישה משירי האלבום. האלבום זכה בפרסי גראמי רבים ובכך העניק לווילסון את הגראמי הראשון שלו בקטגוריית שיר השנה, על השיר "Not Ready to Make Nice". בנוסף האלבום זכה להצלחה מסחרית כאשר הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית. בהמשך הוא הופיע בסרט דוקומנטרי שיצא אודות הלהקה ובו דיבר על העבודה עם בנות הלהקה ועל האתגר לעבוד על אלבום שהיה טעון מבחינה רגשית, לאור העובדה שהאלבום עסק בתקופה בה הלהקה הוחרמה ברדיו ועל ידי המעריצים בשל התבטאויות פוליטיות כלפי נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' ווקר בוש.

בנוסף הוא כתב עבורם שיר בשם "Easy Silence". לבסוף, השיר לא נכנס לאלבום, אך נכנס לאלבום של וילסון עצמו.

### 21
בשנת 2011 יצא אלבומה השני של הזמרת אדל ''21'', אשר זכה להצלחה מסחרית אדירה ולימים הפך לאלבום הנשי השני הנמכר ביותר בהיסטוריה. בנוסף הוא זכה בפרסי גראמי רבים, ביניהם פרס אלבום השנה אשר הוענק גם לווילסון עצמו. אחד מהשירים היה השיר "Someone like You" שהפך לאחד מהשירים הגדולים ביותר בהיסטוריה, כאשר בין היתר דורג כשיר ה-144 המצליח ביותר בהיסטוריית ארצות הברית והשיר ה-25 המצליח ביותר בהיסטוריית בריטניה. בנוסף, וילסון שימש כנגן הפסנתר של שיר זה.

בריאיון וילסון סיפר שהשיר היה אמור להיות גרסת דמו, אך אדל השמיעה את הדמו של השיר למנהל שלה והוא אהב אותו מאוד. לאחר מכן השמיעה אותו גם לאמה שבכתה מהשיר ולכן הוחלט כי גרסת הפסנתר תהיה הגרסה הסופית של השיר.

אדל התייחסה לעבודתה עם וילסון בנאום הזכייה שלה בטקס פרסי הגראמי, כאשר זכתה בפרס בקטגוריית "ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר" ואמרה: "אני רוצה להודות לדן וילסון שכתב את השיר הזה איתי. חיי השתנו כשכתבתי את השיר הזה והרגשתי כך עוד לפני שכולם שמעו אותו".

בנוסף השיר שבר שיא כאשר היה לשיר שהורד הכי הרבה פעמים דיגיטלית בהיסטוריית בריטניה. בסך הכל השיר מכר 2.4 מיליון עותקים בבריטניה ובכך זכה למעמד פלטינה מרובעת במדינה. בנוסף הוא הגיע למעמד פלטינה או יותר ב-12 מדינות נוספות.

## חיים אישיים
וילסון נשוי לדיאן אייספלדון, יועצת אסטרטגיה למגזר הפילנתרופי והעמותות. הם הכירו כאשר למדו באוניברסיטה ובשנת 1997 נולדה בתם קוראזון. בתם נולדה עם מוגבלות מפני שנולדה טרם זמנה. בשנת 2007 הם אימצו את בתם השנייה לילי מהפיליפינים כשהייתה בת שנתיים.

## דיסקוגרפיה

## רשימת השירים המלאה שכתב והפיק עבור אמנים אחרים

## פרסים ומועמדויות

## ביאורים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:זמרים-יוצרים אמריקאים
קטגוריה:זמרי רוק אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:פזמונאי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961