open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מלווין פרביס

**מלווין פרביס** (אנגלית: **Melvin Purvis**; 24 באוקטובר 1903 - 29 בפברואר 1960) היה סוכן FBI אמריקאי וסוכן FBI. בשנת 1934 בשיא הקריירה שלו, היה פרביס אחת הדמויות הנערצות ביותר בארצות הברית.

## ביוגרפיה
פרביס נולד בטימונסוויל, דרום קרוליינה. פרביס למד משפטים ולאחר קריירה קצרה של שנתיים כעורך דין התגייס בשנת 1927 לשורות ה-FBI וזאת לאחר הרפורמה שעבר הארגון שביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. לאחר ששירת כראש המחלקה לחקירות באוקלהומה סיטי, ברמינגהאם ובסינסינטי הוא קודם לתפקיד ראש המחלקה בשיקגו בשנת 1932. במהלך שירותו, תפס פרביס מספר רב של מבוקשים שהוגדרו כ"אויבי הציבור", יותר מכל סוכן FBI אחר, שיא שטרם נשבר. פרביס ניהל את המצוד אחר פושעים מפורסמים כגון בייבי פייס נלסון, פריטי בוי פלויד ונצרב בזיכרון הציבור בעיקר בשל המצוד שניהל אחר ג'ון דילינג'ר שהסתיים במותו של דילינג'ר בשיקגו ב- 22 ביולי 1934.
פרביס זכה לשבחים רבים בקרב הציבור האמריקאי והתקשורת לאור הצלחותיו במיגור הפשיעה האלימה ונחשב באותה עת לגיבור לאומי. רבים טענו שעובדה זו לא נעלמה מראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר שקינא בתהילה שנזקפה לזכות פרביס לאחר הריגתו של דילינג'ר על אף שבתחילה חיבב וטיפח אותו.

### פרישה מהשירות
יחסו המנוכר של הובר הוביל את פרביס לפרוש מה-FBI בשנת 1935 ולחזור לעסוק כעורך דין בשוק הפרטי. הוא נישא ונולדו לו שלושה בנים. בשנת 1936 רכש תחנת רדיו מקומית בפלורנס, דרום קרוליינה והנחה תוכנית רדיו לילדים בשם “Junior G-Men” שהעבירה מסרים חינוכיים וחיזקה את החשיבות של אכיפת החוק.

במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בדרגת קולונל בתפקידי מודיעין שונים ולקראת סופה השתייך למחלקה שטיפלה בפושעי מלחמה נאצים. לאחר המלחמה שימש כיועץ לקונגרס האמריקאי.

### מותו
מותו של פרביס בשנת 1960 נותר בגדר תעלומה. פרביס נמצא בביתו ירוי בראשו כשלצידו האקדח שניתן לו כהוקרה על ידי חבריו מה-FBI כשפרש. על פי הגרסה הרשמית הוא שם קץ לחייו. ממצאים אחרים העלו סברה כי ייתכן שכדור נפלט מאקדחו בעת שניקה את הקנה שלו.

## קישורים חיצוניים

* מיני ביוגרפיה, אתר "PBS"
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אנשי ה-FBI
קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1960
דרך יצחק שמיר

**דרך יצחק שמיר** הוא קטע בכביש 1 בין מחלף שער מוריה לבין מחלף יגאל ידין. בעבר כונה הקטע **כביש 9** על פי שמו של פרויקט בניית הכביש שנבנה על ידי חברת מוריה. הקטע עובר בתחום השיפוט של העיר ירושלים. קטע הכביש נפתח בשנת 2007. הקטע כולל בניית גשר לפיצול התנועה בכביש 1 באזור מחלף שער מוריה ובניית שתי מנהרות בעמק הארזים. אורכו של הכביש כ-3.6 ק"מ, והוא כולל שני גשרים ומנהרה דו-נתיבית באורך של כ-400 מטר. משך הקמתו ארך כשש שנים ועלותו הסתכמה ב-500 מיליון שקל.

קטע הכביש מאפשר לנוסעים מגוש דן לשכונות הצפוניות של ירושלים ולנוסעים לים המלח לעקוף את נתיבי התחבורה העירוניים הצפופים של ירושלים ובכך מקל על גודש התנועה בכניסה המערבית לירושלים, שעד לפתיחת קטע הכביש התאפשרה רק ממחלף גינות סחרוב (צומת עד 2019). 
## היסטוריה
תוואי הכביש נקבע לראשונה בתוכנית אב ירושלים 1968, בה סומן כ"כביש 9". חלקו המזרחי של "כביש 9", בין מחלף יגאל ידין למחלף שער מזרח (אז צומת הגבעה הצרפתית), נסלל בשנות ה-80 ונחנך בינואר 1987 (קטע זה קיבל אחר כך את השם "דרך יגאל ידין").

בתחילת 1990 הוחלט להקדים את סלילת חלקו המערבי של הכביש, במטרה לקשר ישירות בין כביש 1 רמות, הגבעה הצרפתית וצפון ירושלים, ולהקל על עומסי התנועה בכניסה לעיר. אך תוכנית לקטע זה אושרה רק בשנת 1999, לאחר שהוחלט לכרות מנהרות בתוואי הכביש מתחת להר מצפה נפתוח. תחילה הוצע שיפעל ככביש אגרה אך הרעיון לא יצא לפועל וסלילת הכביש החלה בסוף שנת 2001 על ידי החברות שפיר הנדסה ורמט. עלות הקמתו הייתה מוערכת אז בכ-380 מיליון שקלים. 

התוכנית לסלילת הכביש נתקלה בהתנגדות של תושבי שכונת רמות והארגונים הסביבתיים, שהתנגדו למעבר הכביש בעמק הארזים, הנחשב לאחד האזורים הרגישים ביותר מבחינה נופית בירושלים, והדבר הביא לעיכוב בסלילת הכביש. 

הכביש היה אמור להיפתח בתחילת 2005 אך אילוצי תקציב הביאו להאטת הסלילה. יממה לפני טקס הפתיחה של הכביש, במאי 2007, במעמד ראש הממשלה אהוד אולמרט, נאלצה חברת מוריה להודיע על ביטול הטקס, זאת לאחר שבית המשפט המחוזי בירושלים הוציא צו ארעי האוסר על פתיחת הכביש, בעקבות עתירת החברה להגנת הטבע, אשר טענה כי טרם הושלם השיקום הנופי וכי נתגלו חריגות שונות בביצוע הפרויקט. 

באוקטובר 2014 ניתן לקטע השם "דרך יצחק שמיר", על שם יצחק שמיר, ראש ממשלת ישראל השביעי.


קובץ:1 9 Interchange Jerusalem.jpg|בניית מחלף שער מוריה
קובץ:Hwy_1_-_Arazim_Valley.jpg|כניסה למנהרה בכביש


## ראו גם
* כבישי ישראל 
## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: כבישים
קטגוריה:ישראל: מנהרות כביש
קטגוריה:עמק הארזים
קטגוריה:כביש 1: אתרים
קטגוריה:הנצחת יצחק שמיר
חך

שמאל|ממוזער|250px|מיקום החך בפה
שמאל|ממוזער|250px|מיקום החך הרך
ה**חך** (באנגלית: **Palate**) הוא גג הפה בבני אדם ובבעלי חוליות אחרים, המבדיל בין חלל הפה לחלל האף. אין לבלבל איבר זה עם החניכיים שהם הרקמות הרכות סביב השיניים. החך מחולק לשני אזורים: החלק הקדמי הגרמי, והחלק האחורי הבשרני. החך מעוצבב על ידי ענף הלסת העליונה של עצב המשולש.

## החך הקשה
**החך הקשה** (באנגלית: Hard palate) הוא החלק הקדמי של החך והוא נראה במבט פשוט לפה פתוח. בניגוד לחך הרך, החך הקשה מורכב מעצמות המחוברות במפרק פיברוטי (או מפרק צמוד). העצמות המרכיבות אותו הן הַזִּיז הַחִכִּי של הלסת העליונה, הנמצאת בקדמת החך הקשה, והחלק האופקי של עצם החך, הנמצאת באחוריו.

האינטראקציה בין החך הקשה ללשון הכרחית ליצירת מספר רב של עיצורים בשפות אנושיות.

רירית החך הקשה יוצאת דופן. הרירית מחוברת בחוזקה לפריוסטאום שמתחתיה. בניתוח ניתן להסירם כמבנה אחד.

אחד המומים המולדים החמורים הקשורים לחך הוא חך שסוע, מצב בו קיים סדק בחך הקשה שיוצר חיבור בין חלל הפה לחלל האף. דבר שיוצר בעיות בהנקת הילוד ובדיבור. כיום מום זה מתוקן בהליך כירורגי בגיל צעיר.

## החך הרך
**החך הרך** (באנגלית: Soft palate), הנקרא גם **וילון**, הוא רקמה רכה המכסה את אחורי גג חלל הפה. הוא נמצא בין החך הקשה לבין הענבל, ונבדל מהחך הקשה הנמצא קדמית ממנו בחלל הפה בכך שבניגוד אליו אין בו עצמות. זהו איבר נייד המצויד בסיבי שריר העטויים קרום רירי.

באמצעת החך הרך נמצאת הענבל, המכילה רקמת לימפה על פניה האחורית.

הווילון אחראי על סגירת תעלות האף בתהליך הבליעה והוא משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הווילוניים. תנועת החך הרך בזמן הנשימה אחראית על צליל הנחירה. מגע בחך הרך מעורר אצל רוב האנשים רפלקס של הקאה.

יש לחך הרך חמישה שרירים:
# מותח שרירים של palatinum וִילוֹנוֹת
# levator veli palatini
# Palatoglossus
# שריר הלוע החכי (Palatopharyngeus muscle)
# שריר העגלה (musculus uvulae)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכת העיכול
קטגוריה:פה
קטגוריה:איברי דיבור
מכשיר מדידה

[שמאל|ממוזער|200px|[היגרומטר – מכשיר מדידה למדידת לחות]]
**מכשיר מדידה** הוא כלי המשמש למדידה של גודל פיזיקלי מסוים, כגון אורך, טמפרטורה, מהירות וכדומה. מכשיר מדידה מסוים נועד למדוד גודל פיזיקלי מסוים, אם כי יש גם מכשירים המשמשים למדידת גדלים אחדים במשולב (רב מודד, למשל). למדידתו של גודל מסוים משמשים מכשירי מדידה שונים, הנבדלים זה מזה באופן פעולתם ובמידת דיוקם. לשגיאת המדידה, הנובעת מחוסר דיוק בפעולתם של מכשירי מדידה, חשיבות בהבנת משמעותה של המדידה. כיול תקופתי של מכשירי מדידה בא להבטיח שדיוקם יעמוד במינימום נדרש (לעיתים נקבעת בחוק דרישת כיול). 

למכשירי מדידה מסוימים, כגון שעון, המשמש למדידת זמן, ומאזניים, המשמשים למדידת מסה, שימוש נרחב בחיי היומיום, ואחרים משמשים בעיקר מהנדסים ואנשי מדע. 

לעיתים משמשת הערכה כתחליף למדידה, אם משום שמדידה מדויקת אינה נחוצה, ואם מחמת קוצר הזמן או היעדר מכשיר מדידה זמין. כך, למשל, אדם הרוצה להגיע לאתר מסוים שהוא רואה במרחק, ינסה לאמוד מרחק זה, כדי לדעת כמה זמן יידרש לו כדי לעבור מרחק זה. 

למכשיר מדידה שני רכיבים עיקריים:
* **מנגנון מדידה**, שבאמצעותו מתבצעת המדידה. מכשירי מדידה עוברים שכלול מתמיד, שיעד עיקרי שלו הוא הגברת הדיוק של מנגנון המדידה, כפי שממחישה התפתחותו של השעון, משעון שמש ועד לשעון אטומי. בהתפתחותם של מכשירי המדידה ניכר המעבר משימוש במכשירי מדידה בעלי מנגנון מכני למכשירי מדידה אלקטרוניים. 
* **תצוגה**, המציגה את תוצאותיה של המדידה. התצוגה היא לעיתים אנלוגית ולעיתים דיגיטלית.
למעשה מתקיימים ארבעת הצירופים (את כולם ניתן לראות בדגמים שונים של שעונים, למשל):
* מנגנון אנלוגי ותצוגה אנלוגית.
* מנגנון דיגיטלי ותצוגה דיגיטלית.
* מנגנון אנלוגי ותצוגה דיגיטלית.
* מנגנון דיגיטלי ותצוגה אנלוגית.

התפתחות הידע המדעי הביאה אתה צורך במכשירי מדידה חדשים, למדידתם של גדלים חדשים שנודעו לאדם. דוגמה לכך היא התפתחותה של תורת החשמל, שהביאה ליצירתם של מכשירי מדידה חשמליים אחדים. 

תוצאת המדידה מוצגת במכשיר המדידה ביחידות המידה המתאימות. לעיתים מוצגת התוצאה בשתי יחידות מידה שונות, כדי לעשות את המכשיר לשימושי לקהל גדול יותר של משתמשים. דוגמה לכך הוא סרגל, המשמש למדידת אורך, ומציג את התוצאה בסנטימטרים ובאינצ'ים גם יחד. 

[שמאל|ממוזער|250px|לוח הבקרה של ה[מנועים של נושאת המטוסים "קלמנסו"]]
לתצוגת תוצאותיהם של מכשירי מדידה רבים משמש לוח בקרה. דוגמה יומיומית ללוח בקרה היא לוח הבקרה של המכונית, המציג לנהג את נתוני מד המהירות, מד סיבובי מנוע, מד הדלק, מד טמפרטורת המים ועוד.

## ראו גם
היסטוריה של שיטות המדידה

## קישורים חיצוניים

* 

*
יקיר ירושלים

אות **יקיר ירושלים** הוא עיטור הוקרה יקיר העיר המוענק על ידי ראש עיריית ירושלים לנבחרים מבין ותיקי ירושלים, שעסקו בפעילות ציבורית למען העיר ותושביה במהלך חייהם. האות מוענק מאז שנת 1967, אחת לשנה.

כל תושב, ארגון או חבר מועצת העיר רשאי להציג המלצה למועמדות. מועמדים זכאים הם אישים מעל לגיל שישים וחמש שעיקר פעילותם הציבורית הייתה בירושלים או למענה. עליהם להיות "בעלי תכונות ייחודיות, אשר תרומתם לירושלים היא ממושכת וסגולית והקרינו מאישיותם על העיר".

## קטגוריות הפרס
קיימות שמונה קטגוריות לפרס:
# חינוך
# תרבות
# פעילות ציבורית
# קירוב לבבות וסובלנות
# התנדבות, צדקה וחסד
# מחקר ואקדמיה
# דת ומורשת ישראל
# פיתוח ותשתיות

(בכל שנה יינתן הפרס בלפחות שש מתוך שמונה הקטגוריות הקיימות. בכל שנתיים עוקבות, יינתן הפרס בכל שמונה הקטגוריות הקיימות)

ראש עיריית ירושלים ממנה צוות למיון המועמדויות השונות שהוצגו, ולהרכבת רשימה של המועמדויות העומדות בקריטריונים. ועדה המורכבת מראשי הסיעות השונות במועצת העיר ואישי ציבור מגבשת מתוכם רשימה סופית של 12 מועמדים המומלצים על ידה לקבלת האות, ומגישה את המלצותיה לאישור ראש העירייה. הוועדה מתחשבת בשיקוליה במרקם המיוחד של אוכלוסיית העיר ובתחומי העשייה השונים של המועמדים. ראש העירייה זכאי להוסיף שלושה מועמדים מטעמו לרשימת הזוכים הסופית, אשר מוגשת לאישור מועצת העיר.

לאחר המלצת הוועדה המקצועית הממונה על ידי מועצת עיריית ירושלים, מתכנסת הוועדה הציבורית שמאשרת ובוחנת את ההמלצות ומגישה אותן לראש העירייה. בשנת 2017 עמדה בראש הוועדה הציבורית השופטת בדימוס שולמית דותן.

טקס הענקת האות מתקיים ביום ירושלים או בסמוך לו. בנוסף לתעודת כבוד, מוענקת לכל יקיר ויקירת העיר סיכת זהב בצורת סמל העירייה.

יקירי ירושלים זכאים להטמן בחלקת יקירי ירושלים שבהר המנוחות.

## רשימת הזוכים

## ראו גם
* יקיר העיר תל אביב-יפו
* יקיר חיפה
* יקיר באר שבע

## לקריאה נוספת
* 
## קישורים חיצוניים
* יקירי העיר משנת ה'תשכ"ז, באתר עיריית ירושלים
* 
*רשימת יקיר ירושלים 1967-2003

## הערות שוליים

*
ירושלים
קטגוריה:יום ירושלים
קטגוריה:פרסים ישראליים
קטגוריה:ירושלים
כפר הנוער ויצו נחלת יהודה

שמאל|ממוזער|250px|כפר הנוער ויצו נחלת יהודה - השנים הראשונות
**כפר הנוער ויצו נחלת יהודה** הוא כפר נוער בראשון לציון לכיתות ז'-י"ב.

הכפר מאגד בתוכו שלושה מוסדות - בית ספר לכיתות ז'-י"ב, פנימייה ומשק חקלאי. הוא פועל תחת השגחתם ומימונם של עליית הנוער (משרד החינוך) וויצו שווייץ.

כפר הנוער נוסד בשנת 1922 כמשק פועלות. עד לקום המדינה עסק הכפר בהכשרת נשים לקראת השתלבותן בהתיישבות העובדת. לאחר קום המדינה הפך לתיכון חקלאי ועסק בהקניית השכלה חקלאית. במוסד מתחנך נוער ישראלי וככל הפנימיות שינה המוסד את פניו עם כל גל של עלייה, נרתם לקליטת נוער עולה, בהשכלתו ובשילובו במדינת ישראל.

נכון ל-2021 לומדים בכפר כ-400 תלמידים, מתוכם כ-200 חניכי פנימייה. כמו כן, בכפר לומדים כ-70 חניכי תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) ממדינות חבר המדינות. חניכי הכפר משתתפים בפרויקט למידה ייחודי שבמסגרתו כמות התלמידים בכל כיתה מוגבלת ל-25 תלמידים. הלמידה נעשית במסגרת סח"ח (סביבה חינוכית חדשה) שמשמעותה כיתות ומתקני לימוד חדשים ממוזגים וממוחשבים. רבים מחניכי הכפר לומדים לתעודת בגרות החקלאות, ונעזרים לשם כך במשק החקלאי שבכפר, הכולל לול תרנגולות, פינת חי, ענף גינון ונוי, ומרכז לחקלאות עירונית.

בפנימייה חוגים שונים, להקות מחול וזמר המופיעות בארץ ובעולם, חוגי ספורט, בריכה, חדר כושר וחדר מחשבים.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית

קטגוריה:ישראל: בתי ספר חקלאיים
קטגוריה:ראשון לציון: חינוך
קטגוריה:ויצו: כפרי נוער
סלופי ג'וז

שמאל|ממוזער|250px|חזית הבר הפונה לרחוב גרין
**סלופי ג'וז** (באנגלית: **Sloppy Joe's**) הוא בר ברחוב דובל מס' 201 בקי וסט, במדינת פלורידה שבארצות הברית. הבר רשום כאתר היסטורי במרשם האתרים ההיסטוריים של ארצות הברית.

לבר יש שני סניפים נוספים, האחד בפורט לודרדייל והשני בטרז'ר איילנד שבפלורידה.

## היסטוריה
הבר נוסד ב-5 בדצמבר 1933 והפך לאחד הברים המפורסמים ביותר ברחוב דובל, בין היתר בזכות נוכחותם של ארנסט המינגוויי והבנה ג'ו בבר. בעת הקמתו, היה הבר ממוקם באתר אחר - ברחוב גרין מספר 428. בעת הקמתו נקרא הבר בשם אחר, ואת השם "סלופי ג'וז" (באנגלית: המקום של ג'ו החלקלק) בחר המינגוויי - על שם מועדון לילה בהוואנה - בו מכרו גלידה ומאכלי ים, אולם בשל החום הרב בקובה נמסה הגלידה. המועדון בהוואנה נקרא על שם בעליו - חוזה (ג'ו) גרסיה ריו, ועל שם הגלידה הנמסה.

הבר עבר למיקומו הנוכחי בשל סכסוך הנוגע שכר הדירה עם המשכירים של השטח ברחוב גרין. לפני המעבר, פנה המינגוויי לבעלים של הבר ויעץ לו לקחת עמו את כל הרכוש שבשטח, לרבות המשתנות בשירותים. הבעלים נתן את אחת המשתנות במתנה להמינגווי "אשר שפך לתוכה את מיטב כספו", והמינגווי הציב את המשתנה בחצר ביתו כשוקת שתייה לחתוליו.

הבר אוזכר בסרטו של אורסון ולס "האזרח קיין".

מאז שנת 1981, מדי שנה, נערכת בבר תחרות הכפילים של המינגוויי.

ב-1 בנובמבר 2006 נרשם הבר במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור הבר באתר המרשם הלאומי של אתרים היסטוריים
* 

קטגוריה:קי וסט
פורמולה 1 עונת 1988

במסגרת **[[פורמולה 1]] של שנת [[1988]]** נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הברזילאי איירטון סנה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-הונדה.

לפי התקנות של עונה זו, החל מהעונה שאחר כך (עונת 1989), אסור יהיה להשתמש במנועים בעלי מגדש טורבו. בעקבות זאת, החליטו רוב הקבוצות, למעט קבוצת מקלארן-הונדה להשתמש במעונים בלחץ אטמוספירי כבר בעונה זו. התוצאה הייתה שליטה מוחלטת של קבוצת מקלארן-הונדה לאורך כל העונה כאשר נהגיה (סנה ואלן פרוסט) זוכים בכל המרוצים למעט אחד בו פרשו שניהם. יתר על כן, ברוב המרוצים, סיימו שני נהגי הקבוצה בשני המקומות הראשונים.

עם זאת, העונה הייתה מתוחה מאוד בשל התחרות הגדולה על האליפות בין שני נהגים אלו. שיטת הניקוד שהייתה עדיין תקפה אז (קרי, נלקחות בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג) גרמה לכך שסנה זכה באליפות למרות שאם היו לוקחים בחשבון את כל הניקוד שנצבר, פרוסט היה מנצח ב-11 נקודות הפרש.
בעקבות עונה זו, הפך פרוסט לאחד המצדדים הגדולים בהחלפת שיטת הניקוד (שאכן הוחלפה בתחילת שנות ה-90).

בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג.

## מרוצי עונת 1988

## דירוג האליפות
### אליפות הנהגים

† – נהג לא סיים את המרוץ אך דורג לאחר שסיים 90% מאורך המרוץ.

הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון.

## דירוג קבוצות סופי

8 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.

## קישורים חיצוניים

* תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com.
* סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.

קטגוריה:עונות בפורמולה 1
קטגוריה:1988 בספורט
סלופי ג'ו (מאכל)

**סלופי ג'ו** (באנגלית: **Sloppy Joe**; מילולית - "ג'ו המרושל") הוא שמו של כריך פופולרי מהמטבח האמריקאי הכולל לחמניית המבורגר ובתוכה בשר טחון (לרוב בשר בקר או בשר חזיר), בצל מטוגן, רוטב עגבניות מתוק או קטשופ ותבלינים.

## גרסאות
קיימת גרסה צמחונית של הכריך המכילה סויה במקום בשר טחון.

גרסה המכילה בשר הודו טחון במקום בקר או חזיר נקראת "**[[סלופי טום]]**" (**Sloppy Tom**).

## מקור השם
המאכל נקרא בשם זה בשל העובדה שהבשר הטחון נוטה ליפול אל מחוץ לכריך, דבר היוצר מראה מרושל (באנגלית: "סלופי"). השם "ג'ו" אינו מתייחס לאדם כלשהו, אלא מדובר בסתם שם טיפוסי.

## מקור המאכל
מקורו של המאכל אינו ידוע. קיימים מתכונים למאכל שנכתבו החל משנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כריכים
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:המטבח האמריקאי
ג'ו ביסרה

**ג'וֹ אמרסון בִּיסרַה בסטוס** (בספרדית: **Joe Émerson Bizera Bastos**; נולד ב-17 במאי 1980) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם.
## קריירת מועדונים
בשנת 1999 החל ביסרה את קריירת המשחק שלו באורוגוואי בקבוצת פניארול מעיר הבירה מונטווידאו, שם שיחק עד 2005, עת עבר לשחק בקליארי האיטלקית. בינואר 2008 הגיע לראשונה לישראל, והושאל למכבי תל אביב עד לתום העונה. בעונת 2008/2009 עבר לשחק בפאוק סלוניקי היוונית, ולאחר מכן שיחק גם באלבסטה הספרדית.

בקיץ 2010 חזר לישראל, ושיחק עונה אחת במכבי פתח תקווה, ולאחר מכן חזר לאורוגוואי. בשנת 2012 עבר לקבוצת ליברטד מפרגוואי, ובינואר 2013 עבר לקבוצת אטלנטה ממקסיקו. באוגוסט 2013 חזר לאורוגוואי, וחתם בקבוצה בה החל את הקריירה, פניארול, ממנה שוחרר בקיץ 2015. לאחר מכן שיחק בוייה טרסה ובליברפול מונטווידאו, ובסוף שנת 2016 פרש ממשחק פעיל.

## קריירה בינלאומית
לביסרה 24 הופעות בנבחרת אורוגוואי ושער אחד. הוא נכלל בהרכב הנבחרת בטורנירי הקופה אמריקה ב-2001 וב-2004, וכן היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002. בשנת 2004 פרש מהנבחרת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בלמי כדורגל אורוגוואים
קטגוריה:כדורגלנים אורוגוואים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אורוגוואי
קטגוריה:כדורגלני פניארול
קטגוריה:כדורגלני קליארי
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני אלבסטה
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני ליברטד
קטגוריה:כדורגלני אטלנטה (מקסיקו)
קטגוריה:כדורגלני ליברפול מונטווידאו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים אורוגוואים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים אורוגוואים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים אורוגוואים בספרד
קטגוריה:ספורטאים זרים בפרגוואי
קטגוריה:ספורטאים אורוגוואים במקסיקו
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2001
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:אורוגוואים שנולדו ב-1980
וג

**וג** (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה. סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב.

לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל. מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך. במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים.

כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג). 

במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו. כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
בית ארנסט המינגוויי

**בית ארנסט המינגוויי** (באנגלית: **Ernest Hemingway House**) הוא מוזיאון, המצוי ברחוב וייטהד 907 בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. המוזיאון ממוקם בביתו של הסופר והעיתונאי האמריקאי ארנסט המינגוויי, ונמצא למול מגדלור קי וסט.
ב-24 בנובמבר 1968 הוכרז המבנה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.

המינגוויי סיפר לחבריו שקנה את המבנה בסמוך למגדלור על מנת שיוכל למצוא את דרכו בשובו מהברים של רחוב דובל הסמוך.

## היסטוריה
בין השנים 1931–1939 התגורר ארנסט המינגוויי בבית זה עם רעייתו, פאולינה. בחדר עבודתו, הממוקם בעליית הגג של מבנה המחסן בחצר הבית, כתב המינגוויי את "הקץ לנשק", "שלגי קילימנג'רו" ו"חיי האושר הקצרים של פרנסיס מקומבר". גשר אשר חיבר את עליית הגג עם חדר השינה של המינגוויי אינו קיים כיום.

המבנה, הממוקם בגובה של חמישה מטרים מעל פני הים (המבנה השני בגובהו באי), נבנה על ידי בונה ספינות ומחלץ הספינות הטבועות אסא טיפט (Asa Tift) בשנת 1851. המבנה נבנה בסגנון קולוניאלי דרומי, מאבן שנחצבה בקרבת מקום (בשונה ממרבית מבני האי, הבנויים עץ). בשל יציבותו הרבה של המבנה שרד המבנה את סופות ההוריקן הרבות הפוקדות את האי.

המבנה היה אחד המבנים הראשונים באי שהותקנו בו מים זורמים ושירותים פנימיים, והיה המבנה הראשון באי שהותקנה בו אמבטיה עם מים זורמים (מתוך מכלי איסוף מי גשם שהותקנו על גג הבית).

כמו כן, המבנה כלל את בריכת השחייה הראשונה שבאי - שנבנתה על ידי פאולינה. בעוד שהמבנה עלה כ-8,000 דולר אמריקאי (וניתן להמינגוויי ואשתו כמתנת חתונה), הוציאה פאולינה על הבריכה 20,000 דולרים, בעת שהמינגוויי נסע לספרד להשתתף במלחמת האזרחים. כאשר המינגוויי שב וראה את הבריכה אמר לפאולינה: "את בזבזת את כל כספי, יכולת לבזבז באותה מידה את הסנט האחרון שלי- הוציא מכיסו מטבע סנט וזרק על הרצפה. פאולינה הטביעה את הסנט על הרצפה בסמוך לבריכה, ונהגה להראות אותו לאורחיה בתור "הסנט האחרון של המינגוויי".

כבר בשנת 1935 הפך המבנה לאתר תיירות - משרד התיירות של פלורידה ציין את מיקומו במדריך של העיר, והמינגוויי ביקש מחברו טובי ברוס להקים חומת אבן סביב המבנה.

סביב המבנה, בגן רחב הידיים, שתל המינגוויי צמחים טרופיים רבים שהביא מקובה. כמו כן המינגוויי הציב בחצר המבנה שוקת לחתוליו ששימשה קודם לכן כמשתנה בבר האהוב עליו, סלופי ג'וז.

לאחר מותו של המינגוויי נמכר הבית שהוא ריק מרהיטים. עם הקמת המוזיאון הושבו חלק מהרהיטים אל הבית.


HemingwayHouseFront.jpg|חזית הבית
HemingwayHouseCourtyard.jpg|חצר הבית
HemingwayGarden.jpg|חצר הבית


## קישורים חיצוניים

* 
* אתרים בעלי חשיבות במחוז מונרו - מאתר מורשת פלורידה

## הערות שוליים

קטגוריה:קי וסט
קטגוריה:ארצות הברית: מוזיאונים ביוגרפיים
קטגוריה:ארצות הברית: בתי מגורים
קטגוריה:ארנסט המינגוויי
קטגוריה:פלורידה: מבנים
קטגוריה:פלורידה: מוזיאונים
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
דמוגרפיה של הולנד

**אוכלוסיית [[הולנד]]** מתרכזת באזור קטן. הדמוגרפיה של הולנד מתאפיינת כיום בעליית תוחלת החיים (גבר 80.5 שנים ואישה 83.6 שנים), ירידה בשיעורי הילודה ועלייה באחוזי ההגירה.

## צפיפות האוכלוסייה
צפיפות האוכלוסין בהולנד גבוהה, בהולנד חיים כ-17,418,465 איש ב-41,526 קמ"ר. צפיפות של 421 איש לקמ"ר.

כפתרון לבעיית הצפיפות, נוהגת הולנד לייבש שטחים ממימיה הטריטוריאליים ולהופכם ליבשה. 

למרות העובדה שהולנד היא מדינה צפופה, אין בה עיר אחת שיש בה יותר ממיליון איש. ארבע ערים גדולות הן: (אמסטרדם, רוטרדם, האג ואוטרכט) שהם חלק מהמטרופולין רנסטאד שמונה כ-7 מיליון איש.

## שיעורי לידה ותמותה
כמו בשאר מדינות אירופה, אוכלוסיית הולנד מתבגרת ושיעורי הלידה הולכים ופוחתים. תוחלת החיים גדלה בזכות התפתחות הרפואה והולנד קלטה הגירה. למרות התפתחויות אלו ובנוסף לריבוי הטבעי הקטן שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה עלייה קטנה ביותר במספר התושבים בהולנד: הריבוי הטבעי ב-2020 היה הקטן ביותר מאז שהחלו למדוד ב-1900.

בעיות הדמוגרפיה האלו יחד עם השלכות מדיניות של הביטוח הלאומי גרמו לבעיה: מספר האנשים בגילאי העבודה הולך ופוחת. בנוסף לכך גרמה מדיניות הפנסיה לבעיה אחרת: בעוד שמספר האנשים העובדים למען גיל הפנסיה ילך ויפחת יהיו יותר אנשים שיקבלו את הפנסיות. כיום מנסים לפתור את הבעיה באמצעות רפורמות במדיניות הפנסיה.

ב-2020 היו בהולנד 154,839 לידות ו-151,736 מיתות. שיעור הפריון הוא 1.66 צאצאים לאישה. ב-2007, 20% מאוכלוסיית הולנד היו אזרחים להורים לא ממוצא הולנדי.

## הגירה
350px|שמאל|ממוזער|מהגרים בהולנד מארצות שונות
מהגרים להולנד מארצות רבות, אולם ההגירה היא בעיקרה שלילית: ב-2005 121,000 איש עזבו את הולנד לעומת 94,000 שנכנסו אליה. מתוך 100,000 המהגרים שבאו להולנד 66,000 מהם באו מאירופה, מאמריקה, מיפן ומאוקיאנה ו34,000 ממדינות אחרות (בעיקר ממדינות מתפתחות). מתוך 132,000 איש שעזבו את הולנד ב-2006 94,000 עזבו לשאר ארצות אירופה, אמריקה, יפן ואוקיאנה ו37,000 לארצות אחרות.

מספר גדול של מהגרים באו להולנד ממערב אירופה ובעיקר מגרמניה ומבלגיה. היו ארבעה גלי הגירה להולנד מארצות לא-מערביות:
# בשנות ה-40 מאינדונזיה שרק נוסדה ומאיי מאלוקו.
# בשנות ה-60 וה-70 ממרוקו ומטורקיה. מהגרים אלו היו מהגרי עבודה ולכן והצפי מהם היה שישובו לארצות מוצאם, רבים אכן עשו כן אך מעטים נותרו בהולנד והקימו משפחות בשנות ה-80 וה-90.
# בשנות ה-70 וה-80 מסורינאם ומהאנטילים ההולנדיים. לתושבי מדינות אלו היה עדיין דרכון הולנדי והם חשבו שעתידם יהיה טוב יותר בהולנד.
# בשנות ה-90 מחפשי מקלט מדיני.

### הגירה שלילית
בשנות ה-50 היגרו 560,000 איש מהולנד למדינות אחרות בעיקר לארצות הברית, דרום אפריקה, ניו זילנד, אוסטרליה וקנדה. ב-2005 היגרו 121,000 איש מהולנד. ישנה הגירה שלילית לעבר שכנותיה של הולנד: בלגיה, גרמניה, ובריטניה.

## דת
לפי סקר שנערך בהולנד ב-2006 25% מהאוכלוסייה נוצרים, 3% מאמינים בדת אחרת (יהדות, אסלאם, הינדואיזם ועוד) ו26% מאמינים בישות כלשהי (אגנוסטים ועוד), 26% חסרי דת הומניסטים ו-18% חסרי דת ולא הומניסטים. לעומת זאת, ב-2016, 50.1% הגדירו עצמם כחסרי דת, 43.8% נוצרים, 4.9% מוסלמים ו-1.2% דתות אחרות.

## שפה
השפה העיקרית בהולנד היא הולנדית בעת שפריזית מוכרת כשפה רשמית במחוז פריזלנד. מספר ניבים של סקסונית תחתית מדוברים בצפון ובמזרח המדינה. ניבים אלו מוכרים כשפה אזורית לפי הצ'רטר האירופאי למיעוטים. במחוז לימבור מדוברת גם לימבורגית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
הולנד, דמוגרפיה של
קטגוריה:הולנד
כביש 9

**כביש 9** (המוכר גם כ**כביש שמעון פרס**) הוא כביש רוחב מהיר בצפון השרון (ממערב למזרח) המקשר בין כביש 4 וכביש 6. הוא עובר דרך חדרה, אליכין ובאקה אל-גרבייה. מהירות הנסיעה המרבית המותרת בכביש היא 110 קילומטר לשעה.

הכביש, שהקמתו החלה בשנת 2010, נפתח ברובו לתנועה ב-23 ביולי 2014, והוא משמש ככביש רוחב ארצי דו-מסלולי בן ארבעה נתיבים, שניים לכל כיוון. הכביש נסלל מדרום לחדרה. קטע הכביש המרכזי באורך של 9 קילומטרים בין צומת יער חדרה עם כביש 4 לצומת חביבה עם כביש 581 הוא כביש מהיר והמהירות המותרת בו היא 110 קמ"ש. קטע קצר בן 1.2 ק"מ בין צומת חביבה למחלף באקה-ג'ת עם כביש 6 אינו כביש מהיר, והוא מרומזר. בסך הכל נמתח הכביש לאורך 10.2 קילומטרים. קיימת אופציה להמשכו של הכביש מערבה מצומת יער חדרה עד כביש 2, ואורכו של קטע זה הוא כ-2 ק"מ.

## היסטוריה
חלק קטן מתוואי כביש 9, באורך של שני קילומטר שסומן במספר 61, בקצה המזרחי של תוואי הכביש, סמוך למחלף באקה-ג'ת שעל כביש 6, נסלל ב-2005. בעבר התייחס השם "כביש 61" לציר עירוני בעיר חדרה, אשר הוביל ממחלף אולגה בכביש 2 לצומת חדרה מזרח, שם נפגש עם כביש 65. פרויקט סלילת הכביש, תת"ל 4, היה בין הראשונים שאישרה הוועדה לתשתיות לאומיות ביולי 2005, ועדה שהוקמה על מנת לזרז הליכי תכנון של תשתיות המוגדרות "תשתיות לאומיות".

אגודת אדם טבע ודין עתרה לבג"ץ נגד החלטת הות"ל (ועדה לתשתיות לאומיות) לסלול את הכביש ודרשה להעביר את הדיון בכביש למוסדות התכנון הרגילים. לטענת אדם טבע ודין, הכביש עובר בגן לאומי נחל אלכסנדר, בפארק השרון ודרך שטחים בעלי ערך נופי וסביבתי חשוב, ולכן יפגע בטבע ובנוף. מרבית האזור בו יעבור הכביש הוא בעל רגישות הידרולוגית גבוהה מאוד, שכן הוא מצוי מעל ובסמוך לבארות מי שתייה של אקוויפר החוף, הסובלות מזיהום גבוה. לטענתה, סלילת הכביש רק תגביר את הזיהום. טענה נוספת הייתה, שהכביש מתוכנן במרחק של עשרה ק"מ בלבד מכביש הרוחב 57 שמדרום, ובמרחק של פחות מ-10 ק"מ מהרוחב 65 שמצפון, ולכן אין בו שום צורך.

ביצוע הקטע המרכזי בין כביש 6 לבין כביש 4 אושר ב-24 באוקטובר 2010 בהחלטת בג"ץ אשר הקפיאה את התוכנית להמשך סלילת הכביש שבין כביש 2 לכביש 4, עד לאחר שייבחנו חלופות לסלילת הקטע.

ב-2 במאי 2011 פרסמה החברה הלאומית לדרכים את המכרז לסלילת כביש 9 ככביש דו-מסלולי מכביש 4 לכביש 6. עלות הסלילה הוערכה בכ-700 מיליון ש"ח, ושדרוגו של הקטע עד צומת חביבה הייתה מתוכננת למרץ 2014, אולם התעכבה עד ליולי 2014.

הכביש נבנה תחילה עם שני מסלולים לכל כיוון, אך כולל הכנה לנתיב שלישי עתידי במרכזו, כדי למנוע פגיעה בשולי הכביש בעת הבניה. העבודות כללו את הקמת מחלף חדרה דרום, מסוג מחלף יהלום שמקשר את העיר חדרה למערך הדרכים הארצי. בנוסף, הוקמו חמישה גשרים חדשים, שני מעברים חקלאיים עיליים ושלושה מעברים חקלאיים תת-קרקעיים.

בשנת 2016 שודרג הקטע המזרחי של הכביש בין צומת חביבה למחלף באקה ג'ת, והורחב לשני נתיבים לכל כיוון. בצומת חביבה הוקם גשר מעל כביש 581, עליו עובר כביש 9. החיבור ביניהם מתבצע בכביש מקשר - בחיבור לכביש 9 הוצב רמזור ובחיבור לכביש 581 נבנה מעגל תנועה. גם במחלף באקה-ג'ת הוצבו רמזורים במסלולו של כביש 9.

על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל 9, צפוי כביש לעבור שינוי במספור: למספר 61

## מסלול

## ראו גם
* כבישי ישראל

## קישורים חיצוניים

*  - על המאבק נגד סלילת כביש 61
*
*, באתר בית המשפט העליון

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:באקה אל-גרבייה: תחבורה
קטגוריה:חדרה: תחבורה
יצחק זקסנברג

ממוזער|יצחק זקסנברג בצעירותו בזמן ציור 
[250px|ממוזער|שמאל|[קובץ:טקסט פסל היוצק.jpg|ממוזער|הטקסט המקורי המופיע בתחתית פסל "היוצק" פסל "היוצק" במקום בו עמד בית היציקה זקסנברג ברח' אבא הלל 15 ברמת גן]]
ממוזער|אב הטיפוס הראשון של מסחטת זקסנברג. 
ממוזער|ציור כפרי פרי מכחולו של יצחק זקסנברג עם הקדשה לנכדו 
**יצחק זקסנברג** (1880 – 28 ביולי 1953) היה תעשיין וממציא ישראלי ממוצא פולני.

## ביוגרפיה

בצעירותו שימש מורה ומנהל בבית ספר "אורט" בוורשה, שם נודע כחרש ברזל, אמן, צייר ויוצק. בבית היציקה שלו בפולין, יצר בין השאר פסלים, פעמונים ופריטים נוספים.

בשנת 1924, בימי העלייה הרביעית, עלה זקסנברג לארץ ישראל עם משפחתו מפולין, ועם עלייתו פתח, בסיוע הסוכנות היהודית, בית יציקה ברחוב סלמה ביפו.

בארץ ישראל הייתה באותה העת תנופת בנייה, ובהיעדר תעשייה מקומית מרבית חומרי הגלם יובאו מחוץ לארץ. זקסנברג ניסה לייצר ברזים וחלקים למשאבות מים להשקיית פרדסים וחלקי מתכת לבנייה כדי להחליף את חומרי הייבוא בתוצרת עברית. 

בשנת 1929, החלו "המאורעות" ביפו ובתל אביב. בית החרושת של זקסנברג נרתם לעשייה הביטחונית, ובהסוואה של ייצור ברזים וחלקי חרושת לבנייה, עסק בייצור חלקים לכלי נשק, למוקשים, ובשלב מאוחר יותר בשריון כלי הרכב לפריצת הדרך לירושלים. 

בד בבד עם ייצור הנשק המציא זקסנברג את מסחטת ההדרים העברית הראשונה, שנודעה מאז גם כ"מסחטת זקנסברג". תהליך ההמצאה הארוך כלל ייצור דגמים רבים, ובסופו נרשם פטנט על המוצר בשנת 1931. תוך זמן קצר, התברר כי מסחטת ההדרים של זקסנברג בולטת בטיבה ובעלת תכונות מובחרות, ומאז נודעה כהמצאה ישראלית בולטת בתחום המכניקה. לאחר מותו המשיכה משפחתו בייצור ובשיווק המסחטה שהמציא. זקסנברג גם נודע בממטרות שלו. בשנת 1936 זקסנברג היה פעיל בהתאחדות הממציאים, התארגנות קצרת מועד של בעלי הפטנטים בארץ ישראל.

## קישורים חיצוניים

* אתר מסחטות זקסנברג
* מסחטות זקסנברג באתר מזון

## הערות שוליים

קטגוריה:ממציאים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1880
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953
קטגוריה:נפחים יהודים
טלי סוואלס

**אריסטוטליס "טלי" סוואלס** (באנגלית: **Aristotelis “Telly” Savalas**; 21 בינואר 1922 – 22 בינואר 1994) היה שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יווני בעל קריירה בת ארבעה עשורים.

## ביוגרפיה
נולד בניו יורק למשפחה בת חמישה ילדים. אמו, קריסטינה, הייתה אמנית ילידת יוון ואביו, ניק, היה בעל מסעדה יוונית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1940 ועבד בתור מציל. הוא סיים לימודי אנגלית ופסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1948.

ב־1962 שיחק בתור כירורג בסרט "הרופאים הצעירים" וב-1964 בסרט ההמשך "המתמחים החדשים". ב-1965 שיחק ב"ג'ינגיס חאן" לצידו של עומר שריף.

סוואלס זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס האוסקר לשחקן משנה ב-1963 עבור משחקו בסרט "איש הציפורים מאלקטרז" ("Birdman of Alcatraz"). ב-1962 שיחק במותחן "פסגת הפחד" לצדו של גרגורי פק. ב־1963 הופיע בסרט "בלש בעל כרחו" לצידו של דני קיי. הופיע גם ב-"12 הנועזים", "הנועזים בעורף האויב", ולצדו של ברט לנקסטר בסרטים "הפראים הצעירים" ו-"The Scalphunters". ב-1969 הופיע במערבון "זהב מק'קנה". תפקידיו המוכרים ביותר היו בסדרת הבילוש "קוג'אק" משנות השבעים וכן בסרט "בשרות הוד מלכותה" משנת 1969, בתפקיד ארנסט סטאברו בלופלד, הרשע הידוע לשמצה מסדרת סרטי ג'יימס בונד.

## קישורים חיצוניים

* 

* טלי סוואלס, באתר TV.com
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יווני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
דאבוס

**דָּאבוֹס** (בגרמנית: **Davos**, ברומאנש: **Tavau**) היא עיר בקנטון גראובינדן, שבמזרח שווייץ, בקרבת הגבול עם אוסטריה. העיר נחשבת לגבוהה ביותר באירופה. ליד העיר זורם נהר לנדוואסר.

דאבוס ידועה בעיקר בזכות כנס הפורום הכלכלי העולמי הנערך בה מדי שנה מאז 1971, ואתר הסקי הגדול שסביבה, המשותף לה ולעיירה קלוסטרס (Klosters). עוד מתקיימים בעיר טורניר ההוקי קרח גביע שפנגלר וכנסים נוספים הנערכים במרכז הקונגרסים, בו מתכנס הפורום הכלכלי העולמי.

דאבוס מוכרת גם בשל ספרו של תומאס מאן "הר הקסמים" שעלילתו מתרחשת בפסגת ההר המושלג בדאבוס.

דאבוס התחרתה על אירוח אולימפיאדת החורף של 1928 אך המשחקים התקיימו בסופו של דבר בסנט מוריץ הסמוכה.

## יהדות דאבוס

מעל מאה שנים קיים בנין קהילה יהודית בשם "אתניא" במקום בית כנסת, מקווה, ובית מרפא. עד מלחמת העולם השנייה שימש לחולי שחפת, בהמשך ארגונים שונים לחולי עור ונשימה הפעילו את המקום לסירוגין.

בדאבוס נפתחה ישיבה גבוהה חסידית החל מתקופת הקורונה, מחודש אייר תש"פ. בישיבה, בראשות הרב אליהו חיים שטרנבוך,הרב שמואל שפירא והרב מיכאל אריה רנד, בה למדו כ-70 תלמידים, בעיקר מאירופה. הישיבה התקיימה במלון קרסטה, ולאחר מכן הישיבה נסגרה.

בימי חודש אב (בין הזמנים) נופשים בעיר אלפים רבים של חרדים, בעיקר מבלגיה אנגליה וישראל. בזמן זה מתקיימים מספר בתי כנסת, מנינים רבים ושיעורי תפילה, וגם מכירת אוכל לשבת.  

מחוץ לדאבוס קיים בית עלמין יהודי.

## קישורים חיצוניים

* 
* חופשה בדאבוס - אתר המידע התיירותי הרשמי של העיר
* 

ימין|ממוזער|350px|דאבוס בחורף

קטגוריה:אתרי סקי בשווייץ
קטגוריה:גראובינדן: ערים
רידיק: זעם אפל

**רידיק: זעם אפל** הוא סרט אנימציה שבוים על ידי האנימטור הקוריאני פיטר צ'אנג (יוצר הסרט הקצר "Matriculated" מתוך האנימטריקס), כאשר וין דיזל מדבב את הדמות הראשית ריצ'רד ב. רידיק. הסרט הקצר ממשיך עלילה שהתחילה בסרט פיץ' בלאק וממשיכה בסרט רידיק: המסע מתחיל, אם כי עומד בזכות עצמו ואינו קשור לשני הסרטים מלבד שלוש הדמויות הראשיות ושכיר החרב טומבס, שממשיך לרדוף את רידיק בהמשך.

## תקציר העלילה
לאחר שברחו מכוכב הלכת המדברי (ר' פיץ' בלאק), האסיר הנמלט רידיק, הבחורה ג'ק ואימאם עולים על ספינת חלל בשם "קובלה-חאן", שמתגלה כספינה של שכירי חרב. אפילו שרידיק מנסה להסוות את עצמו כויליאם ג'יי ג'ונס (שוביו בסרט פיץ' בלאק), זהותו מתגלה על ידי זיהוי קול.

לאחר שהם נשבים בידי שכירי החרב, השלושה מגלים כי שוביהם מתכננים להשתמש בהם עבור מטרה כלשהי. מפקדת הספינה, אנטוניה צ'ילינגסוורת' אוספת פושעים, שאותם היא מקפיאה ושומרת אותם להנאתה האישית, במקום למסרם למושבות כליאה ולקבל עבורם פרס כספי. למרות הקפאתם, השבויים נשארים חיים ובהכרה מלאה. רידיק מהווה עבורה פריט אספנים מיוחד. רידיק, ג'ק ואימאם צריכים להילחם בצבאה העצום העומד לרשותה על הספינה, אחרת יסבלו גורל שגרוע מהמוות.

לבסוף ג'ק מגלה את הצד האלים שבה כאשר היא יורה במפקדת הספינה בדיוק לפני שאנטוניה יורה ברידיק. בסוף שלושתם בורחים מהספינה.

## דמויות ומדבבים
* רידיק (וין דיזל)
* ג'ק (ריאנה גריפית)
* אימאם (קית' דייוויד)
* טומבס (ניק צ'ינלאנד)
* אנטוניה צ'ילינגסוורת' (טרס מקניל)
* ג'ונר (רוג'ר ג'קסון)

## ביקורות
לאחר שסרט הקולנוע רידיק: המסע מתחיל (שיצא באותה שנה) לא קיבל ביקורות נלהבות, הסרט הקצר זכה לתשבחות, כאשר רבים היללו את האנימציה ואת אפיון הדמויות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי המשך
ז'אן-פרנסואה פול דה גונדי

ממוזער|שמאל|הקרדינל דה רֶץ
**ז'אן פרנסואה פול דה גונדי**  המכונה **ה[[קרדינל]] דה רֶה** (**Cardinal de Retz**)  (בצרפתית: **Jean-François Paul de Gondi**; 20 בספטמבר 1613 - 24 באוגוסט 1679), סופר ומדינאי צרפתי.

## ביוגרפיה
ז'אן פרנסואה פול דה גונדי נולד במונמיראי (כיום בחבל שמפאן-ארדן בצרפת), למשפחת בנקאים ממוצא איטלקי. אנשי משפחה זו נבחרו על ידי קטרינה דה מדיצ'י לשמש כבנקאים בעסקי המדינה. משפחת גונדי רכשה אחוזות גדולות בחבל ברטאן, ועמדה בקשרים אמיצים עם האצולה הצרפתית. ז'אן פרנסואה פול נועד לכמורה על ידי משפחתו, אך הוא היה מעוניין יותר בספרות, וקרא בין היתר את סלוסטיוס ואת פלוטרכוס. בהיותו בן שמונה עשרה שנה החל לכתוב את ספרו "הקנוניה של הדוכס דה פייסק" שיצא לאור ב-1639.

ב- 1643 הוצג בפני המלך לואי השלושה עשר, ואחרי מות המלך התמנה על ידי אן מאוסטריה לעוזר הארכיבישוף של פריז שהיה דודו. בשנה שלאחריה התמנה לבישוף. הוא ניצל את תפקידו זה לחיזוק מעמדו האישי, התפרסם בפריז מהר מאוד כנואם וכדרשן, וחתר נגד הקרדינל מזראן. לקח חלק ניכר במרד הפרונד שהחל ב-1648 ובמשך ארבע השנים הבאות שמו נקשר במרד זה. התמנה לקרדינל ללא ידיעתו של האפיפיור אינוקנטיוס ה-10. ב-1652 הושם במעצר, אך נמלט כעבור שנתיים. במשך זמן מה היה נע ונד בחוץ לארץ. היה ברומא מספר פעמים, והייתה לו השפעה על בחירתו של האפיפיור אלכסנדר השביעי ב-1655.

שבע עשרה השנים האחרונות לחייו היו מוקדשות בחלקן לתפקידיו הדיפלומטיים. ב-1662 זכה באמונו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שימש כשליחו לרומא והיה שם בעת בחירת האפיפיורים קלמנס התשיעי 1667 ו-קלמנס העשירי 1669. הסתבך בחובות כבדים וב-1675 נאלץ להעביר לנושיו את מרבית הכנסותיו. היה אויבו האישי והפוליטי של פרנסואה דה לה רושפוקו, וכל אחד מהם השאיר לנו את רשמיו על השני.

ז'אן פרנסואה דה גונדי התפרסם בעיקר בשל זיכרונותיו, שאותם העלה על הכתב בעשר השנים האחרונות לחייו בספרו "זיכרונותיו של הקרדינל דה רֶץ". זיכרונות אלה מתייחסים לתקופה שעד 1655. הם מופיעים בצורת מכתבים לגברת מסוימת (כנראה לקרובתו מאדאם דה סבינייה שהיא המקור העיקרי לידע שלנו על אודותיו). במכתבים אלה מתוארות דמויותיהם של אנשים בני התקופה, ויש בהם גם תיאור מפורט של מרד הפרונד שבו לקח חלק.

הספר "זיכרונותיו של הקרדינל דה רֶץ" פורסם לראשונה ב-1717 בצורה מצומצמת. ב-1844 הופיעה מהדורה מלאה ב-24 כרכים, והספר זכה לשלוש מהדורות נוספות ב- 1859, 1870 ו-1882. בעקבות ספר זה כתב אלכסנדר דיומא האב את ספרו "עשרים שנה מאוחר יותר".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:ילידי 1613
קטגוריה:נפטרים ב-1679
מחוזא

שמאל|ממוזער|250px|הקשת הגדולה, 1932
**מחוזא** (בארמית גם: מדינאתא; בערבית: المدائن **מדאין** ; בפרסית: مدائن) הייתה מטרופוליס באימפריה הבבלית, שהשתרעה לאורך גדת החידקל וכללה מספר ערים, ביניהן גם קטסיפון וסלאוקיה.

ממוזער|שמאל|מפת המטרופוליס

## ערים שנכללו במטרופוליס
* קטיספון - בירת האימפריה הפרתית והאימפריה הסאסאנית
* אספאנבור - עיר מהתקופה הסאסאנית המאוחרת
* ווה אנטיוך-ח'וסרו - נוסדה ב-540 לספה"נ בידי ח'וסרו הראשון, שהושיב שם שבויים מאנטיוכיה
* ווה ארדשיר (מוכרת בשם "סלאוקיה על החידקל") - נוסדה על ידי סלאוקוס הראשון, מלך סוריה שבחלק מהזמן אף קבע אותה כבירת הממלכה הסלאוקית. בסביבות 230 לספה"נ ארדשיר הראשון שיפץ את העיר והקים אותה מחדש על בסיס העיר שבנה סלאוקוס ושינה את שמה לשם ארשדיר.

בשנת 637 כבשו המוסלמים את המטרופוליס ורוב אנשי החצר והאצולה הסאסאנית ברחו. התושבים שנשארו נדרשו לשלם את מס הג'יזיה. בהמשך גם בני האצולה חזרו להתגורר שם, והקהילות היהודית והנוצרית המשיכו להתקיים. אל-מדאאין שמרה על חשיבותה זמן-מה, אך לאחר הקמת בגדאד והפיכתה לבירת האימפריה, הלכה ופחתה חשיבותה. תרומתה העיקרית הייתה בחקלאות ובייצור מזון.

סלמאן הפרסי, אחד מחברי הנביא, שימש כמושל וכשמת נקבר שם. את הקבר שלו נוהגים לפקוד גם סונים וגם שיעים. הוא שופץ לאחרונה בידי הסולטאן העותמאני מוראט הרביעי בשנת 1905.

## הקהילה היהודית
בתקופת התלמוד התקיימה במקום ישיבה גדולה. את הישיבה ייסד רב יוסף בר חמא במאה ה-3. לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו, רבא, שביסס את הישיבה והביא לפרסומה, במקביל לישיבת פומבדיתא בראשות חברו ובר הפלוגתא שלו, אביי. באותה תקופה פעל בעיר גם רב שימי מחוזנאה. רב חביבי מחוזנאה מדור השישי של אמוראים התגורר ופעל בעיר.

מחוזא נחשבת בתלמוד למקום מגורם של אנשים עשירים, חכמים ומפונקים.

על פי סדר עולם זוטא, לאחר רדיפות קשות של יהודי בבל בידי המלך הסאסאני קבאד הראשון, ששיאן היה בהוצאתו להורג של החכם רב יצחק, פתח מר זוטרא, ראש הגולה של הקהילה היהודית בבבל במרד כנגד השלטון הסאסאני, ולאחר שהביס את הצבא הפרסי בעזרת קומץ חיילים הקים שלטון עצמאי בעיר מחוזא ובסביבותיה למשך שבע שנים, כך שבמחוזא קמה האוטונומיה היהודית האחרונה עד לימינו. ידיעה זו אינה נחשבת לאמינה בעיני רוב החוקרים המודרניים.

לבסוף עלו צבאות פרס על האוטונומיה היהודית במחוזא וכבשוה - לפי סדר עולם זוטא, הסיבה האלוהית לתבוסה הייתה ההידרדרות הרוחנית שאחזה ביהודים - ומר זוטרא וסבו, ראש הישיבה רב חנינא, נתלו על גשר מחוזא.

## לקריאה נוספת
* דב מרדכי יודלביץ, **מחוזא - מחיי היהודים בזמן התלמוד**, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ז

## קישורים חיצוניים
* 
* יואל פלורסהיים, ייסודן וראשית התפתחותן של ישיבות בבל- סורא ופומבדיתא : חלקים ג-ד
* 
* אייל ברגר, בני מחוזא - מערביות על שפת החידקל
* 

## הערות שוליים

מחוזא
קטגוריה:יהדות בבל
קטגוריה:ערים עתיקות
רידיק: הבריחה מבוצ'ר ביי

**רידיק: הבריחה מבוצ'ר ביי** (אנגלית: **The Chronicles of Riddick: Escape From Butcher Bay**) הוא משחק פעולה ממוחשב שנוצר על ידי חברת המשחקים השוודית Starbreeze Studios והוא מהווה הקדמה לסרטים פיץ' בלאק ורידיק: המסע מתחיל.

## שחקנים ודמויות
* וין דיזל - רידיק
* קול האוזר - ויליאם ג'יי ג'ונס
* קריסטין להמן - שירה
* אקזיביט - אבוט
* רון פרלמן - ג'אגר ולנס
* ויליס בורק השני - פופ ג'ו
* מייקל רוקר - ג'ק, סנטוריון
* דווייט שולץ - הוקסי
* סטיב בלום - ראסט

## עלילה
העלילה עוקבת אחר רידיק, פושע מסוכן ביותר, כשהוא נכלא על ידי צייד הראשים ויליאם ג'יי ג'ונס במתקן כלא שמור ביותר בשם בוצ'ר ביי. רידיק בסופו של דבר נמלט לביבים לאחר שהוא ארגן מהומה. הוא עושה את דרכו תוך שהוא נלחם במוטנטים השורצים בביבים, עד שהוא מגיע לפופ ג'ו, הרמיט שחי מתחת לקרקע. רידיק עוזר לג'ו להשיג ידו על רדיו שאיבד בביבים, ובתמורה הוא מקבל את יכולת "ראיית הלילה" (ראו שכבה מחזירת אור). הוא ממשיך בבריחתו דרך הביבים, אך נלכד ומועבר חזרה לכלא, שם עובד בכפייה במתקן כרייה. במכרות הוא נתקל בפושע נמלט נוסף בשם ג'אגר ולנס, שמעוניין להימלט יחד איתו.

לבסוף הוא נלכד ומועבר לאזור שמור ביותר, שבו האסירים מוכנסים לשינה קריוגנית ומתעוררים כל יום למשך שתי דקות בלבד לצורך אימון. רידיק מגלה פגם במערכת ומצליח להימלט, תוך שהוא חוטף רובוט מכני ובעזרתו נלחם לכל אורך הדרך עד להוקסי, הסוהר הראשי של בוצ'ר ביי. עם עזרתו של צייד הראשים ג'ונס, רידיק מערים על השומרים כדי שיהרגו את הוקסי. השניים גונבים ספינת חלל ובורחים מבוצ'ר ביי.

## גרפיקה
מנוע המשחק של "רידיק: הבריחה מבוצ'ר ביי" היה הראשון שהשתמש במיפוי נורמלי (ובכך הקדים את Doom 3 במספר חודשים). הדבר העניק לטקסטורות המשחק מראה מחוספס ומעמיק יותר, והשרה על הדמויות מראה פוטו-ריאליסטי. ניתנת גם אופציה לשחק עם צללים רכים, שנתנו לצללים מראה חלק יותר בניגוד לצללים הנקיים שהופיעו ב-Doom3 וב-Quake4.

## פורמט
המשחק מציג סצנות קרב תוך לחימה בגוף ראשון ושימוש בנשק. המשחק משלב גם בין התגנבות ולחימה, ומגביל את השחקן בשימוש בנשק. רידיק יכול להפטר מאויביו בקרב פנים מול פנים, וגם להשתמש במהלכים מיוחדים כמו שבירת עורפו של היריב, או תפיסת נשקו ושימוש בו נגדו. כמו כן, דרך הגילוי לפיה רידיק מוסווה בצללים גם היא חדשנית, כאשר המסך מוטה בצבע כחול.

## הסבה לפלייסטיישן 3
ב-21 במאי 2007 נודע כי המשחק יפותח מחדש לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 3, תחת שם חדש: The Chronicles of Riddick: Assault on Dark Athena. המשחק יצא ברביע הראשון של 2008.  המשחק כולל שלבים חדשים, מהלכים חדשים ומצב רב-משתתפים.

הרימייק יצא גם לחלונות ב-7 באפריל 2009 ולמקינטוש ב-16 באפריל 2010.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ביקורת לגרסת ה-Xbox באתר IGN
* ביקורת לגרסת המחשב באתר IGN
* 

קטגוריה:משחקי Windows
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2004
קטגוריה:משחקי אקס בוקס
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בשוודיה
קטגוריה:משחקי התגנבות ממוחשבים
שכבה מחזירת אור

שמאל|ממוזער|200px|חיתוך עין, כשהרשתית מוטית כלפי מטה
שמאל|ממוזער|200px|שכבה מחזירת אור המשקפת בצבע ירוק באישוני החתול
**שכבה מחזירת אור** או **רְפִידִית אוֹר** (בלטינית: **Tapetum Lucidum**; בתרגום חופשי: "שטיח בהיר") היא שכבה משקפת שמאחורי (ולעיתים בתוך) רשתית העין של בעלי חוליות רבים. היא משמשת לשיקוף האור חזרה לרשתית, ובכך מגבירה את כמות האור שנתפסת ברשתית. הדבר משפר את הראיה באזורים בעלי אור נמוך, אך יכול לגרום לתמונה הנשקפת לרצד כתוצאה מהאור המשתקף. לכן, שכבה זו נמצאת בעיקר בחיות לילה בעלות ראיית לילה משופרת כמו חתולים, דולפיננים, כלבים, תנינאים ואייליים.

אפקט ההשתקפות של השכבה מחזירת האור לעיתים נקראת "זוהר עין".

השכבה מחזירת האור אינה מצויה בעין האדם, וזו הסיבה שלבני האדם יש ראיית לילה לקויה. בצילומי צבע של חיות מתרחש לעיתים אפקט עיניים אדומות, שנובע כתוצאה מהבזק של מצלמה המשקפת את אחורי העין לשבריר שנייה (בשכבת הרשתית). הבזק מצלמה גורם לעיניהן של חיות להיראות בצבעים שונים (כחול, ירוק, צהוב וורוד).

השכבה לעיתים עובדת תוך עיקרון התאבכות של אופטיקה צרה, כמו שנראה ברקמות משתקפות כדוגמת כנפי פרפר. אולם, לזנים מסוימים קיימים מבנים שונים של רקמות, שמובילים למכניקת התאבכות משתקפת שונה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה של חולייתנים
קטגוריה:עין
מגדל ברודוויי

שמאל|ממוזער|320px|המגדל והנוף תחתיו
**מגדל ברודוויי** (באנגלית: **Broadway Tower**) הוא פולי ראוותני שעוצב כתרגיל אדריכלי הממוקם בראש גבעת ברודוויי, כ-1.6 קילומטר דרומית מזרחית לכפר ברודוויי וכ-30 קילומטרים מהעיר ווסטר במחוז ווסטרשר, אנגליה. בסיסו נמצא בגובה 312 מטרים מעל פני הים. ביום בהיר ניתן לראות מראש הגבעה שלושה עשר מחוזות שונים של אנגליה וויילס. המגדל מהווה מוקד משיכה לתיירים ומתקיימות בו תצוגות שונות שהכניסה אליהן בתשלום. גובה המגדל שבעה עשר מטרים.

המגדל, הבנוי בסגנון האדריכלי הסקסוני, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס ויאט בשנת 1794. הוא נבנה עבור ליידי קובנטרי בשנת 1797. הגבעה עליה ניצב המגדל היא גבעה בולטת באזור שבראשה נהגו להדליק משואות באירועים מיוחדים. הליידי, שתהתה האם ניתן יהיה להבחין במשואה דולקת על ראש הגבעה מביתה בווסטר, מימנה את בניית המגדל כדי לברר את הסוגיה. עם סיום הקמתו התברר כי אכן ניתן לראות את המשואה על נקלה. 

מסלול ההליכה הארוך דרך הקוטסוולדס חולף בסמוך למגדל.

## קישורים חיצוניים

* 
* גלויות נוף ישנות של ברודוויי ומגדל ברודוויי

קטגוריה:אנגליה: מבנים
קטגוריה:מבני שטות
ברודוויי
תוכנייה

[ממוזער|שמאל|200px|[כרטיס כניסה|כרטיס ותוכנייה לקונצרט של הרכב כלי הקשה, 2006]]
[ממוזער|שמאל|200px|[כריכה|עטיפת התוכנייה של עונת 1919–1920 של בית האופרה ברובע הצרפתי בניו אורלינס]]
**תוכנייה** היא מסמך המכיל פרטים על אירוע שנועד לציבור של משתתפים. התוכנייה נערכת על ידי מפיקי האירוע, היא כוללת פרטים על האירוע, ומטרתה ליידע את המשתתפים בו. תוכנייה מופקת להצגת תיאטרון ומופעים אחרים של אמנות הבמה ולכנסים. על פי רוב התוכנייה מודפסת על נייר, וכן היא מוצגת באתרי האינטרנט הרלוונטיים לאירוע.

לעיתים מופקת תוכנייה לסדרה של מופעים (כגון תוכנייה של פסטיבל).

תוכנייה מהווה גם אמצעי קידום מכירות, לקראת האירוע, ומוצעת למשתתפים פוטנציאלים.

## התוכנייה בתחומי האמנות
התוכנייה מהווה חלק בלתי נפרד ממופעים בתחומי אמנות הבמה השונים, ובהם הצגת תיאטרון, קונצרט, מופע בלט. היא מוצעת לצופים בדרך כלל במבוא האולם בו מתקיים המופע.

תוכנייה עשויה להיות קצרה ומתומצתת, או נרחבת ומפורטת. תוכנייה נרחבת מכילה דפים אחדים ובהם פרטים על המופע ומשתתפיו, כמו:
*תוכן המופע, הרקע ליצירתו, התקופה בה נוצר ופרטים על היוצרים.
*לוח זמנים המתאר את אורכו של כל קטע מוצג.
*קורות חיים של האמנים המשתתפים.
*פרטים על מרכיבים שונים הקשורים למופע – אנשי מקצוע ומנהלה, נותני חסויות וכדומה.
בתוכנייה נרחבת ניכרת ההשקעה באיכות ההדפסה, בתמונות ותצלומים ובפירוט של הטקסטים. תוכנייה מסוג זה עשויה להיות בגודל של ספרון קטן, ובדרך כלל נמכרת לצופים ומכילה גם פרסומות.

## תוכנייה באירוע עם משתתפים פעילים
תוכנייה כזו מפיקים לקראת כנס, אירוע ספורטיבי או פעילות אחרת שיש בה משתתפים פעילים (להבדיל מצופים). מטרתה היא ליידע את המשתתפים על סדר היום הצפוי, על האירועים שיתקיימו בכל עת, ועל הנושאים שיועלו בהם.

## ראו גם
* כרזה
* קטלוג

## קישורים חיצוניים

* 
* מאחורי התוכנייה באתר תיאטרון הבימה
* 
* 

קטגוריה:כתיבה
קטגוריה:אמנות הבמה
ריצ'רקר

ממוזער |העמוד הראשון של כתב היד של ה-"Ricercar a 6" BWV 1079 מאת יוהאן סבסטיאן באך.**ריצ'רקר** (**ricercar**, **ricercare**, **recercar**) הוא סוג של יצירה אינסטרומנטלית מסוף הרנסאנס ומתחילת הבארוק. משמעות המונח "ריצ'רקר" באיטלקית היא "לחקור". הריצ'רקר חוקר לרוב פרמוטציות שונות של נושא, והנושא יכול להתבסס לפעמים על יצירה אחרת. כך למשל Ricercar sopra Benedictus יהיה ריצ'רקר שהנושא בו לקוח ממוטט בשם "בנדיקטוס". המונח יכול לציין לעיתים גם אטיוד או יצירה לימודית שחוקרת טכניקת נגינה בכלי או בשירה.

בימינו, כאשר מזכירים את השם "ריצ'רקר" מתייחסים ליצירה פוליפונית הדומה לפוגה, בעלת אופי רציני ונושא הכתוב בערכים ריתמיים ארוכים.

במאה ה־16 המילה התייחסה לסוגים שונים של יצירות, ובאופן כללי באותה תקופה המינוח היה גמיש. השמות "קנצונה", "טוקטה" ו"פנטזיה" יכלו כולם להתייחס לאותו סוג של מוזיקה, וההחלטה כיצד לקרוא ליצירה הייתה בידי המלחין. למרות זאת, ריצ'רקרים משתייכים לשני סוגים כלליים: האחד, הומופוני ברובו, הכולל מדי פעם מעברים, קצת בדומה לטוקטה; הסוג השני, יצירה פוליפונית הבנויה לרוב בצורת וריאציות וכוללת כניסות חיקוייות. ניתן למצוא דוגמאות לשני סוגי הריצ'רקרים ביצירותיו של ג'ירולאמו פרסקובלדי. בראייה היסטורית, הסוג השני של הריצ'רקר, זה הפוליפוני, הוא החשוב יותר והוביל להתפתחות הפוגה.

אותו סוג שני פוליפוני של ריצ'רקרים החל להתפתח באמצע המאה ה־16 והתפתח במקביל למוטט, וחלק עם המוטט את דרכי הטיפול החיקוייות בנושאים. טרנסקריפציות אינסטרומנטליות של מוטטים היו עניין נפוץ בסוף המאה ה־16, ומלחינים החלו ליצור יצירות לכלי נגינה דוגמת לאוטה או מקלדת שהיו דומות באופיין למוטטים.

במהלך תקופת הבארוק, הריצ'רקר התפתח בהדרגה לפוגה, בדיוק כפי שהקנצונה התפתחה לסונאטה. יצירות מסוימת, שלא ניתן להבדיל בינן לבין פוגות, נקראות "ריצ'רקר", לרוב בשל הערכים הריתמיים הארוכים והסגנון הרציני. דוגמאות טובות לכך הן הריצ'רקרים ב־3 וב־6 קולות מאת י"ס באך מתוך "המנחה המוזיקלית".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים מוזיקליים