ג'ון טאוור

**ג'ון גודווין טאוור** (באנגלית: **John Goodwin Tower**; 29 בספטמבר 1925 – 5 באפריל 1991) היה פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי שייצג את טקסס כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1961 ל-1985. הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטעם טקסס מאז תקופת השיקום. טאוור ידוע בהנהגת ועדת טאוור, שחקרה את פרשת איראן-קונטראס בממשל רייגן.

הוא נולד ביוסטון, טקסס, ושירת בזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הוא עבד כקריין רדיו ולימד באוניברסיטת מידווסטרן (כיום Midwestern State University) בוויצ'יטה פולס. הוא עבר מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-50 ועבד בקמפיין הבחירות לנשיאות של דווייט ד. אייזנהאואר ב-1956. טאוור הפסיד בבחירות לסנאט מטעם טקסס ב-1960 לסנאטור הדמוקרטי לינדון ב. ג'ונסון, אך הציג ביצועים טובים יחסית לקודמיו הרפובליקנים. עם הניצחון הדמוקרטי בבחירות לנשיאות ב-1960, פינה ג'ונסון את מושבו בסנאט בשל מינויו לסגן נשיא ארצות הברית. בבחירות המיוחדות שנערכו ב-1961, טאוור ניצח את מחליפו של ג'ונסון, ביל בלייקלי. הוא זכה בבחירות חוזרות ב-1966, 1972 ו-1978.

עם כניסתו לסנאט ב-1961, טאוור הפך לסנאטור הרפובליקני הראשון שייצג מדינה בדרום מאז 1913. הוא היה הרפובליקני הדרומי היחיד בסנאט עד שסטרום ת'ורמונד החליף מפלגה ב-1964. כשמרן פוליטי בראשית הקריירה שלו, טאוור התנגד נחרצות לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965. החל משנת 1976 עם תמיכתו בג'רלד פורד ולא ברונלד רייגן בפריימריז הרפובליקני ב-1976, טאוור החל להרחיק חברים שמרנים רבים. הוא נעשה פחות שמרני עם הזמן, מאוחר יותר הביע תמיכה בהפלות חוקיות, זכויות להט"ב,  והתנגד ליוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן ב-1983.

טאוור פרש מהסנאט ב-1985. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא שימש כמנהל משא ומתן ראשי של שיחות צמצום נשק אסטרטגי עם ברית המועצות והוביל את ועדת טאוור. דו"ח הוועדה היה ביקורתי מאוד על יחסי ממשל רייגן עם איראן וקונטראס. בשנת 1989, הנשיא הנכנס ג'ורג' ה. וו. בוש בחר בטאוור כמועמד שלו לשר ההגנה, אך מינויו נדחה על ידי הסנאט. לאחר דחיית מינויו, טאוור עמד בראש מועצת המודיעין של הנשיא. הוא מת בהתרסקות טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס ב-1991.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו, השכלה ושירות צבאי
טאוור נולד ב-29 בספטמבר 1925 ביוסטון, טקסס, והיה בנם של ג'ו ז. טאוור (1898–1970) וברלי גודווין טאוור (1898–1990). המשפחה עברה לעיתים קרובות ברחבי מזרח טקסס בשל הקריירה של ג'ו ככומר מתודיסטי.

לאחר שלמד בבתי ספר ציבוריים ביוסטון ובבומונט, טקסס, טאוור סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בומונט בשנת 1942. לאחר התיכון, הוא נרשם לאוניברסיטת סאות'ווסטרן בסתיו 1942. ביוני 1943, טאוור הפסיק את לימודיו בקולג' כדי לשרת בצי ארצות הברית, ונלחם בזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה על סירת נשק אמפיבית LCS(L).

במרץ 1946 שוחרר טאוור מהצי כמלח בדרגה ראשונה וחידש את לימודיו בסאות'ווסטרן. הוא סיים את לימודיו ב-1948 עם תואר ראשון במדעי המדינה. בהיותו בסאות'ווסטרן, טאוור היה חבר בסניף יוטה של אחוות קאפה סיגמא.

טאוור עבד כקריין רדיו בתחנת מוזיקת קאנטרי KTAE בטיילור, צפונית מזרחית לאוסטין, במהלך הקולג' ולמשך זמן מה לאחר מכן. טאוור המשיך בשירותו הצבאי במילואי הצי של ארצות הברית עד לפרישתו בשנת 1989 בדרגת נגד בכיר.

ב-1949 החל בלימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט ועבד במשרה חלקית כסוכן ביטוח. לאחר מכן, בשנת 1951, טאוור הפך לעוזר פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת Midwestern (כיום Midwestern State University), תפקיד בו החזיק עד 1960. בשנים 1952 ו-1953, הוא למד קורסים לתואר שני בבית הספר לכלכלה של לונדון וערך מחקר שדה על ארגון המפלגה השמרנית של בריטניה. מחקרו הוצג בתזה שלו, *The Conservative Worker in Britain*. הוא קיבל את התואר השני שלו באמנויות מ-SMU בשנת 1953.

### ראשית הקריירה הפוליטית
למרות שגדל כדמוקרטי דרומי, טאוור הפך לרפובליקני בקולג' בערך ב-1951. הוא עלה במהירות בשורות המפלגה הרפובליקנית של טקסס; הוא ניסה להיבחר כחבר בית הנבחרים של טקסס מטעם המחוז ה-18 ב-1954, אולם הפסיד במרוץ. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1956. בבחירות לנשיאות 1956, הוא היה מנהל הקמפיין של דווייט ד. אייזנהאואר במחוז הסנאט ה-23.

#### בחירות 1960 לסנאט
ב-1960 הוא נבחר על ידי ועידת המדינה שהתקיימה במקאלן במחוז הידלגו בדרום טקסס, כמועמד הרפובליקני לסנאט של ארצות הברית נגד לינדון ג'ונסון. שני רפובליקנים נוספים שהוזכרו כמועמדים לסנאט, ת'אד האצ'סון, שחיפש את המושב השני של טקסס בסנאט בבחירות מיוחדות ב-1957, וברוס אלג'ר, חבר הקונגרס הרפובליקני היחיד מטקסס באותה תקופה, לא היו מעוניינים במשרה.

ג'ונסון, הסנאטור המכהן שהתפרסם ברחבי הארץ כמנהיג הרוב בסנאט, ניצח בבחירות את טאוור. בתור שותפו למרוץ של ג'ון קנדי, ג'ונסון רץ כמועמד לסגן הנשיא באותן בחירות. סיסמת הקמפיין של טאוור הייתה "הכפילו את ההנאה שלכם, הכפילו את הכיף שלכם - הצביעו נגד ג'ונסון שתי פעמים, לא רק פעם אחת".

#### בחירות 1961 לסנאט
לאחר שג'ונסון נכנס לתפקיד סגן הנשיא, טאוור התמודד בבחירות המיוחדות שנערכו כדי לקבוע מי ימלא את מושבו של ג'ונסון בסנאט. טאוור הגיע למקום הראשון בסבב ההצבעות הראשוני עם 30.93% מהקולות, ולאחר מכן ניצח בבחירות החוזרות מול הדמוקרטי ויליאם א. בלייקלי, שמונה לסנאטור זמני, עם 50.6% מהקולות לעומת 49.4% של בלייקלי.   טאוור הפך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטעם טקסס מאז סוף תקופת השיקום.

### הסנאט של ארצות הברית
#### חברות בוועדות
[ממוזער| טאוור עם [נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ב-5 במאי 1971.]]
בסנאט שובץ טאוור לשתי ועדות מרכזיות: ועדת העבודה והרווחה הציבורית והוועדה לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות. טאוור עזב את ועדת העבודה והרווחה הציבורית ב-1964, למרות שב-1965 מונה לוועדת השירותים המזוינים של הסנאט, בה כיהן עד פרישתו. הוא היה יו"ר ועדת השירותים המזוינים בין השנים 1981–1984. טאוור כיהן גם בוועדה המשותפת לייצור הגנה מ-1963 עד 1977 ובוועדת המדיניות הרפובליקנית של הסנאט ב-1962 ומ-1969 עד 1984. טאוור כיהן כיו"ר הוועדה האחרונה מ-1973 ועד פרישתו מהסנאט. כחבר ואחר כך יו"ר של ועדת השירותים המזוינים, טאוור היה תומך נלהב של מודרניזציה של הכוחות המזוינים. בוועדת הבנקאות והמטבע הוא היה מומחה בענייני עסקים קטנים ופעל לשיפור התשתיות הלאומיות והמוסדות הפיננסיים. טאוור תמך באינטרסים הכלכליים של טקסס, ופעל לשיפור הסביבה העסקית של מגזרי האנרגיה, הדיג והחקלאות הימית.

#### זכויות האזרח
טאוור היה מתנגד מוביל של חוק זכויות האזרח משנת 1964 וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965 והצביע נגד שתי הצעות החוק,    וכן נגד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית,  אבל הוא לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1968  והצביע בעד אישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית. 

למרות שהתנגד למעבר הסופי של חוק זכויות האזרח משנת 1964, הצביע טאוור גם נגד תיקון של אלברט גור האב שביקש להחליש את החקיקה.  הוא קבע: 

### קריירה לאחר הסנאט
[שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים| טאוור מוסר את דו"ח טאוור ל[נשיא ארצות הברית|נשיא רייגן בחדר הקבינט של הבית הלבן, אדמונד מאסקי מימין, 1987.]]
לפי *The Assassination of Robert Maxwell: Israel's Superspy* מאת גורדון תומאס ומרטין דילון, טאוור הפך לאיש קשר של רוברט מקסוול, איל פרסום בריטי וסוכן-על עבור המוסד, לבית הלבן ולפעולות ממשלת ארצות הברית. מערכת היחסים החלה ב-1984, וטאוור שייצא לפנסיה בקרוב "אמר למקסוול ששכר הטרחה שלו כיועץ האישי של מקסוול יהיה 200,000 דולר". טאוור קיבל את עמלתו בארבעה תשלומים נפרדים של 50,000 דולר לחשבון בנק בשווייץ. טאוור סידר למקסוול להיפגש עם הנהגת Sandia National Laboratories, מעבדה גרעינית בארצות הברית. מקסוול מכר לסנדיה עותק של תוכנת PROMIS שהייתה לה דלת אחורית נגישה למודיעין הישראלי, ומסרה פרטים גרעיניים לישראל. זמן קצר לאחר הפרישה מהסנאט, ב-1985, קיבל טאוור את בקשתו של מקסוול לעזרה אמריקאית בחימוש איראן, והעביר אותה לנשיא רייגן כאמצעי לסחר עבור בני ערובה אמריקאים המוחזקים בלבנון. "יומיים לאחר מכן דיווח הסנאטור לשעבר למקסוול שפגישתו עם הנשיא רייגן הניבה תגובה חיובית".

טאוור פרש מהסנאט לאחר כמעט עשרים וארבע שנים בתפקיד. הוא המשיך להיות מעורב בפוליטיקה הלאומית, ויעץ בקמפיינים של רונלד רייגן וג'ורג' ה. וו. בוש. שבועיים לאחר שעזב את תפקידו, טאוור מונה למשא ומתן ראשי של ארצות הברית בשיחות לצמצום נשק אסטרטגי בז'נבה, שווייץ. טאוור התפטר ממשרה זו ב-1987, ובמשך זמן מה היה פרופסור באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית. הוא הפך ליועץ ב-Tower, Eggers ו-Green Consulting מ-1987 ועד מותו ב-1991.

בנובמבר 1986, הנשיא רייגן ביקש מטאוור לעמוד בראש מועצת הביקורת המיוחדת של הנשיא כדי ללמוד את פעולת המועצה לביטחון לאומי וצוותה במהלך פרשת איראן-קונטראס. הדירקטוריון, שנודע בשם ועדת טאוור, פרסם את הדו"ח שלו ב-26 בפברואר 1987. הדו"ח היה ביקורתי מאוד כלפי ממשל רייגן וכלפי היחסים של המועצה לביטחון לאומי עם איראן וקונטראס מניקרגואה.

בשנת 1989, טאוור נבחר על ידי הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש לתפקיד שר ההגנה. בצעד מדהים, במיוחד מכיוון שטאוור בעצמו כיהן בעבר בסנאט, הסנאט דחה את מינויו. הסיבות העיקריות היו דאגה לגבי ניגודי עניינים אפשריים וחייו האישיים של טאוור, בפרט האשמות על שימוש לרעה באלכוהול והתעללות בנשים.  ההצבעה בסנאט הייתה 47–53,  והייתה הפעם הראשונה שהסנאט דחה מועמד לקבינט של נשיא חדש שנבחר.

כפי שדיווח הניו יורק טיימס בהספד שלו, "דחייתו של מר טאוור על ידי עמיתיו לשעבר, שפסלו אותו כמועמד של הנשיא בוש לתפקיד מזכיר ההגנה לאחר האשמות פומביות על רדיפת נשים ושתייה מופרזת, הותירה מרירות שלא ניתן היה להפיג. בסנאט, שבדרך כלל מתאפיין באווירה חברותית, נחשב מר טאוור בעיני כמה מעמיתיו ללוחם חסר פשרות שלא סבל טיפשים, וחלק מהמחוקקים רמזו שהם שמחו להזדמנות לנזוף בו".

בתגובה להאשמות בנוגע לאלכוהול, אמר טאואר לניו יורק טיימס בשנת 1990: "האם אי פעם שתיתי יותר מדי? כן. האם אני תלוי באלכוהול? לא. האם תמיד התנהגתי למופת? כמובן שלא. אבל מעולם לא עשיתי משהו שפוסל אותי לתפקיד. זו הנקודה." בדיקת הרקע של ה־FBI העלתה כי טאוור לא היה אלכוהוליסט, אך כן עשה שימוש לרעה באלכוהול, אם כי צריכתו פחתה משמעותית והייתה לסירוגין מאז 1983. 

לאחר כישלון מינויו, מונה טאוור ליו"ר מועצת הייעוץ למודיעין חוץ של הנשיא. דיק צ'ייני, שלימים היה סגן הנשיא, ובאותה עת היה נציג מוויומינג וסגן ראש הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים, אושר בהמשך לתפקיד מזכיר ההגנה. 

### חיים אישיים
בעודו פרופסור באוניברסיטת מידווסטרן, טאוור פגש את ג'וזה לו בלינגטון, לה נישא ב-1952. כילידת סן דייגו, קליפורניה, לו גדלה בוויצ'יטה פולס והייתה נגנית העוגב בכנסיית המגדלים. היא הייתה מבוגרת ממנו בחמש שנים.

לג'ון ולו טאוור נולדו שלושה ילדים במהלך שנותיהם בוויצ'יטה פולס שנולדו בשלוש שנים רצופות: פני (1954), מריאן (1955–1991) וז'אן (1956). בני הזוג התגרשו בשנת 1976. לאחר גירושיו מלו, שנותרה רווקה עד סוף חייה, טאוור התחתן עם לילה ברט קאמינגס ב-1977. בני הזוג נפרדו ב-1985 והתגרשו ב-2 ביולי 1986.

### מוות ומורשת
[שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| [אנדרטה|אנדרטת ג'ון טאוור בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין, טקסס]]
ב-5 באפריל 1991, טאוור היה על סיפונה של טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס שהתרסקה בעת גישה לנחיתה בברונסוויק, ג'ורג'יה. ההתרסקות הרגה מיד את כל מי שהיו על הסיפון, כולל טאוור ובתו האמצעית, מריאן, האסטרונאוט סוני קרטר ועשרים אחרים.  חקירה קבעה כי ההתרסקות נבעה מכשל של יחידת בקרת המדחפים של המטוס.

טאוור ובתו קבורים יחד בחלקה המשפחתית של בית הקברות ספארקמן-הילקרסט ממוריאל פארק בדאלאס. צנוטף לכבודו של טאוור הוקם בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין. חייו האישיים והפוליטיים של טאוור מתועדים באוטוביוגרפיה שלו, *Consequences: A Moir Personal and Political*, שפורסמה כמה חודשים לפני מותו. הוא תרם את המסמכים שלו לאוניברסיטת סאות'ווסטרן. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:יוסטון: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית
קטגוריה:אמריקאים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטקסס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991