open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קתדרלת יוחנן הקדוש

ממוזער|נוף העיר ממגדל כנסיית סנט אנה. קתדרלת סנט ג'ון היא המבנה בעל הגג הירוק
[ממוזער|נוף העיר. ה[קתדרלה היא המבנה הגבוה מצד שמאל]]
ממוזער|חזית הקתדרלה
**קתדרלת יוחנן הקדוש** (בפולנית Archikatedra św. Jana) היא הקתדרלה הראשית של ורשה.

בניית הכנסייה המקורית החלה במאה ה-14. היא נבנתה בסגנון גותיקת לבנים עבור דוכסי מזוביה. מול הכנסייה אירע ניסיון ההתנקשות בחייו של זיגמונט השלישי ואזה, המתנקש לא הצליח להתנקש בחייו של זיגמונט. בימי תפארתה היה לכנסייה מגדל פעמונים צמוד, והיא התנשאה לגובה מעל בתי העיר העתיקה ונראתה מכל מקום בה. במלחמת העולם השנייה הופצצה הקתדרלה ומגדל הפעמונים נהרס ולא שוחזר. אחרי המלחמה, במסגרת פעולות השיקום של העיר ורשה, שוחזרה הקתדרלה בגרסה פחות מפוארת.

חזית הקתדרלה עשויה מלבנים אדומות ובנויה בשני מפלסים. פנים הקתדרלה מקורה בקמרונים וגגה של הקתדרלה מצופה בנחושת שהתחמצנה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ורשה: מבנים
קטגוריה:פולין: כנסיות
קטגוריה:כנסיות שנחרבו במלחמת העולם השנייה
נחלת צדוק

**נחלת צדוק** היא שכונה קטנה בירושלים, הממוקמת בדרום גוש הנחלאות בין שכונת שערי חסד לשכונת נחלת אחים. גבולה הדרומי הוא רחוב הגר״א, וגבולה הצפוני רחוב ישראלס. רחובה הראשי הוא רחוב נחלת צדוק.

## היסטוריה
השכונה נוסדה בשנת 1906 ביוזמת חברת יק"א ומנהלה בירושלים אברהם אלברט ענתבי, ונבנתה החל מ-1908 בעזרת חברת כי"ח של יהדות צרפת והברון רוטשילד. השכונה נקראה על שם הרב צדוק כהן, הרב הראשי של יהדות צרפת ומראשי תנועת חיבת ציון, שהלך לעולמו חודשים ספורים טרם ייסוד השכונה.

התוכנית המקורית הייתה להקים 40 בתים בשכונה עבור פועלים ובעלי מלאכה עניים מעובדי מוסדות כי"ח, על שטח של 30,000 אמות מרובעות. עד שנת 1911 נבנו 22 בתים בשכונה. את יתרת החלקות שלא נמכרו למשתכנים מכרה יק"א לאחר שנים אחדות לאגודת נווה בצלאל, שהקימה בסמוך שכונה שנועדה לאמנים ואנשי בצלאל.

הבתים נבנו כבתים טוריים בני שני חדרים כל אחד, כשבחזית כל בית חצר לגידול עופות או לנוי. בחצר גם היו המטבח והשירותים. משתכני נחלת צדוק כללו מורים, פקידים, בעלי מלאכה וסוחרים, שהגיעו מהשכונות החדשות שמחוץ לעיר העתיקה, ובניגוד לתוכנית המקורית, היו אמידים יחסית. נחלת צדוק התפתחה כשכונה חילונית, בשכנות צמודה לשערי חסד הסמוכה שהייתה חרדית ומתיישביה היו אנשי היישוב הישן.

נחלת צדוק גדלה בתקופת המנדט, ובמפקד אוכלוסין בשנת 1939 נמנו בה 265 תושבים. החל מ-1939 התאחדו ועדי השכונות נחלת צדוק ונווה בצלאל, כדי להתמודד במשותף עם קשיים ביטחוניים ומנהליים, והפכו בפועל לשכונה אחת. בעת מאורעות מלחמת העצמאות עמדו נחלת צדוק ושערי חסד בקו החזית מול התקפות מהכפר שייח' באדר הסמוך. הבית המערבי ביותר בנחלת צדוק שימש כעמדה של ההגנה.

לקראת סוף המאה ה-20 חל בשכונה תהליך התחרדות. בדומה לשערי חסד הסמוכה, נרכשו נכסים בנחלת צדוק בידי עולים חרדים מארצות הרווחה, והבתים שופצו והורחבו. כיום אופי השכונה הוא של שכונת רווחה חרדית.

## קישורים חיצוניים

* '''שכונת נחלת צדוק''', רפי כפיר, באתר אהבת ירושלים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:כל ישראל חברים
קטגוריה:נחלאות
יצחק בכר דוד

רבי **יצחק בכר דוד** (קרוב לשנת ה'ת"ן, 1690 - ה'תקט"ו, 1755) היה רב בקושטא, מחבר הספר "דברי אמת". נודע כאחד מגדולי דורו.

## ביוגרפיה
לא ידועים פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו, מלבד שם אביו דוד. הוא נולד בקושטא וכנראה גם נפטר בה. למד כנראה בישיבתו של הרב שמואל הלוי. הוא נחשב לאחד הדרשנים המצוינים בעירו, ופסק בשאלות הלכתיות סבוכות.

בשנת ה'תק"ב התמנה כדיין בבית הדין של קושטא, לצד הדיינים רבי אליהו גלמידי ורבי חיים אבן שנג'י. רוב תשובותיו אבדו וחלקן נדפסו לאחר מותו בספר "דברי אמת".

הוא התפרסם כאחד מגדולי הדור בכל רחבי אירופה. רבי יחזקאל לנדא, רבה הנודע של פראג, מתאר אותו בשבחים מופלגים בספר השו"ת שלו "נודע ביהודה":  (נודע ביהודה, אבן העזר, סימן עד).

פסיקה אחת מפורסמת שלו היא ביטול המנהג לתקוע בשופר בשעת הנץ החמה בבוקר ראש השנה.

ספרו "דברי אמת" נעשה לספר למדני קלאסי, לפי עדות מאיר בניהו, חלק של הספר בשם "מערכות דברי אמת" שלא נדפס אז, "לא ירד מעל שולחנם שלחכמי קושטא ונעשו ממנו העתקות הרבה". חלקם אף הדפיסו חיבורים שעיקרם הערות ודיונים בספרו. חיבורו של "הסבא קדישא" רבי שלמה אליעזר אלפנדרי על דברי אמת, הודפס בירושלים (מכון ירושלים תשל"ז) בצמוד למהדורה הראשונה של "מערכות דברי אמת" בשם "אשא עיני".

שלושת בניו כיהנו כולם כרבנים בקושטא: רבי יעקב, רבי דוד ורבי אברהם בכר יצחק. חתנו היה רבי אברהם בן אביגדור, ראב"ד קושטא, מחבר הספר "זכור לאברהם" (קושטא תקפ"ז) הכולל שאלות ותשובות, חידושים על התלמוד הבבלי וחידושים על משנה תורה לרמב"ם.

## קישורים חיצוניים
* 
;ספריו
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:רבנים: אחרונים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:איסטנבול: רבנים
קטגוריה:ילידי 1690
קטגוריה:נפטרים ב-1755
קטגוריה:רבנים טורקים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
כנסיית סנט אנה

ממוזער|חזית הכנסייה
ממוזער|מגדל הפעמונים
**כנסיית סנט אנה** (בפולנית: **Kościół św. Anny**) היא כנסייה בעיר העתיקה של ורשה.
## היסטוריה
בשנת 1454 הגרמנים שחיו בנסיכות מזוביה, החלו לבנות לעצמם כנסייה חדשה.
הכנסייה שופצה ב-1603 ופעם נוספת בשנת 1788 תחת שלטונו של מלך פולין האחרון, סטניסלב פוניאטובסקי.
החזית המקורית הוחלפה בחזית נאו קלאסית בשנת 1788. שישה עמודים קורינתיים תומכים בקרניז. בין כל עמוד יש פסל של כל אחד מארבעת האוונגיליונים. מעל הקרניז יש גמלון ומאחורי הגמלון יש בימה מוגבהת שמחזיקה צלב. מגדל הפעמון של הכנסייה בולט בכיכר הטירה וממנו ניתן לראות נוף מרהיב של העיר העתיקה.

הכנסייה מכונה גם "כנסיית הסטודנטים".

ממוזער|פנים הכנסייה
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פולין: כנסיות
קטגוריה:ורשה: מבנים
אוליבר קרויצר

**אוליבר קרויצר** (בגרמנית: **Oliver Kreuzer**, נולד ב-13 בנובמבר 1965 במנהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בקרלסרוהה, באיירן מינכן ופ.צ. בזל.

## קריירת מועדונים
קרויצר החל את קריירת הבוגרים שלו בקרלסרוהה מליגת הבונדסליגה בשנת 1985. קרויצר שיחק בקבוצה 182 משחקים לאורך שש עונות, כבש שמונה שערים והפך למעין גיבור תרבות מקומי. 

בשנת 1991 חתם קרויצר בבאיירן מינכן, עמה זכה בשתי אליפויות, והיה שותף מלא לזכייה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר מול בורדו. בשנת 1997, לאחר שש עונות בבאיירן מינכן, בהן שיחק 150 משחקים וכבש שמונה שערים, חתם קרויצר בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. עם בזל זכה קרויצר בדאבל בשנת 2002, ופרש בתום אותה עונה מכדורגל בגיל 36, לאחר חמש עונות בבזל, בהן שיחק 119 משחקים וכבש 16 שערים.

## קריירה בינלאומית
קרויצר מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, אך שיחק בנבחרות הצעירות, ולזכותו הופעה אחת בנבחרת האולימפית.

## לאחר הפרישה
קרויצר עסק בתפקיד ניהולי בפ.צ. בזל עם פרישתו ממשחק. לאחר מכן עסק בתפקיד המנהל הספורטיבי בקבוצות שונות כרד בול זלצבורג, שטורם גראץ, קרלסרוהה והמבורג, ממנה פוטר עקב טענות ההנהלה להפרת המחויבות שלו למועדון.
בנובמבר 2015 החל קרויצר לעבוד במינכן 1860 כמנהל הספורטיבי של המועדון.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (2): 1993/94, 1996/97
* גביע אופ"א: 1995/96

עם פ.צ. בזל:
* אליפות ליגת העל השווייצרית: 2001/02
* הגביע השווייצרי: 2001/02

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני קרלסרוהה
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. בזל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1965
דלק אנרגיה

**דלק מערכות אנרגיה בע"מ**, המוכרת בשם המקוצר **דלק אנרגיה**, היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת, באמצעות שותפויות וחברות בנות, בחיפושי נפט וגז טבעי והפקתם בישראל ובקפריסין. ניירות הערך של החברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב עד שנת 2018. בעלת השליטה בחברה היא קבוצת דלק.

## היסטוריה
חברת "דלק מערכות אנרגיה בע"מ" נוסדה ב-1 בספטמבר 1981 תחת השם "דלק חיפושי נפט בע"מ". באוגוסט 1982 חתמה על הסכם, לפיו רכשה "דלק חיפושי נפט" מחברת "דלק" חברת הדלק הישראלית 75 אחוז מן האינטרסים בתחום חיפושי הנפט בישראל שהיו ל"דלק" באותו תאריך, במחיר של 130 אלף דולר. בהתאם להסכם, תהיה חברת "דלק" זכאית לתמלוגי-על, בשיעור חמישה אחוזים מתפוקת נפט או גז, אם תהיה כזו בכמות מסחרית בשטחים שקנתה "דלק חיפושי נפט". באותו חודש גם הנפיקה לראשונה את מניותיה בבורסה בתל אביב וגייסה 4 מיליון דולר. רישיונות החיפוש שהעבירה "דלק" ל"דלק חיפושי נפט" כללו את רישיון גזר, רישיון רמלה, רישיון גדרה, רישיון ניר-יצחק, רישיון קרן (מדרום לרצועת עזה,(רישיון אמציהו (בדרום ים המלח,( רישיון סעד, רישיון כנרת, רישיון בתרים (מצפון מזרח לבאר־שבע) רישיון עמק הירדן והרשאת עזה. בשנת 1983 השתתפה ב־15 קידוחים. רק בשלושה מהם נמצאו סימנים, או הערכות לאפשרות הפקה מסחרית.

בשנת 1996 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי.

עם הקמתה עסקה החברה בחיפושי נפט וגז טבעי ובהפקתם בישראל, ובשנת 2001 החלה לראשונה לפעול בחו"ל על ידי רכישת אחזקות בפרויקט חיפושי נפט בווייטנאם.

בין השנים 2008-2001 הרחיבה החברה את פעילותה בחו"ל על ידי רכישת נכסים וזכויות חיפוש של נפט וגז בקפריסין, ברוסיה, בווייטנאם, בדרום ארצות הברית, בגינאה ביסאו ובים הצפוני.

במהלך שנת 2009, עקב החלטת מדיניות של החברה למקד את פעילותה בנכסיה שבישראל, מכרה דלק אנרגיה את רוב נכסיה וזכויותיה בעסקי נפט וגז בחו"ל. בין השנים 2011-2010 מכרה החברה את נכסיה וזכויותיה שבארצות הברית, וב-2013 מכרה את נכסיה וזכויותיה שברוסיה ובים הצפוני. עם תום סדרת המכירות, נותרו בידי דלק אנרגיה נכסים וזכויות חיפוש בישראל ובקפריסין בלבד.

באוקטובר 2018 השלימה קבוצת דלק את מחיקת מניות דלק אנרגיה מהמסחר בבורסה, לאחר שרכשה את החזקות הציבור (11.8%) בה תמורת כ-1.11 מיליארד שקל. העסקה בוצעה בדרך של הצעת רכש מלאה, שזכתה להיענות הנדרשת מקרב הציבור, וכללה תמורה במזומן, במניות קבוצת דלק וביחידות השתתפות של דלק קידוחים. אחר כך ביצעה גם פירעון מוקדם לאיגרות החוב של החברה.

## החזקות החברה
"דלק אנרגיה" היא בעלת השליטה (62.64%) ב"דלק קידוחים", שותפות מוגבלת לחיפוש ופיתוח נכסי נפט וגז טבעי, והיא מחזיקה ב-46.58% מהשותפות "אבנר חיפושי נפט".

שתי שותפויות אלה מחזיקות בשדות גז אחדים בים התיכון:
* שותפות ים תטיס: דלק קידוחים - 25%, אבנר - 23%.
* "תמר": דלק קידוחים - 15.625%, אבנר - 15.625%.
* "לווייתן": דלק קידוחים - 22.67%%, אבנר - 22.67%%.
* בלוק 12, המוכר גם בשם אפרודיטה: אבנר (15%) ודלק קידוחים (15%), יחד עם חברת נובל אנרג'י (70%) הן בעלות זכויות במאגר זה, שבמים הכלכליים של קפריסין. ביוני 2015 הכריזו השותפות על המאגר כמסחרי, שיש בו כ-4.54 TCF (טריליון רגל מעוקב) של גז טבעי (128.6 BCM). בנובמבר 2015 הודיעה נובל אנרג'י כי היא מוכרת חצי מחלקה במאגר אפרודיטה לבריטיש גז.
* השותפויות מחזיקות גם בחלקים מרישיונות "רות" ו"אלון" לחיפושי גז בים התיכון.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חברות נפט וגז
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: חברות פרטיות בבעלות חברות ציבוריות
קטגוריה:נתניה: חברות
Ich hatte viel Bekümmernis, רי"ב 21

**Ich hatte viel Bekümmernis** (בעברית: היה לי צער רב) רי"ב 21, היא קנטטה בשני פרקים שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. תאריך ההלחנה המדויק אינו ידוע והיא מסומנת על ידו כיצירה לכל עת (באיטלקית: e per ogni tempo). ביצועה הראשון היה ביום ראשון השלישי לאחר חג השילוש הקדוש, שחל ב-17 ביוני 1714.

## היסטוריה ומילים
מלבד הערכת התקופה שבה הלחין באך את הקנטטה לא ידועים עוד פרטים על כך. אלפרד דירר משער שהוא לא חיבר אותה בבת אחת, אלא צירף בהזדמנויות שונות כמה חלקים שהלחין בנפרד במועדים שונים. ג'ון אליוט גרדינר סבור שביצועה הראשון המלא היה בדצמבר 1713 בהאלה, ואילו ב-1714 ביצע באך גרסה מקוצרת. לאחר מכן השתמש בה באך שוב בהזדמנויות שונות, באופנים ובהרכבים שונים.

הטקסט נכתב כנראה על ידי משורר החצר סלומון פרנק (Salomon Franck) שכתב עוד קנטטות של באך מאותה תקופה. הוא כולל מספר פסוקים מספר תהלים ומחזון יוחנן ופסוק ממזמור של המשורר הגרמני גאורג נוימרק (Georg Neumark).

## מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה בשני פרקים, הראשון נועד לביצוע לפני הטקס בכנסייה והשני אחריו. צורת ביצוע זו אינה חריגה בקנטטות שלו, אך לא בכולן ידוע כיצד התחלקו, בניגוד לזו. היא מבוצעת על ידי שלושה סולנים, סופרן, טנור  ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, ויולה,  אבוב, בסון, ארבעה טרומבונים, שלוש חצוצרות, טימפאני (שניהם מופיעים רק בחלק האחרון) ובאסו קונטינואו עם עוגב. בקנטטה אחד עשר חלקים:
;פרק ראשון:
# סינפוניה בדו מינור
# מקהלה: *Ich hatte viel Bekümmernis in meinem Herzen* (ברב שרעפי בקרבי תנחומיך ישעשעו נפשי)
# אריה לסופרן: *Seufzer, Tränen, Kummer, Not* (אנחות, דמעה, צער, מצוקה)
# רצ'יטטיב לטנור: *Wie hast du dich, mein Gott* (איך הסבת פניך ממני אלי, בצר לי)
# אריה לטנור: *Bäche von gesalznen Zähren* (פלגי דמעות מלוחות מציפים אותי מסביב)
# מקהלה: *Was betrübst du dich* (מה תשתוחחי נפשי ותהמי עלי)

;פרק שני:
# רצ'יטטיב בדיאלוג לסופרן ולבס: *Ach Jesu, meine Ruh* (ישוע, שלוות נפשי)
# אריה בדואט לסופרן ולבס: *Komm, mein Jesu, und erquicke* (בוא ישוע, השב נפשי)
# כורל למקהלה: *Sei nun wieder zufrieden, meine Seele* (שובי נפשי למנוחייכי)
# אריה לטנור: *Erfreue dich, Seele, erfreue dich, Herze* (לבי, נפשי, שמחו ועורו)
# מקהלה: *Das Lamm, das erwürget ist* (השה הטבוח)

## הקלטות
היצירה הוקלטה מעל ל-40 פעמים על ידי מנצחים רבים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1972), סיגיסוולד קאוקן (ב-1988), פיליפ הרווחה (ב-1990), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1999) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

## קישורים חיצוניים
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון

שמאל|ממוזער|250px|הרציפים בתחנה
** התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון** (הידועה גם כקניון שער ראשון) היא מסוף אוטובוסים מרכזי בעיר ראשון לציון. התחנה שוכנת במערב העיר, סמוך למחלף גן רווה ובית מכבי. התחנה נמצאת בבעלות חברת נצבא ונחנכה בשנת 1998. התחנה החדשה החליפה את התחנה הישנה שהייתה ממוקמת ברחוב הרצל בראשון לציון, שנהרסה ובמקומה נבנה מיזם "צרפתי סנטרל" הכולל שני מגדלים בני 20 קומות.

## מבנה התחנה
בתחנה המרכזית ישנם 22 רציפים. 20 רציפים נמצאים בתוך מתחם סגור, השייכים לקווים של אגד, קווים, מטרופולין, אלקטרה-אפיקים וסופרבוס, רציף חיצוני השייך לקווי אגד ורציף הורדה בלבד הנמצא סמוך לכניסה הראשית לתחנה. אחד מ-20 הרציפים בתוך התחנה אינו פעיל. ברחובות הסמוכים לתחנה עוברים אוטובוסים של "אגד", "סופרבוס", "קווים", "מטרופולין" ו"אלקטרה אפיקים".

## שירותי התחנה
בתחנה עוברים מדי יום אלפי נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר והן בקווים הבינעירוניים. על קווי האוטובוס הפנימיים בתוך העיר אחראית חברת "אגד".

**מקרא סימנים:**
* ♿ - אוטובוס עירוני נגיש
* ⬅️ - קו חד כיווני

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשון לציון: תחנות מרכזיות ומסופי אוטובוסים
קטגוריה:ראשון לציון: תחבורה
קטגוריה:נצבא: נכסים
קטגוריה:ראשון לציון: מבנים
ראשון לציון
ראשון לציון
סטיברזנס

**סטיברזנס** (ביוונית: **Σατιβαρζάνης** המאה ה-4 לפנה"ס) היה מדינאי פרסי. שרת את דריווש השלישי, ומאוחר יותר את אלכסנדר הגדול. בגד גם באלכסנדר ומרד בו. נהרג בדו-קרב מול המוקדוני אריגיוס.

## ביוגרפיה
על ראשית חייו של סטיברזנס לא ידוע דבר. הוא שימש כסטראפ אריה (Aria). הוא שרת את דריווש השלישי, מלך ממלכת פרס האחמנית, ובמהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, פיקד על כוח שהורכב מאנשי אריה בקרב גאוגמלה. הכוח שתחת פיקודו הוצב באגף השמאלי, מול היחידות שבפיקוד אלכסנדר עצמו. לאחר שהקרב הסתיים בניצחון מוקדוני, המשיך סטיברזנס לשרת את המלך, ויחד עמו נמלט אל הסטראפיות המזרחיות. אולם בהדרגה כמו אצילים פרסים רבים אחרים, החל סטיברזנס לאבד את האמון במלכו, ויחד עם בסוס סטראפ בקאטריה וברסאינטס סטראפ אראכוסיה, התנקשו במלך בשנת 330 לפנה"ס. 

בהדרגה, התבר לסטיברזנס, שאלכסנדר הגדול מאמץ את המנהגים הפרסיים, לפיכך הוא הגיע למחנה של אלכסנדר בעיר סוסיא (כיום באזור משהד), והודיע על כניעתו. אלכסנדר היה מרוצה, והותיר את סטיברזנס כמושל אריה, אולם הותיר עמו 40 פרשים מוקדונים שהיו אמורים לפקח על נאמנותו. לאחר יציאת צבאו של אלכסנדר, מרד סטיברזנס וחבר לבסוס, שהוביל כעת את ההתנגדות הפרסית למוקדונים. הסיבות למרד אינן ברורות, ועל פי השערות הן נבעו מטעמים דתיים. בסוס, שלח לעזרתו 2,000 פרשים. אלכסנדר חזר על עקבותיו בניסיון לתפוס את סטיברזנס, אך הוא נמלט למדבר ואלכסנדר המשיך את מסעו לעבר באקטריה. הוא השאיר באריה 6,000 רגלים ו-600 פרשים בפיקוד שלושה מצביאים (ארטבזוס, אריגיוס וקרנוס), שהצליחו בסופו של דבר ללכוד את כוחו של סטיברזנס. אריגיוס וסטיברזנס ערכו ביניהם דו-קרב, שבסופו נעץ אריגיוס חנית בפניו של סטיברזנס והרג אותו.

## לקריאה נוספת
* דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.
* ביל יני, **אלכסנדר הגדול - לקחים מפועלו של המצביא הבלתי-מנוצח בהיסטוריה**, 2012, הוצאת מודן - (מהדורה ראשונה בשנת 2010).
* פאול קלושה, **אלכסנדר הגדול**, ת"א: מזרחי, 1963.
* י. מודז'ייבסקי, **אלכסנדר מוקדון**, הוצאת הדר, 1960.
* הרולד למב, **אלכסנדר מוקדון – המסע אל קצה העולם**, ירושלים: הוצאת קריית ספר, 1967.

* Waldemar Heckel, **The Conquests of Alexander the Great**, Cambridge University Press, 2008.
* Diodorus Siculus. *Library of History*. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
* Plutarch. *Lives*. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
* Arrian, *The Campaigns of Alexander*, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions.
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
דובאי פסטיבל סיטי

**דובאי פסטיבל סיטי** (בערבית: **دبي فستيفال سيتي**) היא אזור נרחב בעיר דובאי, איחוד האמירויות הערביות, המיועד לעסקים, מגורים ובידור.

דובאי פסטיבל סיטי, המשווקת "כעיר-בתוך-עיר", היא האזור הגדול ביותר במזרח התיכון, המשלב עסקים, מגורים ובידור: כל הדרוש על מנת לקיים חיי עבודה, מגורים ופנאי נועד להיות כלול בפרויקט. פסטיבל סיטי מכילה מספר קהילות מגורים, מלונות רבים, קניונים, מגרש גולף ואתרי בידור אחרים, וכן שירותים ציבוריים, כולל בתי ספר.

## תיאור
בניית האזור, שנערכה על ידי אל-פוטים קריליאון, החלה ב-2003 ותימשך עד לשנת 2020. הפרויקט משתרע על פני 3.8 ק"מ של חזית מים על הגדה המזרחית של דובאי קריק, ומרחקו מנמל התעופה הבינלאומי דובאי הוא 2 ק"מ. נכון לאמצע 2006, עלות ההשקעות בפרויקט עברה את 11 מיליארד דירהם איחוד האמירויות הערביות (11.6 מיליארד שקלים).

בשנת 2007 נפתח החנות מרקס אנד ספנסר הגדולה מוץ לבריטניה.

## מלונות
האזור כולל שני מלונות וגם מלון דירות, לשהייה לטווח ארוך, המנוהלים על ידי קבוצת אינטרקונטיננטל. ביולי 2009, אינטרקונטיננטל החלה לנהל גם את "מגרש הגולף אל בדיה". בנוסף לכך, באזור ממוקם גם מלון "ארבע העונות" שבו 400 חדרים. ב-2009 בניית המלונות הללו הופסקה למשך שנה בגלל המשבר הכלכלי העולמי של 2008.

## קניון דובאי פסטיבל סיטי
קניון דובאי פסטיבל סיטי הוא קניון המשתרע על שטח של 258 דונמים. הקניון ממוקם על הגדה המזרחית של דובאי קריק ומכיל מסעדות, בתי קפה, וחנויות ברמה עולמית. בקניון גם קולנוע שבו 12 אולמות. חניון הקניון מכיל 7,000 חניות למכוניות.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר דובאי פסטיבל סיטי 
* אתר קניון דובאי פסטיבל סיטי 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דובאי
מוזיאון הפליטים היהודים בשאנגחאי

**מוזיאון הפליטים היהודים בשאנגחאי** הוא מוזיאון להנצחת הפליטים היהודים שחיו בשאנגחאי במהלך מלחמת העולם השנייה אחרי שברחו מאירופה כדי להינצל מהשואה. הוא ממוקם באתר שבו ממוקם בית הכנסת אוהל משה, באזור ההיסטורי של Tilanqiao באזור Hongkou, שאנגחאי, שבסין.

במוזיאון מוצגים מסמכים, תמונות, סרטים וחפצים אישיים המתארים את חייהם של יותר מ-20,000 יהודים שהתגוררו בגטו שאנגחאי.

## בית הכנסת אוהל משה
ממוזער|בית הכנסת אוהל משה
בית הכנסת אוהל מושה נוסד על ידי קהילת המהגרים היהודית-רוסית שהגיעה לשאנגחאי לאחר פתיחת הרכבת הטרנס-סיבירית. בית הכנסת הוקם בשנת 1907, ונקרא על שם משה גרינברג, חבר בקהילה הרוסית יהודית והתקיים לראשונה במקום שכור.

## תצוגה
מוזיאון הפליטים היהודים בשאנגחאי כולל את מבנה בית הכנסת אוהל משה, שני אולמות תצוגה וחצר. התצוגה בבית הכנסת כולל אוסף קטן של חפצים המתאים את חיי הפליטים היהודים אשר מצאו מחסה בשאנגחאי במהלך השואה. תצוגה אחת בקומה השנייה של בית הכנסת מוקדשת לחיי הרב הראשי של שאנגחאי רבי מאיר אשכנזי. בעוד שבית הכנסת עדיין מכיל את ארון קודש, פרוכת ובמה, אין בו ספר תורה או סידור, כך שלא ניתן להשתמש בו לצורכי תפילה.

אולם התצוגה מספר 2, אשר הושלם בשנת 2007, מציג יותר מ-140 תמונות היסטוריות ומוצגים אחרים הכוללים עבודות אמנות, דרכונים של פליטים, עותקים של ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל ולוח אבן שבו מגולפים דבריו של יצחק רבין במהלך ביקורו בשאנגחאי. בעולם מוצג גם סרט תיעודי על הפליטים. אולם התצוגות מספר 3 הושלם במאי 2008 ומשמש לתצוגות מתחלפות.

בספטמבר 2014 קיר זיכרון באורך 34 מטרים נחנך באתר, בו חרותים שמותיהם של 13,732 פליטים יהודיים שמצאו מחסה בסין במהלך מלחמת העולם השנייה.

ב-2016 הוצב במוזיאון פסלו של הרופא היהודי יעקב רוזנפלד, שפעל בקרב הפליטים היהודים בסין, הצטרף לצבאו של מאו ועלה בו לדרגת גנרל.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוזיאון 

## הערות שוליים

קטגוריה:אירופה: מוזיאונים לתולדות עם ישראל
קטגוריה:אסיה: מוזיאונים לתולדות עם ישראל
קטגוריה:יהדות שאנגחאי
פליטים יהודים
קטגוריה:סין במלחמת העולם השנייה
הפיגוע באולם ארמון דוד

**הפיגוע באולם ארמון דוד** הוא פיגוע ירי שאירע ב-17 בינואר 2002 באולם האירועים "ארמון דוד" בחדרה במהלך חגיגת בת מצווה. בפיגוע נרצחו שישה אנשים ונפצעו 33.

## רקע
הפיגוע התרחש בתקופת האינתיפאדה השנייה שתחילתה בספטמבר 2000. מאפיינה העיקרי היה הצלחת ארגוני הטרור הפלסטיניים להביא לגל פיגועים חסר תקדים בהיקפו ובחומרתו, שבוצעו בידי כל ארגוני הטרור הפלסטינים. פיגועי ההתאבדות גרמו למאות הרוגים ואלפי פצועים בישראל. באינתיפאדה נרצחו למעלה מ-1,000 ישראלים (רובם הגדול אזרחים) ונפצעו כ־6,000.

החל מאמצע ינואר 2002 הטרור שוב גבר והגיע לשיאו בחודש "מרץ השחור", שבו נרצחו למעלה מ־135 ישראלים בפיגועי התאבדות שהתרחשו בתדירות יומיומית.

## הפיגוע
ב-17 בינואר 2002 התקיימה באולם "ארמון דוד" שבחדרה חגיגת בת המצווה של נינה קרדשוב, משפחת עולים חדשים מהקווקז, שעלו לישראל ארבע שנים קודם לכן. סמוך לשעה 22:45 נכנס המחבל הפלסטיני עבד א-סלאם חסונה, פעיל פת"ח משכם, לאולם השמחות. לאחר שירה במאבטח, החל לירות לכל עבר בנשק אוטומטי, ורצח שישה אנשים. המחבל הספיק לרוקן מחסנית שלמה. כאשר הבחין אביה של נינה שהמחבל הפסיק לרגע לירות כדי להחליף מחסנית, הוא הסתער עליו יחד עם אחיו וצלם שהיה במקום. האב הכה אותו עד ששתי ידיו נשברו מעוצמת המכות. עד לבוא המשטרה, הכו האורחים את המחבל נמרצות ואף עקרו את עיניו. למרות זאת, המחבל נותר בחיים, ונהרג מיריית שוטר שהגיע למקום, מחשש כי נשא על גופו חגורת נפץ.

מפקד החוליה שעמדה מאחורי תכנון הפיגוע היה זיאד מוחמד דעאס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* פיגוע "ארמון דוד" בחדרה, אתר ארגון נפגעי פעולות איבה

אולם ארמון דוד
אולם ארמון דוד
ארמון דוד
ארמון דוד
ארמון דוד
ארמון דוד
אולם ארמון דוד
עקומת השטן

left|ממוזער|250px|עקומת השטן עם הפרמטרים a=√10/10 ו-b=3×a

**עקומת השטן** או **עקומת קרמר** היא עקומה שטוחה אשר נלמדה לראשונה על ידי המתמטיקאי  השווייצרי גבריאל קרמר  ב-1750 ואחר-כך ב-1810 על ידי המתמטיקאי הצרפתי סילבסטר-פרנסוא לקרואה (Sylvestre-François Lacroix). מקור שמה הוא באביזר להטוטנות בשם דיאבולו אשר צורתו מזכירה את חלקה הסגור של העקומה. הצעצוע היה פופולרי בסוף המאה השמונה-עשרה. אף שהעקומה מכונה עקומת השטן, מוצא השם דיאבלו אינו מהמילה הדומה באיטלקית diavolo (שטן). השם של הצעצוע הוטבע על ידי המהנדס הצרפתי גוסטב פיליפארט שפיתח את הדיאבלו המודרני בתחילת המאה ה-20. הוא השתמש במילה היוונית dia bolo, שמשמעותה "להעיף מעבר".

## משוואות
left|ממוזער|250px|עקומת השטן עם <math>a</math> מ-0 ל-1 ו-b=1. צבע העקומה נע מכחול לאדום
המשוואה למערכת צירים קוטבית היא: 

r^2 = b^2 + \frac{a^2}{\cos2\theta}\,

\rho(\theta) \, = \, \frac{a^2 \, sin(\theta)^2 \, - \, b^2 \, cos(\theta)^2}{sin(\theta)^2 \, 
- \, cos(\theta)^2} 

במערכת צירים קרטזית ניתנת העקומה כפונקציה סתומה עם משוואה ממעלה רביעית:

y^2 (y^2 - a^2) = x^2 (x^2 - b^2)\,

צורה אחרת שלה תהיה:

x^4 - y^4 - (a^2 + b^2) \cdot x^2 - (a^2 - b^2) \cdot y^2 = 0 \,

## חקירת העקומה
left|ממוזער|250px|עקומת השטן עם הפרמטרים a=1 ו-b בשלושה ערכים: 0.98 בשחור, 0.70 בחום ו-0.50 באדום
ה-X וה-Y השונים מופיעים בתבנית ריבועית. העקומה סימטרית לאורך ציר X וציר Y ולכן גם יחסית לראשית הצירים. 

העקומה מתוארת על ידי שני פרמטרים חופשיים a ו-b. ניתן לצמצם באופן משמעותי את מספר הצירופים ביניהם בלי לאבד ממגוון הצורות הניראות בגרף.
מכיוון שהפרמטרים מופיעים רק בצורתם הריבועית, ניתן להצטמצם לבדיקת המקרים בהם a ו-b הם מספרים חיוביים.
הצורה נקבעת על ידי היחס בין שני הפרמטרים וגדלה ביחס לריבועיהם מבלי שצורת העקומה תשתנה. לכן ניתן לבחור a קבוע ו b משתנה מ-0 ל-1.

ניתוח שלוש העקומות המופיעות בדוגמה שמשמאל:
לערכים a=1 ו-b=1 מורכבת העקומה ממעגל ושני ישרים מצטלבים (בגרף הקודם). החל מ-b קטן מ-1 נוצר הדיאבולו המרכזי. הדיאבולו מצטמצם ככל ש-b מתרחק מהערך הגבולי 1. בנוסף קיימים שני מקטעים שהם תמיד אסימפטוטיים בזווית 45° עם מערכת הצירים.

## דוגמה נוספת
left|ממוזער| דוגמה נוספת
המשוואה למערכת צירים קרטזית:

y^4-x^4-96 a^2 y^2+100 a^2 x^2=0

המשוואה למערכת צירים קוטבית:

\rho^2=90a^2+4a^2 \frac {cos^2 \omega}{cos(2 \omega)}

האסימפטוטות מופיעות באדום וכיוונן \omega=\pm \frac{\pi}{4} אינו תלוי ב-a. 

## ראו גם
* פונקציית קנטור או מדרגות השטן
* למניסקטה

## קישורים חיצוניים

* 
* עקומת השטן באתר MacTutor 
* 

קטגוריה:עקומות
קרחון אקסל הייברג

**קרחון אקסל הייברג** (בנורווגית: **Axel Heiberg Glacier**) באנטארקטיקה הוא קרחון עמק, היורד ממרומי רמת הקוטב אל תוך מדף הקרח רוס (כמעט בגובה פני הים) בין רכס הרברט להר דון פדרו כריסטופרסן בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.

אורכו של הקרחון 48 קילומטרים.

שלא כקרחוני המוצא הגדולים, כמו בירדמור, שקלטון וליב, **אקסל הייברג** הוא למעשה קרחון אלפיני, ששפת דיאוריט מפרידה בינו לבין הרמה והוא ניזון אך ורק ממפל השלגים, הכבד במידה שאינה אופיינית, שיורד באזור הניקוז של הקרחון עצמו. הקרחון נופל מגובה של למעלה מ-2,700 מ' בשטח של 32 ק"מ, רובו על פני כ-11 ק"מ בלבד.

## היסטוריה
### גילוי הקרחון

את הקרחון הענק גילה בנובמבר 1911 חוקר הקטבים הנורווגי רואלד אמונדסן. הקרחון שימש את אמונדסן כנתיב אל רמת הקוטב במשלחת הקוטב הדרומי בהנהגתו, שהצליחה לכבוש בפעם הראשונה את היעד.

### מקור השם

אמונדסן נתן לקרחון את שמו.

אמונדסן קרא לקרחון על שם איש העסקים הנורווגי אקסל הייברג, שפרש את חסותו על המדע ותרם למספר רב של משלחות נורווגיות אל הקטבים.

השם אושר רשמית ב-1 בינואר 1958.

## קישורים חיצוניים

* קרחון אקסל הייברג באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* קרחון אקסל הייברג באתר הגאזט הגאוגרפי של ממשלת ניו זילנד
* קרחון אקסל הייברג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

## הערות שוליים

 

אקסל הייברג
אקסל
יום העצמאות (לבנון)

'''יום העצמאות''' **של [[לבנון]]** (בערבית: استقلال لبنان) הוא חג לאומי לבנוני הנחגג ב-22 בנובמבר לזכר סיום המנדט הצרפתי על לבנון ב-1943 אחרי 23 שנים של שלטון קולוניאלי. היום עצמו מסמל את שחרורם של הנשיא, ראש הממשלה ומספר שרי קבינט אשר היו כלואים בעיירה ראשיא על ידי המנדט הצרפתי. השחרור של בעלי תפקידים אלה הגיע לאחר הקמת ממשלת התנגדות, הפגנות ענק ברחובות וכן לחץ בינלאומי.

## התקופה שלפני העצמאות
כאשר משטר וישי נכנס לתוקף בצרפת ב-1940, הגנרל אנרי פרנאן דנץ מונה להיות הנציב של לבנון. נקודת המפנה הזאת גרמה להתפטרותו של נשיא לבנון דאז, אמיל אדה ב-4 באפריל 1941. לאחר חמישה ימים מינה אדה את אלפרד נקאש לנשיא לתקופה שנמשכה שלושה חודשים בלבד. נשיאותו של נקאש נגדעה באיבה עם כניעת כוחות וישי שהוצבו בלבנון וסוריה לידי כוחות צרפת החופשית ובריטניה. ב-14 ביולי 1941 נחתם הסכם שביתת נשק בעכו שסיים את הקרבות בין שני הצדדים. הסכם שביתת הנשק גם אפשר את ביקורו של שארל דה גול, ובכך סיים את שלטון וישי בלבנון.

במהלך הביקור של דה גול, המנהיגים של לבנון באותה תקופה ניצלו את ההזדמנות לדון עמו בענייני עצמאות וריבונות. בפגישה עמו ביקשו המנהיגים מדה גול לסיים את המנדט הצרפתי בלבנון ולהכיר בעצמאות לבנון ללא תנאים. לאחר לחץ לאומי ובינלאומי הגנרל ז'ורז' קאטרו, גנרל שהיה כפוף ישירות לדה גול, הכריז בשם הממשלה שלו על עצמאותה של לבנון ב-26 בנובמבר 1941. מדינות כמו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות, מדינות ערב ומספר מדינות באסיה הכירו בעצמאות זאת, חלקם אפילו החליפו שגרירים עם ביירות. על אף ההכרזה הזאת, הצרפתים לא חדלו מלהפעיל את סמכותם בשטח לבנון.

ב-8 בנובמבר 1943, לאחר בחירתו לנשיאות של בשארה אל ח'ורי ומינוי ראש הממשלה ריאד א-סולח, בוצע השינוי החשוב בחוקה הלבנונית. השינוי המיוחל הסיר את הסעיפים אשר התייחסו למנדט הצרפתי וכמו כן ערכו את הסמכויות של הנציב העליון, ובכך באופן חד-צדדי סיימו את המנדט. הצרפתים הגיבו בכך שהם אסרו את הנשיא, ראש הממשלה ושרי קבינט אחרים והגלו אותם למבצר עתיק בראשיא. אירוע זה איחד את הדעה ברחוב המוסלמי והנוצרי בלבנון ביחס למנדט הצרפתי וגרם להפגנות ענק ברחובות.

## ממשלת בשאמון
לאחר כליאת השרים הלבנונים, חברי הפרלמנט הלבנונים והסמיכו את שני השרים שלא נאסרו, מג'יד ארסלאן, שר ההגנה באותה תקופה, וחביב אבו ח'אלה להמשיך לנהל את הממשלה הלבנונית. שני השרים עברו לבשאמון ובכך הממשלה שלהם זכתה לכינוי **ממשלת בשאמון**. הממשלה זכתה לאירוח והגנה בביתו של חוסיין אל-חלבי, מנהיג מוכר בבשאמון ומנהיג משפחת חלבי. מקום אירוח זה היה ממוקם באופן אסטרטגי כדי לאפשר הגנה אופטימלית לשרים.

הממשלה החדשה בבשאמון סירבה לנהל משא ומתן עם גנרל קאטרו או עם כל נציג אחר של המנדט. הסיבה לסירוב זה הייתה הטענה של ממשלת בשאמון כי כל משא ומתן צריך להתנהל אל מול הממשלה הכלואה על ידי המנדט. ממשלה זאת גם ייצרה כוח התנגדות צבאי בשם ״המשמר הלאומי״, אשר המפקד שלה היה ארסלן. הקבוצה הצבאית הזאת לחמה במלחמת העצמאות של לבנון. בשלב מאוחר יותר ״המשמר הלאומי״ היווה את הבסיס לצבא לבנון אשר הוקם ב-1946 תחת הנהגתו של ארסלן והגנרל פואד שהאב.

לבסוף, ממשלת צרפת נכנעה ללחץ של העם הלבנוני וכן של מספר מדינות. בבוקר 22 בנובמבר 1943 היא שחררה את השרים אשר היו כלואים בראשיא. מאז תאריך זה מסמל את יום העצמאות הלבנוני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

לבנון
קטגוריה:לבנון: תרבות
קטגוריה:לבנון: היסטוריה
קטגוריה:אירועים בחודש נובמבר
ריינר צובל

**ריינר צובל** (בגרמנית: **Rainer Zobel**, נולד ב-3 בנובמבר 1948 בורשטט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה בעמדת הקשר, ומאמן בקבוצת אל גונה מהליגה המצרית השנייה בהווה.

## קריירה
צובל שיחק כנער במועדון הספורט אולצן, ובגיל 20 עבר להנובר 96, בה שיחק 66 משחקים וכבש ארבעה שערים בשתי עונות. בשנת 1970 עבר צובל לבאיירן מינכן, והיה חלק מהקבוצה שזכתה שלוש פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974-1976. צובל זכה עם באיירן מינכן בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976 לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו, ובנוסף, זכה בשלוש אליפויות בבונדסליגה ובגביע אחד. צובל שיחק 180 משחקים במשך שש עונות בבאיירן מינכן, והבקיע 19 שערים. בסוף שנת 1976 פרש מכדורגל והחל בקריירת אימון ענפה.

צובל לא שיחק בנבחרת מערב גרמניה הבוגרת, אך היה חלק מהנבחרות הצעירות.

## קריירת אימון
צובל החל לאמן בשנת 1982 בטאוטוניה אולצן, ובהמשך אימן קבוצות רבות בכל רחבי הגלובוס, מוכרות יותר ופחות, כשטוטגרטר קיקרס, קייזרסלאוטרן, נירנברג, אל-אהלי, דינמו טביליסי ועוד. החל משנת 2013 מאמן צובל באל גונה מהליגה המצרית השנייה, עמה ירד ליגה בתום עונת 2014.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (3): 1971/72, 1972/73, 1973/74
* גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76
* הגביע הביניבשתי: 1976
* הגביע הגרמני: 1970/71

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני הנובר 96
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמני פ.צ. קייזרסלאוטרן
קטגוריה:מאמני אל-אהלי (קהיר)
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
שרון רבין-מרגליות

**שרון רבין-מרגליות** (נולדה ב-1967) היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת רייכמן, כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים כאשר האוניברסיטה נקראה המרכז הבינתחומי הרצליה.

## קורות חיים

שרון רבין נולדה בשנת 1967 בניו יורק, בעת שהוריה, רות ומיכאל רבין, שהו שם בשבתון. גדלה בשכונת רחביה בירושלים ולמדה בגימנסיה העברית רחביה. התגייסה לצה"ל בשנת 1985, ושירתה בחיל המשטרה הצבאית ואחר כך בלשכת אלוף פיקוד המרכז.

בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים ובשנת 1994 קיבלה תואר שני במשפטים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1991 התמחתה בבית המשפט העליון אצל השופט גבריאל בך. חברה בלשכת עורכי הדין בישראל מאז 1992. בשנים 1993–1994 הייתה יועצת משפטית במשרד העבודה והרווחה. בשנת 1997 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת ניו יורק.

בשנת 1997 הצטרפה בדרגת מרצה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2004 קודמה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2011 מונתה לפרופסור. בשנים 2012–2016 כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים. מחקרה מתמקד בשוק העבודה, אפליה תעסוקתית, זכויות נשים בעבודה והגנה על זכויות עובדים.

בשנים 2001–2003 הייתה חוקרת אורחת בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ושל אוניברסיטת ניו יורק. בשנים 2008–2009 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, שם לימדה דיני עבודה וזכויות נשים.

בשנים 2004–2005 הייתה עורכת (עם גיא מונדלק) של כתב העת עבודה, חברה ומשפט.

שרון הייתה חברה במועצה המינהלית של בנק ישראל.

## חיים אישיים
אביה, מיכאל רבין, הוא פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג. אמה, רות רבין, עבדה בפרקליטות המדינה, הייתה מנהלת המחלקה הבינלאומית. דודתה, פרופ' מרים בן-פרץ, הייתה חוקרת חינוך והוראה, כלת פרס ישראל, ודודהּ, פרופ' חיים רבין, היה בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות. אחותה, פרופסור טל רבין, היא חוקרת בתחום ההצפנה.

במהלך לימודיה לתואר ראשון נישאה ליורם מרגליות, כיום פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בני הזוג מתגוררים ברעננה ולהם שלושה בנים. בנה הצעיר, רועי, הוא חבר נבחרת ישראל בטריאתלון.

## קישורים חיצוניים

* פרופ' שרון רבין-מרגליות, באתר אוניברסיטת רייכמן
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: משפטים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:משפחת ישראל אברהם רבין
קטגוריה:בוגרות גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
מנוע בעירה

מנוע בעירה הוא מנוע שיוצר כוח מכני על ידי בעירה של דלק. מנועי בעירה נחלקים לשני סוגים כלליים: בעירה פנימית ובעירה חיצונית.
כיכר מרדקה

**כיכר מרדקה** (באינדונזית: **Medan Merdeka** או **Lapangan Merdeka**) היא מרחב ציבורי פתוח המהווה את מרכזה הטקסי של העיר ג'קרטה, בירת אינדונזיה. במרכזה של הכיכר ניצבת האנדרטה הלאומית של המדינה, וסביבה מבני ציבור רבים. שטחה קילומטר רבוע, וככזו היא אחת הכיכרות הגדולות בעולם.

משמעות המילה "מרדקה" באינדונזית היא "עצמאות" או "חופש".

## תולדות הכיכר
מרחב הכיכר החל להתהוות בשלהי המאה ה-18. אז העביר ממשל איי הודו המזרחית ההולנדית את מרכזו מעיירת החוף בטאוויה אל האזור המהווה כיום את מרכז ג'קרטה. היה זה מרחב פתוח שבו רעו תואי מים, ובהתאם לכך הוא נקרא "בופלספלד" (Buffelsveld). בראשית המאה ה-19 קיבל המרחב את השם "שאן דה מארס", בהשפעה צרפתית, ושימש כשטח לאימונים צבאיים.

ב-1818, מעט לאחר הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, שונה שם הכיכר ל"קונינגספליין" (Koningsplein, "כיכר המלך"). באותה עת הועבר משכן מושל איי הודו המערבית למבנה בשולי הכיכר (כיום **ארמון מרדקה**). בהמשך נבנו בכיכר מתקני ספורט, והיא שימשה ליריד (הנערך בקביעות מאז 1921 ומוכר כיום כיריד ג'קרטה) ובהמשך לפסטיבל לציון יום הולדת המלכה וילהלמינה ב-1906. בימי הכיבוש היפני של איי אינדונזיה נקראה הכיכר 
"לפנגאן איקדה" ( Lapangan Ikada, קיצור של Ikatan Atletik Djakarta (Jakarta Athletic Bond)). 

ב-1949, לאחר תום המאבק האינדונזי לעצמאות, נתן נשיא אינדונזיה סוקרנו לכיכר את שמה הנוכחי. באותה עת הייתה הכיכר מתוחמת מכל צדדיה במבנים. סוקרנו יזם את הקמת האנדרטה הלאומית במרכז הכיכר, ולצורך כך נהרסו מספר מבנים שניצבו בה. בניית האנדרטה (המכונה מונאס (Monas)) החלה בשנת 1961 והסתיימה ב-1975. בעקבות הקמתה התבסס כינוי נוסף לכיכר - **לפנגאן מונאס** (Lapangan Monas).

ב-1993 הוכנה תוכנית-אב לכיכר, שנועדה להשיב אותה לשימוש של מרחב ציבורי פתוח וירוק. מימוש התוכנית הקנה לכיכר את המראה הנוכחי שלה. בשנת 2002 הוקמה גדר סביב מתחם הכיכר כדי להרחיק ממנה רוכלים וקבצנים, אך היא נותרה פתוחה לציבור הרחב. היא מהווה יעד פופולרי לתושבי העיר לפעילות נופש וספורט.

## הכיכר וסביבותיה
צורת הכיכר היא כשל טרפז שבסיסו פונה למערב. במרכזו ניצב המרחב המתומן המקיף את מבנה האנדרטה הלאומית, שבחלקו הוא מרוצף ובחלקו נטוע בצמחייה וכולל בריכות נוי ומזרקות. שני צירים אלכסוניים הנפגשים במרחב שסביב האנדרטה מחלקים את שטח הכיכר הנותר לארבעה מתחמים. במתחם הדרומי נבנו עם השנים מבנים שונים, אך בהתאם לתוכנית האב כולם נהרסו. רוב השטח שסביב מתחם האנדרטה הוא שטח פתוח וירוק המיועד להולכי רגל, ותנועת כלי רכב בתוך הכיכר נאסרה. בשטח הפתוח ניצבים מספר פסלי אישים אינדונזים. במתחם הכיכר הדרומי מצויה מכלאת צבאים.

סביב הכיכר ניצבים מבנים המשמשים מספר רב של משרדי ממשלה ומוסדות ציבור שונים, ובהם:
*ארמון מרדקה - ארמון הנשיאות של אינדונזיה
*בית המשפט העליון
*בית המשפט לחוקה
*המטה הכללי של צבא אינדונזיה
*מסגד איסתיקלאל (ולצדו קתדרלת ג'קרטה)
*תחנת הרכבת גמביר
*הגלריה הלאומית
*בית עיריית ג'קרטה
*המוזיאון הלאומי
*מטה רדיו אינדונזיה
*הבנק המרכזי


Istana Merdeka.jpg|ארמון מרדקה
Merdeka Square Flag Statue 1.JPG|פסל בכיכר
Gambir station Jakarta.JPG|תחנת גמביר ומאחוריה כנסיית עמנואל


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מרדקה
קטגוריה:ג'קרטה: מבנים
קטגוריה:אסיה: גנים ופארקים עירוניים
יונה ירוקה מנוקדת

**יונה ירוקה מנוקדת** או **יונת ליברפול** (שם מדעי: *Caloenas maculata*) היא מין יונה שנכחדה אשר ידועה מדגימה אחת בלבד, המוצגת באוסף של מוזיאון העולם בליברפול. החוקרים מניחים כי הדגימה הובאה מפולינזיה הצרפתית (אולי מטהיטי) בין השנים 1783–1823.

היונה הירוקה המנוקדת הוזכרה לראשונה בספר הנקרא "תקציר כללי על ציפורים" (A General Synopsis of Birds) שנכתב בשנת 1873 על ידי ג'ון לאת'אם (John Latham). שמה המדעי ניתן לה על ידי גמלין (Johann Friedrich Gmelin) בשנת 1789.

## טקסונומיה
בהתבסס על נוצות הצוואר הארוכות של היונה הירוקה המנוקדת, הניח לאטמן כי יש קשר משפחתי בינה לבין יונת ניקובר ואילו וולטר רוטשילד, שבבעלותו היה האוסף הזואולוגי הגדול ביותר שבו החזיק אדם יחיד באותה עת, התייחס אליה כאל יונה חריגה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:אוקיאניה: עופות שנכחדו
אבי

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות חיבה
מרחצאות הרקולאנה

ממוזער|שמאל|250px|ציור הרחוב הראשי במרחצאות הרקולאנה בשנת 1824
**מרחצאות הרקולאנה** (ברומנית: **Băile Herculane**) היא עיר קטנה בחבל באנאט, בדרום מערב רומניה.

היישוב מבוסס על מרחצאות המרפא המקומיים, ששמם נודע כבר בתקופת האימפריה הרומית. חיילים רומיים נהגו לרחוץ במקום כבר במאה השנייה. על פי האגדה, הרקולס, פטרון המעיינות החמים במיתולוגיה הרומית והיוונית עצר במקום כדי לנוח ועל שמו קרוי היישוב.

היישוב שוכן בגובה 168 מטרים, מוקף הרים ובמרחק 25 קילומטרים מהגבול עם סרביה. במקום יש נביעה הידרותרמית ולמים יש הרכבים כימיים מגוונים. המרחצאות והמים המינרליים משמשים לטיפול בסובלים מבעיות שונות.

נכון ל-2011 חיו במקום כחמשת אלפי תושבים, אלף פחות מהמפקד של 2002. במקום יש תחנת רכבת שמקשרת עם בוקרשט וטימישוארה.

## קישורים חיצוניים

* 
* באילה הרקולנה - Baile Herculane

## הערות שוליים

קטגוריה:מקומות מרפא
קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:רומניה: תיירות
מישל סרדו

**מישל סַרדוּ** (בצרפתית: **Michel Sardou**, ;  26 בינואר 1947, פריז, צרפת) הוא זמר ופזמונאי צרפתי, שהחל את הקריירה שלו ב-1965 ולאורכה כתב והלחין כ-350 שירים והקליט 25 אלבומי אולפן ו-18 אלבומי הופעות, אשר נמכרו בקרוב ל-90 מיליון עותקים.

## ביוגרפיה
מישל סרדו נולד בפריז למשפחה של אמני במה שנודעה בצרפת בתחום הקברט עוד מאמצע המאה ה-19. אביו פרננד (1910 – 1976) היה שחקן וזמר ואימו ז'אקי (1919 – 1998) הייתה שחקנית.

הוא החל את הקריירה ב-1965 עת פרסם את שירו "Le Madra" אשר נכתב במשותף עם מישל פוגאן. עד לשלהי שנות ה-60 לא זכו יצירותיו להצלחה רבה. ב-1970 הוציא לאור את אלבומו הראשון "J'habite en France" (מצרפתית: אני חי בצרפת) אשר זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום השני ברשימת האלבומים הנמכרים בצרפת.

במהלך שנות ה-70 פרסם סרדו שורה ארוכה של להיטים אשר זכו להצלחה בצרפת ודורגו במקומות גבוהים במצעדי הפזמונים. סרדו הפך לאחד מבולטי האמנים הצרפתיים. חלק משיריו הביעו מחאה נגד הממסד השלטוני הצרפתי. במהלך שנות ה-80 התמסד סרדו ויצירתו מוצבה בזרם המרכזי של המוזיקה בצרפת. הוא זכה להכרה ממסדית ב-1990 ו-1999 זכה לפרס "Victoires de la Musique" מטעם משרד התרבות של צרפת על הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה בצרפת.

ב-2001 הודיע סרדו על פרישתו משירה והחל לעסוק במשחק.
ב-2004 שב מישל סרדו לתחום המוזיקה והוציא לאור את אלבומו "Du Plaisir". הוא המשיך בהופעות ברחבי אירופה. ב-2012 הוציא לאור אלבום אוסף משיריו.

ב-2005 שודרה בערוץ France 2 בצרפת התוכנית הצרפתים הדגולים ביותר ובה נשאלו אזרחי צרפת מיהם 100 הצרפתים הדגולים בהיסטוריה. מישל סרדו מוקם במקום ה-45 ברשימה.

### חייו האישיים
בשנים 1965 – 1977 היה סרדו נשוי לרקדנית פרנסואז פטרה ולזוג נולדו שתי בנות סנדרין (1970) וסינתיה (1973).
בשנים 1977 - 1999 היה סרדו נשוי לאליזבת האס ולזוג נולדו שני בנים. הסופר רומאן סרדו (1974), והשחקן דייוי סרדו (1978).
ב-1999 נישא סרדו לאן-מארי פריה שהייתה העורכת של המגזין Elle.

## קישורים חיצוניים

* 

* דיסקוגרפיה של מישל סרדו, באתר encyclopedisque.fr

## הערות שוליים

קטגוריה:פזמונאים צרפתים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זמרים-יוצרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1947
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-21
חופני כהן

**חופני כהן** (17 בדצמבר 1946 – 3 ביולי 2023) היה זמר ובדרן ישראלי. זכה לכינוי "סולימאן הקטן" כממשיך דרכו בזמר העברי של אביו, שלמה כהן (שנודע בכינוי "סולימאן הגדול").

## ביוגרפיה
כהן נולד בתל אביב, בנם הבכור של הזמרים שלמה ("סולימאן הגדול") ושרה כהן. אחיו הצעירים הם הזמרים פיני, יזהר וורדינה כהן. מגיל צעיר התלווה להופעות ולקומזיצים שארגנו הוריו, ומשם ספג את אהבתו לשירה. מאחר שהחל לשיר כמו אביו, כונה "סולימאן הקטן".

ב-1976 הופיע כהן בפסטיבל הזמר בסגנון עדות המזרח - "למנצח שיר מזמור", שם ביצע את שירם של אליעוז רבין וג'ו עמר "בת הזמן" (מוכר גם כ"כשהשמש עולה"). שיר זה, שהיה להיטו הראשון של כהן כסולן, זכה להצלחה רבה, וגרם לפרסומו העיקרי של כהן. לאחר מכן הקליט את השיר "בחיק הטבע" (מוכר גם כ"שיר המסטול" ובוצע במקור על ידי הנשמות הטהורות), וב-1978 הוציא אלבום בכורה בשם "חברים כותבים ל...".

בשנת 1984 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע של חיים גיל, "כאסח", שם ביצע יחד עם הזמר דקלון את שירו של אביהו מדינה, "לשיר בקול ערב". השיר זכה להצלחה רבה.

ב-1991 ביצע יחד עם כוכבה הררי דואט לשיר "רוצה רוצה", שהופיע באלבומה של הררי ומאוחר יותר גם באלבומו של כהן, "כולם אותו דבר", שיצא בשנת 1993. גם באלבום זה ביצע כהן את "בחיק הטבע", מחרוזת משירי החלונות הגבוהים ושני שירים שכתב והלחין ניסן פרידמן - "בלי עין הרע" ו"אל אל ישראל", ההמנון הרשמי של נבחרת ישראל בכדורגל. במשך שנים רבות שימש כהן מנחה הטקסים שנערכו לפני משחקי הנבחרת, וכן משנת 1989 עד 2008, שר את ההמנון הלאומי, "התקווה", לפני תחילת המשחקים.

ב-1994 הקליט את השירים "בחולות" ו"טיול לילי" לאלבום "זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול", בו השתתפו גם הוריו ושלושת אחיו של כהן. בשנת 1997 ביצע יחד עם אורן חן את הדואט "ברכנו", ושנה לאחר מכן חידש את השיר "כבר עברו השנים" של זוהר ארגוב, לאלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו של ארגוב.

ב-2015 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.

בשנת 2017, עקב סיבוכים כתוצאה ממחלת הסוכרת, עבר בהצלחה השתלת כליה. עם זאת, שפתות הקול שלו נפגעו בעקבות ההליכים הרפואיים שעבר.

## חיים אישיים
כהן היה נשוי לדיאנה, ממנה התגרש ב-1982, ולשניים נולדו בן ובת. ב-1992 נישא לסימה והתגרש ממנה ב-2004, וממנה נולדו לו שתי בנות נוספות.

ב-3 ביולי 2023 נפטר בבית החולים תל השומר מסיבוך נדיר של דלקת גרון. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר המזרחי
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים
חופני
קטגוריה:זמרים ישראלים ממוצא תימני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
סקי דובאי

**סקי דובאי** (בערבית: **سكاي دبي**) הוא אתר סקי מקורה בגודל 22,500 מטרים רבועים בדובאי, איחוד האמירויות הערביות. האתר הוא חלק מקניון מירויות, אחד הקניונים הגדולים ביותר בעולם. האתר נבנה על ידי קבוצת מג'יד אל פוטיים, יזם מוכר מדובאי של קניונים במזרח התיכון, שגם מפעיל את קניון האמירויות.

## היסטוריה
האתר נפתח לציבור בנובמבר 2005 וכולל הר מקורה בגובה 85 מטר, בעל 5 מסלולים תלולים ברמות קושי שונות, בהם מסלול שאורכו 400 מטרים ומסלול הסקי השחור המקורה הראשון בעולם. האתר כולל גם מעלית סקי ומעלית גרירה, המעלות גולשים במעלה ההר. באתר גם פארק-סקי בגודל 3,000 מטרים רבועים, הכולל מקום משחקים למזחלות ומגלשות, מגדלי סקי, כדורי שלג ומערת קרח. בסקי דובאי חיים גם מספר פינגווינים; ניתן לקבוע מפגש עם הפינגווינים שבאתר.

במתקן קיימת מערכת בידוד המסייעת בשמירה על טמפרטורה של 1- מעלות צלזיוס בבוקר ו-6- מעלות צלזיוס בערב, כאשר השלג מיוצר.

בשנת 2007 זכה סקי דובאי בפרס TEA.

פארק הסקי תוכנן ונבנה על ידי קבוצת פינקוול.

## בתרבות
* סקי דובאי מופיע בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב. הפרק "אתר הסקי של דובאי" שודר ב-21 בינואר 2006 כחלק מעונה 3.

## גלריה

Dubai-Ski-Dubai-11.JPG
SkiDubai7176.JPG
Ski dubai-2011 (3).JPG
Ski dubai-2011 (2).JPG
Ski Slope in the Mall of The Emirates (5319597468).jpg


## קישורים חיצוניים

* 

* תמונות מבניית "סקי דובאי"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי סקי
קטגוריה:דובאי
מגלן חום-צוואר

**מגלן חום-צוואר** (שם מדעי: *Theristicus caudatus*) הוא מין של מגלן גדול, שמצוי באזורים הפתוחים של מזרח וצפון אמריקה הדרומית. בעבר הוא מוין כתת-מין של המגלן שחור-פנים, אך כיוון שהוא חי באזורים קרירים ובטנו חומה, בשונה מהמגלן שחור-הפנים, הוא נחשב כיום כמין נפרד.

## מאפיינים
אורכו כ-75 ס"מ. הצוואר חום-צהבהב, הכנפיים והגב אפורים, הבטן ונוצות התעופה שחורות, ועל הכנפיים יש כתם לבן. המקור וקטע העור החשוף שמקיף את העיניים שחורים. הרגליים אדומות.

מגלן חום-צוואר מצוי במגוון רחב של בתי גידול: בין השאר שדות, ביצות, סוואנה וערבות. 

במגלן זה זוהו שני תת-מינים החיים באוכלוסיות שונות:

תת-המין *T. c. caudatus* מצוי בצפון ומרכז אמריקה הדרומית, במדינות קולומביה, ונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, ברזיל וסורינאם.

תת-המין *T. c. hyperorius* מצוי בדרום-מרכז אמריקה הדרומית: דרום ברזיל, מזרח וצפון בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה. 

מגלן חום-צוואר חי בעיקר באזורי שפלה סובטרופיים, אך עשוי להגיע גם לאזורי רמה (אם כי, מעולם לא נצפה בגבהים בהם מצוי המגלן שחור-הפנים). מגלן זה הוא עוף יציב, כלומר, כמעט ואינו נודד.

מכיוון שאוכלוסייתו גדולה (לפי ההערכות האחרונות, היא עומדת כיום על כ-25,000 עד כ-100,000 פרטים), המגלן הוכרז במצב ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN.

מגלן חום-צוואר ניזון בעיקר מחרקים, עכבישים, צפרדעים, זוחלים, שבלולים וחסרי-חוליות אחרים. הנקבה מטילה 2-4 ביצים, בקן שבנוי מזרדים וענפים, ומוקם על עץ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1783
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיטר בודארט
קטגוריה:כפניים
קטגוריה:ברזיל: עופות
קטגוריה:פרגוואי: עופות
קטגוריה:בעלי חיים בפנטנל
הלמר הנסן

**הלמר יוליוס הנסן** (בנורווגית: **Helmer Julius Hanssen**  24 בספטמבר 1870 - 2 באוגוסט 1956) היה חוקר קטבים נורווגי ואחד מחמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.

## חייו
הלמר הנסן נולד בביירנסקין, על האי אנדויה בחלקה הצפוני של נורווגיה. הוא היה נווט קרח מנוסה, מיומנות שלמד כצייד כלבי-ים בסביבות שפיצברגן.

מ-1903 עד 1905 השתתף הלמר הנסן כקצין שני באונייה Gjøa במסע המוצלח של רואלד אמונדסן לגילוי המעבר הצפון-מערבי. במשלחת למד מן האינואיטים איך לנהוג כלבי מזחלת. ב-1910 נלווה אל אמונדסן במשלחתו לכיבוש הקוטב הדרומי, הפעם כנוהג כלבים מומחה. כמו כן היה ממונה על הניווט ונשא את המצפן הראשי על מזחלתו.

ממוזער|upright|מדליית הקוטב הדרומי

הלמר הנסן היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911, יחד עם רואלד אמונדסן, אולאף ביאלאנד, אוסקר ויסטינג וסוורה האסל, קבוצת הקוטב של משלחת הקוטב הדרומי. במהלך שהותם בקוטב הדרומי, היה זה ככל הנראה הנסן שעבר כמטחווי 180 מטרים מנקודת הקוטב הדרומי המתמטי, זאת בעת אחת מתרוצות הסקי, שאמונדסן הורה לבצע לשם הקפת הקוטב במסגרת שלמה, כאמצעי לשלול כל ספק בכך, שהמשלחת אכן הגיעה אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, הוענקה להלמר הנסן מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה של בית המלוכה הנורווגי, שהמלך הוקון השביעי קבע בשנת 1912 לכבוד משתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.

בשנת 1912 יצא שוב צפונה, הפעם כרב החובל של האונייה "מוד" במשלחת המעבר הצפון-מזרחי של רואלד אמונדסן. 

בשנת 1936 פרסם הנסן את האוטוביוגרפיה שלו, "מסעותיו של ויקינג בן-ימינו" (The Voyages of a Modern Viking'', London: Rutledge, 1936)

הלמר יוליוס הנסן התמנה לאביר מסדר אולאף הקדוש של הכתר הנורווגי על הצטיינות ימית במשלחות של רואלד אמונדסן אל קצות העולם, הצפוני והדרומי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מגלי ארצות נורווגים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:ילידי 1870

קטגוריה:נפטרים ב-1956
דיטר הנס

**דיטר הנס** (בגרמנית: **Dieter Hoeneß**; נולד ב-7 בינואר 1953 באולם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר בבאיירן מינכן. הנס ייצג את גרמניה המערבית במונדיאל 1986 והגיע עמה למשחק גמר, בו הוא נכנס לשחק כמחליף, ונבחרתו הפסידה לארגנטינה.
לאחר פרישתו עסק הנס בתפקידים ניהוליים בקבוצות שונות.

הנס הוא אחיו הצעיר של אולי הנס, כדורגלן העבר ונשיאה הנוכחי של באיירן מינכן, ואביו של מאמן הכדורגל סבסטיאן הנס. 

## קריירת מועדונים
### אאלן ושטוטגרט
הנס החל את הקריירה במועדוני נוער בעירו אולם, ובשנת 1973, בגיל 20, החל לשחק בקבוצת הבוגרים של VFR אאלן, בה שיחק 103 משחקים והבקיע 46 שערים. בשנת 1975 עבר לשטוטגרט, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה של הנס בשטוטגרט, סייע לה להעפיל אל הבונדסליגה. הנס שיחק ארבע עונות בשטוטגרט, בהן הופיע ב-105 משחקים והבקיע 44 שערים, כשבעונתו האחרונה בשטוטגרט, 1979, סייע לה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי המבורג, כשהוא מבקיע 16 שערים.

### באיירן מינכן
בקיץ 1979 חתם הנס בבאיירן מינכן, בדיוק עם פרישתו של אחיו, אולי. הנס זכה עם הקבוצה הבווארית בחמש אליפויות ובשלושה גביעים מקומיים. בחמש מתוך שמונה עונותיו של הנס בבאיירן מינכן, כבש מספר שערים דו ספרתי. הנס הגיע עם באיירן מינכן פעמיים לגמר גביע אירופה לאלופות, ובשתיהן הפסיד. ב-1982 הפסידה באיירן מינכן לאסטון וילה, וב-1987 הפסידה לפורטו, במשחק האחרון של הנס בקריירה. בתום עונת 1987, פרש הנס מכדורגל.

הנס שיחק 224 משחקים במדי באיירן מינכן, וכבש עבורה 102 שערים, עובדה המציבה אותו במקום הרביעי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים, לאחר גרד מילר, קרל היינץ רומניגה ורולאנד וולפארט.

הנס משתייך להיכל התהילה של באיירן מינכן.

## נבחרת לאומית
להנס שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע ארבעה שערים. בפעם הראשונה שיחק הנס בנבחרת בשנת 1979, ומאז, לא נקרא אל הדגל במשך שבע שנים. הזימון הבא הגיע לקראת מונדיאל 1986, בו הנס החליף במשחק הגמר את פליקס מגאת, והפך לשחקן המבוגר ביותר על המגרש, בגיל 33 ו-173 ימים. נבחרת מערב גרמניה הפסידה באותו גמר לנבחרת ארגנטינה.

## לאחר הפרישה
לאחר פרישתו של הנס ממשחק פעיל, החל לעבוד בהנהלה של חברת המחשבים קומודור אינטרנשיונל, ששימשה כספונסור של באיירן מינכן. 
בין השנים 1990-1995 הנס עבד כמנכ"ל במועדון הכדורגל של שטוטגרט. 
לאחר מכן שימש כסגן נשיא במועדון הרטה ברלין, שם עבר לאחר מכן לתפקיד ניהולי, עד לעזיבתו בשנת 2009. בהמשך ביצע את אותם תפקידים גם בוולפסבורג.

דיטר הנס, כמו אחיו אולי, חובב גולף מושבע.

## קישורים חיצוניים

 

קטגוריה:חלוצי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:עסקני כדורגל
קטגוריה:עסקני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1953
שייח'ה אל-בחר

**שייח'ה אל-בחר** (בערבית: **شيخة البحر**) היא מנכ"לית הבנק הלאומי של כווית. היא גם מכהנת במועצת המנהלים של הבנק הלאומי של קטר. אל-בחר היא גם דירקטורית בחברת התקשורת הסלולרית KSC.

אל-בחר דורגה במקום ה-85 ברשימת הנשים הכי חזקות בעולם על ידי מגזין פורבס ב-2012. בנוסף דורגה כאישה הערביה ה-8 הכי חזקה על ידי מגזין ארביין ביזנס.

אל-בחר למדה בבית הספר לעסקים של הרווארד, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת דיוק.

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"ליות
קטגוריה:דירקטוריות
קטגוריה:נשים כוויתיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סטנפורד