open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הסיירת יוליסס

**הסיירת יוליסס** (באנגלית: "**HMS Ulysses**") הוא מותחן מלחמתי מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין, שיצא לאור בשנת 1955. זהו ספרו הראשון של מקלין, אשר נכתב בהשראת ניסיונו הקרבי כמלח בצי הבריטי. מקלין שירת על סיפון הסיירת "רויאליסט" ולחם במלחמת העולם השנייה.

## עלילת הספר
עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, מתארת את מסעה של הסיירת "יוליסס", אוניית מלחמה בריטית בדרך השיירות לרוסיה בים הצפוני, כדי להעביר אספקה וציוד לצבא האדום הלוחם ברחבי רוסיה כנגד הצבא הגרמני. על הסיירת מפקד הקפטן ריצ'רד ולרי, אשר שב לשירות בצי עם פרוץ המלחמה ועוטר בעבר באות השירות המצוין. ולרי מוביל את צוותו במשימה ללוות את שיירת האספקה ימית FR77 למורמנסק. צוות האונייה נדרש להיאבק בקור העז, בתנאי מזג האוויר הקשים ולאסור קרב כנגד אוניות וצוללות הצי הגרמני ומטוסי הלופטוואפה אשר ניסו למנוע מן השיירה להגיע ליעדה. לצד ולרי בולטות בספר דמויותיהם של קצין המבצעים ביל טרנר, הקצין הראשון ג'יימס קרינגטון, קצין הרפואה קומנדר ברוקס, קצין הרפואה הזוטר לפטננט ג'וני ניקולס, מפקד השיירה, אדמירל ג'ון טינדל, קצין הניווט אנדרו קארפנטר המכונה "קאפוק קיד" ופיטר אור, מפקד הסיירת "סירוס".

## תרגומים לעברית
* אליסטר מק-לין, **הסיירת "יוליסס"**. תרגם מאנגלית שמואל גילאי. תל אביב, עם עובד, 1958.
* אליסטר מקלין, **הסיירת יוליסס**. תרגמה מאנגלית נעה בן פורת. תל אביב, הוצאת אריה ניר, 2007.

## קישורים חיצוניים
* הפרק הראשון, באתר "טקסט".
*  – על התרגום מ-2007
* עמי סלנט סוקר את הספר באתר "רגעים היסטוריים", יוני 2019.
* משה דור, כסף, רק כסף, מעריב,  4 באוקטובר 1985.
## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:ספרות ימית
קטגוריה:אליסטר מקלין
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:ספרי אריה ניר הוצאה לאור
ישראל, למה

**ישראל, למה** (צרפתית: **Pourquoi Israël**) הוא סרט תעודי משנת 1973, סרטו הראשון של קלוד לנצמן, יוצר הסרט שואה.
## הפקה
הסרט בוחן את החיים בישראל בעשרים וחמש השנים שחלפו מאז קום המדינה. לנצמן מראיין, בין היתר, מהגרים יהודים מגרמניה, אינטלקטואלים, פועלי נמל, שוטרים, אסירים ועולים חדשים.
בין השאר מראיין לנצמן בסרט את רן כהן, וצ'רלי ביטון. הסרט צולם בשנים 1971–1973 ואורכו 4 שעות. את הסרט מימנו באופן חלקי משרד החוץ וההסתדרות.

שם הסרט מתפרש לעיתים קרובות כשאלה - "למה ישראל?", בעוד כוונתו של לנצמן הייתה בעצם התשובה לשאלה זו מנקודות מבט שונות.

הסרט הוקרן לראשונה בישראל שלושה ימים בלבד לאחר מלחמת יום הכיפורים, במוזיאון ישראל בירושלים, באירוע בנוכחות שר החוץ אבא אבן.
## רשימת המרואיינים בסרט
* בנו גרינבוים - חבר קיבוץ גן-שמואל
* יגאל ידין - ארכאולוג, ורמטכ"ל.
* רפאל יהודה צבי ורבלובסקי - פרופסור להיסטוריה של הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים.
* אברהם שנקר - חבר הנהלת הסוכנות היהודית
* ז'אק ברקת - עובד נמל
* זושי פוזנר - חסיד חב"ד
* אברהם יפה - אלוף במילואים, ותומך ארץ ישראל השלמה.
* רן כהן - אז מזכיר קיבוץ גן שמואל.
* פאול יעקובי - עורך דין יליד קניגסברג.
* שמואל בוגלר - ניצול אושוויץ שהפך למפכ"ל המשטרה
* מיכאל פלדמן - ראש המחלקה לביולוגיה מולקולרית במכון ויצמן, חבר האקדמיה הלאומית למדעים.
* נועה פלפן- פעילת שלום
* ליאון רויש - אוצר מוזיאון דימונה
* שמחה פלפן - היסטוריון ופעיל שלום, יליד פולין
* דולף מיכאליס - בנקאי, סופר, כלכלן ואמן, שהיגר מגרמניה בשנת 1938
* ברוך נחשון - אמן שהתנחל בחברון
* מאשה קאלקו - משוררת
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1973
קטגוריה:סרטים תיעודיים
פיטר סטרה

**פיטר סטרה** (אנגלית: **Peter Cetera**; נולד ב-13 בספטמבר 1944) הוא זמר, מלחין, נגן בס, ומפיק מוזיקלי אמריקאי אשר נודע בעיקר כסולן בהרכב המקורי של להקת הרוק שיקגו בה היה חבר בטרם עזב את הלהקה בשנת 1985 לטובת קריירת סולו מצליחה. כאמן סולו, סטרה הצליח להפיק 6 סינגלים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד ה-Top 40 האמריקני, כולל שני סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 – הסינגלים "The Glory of Love" (1986), והסינגל "The Next Time I Fall" (1988).

## קורות חייו
פיטר סטרה נולד בדרום שיקגו, אילינוי ב-13 בספטמבר 1944 למשפחה אמריקנית ממוצא פולני והונגרי. הוא היה הבן השני מבין שישה ילדים. סטרה החל להתעניין במוזיקה בגיל 11 כאשר הוריו קנו עבורו אקורדיון במקום הגיטרה שהוא רצה. בגיל 15 סטרה רכש את הגיטרה הראשונה שלו.

סטרה החל לנגן בגיטרה בס, וביחד עם כמה חברים מהתיכון, החבורה החלה לנגן באירועים מקומיים שונים, כאשר סטרה ניגן בגיטרה ושר. בשנים הבאות סטרה ניגן במספר להקות שונות באזור שיקגו. בסוף שנת 1967 סטרה הצטרף ללהקה בשם "The Big Thing", אשר שינתה את שמה זמן קצר לאחר מכן ל-"Chicago". הלהקה פרסמה בהמשך מספר שירים שזכו לפופולריות רבה בהם "You're the Inspiration", "Hard to Say I'm Sorry", "Wishing You Were Here" ו-"If You Leave Me Now". על אף שסטרה פרסם את אלבום הסולו הראשון שלו במהלך 1981, הוא המשיך לפעול בהרכב עד שנת 1985 אשר במהלכה החליט לעזוב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת הסולו, ולעבוד על אלבום הסולו השני שלו.

בשנת 1986 יצא לשווקים אלבום הסולו השני של סטרה שהכיל בין היתר את הלהיטים "The Glory of Love", אשר נכתב ביחד עם דייוויד פוסטר עבור הפסקול של הסרט קראטה קיד 2, ואת הדואט עם איימי גרנט "The Next Time I Fall". שני הסינגלים הללו הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני.

בשנת 1988 יצא לשווקים אלבום הסולו השלישי של סטרה, "One More Story", שהופק בשיתוף עם המפיק המוזיקלי פטריק לאונרד. האלבום הכיל בין היתר את השיר "Save Me" שהיה בהמשך לשיר הפתיחה המקורי של תוכנית הטלוויזיה המצליחה "משמר המפרץ". לאונרד היה שותף בכתיבת 8 מתוך 10 השירים שבאלבום. האלבום כלל גם את הדואט עם מדונה, בשיר "Sheherazade".

בשנת 1989 סטרה הקליט את הדואט "After All" בשיתוף עם הזמרת שר, אשר נכלל בפסקול הסרט "Chances Are" והגיע למקום השישי במצעד הבילבורד האמריקני.

בשנת 1992 יצא לשווקים אלבום הסולו הרביעי של סטרה, "World Falling Down". האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הסינגלים "Restless Heart", "Even a Fool Can See", והדואט עם צ'אקה קאן, "Feels Like Heaven".

בשנת 1995 יצא לשווקים אלבום הסולו החמישי של סטרה, "One Clear Voice". האלבום הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה רבה, בהם הדואט  אותו ביצע סטרה עם השחקנית קריסטל ברנרד .

בשנת 2001 יצא לשווקים אלבום הסולו השישי של סטרה "Another Perfect World" אשר הכיל בין היתר גרסה מחודשת לשיר של הביטלס "It's Only Love".

בשנת 2004 הוציא סטרה לשווקים אלבום שירי חג המולד בשם "You Just Gotta Love Christmas" אשר הכיל דואט עם בתו הבכורה קלייר.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:זמרי פופ אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
הדבר היה ככה

**הדבר היה ככה** הוא רומן אוטוביוגרפי של מאיר שלו, עליו ועל משפחתו.

רומן זה שונה משאר ספריו של שלו בכך שהוא מתאר דמויות אמיתיות של משפחתו בעיקר מצד אמו - משפחת חקלאים מראשוני נהלל. חלק מהדמויות המופיעות בספר שמשו לו כהשראה לדמויות מספריו "רומן רוסי" ו"עשו". גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסוב על ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים. 

## תמצית העלילה
אהרון בן-ברק, סבו של שלו, יליד 1890, עלה לארץ ישראל בגיל 19. עבד כחקלאי בזכרון יעקב, חולדה, כפר אוריה, בן שמן ובאר יעקב, ולבסוף השתקע בנהלל. אשתו הראשונה נפטרה ממלריה.

לאחר מותה הגיעה ארצה אחותה טוניה שהייתה אז בת 18 והסכימה להינשא לאהרון שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנה ומטופל בשני ילדים, בנימין ואיתמר. לאהרון ולטוניה נולדו מיכה, בתיה (אמו של שלו), התאומים בת-שבע ומנחם (אביו של רם בן ברק), ויאיר.

סבא אהרון היה חקלאי כושל, ומדי פעם כשהמשק היה מגיע למצב ירוד, היה נעלם לזמן מה. את אחיו ישעיהו, שהעדיף להגר לארצות הברית, שינה את שמו ל"סם" והקים "ביזנס",  כינה סבא אהרון "בוגד כפול", כלומר לא ציוני ולא סוציאליסט. כששלח סם דולרים לסבא, הוא החזיר אותם כי לא רצה לקבל כסף שנוצר תוך ניצול עמלם של בני מעמד הפועלים.

גיבורת הספר היא טוניה בן-ברק, סבתו של שלו. אישה דומיננטית, שהצליחה להשאיר את המשפחה בנהלל בתקופות קשות. שלו מתאר אותה בהומור ובאהבה. לטוניה הייתה נטייה כפייתית לנקיון:
*היה אסור להיכנס לבית מהדלת הראשית, אלא רק מאחור.
*על כל הידיות של הדלתות, המגירות והארונות הונחו סמרטוטים, כדי שהן יישארו נוצצות.
*היא הייתה הולכת כל הזמן עם סמרטוט על כתפה השמאלית, למקרה שתתקל בכתם הדורש ניקוי.
*הרהיטים היפים הושמו בחדר מיוחד, שאסור היה לאיש להיכנס אליו, נעטפו בסדינים והוצאו ממנו רק פעם בשנה - בליל הסדר.
* את בנותיה הייתה מוציאה מהשיעור בבית הספר בעת הצורך, כדי שיעזרו לה בשטיפת הרצפה, ורק כשהמים שנזלו מהסמרטוט לאחר הסחיטה היו נקיים, הן שוחררו.

הסיפורים על רדיפת הניקיון של טוניה התפשטו בקרב בני המשפחה, והגיעו עד לדוד סם שהחליט לקנות להם שואב אבק (Sweeper, ובלשון סבתא טוניה "סויפר") מתוצרת ג'נרל אלקטריק. כל הכפר הגיע לחזות ב"פלא הגדול". המכשיר עבד יפה אבל כשהתברר לטוניה שהלכלוך אינו נעלם ומתנדף אלא מצטבר בשקית בשואב ובפעולת הריקון עלול הלכלוך להתפזר, היא אכסנה את המכשיר בחדר האמבטיה ולא נתנה לאיש לראותו עד יום מותה.

למאיר שלו עצמו חלק משני בעלילת הספר, שמרביתה התרחשה לפני שנולד. בנוסף לקרוביו של שלו המתוארים בספר, נמנים עם גיבוריו גם הסוס וייטי והאתון עָה, שלא רק מעשיהם מתוארים, אלא גם מחשבותיהם, כמו גם פרק שלם על עלילותיו וחוויותיו של שואב האבק.

סביב ה"סוויפר" הזה כתב שלו פרק שלם, תוך כדי שהוא מעניק לשואב האבק קול ורגשות משלו, ופורש את סיפור משפחתו ואת סיפורו של הדור,  הציונות וההתיישבות העובדת. אלו האנשים מהדור הקודם לזה של מאיר שלו, שנחשבו בעיניו למלח הארץ.

## לקריאה נוספת
* ניצה בן-דב, אוטוביוגרפיה נקייה: על "הדבר היה ככה" של מאיר שלו. בספרה: **חיים כתובים: על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות** (ירושלים ותל אביב: שוקן, תשע"א 2011), עמ' 166–182.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* יוסף אורן, הדבר היה ככה / מאיר שלו, באתר "אימגו", 2010
* 
* אריק גלסנר, על "הדבר היה ככה", של מאיר שלו, הוצאת "עם עובד", ביקורות ספרות - מעריב, 14 בנובמבר 2009
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מאיר שלו
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:אוטוביוגרפיות עבריות
חוק החנינה

**חוק החנינה, התשכ"ז-1967** הוחק לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים. עיקרו הוא חנינה על עבירות שאינן חמורות מאוד, כמו עבירות שעונשן מעל 10 שנות מאסר, עבירות על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם ועבירות חמורות נגד ביטחון המדינה. עניין החנינה מצוי במקורות המשפט העברי וכבר בתנ"ך ניתן למצוא ביטוי לכך בימי שאול במלחמתו מול הפלשתים. בנוסף, גם שחרור העבדים בכל יובל שנים מבטאת סוג של חנינה.

## החוק
חוק חנינה, תשכ"ז-1967, הוא דבר חקיקה מיוחד בנוף המשפטי הישראלי, אשר נחקק זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים (יוני 1967) כמעשה חסד לאומי וכהכרה בתקופה ההיסטורית של המדינה. חוקי חנינה כלליים אלו, הנדירים יחסית, נועדו ליצור "מחיקת עבר" רחבה שתשקם ותקל על אזרחים רבים, ובכך תסמל התחלה חדשה. החוק העניק פטור גורף מעונשי מאסר וקנסות, והורה על הפסקת הליכים פליליים תלויים ועומדים, וכל זאת תחת תנאי יסוד: ביצוע העבירה קדם ליום פרוץ המלחמה, ה-5 ביוני 1967 (כ"ו באייר תשכ"ז).

החוק פעל באמצעות מנגנון חנינה מקיף בשני מישורים מרכזיים. במישור המאסר, נקבע כי כל אדם שביצע עבירה לפני המועד הקובע ונושא או עתיד לשאת עונש מאסר (לרבות מאסר על-תנאי או מאסר בגין אי-תשלום קנס), ישוחרר או יפטר מנשיאת העונש, ובמישור הכספי, הוענק פטור מלא מקנסות בסכום של עד 10,000 לירות, והפחתה אוטומטית של 10,000 לירות מקנסות גבוהים יותר. בנוסף, חשיבות מכרעת הייתה להוראה על הפסקתם המידית של הליכים פליליים שהתנהלו בבתי המשפט בגין עבירות שאינן חמורות, ובכך נמנעה הרשעתם של אלפי אזרחים.

אף שהחוק נועד להיות רחב במיוחד, קבע המחוקק רשימה מדויקת ומהותית של חריגים אשר נותרו מחוץ לגבולות החנינה. חריגים אלו שיקפו את המדיניות הציבורית והמשפטית של המדינה, וכללו עבירות בעלות חומרה יתרה או פגיעה בערכי יסוד. החריגים הבולטים היו עבירות שעונשן המרבי הוא 10 שנות מאסר או יותר (למעט הקלה פרופורציונלית מסוימת), עבירות ביטחוניות חמורות (כגון ריגול), עבירות נגד האנושות (כגון פשע השמדת עם או פשעי נאצים), וכן עבירות כלכליות-חמורות (כגון מרמה וסחיטה בסכומי עתק) ועבירות זנות. עבירות אלו, כמו גם הליכים הנוגעים לעבירות מס הכנסה שלא תוקנו על ידי העבריין, נותרו לטיפול מערכת המשפט, וזאת מתוך איזון בין רוח הרחמים הלאומית לבין הצורך בשמירה על הסדר הציבורי ושלטון החוק.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חנינה בישראל
קטגוריה:1967 בישראל
קטגוריה:הכנסת השישית: חקיקה
חנינה
חנינה
Windows Movie Maker

**Windows Movie Maker** או **Windows Live Movie Maker** (בעברית: **יוצר הסרטים**) הייתה תוכנה חינמית לעריכת וידאו שפותחה על ידי מיקרוסופט, והיא הייתה כלולה במערכת ההפעלה Windows החל מ־Windows Me ועד Windows 8.

התמיכה ביוצר הסרטים הופסקה רשמית ב־10 בינואר 2017, ואת מקומו מילא עורך הווידאו של אפליקציית התמונות ב־Windows 10, שמאוחר יותר הוחלף על ידי עורך הווידאו Clipchamp שרכשה מיקרוסופט בספטמבר 2021.

## היסטוריה
### גרסאות 1.0 עד 2.5
הגרסה הראשונה של Movie Maker שוחררה ב-14 בספטמבר 2000 ונכללה עם Windows Me. הגרסה הבאה, גרסה 1.1 נכללה ב-Windows XP ששוחרר כשנה אחרי כן. גרסה זו תמכה ביצירת קובצי DV AVI וביצירת 8 קובצי WMV.

גרסה 2.0, הוצאה לאור בנובמבר 2002 והייתה עדכון חינמי לתוכנה. גרסה 2.1 הייתה עדכון קל ונכללה ב-Windows XP Service Pack 2. עם שחרור Windows XP Media Center Edition 2005, שוחררה גרסה 2.5 שכללה אפשרות ליצירת אפקטים בווידאו ותמיכה בצריבת DVD.

### גרסה 6.0
מיקרוסופט שחררה את גרסה 6.0 כחלק מ-Windows Vista וכללה אפקטים חדשים, מעברים וסוגי קבצים חדשים לשמירה. גרסת הפרימיום כללה אפשרות ללכידת וידאו ממצלמות HDV. 

עם זאת, גרסת Windows Vista של Windows Movie Maker הסירה תמיכה ביבוא וידאו ממקור וידאו אנלוגי, כגון מצלמת וידאו אנלוגית או מצלמת רשת. כיוון שחלק מהמחשבים הישנים לא יכלו להפעיל את גרסה 6.0, מיקרוסופט שחררה את גרסה 2.6 שהותאמה עבור מחשבים אלו.

גרסה זו כללה את האפקטים והמעברים הישנים, כמו גרסה 2.1. עם זאת, בגרסה זו לא הייתה האפשרות ללכידת וידאו.

### Windows Live Movie Maker 2009
ב-2009 שינתה מיקרוסופט את Movie Maker עד יסודה ולא כללה את תוכנה זו ב-Windows 7. התוכנה הייתה חלק מחבילת Windows Live Essentials. שם התוכנה שונה ל-Windows Live Movie Maker. גרסת הבטא של התוכנה יצאה ב-17 בספטמבר 2008 וגרסתה הסופית שוחררה ב-19 באוגוסט 2009.

Windows Live Movie Maker לא תואם לגרסאות קודמות של מיקרוסופט, כגון Windows Vista ו-Windows XP.

### Windows Live Movie Maker 2011
ב-24 ביוני 2010 שוחררה גרסת הבטא של Windows Live Movie Maker 2011. הגרסה הסופית של התוכנה שוחררה ב-30 בספטמבר 2010. לצורך ההתקנה של גרסה זו, יש להתקין את גלריית התמונות של חלונות.

### Windows Movie Maker 2012
באפריל 2012 יצאה הגרסה האחרונה, תחת השם Windows Movie Maker 2012.1, לאחר שמיקרוסופט הכריזה על הפסקת התמיכה במותג Windows Live.

ב-10 בינואר 2017 הופסקה התמיכה בחבילת Windows Essentials 2012, הכוללת את Windows Movie Maker. עקב כך, לא ניתן להוריד את התוכנה מאתר Microsoft. עם זאת, ניתן להשיג את קובץ ההתקנה של התוכנה מאתרי צד שלישי ולהתקינה גם על חלונות 10 ו-11 ללא בעיות מיוחדות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תוכנות מולטימדיה
קטגוריה:תוכנות עריכת וידאו
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2000
קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
כפר הנוער האורנים - פנימיית האורנים

**כפר הנוער האורנים** או "**פנימיית אורנים**" הוא מסגרת טיפולית כוללנית לבני נוער בגילאים 12–18. הוא ממוקם סמוך לצומת גן הוורדים, בין ראשון לציון לנס ציונה.

## היסטוריה
כפר הנוער הוקם באוגוסט 2011, לאחר סגירת פנימיית ניצנים לנוער פוסט-אשפוזי במושב זיתן הסמוך. ביוזמת השירות לילד ונוער במשרד הרווחה ובשיתוף רשת ג.י.א מסגרות לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים, המתמחה בטיפול בבני נוער וצעירים המתמודדים עם קשיים נפשיים ורגשיים.

הכפר נועד לאפשר לבני נוער המתמודדים עם קשיים ואתגרים במישורי החיים השונים, לעבור תהליך חינוכי-טיפולי מקיף ואינטנסיבי, במטרה לאפשר להם להתקדם ולתפקד כבוגרים עצמאיים בקהילה.

בכפר פועל מערך טיפולי הכולל פסיכיאטר, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מטפלים באומנות ובדרמה, טיפול בעזרת בעלי חיים, וכן קבוצות טיפוליות שונות. לצד זאת מופעל מערך חינוך חברתי הכולל חוגים, יציאה לטיולים, פעילויות מדי שבת וערבי תרבות מגוונים.

כפר הנוער ממוקם בלב הפרדסים באזור שבין ראשון לציון ונס ציונה, ומשתרע על פני שטח של כעשרים דונם. בכפר שש קבוצות, בהן מתחנכים כ־110 נערים ונערות בגילאי 11–18.

בעבר שכן במקום בו הוקם כפר הנוער בית החולים הפסיכוגראטרי "נאות מרגלית", במקום צולם חלק מהסרט נשיקה במצ"ח, בין היתר סצנת הסיום המרגשת.

## קישורים חיצוניים
* כפר הנוער האורנים - פנימיית אורנים, באתר "מקום מיוחד"
* האורניתון - פרסומי העיתון החודשי של כפר הנוער האורנים
* אתר האינטרנט של "קבוצת גיא" - הארגון המפעיל את הפנימייה - קבוצת גיא

קטגוריה:כפרי נוער
קטגוריה:ראשון לציון: חינוך
קטגוריה:נכות: מוסדות בישראל
מזכיר האוצר של ארצות הברית

**מזכיר האוצר של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Secretary of the Treasury**) הוא ראש מחלקת האוצר של ארצות הברית, האחראי למערכת הפיננסית והכספים של ארצות הברית, ועד לשנת 2003 לכמה סוגיות בנושא ביטחון והגנת המולדת. משרה זו בממשל הפדרלי של ארצות הברית מקבילה לתפקיד שר האוצר במדינות רבות, כולל ישראל.

עד לשנת 2003 סוכנויות פדרליות רבות העוסקות באכיפת החוק היו שייכות למחלקת האוצר, וכמשתמע מכך תחת אחריותו של מזכיר האוצר. עם הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הועברו סוכנויות אלו למחלקה זו ולאחרות. בין הסוכנויות שהועברו ניתן למנות את הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ, והשירות החשאי של ארצות הברית.

בין השאר, אחראי מזכיר האוצר על אישור המטבעות והשטרות האמריקניים, וחתימתו מתנוססת על כל השטרות המודפסים. כמו כן מזכיר האוצר הוא ראש קרן החירום לייצוב הכלכלה של ארצות הברית, שהוקמה בשנת 2008 עם תחילת משבר הסאבפריים. בנוסף, מזכיר האוצר הוא החמישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.

משכורת מזכיר האוצר (החל מינואר 2024) היא 246,400 דולר לשנה.

בין השנים 1784-1789 נוהלה מערכת הכספים על ידי ועד של שלושה מומחים. בשנת 1789 הוחלט למנות במקום הוועד מזכיר.

הראשון שכיהן בתפקיד היה אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. בתחילה רצה ג'ורג' וושינגטון למנות לתפקיד את רוברט מוריס, מי שכיהן בתפקיד מקביל בקונגרס הקונטיננטלי. כשסירב מוריס לתפקיד הציע במקומו את המילטון, שלבסוף אכן התמנה לכך.

מזכיר האוצר ה-79 והנוכחי הוא סקוט בסנט, שהחל את כהונתו ב-28 בינואר 2025. הוא ההומוסקסואל הראשון בתפקיד זה.

## מזכירי האוצר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
אוצר
אוצר
מפיקת נדנדה

**מפיקת נדנדה** (מאזנת או סופגת הזעזועים בשוק; באנגלית – **swing producer**) היא ספק סחורה בשווקים השולט על משאביה בעולם ובעל כושר ייצור עודף מה שמאפשר לו להגדיל או להקטין את תפוקתו במהרה כדי להביא את המחירים כלפי מטה או מעלה, לרמה הרצויה. בתעשיית הנפט, כאשר הביקוש לנפט אופ"ק עולה מעל ל שקבע הארגון, מפיקת נדנדה תגדיל את תפוקתה, ואילו כאשר הביקוש לנפט אופ"ק יורד מתחת לתקרה, היא תקטין את תפוקתה.

עד לראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה ארצות הברית כמפיקת נדנדה החשובה בעולם, בתוקף היותה מעצמת נפט מספר אחת וטקסס נהנתה מכושר ייצור עודף.

בעשורים שבאו לאחר מכן נטלה ערב הסעודית על עצמה את התפקיד הזה. ובתור מפיקה ויצואנית הנפט הגדולה בעולם הפכה לגורם מייצב בכלכלה העולמית. זה בלט בתקופות של עליות במחירי הנפט, ובכלל זה בעתות של משבר פוליטי כאשר הממלכה ניצלה את כושר הייצור העודף שלה הגדול בעולם.

בסוף שנת 2012 עמד כושר ייצור הנפט הגולמי של סעודיה על כ-12 מיליון חביות ביום, בעוד שבפועל היא הפיקה בממוצע 9.8 מיליון חביות נפט גולמי ביום בשנה זו.

ואולם ירידה בתחזית הביקוש לנפט וצפי לגידול בהיצע הנפט לאור המהפכה הטכנולוגית שתאיץ את התגליות בארצות הברית, בקנדה ובמקומות אחרים, בנוסף לגורמים אחרים כגון האטה כלכלית עולמית ושיפור היעילות בשימוש באנרגיה בתחבורה ובתעשייה, הביאו לפיחות בכוחה של ערב הסעודית.

במחצית הראשונה של שנות ה-80, בתקופת השפל במחירי הנפט, הממלכה מילאה את תפקידה כמפיקת נדנדה באופ"ק בכיוון ההפוך – הפיקה הרבה מתחת לכושר הייצור שלה כדי לתמוך במחירי הנפט.

## לקריאה נוספת
* דוד רחוביץ, "23 מדינות בעלות עתודות הנפט הגדולות בעולם", 1 בינואר 2013 - OGJ", באתר Petroleum Insights,  12 בדצמבר 2012. 

## קישורים חיצוניים
* Saudi Arabia and Oil; What If , באתר האקונומיסט, 27 במאי 2004

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלת נפט
קטגוריה:מחיר
אלן ג'יי פאקולה

**אלן ג'יי פָּאקוּלָה** (באנגלית: **Alan Jay Pakula**; 7 באפריל 1928 – 19 בנובמבר 1998) היה מפיק קולנוע, במאי קולנוע ותסריטאי יהודי-אמריקאי.

## תולדות חייו
פאקולה נולד ברובע הברונקס, ניו יורק לז'אנט גולדשטיין ופול פאקולה, שהיגרו מפולין לארצות הברית. הוא למד בבית הספר היהודי בניו יורק וסיים לימודי דרמה באוניברסיטת ייל.
העריץ מאוד את אלפרד היצ'קוק האנגלי וז'אן רנואר הצרפתי והושפע מהם מאוד, שהחל לביים סרטים. פאקולה הוא אחת הדוגמאות הנדירות בהוליווד, שבהן מפיק הפך לבמאי.

את הקריירה שלו בהוליווד החל במחלקת הסרטים המצוירים של האחים וורנר. ב-1957 היה למפיק באולפני סרטי פרמאונט ובשנות ה-60 הפיק שישה מסרטיו של הבמאי
רוברט מאליגן, שגם הוא נולד וגדל ברובע הברונקס.
ב-1962 הפיק פאקולה באולפני יוניברסל את סרטו של מאליגן "אל תיגע בזמיר", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ב-1965 הפיק את סרטו של מאליגן "דייזי" בכיכובה של נטלי ווד.

## כבמאי
בגיל 41, בשנת 1969 ביים את סרטו הראשון, "שבת של אוהבים" The Sterile Cuckoo בכיכובה של לייזה מינלי.

במחצית הראשונה של שנות ה-70 הפיק וגם ביים את "טרילוגיית הפארנויה" שלו - שלושה סרטים העוסקים, תמאטית, ברעיון "האדם הנרדף". ב-1971 הפיק וביים את הסרט נערת הטלפון והבלש עם דונלד סאת'רלנד, קנדי דרלינג וג'יין פונדה, שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.

ב-1974 יצר את הסרט השני, המעקב (the parallax view) בכיכובו של וורן בייטי, מותחן פוליטי המתייחס לפרשת ווטרגייט. וב-1976 השלים את "טרילוגיית הפרנויה" עם הסרט כל אנשי הנשיא, העוסק באופן ישיר בפרשת ווטרגייט, בכיכובם של רוברט רדפורד ודסטין הופמן.

בהמשך שנות ה-70 יצר את "בא פרש בודד ופראי" (1978), מערבון בכיכובה של ג'יין פונדה וב-1979 ביים את "להתחיל מחדש" עם ברט ריינולדס, ג'יל קלייבורג וקנדיס ברגן.

ב-1982 כתב, ביים והפיק את הסרט בחירתה של סופי בכיכובה של מריל סטריפ. התסריט שכתב בעקבות הספר בחירתה של סופי מאת ויליאם סטיירון, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. ב-1990 ביים את הסרט בחזקת חף מפשע בכיכובו של האריסון פורד וב-1993 הפיק וביים את הסרט תיק שקנאי, ואף כתב את התסריט לפי ספרו של ג'ון גרישם.

## חיים אישיים
בשנים 1963–1971 היה פאקולה נשוי לשחקנית הופ לאנג. מ-1973 ועד מותו היה נשוי להאנה כהן בורסטין (Hannah Cohn Boorstin).

ב-19 בנובמבר 1998, בהיותו כבן 70, נהג פאקולה ברכבו בניו יורק, כאשר צינור מתכת שהיה על רכב שנסע לפניו החליק כתוצאה מבלימת חירום, שבר את חלון רכבו ופגע בראשו של פאקולה שמת מייד.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה
* נקרולוג
* ממבטו של פראנואיד
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פולני-יהודי
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
מרקו וראטי

**מרקו וראטי** (באיטלקית: **Marco Verratti**; נולד ב־5 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן איטלקי שמשחק בעמדת הקשר במועדון א-דוחייל מליגת העל הקטרית. וראטי ידוע בזכות משחקו האגרסיבי וגובהו, 1.65 בלבד. זוכה פרס בראבו לשחקן הצעיר הטוב באירופה לשנת 2012. נחשב לקשר צעיר ומחונן, עוד מהתקופה בה שיחק בליגה האיטלקית השנייה. בסיום עונתו הראשונה בצרפת, בה זכה באליפות עם פריז סן-ז'רמן, נבחר לנבחרת העונה של הליגה הצרפתית.

## תארים
;פסקארה:
*אליפות הסרייה ב': 2011/2012
;פריס סן ז'רמן
*אליפות צרפת (9): 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2018/2019 ,2019/2020, 2021/2022, 2022/2023
*גביע הליגה הצרפתית (6): 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020
*הגביע הצרפתי (6): 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021
*הסופר קאפ הצרפתי (9): 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022

#### נבחרת איטליה

* אליפות אירופה: יורו 2020
;אישיים
*פרס בראבו: 2012
*שחקן השנה בסרייה ב': 2011/2012

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:קשרי כדורגל איטלקים
קטגוריה:פסקארה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פסקארה
קטגוריה:כדורגלני פריז סן-ז'רמן
כדורגלני אל-ערבי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:ספורטאים איטלקים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בקטר
קטגוריה:זוכי פרס בראבו
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני יורו 2020
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1992
חנות הכלבו של האחים באראש

**חנות הכלבו של האחים היהודים ארתור וגאורג באראש** (Artur & Georg Barasch) בברסלאו (כיום ורוצלב) הייתה חנות הכלבו המרכזית והגדולה ביותר בעיר.

## היסטוריה

### לפני המלחמה

המבנה הוקם בין השנים 1902 ל-1904. הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורג שניידר (Georg Schneider) בסגנון אר-נובו.

לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בשנות ה-30, נאלצה המשפחה למכור את רשת בתי הכלבו שלה, לעיתים במחירי הפסד, ביניהם את בניין זה. 

ארתור באראש (Artur Barasch) נרצח באושוויץ ב-1942. גאורג באראש (Georg Barasch) נפטר בקיטו ב-1943.

### תקופת המלחמה ואחריה

בתקופת מלחמת העולם השנייה 
הייתה העיר ברסלאו (ורוצלב) 
עדיין בשטח גרמניה, והופצצה קשות על ידי בעלות הברית. כמו כל המרכז ההיסטורי של העיר, גם בניין הכלבו  ניזוק קשות מההפצצות בשלב הסופי של המלחמה.  

בעקבות המלחמה נקבע קו אודר-נייסה, שממזרח לעיר ברסלאו, כגבול המזרחי החדש של גרמניה והגבול המערבי החדש של פולין. 
כל השטח מזרחית לקו, שהיה שטח גרמני לפני המלחמה, טוהר אתנית מגרמנים אחרי המלחמה, כולל כל תושביה הגרמניים של העיר ברסלאו, עם גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה. בתי התושבים הגרמנים שעזבו, וכן בתי היהודים שרובם נרצחו או נאלצו לברוח, הולאמו, כולל בניין הכלבו של האחים באראש. 

לאחר הקמת הממשל הפולני ב-1945, החל הבנייה מחדש והבניין הוקצה מחדש לייעודו המקורי ב-7 באוגוסט 1946, בהפעלת חברה פרטית שחכרה את הבניין מהממשלה. בתחילה שוחזרה רק קומת הקרקע ושימשה לעסקים.  משנת 1961 שופץ הבניין המשך הבניין, והקומה השנייה והשלישית נוספו לשטח המסחר.  בשנת 1965, העסק נפתח מחדש תחת השם Spółdzielczy Dom Handlowy "Feniks" ("חנות הכלבו השיתופית 'פניקס'), המשמשת עד היום. הבניין עצמו נשאר רכוש עירוני עד 1995, אז רכשה אותו החברה לבסוף מהממשל המרכזי. 


Breslau (Schlesien), Warenhaus Gebrüder Barasch, Architekt Georg Schneider, Breslau, Außenarchitektur (Quelle Theodor Fischer, Der Profanbau, 1905).jpg|חנות הכלבו של האחים  באראש בסגנון אר-נובו בוורוצלב

Breslau (Schlesien), Warenhaus Gebrüder Barasch, Architekt Georg Schneider, Breslau, Innenarchitektur (Quelle Theodor Fischer, Der Profanbau, 1905).jpg|אדריכלות פנים של המבנה



## לקריאה נוספת
*  Annales Silesiae*, XVIII (1988), p. 97-108*

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ורוצלב: היסטוריה
קטגוריה:ורוצלב: מבנים
קטגוריה:חנויות כלבו
קטגוריה:יהדות פולין
דורדון

**דורדון** (בצרפתית: Dordogne) הוא מחוז בדרום-מערב צרפת, בחבל אקיטן החדשה, בין עמק הלואר להרי הפירנאים. המחוז נקרא על שם נהר הדורדון החוצה אותו. בירת המחוז היא פריגו

דורדון הוא המחוז השלישי בגודלו בצרפת.

מהמחוז יצאו מספר רב של אישים ידועים: ארנאוט דניאל, מישל דה מונטן, אטיין דה לה בואסי, פרנסואה פנלון ואנדרה מורואה.

המחוז מפורסם גם באתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים מתקופת האבן, בעלי חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם, בהם מערת קרו-מניון, מערת לסקו, ואתרי לה מוסטייה ו שעל שמם נקראו התרבות המוסטרית והתרבות המגדלנית של כלי אבן.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקיטן החדשה: מחוזות
חשד (סרט)

**חשד** (באנגלית: **Suspicion**) הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן רומנטי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. בסרט משחקים ג'ואן פונטיין וקרי גרנט.

פונטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט. בנוסף הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. תסריט הסרט נכתב על ידי סמסון רפלסון, ג'ואן הריסון ועלמה רוויל. התסריט מבוסס על ספרו של אנתוני ברקלי קוקס, "Before the Fact", משנת 1932.

## עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של לינה מקליידלו (ג'ואן פונטיין) המתאהבת בג'וני אייסגרת' (קרי גרנט) במהלך פגישה אקראית ברכבת. למרות התנגדותו של אביה לינה מחליטה להתחתן עם ג'וני. לאחר ירח דבש לינה מגלה שג'וני מרושש והיא מכריחה אותו לצאת לעבוד אצל קרוב משפחתו, קפטן ג'ורג' מלבק (לאו ג. קרול).

ג'וני ממשיך לשקר ללינה והוא לא מגלה לה אודות ההימורים אליהם הוא מכור, מעילה בכספים מחברת קרוב משפחתו ומכירת הכיסאות היקרים של אביה המנוח של לינה. למרות כעסה הרב על ג'וני לינה מחליטה להישאר עמו בעצת חברו הטוב, ביקי טאוויט (נייג'ל ברוס).

בהמשך ביקי וג'וני מנסים להקים עסק למורת רוחה של לינה. ג'וני מחליט לבטל את העסק ונוסע בנפרד עם ביקי לפריז. במהלך שהייתו של ביקי הוא נפטר מהרעלה וכך לינה מתחילה לחשוד שג'וני אחראי למותו של ביקי.

לינה מתחילה לחשוד שג'וני גם מנסה להרוג אותה. אך לבסוף מתברר שהוא מנסה להתאבד עקב המעילה בחברת קרוב משפחתו והוא בכלל לא היה אחראי למותו של ביקי.

## צוות שחקנים
* ג'ואן פונטיין - לינה מקליידלו
* קרי גרנט - ג'וני אייסגרת'
* סדריק הארדוויק - אדון מקליידלו
* נייג'ל ברוס - ביקי טאוויט
* מיי ויטי - גברת מקליידלו
* איזבל ג'ינס - גברת ניוסשאם
* הת'ר אנג'ל - אתל
* ארוייל לי - איזבל סדבאק
* לאו ג. קרול - קפטן ג'ורג' מלבק
* אלפרד היצ'קוק - (הופעת קמע)

## קבלה
הסרט הרוויח 440,000 דולר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר. ג'ואן פונטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, וכך הפכה פונטיין לשחקנית היחידה שהופעתה בבימויו של אלפרד היצ'קוק זיכתה אותה באוסקר. פונטיין גם זכתה בפרס מבקרי הסרטים של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף הסרט זכה בפרס סינמה ג'אנפו לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1948.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1941
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:סרטי מסתורין אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אלפרד היצ'קוק
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי RKO
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קרי גרנט
ג'רלדין סאמרוויל

**ג'רלדין מרגרט אגניו-סאמרוויל** (באנגלית: **Geraldine Margaret Agnew-Somerville**; נולדה ב-19 במאי 1967) היא שחקנית בריטית ילידת אירלנד. ידועה בעיקר מתפקידה כבלשית בסדרה משטרתית "המפצח" ובתפקיד לילי פוטר בסדרת סרטי הארי פוטר.

## ביוגרפיה
ג'רלדין אגניו-סאמרוויל נולדה במחוז מית' שבאירלנד וגדלה בהאי מאן. היא בתם של סר קוונטין צ'ארלס אגניו-סאמרוויל, ברונט שני, ומרגרט אפריל איירין, ליידי אגניו-סאמרוויל. אמה היא בתו של ג'ון דרומונד הברון ה-15 מסטריינג' (John Drummond, 15th Baron Strange). יש לה אחות מבוגרת ממנה אמיליה רייצ'ל ואח צעיר ממנה ג'יימס לוקט צ'ארלס אגניו-סאמרוויל.

מגיל 6 השתתפה סאמרוויל בשיעורי ריקוד, ובגיל 8 נשלחה לפנימייה בטרינג שבהרטפורדשייר (Arts Educational School), שם למדה בלט. בגיל 16 עזבה את בית הספר והמשיכה בלימודיה בלונדון.

את הכשרתה כשחקנית רכשה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. היא שיחקה בתיאטרון והופיעה בפרקים מסדרות טלוויזיה כגון "פוארו" לפי ספריה של אגאתה כריסטי ובסדרת בית החולים "Casualty". ב-1993 החלה להופיע בתפקיד ג'יין פנהליגון (Penhaligon) בסדרה "המפצח" שאותו גילמה עד מות הדמות ב-1995 והפכה לאחת הדמויות הזכורות ביותר בסדרה.

ב-1991 השתתפה בסדרת הטלוויזיה התקופתית "אריסטוקרטים" בתפקיד ליידי אמילי לנוקס. ב-2001 גילמה סאמרוויל את דמותה של ליידי סטוקברידג' בסרטו של ג'וליאן פלוז, פארק גוספורד. באותה שנה החלה להופיע בתפקיד לילי פוטר, אמו של הארי, בסדרת סרטי הארי פוטר, ושיחקה בכל אחד מסרטי הסדרה.

ב-2007 גילמה את דמותה של הסופרת דפנה דה מוריאה בסדרת דרמה של ה-BBC בשם "דפני". ב-2012 שיחקה בתפקיד ראשי במיני סדרה "הטיטאניק" בו גילמה דמות בדיונית בשם לואיזה, הרוזנת ממנטון.

### חיים אישיים
בדצמבר 1998 נישאה לוויליאם אוסבורן-יאנג. לזוג יש שלושה ילדים, הבן הבכור קספר נולד במאי 2002, הבן השני ארתור נולד ב-2004 ובתם רוז נולדה ב-2007.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איריות
קטגוריה:חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
קטגוריה:בוגרות בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1967
כביש הטבעת של לונדון

**הכביש המהיר M25** (באנגלית: **M25 Motorway**) או בשמו **כביש הטבעת של לונדון**, הוא כביש טבעת (ברובו הגדול) מהיר המקיף את העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. 

ה-M25 הוא כביש מהיר מלבד כ-5 קילומטרים בצד המזרחי, היכן שנקודת ההתחלה וסיום הכביש מחוברים בעזרת כביש ה-A282 (כביש אגרה) המורכב מגשר המלכה אליזבת השנייה ומנהרת תנועה. אורכו של ה-M25 הוא 188 קילומטרים והוא מרכז לתוכו כבישים וכבישים מהירים אשר נכנסים לתוך העיר לונדון, כמו גם כבישים היוצאים לשאר האי הבריטי (כמו ה-M3 וה-M4 שיוצאים דרום-מערבה וה-M40 וה-M1 שיוצאים צפונה למרכז אנגליה).

במקור נבנה הכביש עם שלושה נתיבים לכל כיוון, אך בחלקים רבים בכביש הורחבו מספר הנתיבים לכדי ארבעה, חמישה ואף בחלק קטן מהכביש ליד נמל התעופה הית'רו לכדי שישה נתיבים בכל כיוון. רובו הגדול של הכביש מואר כדי להעלות את הבטיחות בנהיגה לאורכו.

## היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 החלה להיווצר בעיית תחבורה אמיתית בעיר לונדון. לאורך השנים הועלו מספר הצעות להתמודדות עם הבעיה, עד שבשנת 1938 פורסמו מסקנות לגבי פיתוח כבישים מהירים על ידי המהנדסים צ'ארלס ברסלי ואדוארד לוטיינס. מספר שנים לאחר מכן פטריק אלברקרומבי, מעצב ערים ואדריכל, פרסם שני מחקרים (בין 1943–1944) לגבי הבעיות השונות של לונדון. בין היתר הציע אלברקרומבי להקים מספר כבישי טבעת סביב מרכז העיר, כאשר כל אחד מהם רחוק ורחב יותר מקודמו. תוכניות אלו לא מומשו בתקופה זו משום סיומה של מלחמת העולם השנייה והבעיות הכלכליות שבאו לאחריה.

בשנות ה-60 המועצה של לונדון הגדולה הגתה את תוכנית ארבעה כבישי הטבעת סביב העיר. חלקים משתי הטבעות החיצוניות נבנו בתחילת שנות ה-70, אך שתי הטבעות הפנימיות שהיו עתידות להיבנות בתוך החלקים הפנימיים של העיר נתקלו בהתנגדות ורק קטעים בודדים נבנו ולבסוף התוכנית בוטלה בשנת 1973 לאור ההתנגדות הרבה. בשנת 1975 שונו התוכניות המקוריות ושתי הטבעות החיצוניות אוחדו לכדי טבעת אחת שקיבלה את השם M25. כך, החל משנת 1975 ועד 1986 נבנה הכביש בקטעים נפרדים, כאשר כל חלק נבחן וקיבל היתרי בנייה בנפרד. הכביש הגמור נפתח באופן רשמי במעמד ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר ב-29 באוקטובר 1986.

## מחלפים עיקריים

190px|ממוזער|ימין|קטע הכביש בין מחלף 14 - 15.
190px|ממוזער|ימין|קטע הכביש בין מחלף 24 - 25.

## ראו גם
* כביש הטבעת הפנימי של לונדון

## קישורים חיצוניים

* עמוד הכביש באתר 'רשות הדרכים' של בריטניה.
* עמוד הכביש באתר ארכיון הכבישים המהירים (אנציקלופדיית הכבישים המהירים בבריטניה).

קטגוריה:אנגליה: תחבורה
קטגוריה:לונדון: תחבורה
לונדון
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כבישים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כבישים מהירים
IS-7

**IS-7** (יוסיף סטלין, ИС-7) היה טנק סובייטי כבד, אשר פותח מעט לאחר מלחמת העולם השנייה. משקלו של הטנק הגיע ל-68 טונות, והוא היה לטנק הכבד ביותר שבנתה ברית המועצות. ה-IS-7, אשר היה חמוש בתותח עוצמתי בקליבר 130 מילימטר, בעל שריון עבה ביותר לתקופה ונהנה מניידות טובה, נחשב כנראה לטנק החזק בשעתו בעולם. למרות זאת, הוא מעולם לא נכנס לייצור סדרתי בגלל גודלו ומשקלו.

## פיתוח
בקיץ 1945, החלו המהנדסים הסובייטים של מפעל קירוב שבלנינגרד לעבוד על פרויקט לטנק כבד חדש תחת הציון "Object 260" (אובייקט 260), שקיבל מאוחר יותר את השם הרשמי **IS-7**. על אף שהטנק החדש היה בבסיסו המשך לטנק הכבד IS-3 שנכנס לייצור במאי 1945, הוא הכיל מספר מאפיינים חדשניים ועיצובו היה שונה מזה של טנקים אחרים שפותחו בזמן מלחמת העולם השנייה. דגם אב טיפוס ראשון הושלם ב-8 בספטמבר 1946 והשני ב-25 בדצמבר 1946, ואלה עברו את מבחני השדה בהצלחה.

## תיאור
רמת המיגון של ה-IS-7 הייתה גבוהה מאוד לטנקים אחרים בשעתו. זה הושג לא רק בזכות עיבוי לוחות השריון, אלא גם הודות לזוויות החדות בהן הונחו אשר שיפרו את המיגון הבליסטי של הטנק. עיצוב השריון הקדמי היה זהה במידת מה לזה של ה-IS-3, ועוביו הגיע ל-150 מילימטר. צריח הטנק היה גדול מאוד, אך בעל צללית נמוכה עם מיגון של 210 מילימטר בחזית ו-350 מ"מ בבסיס התותח. במבחני שדה שנערכו בקיץ 1948, שריון הטנק הוכיח עצמו כחסין כנגד פגזים חודרי שריון של תותחי הנ"ט החזקים ביותר בתקופה (ביניהם התותח הגרמני בקוטר 128 מ"מ אשר שימש את משחית הטנקים יאגדטיגר, וגם התותח הסובייטי בקוטר 130 מ"מ של ה-IS-7 עצמו).

250px|ממוזער|IS-7.
החימוש העיקרי של ה-IS-7 היה תותח טנק מחורק קנה S-70, במקור תותח ימי, בקוטר 130 מילימטר עם אורך קנה של 57 קליבר. פגז חודר שריון שמשקלו עמד על 33.4 קילוגרם היה בעל מהירות לוע של 900 מטר לשנייה, כאשר קצב האש נע בין 6 ל-8 פגזים לדקה. כ-30 פגזים אוחסנו בבטן הטנק. החימוש המשני כלל לא פחות מ-8 מקלעים, כולם נשלטים בשלט רחוק על ידי הצוות מפנים הטנק ללא צורך לחשוף את עצמם. שני מקלעים מדגם KPVT בקוטר 14.5 מ"מ הותקנו, אחד בבסיס התותח והשני על הצריח בתור מקלע נ"מ. בנוסף, שישה מקלעי גוריונוב SG-43 בקוטר 7.62 מ"מ הותקנו, שניים מתוכם כמקבילים לתותח, שניים בצידי הצריח כשהם פונים לאחור, ושניים נוספים על צידי התובה.

בקיץ 1948 הושלמו ארבעה טנקי IS-7 במפעל קירוב שבלנינגרד, ואלו נשלחו למבחני שדה ממשלתיים. הטנק הותיר רושם חזק על חברי הוועדה הבוחנת; על אף שמשקלו הגיע ל-68 טונות, הוא הצליח לפתח מהירות סבירה ביותר, היה כמעט חסין לתותחי הנ"ט של התקופה, והיה חמוש בתותח עוצמתי. ב-1949 הורה הצבא למפעל קירוב לייצר כ-50 יחידות של ה-IS-7. אולם מאוחר יותר באותה שנה, הוחלט לעצור את כל ייצור הטנקים שמשקלם מעל 50 טונות, ביניהם ה-IS-7.

## קישורים חיצוניים

* טנק ה-IS-7 באתר PKKA

## הערות שוליים

קטגוריה:טנקים רוסיים
גראמן F6F הלקט

ה**גראמן F6F הלקט** (באנגלית: **Grumman F6F Hellcat**; מילולית: "חתול גיהנום") היה מטוס קרב חד-מנועי מתוצרת ארצות הברית מימי מלחמת העולם השנייה שיועד לפעול על נושאת מטוסים. המטוס נועד להחליף את קודמו F4F ויילדקט בשירות הצי האמריקני. למרות שדמה לויילדקט, F6F הלקט היה עיצוב חדש לגמרי. המטוס הונע על ידי מנוע בודד מדגם פראט אנד וויטני R-2800, בעל 2,000 כוחות-סוס, המנוע אשר שימש את F4U קורסייר ואת P-47 ת'נדרבולט.

ה-F6F נודע בעיקר בזכות היותו מטוס קשוח. כבר לאחר טיסת הבכורה שלו ב-1943 הוא הצליח להתמודד בהצלחה כנגד מטוס ה-A6M זירו היפני, ולעזור בהשגת עליונות אווירית בזירת האוקיינוס השקט. כ-12,200 יחידות של ההלקט יוצרו בפרק זמן של שנתיים. לזכותו נזקפים 5,223 הפלות של מטוסי אויב תחת שירותו בצי האמריקני, חיל הנחתים האמריקני וחיל האוויר המלכותי הבריטי, יותר מכל כלי טיס ימי של בעלות הברית. לאחר המלחמה ההלקט החל לצאת בהדרגה משירות פעיל, אולם המשיך לשרת כמטוס קרב לילי עד 1954.

המטוס ידוע כמטוס קרב של משחק מחשב "כנפי הזעם" משנת 1987.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ארצות הברית
קטגוריה:מטוסים אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כלי טיס של הצי האמריקאי
F6F הלקט
אטומיות (מסדי נתונים)

במדעי המחשב, **אטומיות** היא הדרישה שאוסף פעולות יתבצעו ביחד, אם בכלל. לדוגמה, אם ראובן מורה לבנק להעביר 100₪ מחשבונו לחשבונו של שמעון, מותר לבנק לסרב להוראה ומותר לו להענות לה. אך אסור לו רק לגרוע 100₪ מחשבונו של ראובן או רק להוסיף 100₪ לחשבונו של שמעון מבלי לבצע את החצי השני של הפעולה. רצף הפעולות נקרא **[[תנועה (מערכות מידע)|תנועה]]** (או **טרנזקציה**). מקור המילה "אטומיות" הוא יוונית (**ἄτομος**), ופירושו "לא ניתן לחיתוך" - "א" (לא ניתן) "טומי" (חתך), כמו במילה אטום. דרישת האטומיות משמשת במערכות רבות להבטחת תקינותם של הנתונים.

דרישת האטומיות היא אחת מארבע דרישות ACID (ביחד עם עקביות, בידוד ועמידות) שהן דרישות אמינות מקובלות ממסדי נתונים. במערכות מסדי נתונים מקובל שכל התחברות למסד הנתונים נעשית בתנועה נפרדת. בכל רגע המשתמש יכול לבחור **לבטל** (**Abort**) את התנועה. בסופה הוא מצהיר על **התחייבות** (**Commit**) לתנועה. משתמשים מחיבורים אחרים יראו את השינויים מהתנועה כשינוי נקודתי שנעשה ברגע ההתחייבות.

יש מסדי נתונים, כגון קסנדרה, שמחליפים את דרישות האטומיות בדרישה חלשה יותר על מנת להבטיח ביצועים טובים בסביבה מבוזרת.

מונחים קרובים קיימים גם בתחומים אחרים של מדעי המחשב:
* **[[פעולה אטומית]]** היא פעולה שמערכת ההפעלה מבטיחה שתתבצע (או לא בכלל) במלואה. לדוגמה, אם רוצים לעדכן את תוכנו של קובץ, אפשר לפתוח אותו לכתיבה, לעדכן את תוכנו ולסגור אותו. אולם רצף הפעולות הזה אינו אטומי ולא מובטח שתוכנית אחרת לא תנסה לכתוב באמצע או תמצא את הקובץ במצב חצי מעודכן. אפשרות חלופית היא ליצור עותק זמני של הקובץ בצד ובסיום העדכון לשנות את שמו של העותק הזמני (rename) לשם הקובץ המקורי. פעולת שינוי השם היא פעולה אטומית כשלעצמה. אם היא תיכשל, יישאר העותק המקורי. אם היא תצליח, נקבל את העותק החדש.
* **משתנה אטומי** הוא תא זיכרון אשר מערכת ההפעלה מבטיחה שקריאה ממנו תחזיר תמיד ערך עקבי ללא צורך בנעילה. למשל, אם תוך כדי שינוי שני ביטים במשתנה מישהו קורא אותו, הוא יקרא אך ורק אחרי השינוי או לפניו ולא כשאחד הביטים כבר השתנה והשני עדיין לא.

קטגוריה:מסדי נתונים
ישרס

**ישרס חברה להשקעות בע"מ** (בקיצור: **ישרס**) היא חברת בנייה שנוסדה בשנת 1950 על ידי רסקו כחברת בת. תחומי הפעילות של החברה לאורך השנים כללו אחזקה וניהול של נדל"ן מסוגים שונים, הן מרכזים מסחריים ומשרדם והן דירות מגורים להשכרה. אחד הפרויקטים המרכזיים של החברה היה הקמת הגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.

## בעלות
חברת ישרס הוקמה בשנת 1950 כשותפות של רסקו ומשקיעים משווייץ. החברה גייסה כספים להשקעה בנדל"ן במכירת מניות ואיגרות חוב. בשנת 1956 אושרה בקשת החברה להרשם למסחר בבורסה בוושינגטון, ובכך הייתה החברה הישראלית הראשונה להיסחר בבורסה בארצות הברית.

ישרס הייתה במשך שנים רבות בשליטת רסקו. בתחילת 1986, לאור מתיחות בין בעלי השליטה ברסקו, איש העסקים נתן קירש מדרום אפריקה מצד אחד, וקבוצת תג'ר נאמן מצד שני, הוסכם על הפרדת ישרס מרסקו, כאשר ישרס יוחזק על ידי קירש ורסקו תוחזק בידי קבוצת תג'ר נאמן. לאחר זמן לא רב, מכר קירש את החזקותיו בישרס לשלמה אייזנברג. אייזנברג החזיק לבד 7.5% מישרס, קבוצת אג"ש של אייזנברג גזונדהייט ושפיצר החזיקה ב-30% וחברת , שהייתה גם היא בשליטת שלמה אייזנברג ושותפיו, החזיקה במעל 20% ממניות ישרס. בשנת 1996 במסגרת רה-ארגון של החברות רכשה חברת ערד את ההחזקות של אייזנברג בחברה לפי שווי של 200 מיליון דולר, שהיה גבוה משמעותית ממחיר השוק. על המהלכים שעשה אייזנברג כדי לאשר את הרכישה נגד התנגדות של בעלי מניות מיעוט בערד, הוא הורשע ונדון לשנת מאסר.

## פעילות

חברת ישרס השקיעה ברכישה ובניהול של נדל"ן, שכלל בשנות ה-50 בעיקר מרכזים מסחריים, בנייני משרדים, מבני תעשייה, פרדסים, ודירות להשכרה. לצורך ניהול הדירות להשכרה הקימה בראשית שנות ה-50 חברת בת. בשנות ה-60 נוספו גם מלונות ומפעלי תעשייה.

בשנת 1990 רכשה ישרס, ביחד עם מרלז, של מרדכי יונה, את רסקו. בשנת 1994 רכשה ישרס את חלקה של מרלז ברסקו.

בראשית שנות ה-90 זכתה ישרס במכרז להקמת הגן הטכנולוגי מלחה, פרויקט שמבוצע על ידי חברת ג.ט.י. הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ, ש-74% ממנה מוחזקת על ידי ישרס. הפרויקט היה לאחד המניבים ביותר של ישרס.

ישרס מחזיקה גם ב-66% מהבעלות באוסיף השקעות ופיתוח בע"מ, 85% מעוגן נדל"ן מניב בע"מ (85%), ומעל 90% מ-א. ארנסון בע"מ העוסקת בתשתיות בעיקר עבור גופים ממשלתיים.

באוקטובר 2008 רכשה ישרס את מניותיו של ארקדי גאידמק ב"אוסיף", על פי הערכת שווי של 210 מיליון ש"ח. אוסיף עברה בשליטת ישרס מהפסדים בשנים 2008-2009 לרווח של 7 מיליון שקלים ב-2010. בשנת 2011 ביקשה ישרס לרכוש את החזקות הציבור באוסיף על פי שווי של 193 מיליון שקל, אך ההצעה נדחתה על ידי משקיעי מיעוט שטענו שהחברה שווה הרבה יותר. לאחר מספר חודשים הוצעה לבעלי המניות הצעה משופרת שאושרה, ואוסיף עברה לשליטתה המלאה של ישרס.

בנובמבר 2018, רכשה מקרן הנדל"ן "ריאליטי", תמורת 255 מיליון שקל את קריית התקשורת נווה אילן. במרץ 2024 דווח על עסקת השכרה רחבת היקף שביצעה ישרס מול המדינה, לה השכירה שטחי משרדים בפרויקט "פארק גיסין" בפתח תקווה, בהם צפויים להתאכלס משרד רשות המיסים פתח תקווה, לשכת אבטלה פתח תקווה, בית הדין לתעבורה פתח תקווה ובית הדין למשפחה פתח תקווה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות נדל"ן ובנייה ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1950
TuneIn

**TuneIn** היא חברה אמריקנית המפעילה שירות רדיו פופולרי המאפשר למאזינים להאזין בחינם לעשרות אלפי תחנות רדיו מקומיות ותחנות רדיו מכל רחבי העולם. באוגוסט 2012 החברה הצהירה שמאזינים לשירות עתה מעל ל-40 מיליון משתמשים מדי חודש.

## שירותים
החברה מפעילה את השירות המקוון TuneIn Radio, אשר הגישה אליו אפשרית בחינם דרך אתר האינטרנט של החברה במחשבים האישיים ודרך יישום חינמי בכל הטלפונים החכמים. שירות זה מאפשר לכל המשתמשים בו להאזין בחינם לשידורים חיים בסטרימינג של מעל ל-70,000 תחנות רדיו מקומיות ותחנות רדיו מכל רחבי העולם, כולל תחנות AM, FM, HD, LP, שידורי רדיו דיגיטליים ושידורי רדיו באינטרנט. כמו כן השירות מאפשר גם להאזין למעל ל-2 מיליון תוכניות מוקלטות שונות, בהם פודקאסטים, קונצרטים וראיונות שונים. לטענת החברה 98% מהמאזינים נוהגים להאזין לשידורים החיים של תחנות הרדיו על פני האזנה לתוכניות המוקלטות. החברה מציעה גם שירות בתשלום שמאפשר להקליט את שידורי הרדיו למחשב.

בנוסף לכך השירות זמין גם בכ-200 פלטפורמות שונות בהם Google TV, מכשירי טלוויזיה שונים, וקונסולות משחקים שונות.

## היסטוריה
החברה נוסדה במקור במהלך שנת 2002 בדאלאס שבטקסס על ידי ביל מור תחת השם "RadioTime". בתחילה החברה הפעילה את השירות רק דרך אתר האינטרנט.

בשנת 2005 מספר תחנות הרדיו הזמינות דרך השירות כלל מעל ל-44,000 תחנות רדיו ברחבי העולם.

במהלך ספטמבר 2009 המתכנת בן אלכסנדר השיק יישום שיצר בשם TuneIn, אשר אפשר למשתמשים בו להפעיל את השירות המקוון של חברת RadioTime דרך טלפונים חכמים הפועלים על מערכת ההפעלה iOS. בעקבות כך חברת RadioTime רכשה בהמשך את הזכויות לשימוש ביישום TuneIn ושינתה במהלך שנת 2010 את שם החברה גם ל"TuneIn". כמו כן במהלך 2010 השיקה החברה גם גרסאות של היישום שפועלות באייפד ובטלפונים חכמים הפועלים על מערכת הפעלה מסוג אנדרואיד.

בין השנים 2009 ל-2011 כמות המשתמשים בשירות עלה ממשתמשים בודדים בלבד ל-25 מיליון משתמשים.

באוגוסט 2012 החברה הצהירה כי כעת מאזינים לשירות מעל ל-40 מיליון משתמשים מדי חודש.

## ראו גם
* שידורי רדיו באינטרנט

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

__NOTOC__

קטגוריה:רדיו אינטרנט
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2002
קטגוריה:שירותי הזרמת מוזיקה
מקלען אוויר

שמאל|ממוזער|250px|סיכת מקלען אוויר בחיל האוויר הישראלי
שמאל|ממוזער|250px|תת-אלוף ישעיהו (שעיה) לָזַרסון עם סיכת כנפי מקלען אוויר בחיל האוויר
שמאל|ממוזער|250px|סיכת מקלען אוויר בחיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1943-1953
**מקלען אוויר** היה איש צוות אוויר שהיה אחראי על תפעול מקלעים ותותחים במטוס.

עד שנות החמישים של המאה ה-20, במיוחד בתקופת מלחמת העולם השנייה, במטוסים גדולים שהיו חמושים במספר מקלעים ותותחים, היה צורך באנשי צוות שיתפעלו את אלה. לדוגמה במטוס B-17 מבצר מעופף, היו 13 מקלעי 0.5 בראונינג. חלקם הופעלו על ידי נווט, מטילן, מהנדס טיסה ואלחוטן, ואת השאר הפעילו ארבעה מקלענים.

לאחר שמקלעים הפכו לאוטומטיים והמטוסים מתקופת מלחמת העולם השנייה הוצאו מהשירות, התבטל הצורך במקצוע מקלען אוויר.

## בחיל האוויר הישראלי
מקלעני אוויר בחיל האוויר הישראלי, היו בוגרי קורס טיס, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים/מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סגן משנה וכנפי איש צוות אוויר שבמרכזן כוונת.

ערב מבצע קדש, שירתו בחיל האוויר שישה מקלעני אוויר במטוסי B-17 ומקלען אחד במטוס תובלה אחר. ב-1958 הוצאו מטוסי ה־B-17 משרות חיל האוויר ומקצוע המקלען בוטל.

מקלעני האוויר הידועים בתולדות חיל האוויר הם תת-אלוף שעיה לָזַרסון וצבי אבידרור, מוותיקי טייסת הפטישים.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:חיל האוויר הישראלי

קטגוריה:אנשי צוות אוויר
קטגוריה:עיסוקים קרביים
מטילן

שמאל|ממוזער|250px|סיכת כנפיים של מטילן בחיל האוויר הישראלי
שמאל|ממוזער|250px|סיכת כנפיים של מטילן בחיל האוויר של ארצות הברית
ה**מטילן** היה איש צוות מוטס, שהיה אחראי על הטלת פצצות מדויקת במשימות הפצצה, בתקופת מלחמת העולם השנייה ועד שנות החמישים.

המטילן נטל פיקוד על המטוס, בהתקרבו ליעד ההפצצה, על מנת להביא אותו לנקודה המיטבית לביצוע ההפצצה, תוך שהוא נעזר בכוונת פצצות.

ברוב המפציצים בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מקום המטילן בקדמת המטוס. לפעמים מילא המטילן גם תפקיד מקלען אוויר קדמי כשלא היה עסוק בהפצצה.

עם התפתחות הטכנולוגיה, נכנסו לשירות מערכות הפצצה אוטומטיות שייתרו את תפקיד המטילן. היום מי שאחראי על מערכות הפצצה וכוונון הפצצות החכמות למטרה, הוא איש צוות מוטס שנקרא קצין מערכות חימוש.

בחיל האוויר של ארצות הברית, ערב מלחמת העולם השנייה, אויש תפקיד המטילן, לרוב, על ידי סמלים ונגדים. החל משנת 1941 הוסמכו רובם לקצונה. בצבאות חבר העמים הבריטי, אויש התפקיד, לרוב, על ידי נגדים בכירים ולפעמים על ידי קצינים.

במהלך מלחמת העולם השנייה, ענדו מטילני צבא ארצות הברית אות מטילן מיוחד, ובשנת 1947, עת הופרד חיל אוויר מצבא ארצות הברית, קיבלו המטילנים "סיכת כנפי נווט" הנמצאת בשימוש עד היום, וידועה בשם "כנפי קצין מערכות חימוש".

### בחיל האוויר הישראלי
בחיל האוויר הישראלי שירתו המטילנים, לרוב, במטוסי B-17 מבצר מעופף והיו בוגרי קורס טיס במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן ציור פצצה.

ערב מבצע קדש שירתו בחיל האוויר רק 3 מטילנים (התפקיד נקרא נווט־מטילן) במטוסי B-17 מבצר מעופף, ביניהם סא"ל (מיל') אחיקר אייל. בשנת 1958 הוצא מטוס ה־B-17 מהשירות ומקצוע המטילן בוטל.

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מקצועות צבאיים היסטוריים
קטגוריה:אנשי צוות אוויר
קטגוריה:עיסוקים קרביים
ורה חולודנאיה

**ורה וסילייבנה חולודנאיה** (ברוסית: **Ве́ра Васи́льевна Холо́дная**; 5 באוגוסט 1893 – 16 בפברואר 1919) הייתה שחקנית ראינוע רוסי, כוכבת-על של התקופה בקולנוע הרוסי שהצטלמה במעל 50 סרטים תוך מספר שנים.

## חייה
נולדה בשם **ורה לבצ'נקו** בעיר פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום באוקראינה) לאב אוקראיני ואם רוסיה. אביה עבד כמורה לספרות בבית ספר תיכון. כאשר היא הייתה בת שנתיים המשפחה עברה להתגורר במוסקבה. ורה למדה בבית הספר לבלט ליד תיאטרון בולשוי.

בשנת 1910 היא התחתנה עם משפטן ולדימיר חולודני. מנישואין אלו היו לה שתי בנות.

ורה חולודנאיה עזבה את לימודי בלט והחלה להשתתף בהופעות של תיאטרון חובבים. בשנת 1914 היא הצטלמה בתפקיד קטן בסרט "אנה קרנינה" לפי רומן של לב טולסטוי. בשנת 1915 היא הצטלמה בסרטים נוספים, זכתה לפופולריות רבה וקיבלה תואר "מלכת המסך". בתקופת 1915-1919 היא הצטלמה ביותר מ-50 סרטים שהוקרנו בכל רחבי המדינה גם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.

חולודנאיה גילמה בסרטיה אישה עצובה, יפה ונבגדת.

באפריל 1918 ביחד עם הבמאי שלה ושחקנים נוספים חולודנאיה עברה ממוסקבה אודסה. היא המשיכה להצטלם בסרטים וגם השתתפה בהופעות בערי אוקראינה.

ורה חולודנאיה נפטרה ה-16 בפברואר 1919 בגיל 25 באודסה. הייתה כוונה להעביר את שרידיה למוסקבה, אך הרעיון לא מומש ובשנת 1933 במהלך הריסת בית העלמין הקבר נעלם.

בנוסף לגרסה הרשמית לפיה השחקנית נפטרה משפעת הספרדית קיימת גרסה נוספת. ידוע שמקרי פטירה ממחלה זו באודסה הסתיימו באוקטובר 1918 ולכן לא ברור איך השחקנית הייתה יכולה למות ממחלה זו. בהתאם לגרסה הלא רשמית השחקנית שהייתה הידוע בתמיכתה לממשלה סובייטי הורעלה על ידי המודיעין של הצבא הלבן שעיר הייתה תחת שליטתו באותה תקופה. השפעת ורה חולודניאה על מפקד חיל מצב הצרפתי בעיר הייתה גדולה והממשל חשש שחולודנאיה תשכנע אותו לעזוב את העיר ביחד עם חייליו.

בשנת 1924 הופסקו הקרנות של סרטי בברית המועצות ושמה לא הוזכר בתקשורת. בשנות ה-70, בעקבות הסרט עבד לאהבה, שהוקדש לחייה, חודשה התעניינות בדמותה.

בשנת 1996 נקרא כיכר על שמה בעיר אודסה. בשנת 2003 הוצבה אנדרטה לזכרה, בקרבת הכיכר על שמה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות ראינוע
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה רוסיות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי אוקראינה
קטגוריה:ילידות 1893
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1893
קטגוריה:נפטרות ב-1919
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1919
ירושלים שלי

250px|ממוזער|שמאל|צוות השחקנים של ירושלים שלי, מימין לשמאל: יאיר קלינגר, מוטי פליישר, שוש רוזן, דני גרנות, גאולה נוני, חיליק צדוק (ממושקף)
[ממוזער|שמאל|250px|ראשת הממשלה, [גולדה מאיר, מבקרת בהצגת הבכורה של "ירושלים שלי". מדברת עם השחקנית שוש רוזן. ביניהם צופה השחקן, חיליק צדוק.]]
"**ירושלים שלי**" היה מופע מוזיקלי שהועלה בתיאטרון החאן בירושלים החל מ-1969.

את ההצגה כתב וערך דן אלמגור והשתתפו בה: מוטי פליישר, שוש רוזן, גאולה נוני, חיליק צדוק, יאיר קלינגר, וכן דני גרנות שאף תרם כמה לחנים לפזמוני ההצגה. ביים: יואל זילברג. מוזיקה: נעם שריף. לחנים: נורית הירש, וסשה ארגוב.

ההצגה נכתבה ב-1969, על ידי דן אלמגור, לרגל פתיחתו של תיאטרון החאן בירושלים. אלמגור כתב וערך קטעי היסטוריה המספרים את תולדות ירושלים עד התקופה שלפני מלחמת העצמאות, וצירף גם קטעי הווי מחיי העיר בשנות החמישים והשישים.

הזמר מוטי פליישר ביצע את "ירושלים שלי", שיר הנושא של המופע, ששמו כשם המופע, שצעד במקום גבוה במצעד הפזמונים, ונחשב אחד השירים המפורסמים שנכתבו על העיר. הוא מביא את דבריהן של דמויות שונות מהעיר, וכל אחת מהן מספרת מה היא ירושלים שלו.

המופע "ירושלים שלי" הוצג גם על במות שונות ברחבי הארץ בין השנים 1969–1970.

ראובן מורגן תרגם וביים גרסה באנגלית של המחזמר בשנת 1974. גרסה זו הוצגה בפני תיירים בתיאטרון החאן.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות 1969
קטגוריה:ירושלים בתרבות ובאמנות
קטגוריה:יצירות דן אלמגור
קטגוריה:שירים על ירושלים
קטגוריה:שירי יום ירושלים