open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מלאיאלאם

**מלאיאלאם** או **מליאלית** (**മലയാളം**) היא שפה דראווידית, אחת מהשפות הרשמיות בהודו. מלאיאלאם מדוברת על ידי יותר מ-35 מיליון דוברים, רובם בהודו (בעיקר במדינת קרלה ובטריטוריה לקשאדוויפ), ורבים נוספים במדינות המפרץ הפרסי.

חרף הדמיון בין שם השפה (Malayalam) לשם השפה המלאית (Malay), אין כל קשר ביניהן והן לא שייכות לאותה משפחת שפות.

היצירה הספרותית המוקדמת ביותר במלאילאם היא Ramacharitam, שיר אפוס שנכתב בסוף המאה ה-12 או בתחילת המאה ה-13. במאות שלאחר מכן, פרט לספרות פאטו פופולרית ("שיר"), פרחה ספרות של שירה ארוטית בעיקר שהורכבה בסגנון manipravalam ("אלמוג אודם"), תערובת של מלאיאלאם וסנסקריט.

## הגיית השפה וכתיבתה

## קישורים חיצוניים

*מלאיאלאם, באתר אתנולוג 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות דראווידיות
קטגוריה:קרלה
קטגוריה:שפות
חוקת בלארוס

**חוקת בלארוס** (בבלארוסית: **Канстытуцыя Рэспублікі Беларусь**) היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של בלארוס.

## היסטוריה של החוקה
אומצה בנוסח המקורי של החוקה הראשונה של רפובליקת בלארוס בשנת 1919 והייתה בתוקף עד שנת 1922 כאשר בלארוס נכנסה לברית המועצות והחוקה שוכתבה על-פי הגדרות סובייטיות. לאחר העצמאות בשנת 1991 הפרלמנט הבלארוסי כתב את החוקה הדמוקרטית הראשונה בהיסטוריה של בלארוס.

אומצה בנוסח המקורי שלה במשאל עם ב-15 במרץ 1994 על-פי חוקות המערב. על אף שתוקנה מאז כתיבתה 3 פעמים, עיקריה נותרו בעינם ללא שינוי משנת 2004. החוקה קבעה והנשיא אלכסנדר לוקשנקו קרא להקמת משטר נשיאותי עם סמכויות רבות לנשיא.

## עקרונות כלליים
החוקה קובעת שבלארוס היא רפובליקה שבראשה עומד נשיא בעל סמכויות נרחבות, הנבחר בבחירות כלליות אחת ל־7 שנים. הנשיא ממנה את ראש הממשלה, האחראי על מינוי השרים בממשלתו.
* במוסד המחוקק שני בתים: בית עליון ובו 64 צירים, 8 מהם ממונים על ידי הנשיא ו־56 נבחרים על ידי נציגים של מועצות מקומיות לתקופה של 4 שנים, ובית תחתון ובו 110 צירים הנבחרים בבחירות כלליות אחת ל־5 שנים.
* כל שופטי בית המשפט העליון ממונים על ידי הנשיא; מחצית משופטי בית המשפט הגבוה לחוקה ממונים אף הם על ידי הנשיא והמחצית השנייה - על ידי הבית העליון של הפרלמנט.

## קישורים חיצוניים

בלארוס
קטגוריה:בלארוס: פוליטיקה
קטגוריה:בלארוס: חוק ומשפט
רשת האוטיסטים הבין-לאומית

**רשת האוטיסטים הבין-לאומית** (**Autism Network International**; בראשי תיבות: **ANI**) היא ארגון זכויות אוטיסטי בינלאומי המנוהל על ידי אוטיסטים, למען אוטיסטים. הארגון הוקם בארצות הברית בשנת 1992 על ידי ג'ים סינקלייר, דונה ויליאמס וקתי ליסנר-גרנט. הארגון היווה מקור השראה להקמתה של קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.

## אוטריט
מדי שנה, עורכת רשת האוטיסטים הבינלאומית את כנס אוטריט, שהוא כנס של אוטיסטים, המתקיים בארצות הברית. הכנס התקיים לראשונה בשנת 1996, והוא התקיים מאז בכל שנה, למעט בשנת 2001. בכנס אוטריט מתקיימות הרצאות רבות, כאשר רוב המרצים הם אוטיסטים ונושאי ההרצאות עוסקים בהיבטים מגוונים של הקיום האוטיסטי. אוטריט מהווה סביבה ידידותית לאוטיסטים. התנהגויות אוטיסטיות נחשבות בו למקובלות, והמשתתפים אינם חייבים לתקשר אלה עם אלה.

כנס אוטריט היווה את ההשראה לכנס אוטסקייפ, כנס שנתי של אוטיסטים המתקיים בבריטניה, החל משנת 2005.

## לקריאה נוספת
* ג'ים סינקלייר, "סיפורה של רשת האוטיסטים הבינלאומית" (באנגלית), ארכיון.

## קישורים חיצוניים
* 

* רשת האוטיסטים הבינלאומית - האתר הרשמי.

## הערות שוליים

קטגוריה:אוטיזם: ארגונים
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
פלביוס ויקטור

שמאל|ממוזער|250px|פלביוס ויקטור
**פלביוס ויקטור** (בלטינית: **Flavius Victor**) היה קיסר רומי המערבית שותף עם אביו, מגנוס מקסימוס בין השנים 384 ל-388. הוא מונה לתפקיד על ידי אביו, ככל הנראה מתוך רצון של מקסימום לייסד שושלת קיסרית.

מגנוס מקסימוס הביס את צבאותיו של הקיסר הקודם גרטיאנוס ליד פריז בשנת 383 וכבש כמעט את כל אזורי האימפריה הרומית המערבית. 

תאודוסיוס הראשון רצה להיות קיסר רומא יחיד, הוא הביס את מקסימוס בשני קרבות בפאנוניה, ולאחר מכן לכד אותו. הגנרל ארבוגאסט הוציא את פלביוס להורג בעיר טריר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:נפטרים ב-388
הפילהרמונית של הלסינקי

**הפילהרמונית של הלסינקי** (בפינית: **Helsingin kaupunginorkesteri** ובאנגלית: **The Helsinki Philharmonic Orchestra**) היא תזמורת שמקום מושבה בהלסינקי שבפינלנד. 

את התזמורת ייסד בשנת 1882 רוברט קאיאנוס
במימון שני אנשי עסקים בעלי הון, כ"אגודה התזמורתית של הלסינקי". 

הייתה זו התזמורת הקבועה הראשונה במדינות הנורדיות. 

בשנת 1914 התמזגה התזמורת עם יריבתה בלב ובנפש, התזמורת הסימפונית של הלסינקי, וקיבלה את שמה הנוכחי. 

עד 1962 שימשה גם כתזמורת האופרה הפינית הלאומית.

## מנצחים ראשיים
* יוקה-פקה סאראסטה (2023 - ממשיך)
* סוזנה מלקי (2016 - 2023)
* ג'ון סטורגוורס (2008 - 2015)
* לייף זגרסטאם (1995 - 2007)
* סרג'יו קומיסיונה (1990 - 1994)
* אוקו קאמו (1981 - 1989)
* אולף זדרבלום (1978 - 1979)
* פאבו ברגלונד (1975 - 1979)
* יורמה פאנולה (1965 - 1972)
* טאונו האניקיינן (1951 - 1963)
* מארטי סימילה (1945 - 1951)
* ארמאס ירנפלט (1942 - 1943)
* גאורג שנפויגט (1932 - 1940)
* רוברט קאיאנוס (1882 - 1932)

## קישורים חיצוניים

* 



* Article
* Homepage



קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הלסינקי
קטגוריה:תזמורות סקנדינביות
קטגוריה:מוזיקה פינית
הפילהרמונית
אינתיפאדה (משחק מחשב)

משחק המחשב **אינתיפאדה** פותח על ידי מייק מידבד ויצא בשנת 1989 בעקבות האינתיפאדה הראשונה.

מפתח המשחק, מייק מידבד, עלה לארץ משיקגו בשנת 1987, לאחר שבזמן לימודיו באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין התוודע לאידאולוגיה של מפלגת כך והצטרף לליגה להגנה יהודית. לדבריו, את המשחק פיתח בתגובה לתופעת היורים ובוכים במטרה להביע אג'נדה ימנית רדיקלית.

במשחק זה השחקן מגלם חייל ישראלי המתמודד עם הפרות הסדר בזמן האינתיפאדה. בתחילת כל שלב אחד משרי הביטחון של אותה התקופה נותן לו הוראות שימוש בתחמושת בהתאם להשקפתו הפוליטית, ועל החייל להתמודד עם ההפרות בהתאם להוראות אלו, אחרת מופחתות לו נקודות. כאשר השחקן מצליח בביצועיו, הוא מתוגמל בממשלה ימנית יותר ובהוראות מקלות יותר לפתיחה באש, עד כדי "להשתמש באש חיה נגד כל מתפרע" ו"לירות כדי להרוג".

דמויות שרי הביטחון במשחק מייצגות את רוב הקשת הפוליטית של אותה התקופה, ביניהם ניתן למצוא את: יוסי שריד, עזר ויצמן, שמעון פרס, משה ארנס, אריאל שרון ומאיר כהנא.

## ביקורת
משרד החינוך לא החרים את המשחק בטענה שבישראל יש שוק חופשי, אך חנויות מחשבים רבות סירבו למכור אותו בטענה שהוא גזעני. דורון שוחט ממשרד החינוך מתח ביקורת על המשחק וציין כי הוא יודע מילדיו שיש משחקים "יותר מעניינים מאשר להרוג ערבים".

חבר הכנסת דדי צוקר ממפלגת רצ פנה ליועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש, על מנת שיורה למשטרה למנוע את הפצת המשחק, שבו לפי ההוראות "מחסלים ערבים בכדורי גומי וגז מדמיע". צוקר קרא לפתוח בחקירה גם נגד מפיצי המשחק, מועדון סי.סי.פי, בנימוק ש"חברה שבה חיסול בני אדם הופך למשחק מחשב, לא תוכל להסביר בעתיד שהריגת אדם משום שהוא ערבי, הוא פשע".

בשנת 2025, עודד פוירשטיין מתח ביקורת על כך שהמשחק עודד אלימות נגד ערבים, אך ציין כי "זה לא אומר שכל מי ששיחק ב'אינתיפאדה' נהפך פתאום לברוך גולדשטיין", בהתייחסות למבצע של טבח מערת המכפלה.

## קישורים חיצוניים
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1989
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
קטגוריה:מחלוקות הקשורות למשחקי וידאו
קטגוריה:מלחמות ישראל בתרבות
קטגוריה:ימין רדיקלי בישראל
קטגוריה:גזענות בישראל
פשעי אקורדיון

**פשעי אקורדיון** הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית אני פרו שנכתב בשנת 1996 ועוסק בחייהם של מהגרים מארצות שונות בארצות הברית.

סיפורו של בונה האקורדיונים מבוסס על סדרה של 11 כתבות שהתפרסמו במרץ 1891 בעיתון Daily Picayune שהופץ בניו אורלינס, המתארות את מעשי הלינץ' שנעשו ב-11 איטלקים בניו אורלינס באותה שנה.

הדמויות בספר הן דמויות בדויות ששולבו באירועים אמיתיים, שחלקם עובדו לסיפורים. כמו כן הספר מכיל מודעות מעיתונים, פטפטת רדיו, כרזות, שירים, חלקי פזמונים, תווים על חפצים יומיומיים ורשימות ארגונים- חלקם אמיתיים וחלקם בדויים.

"פשעי אקורדיון" תורגם לעברית בשנת 1999 על ידי שרה פ' פרידמן.

## מבנה הספר
הספר בנוי משמונה חלקים, כאשר כל חלק מספר את סיפורה של משפחת מהגרים אחרת, ללא כל רצף תוכני בין הסיפורים השונים, מלבד האקורדיון, המתגלגל בדרכים שונות ומשונות ממקום למקום ומיד ליד, ובכך מעביר את המוקד של עלילת הספר למקום חדש ולדמויות חדשות, אשר לא קשורות בשום אופן לדמויות שהוזכרו בסיפורים הקודמים. כל דמות חדשה שמקבלת לידיה את האקורדיון, מקבלת אותו במצב יותר ויותר גרוע, עד שלקראת סוף הספר מושלך האקורדיון החבול לאש – כמאה שנה אחרי שנבנה באיטליה.

## סגנון הספר
כל הסיפורים מסופרים בגוף שלישי, על ידי מספר יודע-כל.

### מוטיבים
* בתחילת כל סיפור מופיע איור של סוג מסוים של אקורדיון עם כיתוב שאומר איזה סוג זה.
* סוגריים - לכל אורך הספר, מפעם לפעם, נעצרת העלילה, אשר מבחינת הקורא מתרחשת בהווה, ונפתחות סוגריים בהן מסופר בקצרה עתידה של הדמות המדוברת, או עתיד צאצאיה, אשר לא קשור לעלילת האקורדיון. כך למשל, באמצע ההפלגה מאיטליה לארצות הברית, פתאום נפתחות סוגריים, בהן מסופר כי כעבור שנים, סילבאנו, בנו של בונה האקורדיונים, נורה למוות בג'ונגל על ידי אינדיאני. לאחר שהסוגריים נסגרות, חוזרת העלילה לספינה בה מפליג סילבאנו.
* מוטיב שחוזר על עצמו בכל חלק מחדש, הוא שכל מהגר שהאקורדיון מגיע לידיו בטוח שאקורדיון הוא כלי עממי של העם שלו, והמוזיקה שיש לנגן באקורדיון היא המוזיקה העממית של העם שלו.
* מוות כואב ועלוב- מוטיב נוסף שחוזר על עצמו לכל אורך הספר, הוא דרכים כואבות ונטולות כבוד בהן הדמויות השונות מסיימות את חייהן: כך למשל, בונה האקורדיונים האיטלקי נרצח בלינץ'; בויטל, החקלאי הגרמני תאו הבשרים (תרתי משמע), נפטר כתוצאה מניתוח באשכיו; אבלרדו, המלצר המקסיקני, נפטר לאחר יומיים של ייסורי תופת לאחר שנעקץ על ידי יתוש קטלני, וכן הלאה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1996
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
תאוריה קווירית

**תאוריה קווירית** (מאנגלית: **Queer theory**) היא תאוריה ביקורתית הכוללת טיעונים פילוסופיים נגד הטרונורמטיביות ובעד נזילות מגדרית ונזילות מינית.

התאוריה הקווירית הושפעה רבות מכתביהם של מישל פוקו וג'ודית באטלר, ובכלל מכתיבתן של הוגות פמיניסטיות שביקרו את הרעיון לפיו מין וזהות מגדרית חד הן מבחינה מהותנית, לעיתים בהישען על גישת קונסטרוקטיביזם חברתי ולעיתים בהישען על ממצאים ביולוגיים על אינטרסקסואליות.

בעוד לימודים קווירים בוחנים את הטבעיות או חוסר הטבעיות שבמיניות הומוסקסואלית, התאוריה הקווירית מרחיבה את ההתמקדות לכל התחום פעילות או זהות מינית הנופלת לתוך קטגוריות של נורמה או של סטייה חברתית.

התאוריה הקווירית נקשרת בהכרח בהפצת הפוליטיקה של קבוצות להט"ב והגנה עליה אל מול דיכוי והומופוביה, אולם המחקר הקווירי גולש מעבר לכך אל שאלות בסיסיות על אודות טיבן הפוליטי, ואף עצם לכידותן, של הקטגוריות הרווחות והנורמליות לכאורה של ההטרוסקסואליות.

החל משנת 2000 מתקיים באוניברסיטת תל אביב מדי שנה כנס סקס אחר ללימודי להט"ב ותאוריה קווירית.

## תאורטיקנים בולטים

## ראו גם

* אנרכיזם קווירי
*קוויר
*קריאה קווירית
*הטרוסקסיזם
*תפקידי מגדר
*הגל השלישי של הפמיניזם
*פמיניזם פוסטמודרני
* סיסג'נדר

## קישורים חיצוניים
* רשימת הספרות הקווירית המומלצת של עמותת חושן 
* 
* גי אוקנם, משפחה, קפיטליזם, פי הטבעת. פיגומים 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
קטגוריה:לימודי מגדר
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:פמיניזם
קטגוריה:פילוסופיה של המיניות
ריבלין

**ריבלין** הוא מטרונים, שם משפחה יהודי שפירושו "צאצא של רבקה" (בשם חיבה יידישאי – ריבל'ה, עם סיומת רוסית).

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
רפאל חמיצר

**רפאל חמיצר** (בגרמנית: **Raphael Chamizer**; 10 במאי 1882 – 28 באוקטובר 1957) היה רופא ופסל גרמני-ישראלי.

## קורות חיים
חמיצר נולד בלייפציג שבגרמניה, לאגנס ולמזרחן מוריץ (מרדכי) חמיצר. אביו היה מזרחן, מנהל המחלקה המזרחנית בהוצאת בנש-דרוגולין . מוריו בבית הספר, שזיהו את כישרונו, ביקשו למושכו ללימודי אמנות או אדריכלות, אך הוא בחר ברפואה עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1902. הוא למד רפואה באוניברסיטת לייפציג, ולאחר שעבר את מבחני המדינה בשנת 1907 התמחה בקליניקה האוניברסיטאית בלייפציג. בתום שנת התמחות קיבל הסמכה לעסוק ברפואה, ופתח מרפאה בלייפציג. באותה שנה קיבל גם תואר דוקטור, על תזה בנושא "הקשר הפיזיולוגי והפתולוגי בין בלוטות החלב הנשיות לתחום איברי המין" (Über den physiologischen und pathologischen Zusammenhang zwischen den weiblichen Brustdrüsen und der Genitalsphäre). את אמנות הפיסול גילה בעת ביקור באיטליה, שם התרשם מעבודותיו של גלברטי. עם שובו לגרמניה החל לפסל בלא שעבר הכשרה מסודרת. נושא עבודותיו היה דמויות מן המקורות כגון איוב, שלומית לצד יצירות כגון ה"פילוסוף", "הנביא" ועוד.
בשנת 1936 הופיעה בהוצאת ראובן מס מונוגרפיה על יצירתו מאת ארי אבן-זהב, שראתה אור בתרגום עברי ב-1937.

בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ עסק בפיסול לצד עבודתו כרופא.

בנו, , נהרג במלחמת העצמאות בקרב על ניצנים. נכדו הוא החידונאי דן חמיצר, ונינו הוא התסריטאי גיורא חמיצר.

נפטר ב-1957. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
## לקריאה נוספת
* ארי אבן-זהב, **רפאל חמיצר**, ירושלים: ר' מס, 1937.
* עפרת, גדעון, **מקורות הפיסול הארצישראליים**, הרצליה: מוזיאון הרצליה, 1990.


* Ari Ibn-Sahav, *Raphael Chamizer. das plastische werk*, Berlin: Rubin Mass, 1936.


## קישורים חיצוניים

* 
* 


* Dr. Andrea Lorz (Leipzig), Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer, *Ärzteblatt Sachsen* 2/2011, pp. 76-78 
* Raphael Chamizer, Arzt und Bildhauer, in: Hubert Lang, Leipzig 


## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים יהודים גרמנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:פסלים ביישוב
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
רפאל חמיצר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1882
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
לילו גומפרץ-ביאטוס

**לילו גוּמפֶּרץ-בּיאָטוּס** (Lilo Gumpertz-Beatus; 1914 - ?) הייתה פסלת ישראלית ילידת גרמניה.

נולדה במנהיים שבגרמניה.
למדה אמנות בבית הספר למלאכת מחשבת בפרנקפורט ואחר-כך במינכן, ציריך ופריז.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. עסקה בפיסול פיגורטיבי.

בשנת 1939 זכתה גומפרץ-ביאטוס בפרס דיזנגוף על פסלהּ "ראש".

## לקריאה נוספת
* קרל שוורץ, **האמנות היהודית החדשה בארץ ישראל**, ירושלים: ר’ מס ('ספרית מס למדע פופולרי'), 1941, עמ' 157.

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכות פרס דיזנגוף
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
שילה דה-בר

**שילה דה-בר** (נולד בשנת 1968) הוא העורך הראשי לשעבר של העיתון "ידיעות אחרונות" בשנים 2007–2011.

## ביוגרפיה
דה-בר נולד בדיסלדורף שבגרמניה להורים ישראלים, זהבה ואורי דה בר, ששהו שם לצורך לימודים. הוא התחנך במדרשת בן-גוריון. בצה"ל שירת שירות קרבי כקצין וכלוחם. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.

את דרכו העיתונאית החל בתחילת שנות התשעים בקורס עורכים של "ידיעות אחרונות", התקדם במהירות לתפקיד רכז הכתבים בעיתון ואחר כך לראש דסק החדשות והפך למקורבו של אילון שליו שהיה עורך העיתון הראשי משנת 1998.

בשנת 2000, בעקבות הדחתו של שליו, פרש מהעיתון לעסקי היי-טק, אולם החליט ב-2002 לחזור לתחום העיתונות וקיבל על עצמו (יחד עם רם לנדס) להקים את חברת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2005 חזר לידיעות כעוזר אישי למו"ל ארנון מוזס, שמינה אותו ב-2007 לעורך הראשי של העיתון (במקום רפי גינת). ב-28 בדצמבר 2010 הודיע על פרישה מתפקידו.

בפברואר 2025 דה בר מונה כמנכ"ל של חברת "פודקאסט ישראל מדיה".

## חיים אישיים
אשתו הראשונה, אושרית קדמון, נהרגה ב-1996 בתאונת דרכים, כאשר הייתה בהיריון. בהמשך התחתן דה-בר עם הילה אלרואי, ולזוג שני ילדים. לאחר גירושיו מאלרואי, התחתן דה-בר בשלישית עם עו"ד דורית בלר דה בר, מומחית לקניין רוחני במשרד עורכי הדין AYR.

הוא אב לחמישה ילדים משתי נשותיו (הילה ודורית). מתגורר בכפר סבא.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עורכי ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:מדרשת בן-גוריון: אישים
קטגוריה:בוגרי התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
ברכיאל

**ברכיאל** הוא מלאך במסורת היהודית ובמסורת הנוצרית.

בספר הרזים מופיע ברכיאל כאחד המלאכים שעומדים על המעלה השלישית ברקיע השני וגם על המעלה השמינית באותו הרקיע.

במסורת הנוצרית האורתודוקסית ברכיאל הוא אחד משבעת המלאכים הראשיים (Archangels). הוא המלאך הממונה על הברכה האלוהית וזה שעומד בראש מסדר המלאכים השומרים.

ברכיאל מוזכר בספר חנוך ג'. הוא מתואר שם כמלאך-נסיך העומד בראש צבא עצום של קרוב לחצי מיליון מלאכים הכפופים לו. במקומות אחרים הוא מוזכר כמלאך האחראי על הברק והרעם.

ברכיאל מוזכר בספר הדמונולוגיה הנוצרי מהמאה ה-17 מפתח שלמה, המבוסס על מקורות מיסטיים קבליים ומוסלמים. במקורות יהודיים מסוימים הוא מוזכר כאחד המלאכים הנופלים או בני האלוהים שחטאו. במקורות אחרים (נוצריים) הוא מופיע כראש המלאכים השומרים אך ניתן להתפלל אליו ישירות במקום למלאכים השומרים על מנת לזכות בחסדיהם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלאכים
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:מלאכים בנצרות
מאיר גולדברג

**מאיר גולדברג** (נולד ב-30 בנובמבר 1957) הוא פזמונאי, פרסומאי וקופירייטר ישראלי.

## ביוגרפיה
מאיר גולדברג נולד בגבעתיים ב-30 בנובמבר 1957. הוא החל לכתוב שירים כבר בגיל 6. עבר טירונות גולני ואת רוב שירותו הצבאי עשה בחיל השריון.
בין השאר השתתף בקרב סולטאן יעקוב במלחמת לבנון הראשונה.

שיריו של גולדברג החלו להתפרסם רק כשהיה כבן 30. ליעל לוי כתב את השיר "לך לאן שתלך", שהלחין קובי אייזנמן ולקורין אלאל כתב מילים לכמה מלהיטיה הגדולים, בהם "זן נדיר", "ארץ קטנה עם שפם" ו"התעשייה האבירית" (שנכתב על פרויקט הלביא), שאת שלושתם הלחינה אלאל. בין האמנים הנוספים שכתב להם נמצאים רמי קלינשטיין ("ילד אחר", "אין כמוה", "תינוקי"), גלי עטרי ("מה שאת אוהבת", "ערמונים מהאש", "כשהלב הוא חופשי"), הראלה בר ("טנגו אחרון"), נתן סלור ("ילד עם קוף", "מאושרים הכונו", "איפה אתה", "עצים חולמים יותר", "רגל על רגל") ויסמין אבן ("אגדות ילדים").
במהלך השנים כתב גולדברג שירים רבים לחבריו הקרובים, בהם דנה ברגר ("בומביי", "2007", "לבנות ולהרוס" ו"אבני שפה" יחד עם איתי פרל), דודי לוי ("דוד", "כל הזמן שבעולם", "מלאך", "אם ארצה") ודן תורן ("אימפריות נופלות לאט", "יחסי הציבור של המוות", "טיפות של שיש").

בשנת 1991 שיתפו גולדברג ודן תורן פעולה בכתיבת המילים לאלבום הילדים "זנב לא שוכח".

בשנת 1998 פרסם גולדברג את ספר הילדים "לעזאזל, אני לא מוצא את ישראל" בהוצאת ידיעות אחרונות, עם איורים מאת עמוס אלנבוגן.

בשנת 2004 פתח עם חברו הזמר דן תורן סדנת פזמונאות בשם "סלון הפזמון". באותה שנה הוציא גולדברג אלבום אוסף של שיריו בשם "מילים: מאיר גולדברג". בעקבות האלבום הועלה במועדון הבארבי בתל אביב מופע מיוחד של שיריו הגדולים של גולדברג, שבוצעו על ידי אמנים איתם עבד.

בשנת 2005 זכה בפרס שרת החינוך לתמלילן השנה.

בשנת 2006 החל גולדברג לכתוב את סדרת סיפורי הקומיקס המדעיים "ננו קומיקס", בעריכתו של יבשם עזגד ובהוצאת מכון ויצמן למדע.

בשנת 2012 הוענק לגולדברג פרס אקו"ם למפעל חיים ע"ש אהוד מנור בתחום הזמר העברי.

בשנת 2018 החל גולדברג לשתף פעולה עם הזמר סמי בירנבך. אלבום הבכורה של בירנבך בעברית, "מילים בודדות", מכיל 6 קטעים שכתב גולדברג.

במקביל לכתיבת שירים עבד גולדברג לפרנסתו כקופירייטר ופרסומאי. בין השנים 1986 ל-2004 עבד במשרד הפרסום "גיתם BBDO". במהלך עבודתו זו עמד גולדברג מאחורי יצירת הסלוגנים "לימון מוסיף המון", "אשכוליות או לא להיות" ו"סוני, זה כל השוני" (לחברת סוני). בשנים האחרונות הוא מלמד ומנהל משותף במגמת הקופירייטינג ב-ACC תרצה גרנות.

גולדברג היה נשוי לליקי אגינסקי (1955–2012), עיתונאית ועורכת, עד מותה, ובנם הוא דניאל גולדברג, זמר-יוצר. מאז שנת 2013 מתגורר גולדברג עם בת זוגו ירדנה ברדה בראש העין עם בנה יהל חגי.

## דיסקוגרפיה
* **מילים**: אוסף שירים; כל המילים: מאיר גולדברג; עריכה והפקה: נגה טל דואניאס, אן אם סי, 2003.

## קישורים חיצוניים

* יואב קוטנר, , הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* 
* דורון חלוץ וינאי יחיאל, ענייני פנים: מאיר גולדברג, הארץ
* 
* חיים מזר, ילד עם קוף מול הגלובליזציה, בבלוג של אלי אשד
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:בוגרי בית ספר מצדה (גבעתיים)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
B-23 דרגון

שמאל|ממוזער|300px|B-23 דרגון בטיסה
**B-23 דרגון** היה מפציץ דו-מנועי שפותח על ידי דאגלס איירקראפט קומפני עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) כיורש משוכלל ל- B-18 בולו. התכנון של ה- B-23 דמה מאוד לזה של ה-DC-3 דקוטה. הוא היה המפציץ האמריקני המבצעי הראשון שצויד בעמדת תותחן זנב מזוגגת. טס לראשונה ב-27 ביולי 1939.

ה- B-23 היה חמוש טוב יותר ומהיר משמעותית מה- B-18, אך היה נחות ממפציצים חדשים יותר כגון ה-B-25 מיטשל וה- B-26 מראודר. מסיבה זו, מעולם לא נעשה שימוש קרבי ב-38 מטוסי ה- B-23 שנבנו, והם שימשו לצורכי אימונים, סיור, תובלה (תחת הכינוי **UC-67**) וניסויים.

המייצב האנכי הגבוה של ה- B-23 הותאם על ידי פורד לשימוש ב-B-24 ליברייטור ולמרות שהביא לביצועים משופרים, לא אומץ מעולם בייצור המטוס. המייצב המותאם הפך מאוחר יותר לסטנדרט במטוס ה- "PB4Y פרייווטיר", נגזרת של ה- B-24 ליברייטור.

## מאפיינים (B-23 דרגון)
### מאפיינים כלליים
* **צוות:** 6
* **אורך:** 58 רגל 6 אינץ' (17.8 מטר)
* **[[מוטת כנפיים]]:** 92 רגל (28 מטר)
* **גובה:** 18 רגל 6 אינץ' (5.6 מטר)
* **שטח כנף:** 993 רגל2 (92.3 מטר2)
* **משקל ריק:** 19,089 ליברות (8,677 ק"ג)
* **משקל טעון:** 26,500 ליברות (12,000 ק"ג)
* **משקל המראה מרבי:** 32,400 ליברות (14,700 ק"ג)
* **הנעה:** 2 מנועים רדיאליים מדגם R-2600-3 מתוצרת קרטיס-רייט, בעלי דחף של 1,600 כוח-סוס (1,194 קילו-ואט) כל אחד

### ביצועים
* **מהירות מרבית:** 282 מיל/שעה (245 קשר, 454 קמ"ש)
* **טווח:** 1,400 מיל (2,300 ק"מ) כשהוא נושא פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג)
* **סייג רום:** 31,600 רגל (9,630 מטר)
* **קצב טיפוס:** 1,493 רגל/דקה (7.6 מטר/שנייה)
* **[[עומס כנף]]:** 26.7ליברות/רגל2 (130 ק"ג/מטר2)

### חימוש
* 3 מקלעים בקוטר 0.30 אינץ' (7.62 מ"מ)
* מקלע בקוטר 0.50 אינץ' (12.7 מ"מ) בצריח הזנב
* פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מפציצים אמריקאיים
קטגוריה:מטוסים אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:מטוסי דאגלס
אליעזר שטריך

**אליעזר שְטְריך** (1879, דווינסק – פברואר 1941, חיפה) היה פסל ארצישראלי יליד לטביה.
## ביוגרפיה
שטריך נולד בדווינסק, לטביה ולמד אמנות בבית הספר לאמנות בפטרבורג ואחר כך באקדמיה לאמנות בעיר. בשנת 1905 סיים בהצטיינות ונסע לפריז בעקבות מלגת לימודים שקיבל. עם סיום לימודיו שם בשנת 1907, שב שטריך לפטרבורג ועסק בעיצוב תפאורות ובעיצוב תכשיטים. בין היתר עבד עבור "בית פָבֶּרזֶ'ה". על עיצוב תבליט קיבל שטריך מדליית-זהב מן הצאר ניקולאי השני.

בשנת 1914, בגיל 35, הוזמן לנהל מחלקה של "עבודות מקשה" ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", שם שהה עד 1915. ב-1917, לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים, התגייס ל"גדוד העברי" ושירת בו עד 1918. לאחר שחרורו שב ללמד בבצלאל עד שנת 1921. בשנת 1923 מונה כמורה לציור בבית הספר הריאלי בחיפה ובטכניון, ושימש בתפקידים אלו כ-16 שנים. נפטר בחיפה ב-1941. 

בין עבודותיו - "דיוקן הרמן שטרוק" (1923)
## גלריה

File:Portrait of Hermann Struck.jpg|דיוקן הרמן שטרוק (1923)
File:Eliezer Shtrich 01.jpg| דיוקן נער חובש כיפה (1923)
File:Figure 0062.jpg|דיוקן הרברט בנטוויץ' (1926)
File:Eliezer Shtrich 04.jpg|דיוקן גבר (1930)
File:IL-TEC-ARC-B300-7-25.jpg|דיוקן שלמה קפלנסקי 



## תערוכות
*1921 תערוכת אמנות ומלאכה, מגדל דוד, ירושלים
*1933 תערוכת תמונות של אמני ארץ ישראל למען מפעל הישוב של יהודי גרמניה בא"י, מוזיאון תל-אביב

## קישורים חיצוניים

* 
* אליעזר פרנקל, 'שטריך, אליעזר', בספרו: '''כרונולוגיה: תולדות האמנות''', 1900–1909, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993, עמ' 430–431
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1879
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1941
אסקס

**אסקס** (באנגלית: **Essex**) הוא מחוז במזרח אנגליה. עיר המחוז של אסקס היא צ'למספורד (Chelmsford). שם המחוז נוצר מצירוף של המילים East Seaxe, כלומר סקסונים מזרחיים, על שם ממלכת אסקס שהוקמה בשנת 527.

בגלל הקרבה ללונדון, רבות מהערים באסקס משמשות כערי שינה. אוכלוסיית המחוז מגיעה ל-1,729,200 איש, וצפיפותה כ-471 איש לקמ"ר.

## היסטוריה
מקורו של שם המחוז נמצא בתקופה האנגלו-סקסונית בימי הביניים המוקדמים. האנגלוסקסיים פלשו לאנגליה בשנת 527 והתיישבו באזור דרום-מזרח אנגליה. בשטח המחוז נמצאת העיר קולצ'סטר, אשר נחשבת לאחת הערים העתיקות בבריטניה. לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה אסקס הפך למחוז.

במהלך ימי הביניים שטח המחוז יועד ליעור, אך תוכניות אלו צומצמו במהלך השנים.

## כלכלה
התעשייה המקומית נמצאת בעיקר בדרום המחוז סמוך לשפך נהר התמזה ולנמל טילברי, כשרוב המחוז הוא חקלאי. באסקס נמצא המטה הארצי של חברת ייצור הרכבים פורד. ישנן גם כמספר חברות ביטוח הפועלות במחוז. מזרח אסקס נחשב לאחד מהאזורים העניים ביותר בדרום מזרח המדינה. באזור זה אחוז האבטלה עומד על כ-44%. בניגוד לכך, צפון ומערב אסקס נחשבים לעשירים ומבוססים, עם מעמד ביניים רחב. במחוז ישנן שתיים מתוך 20 הערים האמידות בבריטניה.

## פוליטיקה
אסקס נחשב למחוז שמרני מאוד. בבחירות הכלליות בשנת 2017 59% מתושבי המחוז הצביעו למפלגה השמרנית, ומפלגה זו קיבלה את כל 18 המושבים המחוזיים לבית הנבחרים. בבחירות שנערכו בשנת 2015 20.2% מהתושבים הצביעו למפלגת הימין הבדלני UKIP (יותר ממפלגת הלייבור). במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי רוב מוחלט של אזרחי המחוז הצביעו בעד יציאה מהאיחוד.

מועצת המחוז מורכבת מכ-75 נציגים הנבחרים מ-70 מחוזות הבחירה. המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה בשנת 1889. הרכב המועצה בשנת 2017 היה:
* המפלגה השמרנית- 56 מושבים
* המפלגה הליברל-דמוקרטית- 7 מושבים
* מפלגת הלייבור- 6 מושבים
* מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס- נציג אחד
* אחרים ועצמאיים- 5
המועצות המקומיות השונות משתנות בגודלן- מכפרים קטנים בני 200 תושבים ועד עיריות של כ-30,000 תושבים ומעלה. כיום יש למעלה מ-300 מועצות מקומיות ועיריות בתוך אסקס.

## שיתופי פעולה בינלאומיים
מחוז אסקס מקיים כמספר קשרים עם מחוזות מחוץ לבריטניה, הדמויים לקשרי ערים תאומות. המחוזות המקיימים שיתוף פעולה עם אסקס הם:
* ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין
* פיקרדי, צרפת
* תורינגיה, גרמניה
* אקרה, גאנה

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מחוז אסקס 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
בלייסקי (נפה)

**נפת בַּלֵייסְקִי** (ברוסית **Балейский район**) היא אחת מ-28 הראיונים של סובייקט עבר הבאיקל, שהוא אחד מ-87 הסובייקטים המרכיבים את רוסיה.

הנפה ממוקמת במרכז המחוז, ובליי היא העיר הראשית בה. ראש הנפה הוא ויקטור אושקוב (Ушаков Виктор Иванович).

## היסטוריה
המחוז הוקם ב-11 בפברואר 1935.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: נפות
שמעון (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם שמעון
עדעד המדבר

**עדעד המדבר** (שם מדעי: *Limonium Lobatum*, שם נרדף: *Limonium thouinii*) (מכונה גם עדעד תכול) הוא צמח מדבר וערבות חד-שנתי בסוג עדעד ממשפחת העופרתיים. הוא נפוץ באזור חגורת הספר של ארץ ישראל: בבקעת הירדן, במדבר יהודה, בנגב, בגולן ובסיני. תפוצתו העולמית משתרעת מצפון אפריקה ועד איראן, באיים הקנריים, דרום ספרד, דרום מרכז יוון. עדעד המדבר הוא הוא אחד ממיני הצמחים הבודדים שהתפתח אצלם גביע צבעוני שתורם לפרסומת צבעונית כדי למשוך חרקים אל הפיתיון בצורת אבקה וצוף. ולא רק זאת הגביע משתייר גם לאחר נבילת הפרח (ועל כן הוא משתייך לצמחי אלמוות) ומשמש כפרסומת לכל התפרחת. 

## מאפיינים
ממוזער
עדעד המדבר הוא עשב חד־שנתיים זקוף ונמוך, גובהו 10 עד 30 ש"ח, קירח, בעלי שושנת עלים ממנה עולים גבעולי פריחה בעלי כנף (מכונפים).

העלים ערוכים בשושנת פשוטים, מוארכים, מפרוצים דמויי כינור. אונות העלה מעוגלות, האונה הקיצונית זיפנית. עלי הגבעול מסורגים, פשוטים ודמויי קשקש. 

התפרחת אמירית מסתעפת בצורה ברורה לגבעולי משנה פורחים רבים, בעלי שיבולים חד-צדדיות הנישאות על עֲקָצִים רחבי-כנפיים. עמודי הפרחת בעלי כנפיים רחבות וירוקות בחלקם העליון שמעליהן פרחים).

הפרחים ערכים על פי רוב בקבוצות של 1 עד 5 פרחים (בשיבולים חד־צדדיות) שמלוות 3 חפים דמוי קשקש. השיבולים החד־צדדיות מסודרות בתפרחות דמויות אשכול. 

הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית), בעלי עטיף כפול, מאוחי עלי כותרת.

הגביע מאוחה, קרומי, תכול או לבן, מתרחב בקצהו בצורת משפך, ומשתייר גם לאחר נבול הכותרת. בעל 5 עורקים כהים בבסיס הגביע בחלקו הפנימי. אוגן הגביע בעל 5 אונות או זיפים.

הכותרת אינה בולטת לעין, צבעה צהוב או קרם, קוטרה קטן מס"מ אחד, בעלת 5 עלים מפורדים ונובלת אחרי הפריחה.

האבקנים 5, כמספר עלי הכותרת, ערוכים מול עלי הכותרת ולא ביניהם והם מעורים בבסיס עלי הכותרת או לאורך מחציתה התחתונה.

עמודי השחלה 5, מפורדים לכל אורכם. הצלקות דמוי חוט ( כמו עדעד קנרי).

הפרי מסוג הלקט, חבוי בתוך הגביע, דמוי שקיק מוארך בן זרע אחד. השקיק מוקשה בראשו וקרומי בבסיסו ונפתח על ידי פתח דמוי-עפעף או נסדק באופן בלתי סדיר.

## מַחְזוֹר חָזוּתִי (פֵנוֹלוֹגְיָה)
הנביטה מיד לאחר הגשמים הראשונים מאמצע נובמבר, הפריחה בין סוף פברואר עד תחילת מאי. הפצת הפרי מאמצע מאי ועד אמצע יוני והעלווה נעלמת בתחילת מאי. התפרחת עם הפירות מופצת כחטיבה אחת (סינפטוספרמיה). ביחידת הפצה מצוי החלק העליון, המכונף של הגבעול, הפירות ושרידי הפרחים. זרעי עדעד המדבר אינם מופצים למרחק, כך הצמח מבטיח שזרעיו ינבטו בסביבה שהוכחה כמתאימה לגידולם.

## בית גידול ותפוצה
עדעד המדבר גדל בספר המדבר, במדבר ובערבה, בבתי-גידול מלוחים בקרקעות לס, קירטון וחוואר. הוא נפוץ באזור חגורת הספר של ארץ ישראל: בבקעת הירדן (שכיח בים המלח שם הוא שולט בכתמים) במדבר יהודה, בנגב, בגולן ובסיני. טיפוס תפוצתו סהרו-ערבי, ותפוצתו העולמית משתרעת מצפון אפריקה ועד איראן, באיים הקנריים, דרום ספרד, דרום מרכז יוון.

## תמונות

קובץ:Limonium lobatum kz07.jpg|טקסט=
קובץ:Limonium lobatum kz06.jpg|טקסט=
קובץ:Limonium lobatum kz05.jpg|טקסט=
קובץ:Limonium lobatum kz02.jpg|טקסט=


## ראו גם
* עדעד כחול

## לקריאה נוספת
* מיכאל זהרי, **נופי הצומח של הארץ**, הוצאת "עם עובד", תל אביב, 1980, עמוד 60.
## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארץ ישראל: ציפורנאים
קטגוריה:עופריתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
רחוב הרכבת

**רחוב הרכבת** הוא רחוב מרכזי בתל אביב שנמצא בתפר שבין מרכז העיר ודרום העיר.

הרחוב מתחיל במחלף לה גוארדיה בנתיבי איילון וממשיך אל לב תל אביב, שם הוא מתחבר אל רחוב יהודה הלוי. הרחוב נקרא על שם תוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים שעברה לאורכו וחיברה בעבר בין שתי הערים. בקצה הרחוב הייתה תחנת הרכבת תל אביב דרום, שהייתה תחנת הקצה של הקו בין השנים 1950–1970. ב־1970 הועתקה התחנה אל מחוץ לעיר, מבניה נהרסו (למעט בית המכס הבריטי), והמסילה שעברה ברחוב הוסרה.

הרחוב מעוקל בשל היותו סלול לאורך קו האפיק הטבעי שחוצה אוכף על קו פרשת המים שבין הים התיכון ונחל איילון, והיה התוואי הנוח ביותר להנחת מסילת הרכבת עוד בתקופה העות'מאנית. קטעי המסילה המפורקת הוסבו לחניונים המקבילים לרחוב הרכבת ולרחוב יהודה הלוי עד קצה שכונת נווה צדק, לרבות הדרך העוברת מתחת לגשר שלוש (החניון שבה פורק לטובת פארק המסילה ותוואי הקו האדום מתחתיו).

בין השנים 2006–2009 התבצעו לאורך הרחוב עבודות לבניית מנהרת לה גוארדיה, במטרה להקל על העומסים בכניסה אל העיר. המנהרה מחברת את רחוב הרכבת אל רחוב לה גוארדיה ואל נתיבי איילון בכיוון דרום.

בשנת 2023 מתוכננות עבודות התחדשות ברחוב כחלק מפרויקט שדרת הקריה.

## אתרים לאורך הרחוב
*בתחילת הרחוב, על גבעה קטנה הפונה אל צומת הרחובות "הרכבת" ו"המסגר", נמצא בית האונייה, אחד הבניינים הידועים בעיר בסגנון הבינלאומי. הכניסה לבית האונייה היא מרחוב לבנדה ולרחוב זה פונה חזיתו הרחבה.
*במפגש עם רחוב לבונטין היה בעבר בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב) שבו הוקם המטה הארצי של משטרת ישראל.
*במפגש עם רחוב לבונטין בבית מספר 10 נמצא בניין מרכזת הטלפונים האוטומטית הראשונה של העיר תל אביב. הבניין בתכנונו של האדריכל בנימין צ'ייקין נבנה בשנת 1937 על ידי מחלקת הדואר והטלגרף של ממשלת המנדט הבריטי. המרכזת פעלה בטכנולוגיה שפיתח אלמון סטראוג'ר. הבניין שימש עד לשנת 2013 כמרכזת טלפונים ספרתית של חברת בזק ומאותה שנה שימש כאכסניה של רשת אכסניות אברהם.
*במפגש עם דרך בגין נמצא בית הדר, בניין המשרדים הראשון של תל אביב שעוצב אף הוא בסגנון הבינלאומי.
* בית המכס - מבנה הנמצא כיום על אי תנועה במרכז הרחוב, שלאורכו היו עוצרות רכבות לצורך תשלום מכס, בדרכן מנמל יפו לירושלים.
*מטה משטרת מרחב ירקון.
*בניין ממס"י.

## קישורים חיצוניים

*
הרכבת
ורשאבה צנטראלנה

**ורשאבה צנטראלנה** (פולנית **Warszawa Centralna** - "תחנת הרכבת המרכזית - ורשה") היא תחנת הרכבת המרכזית של ורשה בירת פולין. התחנה שאותה תכננו האדריכלים ארסניוש רומנוביץ ופיוטר שימניאק ממוקמת בשדרות ירושלים (Aleje Jerozolimskie) במרכז העיר והיא משרתת רכבות אזוריות, בינעירוניות ובינלאומיות. 
## מבנה
התחנה ממוקמת על קו הרכבת התת-קרקעי החוצה את מרכז ורשה ממזרח למערב, בין תחנת "**ורשאבה שרודמיישצ'ה ו.קה.דה.**"(Warszawa Śródmieście WKD) ממערב, ו"**ורשאבה שרודמיישצ'ה פה.קה.פה.**" (Warszawa Śródmieście PKP), המשרתות את רשת הקווים הפרוורית והמרוחקות ממנה מטרים ספורים בלבד. בקווים בינעירוניים, תחנות השירות הסמוכות לוורשאבה צנטראלנה הן "**ורשאבה זַחודניה**" (Warszawa Zachodnia, "ורשה מערבית") ו"**ורשאבה וְסחודניה** (Warszawa Wschodnia, "ורשה מזרחית"). במרחק של 400 מטר מהתחנה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "**צנטרום**" (Centrum). בתחנה ארבעה רציפי אי ושמונה מסילות רכבת תת-קרקעיים, והיא כללה כבר בעת פתיחתה דלתות אוטומטיות ודרגנועים, כמקובל במבנים דומים במערב. 

בנייתה של התחנה החלה בשנת 1972 והסתיימה שלוש שנים לאחר מכן. המבנה נחשב לאחת מספינות הדגל של האדריכלות הקומוניסטית בפולין בשנות השבעים של המאה ה-20, אך הפך לפיל לבן כבר בתחילת דרכו בשל שינויים רבים בתוכניות הבנייה שפגעו בהתאמתו למטרה שלשמה נבנה ובאיכות הבנייה. מסיבות תעמולתיות הוחלט להשלים את בנייתה של התחנה בחופזה כדי שתסתיים לפני ביקורו של ליאוניד ברז'נייב בעיר ב-1975. חיפזון זה הוביל לפגיעה באיכות המבנה וחייב עבודות תיקון ושיפוץ שנמשכו בשנות השמונים של המאה ה-20.

## גלריה

centralwaw.JPG
Warszawa Centralna.jpg
Warszawa Centralna 2.JPG
Warszawa Centralna.JPG


## ראו גם
* רייל בלטיקה

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות התחנה

קטגוריה:ורשה: מבנים
קטגוריה:אירופה: תחנות רכבת
קטגוריה:פולין: רכבות
קפציאל

**קפציאל** הוא מלאך במסורת היהודית והנוצרית שלאחר המקרא, במיוחד בקבלה. שלא כמו מלאכים אחרים, קפציאל לא מתערב לרוב בנעשה ביקום, אלא בעיקר צופה בו. הוא המלאך של הבדידות והדמעות. במסורת הקבלית הוא משויך עם כוכב הלכת שבתאי, ואילו במסורת הנוצרית הוא המלאך שמפקח על מותם של מלכים.

בנצרות נחשב קפציאל לאחד משבעת הארכימלאכים.

מתוך עץ חיים שער נ' פרק ח': "ונבאר עניין החלום והנבואה ומלאכים והשדים דע כי י' גלגלים דאופנים דעשיה הם חומר וצורה והנה הז' גלגלים התחתונים של שצ"ם חנכ"ל הצורה והנפש שלהם הם ז' מלאכים הידועים סמא"ל למאדים **קפציאל** לשבתאי כו' ויש בהם טוב ורע והנה הרע שבהם הם נקרא אלהים אחרים הנקרא ע"ז ויש עובדים ע"ז גם אל חומר הגלגלים והכוכבים ונקרא צבא השמים ויש עובדין אל השדים כמ"ש..."

ר' משה קורדובירו, בספרו פרדס רימונים, בשער כד' פרק ג', המתאר את מבנה ההיכלות, בפרשנותו לספר הזהר, מסביר ש**קפציאל** נמצא בהיכל השלישי שנקרא נגה. הוא עומד ב "פתח שלישי לצד צפון, בפתח הזה נודע כשגוזרים על אדם במיני ייסורים בין לחלאים, בין לעניות כל גזר דין שאינו למיתה. ועל הפתח הזה ממונה **קפציאל**, לסגור הפתח על גזרת האיש הנגזר **שלא תקובל תשובתו** בשום אופן בלתי אם תהיה שלמה וחזקה.

קטגוריה:מלאכים
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:מלאכים בנצרות
קוק

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
פנומן

**פנומן** (באנגלית: **Phenomenon**) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1996 בכיכובו של ג'ון טרבולטה.

בריאיון לתוכנית "סטודיו למשחק" אמר טרבולטה שסרט זה הוא המועדף עליו מבין סרטיו וכשקרא את התסריט שלו אמר שהוא מוכן לשחק בסרט אפילו בחינם.

## עלילה
ג'ורג' מאלי (טרבולטה) הוא מכונאי הרכב החביב של העיירה המנהל את חייו על מי מנוחות. ערב אחד לאחר שהוא יוצא מהפאב הוא רואה הבזק אור מהשמים ונופל על הרצפה. כשהוא קם הוא מגלה להפתעתו שיכולותיו השכליות מוגברות באופן משמעותי. כוחותיו מתגלים בהדרגה, הוא מגלה שהוא בעל יכולת טלקינטית, הוא מסוגל לקרוא ולקלוט במהירות לא אנושית, הוא אף מסוגל ללמוד שפה חדשה תוך פחות מיום.

הכוחות של מאלי מפחידים אותו אך הוא מנסה לנצל אותם לטובתו. הוא מפתח דלק אורגני ומפתח שיטה לזיהוי רעידות אדמה מתקרבות בלי שימוש במכשירים.

בעזרת נאט, חברו חובב הרדיו, עולה ג'ורג' על שידור קוד מורס מוצפן של הצבא ומצליח לפענח את הצופן. הוא שולח הודעה מוצפנת כמעשה קונדס אך גורם לבעיות לצבא. הצבא מתחקר אותו אך משחרר אותו בלית ברירה.

כדי להתגבר על הפחד של האנשים ממנו מקים ג'ורג' דוכן הכולל את הספרים הרבים שהוא קרא. כאשר אנשים מתכנסים ודוחקים אותו הוא מתעלף ומוצא את עצמו יותר מאוחר בבית חולים.

מאלי מגלה שהבזק האור שראה בתחילת השינוי שעבר עליו נבע מסרטן במוח שבמקביל לגדילתו עורר חלקים רדומים במוח וזה מה שגרם ליכולות העל-אנושיות שפיתח. מאלי נשאר בבית חולים, ולבסוף בורח לחברתו (משום שרצו לערוך בו ניסוי) עד לפטירתו והעיירה שבה גדל משמרת את זכרו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי פנטזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1996
קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
קלמין

**קלמין** (Calamine) הוא המרכיב הפעיל בתרחיץ קלמין, המקל על עקיצות יתושים וגרויים שונים בעור.

הקלמין הוא תערובת של 99.5 אחוז תחמוצת אבץ (ZnO) בתוספת חצי אחוז בקירוב של תחמוצת הברזל (Fe2O3). התרחיץ מצר את נקבוביות העור וגורם ליובש באזור עליו הוא נמרח. מעבר לאלחוש המקום העקוץ, התרחיץ גם מחטא במידה מסוימת את המקום ומונע זיהום הנובע מגרד. בתרחיץ קלמין אין סטרואידים, אנטיהיסטמינים (חומרים מדכאי אלרגיה), או חומרים מלאכותיים אחרים, והוא נחשב תרופה טבעית ובטוחה יחסית להקלה מהירה מפני גרד הנובע מעקיצות חרקים או מחלות עור כגון אבעבועות רוח, אקזמה וגרדת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:אבץ
קטגוריה:משחות תרופתיות
אקקי צרתלי

**אַקַקִי צֶרֶתֵּלִי** (בגאורגית: **აკაკი წერეთელი**; ) היה משורר גאורגי בולט, ופעיל בתנועת השחרור הלאומית הגאורגית.

## ביוגרפיה
צרתלי נולד בכפר סחוויטורי בנפת סצ'חרה במחוז אימרתי שבגאורגיה (קרוב מאוד לכפר סצ'חרה), ב-9 ביוני 1840, בן למשפחת אריסטוקרטים בולטת. שמו של אביו היה הנסיך "רוסטום צרתלי". את ילדותו בילה בכפר "סוונה" בבית משפחת איכרים, על ידי אומנת כפרייה אף היא, כך שכל ילדותו ספג את אווירת חיי האיכרים הגאורגים.

את חוק לימודיו הוא סיים בגימנסיום בכותאיסי, בשנת 1852. בשנת 1863 סיים את לימודיו בפקולטה לשפות מזרחיות באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

הנסיך צרתלי היה חבר קרוב של הנסיך איליה צ'בצ'בדזה, אינטלקטואל גאורגי מודרני, מנהיג הצעירים. דור שנות ה-60 של המאה ה-19 שהונהג על ידי צ'בצ'בדזה וצרתלי מחה נגד המשטר הצארי, והטיף להתעוררות תרבותית ולהגדרה העצמית של הגאורגים.

צרתלי חיבר מאות פואמות פטריוטיות, היסטוריות, ליריות וסטיריות, וכן גם סיפורים הומוריסטיים ונובלה אוטוביוגרפית. הוא היה מעורב באופן פעיל בפעילויות חינוכיות עיתונאיות ותיאטרליות.

השיר הפולקלוריסטי המפורסם, סוליקו, מבוסס על שיר לירי של צרתלי.

הוא נפטר ב-26 בינואר 1915, ונקבר בפנתאון המכובדים הגאורגיים בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.

## קישורים חיצוניים

* אקקי צרתלי באתר www.caucasus.ge, באנגלית
* 

קטגוריה:ילידי 1840
קטגוריה:משוררים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: אצולה
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון מתאצמינדה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף גאורגים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי אוקראינה
קטגוריה:נפטרים ב-1915
גאר דה ליון סנט-אכזופרי

שמאל|ממוזער|250px|תחנת ליון סנט-אכזופרי
שמאל|ממוזער|250px|פנים המבנה
**גאר דה ליון סנט-אכזופרי** (בצרפתית: **Gare de Lyon Saint-Exupéry**, "תחנת ליון סנט-אכזופרי"; בעבר, Gare de Satolas "גאר דה סטולה") היא תחנת רכבת נוסעים על קו הרכבת במהירות גבוהה "רון-אלפ" (LGV Rhône-Alpes), הממוקמת בשדה התעופה הבינלאומי של ליון בצרפת, כ-20 ק"מ ממרכז העיר. התחנה נקראת על שמו של שדה התעופה, וזה בתורו נקרא על שם חלוץ התעופה בן העיר אנטואן דה סנט-אכזופרי. שדה התעופה בליון היה בין הראשונים בצרפת שזכה בתחנת רכבת מהירה (TGV), שבועות ספורים לאחר שתחנה כזו הושלמה בנמל התעופה שארל דה גול הממוקם במטרופולין של פריז.
התחנה תוכננה על ידי האדריכל הנודע סנטיאגו קלטרווה ונחנכה ב-3 ביולי 1994, במקביל לפתיחת קו הרכבת העובר דרכה והמוביל ממונטנה (Montanay) לסנט-מרסל-לה-ולאנס (Saint-Marcel-lès-Valence). עלות הקמת התחנה הייתה 750 מיליון פרנק צרפתי.

## המבנה
מבנה התחנה שהפך עד מהרה לסימן ההיכר של שדה התעופה כולו, עשוי בטון מזוין מכוסה בגג פלדה בצורת חצי גליל שאורכו 400 מטר ורוחבו 53 מטר. הגג שבו תבליטים בצורת פירמידות מאפשר חדירת אור מרבית מן החוץ. אורכו של המבנה 500 מטר ורוחבו 50 מטר, והוא אמור לטעת בלב המתבונן דימוי של ציפור בטרם מעופה.

בתחנה שש מסילות רכבת. שתי המסילות האמצעיות מבודדות מהאחרות בתוך "צינור 300" ("Tube 300") ששמו נובע מכך שרכבות יכולות לחלוף דרכו במהירות המרבית, 300 קמ"ש, מבלי להפריע לנוסעים בתחנה. ארבע המסילות האחרות ערוכות מצדיהם של שני רציפי אי. מעבר באורך של 300 מטר הממוקם מעל לתחנה מאפשר גישה אל שני רציפי האי באמצעות מערכת דרגנועים. בצידו המערבי של המבנה תתאפשר הרחבתו לשם בניית מסילת רכבת שתוליך ישירות לעיר ליון. התחנה מקושרת ישירות אל בית הנתיבות של שדה התעופה במעבר באורך של 250 מטר ובו מדרכות נעות.

## שירות הרכבות
24 רכבות מהירות חולפות בתחנה מדי יום בממוצע, מהן 10 עד 14 מגיעות אל הבירה וממנה. רכבות אלה ואחרות מגיעות גם ליעדים אחרים בפרובאנס וברחבי מחוז רון-אלפ, ורכבת בינלאומית יומית עושה את דרכה אל טורינו ומילאנו. עם זאת, נטען כי עקב חוסר בחיבור עם מערכת התחבורה העירונית בליון, השימוש בתחנה דל לעיתים ובשנת 2005 עברו בה 32,000 נוסעים בלבד. אם כי בשנת 2009 כבר שירתה התחנה כחצי מיליון נוסעים.

## פיתוח
באוגוסט 2010 הופעל קו הרכבת הקלה המקל על הגישה משדה התעופה אל העיר. בנוסף נבחנות אפשרויות לחיבור תחנת הרכבת לרשת מסילות הרכבת האזורית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבנים שתכנן סנטיאגו קלטרווה
קטגוריה:רון-אלפ: תחבורה
קטגוריה:צרפת: תחנות רכבת
קטגוריה:ליון: מבנים
קטגוריה:אנטואן דה סנט-אכזופרי
קטגוריה:1994 בצרפת
פטר בקטוב

**פֵּטְר בֶּקֶטוֹב** (ברוסית: **Пётр Бекетов**) (1600–1661) היה קוזאק רוסי שייסד מספר ערים בסיביר.

## חייו
שמאל|ממוזער|250px|מצודת יקוטסק
על פי מסמכים בארכיון פטר בקטוב נרשם לשירות צבאי ב-1624. ב-1628 נשלח לסיביר בתור מפקח (ווֹיבוֹדָה) אל בוריאטים כדי לאסוף מיסים. במשך המסע הקשה זה הוא בנה את מצודה ריבינסק. בשנת 1632 פטר בקטוב היה בראשו של המסע לנהר לנה. על חוף נהר לנה הוא בנה את המצודה החשובה ביותר בהמשך המסעות הבאים -יקוטסק. ביקוטיה פטר בקטוב ייסד באותה שנה את ז'יגנסק וב-1636 את אולקמינסק. בשנת 1640 הוא חזר למוסקבה עם 11 אלף רובלים וקיבל תואר "ראש הקוזאקים במצודות על חוף נהר יניסיי". בשנת 1652 יצא בקטוב שנית למסע אל בוריאטים. ב-1653 הקוזאקים שלו בנו מספר מצודות כגון איגרן וצ'יטה ובשנה שלאחר מכן נבנתה נרצ'ינסק על חוף נהר נרצ'י. פטר בקטוב נאלץ לנטוש את מצודת שילקה כי הבוריאטים מרדו וסירבו לשלם מיסים. הוא חזר לאמור ואחר כך הוא חי בטובולסק שבה מת אחרי שנת 1660.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה של פטר בקטוב 

קטגוריה:מגלי ארצות רוסים
קטגוריה:צ'יטה (עיר)
קטגוריה:ילידי 1600
קטגוריה:נפטרים ב-1661
האנה פאקארינן

שמאל|ממוזער|250px|האנה פאקארינן
**האנה הלנה פאקארינן** (בפינית: **Hanna Helena Pakarinen**; נולדה ב-17 באפריל 1981) היא זמרת פינית, שהייתה לזוכה הראשונה בתוכנית "איידולס", הגרסה הפינית ל"פופ איידול" (שעליה מבוססת גם התחרות "אמריקן איידול").
## חייה
נולדה בעיר לאפנראנטה שבמזרח פינלנד, קרוב לגבול עם רוסיה. עבדה כנהגת מלגזה ביום והייתה סולנית להקת רוק מקומית בלילה, טרם זכייתה בתוכנית "איידולס". בתוכנית זו הייתה פאקארינן המועמדת הבולטת לזכייה כבר מההתחלה, ובגמר, שהתקיים ב-9 בינואר 2004 קיבלה 60% מהקולות. בעקבות כך זכתה בצ'ק בסך 30,000 אירו ובחוזה הקלטות ב-Sony BMG.

אלבומה הראשון יצא ביוני 2004 ונקרא "When I Become Me", עליו קיבלה אלבום פלטינה, כשלאחריו יצאו לחנויות התקליטים שני אלבומים נוספים: "Stronger" (ספטמבר 2005) שעליו קיבלה אלבום זהב ו"Lovers" (פברואר 2007), בו כתבה את רוב השירים.

פאקארינן ניצחה בקדם אירוויזיון הפיני, שהתקיים ב-17 בפברואר 2007, עם השיר "Leave Me Alone", המאופיין בסגנון המטאל גותי. בתחרות האירוויזיון סיימה פאקארינן במקום ה-17 בלבד, עם 53 נקודות.

באוקטובר 2007 האנה הוציאה את הסינגל Black Ice שהוא שיר הנושא של סרט בפינלנד. לשיר צולם גם קליפ. בשנת 2008 הוציאה האנה דיסק ששמו "Love In A Million Shades".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרות פיניות
קטגוריה:זמרות-יוצרות פיניות
קטגוריה:זמרות פופ פיניות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2007
קטגוריה:זוכים בתוכניות מציאות
קטגוריה:נציגי פינלנד באירוויזיון
קטגוריה:ילידות 1981
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1981
רבי אלעזר הקפר

**רבי אליעזר** (או **אלעזר**) **הקפר** (או **הכפר**) היה תנא שפעל במחצית השנייה של המאה ה-2 לספירה, בדור החמישי והאחרון לתקופת התנאים. הוא היה מקורב לרבי יהודה הנשיא, עורך המשנה. זהותו שנויה במחלוקת בין החוקרים - חלקם מזהים אותו כבר קפרא וחלקם כאביו. הוא נמנה עם החכמים הבודדים בחז"ל שלגביהם נמצאו עדויות ארכאולוגיות ישירות.

## כינויו 'הקפר'
ישנם שלושה הסברים לכינויו **הקפר**:

# מקצועו של ר' אלעזר היה הכנת זפת הקרויה בארמית 'כופר'.
# מקצועו היה הכנת יין או תרופות מצמח הצלף, שכונה באותה עת קפר או קפרס.
# מוצאו של ר' אלעזר היה מהכפר 'קפירה'.

## תורתו
רבי אלעזר הקפר מוזכר במשנה רק פעם אחת, במסכת אבות:

למרות מיעוט דבריו במשנה, אנו למדים הרבה על מידותיו ופועלו בספרות החיצונית של התנאים. הוא שלל את תופעת ההתנזרות והוקיע את הגאווה העצמית היתירה של האדם. הוא אהב מאוד את ארץ ישראל ואת החיים בה, וראה את השלום כערך עליון. על מידות אלו אנו למדים מאמרותיו:
* "עתידין בתי כנסיות ובתי מדרשות שבבבל שייקבעו בארץ ישראל"
* "גדול השלום – שאין חותם כל הברכות אלא בשלום".

## בית מדרשו
רבי אלעזר אף הביא משל יפה מעולם הבנייה לגבי הגאווה:
כלומר: יש צורך להיות ענו ולא להתגאות, וגם כשהכל ייחרב הענו יחזיק מעמד.

ציטוט זה הוא בעל משמעות סמלית, בהתחשב בתגלית שנתגלה במרכז רמת הגולן;
ממצא ארכאולוגי חשוב שנמצא במסגד כפר דבורה הוא משקוף מעוטר בשני עופות דורסים, האוחזים זר במקוריהם. על המשקוף חרותה הכתובת: **זה בית מדרשו שהלרבי (= של רבי) אליעזר הקפר**.

זה הממצא היחיד מתקופת התנאים שבו נזכר המושג בית מדרש. וזהו אם כן המבנה היחיד מימי חז"ל המזהה את עצמו כבית מדרשו של אחד הרבנים. מעניינת העובדה כי הקפר צוטט כאומר שאל יהיה אדם כמשקוף, שהרי בשעת חורבן המשקוף לא ישרוד, ודווקא שמו שרד על משקוף.

המשקוף מוצג כיום ב"מוזיאון עתיקות הגולן" בקצרין.

## תלמידו
תלמידו היה רבי יהושע בן לוי. לדעת בעל הערכי תנאים ואמוראים, היו שני רבי יהושע בן לוי, והזקן שבהם היה תלמידו של רבי אלעזר הקפר ונפטר על מיטתו (ולא עלה השמימה בחייו). ייתכן שהוא "רבי יהושע בן לוי הקפר" שקברו נמצא, בהתאם לשם רבו "רבי אלעזר הקפר".

## קברו
רבי  בספרו "איגרת הקודש (גלילות ארץ ישראל)", סביב שנת 1624 לספירה, מציין את קברם של "רבי אלעזר הקפר ובנו בר קפרא" במערה ביישוב "קפרא" (קברה). כיום חורבה הממוקמת בסמוך לכרמיאל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

* ורד אליצור (נֹעם), הצצה אל עולמו של תנא גולני, רבי אליעזר הקפר, פורסם ב"על אתר", מכללת הרצוג, ניסן, תשנ"ט
* 

## הערות שוליים

## ביאורים

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:רמת הגולן: רבנים
קטגוריה:כתובות בכתב יהודי של ימי בית שני
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-2
קטגוריה:אישים בחז"ל המוזכרים במקורות חיצוניים
וילג' פיפל

**וילג' פיפל** (או כפי שנקראו בטעות בתרגום לעברית: **אנשי הכפר**; באנגלית: **The Village People**) הוא הרכב דיסקו קונספטואלי, הורכב בשנות השבעים המאוחרות בשכונת גריניץ' וילג' בניו יורק, מדינת ניו יורק. הלהקה ידועה במסרים החד-מיניים שלה ובכך שחבריה מופיעים בתחפושות קבועות: הסולן הוא שוטר או אדמירל, והשאר הם: פועל בניין, חייל/מלח, קאובוי, אינדיאני, אופנוען ושוטר. ללהקה מעמד של קאלט בקהילת הלהט"ב בפרט ובתרבות האמריקאית בכלל. 
הלהקה זכתה להכרה והצלחה בזמנה גם בזכות המנגינות הקליטות והטקסטים החד-מיניים הרומזניים שלהם, כשלעיתים קרובות הם מלגלגים על המאצ'ואיזם הזכרי בחברה האמריקאית והערצת הגבר הגיבור והלוחם, השוטר או החייל. בין הלהיטים הכי מוכרים שלהם נמצאים **In the Navy**, **Go West**, **Macho Man** ו-*[[Y.M.C.A. (שיר)|Y.M.C.A.]]&lrm;* שעדיין פופולריים בפסטיבלים ובאצטדיונים, אף על פי שעברו מספר עשורים מתחילת הפצתם. השיר Y.M.C.A נחשב כאחת מהקלסיקות בז'אנר הדיסקו, וכגיי אייקון. 

הלהקה מכרה למעלה מ-100 מיליון אלבומים וסינגלים ונחשבת לאחת הלהקות המשפיעות והחלוצות בתחום ז'אנר הדיסקו ולאחד הסמלים הגדולים של היצירה הלהט"בית לדורותיה.

הפופולריות של הלהקה גם בישראל הודגמה באזכורה ההומוריסטי בשירה של להקת תיסלם, "תנו לי רוקנרול":

השם "אינדונזי" הוא עיוות של שם השיר "In the Navy".

## היסטוריה
בינואר 2025, הוכרז כי הלהקה תשתתף בפעילויות ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות בשנת 2025. הלהקה הודיעה בפייסבוק ב-13 בינואר 2025 כי קיבלה הזמנה מקמפיין הנשיא הנבחר להשתתף באירועים השונים, כולל לפחות אירוע אחד עם טראמפ ונכתב כי "המוזיקה נועדה להתבצע ללא קשר לפוליטיקה" ושמטרתם היא לעזור לאחד את המדינה לאחר קמפיין קשה ומפלג. הלהקה תופיע בעצרת הניצחון של טראמפ בקפיטל ואן ארנה בוושינגטון ובאירוע "Liberty Inaugural Ball".

## חברי הלהקה

**חברי ההרכב הנוכחי:**
* ג'ף אולסון
* אריק אנזלון
* ריי סימפסון
* פליפה רוז
* אלכס בריילי
* דייוויד "צלקת" הודו

**חברים לשעבר:**
* רנדי ג'ונס
* גלן יוז
* ויקטור ויליס
* ריי סטיבנס
* מארק לי
* מיילס ג'יי
* פיי דאגלס
* ביל וייטפילד
* אלכס טימרמן

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* ערוץ ה"יוטיוב" של הלהקה
* האתר הרשמי של רנדי ג'ונס
* האתר הרשמי של מיילס ג'יי
* האתר הרשמי של ויקטור ויליס
* האתר הרשמי של פליפה רוז
* The gay ecstasy of the Village People - מאתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות אמריקאיות
קטגוריה:דיסקו
קטגוריה:תרבות להט"ב: להקות
קטגוריה:הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1977
קאמארון דה לה איסלה

[ממוזער|200 פיקסלים|פסלו של קאמארון דה לה איסלה בעיירה לה לינאה ב[אנדלוסיה, ספרד]]

**חוסה מונחה קרוז**,**José Monje Cruz** הידוע יותר בשם הבמה **קאמארון דה לה איסלה** (בספרדית: **Camarón de la Isla**; 5 בדצמבר 1950 – 2 ביולי 1992), היה מגדולי זמרי הפלמנקו של המאה ה-20, וסמלה של הקהילה הצוענית באנדלוסיה.

## ביוגרפיה
קאמארון נולד למשפחה ענייה בעיר סן פרננדו במחוז קדיס. אביו הנפח ושאר משפחתו נהגו לשיר, לנגן ולרקוד פלמנקו באופן חובבני, וכבר כשהיה ילד צעיר נהג לשיר עמם. קאמארון לא זכה להשכלה פורמלית, ועד יום מותו לא ידע קרוא וכתוב. כילד פלא נהג קאמארון להופיע ברחבי ספרד, וכבר בגיל 19 יצא אלבום הבכורה שלו שהכיל השפעות של ג'אז, רוק ומוזיקת עולם.

עד מותו בשנת 1992 מסרטן הריאות, גרם קאמארון למהפכה בפלמנקו, יחד עם אמנים נוספים עמם גם הופיע כגון פאקו דה לוסיה, ויסנטה אמיגו וטומטיטו. את המהפכה אמנם החלו אמנים כמו רמון מונטויה, כבר בראשית המאה ה-20, אך את נפחה המשמעותי קיבלה בזכות קאמארון וחבריו, שהפכו את הפלמנקו ל"פלמנקו מודרני". ה"פלמנקו המודרני" נותן יותר ביטוי לנגינה וירטואוזית על הגיטרה, ובנוסף פתוח לשימוש בכלים נוספים כמו ה"קחון" - תוף הפלמנקו, פסנתר, סקסופון, גיטרה חשמלית, בס וכדומה. 

שם הבמה "קאמארון", שפירושו בספרדית חסילון, ניתן לו על ידי דודו בשל עורו הבהיר. הסיומת "דה לה איסלה", שמשמעה "מהאי", ניתנה לו שכן עיר מוצאו סן פרננדו שוכנת על אי (איסלה דה ליאון).

## דיסקוגרפיה חלקית
**עם [[פאקו דה לוסיה]]**


# *Al Verte las Flores Lloran* (1969)
# *Cada Vez que Nos Miramos* (1970)
# *Son Tus Ojos Dos Estrellas* (1971)
# *Canastera** (1972)
# *Caminito de Totana* (1973)
# *Soy Caminante* (1974)
# *Arte y Majestad* (1975)
# *Rosa María* (1976)
# *Castillo de Arena* (1977)


**עם [[פאקו דה לוסיה]] וטומטיטו**

# *Como el Agua* (1981)
# *Calle Real* (1983)
# *Viviré* (1984)
# *Potro de Rabia y Miel* (1992)


**עם טומטיטו**


# *Te lo Dice Camarón* (1986)
# *Flamenco Vivo* (1987)
# *Camarón Nuestro* (1994)


**אחרים:**
# **La Leyenda del Tiempo** 1979 - יצא לאור כאלבום סולו.
# **Soy Gitano** 1989 - יצא לאור יחד עם המקהלה הפילהרמונית המלכותית, עם הופעת אורח של טומטיטו.

## קישורים חיצוניים

[ממוזער|איור של דה לה איסלה בהופעה עם [פאקו דה לוסיה]]
* 

קטגוריה:זמרים ספרדים
קטגוריה:זמרים צוענים
קטגוריה:זמרים השרים בספרדית
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:נפטרים מסרטן הריאה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1992