open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
באר וארבעה כלבים

"**באר וארבעה כלבים**" (1990–1991) הוא פסל מאת האמן הישראלי יעקב דורצ'ין המוצב בתל אביב-יפו.
## היסטוריה
הפסל הוצג לראשונה בתערוכת היחיד "באר וארבעה כלבים", שנערכה בגלריה גורדון (20 במרץ - 9 באפריל 1991). עבור הכנסתו לגלריה, ששכנה אז ברחוב בן יהודה, פורקה חזית הכניסה לגלריה. לאחר מכן הוצב, תוך שינויים שונים, בפינת הרחובות שדרות בן ציון ורחוב המלך ג'ורג' בתל אביב-יפו.

הפסל הוא מכל פלדה גדול, בקוטר של 300 ס"מ, העומד על גבי חיבור של משטחים דמויי סולמות המחוברים בצורת צלב. צלב זה נשען על כדורי ברזל. על גבי הדוד מוצבים חלקי מתכת, שמקורם בכפות של טרקטור, ויוצרים מעין כיפה. בין החלקים הועמדו ארבעה פסלים של כלבים יישובים, העשויים יציקת פליז. אלו פסלים המבוססים על יציקה של פסל מסחרי שמקורו בהודו. בעבר היו דמויות אלו ממורקות והחומריות השונה שלהן בלטה אל מול חלקי הפלדה החלודים.

עיסוקו של דורצ'ין בבארות החל כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20. במיצב "מלאך בנוף אירי" (1983), לדוגמה, יצר אלמנט שדרתי שבקצותיו המנוגדות באר ומזבח.. בשנים 1995-1993 יצר סדרה של פסלים גדולי ממדים בנושא בארות. אברהם בלבן, בעקבות רונית מטלון, תיאר את הפסל כמקור מים חסום. "ארבעה כלבים אלימים שומרים על דוד ברזל מחליד, על באר שאינה באר. כתב בלבן. "אם יש פה רמז למעמקי תהום הרי זה לעולם המתים ולקרברוס, הכלב המיתולוגי השומר שהמתים לא ינסו לברוח חזרה לעולם החיים. אם יש נוזל בבאר הזאת זה אולי דם; ודאי לא מים".

על השימוש בדמויות הכלבים הפיגורטיביים העיד דורצ'ין כי "בעיני זו חומריות שונה, חיבור בין דברים שלא מתחברים. הם שומרים, שתולים בתוך הפסל, צריך להתקרב ולהציץ לתוכו, כדי לראותם. בניכור שלהם מצורת הפסל הם עוזרים להגדיר את החלל הפנימי שלו".

"ארבעת הכלבים חורצי הלשון פונים לארבע רוחות השמיים", תיאר מרדכי עומר, "והם כביכול שומרים על פי הבאר ומאפשרים מחבר פיסולי הנושא פן פולקלוריסטי-מיתי". בכך נוצר חיבור אל ההיסטוריה של האמנות הישראלית, כגון עיסוקו של יצחק דנציגר במוטיב התנים והבאר.

פסל נוסף של דורצ'ין, העושה שימוש במוטיבים אלו, נמצא ברחוב טרומפלדור בתל אביב-יפו.

## גלריה

Ya'acov Dorchin 001.jpg
Well and Four Dogs 03.jpg
Well and Four Dogs 04.jpg
Dog trumpeldor 06.jpg|פסל (1991 בקירוב), רח' טרומפלדור 4, תל אביב-יפו


## קישורים חיצוניים

*באר וארבעה כלבים, באתר עיריית תל אביב-יפו
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
קטגוריה:יצירות משנת 1991
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
מוחמד עלי אל-האשם

סייד **מוחמד עלי אל-האשם** (1962 – 19 במאי 2024) היה פוליטיקאי איראני.

## ביוגרפיה
נולד לאייתוללה סייד מוחמד תקי אל-האשם. למד לימודי דת בחווזה בעיר קום.

משנת 2008 עד 11 ביולי 2016 היה ראש הארגון האידאולוגי הפוליטי של הצבא,  חבר המועצה המרכזית של אגודת אנשי הדת הלוחמים, וחבר במועצת המדיניות של האימאמים של יום שישי.

היה חבר גם במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.

אל-האשם היה האימאם של יום שישי של העיר תבריז ונציג המשטר הדתי של איראן במחוז מזרח אזרבייג'ן.

הוא היה מעורב בתאונת התרסקות מסוק נשיא איראן ב-19 במאי 2024. אל-האשם לא נהרג מיד בתאונה אלא ענה לטלפון וכך כיוון את הכוחות אל המקום, אך עד שאלו הגיעו הוא מת מפצעיו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אזרים איראנים
קטגוריה:הרוגי תאונות אוויריות
קטגוריה:התרסקות מסוק נשיא איראן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1962
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אנשי דת מוסלמים שיעים
קטגוריה:אנשי דת מוסלמים איראנים
אלברט מיד

**אלברט אדוארד מיד** (באנגלית: **Albert Edward Mead**; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1893–1895, וכמושל וושינגטון החמישי בשנים 1905–1909.
## ראשית חייו
אלברט מיד נולד במנהטן שבקנזס. הוא למד באוניברסיטה הנורמלית של אילינוי (כיום אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל) ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. לאחר סיום לימודיו ב-1885 שב מיד לקנזס, ועסק שם בעריכת דין במשך ארבע שנים. הוא נשא לאישה את אליזבת "ליזי" פאולין בראון, ולשניים נולדו בת אחת ושלושה בנים. ב-1889 הוא עבר להתגורר בטריטוריית וושינגטון.
## קריירה
ב-1892 כיהן מיד כראש עיריית בליין. בשנים 1893–1895 הוא היה גם חבר בית הנבחרים של מדינת וושינגטון. בשנים 1898–1903 הוא היה התובע של מחוז ווטאקום. ב-1898 נפטרה אשתו, ושנה לאחר מכן הוא נישא בשנית למינה ג'יין פיפר, ולשניים נולד בן אחד.

בחירתו של מיד כמושל וושינגטון ב-1904, כאשר הביס את הסנאטור ג'ורג' טרנר, נחשבה אז להפתעה משמעותית. במהלך תקופת כהונתו הוא תמך בהקמתה של נציבות הרכבות המדינתית, ופעל להקמת מבקר הבנקים המדינתי, נציבות מס מדינתית ונציבות הכבישים המדינתית.

לאחר תום כהונתו כמושל, עבר מיד לבלינגהאם, שם הוא שב לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי ושימש כנשיא לשכת המסחר.

## מותו
אלברט מיד נפטר בבלינגהאם ב-19 במרץ 1913. הוא נטמן בבית הקברות בייוויו שבעיר.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1679.


## קישורים חיצוניים

* אלברט מיד באתר אגודת המושלים הלאומית 
* אלברט מיד באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:מושלי מדינת וושינגטון
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בתי המחוקקים של מדינת וושינגטון
קטגוריה:ראשי עיריות במדינת וושינגטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום אילינוי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1913
ורזקאן

**ורזקאן** (בפרסית: **ورزقان**) היא עיר במחוז ורזקאן שבפרובינציית מזרח אזרבייג'ן באיראן.

## גאוגרפיה
העיר ממוקמת 35 ק"מ מאהר, 65 ק"מ מתבריז ו-135 ק"מ מג'ולפה. ורזקאן היא אחת הערים הקרובות למרכז המחוז. ליד העיר הזו מצוי סכר זראבאד, המושך אליו תיירים רבים מדי שנה שבאים לשם דייג. ב-19 במאי 2024 התרסק מסוקו של נשיא איראן ראיסי סמוך לעיר.

## היסטוריה
היצירה העתיקה ביותר שבה מתועדת ורזקאן היא תמונת כדור הארץ של אבן חקל במאה ה-4. ורזקאן הייתה אחת המחלקות הכפופות של העיר אהר ו-300 כפרים היו בסמכות השיפוט שלה. באותה העת, מחוז ורזקאן היה המחוז הגדול ביותר מחבל מזרח אזרבייג'ן, אולם מאוחר יותר חלקים ממנו צורפו לערים ג'ולפה, חריס ותבריז, ומספר הכפרים במחוז ירד ל-164.

כאשר העיר ג'ולפה הוקמה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, חלק מאזור דיזמר (מחוז דיזמר המערבי), כולל העיר סיהרוד והכפרים הכפופים לה, הופרד מוורזקאן, וצורף לעיר ג'ולפה החדשה. כמו כן, מחוז חאג'ה, שהיה אחת מנפותיו של מחוז ורזקאן, הפך למחוז עצמאי.

## אוכלוסייה
במפקד האוכלוסין והדיור הכללי משנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה כ-45,700 נפשות (1.2% מאוכלוסיית המחוז) ואוכלוסיית מרכז העיר נאמדה בכ-5385 תושבים. האוכלוסייה העירונית מנתה 6,758 נפשות, האוכלוסייה הכפרית שבפרברי העיר מנתה 38,950 נפשות, ומספר משקי הבית 12,244.

## תעסוקה
עיסוקם של רוב תושבי ורזקאן הוא חקלאות וגידול בעלי חיים, כמו גם כרייה. העיר מפורסמת במכרה הנחושת שבה, שעל פי ההערכות יש בו 3 אחוזים ממאגרי הנחושת הידועים בעולם. חלק מאוכלוסיית העיר עובדים במרכזים ממשלתיים הממוקמים בעיר. ורזקאן היא המקום הגדול ביותר לייצור עדשים, והשלישי לייצור דבש במחוז מזרח אזרבייג'ן.

## אקלים
ורזקאן ממוקמת באזור הררי מאד, המתאפיין בקיץ מתון וחורפים קרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: יישובים
ג'באט צ'ובאנלי

**ג'באט צ'ובאנלי** (בטורקית: **Cevat Çobanlı**; 14 בספטמבר 1870  או 1871 – 13 במרץ 1938) היה מפקד צבאי של הצבא העות'מאני, שר המלחמה (*Harbiye Nazırı*) של האימפריה העות'מאנית וגנרל הצבא הטורקי שנודע בכך שגרם אבדות כבדות לציי מדינות ההסכמה במהלך מערכת הדרדנלים במלחמת העולם הראשונה.

## משפחתו
[שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים| ג'באט פאשה ו[מוסטפא כמאל אטאטורק|מוסטפא כמאל ביי ביומון *Tasvîr-i Efkâr* מיום 29 באוקטובר 1915.]]
ג'באט נולד ב-14 בספטמבר 1870 או ב-1871 בסולטנאחמט (איסטנבול, האימפריה העות'מאנית) אמו הייתה אמינה האנים ואביו היה מושיר שאקיר פאשא, ראש המטה של הצבא העות'מאני. משפחתו במקור ממלטיה.

## השכלה וקריירה צבאית
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון גלאטסראיי, הוא נרשם לאקדמיה הצבאית העות'מאנית (*Mekteb-i Fünûn-u Harbiyye-i Şâhâne*) ב-1888. הוא סיים את בית הספר כרביעי בכיתתו בשנת 1891 והצטרף לצבא העות'מאני כלוטננט משנה בחיל רגלים (*Mülâzım-ı Sani*). הוא המשיך את לימודיו במכללה הצבאית העות'מאנית (*Mekteb-i Erkân-ı Harbiye-i Şâhâne*). ב-1892 הועלה לדרגת לוטננט ראשון (*Mülâzım-ı Evvel*). ב-1894 סיים את לימודיו במכללה הצבאית כקפטן מטה (*Erkân-ı Harp Yüzbaşısı*) והחל את שירותו במטה הכללי של הארמון (*Mayet-i Seniyye Erkân-ı Harbiyesi*) כשליש של הסולטאן.

הוא הועלה לדרגת קולונל ב-1900 ולגנרל כוכב אחד ב-1901. הוא הופקד על שיפור ההגנות של אדירנה לאחר כמה פריסות בחו"ל. הוא הועלה לדרגת גנרל שני כוכבים ב-1906. בשנת 1909, כתוצאה מארגון מחדש של דרגות צבאיות (Tasfiye-i Rütbe Kanunu) הוא הורד בדרגה בשתי דרגות.

### מלחמות הבלקן
הוא כיהן כרמטכ"ל הארטילריה של ארמיית צ'טלקה כשפרצה מלחמת הבלקן השנייה ב-1913. הוא מונה לפקח בגבול בולגריה, וקיבל עיטור הצטיינות בזכות שירותו המצוין.

### מלחמת העולם הראשונה
הוא מונה למפקד האזור המבוצר צ'נקלה ב-29 בנובמבר 1914. הוא נחשב לגיבור בשל גרימת אבדות כבדות לכוחות מדינות ההסכמה במהלך מערכת הדרדנלים. הוא מונה למפקד הקורפוס ה-14 לקראת סוף 1915 והיה מעורב במלחמת החפירות שהתרחשה בשלב האחרון של אותו עימות. לאחר ההגנה המוצלחת על גליפולי ותבוסתן של בעלות הברית, הוא מונה למפקד הקבוצה של האזור. הוא גם שירת בקרב גליציה כמפקד הקורפוס ה-15. בתום המלחמה שירת בחזית ארץ ישראל.

### גלות במלטה
לאחר כיבוש קונסטנטינופול על ידי כוחות מדינות ההסכמה, הוא נעצר על ידי הבריטים במרץ 1920 והוגלה למלטה. לאחר ששוחרר, חזר לטורקיה ב-1922 והצטרף למוסטפא כמאל אטאטורק במלחמת העצמאות הטורקית. הוא פיקד על החזית הג'יזרית נגד הכוחות האנגלו-צרפתיים. על שירותיו במלחמה זכה במדליית העצמאות.

## תקופת הרפובליקה
הוא נבחר לפרלמנט ב-1923 מ-Elaziğ בזמן שהיה עדיין חלק מהצבא. הוא ייצג את טורקיה במהלך המשא ומתן הבינלאומי ב-1925 בנוגע למוסול. בסופו של דבר הוא פרש לגמלאות ב-1934 עקב הגבלת גיל.

## אחרית חייו
לאחר פרישתו, הוא התגורר באחוזה שלו ב-Göztepe. הוא נפטר ב-13 במרץ 1938. הוא הובא למנוחות בבית הקברות Sahrayı Cedit. בשנת 1988, הוא הועבר לבית הקברות הממלכתי של אנקרה.

הסופר ג'באט שאקיר קאבאיאצ'לי והציירות עליה ברגר ופחר אל-ניסא זייד היו אחיינו ואחייניותיו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הממלכתי של טורקיה
קטגוריה:אנשי צבא עות'מאנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מלחמת הבלקן הראשונה: אישים
קטגוריה:גנרלים טורקים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-1938
ז'וזף ריינאך

**ז'וזף ריינאך** (בצרפתית: **Joseph Reinach**, בצרפתית נהגה "רֶנאק"; ) היה סופר, עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי ממוצא יהודי.

## קורות חיים
הוא נולד בפריז. שני אחיו סלומון ותאודור ריינאך היו מוכרים לימים בתחום ארכאולוגיה. לאחר שלמד ב, הוא הצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1887. הוא משך את תשומת ליבו של לאון גמבטה על ידי כתיבת מאמרים על פוליטיקה של חבל הבלקן עבור כתב העת , והצטרף לצוות כתב העת  ("הרפובליקה הצרפתית") שיסד גמבטה, שהפך אחר-כך לעורכו. ב-grand ministere ("המשרד המרכזי") של גמבטה, ריינאך היה ראש הסגל וניסה להשיג תיקון חלקי של החוקה ולקבוע שיטת בחירות בשיטה היחסית. בכתב העת La République française הוא ניהל מאבק מתמשך נגד גנרל בולנז'ה, שהביא לשלושה דו-קרבות, האחד עם אדמון מאנייה  ושניים עם פול דרולד. בשנים 1889–1898, הוא היה הנציג של  בבית הנבחרים.

הוא שימש כחבר בוועדת הצבא, כתב תקציבים למשרדי הפנים והחקלאות, העלה הצעות חוק לטיפול טוב יותר במשוגעים, להקמת משרד קולוניאלי, למיסוי משקאות חריפים, ולפיצוי על טעויות שיפוטיות. הוא דגל בחופש מוחלט של התיאטרון והעיתונות, ביטול הוצאה להורג ציבורית, והוקיע את השחיתות הפוליטית מכל הסוגים.

עם זאת, ריינאך ידוע בעיקר בתור תומך של אלפרד דרייפוס בפרשת דרייפוס. בזמן המשפט המקורי, הוא ניסה להבטיח דיון פומבי בתיק, ובשנת 1897, הוא התחבר עם אוגוסט שורר-קסטנר  כדי לדרוש את בדיקה מחדש של התיק. הוא גינה בכתב העת  את הזיוף של אובר-ז'וזף אנרי ואת אשמתו של פרדיננד אסטרהאזי. מאמריו ב-Le Siècle עוררו את זעמם של אנשי המחנה האנטי-דרייפוסי, בייחוד מאחר שריינאך היה יהודי והואשם על ידי אחדים בכך שהוא מגן על דרייפוס על רקע גזעני.

הוא איבד את מושבו בבית הנבחרים ולאחר שסירב להילחם באנרי רושפור, עיתונאי אנטי-דרייפוס, הגיש בסופו של דבר תביעה בגין הוצאת דיבה נגד האחרון. לבסוף, דרייפוס קיבל חנינה וריינאך כתב היסטוריה של המקרה שהושלם ב-1905. הספר Joseph Reinach, historien ("ז'וזף ריינאך, היסטוריון") של אנרי דיטרה-קרוזון שיצא ב-1905 הוא הפרכה מפורטת אלימה של ההיסטוריה של ריינאך; ספר זה "הפך לתנ"ך עבור אותו חלק אנטישמי בדעת הקהל הצרפתית המשוכנע באשמתו של דרייפוס".

בשנת 1906, ריינאך נבחר מחדש כנציג . באותה שנה היה חבר בוועדת הארכיונים הלאומיים, ובשנה שלאחר מכן חבר המועצה לענייני בתי הסוהר. ריינאך היה סופר פורה בנושאים פוליטיים. הוא פרסם שלושה כרכים על לאון גמבטה ב-1884 וגם ערך את נאומי גמבטה.

לז'וזף ולאשתו אנרייט-קלמנטין נולד בן, , יליד 1887. אדולף הפך לארכאולוג ואגיפטולוג שנודע בעיקר בשל גילויו של . הוא נהרג בחודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1914.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:פרשת דרייפוס: אישים
קטגוריה:צרפת: אנטישמיות
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1856
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1921
קטגוריה:משפחת ריינאך
HBTSS

**HBTSS - Hypersonic and Ballistic Tracking Space Sensor** הוא מערך לוויינים מתוכנן של ארצות הברית. הפרויקט מנוהל על ידי הסוכנות לפיתוח החלל של ארצות הברית עבור ובמשולב עם ההסוכנות להגנה מפני טילים. מטרת המערך היא לאפשר עקיבה אחר טילים בליסטיים וטילים היפרסוניים, גם בשלבים שבהם הם לא מונעים ובהתאם, יש להם חתימת חום נמוכה.

הלוויינים הראשונים, "אבות טיפוס" של המערך, שוגרו בהצלחה במהלך פברואר 2024.

## ארכיטקטורת מערכים מבוזרים בחלל
ממוזער|ארכיטקטורת לווינות לפי הסוכנות לפיתוח החלל של ארצות הברית
בשנת 2019, ארצות הברית הקימה את הסוכנות לפיתוח החלל. הרעיון הוא לאפשר תהליכי פיתוח ורכש מהירים, תוך מינוף היכולות האזרחיות שהתפתחו בתחום החלל האזרחי ובעיקר, ירידת עלויות השיגור והצבה של מערכי לוויינים גדולים על ידי "השוק הפרטי", כמו למשל המערך של אירידיום תקשורת, Starlink, המערך של Globalstar, הלוויינים של Planet Labs ומערכים נוספים.

הקמת הסוכנות התאפשרה, בין השאר, בגלל פרישת המעצמות מההסכם למניעת תפוצת טילים בליסטיים והחשש שהקמת מערכי לוויינים כאלה תפר את ההסכם. הרעיון של מערכים גדולים נועד לתת מענה למגוון צרכים ובכללם, היכולת לעקוב ולהגן מפני טילים היפרסוניים כמו גם, להיות עמידים בפני התקפות על הלוויינים בדמות שיבוש באמצעות לוחמה אלקטרונית או אפילו הפלה קינטית שלהם.

לפי הסוכנות, הארכיטקטורה כוללת שבע "שכבות" ובכללן:
*תקשורת
*יכולת שליטה ובקרה
*עקיבה
*אחיזת שטח מהחלל
*יכולות מפציעות
*נווט
*מכלול התמיכה הקרקעית ובכללו תחנות הקרקע, איסוף המידע ופענוחו וכלל הבטי יכולת השיגור

## פיתוח ספירלי
ממוזער|upright=1.0|right|Depiction of the optical module of the LLCD
שיטת הפיתוח הנבחרת היא הצבה של לוויינים ב"בלוקים" כך שכל שנתיים מוזרקים למסלול כמות גדולה של לוויינים - ככל שהיכולות מבשילות.
"בלוק אפס" כלל שישה לוויינים ששניים מתוכם הם אבות טיפוס של מערך ה-HBTSS. הלוויינים שוגרו בפברואר 2024 ונכנסו בהצלחה למסלול.

מערך ה-HBTSS והתפתחותו הספירלית, ביחד עם מערך OPIR-Optical Persistant Infra Red, מיועדים להחליף - להשלים את מערך ה-SBIRS, כך שיהיו מאות רבות של לוויינים שעושים, בין השאר, את משימת ההתרעה המוקדמת, העקיבה ו"בקרת האש" מול המיירטים. לפי פרסומי הסוכנות לפיתוח החלל, נכון למאי 2024, ההערכה היא שהסוכנות תציב כ-1300 לוויינים במסלולים שונים (גיאסטציונרי, אליפטי, בגובה בינוני ובגובה נמוך, מסלולים פולריים כמו גם כאלו שיהיו באינקלינציה נמוכה).

נכון למאי 2024, הסוכנות הציבה כבר 28 לוויינים במסלול - מסוגים שונים, כולל לוויני עקיבה, לוויני תקשורת, הדגמות של "תקשורת אופטית בחלל"  ועוד..

## אבני דרך משמעותיות
בפברואר 2024, שוגרו הלוויינים הראשונים של המערך המתוכנן (אבות טיפוס).

ב-14 ביוני 2024 בוצע ניסוי עקיבה ראשון אחרי טיל היפרסוני. בניסוי השתתפו גם הסוכנות לפיתוח החלל וגם הסוכנות להגנה מטילים

## הערות שוליים

קטגוריה:הגנה נגד טילים
סמואל קוסגרוב

**סמואל גודלאב קוסגרוב** (באנגלית: **Samuel Goodlove Cosgrove**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן בשני חודשי חייו האחרונים מינואר ועד מרץ 1909 כמושל וושינגטון השישי, ונפטר בעת כהונתו.
## ראשית חייו
סמואל קוסגרוב נולד במחוז טאסקאראוואס שבאוהיו למשפחה משכילה, שרוב 12 ילדיה היו למורים. בגיל 16 הוא התגייס לרגימנט הרגלים המתנדבים של אוהיו בצבא האיחוד, ושירת במסגרתו במלחמת האזרחים האמריקאית. ב-1865 הוא סיים את שירותו.

לאחר המלחמה, לימד קוסגרוב בבתי ספר בוודספילד ובברוקלין שבאוהיו, למד באוניברסיטת וסליאן באוהיו, וקיבל תואר מוסמך אוניברסיטה ותואר במשפטים ב-1873. הוא למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת עורכי הדין הוליסטר ואוקיי בוודספילד, וב-1875 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1878 נשא קוסגרוב לאישה את זפורנה אדג'רטון, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
## קריירה
ב-1880 עזב קוסגרוב את אוהיו, בילה שנה בכרייה בנבדה, שנה בקליפורניה, ולאחר מכן התיישב ב-1882 בפומרוי שבטריטוריית וושינגטון. הוא עסק בעריכת דין וניהל אדמות חקלאיות בשטח של 1,400 אקרים (5.5 קמ"ר) בוושינגטון ובאיידהו. במשך שמונה שנים הוא היה נשיא מועצת החינוך של פומרוי, ובמשך חמש תקופות כהונה ראש העיר שלה.

כמי שהתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית בכמה ועידות מדינתיות שלה, נבחר קוסגרוב כמועמד המפלגה במערכת בחירות המקדימות הראשונה שלה לאחר אימוץ חוק הבחירות המקדימות הישירות. לאחר שניצח בבחירות הכלליות, לקה קוסגרוב בהתקף לב, היה חלש מדי כדי לסיים את נאום ההשבעה שלו, ויצא לחופשת מחלה. בכך הוא זכה לכינוי "המושל ליום אחד של וושינגטון".
## מותו
סמואל קוסגרוב נפטר בפאסו רובלז שבקליפורניה, שם יצא להחלמה, ב-28 במרץ 1909, חודשיים לאחר השבעתו כמושל. הוא נטמן בפארק הזיכרון של הבונים החופשיים שבטאמווטר, וושינגטון.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1679-1680.


## קישורים חיצוניים

* סמואל קוסגרוב באתר אגודת המושלים הלאומית 
* סמואל קוסגרוב באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן של אוהיו
קטגוריה:מושלי מדינת וושינגטון
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:ראשי עיריות במדינת וושינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1909
By My Side

"**By My Side**" הוא שיר בביצוע הלהקה האוסטרלית INXS, שהתפרסם ב־18 במרץ 1991 כסינגל הבריטי השלישי והסינגל האוסטרלי הרביעי מתוך אלבום האולפן השביעי של הלהקה, *X*, שיצא לאור ב־1990. את השיר כתבו והלחינו אנדרו פאריס , מייקל האצ'נס וקירק פנגילי  תוך כדי הסשנים של העבודה על התקליט. בהערות אלבום של מהדורת האלבום המיוחדת שהתפרסמה ב־2002 נכתב שלמפיק כריס תומאס  קרדיט בחיבור השיר – בפזמון ובעיבוד. הכותב העיקרי, אנדרו פאריס, אמר שהשיר נכתב על רקע החיסרון שהרגיש במשפחה ובחברים בזמן סיבובי ההופעות של הלהקה.

הסינגל לא התפרסם בארצות הברית.

בשיר נטלה חלק חטיבת כלי הקשת של התזמורת הסימפונית של סידני.

## בי־סיידים
לשיר יצאו שלושה בי־סיידים: רמיקס שעשה התקליטן והמפיק דייוויד מוראלס  ללהיט הקודם של הלהקה, "Disappear" , ושני שירים חדשים: "The Other Side", שכתב הגיטריסט והסקסופוניסט קירק פנגילי, ו־"Soothe Me", שכתב הגיטריסט והקלידן אנדרו פאריס.

## רשימת השמעה
* **סינגל 7 אינץ' בבריטניה וסינגל קלטת שמע**
# "By My Side" (גרסת אלבום)
# "The Other Side"
* **[[סינגל 12 אינץ']] בבריטניה**
# "By My Side" (מיקס גרסת הסרט)
# "The Other Side"
# "Faith in Each Other" (חי)
* **סינגל תקליטור בבריטניה**
# "By My Side" (גרסת אלבום)
# "The Other Side"
# "Faith in Each Other" (חי)
# "Disappear" (רמיקס של דייוויד מוראלס)
* **סינגל מקסי תקליטור ביפן ומארז תקליטור וכרזה באוסטרליה**
# "By My Side" (מיקס גרסת הסרט)
# "By My Side" (גרסת אלבום)
# "Soothe Me"
# "Faith in Each Other" (חי)
* **סינגל מקסי קלטת שמע באוסטרליה**
# "By My Side" (מיקס גרסת הסרט)
# "By My Side" (גרסת אלבום)
# "Soothe Me"
# "Faith in Each Other" (חי)

## מיקומי שיא
### מצעדים שבועיים

### מצעדי סוף שנה

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

* מילות השיר "By My Side", באתר שירונט

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1990
קטגוריה:סינגלים מ-1991
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בישראל
הדיוויזיה השמינית (ארצות הברית)

**הדיוויזיה השמינית** (באנגלית: **8th Infantry Division**) הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במספר מלחמות: מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה ומלחמת המפרץ.

## היסטוריה
### מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה השמינית הוקמה בינואר 1918 במחנה פרמונט, קליפורניה, תשעה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-15 שהורכבה מהרגימנטים ה-12 וה-62, ומהבריגדה ה-16 שהורכבה מהרגימנטים ה-8 וה-13. באוגוסט 1918, מייג'ור גנרל גרייבס, יחד עם צוותו, 5,000 איש ו-100 קצינים, הועברו לסיביר כדי לכבוש את ולדיווסטוק ברוסיה כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. באוקטובר 1918 נשלחו היחידות הראשונות לאירופה מבלי שהספיקו להשתתף בפעולות לחימה. חלקים מהדיוויזיה (רגימנט הרגלים ה-8) הוצבו בראש הגשר של קובלנץ לאחר שביתת הנשק. עד אוגוסט 1919, כל היחידות הועברו חזרה לארצות הברית, שם שוחררה הדיוויזיה.

### בין המלחמות
הדיוויזיה הוקמה מחדש באופן חלקי ב-24 במרץ 1923, הוקצתה לאזור הקורפוס השלישי למטרות גיוס, והוקצתה לקורפוס ה-3. מחנה ג'ורג' ג'י מיד, מרילנד, הייתה תחנת הגיוס המיועדת של הדיוויזיה להפעלה מחדש.

רגימנטים הרגלים ה-12 וה-34 של חטיבת הרגלים ה-16, מתוגברים על ידי רגימנט הפרשים ה-3 ורגימנט תותחי החופים ה-260 של המשמר הלאומי של מחוז קולומביה, נקראו ב-28 ביולי 1932 כדי לדכא בעיות פוטנציאליות של צבא הבונוס בוושינגטון הבירה. קיבל פקודה לפנות את הקפיטול ואת המחנות על דירות אנקוסטיה מהחיילים הוותיקים באותו אחר הצהריים. מיוני 1936 עד אוגוסט 1937, על הבריגדה ה-16 פיקד לורנצו גאסר, שהמשיך לשרת כעוזר הרמטכ"ל של הצבא (G-1) וסגן הרמטכ"ל של צבא ארצות הברית.

הדיוויזיה גם אורגנה באופן זמני ב-1939 לתמרוני הארמייה הראשונה במנסאס, וירג'יניה, כאשר הבריגדה ה-16 תוגברה על ידי רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים). כהכנה להפיכתה לדיוויזיה "משולשת", הופעלה מחדש דיוויזיית הרגלים ה-8 ב-1 ביולי 1940 בפורט ג'קסון, קרוליינה הדרומית, והוקצתה לקורפוס ה-1.

### מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה נשלחה לאירופה בסוף 1943, ולאחר תקופה של אימונים בצפון אירלנד, היא נחתה בחוף יוטה ב-4 ביולי 1944 והשתתפה בלחימה על ראש החוף של נורמנדי כחלק מהקורפוס ה-8. לאחר שהשתתפה ב, היא הועברה לחזית המערבית בסתיו 1944, שם לחמה ב. היא הגיעה לרור בדצמבר 1944. בסוף פברואר 1945 נחצה נהר זה ודירן נכבשה, ובתחילת מרץ הגיעו כוחות הדיוויזיה אל הריין ליד רודנקירכן. באפריל 1945 השתתפה הדיוויזיה בסגירת כיס הרוהר. היא שובצה תחת הקורפוס המוטס ה-18 זמן קצר לפני תום המלחמה והגיעה לשוורין בימיה האחרונים של המלחמה לאחר שהשתתפה בשחרור מחנה הריכוז וובלין. היא חזרה לארצות הברית ביולי 1945, שם הושבתה בנובמבר. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,532 הרוגים, 10,057 פצועים, 729 נעדרים ו-668 שבויים.

### לאחר המלחמה
כבר בשנת 1950 הוקמה הדיוויזיה מחדש כיחידת אימונים בפורט ג'קסון בקרוליינה הדרומית, וב-1954 היא הוחזרה לשירות כדיוויזיית חי"ר רגילה. בשנת 1956 נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם נותרה כחלק מהארמייה השביעית כמה עשרות שנים. ארבעה מגדודי הדיוויזיה השתתפו במבצע סערת המדבר. דיוויזיית הרגלים ה-8 הושבתה ב-17 בינואר 1992, וכמה מיחידותיה הוצבו מחדש כחלק מהדיוויזיה המשוריינת הראשונה, שהוצבה בדרום מזרח גרמניה המערבית.

## קישורים חיצוניים

8
8
8
מילגם

**קבוצת מילגם בע"מ** היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במתן שירותים לרשויות מקומיות ולחברות, בעלת השליטה בדואר ישראל ובפנגו.

## היסטוריה
מילגם הוקמה במאי 1983. בתחילת דרכה התמקדה החברה במתן שירותים לרשויות מקומיות. בשנת 2024 נמנו 160 רשויות מקומיות עם לקוחותיה. עם שירותיה:
* תפעול וניהול מערכות גבייה ברשויות מקומיות.
* אחזקה של רשתות מים. בכלל זה: קריאת מדי מים ותחזוקה שלהם, ניהול הגבייה בגין צריכת המים.
* אחזקה של רשתות ביוב.
* קידום הפרדת אשפה.
* תכנון וניהול שטחי חניה ציבורית.
* ביצוע פרויקטים לוגיסטיים עבור עיריות, משרדי ממשלה וחברות פרטיות.

חברות בנות:
* באוגוסט 2007 הקימה החברה את החברה הבת מילגם חנייה סלולרית בע"מ (כיום פנגו בע"מ), המפעילה את יישומון החניה פנגו. החברה הוקמה לאחר שחברת מובידום וחברת מילגם זכו במכרז ארצי להסדר חניה סלולרית שהוצא על ידי החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי בישראל. בנובמבר 2020 ירד חלקה של מילגם בבעלות על פנגו ל-51%. במאי 2024 רכשה חברת פנגו את הפעילות של Gett תמורת 175 מיליון דולר.
* מטרופולי-נט בע"מ הוקמה ב-1999 על ידי חברת מלם תים וב-2011 נרכשה על ידי מילגם. החברה מספקת שירותי מחשוב לרשויות מקומיות.
* מטרו פארק בע"מ חברה בת של מטרופולי-נט.
* מאירי טכנולוגיות מתקדמות לתשתיות בע"מ הוקמה ב-1959 ועוסקת בטיפול ובאחזקה של קווי ביוב. ב-2013 נרכשה על ידי מילגם.
* בשנת 2018 זכתה מילגם במכרז של משרד התחבורה להפרטת מבחני הנהיגה המעשיים, והיא מפעילה מבחנים אלה באזור שמפתח תקווה צפונה.
* במאי 2024 זכתה קבוצה בראשות מילגם במכרז להפרטת דואר ישראל. הקבוצה שבה מילגם (51.7%), הפניקס חברה לביטוח (21.1%), הפניקס פנסיה וגמל (13.2%) וליימן שליסל (15%) תרכוש את דואר ישראל תמורת 461 מיליון ש"ח. רשות התחרות אישרה את הרכישה בתנאי שמילגם לא תעשה שימוש במידע על רב קו שבידי דואר ישראל, ולא תפתח בית דפוס ללא אישור הרשות. העסקה הושלמה ב-14 בנובמבר 2024.

### בעלות
בתחילת 2009 רכשה חברת תה"ל מקבוצת קרדן ישראל את חברת מילגם. ביולי 2012 רכשה קרן תשתיות ישראל כ-36% מ"קרדן שירותים מוניציפליים", בעלת השליטה במילגם, תמורת 55 מיליון ש"ח. בפברואר 2013 רכשה משפחת וייל את יתר 64% של קרדן שירותים מוניציפליים בספטמבר 2018 מכרה קרן תשתיות ישראל את חלקה, תמורת 100 מיליון ש"ח, למשפחת וייל.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות שירותי מחשוב ישראליות
קטגוריה:רמת סיב: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1983
גריגורי קראסני-אדמוני

**גריגורי קראסני-אדמוני** (ברוסית:**Григорий Яковлевич Красный-Адмони** (5 באוקטובר 1881, הניצ'סק – 1 בינואר 1970, לנינגרד) היה פעיל יהודי, היסטוריון ופובליציסט.

גריגורי קראסני נולד בהניצ'סק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית של קנטוניסטים. לאחר לימודים בחיידר הוא עבר בחינות ובשנת 1901 החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לשפות מזרחיות. בשנת 1905 הוא התחתן ובשנת 1906 סיים לימודי אוניברסיטה.

בשנת 1907 קראסני עבר בחינות הסמכה והחל לעבוד במשפטים.

החל משנת 1896 גריגורי קראסני היה מלמד בבית ספר יהודי. הוא תרגם לרוסית יצירות של מרדכי זאב פיארברג. קראסני היה חבר מערכת של "אנציקלופדיה יהודית" שיצאה לאור בשנים 1908–1913.

לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה קראסני עזר לפליטים יהודים. לתקופה קצרה הוא גויס אך שוחרר בינואר 1917 מסיבות בריאותיות.

בשנת 1917 קראסני פעל להקמת יחידות הגנה עצמית של יהודים ואלכסנדר קרנסקי שהכיר אותו מתחום המשפטים הבטיח את עזרתו.

מקסים גורקי הזמין את קראסני לעבודה בהוצאת לאור שלו לביצוע תרגומים לרוסית של יצירות עתיקות. בשנת 1917 גריגורי קראסני הוסיף לשם משפחתו תוספת "אדמוני".

בפברואר 1919 קראסני-אדמוני החל ללמד באוניברסיטה יהודית שהוקמה בסנקט פטרבורג ומונה לפרופסור. הוא נתן הרצאות על היסטוריה יהודית ותנ"ך. קראסני-אדמוני יזם הקמת ועדה לחקר מסמכי ארכיון בקשר לאנטישמיות ברוסיה. בשנת 1919 פורסם כרך ראשון על הסופות בנגב ובשנת 1923 כרך שני על פרעות קישינב. בלחץ השלטונות עבודה הופסקה.

בשנת 1925 לאחר סגירת האוניברסיטה קראסני-אדמוני חזר לתחום המשפטים ופעל כעורך דין עד לפרישה לגמלאות. בתחילת שנות ה-50, בתקופת מאבק נגד קסומופוליטיים הוא סולק מארגון עורכי דין אך בהמשך הוחזר. הוא ניסה לארגן קורסים ללימוד עברית, אך לא קיבל לכך אישור משלטונות.

בשנת 1941 בנו יוהאן נעצר והואשם בפעילות נגד השלטונות. הוא היה מלחין, בעזרת דימיטרי שוסטקוביץ' הוא שוחרר בשנת 1946.

בנו ולדימיר היה בלשן ומשורר.

גריגורי קראסני-אדמוני נפטר בשנת 1970 ונטמן בחלקה יהודית בבית העלמין לזכר קורבנות 9 בינואר.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה 
* ספרים שפרסם
* 

קטגוריה:עורכי דין יהודים רוסים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:משפטנים יהודים רוסים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1970
דלען

ממוזער|נחלות שבטי ישראל
**דִלְעָן** הייתה עיר מקראית באזור שפלת יהודה במחוז הקדום של לכיש. מקור השם ככל הנראה מן השורש דלע.

העיר מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר יהושע ונכללת ברשימת ערי יהודה: יהושוע פרק טו ל"ח: *<big>"וְדִלְעָ֥ן וְהַמִּצְפֶּ֖ה וְיָקְתְאֵֽל".</big>*

לפי האינצקלופדיה המקראית יש המזהים את דלען המקראית בתל נגילה (תל-אל נג'ילה), אחרים מזהים את דלען עם עגלון שבנחלת יהודה אשר מזוהה עם תל בית מירסים.

## הערות שוליים

קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובי המקרא
באסקט קורוניה

**מועדון הכדורסל קורוניה** (בגליסית: **Club Básquet Coruña SAD**) היא קבוצת כדורסל ספרדית מלה קורוניה, גליסיה, המשחקת בליגת העל הספרדית בכדורסל.

## היסטוריה
CB קורוניה נוסדה ב-1996 כמיזוג של המועדונים CB Ventorrillo ו-CB Arteixo והחליפה את Baloncesto Coruña CAB ששיחקה בליגת ה-EBA לפני שפורקה.

לאחר שנתיים ב-EBA, הליגה השלישית, עלה המועדון לליגה השנייה בה שיחק ארבע שנים. ב-2002 מכרה הקבוצה את מקומה בליגה השנייה לבאסקט סרגוסה וחזרה לליגה הרביעית.

ב-2004 לא השתתפה הקבוצה באף תחרות מסיבות כלכליות, אך חזרה לשחק ב-EBA בשנת 2005. בשנת 2007 הוזמנה קורוניה לליגת ה-LEB Bronce החדשה שהחליפה את ה-EBA כליגה הרביעית, ובעונתה הראשונה בליגה זו סיימה במקום השלישי ועלתה ל-LEB Plata, הליגה השלישית. הקבוצה סיימה עונה זו במקום ה-15 והייתה אמורה לרדת ליגה, אך נשארה ב-LEB Plata עקב מקומות פנויים.

ב-2012 עלתה באסקט קורוניה בחזרה לליגה השנייה בזכות מקומות פנויים, ונשארה בה מאז במשך 12 עונות. בעונת 2023/24 העפילה לראשונה לגביע נסיכת אסטוריאס (בו הפסידה 72–80 לאסטודיאנטס מדריד) וסיימה ראשונה בעונה הסדירה, מה שהעניק לה לראשונה בתולדותיה את הכרטיס לליגת ה-ACB, הליגה הראשונה.

כבר במשחקה הראשון בליגת העל ניצחה קורוניה את האלופה ריאל מדריד 86–85.

## סמלים ואולם
ממוזער|היכל הספורט ריאסור, אולמה הביתי של באסקט קורוניה
צבעי הקבוצה הם כתום וכחול, וסמלה הוא מגדל הרקולס, אחד מסמלי העיר לה קורוניה, על רקע כדור כדורסל. קורוניה מארחת את משחקיה בהיכל הספורט ריאסור בעיר, הסמוך לאצטדיון ריאסור, ביתה של קבוצת הכדורגל דפורטיבו לה קורוניה.

## עונה אחר עונה

## תארים
;LEB Oro
***זכייה (1):** 2024
;גביע גליסיה
***זכייה (1):** 1996

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לה קורוניה: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורסל ספרדיות
ולדימיר אדמוני

**ולדימיר גריגורייביץ' אדמוני** (ברוסית: **Владимир Григорьевич Адмони** ; 29 באוקטובר 1909 - 26 בנובמבר 1993) היה פעיל יהודי, בלשן, מתרגם ומשורר. הגאולוג לב קראסני היה בן-דודו.
## ביוגרפיה
גריגורי קראסני נולד בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית כבנו של גריגורי קראסני-אדמוני. לאחר לימודים בבית ספר הוא החל ללמוד בפקולטה לשפות זרות של מכון לחינוך של שם הרצן בלנינגרד. הוא סיים את הלימודים בשנת 1930. בשנת 1939 הוא סיים עבודת דוקטורט על פעילותו של ז'אן פול ובשנת 1947 פוסט-דוקטורט על הנריק איבסן.

אדמוני היה בסגל של המכון לשפות בה למד. הוא כיהן כפרופסור וראש קתדרה לפילולוגיה גרמנית. החל משנת 1960 אדמוני עבד במקביל במכון לחקר בלשנות של אקדמיה של ברית המועצות למדעים.

בשנת 1960 ביחד עם אשתו הוא פרסם ספר על תומאס מאן.

בשנת 1964 הוא היה עד הגנה במשפט של יוסיף ברודסקי וציין לשבח את פעילותו כמשורר ומתרגם.

בשנת 1971 הוא קיבל מדליית גתה שמוענקת על ידי מכון גתה לחוקרי גרמנית.

החל משנת 1984 אדמוני פרסם מספר ספרי שירה, חלקם היו בגרמנית.

בשנת 1993 אדמוני ואשתו תמרה סילמן פרסמו ספר זיכרונות.

כחוקר השפה הגרמנית הוא היה נציג בולט של האסכולה הדקדוקית של לנינגרד אליה השתייך גם מורו ויקטור ז'ירמונסקי.

אדמוני נפטר בשנת 1993 ונטמן בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה 
* תיאור חייו
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:מתרגמים לרוסית
קטגוריה:מתרגמים מגרמנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:אישים הקבורים בית הקברות פראוברז'נסקי היהודי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1993
ויקטור ז'ירמונסקי

**ויקטור ז'ירמונסקי** (ברוסית:**Виктор Максимович Жирмунский** (2 באוגוסט 1891, סנקט פטרבורג - 31 בינואר 1971) היה, בלשן וחוקר ספרות סובייטי ממוצא יהודי

ויקטור ז'ירמונסקי נולד בשנת 1891 בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית עם שורשים מוילנה ודאוגבפילס. לאחר סיום בית ספר הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג אותה סיים בשנת 1912.

לאחר סיום הלימודים ז'ירמונסקי לימד במספר מוסדות להשכלה גבוהה.

ז'ירמונסקי נעצר מספר פעמים (1933, 1935 ו-1945). בתקופת המאבק נגד קוסמופוליטיות בשנת 1949 הוא סולק מהאוניברסיטה.

בשנת 1957 ז'ירמונסקי מונה למנהל מחלקת שפות אירופאיות במכון לבלשנות של אקדמיה של ברית המועצות למדעים. במקביל הוא חזר ללמד באוניברסיטה. בשנת 1966 הוא נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.

בשנת 1967 ז'ירמונסקי קיבל מדליית גתה שמוענקת על ידי מכון גתה לחוקרי גרמנית.

ז'ירמונסקי היה בין הנציגים הבולטים של אסכולה דקדוקית של לנינגרד. בשנת 1940 הוא פרסם עבודה על דיאלקטים של יידיש בברית המועצות.

בתחום בלשנות ז'ירמונסקי חקר פולקלור גרמני וטורקי, יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה וג'ורג' ביירון.

ז'ירמונסקי היה מנחה למספר רב של עבודות תואר שלישי.

על פעילותו הוענקו לו עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים).

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה 
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מתרגמים מגרמנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-1993
חן מזרחי (יוטיוברית)

**חן מזרחי** (נולדה ב-1 ביולי 1984 א' בתמוז ה'תשמ"ד) הידועה בשם ערוץ היוטיוב שלה "**חן במטבח**", היא יוטיוברית, בשלנית, אושיית רשת ומתכונאית מעולם האוכל הישראלי.

## ביוגרפיה
חן מזרחי נולדה וגדלה בקריית גת. אביה אליאס היה מנהל תפעול בחברת בגיר, ואמה מגי נולדה בישראל והייתה מחנכת ומורה בבי"ס הממלכתי ע"ש אפרים בן דוד בקריית גת.

חן למדה בבית ספר תיכון חדש ע"ש רבין בקריית גת, בנובמבר 2002 התגייסה לצה"ל ושירתה כמפעילת מערכות ירי מוטסת בחיל האוויר. למדה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.

### קריירה
בשנת 2010 החלה לעבוד בחברת טבע ברישום תרופות מול ה-FDA האמריקאי. בשנת 2015 עזבה והחלה לעסוק בתחום הבישול. בשנת 2016 הקימה את המותג "הקובבות של חן", מכירה של קובה ביתי שהכינה בביתה שהפך להצלחה תוך שנה.

ב-2017 פתחה בלוג אוכל בשם "חן במטבח" בו היא מדגימה הכנת אוכל באמצעות סרטונים, ב-2022 הוציאה לאור בהוצאה עצמית את ספר המתכונים הראשון שלה - "שבת עם חן" מתכונים ביתיים לכל סוף שבוע. הספר הפך רב-מכר עם מכירות של מעל 10,000 עותקים. באותה השנה הפיקה עבור קרן משפחת רודרמן 3 סרטוני מתכונים של אוכל יהודי אמריקאי לקידום הסדרה "הפודי היהודי" עם אורי לייזרוביץ'.

בשנת 2023 הפיקה פרקים מלאים לערוץ האוכל החיים הטובים, בהם ספישל מתכונים איטלקיים וספישל מתכונים ללא גלוטן. באותה שנה גם הצטרפה לנבחרת הבלוגריות של מגזין שף מבית לאישה, בו היא כותבת מתכונים מדי חודש. בשנת 2024 השתתפה לרגל יום השואה בפרויקט של יוטיוב ישראל שנקרא זוכרים יחד ב-YouTube, במסגרתו אירחה ניצולי שואה המספרים את סיפורם, והתיעוד עולה לרשת.

חן פעילה ברשתות החברתיות ולה מעל 500,000 עוקבים בכל הרשתות החברתיות.

## חיים אישיים
חן נשואה לאסף שאחראי גם על צילום ועריכת הסרטונים העולים בערוץ. הם מתגוררים במושב מבוא ביתר ולהם ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

* שבת עם חן הספר, הספר של חן - "שבת עם חן"

## הערות שוליים

2024 05
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יוטיובריות ישראליות
קטגוריה:מבוא ביתר: אישים
קטגוריה:מחברות ספרי בישול ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1984
הבחירות לנשיאות איראן 2024

**הבחירות ל[[נשיא איראן|נשיאות איראן]] 2024** נערכו ב-28 ביוני 2024, לפי פרק 131 של חוקת איראן, בעקבות מותו של נשיא איראן המכהן אבראהים ראיסי בהתרסקות מסוק. הסיבוב השני נערך ב-5 ביולי 2024, והסתיים בניצחונו של מסעוד פזשכיאן על פני סעיד ג'לילי.

## רקע

בבוקר 19 במאי 2024 יצאו נשיא איראן אבראהים ראיסי, שר החוץ האיראני חוסיין אמיר עבדאללהיאן ואישים איראנים נוספים לפגישה עם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב בגבול בין המדינות, לרגל חנוכת סכר במקום. בדרכם חזרה לטהראן, המסוק שבו טסו התרסק, וכל נוסעיו נספו.

## שיטת הבחירות
הבחירות לנשיאות איראן  הן בחירות ישירות שנערכות כל ארבע שנים, זאת לפי סעיף 114 של חוקת איראן. הבחירות היו אמורות להיערך עד 18 ביוני 2025, אולם הוקדמו בשל מותו של ראיסי.

על הנשיא להיבחר ברוב של מעל 50 אחוזים מקולות המצביעים. לעיתים קרובות, בשל מספר המועמדים הרב, יש צורך בסבב בחירות נוסף כדי להכריע את הבחירות. אורך כהונתו של הנשיא ארבע שנים, ובסיומן הוא יכול להיבחר רק לעוד קדנציה אחת. עם בחירת הנשיא הוא הופך לראש המועצה לביטחון לאומי (אך הדמות החזקה בגוף זה הוא מזכיר המועצה) וראש המועצה למהפכה חברתית, שאחראית להפיץ את רעיון המהפכה האסלאמית ברחבי העולם באמצעות תעמולה.

### כשירות

הדרישות בהם צריכים לעמוד המועמדים לנשיאות:

# המועמד צריך להיות ממוצא איראני, בעל אזרחות איראנית.
# על המועמד להיות מוסלמי שיעי תריסרי, אדוק ואמין.
# המועמד צריך להיות דמות פוליטית מוכרת.
# המועמד הוא בן גיל 25–75.
# למועמד אין תיק פלילי.
# המועמד לא שירת בממשל בתקופת השאה.
# המועמד צריך להיות נאמן לרעיון הרפובליקה האסלאמית.

## מועמדים
* סעיד ג'לילי – חבר המועצה לאבטחת אינטרס המשטר ונציג המנהיג במועצה העליונה לביטחון לאומי. התמודד בבחירות ב־2013 והפסיד, ובבחירות ב־2021 פרש והעביר את תמיכתו לראיסי.
* מוחמד באקר קאליבאף – איש משמרות המהפכה האסלאמית בעברו שהתמודד גם בבחירות ב־2005. מתמודד מטעם מפלגת הקידמה והצדק של איראן.
* מסעוד פזשכיאן – ניסה להתמודד ב־2013 אך פרש קודם הבחירות, ובבחירות ב־2021 מועמדותו נפסלה.
* 
* עלי רזא זאכאני – ראש עיריית טהראן. מועצת שומרי החוקה פסלה את מועמדותו ב־2013 ו־2017, וב־2021 פרש מהתמודדות לטובת ראיסי.
* מוסטפא פורמוחמדי – פוליטיקאי, פרש מהתמודדות ב־2013. מועמד אגודת אנשי הדת הלוחמים.

מועמדותם של כ־30 מועמדים נפסלה עקב אי עמידה בכללים הנדרשים. 74 מועמדים נפסלו על ידי מועצת שומרי החוקה, הבולט שבהם מחמוד אחמדינז'אד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

איראן
2024
קטגוריה:2024 באיראן
קטגוריה:התרסקות מסוק נשיא איראן
הדיוויזיה ה-363 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-363** הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הייתה פעילה מדצמבר 1943 עד אוגוסט 1944.

## היסטוריה
דיוויזיית הרגלים ה-363 הוקמה ב-28 בדצמבר 1943 (בתגובה להנחיה ב-15 בדצמבר) כדיוויזיית חי"ר של גל הפריסה ה-21. בסיס הדיוויזיה שנאסף בגנרלגוברנמן, כלל בעיקר לוחמים מדיוויזיית הרגלים ה-339. היא כללה בתחילה את רגימנטים הגרנדירים 957, 958 ו-959, כל אחד עם שני גדודים סה"כ שישה גדודי חי"ר בדיוויזיה, כמו גם את גדוד הרובאים 363 ורגימנט הארטילריה ה-363, עם שלוש סוללות, לצד יחידות תמיכה דיוויזיוניות שונות. הדיוויזיה נשלחה ב-4 במרץ 1944, עדיין במהלך כינוסה, למחנה האימונים שיארץ בפולין הכבושה על ידי הגרמנים לפני שהועברה לדנמרק הכבושה על ידי הגרמנים. לאחר תחילתו של מבצע "אוברלורד" של בעלות הברית המערביות ב-6 ביוני 1944, דיוויזיית הרגלים ה-363 הובהלה לצרפת, שם היא הושמדה בכיס פאלז.  במשך כל תקופת השירות של הדיוויזיה, מפקד הדיוויזיה היה אוגוסט דטלינג.

הדיוויזיה הורכבה מחדש באופן חלקי באמצעות הקמת דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-363 (לשעבר דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-566) ב-17 בספטמבר 1944.

## קישורים חיצוניים
* אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

363
ארז לבנון

**ארז לבנון** (א' בשבט ה'תשכ"ה, 4 בינואר 1965 – ז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007) היה מוזיקאי ישראלי חסיד ברסלב שנרצח בפיגוע דקירה בעת שהתבודד בטבע בגוש עציון.

## ביוגרפיה
נולד בשכונת בת גלים בחיפה לכרמלה ומרדכי לבנון. יש לו אחות גדולה. למד בבית הספר היסודי "עליה", בחטיבת ביניים "תיכון חדש", וב"תיכון שוב" חיפה. כשהיה בן 16 הוריו התגרשו. בבית ספר תיכון הצטרף ל, החל לנגן על גיטרה ואורגן חשמלי והקים עם חברים להקת רוק.

בצה"ל שירת בנח"ל אלישע ועלה יחד איתם להיאחזות באורטל. בצה"ל שירת כמפקד כיתה בנח"ל מוצנח.

אחרי הצבא ארז החל בחיפוש אחר משמעות החיים, ובגיל 23 החל תהליך של חזרה בתשובה. למד במכון מאיר, בישיבת עוד יוסף חי, בכולל "מנוחה רחל" ב ובכולל "קבר רחל".

הוא התחתן עם דפנה הירדני, וב-1993 הם עברו להתגורר בבת עין ונולדו להם שלושה ילדים.

הוא שידר ברדיו ברסלב, כתב והלחין שירים והוציא אלבום.

העביר שיעורים בהתנדבות במרכז "שיר חדש" של הרב ישראל יצחק בזנסון בתל אביב. השתתף בהקמת "הבית היהודי" בהודו, ונסע למנאלי וללה מדי קיץ במשך שבע שנים.

ב-2005 אירח במהלך ערב אחד את אביב גפן וגיא מרוז במסגרת התוכנית פעם בחיים.

### מוזיקה
הגיש לצד משה סגיר את התכנית "לקום להתעורר" ברדיו ברסלב.

הוציא קלטת אודיו בשם "עוד פסיעה".

ב-1999 ביצע את שירו של ישראל חברוני "לך לאט אסוף את הזרעים" באלבום "שמרני כאישון בת עין".

#### אור בלב
את המילים לשירים כתב יחד עם אשתו, שגם איירה את עטיפת האלבום. באלבום 14 שירים, ובהקלטת האלבום השתתפו לייזר לויד ודניאל אהביאל.
ב-2024 יצא השיר "להודיע" לזכרו.

### חיים אישיים
היה נשוי לדפנה אמונה (נפטרה ב-2022) ונולדו להם שלושה ילדים.

נרצח בפיגוע דקירה על ידי שני נערים מבית אומר בעת שיצא להתבודדות בז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007 בנחל צופית, כ-200 מטרים ליד בת עין.

נקבר בבית העלמין בכפר עציון.

### הנצחה
שמאל|ממוזער|מצבת קברו של ארז לבנון
באזכרת השלושים שנערכה במכון מאיר נשאו דברים לזכרו הרבנים מיכי יוספי, דב ביגון, ארז משה דורון, דניאל סטבסקי ועוד.

ב-2009 הוקם מאחז ליד נחליאל בשם "חוות ארז", על שמו.

אלמנתו כתבה ספר ילדים בשם "הזרעים של אבא ארז".

לפני שנהרג החל בעבודה על אלבום מוזיקה בשם "אַבָּא'לֶה אוֹהֵב אוֹתְךָ" ובו שירי ילדים. בשנת 2020 יצא לאור התקליטור (בעיבוד מוזיקלי חדש של אבי טל ועמית יצחק) יחד עם שירים נוספים שהקליט וסיפור שהקריא.

ישי אורן יצר סרט תיעודי עליו בשם "ארז בלבנון".

מונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בלוח מס' 69.

## קישורים חיצוניים
* 
* 44x44 פיקסלים האלבום "אור בלב", באתר אפל מיוזיק
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בת עין: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עוד יוסף חי
קטגוריה:בוגרי מכון מאיר
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:חיילי חטיבת הנח"ל
קטגוריה:חללי טרור ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש (חיפה)
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2007
קטגוריה:חיפה: מוזיקאים
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:בת גלים: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר עציון
קטגוריה:חללי טרור בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
השקעה אלטרנטיבית

**השקעה אלטרנטיבית** היא השקעה שאינה נסחרת בשוק ההון, וכוללת שורה של אפשרויות בהן קרנות גידור, קרנות הון סיכון, השקעות בתשתיות, השקעה בנדל"ן ועוד. השקעות שכאלה מתאפיינות בחוסר רגולוציה והעדר שקיפות, בשל היותן לא מפוקחות על ידי הרשויות. הבדל משמעותי בין השקעות כאלה להשקעות מסורתיות בשוק ההון הוא שהשקעות בשוק ההון ככלל נתינות למכירה מהירה ובכך מספקות נזילות גדולה. השקעות אלטרנטיביות מתאפיינות בחוסר נזילות, ולרוב ברף כניסה גבוה, עם זאת, לעיתים הן מספקות לתיקי השקעות פיזור מוגבר, ואפשרות להשקעה בתחומים בעלי פוטנציאל תשואה גבוה, שאינם נגישים לכלל המשקיעים.

החוסר ברגולציה ופיקוח ממשלתי הופכים את ההשקעות האלטרנטיביות לכר פורה לתרמיות. מתכננים פיננסים פופולריים מציינים שורה של עקרונות לזיהוי תרמיות, בהם למשל דחיפות לביצוע העסקה, הבטחה של תשואות גבוהות בצורה לא רגילה, עסקאות שהמודל העסקי שלהן לא ברור, התמקדות במטבעות קריפטוגרפיים ועוד.

## מאפיינים סוגים

### אמנות
במאמר משנת 1986 נבחנו 500 יצירות אומנות שנמכרו לאורך 410 שנים, התשואה הריאלית שהתקבלה הייתה של 0.55% לשנה. מחקר אחר שבחן ציורי שמן איכותיים בשוודיה בין 1985 ל-2016 מצא תשואה ממוצעת של 0.6% בשנה.

### מימון המונים
בהון עצמי פלטפורמות מימון המונים בהון עצמי מאפשרות ל"קהל" לבחון הזדמנויות השקעה בשלבים מוקדמים שמוצגות על ידי יזמים ולקחת חלק בהון של העסק. בדרך כלל פלטפורמה מקוונת פועלת כמתווכת בין משקיעים למייסדים. פלטפורמות אלו נבדלות רבות בסוגי ההזדמנויות שהן מציעות למשקיעים, מידת בדיקת הנאותות שמבוצעת, דרגת ההגנה על המשקיעים הזמינה, גודל ההשקעה המינימלי ועוד.

### תשתיות
על פי רוב השקעה בתשתיות הוא נחלתם של משקיעים מוסדיים: קרנות פנסיה, חברות ביטוח וקרנות עושר ריבוניות, עם גישה מוגבלת מאוד למשקיעים כשירים - משקיעים בעלי הון גבוה. עם זאת, ישנן קרנות השקעה בתשתיות שנסחרות כני"ע בבורסה.

### הון פרטי
הון פרטי מורכב מהשקעות פרטיות בקנה מידה גדול בחברות לא רשומות בתמורה להון. קרנות פרטיות נוצרות בדרך כלל על ידי שילוב כספים ממשקיעים מוסדיים כגון אנשים בעלי הון גבוה, חברות ביטוח, קרנות תרומות אוניברסיטאיות וקרנות פנסיה. כספים אלו משמשים לצד כסף מושאל וכסף של חברת ההון הפרטי עצמה להשקעה בעסקים שלהם פוטנציאל צמיחה גבוה.

### הון סיכון - השקעה ב[[חברת הזנק|סטארט-אפ]]
הון סיכון מורכב מהשקעות פרטיות בחברות סטארט-אפ צעירות בתמורה להון. קרנות הון סיכון נוצרות בדרך כלל על ידי גיוס הון מכסף זרע או ממשקיעים ראשונים. כיום, מימון המונים גם משמש חברות סטארט-אפ לגיוס הון. משקיעים מוסמכים כמו אנשים בעלי הון גבוה, בנקים וחברות אחרות ישקיעו גם הם בחברת סטארט-אפ אם היא תצמח לקנה מידה מספיק גדול.

### קרנות נדל"ן

### [[הלוואות עמית לעמית|הלוואות חברתיות]]
**הלוואות חברתיות** או **הלוואות p2p** (באנגלית: Peer-to-peer Lending) הוא תחום פיננסי המתפתח בשנים האחרונות (כחלק מתחום מימון המונים) ומאפשר לאנשים ולעסקים קטנים לקבל הלוואות הממומנות על ידי אנשים וחברות אחרות, בדרך כלל, צדדים שלישיים לא קשורים. כל זאת, מבלי לעבור דרך גופי המימון המסורתיים כגון בנקים, חברות כרטיסי אשראי או גופי מימון חוץ בנקאיים אחרים, אלא דרך פלטפורמה המשמשת כזירת מפגש בין הלווים למלווים.

בשנים האחרונות נרשמו שורה של כשלים ופשיטות רגל של חברות בישראל שעוסקות בתחומים האלה, בין היתר בשל עליות בשיעור ריבית בנק ישראל, דבר שפגע ביכולת ההחזר של הלווים והוביל להתמוטטות ותופעה של הסתערות משיכות.

## הערות שוליים

קטגוריה:השקעה
עלי רזא זאכאני

**עלי רזא זאכאני** (בפרסית: **علیرضا زاکانی**; נולד ב-3 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי איראני שמרני המשמש כראש עיריית טהראן מ־2021 ועוזר לנשיא איראן בענייני ניהול נזקים חברתיים בעיר טהראן מאז 2023.

## ביוגרפיה
עלי רזא זאכאני נולד ב-1966 בשכונת כיכר ח'וראסאן בטהראן ובילה את ילדותו ונעוריו באותו אזור. סבו של זאכאני (מצד אמו) הוא תושב תבריז שבמחוז מזרח אזרבייג'ן. סבו מצד אמו היה מכאשאן ואבות אבותיו התגוררו גם הם בכפרים הצפוניים של מחוז טהראן. אביו היה חוסיין זאכאני, פעיל חברתי באזור טהראן ואזור שהר-י ריי, שהיה אחראי על קיום יום השנה לזכר ע'ולאם רזא תח'תי  במשך 28 שנים. 

זאכאני היה חבר האספה המייעצת האסלאמית (הפרלמנט האיראני) מ-2004 עד 2016 וגם מ-2020 עד 2021. 

הוא נבחר לפרלמנט האיראני כנציג מחוז הבחירה של העיר קום מאז 2020, ושימש כראש הוועדה המיוחדת לחקירת הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. 

זאכאני הכריז על מועמדותו לנשיאות בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 וכן בבחירות 2017, אך נפסל על ידי מועצת שומרי החוקה בשתי הפעמים. הוא היה מועמד לבחירות לנשיאות ב-2021, אך פרש לטובת אבראהים ראיסי. 

באוגוסט 2021 בחרה בו מועצת העיר של טהראן לתפקיד ראש העירייה, והוא נכנס לתפקידו ב-2 בספטמבר. ביוני 2024 הודיע על כוונתו להשתתף בבחירות לנשיאות באותה שנה.

זאכאני הוא הבעלים של אתרי החדשות Jahan News ו-Panjereh Weekly.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:איראנים אנטי-ציונים
קטגוריה:איראנים אנטי-אמריקאים
קטגוריה:מוסלמים שיעים
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1966
קטגוריה:טהראן
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-363 (ורמאכט)

**דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-363** (בגרמנית: **363. Volksgrenadier-Division**) הייתה דיוויזיית פולקסגרנדיר של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה ופעלה בין השנים 1944 ל-1945.

## היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1944 כדי להחליף את דיוויזיית הרגלים ה-363 אשר הושמדה בכיס פאלז, על בסיס **דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-566**, בפיקודו של אוגוסט דטלינג. היא כללה את רגימנטים הגרנדירים ה-957, ה-958 וה-959, ואת רגימנט הארטילריה ה-363.

הדיוויזיה לחמה בהולנד, וספגה אבדות כבדות במהלך המתקפה הגרמנית הכושלת נגד מבלט ניימכן בתחילת אוקטובר 1944. לאחר שיקומה, לחמה הדיוויזיה מסביב ולאורך נהר רור לפני שהושמדה לבסוף בכיס הרוהר באפריל 1945.

## קישורים חיצוניים
* דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-363 באתר lexikon-der-wehrmacht 
* דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-566 באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

363
הדיוויזיה ה-343 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-343** הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
הדיוויזיה ה-343 הוקמה ב-1 באוקטובר 1942 ב-*Truppenübungsplatz* (מגרש האימונים) של גאפנווהר ב-מחוז הצבאי ה-13. בנובמבר 1942 היא נשלחה לצרפת במחוז ברסט בברטאן ככוח כיבוש והגנה על החוף.

היא מצאה את עצמה מוקפת בכוחות אמריקאים בברסט מאוגוסט 1944 ונסוגה לחצי האי קרוזון. הדיוויזיה הושמדה ב-19 בספטמבר 1944 עם נפילת מבצר ברסט ופורקה רשמית ב-29 בספטמבר 1944.

## מפקדים
* גנרל-לויטננט פרידריך ציקוולף (28 בספטמבר 1942 – 25 באוגוסט 1943), מת מפצעים שנגרמו על ידי פרטיזנים צרפתים
* גנרל-מיור הרמן קרוזה (25 באוגוסט 1943 – 1 בפברואר 1944)
* גנרל-לויטננט ארווין ראוך (1 בפברואר 1944 – 18 בספטמבר 1944)

## קישורים חיצוניים
* אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht 

343
הדיוויזיה ה-266 (ורמאכט)

**הדיוויזיה ה-266** הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
דיוויזיית הרגלים ה-266 הוקמה ב-20 במאי 1943 בבסיס הצבאי מינסינגן במחוז הצבאי החמישי. היא הורכבה באמצעות טירונים מכל רחבי דרום גרמניה כדיוויזיה סטטית (כלומר לא ממונעת). הגדודים והגזרות דיווחו תחילה למפקדת הדיוויזיה ב-15 ביוני והפריסה הסתיימה עד ה-1 באוגוסט. דיוויזיית הרגלים ה-266 כללה בתחילה את רגימנטים הגרנדירים 897, 898 ו-899, וכן את רגימנט הארטילריה ה-266. גדודי החי"ר היו מצוידים בשני גדודים כל אחד, ויחידות רגימנט הארטילריה צוידו בתותחי הוביצר ממוצא סובייטי. המפקד היחיד לאורך ההיסטוריה של הדיוויזיה היה קרל שפראנג, שמונה עם הקמת היחידה.

עם הפריסה לצרפת הכבושה, רגימנט הגרנדירים ה-898 וכן הסוללה השנייה של רגימנט הארטילריה ה-266 הועברו לדיוויזיית הרגלים ה-343.

הדיוויזיה הושמדה ברובה על ידי כוחות בעלות הברית, כולל דיוויזיית השריון האמריקאית ה-4, במהלך הקרבות בסן-מלו ביולי 1944. חלקים קטנים מהדיוויזיה ה-266 נמלטו לכיסי האוקיינוס האטלנטי הנצורים בברטאן. עם נפילת ברסט ב-19 בספטמבר נוטרלו השרידים האחרונים של הדיוויזיה. דיוויזיית הרגלים ה-266 פורקה רשמית ב-29 בספטמבר 1944.

## פשעי מלחמה
בצפון פינסטר בתחילת אוגוסט 1944 החל רגימנט הארטילריה ה-266 בפעולת ענישה בסן-פול-דה לאון. ב-4 באוגוסט הוצאו מהעיר חמישה עשר תושבים על גבי משאית. חמישה ימים לאחר מכן, נמצאו גופותיהם כשידיהם קשורות וגולגולותיהן חתוכות פנימה; אחד מהם עבר קרקוף. לאישה היחידה, שהופשטה חלקית, היו סימנים גדולים על ירכיה ורגליה. בהמשך הלחימה, היחידה הותירה אחריה גופות וחוות שרופות: שמונה עשר נהרגו בפלוניבז-לוכריסט, חמישה בטרפלז ושלושים ושלושה בפלוביין ב-8 וב-9 באוגוסט.

## קישורים חיצוניים
* אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht 

## הערות שוליים

266