open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רוג

**רוג** (באנגלית: **Rogue**) היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Avengers Annual #10* מנובמבר 1981 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר מייקל גולדן. רוג הוא האלטר-אגו של **אנה מארי**, אשר מחשיבה את כוחה כקללה יותר מרוב המוטאנטים. כוחותיה כוללים ספיגת זיכרונות וכוחותיהם של מוטאנטים שבאים איתה במגע שיכול להכניס את הקורבנות לתרדמת זמנית ולעיתים אפילו קבועה. בנוסף, יש לה גם כוחות-על של כוח פיזי מוגבר ותעופה אותם ספגה מקפטן מארוול. 

רוג נהייתה אחת הדמויות הפופולריות בסדרה החל משנות ה-80 של המאה ה-20, והיא מופיעה בכל הסדרות המצוירות, במשחקי המחשב ובסרטים על הסדרה. בסרטים היא מגולמת על ידי השחקנית אנה פקווין. בדרך כלל היא מזוהה על ידי פס לבן בקדמת שערה.

## ביוגרפיה בדיונית
קיימות כמה גרסאות לגבי עברה של רוג; חלק טוענים שהיא ברחה מאביה וחלק טוענים שהיא אפילו לא הכירה אותו כי הוא עזב אותה כשהייתה תינוקת. רק 20 שנה לאחר שדמותה התגלתה, נחשף שמה האמיתי של רוג, אנה מארי.

רוג גדלה במדינת מיסיסיפי. אחד האירועים ששינו את אופייה הוא מגע עם נער בשם קודי רובינס. השניים גדלו ביחד. במהלך פלרטוט, רוג נגעה בקודי, מה שגרם לו לנזק בלתי הפיך. אחרי שברחה מביתה, היא נלקחה על ידי מיסטיק, והצטרפה לאחוות המוטאנטים. היא חזרה לאקס-מן אחרי שספגה כוחות ממוטאנטים וגיבורי-על אחרים כמו קפטן מארוול והקרי.

כשהצטרפה לאקס-מן הכירה את גמביט (רמי לבו), מוטאנט שרמנטי שהחל לפלרטט איתה ולחזר אחריה. בהתחלה היא דחתה אותו מחשש שאם תיגע בו הוא ייפגע וייפול לתרדמת כמו קודי. אך בהמשך היא מתאהבת בו ובסוף הם מתחתנים.

## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:מורים בדיוניים
קטגוריה:מאומצים בדיוניים
קטגוריה:ילדים בדיוניים
ג'ון אפדייק

**ג'ון הוייר אפדייק** (באנגלית: **John Hoyer Updike**; 18 במרץ 1932 – 27 בינואר 2009) היה סופר אמריקאי משפיע ופורה. 

"רוץ שפן", רומן ריאליסטי שהוציא לאור בשנת 1960, נחשב ליצירת מופת חלוצית, ובהמשך חיבר אפדייק עוד שלושה רומנים (טטרלוגיה) עם אותה דמות ראשית - הארי "ראביט" (ארנב באנגלית) אנגסטרום, אנטי-גיבור מחוספס ומתוסבך שנע בין צווארון כחול למעמד ביניים ושפך אור כן ומעט סאטירי על כלל החברה האמריקנית. 

אפדייק היה גם מבקר אמנות, וחיבר בנוסף לנובלות סיפורים קצרים, שירים ומסות. הוא זכה בשורה של פרסים חשובים, ובהם פעמיים בפרס פוליצר, ב-1982 ושוב ב-1991, ובפרס "הרצאת ג'פרסון" ב-2008.

## ביוגרפיה
אפדייק נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה. למד לימודים גבוהים באוניברסיטת הרווארד ושנה אחת בבית-הספר רסקין לאמנות באוקספורד, אנגליה. את כתביו הראשונים פרסם ב"ניו יורקר", כחבר מערכת העיתון, בשנים 1955–1957. מאז 1957 התגורר במסצ'וסטס.

## ספריו בעברית
* **נוצות יונה**, תרגום - רות כסלו, הוצאת מרחביה: ספרית פועלים, 1965. 
* **זוגות**, תרגום - נורית יהודאי, הוצאת לדורי, 1972.
* **רוץ שפן**, תרגום - דבורה שטיינהרט, ספרי סימן קריאה, 1977.
* **הינשאי לי**, תרגום - אופירה רהט, הוצאת זב"מ, 1979.
* **ההפיכה**, תרגום - אהרן אמיר, הוצאת זב"מ, 1980.
* **דרך רבה מדי: סיפורי הזוג מיפל**, תרגום - מאיר ויזלטיר, הוצאת זמורה-ביתן, 1984.
* **שפן חוזר**, תרגום - חיים איזק, הוצאת זמורה-ביתן, 1987.
* **שפן עשיר**, תרגום - חיים איזק, הוצאת זמורה-ביתן, 1987.
* **[[המכשפות מאיסטוויק (ספר)|המכשפות מאיסטוויק]]**, תרגום - אמיר אורן, הוצאת זמורה-ביתן, 1990. הספר עובד לסרט באותו שם.
* **בק: הספר**, תרגום - אלי הירש, הוצאת זמורה-ביתן, 1994.
* **לקראת קץ הזמן**, תרגום - סמדר מילוא, הוצאת עם עובד, 1999.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* דקלה גפני, תרגום של הסיפור A&P, באתר ליטרטורה
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מבקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:זוכי הרצאת ג'פרסון
קטגוריה:זוכי פרס או. הנרי
קטגוריה:מבקרי אמנות אמריקאים
קטגוריה:זוכי מדליית מדעי הרוח
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
קטגוריה:אפיסקופלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
אינטרלאקן

**אינטרלאקן** (בגרמנית: **Interlaken**) היא עיירה בקנטון ברן בשווייץ. העיירה מפורסמת בזכות נופיה והיא בעיקרה עיירת קיט. היא שוכנת בין אגם ברינץ ואגם תון ומכאן שמה – בלטינית *Inter Lacus*, בין האגמים. הנהר ארה עובר בה.

## תחבורה
בעיירה שתי תחנות רכבת במזרח העיירה ובמערבה. בנוסף ישנם בה שני פוניקולרים. קווי הרכבת הראשיים מקשרים את אינטרלאקן עם שפיץ, תון, ברן ולוצרן. בנוסף, מוצעים גם שירותי שיט דרך אגם ברינץ לעיר ברינץ, ודרך אגם תון לערים שפיץ ותון.

## תיירות
מרבית תושבי העיר מתפרנסים מתעשיית התיירות. מנזר אוגוסטינוס בעיר, שנבנה בשנת 1130 ופעל עד 1528 הוא מאתרי התיירות הבולטים. בעבר נודעה אינטרלאקן בזכות תעשיות הדפוס, הטקסטיל ושענות. 
באינטרלאקן מוצעות למבקרים פעילויות ספורט שונות וביניהן צניחה חופשית, גלישה לקניונים, גלישה אווירית, רחיפה וסקי.
אטרקציה תיירותית נוספת הסמוכה לעיר היא הר היונגפראו שגובהו 4,158 מטר ועליו תחנת הרכבת הגבוהה באירופה – 3,450 מטר. פארק מסתורין העוסק בעל-טבעי ונמצא בבעלות אריך פון דניקן, נסגר ב-2006 בשל קשיים כלכליים, לאחר שלוש שנות פעילות.

אטרקציית תיירות נוספת היא רכיבת אופניים. עבור רוכבי האופניים ישנם מסלולים רבים אשר עוברים מסביב לשני האגמים אשר משני עבריה של העיירה. ישנם חנויות רבות במרכז העיר להשכרת אופניים אשר מותאמות לכל הרכב משפחתי וגיל.

## פסטיבל גרינפילד
בעירה מתקיים פסטיבל שנתי בשם Greenfield Festival. זהו פסטיבל מטאל ורוק כבד המתקיים בשטח של שדה תעופה של העיירה בתחילת הקיץ. הלהקות המשתתפות מגיעות מכל אירופה ומחוצה לה.

## גלריית תמונות

קובץ:5637 - Schynige Platte - View of Interlaken and Thunersee.JPG|במבט מ-Schynige Platte
קובץ:Interlaken from saxeten.jpg|אינטרלאקן ואגם ברינץ במבט מסאקסטן
קובץ:Interlaken-Switzerland.jpg|אלמנטים אדריכליים באינטרלאקן: צריח, חלונות, מרפסות


## ראו גם
*תאונת גלישת הקניון בשווייץ

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של העיר ///
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרמה הברנית: יישובים
וירוטוטיס

**וירוטוטיס** (**Virotutis**) הוא אל השמש במיתולוגיה הקלטית.

עם המפגש בין התרבות הקלטית עם התרבות הרומית, זוהה וירטוטיס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית, ועל גבי כתובות מהתקופה הרומית מופיע שילוב השמות "אפולו וירוטוטיס".

משמעות השם - "מיטיב האנושות".

מקומות פולחנו העיקריים היו בגאליה (באזורי המחוזות סבואה עילית ומן ולואר בצרפת של ימינו).

## לקריאה נוספת

* *Dictionary of Celtic Myth and Legend.* Miranda Green. Thames and Hudson Ltd. London. 1997


קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלי שמש
סקאלפי

שמאל|ממוזער|220px|יצירות עשויות סקאלפי
**סקאלפי** (שם מסחרי: **Sculpey**) הוא שם מותג הכולל מספר מוצרי חומר פולימרי, הרשום לחברת פוליפורם. 

המשותף לכלל מוצרי סקאלפי הוא האפשרות לשרוף את המוצר המפוסל בחום של תנור ביתי (לרוב ההוראות מנחות כ-130 מעלות צלזיוס), בעוד שמוצרי חומר מינרלי ניתנים לשריפה רק בטמפרטורות גבוהות הרבה יותר, ולפיכך מחייבות כבשן. 

תחת המותג קיימים מוצרים אחדים ליוצרים חובבנים, כמו גם מוצרים מקצועיים המשמשים לפיסול מיניאטורות ופסלונים בייצור מסחרי.

לסקאלפי תכונות פלסטיות דומות לאלו של מותג פימו, אם כי סקאלפי יותר גמיש ומתאים לעבודות עדינות. מידת הגמישות והרכות של החומר הפולימרי תלויה בכמות השמן הלכוד בין מולקולות הפולימר, ומשתנה בין מוצרי המותג בהתאם. 

## מוצרי המותג

*Original Sculpey: חומר גמיש ובסיסי, מיועד בעיקר לעבודה חובבנית. המותג המוקדם ביותר של החברה. מגיע בגוונים לבן וחום-אדמדם.
*Premo! Sculpey: מותג חובבנים המקביל לפימו, מגיע בהתאם בלבנים קטנות של 2 אונקיות או בלבנה של ליטרה אחת (כ-450 גרם). מגוון צבעים רחב.
*sculpey III: חומר משופר לעבודה חובבנית, מגיע ב-44 גוונים ובגדלים שונים. קיים מותג משנה עם גוון זוהר בחושך.
*Granitex: חומר בשילוב סיבים, הבולטים יחסית במוצר לאחר שריפתו בתנור ונותנים לו מראה עין של גרניט. לשימוש מקצועי וחובבני.
*MoldMaker: חומר פולימרי גמיש ורך במיוחד, שמיועד בלעדית ליצור תבניות יציקה לתבליטים. על פי הוראות היצרן, מתאים ליציקות גבס.
*Super Sculpey: חומר פולימרי מקצועני, המשמש יצרני מיניאטורות ופסלונים לייצור הדגם הראשוני. מגיע רק בגוון בז' ורדרד. קיים מותג משנה בעל גמישות מופחתת, הניתן לחריטה.
*sculpey super flex: חומר פולימרי השומר על גמישות לאחר האפייה בתנור.
*sculpey ultralight: חומר פולימרי קל משקל, מאפשר ליצור פסלונים ללא תמיכת שלד מתכת. 

## קישורים חיצוניים
* מוצרי סקאלפי, אתר הבית של פוליפורם
*הדגמת פיסול בסופר סקאלפי, פורום פיסול, ConceptArt.org

קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:פולימרים
אוזני פיל

[שמאל|ממוזער|250px|אוזן פיל בציפוי [שוקולד]]
**אוזני פיל** גם: **אוזני חמור**, **אוזני חזיר**, **אוזניות**, **משקפיים**, **אף חזיר ** או **דקליות** (מצרפתית: **Palmiers**, מבוטא: **פאלמייה**) הן עוגיות עשויות בצק עלים. מגוון שמותיהן מתייחס לצורתן האופיינית - ספירלה כפולה, המזכירה עלי דקל, אוזני בעלי חיים, לב ועוד.

להכנת העוגיות משטחים בצק עלים על גבי סוכר וקינמון, מגלגלים אותו משני צידיו לגליל כפול ופורסים לפרוסות דקות. את הפרוסות טובלים שוב בסוכר ואופים.

גיוון נפוץ הוא טבילת העוגיות בקצה אחד שלהן בציפוי שוקולד נוזלי, המתקרר ומתקשה.  
 
המתכון הקלאסי אינו כולל מילוי ונפוץ במגוון מדינות, הן באפייה ביתית והן בשיווק מסחרי.
מתכונים מודרניים עשויים לכלול מלית מתוקה (למשל ממרח שוקולד) או מלוחה (גבינות, ממרחי ירקות ועוד).

## קישורים חיצוניים

* עוגיות אוזני פיל מדריך בליווי תמונות, בפורום "מטעמים"
* אוזני פיל עם ממרח שוקולד, באתר של קרין גורן
* הגרסה המלוחה של אוזני פיל-סער אהרוני, באתר של נתניה און ליין

קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:מאפי בצק עלים
קווין יאנג

**קווין קרטיס יאנג** (באנגלית: **Kevin Curtis Young**, נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא אצן עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ושיאן העולם בעבר (1992–2021) בריצת 400 מטר משוכות.

## ביוגרפיה
יאנג נולד בוואטס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וזכה עבורה בשני תוארי NCAA בריצת 400 מטר משוכות בשנים 1987 ו-1988.

### הפריצה
יאנג עשה את הפריצה שלו במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, אז ברית המועצות בשנת 1986 ואחר כך במשחקי פאן אמריקה בשנת 1987 באינדיאנפוליס כשזכה במדליית כסף בתוצאה של 48.74 אחרי  וינת'ורפ גראהם מג'מייקה (48.49 שניות).

באולימפיאדת סיאול (1988) סיים יאנג במקום רביעי בתוצאה של 47.94 שניות אחרי המנצחים אנדרה פיליפס בן ארצו (47.19 שניות), אמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות) ואדווין מוזס הגדול אף הוא מארצות הברית (47.56 שניות).

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן 1991 סיים יאנג שוב במקום הרביעי ללא מדליה בתוצאה של 48.01 שניות, אחרי סמואל מטטה מזמביה (47.64 שניות) ווינת'ורפ גראהם (47.74 שניות) וקריס אקאבוסי מהממלכה המאוחדת (47.86 שניות).

### אלוף אולימפי
בשנת 1992 זכה יאנג בתואר הלאומי הראשון שלו ובמשחקים האולימפיים בברצלונה הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח בשיא עולם חדש של 46.78 שניות, לפני וינתורפ גרהם (47.66 שניות) וקריס אקאבוסי (47.82 שניות). הוא האצן הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 47 שניות, ושיא העולם שלו עדיין מחזיק מעמד. הישג זה נקבע לאחר שיאנג הקפיד על 12 צעדים בין המשוכות ובסיום 13 צעדים, טכניקה שרק הוא הצליח לעמוד בה. הוא הפיל את המשוכה האחרונה, הניף את ידיו לניצחון והאט לפני קו הסיום, מה שמעורר את המחשבה שיכל לרוץ מהר יותר.

### אלוף עולם
בשנת 1993 זכה יאנג בתואר הלאומי השני שלו. הוא ניצח ב-25 תחרויות רצופות משנת 1991 ועד 1993 שבועיים לפני אליפות העולם שבה הפסיד לסמואל מטטה. באליפות עצמה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 47.18 שניות לפני סמואל מטטה (47.60 שניות) ווינתורפ גרהם (47.62 שניות).
 
הסיפור שמאחורי שיא העולם קשור לעובדה שיאנג הכניס פיסות נייר קטנטנות בכל אחד מהספייקס שבנעליו ושם כתב תוצאה של שיא עולם 46.89 שניות, על מנת לשכנע את עצמו שניתן לרדת מ-47 שניות ושזה לא בלתי אפשרי.

יאנג חבר באלפא פי אלפא אחווה בין-אוניברסיטאית הפועלת בעיקר בארצות הברית ומוכרת כאחווה הראשונה שהוקמה בידי אפרו-אמריקנים.

## הישגים ותארים
*יאנג זכה בשנת 1992 בתואר אתלט השנה בעולם .
* בשנת 2006 זכה יאנג להיכלל בהיכל התהילה של ארצות הברית באתלטיקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:רצי משוכות אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 400 מטרים משוכות (גברים) 
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:קליפורניה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
בלונה

[ממוזער|שמאל|220px|בלונה, מעשה ידי [אוגוסט רודן.]]
[ממוזער|שמאל|220px|בלונה, מעשה ידי [אלביסיה טליאפייטרה בגן הקיץ.]]
**בלונה** (**Bellona** מלטינית: **bellum** - "מלחמה") הייתה אלת המלחמה במיתולוגיה הרומית הקדומה ובדת האטרוסקית, קודם להשפעת המיתולוגיה היוונית ותחילת האמונה בארס כאל מלחמה (שכונה מרס במיתולוגיה הרומית).

בהמשך, עם תחילת האמונה במארס כאל מלחמה, האמינו הרומאים כי בלונה הייתה בת זוגו, או אחותו, וליוותה אותו לקרבות.

בלונה מתוארת כאישה לבושה שריון וקסדה ואוחזת בידה האחת חרב או חנית ובידה השנייה חנית או לפיד בהתאמה.

הרומאים נהגו לקיים את פגישות הסנאט הרומי הנוגעות למלחמה במקדש בלונה שבעיר רומא, שהיה ממוקם על גבעת הקפיטולין.

חגה של האלה בלונה נחוג ב-3 ביוני.

## אזכורים תרבותיים
* במחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר, שייקספיר מציג אביר נועז ואלים ומכנה אותו "בעלה של בלונה").

* מבני שטות שנבנו באנגליה בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 בצורת מקדש רומי כונו "מקדשי בלונה". דוגמה לכך הוא המקדש שהוקם על ידי ויליאם צ'ימברס בגני קיו בשנת 1860.

* האסטרואיד 28 בלונה קרוי על שמה.

* בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס בלונה מוזכרת בתור אימן של היילה וריינה אווילה רמירס אריאנו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלות רומיות
קטגוריה:אלות מלחמה
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
מחברות עמנואל

"**מחברות עמנואל**" הוא ספר מאת עמנואל הרומי, משורר ובלשן יהודי איטלקי בן המאה ה-14, שבו נידונים נושאים מחיי המחבר ובני תקופתו, והוא משקף את החיים בניצני תקופת הרנסאנס. הספר מכיל דברי מוסר ולצדם הלצות, שירי קודש, שירי אהבה וחשק ודברי מדע. הספר הושפע מהשירה האיטלקית בת זמנו, וכלל גם, לראשונה בשפה העברית, שירים במבנה סונטה.

המחברת האחרונה, העשרים ושמונה במספר והנודעת מכולן, זכתה לשם "מחברת התופת והעדן", ומפרטת בין היתר את גורלם המר של החוטאים והרשעים לאחר המוות וכפי הנראה נכתבה זמן קצר לאחר ובהשראת הקומדיה האלוהית של דנטה אלגיירי.

כמה מדבריו של עמנואל הרומי מתוך "מחברות עמנואל":
*"ודע כי חברת הנדיב מציאה גדולה והגונה, וחברת הנבל חרטה מגונה."
*"ודימו החכמים בשכלם, העולם הזה לסולם, זה יורד בו וזה עולה."

## היחס לספר בספרות הרבנית
בגלל אופיו עורר הספר מחלוקת בקהילה היהודית, ורבי יוסף קארו אסר בספרו "שולחן ערוך" לקרוא בו:

## מהדורות

## השפעה מאוחרת של "מחברות עמנואל"
חוקרת הספרות דבורה ברגמן, במאמרה "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", הציגה שלל הקבלות רעיוניות בין יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום", ובין המחברת השמונה-עשרה ב"מחברות עמנואל". כך, למשל, מתארת ברגמן את עלילת החלק השלישי של המחברת, הקרוי "הנדיב מקמרינו": "עמנואל, הגיבור הנודד, מתקבל בכבוד גדול בבית נדיב מסביר-פנים. הוא מבדר את הנוכחים ומרשים אותם בחוכמתו, מתכבד בסעודת מלכים, ויוצא לדרך לאחר פרידה נרגשת וחגיגית. במרכז ההתרחשות עומדת הסעודה, והיא זוכה לפירוט רחב". מבנה זה של הסיפור דומה מאוד למבנה סיפורו של אלוף בצלות ולמבנה סיפורו של אלוף שום.

לא רק במבנה הכללי, אלא גם באחדים מפרטי העלילה מתגלה זיקה בין שתי היצירות. דוגמה מובהקת לכך היא שאלת המארח לאורחו ב"מחברות עמנואל": "הלא חסרת דבר בבית הנכבד?" ותשובת האורח: "הדג והבשר טפל והשום והבצל והחציר עיקר", ובדומה לה שאלת המלך את אורחו ב"אלוף בצלות ואלוף שום": "הֶעָרְבָה לְךָ אֲרוּחָתִי הָפָּעַם?" ותשובתו המגומגמת של האורח, לפיה חסר בצל בתבשיל.

## קישורים חיצוניים

* עמנואל הרומי, מחברות עמנואל, ב"פרויקט בן יהודה"
* מחברות עמנואל, מהדורת דפוס שונצינו, קונסטנטינופול ה'רצ"ה (1535) באתר HebrewBooks 
* ירון כהן צמח, מדריך הטרמפיסט בעולם הבא: מפגש בין דנטה לבין עמנואל הרומי - חלק א', חלק ב' באתר ד"ר ירון כהן צמח  
* 
* שמואל אשכנזי, "מחברות עמנואל הרומי, הוצאת דב ירדן – מאמר ביקורת", **[[קרית ספר (מפעל ביבליוגרפי)|קרית ספר]]** לה (תש"כ), עמ' 157–162

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ספרי המאה ה-14
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:מקאמות
בועז וכטל

**בועז וכטל** (נולד בשנת 1958) הוא יזם ישראלי בתחום החקלאות והקנאביס הרפואי, אקטיביסט למען לגליזציה של סמים קלים וקנאביס רפואי, מייסד מפלגת עלה ירוק, ויו״ר המפלגה בשלוש מערכות הבחירות הראשונות. כתב משותף עם מייסד תנועת הגמילה באיבוגאין - הווארד לוטסוף את המדריך הטיפולי הראשון. מייסד שותף של חברת "רוטס טכנולוגיות חקלאיות". מייסד שותף ומנכ"ל לשעבר בחברת הקנביס הציבורית הראשונה באוסטרליה "MMJ PhytoTech".

## ביוגרפיה
עם סיום שירותו הצבאי עבר בשנת 1980 לבוסטון בה סיים תואר ראשון בחינוך בהיברו קולג'. בשנת 1982 שב לישראל. לאחר מלחמת לבנון הראשונה החל לעבוד בנספחות צה"ל בשגרירות ישראל בוושינגטון כעוזר נספח יבשה ואחר כך כעוזר נציג משרד הביטחון בנושא מלחמת הכוכבים. במקביל סיים תואר שני בניהול ושיווק באוניברסיטת מרילנד.

בשנת 1988 עבר לניו יורק והחל לפעול בתחום הגמילה מסמים. הוא טיפל במאה מכורים לסמים קשים באמצעות איבוגאין - צמח אפריקאי בעל חשיבות תרבותית ורפואית גדולה במערב אפריקה. ביחד עם ממציא השיטה הוא כתב מדריך טיפולי המשמש בסיס לטיפולי גמילה. וכטל בוגר קורס לניהול ניסויים קליניים ובוגר קורס יועצים לתוכניות מו"פ של האיחוד האירופי.

בשנת 1994 שב לישראל, והקים יחד עם שלומי סנדק ועוד חמישה פעילים את העמותה לשינוי חוקי הסמים - קנה בושם (כיום "עלה ירוק") בשנת 1999 הקים את מפלגת עלה ירוק ביחד עם שלומי סנדק ופעלים נוספים כזרוע ביצועית בכנסת של העמותה. וכטל עמד בראשה עד ל-3 במאי 2006.

בשנת 2012 יסד עם ד"ר שרון דביר את חברת "רוטס טכנולוגיות חקלאיות", מרצה ויועץ ברחבי העולם בנושא קנאביס רפואי.

וכטל נשוי ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*Lotsof, H. S., Wachtel, B.(2002). Manual for Ibogaine Therapy: Screening, Safety, Monitoring & Aftercare. United States: Ibogaine Dossier.

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:פעילים ישראלים למען לגליזציה של סמים קלים
קטגוריה:יזמים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ראשי מפלגת עלה ירוק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
פול יאנג

ממוזער|פול יאנג, 1987
**פול אנטוני יאנג** (באנגלית: **Paul Antony Young**; נולד ב-17 בינואר 1956) הוא זמר ומוזיקאי אנגלי.

יאנג נולד בעיר לוטון שמצפון ללונדון, וכנער שיחק כדורגל וניגן בגיטרה בס. בשנות ה-70 הצטרף להרכב ה"סטריטבאנד", שזכור בעיקר הודות להצלחת השיר ההומוריסטי "Toast". ב-1979 התפרקה הלהקה, ויאנג ייסד את ההרכב "Q-Tips", שביסס את הצלחתו בעיקר על הופעות חיות ברחבי אירופה, ללא להיטים שהצליחו בבריטניה.

בעקבות פירוק ההרכב ב-1982, הוחתם יאנג על אלבום סולו באולפני CBS. לאחר כישלון שני הסינגלים הראשונים שהוציא, זכה הסינגל השלישי שלו, "(Wherever I Lay My Hat (That's My Home", להצלחה רבה. השיר הוא גרסת כיסוי לשיר של מרווין גיי. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-1983, וב-1992 נכלל בפסקול הסרט "החברים של פיטר".

סינגלים נוספים של יאנג שזכו להצלחה באירופה הם "Come Back and Stay" ו-"Love of the Common People", ובעקבותיהם הצליח גם אלבומו "No Parlez".

ב-1984 שר יאנג את השורה הראשונה והשורה האחרונה בסינגל הבאנד אייד, "Do They Know It's Christmas?", פרויקט שבו השתתף לצד מיטב אמני המוזיקה בבריטניה ובאירלנד. בתקופה זו הקליט גם את אלבומו השני, "The Secret of Association". ב-1985 כבש את מצעדי המוזיקה בארצות הברית עם גרסתו לשיר "Everytime You Go Away" של Hall & Oates.

ב-1990 הוציא את גרסת הכיסוי המצליחה לשיר "Oh Girl". בשנה זו גם הוציא את אלבום השירים הגדולים שלו, "From Time To Time - The Singles Collection". בשנת 1991 זכה ללהיט עולמי נוסף, "Senza una Donna", שיר שהקליט ביחד עם Zucchero. בשנות ה-90 המשיך להוציא גרסאות כיסוי לשירים שונים ולהופיע באירועים משמעותיים. ב-1993 איחד מחדש את ההרכב "Q-Tips" לסדרת הופעות קצרה.

בעשורים הראשונים של המאה ה-21 ממשיך יאנג להופיע ברחבי העולם, לעיתים בהופעות של הרכב הטקס-מקס "Los Pacaminos". ב-2006 גם הופיע במספר תוכניות בישול בריטיות בטלוויזיה.

בינואר 2009 הגיע יאנג לשלוש הופעות בישראל. בספטמבר 2010 ובמאי 2017 הוא שב והופיע בארץ.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:זמרי פופ בריטים
קטגוריה:זמרי רוק בריטים
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1956
קמי דו לוקל

**קמי דו לוקל** (בצרפתית: **Camille du Locle**; 16 ביולי 1832 - 9 באוקטובר 1903) היה במאי תיאטרון ולבריתן צרפתי.

## קורות חייו
דו לוקל נולד באורנז' שבצרפת. משנת 1862 עבד כעוזר לחותנו, אמיל פרין, באופרה של פריז ובשנת 1870 עבר אל האופרה קומיק.

דו לוקל זכור ביותר בהפקה המקורית של כרמן מאת ביזה ב-1875. ידידותו עם ארנסט רייר הובילה לכתיבת הלבריות ל"זיגורד" ול"סאלאמבו". הוא היה אחראי להשלמת הלברית לדון קרלוס אחרי מותו של ז'וזף מרי. כן היה לו תפקיד מכריע בהולדת אאידה ב-1869-70. דו לוקל תיווך, בין השאר, בין ורדי ובין אוגוסט מארייט ביי, הארכאולוג והאגיפטולוג הידוע, שכתב את העלילה תחת השם "ארוסת הנילוס" ושהוא שיכתב אותה. הטקסט שנוצר שימש בסיס ללברית של אנטוניו גיזלנצוני..
בשנת 1876 התגלע סכסוך כספי בינו לבין ורדי ודו לוקל עקר לקפרי., שם בנה לעצמו וילה בשם צ'רוזלה, שהפכה מאוחר יותר לבית מלון. לדברי שרל פיגו, דו לוקל נתן את ההשראה לנושא, למילים ולטקסט של Djamileh מאת ביזה. הוא היה בין נושאי הארון בהלווייתו של ביזה ונשא דברי הספד על קברו בבית העלמין פר לשז. 

דו לוקל נפטר בקפרי בשנת 1903.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:במאי תיאטרון צרפתים
קטגוריה:לבריתנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1832
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1903
חוקי המשחק (סדרת טלוויזיה)

**חוקי המשחק** (באנגלית: **Rules of Engagement**) היא קומדיית מצבים אמריקאית מצליחה, שנוצרה על ידי טום הרץ ומופקת על ידי אדם סנדלר. הסדרה שודרה ברשת CBS, ובישראל בערוץ Xtra HOT ולאחר מכן בערוץ HOT Family ו-yes stars Base.

העונה הראשונה של הסדרה שודרה בשנת 2007, ובעקבות הצלחתה הופקה עונה נוספת בסוף אותה שנה. בסוף שנת 2008 החלו צילומי העונה השלישית, ששודרה החל מ-2 במרץ 2009.

עלילת הסדרה מתמקדת במערכות היחסים של שלושה חברים המתגוררים בניו יורק – האחד נשוי, השני מאורס והשלישי רווק.

## הדמויות
***ג'ף בינגהאם** (פטריק וורברטון) – ג'ף נשוי לאודרי מספר שנים. בדרך כלל הוא לא נוטה להפגין את רגשותיו, ולעיתים הוא אף אגואיסט. במהלך הסדרה מנסים ג'ף ואודרי להיכנס להיריון.
***אודרי בינגהאם** (מייגן פרייס) – אשתו של ג'ף וחברתה הטובה של ג'ניפר. מנסה להתחבר עם זוגות נשואים אחרים, אך לא מצליחה, לרוב בגלל ג'ף. לא מחבבת את ראסל.
***אדם רודס** (אוליבר הדסון) – אדם מאורס לג'ניפר וגר איתה מול דירתם של ג'ף ואודרי. הוריו היפים ונודיסטים. עובד בחברה שבבעלות אביו של ראסל. הוא הגבר הרגיש מבין השלושה.
***ג'ניפר מורגן** (ביאנקה קייליך) – ארוסתו של אדם וחברתה הטובה של אודרי. בחורה ספורטיבית שאוהבת שופינג. יצאה עם מספר רב של גברים.
***ראסל דנבר** (דייוויד ספייד) – רווק. כמעט בכל פרק הוא מחזר אחר אישה אחרת. אחת הבחורות היחידות בהן התאהב היא אחותה של אודרי, ברברה (הת'ר לוקליר). עובד בחברת נדל"ן שבבעלות אביו. לעיתים נוהג לנצל את אדם, שעובד תחתיו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות קומדיה רומנטית אמריקאיות
קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2007
אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן

**אצטדיון  רמון סאנצ'ס פיחואן** (בספרדית: **Estadio Ramón Sánchez Pizjuán**) הוא אצטדיון כדורגל במזרח העיר סביליה שבספרד המכיל 43,883 מושבים. הוא המגרש הביתי של סביליה. האצטדיון נפתח ב-1958, כ-20 שנה מאז רכישת הקרקע לבנייתו ב-1937. האצטדיון נוסד כתחליף לאסטדיו נרביון, ונקרא על שמו של נשיא המועדון במשך מספר רב של שנים. האצטדיון הוא התשיעי בגודלו בספרד.

לעיתים משחקת באצטדיון נבחרת ספרד. ב-22 משחקים באצטדיון, היא ניצחה ב-19 וסיימה בתיקו בשלושה נוספים, ומשום כך רמון סאנצ'ס פיחואן הוא האצטדיון היחיד בו הנבחרת משחקת בדרך קבע אך מעולם לא הפסידה בו.

## היסטוריה
נשיא מועדון הכדורגל סביליה דאז, רמון סאנצ'ס פיחואן, רכש את הקרקע לבניית האצטדיון ב-1937. הבנייה עצמה החלה ב-1954 בלבד. לבחירת עיצוב האצטדיון נערכה תחרות, שניצח בה מנואל מוניוס מונסטרי, האדריכל שהיה שותף גם בעיצוב אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.

לאחר מותו של פיחואן, מחליפו כנשיא המועדון, רמון דה קרנסה, הניח את אבן היסוד ב-2 בדצמבר 1956. אף על פי שלא הושלמה בנייתו, נפתח האצטדיון ב-7 בספטמבר 1958 במשחק ידידות בין סביליה לריאל חאן, שהסתיים בתוצאה 3:3. העבודה על האצטדיון הסתיימה ב-1974 בלבד, ותכולת האצטדיון הגיעה לכמות שיא של 77,000 צופים.

ב-1982 אירח האצטדיון שני משחקים של גביע העולם בכדורגל. הראשון היה בשלב הבתים, בין נבחרת ברזיל ונבחרת ברית המועצות, והשני היה בחצי הגמר, בין נבחרת גרמניה ונבחרת צרפת. ארבע שנים מאוחר יותר, אירח את משחק גמר גביע אירופה לאלופות 1986 בין ברצלונה לסטיאווה בוקרשט.

מאז המונדיאל עבר האצטדיון מספר שיפוצים ושינויים, שעיקרם היה הקטנת התכולה של האצטדיון. תחילה ל-70,500 צופים ומאוחר יותר 66,000 בשנות ה-80, עד ל-45,500 צופים לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בהתאם לחוקי פיפ"א האוסרים על מקומות צפייה בעמידה, ולפיכך מותקנים מושבים שמאפשרים כמות מצומצמת של צופים.

ב-18 במאי 2022 נערך באצטדיון משחק הגמר בין איינטרכט פרנקפורט לבין גלאזגו ריינג'רס במסגרת הליגה האירופית.

## קישורים חיצוניים

* אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן באתר מועדון הכדורגל סביליה
* האצטדיון באתר The Stadium Guide
* האצטדיון באתר World Stadiums

## הערות שוליים

רמון סאנצ'ס פיחואן
קטגוריה:סביליה: מבנים
קטגוריה:סביליה: ספורט
קטגוריה:סביליה (כדורגל)
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 1982
קטגוריה:אצטדיוני גמר ליגת האלופות
דב צ'רניחובסקי

**דב צ'רניחובסקי** (18 באפריל 1946 – 7 בינואר 2021) היה פרופסור למדיניות ולכלכלת בריאות במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## ביוגרפיה
צ'רניחובסקי נולד בפולין ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. סיים תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית בשנת 1968 ותואר שני בכלכלה בשנת 1970. את הדוקטורט השלים באוניברסיטת העיר ניו יורק בשנת 1974. בשנת 1978 התקבל לסגל המחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהייתה מקום עבודתו עד יציאתו לגמלאות בשנת 2014. 

צ'רניחובסקי היה עמית מחקר במכון הלאומי למחקר כלכלי (NBER) בארצות הברית ושימש יועץ לבנק העולמי, ארגון בו גם עבד. הוא היה חבר במועצה של האגודה למלחמה בסרטן כמו בפורומים ציבוריים אחרים ובוועד המייעץ של Baxter Prize לחקר מדיניות בריאות. כן נטל דב חלק בעריכתם של ז'ורנלים מקצועיים. הוא ריכז את עבודת צוות הבריאות במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.

צ'רניחובסקי התפרסם בתחילת דרכו המקצועית הודות לעבודתו החלוצית במגוון נושאים של הון אנושי, בייחוד בכל הכרוך במודלים כלכליים של פוריות, בריאות וחינוך ילדים. היה ראשון להתמקד במחקר כלכלי שבחן את התנהגותם של משקי הבית בנושא התזונה. הוא פיתח את "היפותזת הבן המועדף" להשקעה בחינוך ילדים באזורים מתפתחים. עבודותיו בבוצואנה, בברזיל, בהודו ובאינדונזיה כמו גם בארצות הברית פתחו צוהר למחקרים כלכליים בשטחים אלה במדינות מפותחות ומתפתחות כאחד.

עם שובו לישראל ב-1979, החל דב במחקר כלכלי-פיננסי חלוצי מסוגו בתחום שירותי הרפואה, נוסף להוראה ולהמשך עבודה בינלאומית.
בין מחקריו הבולטים בתחילת דרכו בישראל היה יישום שיטת "המחירים ההדוניים" להערכת פעילות רפואית שאין לה ביטוי במנגנוני שוק, כמו גם אומדנים ראשונים של עלות הפעילות הרפואית בישראל. לבסוף פנה דב לתחום המקרו-כלכלה ולחקר מדיניות במערכות בריאות, שהביא הן להגדרתה של מסגרת דיון במערכות בריאות, שהתפרסמה בשם Emerging Paradigm, והן ליישום Fuzzy Logic לחקר מימון מערכות בריאות. כמו גם לבחינה לא קונבנציונלית של השפעת ההזדקנות על עלויות מערכת הבריאות.

צ'רניחובסקי היה חבר ב"ועדת נתניהו", ועדת חקירה של מערכת הבריאות בישראל, שפעלה בשנים 1988–1990. ועדה זו הניחה את אבני היסוד להצעת הרפורמה שהובילה לחקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי שנחקק בשנת 1995. בין השנים 2000–2002 השתתף ב "ועדת אמוראי" שיזמה הצעות רפורמה נוספות למערכת הבריאות הישראלית. במסגרת עבודתו בבנק העולמי מילא דב תפקיד מרכזי בניסוח רפורמות במערכת הבריאות של רומניה, רוסיה, מקסיקו וטנזניה.

בשנת 2020, חודשים ספורים טרם פטירתו מונה על ידי שר הבריאות יולי אדלשטיין לחבר במועצת הבריאות של משרד הבריאות.

## קישורים חיצוניים
* 

* דב צ'רניחובסקי, באתר אוניברסיטת בן-גוריון
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מדעי הבריאות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת העיר ניו יורק
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:עובדי הבנק העולמי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
חסידות קופיטשניץ

**חסידות קופיטשניץ** (בכתיב יידי: **קאפיטשיניץ**) היא חצר חסידית ממשפחת חסידויות בית אפטא-זינקוב ורוז'ין.

## היסטוריה
מקים החסידות היה רבי יצחק מאיר העשיל מקופיטשניץ (תרכ"ב-תרצ"ו), בן רבי אברהם יהושע השיל ממז'יבוז', בנו של רבי משולם זוסיא מזינקוב ונינו של רבי אברהם יהושע השיל, בעל ה"אוהב ישראל" מאפטא. רבי יצחק מאיר נישא לבתו של האדמו"ר הראשון מהוסיאטין, רבי מרדכי שרגא פייבוש פרידמן, בנו של רבי ישראל מרוז'ין. עם פטירת רבי מרדכי שרגא בשנת תרנ"ד עבר רבי יצחק מאיר עם משפחתו לקופיטשניץ, שם הקים את חצרו. במלחמת העולם הראשונה ברח לווינה עם משפחתו ומשפחת אדמור"י רוז'ין.

לאחר פטירתו בראש השנה תרצ"ו מילא את מקומו בנו רבי אברהם יהושע השיל (קופיטשניץ) (תרמ"ח-תשכ"ז). הוא הוכתר לאדמו"רות בווינה, ולאחר האנשלוס נסע לארצות הברית ומשם ניסה לפעול להצלתם של יהודי אירופה. הקים את חצרו באיסט סייד ובהמשך בבורו פארק. הקים מוסד לפליטות בפתח תקווה, בשם "בית אברהם". ביקר בארץ ישראל עשר פעמים.

לאחר פטירתו בה'תשכ"ז מילא את מקומו בנו רבי משה מרדכי, שעסק קודם לכן במסחר. תחילה סירב לקבל את ההנהגה, אולם נענה לאחר הפצרות. בי"ז בניסן ה'תשל"ה נפטר ונטמן בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה על יד אביו. הותיר אחריו שלשה בנים ובת.

## החסידות כיום
[ממוזער|160px|רבי [יצחק מאיר פלינטנשטיין, האדמו"ר הנוכחי]]
[שמאל|ממוזער|100px|הלוגו של [מכון שפתי צדיקים]]
בסביבות שנת תשמ"ח הוקמו מוסדות "אוהב ישראל - קופיטשניץ" בירושלים, בית מדרש וכולל אברכים, ומכון הוצאת ספרים "שפתי צדיקים", על ידי רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין נכדו של רבי אברהם יהושע השיל.

בשנים הבאות, בסביבות שנת ה'תשנ"ה, החל לכהן כאדמו"ר מקופיטשניץ. מרכז חצרו בשכונת עזרת תורה בירושלים, ובתי מדרש נוספים ברמת בית שמש (שם מכהן כרב בנו רבי בנימין) ובלייקווד (שם מכהן כרב בנו רבי יהושע העשיל).

בשנת ה'תשע"ז החל רבי יקותיאל זוסיא השיל, בנו של רבי משה מרדכי, לכהן כאדמו"ר מקופיטשניץ בבית מדרשו של אביו וסבו בבורו פארק.

## לקריאה נוספת
"**מלאכי רחמים**" - משנת חייהם של רבותינו הקדושים אוהבי ישראל מקפיטשניץ, מכון שפתי צדיקים - קאפיטשיניץ, ה'תשפ"א

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת רוזין
קופיטשניץ
ספרות יפה

[שמאל|ממוזער|250px|ספר [שירה של אמילי דיקינסון, דוגמה לספרות יפה]]
**ספרות יפה** (בלועזית: **בֵּלֶטְרִיסְטִיקָה**) היא ספרות אמנותית הנחלקת לשלושה ענפים עיקריים, לפי דרך כתיבתה: שירה, פרוזה ומחזאות. ספרות יפה היא כל יצירה לשונית שיש לה ערך אסתטי. בהגדרה זו נכנסות יצירות סיפוריות (נרטיביות), בהן ההתרחשויות מוצגות באמצעות תיאור מילולי, וגם יצירות דרמטיות, לדוגמה מחזות, בהן ההתרחשויות מוצגות חזותית.

על פי תכניה הספרות האמנותית מתחלקת לסוגות רבות, בהן: שירה לירית ושירה אפית, ספרות רומנטית, ספרות בלשית, ספרות מדע בדיוני ופנטזיה, רומנים היסטוריים, קומדיות, טרגדיות ודומותיהן.

לפי סגנון הכתיבה הספרות האמנותית מתחלקת לזרמים שונים, הזרם הקלאסי, הזרם הריאליסטי, הזרם הנטורליסטי, הזרם הרומנטי, תיאטרון האבסורד, הזרם האקזיסטנציאליסטי ועוד רבים אחרים.

הספרות היפה מתוחמת גם על ידי הנגדה, היא לא ספרות תיעודית או ספרות לימודית או ספרות טכנית או ספרות שימושית. למרות זאת לא תמיד הגבולות חדים - ספר בישול אינו שייך לספרות יפה, אך הוספת סיפורים פולקלוריסטים למתכונים (כמו ב"ספר בישול פולקלורי" מאת מולי בר-דוד) או הוספת מתכונים לספר עלילתי (לדוגמה, "אפשר גם בלי קביאר" מאת יוהנס מריו זימל או "עגבניות ירוקות מטוגנות" של פאני פלאג) מביאה לחציית קווים. הספרות היפה היא, בדרך כלל, ספרות בדיונית, אך לעיתים נכתבת ספרות תיעודית תוך שימוש בכלים אמנותיים וכך היצירה הופכת להיות ראויה לתואר "ספרות יפה". גם בתחומי הספרות התיעודית תיתכן חציית קווים, כמו בדוגמאות ספרי הבישול לעיל, למשל הספר הנודע מגילת סן מיקלה מאת אכסל מונתה, שהוא ספר אוטוביוגרפי, מכיל גם קטעי פנטזיה.

קטגוריה:אמנות
קטגוריה:מונחים ספרותיים
האופרה הלאומית של פריז

**האופרה הלאומית של פריז** (בצרפתית: L**'Opéraa national de Paris** או **Opéra de Paris**) היא להקת האופרה הראשונה במעלה בצרפת. היא מעלה הפקות באופרה בסטיליה ובאופרה גרנייה בפריז.

עוד בתי אופרה בפריז הם "תיאטר דה שאטאלה", תאטר דה לה ויל, אופרה קומיק ו"תיאטרון שאנז אליזה".

## היסטוריה

המלך לואי הארבעה-עשר נתן כתב הרשאה לז'אן-בטיסט לולי להקים בשנת 1672 את האקדמיה המלכותית למוזיקה (Académie Royale de Musique), המוסד הגדול לאמנות התיאטרון, המקיף אופרה, בלט ומוזיקה. אף כי לאופרה הייתה להקה משלה עם הקמתה ב-1669, הבלט של אותן שנים היה לא יותר משלוחה שלה, והתפתחותו לצורה עצמאית של אמנויות הבימה הייתה שמורה עדיין לעתיד. מכל מקום, לואי הארבעה-עשר, אחד האדריכלים הגדולים של הבלט בתקופת הבארוק (צורת האמנות שתתפתח ביום מן הימים לבלט הקלאסי), ייסד את בית הספר לבלט בשנת 1661 כאקדמיה המלכותית למחול (Académie Royale de Danse). משנת 1671 עד מות לולי ב-1687 היה בית הספר בניהולו של אמן המחול הגדול פייר בושאן, האיש שקבע את חמש הפוזיציות של הרגליים. בשנת 1694 הועלתה הצגה שנכתבה על ידי אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, האופרה הראשונה שנכתבה על ידי אישה.

בשנת 1713 הציג לואי הארבעה-עשר את להקת האופרה כמוסד ממלכתי, הכולל להקת בית של רקדנים מקצועיים, שנודעה בשם בלט האופרה של פריז (Le Ballet de l'Opéra). ממועד זה עד לחנוכת האופרה גרנייה ב-1875, עברה האקדמיה המלכותית למוזיקה דרך 13 תיאטראות ראשיים, שרובם נשרפו כליל. כל אולמות התיאטרון הללו, בלי קשר לשמות ה"רשמיים" יותר שניתנו להם, נודעו בשם הכולל "האופרה של פריז".

ב-29 באוקטובר 1873 נהרס ביתה הישן של האופרה של פריז, שנודע בשם "תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה" (Théâtre de l'Académie Royale de Musique) ובו שכנה מאז 1821, בשריפה, שהשתוללה במקום במשך 27 שעות ופריז כולה שקעה ביאוש. בשנת 1875 עברה להקת האופרה אל ארמון גרנייה החדש, שתוכנן כחלק מעבודות השיקום הגדולות בפריז בתקופת הקיסרות השנייה של הקיסר נפוליאון השלישי.

הלהקה בחרה באופרה בסטיליה כתיאטרון הראשי שלה עם סיום בנייתו בשנת 1989.

כיום המנהל המוזיקלי של האופרה הוא גוסטאבו דודאמל.

## ראו גם
* אופרה צרפתית

## קישורים חיצוניים

* 

* 

לאומית של פריז
קטגוריה:להקות אופרה
חלמנו על הנר

**חֶלְמְנוֹ על הנֵר** (בפולנית: **Chełmno nad Nerem**; בגרמנית: **Kulmhof an der Nehr**) הוא כפר על גדת נהר  בגמינה דומביה (Dąbie), במחוז קולו שבפרובינציה פולין גדול במרכז פולין. הכפר שוכן כ-19 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קולו (Koło), וכ-135 ק"מ ממזרח לבירת החבל פוזנן. נכון לשנת 2006, מונה הכפר כ-350 תושבים.

בקרבת הכפר פעל בתקופה השואה מחנה ההשמדה חֶלְמְנוֹ.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פולין גדול: יישובים
פאול גרות

**פאול היינריך פון גרות** (בגרמנית: **Paul Heinrich von Groth**; 23 ביוני 1843 – 2 בדצמבר 1927) היה מינרלוג וקריסטלוגרף גרמני.

תרומתו החשובה ביותר למדע הייתה הסברו על הקשר בין התרכובת הכימית למבנה הגביש. גרות היה מייסד כתב העת Zeitschrift für Kristallographie שהיה כתב העת החשוב ביותר בתחום הקריסטלוגרפיה בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
## חייו
גרות נולד במגדבורג ולמד באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבסקסוניה, דרזדן וברלין, וקיבל את התואר דוקטור ב-1868. מ-1872 היה אחראי על הקתדרה במינרלוגיה באוניברסיטת שטרסבורג. ב-1883 הוא מונה לפרופסור למינרלוגיה ואוצר המינרלים במוזיאון המדינה במינכן.

גרות ביצע מחקרים נרחבים על גבישים ומינרלים, כמו גם על סלעים; והוציא לאור כמה ספרים בתחום המינרלוגיה והקריסטלוגרפיה.

ב-1902 זכה גרות בתואר אצולה, וב-1908 זכה במדליית וולאסטון (הפרס החשוב ביותר של החברה הגאולוגית של לונדון הקרוי על שמו של ויליאם הייד וולאסטון).

ב-1877, בהיותו בשטרסבורג, החל גרות להוציא לאור את כתב העת *Zeitschrift für Krystallographie und Mineralogie* (כתב עת לקריסטלוגרפיה ומינרלוגיה) שאותו ערך במשך שנים אחדות. ב-1921 התמנה פאול ניגלי כעורך העיתון, וב-1924 הוחלט לשנות את שם כתב העת לZeitschrift für Krystallographie (כתב עת לקריסטלוגרפיה), על מנת להדגיש כי כתב העת עוסק בקריסטלוגרפיה בלבד. גרות המשיך להיות מעורב בניהול כתב העת, וב-1924 הזמין את פאול פטר אוואלד להשתתף כעורך משותף בכתב העת. כתב העת דגל במדיניות של פרסום מאמרים בשפת המקור של הכותבים, ולמרות שהשפה העיקרית בו הייתה גרמנית, התפרסמו בו גם מאמרים באנגלית ובצרפתית. עובדה זו הפכה את כתב העת בעריכתו של ניגלי לכתב העת החשוב ביותר בתחום הקריסטלוגרפיה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה. כתב העת הפסיק את הופעתו בסוף המלחמה. והוא חזר להופיע ב-1955 (אם כי ככתב עת גרמני בלבד) והוא ממשיך להופיע גם כיום.

## מספריו
***סקירה טבלאית של מינרלים פשוטים** (*Tabellarische Übersicht der einfachen Mineralien*), (1898-1874)
***קריסטלוגרפיה פיזיקלית** (*Physikalische Krystallographie und Einleitung in die krystallographische Kenntniss der wichtigsten Subtanzen*), (1895-1876, מהדורה 4 הודפסה ב-1905)
***על המבנה המולקולרי של גבישים** (*Über die Molekularbeschaffenheit der Krystalle*), הרצאה שנישאה במינכן ב-28 במרץ 1988.
***יסודות של קריסטלוגרפיה כימית ופיזיקלית** (*Elemente der physikalischen und chemischen Krystallographie*), 1905

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קריסטלוגרפים גרמנים
קטגוריה:זוכי מדליית וולאסטון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1843
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1927
שחמט אגרוף

ממוזער|300px|תחרות שחמט אגרוף, 2008
**שחמט אגרוף** הוא ענף ספורט המשלב בין משחק שחמט ואגרוף. ספורט זה, שמוסד בתחילת 2003, החל את דרכו כשאמן הולנדי בשם איפה רובינג ארגן תחרויות ממשיות בהשראת תיאורים בדיוניים של הספורט בכתביו של אנקי בילאל הצרפתי. מאז הספורט צבר פופולריות רבה. כדי להצליח, המתמודדים צריכים להיות מנוסים הן באגרוף והן בשחמט.

## חוקים
תחרות בין שני מתמודדים מורכבת מסבבי שחמט וסבבי אגרוף לסירוגין. התחרות מתחילה בסבב של משחק שחמט בן ארבע דקות, שלאחריו סבב אגרוף בן שלוש דקות, וכך הלאה, עד מקסימום של 11 סבבים: 6 סבבי שחמט ו־5 סבבי אגרוף. בין הסבבים השונים יש הפסקה בת דקה אחת, שבה המתמודדים חובשים או מסירים את כפפות האגרוף ומתכוננים לסבב הבא. משחק השחמט מתנהל על פי כללי שחמט מהיר, שבו לכל שחקן יש סך של 12 דקות לכל המשחק. אם מתמודד לא מבצע מסע בסבב השחמט, הוא יקבל נזיפה מהשופט, ואז הוא יחויב לבצע מסע תוך 10 שניות. מתמודד יכול לנצח בתחרות במספר דרכים: נוקאאוט באגרוף, מט במשחק השחמט, החלטה של השופט, או אם נגמרו 12 דקות המשחק של היריב שלהם.

## קישורים חיצוניים

* אתר WCBO – ארגון שחמט אגרוף העולמי 
* אתר שחמט אגרוף – ספורט המגע של האדם החושב 

## הערות שוליים

קטגוריה:ענפי ספורט
קטגוריה:שחמט
קטגוריה:אגרוף (ספורט)
קטגוריה:ספורט לחימה
מעגל ויליס

**מעגל ויליס** או **מעגל העורקים של המוח הגדול** הוא טבעת של עורקים המספקים דם למוח הגדול (צרברום). המעגל קרוי על שם הרופא האנגלי תומאס ויליס (1621–1673). רוב המקרים של מפרצת מוחית מתרחשים במעגל עצמו או סמוך אליו.

## מרכיבים
* עורק מוחי קדמי, ימין ושמאל (Anterior cerebral artery)
* עורק מקשר קדמי (Anterior communicating artery)
* עורק מוחי פנימי, ימין ושמאל (Internal carotid artery)
* עורק צרברי אחורי, ימין ושמאל (Posterior cerebral artery)
* עורק מקשר אחורי (Posterior communicating artery)
בשני צדי המעגל יוצא העורק המוחי האמצעי (middle cerebral arteries) ובתחתיתו העורק הבזילארי (basilar artery).

## משמעות פיזיולוגית
ארגון העורקים המספקים דם למוח בצורה מעגלית יוצר מצב שבו המוח מקבל דם משני מקורות מקבילים. במידה שמתרחשת היצרות או סתימה של צד אחד במעגל, עשוי דם מן הצד השני, במקרים רבים, להספיק כדי למנוע תסמינים של איסכמיה (מחסור בדם).

העורק התת-בריחי (subclavian), המספק דם לזרוע, מחובר אף הוא לעורק התרדמני (Arteria carotis) הפנימי. כתוצאה מכך, כאשר יש פגיעה בעורק התת-בריחי תיתכן "גנבת" דם מן המעגל כדי לשמור על האזור הפגוע (subclavian steal syndrome).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עורקי הראש והצוואר
קטגוריה:ראש-צוואר
מרכז טאוב

**מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל** הוא צוות חשיבה (Think Tank) עצמאי שעיקר עיסוקו בתחומי המדיניות הציבורית. במרכז חברים חוקרים בולטים מהאקדמיה בישראל ומומחים מתחומי המדיניות, העורכים מחקרים בתחום החברתי-כלכלי. המרכז מפרסם דו"חות, מחקרים וניירות עמדה בנושאים מגוונים.

## היסטוריה
המרכז נוסד בשנת 1982 כגוף עצמאי על ידי ד"ר ישראל כץ לאחר שסיים את תפקידו כשר העבודה והרווחה בממשלת מנחם בגין. כץ כיהן כמנהל המרכז, ופרופ' יעקב קופ כיהן כמנהל המחקר. המרכז שוכן בירושלים ונקרא על שמו של הנרי טאוב, איש עסקים ופילנתרופ אמריקאי, ששימש כיושב ראשו.

בשנת 1991 פרש ישראל כץ, וקופ מונה למנהל. בין השנים 2008–2015, ניהל את המרכז פרופ' דן בן-דוד. מ-2015, שימש כראש המרכז פרופ' אבי וייס. בתפקיד המנכ״ל החליפה אותו סוזאן פת בנבנישתי בשנת 2018, ווייס נשאר כנשיא. באוקטובר 2022 מונה ניר קידר למנכ"ל.

## פעילות המרכז

למרכז יש תוכניות מדיניות בשמונה נושאים עיקריים: חינוך, שוק העבודה, רווחה חברתית, בריאות, כלכלה, דמוגרפיה, סביבה ובריאות והגיל הרך.

המרכז מפתח כלים מקרו-כלכליים לקידום הנושאים הללו בישראל, וחותר להשפיע על המדיניות הציבורית בישראל באמצעות קשר ישיר עם מקבלי ההחלטות ועל ידי פיתוח השיח הציבורי בתהליך קבלת ההחלטות.

בין ראשי התוכניות ג׳וני גל, נחום בלס, גיל אפשטיין, בנימין בנטל ונדב דוידוביץ’.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוני מחקר חברתי בישראל
קטגוריה:צוותי חשיבה
קנדימן (סרט, 1992)

**קנדימן** (באנגלית: **Candyman**) הוא סרט אימה משנת 1992, שביים וכתב ברנרד רוז. הסרט מבוסס על סיפורו הקצר של קלייב בארקר, שגם הפיק את הסרט. לסרט יצאו 2 המשכים: קנדימן 2 (1995) וקנדימן 3 (1999), אשר יצא ישירות לספריות הוידאו ול-DVD.

באוגוסט 2021 יצא סרט חדש בשם "קנדימן" שמהווה המשך לסרט הראשון והעלילה מתרחשת 30 שנה אחרי אירועי הסרט הראשון.

## תקציר העלילה
**הלן לייל** (וירג'יניה מדסן), סטודנטית לתואר שני, כותבת את עבודת התזה שלה על אגדות עירוניות. כאשר היא מראיינת תלמיד משנה ראשונה, היא שומעת על אגדה מקומית אשר ידועה בשם "**קנדימן**" (טוני טוד), בן לעבד שחור אשר עונה בצורה ברוטאלית ונרצח, בשל אהבתו לבת של בעל מטעים. על פי האגדה, כל מי שעומד לפני המראה וקורא בשמו חמש פעמים, יזמן אותו לעולם, אבל ישלם במחיר שלה או שלו. במחשבה שזה הסיפור שהיא חיפשה, הלן מחליטה ש"הקנדימן" אינו באמת קיים, וכאשר היא קוראת בשמו חמש פעמים, סדרת רציחות מוזרה מתרחשת, והמשטרה חושדת בהלן כאחראית לרציחות אלו. כעת, הלן צריכה להתמודד עם פחדיה, ולהתעמת עם ה"קנדימן" לפני שהיא תהיה הבאה בתור ברשימת החיסול שלו.

## שחקנים ודמויות

## ראו גם
* קנדימן (סרט, 2021)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-1992
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים משנות ה-1990
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בשיקגו
קטגוריה:שיקגו בקולנוע
הגאקורה

**ההָגָקוּרֶה** (ביפנית: **葉隠**; "בצל העלים" או "עלה נסתר") הוא ספר הדרכה יפני המיועד לסמוראים, המלמד אורח חיים ופילוסופיית חיים דרך קטעי הגות קצרים. הספר מציג את דרך הלוחם, הבושידו, כדרך חיים שמטרתה להקנות לסמוראי לא רק איך לחיות בכבוד, אלא בעיקר איך למות נכון למען אדונו. מחבר הספר יאמאמוטו טסונטומו (1659–1719), סמוראי לשעבר שהפך לכהן בודהיסטי, וזהו ספרו היחיד. הוא נערך מתוך אסופת פרשנויות של הסמוראי יָמָמוֹטוֹ צוּנֵטוֹמוֹ. הפרשנויות נאספו ונערכו על ידי צוּרָמוֹטוֹ טאשירוֹ מתוך שיחותיו עם צונטומו בין השנים 1709 עד 1716, אך הספר פורסם רק שנים אחר כך. הספר זכה לתהודה מחודשת בזכות הסרט "גוסט דוג" של ג'ים ג'ארמוש, שהביא אותו לתודעת קהל רחב.

## רקע
אחרי מות אדונו, נאסר על צונטומו לבצע ספוקו על ידי שוגונות טוקוגאווה (הממסד הצבאי ביפן). ניתן להניח שההגקורה נכתב בחלקו על מנת להדגיש את תפקיד הסמוראי בחברה שלווה. חלק אחר בספר נוגע ל"ימים הישנים" ורומז להחלשות מסוכנת במעמד הסמוראים מאז. ההגקורה נכתב בסביבות מאה שנים לאחר תחילת עידן טוקוגוואה, זמן של שלום יחסי. בלי מטרה מרכזית להילחם למענה מעמד הסמוראים הפך ממעמד לוחם למעמד פקידותי. הספר מפרט את דרך ההתמודדות עם בעיית שמירת הדריכות הצבאית והלך רוח צבאי הולם בקרב החיילים בימי שלום.

## תוכן
הספר מתעד את השקפתו של צונטומו על הבושידו. נאמר לפעמים על ההגקורה כי הוא טוען שהבושידו הוא בעצם "דרך המוות" או הדרך לחיות את חייך כאילו אתה כבר מת, והסמוראי המשרת חייב להיות מוכן לוותר על חייו בכל רגע על מנת לשרת את אדונו. הספר מסביר גם כיצד על הסמוראי לנהוג עם משרתיו, אדונו וכיצד להתייחס למוות. הספר המקורי כולל בתוכו כאלף פסקאות על הבושידו, אך ברוב הספרים הנפוצים כיום ישנן רק מאתיים פסקאות.

## השפעה
ההגקורה לא היה ידוע בשנים שלאחר מותו של צונטומו. הספר התפרסם וקיבל תפוצה רחבה יותר רק בתחילת המאה ה-20. ב-1930 הוא נעשה אחת מהיצירות המפורסמות ביותר ביפן המאפיינות את הבושידו. ההגקורה נשאר פופולרי בקרב לא-יפנים המעוניינים בתרבות הסמוראית.

## ביקורת
למרות שההגקורה נחשב לאחד מהמסמכים המפורסמים הדנים בתרבות הבושידו, יש המיחסים לצונטומו פנאטיות, תווית שהוא עצמו לא התנגד לה. לדוגמה, ביקורתו על ארבעים ושבעה הרונין טוענת שהרונין לא היו צריכים לחכות שנה עד שנקמו את מותו של אדונם, אלא היו צריכים לנסות ולנקום מיד, למרות שפעולה מיידית הייתה נכשלת קרוב לוודאי. אף שרבים רואים את ההצלחה של הרונין ומהללים את סבלנותם, צונטומו סבר שפעולה מיידית חשובה יותר מהצלחה או כישלון.

## הספר בתרבות המודרנית
*בסרטו של ג'ים ג'ארמוש גוסט דוג: דרכו של סמוראי ההגקורה מקבל תפקיד ראשי בעלילת הסרט, וגם ברשימת המקורות של הבמאי. הסרט משתמש בתרגומו החלקי של ויליאם סקוט וילסון כבסיס לדמות הראשית. בסרט מצוטטים משפטים שונים מהספר.
*להקת החונקים מזכירה את הספר בשירה *"ice"*
*ספרו של רוברט קרייס, *stalking the angle*, מתאר קו עלילה שבו מעורבת גנבתו של כתב יד נדיר של הגאקורה

## לקריאה נוספת
*יוקיו מישימה, **דרכו של הסמוראי**, על הגקורה בחיים מודרניים
*יוקיו משימה, **על הגאקורה**

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
זנון מוורונה

**זנון מו[[ורונה]]** (באיטלקית: **Zenone da Verona**; נולד בשנת 300 לערך - מת ב-12 באפריל בין 371 ל-380) הוא קדוש נוצרי בנצרות הקתולית והאורקתודוסית. עובדת קיומו ההיסטורי והפרטים עליו לוטים בערפל. לא ברור למשל אם היה אכן בישוף ורונה, או שהיה מרטיר.

זנון נולד בפרובינקיה הרומית מאוריטניה בצפון אפריקה. מקור שמו באל היווני זאוס. למרות שמידע זה כנראה נכון, לא ברור עם זאת כיצד הגיע בתקופה זו אדם ממוצא צפון אפריקאי לוורונה - גרסאות מסוימות טוענות כי היה בנו של פקיד של האימפריה הרומית שהגיע לאזור ממאוריטניה; אחרות טוענות כי הגיע לעיר יחד עם הפטריארך של אלכסנדריה, אנסטסיוס, שהגיע לוורונה בשנת 340. ביסוס לסברה זו מעניקה העובדה כי זנון ביקר בארץ ישראל טרם מינויו לבישוף. ב-8 בדצמבר 362 מונה זנון ליורשו של קריקינוס כבישוף ורונה. כ-90 דרשות מיוחסות לזנון ובהן פרשנות חיצונית מקיפה לברית הישנה. מיוחס לו מאבק בפאגאניות שצצה מחדש תחת שלטונו של יוליאנוס הכופר כמו גם רדיפתם של חסידי האריאניות. בנוסף, על פי הדרשות פעל להמרת דתם של יהודים ודרשותיו גדושות אנטישמיות דתית ושנאת יהודים. הוא היה בנוסף אחד הראשונים שהפיץ את הגישה, לפיה מרים, אם ישו הייתה בתולה.

על פי חלק מן ההגיוגרפיה, הוא היה דייג באדיג'ה, עד שהקיסר גליאנוס זימן אותו אליו, על מנת שירפא את בתו (הדבר אינו ייתכן מבחינת תקופות החיים של השניים). מיוחסת לו הקמת הכנסייה המרכזית של ורונה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 300
קטגוריה:נפטרים ב-371
מרחשת (אנטומיה)

ה**מרחשת** (בלועזית: **Acetabulum**) הוא שקע בתחתית האגן. ראש עצם הירך נפגש עם אגן הירכיים במרחשת וכך מתהווה מפרק הירך.
שמאל|ממוזער|250px
## מבנה
שלוש עצמות האגן מרכיבות את המרחשת. שתי חמישיות ממנה מרכיבה עצם השת, אשר תוחמת את המרחשת מצדדיה ומחלקה התחתון. את חלקה העליון של המרחשת תוחמת עצם הכסל המהווה קצת פחות משתי חמישיות ממבנה המרחשת. החלק האמצעי במרחשת, המהווה את החמישית האחרונה מהמבנה שלו, הוא החיק (אחת משתי עצמות היוצרות את קשת החיק).

היא נתחמת במסגרת קשה ועבה (בחלקה העליון) המשמשת כחיבור הלברום, טבעת סחוס אשר מקטינה את הפתח ומעמיקה את החלל של מפרק הירך. בחלק התחתון של המרחשת נמצא חרק המרחשת (incisura acetabuli). גומת המרחשת (fossa acetabuli) נמצא בתחתית חלל המרחשת. שאר המרחשת מורכב ממשטח עקום בצורת חצי-סהר (חצי ירח) המופרק עם ראש עצם הירך.

בזוחלים ועופות המרחשת היא שקע עמוק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עצמות הגפיים התחתונות
פליצ'ה רומאני

**פליצ'ה רומאני** (באיטלקית: **Felice Romani**; 31 בינואר 1788 – 28 בינואר 1865) היה משורר וחוקר ספרות ומיתולוגיה איטלקי, שכתב לבריות למלחיני האופרה דוניצטי ובליני. רומאני נחשב ללבריתן הטוב ביותר בין מטסטאזיו ובויטו.

## ביוגרפיה

רומאני הצטרף לסגל המורים של האוניברסיטה בג'נובה ובתקופת שהותו שם תרגם ספרות צרפתית. הוא הכין, יחד עם עמית שלו, מילון בן שישה כרכים למונחי מיתולוגיה ועתיקות, כולל ההיסטוריה הקלטית באיטליה. בקיאותו של רומאני בשפה הצרפתית ובעתיקות באה לביטוי בלבריות שכתב; רובן מבוססות על ספרות צרפתית ורבות, כמו "נורמה", עושות שימוש במקורות מיתולוגיים.

רומאני הרבה לסייר בספרד, יוון, גרמניה וצרפת. בשנת 1814 השתקע במילאנו, שם התיידד עם דמויות חשובות בחוגי הספרות והמוזיקה. הוא דחה הצעה למשרת משורר החצר בווינה והחל תחת זאת בקריירה של לבריתן אופרות. הוא כתב שתי לבריות למלחין יוהאן סימון מאייר, וכתוצאה מכך התמנה ללבריתן של לה סקאלה. רומאני זכה להוקרה הרבה ביותר מבין הלבריתנים האיטלקים של זמנו והוציא מתחת ידיו קרוב למאה לבריות. על אף עניינו בספרות הצרפתית, סירב לעבוד בפריז.

ככלל, רומאני לא יצר סיפורים משלו; הוא התעדכן בקביעות במתרחש בתיאטרון הפריזאי ועיבד מחזות שזכו שם לפופולריות, אבל התברר שלא תמיד הייתה זו אסטרטגיה בטוחה, בהתחשב בחקיקה המעורפלת בנושא קניין רוחני בשנים ההן. במקרה אחד, רומאני כתב לברית על בסיס המחזה "לוקרציה בורג'ה" מאת ויקטור הוגו לאופרה "לוקרציה בורג'ה" מאת דוניצטי, אבל כשהאופרה הוצגה בפריז ב-1840, השיג הוגו צו האוסר על הפקות נוספות. הלברית נכתבה מחדש והוכתרה בשם "לה רינגאטה" והדמויות האיטלקיות הוחלפו בטורקיות.

רומאני כתב את הלבריות ל"שודד הים", "זאירה" "בני קפולט ובני מונטגיו", "לה סונאמבולה", "נורמה" ו"באטריצ'ה די טנדה" של בליני, ל"טורקי באיטליה" ול"ביאנקה ופליירו" של רוסיני ול"אנה בולנה" ו"שיקוי האהבה" של דוניצטי (שאותה עיבד מ"לה פיליטר" של אז'ן סקריב). כמו כן כתב לברית (במקור למלחין אדלברט גירובץ), שורדי השתמש בה לקומדיה המוקדמת שלו "בוקר מלכותי". 

רומאני נחשב לשותף אידיאלי לבליני, המצוטט כמי שאמר: "תנו לי שירה טובה ואתן לכם מוזיקה טובה". "סיטואציות" דרמטיות, אפילו מוגזמות, המנוסחות בחרוזי שיר ש"תכליתם לתאר את להט היצרים באופן הססגוני והחי ביותר", כך הגדיר בליני את ציפיותיו מלברית במכתב לפלורימו מ-4 באוגוסט 1834, ואת מבוקשו זה מצא אצל רומאני.

הקשר האידיאלי הזה עלה על שרטון בגלל אי-עמידה בלוח הזמנים ל"באטריצ'ה די טנדה". אחרי שכתב את "הפוריטנים" ללברית מאת קרלו פפולי, גמר בליני אומר שלא לחבר עוד אופרות איטלקיות עם איש פרט לרומאני. "הפוריטנים" הייתה הבאופרה האחרונה שלו; הוא מת פחות משנה אחרי הצגת הבכורה שלה. רומאני התאבל עליו עמוקות וכתב הספד, שבו ביטא את צערו העמוק על חילוקי הדעות שהפרידו ביניהם.

ב-1834 התמנה רומאני לעורך ה"גאזטה אופיצ'יאלה פיאמונטזה", שלו תרם ביקורות ספרותיות. הוא נשאר במשרה זו, בהפסקה בשנים 1849 - 1854, עד מותו, במונליה (במחוז ליגוריה שבאיטליה). כרך של הפואמות הליריות שלו יצא לאור בשנת 1841.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:מתרגמים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1788
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1865