open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נייתן דיקסון השלישי

**נייתן פלוז דיקסון השלישי** (באנגלית: **Nathan Fellows Dixon III**; 28 באוגוסט 1847 – 8 בנובמבר 1897) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם רוד איילנד.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
דיקסון נולד בווסטרלי שברוד איילנד, ב־28 באוגוסט 1847, והיה בנם של חבר הקונגרס  והרייט פאלמר סוואן דיקסון, ונכדו של הסנאטור נייתן דיקסון הראשון.. הוא למד בבתי הספר המקומיים ובאקדמיית פיליפס שבאנדוור, מסצ'וסטס. בשנת 1869 סיים תואר ראשון באוניברסיטת בראון, למד משפטים אצל אביו, ובשנת 1871 השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אולבני בניו יורק.

### קריירה משפטית ועסקית
דיקסון התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1871, החל לעסוק בעריכת דין בווסטרלי, והרחיב את פעילותו המשפטית גם לרוד איילנד, קונטיקט וניו יורק. בשנת 1873 נישא לגרייס מק'קלור מאולבני, ניו יורק. בני הזוג נשארו נשואים עד מותו, ולא היו להם ילדים. הוא היה שותף במשרד Dixon & Perrin ונודע כעורך דין תאגידי בכיר. בין לקוחותיו נמנתה חברת הרכבת ניו יורק–פרובידנס–בוסטון. בשנים 1877–1885 כיהן כתובע הפדרלי של מחוז רוד איילנד.

דיקסון היה פעיל גם בעסקים שונים: הוא כיהן כנשיא Dixon Granite Works וכנשיא הבנק הלאומי של וסטרלי. בנוסף כיהן בדירקטוריונים של חברות שונות, בהן רכבת פוקאטאק וחברת הספנות Providence & Stonington. הוא היה פעיל גם בחברות הבונים החופשיים, והיה חבר בלשכות בווסטרלי ובסטונינגטון.

### קריירה פוליטית
דיקסון נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־48 כדי למלא את מקומו של ג'ונתן צ'ייס שהתפטר, וכיהן מ־12 בפברואר עד 3 במרץ 1885. הוא לא התמודד על תקופת כהונה נוספת. בשנים 1886–1889 כיהן כחבר הסנאט של רוד איילנד. לאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא שוב את מקום צ'ייס שהתפטר, וכיהן מ־10 באפריל 1889 עד 3 במרץ 1895. הוא לא התמודד לבחירה מחדש. בזמן כהונתו שימש יו"ר ועדת הפטנטים בקונגרס ה־52.

### מותו
לאחר שעזב את הסנאט חזר לעיסוק בעריכת דין ובניהול עסקיו ועסקי הבנק, והחזיק חווה שבה גידל בקר כתחביב. בנוסף היה חבר במועצת הצדקה והתיקונים של המדינה וחבר בוועדה שנועדה לעדכן את חוקת המדינה.

דיקסון נפטר בווסטרלי ב־8 בנובמבר 1897, ונקבר בבית הקברות ריבר בנד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1897
1820 בצרפת

שנת **[[1820]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 833 שנות לאום.

## מנהיגים
* מלך – לואי השמונה עשר
* ראש הממשלה – אלי דקאז (עד 20 בפברואר), ארמן-עמנואל ויניירו דו פלסי, דוכס רישלייה החמישי (מ-20 בפברואר)

## אירועים חשובים
[200px|ממוזער|שמאל|[שארל פרדינן, דוכס ברי, נרצח]]
* 14 בפברואר – שארל פרדינן, דוכס ברי, נרצח בידי מתנקש.

## נולדו
**([[:קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1820|קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1820]])**
* 24 במרץ – אלכסנדר אדמונד בקרל, פיזיקאי (נפטר ב-1891)
* 6 באפריל – נדאר, צלם, קריקטוריסט ועיתונאי (נפטר ב-1910)
* 30 באוגוסט – גוסטב לה גרה, צייר, שרטט, פסל, יוצר הדפסים וצלם (נפטר ב-1884)
* 17 בספטמבר – אמיל אוז'ייה, מחזאי (נפטר ב-1889)
* 29 בספטמבר – אנרי, רוזן שאמבור (נפטר ב-1883)
* 24 באוקטובר – אז'ן פרומנטן, סופר וצייר (נפטר ב-1876)

## נפטרו
**([[:קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1820|קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1820]])**
* 14 בפברואר – שארל פרדינן, דוכס ברי (נולד ב-1778)
* 25 באפריל – וולני, פילוסוף, היסטוריון, מזרחן ומדינאי (נולד ב-1757)
* 23 בספטמבר – פרנסואה כריסטוף דה קלרמן, קצין (נולד ב-1735)
* 5 באוקטובר – אוגוסטן דה בארואל, פילוסוף (נולד ב-1741)
* 25 בדצמבר – ז'וזף פושה, מראשי המהפכה הצרפתית (נולד ב-1759)

## קישורים חיצוניים

*
שושלת פורסייט

**שושלת פורסייט** (באנגלית: **The Forsytes**) היא סדרת דרמה בריטית, המהווה עיבוד לסדרת הרומנים "ההגדה לבית פורסייט" מאת ג'ון גולסוורתי. בסדרה מככבים אנסמבל שחקנים הכולל את פרנצ'סקה אניס, ג'ק דבנפורט, מילי גיבסון, דני גריפין, טאפנס מידלטון, סטיבן מוייר, ג'ושוע אורפין ואלינור טומלינסון.

הסדרה משודרת בבריטניה בערוץ "Channel 5" מאז 20 באוקטובר 2025.

## רקע עלילתי
עלילת הסדרה מתרחשת בבריטניה בשלהי התקופה הוויקטוריאנית, ועוקבת אחר חייה של משפחת סוכני-בורסה מן המעמד הגבוה לאורך ארבעה דורות נפרדים.

## צוות השחקנים והדמויות
* פרנצ'סקה אניס – **אן פורסייט**
* פיונה באטון – **קלריסה הרון**
* ג'ק דבנפורט – **ג'יימס פורסייט**
* טום דוראנט-פריצ'רד – **מונטי דארטי**
* ג'יימי פלאטרס – **פיליפ בוסיני**
* נעמי פרדריק – **אמילי פורסייט**
* מילי גיבסון – **איירין פורסייט** (לבית הרון)
* דני גריפין – **ג'וליון פורסייט**
* סוזן המפשייר – **ליידי קארטרט**
* אוון איגייהון – **אייזק קול**
* אלינור ג'קסון – **ויניפרד דארטי** (לבית פורסייט)
* טאפנס מידלטון – **פרנסס פורסייט**
* ג'סטין מור – **ג'ון פורסייט** 
* סטיבן מוייר – **ג'וליון פורסייט האב**
* ג'ושוע אורפין – **סומס פורסייט**
* שרון רוז – **אלישיה קול**
* ג'וזט סיימון – **גברת אלן פארקר ברינגטון**
* טריסטן סטארוק – **פרופסור הרון**
* אלינור טומלינסון – **לואיזה ביירן**

## הפקה
### פיתוח
עיבוד הטלוויזיה בן ששת הפרקים נכתב בידי דבי הורספילד, כאשר מינו גאור ואנטה לאופר ביימו את הפרקים. שינה באקטאונסינג, דבי הורספילד, מינו גאור, דמיאן טימר וסוזן סימפסון שימשו כמפיקות וכמפיקים בפועל. מדובר בעיבוד הטלוויזיוני השלישי לסדרת הרומנים "ההגדה לבית פורסייט" מאת ג'ון גולסוורתי, לאחר גרסה ששודרה בשנת 1967 ברשת "BBC", וגרסה נוספת, 35 שנים מאוחר יותר, ששודרה ברשת "ITV".
### ליהוק
צוות השחקנים כולל אנסמבל רחב בהשתתפות אלינור טומלינסון, ג'ק דבנפורט, מילי גיבסון, סטיבן מוייר, ג'ושוע אורפין, טאפנס מידלטון, פרנצ'סקה אניס, ג'יימי פלאטרס וסוזן המפשייר. המפשייר, שכיכבה כפלר פורסייט בסדרה המקורית משנות ה-60, מגלמת בעיבוד זה את ליידי קארטרט האלמנה. ליהוק נוסף, ובכלל זה פיונה באטון ונעמי פרדריק, הוכרז ביוני 2024.
### צילומים
הצילומים החלו בבריסטול במאי 2024, כאשר אתרי צילום כללו בין השאר את "" בעיר. צילומים נוספים תוכננו להתקיים גם בוויילס ובאיטליה.

## הפצה
הסדרה משודרת בבריטניה בערוץ "Channel 5" החל מ-20 באוקטובר 2025.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2020
קטגוריה:סדרות דרמה תקופתית בריטיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
יקומות

**יְקוּמוֹת** היא סדרת קומדיה דרמטית שנוצרה על ידי רועי כפרי וגון בן ארי. הסדרה עלתה לשידור ב-25 בנובמבר 2025 בכאן דיגיטל, וב-26 בנובמבר בכאן 11. היא כוללת 10 פרקים (כולל הפיילוטים). כל פרק בנוי ממערכונים בנושא מסוים. הסדרה משלבת בין אבסורד עד פנטזיה, לבין נושאים קודרים כמו אבל או חרדה קיומית.

ראשיתה של הסדרה בשני סרטונים בשם "יקומות" שיצרו כפרי ובן ארי עבור כאן דיגיטל בשנת 2022, כל אחד באורך כ-5 דקות. הסרטונים שולבו בהמשך בעלילות הפרקים "אבוקסיטה חלק א'" ו"שקרנים" בהתאמה.

השיר "איורו" (Y lloro, בשמו הרשמי "בוכה אל הקירות") של דויד ברוזה מוזכר בכל אחד מפרקי הסדרה.

הסדרה זכתה ל-13 מועמדויות לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.

## פרקי הסדרה

## קבלה וביקורות
סמדר שילוני מויינט תיארה את הסדרה כ"טירוף מזוקק" שדורש מסוג הצופה "הסכמה לאבד שליטה" כדי להנות מההומור הבלתי מובן שלה; . היא מציינת כי הסדרה, שיצרו רועי כפרי וגון בן ארי ומשודרת בכאן דיגיטל, משקפת זרם תודעה עקלקל ומכוונת לקהל נישה, עם משחק שמטריד ונוגע ללב בו-זמנית, אך שלא בהכרח יתחבר אליו הצופה הממוצע.

רועי אבן ממאקו מציג פרשנות מעורבת-חיובית: הוא מכיר בכישרונו הוורסטילי של כפרי וביצירת מערכונים מקוריים שמציעים גישה שונה מהזרם המרכזי, אך גם רומז שהיצירה נשענת על כספי ציבור ותוכן מוזר-נישתי שלא מדבר בהכרח לקהל רחב. כפרי מתואר כמוביל: . אך הביקורת גם מרמזת ומשערת על כך שהסדרה לא בטוח תהפוך ללהיט מיינסטרימי.

אבישי סלע מטיים אאוט מתאר את היצירה של רועי כפרי כסדרה שמשלבת הומור אבסורדי עם עומק רגשי של ממש, המעמת את הקומדיה המסורתית עם תחושות כואבות ואמיתיות. הוא טוען שהסדרה מצליחה , ומציג אותה כיצירה חדשנית שמייצגת דור חדש של קומדיה בטלוויזיה הישראלית, גם אם לא ברור עד כמה היא תפנה לקהל רחב.

ניר וולף, מישראל היום מתייחס לסדרה כיצירה יוצאת-דופן בתקשורת הישראלית, המחברת בין הומור אבסורדי לבין עומק יצירתי: הוא מגדיר אותה "טלוויזיה ברמה אחרת" שמצליחה לנצל את חופש היצירה של יוצריה לכדי "יצירה מושלמת, מצחיקה ואלוהית", אך גם מציין שהפורמט וההומור שלה עשויים להיות בלתי ברורים לחלק מהצופים וגורמים לפיצול דעות סביב הערך והמשמעות שלה.

נדב מנוחין מוואלה תרבות מציג הערכה ייחודית לצד הסתייגויות: הוא מתאר את הסדרה של רועי כפרי וגון בן ארי כיצירה "מוזרה" ו"קיצונית" שמשתמשת בהומור אבסורדי כדי לפצח משבר קיומי, ומדגיש שהיא ; אך עם זאת, מציין עלילות לא ברורות ואווירה שנעות בין מצחיק לתמיהה, ומציין שהסדרה היא טעם נרכש שאינה פונה לקהל רחב.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קומדיה
קטגוריה:טלוויזיה
סונאטה לכינור ולפסנתר מס' 21 של מוצרט

ממוזער|תווי היצירה
ממוזער|פרק המינואט
את **ה[[סונאטה]] מס' 21 ל[[כינור]] ול[[פסנתר]] ב[[מי]] [[סולם מינורי|מינור]]** (מקוטלגת ברשימת קכל כ-K. 304/300c) הלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט בשנת 1778. אופיה המינורי והמלנכולי נובע ככל הנראה מפטירתה של אמו, אנה מריה מוצרט באותה תקופה (בתקופה זו כתב יצירות מינוריות נוספות, כגון סונאטה לפסנתר מס' 8). זוהי היצירה האינסטרומנטלית (ללא קול) היחידה שכתב מוצרט בסולם מי מינור.

## מבנה היצירה
בשונה מהמבנה המקובל של סונאטה המחולקת לרוב ל-3 פרקים, יצירה זו בעלת 2 פרקים בלבד. אין זה חריג במקרה של מוצרט, שכן מרבית הסונאטות לכינור שנכתבו על ידו הכילו גם כן 2 פרקים.
* Allegro (in E minor)
* Tempo di Menuetto (in E minor)

## הערות שוליים

קטגוריה:סונאטות מאת מוצרט
קטגוריה:יצירות לפסנתר
קטגוריה:יצירות לכינור
לייליאנוס

**גאיוס אולפיוס קורנליוס לייליאנוס** (בלטינית: *Caius Ulpius Cornelius Laelianus*), המכונה בטעות גם **לוֹלִיאַנוּס** (*Lollianus*) ו**אייליאנוס** (*Aelianus*), היה אוזורפטור (נוטל שלטון בכוח) נגד פוסטומוס, קיסר האימפריה הגאלית. המרד שלו נמשך בערך מסוף פברואר ועד תחילת יוני 269 לספירה.

## מוצאו
מעט ידוע על לייליאנוס.
במטבעות שטבע הוא נקרא "גאיוס אולפיוס קורנליוס לייליאנוס אוגוסטוס" (*Caius Ulpius Cornelius Laelianus Augustus*). אורליוס ויקטור המהימן (קיסרים לב 4) מכנה אותו "אייליאנוס" (*Aelianus*), ואילו בהיסטוריה אוגוסטה הוא נקרא "לוליאנוס".
הוא חולק את אותו שם משפחה רומאי כמו שמה של משפחה היספנית-רומית בולטת, האולפים , שכללה בין בניה את הקיסר טראיאנוס, וייתכן שהיה קרוב משפחה. דבר זה נתמך על ידי ההתייחסות הבולטת להיספניה על מטבע אוראוס  שטבע לייליאנוס, שהציג האנשה של היספניה, שוכבת-נשענת בהסבה עם ארנבת לצידה.

## שלטונו
לייליאנוס הכריז על עצמו כקיסר במוגונטיאקום (כיום מיינץ שבגרמניה) בפברואר/מרץ 269, לאחר שהדף פלישה גרמאנית. למרות שתפקידו המדויק אינו ידוע, סבורים שהוא היה קצין בכיר תחת פוסטומוס, או הלגאטוס של פרובינקיה גרמאניה סופריור או מפקד הלגיון העשרים ושניים פרימיגניה (הראשוני) .

לייליאנוס היווה סכנה גדולה לפוסטומוס בגלל שני הלגיונות שפיקד עליהם (פרימיגניה במוגונטיאקום והלגיון השמיני אוגוסטה בארגנטוראטום). למרות זאת, המרד שלו נמשך רק כחודשיים עד שהוצא להורג, ככל הנראה על ידי חייליו שלו, או על ידי חייליו של פוסטומוס לאחר מצור על מוגונטיאקום, בירתו של לייליאנוס.

לייליאנוס מופיע בשם הלטיני "לוליאנוס" בין שלושים הטיראנים ב"היסטוריה אוגוסטה".

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "חיי לוליאנוס", ה, עמ' 210–212.

## קישורים חיצוניים

* *Historia Augusta*, The Lives of the Thirty Pretenders, 5, Lollianus
* Polfer, Michel (2000). "Laelianus (A.D. 269)". *De Imperatoribus Romanis*

## הערות שוליים

קטגוריה:קורנליים
קטגוריה:נפטרים ב-269
קטגוריה:קיסרים
נורמן ניימארק

**נורמן ניימארק** (באנגלית: **Norman M. Naimark**; נולד בניו יורק ב-1944) הוא היסטוריון אמריקאי. מכהן כפרופסור (אמריטוס) להיסטוריה בקתדרת רוברט ופלורנס מקדונל ללימודי מזרח אירופה באוניברסיטת סטנפורד, וכעמית בכיר ב. ניימרק מומחה להיסטוריה של מזרח אירופה, גרמניה, וברית המועצות (ורוסיה) בעת המודרנית, וברצח עם וטיהור אתני במאה ה-20.

## ביוגרפיה
למד לתואר ראשון (1966), תואר שני (1968), ודוקטורט (1972) במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת סטנפורד. במשך כ-15 שנים, שימש כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בוסטון, וכעמית במרכז לחקר רוסיה שבאוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1988 חזר לסטנפורד כחבר סגל, ושם הוא מלמד וחוקר עד היום. שימש כראש החוג להיסטוריה (1995–1998) וכמנהל המרכז ללימודים רוסיים ומזרח אירופיים (1989–1995).  כיהן כנשיא האגודה האמריקאית ללימודים סלביים, מזרח אירופיים ואירואסיה .

## ספריו

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים של רוסיה
קטגוריה:היסטוריונים של מזרח אירופה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:חוקרי ג'נוסייד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
Journal für praktische Chemie

***Journal für praktische Chemie*** היה כתב עת מדעי לכימיה בשפה הגרמנית. כתב העת נוסד בשנת 1828 על ידי אוטו לינה ארדמן (1804–1869) בשם *Journal für technische und ökonomische Chemie*, כתב העת הוותיק ביותר למקצוע הכימיה בגרמניה.

משנת 1828 (תחת השם המקורי) עד 1869 ארדמן היה העורך, יחד עם פרנץ וילהלם שוויגר-זיידל (מ-1833 עד 1838), ריכרד פליקס מרשנד (מ-1839 עד 1850) וגוסטב ורתר (מ-1853 עד 1869). מ-1870 עד 1884 הרמן קולבה היה העורך הראשי. בין השנים 1879 ל-1884 עבד ארנסט פון מאייר כעורך-שותף תחת קולבה והפך לעורך ראשי עם מותו של קולבה ב-1884, והמשיך בתפקיד זה עד מותו ב-1916. החל משנת 1917 ערכו את כתב העת יוליוס ברדט, תאודור קורציוס, קרל אלבס, אוטו פישר (1852–1932), פריץ פורסטר וברטולד ראסוב, כאשר אוגוסט דראפסקי שימש כעורך ראשי. החל משנת 1953 פורסם ה-*Journal für praktische Chemie* על ידי ה-Chemische Gesellschaft der DDR.

בשנת 1992 מוזג ה-*Journal für praktische Chemie* עם *Chemiker-Zeitung* (שנוסד ב-1877). בשנת 2001 *Journal für praktische Chemie* מוזג לכתב העת *Advanced Synthesis & Catalysis* שפורסם על ידי Wiley-VCH Verlag בוויינהיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת לכימיה
ג'סי הוטון מטקלף

**ג'סי הוטון מטקלף** (באנגלית: **Jesse Houghton Metcalf**; 16 בנובמבר 1860 – 9 באוקטובר 1942) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מטקלף נולד ב-16 בנובמבר 1860 בפרובידנס שברוד איילנד, למד בבתי ספר פרטיים בעיר, למד טכנולוגיית טקסטיל ביורקשייר באנגליה, ועסק בייצור טקסטיל. אביו, ג'סי מטקלף, היה יצרן טקסטיל, ואמו, הלן אדליה רואו מטקלף, הייתה ממייסדות בית הספר לעיצוב של רוד איילנד.

### קריירה
בשנת 1889 קיבל מטקלף ירושה גדולה משותפו העסקי של אביו, הנרי ג'. סטיר. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1889–1891 וב־1907, והיה חבר מועצת העיר פרובידנס בשנים 1888–1892. הוא כיהן כיו"ר ועדת הפארקים המטרופוליטניים של רוד איילנד בשנים 1909–1924, וכחבר בוועדה לענייני ענישה ורווחה בשנים 1917–1923.

בנוסף, היה נשיא בית החולים של רוד איילנד, נאמן של בית הספר לעיצוב של רוד איילנד ושל אוניברסיטת בראון, ומ־1935 עד 1940 כיהן כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית. הוא היה גם בעלים-שותף של העיתון The Providence Journal.

מטקלף נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית ב־4 בנובמבר 1924, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של לברון קולט; באותו היום נבחר גם לקדנציה הבאה שהחלה ב־4 במרץ 1925. הוא נבחר מחדש ב־1930 וכיהן מ־5 בנובמבר 1924 עד 3 בינואר 1937. ב־1936 הפסיד בבחירות, ועד היום הרפובליקני האחרון שכיהן בסנאטור מטעם רוד איילנד במושב קבוצה מס' 2.

במהלך כהונתו בסנאט שימש כיו"ר ועדת הפטנטים (בקונגרסים ה־69 וה־70) וכחבר בוועדת החינוך והעבודה (בקונגרסים ה־71 וה־72).

### מותו ומורשתו
מטקלף נפטר בפרובידנס ב-9 באוקטובר 1942 ונקבר בבית העלמין סוון פוינט. בקמפ יאגוג ישנו מבנה הנקרא "Jesse H. Metcalf Lodge", שבו שוכן חדר האוכל של Camp Sandy Beach, והוא נקרא על שמו — המימון לבנייתו נתרם על ידי אשתו. אחותו של מטקלף, אליזה ג. ראדקה, כיהנה כנשיאת בית הספר לעיצוב של רוד איילנד בשנים 1913–1931.

בשנות ה-20 של המאה ה-20, כריתת יערות עתיקים בצפון קליפורניה כמעט והשמידה את יערות הסקוויה החופית. מאמץ הצלה אחרון לשימור חורשה של עצים עתיקים אלו החל בעקבות פרסום סדרת צילומים שהמחישה את גודלם האדיר.

בפארק ג'דדיה סמית' (Jedediah Smith Redwoods State Park), שהוא חלק מהמערכת של Redwoods National Park, נמצאת לוחית ועליה כתוב:
"Metcalf Grove — חורשה זו ניתנת למדינת קליפורניה לשם שימור העצים העתיקים הללו על ידי מר וגברת ג'סי מ. מטקלף מרוד איילנד."

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:פרובידנס: אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1860
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1942
קרלוס אריאס נבארו

**קרלוס אריאס נבארו, המרקיז הראשון של אריאס נבארו** (11 בדצמבר 1908 – 27 בנובמבר 1989), היה ראש ממשלת ספרד בשנותיה האחרונות של המדינה הספרדית ובתחילת הדמוקרטיזציה של ספרד.

נבארו היה מעורב ב, וחתם על אלפי גזרי מוות במהלך פירוק הרפובליקה הספרדית השנייה.

## ביוגרפיה
אריאס נבארו נולד במדריד ב-11 בדצמבר 1908. הוא שירת במשרד המשפטים מאז 1929 כעורך דין במלאגה ובמדריד. הוא נישא למריה דה לה לוס דל ואלה אי מננדס, לבני הזוג לא היו ילדים.

אריאס הצטרף לצד הפרנקיסטי במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא שימש כתובע ציבורי במשפטים שערכו הפרנקיסטים במלאגה לאחר כיבוש העיר. שם זכה לכינוי 'קצב מלאגה' (Carnicero de Málaga) על תפקידו בהטלת עונש מוות על תומכי הרפובליקנים.

לאחר שכיהן בתפקידים שונים, כולל ראש עיריית מדריד בין 1965 ליוני 1973, אריאס מונה לכהן כשר בממשלה (שר הפנים) ביוני 1973. לאחר רצח ראש הממשלה לואיס קאררו בלנקו, הוא מונה לכהן כיורשו ב-31 בדצמבר 1973, תפקיד בו המשיך להחזיק גם לאחר מותו של פרנקו. על אף שהוא שמר על תפקידו במהלך המעבר לדמוקרטיה, במספר אירועים ניכרה נטייתו לסמכותנות. יורשו של פרנקו כראש המדינה, המלך חואן קרלוס הראשון, המשיך במינויו, כך שממשלתו היא זו שהנהיגה את הרפורמות הראשונות, אם כי בכפייה. הוא ניסה להמשיך את מדיניותו המאוחרת של פרנקו, תוך התנגדות לכל שינוי. לאחר מאבק כוח ממושך, חואן קרלוס אילץ את התפטרותו ב-1 ביולי 1976. למחרת, המלך העניק לו את התואר הירושה מרקיז אריאס נבארו, יחד עם התואר Grande de España. עם מותו, ירש את תואר המרקיז אחיינו מיגל אנחל אריאס-נבארו.

אריאס הוחלף על ידי אדולפו סוארס, שמונה למזכיר הכללי של המפלגה הרשמית הפרנקואיסטית  בדצמבר 1975. ביוני 1977, במהלך הבחירות הכלליות החופשיות הראשונות מאז 1936, הצטרף אריאס למפלגה הימנית . לאחר מכן הוביל את קבוצת הקיצוניים  שהתנגדו לכל רפורמה. עם זאת, אריאס לא מילא שוב תפקיד רלוונטי בממשל הספרדי. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות הצטרפה מפלגתו לברית העממית (AP), בראשות , והוא התמודד כמועמד לסנאט עבור מדריד, אך לא נבחר.

נבארו נפטר ב-27 בנובמבר 1989 בגיל 80 כתוצאה מאוטם שריר הלב, ונקבר בבית הקברות מינגורוביו. אשתו נפטרה ב-1997.

## ספרד ופורטוגל
ממוזער|נבארו עם פרנקו
לפי היומון הספרדי אל פאיס, קבצים שפורסמו על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית מראים כי לאחר מהפכת הציפורנים השמאלנית בפורטוגל ב-25 באפריל 1974, אריאס נפגש עם סגן מזכיר המדינה של ארצות הברית  במרץ 1975 והציע לפלוש לפורטוגל כדי לעצור את התפשטות הקומוניזם. הדו"ח שהעביר אינגרסול לשר המדינה דאז, הנרי קיסינג'ר, ב-18 במרץ, ציין כי "צעדים מתאימים" ננקטים כדי להבטיח ש"האירועים בפורטוגל לא יחצו את הגבול לספרד". אינגרסול הוסיף כי ספרד רצתה שוושינגטון תתמוך בה במקרה של מלחמה, בדיוק בזמן שארצות הברית ניהלה משא ומתן מחדש על מעמד בסיסיה הצבאיים במדינה, ואריאס רצה שוושינגטון תתמוך בחברותה העתידית של ספרד בנאט"ו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטנים ספרדים
קטגוריה:ספרד: פוליטיקה
קטגוריה:ראשי ממשלת ספרד
קטגוריה:ראשי עיריות בספרד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1989
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1908
לברון קולט

**לברון ברדפורד קולט** (באנגלית: **LeBaron Bradford Colt**; 25 ביוני 1846 – 18 באוגוסט 1924) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת רוד איילנד וכשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים של ארצות הברית, וכן בבית המשפט המעגלי של ארצות הברית עבור אותו מעגל. לפני כן כיהן כשופט פדרלי במחוז רוד איילנד.

## ביוגרפיה
### השכלה וקריירה
קולט נולד ב־25 ביוני 1846 בדדהאם שבמסצ'וסטס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובסמינר ויליסטון. בשנת 1868 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, וב־1870 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה. בזמן לימודיו בייל היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות. לאחר סיום לימודיו הקדיש שנה למסע באירופה.

בין 1871 ל־1875 החל לעסוק בעריכת דין בשיקגו, אילינוי, והמשיך לעסוק בעריכת דין בבריסטול, רוד איילנד, בין 1875 ל־1879. בין 1879 ל־1881 כיהן כחבר בבית הנבחרים של רוד איילנד.

### כהונתו כשופט פדרלי
ב־9 במרץ 1881 מונה קולט על ידי הנשיא ג'יימס גרפילד לשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז רוד איילנד, במקומו של השופט ג'ון פאוור נואלס. הוא אושר בסנאט ב־21 במרץ וקיבל את כתב המינוי באותו היום. כהונתו הסתיימה ב־23 ביולי 1884 בעקבות קידומו לערכאה גבוהה יותר.

ב־2 ביולי 1884 מונה קולט על ידי הנשיא צ'סטר ארתור לשופט בבית המשפט המעגלי של ארצות הברית עבור המעגל הראשון, במקומו של השופט ג'ון לואל. המינוי אושר ב־5 ביולי והוא קיבל את כתב המינוי באותו היום. ב־16 ביוני 1891 שובץ גם לבית המשפט לערעורים עבור המעגל הראשון, לתפקיד חדש שנוצר בחוק "Evarts Act".

ב־31 בדצמבר 1911 בוטלו בתי המשפט המעגליים, ומאותה העת כיהן רק בבית המשפט לערעורים. כהונתו הסתיימה ב־7 בפברואר 1913 בעקבות התפטרותו.

### כהונתו בקונגרס
ב־1913 נבחר קולט לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. הוא נבחר מחדש ב־1919 וכיהן בסנאט מ־4 במרץ 1913 ועד למותו בבריסטול שברוד איילנד ב־18 באוגוסט 1924. הוא כיהן כיו"ר ועדת שימור משאבי הטבע בקונגרס ה־65, וכיו"ר ועדת ההגירה בקונגרסים ה־66 עד ה־68. קולט הצביע נגד חוק ההגירה של 1924 ותמך בזכות בחירה לנשים.

הוא נטמן בבית העלמין ג'וניפר היל בבריסטול.

## משפחתו
קולט היה בנו של כריסטופר קולט (אחיו של יצרן כלי הנשק סמואל קולט) ושל תאודורה גוז'אן דה־וולף קולט. אחיו הצעיר, סמואל פ. קולט, היה איש עסקים ופוליטיקאי בולט ברוד איילנד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1846
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1924
Cargill

**Cargill** (בתרגום לעברית: **קרגיל**, בשמה המלא **Cargill, Incorporated**) הוא קונגלומרט עסקי רב-לאומי אמריקאי פרטי. מטה החברה ממוקם בעיר מינטוקה, מינסוטה שבארצות הברית. החברה הוקמה ב-1865 בידי איש העסקים וויליאם וואלס קרגיל, וכיום היא החברה הפרטית הגדולה ביותר בארצות הברית מבחינת רווח. ב-2022 החברה הכניסה 165 מיליארד דולר.

קרגיל עוסקת במספר תעשיות, ביניהן תעשיית החקלאות. החברה מוכרת שמן דקלים ודגנים, אך עוסקת גם בתעשיית הפארמה והבנייה. Cargill מספקת מגוון של מרכיבים בעלי ביקוש בשוק האמריקאי, כגון סירופ גלוקוז ושמן צמחים. אלו משמשים לייצור של מזון אולטרה-מעובד. בנוסף, Cargill מפעילה שירותים פיננסים, ועוסקת בשוק הסחורות.

החברה מעסיקה למעלה מ-160,000 עובדים נכון לשנת 2024. היא פועלת ב-66 מדינות ומייצאת כ-25% מהדגנים בארצות הברית. החברה היא גם יצרנית בשר מובילה וכ-22% מהבשרים בשוק הבשר המקומי של ארצות הברית מיוצרים בידי עובדי החברה. קרגיל הוא עסק משפחתי ומשפחת קרגיל-מקמילן מנהלת כ-88% מהחברה.

## היסטוריה
החברה הוקמה ב-1865 על ידי וויליאם וואלס קרגיל. הוא הקים אותה לאחר שרכש שטח פרטי בקנובר שבאיווה. שנה לאחר מכן, אחיו של קרגיל הצטרף אליו, סם, והם הקמו את החברה W. W. Cargill and Brothers.

החברה הייתה מייצרת דגנים בכמויות מסחריות, ואף הצליחה לשלם את החובות שלה באמצעות מכירת דגנים במלחמת העולם הראשונה, אז הביקוש היה גבוה מההיצע. בהמשך, קרגיל התרחבה למונטריאול, קנדה, שם העסיקה 8,000 עובדים.

בשנות ה-60 החלה לייצר סירופ, וב-1972 החברה הגיעה לרווח של 5 מיליארד דולר, אז הייתה סוחרת החקלאות הגדולה ביותר בעולם. קרגיל אף שיתפה פעולה עסקית עם ברית המועצות, למרות הביקורת החריפה של הממשל האמריקאי.

## ביקורת
קרגיל היא חברה פרטית, כך שהיא לא מחויבת לפרט על ההוצאות שלה, ולכן גם שומרת על פרופיל נמוך. למרות זאת, יש כלפיה ביקורת רבה. הפוליטיקאי היהודי-אמריקאי הנרי וקסמן שיתף מסמך בן 51 עמודים שמפרט על הפשעים שנעשו בידי קרגיל, ביניהם כריתת יערות, זיהום אוויר, שינויי אקלים וניצול עובדים. הדו"ח מציין שקרגיל לא משתווה לאף חברה אחרת מבחינת היקף הנזק שלה היא גורמת.

בעבר, קרגיל העסקה ילדים במאלי, בחוף השנהב, ובאוזבקיסטן. היא גם פיטרה עובדים שלה שהפגינו על תנאי העבודה בווירג'יניה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות
החידון של הופ!

**החידון של הופ!** היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים המשודרת בערוץ הופ! בכיכובן של הבובות אליק ובליק.

## רקע
בשנת 2001, התכנית החלה בתור חידון לחג הפסח בשם "פסח מי יודע", שם מנחה החידון הוא חן חגי אשר שואל את אליק ובליק, שהתחרו זה בזה, שאלות בנושא החג ומשתגע כאשר הם מתבלבלים ולא יודעים את התשובות, בתוכנית נשמעו צחוקים מוקלטים.

בשנת 2002, קיבלה התכנית שם חדש "החידון של הופ!", חן חגי חזר להנחות את החידון ואליק ובליק שוב התחרו זה בזה, בחידון חן שאל אותם חידות על כל מיני נושאים ומתרגז כאשר הם לא עונים לו תשובות נכונות. באחד הפרקים של התוכנית התארחה החזאית חלי סלוצקי.

בשנת 2007, התוכנית קיבלה עונה חדשה עם מנחה חדש בשם פרופסור גאוני (עזרא דגן) ובעונה זאת אליק ובליק לא התחרו זה בזה אלא מול חילזון מונפש בשם חזן.

## הדמויות
* **חן חגי** - מנחה החידון בגרסת "פסח מי יודע" ובגרסה המקורית, משתגע כאשר אליק ובליק לא עונים תשובות נכונות.
* **פרופסור גאוני ** (עזרא דגן) - מנחה החידון החדש משנת 2007.
* **אליק** (אבי יקיר) - חייזר ורוד, אחיו של בליק, לא חכם במיוחד.
* **בליק** (ז'יל בן דוד) - חייזר כתום עם סנטר גדול, אחיו של אליק, לפעמים חכם ולפעמים לא למרות הטיפשות של אליק.
* **חזן החילזון** (צביקה פורמן) - חילזון מונפש ויריב של אליק ובליק.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:חינוך לגיל הרך
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות ילדים של ברוש הפקות
המוזיאון היהודי במינכן

**המוזיאון היהודי של מינכן** (בגרמנית: **Jüdisches Museum München**) מציג סקירה רחבה אודות תולדות הקהילה היהודית במינכן, והוא חלק מהמרכז היהודי החדש הממוקם בכיכר סנט-יקוב בעיר. המוזיאון שוכן בין בית הכנסת המרכזי אוהל יעקב לבין מרכז הקהילה היהודית המקומית, ובו פועלים בית ספר יסודי, גן ילדים, מרכז נוער, אולם קהילה ומסעדה כשרה. המוזיאון נבנה בשנים 2004–2007, ונחנך בטקס חגיגי ב-22 במרץ 2007. הוא מופעל על ידי עיריית מינכן.

## היסטוריה
כבר ב-1928 עלו תוכניות להקמת מוזיאון יהודי בעיר, אך הפרויקט קיבל תנופה רק בשנות ה-80, כאשר ריכרד גרים, בעל גלריה, פתח מוזיאון יהודי פרטי קטן ברחוב מקסימיליאן. אוסף זה הלך והתמלא פופולריות, והצורך במוזיאון ציבורי גדול התגבר. המוזיאון הפרטי נסגר לאחר עשור בשל בעיות תקציביות, ואוסף המוזיאון הועבר לחלל תצוגה זמני ברחוב רייכנבך 27 בו הוצגו תערוכות בשיתוף עם מוזיאון העיר ומכון הארכיונים, עד אביב 2006. לבסוף הוחלט לבנות מוזיאון עירוני כחלק מהמרכז היהודי החדש בכיכר סנט-יקוב.

המרכז, הכולל את המוזיאון, בית הכנסת ואנדרטה ליהודי מינכן שנרצחו בשואה, משמש גם כמוקד חינוכי ותרבותי. המוזיאון מאפשר לצעירים אוסטרים לשרת בשירות לאומי כמשרתים למען זיכרון השואה באוסטריה במקום להתגייס לצבא.

## מבנה
המוזיאון הוא חלק מקומפלקס של שלושה מבנים שנבנו בעיצובם של האדריכלים רנה ואנדל-הופר וולפגנג לורץ, לאחר שנבחרו בתחרות אדריכלים שנערכה ב-6 ביולי 2001. מבנה המוזיאון הוא קובייה נפרדת עם לובי שקוף בקומת הקרקע; שתי הקומות העליונות משמשות לתערוכות מתחלפות, מרכז לימוד וספרייה, בעוד התערוכה הקבועה ממוקמת בקומת המרתף. עלות הבנייה הגיעה ל-17.2 מיליון אירו במימון עיריית מינכן.

## תערוכות
התערוכה הקבועה במוזיאון מספקת סקירה של תולדות יהדות מינכן, תוך התמקדות בדת היהודית, חגיה וטקסי מעבר מרכזיים: ברית מילה, בר ובת מצווה, נישואין ואבלות.

## קישורים חיצוניים

* 

* Jewish Museum on www.muenchenarchitektur.com

## הערות שוליים

קטגוריה:מינכן: מוזיאונים
קטגוריה:גרמניה: מוזיאונים בנושא יהדות
תוכנית התחקירים של אליק ובליק

**תוכנית התחקירים של אליק ובליק** היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בנושא המדע והתרבות המשודרת בערוץ הופ! בהשתתפות הבובות אליק ובליק.

את שיר הפתיחה מבצעים שחר גת ושירה נאור.

## רקע
בתוכנית זו אליק ובליק מגישים תוכנית תחקירים בה הם מספרים איך נוצרים דברים שאנשים מייצרים.

## הדמויות
* **אליק** (אבי יקיר) - חייזר ורוד, אחיו של בליק, לא חכם במיוחד ולעיתים מזלזל בבליק.
* **בליק** (ז'יל בן דוד) - חייזר כתום עם סנטר גדול, אחיו של אליק, יותר חכם מאליק ומסביר לו הכל כדי שיקלוט דברים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:חינוך לגיל הרך
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות ילדים של ברוש הפקות
כיכר אלה-טו

ממוזער|טקס חילופי המשמר בכיכר אלה-טו
**כיכר אלה-טו** (בקירגיזית: **Ала-Тоо аянтындагы**) היא הכיכר המרכזית בבישקק, בירת קירגיזסטן.

## היסטוריה
הכיכר נבנתה בשנת 1984 לרגל 60 שנים לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית, ובמרכזה הוצב פסל ענק של ולדימיר לנין. עד 1991 נקראה "כיכר לנין", אז שינתה את שמה לכבוד קבלת העצמאות כתוצאה מהתפרקות ברית המועצות. בשנת 2003 הועבר פסל לנין לכיכר קטנה יותר בעיר, ובמקומו הוצב פסל החירות "ארקינדיק". בהמשך, בשנת 2011, הוחלף פסל זה בפסלו של מאנאס, לציון 20 שנות עצמאות קירגיזסטן.

## הפגנות
ב-24 במרץ 2005 נערכה בכיכר המחאה הציבורית הגדולה של מהפכת הצבעונים בקירגיזסטן. לאחר שבועות של מהומות, התאספו בכיכר מעל 15,000 מפגינים במחאה על תוצאות הבחירות לפרלמנט. במהלך העימותים נהרגו שני אנשים ונפצעו מעל מאה. המפגינים השתלטו על הכיכר ופרצו לבית הלבן, ובעקבות זאת נמלט הנשיא הראשון אסקר אקייב מהמדינה והתפטר.

## אירועים
הכיכר היא מקום התכנסות מרכזי לטקסים ופעילויות ציבוריות. בשנת 2008 נערכה במקום אזכרה לסופר הקירגיזי הנודע צ'ינגיז אייטמטוב.

ביום השנה ה-70 למלחמת העולם השנייה (2015), נערך לראשונה מצעד צבאי בכיכר, בנוכחות ראש הממשלה טמיר סרייב ורמטכ"ל הצבא אסאנבק אלימקוז'ואייב.

בספטמבר 2020 נשא המאנאסצ'י דולוט סידיקוב את האפוס של מאנאס ברצף במשך 14 שעות ו-27 דקות – שיא לאומי חדש.

## מבנה הסביבה
הכיכר נחצית על ידי שדרות צ'וי. בסביבתה ממוקמים בניינים ואנדרטאות משמעותיים, ובהם המוזיאון ההיסטורי הלאומי של קירגיזסטן.

## קישורים חיצוניים

* מצלמת רשת של כיכר אלה-טו

## הערות שוליים

קטגוריה:קירגיזסטן: מבנים
קטגוריה:בישקק
קטגוריה:אסיה: כיכרות
צ'ארלס ואן זאנדט

**צ'ארלס קולינס ואן זאנדט** (באנגלית: **Charles Collins Van Zandt**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1857–1860, כחבר הסנאט של רוד איילנד בשנים 1869–1870, כסגן מושל רוד איילנד בשנים 1873–1875, וכמושל רוד איילנד ה-34 בשנים 1877–1880.
## ראשית חייו
צ'ארלס ואן זאנדט נולד בניופורט שברוד איילנד, כבנם של אדוארד ואן זאנדט מניו יורק, ושל לידיה ברדפורד (לבית קולינס) ואן זאנדט, בתו של צ'ארלס קולינס, שהיה סגן מושל רוד איילנד בשנים 1824–1833. ב-1851 הוא סיים את לימודיו בטריניטי קולג' שבהרטפורד, קונטיקט. לאחר מכן הוא למד משפטים, וב-1853 התקבל ללשכת עורכי הדין.
## קריירה
ב-1855 נבחר ואן זאנדט כפרקליט העיר של ניופורט, ובמקביל שימש כפקיד בית הנבחרים של רוד איילנד. ב-1857 הוא נבחר כחבר בית הנבחרים, ובשנה שלאחר מכן הוא נבחר כיושב ראש הבית, תפקיד בו הוא כיהן במשך שנתיים. ב-1868 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית מטעם רוד איילנד. בשנים 1869–1870 הוא כיהן כחבר הסנאט של רוד איילנד. בשנים 1873 הוא כיהן כסגן מושל רוד איילנד תחת המושל הנרי הווארד, ובשנים 1877–1880 כמושל רוד איילנד ה-34.

אחד הנושאים הראשונים בהן עסק ואן זאנדט כמושל היה הרחבת מערכת החינוך של רוד איילנד, במיוחד הקניית הקריאה והכתיבה עבור אוכלוסיית המהגרים העירונית הגדולה של המדינה. לוואן זאנדט היו יכולות גבוהות בכתיבה ובחיבור שירה, והוא היה נואם מוכשר שידע לשאת נאומים ללא הכנה. ב-1880 הוא בחר שלא להתמודד שוב בבחירות למשרת המושל. הנשיא רתרפורד הייז הציע לו להתמנות כשגריר ארצות הברית ברוסיה, אך הוא דחה את ההצעה. לאחר פרישתו מהפוליטיקה הוא חי חיי התבודדות.

## חיים אישיים
ב-1863 נשא ואן זאנדט לאישה את ארזליה גריי (לבית גרין) פוטר, בתו של השופט והמשורר אלברט גורטון גרין , ואלמנתו של צ'ארלס פוטר מפרובידנס. היא הייתה צאצאית של ג'ון גרין הבן , סגן מושל מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, ושל אביו, ג'ון גרין האב , שהיה אחד ממתיישבי המושבה הראשונים ואחד מ-12 המקימים הראשונים של פרובידנס ושותף לייסוד העיירה ווריק. לשניים לא נולדו ילדים, והם התגוררו בבית בסגנון התחייה היוונית ברחוב פלהאם שבניופורט.

צ'ארלס ואן זאנדט נפטר בברוקליין, מסצ'וסטס ב-4 ביוני 1894. הוא נטמן בבית הקברות של האי שבניופורט.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, Raimo, John, eds. **[https://archive.org/details/biographicaldire0004unse/page/1354/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4]**, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1354-1355


## קישורים חיצוניים

* צ'ארלס ואן זאנדט באתר אגודת המושלים הלאומית 
* צ'ארלס ואן זאנדט באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:ניופורט (רוד איילנד): אישים
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סגני מושלי רוד איילנד
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים ממוצא הולנדי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1894
מזון אולטרה-מעובד

[ממוזער|קערה של [Froot Loops, דגני בוקר אולטרה-מעובדים]]
**מזון אולטרה-מעובד** (באנגלית: **ultra-processed food**; בקיצור: **UPF**) הוא סוג של מזון מעובד המיוצר דרך עיבוד וסינתזציה של מזון טבעי. מזון אולטרה-מעובד מיוצר באמצעות תוספי מזון, חומרים משמרים, צבעי מאכל וחומרי טעם וריח, המזון לרוב עובר תהליך של עיצוב, הידרוגנציה וטיגון.

המזון האולטרה-מעובד צבר פופולריות רבה במהלך העשורים האחרונים, מכיוון שהוא רווחי, טעים ונוח לייצור תעשייתי. מאז שנות ה-90, חברות רבות החלו לייצר ולמכור מזון אולטרה-מעובד. המובילות בתעשייה זו נכון ל-2023 הן ארצות הברית והממלכה המאוחדת. בארצות הברית לדוגמה, האזרח הממוצע צורך 57%-58% מסך הקלוריות היומיות שלו דרך מזון אולטרה-מעובד. בצרפת, ספרד וצ'ילה, הנתונים נמוכים יותר, בין 25% ל-35%.

מחקרים אפידמיולוגים קישרו צריכת מזון אולטרה-מעובד עם סיכון לפיתוח מחלות לא מדבקות  כגון מחלות אוטואימיוניות, סוכרת והשמנת יתר. ב-2024, מטא-אנליזה של כתב העת הרפואי The BMJ שהתבססה על 32 מחקרים שונים, מצאה קשר ישיר בין צריכת מזון אולטרה-מעובד להשפעה שלילית על הבריאות של הפרט. עם זאת, סיבת הקשר אינה ידועה במלואה.

## הגדרה
ממוזער|168x168 פיקסלים|נובה 4 (Nova 4)החשש ממזון אולטרה-מעובד התקיים עוד מתחילת המהפכה התעשייתית. ב-2009, צוות של האפידמיולוג קרלוס אוגוסטו מונטירו ניסחו הגדרה מדויקת למזון אולטרה-מעובד. כיום היא ידועה בשם "נובה 4".
### מיון נובה
מיון נובה (בפורטוגזית: nova classificação) הוא מסמך שממין סוגים שונים של מזון אולטרה-מעובד. על פיו יש 4 דרגות שונות
* נובה 1- מזון לא מעובד או מעובד באופן מינימלי
* נובה 2 - מזון עם מרכיבים מעובדים
* נובה 3 - מזון מעובד
* נובה 4 - מזון אולטרה-מעובד

ההגדרה למזון אולטרה-מעובד על פי מיון נובה (נובה 4) הוא מזון הכולל כמות גבוהה של סירופ גלוקוז-פרוקטוז ושמנים שעברו תהליך הידרוגנציה. רובם כוללים תחליפי סוכר כגון פרוקטוז, לקטוז, תרכיזי מיצים, ממתיקים וחומרים מסמיכים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעי המזון
קטגוריה:מזון מהיר
קטגוריה:תזונה
קטגוריה:תעשיית המזון
יעל פרל בקר

**יעל פרל בקר** (נולדה ב-13 במאי 1952) היא שחקנית תיאטרון "הבימה", ומדבבת ישראלית.

## ביוגרפיה
פרל נולדה בפולין ועלתה לארץ בשנת 1957 במסגרת עליית גומולקה בגיל חמש. אביה היה פקיד ממשלתי, אמה הייתה מרצה למשפטים ולהיסטוריה ועבדה גם בחברת ביטוח, ואחותה הייתה מורה לפסנתר.

פרל היא בוגרת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיה התקבלה כשחקנית בתיאטרון הבימה.

היא למדה גם מחול הודי במשך שלוש שנים גם בארץ וגם בהודו.

בשנת 1977 שיחקה בהצגה "חזרה בתשובה", שכתב יהושע סובול שהוצגה בתיאטרון "צוותא".

בשנת 1981 שיחקה את חנה בהצגה "התשה" שכתב בני הדר שהוצגה בתיאטרון העירוני חיפה. באותה השנה הצטלמה לשער ראשי עם גידי גוב בעיתון "מעריב לנוער".

פרל היא כלת פרס פינקל לשנת 1990, על תפקידה דורין בהצגה "טרטיף".

פרל היא מטפלת בכירה ומנחת קורסי אורח חיים ותזונה על פי גישת האיור ודה במכללת רידמן.

היא נשואה לשחקן ולבמאי משה בקר בנם של השחקנים ישראל בקר ופנינה פרח ולהם שני בנים. אחד משני בניה הוא השף דניאל בקר.

## פילמוגרפיה
### בתיאטרון הבימה

### בטלוויזיה ובקולנוע

### כמדבבת

## קישורים חיצוניים

* שרית ישי-לוי, הבית של יעל, באתר חדשות, 6 במרץ 1992

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
תא הכתבים הצבאיים

**תא הכתבים הצבאיים** הוא מסגרת מקצועית מאורגנת של עיתונאים וכתבים ישראלים המסקרים בקביעות את תחום הצבא והביטחון. התא פועל בתיאום עם דובר צה"ל, ומשמש גוף מתווך בין מערכות התקשורת לבין המערכת הצבאית, בעיקר בכל הנוגע למסירת מידע, תדרוכים, סיורים, וחלוקת חומרים לציבור. חברות בתא נחשבת למסגרת מוסדית מקצועית, המותנית בעמידה בתבחינים שנקבעו על ידי צה"ל בעקבות המלצות ועדת פרוקצ'יה.

## רקע
מסגרת תא הכתבים הצבאיים פועלת מזה עשורים כמנגנון מוסדר המאפשר שיח מקצועי בין צה"ל לבין כתבים המסקרים ענייני צבא וביטחון. ההתפתחויות באמצעי התקשורת, ריבוי כלי המדיה, והמעבר לסיקור דיגיטלי רב־פלטפורמי הביאו לאורך השנים להרחבה ולעדכון מתמיד של מסגרת העבודה המשותפת.

בשנת 2018 הוקמה ועדת פרוקצ'יה, בראשות השופטת (בדימוס) אילה פרוקצ'יה, לבחינת ממשק העבודה בין דובר צה"ל לבין הכתבים הצבאיים. הוועדה גיבשה עקרונות מחייבים באשר להיקף התא, תבחינים מוסדיים למערכות תקשורת, ותבחינים פרסונליים לכתבים המבקשים להצטרף.

#### תבחינים וקריטריונים לחברות בתא
המלצות ועדת פרוקצ'יה קבעו שורה של תנאים לצירוף כלי תקשורת וכתבים:
* תבחינים מוסדיים – כלי תקשורת מוכר, מוביל ומבוסס, בעל תפוצה ונוכחות ציבורית משמעותית.
* תבחינים פרסונליים – כתב בעל ניסיון בסיקור ביטחוני, עמידה בכללי האתיקה העיתונאית ובנורמות של סודיות ואחריות ציבורית.
* היקף חברים מוגבל – כ־25 כתבים בלבד, כדי לאפשר תדרוך אפקטיבי, מענה מהיר, ושיתוף פעולה יעיל.

#### בחינת הרכב מחודשת (2025)
ב־22 בינואר 2025 פרסם דובר צה"ל קול קורא לכלי תקשורת המבקשים לשלב נציג מטעמם בתא, בעקבות "השינויים שחלו באמצעי התקשורת במלחמה". דובר צה"ל, תת־אלוף דניאל הגרי, הורה על בחינה מחודשת של הרכב התא לאחר שנה בלבד מהבחינה הקודמת. ב־23 במרץ 2025 הוגשו כל הבקשות לבחינת דובר צה"ל. לאחר בחינה "יסודית ומעמיקה", בהתאם לעקרונות ועדת פרוקצ'יה ובהתאם לשינויים שחלו בתא בשש השנים מאז סיכום המלצות הוועדה, הוחלט על צירוף של שלושה כתבים חדשים. צה"ל הדגיש כי ההחלטה נעשתה תוך שמירה על היקף מצומצם של כ־25 חברים, כדי לשמר את איכות התדרוכים והיכולת לתת מענה אפקטיבי.

## הרכב התא

## הערות שוליים

קטגוריה:דובר צה"ל
קטגוריה:ישראל: ארגוני תקשורת
הייקינג

[ממוזער|הייקרית מטיילת ב[הרי סן חואן, קולורדו]]
**הייקינג** (מאנגלית: **Hiking**, בעברית ידוע גם בשם **סיירות** או **טיול רגלי**) היא הליכה ארוכה, לרוב לאורך שבילים הממוקמים באזורי טבע. תחביב ההייקינג החל באירופה במאה ה-18. לאורך ההיסטוריה, הייקים ארוכים היו מזוהים עם עליות לרגל.

תומאס ווסט, כומר סקוטי, הוביל לפרסום רב של תחביב ההייקינג במדריך שלו לאזור האגמים משנת 1778. גם המשורר האנגלי ויליאם וורדסוורת' היה חובב הליכות וכתב שירים על כך. כיום, חובבי הייקינג ידועים ביותר "הייקרים", חלקם אף משתתפים בארגוני הייקינג.

## ציוד
הציוד להייקינג תלוי באזור האקלים שבו ההייקינג מתבצע. רוב ההייקרים הולכים עם נעלי הליכה, נעליים המיועדות להגנה על כפות הרגליים והקרסוליים במהלך פעילויות הליכה בגבעות ובטיפוס הרים. ניתן לחבר אליהם זיזים ייחודיים לאחיזה טובה יותר בקרחונים או בשלג. הם חזקים במיוחד, עמידים ובעלי סוליות נוקשות כדי לספק תמיכה לקרסוליים והגנה בשבילים סלעיים קשים.

רוב ההייקרים לוקחים איתם גם תיק גב, בו ניתן לאחסן פנס, ציוד עזרה ראשונה, מכשיר ניווט לווייני (GPS) ושמיכת מילוט, המיועדת להפחית אובדן חום. באזורים לא יציבים, הייקרים משתמשים במוט הליכה.

## טרק

טרק הוא מסלול טיול רגלי האורך בין מספר שעות למספר ימים, ולעיתים אפילו מספר חודשים. הטרק הוא מרכיב חשוב בטיול התרמילאים – בטרקים פוגשים תרמילאים ממדינות זרות ונחשפים לנופי הארץ המטויילת – שהם חלק הארי של הטיול. פעמים רבות יש לטרק שיא שהולכים לקראתו: צפייה בקרחון וטיול עליו, הגעה למעבר הרים גבוה, או מקום מעניין מבחינה גאוגרפית או תרבותית.

## סכנות
בתחום ההייקינג ישנן מספר סכנות, לדוגמה, מזג אוויר קיצוני, אובדן ללא מכשיר ניווט או החלקה באזורים הרריים. ההייקינג עלול להיות מסוכן גם למי שסובל מבעיות רפואיות. בהרים בעלי שיפוע גבוה (כגון האוורסט), הסכנה גבוהה יותר. באזורים גבוהים, לחץ האוויר דליל מידי עבור נשימה תקינה של בני אדם מעבר לפרק זמן מוגבל וקצר, מה שהוביל למותם של הייקרים רבים באוורסט. ישנם סיכונים נוספים, כגון יובש, קרציות, נחשים, כוויות שמש או שלשול.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הליכה
קטגוריה:סיירות
קטגוריה:תחביבים
הזמנה למוזיאון ישראל, ירושלים

"**הזמנה למוזיאון ישראל, ירושלים**" או "**מוזיאון ישראל, ירושלים**" (1972) הוא תצלום שיצר האמן בני אפרת עבור ההזמנה לתערוכתו במוזיאון ישראל בשנת 1972.

התצלום מציג את דמותו של האמן, המוצג בתצלום כצללית, כשהוא משקיף דרך חלון זכוכית על הנוף של עמק המצלבה, כשמעברו השני מבנה המוזיאון. לפני הדמות הוצב משטח זכוכית נוסף ועליו תלה האמן תצלום ובו קטע מן הנוף. התצלום אמנם ממשיך את הנוף, אולם הוא בו בעת מסומן בעזרת סרט הדבקה המצמיד את חלקו האחד של התצלום אל משטח הזכוכית, בעוד חלקו האחר תלוי באוויר.

העבודה, כפי שהציגה תמי כץ-פריימן (1993) מציגה מצג אחת את המשחק עם "החומר", כפי שהוא מתבטא במישורים השונים של התצלום, ומצד אחר מצביע על היחסים המורכבים שבין דימוי, אשליה ומציאות.

התצלום זכה להדפסות חוזרות רבות בקטלוגים כדוגמת "גבולות השפה" (1998) ואחרים.

## גלריה

קובץ:בני אפרת מוזיאון ישראל.jpg|כרזה לתערכת בני אפרת (1972), גובה 96.5 ס"מ, רוחב 66 ס"מ

## הערות שוליים

קטגוריה:יצירות משנת 1972
קטגוריה:תצלומים בישראל
יוסף גולדשטיין (חזן)

**יוסף גולדשטיין** (שם המקורי: **משה יוסף הלוי גולדשטיין איש הארוויץ**; בגרמנית: **Josef Goldstein**; 27 במרץ 1837 – ט' בתמוז ה'תרנ"ט, 17 ביוני 1899) היה חזן ומלחין יהודי־הונגרי. במשך ארבעים שנה שימש כחזן ראשי של בית הכנסת טמפלגאסה שבווינה, והיה הדמות המרכזית בעיצוב הצליל והמסורת החזנית של יהדות אוסטריה בדור שאחרי שלמה זולצר.

## ביוגרפיה
גולדשטיין נולד בקצ'קמט, שבהונגריה, להורים שמואל (שמלקה) ומריה לבית הקר. אביו, שמואל גולדשטיין, היה  במקהלתו של החזן דוד ברודי בפשט, ומאוחר יותר שימש כחזן בקצ'קמט ובנייטרא.

אביו נפטר כאשר יוסף היה כבן 11–12 בלבד, ולאחר פטירתו כדי לפרנס את משפחתו נסע לעיירה באנסוויץ אל החזן המקומי, בתקווה שיוכל להרוויח מעט משירה במקהלה. לאחר שגולדשטיין החליט לשוב אל אמו, בחרה קהילת נייטרה בנער הצעיר לשמש כחזן במקומו, בזכות בקיאותו הרבה בתפילה וקול הטנור המרשים שלו.

לאחר שנתיים כנער־חזן, יצא למסע בן ארבע שנים ברחבי אוסטריה וגרמניה, ושימש כחזן־אורח בקהילות שונות, אשר הקנו לו שם ותהילה מוקדמים בעולם המוזיקה היהודית.

לפי המסופר, בימי הרחמים והסליחות של שנת 1853 הופיע החזן הצעיר יוסף גולדשטיין באונסדורף  וזכה להתלהבות רבה. הקהילה מינתה אותו לשליח הציבור על אף הסתייגות הרב שלמה זלמן פערלשטיין, שגילה איפוק ומתינות ולא הוכיח את הקהל בשל גילו הצעיר.
ממוזער|שמאל|יוסף גולדשטיין בגיל 14 כחזן בנייטרא

## לימודים מוזיקליים
בזכות מעריץ שתמך בו, נשלח גולדשטיין לווינה ללמוד פיתוח קול והכשרה אופראית אצל המורה הידוע סלבטורה מרצ'זי (Salvatore Marchesi). הוא השלים הכשרה מלאה לקראת קריירה אופראית באיטליה, אך בחר לשוב לעולם החזנות.

## אוברקנטור בווינה
בשנת 1858, עם חנוכת בית הכנסת ליאופולדשטאדט, מונה גולדשטיין ל**אוברקנטור הראשון** של בית הכנסת, תפקיד שבו החזיק במשך ארבעים שנה עד מותו.

הוא נחשב ל"פנים החזנות הווינאית", ונזכר תדיר לצדו של הדרשן המפורסם אדולף ילינק ושל הרב משה גידמן.

גודל בית הכנסת, שאכלס למעלה מ־3,500 מתפללים, דרש קול איתן וטכניקה גבוהה – ותיאורי התקופה מדגישים את עוצמת קולו ואת שילובו המיוחד של מסורת חזנות מזרח־אירופית עם סגנון מקהלתי מערבי.

## תרומתו המקצועית
גולדשטיין היה מהדמויות המובילות ב**איגוד החזנים האוסטרו־הונגרי** (Österreichisch-Ungarischer Cantoren-Verein). הוא עמד בראש כינוס החזנים הראשון בשנת 1882.

ממוזער|שמאל|מצבת יוסף גולדשטיין בווינה

## יצירות
גולדשטיין היה מלחין פורה, ויצירותיו הודפסו ושימשו קהילות רבות:
* **שירי ישורון** (Schire Jeschurun) – אוסף מקיף של פיוטים ומנגינות לשבתות ולמועדים.
* **Psalmen und Choralgesänge** (1872) – מזמורי תהילים ושירי מקהלה.
* **Requiem für Cantor-Solo und gemischten Chor** (1892) – יצירה נדירה מסוגה בפיוט היהודי, בסגנון קונצרטנטי.

## משפחה
אחיו של יוסף, החזן מוריס (מוריץ) גולדשטיין, שימש כחזן בקהילת בני ישראל בסינסינטי והיה שותף ליצירת ספרי תפילה אמריקאיים מרכזיים. מבני משפחתו נמנים המנצח הבינלאומי ג'יימס לוין.

## פטירה
גולדשטיין נפטר בווינה ב־17 ביוני 1899 ונקבר בבית הקברות המרכזי של וינה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חזנים
קטגוריה:חזנים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקה יהודית
קטגוריה:וינה
קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:ילידי 1836
קטגוריה:נפטרים ב-1899
ליגת העל העיראקית

**ליגת העל העיראקית** (בערבית: **دوري نجوم العراق**, **Iraq Stars League**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בעיראק. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1974, ובעונת 2025/2026 משתתפות בה 20 קבוצות.

הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הליגה המקצוענית העיראקית, הפועלת תחת הפדרציה העיראקית לכדורגל, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). בהתאם לדירוג ה-AFC לשנת 2025, הליגה מדורגת במקום ה־13. בהתאם לכך, הליגה אינה זכאית לשלוח נציגה לליגת האלופות האסייתית עילית, אך זכאית לשלוח שתי נציגות לליגת האלופות האסייתית השנייה.

אל-שורטה היא הקבוצה המעוטרת ביותר בליגה, עם 14 זכיות באליפות.
## היסטוריה
בשנים 1948–1950 פעלו בעיראק שלוש ליגות אזוריות. התחרות הארצית הראשונה התקיימה בעונת 1973/1974. בעונת 1974/1975 הוקמה ליגת העל במתכונת רשמית, ובה השתתפו 10 קבוצות.

בשנת 2023 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם לה ליגה הספרדית, במסגרתו עברה הליגה העיראקית למתכונת מקצוענית, המנוהלת על ידי התאחדות הליגה, החל מעונת 2023/2024.

ברוב עונות הליגה זכו באליפות קבוצות מבגדד, אשר יחד זכו ב־34 תוארי אליפות.
## מתכונת הליגה
נכון לעונת 2025/2026 משתתפות בליגה 20 קבוצות. התחרות כוללת 38 מחזורים, בשיטת משחקי בית וחוץ. עונת המשחקים נערכת מספטמבר ועד יולי.
על ניצחון מוענקות 3 נקודות, ועל תיקו נקודה אחת.

קבוצה רשאית לכלול עד שישה שחקנים זרים, לא כולל שחקנים מתימן ושחקן נוסף מסוריה. עמדת השוער מוגבלת לשחקן בעל אזרחות עיראקית בלבד.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת עיראק ומעפילה לליגת האלופות האסייתית השנייה. הקבוצות המסיימות במקומות 19 ו-20 יורדות לליגת המשנה – :הליגה הראשונה". הקבוצה המסיימת במקום ה-18 משתתפת במשחקי מבחן מול קבוצה מהליגה הראשונה.

## אלופות הליגה

## הישגים לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאתר rsssf
* נתונים מאתר globalsport
* נתונים מאתר transfermarkt
* נתונים מאתר soccerway

עיראק
קטגוריה:עיראק: כדורגל
ססטרה

**ססטרה** (**Sastre**) הוא שם משפחה שמקורו בספרדית ומשמעותו חייט.

קטגוריה:שמות משפחה ספרדיים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
אלפרד ליטלפילד

**אלפרד הנרי ליטלפילד** (באנגלית: **Alfred Henry Littlefield**; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, שכיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1876–1877, כחבר הסנאט של רוד איילנד בשנים 1878–1879, וכמושל רוד איילנד ה-35 בשנים 1880–1883.
## ראשית חייו
אלפרד ליטלפילד נולד בעיירה סיצ'ואיט  שברוד איילנד, כבנם של ג'ון ודבורה (לבית הימס) ליטלפילד. כשהיה בן שנתיים עברה המשפחה לווריק, שם הוא למד בבתי ספר מקומיים. הוא עבד בחנות כלבו בסנטרל פולס שברוד איילנד, ולאחר מכן עבר לעבוד בחברת הייצור ליטלפילד. הוא היה לשותף בחברה ולאחר מכן היה לנשיאה. ב-1861 הוא הקים יחד עם אחיו דניאל  חברת אריגי צמר, שבה הוא שימש כדירקטור עד יומו האחרון.

ב-1864 שירת ליטלפילד כמפקח בדיוויזיה של המיליציה רוד איילנד, וקודם לדרגת קולונל. הוא שירת במיליציה במשך חמש שנים.
## קריירה פוליטית
ליטלפילד החל את הקריירה הפוליטית שלו כאשר ב-1873 נבחר למועצת העיר לינקולן, תפקיד אליו הוא נבחר עוד ארבע פעמים. בשנים 1876–1877 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד, ובשנים 1878–1879 כחבר הסנאט של רוד איילנד.

ב-1880 נבחר ליטלפילד כמושל רוד איילנד ה-35 מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכיהן בתפקיד עד 1883. בתפקידו כמושל הוא ירש את קודמו בתפקיד ועמיתו למפלגה צ'ארלס ואן זאנדט, שבחר שלא להתמודד בבחירות של 1880, בהן הביס ליטלפילד את מועמד המפלגה הדמוקרטית, הוראס א. קימבול כשגרף 10,224 קולות מול 7,440 הקולות של קימבול ו-5,047 הקולות של מועמד מפלגת האיסור אלברט סי. הווארד. הרפובליקני הנרי ה. פיי נבחר כסגן המושל. במהלך תקופת כהונתו של ליטלפילד כמושל הוסדר הגבול בין רוד איילנד לבין מסצ'וסטס. אחריו כיהן כמושל אוגוסטוס בורן.

לאחר תום כהונתו כמושל, שב ליטלפילד לנהל את עסקיו. הוא היה נשיא הבנק הלאומי הראשון של פאוטוקט, של חברת הגז של פאוטוקט, ושל חברת הרכבות של פאוטוקט.
## חיים אישיים
ב-1853 נשא ליטלפילד לאישה את רבקה ג'יין נורתרפ, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.

אלפרד ליטלפילד נפטר בביתו שבסנטרל פולס ב-21 בדצמבר 1893. הוא נטמן בבית הקברות סוואן פוינט שבפרובידנס.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, Raimo, John, eds. **[https://archive.org/details/biographicaldire0004unse/page/1354/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4]**, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1355-1356


## קישורים חיצוניים

* אלפרד ליטלפילד באתר אגודת המושלים הלאומית 
* אלפרד ליטלפילד באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1829
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1893
משה בר-טוב

**משה בר-טוב** (31 במרץ 1939 - 17 בנובמבר 2024) שירת בחיל האוויר הישראלי כנווט קרב וסיים את שירותו בדרגת תת-אלוף כראש מנהלת שדות התעופה. לאחר מכן שימש הממונה על הכנסות המדינה במשרד האוצר.

## ביוגרפיה
משה בר-טוב נולד ב-1939, בן למאיר ומטילדה. בשנת 1959 סיים את לימודיו בבית הספר לטיסה במגמת נווטות. במשך חמש שנים טס כנווט בטייסת 120 (טייסת תובלה כבדה), ובמקביל הדריך בבית הספר לטיסה. בשנת 1964 השתתף, כנווט ראשי בטייסת, בתכנון של מבצע רוטב להצנחת אמצעי לחימה וציוד למורדים המלוכניים שנלחמו נגד צבא מצרים במלחמת האזרחים בתימן, וטס במטוסי בואינג 377 סטרטוקרוזר ב-12 מתוך 14 הטיסות של מבצע זה. בשנת 1966 היה הנווט בטיסה של ביקור לוי אשכול באפריקה.

בשנת 1969 השתתף בקורס ההסבה הראשון למטוסי פנטום, ושירת כנווט קרב. השתתף בגיחות מבצעיות במלחמת ההתשה, ועם סיומה עבר למפקדת חיל האוויר. ב-21 בפברואר 1973 פיקד על מוצב השליטה ("הבור") של חיל האוויר בעת הפלת מטוס הנוסעים הלובי בטיסה 114 של ליביאן איירליינס (איתו ב"בור" היו גם מפקד חיל האוויר מרדכי הוד וסגנו, בני פלד). בשנת 1973 סיים קורס פיקוד ומטה. במלחמת יום הכיפורים שירת כנווט קרב במטוס פנטום בטייסת העטלף (119), וב-20 באוקטובר 1973 נפגע מטוסו מטיל נ"מ ושתי ידיו נשברו בעת נטישת המטוס. הוא והטייס, אהרן שגיא, צנחו בסיני דרומית למחנה טסה וחולצו במסוק שאיתר אותם. באוגוסט 1974 מונה לראש מחלקת תכנון וארגון בחיל האוויר. במאי 1977 יצא ללימודים אקדמיים בארצות הברית, שבהם קיבל תואר שני במינהל מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). עם שובו לישראל מונה למפקד פו"ם - זרוע האוויר.

בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים מונה על ידי שר הביטחון עזר ויצמן לראש מנהלת שדות התעופה, שעסקה בהקמת בסיסי טיסה חדשים לחיל האוויר (בסיס רמון, בסיס עובדה ובסיס נבטים), במקום בסיסי הטיסה שפונו מסיני כחלק ממבצע רמון.

עם שחרורו מצה"ל ב-1982 מונה לממונה על הכנסות המדינה במשרד האוצר, תחת שר האוצר יורם ארידור. בין השאר עסק בתיקונים לחוק המיסוי בתנאי אינפלציה. לאחר שהסתכסך עם בכירי אגף מס הכנסה ואגף המכס והמע"מ לאחר שמתח ביקורת על תפקודם, התפטר מהתפקיד במרץ 1984.

בשנים 1990–2000 שימש סמנכ"ל תכנון ב-ECI Telecom, אחר כך היה יועץ עצמאי וכיהן כדירקטור חיצוני בחברת תים מחשבים ומערכות.

היה נשוי לדליה, אב לבת ושלושה בנים בנם חץ נפטר בשנת 2012. התגורר ברמת השרון.

משה בר-טוב נפטר בנובמבר 2024 והובא לקבורה בבית הקברות מורשה ברמת השרון.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:עובדי משרד האוצר
קטגוריה:ראשי מחלקת תכנון וארגון בחיל האוויר
קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:רמת השרון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024