open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סירט (רומניה)

[שמאל|ממוזער|200px|[אנדרטה לזכר יהודי סירט שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון]]
**סִירֶט** (ברומנית: **Siret**; בגרמנית: **Sereth**; בפולנית: **Seret**; בהונגרית: **Szeretvásár**; ביידיש: **סערעט**) היא עיר בצפון רומניה, הנמצאת באזור בוקובינה, במחוז סוצ'אבה, במחצית הדרך שבין סוצ'אבה לבין צ'רנוביץ. היא שוכנת על הגדה הימנית של נהר סירט, וממנו קיבלה את שמה. כיום יש בסירט 9,371 תושבים ושטחה 43.40 קמ"ר.

תקופה קצרה שימשה סירט כבירתו של בוגדאן הראשון. בשנת 1371 קיבל היישוב את מעמדו כעיר, והיא החלה להתפתח במהירות עקב מיקומה על אם הדרך בין דרום גליציה להונגריה. כיום היא משמשת כמעבר גבול בין רומניה לאוקראינה.

## הקהילה היהודית בסירט
המצבה הקדומה ביותר בבית העלמין היהודי היא מ-1560, ולפי מפקד האוכלוסין מ-1774 ישבו בעיר 8 משפחות יהודיות אשר מנו 43 נפשות. במפקד 1910, מנתה הקהילה היהודית 3,178 נפשות מתוך אוכלוסייה כללית של 7,815 נפש (כ-41% מאוכלוסיית העיר והקבוצה האתנית הגדולה ביותר).

במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כרב העיר, הרב פנחס משה בורשטיין עד ל-1906, לאחריו הרב ד"ר שמואל פרייפלד עד ל-1936, ולאחריו רבי ברוך הגר.

בעיר הייתה פעילות חסידית ענפה; רבי שמואל שמעלקא רובין (נכד רבי נפתלי מרופשיץ ורבי שלום מבעלז) כיהן כאדמו"ר בין השנים תרל"ה עד לפטירתו בשנת תרס"א. אחריו מילאו את מקומו בנו רבי פנחס מנחם מנדל שכיהן באדמו"רות עד שנספה בשואה וחתנו, רבי חיים אלטר דכנר - שכיהן כראב"ד עד פטירתו בשנת תרצ"א. ערב השואה פעלו בעיר תשעה בתי כנסת מתוכם ארבעה בתי כנסת חסידיים. ואדמורי"ם רבים היו פוקדים את העיר בקביעות לשבתות ולפגישות עם קהל חסידיהם. (הבולטים שבהם: האדמו"ר ישראל הגר, האדמו"ר מנחם נחום פרידמן (בויאן), האדמו"ר מסדיגורה אברהם יעקב פרידמן (השני) והאדמו"ר חיים הגר (אוטיניה))

האדמו"ר רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה קבע את משכנו וחצרו בעיר, לאחר מלחמת העולם השנייה שב לעיר עד ל-1947 אז עלה לארץ ישראל.

אחד מהאדמו"רים לבית ויז'ניץ, רבי ברוך הגר, צעיר בניו של ישראל הגר (אהבת ישראל) כיהן מ-1936 כרב המקום, והוא מייסדה של חסידות סרט ויז'ניץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא קבע את משכנו בחיפה, ושם קיימת עד היום שכונה של חסידי סערט ויז'ניץ.

בעיר פעלו תנועות הנוער הציוניות והבולטות שבהן היו הנוער הציוני ובית"ר.

ביוני 1941 עם הפלישה הנאצית לברית המועצות. גורשו כל יהודי סירט בפקודת הצבא הרומני בשלב ראשון אל העיר רדאוץ. 18 זקנים וחולים אשר לא יכלו ללכת ברגל נורו על גדת הנהר סירט לאחר שאנסו לעינהם את הנשים על ידי חיילי הצבא הרומני בפקודת המיור אלבו (Albu). שאר התושבים גורשו במסע רגלי ולאחר מכן ברכבות אל העיר קראיובה שבדרום רומניה. לאחר מכן גורשו שוב במסע רגלי מפרך עד לעיר מוגילוב-פודולסק שעל גבול אוקראינה.

בסירט נותר בית הכנסת היהודי "הגדול" בסמוך לבית העירייה.

חבר הכנסת יצחק ארצי היה יוצא המקום ופעל להנצחת הקהילה היהודית. בניו שלמה ארצי ונאוה סמל איזכרו את סירט כמקור השראה.

## ערים תאומות

## לקריאה נוספת
* .

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:בוקובינה: ערים
סירט
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
נולד לרקוד

**"נולד לרקוד"** היא תוכנית מציאות בידורית ישראלית אשר שודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. התוכנית הייתה גרסה ישראלית לפורמט אמריקני קנוי "So You Think You Can Dance" של רשת פוקס.

## פורמט
בתוכנית התחרו המשתתפים להשגת התואר הנכסף – "הרקדן של ישראל". בכל פרק בתוכנית חולקו המשתתפים לזוגות, וכל זוג הגריל סגנון ריקוד שאותו היה עליו לבצע כמיטב יכולתו. הרקדנים רקדו מול הקהל באולפן ומול ארבעת השופטים. בסוף כל פרק בחרו השופטים את הזוגות המצטיינים והם זכו בחסינות. יתר המשתתפים הועמדו להדחה וביצעו ריקוד סולו. הקהל בבית הצביע במסרונים עבור הרקדנים שרצה להשאיר, והרקדן שזכה בכמות הקולות הנמוכה ביותר הודח מהתחרות (לעיתים הודח יותר מרקדן אחד בתוכנית). התוכנית זכתה להצלחה ולקהל מעריצים רב.

## צוות התוכנית
את התוכנית הנחה צביקה הדר והשופטים המקצועיים הם:
* אונה הולברוק – רקדנית, כוריאוגרפית ומורה לריקוד.
* דוד דביר – מנהלה האמנותי לשעבר של להקת המחול "בת שבע", מנהל מגמת המחול בתיכון לאמנויות "תלמה ילין", מורה לריקוד ורקדן.
* מיכל אמדורסקי – זמרת, שחקנית ורקדנית במחזות-זמר שונים.
* עידו תדמור – רקדן וכוריאוגרף ישראלי, זוכה פרסים בישראל ובעולם.

## עונות התוכנית
### עונה ראשונה
העונה הראשונה של התוכנית שודרה החל מ-2005. לשלב הגמר של התוכנית, שהתקיים ב־22 בפברואר 2006 בשידור חי, הגיעו רוני ברנדשטטר, שי פרטוש, מאיה אמיתי ואור כחלון, ובו הם צוותו לזוגות שונים לכמה ריקודים, שכללו גם ריקוד "סולו" של כל אחד ואחת מהם. במקום הראשון זכה אור כחלון, במקום השני זכה שי פרטוש, במקום השלישי זכתה רוני ברנדשטטר ובמקום הרביעי מאיה אמיתי. תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 34.2%
בעונה זו זכו לפרסום השחקניות רונה-לי שמעון ודנה פרידר.
### עונה שנייה
העונה השנייה של התוכנית שודרה החל מ-22 בנובמבר 2006. גמר העונה שודר ב-10 במרץ 2007 ובו זכתה יוליה איגלניק לאחר שנקעה את רגלה בבוקר השידור. במקום השני זכה תום וינברגר, שזכה גם כן במלגת לימודים בבית ספר למחול בניו יורק, כחלק מהפתעה שנחשפה במהלך הגמר (רק המקום הראשון אמור היה לזכות בפרס). למקום השלישי הגיעה עדי עמית, אשר בשלב מוקדם יותר הודחה, אך הקהל בחר להחזירה בשלב גלגל ההצלה. במקום הרביעי זכה איתי פרי.
תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 35%.
### עונה שלישית
העונה השלישית החלה ב-14 בנובמבר 2007. גמר העונה התקיים ב-3 במרץ 2008. לאחר חצי הגמר הראשון נחשף כי בגמר יתחרו רק שלושה מתמודדים לאחר תחרות בין ארבעת המתמודדים המובילים. שלישיית המתמודדים שהשתתפה בגמר היא (לפי סדר הזכייה): נתנאל בלאיש, ארתור אסטמן ונטליה שטנדלר. תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 27.2%, ירידה לעומת השנים הקודמות.

עם תום העונה השלישית הוחלט לסיים את הפקת התוכנית ולהחליפה בתוכנית חדשה בשם "מלחמת העולמות". בשל מבצע עופרת יצוקה שונה שמה ל"לא נפסיק לרקוד".

## ראו גם
* לא נפסיק לרקוד
* רק רוצים לרקוד
* רוקדים עם כוכבים
* כוכב נולד

## קישורים חיצוניים

* נולד לרקוד האתר הרשמי (מתוך אתר "קשת")
* 
**ביקורות**
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות: ריקודים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2005
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט אמריקאי
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טדי הפקות
קטגוריה:ישראל: מחול
פרידריך וילהלם מורנאו

**פרידריך וילהלם מורנאו** (בגרמנית: **Friedrich Wilhelm Murnau**; 28 בדצמבר 1888 – 11 במרץ 1931) היה במאי קולנוע, מפיק סרטים ותסריטאי גרמני. הוא היה אחד מחשובי במאי הקולנוע של עידן הסרט האילם במסגרת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני וביים כמה מהסרטים המשפיעים ביותר של אותה תקופה. חלק ניכר מיצירותיו של מורנאו מעידן הסרט האילם אבדו, ורק מעטות מהן שרדו עד היום.

## ביוגרפיה
ממוזער|מורנאו, בשנת 1920
**פרידריך וילהלם פלומפה** (*Friedrich Wilhelm Plumpe*) נולד בבילפלד שבגרמניה, ולמד פילוסופיה באוניברסיטת ברלין ומאוחר יותר תולדות האמנות באוניברסיטת היידלברג. אז שינה את שמו ל"מורנאו" על שם עיר בגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כטייס קרב. בשנת 1919 ביים את סרטו הראשון: "Der Knabe in Blau". אולם סרטו המפורסם ביותר הוא "נוספרטו" – עיבוד שעשה בשנת 1922 לספרו של ברם סטוקר "דרקולה". מורנאו נתבע על ידי יורשיו של סטוקר על הפרת זכויות יוצרים והפסיד, ובית המשפט הורה להשמיד את כל העותקים, אולם מספר עותקים לא-חוקיים הוחבאו ונשמרו ועל כן הסרט נותר ברשותנו. "נוספרטו" נתן את ההשראה לוורנר הרצוג לביים גרסה חדשה בשנת 1979.

סרט חשוב נוסף של מורנאו הוא "Der Letzte Mann" ("הצחוק האחרון", 1924). את התסריט כתב קרל מאייר וכוכב הסרט היה אמיל יאנינגס. בסרט לראשונה הוצגה נקודת המבט הסובייקטיבית של המצלמה, בה המצלמה "רואה" דרך עיניה של דמות קולנועית ומשמשת כדי להעביר לצופה את מצבה הפסיכולוגי. מורנאו גם היה המבשר של תנועת ה-"Cinéma Vérité" והחומרים בהם עסקה.

מורנאו עבר להוליווד בשנת 1926, שם הצטרף לאולפני פוקס המאה ה-20. הוא ביים את הסרט "Sunrise: a Song of Two Humans" שנחשב לאחת מפסגות הקולנוע של שנות העשרים. הסרט זכה להצלחה עצומה בקופות וזכה במספר פרסי אוסקר בטקס חלוקת הפרסים הראשון שנערך בשנת 1927, ביניהם הפרס על "הסרט הטוב ביותר – ייחודי ואמנותי" – "Best Picture, Unique and Artistic Production". בפרס עבור "ההפקה הטובה ביותר" ("Best Production") זכה הסרט "כנפיים". כיום נהוג להזכיר את "כנפיים" כזוכה הסרט הטוב ביותר, ולא את "זריחה".

שני סרטיו הבאים של מורנאו, "Four Devils" ו-"City Girl", הותאמו לעידן החדש של סרטים מדברים ולא נתקבלו באהדה על ידי הציבור. הכישלון הקופתי הביא להתפכחותו של מורנאו, והוא עזב את אולפני פוקס ויצא למסע בדרום האוקיינוס השקט. שם, יחד עם חלוץ הקולנוע הדוקומנטרי רוברט פלאהרטי יצר את הסרט "טאבו". פלהארטי עזב לאחר שנתגלעו ביניהם חילוקי דעות על רקע אומנותי ומורנאו סיים את הפקת הסרט לבדו. הסרט צונזר בארצות הברית כיוון שכלל צילומים של נשים פולינזיות חשופות חזה.

מורנאו לא הספיק לצפות בהקרנת הבכורה של סרטו האחרון. הוא נהרג בתאונת דרכים בסנטה מוניקה שבקליפורניה בשנת 1931. הוא נקבר בברלין. רוברט פלהארטי, אמיל יאנינגס וגרטה גרבו נכחו בהלוויה, ופריץ לנג נשא את ההספד.

בשנת 2003 הוענק למורנאו פרס טדי מיוחד וזאת אף על פי שנטייתו המינית ההומוסקסואלית נותרה בגדר שמועה בלבד.

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|200px|קברו של מורנאו ועליו פסל של דיוקנו.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע גרמנים
קטגוריה:הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני
קטגוריה:זוכי פרס טדי
קטגוריה:להט"בים גרמנים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בברלין
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:טייסים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1931
אות קלון

**אות קלון** הוא ניב שנוצר בעברית החדשה (אף ששני רכיביו מקורם בלשון המקרא), הבא לבטא את החומרה של מושא הביטוי, פעמים רבות תוך ייחוס לחומרה השפעה לזמן רב, לעיתים כזה שאינו ניתן לכפרה, או להיקף רחב יותר מהמושא המצומצם.

## דוגמאות
**חומרה**: הגנרל וולטר בדל-סמית הגיב להאשמות על טיפול לקוי בניצולי שואה: "האשמות אלו הן אות קלון להנהלת המחנה" ובכך ביקש להבהיר את החומרה בה הוא רואה את ההאשמות אם תתאמתנה.

**זמן**: מזכיר הסתדרות המורים אמר שבית ספר שאינו מודרג אינו טובע אות קלון בילדים ובכך הביע את עמדתו שחלוקת ילדים להקבצות על פי רמות אינה נוגעת רק להווה, אלא עלולה להטביע על הילד תדמית שלילית לשנים רבות.

**העדר כפרה**: על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש כותב בעל מאמר בהמליץ: "הוא אות קלון עולמי וכתם נצחי להיכנסייה הקתולית בספר דברי הימים, ואף אם תרבה לה בורית ותכבס בנתר נכתם עונה זה על לוחות התולדה".

**היקף**: 
*בהתייחס להזנחה בבית הקברות הר המנוחות בירושלים הביעה אישה שהתלוננה את עמדתה "כי המצב הקיים הוא אות קלון לירושלים" ובכך העבירה את המסר שהמצב אינו נוגע רק לאותו בית קברות אלא פוגע קשות בתדמית של העיר ירושלים כולה. 
*ראשי המפלגה הליברלית גינו את הספר הלבן באומרם שהוא "אות קלון על שמה הטוב של בריטניה".

**עלבון**:
*התאחדות עולמות של צעירים עבריים הביעה את החומרה שהיא רואה בנומרוס קלאוזוס בכותבה: "הנומרוס קלוזוס ... השולל מאת אחינו המתלמדים את האפשרות להשתלם בלימודים ולהשתתף בעבודת המדע הנעלה, והמטיל עליהם אות-קלון מעליב".

## מקור הביטוי

מקור הביטוי באותות קלון שהוכרחו אנשים ללבוש כדי לביישם, כמו אות הקלון שהוכרחו היהודים בימי הביניים לשאת על בגדיהם (טלאי צהוב על הבגד), וכן אות הקלון (הטלאי הצהוב) על בגדי היהודים בשנות שלטון הנאצים.

ע"פ ספר בראשית, אות הקלון הראשון הוטל ברוצח הראשון, בקין, ונקרא "אות קין".

בימי הביניים באירופה נהגו להטיל אות קלון בפושעים מורשעים על ידי הטבעה בעורם של דוגמה קבועה באמצעות מכוות אש. בנוסף לכך, אל **[[עמוד הקלון]]**, קשרו עבריינים, כדי לבייש אותם בציבור. אות קלון מסוג זה מוזכר בספר שלושת המוסקטרים, כך מגלה ד'ארטניאן שאהובתו באותו זמן היא פושעת נמלטת. כאן המקום להזכיר גם את הספר **אות השני** מאת נתנאל הותורן. באות השני מסומנת נערה שהרתה מחוץ לנישואין.

## ראו גם
* כובע היהודים
* הטלאי הצהוב
* אות קין (מקרא)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ענישה
קטגוריה:ביטויים
Pictured Within

**Pictured Within** הוא אלבומו של המוזיקאי ג'ון לורד.

האלבום שיצא 16 שנה לאחר אלבומו האחרון של לורד, Before I Forget, היה לייחודי מבין אלבומיו ובו הוא שילב בין מוזיקת פופ רך עם מוזיקה קלאסית, יצירה שלימה וקונספטואלית עליה עמל במשך כ-15 שנה. האלבום הוקלט כולו בצרמט שבמרומי האלפים השווייצרים, מהלך שמצא את ביטויו באווירה השולטת באלבום. המוזיקה השקטה שנוגנה על ידי אנסמבל שהורכב מכלים אקוסטיים, מלווה בחלקה בשירה על ידי זמרים אורחים כדוגמת מילר אנדרסון וסם בראון כמו גם החלילן תייס ון ליר. אלבום זה מהווה את ראשיתה של סדרת אלבומים שהחל להוציא לורד לאחר פרישתו מלהקת דיפ פרפל, בהם התמקד ביצירות תזמורתיות. היצירה מחולקת לארבעה חלקים, כשכל חלק בעצמו מחולק לשלושה קטעים משניים. עם יציאת האלבום ערך לורד מסע הופעות קצר בגרמניה שבמסגרתו נוגן האלבום בשלמותו.

## רשימת שירים




## קישורים חיצוניים

* תמונות מהופעה בה נוגנה היצירה בשלמותה

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI רקורדס
שפת הסימנים של ניקרגואה

**שפת הסימנים של [[ניקרגואה]]** היא שפת סימנים שהתפתחה באופן ספונטני בקרב ילדים חירשים בכמה בתי-ספר במערב ניקרגואה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. זוהי שפה המעוררת עניין מיוחד בקרב בלשנים, שכן היא מספקת הזדמנות נדירה לחקור מקרה של "לידת" שפה חדשה.

## היסטוריה

עד שנות ה-70 לא הייתה קהילת חירשים בניקרגואה. החירשים היו מבודדים אלה מאלה, ורובם השתמשו ב"סימנים ביתיים" (באנגלית: home signs או kitchen signs - מערכת של מחוות שאין לה דקדוק מסודר ומתפתחת באופן טבעי בתקשורת בין ילדים חירשים לבני משפחתם השומעים) ובמימיקה כדי לתקשר עם בני משפחה וחברים שומעים.

התנאים ההכרחיים להיווצרות שפה טבעית באו בשנת 1977, משעה שמרכז לחינוך מיוחד פתח תוכנית שנועדה בתחילה ל-50 ילדים חירשים. בית הספר שכן בשכונת סאן חודס בעיר מנגואה, ומספר התלמידים החירשים בו הגיע ל-100 בשנת 1979, כשפרצה המהפכה הסנדיניסטית.

ב-1980 נפתח בית ספר מקצועי לנוער חירש באזור "וילה ליברטאד" שבעיר מנגואה. ב-1983 כבר נרשמו 400 בני נוער חירשים לשני בתי ספר ממין זה. בתחילה שמה תוכנית הלימודים דגש על לימוד השפה הספרדית ועל קריאת שפתיים. השימוש בסימנים הוגבל לאיות, כלומר שימוש בסימן עבור כל אות בספרדית, ושימוש בסימני הידיים האלה כדי לאיית מילים ושמות בספרדית. הצלחת השיטה הזאת הייתה מוגבלת מאוד, ורוב התלמידים נכשלו בתפיסת משמעויותיהן של המילים. בין התלמידים למורים שרר נתק לשוני, אך בין התלמידים לבין עצמם - במגרש המשחקים, בהסעות לבתי הספר ובחזרה, במסדרונות וכו' - נוצרה קרקע פורייה לתקשורת לשונית. התלמידים השתמשו במחוות וב"סימנים הביתיים" כדי לתקשר, ויצרו שפת סימנים דמוית פידג'ין. מאוחר יותר התפתח אמצעי התקשורת הזה לשפה דמוית שפות קראוליות. אפשר לומר שהתלמידים המציאו לעצמם שפה. הפידג'ין הראשוני נקרא בספרדית Lenguaje de Signos Nicaragüense ("דיאלקט הסימנים של ניקרגואה"). הוא עדיין משמש בקרב חירשים שהגיעו אל בית הספר בגילאי העשרה.

צוות המורים בבית הספר לא זיהה את השפה החדשה, והתייחס אליה כאל פנטומימה. מבחינתם הייתה זו עדות לכישלון לימודי השפה הספרדית. כיוון שלא הצליחו להבין את פשר הסימנים, הם ביקשו עזרה מבחוץ. עזרה כזו הגיעה ב-1986 לפי בקשת משרד החינוך של ניקרגואה. ג'ודי קגל (Judy Kegl) בלשנית אמריקנית המתמחה בשפות סימנים מאוניברסיטת נורת'איסטרן (Northeastern University) שבארצות הברית, החלה לחקור את שפת הסימנים שהתפתחה בקרב תלמידי בית הספר. כשהיא, בעזרת חוקרים נוספים, ניתחה את השפה, הם הבחינו כי הילדים הצעירים הביאו את ה"פידג'ין" ששימש ילדים מבוגרים יותר, לדרגת מורכבות גבוהה יותר. הם גילו למשל מערכת התאם בפועל (verb agreement) וחוקים דקדוקיים נוספים. השפה המורכבת ידועה כיום כ- Idioma de Señas de Nicaragua ("שפת הסימנים של ניקרגואה").

מחקרים בנושא התפרסמו בכתב העת Science, ומשכו תשומת לב רב בקרב בלשנים, פסיכולוגים ואנתרופולוגים. זאת כיוון שמדובר במקרה מתועד ראשון של יצירת שפה יש מאין. אפשר להוכיח בקלות כי התלמידים של בית הספר לחירשים לא נחשפו לשפה טבעית כלשהי לפני הגעתם לבית הספר, וכי התפתחות השפה הייתה תלויה לחלוטין באינטראקציה שבין התלמידים החירשים לבין עצמם. זאת בניגוד לדגם המוכר של רכישת שפה טבעית, שבה הילד נחשף לשפה טבעית קיימת, ומסגל לעצמו את כלליה.

## קישורים חיצוניים

* 

ניקרגואה
קטגוריה:ניקרגואה
קטגוריה:שפות קריאוליות ופידג'ין
בייטאוניט

**בייטאוניט**, מינרל טקטוסיליקטי (סיליקטים במבנה מרחבי) נדיר למדי, השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). המינרל זוהה לראשונה ב-1835 בבייטאון (כיום אוטווה) שבקנדה ומכאן שמו. המינרל מצוי גם בסקוטלנד ובדרום אפריקה. בדרך כלל מוצאים את הבייטאוניט בסלעי גברו.

הבייטאוניט מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט והמכונה פְּלַגְיוֹקְלז ("שבירה נטויה").

## קישורים חיצוניים

*בייטאוניט באתר webmineral

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פצלות השדה
קטגוריה:טקטוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
קריין

[ממוזער|265x265 פיקסלים|הקריין [קובי ברקאי באולפני רשת ב']]
**קריין** הוא אדם הקורא טקסט אל מול קהל, אל מול מצלמות הטלוויזיה, בזמן שידורי הרדיו, על במה, או ברקע מבלי שיראוהו. לעיתים מדובר בקריין חדשות אשר קורא את מבזקי החדשות המוגשים לו על ידי עורך החדשות, אדם העוסק במקצוע הקריינות.

קריין עשוי להקריא את שמות השירים והזמרים בערב זמר או לספר סיפור מוקלט על קלטת. לקריין צריך שיהיו תכונות חשובות הנחוצות מפאת מקצועו, לדוגמה: דיבור ברור, הכרות טובה של השפה (כדי למנוע שגיאות הקראה ושגיאות לשוניות בדיבור). לקריינים במהדורות חדשות ובתוכניות רדיו, ובכלל למציגי דבר כלשהו, לעיתים נדרשת יכולת אלתור בו-במקום, הבנת החומר שהם מעבירים לקהלם ותקשורת טובה עם אנשים. קריינים ברדיו ובאולפנים (דוגמת אולפן חדשות או אולפן של תוכנית על מדע) לעיתים מראיינים אורחים, וחשוב שיידעו "להוציא" ממרואייניהם את המידע שהם מבקשים. קריינים משמשים במהדורות חדשות כמגישי המהדורה, והגבול בין המושגים מיטשטש.

בסדרות טלוויזיה מסוימות לילדים כגון "תומס הקטר וחברים" משמש קריין המספר את הסיפור ומדבב את הדמויות, ובמשחקי ספורט יש לרוב שדרן, קריין המתאר את הפעולות המתבצעות במהלך המשחק. לעיתים קרייני ספורט מדברים גם על הרקע של השחקן או הקבוצה, ולא רק על המשחק הספציפי הנצפה.

## קריינות לצורכי מיתוג ושיווק או לתדמית
קטגוריה נוספת היא קריינות המיועדת לבעלי עסקים וחברות לצרכים של שיווק ומיתוג של עסקיהם.

בקטגוריה זו ניתן למצוא קריינות עבור סרטי תדמית עסקיים או סרטי מוצר ואף קריינות תדמית לארגונים שאינם עסקיים, אשר עבורם הקריין מקריא תסריט שהוכן מראש, בהתאם למהלך הסרטון. קטע הקריינות שנוצר משולב בסרטון באמצעות טכנולוגיות של עריכת וידאו ועריכת סאונד. לקריינות כזאת מתלווה לעיתים קרובות פס-קול מוזיקלי.

ניתן למצוא עוד בתוך עולם המיתוג באמצעות קריינות את הקריינות בעבור צליל המתנה עסקי ומרכזיות. כלומר כאשר לקוח מתקשר לבעל עסק מסוים הוא שומע בזמן ההמתנה קטע קריינות (בדרך כלל משולב מוזיקת רקע), אשר מיועד לצרכים שיווקיים ומיתוג העסק. בדרך כלל במסגרת אותה קריינות בזמן ההמתנה נאמרים יתרונותיו של אותו עסק ונהוג גם לשלב פירוט של המוצרים העיקריים שלו. כמו כן קריינות שמשלבים במרכזיה בתור הסאונד המנחה בעת ניתוב שיחות נעשית על ידי קריינים מקצועיים.

קריינים רבים מתמחים בקריינות לצורך יצירת זמרירים (ג'ינגלים) לעסקים המשולבים כפרסומת ברדיו.

## ראו גם
*טלפרומפטר
*דיבוב

## קישורים חיצוניים

*ארגון הקריינים בישראל

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:מקצועות המדיה
קרלו מריה ג'וליני

**קרלו מריה ג'וליני** (באיטלקית: **Carlo Maria Giulini**; 9 במאי 1914 – 14 ביוני 2005) היה מנצח איטלקי.

## קורות חייו
ג'וליני' נולד בבארלטה שבאיטליה ולמד נגינה בויולה וניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.

ג'וליני עבד ברדיו מילאנו משנת 1946 והשיב שם לחיים כמה אופרות נשכחות, ביניהן יצירות מאת אלסנדרו סקרלטי. ארטורו טוסקניני שמע הפקה של Il Mondo della Luna מאת היידן ובעקבות זאת המליץ למנות את ג'וליני להנהלה המוזיקלית של לה סקאלה, שם נשאר מ-1953 עד 1956.

בשנת 1958 ניצח על הפקה עתירת שבחים של דון קרלוס מאת ורדי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בלונדון, אבל משנת 1967 הפנה עורף לאופרה והתרכז בעיקר במוזיקה תזמורתית. הוא ניצח על הפילהרמונית של וינה, על התזמורת הסימפונית של שיקגו ועל תזמורת פילהרמוניה. משנת 1978 עד 1984 היה מנצח ראשי בתזמורת  הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בשנת 1982 חזר לאופרה וניצח על "פלסטף" של ורדי (בהפקה מעוררת מחלוקת). 

בין הקלטותיו האגדיות "דון קרלוס" של ורדי, רקויאם של פורה, הסימפוניות השמינית והתשיעית של ברוקנר, הסימפוניה השישית (הפתטית) של צ'ייקובסקי, הסימפוניה ה-שמינית והתשיעית של שוברט, הסימפוניות הראשונה והתשיעית והשיר על הארץ של מאהלר והסימפוניות השביעית והתשיעית של דבוז'אק, אם להזכיר חלק קטן מהן.

הקלטותיו משנת 1959 עם תזמורת ומקהלת פילהרמוניה, של האופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני מאת מוצרט, כמו גם ההקלטה משנת 1955 של לה טרוויאטה מאת ורדי, עם מריה קאלאס, נמנות עם המעולים ביותר בביצועי האופרה המוקלטים.

ג'וליני מת בברשה, איטליה ב-2005. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

;הקלטות ברשת
* קרלו מריה ג'וליני בחזרות עם תזמורת שטוטגרט, לקראת בצוע של התשיעית של ברוקנר, ב-you tube.
* 
* 

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1914
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2005
אני אוהב אותך רוזה

**אני אוהב אותך רוזה** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 של הבמאי משה מזרחי.

עלילת הסרט מבוססת על מקרה אמיתי שסיפר הבמאי משה מזרחי. לדבריו, ההשראה לכתיבת התסריט נבעה מאירוע שאירע לאם סבתו, אשר התגוררה בירושלים בתקופת היישוב הישן, ואותה הכיר באופן אישי. בהיותה בת 21 נותרה אלמנה, בעוד גיסה היה בן 11 בלבד. היא אספה את הילד וגידלה אותו, ולאחר שהגיע לגיל 17 נישאו, ונולדו להם עשרה ילדים. היא האריכה ימים עד גיל 107. מזרחי ציין כי היה אחד מניניה הרבים, והוסיף כי דמותה של רוזה עוצבה בהשראת מעמד האישה בחברה היהודית-ספרדית באותה תקופה.  

עלילת הסרט מתרחשת בקרב הקהילה הספרדית ברובע היהודי של ירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית. מזרחי טען שאת התסריט הוא כתב על סמך סיפורה של סבתא-רבה שלו, אשר עברה סיפור דומה לזה של רוזה. הסרט צולם ברובע היהודי בירושלים, בטרם הרובע שוחזר לאחר מלחמת ששת הימים. 

את הפסקול המקורי כתב דובי זלצר.

הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשנת 1972, בקטגוריית הסרט הזר. וייצג את ישראל בפסטיבל הקולנוע בקאן, ומכר 279,000  כרטיסים בישראל.

## עלילת הסרט
הסרט מספר את סיפורה של רוזה, שגרה בקהילה היהודית הספרדית הסגורה ברובע היהודי של ירושלים, בשלהי התקופה העות'מאנית, שמתאלמנת מבעלה ועל פי ההלכה, עליה להתחתן עם ניסים, אחיו של בעלה המת (הליך הייבום). אולם, ניסים רק בן 11 וצעיר מדי להתחתן. כפשרה שהושגה עם הרב, הוא עובר לגור עמה, למורת רוחם של הקהילה שמנדה אותה. רוזה היא אשה צעירה, עצמאית ודעתנית, והיא מנסה לחנך את ניסים להיות אדם בוגר. ואילו הוא, מצדו, מתאהב בה. לאחר סכסוך שהתגלע ביניהם, ניסים עוזב את הבית ואת הקהילה. הוא חוזר בגיל 18, ורוזה מבקשת ממנו לקיים טקס חליצה, במפתיע, היא עוזבת באמצע הטקס, אך זמן מה לאחר מכן הם מתאחדים שוב.

## פרשנות

הסרט מתאר מציאות של כבילה לכללי המסורת, אל מול רצון האדם להיות אדון לעצמו, בייחוד כשמדובר באשה. רצונה של רוזה להרגיש עצמאית וחופשייה מכבלים ומתכתובות, הן של המסורת והן של החברה, עמד בסתירה לתקופה ולחברה הנוקשה שבה היא חיה. רוזה אינה נכנעת לכללי המסורת ואינה נרתעת מהחברה הסובבת אותה, שנוקטת כלפיה באמצעים קשים. היא אף עומדת על דעתה מול ניסים, כשהוא קיבל את משכורתו הראשונה וקורא כלפיה: "אשה, אוכל!". היא מתעמתת איתו והוא עוזב את הבית. כשניסים בגר ומעוניין לשוב אליה, היא מתעקשת על טקס החליצה, כדי להרגיש חופשייה מתכתובות עם מי עליה להתחתן. אולם, היא אוהבת את ניסים הבוגר, ועוזבת את הטקס כדי שתוכל להיות אתו.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1972
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים מועמדים לפרס אוסקר
קטגוריה:סרטים ישראליים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטי משה מזרחי
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1972
אסקלפיוס

[ממוזער|[מקדש אסקלפיוס למרגלות האקרופוליס באתונה]]
**אַסְקְלֵפִּיוֹס** (ביוונית: **Ἀσκλήπιος**, בלטינית: **Aesculapius**) היה אל הרפואה של היוונים והרומים. בזכות יכולת הרפואה האלוהית שלו הקים אסקלפיוס את המתים לתחייה ובכך צמצם את הפער בין בני האדם לבין האלים.

בפולחן אסקלפיוס, שרווח מאוד ביוון העתיקה, היה חלק נכבד גם לבתו היגיאה, אלת הבריאות שאליה נלווה גם אחיה, טלספורוס. ידוע שהיו קיימים כמה מאות היכלי אסקלפיוס שאליהם נהרו מאות חולים אשר ביקשו תרופות מכוהניו.

על פי אפלטון, מילותיו האחרונות של סוקרטס היו "אנו חייבים תרנגול לאסקלפיוס" (מנהג יווני היה להקריב תרנגול לאל זה, אם אדם לא חלה או מיעט מאוד לחלות במהלך חייו).

ישנם חוקרים המשערים שדמותו המיתולוגית של אסקלפיוס מקורה באדם היסטורי שחי בסביבות שנת 1200 לפנה"ס.

## אסקלפיוס במיתולוגיה היוונית
על פי המיתולוגיה היוונית אסקלפיוס היה אל למחצה, בנו של אפולו מבת התמותה קורוניס. אפולו, שזעם על כך שקורוניס מתעתדת להינשא לאחר, הרג אותה ויילד את אסקלפיוס בניתוח קיסרי.

בכתבי הומרוס מוזכרים בניו, מכאון ופודלריוס. הומרוס מציג באיליאדה את בני אסקלפיוס כרופאים גיבורים בשל יכולות הריפוי שלהם. יוחסו להם שתי משפחות רופאים מפורסמות, "האסקלפיאידים", שעם אחת מהן נמנה היפוקרטס. היגיאה היא בתו. אסקלפיוס היה תלמידו של הקנטאור כיירון וממנו למד רפואה ואף איך להחיות מתים באמצעות דמה של גורגונה, שדם מצידה האחד מחייה וצד שני ממית. זאוס, שכעס על כך שבן תמותה מתערב בפעולתם של האלים בנושאי חיים ומוות, הרג את הרופא, את בניו ובנותיו על ידי מכת ברק. מעשה זה של זאוס הביא לריב בינו ובין אפולו אשר סירב לייצר עבור זאוס את הברקים ששימשו כנשקו של זאוס. על מנת לפייס את אפולו, הפך זאוס את אסקלפיוס לאל.

## דרך הטיפול
מלוחות התודה שהוקדשו לאסקלפיוס ניתן ללמוד כי עיקר ריפוים של החולים היה בדרך של לינה במקדשים שיוחדו לו. שם הייתה דרך הריפוי מתגלה כביכול בחלום. התנאים הטבעיים במקדשים, כדוגמת אור השמש, האוויר הצח והטבילה במים היטיבו עם החולים. גם כוח האמונה סייע בריפוי. ייתכן שכוהני אסקלפיוס השתמשו בתרופות, ואולי אף ביצעו ניתוחים.

החולים היו מעלים קורבנות לאסקלפיוס, כתודה על ריפוים.

## שבועת היפוקרטס
אסקלפיוס הוא אחד מארבעת האלים המוזכרים בשבועת היפוקרטס .

## מטה אסקלפיוס
[ממוזער|[מטה אסקלפיוס]]

אסקלפיוס מיוצג בכל פסליו כאדם מזוקן בעל פנים רחומות, הנושא מטה עליו כרוך נחש בודד. כיום, סמלים של ארגונים וגופים העוסקים ברפואה ובבריאות מציגים נחש כרוך סביב מטה.

## מקדש אפידאורוס

על פי האגדה אסקלפיוס נולד באפידאורוס ובה אף הקים את האסקלפיון - בית החולים שלו. במקום הוקם מקדש לאלים המרפאים. על מנת למצוא את התרופה המדויקת למחלתם, אנשים שהו במהלך הלילה באנקומיטיריה, שהוא היכל שינה גדול. אסקלפיוס עצמו התגלה לאנשים בחלום, ונתן להם עצה כיצד להשיג בחזרה את בריאותם. ליד המקדש היה בית הארחה בעל תכולה של 160 מקומות. ליד המקדש יש מעיינות מינרליים, וייתכן כי היה להם חלק בתהליך הריפוי.

בכניסה למקדש מוצבות ה-'iamata', כלומר ה"תרופות". שהן אוסף של ארבעה לוחות אבן עליהם נחקקו כ-70 סיפורים מהמקדש. "תרופות" אלו בדרך כלל היו מלוות על ידי מינחות תודה לאסקלפיוס, שהיו פסלים מחומרים כמו טרקוטה, מתכת ושיש שייצגו את האיבר שהאל כביכול ריפא (עיניים, ידיים, רגליים, אוזניים, ראשים, איברי מין וכדומה). 

## קישורים חיצוניים

* אפי זיו, **המיתולוגיה הרומית**, כנרת זמורה-ביתן, 2024.

*
*
*
*דר' אפי זיו, הרפואה במיתולוגיה היוונית

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:אלים רומיים
קטגוריה:אלי בריאות
קטגוריה:אלים למחצה
יער הזורע

שמאל|ממוזער|250px|מחנה צופים ביער הזורע, שבט צהלה, קיץ 2002
**יער הזורע** הוא יער בישראל שמשתרע על שטח של כ- ומהווה חלק מפארק רמות מנשה ששטחו כ 84,000 דונם. יער הזורע נמצא מדרום ליקנעם. מספר העצים ביער נאמד בעשרים מיליון. בתחילה נטעה הקרן הקיימת לישראל ביער עצים מחטניים כמו עץ האורן שהוא עץ עמיד הצומח במהירות. משנות השמונים של המאה העשרים החלה לטעת עצים רחבי עלים בין עצי האורן.

מייסדי קיבוץ הזורע החלו את נטיעת היערות עם הקרן הקיימת במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, זאת לאחר שיער הקיבוצים הסמוך החל להינטע בשנות העשרים של המאה העשרים, זאת בשיתוף הקרן הקיימת. ענף היעור היה הבסיס הכלכלי להיאחזות שלהם בקרקע. ביער נטועים עצי אורן, אקליפטוס, ברוש, חרוב ועוד. בוקיצה שעירה הוא עץ נדיר הצומח באופן טבעי בנחל גחר הנמצא ביער. יער הזורע הוא מוותיקי היערות הנטועים בארץ. בעבר היה האזור של רמות מנשה מכוסה ביערות של אלון התבור אך רוב היער העתיק נכחד ושרידים מעטים נמצאים באזור קיבוץ גלעד.

יער הזורע בפרט ויערות מנשה בכלל משמשים לטיול ולנופש ודרכים רבות חוצות את היער. הכניסות ליער נמצאות בין קיבוץ הזורע לבין משמר העמק. בסביבה מספר חניוני נופש כמו הר גחר שהוא החניון המרכזי של יער הזורע וחניוני נחל השופט וכן חורשת המ"מים וחניון גלעד. הקרן הקיימת התקינה במקום שולחנות, מתקני פיקניק, מתקני נופש פעיל, מי שתייה ושירותים. ביער הזורע מתקיים מדי שנה מחנה קיץ של הצופים, שאותו מאבטחים צופי אש. כמו כן, ביער עובר שביל רמות מנשה.

## קישורים חיצוניים
* יער הזורע באתר סנונית
* פארק רמת מנשה

הזורע
קטגוריה:הזורע
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי

**ג'ובאני בטיסטה פרגולזי** (**Giovanni Battista Pergolesi**; 4 בינואר 1710 - 16 במרץ 1736) היה מלחין, כנר ונגן עוגב איטלקי.

## ביוגרפיה
נולד ביזי הסמוכה לאנקונה. פרגולזי לא האריך ימים, בסך הכול חי 26 שנה, אך חיבר שפע של יצירות. בין היתר חיבר את האופרה בופה הראשונה בסוגה בשנת 1732 האופרה La Serva Padrona. אופרה בופה היא אופרה בסגנון קומי בשתי מערכות, מושפעת מן הקומדיה דל'ארטה שהתפתחה בשווקים ונכתבה סביב דמויות קבועות: האציל הטיפש והמשרת (או משרתת), ליצנים מתוחכמים, המסייעים לזוג אוהבים לממש את אהבתם. אופרה זו נכתבה תחילה כאינטרמצו לאופרה סריה (אופרה רצינית) בשם l prigioner superbo, אך הייתה פופולרית יותר כשהיא לעצמה ועם הזמן הפכה ליצירה עצמאית, המושמעת בנפרד, וכיום היא מוכרת הרבה יותר מבת-זוגה העיקרית. כאשר הוצגה בפריז בשנת 1752, עוררה את מה שנקרא מחלוקת הקומדיאנטים בין תומכי האופרה הצרפתית הרצינית, כגון ז'אן-בטיסט לולי וז'אן-פיליפ ראמו לתומכי האופרה קומיק, או בופה, האיטלקית החדשה. פרגולזי הוצג כמופת לסגנון האיטלקי במהלך המחלוקת הזאת, שפילגה את הקהילה המוזיקלית בפריז למשך שנתיים ימים.

פרגולזי נפטר בשנת 1736 כתוצאה ממחלת השחפת.

## יצירות מפורסמות
פרגולזי חיבר עוד אופרות שונות וכן מוזיקת קודש. הנודעת ביותר מבין יצירותיו אלה היא הסטאבט מאטר ("עמדה האם"), שנכתבה במקורה לקולות סופרן ואלט של גברים, אך כיום היא מושרת על ידי סולניות ובמקרים רבים גם עם מקהלת נשים. הסטאבט מאטר כבש לו מקום של כבוד בכל תולדות המוזיקה. באך יצר ממנו שעתוק בקנטטה *Tilge, Höchster, meine Sünden*, BWV 1083.

בשנת 1733 הוא יצר את היצירה "המשרתת הגבירה".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים מהאסכולה הנפוליטנית
קטגוריה:נגני עוגב איטלקים
קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנפטרו משחפת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי איטליה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1710
קטגוריה:נפטרים ב-1736
פארק ברונקס

250px|ממוזער|שמאל|פארק ברונקס בחורף
**פארק ברונקס** (באנגלית: **Bronx Park**) הוא פארק ציבורי ברובע הברונקס בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הפארק, ששטחו 2.91 קמ"ר, הוא השמיני בגודלו בעיר ניו יורק, מנוהל על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק. הפארק נמצא על גדות נהר ברונקס ונמצאים בשטחו הגנים הבוטניים של ניו יורק וגן החיות ברונקס.

בפארק נמצאים מסלולי רכיבה לאופניים, ומגרשי ספורט שונים (טניס, כדורגל וכדורסל).

## קישורים חיצוניים

* מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק – פארק ברונקס

ברונקס
פארק הנרי הדסון

**פארק הנרי הדסון** (באנגלית: **Henry Hudson Park**) הוא פארק קטן באזור ספוייטן דוייויל שברובע הברונקס בעיר ניו יורק.

## היסטוריה
הפארק קרוי על שמו של המגלה האנגלי הנרי הדסון (על שמו קרוי נהר הדסון הסמוך).
בשנת 1906 הוחלט להקדיש לזכרו של הדסון פארק לרגל יום השנה ה-300 לגילוי מפרץ ניו יורק התחתון. הרעיון לא מומש בשל קשיים תקציביים ובירוקרטיים, ורק בשנת 1912 הוצב במקום עמוד דורי לזכרו. רק לאחר הצבת האנדרטה והפרסום הבא בעקבותיה נמצא מימון להקמת הפארק. בשנת 1938 תוכנן הפארק והוצב פסלו של הדסון בראש העמוד. הפארק שופץ בשנת 1989.

## קישורים חיצוניים

* דף מחלקת הפארקים והפנאי של עיריית ניו יורק.

הנרי הדסון
הנרי הדסון

**הנרי הדסון** (באנגלית: **Henry Hudson**; 12 בספטמבר 1570–1611) היה מגלה ארצות אנגלי אשר גילה, בין היתר, את מצר הדסון ומפרץ הדסון שבקנדה הקרויים על שמו. על שמו קרוי גם נהר ההדסון שבארצות הברית, היות שהנרי הדסון ביקר באזור הנהר וחקר אותו בשנת 1609.

## ביוגרפיה
בשנת 1607 הפליג הדסון בספינתו "הופוול" (באנגלית: "Hopewell" – התקווה הטובה) בניסיון למצוא את המעבר הצפון-מערבי לאסיה דרך האוקיינוס הארקטי לאורך חופי צפון קנדה ממזרח למערב. המסע מומן על ידי החברה המוסקבאית שניתן לה צו מלכותי המסמיך אותה לצאת למסעות מסוג זה. ביוני שבאותה שנה הגיע לחופי גרינלנד והחל להפליג צפונה תוך מיפוי חופי האי. ב-17 ביוני הגיע לקצה איי סבאלברד ולמרחק של 577 מיילים ימיים מהקוטב הצפוני, אולם בשל הים הקפוא לא הצליח להתקדם צפונה ושב לאנגליה. בדרכו חזרה גילה את האי יאן מאיין.

בשנת 1608 ניסה הדסון בשנית לגלות את המעבר, בעוברו בקרבת חופי נורווגיה אולם נכשל שנית בשל הים הקפוא, והחברה המממנת החליטה להפסיק את החיפושים. הדסון, שרצה להמשיך ולנסות למצוא את המעבר, פנה לחברת הודו המזרחית ההולנדית למימון מסעותיו. החברה מימנה את מסעו על הספינה "הלווה מאן" (Halve Maen בהולנדית: "חצי הירח"). הספינה הפליגה צפונה ומזרחה והגיעה בתחילת יולי לניופאונדלנד. הוא חקר את חופי צפון אמריקה, בעיקר את אזורי מנהטן, מיין וקייפ קוד, והיה האירופאי הראשון שמיפה אזורים אלה (אף שהיה זה ג'ובאני דה וראצאנו שגילה אותם בשנת 1524 בעוברו מרחוק). הדסון היה האירופאי הראשון ששט במעלה נהר הדסון, הקרוי על שמו. ההולנדים, מממני הפרויקט, הכריזו על האזור שמופה כמושבה שלהם בשם ניו אמסטרדם.

בשובו לאנגליה, לנמל דארטמות' , נאסר הדסון על עבירה של שיט תחת דגל זר, דבר אסור על פי חוקי אנגליה, אך שוחרר לאחר זמן קצר. בשנת 1610 השיג הדסון מימון למסע מחקר נוסף – הפעם תחת דגל אנגלי. המממנות היו חברת וירג'יניה  וחברת הודו המזרחית הבריטית. הפעם הפליג הדסון בספינה "דיסקברי" . הוא הפליג צפונה והגיע לאיסלנד ב-11 במאי 1610, ולגרינלנד ב-4 ביוני, והיה הראשון שהפליג לאורך חופה המערבי של גרינלנד. הדסון היה סבור שגילה את המעבר הצפון-מערבי, וב-25 הגיע למצר הדסון (הקרוי על שמו) בקצה הצפוני של לברדור. הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון (הקרוי אף הוא על שמו). בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו נלכדה במפרץ ג'יימס , בה העביר הצוות את החורף. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו שוב. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד נהר אוטווה.

## קישורים חיצוניים

* הביוגרפיה של הנרי הדסון
* סיכום קורות חייו של הדסון
* 
* 

700px|ימין|ממוזער|מפת מסעות הדסון 1610–1611

קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:קנדה: היסטוריה
קטגוריה:חוקרי האזור הארקטי
קטגוריה:חברת הודו המזרחית ההולנדית: אישים
קטגוריה:ילידי 1570
קטגוריה:נפטרים ב-1611
אסתי המכוערת

**אסתי המכוערת** היא טלנובלה קומית ישראלית ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בין השנים 2003–2006, במשך שלוש עונות ו-25 פרקים. הסדרה היא גרסה מקומית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת".

הסדרה הייתה אחת מסדרות הטלוויזיה המצליחות ביותר בערוץ 2 וזכתה לרייטינג גבוה. הפרק בו נחשפו פניה האמיתיות של אסתי זכה ל-32.6 אחוזי צפייה, שיא הצפייה לפרק בסדרה בימי ערוץ 2. לסדרה אף הופקה סדרת ספין-אוף בשם "אלביס" על שם אביה של אסתי.

## עלילה
הסדרה עוקבת אחר סיפורה של אסתי בן-דוד, בחורה שאינה שבעת רצון מחייה. אסתי מתקבלת לעבוד במשרד הפרסום של צבי רוזנטל. אביה של אסתי, אלביס בן-דוד, אינו מרוצה מחייה המקצועיים של בתו. אסתי מקיימת רומן באמצעות שיחה מקוונת עם עומר רוזנטל, בנו של מנהל המשרד. אסתי יודעת עם מי היא מתכתבת, אולם עומר אינו מודע לכך שהוא מדבר עם אסתי העובדת איתו במשרד. בין אנשי המשרד והאנשים הסובבים אותם נוצרות אהבות, בגידות, חברויות ותככים.

## שחקנים ודמויות
* **אסתי בן-דוד** (ריקי בליך), בתו של אלביס, עובדת במשרד הפרסום של צבי רוזנטל ביחד עם בנו עומר ומתכתבת איתו בצ'אט.
* **אלביס בן-דוד** (שייקה לוי), אביה של אסתי. איש משטרה בדימוס שמתגעגע לעבודתו.
* **איקה אלפנדרי** (ניצה שאול), אשתו של אלביס ואמה החורגת של אסתי.
* **צבי רוזנטל** (עודד קוטלר), בעל משרד הפרסום בו אסתי עובדת.
* **עומר רוזנטל** (ליאון רוזנברג), בנו של צבי, עובד במשרד הפרסום של אביו ביחד עם אסתי ומתכתב איתה בצ'אט ללא ידיעתה.
* **דינה רוזנטל** (לאורה ריבלין), אשתו של צבי, אמם של עומר ונועם.
* **נועם רוזנטל** (עומר ברנע), בנו של צבי.
* **ישראל מארק** (ערן איוניר)
* **ויקטור מארק** (אסי דיין) 
* **עלמה מעיין רוזנטל** (אביטל דיקר) חברתה הטובה ביותר של אסתי, היא משמשת אם חד הורית לבנה וניהלה רומן עם צבי.
* **רותי כספי** (חלי גולדנברג) רעייתו של דורון, חברה של דינה.
* **דורון כספי** (אלי גורנשטיין) רופא, חבר של צבי.
* **נטלי בושרי-מארק** (מיטל דוהן) חברתו של עומר.
* **מיכל קצב** (חנה אזולאי-הספרי) (עונה ראשונה)- תקציבאית בכירה. נרצחה על ידי מתנקש ששלח ויקטור מארק.
* **נצח** (משה פרסטר) - ידידה הטוב של מיכל, קופירייטר, מתרחק מעברו ומגבש את זהותו המינית כהומוסקסואל.
* **אלכס שולמן** (ברוך דרור)
* **צדוק** (שמוליק לוי)
* **ניר מעיין** (רועי וינברג) בנה של עלמה.

## פסקול
שיר הנושא של "אסתי המכוערת" היה "אל תבכי ילדונת", שכתב והלחין אלון אולארצ'יק. את השיר ביצעו שני שחקניה הראשיים של הסדרה, ריקי בליך ושייקה לוי.

שיר הנושא של העונות הבאות היה "נחש במסיכה", גרסה עברית לשירו של אלביס פרסלי "Devil in Disguise" בתרגומו של ימי ויסלר. את השיר ביצע שייקה לוי.

פסקול הסדרה "אסתי המכוערת" הולחן ובוצע על ידי אלון אולארצ'יק. את פסקול סדרת ההמשך הלחינו במשותף גל תורן ודודוש קלמס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט זר
קטגוריה:טלנובלות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס מסך הזהב: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2003
קטגוריה:יופי
קטגוריה:דורי מדיה דרסט
קטגוריה:אני בטי המכוערת
פארק פרש קילז

[225px|ממוזער|שמאל|מפת פארק פרש קילז, שנמצא בקצה המערבי של [סטטן איילנד]]
**פארק פרש קילז** (באנגלית: **Fresh Kills**) הוא פארק ציבורי ברובע סטטן איילנד, בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. קודם להקמתו היה הפארק אתר שפיכת זבל הגדול ביותר בעולם, והמזבלה העיקרית של העיר ניו יורק במאה ה-20.

הפארק, ששטחו 8.9 קמ"ר, הוא השלישי בגודלו מבין הפארקים של העיר ניו יורק.

## היסטוריה
טרם הקמת הפארק שכנה במקום מזבלה שהוקמה ב-1948 והפכה במהלך השנים למזבלה הגדולה בהיסטוריה. ערמות האשפה הפכו למעשה לגבעה הגבוהה ביותר מעשי ידי אדם בחוף המזרחי של ארצות הברית. המזבלה, שהייתה בעצם מטמנה, כללה בשיאה ארבע גבעות בגובה של 30 עד 70 מטר כל אחת שהיו חלק ממתחם בשטח כולל של 9000 דונם, שהם 9 קמ"ר.

בעקבות לחץ של ארגוני איכות הסביבה נסגרה המזבלה, אולם נפתחה שנית באופן זמני לאחר פיגועי 11 בספטמבר על מנת שיושמו בה הריסות מגדלי התאומים. ההריסות הועברו מאוחר יותר מהמזבלה ומוחזרו. חלק מהזבל של העיר ניו יורק מתנייד למפעל לייצור אנרגיה בניו ג'רזי, והשאר מועבר להטמנה במדינות אחרות, וכמו פנסילבניה ואלבמה לניו יורק אין מזבלה משלה.

בשנת 2003 הוכרז על תוכנית שיקום מקיפה למזבלה שתהפוך אותה לפארק ציבורי שבגמר בנייתו שטחו צפוי להיות פי שלושה מהסנטרל פארק. בניית הפארק החלה בשנת 2008 והעבודות צפויות להיערך עד לשנת 2035–2037.

## קישורים חיצוניים

*תמונות מפארק פרש קילז
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סטטן איילנד
פרש קילז
FHSS

**FHSS** (באנגלית, "**F**requency-**h**opping **s**pread **s**pectrum") הם ראשי תיבות של **דילוג תדר פזור ספקטרום**. זוהי שיטה לפיזור הספקטרום האלקטרומגנטי של אותות משודרים, על ידי מיתוג מהיר של תדר המשדר כך שידלג בקצב גבוה בין מספר רב של תדרים, תוך שימוש בסדרה פסאודו-אקראית, הידועה למשדר ולמקלט.

יתרונות עיקריים של שידור בשיטת פיזור ספקטרום לעומת שידור בתדר קבוע:
# אותות פזורי ספקטרום עמידים בפני רעש והפרעות. תהליך איסוף האותות המפוזרים בספקטרום מתוך רעש והפרעות, גורם לאחרונים להישאר ברקע.
# שידור פזור ספקטרום קשה יותר להאזנה מכיוון שאותות מדלגי תדר פזורי ספקטרום נשמעים דומים לפרצי רעש רגעיים, או להתחזקות ברעש הרקע של קודים מדלגי תדר ובכך מקשים על איתורם. כמו כן, לא ניתן להאזין לשידור מסוג זה מבלי לדעת את סדרת הדילוג, הידועה למשדר ולמקלט.
# שידורים פזורי ספקטרום יכולים לחלוק תדר שידור עם משדרים קונבנציונליים רבים כמעט ללא הפרעה. אותות פזורי ספקטרום מוסיפים רעש מינימלי לתקשורת צרת תדר, ולהפך. כתוצאה מכך, הספקטרום מנוצל ביעילות רבה.

דוגמאות לשימוש ב-FHSS הן בלוטות', והדור החדש של טלפונים אלחוטיים דיגיטליים.

## קישורים חיצוניים
* ד"ר אלה לכמן, טכנולוגיית דילוג התדרים שבה משתמשת אוזניית הבלוטות' שלכם מבוססת על פטנט של שחקנית ומלחין, באתר "מדע גדול, בקטנה"

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:הצפנה
רונית כפיר

**רונית כפיר** (נולדה ב-4 בנובמבר 1970) היא מתכננת, מעצבת פנים וקריינית ישראלית, בעברה שדרנית רדיו וטלוויזיה.

## ביוגרפיה
כפיר נולדה וגדלה בגבעתיים, בוגרת בית הספר לאמנויות על שם תלמה ילין במגמת אומנות פלסטית. כמו כן, היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב ולמדה עיצוב גרפי בבצלאל.

כפיר התגייסה לגלי צה"ל בשנת 1988 ולאחר שירות החובה, עבדה כפרילאנסרית בתחנה עד לשנת 2006. במהלך שנות שירותה ועבודתה, הגישה מגוון תוכניות, ביניהן: "בוקר טוב צה"ל", "לא על הלוף לבדו", ושעשועון הדרכים "תקועים". בגלגלצ הגישה את תוכנית הלילה "לילה טוב" יחד עם תמר מרום, ומאוחר יותר הגישה תוכניות בוקר. כמו כן, ניהלה כפיר את מחלקת הקריינים. הגישה גם את תוכנית הבוקר היומית "יוצאים לאור" לסירוגין עם ליעד מודריק.

ב-31 ביולי 2006, יום אחרי הפגזת צה"ל בכפר קאנא במסגרת הלחימה במלחמת לבנון השנייה, שעה שכלי התקשורת דיווחו על כ-60 בני אדם הרוגים ובהם כ-40 ילדים, הביעה כפיר ביקורת בתוכניתה בגלי צה"ל על השפה הצה"לית, בעקבות התנסחות של "גורם צבאי בכיר" שצוטט בידיעות אחרונות תחת הכותרת "זה לא ישנה את בנק המטרות", ואמרה: "בנק מטרות - זה נשמע כל כך בנקאי או כלכלי; כאילו שאין שם ילדים בני שלוש". בעקבות דברים אלו התקבלו בתחנה תלונות ממאזינים, בהם קצינים בצה"ל, שטענו ש"כפיר מאשימה את צה"ל בהרג מכוון של ילדים בני שלוש". מפקד התחנה, אבי בניהו, החליט להשעות את כפיר מהגשת התוכנית לאלתר, וציין שלהתבטאות זאת קדמו התבטאויות בעייתיות נוספות שעליהן הוער לכפיר בעל פה ובכתב. לאחר השעיה של שלושה חודשים משידור הציע בניהו לכפיר תפקיד במחלקת האינטרנט של התחנה, אך היא בחרה להתפטר.

בדצמבר 2009 הצטרפה כפיר לצוות המגישים בתחנת "אקו 99FM" והגישה את "אקו לייף", מגזין יומי בנושא איכות הסביבה. בשנת 2010 זכתה התוכנית בפרס בקטגוריה "תוכנית המלל הטובה ביותר", מטעם אגודת העיתונאים. בתחילת ינואר 2011, הפסיקה להגיש את התוכנית וסיימה את עבודתה ברדיו בכלל, וזאת לטובת התמקדות במקצועה כמעצבת פנים.

כפיר הנחתה תוכניות טלוויזיה שונות: את השעשועונים "דובל'ה" ו"תיק-תק" ששודרו במסגרת שידורי החינוכית בערוץ 2, "יתוש בראש" ששודרה בגלי צה"ל. היא שימשה כקריינית הרצף ברצועת תוכניות הילדים והנוער בטלוויזיה הישראלית (לימים, "זאפ לראשון").

ב, עוסקת בתכנון ובעיצוב פנים, ומאז אפריל 2011 כותבת בלוג בנושאים אלו באתר "Xnet". כמו כן, משנת 2020 מרצה ומייעצת לנשים עצמאיות על תקשורת עם לקוחות, ועוסקת גם בקריינות פרסומות וזמרירים.

## חיים אישיים
כפיר נשואה ואם לשניים ומתגוררת בכרמי יוסף.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:מעצבי פנים ישראלים
קטגוריה:מעצבות פנים ישראליות
קטגוריה:מנחים ישראלים
קטגוריה:כרמי יוסף: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
גביע העולם בכדורגל נשים 2003

**גביע העולם בכדורגל נשים 2003** (אנגלית: **2003 FIFA Women's World Cup**) נערך בארצות הברית. על פי התכנון המקורי הוא היה אמור להיערך בסין, אך הועבר לארצות הברית בעקבות התפשטות מחלת הסארס במדינה. ארצות הברית נבחרה כמחליפה לאירוח התחרות, כיוון שצפוי היה שתצליח לארגן בזמן המועט שנותר לה את התחרות, זאת לאור האירוח המוצלח של המונדיאל הקודם. כפיצוי, סין קיבלה את אירוח גביע העולם 2007. הטורניר החל ב-20 בספטמבר והסתיים ב-12 באוקטובר 2003. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו באוגוסט 2001, שבהם שיחקו 99 נבחרות לאומיות.

משחק הגמר נערך בהום דיפו סנטר שבקרסון והפגיש את נבחרות גרמניה ושוודיה, שלה הייתה זו הופעת בכורה בגמר. בסיום משחק מותח, ניצחו הגרמניות 1-2 משער זהב בדקה ה-98 של ניה קונזר וזכו בטורניר. חלוצת הנבחרת הגרמנית, בירגיט פרינץ, שסיימה כמלכת השערים של הטורניר (שבעה שערים) זכתה גם בפרס השחקנית המצטיינת.

## אצטדיונים

## שלב הבתים
### בית א'

### בית ב'

### בית ג'

### בית ד'

## שלב הנוק אאוט

### רבע הגמר
----

----

----

----

----
### חצי הגמר
----

----

----
### מקומות 3-4
----

----
### הגמר
----

----

## פרסים
### השחקניות המצטיינות

### הכובשות המצטיינות

### פרסים אחרים

### נבחרת הטורניר

## כובשות השערים
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 107 שערים על ידי 56 שחקניות שונות, בעוד אחד מהם היה שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו ארבעה שערים ומעלה במהלך הטורניר:
;7 שערים:
* בירגיט פרינץ
;4 שערים:
* קאטיה
* קרסטין גרפרקס
* מארן מיינרט

## קישורים חיצוניים

*גביע העולם בכדורגל נשים 2003, באתר פיפ"א

2003
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2003
קטגוריה:תחרויות כדורגל בארצות הברית
קטגוריה:2003 בארצות הברית
ארתפנוס

**ארתפּנוּס** (גם ארטפּנוּס; ביוונית: **Ἀρτάπανος**, Artapanus) היה היסטוריון, כנראה יהודי, שחי באלכסנדריה שבמצרים במאה ה-3 או ה-2 לפנה"ס.

כתביו אבדו, אך ציטוטים מספרו "על היהודים" שרדו אצל שני היסטוריונים מאוחרים יותר, מאבות הכנסייה:
קטע קצר אצל קלמנס מאלכסנדריה (בערך 150–215 לספירה) בחיבורו "סטרומטה" ושלושה קטעים אצל אוסביוס מקיסריה (265–339 לספירה) בספרו "הכנה לבשורה", שהשלישי מביניהם מפורט הרבה יותר מהאחרים.

אוסביוס מצטט את ארתפנוס, שכתב אגדות על מוצא היהודים, על אברהם והגעתו למצרים. הוא כתב בהרחבה על משה, שגדל כנסיך מצרי, וזיהה אותו עם מוסאיוס מאתונה . על ידי זיהוי זה, ייחס ארתפנוס למשה אגדות רבות המשלבות מיתולוגיה מצרית ויוונית, ובהן שהיה מורו של אורפאוס ושהמציא את הפילוסופיה, את הספינות ואת המכונות להנחת אבנים ולשאיבת מים ועוד דברים רבים. כמו כן, הוא ארגן מחדש את החלוקה המנהלית והדתית של מצרים ומכיוון שהפך לפופולרי מאוד בקרב ההמונים וקיבל מהכהנים המצריים כבוד של אל, נקרא בשם "הרמס", כי ידע לפרש את ההירוגליפים. המלך, שקינא בהצלחתו, שלח אותו למערכה הצבאית נגד האתיופים הפולשים. משה ניצח במלחמה וייסד עיר בשם "עיר-הרמס". עם הזמן האתיופים חיבבו אותו ולמדו ממנו (וכך גם הכהנים המצריים) את מנהג המילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים יהודים מצרים
קטגוריה:היסטוריונים מן העת העתיקה
קטגוריה:יהודי אלכסנדריה התלמיית
הלן האנט

**הלן אליזבת האנט** (באנגלית: **Helen Elizabeth Hunt**; נולדה ב-15 ביוני 1963) היא שחקנית, במאית ותסריטאית אמריקאית ממוצא יהודי, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1997 על תפקידה בסרט "הכי טוב שיש".

## ביוגרפיה
האנט נולדה בקולבר סיטי , קליפורניה שבארצות הברית. אביה הוא גורדון האנט , במאי ומפיק, בן לאם יהודייה ואב נוצרי. אמה היא ג'יין אליזבת (לבית נוביס), צלמת ממשפחה נוצרית. בגיל 3 משפחתה עברה עמה לניו יורק. בצעירותה למדה בלט. בנוסף, למדה תקופה קצרה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).

## קריירה
האנט מופיעה מגיל 8 בטלוויזיה. את הפריצה הגדולה שלה השיגה האנט בשנת 1992 בסדרה "משתגעים מאהבה" כששיחקה בתפקיד ראשי לצד השחקן הוותיק יותר, פול רייזר. אחד הסרטים הזכורים ברפרטואר של השחקנית הוא "טוויסטר" שיצא לאקרנים ב-1996. בשנת 1998 התארחה האנט בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון", ודיבבה את חברתו של מו (שאותו מדבב האנק עזריה, בן זוגה באותה עת ובעלה לאחר כשנה).

בטקסים שנערכו ב-1998 האנט זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הכי טוב שיש" בתור קרול המלצרית, שיצא לאקרנים ב-1997. בנוסף לכך, זכתה בארבעה פרסי אמי ובשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בין השנים 1993–1999 בסדרה הקומית "משתגעים מאהבה" .

ב-2000 שיחקה בסרט הדרמה-הקומית "הנשים של ד"ר טי" לצד ריצ'רד גיר.

ב-2007 ביימה, הפיקה, וכיכבה בסרט הרומנטי "כשהיא מצאה אותי" לצד קולין פירת'.

ב-2011 שיחקה בסרט "גולשת בנשמה" של הבמאי שון מקנמרה.

בשנת 2014 ביימה, כתבה, וכיכבה בסרט "אמא בהפרעה" לצד לוק וילסון.

בשנת 2017 החלה לשחק במיני-סדרת הדרמה "יריית הפתיחה" ברשת FOX.

ב-2018 שיחקה בסרט "עונת הנסים" של הבמאי שון מקנמרה.

בשנת 2019 ביימה פרק (ה-4 במספר), מתוך הסדרה "הפוליטיקאי" שיצר ראיין מרפי.

## חיים אישיים
לאחר כחמש שנים של זוגיות ביחד הייתה נשואה בשנים 1999–2000 לקומיקאי האמריקאי-יהודי, האנק עזריה. 

בשנים 2001–2017 הייתה בזוגיות עם המפיק האמריקאי מת'יו קרנהאן (אנ') וממנו יש לה בן חורג ובת משותפת.

## פילמוגרפיה
[ממוזער|האנט [חתימה|חותמת למעריציה, 1994|טקסט=]]

### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## כבמאית

### סדרות טלוויזיה

* *The Paul Reiser Show* (2011)
* קליפורניקיישן (2012)
* נקמה (2013, 2015)
* במשפחות הכי טובות (2016)
*  (2016)
* החיים עצמם (2016)
* אויבות (2017)
* אמא אמריקאית (2018)
*  (2018)
* הפוליטיקאי (2019)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:במאיות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:במאיות קולנוע אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקנית הטובה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקנית ראשית בקומדיה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית בתוכנית מוזיקלית או קומית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית ראשית בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1963
ואסל טאהא

**ואסל טאהא** (בערבית: **واصل طه**, תעתיק מדויק: **ואצל טה**) (נולד ב-24 באפריל 1952) הוא איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת מסיעת בל"ד בכנסת ה-16 וה-17. נבחר במרכז המפלגה כיו"ר מפלגת בל"ד.

## ביוגרפיה
טאהא נולד בכפר כנא ב-1952, למד לימודי המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה וקיבל תואר ראשון.

לקראת הבחירות לכנסת ה-14 שובץ כנציג בל"ד במקום השישי ברשימת חד"ש-בל"ד, אך לא נכנס לכנסת.

בשנת 2003 נבחר לכנסת ה-16 מטעם בל"ד. כיהן כחבר בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בוועדה לקידום מעמד האישה, בוועדה למינוי קדים ובשדולה המוניציפלית בכנסת.

בכנסת ה-17 כיהן טאהא כחבר בוועדה לקידום מעמד האישה, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובשדולה המוניציפלית בכנסת.

ביולי 2006 עורר שערורייה בעקבות התבטאותו בצ'אט שקיים באינטרנט, בו ענה לשאלות גולשים, ואמר כי "פגיעה באזרחים היא אופציה קלה. האפשרות השנייה היא האופציה הצבאית, שבמסגרתה מוקמת יחידה צבאית מההתנגדות כדי לפרוץ למחנה צבאי, להתעמת עם החיילים, להילחם עמם ולקחת את החיילים ואת הכיבוש בשבי". בעקבות דברים אלו הגיש חבר הכנסת אפי איתם תלונה במשטרה על בגידה כנגד טאהא. טאהא טען כי דבריו הוצאו מהקשרם וכי לא היה בהם משום קריאה לפגיעה בצה"ל. עם זאת, הוא לא חזר בו מעמדתו כי פעולות נגד מטרות צבאיות הן לגיטימיות במסגרת המאבק הפלסטיני.

במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון בחוק ביטוח בריאות ממלכתי המעגן את זכאותם של ילדים אוטיסטים לקבלת טיפולים מידי פיזיותרפיסט, קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק. כן היה בין יוזמי החוקים שביטלו את איחודי הרשויות בשגור ובעיר הכרמל.

לקראת הבחירות לכנסת ה-18, הודיע טאהא על פרישתו מהכנסת כדי "לאפשר לאחרים לומר את דברם". מעט מאוחר יותר, ב-17 בדצמבר, בחרה מפלגת בל"ד בטאהא ליו"ר המפלגה, המנהיג הראשון שנבחר למפלגה לאחר שמייסד המפלגה עזמי בשארה ברח מישראל. בבחירות עצמן הוצב במקום ה-104 הסמלי ברשימת בל"ד לכנסת.

## חיים אישיים והשכלה
טאהא הוא תושב כפר כנא, נשוי ואב לארבעה. הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. בטרם היבחרו לכנסת כיהן כראש המועצה המקומית בכפרו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם בל"ד
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם בל"ד
קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:פעילי הרשימה המשותפת
קטגוריה:כפר כנא: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל