open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כיכר הלחם

"**כיכר הלחם**" הוא הכינוי למאהל המחאה שהוקם ב"כיכר המדינה" בתל אביב בין השנים 2002–2003, ובקריית הממשלה בירושלים בשנת 2004. 

המאהל הוקם על ידי הפעיל החברתי ישראל טוויטו, יחד עם עשרות מחוסרי דיור. הוא בא למחות נגד הקיצוצים בתקציבי הרווחה שהנהיגה הממשלה. המאהל הוקם בכוונה תחילה בין החנויות היקרות ביותר בישראל, כדי להמחיש את גודל הפערים החברתיים בישראל. אנשי כיכר הלחם זכו לסיוע לוגיסטי מ"האגף למשימות לאומיות" של התנועה הקיבוצית בראשות יואל מרשק, שסיפק לאנשי המאהל משרדים, גנרטור להפעלת המקום, הדרכה ארגונית וליווי צמוד.

המאבק גרר זעם רב הן מבעלי הקרקע והן מעיריית תל אביב-יפו. בעלי הקרקע בכיכר ניהלו נגדו מאבק משפטי במטרה לפנות את המאהל מהשטח אליו פלש. בחסות צו מטעם העירייה, פונו דיירי הכיכר בכוח באוקטובר 2003. לאחר פינויים מכיכר המדינה בתל אביב, הועתק המאהל אל מול קריית הממשלה בירושלים. בדצמבר 2004 פונו גם משם. עתירה כנגד הפינוי נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי ואושרה פה אחד בבית המשפט העליון. 

בפסד הדין התייחסה השופטת אילה פרוקצ'יה לגבולות זכות המחאה: 

שנה לאחר מכן, הקים טוויטו יחד עם ויקי קנפו (שפרשה מאוחר יותר) את מפלגת המחאה "לוחמי חברה מאוחדים - לח"ם". המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-17 וה-18, אך לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.  

## ראו גם
*פלישה (מקרקעין)

## לקריאה נוספת
* אתי אברמוב, האחראים לרעב שלנו ישלמו, וישלמו ביוקר, על מאהל המחאה "כיכר הלחם"

## הערות שוליים

קטגוריה:מחאות דיור בישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: כלכלה
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
קטגוריה:הצפון החדש
קטגוריה:הפגנות בירושלים
קטגוריה:שנות ה-2000 בישראל
דיקטטורה של הפרולטריון

**דיקטטורה של ה[[פרולטריון]]** הוא מושג שטבעו קרל מרקס ופרידריך אנגלס בספרם המניפסט הקומוניסטי.

משמעות המושג, שמופיע במחשבה המרקסיסטית והקומוניסטית, הוא שליטה בלעדית של מעמד הפועלים על השלטון ועל אמצעי הייצור.

את המונח יש להבין על רקע תפיסתם של מרקס ואנגלס את ההיסטוריה האנושית. הם כותבים: כל המעמדות הקודמים שכבשו את השלטון ניסו להבטיח את מעמדם החברתי, בכפותם על החברה כולה את תנאיי ניכוסם... כל התנועות עד כה היו תנועת של מיעוטים למען מיעוטים. התנועה הפרולטרית היא תנועתו העצמאית של הרוב המכריע ולמען הרוב המכריע.

ובמקום אחר במניפסט: "כשיתבטלו ההבדלים המעמדיים במהלך ההתפתחות, וכל הייצור ירוכז בידי העובדים המאוגדים, יאבד השלטון הציבורי את האופי המדיני שלו. השלטון המדיני הוא... שלטונו המאורגן של מעמד מסוים לדיכוי מעמד אחר. כאשר הפרולטריון מתאחד למעמד תוך מאבקו בבורגנות, כאשר הוא קונה לעצמו על-ידי מהפכה עמדה של מעמד שליט ומבטל בכוח בתוקף היותו מעמד שליט, את יחסי-הייצור הישנים - הרי בזה האופן הוא מבטל את תנאיי הקיום של הניגוד המעמדי, מבטל את המעמדות בכלל, ובכך - את שלטונו-הוא בתור מעמד." ולכן לקראת סוף המניפסט הם כותבים: "הקומוניסטים פועלים בכל מקום למען קשרים והבנה בין המפלגות הדמוקרטיות של כל הארצות".

מרקס טען שבמדינות הבורגניות ישנה "דיקטטורה של הבורגנות": גם אם יש בהן דמוקרטיה היא משרתת רק את בעלי-ההון, מכיוון שכל המערכת הפוליטית דואגת לחיזוק העשירים: למשל, בשל חוקי הבחירות ועלויות הפרסום חסרי אמצעים לא יכולים להתמודד שווה בשווה מול בעלי ההון, ובשל חוקי הקניין הליברליים, לא ניתן לשנות את מבנה הבעלות על אמצעי הייצור. בניגוד לדיקטטורה של הבורגנות, הדיקטטורה של הפרולטריון, שאמורה, לפי מרקס, לקום אחרי מהפכה סוציאליסטית, תהיה דמוקרטיה פועלית. לדוגמה, עובדי מפעל ייבחרו את מנהליו. כמו כן, בדיקטטורה של הפרולטריון העובדים ייקבעו את מוסדות השלטון. על פי מרקס, הדיקטטורה של הפרולטריון היא השלב האחרון בדרך לקומוניזם, שהוא "הדמוקרטיה של הפרולטריון", בו כבר אין שלטון מרכזי.

## קישורים חיצוניים
* המניפסט הקומוניסטי https://www.marxists.org/hebrew/Cm/CM.htm
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:סוציאליזם
קטגוריה:קומוניזם: מונחים ומושגים
דון ריווי

**דונלד ג'ורג' ריווי** (באנגלית: Revie, נולד ב-10 ביולי 1927, הלך לעולמו ב-26 במאי 1989) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי.

## ביוגרפיה
ריווי נולד במידלסברו, אנגליה ב-10 ביולי 1927. בגיל 17 הוחתם במועדון הכדורגל לסטר סיטי, ולאחר חמש שנים, ב-1949, חתם בהאל סיטי ולאחר שנתיים עבר לשחק במנצ'סטר סיטי. ב-1956 עבר לשחק בשורות סנדרלנד. ב-1955 זכה בתואר "כדורגלן השנה של העיתונאים", וב-1956 זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע ה-FA. ב-1958 הוחתם בלידס יונייטד כשחקן-מאמן, עד לפרישתו ב-1962 והפיכתו למנג'ר במשרה מלאה.

הוא העלה את לידס לפרמייר ליג תוך 3 שנים מיום כניסתו לתפקיד. בשנה הראשונה שלהם בליגה הבכירה באנגליה, ריווי העלה אותם לגמר גביע ה-FA וסיים איתם במקום השני בליגה. הוא יצר את אחת הקבוצות החזקות באנגליה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ב-1969, 1970 ו-1972 הוא זכה בתאר "מאמן השנה באנגליה". בשנים אלה זכה עם לידס בתארים רבים.

ב-1974 הוצע לריווי תפקיד מאמן הנבחרת הלאומית של אנגליה, אולם ריווי לא הצליח לשחזר משהו מההצלחה שלו כמאמן לידס. ב-1977 התפטר מהנבחרת האנגלית ועבר לאמן את איחוד האמירויות הערביות. בעוון זה ריווי הואשם על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בהוצאת שם רע לכדורגל האנגלי, אך זוכה בבית המשפט. מ-1980 עד 1984 אימן תחילה את הקבוצה א-נסר מדובאי ולאחר מכן את הקבוצה המצרית אל-אהלי, עד שפרש לסקוטלנד, ומת באדינבורו ב-1989 ממחלת ניוון שרירים.

ב-2004 הוכנס ריווי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.

## תארים כמאמן
**בכל התארים ריווי זכה כשאימן את [[לידס יונייטד]]**

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:לידס יונייטד
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני לידס יונייטד
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני לסטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני נבחרת אנגליה בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל
קטגוריה:מאמני לידס יונייטד
קטגוריה:מאמני אל-אהלי (קהיר)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל)
קטגוריה:כדורגלני האל סיטי
קטגוריה:מאמני א-נסר (דובאי)
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1989
מלבורן (פלורידה)

**מלבורן** (באנגלית: **Melbourne**) היא עיר במזרח מדינת פלורידה השוכנת על יד החוף המזרחי, דרומית מזרחית לאורלנדו. נכון לשנת 2012 אוכלוסיית העיר מונה כ-77,101 תושבים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פלורידה: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1867
בית הכנסת הנאולוגי בקלוז'

[ממוזער|שמאל|250px|בית הכנסת הנאולוגי של [קלוז'-נאפוקה]]
ממוזער|שמאל|250px|בית הכנסת הנאולוגי של קלוז'-נפוקה
**בית הכנסת ה[[יהדות נאולוגית|נאולוגי]] ב[[קלוז'-נפוקה|קלוז']]**, המכונה גם "היכל הזיכרון של המוגלים" (הכוונה היא ליהודים שהוגלו ונספו בשואת יהודי צפון טרנסילבניה) (ברומנית Templul Memorial al Deportaţilor), שוכן ברחוב **חוראה** מס' 21.

בית הכנסת נבנה על ידי האדריכל **איזידור הגנר** ונחנך ב-4 בספטמבר 1887. הוא שימש את הקהילה הנאולוגית בעיר. ב-13 בספטמבר 1927 נגרמו לו נזקים כבדים מידיהם של פורעים לגיונרים. הנזקים שופצו בעזרת סיוע ממשלתי רומני. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר המקום היה בשליטת הונגריה והיהודים נשלחו למחנות, ניזוק בית הכנסת מהפצצות שפגעו באזור. 

בית הכנסת נקרא תחילה 'בית הכנסת החדש', אך לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל את הכינוי "היכל הזיכרון של המוגלים", על שם היהודים שנלקחו למחנות ההשמדה בתקופת שלטון הונגריה בצפון טרנסילבניה, שלטון שהיה שותף בשואת יהודי צפון טרנסילבניה. בית הכנסת שופץ פעם נוספת בשנת 1951.

בין השנים 1891 - 1931 שירת בבית כנסת זה הרב הראשי הנאולוגי של העיר קלוז', ד"ר מתיאש אייסלר, שהיה ידוע גם כמומחה בשפות השמיות והיסטוריון של יהדות טרנסילבניה.

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת הנאולוגי 

קטגוריה:רומניה: בתי כנסת נאולוגיים
PURPLE

שמאל|ממוזער|280px|
חלק ממכונת Purple אמיתית שהייתה בשגרירות יפן בברלין. המכונה הושגה על ידי ארצות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה.
**PURPLE** היה שם קוד שניתן על ידי ארצות הברית למכונת הצפנה שהייתה בשימוש משרד החוץ היפני ממש לפני שהחלה מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. המכונה הייתה התקן מתג פסיעה אלקטרומכני. שמות המכונה הנוספים היו **אנגוקי בי גאטא** (暗号機B型) וכן **97-שיקי אובון אינג'י-קי** (九七式欧文印字機).

המידע שהושג מפענוחי הודעות שהוצפנו באמצעות המכונה כונה "MAGIC".
שם הקוד "PURPLE" התייחס לאוגדנים שהיו בשימוש מפענחי הצופן האמריקאים למטרת אגירת החומר שהופק. מאחר שליפנים הייתה מכונת הצפנה, בשימוש משרד החוץ היפני, שנקראה "RED" (אדום בתרגום מאנגלית) סגול היה הצבע הפנוי הבא. היפנים עשו שימוש גם בשתי מערכות מתג פסיעה בשם CORAL וג'ייד. מכונת ה-PURPLE הייתה שיפור הן של מכונת ה-RED והן של מכונה בשם "M machine" (שהייתה בשימוש בחלק מהשגרירויות והקונסוליות). המכונות PURPLE ו-RED תוכננו על ידי מפקד בצי היפני בשם ריסאבור איטו
.
המתכנן הראשי של ה-PURPLE היה קאזו טאנאבה.

## חולשות
בעת פעולתה, קיבלה מכונת הקידוד קלט (אותיות לטיניות) ויצרה טקסט מוצפן כפלט. המכונה פעלה בצורה הפוכה כאשר התעורר הצורך לפענח הודעות. התוצאה הייתה מערכת הצפנה בעלת פוטנציאל רב. למעשה, טעויות בתפעול, לרוב בבחירת המפתח, הפכו את המערכת לפחות בטוחה משהייתה יכולה להיות. הצפנת המערכת נפרצה על ידי צוות מיחידת מודיעין האותות של צבא ארצות הברית. הצוות הובל על ידי פרנק רוולט.

## היבטים נוספים

במהלך מלחמת העולם השנייה, השגריר היפני בברלין, שהיה גם איש צבא, עקב בעיון אחר ההתפתחויות הצבאיות והפרישה של הצבא הנאצי והעביר בנושא דיווחים מקיפים לטוקיו באמצעות הודעות מקודדות PURPLE. הדיווחים נשלחו באמצעות רדיו. דוגמה מעניינת לכך הייתה דיווחיו אודות ביצורי החומה האטלנטית שהגרמנים בנו לאורך חופי צרפת ובלגיה. כך, מבלי שידע, העביר השגריר לבעלות הברית חומר יקר מפז אודות הכנות גרמניות לקראת הפלישה לנורמנדי. לאורך כל התקופה הזו, האמריקאים והבריטים קראו כל דיווח שהשגריר שלח ב-PURPLE לטוקיו.

התעבורה המפוענחת של PURPLE, והודעות יפניות אחרות, היו נושא לשימועים בקונגרס לאחר מלחמת העולם השנייה, במסגרת ניסיון למצוא אשמים במחדל ההתקפה על פרל הארבור. במהלך השימועים נודע ליפנים לראשונה כי מכונת ה-PURPLE נפרצה.

## מקורות

* Freeman, Wes., Geoff Sullivan, and Frode Weierud, "PURPLE Revealed: Simulation and Computer-Aided Cryptanalysis of Angooki Taipu B", *Cryptologia* 27(1), January 2003. pp 1–43.
* Ronald W. Clark, "The Man Who Broke Purple: the Life of Colonel William F. Friedman, Who Deciphered the Japanese Code in World War II", September 1977, Little Brown & Co, .
* Frank Rowlett, "The Story of Magic, Memoirs of an American Cryptologic Pioneer", 1998, Aegean Park Press, . First-hand account of the breaking of Purple.


## ראו גם
* מודיעין מג'יק
* אניגמה

## קישורים חיצוניים

* מכונת PURPLE מידע וסימולציה לחלונות
* PURPLE, CORAL וג'ייד

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הצפנה
קטגוריה:ביון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – יפן
ג'ייד

[ממוזער|שמאל|320px|מכונת ג'ייד שנלקחה שלל בתצוגה ב[מוזיאון ההצפנה הלאומי.]]

בהיסטוריה של ההצפנה, **ג'ייד** (JADE) הייתה שם קוד שניתן על ידי מפענחי צופן אמריקאים למכונת הצפנה יפנית. הצי הקיסרי היפני השתמש במכונה לתקשורת בין השנים 1942 ל־1944. ג'ייד הייתה דומה למכונת הצפנה אחרת בשם CORAL, אולם ג'ייד קידדה הודעות במערכת הברות הקרויה קאטאקאנה ועשתה שימוש באלפבית של 50 סמלים.

## ראו גם
* PURPLE
* RED

## קישורים חיצוניים

* רשימה של מכונות הצפנה שהיו בשימוש ב־30 במרץ 1945

קטגוריה:הצפנה
קטגוריה:ביון במלחמת העולם השנייה
מסיב וינסון

**מסיב וינסון** (באנגלית: **Vinson Massif**) הוא מסיב ברכס סנטינל שבאנטארקטיקה. **הר וינסון**, ההר הגבוה ביותר ביבשת, מצוי בתחומו, ומתנשא לגובה 4,892 מטר. הוא ממוקם כ-1,200 קילומטר מהקוטב הדרומי. בסיסו הוא גוש סלע גדול באורך כ-21 ק"מ ורוחב 13 ק"מ. הוא מתנשא מעל מדף הקרח רון-פילכנר סמוך לבסיסו של חצי האי האנטארקטי. בקצהו הדרומי של המסיב מתנשאת פסגה גבוהה נוספת, הר קראדרוק (4,650 מטר).

## היסטוריה
התגלה לראשונה על ידי מטוס של הצי האמריקאי ב-1958. ב-1961 קיבל מסיב וינסון את שמו מן הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN), על שם קרל וינסון, חבר בקונגרס האמריקאי ממדינת ג'ורג'יה, כאות הוקרה על תמיכתו בחקר אנטארקטיקה. ב-1 בנובמבר 2006, קבעה הוועדה שהר וינסון ומסיב וינסון הם ישויות נפרדות.

ב-1963 התחילו שתי קבוצות ממועדון הטיפוס האלפיני האמריקאי להפעיל לחץ על המועצה הלאומית למדע לממן משלחת טיפוס על ההר. **הר וינסון** היא הפסגה הגבוהה ביותר באנטארקטיקה, 4,892 מ' גובהה. היא נמצאת בחלקה הצפוני של הרמה שבשיאו של מסיב וינסון, בחלקו הדרומי של קו הגובה העיקרי של רכס סנטינל, כ-2 ק"מ צפונית לפסגת הוליסטר. ב-1966 אוחדו שתי המשלחות ובראש המשלחת המאוחדת עמד ניקולאס קלינץ'. בדצמבר של אותה שנה, העביר חיל הים את המשלחת מהעיר קרייסטצ'רץ' בניו זילנד לבסיס צבאי אמריקאי  באנטארקטיקה. משם עברו במטוס סקי (הרקולס C-130) אל רכס הרי הסנטינל. כל חברי המשלחת הצליחו להגיע לפסגה. הקבוצה הראשונה, שמנתה ארבעה מטפסים, עמדה על ראש ההר ב-18 בדצמבר 1966. עוד 4 הגיעו ב-19 ושלושת האחרונים ב-20 לחודש. משלחת מ-2001 הייתה הראשונה לטפס בנתיב המזרחי, וגם ערכה מדידות GPS של גובה הפסגה.  נכון ל-2010, ניסו 1,400 מטפסי הרים להגיע אל פסגת הר וינסון.

הטיפוס על הר וינסון אינו קשה במיוחד מבחינה טכנית, מעבר לסכנות הרגילות של מסע רגלי באנטארקטיקה.

ההר זכה לתשומת לב ציבורית הודות להיותו חלק מאתגר הטיפוס: שבע הפסגות, אל הפסגה הגבוהה בכל יבשת. בין השנים 1985–2000 הדריכה חברת Adventure Network International, שהיא היחידה הרשאית להעלות מטפסים באופן פרטי, יותר מ-450 לקוחות אל הפסגה.

## קישורים חיצוניים

*וינסון מסיב באתר של דורון אראל
* אתר לייב סיינס, מאונט וינסון אנטארקטיקה
*                                 

קטגוריה:שבע הפסגות
וינסון מסיב
שוקית

[שמאל|ממוזער|200px|עצמות שוק ימין, מבט קדמי. באדום\אפור - אזורי חיבור של רקמות רכות ([שרירים, גידים, רצועות וכיוצא בזה).]]
שמאל|ממוזער|200px|החלק התחתון של שוקית ימין, מבט תיכון.
**שוקית** (TA: Fibula) היא העצם הצמודה לחלקה הצידי של השוקה דרך שני מפרקים בחלקה העליון והתחתון. השוקית קטנה מהשוקה ובהשוואה לעצמות ארוכות אחרות בשלד האדם, היא הצרה ביותר יחסית לאורכה. הקצה העליון שלה ממוקם מעט למטה ממפרק הברך, כך שהיא איננה מהווה חלק מהמפרק. הקצה התחתון שלה מתמשך מעבר לשוקה ומתעבה קלות ליצירת הפטישון הצידי של הקרסול.

## מבנה אנטומי

### חלק עליון (מקורב)
חלקה העליון של השוקית הוא **ראש השוקית** (Caput fibulae). עבה יותר מהגוף ומופרק בחלקו התיכון עם נישה מתאימה בתחתית העלי הצידי של השוקה, ליצירת מפרק השוקה והשוקית העליון. בחלקו העליון של הראש, בליטה גרמית בשם זיז החרט או **חוד הראשיש של השוקית** (Apex capitis fibulae). בחוד נאחזים שריר הירך הדו ראשי והרצועה העקיפה הצידית של הברך.

### גוף העצם
לגוף העצם ארבעה גבולות המחלקים אותו לארבעה פנים:

הגבולות מכונים לפי מיקומם היחסי: הקדמי-צידי, הקדמי-תיכון, האחורי-צידי והאחורי-תיכון. הגבול הקדמי-תיכון הוא **הרכס הבין גרמי** (Margo interosseus fibulae) אליו מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) - רקמה חזקה המחברת בין השוקית לשוקה. הגבול האחורי-תיכון, מכונה גם הקו המלוכסן.

לאורך פני העצם השונים, נאחזים שרירים רבים המניעים את כף הרגל ובהונותיה. בין היתר, נאחזים שם ריכוז של שרירים המניעים את הבוהן הגדולה וריכוז של שרירים האחראים לתנועת איברציה (סיבוב כף הרגל לאורך צירה האורכי, כאשר הבוהן הגדולה יורדת והבוהן הקטנה עולה).

### חלק תחתון (מרוחק)
חלקה התחתון של השוקית מתעבה למבנה דמוי פירמידה, מעט משוטח מצד לצד. זהו **הפטישון הצידי** (Malleolus lateralis), הנמוך יותר מהפטישון התיכון של השוקה. אפשר למשש את הפטישון הצידי ואת המשטח שמעליו מכיוון שהם תת-עוריים. בחלקו התיכון של הפטישון, משטח מפרקי המתאים לחיבור עם עצם הערקום (talus). מעל למשטח המפרקי, אזור החיבור של הרצועה הבין גרמית של מפרק השוקה והשוקית התחתון.

## ראו גם
*אנטומיה - מונחים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:עצמות הגפיים התחתונות
מסיב

[שמאל|ממוזער|250px|מסיב מגדלי הפיינה סמוך לרצועת ה[הרי האנדים|אנדים הפטגוניים בצ'ילה.]]
**מסיב** (בצרפתית: **massif**) בגאולוגיה הוא שילד צעיר – ליבת יבשת שאינה פרקמברית, כלומר שזמן יצירתה קטן מ-542 מיליון שנה. המסיב הוא קטע מהקרום היבשתי שנוצר בתהליך אורוגנזה ומתנהג כיחידה קשיחה ללא עיוות פנימי. המסיב מהווה את תשתית היבשת, ונוטה להישאר שלם בעת תזוזה של לוחות טקטוניים.

מקור המילה מסיב הוא בצרפתית והיא משמשת לתיאור ריכוז של כמה הרים, היוצרים חלק עצמאי גדול בתוך רכס הרים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקטוניקה
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קווה-קווה

ממוזער|שמאל|250px|קווה-קווה מעוטר
**קווה-קווה** (אנגלית: **Cootie Catcher**) היא יצירת אוריגמי אשר משמשת כמשחק ילדים בעל גרסאות שונות. בישראל בגרסה נפוצה של המשחק, המחזיק בקווה-קווה פותח את הקווה-קווה מספר פעמים לפי בחירת השחקן השני פותח את הקיפול וקורא את התשובה שתחת הסימון שבחר עמיתו למשחק. התשובה אשר רשומה בפנים יכולה להיות כל דבר, לרוב היא "תחזית עתידות", משימה כלשהי או תואר (כגון יפה, מכוער, חכם, טיפש וכדומה) המיוחסים לשחקן השני.

## קישורים חיצוניים

שיא העולם בקווה קווה הוא ישראלי https://www.migdalor-news.co.il/27937-2/

קטגוריה:שעשועי ילדים
קטגוריה:אוריגמי
קטגוריה:משחקי ילדים
שלישיית פרוזאק

**שלישיית פרוזאק** היה הרכב קומי ישראלי אשר פעל בין השנים 2000 עד 2007, וכלל את הקומיקאים יובל סמו, אופיר לובל ושלומי קוריאט, יוצאי תוכנית הטלוויזיה "דומינו".

## היסטוריה
הופעתם הראשונה בטלוויזיה הייתה מופע סטנד-אפ במסגרת "יום טוב" הראשון בשנת 2000. בשנת 2003 זכתה השלישייה בתואר "אנשי השנה בבידור" שהעניק ערוץ 2.

השלישייה הופיעה בתוכניתו של אדיר מילר, בתוכנית המופע המרכזי וכן בפסטיגל 2004 בו ביצעה את השיר "שלושת האבירים".

השלישייה הופיעה בכ-800 הופעות ברחבי ישראל וארצות הברית, ובפני חיילים בבסיסי צה"ל השונים.

בשנת 2007 לקחו חברי השלישייה פסק זמן מרצף ההופעות, ופנו לדרכים מקצועיות שונות.

לאחר ההפסקה שלקחו מ"פרוזאק", מצאו לעצמם חברי ההרכב דרך מקצועית חדשה – אופיר לובל הפך לבמאי, יובל סמו השתתף ב"רצועה", בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" ובסדרות הקומיות "החברים של נאור" ו"אלישע", ושלומי קוריאט שיחק בתפקיד "אבי (הטחול) אסולין" בסדרת הדרמה "הבורר", בטלנובלה "בובות" לצד גל גדות, שיחק לצד יובל סמו ב"החברים של נאור", ניצח בתוכנית הטלוויזיה המציאותית "רוקדים עם כוכבים" ולאחר מכן שיחק גם בסדרה "שנות השמונים" ו"שנות התשעים".

המופע המלא של השלישייה עלה לאתר יוטיוב ב-2011, וזכה למיליוני צפיות.

## ראו גם

* שלישיית מה קשור

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
פרוזאק
פרוזאק
אל באנו

שמאל|ממוזער|אל באנו
**אלבאנו (אל באנו) קריזי** (באיטלקית: **Albano Carrisi**; נולד ב-20 במאי 1943) הוא זמר איטלקי.

## ביוגרפיה
אלבאנו נולד בעיירה צ'לינו סאן מרקו (Cellino San Marco) שבדרום איטליה, שם הוא עדיין גר.

אמו קראה לו "אלבנו" מכיוון שכאשר נולד, אביו נלחם בשורות הצבא האיטלקי באלבניה, במלחמת העולם השנייה.

ב-1966 התפרסם כזמר בפסטיבל "דה-לה רוזה", ובטלוויזיה. ב-1968 זכה בתחרות הזמר "Disco per l'Estate" (תקליט לקיץ) עם השיר "Pensando a te" (חושב עלייך) והקליט כמה שירים כגון: "La siepe" (הגדר) ו-"Nel sole" (בשמש), "Il 13 dicembre".

ב-26 ביולי 1970 נשא אלבנו לאישה את רומינה פאוור (Romina Power). רומינה ואלבנו החלו בקריירה משותפת, שנמשכה כמעט 30 שנה. הם היו פופולריים במיוחד באיטליה ובגרמניה. ב-1976 השתתפו בתחרות האירוויזיון עם השיר "We'll Live It All Again". ב-1982 זכה השיר "Felicità" ("אושר") במקום השני בפסטיבל סאן רמו. ב-1984 זכה שירם "Ci sarà" ("יהיה") במקום הראשון בפסטיבל סאן רמו. ב-1985 ייצגו שנית את איטליה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Magic Oh Magic".

אלבנו חזר לקריירה כסולן ב-1996 עם השיר "È la mia vita" (אלה חיי).

אף על פי שאלבנו התגרש מרומינה ב-1999, יש להם בן, יארי, ושלוש בנות, ילנייה (Ylenia), שנעלמה בניו אורלינס בשנת 1994, קריסטל ורומינה (ג'וניור).

בפברואר 2007, כחלק ממסע ההופעות העולמי שערך קאריזי, הופיע הזמר בפני אולם מלא בהיכל התרבות בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* Al Bano & Romina Power fansite
* Filmography and photo gallery
* 

קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1968
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1974
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1996
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1997
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1999
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 2007
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 2009
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 2011
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 2017
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1976
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1985
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1971
קטגוריה:נציגי איטליה באירוויזיון
קטגוריה:זוכי פסטיבל סן רמו
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1943
רוב הול

**רוב הול** (באנגלית: **Rob Hall**; 14 בינואר 1961 – 11 במאי 1996) היה מטפס הרים ניו זילנדי. נודע בעיקר בתור ראש הקבוצה שנהרג יחד עם מדריך נוסף ושני לקוחות שלו ועוד ארבעה מטפסים מקבוצה מקבילה, באירועי אסון האוורסט של 1996. ספר שהפך לרב מכר נכתב על האירועים על ידי ג'ון קרקאור שהיה לקוח בקבוצתו של הול. בשעת מותו, הול היה למטפס שהגיע לפסגת האוורסט יותר פעמים מכל אדם אחר שאינו שרפה.

הול פגש את אשתו לעתיד, ג'אן ארנולד, בעת ניסיון טיפוס על האוורסט ב-1990. הוא הזמין אותה לטפס על הר מקינלי מה שהוביל לנישואיהם. אילולא הייתה בהריון, ארנולד הייתה מלווה את הול גם בעונת הטיפוס הקטלנית של 1996. בספר Into Thin Air ובסרט בעל שם דומה, מתוארת הסצנה הדרמטית בה הול הגוסס על פסגת האוורסט מקושר דרך טלפון לוויני אל אשתו ההרה ומקיים איתה את שיחתם האחרונה. חודשיים לאחר מותו, ארנולד ילדה את בתם המשותפת, שרה.

## היסטורית טיפוס
* 1990 - מסע שבע הפסגות
* 1992 - K2 (הציל את שותפו גארי בול)
* 1992 - אוורסט
* 1993 - דהאולגירי (לא ברור אם הגיע לפסגה, שותפו לטיפוס גארי בול נהרג שם)
* 1993 - אוורסט
* 1994 - אוורסט
* 1994 - להוטסה
* 1994 - צ'ו אויו
* 1995 - מאקאלו
* 1996 - אוורסט (נהרג בירידה)

## קישורים חיצוניים
* Adventure Consultants - החברה שהקים רוב הול
* הכתבה המקורית על אסון האוורסט של 1996, מאת גון קראקור שהיה שם, מגזין OUTSIDE
* 
* 

קטגוריה:מטפסי הרים
קטגוריה:ניו זילנדים
קטגוריה:מטפסי שבע הפסגות

קטגוריה:ניו זילנדים שנולדו ב-1961
קטגוריה:נפטרים ב-1996
אצטדיון שכונת התקווה

**אצטדיון שכונת התקווה** (נקרא גם **אצטדיון עירוני התקווה**) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת התקווה שבתל אביב-יפו. האצטדיון הוא מגרשן הביתי של קבוצות בני יהודה תל אביב והפועל כפר שלם ובתקופות מסוימות שימש האצטדיון גם כמגרשן הביתי של בית"ר תל אביב ומכבי יפו. האצטדיון מכיל כ-2,570 צופים, 2,300 ביציע הדרומי-המרכזי ו-270 בגוש ששופץ ביציע המערבי לאוהדי הקבוצות האורחות.

## היסטוריה
המגרש הוקם בשנת 1945, כ-10 שנים לאחר הקמת קבוצת בני יהודה תל אביב ב-1935, ומאז עבר שיפוצים רבים. ב-1951 החלה הקבוצה להשתמש בו רשמית לאחר הכשרתו על ידי מתנדבים תושבי השכונה.

עד שנת 1966 האצטדיון הכיל 4,000 מקומות עמידה. לקראת עונת 1966/1967 נבנו בצדו הדרומי 2,000 מקומות ישיבה. בקיץ שלפני עונת 1990/1991 נבנה היציע המערבי, המכיל 1,680 מקומות. בכך באצטדיון היו שלושה יציעים שהקיפו אותו מ-3 צדדים, למעט מצד מזרח. עד שנות ה-90 המאוחרות היו היציעים נטולי מושבים אך לפני תחילת שנות האלפיים הותקנו באצטדיון מושבי פלסטיק שהכילו 6,500 מקומות ישיבה.

בשנת 2004 עברה קבוצת בני יהודה לאצטדיון בלומפילד. הדבר גרם לכעס רב בקרב אוהדי המועדון שזיהו את האצטדיון בשכונת התקווה כאחד מסמלי קבוצתם. המעבר עורר מחאה כבדה של אוהדים, כולל החרמה של משחקים, אולם רק בעונת 2025/2026 חזרה הקבוצה לאצטדיון ששיחקה בליגה הלאומית.

מאז מעברה של הקבוצה לבלומפילד בעונת 2004/05, שימש האצטדיון, בנוסף למשרדו הראשי של המועדון, גם כמגרש האימונים של קבוצת הבוגרים וכמגרשן הביתי של קבוצות מחלקת הנוער. כמו כן, שימש כאצטדיון ביתי של קבוצות מליגות נמוכות מתל אביב.

ב-8 ביולי 2020 הרסה עיריית תל אביב-יפו את היציע הצפוני באצטדיון.

ב-13 ביולי 2021 אישרה עיריית תל אביב-יפו שיפוץ בעלות של 7.5 מיליון ש"ח לאצטדיון שכונת התקווה. בהמשך הכשרת האצטדיון ללאומית התייקרה לכ-30 מיליון. שלב א' שעלה כ-8 מיליון כלל שיקום הגדרות סביב המגרש, שיפוץ הטריבונה הדרומית כולל שיקום הבטון, החלפת 2,300 המושבים ביציע הדרומי, שיפוץ מתחמי הקהל ומגדל עמדת השידור. שלב ב' כולל הרחבה והגבהה של משטח הדשא והחלפתו, החלפת הזרקורים לתאורת לד, בניית מלתחות הלבשה וחדרי שופטים, הצבת מסך תוצאות של 40 מ"ר, ועבודות שיקום נוספות מסביב לאצטדיון. שיפוץ הטריבונה המערבית (שלא בוצע בשלב הראשון) מתוכנן בהמשך. בנוסף הוכשר קטע של 270 מקומות נוספים בפינה הדרומית ביציע המערבי עבור אוהדי האורחת שעד להשלמתו ישבו ביציע הדרומי יחד עם אוהדי בני יהודה תוך שמירה על חציצה בין הקהלים.

## יציעים
באצטדיון שני יציעים (הדרומי והמערבי) ו-8 שערים:

## גלריה

קובץ:Hatikva Neighborhood Stadium 2 (5).jpg|מראה היציע הצפוני
קובץ:Hatikva Neighborhood Stadium 2 (1).jpg|מראה היציע המערבי
קובץ:Hatikva Neighborhood Stadium04.jpg|מראה האצטדיון מבחוץ


## קישורים חיצוניים

*אצטדיון שכונת התקווה  באתר בני יהודה
* תמונות ומידע נוסף על אצטדיון שכונת התקווה באתר האוהדים של בני יהודה
## הערות שוליים

שכונת התקווה
קטגוריה:תל אביב-יפו: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:שכונת התקווה
קטגוריה:בני יהודה תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגל
ל' בתשרי

פרשת בר המצווה של ילד שנולד בל' תשרי היא תמיד פרשת נח.

## חגים ומועדים
* א' דראש חודש חשוון
* יום הזיכרון לרחבעם זאבי

## אירועים היסטוריים
שמאל|ממוזער|250px|חלק של ויצק, בתצוגה במכון ויצמן למדע
* ד'תרע"ב – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
* ה'תקי"ח – בתום ויכוח פומבי בין רבני גליציה לפרנקיסטים, פסק מיקולאי דמבובסקי  בישוף קמניץ פודולסקי לטובת הפרנקיסטים, והורה לשרוף את ספרי התלמוד במחוז.
* ה'תר"פ – גופותיהם של לוחמי ניל"י יוסף לישנסקי ונעמן בלקינד הובאו לקבורה בראשון לציון, לאחר שנתלו בדמשק בא' בטבת ה'תרע"ח.
* ה'תשט"ז – במכון ויצמן מופעל ויצק, המחשב האלקטרוני הראשון בישראל ואחד הראשונים בעולם
* ה'תשכ"ג – משבר הטילים בקובה מסתיים בשלום
* ה'תשפ"ג – רצח שלום סופר: פיגוע דקירה בפונדוק, שבו נדקר יהודי בידי מחבל פלסטיני ונפטר מפצעיו.

## נולדו
* ה'תקע"ה – רבי שלמה זאב קליין, רבה של קולמר והקונסיסטוריה של הריין העליון באלזס, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית ביהדות צרפת. (נפטר בי"ב בחשוון ה'תרכ"ח)
* ה'תשכ"ד – עידו שמי, אמן רב תחומי
* ה'תשל"ח – מירי בוהדנה, דוגמנית, שחקנית ומנחה טלוויזיה ישראלית
* ה'תשמ"ב – אורן חזן, חבר הכנסת מטעם הליכוד. בנו של יחיאל חזן
* ה'תשמ"ג – מאיה ערוסי, ספורטאית ישראלית

## נפטרו
* ה'תרט"ז – הרב צבי הירש חיות (מהר"צ חיות), אב בית דין בז'ולקווה ובקאליש ומחבר הגהות על תלמוד בבלי, שהיה מקורב לתנועת ההשכלה. (נולד בה'תקס"ו)
* ה'תר"ף – רבי אלעזר הלוי, ראש הישיבה הגדולה במרקש שבמרוקו.
* ה'תרצ"ט – יהושע בוכמיל, פעיל ציוני. (נולד ב-ה'תרכ"ט)
* ה'תש"ם – הרב שלום קלזאן, מחכמי עדת התימנים בירושלים וראש ישיבת סוכת שלום. (נולד בה'תר"ע)
* ה'תשס"א – ברק'ה וולף, דובר חב"ד בישראל. (נולד בה'תש"ד)
* ה'תשס"ב – רחבעם זאבי, שר (ואלוף בדימוס) נרצח בידי מחבלים. (נולד בה'תרפ"ו)

----

* כ"ט בתשרי – א' בחשוון
* תשרי

א30
י30
ממשלת ישראל העשרים ושתיים

[ממשלת ישראל ה-22 ב[ראש ממשלת ישראל|ראשות יצחק שמיר ביום השבעתה ב-20 באוקטובר 1986 במליאת הכנסת|שמאל|ממוזער|250px]]
250px|ממוזער|שמאל|יצחק שמיר ושמעון פרס

**ממשלת ישראל העשרים ושתיים**, בראשות יצחק שמיר, הושבעה ב-20 באוקטובר 1986 י"ז בתשרי ה'תשמ"ז, וסיימה כהונתה ב-22 בדצמבר 1988, י"ד בטבת ה'תשמ"ט. יחד עם הממשלה ה-21 היא כונתה **ממשלת ה[[הסכם רוטציה|רוטציה]]**.

## הרכב הכנסת האחת עשרה בעת הקמת הממשלה

## הקמת הממשלה
הממשלה הייתה ממשלת אחדות לאומית שהוקמה על בסיס הסכם הרוטציה עליו הוחלט לפני הקמת הממשלה העשרים ואחת. שמעון פרס שכיהן כראש ממשלה התפטר, כמוסכם, ומונה לשר החוץ ולממלא מקום ראש הממשלה, במקום יצחק שמיר שמונה לראשות הממשלה.

## ציוני דרך ומדיניות
### אירועים מרכזיים
*הסכם לונדון - הסכם שנחתם על ידי שר החוץ שמעון פרס וחוסיין, מלך ירדן, ללא ידיעתו וללא הסכמתו של ראש הממשלה שמיר. על פי ההסכם הייתה אמורה להתקיים ועידה בינלאומית שתוביל בסופו של דבר להעברת יהודה ושומרון לידי הירדנים. ההסכם לא יצא לפועל בשל התנגדות ראש הממשלה שמיר.
*משפט דמיאניוק - משפט שנערך לג'ון דמיאניוק ב-1987. דמיאניוק נחשד כפושע מלחמה נאצי. הוא נידן תחילה למוות, אולם ב-1993 הכריז ביהמ"ש כי יש ספק באשמת דמיאניוק ויש לגרשו מהארץ.
*פרשת פולארד - פרשה שבה נתגלה מרגל מטעם ישראל בשם ג'ונתן פולארד, יהודי אמריקני שעובד כסוכן של הצי האמריקני. פולארד העביר מידע חשוב ומסווג לידי ישראל, ונידון למאסר עולם עם המלצה שלא לשחררו לעולם. במשך שנים התקיימה מערכה ציבורית בישראל ובארצות הברית שקראה לחנינתו. לאחר שריצה 30 שנות מאסר, שוחרר לפי החלטת ועדת שחרורים מהכלא בנובמבר 2015 בתנאים מגבילים לחמש שנים. חמש שנים לאחר מכן החליטה ועדת השחרורים של בית המשפט בארצות הברית, להסיר את ההגבלות המחמירות שהוטלו עליו ולהגדירו כאדם חופשי. בדצמבר 2020 עלה פולארד לישראל.
*האינתיפאדה הראשונה - מהומות קשות ביהודה ושומרון וברצועת עזה, שהחלו בסוף 1987.

### מדיניות כלכלית
נמשכה תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985.

### סיום כהונת הממשלה
הממשלה סיימה את כהונתה עם פיזור הכנסת והשבעת ממשלת ישראל העשרים ושלוש.

## סיעות הקואליציה

; מספר הח"כים החברים בקואליציה:
* 96 ח"כים לפני פרישת סיעת שינוי (20 באוקטובר 1986 - 26 במאי 1987).
* 93 ח"כים לאחר פרישתה (26 במאי 1987 - 22 בדצמבר 1988).

## הרכב הממשלה
עם כינונה מנתה הממשלה 25 שרים, כמו קודמתה. הרכב הממשלה היה כמעט זהה לזה של הממשלה הקודמת, כאשר חלו בהרכבה שני שינויים - שושנה ארבלי-אלמוזלינו החליפה את מרדכי גור, שלא רצה לכהן בממשלה בראשות שמיר ויצחק מודעי שהורחק מהממשלה העשרים ואחת לקראת סוף כהונתה, שב לממשלה ה-22 עם כינונה, כשר בלי תיק.

במהלך 1987 התפטרו מהממשלה משה ארנס ואמנון רובינשטיין ומספר השרים ירד ל-23. באפריל 1988 שב ארנס לממשלה עם מרדכי גור ומספר השרים שב להיות 25.

סך הכל כיהנו בממשלה 26 אנשים.

### חילופי שרים

## קישורים חיצוניים
* 
* 

②22
קטגוריה:הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:שנות ה-1980 בישראל
קטגוריה:1986 בפוליטיקה
קטגוריה:1987 בפוליטיקה
קטגוריה:1988 בפוליטיקה
פרנץ פון סופה

**פרנץ פון סופה** (בגרמנית: **Franz von Suppé**; 18 באפריל 1819 - 21 במאי 1895), נודע גם בשם **פרנצ'סקו סוּפֶה דֶמֶלִי**, היה מחבר אופרטות אוסטרי.

## חייו
סוּפּה, בן לאב ממוצא איטלקי-בלגי ולאם וינאית, נולד בעיר הקרואטית ספליט - אז, בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית.סופה הוא קרוב-רחוק של המלחין הנודע גאטנו דוניצטי.

סופה החל ללמוד מוזיקה וקומפוזיציה בגיל צעיר. הוא למד משפטים בפדובה אך המשיך את לימודי המוזיקה. הוא הוזמן לווינה כמנצח הצגות תיאטרון. סופה הסכים לעבוד כמנצח ללא שכר בתנאי שיוכל להעלות אופרטות שכתב.

את ילדותו בילה בזארה, כיום זאדאר, שם עשה את שיעורי הנגינה הראשונים שלו והחל להלחין כבר בגיל צעיר. כילד היה לו עידוד במוזיקה ממנהל תזמורת מקומי וממנהל המקהלה של קתדרלת זארה.

סופה כתב עשרות אופרטות וכן מספר אופרות. הוא היה מפורסם מאוד בזמנו בדומה ליוהאן שטראוס וז'אק אופנבך. רוב יצירותיו נשכחו ואינן מועלות על הבמה אבל מספר פתיחות שלו מפורסמות מאוד ומושמעות לעיתים תכופות בקונצרטים למוזיקה קלאסית קלה. סופה כתב גם כמה יצירות דתיות, החשובה שבהן היא הרקוויאם שכתב והועלה על הבמה בשנת 1855. בתחילה זכה הרקוויאם להצלחה, אך עם השנים היה ליצירה נשכחת.

סופה נפטר בווינה ב-21 במאי 1895 ונקבר בחלקת המוזיקאים שבבית הקברות המרכזי בווינה, בסמוך ליוהאן שטראוס האב, יוהאן שטראוס הבן, יוזף שטראוס, אדוארד שטראוס, לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס, פרנץ שוברט ועוד.

הפתיחות המפורסמות הן:
* **[[הפרשים הקלים]]**
* **משורר ואיכר**
* **בוקר צהרים וערב בווינה**
* **גאלאתיאה היפה**

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחיני אופרטה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1819
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1895
פרג (מחוז)

שמאל|ממוזער|250px|מיקום מחוז פרג באוסטריה תחתית
**פרג** (**Perg**) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. שטח המחוז משתרע על 611.86 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 63,955 תושבים ב-2001. במחוז ישנן 26 עיירות, ובירתו היא העיירה פרג, שהיא גם הגדולה ביותר בו.

## עיירות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אוסטריה עילית: מחוזות
ג'וזף גינגולד

**ג'וזף גינגולד** (באנגלית: **Josef Gingold**; 28 באוקטובר 1909 - 11 בינואר 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי, יליד פולין.
## חייו
גינגולד נולד בברסט-ליטובסק, פולין והיגר לארצות הברית בשנת 1920.

הוא למד לנגן בכינור אצל ולדימיר גרפמן ואצל אז'ן איזאיי. בשנת 1937 זכה במקום בתזמורת הסימפונית של NBC ואחר היה הכנר הראשי (וסולן מזדמן) של תזמורת דטרויט ובהמשך הכנר הראשי של תזמורת קליבלנד. הוא ערך מספר רב של ספרי לימוד לטכניקות נגינה בכינור. בין תלמידיו נמנים הכנר המפורסם ג'ושוע בל והכנרת ענת מלכין-עלמאני. לפני מותו, לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. ג'וזף גינגולד מת בבלומינגטון, אינדיאנה, בשנת 1995.

## פרסים ואותות הוקרה
* אות מורה השנה של איגוד מורי הקשת האמריקאי
* פרס פרדריק בכמן ליבר להורה מצטיינת באוניברסיטת אינדיאנה
* פרס השירות הלאומי באמריקה למוזיקה קאמרית
* פרס רוברט פוסטר צ'רי למורים דגולים של אוניברסיטת ביילור
* פרס שרביט הזהב של הליגה האמריקאית לתזמורות סימפוניות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כנרים אמריקאים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
תזמורת דטרויט

**תזמורת דטרויט** (באנגלית: **Detroit Symphony Orchestra**) היא תזמורת סימפונית אמריקאית, שמשכן הקבע שלה הוא בדטרויט, מישיגן. התזמורת נוסדה בשנת 1914 והופיעה בשידור הרדיו הראשון של קונצרט סימפוני ב-10 בפברואר 1922, עם הפסנתרן ארתור שנאבל. לתזמורת סדרות קונצרטים קבועות, הכוללות סדרת קונצרטי חינם חינוכיים לילדים, שראשיתה בשנת 1926. התזמורת הוציאה הקלטות רבות בחברות שונות. בשנת 2005 נפתח בית ספר גבוה לאמנויות, שנבנה על קרקע הנמצאת בבעלות התזמורת.

## היסטוריה

עד 1919 הופיעה התזמורת בבית האופרה הישן של דטרויט. כאשר אוסיפ גברילוביץ' התמנה למנהל מוזיקלי בשנת 1918, התנאי שלו לקבלת המינוי היה הקמת אולם קונצרטים חדש לתזמורת. כתוצאה מכך הוקם אולם התזמורת. בשנת 1956 עברה התזמורת לפורד אודיטוריום שעל חוף נהר דטרויט. התזמורת נשארה באתר זה 33 שנים, אבל אז חזרה לאולם התזמורת המשופץ, שהאקוסטיקה בו, כך סבורים, טובה יותר.

המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא יאדר בנימיני שהתחיל את תפקידו בספטמבר 2020.

## מנהלים מוזיקליים
* יאדר בנימיני (2020 - ממשיך) 
* ליאונרד סלטקין (2009–2018)
* נמה ירווי (1990 – 2005)
* גינתר הרביג (1984–1990)
* אנטל דוראטי (1977 – 1981)
* אלדו צ'קאטו (1973 – 1977)
* סיקסטן ארלינג (1963 – 1973)
* פול פאריי (1951 – 1962)
* התזמורת בפירוק (1949 – 1951)
* קרל קרוגר (1944 – 1949)
*ויקטור קולר (1940 – 1942)
* אוסיפ גברילוביץ' (1918 – 1936)
* וסטון גיילס (1914 – 1917)

## קישורים חיצוניים
* 

דטרויט
דטרויט
קטגוריה:דטרויט
אמריך קלמן

ממוזער|פרוטומה של אמריך קלמן בשיופוק
**אמריך (אימרה) קלמן** במקור **קופשטיין** (בהונגרית: **Kálmán Imre**; 24 באוקטובר 1882 – 30 באוקטובר 1953) היה מלחין אופרטות יהודי-הונגרי ודמות בולטת בהתפתחות האופרטה הווינאית במהלך המאה ה-20. בין היצירות הפופולריות ביותר שלו הן נסיכת הצ'רדש (1915) והרוזנת מאריצה. השפעות על סגנון הכתיבה שלו כוללות מוזיקה עממית הונגרית כגון: צ'רדש וסגנון וינאי של מלחינים כגון יוהאן שטראוס (הבן) ופרנץ להאר וכן בעבודותיו המאוחרות, סגנון של ג'אז אמריקאי. כתוצאה מהאנשלוס, קלמן ומשפחתו ברחו לפריז ואז לארצות הברית. בסופו של דבר, הוא חזר לאירופה בשנת 1949 ונפטר בפריז בשנת 1953.

## ביוגרפיה
אמריך קלמן נולד בשם אימרה קופשטיין (Koppstein) בעיר שיופוק שלחוף אגם בלטון. בשנת 1892 עבר עם משפחתו לבודפשט. הוא למד בגימנסיה האוונגלית בעיר תחת שם המשפחה "קלמן".
בשנת 1900 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת בודפשט ובמקביל נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם התיידד עם בלה בארטוק וזולטאן קודאי. בצעירותו למד נגינה בפסנתר והתעתד להיות פסנתרן, אבל מחלת פרקים מנעה ממנו זאת והוא החל לעסוק בהלחנה.
לאחר שסיים לימודיו התקבל לעבודה כמבקר מוזיקלי בעיתון יומי.
בשנת 1908 עבר לווינה ושם קנה לו שם עולמי עם האופרטות המפורסמות שלו "הרוזנת מריזה", "נסיכת הצ'רדש" (לליברית של לאו שטיין), "נסיכת הקרקס" ו"הביידרה". ביחד עם פרנץ להאר הגיעה האופרטה הווינאית לשיאים. שניהם שילבו ביצירותיהם מחולות של ואלס וינאי וצ'רדש הונגרי.

למרות מוצאו היהודי, הוא היה אחד המלחינים האהובים על אדולף היטלר ואפילו הוצע לו לקבל את התואר ארי לשם כבוד, אולם קלמן דחה זאת. עם השתלטות הנאצים על אוסטריה נמלט קלמן לפריז ומשם היגר לארצות הברית. ב-1942 קיבל שם אזרחות.

הוא נפטר בפריז, ונקבר בבית הקברות המרכזי בווינה. הותיר אחריו את רעייתו, שתי בנות ובן.

## בתרבות
* חייו הביוגרפים הופיעו בסרט מלך הצ'רדש .

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* 
* האופרטות של אמריך קלמן 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים יהודים הונגרים
קטגוריה:מלחיני אופרטה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:שיופוק: אישים
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
איש הקש (2006)

**איש הקש** (באנגלית: **The Wicker Man**) הוא סרט מתח משנת 2006, אשר בוים ונכתב על ידי ניל לביוט. הסרט הוא חידוש של הסרט הבריטי בעל אותו השם משנת 1973. בסרט מככבים ניקולס קייג' ואלן בורסטין. העלילה דומה מאוד לסרט של 1973, אך ישנם כמה שינויים.

## תקציר העלילה
השריף אדוארד מוליס (ניקולס קייג'), מגיע לסאמרזייל- אי קטן בצפון-מערב ארצות הברית. זאת בעקבות מכתב שקיבל מארוסתו לשעבר - ווילו וודוורד (קייט ביהן), ובו נודע לו על היעלמותה של בתם רואן. במהלך החקירה הוא מגלה כי תעלומה גדולה בהרבה קיימת בקהילת האי הקטנה, העוסקת בפולחן שבו נהוג להביא לכפר כל שנה גבר ולהכניס אותו לפסל גדול מקש בצורה של בן אדם ולהעלות אותו ואת הפסל באש.

## שחקנים
*ניקולס קייג' - אדוארד מאלוס
*אלן בורסטין - האחות סאמרסיזל
*קייט ביהן - ווילו
*פרנסס קונרוי - ד"ר מוס
*מולי פרקר - האחות רוז/האחות ת'ורן
*לילי סובייסקי - האחות האני
*דיאן דלאנו - האחות ביץ'
*מייקל וייסמן - פיט
*אריקה-שיין גייר - רואן

## קישורים חיצוניים

* אתר הסרט

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי אימה מ-2006
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן אימה אמריקאיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים על כתות
פול פאריי

**פול פאריי** (בצרפתית: **Paul Paray**; 24 במאי 1886 – 10 באוקטובר 1979) היה מנצח, נגן עוגב ומלחין צרפתי.

## קורות חייו
פול פאריי נולד בלה טרפור, צרפת, לאב פסל ונגן עוגב בכנסיית סן ז'אק, וראש אגודת מוזיקאים חובבים. הוא הכניס את פול הצעיר לתזמורת האגודה כמתופף. בהמשך נסע פאריי לרואן ללמוד מוזיקה אל הנזירים בורז'ואה ובורבון, ונגינה בעוגב אצל הלינג. לימודים אלה הכינו אותו לכניסה לקונסרבטואר בפריז. בשנת 1911 זכה פול פאריי בפרס רומא על **קנטטה יאניצה** שלו.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פול פאריי לצבא צרפת. בשנת 1914 היה שבוי מלחמה במחנה דרמשטדט, שם חיבר רביעיית מיתרים.

אחרי המלחמה עבר פאריי מתזמורת לתזמורת בתפקיד מנהל מוזיקלי. בשנת 1922 חיבר פאריי את הבלט Adonis troublé ובשנת 1931 כתב מיסה ליובל ה-500 לשריפת ז'אן ד'ארק על המוקד, שבוצעה בהשמעת בכורה בקתדרלה ברואן. בשנת 1935 כתב את הסימפוניה הראשונה ב-דו מז'ור, ובשנת 1940 את הסימפוניה השנייה ב-לה מז'ור.

פאריי ניצח לראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק בשנת 1939. בשנת 1952 התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט, שעליה המשיך לנצח עד 1963. בתקופתו גם הרבה להקליט עם התזמורת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:נגני עוגב צרפתים
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:התזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1886
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1979
קטגוריה:זוכי פרס רומא
נתיב אקספרס

[ממוזער|250x250px|אוטובוס של החברה ב[חצור הגלילית.]]
[ממוזער|אוטובוס מרצדס של החברה ב[בני ברק|250x250 פיקסלים]]
**נתיב אקספרס – תחבורה ציבורית בע"מ** היא חברה ישראלית, המפעילה קווי תחבורה ציבורית בגליל, מטרופולין חיפה ואזור בית שמש. עד 2015 החברה הפעילה קווים גם בזכרון יעקב, קריית טבעון, יקנעם עילית והעמקים (בעבר הפעילה את חלקם באמצעות חברת הבת "אומני אקספרס", וכיום הכל מוזג לחברה). החברה בבעלות מלאה של חברת הנסיעות והתיירות נצרת של משפחת עפיפי.

## היסטוריה
החברה נוסדה בראשית שנת 2001, לקראת פתיחת שוק התחבורה הציבורית בארץ לתחרות. היא הייתה חברת התחבורה הציבורית הראשונה לפעול במסגרת הרפורמה, כאשר השירות באזור נתניה–חדרה נחנך ב-31 בדצמבר 2001. השירות של החברה באזור צפת–מעלות–נהריה נחנך ב-28 בינואר 2002. בנוסף לנסיעות תחבורה ציבורית רגילות, לחברה אישור להפעלת נסיעות מיוחדות.

בשנת 2005 הייתה החברה מעורבת בסכסוך העבודה של חברת "מטרודן" בבאר שבע, כאשר ב-14 במרץ 2005 החליט בג"ץ בהרכב בן שלושה שופטים, בראשות הנשיא אהרן ברק, לקבל את עתירת עיריית באר שבע ולאפשר לחברת האוטובוסים "נתיב אקספרס" להפעיל חלק מהקווים אותם השביתו נהגי "מטרודן" במשך יותר ממאה ימים.

בשנת 2009 נתיב אקספרס החלה להפעיל קווים המקשרים בין נתניה, הרצליה ותל אביב, לאחר שמשרד התחבורה החליט לערוך רפורמה בקווים אלה. בנוסף, החברה הציבה מכונות כרטוס לכרטיס החכם "רב-קו", הפועל גם בשאר חברות התחבורה הציבורית בארץ.

ביולי 2013, רכשה חברת קרסו מוטורס 50% מהבעלות בחברה, לפי שווי של 93 מיליון שקל. במרץ 2016 מכרה קרסו מוטורוס את חלקה חזרה למשפחת עפיפי.

ב-2014 סיימה החברה את הפעלת קווי אשכול נתניה–חדרה וקווי האשכול הועברו לחברת קווים, במקביל החלה להפעיל קווי אוטובוס בינעירוניים מהעיר צפת ואליה, בנוסף לקווים העירוניים. וכן קווים בינעירוניים נוספים בעיקר עבור המגזר החרדי בין השאר בעפולה, כרמיאל, רכסים, זכרון יעקב, בית שמש, ירושלים ובני ברק. בנוסף לשירות בערים נהריה, עכו, מעלות וישובים נוספים בגליל.

בתחילת חודש יולי 2018 החברה סיימה את פעילותה באשכול נתניה–תל אביב, לאחר הפסדה במכרז לחברת מטרופולין אשר זכתה במכרז להפעלת אשכול "שרון–חולון מרחבי", אשר קווים אלה נכללו במכרז.

ביוני 2019 זכתה החברה יחד עם "בורסה" הטורקית במכרז להפעלת הרכבלית בחיפה והן הקימו את חברת כבל אקספרס לצורך הפעלת הרכבל.

באוקטובר 2020 זכתה החברה בהפעלת קווי בית שמש במקום חברת סופרבוס. חברת הבת של נתיב אקספרס, "בית שמש אקספרס" החלה לפעול ביולי 2021.
[ממוזער|250x250 פיקסלים|רכב ניסויי אוטונומי תוצרת "[אוטוקר" בשימוש החברה, בתערוכת "AI ON TRACK" במרכז הניסויים הלאומי לתחבורה חכמה של נתיבי איילון באשדוד, 2024]]
בספטמבר 2024, קיבלה החברה אישור ממשרד התחבורה להפעלת קו אוטובוס אוטונומי בנהריה, לראשונה בישראל, בשיתוף פעולה עם חברת הראייה הממוחשבת הישראלית "Imagery". החברות ערכה ניסויים במיזם משותף למשרד התחבורה ולרשות החדשנות.

## חברות בת
לחברה שתי חברות ייעודיות, בית שמש אקספרס שמפעילה את התחבורה הציבורית בבית שמש וכבל אקספרס שמפעילה ומתחזקת את הרכבלית בחיפה.
כמו כן בעבר פעלה גם חברת אומני אקספרס.שמאל|ממוזער|140px|הסמליל הראשון של החברה
שמאל|ממוזער|140px|הסמליל הקודם של החברה

## ראו גם

* רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית

## קישורים חיצוניים

* 
* הכרזת דובר משרד התחבורה על תחילת פעולת "נתיב אקספרס"

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2001
קטגוריה:משפחת עפיפי
MVRDV

[שמאל|ממוזער|250px|Wozoco Housing ב[אמסטרדם]]
[שמאל|ממוזער|200px|הביתן ההולנדי ב[תערוכה עולמית|תערוכת אקספו 2000, האנובר. מציג את הבנייה הירוקה וגישות חיסכון בשטח הננקטות בהולנד.]]
**MVRDV** הוא משרד אדריכלים ומתכנני ערים הולנדי שהוקם ב-1991 ושוכן ברוטרדאם. שם המשרד הוא שילוב ראשי התיבות של מקימיו ויני מאס (Winy Maas), יאקוב ואן רייס (Jacob van Rijs) ונטאלי דה פריס (Nathalie de Vries). מאס וואן רייס עבדו ביחד במשרד לאדריכלות מטרופוליטנית (OMA), משרדו של האדריכל ההולנדי רם קולהאס.

השלושה התפרסמו לראשונה בעקבות זכייה במקום הראשון בתחרות האדריכלית החשובה 2 Europan לשנת 1991. מאז זכו בתחרויות אדריכליות בין-לאומיות רבות, ביניהן: תוכנית לקו המים ב-Bjørvika, אוסלו (2003), תוכנית אב לטיראנה, אלבניה (2008), מרכז העיר Gwanggyo בקוריאה הדרומית (2008) וגורד השחקים Rødovre בקופנהגן (2008). פרויקטים נודעים של MVRDV הם משרדי חברת VPRO בהילברסום שבהולנד (1993–1997), פרויקט Wozoco Housing באמסטרדם, הביתן ההולנדי בתערוכת אקספו 2000 בהאנובר ובניין מיראדור במדריד (2004), מרקט הול (רוטרדם) (2014).

לרוב משייכים את MVRDV לזרם הפוסט מודרניזם באדריכלות בשל תפישת החלל של מבניהם וסגנון העיצוב שלהם. המשרד פרסם גם מספר ספרים יוצאי דופן מבחינה עיצובית הפורסים את משנתם האדריכלית והפילוסופית.

## פרסים
* AIA Honorary Fellow לשנת 2009 לויני מאס
* Marcus Prize לשנת 2005
* NAi Prize לשנת 2002
* Fritz Schumacher Prize לשנת 2000
* Belmont Prize לשנת 1999
* Merkelbach Award לשנת 1997

## קישורים חיצוניים

* 
* גלריית פרויקטים
* בניין מיראדור, מדריד
; כתבות:
* 
* נטע אחיטוב: המגדלים עוד לא הוקמו - וכבר אסון התאומים, 15.12.11, Xnet.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים הולנדים
רוברט בונזן

**רוברט וילהלם אברהארד בונזן** (גרמנית: **Robert Wilhelm Eberhard Bunsen**; 30 במרץ 1811, גטינגן - 16 באוגוסט 1899, היידלברג) היה כימאי גרמני.
בונזן היה מהחלוצים בחקר הפליטה הספקטרוסקופית של גופים חמים בעזרתם גילה יחד עם גוסטב קירכהוף את היסודות צסיום (ב-1860) ורובידיום (ב-1861). כמו כן שיכלל את "מבער בונזן" הקרוי על שמו (אשר הומצא למעשה על ידי מייקל פאראדיי).

בין תלמידיו שלושה חתני פרס נובל בהם פריץ הבר.

בשנת 1860 זכה במדליית קופלי.

בשנת 1877 היה לזוכה הראשון (יחד עם גוסטב קירכהוף) במדליית דייווי מטעם החברה המלכותית בלונדון.

## קישורים חיצוניים

* רוברט וילהלם בונזן באתר מוזיאון המדע בירושלים
* 
* , 31 במרץ 2011
* 
* 

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:מגלי יסודות כימיים
קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מרבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ורוצלב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:זוכי מדליית דייווי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1811
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1899
רבן גמליאל הרביעי

**רבן גמליאל הרביעי** היה נשיא הסנהדרין בדור השני לאמוראים בארץ ישראל. בנו של רבי יהודה נשיאה, ונינו של רבי יהודה הנשיא, עורך המשנה.

לא נמסרו בשמו מאמרים בתלמוד הבבלי. התלמוד הירושלמי מספר עליו (לפי אהרן היימן):
"ביקש רבן גמליאל בר רבי להנהיג את הדמאי בסוריה, ולא הניח לו רבי הושעיה." מכך שכמעט ולא הוזכר בתלמודים פעמים רבות כמו שהוזכרו אביו ובנו ניתן להעריך שתקופת כהונתו כנשיא הייתה קצרה.

על כיסאו ישב בנו, רבי יהודה נשיאה השני, שהיה תלמידו של רבי יוחנן.

## קישורים חיצוניים
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי הסנהדרין
קטגוריה:הדור השני לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:בית דוד
קטגוריה:שושלת הלל הזקן
קטגוריה:תלמידי רבי אושעיא
אני מאמין (שחקי שחקי)

300px|ממוזער|שמאל|כתב ידו של טשרניחובסקי
"**אני מאמין**", הידוע גם במילותיו הראשונות, "**שחקי שחקי**", הוא שיר שכתב המשורר שאול טשרניחובסקי (1875–1943) באודסה בשנת 1892, ונכלל בקובץ שיריו הראשון "חזיונות ומנגינות" משנת 1898. 

כותרת השיר היא פרפרזה למונח היהודי המסורתי "אני מאמין" אך המשורר כותב את ערכיו שלו.

## השיר
בשיר שמונה בתים בני ארבע שורות כל אחד. השורה הרביעית בכל בית מתחרזת עם השורה השנייה בו. ההטעמה בשיר מלעילית, לפי ההברה האשכנזית. למשל, בשורה הראשונה, "ש֫חקי, ש֫חקי על החלו֫מות" מוטעמות ההברות "שח" במילה "שחקי" ו"לו" במילה "חלומות".

מבנה השיר:
* בית ראשון: פתיחה.
* שלושה בתים: תקווה ליחיד.
* שלושה בתים: תקווה לציבור.
* בית אחרון: סיום.

השיר מבטא תקווה אוטופית (), ורעיונות נשגבים כמו הומניזם (), סוציאליזם (), אחוות עמים () וציונות () וחילוניות (**לא בעתיד, בשמים - חיי רוח לו אין די.**). 

כיום השיר הוא ההמנון הרשמי של "הנוער העובד והלומד", של תנועת "המחנות העולים" ושל תנועת "השומר הצעיר". השיר שולב בסידור התפילה של היהדות הרפורמית בישראל, תפילת האדם, שיצא לאור בשנת 2021. שורה מן השיר מופיעה בשטר 50 שקל חדש, שנכנס למחזור בספטמבר 2016 ונושא את דמותו של טשרניחובסקי – . 

חברי הכנסת מוחמד ברכה ואברהם בורג הציעו להפוך את השיר להמנון מדינת ישראל, לצידו או במקומו של שיר "התקווה", בנימוק שהשיר הוא בעל מסר אוניברסלי ולכן עדיף בעיניהם מן "התקווה" בעל הצביון היהודי המובהק.

## תרגום ליידיש
השיר תורגם ליידיש בידי אורי ניסן גנסין, בשם "איך גלויב", ופורסם בשנת 1900 בשבועון הציוני "די ולט", שיצא לאור בווינה. תרגום נוסף ליידיש, מאת י"י שווארץ, יצא לאור בשנת 1957 בספר "לידער און אידיליעס".

## לחן
הלחין את השיר טוביה שלונסקי (אביו של המשורר אברהם שלונסקי). טשרניחובסקי היה מבאי ביתה של משפחת שלונסקי, ובאחד מביקוריו קרא בפניהם את מילות השיר. מסופר כי שלונסקי התאים את הלחן לשיר תוך זמן קצר.

יש הטוענים כי הלחן איננו מקורי: לדברי חוקר המוזיקה החסידית והזמר העברי יעקב מזור, אברהם צבי אידלסון הגדיר את הלחן "עממי", ואילו חוקר הזמר העברי אליהו הכהן סבר שמקורו של הלחן בשיר רוסי על נהר דון.
בישיבות ליטאיות היו שייחסו אותו לרבי אברהם אליהו קפלן, משום שהוא הושר עם שירו של קפלן "שקעה חמה".

השיר מולחן במשקל מורכב של תשע שמיניות, ערוכות בשלשות שבהן כל שמינית ראשונה מודגשת ויוצרת התאם עם ההטעמה המלעילית כבהגייה האשכנזית.

ברבות הימים השיר זכה לעיבוד של גיל אלדמע.

לשיר ביצועים רבים, בין השאר של טובה פירון, אריק לביא, נחמה הנדל, רונית אופיר, רונה קינן ואבישי כהן.

ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל שרה שירי מימון את השיר.

## קישורים חיצוניים

* אֲנִי מַאֲמִין בפרויקט בן-יהודה
* אֲנִי מַאֲמִין באתר הספרייה הלאומית
* , 19 בפברואר 2011
* בעקבות הזמן האבוד - אני מאמין - קטעים מתוך הריאיון שבו דורי מנור שוחח עם שלי יחימוביץ' על השיר. שודר במקור בגל"צ ב-9 במאי 2014
* השיר "שחקי שחקי" (רצועה 2) באלבום **היה היו זמנים: מצעד פזמוני היישוב**

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי המאה ה-19
קטגוריה:שירי טובה פירון
קטגוריה:שירי נחמה הנדל
קטגוריה:שירי אריק לביא
קטגוריה:שירי רונה קינן
קטגוריה:המנונים עבריים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי שאול טשרניחובסקי
קטגוריה:שירי שלום
קטגוריה:שירים על תקווה
קטגוריה:שירים סוציאליסטיים
מערכת לא-טרנזיטיבית של משתנים מקריים

בתורת ההסתברות, קבוצה של n משתנים מקריים היא **מערכת לא-טרנזיטיבית** אם היא כוללת שרשרת של משתנים \ X_0,\dots,X_{n-1} כך ש-\ P(X_i > X_{i+1 \pmod{n}}) > 1/2 לכל i = 0,\ldots,n-1, בדומה לדירוג המצבים המעגלי במשחק אבן נייר ומספריים.

אומרים שמשתנה מקרי X **עדיף על** משתנה מקרי Y, אם הסיכוי לכך ש- X>Y הוא יותר מחצי. העובדה שקיימות מערכות לא-טרנזיטיביות של משתנים מקריים מדגימה שיחס העדיפות אינו טרנזיטיבי, בניגוד לתפיסה האינטואיטיבית המכתיבה שאם X עדיף על Y ו-Y עדיף על Z, אז יש לצפות גם לכך ש-X עדיף על Z.

את העדר הטרנזיטיביות אפשר לנסח גם כך: לכל אחד מן המשתנים X בשרשרת, יש משתנה Y ש- X עדיף ממנו, ויש משתנה Z העדיף על X. כלומר, לא קיים משתנה בעל עדיפות גבוהה ביותר או נמוכה ביותר.

## דוגמה
### קוביות אפרון

את המשתנים המקריים אפשר לממש באמצעות קוביות משחק שהסיכוי שלהן ליפול על כל פאה הוא שישית. מערכת **הקוביות של אפרון** (שגילה הסטטיסטיקאי ברדלי אפרון) מורכבת מארבע קוביות באופן הבא: 
* A: הערכים 4, 4, 4, 4, 0, 0
* B: הערכים 3, 3, 3, 3, 3, 3
* C: הערכים 2, 2, 2, 2, 6, 6
* D: הערכים 5, 5, 5, 1, 1, 1

במערכת הזו A עדיף על B; B עדיף על C; C עדיף על D; ו- D עדיף על A - בכל מקרה, הסיכוי לערך גבוה יותר במשתנה העדיף הוא 2/3. לכן השרשרת A, B, C, D אינה טרנזיטיבית. הסיכוי ל- C>A הוא 5/9, ולכן גם השלשה A,B,C אינה טרנזיטיבית (הסיכוי ל- B>D ול- D>B הוא 1/2, כך שאף אחד משני משתנים אלה אינו עדיף על רעהו).

### משתנים בעלי שני ערכים

נסמן \ \phi = \frac{\sqrt{5}+1}{2} \approx 1.618, יחס הזהב, ו- \ \phi' = \phi - 1 \approx 0.618. נגדיר משתנים X, Y, Z כך ש-X מקבל את הערכים 3,0 בסיכויים \ \phi',1-\phi', בהתאמה; Z מקבל את הערכים 1,4 באותם סיכויים, ואילו Y=2 קבוע. אז X עדיף על Y, העדיף על Z, וזה עדיף על X - כל העדיפויות בסיכוי \ \phi'>\frac{1}{2}.

## עדיפות בתורת המשחקים
את עקרון העדיפות אפשר להדגים באמצעות משחק לשני שחקנים. השחקן הראשון בוחר קובייה ממערכת קוביות נתונה, והשחקן השני בוחר אחריו; אז מטילים שני השחקנים את הקוביות שלהם, והשחקן שקיבל תוצאה גבוהה יותר מנצח. אם מערכת הקוביות היא שרשרת לא-טרנזיטיבית, אז השחקן השני יכול להבטיח ניצחון בהסתברות גדולה מ-1/2, אף על פי שלראשון יש, לכאורה, היתרון שבזכות הבחירה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תורת ההסתברות
רומינה פאוור

**רומינה פרנצ'סקה פאוור** (באנגלית: **Romina Francesca Power**; נולדה ב-2 באוקטובר 1951 בארצות הברית) היא זמרת ושחקנית איטלקייה, ילידת ארצות הברית. 

## ביוגרפיה
רומינה פאוור נולדה בלוס אנג'לס שבקליפורניה, בתם הבכורה של השחקן האמריקאי טיירון פאואר ואשתו השנייה השחקנית לינדה קריסטיאן (Linda Christian). אביה נפטר כשהייתה ילדה ואמה נישאה בשנית לאחר גירושיהם של הוריה, נדדה רומינה פאוור בכל רחבי אירופה יחד עם אחותה ואמה, בעיקר בספרד ובאיטליה, שם בילתה את רוב ילדותה. היא הופיעה במספר סרטים באיטלקית עוד מגיל 14.

ב-1960, כאשר שיחקה בסרט, פגשה את בעלה לעתיד אל באנו. הם הפכו לצמד זמרים ידוע ופתחו בקריירה משותפת שנמשכה כ-30 שנה. שיריהם היו פופולריים בעיקר בגרמניה ובאיטליה, והם השתתפו בתחרויות בינלאומיות חשובות כגון פסטיבל סן רמו ותחרות האירוויזיון בשנים 1976 ("We'll Live It All Again") ו-1985 ("Magic Oh Magic").

בשנת 2021 לוהקה לתפקיד שטרם ידוע בסרטו של גיירמו דל טורו "סמטת הסיוטים".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נציגי איטליה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1976
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1985
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:זוכי פסטיבל סן רמו
קטגוריה:משתתפי פסטיבל סן רמו 1976
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1951
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1951