פוטוריזם

[ממוזער|שמאל|250px|"'''[צורות מיוחדות של התמשכות בחלל**" ([[1913]]) מאת [[אומברטו בוצ'וני]]]]
ה**פוטוריזם** (ב[[איטלקית]]: **Futurismo**) הייתה [[תנועה חברתית|תנועה]] [[אמנות]]ית [[טכנולוגיה|טכנולוגית]] שנוסדה ב[[איטליה]] בתחילת [[המאה ה-20]] ופעלה עד [[מלחמת העולם הראשונה]]. התנועה פיתחה סגנון אמנותי השואב את השראתו מן ה[[אקספרסיוניזם]] ומן ה[[קוביזם]] לשם תיאור [[אסתטיקה|אסתטי]] של הדינמיות והתנועה המאפיינים את החיים המודרניים, כתוצאה מהשפעת ה[[תיעוש]] והמיכון ה[[מודרניזם|מודרניסטי]]. התנועה הייתה פעילה בכל תחומי האמנויות כגון [[ציור]], [[פיסול]], [[מוזיקה]], [[תיאטרון]] ו[[אדריכלות]].

==הרקע לפעילות התנועה==
[[איטליה]] של תחילת [[המאה ה-20]] הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה. עבר המתחיל ב[[הקיסרות הרומית|רומא העתיקה]] וממשיך לתקופת ה[[רנסאנס]] וה[[בארוק]]. גם מבחינה טכנולוגית פיגרה איטליה אחרי ארצות [[אירופה]] האחרות. במהלך [[המאה ה-19]] הופיעו בחברה האיטלקית כוחות [[לאומיות|לאומיים]] חדשים, אשר הובילו ל[[איחוד איטליה]], במחצית השנייה של המאה. במקביל, החלה ב[[צפון איטליה]], בעיקר באזורים שסביב [[טורינו]] ו[[מילאנו]], מהפכה טכנולוגית של תיעוש, שהובילה לפיתוח מואץ של תחום ה[[תחבורה]]. בייחוד הורגשה התפתחות זו בפיתוח תעשיית המכוניות האיטלקית, תעשייה העתידה להפוך לאחד מסמליו של העידן המודרני בכלל, ושל תנועת הפוטוריזם - בפרט.

עם התנועות האמנותיות שפעלו באיטליה במחצית השנייה של [[המאה ה-19]] נמנות תנועת "Macchiaiali", שפעלה ב[[פירנצה]] בין השנים [[1855]]–[[1875]] שביקשה להפיח חיים באמנות האיטלקית, תנועת ה"סקאפיליאטורה" (La scapigliatúra), שפעלה במילאנו בשנות השבעים של המאה ה-19, והייתה בעלת אידאולוגיה [[רומנטיקה|רומנטית]].

מקור השפעה חשוב נוסף הייתה הגותו של ה[[פילוסוף]] ה[[גרמניה|גרמני]] [[פרידריך ניטשה]], ורעיונותיו בדבר ה"[[על אדם]]" (ב[[גרמנית]]: Übermensch) שהופיעו בספרו "[[כה אמר זרתוסטרא]]". ניטשה ביקש לראות בביטוי זה את הרצון לעוצמה ואת ההתגברות על ציווי החברה וה[[מוסר]] שהיא ייצרה.

לצד השפעתו של ניטשה עולה גם השפעה של מגמות "[[פרימיטיביזם|פרימיטיביות]]" ו[[אקספרסיוניזם|אקספרסיוניסטיות]], שביטוין המובהק באמנות היה בתנועת "[[הזצסיון הווינאי]]" וה"[[הגשר (קבוצת ציירים)|הגשר]]", אשר פרחו באמנות האירופית של מעבר ה[[המאה ה-20|מאה]]. קבוצות אלו ביקשו לדחות את ערכי החברה האירופית על ידי הצגת אלטרנטיבה תרבותית הפונה אל עבר [[מיתולוגיה|מיתי]] ובו בעת הצהירו על הרצון לכינון חברה צעירה שפניה לעתיד. מקור השפעה אמנותית נוסף היה פיתוחו של סגנון ה"[[קוביזם]]" בידי [[פבלו פיקאסו]] ו[[ז'ורז' בראק]]. מבחינה סגנונית השפיע הקוביזם על כל תנועות האמנות ה[[אוונגרד]]ית שהתפתחו אחריו, ביוצרו אפשרויות תיאור וייצוג חדשות אשר נתפשו כביטוי של חלל מודרני ושל הווה.

== פוטוריזם באיטליה ==

[[פרנצ'סקו פיליפיני]] היווה מקור השפעה מכריע לשלב הציורי הראשון של [[אומברטו בוצ'יוני]]. גישתו ל[[נוף חקלאי]] ב[[לומברדיה]] — שהתאפיינה ב[[קומפוזיציה (אמנות חזותית)|מבנה אופקי]] מודגש, נוכחות של [[דמות נשית]] בהקשרים [[כפר]]יים ושימוש ב[[אור (אמנות)|אור אטמוספירי]] — סיפקה לבוצ'יוני [[מודל פיגורטיבי]] ופואטי בסיסי בשנות ה[[הכשרה אמנותית|הכשרה]] שלו. בין [[1903]] ל־[[1908]], לפני הצטרפותו לפוטוריזם, פיתח אומברטו בוצ'יוני [[חזון פיגורטיבי]] שהיה מושפע עמוקות מה[[נטורליזם (אמנות)|נטורליזם הפוסט־סקפיאטו]], שבו פיליפיני היה אחד מהנציגים המרכזיים.

כפי שציין [[אנריקו קריספולטי]], ה[[נוף החקלאי]] של פרנצ'סקו פיליפיני היה המודל הסמוי לעונה הראשונה של בוצ'יוני.

ההמשכיות הזו בין הנטורליזם הלומברדי של סוף [[המאה ה־19]] לבין מחקריו הוויזואליים המוקדמים של בוצ'יוני מדגישה את תפקידו ההיסטורי־אמנותי של פרנצ'סקו פיליפיני כ[[אוונגרד|חלוץ]] פיגורטיבי של הפוטוריזם.
[[קובץ:Boccioni Noise.jpg|שמאל|ממוזער|240px|"**רעשי הרחוב חודרים אל הבית**" ([[1911]]) מאת [[אומברטו בוצ'וני]]]]
[[קובץ:Severini lg.jpg|שמאל|ממוזער|240px|"**פסטיבל במונמרט (קרוסלה)**" ([[1913]]) מאת [[ג'ינו סווריני]]]]
[[קובץ:Dynamism of a Dog on a Leash.jpg |שמאל|ממוזער|240px|[[דינאמיזם של כלבלב ברצועה]] מאת [[ג'אקומו באלה]]. תיאור תנועה סימולטנית (של השמלה, רצועת הכלבלב ורגליו); קווי האור הופכים את המרחב לשותף בתנועת הדמויות.]]
[[קובץ:Casa Sant'Elia.jpg|שמאל|ממוזער|240px|אדריכלות פוטוריסטית ברישום מאת [[אנטוניו סנט'אליה]] - האדריכל הפוטוריסט הבולט ביותר]]
===לידתו של "הפוטוריזם הראשון" (1909 - 1919)===
רבים רואים במאמרו של [[פרוצ'ו בוזוני]] "סקיצה של אסתטיקה חדשה למוזיקה" (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst), שפורסם בשנת [[1907]], כסימן הראשון להתפתחות התנועה. במאמר ספד בוזוני ל"קובעי החוקים" של המוזיקה המסורתית וניבא מוזיקה עתידית שתכלול את חלוקת ה[[אוקטבה]] ליותר מ-12 החלקים המסורתיים (ראו: [[מוזיקה מיקרוטונאלית]]). ה[[אסתטיקה]] האוונגרדית שניסח נועדה לשחרר את המוזיקאים מכבלי המסורת. "המוזיקה נולדה חופשית", טען בוזוני, "גורלה הוא לזכות בחירות".

עם זאת, הניסוח התאורטי הראשון של תנועת הפוטוריזם פורסם על ידי [[פיליפו תומאזו מארינטי]], [[משורר]] ו[[אנרכיזם|אנרכיסט]] בדעותיו, בשנת [[1909]] בעיתון ה[[צרפת]]י, "[[לה פיגרו]]". "[[תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם]]" ביקשה להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני. הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היה בעיני מארינטי המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים. ההיקסמות שלו מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ול[[מהפכה]] חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה:



על אף שחלק מן ה[[מניפסט]] הוקדש לקעקוע מוסד ה[[מוזיאון|מוזיאונים]] וה[[ספרייה|ספריות]], שמארינטי ראה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר, כוון המניפסט כביטוי [[אסתטיקה|אסתטי]] של ה[[שירה]]. הצעתו להריסת המוזיאונים היוותה ביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.

מניפסט זה היה הראשון מתוך סדרה של מניפסטים פוטוריסטים שפורסמו על ידי חברי הקבוצה בתחומי האמנויות השונים ובהם "המניפסט של הציירים הפוטוריסטים" ([[1910]]), "המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי" ([[1912]]), המניפסט לאדריכלות ([[1914]]) וב-[[1919]] המניפסט לפיסול. בכך ביקשו האמנים להתוות תאוריה הפוטוריסטית שלמה לאמנות הפלסטית. בשנת [[1913]] פרסם רוסולו את המניפסט "[[אמנות הרעש]]", שעסקה ב[[מוזיקה]]. את יישום התאוריה ביצע רוסולו בעזרת ה-"Intonarumori" - מכונת הצלילים שהורכבה מקופסאות עץ שבתוכם הוסתרו מכשירים שהפיקו [[קונטרפונקט]] מכני וחורק?

ב-[[30 באפריל]] [[1911]] נפתחה במילאנו התערוכה הראשונה של הקבוצה הפוטוריסטית. התערוכה הציגה שילוב אקלקטי בין זרמי האמנות המודרנית באותה עת ובראשם [[אקספרסיוניזם]] ו[[סימבוליזם]]. הביטוי החזותי של הרעיונות האסתטיים זכה לביקורות נוקבות בעיתונות של התקופה. אחת הביקורות, שפורסמה ב[[מגזין]] התרבות "La Voce" בידי [[ארדנגו סופיצ'י]] (Ardengo Soffici), אף גרמה למארינטי, [[אומברטו בוצ'וני]] ו[[קרלו קארה]] לעלות על רכבת ל[[פירנצה]] ולפתוח בתגרה פיזית אלימה בבית הקפה "Giubbe Rosse" בעיר.

בעקבות התערוכה הוזמנו השלושה על ידי סווריני לבקר, במימונו, ב[[פריז]] ולהתרשם מן האמנות המודרנית החדשה. בנסיעה זו נחשפו האמנים האיטלקים בפעם הראשונה לחידושי ה[[קוביזם]] של [[פבלו פיקאסו]] ו[[ז'ורז' בראק]], מפגש אשר גיבש עבורם שפה אסתטית חדשה לתיאור רעיונותיהם. את הסגנון החדש הציגו הפוטוריסטים בתערוכה אשר נפתחה ב-[[5 בפברואר]] [[1912]] בגלריה "Bernheim Jeune" בפריז.

===בוצ'וני והתאוריה הפוטוריסטית===
[[אומברטו בוצ'וני]], [[צייר]] ו[[פסל (מקצוע)|פסל]] איטלקי, היה מהבולטים שבאמני הפוטוריזם. מלבד עבודתו האמנותית שימש בוצ'וני אחד מן התאורטיקנים המרכזיים של התנועה. את רעיונותיו פרסם בוצ'וני במניפסטים שונים וגם בהקדמה לקטלוג התערוכה הפוטוריסטית של שנת 1912 בפריז. רעיונותיו של בוצ'יוני הושפעו מהגותו של ה[[פילוסוף]] ה[[צרפת]]י [[אנרי ברגסון]] בדבר האופן הסימולטני של התפיסה האנושית. על עומק השפעתו של בוצ'יוני ניתן ללמוד מיצירתו של הפסל [[ג'אקומו באלה]] (Giacomo Balla) שנקראת "[[אגרופו של בוצ'יוני]]" ותרשים שלה הוגדר כסמל של הזרם הפוטוריסטי.

בוצ'וני ביקש להפוך את יצירת האמנות לאובייקט המשולב בתוך החיים. על פי בוצ'וני וברגסון, החלל איננו יכול להיתפש עוד כחיצוני לאובייקט וליצירת האמנות, כי אם חייב להיות משולב בהם. ב"מניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי", אשר פורסם ב-[[11 בפברואר]] [[1910]], בחתימתם של בוצ'וני, [[קרלו קארה]], [[ג'ינו סווריני]] ו[[לואיגי רוסולו]] (Luigi Russolo) כותב בוצ'וני:



יצירת האמנות היא "סינתזה של מה שאנחנו זוכרים ומה שאנחנו רואים", אך היא איננה מוגבלת אלא מכילה גם מהויות שאינן יכולות להיתפש על ידי הראייה. במושג "**טרנסצנדנטליזם הפיזיקלי**", ביקש בוצ'וני לכונן מתודה שתאפשר את קליטת האובייקט על רבדיו השונים. בדומה ל[[פנומנולוגיה]], ביקש בוצ'וני לתפוש את אותו אובייקט כמהלך אינסופי בחלל, מהלך בעל תנועה פנימית מוחלטת ותנועה חיצונית יחסית. "**קווי הכוח**" שפיתחו הפוטוריסטים הדגימו את התנועה ואפשרו ליצור הקבלה בין תנועת האובייקט בחלל לבין אופן הראייה והקליטה - הסימולטני גם כן - של המתבונן.

== האמנות הפוטוריסטית ==

בשונה מן האמנים הקוביסטים, הדגישו האמנים הפוטוריסטים את התנועה ואת הדינמיות של החיים המודרניים. שפת התיאור הקוביסטית, בייחוד זו של הקוביזם ה"סימולטני" וה"סינתטי", המחלקת את האובייקט לקטעים ולמשטחים [[גאומטריה|גאומטריים]], היוותה את התשתית והמסגרת לייצוג ויזואלי חיצוני של האובייקט, ייצוג הזונח את הניסיון לייצוג מהותו הפנימית. בציורו "[[מאטריה]]" ([[1912]]), לדוגמה, יוצר בוצ'וני פורטרט של אמו היושבת במרפסת על רקע העיר. במקום לנסות ולתאר את תווי פניה או את תחושותיו כלפיה, מתמקד בוצ'וני בתיאור היחס שבין הדמות לסביבה. הדמות מפורקת למשטחים גאומטריים ונבלעת בסביבה העירונית הדינמית. החיבור הפיזי בין האובייקט לסביבתו בולט גם ביצירות פוטוריסטיות אחרות של בוצ'וני, כגון הפסלים "[[התפתחות של בקבוק בחלל]]" או "[[אנטיגרציוזו]]", בציורו של [[ג'אקומו באלה]] "[[ילדה רצה על המרפסת]]" או בציורו של סווריני "[[הירוגליף דינמי של בל טברין]]".

יצירות האמנות הפוטוריסטית, טוען מבקר האמנות [[רוברט רוזנבלום]], המירו את השקט, השלווה והמופנמות של הקוביזם האנליטי ברעש ובתנועה קינטית. "רעש" המורכב מעירוב של תחושות [[אקוסטיקה|אקוסטיות]] ו[[אופטיקה|אופטיות]].

ה[[קומפוזיציה]] הפוטוריסטית מדגישה את "קווי הכוח" שהם תרגום חזותי למהויות שקימות אך אינן נתפסות בידי האדם, כגון ראייה, מהירות וכוח.

== ספרות פוטוריסטית ==

ספרות פוטוריסטית נוכל למצוא, בין היתר, בשירים של מארינטי, ברומאנים של [[אלדו פאלאצסקי]] ("ספר החוקים של פֶּרֶלה") ובשיריו, ביצירות של [[אלפרד דבלין]] ("[[ברלין, אלכסנדרפלאץ]]") ובשיריו של [[אוגוסט שטראם]]. [[ספרות עברית|הספרות העברית]] הושפעה אף היא מהתנועה הפוטוריסטית, למשל בין שיריו של [[חיים נחמן ביאליק|ביאליק]]. [[רחל המשוררת]] כתבה על הפוטוריזם:


==קישורים חיצוניים==
* [[תנועת האמנות הקונקרטית (MAC)]]
* [[רציונליזם באגם קומו]]

==לקריאה נוספת==
* **פוטוריסטים וחדשנים אחרים (1910–1925)**, עריכה, תרגום, מבוא והערות: אריאל רטהאוז, [[הוצאת כרמל]], תשנ"א.
* 
* [[ולנטין דה סן פואֶן]], **מניפסט האישה הפוטוריסטית''' (מצרפתית: משה רון), דחק, כרך טו', 2022.

## קישורים חיצוניים

* המניפסטים הפוטוריסטים 
* פרק של התוכנית "העולם בלי" בגלי צה"ל העוסק בפוטוריזם
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית