open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נקודת מיול (אנטארקטיקה)

**נקודת מיול** (באנגלית: **Mule Point**) היא לשון יבשה סלעית, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.

לשון היבשה ממוקמת בסמוך מדרום למצוק איסט סטאק; בצידו המזרחי של קרחון הוסיזן.

## היסטוריה
### גילוי ומיפוי הנקודה

האזור מופה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936).

הראשונים שהגיעו אל הנקודה, היו אנשי משלחת מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של רוברט דוברס (Robert Dovers), בשנת 1954.

### מקור השם

הקרטוגרפים הנורווגיים נתנו ללשון היבשה את שמה.

השם הוא תיאורי - לשון היבשה מזכירה חוטם.

## קישורים חיצוניים
* נקודת מיול באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת מיול באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* נקודת מיול באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור נקודת מיול
* נקודת מיול באתר marineregions

## הערות שוליים

מיול
איסט סטאק

**איסט סטאק** (באנגלית: **East Stack**; מילולית: הסטאק המזרחי) הוא סטאק - מצוק סלעי מתנשא לחוף מפרץ אדוארד השמיני, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.

המצוק ממוקם לצידו המזרחי של קרחון הוסיזן; 30 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ אדוארד השמיני.

גובהו של המצוק 60 מטרים מעל פני הים.

## היסטוריה
### גילוי המצוק

המצוק התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו על הספינה ויליאם סקורסבי.

### מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי אנשי המשלחת שגילו אותו.

השם הוא תיאורי - המצוק הוא סטאק, וכן בהקשר זה ניתן השם למצוק וסט סטאק הסמוך.

## ראו גם
* וסט סטאק
* מפרץ סטאק (ארץ אנדרבי)

## קישורים חיצוניים
* איסט סטאק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* איסט סטאק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* איסט סטאק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור איסט סטאק
* איסט סטאק באתר marineregions
* איסט סטאק באתר הספרייה הלאומית של אוסטרליה

## הערות שוליים

איסט סטאק
יחסי ארגנטינה–מונטנגרו

**יחסי ארגנטינה–מונטנגרו** (בספרדית: **Relaciones Argentina-Montenegro**; במונטנגרית: **Односи Аргентине и Црне Горе**) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין **[[ארגנטינה|הרפובליקה הארגנטינאית]]** לבין **[[מונטנגרו]]**. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות.

## היסטוריה
הקהילה המונטנגרית בארגנטינה היא הקהילה הגדולה ביותר של בני הלאום המונטנגרי מחוץ ליבשת אירופה. בראשית המאה ה-20, מונטנגרים רבים היגרו מממלכת מונטנגרו לארגנטינה וכיום חיים בארגנטינה כ-50,000 מונטנגרים. רובם יושבים במחוז צ'אקו שבצפון המדינה ואילו השאר חיים בבואנוס איירס, טנדיל וונדו טוארטו.

ארגנטינה הכירה בעצמאותה של מונטנגרו ב-23 ביוני 2006 והיחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו רשמית ב-13 בספטמבר באותה השנה.

## נציגויות דיפלומטיות
ממוזער|250px|השגרירות המונטנגרית בבואנוס איירס, ארגנטינה
* ארגנטינה איננה מיוצגת במונטנגרו הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. ארגנטינה האמינה את שגרירותה שבבלגרד, בירת סרביה הסמוכה על מונטנגרו.
* מונטנגרו מיוצגת בארגנטינה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבואנוס איירס. מונטנגרו מיוצגת בארגנטינה בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים פרסידנסיה רוקה סאנס פניה ורוסאריו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
קיון דולינג

**קיון לטווי דולינג** (באנגלית: **Keyon Latwae Dooling**; נולד ב-8 במאי 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2013. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגה הם 7.0 נקודות, 2.2 אסיסטים ו-1.3 ריבאונדים למשחק.

## קריירת מכללות
דולינג נולד וגדל בעיר פורט לודרדייל שבפלורידה, ובשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת מיזורי. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת מאמנה האגדי נורם סטיוארט בעונתו האחרונה בקריירה, ולאחר מכן תחת מחליפו קווין סניידר. בעונת 1999/2000 רשם דולינג ממוצעים של 15.3 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז Big 12.

## קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2000 נבחר דולינג בבחירה העשירית על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס. ב-4 עונותיו עם הקליפרס קלע 6.0 נקודות ומסר 2.0 אסיסטים בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל.

לקראת עונת  חתם על חוזה במיאמי היט. בעונתו היחידה במיאמי העפילה הקבוצה לגמר האזור המזרחי בפעם השנייה בתולדותיה, ולראשונה מזה 8 עונות.

באוגוסט 2005 חתם על חוזה באורלנדו מג'יק. לאורך 3 עונותיו עם המג'יק העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק.

ביולי 2008 נשלח דולינג בטרייד לניו ג'רזי נטס. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם שיאי קריירה בממוצעי נקודות (9.7), אסיסטים (3.5) וריבאונדים (2.0) למשחק, וכן באחוזי קליעה לשלוש (42.1%).

בעונת  שיחק עבור מילווקי באקס, במדיה קלע 7.1 נקודות בממוצע למשחק.

לקראת עונת  הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס. בעונתו היחידה בבוסטון סייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, כמחליפו מהספסל של הרכז ראז'ון רונדו.

באפריל 2013, לקראת סיום עונת , חתם על חוזה בממפיס גריזליס. בפלייאוף 2013 העפיל עם ממפיס לגמר האזור המערבי, לראשונה בתולדות המועדון. בסיום אותה עונה הודיע דולינג על פרישה ממשחק, בגיל 33.

## חייו האישיים
במאמר שפרסם בשנת 2018 בעיתון "פליירס טריביון", חשף דולינג כי הותקף מינית בגיל 7, וכי בשנת 2012 אושפז בגין התפרצות של הפרעת דחק פוסט-טראומטית.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פלורידה
קטגוריה:פורט לודרדייל: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:פלורידה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מיזורי
קטגוריה:בחירות דראפט של אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס קליפרס
קטגוריה:כדורסלני מיאמי היט
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני ניו ג'רזי נטס
קטגוריה:כדורסלני מילווקי באקס
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני רינו ביגהורנס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
טורנדו בלאשיחה

**טורנדו בלאשיחה** (ברוסית: **Бейсбольный Клуб Торнадо Балашиха**) היא קבוצת בייסבול מאליפות רוסיה בבייסבול, שבסיסה בעיר בלאשיחה שבמחוז מוסקבה. הקבוצה התמודדה באליפות למן הקמתה והיא שיאנית הזכיות באליפות רוסיה (10 בסך הכל) והעפילה לפלייאוף הגביע האירופי בעונת 2008.
## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1999 ובעונת 2000 סיימה במקום השלישי באליפות ושנה לאחר מכן העפילה לגמר אך לא הצליחה לזכות באליפות. עם זאת בעונת 2002 זכתה לראשונה באליפות המדינה והפכה לקבוצה המחזיקה במרב תוארי האליפות, כשהיא זוכה בעשר אליפויות בעשור שלאחר מכן, מהן שש זכיות רצופות ולאחר מכן עוד ארבע זכיות רצופות. ג'ון ברנטל למד ב ובשנות לימודיו שיחק בקבוצת טורנדו בלאשיחה.

עם זאת, הקבוצה נחלשה בהמשך ולא שבה לעמדת הבכורה בליגה הרוסית.

## תארים
;אליפות רוסיה בבייסבול
*זכייה (10): 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012
*סגנות (1): 2001
*מקום שלישי (2): 2000

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות בייסבול רוסיות
We Run The Night

**We Run The Night** (בעברית: **אנחנו רצים את הלילה**) הוא סינגל של הזמרת והדי ג'יי האוסטרלית הוואנה בראון. השיר נכתב והופק על ידי קסי דייוויס וסנוב סקרילה מהצמד, מור מגה. השיר יצא להורדה דיגיטלית על ידי איילנד רקורדס כסינגל הבכורה של בראון. השיר נכלל במיני אלבום When The Lights Go Out ובאלבום הבכורה שלה Flashing Lights.

הקליפ לשיר הופק על ידי בן ג'יי וטוני פרסקוט, ושוחרר על ידי VEVO ב-1 ביוני 2011. הקליפ לשיר לרמיקס של רד וואן בהשתתפות פיטבול שוחרר על ידי VEVO ב-7 במרץ 2012.

## רמיקס
"**We Run The Night**" (בעברית: אנחנו רצים הלילה) הוא סינגל של הזמרת והדי ג'יי האוסטרלית הוואנה בראון בהשתתפות הראפר הקובני פיטבול. הרמיקס הופק על ידי רד וואן והצמד מור מגה. הקליפ לשיר יצא ב-7 במרץ 2012, וזכה למעל ל-65 מיליון צפיות, אשר נחשב לקליפ הכי נצפה של בראון. הרמיקס זכה להצלחה רבה והיה במצעדי שירים בקנדה, צ'כיה, נורווגיה וסלובקיה.

## וידאו קליפ
### תקציר
הקליפ לרמיקס של רד וואן, מוגדר במסיבה של מועדון ריקודים וסובב סביב צילומים של בראון שרה, רוקדת ומצטלמת. בכמה סצנות, היא יושבת על כיסא אדום כשגופות ערומות למחצה רוקדות סביבה, כאילו לסגוד לה. בחלק מהסצנות מוצגות תקריבים של בראון בשמלת זהב צמודה כשהיא מפלרטטת עם האמן האורח פיטבול, במהלכו היא שרה את פסוק הפתיחה. פיטבול לבוש בחליפה עם מעיל אדום והוא מפלרטט עם בראון. לאחר מכן, נכנסת בראון לתא התקליטן ומתחילה לנגן מוזיקה למסיבת ריקודים, ובסוף הסרטון היא משתמשת בפטיש כדי לרסק את התא כאילו כדי "לרוץ את הלילה".

## ביצועים חיים
ב-18 ביולי 2012, הופיע בראון כאורחת מוזיקלית באמריקן גוט טאלנט, והופיע עם השיר. בנוסף הופיע עם שיר זה ועם השיר Big Banana, בתוכנית האמריקאית Oh Sit! באפריל 2013. באוסטרליה, הופיע ביחד עם השיר בעונה השלישית של הגרסה האוסטרלית לאקס פקטור ועם השיר "Get It" ב-1 בנובמבר 2011.

באוגוסט 2012, בראון הפכה לאקט תומך לצד טימומטיק וטאיו קרוז, כחלק מהמופע של פיטבול, Planet Pit World Tour, שם הופיע עם השיר. בראון ייצגה את אוסטרליה ב-ABU TV Song Festival 2012 עם השיר. התחרות לקחה חלק בסיאול, דרום קוריאה ב-14 באוקטובר 2012, שם הופיע מול קהל של מיליון איש.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סינגלים מ-2012
קטגוריה:שירי פיטבול
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי רדוואן
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:שירים על מסיבות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת איילנד רקורדס
אלכסנדר אולשקו

**אלכסנדר ולדימירוביץ' אולשקו** (רוסית: Александр Владимирович Олешко; נולד ב-23 ביולי 1976) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי, מגיש טלוויזיה, זמר וקומיקאי. אמן העם של הפדרציה הרוסית (2025).  חבר באיגוד עובדי התיאטרון של הפדרציה הרוסית.

## ביוגרפיה
אולשקו נולד בבירת מולדובה, קישינב; האם לודמילה ולדימירובנה. שנות ילדותו והתבגרותו היו במולדובה. בשנת 1991, כשהוא בן 15, עבר למוסקבה, שם התקבל למכללה הממלכתית לאמנות הקרקס וסיים אותה בהצטיינות. בשנת 1999 סיים את לימודיו במכון התיאטרון בוריס שצ'וקין.

משנת 2000 עד 2010, עבד בתיאטרון סוברמניק. כשחקן אורח הוא משחק בהצגות של התיאטרון האקדמי הממלכתי על שם ואכטנגוב.

מאז סתיו 2009 ועד תחילת 2017 עבד כשדרן מוביל במספר תוכניות בידור בערוץ הראשון ברוסיה. בקיץ 2017 עבר לרשת NTV.

## פילמוגרפיה נבחרת

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנחי טלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:סגל ערוץ 1 הרוסי
קטגוריה:סגל NTV
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1976
בטונג

ה**בטונג** (שם מדעי: *Bettongia*; קרוי גם **קנגורו ירבועי**), הוא סוג של כיסאי קטן דמוי ירבוע במשפחת הקנגורים החולדתים, הכולל בתוכו 6 מינים שאנדמיים ליבשת אוסטרליה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומקור שמו בכינוי של הילידים האבוריג'ינים. קנגורו חולדתי אדמוני שויך בעבר לסוג זה וכונה בטונג אדמוני, אולם בסופו של דבר קיבל מעמד של סוג בפני עצמו. מאז תחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה, הבטונג הפך ליונק נדיר ביבשת כתוצאה מאיומים שונים מעשי ידי אדם וחלק ממיניו נכחדו.

## מאפיינים
הבטונג בעל מבנה גוף קומפקטי ועגלגל, עם ראש רחב ומחודד; החרטום שלו קצר בהשוואה לפוטורו. אוזניו קצרות וזקופות, עיניו גדולות ושחורות ואפו ריבועי וקירח. הרגליים האחוריות שלו מפותחות וחזקות, והגפיים הקדמיות קצרות בהרבה ולהן טפרים גדולים המשמשים לחפירה. הזנב ארוך, עבה ושעיר בקצהו, ומסייע לו בתנועה או בריצה. הפרווה של הבטונג צפופה וזיפית, והיא בעלת גוון חום-אפרפר המשתנה בין המינים; הפרווה מספקת לו הסוואה מצוינת בסביבת המחיה שלו. טווח אורך הגוף של המינים: 45-28 סנטימטרים, וטווח המשקל: 2.3-1.1 ק"ג.

מיני הבטונג נפוצים ביבשת אוסטרליה ובמספר איים סמוכים דוגמת טסמניה ואיי מפרץ הכרישים. בעבר, הטווח ההיסטורי שלהם היה רחב ביותר, אולם כיום הם נעלמו כמעט לחלוטין מהיבשת. בית הגידול שלהם כולל פסיפס של יערות ושטחי מרעה או מישורים מדבריים צחיחים. הבטונג פעיל לילה, והוא בונה לעצמו קינים מעשב למחסה בשעות היום, כשאת חומרי הבנייה הוא נושא לקן באמצעות זנבו. אחד המינים, מסוגל לחפור מאורות ומחילות, אולם השאר משתמשים ביכולת החפירה רק על מנת לאתר מזון. להוציא מין אחד, כל המינים חיים בבדידות. התזונה של הבטונג מורכבת בעיקר מפטריות ועשב, ובמידה פחותה גם משורשים, פקעות, וחסרי חוליות קטנים.

לנקבת הבטונג יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. לאחר תקופת היריון של 21 יום, נולד ולד אחד או שניים השוהה בכיס במשך ארבעה חודשים. נקבת הבטונג נמצאת בהיריון תמידי, והיא מסוגלת לעצור את התפתחות העובר עד שהגור הקודם שלה יפנה את הכיס. תוחלת החיים של הבטונג 6–10 שנים.

## מצב
לפני ההתיישבות האירופאית ביבשת אוסטרליה, הבטונגים היו מינים נפוצים למדי; עם הגעת המתיישבים החדשים, אוכלוסיות מיני הבטונג צנחו בדרסטיות בעקבות הכנסת השועל האדום וחתול הבית למרחב המחיה שלהם, תחרות על מקורות מזון עם הארנבונים שהובאו ליבשת, אובדן בית גידול וציד על ידי האדם שראה בהם מזיקים לחקלאות. המינים כולם עמדו בעבר בפני הכחדה מוחלטת, ושניים מתוכם נכחדו כבר בראשית ההתיישבות האירופאית מבלי שהייתה הזדמנות לחקור אותם. אלו שלא נכחדו שרדו בעיקר באיים מסביב ליבשת או בשמורות טבע מוגנות. כיום, ישנן תוכניות להשיב את המינים בהדרגה לטווח ההיסטורי שלהם.

## מינים
*בטונג זנב-מברשת (*Bettongia penicillata*)
*בטונג מזרחי (* Bettongia gaimardi*)
*בטונג מתחפר (*Bettongia lesueur*)
*בטונג צפוני (*Bettongia tropica*)
*בטונג מדברי (*Bettongia anhydra*) - נכחד.
*בטונג נולרבור (*Bettongia pusilla*) - נכחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קנגוריים חולדתיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:אוסטרליה: יונקי כיס
בטונג מדברי

**בטונג מדברי** (שם מדעי: *Bettongia anhydra*), הוא מין כיסאי קטן בסוג בטונג שהיה אנדמי למרכז יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם במהלך המאה ה-20. מאחר שלא נצפה מעולם פרט חי ממין זה על ידי זואולוגיים מערבים, אין כל מידע אודות הביולוגיה ומראהו החיצוני.

## מידע כללי
המין התגלה בשנת 1933 על ידי הגאולוג מייקל טרי בגבעות מקווין מזרחית לאגם מאקאי, הנמצאות בתחומי מדבר טאנאמי בשטח הטריטוריה הצפונית. הלה מצא פגר טרי של היונק ושלח את הגולגולת שלו למוזיאון. מאחר שטרי לא ציין את צבעו של הפגר, אין מידע על מראהו החיצוני. בטונג זה תואר מדעית לראשונה בשנת 1957 על ידי הדלי הרברט פינליסון בתור תת-מין של בטונג זנב-מברשת, אם כי הוא ציין שסביר להניח שיוכר בעתיד כמין נפרד על בסיס המורפולוגיה הייחודית שלו; פינליסון קרא לו על שם האזור היבש שבו נמצא. ב-1967, הוא סווג כתת-מין של בטונג מתחפר על בסיס קווי דמיון מסוימים בגולגולת. בשנת 2015, שודרג מעמדו לרמה של מין נפרד בעקבות מחקר מורפולוגי מקיף וניתוח גנטי.

הבטונג המדברי היה קטן אמנם מארבעת מיני הבטונג הקיימים כיום, אך גדול במעט מבטונג נולרבור המסתורי שנכחד בנסיבות לא ברורות. הגולגולת שלו הייתה צרה וקצרה. הניבים והשיניים הטוחנות שלו היו גדולות במיוחד, ושרירי הלעיסה שלו היו חזקים; בשל כך, משערים שהוא היה בעל עוצמת נשיכה חזקה יותר משאר המינים בסוגו. יכולת זו נוצלה על ידו ללעיסת מזון קשה יותר כמו שורשים וזרעים גדולים, והדבר היווה התאמה מיוחדת לחיים בסביבה המדברית שבה המזון הצמחי דליל. הבטונג המדברי היה פעיל ככל הנראה בשעות הלילה. מעבר לכך, אין מידע נוסף אודות אורח חייו, וסביר להניח שהוא חלק קווי דמיון רבים עם המינים האחרים בסוגו.

המין היה נפוץ במרכז היבשת, אולם ממצאים תת-מאובנים עשויים להצביע על טווח היסטורי נרחב שהשתרע עד למישור נולרבור בדרום היבשת. בית הגידול שלו הורכב מדיונות ומישורים צחיחים המנוקדים בשיחים ועשב יבש. הפגר שנמצא על ידי מייקל טרי היה ההוכחה היחידה לקיומו של המין. סקרים נרחבים שנעשו במדבריות מרכז-אוסטרליה לא הצליחו לתעד את המין אפילו פעם אחת.

## הכחדה
תאריך ההכחדה של הבטונג המדברי אינו ידוע, אך ייתכן שזה היה בשנות ה-50 או ה-60 של המאה ה-20, בהתחשב בכך שבטונג מתחפר ובטונג זנב-מברשת נעלמו מהמדבריות המרכז-אוסטרלים עד 1960. בראיונות עם אבוריג'ינים במדבריות אוסטרליה, חוקרי הטבע לא שמעו מפיהם על מין שלישי של בטונג. ייתכן שהסיבה לכך נובעת מכך שהילידים בעצמם לא הבדילו בין הבטונג המדברי לבין שני מינים האחרים. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה בפרט החי, הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבטונג המדברי כ**מין נכחד** (EX).

הגורמים העיקריים להכחדתו הם ככל הנראה השועלים האדומים וחתולי הבית שהובאו על ידי האדם ליבשת אוסטרליה וגרמו לירידה דרסטית במיקרופאונה המדברית, ואולי גם בשל הפסקת השריפות המבוקרות של הילידים האבוריג'ינים על ידי הממשל הקולוניאליסטי, שמנע את חידוש הצמחייה. הבטונג המתחפר ובטונג זנב-מברשת למשל, כמעט נכחדו אף הם באותו זמן חרף התפוצה הרחבה שלהם. יונקים מדבריים אחרים שנכחדו באותה תקופה מסיבות דומות הם קנגורו חולדתי מדברי, קולווארי, בנדיקוט מדברי, בנדיקוט רגלי-חזיר, וולבי זנב-מסמר סהרוני, ועוד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1957
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הדלי הרברט פינליסון
קטגוריה:קנגוריים חולדתיים
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:אוסטרליה: יונקים שנכחדו
דאון ביאק

**דאון ביאק** (שם מדעי: *Petaurus biacensis*) הוא מין כיסאי מעופף קטן בסוג דאון שאנדמי למספר איים צפונית-מערבית לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1940, ונחשב ברוב המאה ה-20 כתת-מין של דאון הסוכר. בשלהי המאה ה-21, הוא קיבל בהדרגה מעמד של מין עצמאי על ידי מספר זואולוגים אוסטרלים דוגמת ,  וקולין גרובס, וזוהי ההנחה המקובלת כיום. ההבדל העיקרי ביניהם הוא שדאון ביאק קטן משמעותית ותופעת המלניזם מתרחשת אצלו בשכיחות גבוהה במיוחד.

## מידע כללי
דאון ביאק הוא המין הקטן ביותר בסוג; אורך ראשו וגופו 14–15 סנטימטרים, אורך זנבו: 18-14 סנטימטרים, ומשקלו 88–100 גרם. מבנה גופו של הדאון גלילי וקומפקטי, ראשו מקושת וחוטמו קצר. אוזניו קצרות ומשולשות, עיניו גדולות ואפו קטן. בין כף היד לרגל יש לדאון ביאק קרומי דאייה גדולים שמורכבים מקפלי עור עבים ומאפשרים לו לדאות למרחקים ניכרים. הזנב ארוך, גלילי ושעיר.

הפרווה הרכה של דאון ביאק צפופה ועבה וצבעה חום-שוקולד, ערמוני או בורדו שנובע בעיקר מעודף מלנין; המראה האפלולי, מנוגד לחלוטין למראה הבהיר של דאון הסוכר, וגורם לדמיון בולט עם הסנאי הדואה. בצד התחתון, הפרווה אפרפרה חיוורת או לבנבנה. יש לו פס שחרחר דהוי על הגב ופס שחור עבה לאורך קרומי הדאייה. בנוסף, ישנם פסים שחרחרים דקיקים על המצח, סביב העיניים והאוזניים. כפות הידיים והרגליים, האוזניים והאף ורודים. הזנב בהיר בבסיסו ומתכהה בהדרגה עד קצהו.

דאון ביאק אנדמי לאיי סכאוטן (או איי ביאק) הנמצאים בסמוך למערב גינאה החדשה שבשליטת אינדונזיה; הוא מצוי בעיקר באי ביאק, אך גם באיים הקטנים אווי וסופיורי. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים ויערות עננים על רכסי גיר, וכן ביערות משניים ובמטעים שסמוכים להתיישבות אנושית. אין כמעט מידע אודות המין; הוא יונק שוכן עצים שיורד מדי פעם לאדמה, ומשתמש בקרומי הדאייה שלו כדי לדאות מעץ לעץ. התזונה מורכבת מלשד וחרקים. הדאונית ממליטה 2 גורים בכל פעם.

## מצב
דאון ביאק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[ללא חשש]]** (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם יחסית (3,000 קילומטרים רבועים), המין נפוץ במיוחד, סובלני לשינויים בבית הגידול, מצוי במספר אזורים מוגנים ואין עליו איומים משמעותיים. אף על פי שהדאון נטרף לעיתים על ידי כלבים וחתולים משוטטים, יכולת הטיפוס והדאייה שלו הופכת את איום הטריפה לזניח למדי. IUCN ממליץ לבצע בהקדם מחקר טקסונומי על המין בשביל לקבוע את מעמדו באופן סופי. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.

## קישורים חיצוניים

*  מידע מפורט על דאון ביאק, בגוגל ספרים
*  מידע ואיור של דאון ביאק, בגוגל ספרים

## הערות שוליים

קטגוריה:כיסנאיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1940
בטונג נולרבור

**בטונג נולרבור** (שם מדעי: *Bettongia pusilla*), הוא מין יונק כיס ננסי ולא מוכר בסוג בטונג שחי באזורים הצחיחים בדרום יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם בתחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה במהלך המאה ה-17.

## מידע כללי
המדע התוודע לקיומו באמצעות מספר שלדים תת-מאובנים שנתגלו בשנת 1984 בשתי מערות באזורים הצחיחים של אוסטרליה הדרומית; במקור, שלדים אלו תוארו כשייכים לסוג הנכחד קנגורו חולדתי מדברי או לאחד ממיני הפוטורו; בשנת 1997, הביולוג ג'ים מקנמרה בחן את השלדים, והגיע למסקנה שמדובר במין חדש של בטונג. בהשוואה בין גולגולת בטונג נולרבור לגולגולות בטונגים אחרים, נמצא שהלסת התחתונה שלו הייתה קטנה מקרוביו עם שיניים דקיקות יותר וטוחנות בעלות כתרים גבוהים. אף שבתחילה סברו שמדובר במאובן קדום, תארוך העצמות גילה שהוא נכחד תקופה קצרה לאחר שהחלה ההתיישבות האירופאית ביבשת.

בטונג נולרבור היה מצוי בעיקר במישור נולרבור הצחיח והמדברי באוסטרליה הדרומית, וקרוי על שם אזור זה; ככל הנראה היה מצוי גם באזורים האקולוגים: המפטון (בחוף הדרומי) ומאליי (באוסטרליה המערבית). מעולם לא דווח על היתקלות בבטונג חי באוסטרליה, כך שאין שום מידע אודות מראהו או אורח חייו. בטונג נולרבור היה המין הקטן ביותר בסוגו, ומכונה בשל כך גם "בטונג נולרבור ננסי".

במיתולוגיה האבוריג'ינית בפילבארה, מתואר קנגורו זעיר שאינו דומה לאף אחד מהמינים הידועים כיום; יש הסבורים שמדובר בבטונג נולרבור. המין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כ**מין נכחד** (**EX**). הסיבות להכחדתו של המין אינן ידועות. ייתכן שהוא נעלם בעקבות הכנסת מינים פולשים ליבשת דוגמת שועל אדום, חתול הבית וארנבון מצוי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קנת' ג'. מק'נמרה
קטגוריה:קנגוריים חולדתיים
קטגוריה:אוסטרליה: יונקים שנכחדו
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1997
דאון צפוני

**דאון צפוני** (שם מדעי: *Petaurus abidi*) הוא מין כיסאי גדול ונדיר בסוג דאון שאנדמי לאזור מצומצם בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1981 על ידי הזואולוג האמריקני אלן קונרד זיגלר (Alan Conrad Ziegler), והוא הכיסאי בעל טווח התפוצה הקטן ביותר.

## תיאור
הדאון הצפוני הוא המין השלישי בגודלו בסוג לאחר דאון צהוב-בטן ודאון מהגוני; אורך ראשו וגופו: 28-25 סנטימטרים, אורך זנבו: 38-35 סנטימטרים, ומשקלו: 0.3 קילוגרם (332-228 גרם). הוא גדול וצר יותר מדאון הסנאי, וגדול פי שניים מדאון הסוכר. מבנה גופו ארוך וגלילי, וראשו קצר ומעוגל. אוזניו קצרות ומשולשות וחוטמו מחודד. כפי שמרמז שמו, לדאון הצפוני יש קרומי דאייה בכל אחד מצדדי הגוף, שמורכבים מקפלי עור עבים ונמתחים מכף היד לכף הרגל; בין הרגליים האחוריות יש קרומי דאייה קטנים נוספים. זנבו של הדאון ארוך, גלילי ועבה, אך אינו סבוך כאצל מינים אחרים.

הפרווה של הדאון הצפוני ארוכה וצפופה ודמויות משי, וצבעה אפור בהיר עד חום-צהבהב בצד העליון, ולבן בוהק בצד התחתון. לאורך הגב, יש לו פס שחור עבה במיוחד, ולעיתים יש שני פסים בהירים משני צדדיו. פניו של הדאון הצפוני בצבע לבן בוהק, להוציא סימונים דהויים קלים ליד העיניים ופס שחור ספירלי קצר על המצח. האוזניים והצד החיצוני של הרגליים שחורים, בעוד שהכפות והאף ורודים. מלבד סימוני הפנים הייחודיים, הדאון הצפוני נבדל מדאון הסוכר ומדאון הסנאי בכך שזנבו שחור לחלוטין משני צדדיו, וזהו סימן הזיהוי העיקרי בין המינים.

## תפוצה
הדאון הצפוני אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מצומצם במיוחד ומוגבל להר סומורו והאזורים הסמוכים אליו שנמצאים בתוך הרי טוריצ'ילי במחוז סנדון שבפפואה; ככל הנראה, התפוצה של הדאון הצפוני הייתה מוגבלת מאז ומתמיד, בהתחשב בכך שלא נמצאו שרידים שלו בהרי בוואני הסמוכים לטוריצ'ילי.

בית הגידול שלו מורכבת מיערות גשם טרופיים לחים ויערות עננים בגבהים של 1,220-800 מטר מעל פני הים; יש תצפיות לא מאומתות גם מתחת ל-300 מטר במטעים סביבות הכפרים. אין מידע זמין אודות אורח החיים של הדאון הצפוני, בהתחשב בנדירותו ובבית גידולו המיוער וההררי; למעשה, רק שבעה דאונים נתפסו על ידי חוקרי טבע מערביים מאז גילויו של המין ועד העשור השני של המאה ה-21.

## מצב
הדאון הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[סכנת הכחדה חמורה]]** (CR), מכיוון שטווח התפוצה שלו קטן מ-100 קילומטרים רבועים, יש לו אוכלוסייה יחידה שמוגבלת למקום אחד בלבד, ובגלל הפגיעה המתמשכת בבית הגידול שלו על ידי בירוא יערות, התיישבות אנושית וציד. ישנן תוכניות להקמת אזור שימור קהילתי בתחומי המחיה של המין ולהעלות את המודעות למצבו בקרב האוכלוסייה המקומית, כפי שנעשה בהצלחה עבור הטנקיל וקנגורו אילני עטוי-זהב שחיים אף הם בהרי טוריצ'ילי. ארגון השימור IUCN, ממליץ לבצע בדחיפות מחקרים מקיפים אודות הביולוגיה והתפוצה של הדאון.

## קישורים חיצוניים

*  מידע מפורט ותמונה של דאון צפוני

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלן קונרד זיגלר
קטגוריה:כיסנאיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1981
וולבי סלע גודמן

**וולבי סלע גודמן** (שם מדעי: ***Petrogale rothschildi***) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1923 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור מין נפרד. במהלך המאה ה-20, הוא נחשב לסירוגין כתת-מין של וולבי סלע חדגוני או וולבי סלע זנב-מברשת, ורק בשנת 1982 חזר למעמדו הקודם כמין עצמאי. מין זה שייך לקבוצת המינים * lateralis/penicillata* בסוג וולבי הסלע, בה כלולים 10 מינים הדומים זה לזה מבחינה חיצונית. בצבעי הפרווה, וולבי גודמן דומה במקצת לוולבי טמר מהסוג קנגורו.

## תיאור
לוולבי גודמן מאפיינים פיזיים האופיינים לסוג: ראש משולש, מבנה גוף עגלגל וצוואר קצר. האוזניים קצרות ועגולות, והעיניים והאף בגודל בינוני. גפיו הקדמיות קצרות יותר מהאחוריות, והוא בעל קרסוליים ארוכים המסייעים לו לנתר ממקום למקום. זנבו ארוך ושעיר בקצהו ומיועד לאזן את הגוף בעת הקפיצה. בכפות הרגליים, יש סוליות מחוספסות שמקנות לו אחיזה טובה על הסלעים. אורך ראשו וגופו של וולבי גודמן: 64-49 סנטימטרים, אורך זנבו: 64-48 סנטימטרים ומשקלו: 5.9-3.5 קילוגרם. הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות.

הפרווה של וולבי גודמן חדגונית למדי ומותאמת היטב לסביבת המחיה הסלעית שלו. צבעה הכללי חום-אפרורי בהיר, והיא נוטה להיות כסופה בצלעות ובצוואר ולהשחיר מעט בכתפיים ובגב. החזה, הרגליים, הזרועות, המותניים ובסיס הזנב בצבע חום בהיר עד כתמתם, וכפות הידיים והרגליים בדרך כלל כהות יותר וצבועות בקינמון. הברכיים והצד התחתון הכולל את הבטן, המפשעה והסנטר - בצבע לבנבן. בשכמות יש לוולבי כתם שחור דהוי, ואין לו את הכתם הלבן האופייני לוולביי הסלע. צדדי ראשו של וולבי גודמן בצבע חום בהיר, פניו אפרוריות, שפתיו לבנות ויש לו פסים שחרחרים דהויים ליד העיניים ועל המצח. בנוסף, יש פסים לבנים אופקיים לאורך הלוע, וכתמים לבנים דהויים בין העיניים. הזנב בצבע אפרורי כהה עד שחרחר, וקצהו לבנבן.

## תפוצה וביולוגיה
וולבי גודמן אנדמי לחצי האי כף יורק בקווינסלנד שבאוסטרליה, והוא מוגבל לפלך של קוק באזור הצפון הרחוק. בית הגידול שלו נמצא על צוקים ורכסים סלעיים ביערות גשם שבפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד. כמות המשקעים הממוצעת בסביבת המחיה שלו גבוהה במיוחד, ונעה בין 1,000 ל-3,000 מילימטר לשנה.

בקיץ החם, וולבי גודמן פעיל בשעות הלילה והדמדומים ומבלה את שעות היום במערות ונקיקים, בעוד שבחורף הוא עשוי לצאת לפעילות או להשתזף בשעות היום. הוא חי בקבוצות קטנות וניזון מעשבים, עשבי תיבול, עלים ופירות. אין מידע נוסף אודות הביולוגיה שלו, וסביר להניח שהיא דומה לקרובו וולבי סלע מאריבה החופף איתו בדרום. הנקבה ממליטה גור אחד בכל פעם אשר שוהה בכיס עד שבעה חודשים. הגור מגיע לבגרות בגיל שנתיים.

## מצב
וולבי גודמן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[קרוב לסיכון]]** (NT), מאחר שטווח התפוצה שלו מצומצם יחסית ומקוטע, בית הגידול שלו נפגע לעיתים קרובות משריפות, ובשל התפשטות עשבים פולשים וטריפת גורים על ידי חתולים. הוא מצוי ב-10 אתרים סלעיים מבודדים ששטחו של כל אחד מהם כ-2,000 קילומטרים רבועים, ובחלק מהם נחשב לשכיח במיוחד. וולבי גודמן מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי התפוצה שלו (פארקים לאומיים ואתר מורשת עולמית אחד). ארגון השימור IUCN ממליץ לעשות מחקרים מפורטים יותר אודות האקולוגיה והתפוצה של המין על מנת להעריך טוב יותר את מצבו.

אומדן האוכלוסייה העולמי הוא 10,000 פרטים, והאוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה.

## קישורים חיצוניים

*   תמונות של וולבי סלע גודמן

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:קנגוריים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1923
וולבי סלע כף-יורק

**וולבי סלע כף-יורק** (שם מדעי: *Petrogale coenensis*) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לחצי האי כף יורק בקווינסלנד שבצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1992 על ידי צמד זואולוגים אוסטרלים, וקודם לכן נחשב לחלק מאוכלוסיית וולבי סלע גודמן. וולבי כף-יורק שייך לקבוצה של כ-7 מינים בסוג וולבי סלע אשר זהים כמעט לחלוטין זה לזה ותפוצתו היא הצפונית ביותר מביניהם. המין צולם לראשונה בטבע בשנת 2011 וידוע עליו מעט מאוד.

## תיאור
לוולבי כף-יורק מאפיינים פיזיים אופיינים לסוג: מבנה גוף עגלגל ומוצק, זנב ארוך וגליל, ראש משולש ואוזניים גדולות. הגפיים הקדמיות קצרות מהאחוריות, ובכפות הרגליים סוליות מחוספסות המשמשות לאחיזה בסלעים. אורך ראשו וגופו של מין זה 44–56 סנטימטרים ואורך זנבו 47–54 סנטימטרים; משקלו 4–5 קילוגרם. הנקבות קטנות במעט מהזכרים. לוולבי כף-יורק פרווה קצרה וגסה. צבעה הכללי חום-אפרורי בחלק העליון וחום בהיר, צהבהב או חולי בחלק התחתון. לאורך הגב יש פס שחרחר דקיק שמסתיים באזור המצח, וטלאי שחור דהוי נמצא מאחורי הזרועות. על הפנים החיוורות יש פס שחרחר דהוי בין העין לאף ופס לבן או צהבהב על הלחיים. הזנב כהה יותר משאר הגוף ובסופו מברשת שעירה ושחורה; במקרים רבים קצה הזנב כסוף.

## תפוצה וביולוגיה
וולבי כף-יורק אנדמי לחצי האי כף יורק בצפון-מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה, מנהר מוסגרבה בדרום עד נהר פסקו בצפון; התפוצה שלו נמצאת בפלך קוק ופלך נהר לוקהארט באזור הצפון הרחוק, ו-70 ק"מ מפרידים בינו לבין וולבי סלע גודמן ובתוכם מחסום טבעי בדמות נהר האן; בכך, וולבי כף-יורק הוא המין היחיד שלא חופף עם וולביי סלע אחרים.

בתוך הטווח, התפוצה שלו מקוטעת ואינה סדירה, ומקבילה למחשופי הסלעים לאורך חורשים ויערות הגשם בפארקים הטרופיים של קווינסלנד. סך הכול, ישנם 3 מקבצים עיקריים של מושבות מבודדות; התנועה בין מושבה למושבה מתרחשת לפרקים אך אינה נפוצה כל כך. בית הגידול של וולבי כף-יורק נמצא בשפלות נמוכות עד לגובה 400 מטר מעל פני הים, וכמות המשקעים בו גבוהה מן הרגיל.

במהלך היום הוולבי נמצא במערות ונקיקים בסלעים, ואחר הצהריים יוצא לתור אחר מזון על קרקעית היער וכרי דשא סמוכים עד עלות השחר. הרבייה מתרחשת בכל השנה, וגור אחד נולד בתום תקופת היריון של חודש. הגור שוהה בכיס עד 7 חודשים, ונגמל 3 חודשים לאחר מכן. שני הזוויגים מגיעים לבגרות בסביבות שנתיים. תוחלת החיים הממוצעת היא 6 שנים.

## מצב
וולבי כף-יורק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[קרוב לסיכון]]** (NT), כיוון שטווח התפוצה שלו משתרע על פחות מ-20,000 קילומטרים רבועים וישנה ירידה מתמשכת באיכות בית הגידול שלו כתוצאה מרעיית יתר של בקר הבית שעשויה לגרום לו להעפיל למצב **[[פגיע]]** (VU). איומים אחרים מגיעים מצד שינויים במשטרי האש, וטריפת וולבים צעירים על ידי חתולים משוטטים. המין נמצא במספר אזורים מוגנים. ארגון השימור IUCN ממליץ לעשות סקרים נוספים כדי לקבוע את טווח התפוצה המדויק שלו, ולבצע מחקרים אודות הביולוגיה של המין בשביל להקים תוכנית שימור מתאימה.

## קישורים חיצוניים

*  מידע על וולבי סלע כף-יורק

## הערות שוליים

קטגוריה:קנגוריים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1992
פדמלון ההרים

**פדמלון ההרים** (שם מדעי: *Thylogale lanatus*) הוא מין של כיסאי קטן ונדיר בסוג פדמלון, האנדמי לחצי האי הואון במזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1922 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב עד לשנת 2005 כתת-מין של פדמלון בראון.

## תיאור
פדמלון ההרים הוא כיסאי קטן למדי, עם מבנה גוף עגלגל ומקושת המאפשר לו לצלול בסבך במהירות. ראשו עגלגל ובעל חרטום קצר ומחודד, אוזניו גדולות ועגולות, וזנבו קצר ועבה. רגליו האחוריות גדולות וחזקות, ואילו רגליו הקדמיות קצרות במיוחד. חוטמו גדול ועיניו בינוניות.

הפרווה של פדמלון ההרים רכה, צפופה וצמרירית ומסייעת לו להתמודד עם האקלים הקריר בבית גידולו ההררי. צבעה הכללי חום-אוכרה בהיר או בז', והיא הופכת לזהובה-אפרפרה באזור הצוואר, העורף והמותניים. הכתפיים, הגב ולעיתים גם הירכיים כהים מעט ונוטים לחום-קפה. החזה, הגרון, הבטן והמפשעה בצבע צהבהב-קרמי חיוור, והזרועות והשוקיים זהובים. הקרסוליים וכפות הידיים צבע חום כהה. בניגוד מובהק לגוף הבהיר יחסית, ראשו של פדמלון ההרים בצבע חום-שוקולד או חום-שחרחר, אך לחייו וסנטרו צהבהבים. פיו ואוזניו שחרחרים, וסביב עיניו טבעות בהירות מעט. זנבו בצבע חום-זהוב בהיר.

## תפוצה ואקולוגיה
פדמלון ההרים אנדמי לאי גינאה החדשה, בו הוא מצוי אך ורק בחצי האי הואון הנמצא במחוז מרובו של פפואה.
כפי שמרמז שמו, המין חי באזורים הרריים גבוהים במיוחד, בטווח של 3,800-3,000 מטר מעל פני הים. בית הגידול שלו מורכב מיערות עננים המנוקדים בכרי דשא תת-אלפינים, והוא מתאפיין באדמה בוצית ורטובה, באפיפיטים, שרכים וחזזיות, ובטמפרטורות קרות.

אין כמעט מידע אודות הביולוגיה שלו. הוא ככל הנראה פעיל לילה, וחי מרבית הזמן בבדידות להוציא מפגשים קצרים בעונת הרבייה. התזונה שלו מורכבת מעשבים, עשבי תיבול ועלים. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה, והוא שוהה במשך כ-6 חודשים בתוך הכיס ומגיע לבגרות לאחר כשנה.

## מצב שימור
פדמלון ההרים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), מכיוון שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-5,000 קילומטרים רבועים, הוא מוגבל לשני אזורים בלבד, ובנוסף ישנה ירידה מתמשכת במספריו כתוצאה מציד לבשר. הרשימה האדומה ממליצה לארגוני השימור לבצע מחקרים אודות האקולוגיה וגודל האוכלוסייה של המין, וכן לפתח תוכניות להגנה עליו ולאסור את הציד שלו כליל. פדמלון ההרים אינו מצוי באזור מוגן רשמי, אך באזורים מסוימים הוא זוכה להגנה מצד קהילות מקומיות בזכות העלאת המודעות בקרב הילידים הפפואנים לנדירותו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:קנגוריים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1922
פדמלון קלבי

**פדמלון קלבי** (שם מדעי: *Thylogale calabyi*; קרוי גם **וולבי אלפיני**) הוא מין של כיסאי נדיר ולא מוכר בסוג פדמלון שאנדמי לאזורים ההרריים באי גינאה החדשה. פדמלון זה מין חדש יחסית: הוא תואר מדעית רק בשנת 1992 על ידי הזואולוג האוסטרלי , וקרוי על שמו של הממולוג האוסטרלי ג'ון קלבי, שחקר רבות את משפחת הקנגוריים. לתקופה קצרה, פדמלון קלבי נחשב כתת-מין של פדמלון כהה, עד שקיבל מעמד של מין נפרד.

## מידע כללי
פדמלון קלבי הוא יונק כיס קומפקטי ועגלגל, עם ראש גדול וקצר ואוזניים גדולות. זנבו קצר ועבה, גפיו הקדמיות קטנטנות וגפיו האחוריות מפותחות וחזקות. הפרווה שלו עבה, צפופה וצמרירית, ונועדה להגן עליו מפני טמפרטורות קפואות בבית גידולו ההררי. צבעו חום אפרורי כהה בחלק העליון, עם גוון חיוור ובהיר יותר בחלק התחתון. יש לו פס בהיר על הירכיים. גופו בנוי בצורה מקושתת המאפשרת לו לצלול במהירות בסבך השיחים ולהיעלם. משקלו נע בין 3 ל-6 קילוגרם, כשהזכרים שוקלים בדרך כלל כפול מהנקבות.

פדמלון קלבי אנדמי לפפואה, בה הוא מוגבל לשלושה הרים מבודדים ומרוחקים זה מזה: הר אלברט אדוארד, הר וילהלם והר גילווה (השניים האחרונים הם ההרים הגבוהים ביותר באוקיאניה). ההימצאות שלו בהרים המבודדים הללו המפוזרים ברכס אואן סטנלי וברכס ביסמרק, עשויה להצביע על כך שטווח התפוצה ההיסטורי שלו ברכסים הללו היה רחב לאין שיעור מהטווח הנוכחי.

פדמלון קלבי חי ברום רכסי ההרים בגובה של 2,800 מטר מעל פני הים ומעלה באזור אקולוגי ייחודי המכונה טונדרה אלפינית, שדומה במובנים רבים לטונדרה ארקטית: הטמפרטורות נמוכות בו בצורה קיצונית עם רוחות עזות, הוא נטול עצים, והצמחייה העיקרית שבו כוללת כרי דשא ושיחים נמוכים לצד טחבים וחזזיות. אף על פי שפדמלון קלבי חי באופן כללי מעל קו העצים, באזורים מסוימים הוא נמצא גם באזור התת-אלפיני בקצה העליון של יערות הגשם הממוזגים שבהם נפוצה תופעת הקרומהולץ.

אין מידע זמין אודות האקולוגיה של המין; סביר להניח, שפדמלון קלבי הוא יונק יחידאי החי מרבית הזמן בגפו להוציא את עונת הרבייה. בהתבסס על אורח החיים האופייני לפדמלונים האחרים, ככל הנראה גם מין זה הוא פעיל לילה או פעיל דמדומים הניזון מעשבים, עלים ועשבי תיבול. הנקבה ממליטה גור אחד בדרך כלל לאחר תקופת היריון קצרה, והגור שוהה בכיס כ-6 חודשים. לא ידוע על טורפים טבעיים של המין מלבד האדם.

## מצב שימור
פדמלון קלבי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), היות ששטח התפוצה הכולל שלו קטן מ-500 קילומטרים רבועים ומוגבל כולו לכרי דשא תת-אלפינים, כאשר כל האוכלוסייה מרוכזת בחמישה מוקדים הסובלים מירידה באיכות בית הגידול שנגרמת על ידי חזירים פראיים, ומציד על ידי האדם וכלבי בית למזון. שינויי האקלים שמובילים לטמפרטורות קפואות מן הרגיל, הופכים לאיום משמעותי יותר ויותר, ומשפיעים לרעה על איכות בית הגידול ועל יכולת השרידות של הפדמלון.

אין מידע עדכני אודות האוכלוסייה הכוללת של המין, ואף אין מידע על האוכלוסיות המבודדות בהר גילווה והר אלברט אדוארד שבהם הפדמלון דווח כנפוץ בעבר על ידי טים פלנרי. האוכלוסייה על הר וילהלם נכחדה ככל הנראה. פדמלון קלבי אינו נמצא עדיין בשום אזור ממשלתי מוגן, ונדרשת תוכנית שימור מקיפה להצלת המין וכן חקיקת חוקי ציד מחמירים בסביבת המחיה המצומצמת שלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:קנגוריים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1992
פוסום זנב-טבעת

**פוסום זנב-טבעת** (שם מדעי: *Pseudocheirus*) הוא סוג של פוסום בינוני במשפחת הפוסומים הטבעתיים שכולל 2 מינים החיים באוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1837 על ידי הזואולוג האירי ויליאם אוגילבי, ובעבר נכללו בו פוסום הסלע, פוסום למורי, דאון ענק, פוסום זנב-טבעת דק ופוסום זנב-טבעת מדומה עד שהוקצו עבורם סוגים נפרדים. משמעות השם המדעי של הסוג היא "יונק בעל יד חמישית" בהתייחס לשימוש הרב שהפוסום עושה בזנבו הגמיש במהלך הטיפוס על עצים.

## תיאור
לפוסום הטבעת מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש קטן ומעוגל עם חוטם חרוטי ואף גדול וריבועי. אוזניו השעירות גדולות ורחבות ביחס לסוגים אחרים, ועיניו גדולות ומותאמות לראיית לילה. בכפות היד והרגל יש בהונות מנוגדות לשאר האצבעות (ביד שתיים וברגל אחת), והן מאפשרות לפוסום ללפות את הענף משני צדדיו; לפוסום הטבעת תכונות נוספות המסייעות לו בטיפוס על עצים: כריות הצמדה בכפות, טפרים חדים וזנב ארוך ומתפתל שבקצהו טבעת לפיתה. אורך הראש והגוף של המינים בסוג נע בין 29 ל-40 סנטימטרים, אורך זנבם: 41-29 סנטימטרים ומשקלם 1.3-0.7 קילוגרם.

הפרווה של פוסומי הטבעת צפופה ושעירה, וצבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין אפור-כסוף וכתום לערמון-שחרחר. הצד התחתון לבנבן בדרך כלל, האוזניים בהירות והגפיים חומות או כתומות. מספר אזורים בגוף חשופים וורודים: קצה הזנב, האצבעות, פנים האוזניים והאף.

## תפוצה ואקולוגיה
פוסומי הטבעת הם יונקים ליליים; במהלך היום הם ישנים בקן שבנו מעלים, שרכים וקליפות, ולפעמים גם בשקעים וחללי עצים. הם מבלים את מרבית חייהם על העצים ויורדים לאדמה בתדירות נמוכה למדי. בניגוד לבני הסוג פוסום זנב-טבעת דק או פוסום זנב-טבעת מדומה שחיים בגפם, בני סוג זה חברתיים יותר וחיים בקבוצה שמורכבת משתי נקבות וצאצאיהן. תזונתם העיקרית היא מעלים, אך הם אוכלים לעיתים קרובות גם פרחים, ניצנים, פירות וצוף.

לנקבות יש כיס מפותח שבתוכו ארבע פטמות, לעומת נקבות הסוגים פוסום טבעת דק ופוסום טבעת מדומה שלהן רק שתי פטמות. הפוסומית ממליטה פעם או פעמיים בשנה, ובכל המלטה גודל השגר נע בין צאצא אחד לשלושה. הגורים מבלים את החודשים הראשונים לחייהם בכיס ולאחר מכן רוכבים על גבה של האם. הם נגמלים בגיל 6–7 חודשים ומגיעים לבגרות בסביבות שנה.

המינים בסוג אנדמיים ליבשת אוסטרליה ומאכלסים אזורים נפרדים לחלוטין משני צידי היבשת. בית הגידול שלהם מורכב מיערות אקליפטוס, חורש ים-תיכוני יער גשם טרופי ואף בתה סבוכה, אך בדרך כלל נמנעים מבתי גידול יבשים מדי. המינים בסוג הסתגלו גם לחיים בסביבה עירונית; בניגוד לפוסום זנב-מברשת מצוי, המינים הללו נרתעים יחסית מן האדם, ואינם נחשבים למטרד סביבתי כמו האחרון. ההימצאות שלהם בקרבת מגורי אדם, גורמת לכך שרבים מהם נטרפים על ידי חתולי בית או נדרסים בעת חציית כבישים.

## מינים
* פוסום זנב-טבעת מצוי (*Pseudocheirus peregrinus*) - המין הנפוץ. מצוי לאורך קו החוף המזרחי של יבשת אוסטרליה.
* פוסום זנב-טבעת מערבי (* Pseudocheirus occidentalis*) - המין הנדיר והגדול. אנדמי לדרום-מערב אוסטרליה ונחשב בעבר כתת-מין של הראשון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אוגילבי
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
פוסום זנב-טבעת מדומה

**פוסום זנב-טבעת מדומה** (שם מדעי: *Pseudochirops*) הוא סוג של פוסום בינוני-גדול במשפחת הפוסומים הטבעתיים שכולל 5 מינים החיים בגינאה החדשה ובאוסטרליה. בעבר המינים הללו שויכו לסוג פוסום זנב-טבעת עד שהוקם עבורם סוג עצמאי בשנת 1915 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי (Paul Matschie).

## תיאור
לבני סוג זה מבנה גוף עגלגל וגוצי, עם צורה מגושמת וכבדה ביחס לבני הסוג פוסום זנב-טבעת דק. הראש קצר ומעוגל, החוטם חרוטי וסביבו זיפים ארוכים. האוזניים רחבות, ושעירות והגפיים עבות יחסית. תכונות פיזיות נוספות המבדילות את סוג זה מהסוגים האחרים הם זנב עבה וקצר יחסית, אישונים אנכיים וטוחנות גדולות וחזקות שדומות לאלו של הקואלה ומותאמות ללעיסת עלים. למינים בסוג יש טפרים חזקים וכריות הצמדה בכפות הרגליים המסייעים להם בטיפוס, ובקצה זנבם טבעת לפיתה שמשמשת כרגל חמישית ואופיינית למשפחה.

אורכם של המינים בסוג נע בין 29 ל-41 סנטימטרים וטווח משקלם 2.2-0.6 קילוגרם. הפרווה של המינים בסוג קצרה, רכה ועבה במיוחד. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין ירוק-זית לזהוב, נחושת או חום, כשהצד התחתון יהיה בהיר יותר. לחלק מהמינים יש פסי גב כהים וכתמים בהירים על הלוע.

## תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג מצויים באוקיאניה; מרבית המינים (4) אנדמיים לגינאה החדשה ומין אחד אנדמי לאזור הטרופי בצפון-מזרח אוסטרליה. הפוסומים בסוג זה חיים על רכסים הרריים גבוהים ברום 4,000-1,000 מטר מעל פני הים, ובית הגידול שלהם כולל יערות גשם טרופים וממוזגים; הם נוטים לשהות רוב הזמן על העצים ויורדים לאדמה לעיתים רחוקות.

הפוסומים פעילים בעיקר בשעות הלילה, אך עשויים להגיח מדי פעם גם בשעות היום; הם לנים בקינים בחללי עצים או על הצטלבויות ענפים. התזונה העיקרית שלהם מורכבת מעלים, אך הם ניזונים גם מפירות וממקורות צמחיים אחרים. המינים בסוג חיים בגפם ברוב השנה, להוציא את עונת הרבייה. הפוסומית ממליטה צאצא יחיד בדרך כלל ששוהה בכיס בחודשים הראשונים לחייו ולאחר מכן רוכב על גבה עד שהופך לעצמאי.

מרבית המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות וציד. אורח החיים הלילי והמתבודד של המינים בשילוב עם בית הגידול הקשה לגישה, הוביל לכך שעל מינים רבים בסוג אין כמעט מידע בספרות הזואולוגית.

## מינים
* פוסום זנב-טבעת אלברטיס (*Pseudochirops albertisii*)
* פוסום זנב-טבעת זהוב (*Pseudochirops corinnae*)
* פוסום זנב-טבעת ירוק (*Pseudochirops archeri*)
* פוסום זנב-טבעת נזירי (*Pseudochirops coronatus*)
* פוסום זנב-טבעת נחושתי (*Pseudochirops cupreus*)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1915
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פאול מטשי
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
פוסום זנב-טבעת אלברטיס

**פוסום זנב-טבעת אלברטיס** (שם מדעי: *Pseudochirops albertisii*) הוא מין של פוסום בינוני בסוג פוסום זנב-טבעת מדומה שמצוי בכיסים מבודדים בצפון ומערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1874 על ידי הזואולוג  וקרוי על שמו של חוקר הטבע האיטלקי לואיג'י מריה אלברטיס שרכש את הדגימה הראשונה של המין. לפוסום אלברטיס 3 תת-מינים המופרדים גאוגרפית זה מזה.

## תיאור
פוסום אלברטיס הוא המין הקטן ביותר בסוגו. מבנה גופו גוצי ועגלגל וראשו צר ומחודד. הוא מתאפיין באוזניים קטנות, בעיניים גדולות ובלוע קצר. במראהו החיצוני הוא דומה לפוסום זנב-טבעת נזירי שחופף איתו בטווח התפוצה ונחשב בעבר לתת-מין שלו, אך הלה גדול וכבד ממנו משמעותית. פוסום אלברטיס נבדל ממינים אחרים באוזניו הדלילות בשיער ובפרוותו הצמרירית. זנבו הארוך והדקיק של הפוסום מכוסה בשיער דליל, ובקצהו טבעת לפיתה שמסייעת לאחיזה בענפים. כאשר הזנב אינו בשימוש הוא מגולגל סביב עצמו. בדומה לפוסומים אחרים, גם למין זה טפרים חדים וכריות הצמדה בתחתית הכפות. אורך ראשו וגופו של פוסום אלברטיס 29 סנטימטרים, אורך זנבו 29–32 סנטימטרים ומשקלו 0.8-0.6 קילוגרם.

צבעו הכללי של הפוסום נע בין חום-ערמוני או מהגוני לחום-קפה או אפרורי. הצד התחתון נע בין לבן לשמנת ולאורך הגב יש פס שחור עבה. הזנב והכפות נוטים לחום שוקולד כהה עד שחרחר.

## תפוצה וביולוגיה
פוסום אלברטיס מצוי בגינאה החדשה, בעיקר בצד האינדונזי ובמידה פחותה גם בצד הפפואני. טווח התפוצה שלו אינו רציף, אלא מתפצל בין רכסי הרים המרוחקים גאוגרפית זה מזה. האוכלוסייה הגדולה ביותר נמצאת על רכס טמראו ורכס ארפק בחצי האי ראש ציפור (ווגלקופ), האוכלוסייה השנייה בגודלה על רכס טוריצ'ילי, ואוכלוסיות קטנות נוספות מצויות על רכס הרים קטן ליד רכס מאוקי, הרי צ'יקלופס ליד ג'איאפורה, ואולי גם בהרי פוג'ה המבודדים ובהרי ויילנד. אוכלוסייה נוספת חיה על האי האינדונזי  במפרץ סנדרוואזיה.

בית הגידול של פוסום אלברטיס כולל יערות גשם ממוזגים וטרופיים או יערות עננים על מדרונות הרריים ברום 1,900-1,000 מטר מעל פני הים, והוא אינו נמצא ביערות גשם שפלתיים. פוסום אלברטיס הוא יונק לילי שמבלה את שעות היום במנוחה בהצטלבות ענפים או תחת גזעים ובולי עץ אך לא בעץ חלול. הוא ניזון בעיקר מעלים, פירות וניצנים. הרבייה מתרחשת כנראה מספר פעמים לאורך השנה, והפוסומית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. מעבר לכך אין מידע זמין אודות אורח חייו של הפוסום.

## מצב
פוסום אלברטיס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[קרוב לסיכון]]** (NT), מאחר שסביר מאוד שהוא חווה ירידה משמעותית הקרובה לשיעור של 30% במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, וצפויה גם ירידה ממושכת במספריו כתוצאה מרמות ציד גבוהות בכל שטחי המחיה שלו שעשויה לגרום לו להעפיל לקטגוריית הפגיע (VU). בחוף הצפוני הפוסום סובל גם מצד בירוא יערות לחקלאות.

פוסום אלברטיס מצוי במספר אזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות האקלוגיה והאיומים המרחפים על המין וכן סקרים ברכסי ההרים נוספים בצפון האי שבהם המין עשוי להיות נוכח.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וילהלם פטרס
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1875
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
פוסום זנב-טבעת זהוב

**פוסום זנב-טבעת זהוב** (שם מדעי: *Pseudochirops corinnae*; קרוי גם **פוסום זנב-טבעת עטוי-פילוסין**), הוא מין של פוסום גדול בסוג פוסום זנב-טבעת מדומה שאנדמי לקורדילרה המרכזית של גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1897 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ולו 3 תת-מינים. הפוסום הזהוב הוא המין השלישי בגודלו בסוג לאחר פוסום זנב-טבעת נחושתי ופוסום זנב-טבעת נזירי.

## תיאור
מבנה גופו של הפוסום הזהוב כבד ומגושם, ראשו רחב, נפוח וחרוטי וגפיו עבות. עיניו גדולות ואפו גדולים ואוזניו קצרות ועגלגלות. כפות ידיו ורגליו של הפוסום גדולות ורחבות עם כריות הצמדה וטפרים ארוכים וחזקים. בכל אחת מהכפות יש בהונות מנוגדות (אחת ברגל ושתיים ביד) שמאפשרות לו לתפוס בענף משני צדדיו. זנבו ארוך, שעיר ועבה עם טבעת לפיתה בקצהו. אורך ראשו וגופו של הפוסום הזהוב: 34-31 סנטימטרים; אורך זנבו: 34-28 סנטימטרים ומשקלו: 1.3-0.9 קילוגרם.
ממוזער|ימין|250px|פוסום זהוב בטיפוס על ענפים.
הפרווה של הפוסום הזהוב צפופה ועבה, והיא בעלת מרקם פילוסין רך ומבריק שהעניק למין את אחד משמותיו הנפוצים. הפרווה מנומרת בצבעי קפה ופשתן, וצבעה הכללי נע בין זהב-מתכתי לחום-זהוב בהיר, כהה או זיתני; בכך הוא נבדל בנקל מהמינים האחרים בסוג שמצויים בגינאה החדשה ובעלי פרווה ערמונית-נחושתית ודומה יותר לפוסום הטבעת הירוק מאוסטרליה. לאורך הגב יש רצועה בהירה שבמרכזה פס שחור צר ועל הצלעות שברי פסים בצבע חום כהה. המפשעה והבטן בצבע זהב חיוור או חאקי, וסביב החזה והצוואר יש סינר או כתם יהלום בצבע לבן בוהק.

הראש בצבע זהוב כיתר הגוף, והפנים והכפות אפרפרים. סימוני הפנים כוללים פס שחור על המצח, שברי פסים בצדדי הגולגולת, לחיים וסנטר לבנבנים. האוזניים זהובות ומוכתמות בחום ולבן. הזנב חום-זהוב בבסיסו ומתכהה בהדרגה בקצהו.

## תפוצה וביולוגיה
הפוסום הזהוב מצוי לאורך רכסי ההרים של גינאה החדשה המחולק בין פפואה ואינדונזיה: החל מרכס אואן סטנלי דרך רכס ביסמרק וכלה ברכס מאוקי; אוכלוסייה מבודדת נוספת נמצאת בחצי האי הואון. בית גידולו של הפוסום הזהוב כולל יערות גשם ממוזגים וטרופיים או יערות עננים ברום 2,900-900 מעל פני הים.

הפוסום הזהוב ישן במהלך היום בחללי עצים או הצטלבות עצים, ויוצא לתור אחר מזון לאחר רדת החשיכה. הוא ניזון בעיקר מעלים ופירות. הפוסומית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. מין זה ידוע במזגו הנוח שאינו חושש מן האדם, מה שהופך את לכידתו או הריגתו לקלה מן הרגיל. מעבר לכך, אין מידע נוסף על הביולוגיה של הפוסום הזהוב.

## מצב
הפוסום הזהוב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[קרוב לסיכון]]** (NT), ועשוי להעפיל למצב **[[פגיע]]** (VU) בשל ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה שקרובה לרמה של 30% במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. למרות התפוצה הרחבה של הפוסום, מספריו מצטמצמים בחלקים מסוימים בשל רגישות גבוהה לבירוא יערות וציד. הפוסום מצוי במספר אזורים מוגנים שהבולט שבהם הוא YUS בחצי האי הואון.

## קישורים חיצוניים

  תמונה של פוסום זנב-טבעת זהוב בטבע.

## הערות שוליים

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1897
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
פוסום זנב-טבעת נזירי

**פוסום זנב-טבעת נזירי** (שם מדעי: *Pseudochirops coronatus*; קרוי גם **פוסום זנב-טבעת מתבודד**), הוא מין פוסום בינוני ונדיר בסוג פוסום זנב-טבעת מדומה שאנדמי למערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1897 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב בעבר כתת-מין של פוסום זנב-טבעת אלברטיס עד שהוכר כמין נפרד בשנת 1993.

## מידע כללי
הפוסום הנזירי הוא המין השני בגודלו בסוג; מבנה גופו כבד וחסון וראשו חרוטי וקטן יחסית. אוזניו קצרות ושעירות, עיניו גדולות וחוטמו ריבועי ומוקף בזיפים ארוכים. זנבו של הפוסום ארוך, גמיש ועבה, ובניגוד לפוסומים טבעתיים רבים הוא שעיר לכל אורכו; בקצהו טבעת לפיתה האופיינית למשפחה. לפוסום טפרים ארוכים וחזקים וכריות הצמדה בכפות הרגליים שמסייעות לו בטיפוס על עצים. רגליו עבות ושרירות, ובאצבעות היד והרגל בהונות מנוגדות (1 ברגל 2 ביד) שמשפרות את האחיזה בענף. אורך ראשו וגופו של הפוסום הנזירי כ-35 סנטימטרים, אורך זנבו 28–33 סנטימטרים ומשקלו עד 1.5 קילוגרם.

הפרווה של הפוסום הנזירי עבה, צפופה ושעירה במיוחד. צבעה הכללי חום-קפה או חום-שוקולד כהה, והיא נוטה לגוון אפרורי בצדדים ולגוון קקאו במותניים. לאורך הגב יש פס שחור עבה שמסתיים באזור המצח, והחלק האחורי של הגוף מתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור באזור הזנב. צידו התחתון של הפוסום בצבע לבן-שמנת או כתמתם-קרמי והגפיים והסנטר זהובים. הראש זהה בצבעו לגוף עם כתמים אפלים סביב האוזניים, העיניים והחוטם, והאף ורוד כהה. הכפות שחרחרות והטפרים בהירים. הפוסום הנזירי דומה חיצונית לפוסום זנב-טבעת אלברטיס שאף חופף איתו בטווח התפוצה, אך יש בין השניים מספר הבדלים: הפוסום הנזירי גדול וכבד משמעותית, פרוותו כהה וארוכה יותר, שיניו הטוחנות גדולות יותר ועצמות החוטם צרות.

הפוסום הנזירי אנדמי להרי ארפק בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) הנמצא במחוז פפואה המערבית שבשליטת אינדונזיה. בית הגידול של פוסום זה מורכב מיערות גשם ממוזגים, יערות עננים ויערות טחב ברום 2,250-1,000 מטר מעל פני הים. האקולוגיה והביולוגיה של הפוסום טרם נחקרה, ויש להניח שהיא דומה בפרטים רבים לקרוביו. כפי שמרמז שמו, הפוסום הנזירי חי בבדידות לאורך השנה להוציא מפגש קצר עם בן זוג בעונת הרבייה. מין פוסום אחר שאנדמי להרי ארפק הוא פוסום זנב-טבעת שלגל שמשתייך לסוג אחר, קטן משמעותית מהפוסום הנזירי ומאכלס אזורים נמוכים יותר.

## מצב
הפוסום הנזירי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור **[[פגיע]]** (VU), היות שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-7,500 קילומטרים רבועים, הוא מצוי ב-5 מקומות בלבד, בית הגידול שלו מצטמצם בהדרגה כתוצאה מבירוא יערות והפרעה אנושית, ובנוסף יש ירידה במספריו כתוצאה מציד למזון על ידי הילידים המקומיים. הפוסום הנזירי מצוי באזור מוגן אחד. ארגון השימור IUCN ממליץ לבצע מחקר אודות האקולוגיה, הביולוגיה והתפוצה המדויקת של המין, על מנת להעריך טוב יותר את האיומים המרחפים עליו.

## קישורים חיצוניים

*  תמונה של פוסום זנב-טבעת נזירי בטבע.

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פוסומים זנבות-טבעת
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1897