open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סנקין קוטאי

[שמאל|ממוזער|גשר טוקיוואה, בקאידו של [נגסאקי, ששימש לסנקין קוטאי]]
**סַנְקין קוֹטַאי** (ביפנית: 参勤交代 "נוכחות לסירוגין") הייתה מדיניות שיושמה על ידי השוגונות של טוקוגווה לאורך מרבית תקופת אדו (1603 - 1868). מטרת מדיניות זו הייתה פיקוח על הדאימיו, ואימוצה היווה את המשך פעילותו של טויוטומי הידיושי. בשנת 1635 נחקק חוק המחייב את הסנקין קוטאי, שכבר היה מנהג ידוע. החוק נשאר בתוקף עד שנת 1862.

פרטי החוק השתנו לאורך 26 העשורים בהם שלטה שוגונות טוקוגאווה, אך באופן כללי, הדרישה הרשמית הייתה שדאימיו של כל האן יבלה באופן זמני בין ההאן שלו לבין אדו, באופן של שנים חלופיות, היינו שנה אחת בהאן ושנה אחת באדו. אשתו ויורשו של הדאימיו נדרשו להישאר באדו כבני ערובה. ההוצאה הכספית העצומה הכרוכה באחזקת מגורים מפוארים בשני המקומות, והוצאות השיירה מאדו ואליה, היוו נטל כלכלי כבד על הדאימיו, דבר שמנע מהם לצאת למלחמה כנגד השלטון. המסעות התכופים של הדאימיו הביאו לפיתוח הדרכים ותחנות עצירה בצדי הדרכים, דבר שעודד את הכלכלה המקומית.

כעיקרון, הסנקין קוטאי היה שירות צבאי למען השוגון. כל דאימיו נדרש לספק מספר מסוים של סמוראים, בהתאם לגודלו של ההאן. סמוראים אלה ליוו את הדאימיו במסעו לאדו וממנה.

מכיוון שכניסה ויציאה של מאות דאימיו כל שנה, שיירות דאימיו (大名行列 "דאימיו גיוֹרֵטסוּ") היו מראה יומי בבירה אדו. הדרכים הראשיות מההאן לעיר נקראו קָאיְדוֹ. מגורים מיוחדים שנקראו "הונג'ין" (本陣) נבנו בצדי הדרכים לרווחתם של הדאימיו העולים לאדו. דמויות רבות שהשתתפו בסנקין קוטאי היוו השראה לציורי אוּקיוֹ-אֶה, וכמו כן לדמויות במחזות תיאטרון הקאבוקי והבונרקו.

## מנהגים דומים
המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הנהיג מדיניות דומה עם השלמת ארמון ורסאי, בה דרש מאצילי צרפת, במיוחד מאצולת החרב, לבלות שישה חודשים מתוך כל שנה בארמונו, מסיבות דומות לאלו של השוגון היפני. תפקיד האצילים היה לסייע למלך במטלותיו היומיות וכן בנושאים מדיניים ואישיים שכללו בין השאר: ארוחות ומסיבות, לקום ולשכב במיטה, להתרחץ וללוות לכנסייה.

## לקריאה נוספת

Jansen, Marius B. (2002). The Making of Modern Japan. Harvard, pp. 127-41


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
אברהם גולדברג (חוקר תלמוד)

**אברהם גולדברג** (22 בינואר 1913 – 13 באפריל 2012) היה פרופסור לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקר ספרות התנאים והאמוראים. חתן פרס ישראל לחקר התלמוד (2000).

## ביוגרפיה
נולד ב-1913 בפיטסבורג שבארצות הברית. למד ב"ישיבת תורה ודעת" וב"ישיבת חפץ חיים" בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1937 קיבל תואר ראשון מסיטי קולג' בניו יורק, ובשנת 1941 קיבל תואר שני מבית המדרש לרבנים באמריקה, שם למד אצל לוי גינצבורג ושאול ליברמן.

בדצמבר 1941 סיים את לימודיו והתגייס לשירות כרב צבאי בצבא ארצות הברית. במשך ארבע שנים, עד לתום במלחמת העולם השנייה, שירת בחזית האוקיינוס השקט. בשנת 1946 עלה לארץ ישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית, כתלמיד מחקר בחוג לתלמוד. במלחמת העצמאות התנדב לשירות צבאי במסגרת המח"ל. למעשה נמנה עם מארגני השירות הזה ושימש, על סמך ניסיונו בצבא האמריקאי, כקצין תנאי שירות עבור הלוחמים המתנדבים, יהודים ולא יהודים שבאו לסייע ליישוב היהודי במלחמתו.

כשתמה המלחמה חזר אברהם גולדברג לתלמודו באוניברסיטה. את עבודת הדוקטור, מהדורה מדעית של מסכת אהלות, עשה בהנחייתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין ולאחר מותו בהנחיית פרופ' חנוך אלבק. עבודה זו העניקה לגולדברג בשנת 1952 את התואר דוקטור ואת הכניסה לעולם המחקר. כעבור שלוש שנים הוא הוציא אותה לאור במתכונת מורחבת כספרו הראשון. הספר זיכה אותו בפרס הרב קוק לספרות תורנית (1955) מטעם עיריית תל אביב-יפו.

היה נשוי לרבקה לבית אברמוביץ, ולהם ארבע בנות.

## ספריו
***מסכת אהלות**: מהדורה מדעית על פי כתבי יד, דפוסים קדומים ונוסחאות הראשונים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשט"ו.
***מבוא למשנה ו[[תוספתא]]**, אקדמון, תש"ל
***פירוש למשנה מסכת שבת**: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון, רנ"ב, עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים, דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, בית המדרש לרבנים שבאמריקה, תשל"ו.
***פירוש למשנה מסכת עירובין**: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון רנ"ב עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, הוצאת מאגנס, תשמ"ו.
***פירוש מבני ואנליטי לתוספתא – מסכת בבא קמא**, הוצאת מאגנס, תשס"א.
***צורה ועריכה בספרות חז"ל**: מחקרים ספרותיים במשנה, תוספתא, מדרשי הלכה, מדרשי אגדה ותלמוד, הוצאת מאגנס, תשע"ב

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חוקרי תלמוד
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקר התלמוד
קטגוריה:חוקרי גניזת קהיר
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: תלמוד
קטגוריה:רבנים צבאיים אמריקאים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:בוגרי ישיבת חפץ חיים-ניו יורק
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
פנדוריים

**פנדוריים** (שם מדעי: Lygaeidae) היא משפחה גדולה מסדרת הפשפשאים, הכוללת בין השאר פשפשי אדמה ופשפשי זרעים.

רוב המינים במשפחה זו ניזונים מזרעים, אך חלקם טורפי חרקים, ומקצתם ניזונים ממוהל צמחים, וכמה מהם אף מדם בעלי חיים.

## מאפייני זיהוי
4 פרקים במחושים, 2 עיניות, 4 או 5 ורידים בכנפיים הקדמיות, 3 פרקים בשורש הרגל.
מחושים יוצאים מתחת לקו העיניים.

## אטימולוגיה
מקור שם המשפחה Lygaeidae מסוג הטייפ Lygaeus (מיוונית lygaios: קודר, אפל). בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשים מוארכים". השם המודרני פנדוריים נגזר כנראה מאחד המינים הנפוצים בארץ S.pandurus.

## מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)
*ממוזער|587x587 פיקסלים|פשפשי פנדור על פרי הרדוף מצוי פתוח פנדור אדמוני *Spilostethus pandurus*
*פנדור כרתים *Lygaeus creticus*
* פנדור ארבע-נקודות *Beosus quadripunctatus*
* *Ischnopeza pallipes*
* פנדור ההרדוף *Caenocoris nerii*
* פנדור הכותנה *Oxycarenus hyalipennis*
* *Rhyparochromus saturnius*
* *Graptostethus servus*
* *Lethaeus fulvovarius*
* פנדור גדול-חזה *Tropidothorax sternalis*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי סמואל פיטר שילינג
ספרטק סובוטיצה

**מועדון הכדורגל ספרטק סובוטיצה** (בסרבית: **ФК Спартак Суботица**) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר סובוטיצה, שבמחוז וויוודינה שבסרביה, אשר משחק בליגת העל הסרבית.

## היסטוריה
בשנת 1945 הוקם מועדון ספרטק סובוטיצה ונקרא על שמו של יובאן מיקיץ' ספרטק, מנהיג הפרטיזנים בסובוטיצה שנחשב לגיבור מקומי ונהרג בשנת 1944 במהלך הקרבות באזור.

במשך שנים, כשסרביה הייתה חלק מיוגוסלביה, נחשבה ספרטק לקבוצה טובה יחסית, והופיעה מספר שנים לא מועטות בליגה הבכירה ביוגוסלביה, אך ברוב השנים, כאשר העפילה לליגה הבכירה, היא הייתה לקבוצת תחתית או שירדה לליגת המשנה וחזרה לרוב לאחר עונה אחת בליגת המשנה. הישג השיא של המועדון בטבלת הליגה ביוגוסלביה הוא מקום 6 והיא הגיעה אליו פעמיים, בעונת 1946/47 וכן בעונת 1953/54. לקבוצה הישג נוסף, והוא העפלה פעם אחת לגמר הגביע היוגוסלבי, בשנת 1962, אז הפסידה 1–4 לקבוצה אחרת מסרביה, OFK בלגרד.

לאחר התפרקות יוגוסלביה, נותרה סובוטיצה בליגה הבכירה בסרביה, שכונתה תחילה "הליגה הבכירה של יוגוסלביה לשעבר הסרבית" והגיעה למעמד גמר הגביע הסרבי, בשנת 1994, בו הפסידה לפרטיזן בלגרד בשני משחקי גומלין 1–6 ו-2–3. במהלך שנות ה-90 נחלשה הקבוצה והחלה לרדת בליגות הסרביות עד שהגיעה לליגה השלישית, אך בשנת 2009 העפילה לליגת העל הסרבית.

## כדורגלנים מפורסמים
*  ניקולה דרינצ'יץ'
*  אוגניאן קורומן
*  ליופקו פטרוביץ'
*  פרדרג דורדביץ'
*  ניקולה זיגיץ'
*  נמניה וידיץ'
*  פלוריאן אורבן
*  ננאד מאסלובר

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל סרביות
קטגוריה:יוגוסלביה: כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1945
פרולטר זרניאנין (כדורגל)

**מועדון הכדורגל פרולטר זרניאנין** היה מועדון כדורגל סרבי מהעיר זרניאנין, שבסרביה.  המועדון היה אחד המועדונים הסרבים הבכירים בתקופת יוגוסלביה והופיע מספר פעמים בליגה היוגוסלבית הבכירה, כאשר דירוג השיא של הקבוצה בליגה זו היה 5 בעונת 1990/91, כאשר ברוב העונות בילתה בתחתית הטבלה וירדה לליגת המשנה ועלתה מספר שנים לאחר מכן וחוזר חלילה.

עם הקמת הליגה הסרבית הבכירה, הייתה הקבוצה תחילה קבוצת מרכז טבלה אך עם הזמן החלה לגלות אי-יציבות וירדה מספר פעמים לליגת המשנה ועלתה חזרה בשנים אחרות, כשדירוג השיא של הקבוצה בליגה הסרבית היה 5 בעונת 1993 וכן בעונת 1996/97, אז העפילה בשל כך לגביע האינטרטוטו, בו שיחקה בעונת 1997.  בגביע האינטרטוטו שיחקה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות מכבי חיפה מישראל, פובליקום צליה מסלובניה, אנטליאספור הטורקית ולוקומטיב ניז'ני נוברוגוד הרוסית.  הקבוצה סיימה את שלב הבתים הזה במקום הרביעי, מקום אחד מעל מכבי חיפה שסיימה במקום האחרון.  הקבוצה סיימה עם מאזן של ניצחון אחד, תיקו אחד ושני הפסדים, כאשר את הניצחון היחיד השיגה על מכבי חיפה, 4-0 במשחק שנערך בסרביה.

בשנת 2001 ירדה הקבוצה לליגת המשנה בסרביה ונקלעה לקשיים ובשל כך, ב-25 בינואר 2006 אוחדה הקבוצה עם קבוצת הליגה הראשונה, בודצ'נוסט באנאטסקי דבור להקמת קבוצת באנאט זרניאנין.

## כדורגלנים מפורסמים
*  פרדרג פיליפוביץ'
*  דיאן גובדריצה
*  דרקו קובצ'ביץ'
*  זבונימיר ווקיץ'
*  זלאטקו זחוביץ'
*  מרקו באשה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קבוצות כדורגל סרביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:זרניאנין
קטגוריה:יוגוסלביה: כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1947
דומדמניתיים

**דומדמניתיים** (שם מדעי: ***Grossulariaceae***) היא משפחה המכילה סוג אחד - **Ribes**, ובו כ-150 מינים שונים. היא נמצאת תחת הסדרה בקעצוראים והופרדה ממשפחה אחרת, בקעצוריים, עם התקדמות המחקר הגנטי של הסדרה.

המשפחה כוללת את הדומדמנית, את ענבי השועל ואת החזרזר, בין שאר גרגרי יער אכילים ושיחים נוספים, חלקם תורבתו כצמחי נוי.

טקסונומים מסוימים מחלקים את המינים השונים ב-Ribes לשבעה תתי-סוגים. קיימת מחלוקת לגבי מיקומה של העכובית (Gooseberry) בסוג זה, ויש מיעוט שמחשיבים אותה כמין בסוג נפרד, *Grossularia*.

בארצות הברית יש איסור על גידול מרבית מיני ה-Ribes, היות שהוא נחשב כנשא של מחלת אורנים ועשוי לפגוע ביערות טבעיים.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:משפחות צמחים
טימבלנד

**טימות'י זאכרי מוזלי** (נולד ב-10 במרץ 1972) המוכר בשם הבמה **טימבלנד** (**Timbaland**) הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי, זמר, ראפר וכותב שירים. בעבר היה חבר בצמד הראפרים "Timbaland & Magoo" (עם הראפר והמפיק המוזיקלי מאגו).

## ביוגרפיה
טימבלנד ידוע בהפקותיו המיוחדות והבלתי צפויות, אותן הפיק לאומנים כמו מיסי אליוט, ביונסה, ביורק, ברנדי, ג'יי-זי, ג'סטין טימברלייק, 50 סנט, נלי פורטדו, הפוסיקט דולז ואליה. הפקותיו של טימבלנד והשתתפותו כאמן אורח בסינגלים הפכו אותו לכוכב, ולאחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בארצות הברית.

אף על פי שכבר בשנת 1998 הוציא טימבלנד אלבום סולו, ההצלחה המסחרית באה רק בשנת 2007 עם האלבום "Shock Value". סינגל הבכורה ממנו, "Give It to Me" בשיתוף טימברלייק ופורטדו, הגיע לראש מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובבריטניה. האלבום עצמו הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד בארצות הברית ולמקום השני במצעד הבריטי.

טימבלנד זכה בשני פרסי גראמי, הראשון ב-2007 בקטגוריית "הקלטת הדאנס של השנה" והשני ב-2008 באותה קטגוריה. בשנת 2018, היה לאחד מכותבי הלהיט "Without Me" של הלסי.

ב-1 בספטמבר 2023 הוציא את הסינגל "Keep Going Up" בהשתתפות נלי פורטדו וג'סטין טימברלייק.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 1998: *Tim's Bio: Life from da Bassment*
* 2007: *Shock Value*
* 2009: *Shock Value II*

### מיקסטייפ
* 2015: *King Stays King*
* 2018: *Drop*

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של חברת ההפקות "Mosley Music Group"
* מילים לכל השירים של טימבלנד
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:מפיקי היפ הופ אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:זוכי פרס גראמי למוזיקת דאנס ואלקטרונית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
מנטון (צעיף)

שמאל|ממוזער|250px|רקדנית פלמנקו עם מנטון
**מנטון** (בספרדית: Manton) הוא צעיף גדול ורחב המשמש בריקוד הפלמנקו. 

ריקוד עם מנטון הוא התשובה הנשית לריקוד המטאדור. המטאדור רוקד בעזרת הקפוטה (Capote) בזירת הקורידה (Corida) בזמן מלחמתו בשור. הרקדנית, העדינה והנשית, רוקדת עם הצעיף לצלילי המוזיקה, מבטאת באמצעותו את הדגשים המוזיקליים בשילוב רקיעות רגליים בהנפת הצעיף תוך כדי צעדי הריקוד.
הנפת הצעיף היא מלאכה לא קלה, המחייבת מיומנות רבה. הרקדנית נדרשת לשלוט שליטה מלאה בזרועות בעת ביצוע הפוזיציות והתנועות בעזרתן מתבצעת הנפת הצעיף.

תנועות הידיים במחול פלמנקו נקראות Baraceo. במחול זה ישנה חשיבות רבה לתנועות הידיים, הן אצל הרקדנית והן אצל הרקדן. אצל הרקדנית הזרועות מוחזקות כלפי מעלה גבוה מעל הראש, כאשר המרפק פונה לאחור, והאמה מורמת מעט למעלה. טכניקת החזקת הזרועות היא הבסיס לעבודה עם הצעיף. בזמן הנפת הצעיף הרקדנית מחזיקה את הצעיף בשני קצותיו והיא שואפת למתוח את זרועותיה על מנת שהאחיזה בצעיף תהיה איתנה. 

ערכה של רקדנית פלמנקו ניכר על פי תנועות הידיים שלה. זהו החלק החשוב ביותר בריקוד ודרכו היא מבטאת את אישיותה (La meri, 1967).

נשים בספרד (שאינן רקדניות) בדרך כלל מתעטפות בצעיף במסיבות או באירועים משפחתיים או כתוספת לקישוט הבגד. רעיון זה עבר ל"אופנת" הריקוד, ומאז רקדניות רבות בוחרות לתפור לעצמן שמלה מצעיף.

חומר הגלם הנפוץ ביותר בהכנת צעיפים אלה הוא משי. על גבי המשי נרקמת רקמה מאוד עדינה המתארת בדרך כלל פרחים בגדלים שונים. קיימים צעיפים בכל מיני גדלים, המותאמים לאוכלוסיית הנשים (גם ילדות), ולסגנונות הריקוד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:פלמנקו
קטגוריה:צעיפים
בקעצוראים

**בקעצוראים** (שם מדעי: Saxifragales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים מגוונים. בסדרה קיימים מינים של סוקולנטים, צמחים מטפסים, שיחים ועצים; היא כוללת צמחים חד-שנתיים ורב שנתיים. 

אף על פי שהסדרה מגוונת, קיימים קווי דמיון בין עצים שונים בה, הן מבחינת מבנה העלה, ורידיו ושפתו, והן צורת הגזע, הענפים והעלווה. על פי ההנחה המחקרית, העצים בסדרה התפתחו מאוחר יותר מאשר מיני השיחים, ועל כן יש להם יותר סממנים מובהקים דומים. 

למרבית מיני הסדרה פירות דומים: גלעין קטן המוקף ציפה עבה.

## משפחות

על פי מערכת המיון APG II, קיימות 13 משפחות תחת בקעצוראים:

* בקעצוריים - משפחת צמח הבקעצור.
* אדמוניתיים - משפחת פרח אדמונית החורש.
* דומדמניתיים - משפחה של צמחים נושאי פרי, כגון הדומדמנית.
* אלף העלה - משפחת הכוללת צמחי מים רבים.
* טבוריתיים - משפחה של צמחים בעלי פרחים.
* Altingiaceae
* Aphanopetalaceae
* Cercidiphyllaceae
* Daphniphyllaceae 
* Hamamelidaceae
* Iteaceae 
* Penthoraceae
* Pterostemonaceae

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
וילי כהן

ד"ר **וילי כהן** (בגרמנית: **Willy Cohn**; 12 בדצמבר 1888, ברסלאו - 25 בנובמבר 1941, קובנה) היה היסטוריון ופדגוג יהודי-גרמני.

## קורות חיים
כהן, בן למשפחת אנשי עסקים נודעת ומכובדת, עוטר במלחמת העולם הראשונה בצלב הברזל.
הוא פרסם מאות מאמרים בנושאים היסטוריים והחל מ-1919 לימד בגימנסיה בעירו עד שפוטר משם עקב יהדותו בעקבות תקנות אנטישמיות. עד היום מהווים כתביו של כהן מקור אמין ונדיר להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו.

לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, גברו ההגבלות והלחץ מצד השלטון על הקהילה היהודית. למרות זאת, נשאר כהן עם אשתו השנייה גרטרוד ושתי בנותיו בגרמניה, כיוון שהרגיש קשור למדינה (שני ילדיו מנישואיו הראשונים ובתו מנישואיו השניים היגרו מגרמניה לפני נובמבר 1940).

במהלך חייו כתב יומן אישי שמשמש עדות ייחודית להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו. יומן זה ראה אור בגרמניה, נלמד שם ואף תורגם לעברית לצד ספר זיכרונות פרי עטו.

ב-21 בנובמבר 1941 הוצאו מבתיהם כאלף יהודי ברסלאו, ובהם כהן ומשפחתו, נכלאו בתחנת ריכוז בעיר, וב-25 בנובמבר הועלו על רכבת לליטא. ב-29 בנובמבר, בהגיעם לקובנה, נורו למוות וילי כהן, אשתו גרטרוד ושתי בנותיו סוזנה ותמרה וכל נוסעי הרכבת יחד עם כאלף יהודים שהובלו לשם מווינה.

כיום נמצאים יומניו המקוריים בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים. הם ראו אור לראשונה בשפה הגרמנית בדצמבר 2006.

## כתביו

זיכרונותיו בתרגום לעברית:
* **זכרונותיי**: קורות משפחה יהודית בברסלאו, גרמניה, בשנים 1888–1953 כפי שנכתבו על ידיו בשנת 1941, זמן קצר לפני שנספה עם משפחתו בידי הנאצים בקובנה; תרגם מגרמנית: אברהם כהן, מעוז חיים: משפחת אברהם כהן, 1999.
* **בציפורני הרייך השלישי: יומנו של וילי כהן 1933–1941**; תרגום: אברהם (ארנסט) כהן; בעריכת: תמר כהן גזית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, בשיתוף עם מרכז קבנר, 2014.

## קישורים חיצוניים

* 
* אוספו הפרטי של וילי כהן, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
* 

קטגוריה:היסטוריונים יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יהודים מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:כותבי יומן בשואה
קטגוריה:היסטוריונים שנספו בשואה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
למנוס

**למנוס** או **לימנוס** (ביוונית: **Λήμνος**, בטורקית: **Limni**) הוא אי יווני בצפון הים האגאי, המשתרע במרכז מחוז צפון הים האגאי. למנוס, יחד עם האי אגיוס אפסטריוס הממוקם כ-30 ק"מ מדרומו מערבו, הם שתי הרשויות המוניציפליות המרכיבות את היחידה האזורית למנוס, אחת מחמש היחידות האזוריות של המחוז. שטחו של האי הוא 477.58 קמ"ר, והוא האי השמיני בגודלו ביוון. 

חלקו הגדול של לימנוס הררי, אך קיימים בו גם עמקים פוריים. האי מחולק לשני חלקים עיקריים על ידי מפרץ גדול בחלקו הדרומי שלחופו שוכן שדה התעופה של לימנוס. שתי העיירות העיקריות הן מירינה (ביוונית: Μύρινα, בטורקית Mirina) או קאסטרו (ביוונית: Κάστρο - "מצודה") השוכנת לחופו המערבי של האי, ומודרוס (ביוונית: Μούδρος, בטורקית: Mondros) הנמצאת לחופו המזרחי. בשנת 2001 התגוררו בלמנוס 18,104 איש.

## מיתולוגיה
ביוון העתיקה נחשב האי למקום קדוש לאל הפייסטוס והעיר הראשית נקראה הפסטייה על שמו. לפי המיתולוגיה היוונית כאשר השליכו אביו זאוס מהאולימפוס נפל הפייסטוס בלמנוס. תטיס טיפלה בו ויחד עם הנימפה קבירו הוא היה לאביהם של הקבירים. לפי הרודוטוס היה השם "למנוס" כינויה של האלה האם קיבלי בקרב התראקים, אשר היו תושביו הראשונים של האי, ופולחנה של האלה רווח במקום לאחר שהובא אליו מאסיה הקטנה. לפי הביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), הביא דיוניסוס את אריאדנה מנקסוס ללמנוס, ולפי פליניוס הזקן שכן באי לבירינת ענק, אך זה לא זוהה.

## היסטוריה
האי נכבש בידי דריווש הראשון במאה ה-6 לפנה"ס, אך מילטיאדס הצעיר שליט גליפולי כבש אותו מידיו בשנת 510 לפנה"ס, והאי בא תחת שליטתה של אתונה העתיקה עד שמוקדון השתלטה עליו. הרומאים שוב מסרו את האי לשליטת אתונה בשנת 166 לפנה"ס אך 20 שנה לאחר מכן הוא היה יחד עם יוון כולה לפרובינקיה רומית. כשהאימפריה הרומית נחלקה לשתיים, היה למנוס לחלק מהאימפריה הביזנטית וב-1657 נכבש בידי העות'מאנים. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 היה האי לחלק מיוון, ושימש כבסיס לניסיונות הבריטים לכבוש את חצי האי גליפולי ואת מצר הדרדנלים במלחמת העולם הראשונה. ב-30 באוקטובר 1918, נחתמה הפסקת האש של מודרוס (טורקית Mondros Mütarekesi) בנמל מודרוס באי, וזו סיימה את חלקה של האימפריה העות'מאנית במלחמה.

עד לשנת 2011, למנוס השתייכה מנהלית למחוז משנה לסבוס, שכלל מלבד למנוס ואגיוס אפסטריוס, גם את האי לסבוס. בעקבות הרפורמות המנהליות של שנה זאת, החלוקה הישנה למחוזות משנה בוטלה, ומחוז המשנה הישן חולק לשתי יחידות אזוריות נפרדות.

## ארמה 3
האי למנוס שוחזר במשחק הווידאו ארמה 3 שיצא בשנת 2013. שמו של האי כמו גם אלה של העיירות והיישובים שונו כדי למנוע כל תוכחה פוליטית למפתחים. אלטיס, האי הבדיוני, קטן ב-15% מלמנוס, וכמה אגמים ממזרח לאי חסרים במשחק שנערך בשנת 2035. במשחק זה, אלטיס הפכה למדינה עצמאית שנכבשה על ידי האימפריה הקולוניאלית הבריטית. כולל האיים אלטיס וסטרטיס (למנוס ואגיוס אפסטראטיוס). הכוחות המזוינים של אלטיס (AAF בגרסה המקורית) מתעמתים עם כוחות נאט"ו ועם סיעת ה-CSAT (Canton Protocol Strategic Alliance Treaty), כוחות איראנים בעלי ברית למדינות החתומות על האמנה: מצרים, סוריה או סין, כמו גם מדינות צפון אפריקה. אחרים. 

## קישורים חיצוניים

* 
* מפה אינטראקטיווית של למנוס
* 

קטגוריה:יוון: איים
קטגוריה:איי הים האגאי
קתוליקון

[שמאל|ממוזער|250px|הקתוליקון (באדום) במרכזו של מנזר מייסטי לאוורה ב[הר אתוס ביוון (באדיבות Dieter Mitternacht)]]
**קתוליקון** (ביוונית: **Kαθολικόν**) הוא הכנסייה הראשית במנזר נוצרי אורתודוקסי. מקורות ביזנטיים כינו את הקתוליקון בעבר בכינויים "נאוס" (Nαός) או "אקלזיה" (Εκκλησία). 

הקתוליקון ניצב בדרך כלל במרכזו של המנזר, ומאחר שלפי המסורת, התפילה לא יכולה הייתה להיערך בו יותר מפעם אחת ביום, הוקמו במנזרים כנסיות משניות וקפלות, והקתוליקון זכה למעמדו הבכיר. 

קטגוריה:מבני דת
קטגוריה:כנסיות לפי סוג
קטגוריה:ביטויים ביוונית
שדרות רוסתוולי

[שמאל|ממוזער|250px|שדרות רוסתוולי במרכז העיר [טביליסי, גאורגיה, פברואר 2009]]
[שמאל|ממוזער|250px|פסל [שותא רוסתוולי|רוסתוולי בשדרות רוסתוולי. העתק זהה של הפסל נמצא גם בעיר הולדתו, רוסתווי]]
**שדרות רוסתוולי** (בגאורגית: **რუსთაველის გამზირი**, רוּסתַווֶליס גאמזירי) או בשמה הקודם **שדרות גולובאני** היא השדרה המרכזית של בירת גאורגיה, טביליסי.

השדרה נקראת על שמו של המשורר הגאורגי מימי הביניים שותא רוסתוולי. השדרה מתחילה בכיכר החירות ונמשכת לאורך 1.5 ק"מ, במקביל לנהר הקורה, לפני שהיא הופכת לרחוב קוסטבה (ע"ש מרב קוסטבה). המטרו של טביליסי עובר לאורך הרחוב.

## היסטוריה

השדרה נקראה במקור "רחוב ארמון הממשלה" (סאסאחלֶה כּוּצ'ה). במאה התשע עשרה, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, הייתה טביליסי מרכז פלך טביליסי, וארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז מוקם בשדרה. בשנת 1841 שונה שם הרחוב ל**שדרת גולובאני**.

תחת שלטונו של הנציב, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בשנת 1848 הפכה השדרה לשדירת התהילה, ניטעו עצים משני צידי השדרה. בשנת 1854, בנה הנסיך ג. מוחרן-בטוני את ארמונו בשדרה.

בשנת 1989 התאספו עשרות אלפי גאורגים בחזית בנין הממשלה הגאורגית (אז גאורגיה הסובייטית). בפעולות שנקטו על ידי השלטונות הסובייטים נהרגו רבים בטרגדיה של 9 באפריל.

בהפגנות האופוזיציה, מול בנין הממשלה, שהחלו ב-2 בנובמבר 2007 השתתפו, על פי ההערכות, כ-100 אלף איש. בסופו של דבר, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, הודיע על הקדמת הבחירות.

## מבנים בולטים

השדרה נחשבת לשדרה הראשית של טביליסי כיוון מהרבה מבנים ממשלתיים, תרבותיים ועסקיים ממוקמים ברחוב או בסמוך. בין הבניינים המצויים בשדרה:

* שדרות רוסתוולי 2: תיאטרון גריביידוב
* שדרות רוסתוולי 3: מוזיאון סימון ג'נשיה
* שדרות רוסתוולי 3: גלריה לאומנות מודרנית
* שדרות רוסתוולי 5: בית קולנוע ע"ש רוסתוולי
* שדרות רוסתוולי 6: ארמון הנעורים
* שדרות רוסתוולי 7: בית הצייר הגאורגי
* שדרות רוסתוולי 8: מבנה הפרלמנט של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 11:
* שדרות רוסתוולי 12: משרד התקשורת של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 13: מלון מריוט טביליסי
* שדרות רוסתוולי 16: בית הקצין
* שדרות רוסתוולי 17: האקדמיה הממלכתית לתיאטרון שותא רוסתוולי
* שדרות רוסתוולי 19: המוסד הממלכתי של גאורגיה לתיאטרון וקולנוע
* שדרות רוסתוולי 25: תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי על שם פליאשווילי
* שדרות רוסתוולי 29: בית המשפט לחוקה של גאורגיה
* שדרות רוסתוולי 30: משרד המשפטים של גאורגיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טביליסי

רוסתוולי
קטגוריה:טביליסי: גאוגרפיה
אימדי

**אימֶדי** אחזקות מדיה (בגאורגית: **იმედი**, בתרגום מילולי: תקווה) היא תחנת טלוויזיה, רדיו, עיתון וסוכנות ידיעות בגאורגיה בבעלות פרטית. מניות החברה מוחזקות על ידי בדרי פטרקצשווילי, איל-התקשורת היהודי-גאורגי-רוסי, רופרט מרדוק, איל-תקשורת אוסטרלי וחברת החדשות, תאגיד תקשורת אמריקאי מהגדולים בעולם, שהמנכ"ל שלה הוא רופרט מרדוק. פירטי ההסכם המיקדמי לרכישת המניות בחברת אימדי, שנחתם בניו יורק, ב-28 באפריל 2007, נותרו חסויים.

## רדיו אימדי
רדיו אימדי עלה לאוויר לראשונה בטביליסי, בדצמבר 2001, ושודר בתדר 105.9.מדצמבר 2003 משדר הערוץ 24 שעות ביממה לכל רחבי האזורים המיושבים בגאורגיה. שידורי הערוץ מתמקדים בעיקר בחדשות ובניתוח בחדשות ופרשנויות לחדשות. בנוסף משודרת מוזיקת פופ, במיוחד בשעות הקטנות של הלילה.

## ערוץ הטלוויזיה אימדי
ערוץ הטלוויזיה אימדי עלה לאוויר באפריל 2003, וניתן לקליטה כמעט בכל רחבי גאורגיה. מספטמבר 2004 ועד לאפריל 2005 צוינה החברה על ידי יוניצף כמי שמשתפת פעולה בטוק-שואו בנושא חינוך ילדים שזכה לרייטינג גבוה. 

במהלך חקירת רצח סנדרו גירגוויליאני הצהיר פטרקצשווילי כי השלטונות הגאורגיים מפעילים לחץ על התחנה שבבעלותו ועל עסקיו בכלל, בעקבות פרסום השערורייה והסיקור התקשורתי של התחנה. הלחץ לכאורה הביא למכירת חלק מאחזקות החברה לחברת החדשות ולרופורט מרדוק, בהנחה כי מעורבותו של רופרט מרדוק בתחנה תקשה על הפעלת לחץ עליה. 

התחנה שימשה במה למנהיגי האופוזיציה כנגד ממשלו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ושידר את ההפגנות שהתחוללו בטביליסי במהלך ההפגנות בעיר, בנובמבר 2007. בעקבות ההפגנות התפתחו מהומות כבדות שהביאו להכרזה של סאקשווילי על מצב חירום בגאורגיה, ולסגירת תחנות השידור. הורדת השידור, ב-7 בנובמבר 2007, בידי השוטרים, שודרה בשידור חי.

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי של תחנת הרדיו אימדי
* אתר חדשות אימדי

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה גאורגיים
ועידת ניקיאה השנייה

שמאל|ממוזער|250px|כנסיית איה סופיה בניקאה בה התקיימה הוועידה
**ועידת ניקיאה השנייה** הייתה הוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה; התכנסה בשנת 787 בעיר ניקאה, היא איזניק של ימינו בטורקיה. הוועידה החזירה את מנהג כיבוד האיקונין אשר בוטל וגונה בוועידת האיקונוקלסטים בשנת 754, וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. ועידת ניקיאה השנייה היא הוועידה האקומנית האחרונה שמקובלת גם על הנצרות האורתודוקסית וגם על נצרות הקתולית. 

הוועידה ניסתה להתכנס בשנת 786 בכנסיית השליחים (Άγιοι Απόστολοι) ששכנה במקום בו שוכן כיום מסגד פתיה (Fatih Camii) באיסטנבול, אך חיילים מטעם האיקונוקלאסטים הפסיקו אותה. לכן התכנסה הוועידה שוב שנה לאחר מכן, ביום 24 בספטמבר 787, בניקיאה. בין 330 ל-367 בישופים ואנשי כנסייה אחרים נפגשו בוועידה שקיימה שבע ישיבות, ו-308 נציגים חתמו על החלטותיה. ישיבה שמינית ואחרונה נערכה בקונסטנטינופול ב-23 באוקטובר 787 וחתמה את הוועידה. 

ועידת ניקיאה השנייה קיבלה 22 החלטות, שהחשובות שבהן התייחסו לנושא האיקונות:
* יש לאסוף את כל הכתבים שיצאו בגנות הסגידה לאיקונות ולאחסן אותם במקומות סגורים.
* יש להניח שרידי קדושים בכל כנסייה, ואין לקדש כנסייה חדשה בהיעדרם. 
בין ההחלטות האחרות של ועידת ניקיאה השנייה:
* הוועידה קבעה כי על אנשי הכנסייה חלה חובה לציית לכל הכתבים הקאנוניים הקודמים, ובכלל זה להוראות שש הוועידות האוקמניות הקודמות.
* הוועידה גינתה את הנוהג של מינוי בעלי תפקיד בכנסייה על ידי נסיכים חילוניים. 
* הוחלט כי סינודים אזוריים יתקיימו מדי שנה.
* נוסחו אמצעים לפעולה כנגד יהודים שהתנצרו למראית עין בלבד. 
* נקבע כי לנשים אסור להתגורר בבתי בישופים ובמנזרי גברים, ונקבעו כללים מתי נשים וגברים יכולים לסעוד בצוותא.
* נקבעו מספר כללים לגבי תנועת נזירים ונזירות בין מנזרים, בניית מנזרים חדשים ועזיבת אנשי כנסייה את הדיוקסיה שלהם.
* נקבעו איסורים על גביית כספים תמורת שירותי דת שמעניקים אנשי כנסייה.

לפני הוועידה הוצג דין וחשבון רשמי, שממנו עולה כי מקורו של האיקונוקלזם הביזנטי היה באזור ארץ ישראל וסוריה. הדוח מספר כי בזמן שיזיד השני  ירש את הח'ליפה עומר השני בשנת 720, "היה בעיר טבריה מנהיג אחד של היהודים הכופרים, מכשף ומשרת השטן משחית הנפשות ושמו 'גבה–ארבעים–האמות'", שזכה באמונו של יזיד, והציע לו שיצווה להשמיד את כל האיקונות המצויות בתחום שלטונו. יזיד שלח שליחים בכל רחבי המדינה וכל האיקונות הוסרו גם מהכנסיות. אך כיוון שהנוצרים "סירבו להשמיד את האיקונות במו ידיהם, הם ברחו, והאמירים הפקידו את המשימה בידי היהודים המקוללים והערבים העלובים. והם שרפו את האיקונות הקדושים... כאשר שמעו על כך הבישוף הנקלה של ניקוליה וחסידיו הם חיקו את היהודים הכופרים והערבים המינים והחלו לפגוע בכנסיות האלוהים". הדוח אמנם מוטה ומוגזם, אך כולל מידע עובדתי שחלקו מאושר ממקורות אחרים. אותו בישוף ניקוליה היה בין יועציו הכנסייתיים של הקיסר לאו השלישי.

## ראו גם
* איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ניקיאה, 2
קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
קטגוריה:המאה ה-8
טולה (מחוז)

**מחוז טולה** (ברוסית: **Тульская область** - טולסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי המרכזי. המחוז הוקם ב-26 בספטמבר 1937.

נכון לינואר 2024 במחוז מתגוררים 1,471,140 תושבים.

כ-13% משטח המחוז מכוסה ביערות.

## היסטוריה
התיישבות עמים סלאבים באזור ידועה מהמאה ה-7. לחר התפרקות רוס של קייב האזור היה חלק של נסיכות צ'רניגוב. במהלך המאה ה-13 בעקבות פלישת מונגולים לרוסיה רוב היישובים נהרסו. בהמשך בהדרגה החל אכלוס מחדש. בשנת 1380 באזור התרחש קרב קוליקובו.

בשנת 1503 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. בשנת 1696 מייסד משפחת סוחרים ותעשיינים דמידוב החל באזור ייצור ברזל. במאה ה-16-17 הגבול הדרומי של רוסיה עבר בשטחי המחוז והוקמו בו מבצרים רבים. בשנת 1712 בפקודת פיוטר הגדול הוקם מפעל נשק שפועל עד היום.

בשנת 1777 הוקמה גוברניית טולה.

בשנת 1855 באזור החלו לעבוד מכרות פחם. בשנת 1868 החלה לפעול מסילת ברזל למוסקבה.

בשנת 1929 בעקבות שינויים בחלוקה מנהלית גוברניית טולה בוטלה ואזור שולב היחידה מנהלית אחרת. בשנת 1939 מחוז טולה הוקם מחדש.

בתקופת מלחמת העולם השנייה באזור התחוללו קרבות שהיו חלק של מערכת ההגנה על מוסקבה.

בשנים 1942 ו-1957 חלקים של מחוז הועברו למחוז מוסקבה.

בשנת 1986 האזור סבל מהשלכות של אסון צ'רנוביל.
## ממשל
הרשות המחוקקת היא "הדומה של מחוז טולה" שכוללת 36 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר דמיטרי מיליאיב.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-23 ראיונים ו-2 ערים בעלי חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז מתגוררים 1,471,140 תושבים. בשנת 1979 התגוררו במחוס ג-2 מיליון תושבים.כ-74.6% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - טולה מתגוררים כ-500 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-87.7% מאוכלוסיית המחוז. 

## כלכלה
המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת, ובמיוחד תעשייה ביטחונית, כימית, פלדה וכו'. 

בשטח המחוז קיימים מספר אתרי תיירות, ביניהם מקום התרחשותו של קרב קוליקובו ויאסניה פוליאנה - מקום מגוריו של לב טולסטוי.

בשנת 2019 החל ייצור מכוניות במפעל של החומה הגדולה מוטורס שצויה להגיע לייצור של 150 אלף מכוניות בשנה..

### תחבורה
פיתוח רשת מסילות ברזל באזור החל עובד בסוף המאה ה-19.

שטח המחוז חוצות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית. המרחק עד למוסקבה הוא כ-185 ק"מ.

בשטח מחוז עוברות מספר קווי צנרת נפט וגז טבעי.

בשטח המחוז לא פעולים נמלי תעופה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:רוסיה: מחוזות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
טבר (מחוז)

**מחוז טבר** (ברוסית: **Тверская область**, בתעתיק: **טברסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. 

המחוז הוקם ב-29 בינואר 1935. עד לשנת 1990 שמו היה "מחוז קלינין".

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,199,747 תושבים.

## היסטוריה
בסביבות המאה ה-5 לאזור הגיעו עמים סלבים. האזור נכלל בנסיכויות רוסיות שונות. בשנת 1238 כוחות מונגולים כבשו את האזור והמשיכו לכיוון רפובליקת נובגורוד אך לא הגיעו לנובגורוד עצמו.

החל מהמאה ה-13 העיר טבר הייתה ידוע כמרכז נסיכות. בשנת 1247 הוקמה "נסיכות הגדולה של טבר". בשנת 1317 כוחות הנסיכות ניצחו בקרב כוחות של רפובליקת נובגורוד ובהמשך לקחו בשבי את נסיך מוסקבה ומשפחתו. בשנת 1327 התרחש מרד גדול של נסיכות טבר נגד השלטון המונגולי. המרד דוכא באכזריות על ידי הורדת הזהב תוך עזרה מנסיכות מוסקבה ונסיכות סוזדל. כתוצאה מכך הסתיים מאבק רבת שנים בין נסיכות טבר לבין נסיכות מוסקבה על ראשות שלטונית. העיר טבר למעשה איבדה את חשיבותה.

בשנת 1488 אזור סופח לרוסיה הצארית, אך חלקים משטח המחוז הנוכחי היו בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בסיום מלחמת 1503 כל השטח הועבר לשליטה רוסית.

בתחילת המאה ה-18 האזור חולק בין גוברניות שונות עד שבשנת 1796 הוקמה גוברניית טבר. החל משנת 1929 האזור היה חלק של יחידות מנהליות שונות.

בשנת 1931 שמה של העיר טבר שונה ל"קלינין". בשנת 1935 הוקם מחוז קלינין.

אזור נכבש על ידי ורמאכט באוקטובר 1941 ושוחרר בדצמבר 1941.

בשנת 1946 חלק מהמחוז הועבר למחוז פסקוב החדש. בשנת 1956 העיר דובנה וסביבתו הועברו למחוז מוסקבה.

בשנת 1990 לעיר טבר הוחזר את שמו ההיסטורי.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז טבר" שכוללת 40 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. בספטמבר 2016 נבחר לתפקיד איגור רודניה. בשנת 2021 הוא נבחר לכהונה השנייה.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-34 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ושתי ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף לכך קיימת עיר סגורה אוזיורני (בעבר בולוגויה 4) שבחלקה נמצאת במחוז נובגורוד בה ממוקמת יחידת של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה וסולנצ'ני בה ממוקם סניף של מרכז לפיתוח מערכות בקרה למשגרים ולוויינים.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,199,747 תושבים לעומת כ-1.6 מיליון בשנת 1989. כ-78% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה טבר מתגוררים כ-405 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-83% מאוכלוסייתו. חלקם של עמים אחרים היא פחות מאחוז לכל אחד מהם. אחוז הטג'יקים גדל בשנים האחרונות והגיע ל-0.7% (מעל ל-7 אלף).

## כלכלה
המחוז מתאפיין בתעשייה וחקלאות מפותחים. בשטח המחוז הוקמה תחנת הכוח הגרעינית קלינין בהספק 4,000 מגוו"ט.

### תחבורה
דרך המחוז עוברת מסילת ברזל מוסקבה-סנקט פטרבורג דרכה עוברות 70 זוגות של רכבות ביום. בנוסף לכך קיימות מסילות ברזל לשימוש פנים מחוזי.

ברך המחוז עוברות כבישים בעלי חשיבות ארצית M10 "רוסיה" מוסקבה-סנקט פטרבורג ו-M9 "בלטיה" לכיוון לטביה.

נמל על נהר בעיר טבר מהווה מרכז תחבורתי חשוב להעברת סחורות ונוסעים.

דרך המחוזו עוברת צנרת גז טבעי ונפט.

בשטח המחוז פועלים מספר נמלי תעופה לטיסות פנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
טבר
טיומן (מחוז)

**מחוז טיומן** (ברוסית: **Тюменская область**, בתעתיק: **טיומנסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של אורל.

המחוז הוקם ב-14 באוגוסט 1944. בשטח המחוז כלולים 2 אזורים אוטונומיים: המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ והמחוז האוטונומי חנטי ומנסי (אוגרה).

המחוז משתרע על שטחי המישור המערב סיבירי ולמעשה מחלק את שטח רוסיה ל-2 חלקים: מערבה נמצא אורל וחלק האירופי, מזרחה נמצא סיביר והמזרח הרחוק. בחלק הצפוני נמצאים חופי ים קארה ובחלק הדרומי המחוז גובל עם קזחסטן.

בכ-90% מהשטח משתרע אקלים צפוני קיצוני במיוחד. רוב השטח מכוסה ביערות. הנהרות הגדולים אוב ואירטיש חשובים מאוד לצורכי תחבורה.

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,890,800 תושבים.

## היסטוריה
החל מהמאה ה-13 השטח היה בשליטת חאנות טיומן שהייתה תלויה בהורדת הזהב. בשנת 1563 השטח שולב בחאנות סיביר.

בשנת 1587 הוקם מבצר טובולסק שתוך זמן קצר הפך למרכז השליטה של רוסיה הצארית בסיביר. בשנת 1708 טובולסק הוכרז כמרכז של גוברניית סיביר.

בעקבות העברת הרכבת הטראנס-סיבירית דרומית לעיר טובולסק, חשיבותה החל לרדת. בשנת 1920 שמה של גוברניית טובולסק הוחלפה רשמית לגוברניית טיומן. בשנת 1923 גוברניה בוטלה ושחט שולב ביחידות מנהליות שונות. הגוברניה הוקמה מחדש בשנת 1944 על השטחים שהיו חלק של מחוז אומסק ומחוז קורגן.

האזור עבר פיתוח משמעותי לאחר גילוי נפט וגז טבעי במחיצות השנייה של המאה ה-20.

בשנת 1993 בשטח המחוז הוקמו יחידות אוטונומיות שקיימות גם כיום.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז טיומן" שכוללת 48 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. במאי 2018 לתפקיד נבחר אלכסנדר מואור. סמכויות המושל אינם כוללים אזורים אוטונומיים.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-22 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-5 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף לכך קיימים אזורים אוטונומיים חנטי ומנסי (יוגרה) וימאלו-ננץ.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 3,890,800 תושבים. זאת לעומת 1.4 מיליון תושבים בשנת 1970. כ-79.5% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה – טיומן מתגוררים מעל 500 אלף תושבים.

המחוז מתאפיין באוכלוסייה מגוונת – הרוסים מהווים רק 64% מאוכלוסיית האזור, הטטרים (5.1%), אוקראינים (1.8%) ועמי צפון שונים כ-1%. בעקבות גירוש גרמנים מהחלק האירופי של ברית המועצות בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-24 אלף גרמנים. כיום מתגוררים כ-11 אלף גרמנים בלבד.

## כלכלה
בשטח המחוז נמצאים שדות נפט וגז טבעי העיקריים של רוסיה. בהתאם לכך קיימת תעשייה מפותחת הקשורה עם הפקה ועיבוד נפט וגז. תעשייה שקשורה עם דלק מהווה 86.4% מכלל התוצר במחוז.

לאור תנאי האקלים הקשים, חקלאות נמצאת בקשיים רבים.

## תחבורה
בחלק הדרומי של המחוז עובר תוואי הרכבת הטראנס-סיבירית.

דרך המחוז עברות כבישים בעלי חשיבות ארצית M12 "מזרח" יקטרינבורג-טיומן, R-402 טיומן-חנטי-מנסייסק ו-R-402 טיומן-אומסק.

על נהרות אוב ואירטיש פועלים נמלים להעברת סחורות.

במחוז פועלים מספר שדות תעופה לטיסות פנים ונמל התעופה הבין-לאומי טיומן-רושצ'ינו.
## קישורים חיצוניים

* 
* 

טיומן
*
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1944
דבי ונולי

**דבי ונולי** היה צמד קומי ישראלי המורכב מהסטנדאפיסטיות דבי קליידר ונולי עומר. הצמד פעל בין השנים 1987 עד 1997.

לאורך שנות פעילותן העלו השתיים שלושה מופעי בידור ברחבי ישראל להם כתבו את הטקסטים בעצמן: "כזה כאילו", "למה מי למה מה" ו"דבי ונולי 3". המופעים שילבו סטנד-אפ ומערכונים.

בתחילת שנות התשעים הגישו את פינת הסטנד-אפ "מקום בעמידה", במסגרת התוכנית "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית.

לאחר שדבי עזבה את ישראל לתקופה של חמש שנים, הצמד התפרק באופן רשמי ב-1997.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:צמדים קומיים ישראליים
קטגוריה:סטנדאפיסטיות ישראליות
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:קומיקאיות ישראליות
קטגוריה:קומיקאים ישראלים
קטגוריה:משפחת עומר
אוליאנובסק (מחוז)

**מחוז אוליאנובסק** (רוסית: **Улья́новская о́бласть**, בתעתיק: **אוליאנובסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של הוולגה.

המחוז הוקם ב-19 בינואר 1943. נכון לשת 2024 במחוז מתגוריים 1,172,782 תושבים.

הנהר וולגה מחלק את המחוז לשני חלקים. כ-25% משטח המחוז מכוסה ביערות.

## היסטוריה
שטח המחוז היה כלול בממלכת בולגריה של הוולגה. במהלך המאה ה-15 סבל השטח קשות מפלישת טימור לנג. לאחר מכן, סופח לחאנות קאזאן. עם נפילת קאזאן לידי הרוסים, השטח סופח לרוסיה והחלה התיישבות רוסית באזור. במאה ה-17 הוקמה העיר סימבירסק. בשנת 1786 הוקמה גוברניית סימבירסק. בשנת 1870 נולד בעיר זו ולדימיר איליץ' לנין (אוליאנוב). עם פטירתו, בשנת 1924, הוחלף שם העיר לאוליאנובסק.

לאחר הקמת ברית המועצות השטח נכלל במספר יחידות מנהליות. בשנת 1943 הוחלט להקים מחוז אוליאנובסק על בסיס אזורים שהיו שייכים למחוז קוייבישב ומחוז פנזה.

## מנהל
הרשות המחוקקת היה "האספה המחוקקת של מחוז אוליאנובסק" שכוללת 36 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בשנת 2021 לתפקיד נבחר אלכסיי רוסקיך.

מבחינה מנהלית המחוז מחולק ל-21 ראיונים ול-3 ערים בעלי מעמד מחוזי..

## דמוגרפיה
נכון לשת 2024 במחוז מתגוררים 1,172,782 תושבים. זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1996. כ-80% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה אוליאנובסק מתגוררים כ-611 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-65.7% מאוכלוסיית המחוז, הטטרים (כ-9.2%), הצ'ובשים (כ-4.8%) והמורדבה (כ-1.8%).

## כלכלה
בשטחי המחוז קיימים שדות נפט משמעותיים.

המחוז מהווה מרכז חשוב בקנה מידה ארצי לייצור מכוניות ומטוסים. בתקופה הסובייטית הוקמו מפעלים בתחום זה בעיר אוליינובסק. כמו כן יש בו חקלאות מפותחת.

### תחבורה
במחוז קיימת רשת מסילות ברזל מפותחת. מסילת ברזל הראשונה נבנתה בשנת 1867. בשנת 1880 נבנה גשר לרכבות מעל נהר וולגה.

דרך המחוז עובר כביש בעל חשיבות ארצית M5 "אורל" שמקשר מוסקבה עם סברדלובסק.

בשטח המחוז פועלים 54 שדות תעופה לרבות נמל תעופה בין-לאומי באוליאנובסק.

בעיר אוליאנובסק פועל נמל על נהר וולגה. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
אוליאנובסק
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1943
נולי עומר

**נולי עומר** (נולדה ב-8 בינואר 1960) היא שחקנית, קומיקאית ואמנית רב תחומית.

## ביוגרפיה

בתם של ציפורה ושל המשורר ע. הלל.

ב-1982 החלה ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב וקיבלה מלגת הצטיינות.

פריצתה הראשונה לתודעת הקהל הייתה במסגרת הצמד הקומי "דבי ונולי". הצמד פעל בשנים 1987–1997 בשלושה מופעי בידור אשר שילבו קטעי סטנד-אפ ומערכונים.

### תיאטרון
ב-1986 שיחקה בהצגה "כולם היו בני חוץ מנעמי" של תיאטרון בית לסין. ב-1987 בהצגה "מושל יריחו", של תיאטרון הסימטה, ובאותה שנה ב"האזרח מעבר לכל חשד", של תיאטרון נווה צדק.

ב-1997 שיחקה בהצגה "האבא של החתן" של תיאטרון הקאמרי. ב-1998 שיחקה ב"במילא", של תיאטרון קצר בצוותא, לה גם כתבה את המוזיקה.

ב-2002 שיחקה ב"גוד", של תיאטרון הרצליה. ב-2007 שיחקה ב"אבירות מתעלפות", של תיאטרון קרוב, אותה גם כתבה.

### סרטים וטלוויזיה
בשנת 1989 כיכבה בסרט מתיחות "על הפנים", לצד דבי קליידר חברתה לצמד "דבי ונולי".

בשנת 1992 השתתפה בסרט "סיפורי תל אביב".

בשנת 1998 שיחקה בסרט "באזז".

ב-2002 שיחקה בדרמות הטלוויזיה "שתי דקות מפארדיס", וב"מה אכפת לציפור". 

ב-2006 השתתפה בסרט "חיי האהבה". 

ב-2014 שיחקה בתפקיד ראשי ב"פרחים של מרציפן".

ב-2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים".

ב-2019 השתתפה בסדרה "מתיר עגונות".

ב-2020 השתתפה בסדרה "קיבוצניקים".

### כתיבה
ב-1999 פרסמה ספר ילדים בשם "הקוף שהתאהב בתרנגולת" בהוצאת כרמל. בשנים 2002–2018 הוציאה שירה וסיפורת אשר התפרסמו ב"מאזניים", "גג", "מגזין A5", "עיתון 77" ו"המוסך".

ב-2003 כתבה טור שבועי באתר נענע תחת השם "תמנע המניאקית". באותה שנה כתבה גם טור אישי במגזין "נשים".

ב-2006 כתבה את רומן הרשת "יקירנט", עם יעל ישראל.

ב-2009 הוציאה את "הקפריזה והזוגוש", מילון קומי, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

ב-2014 הוציאה את ספר הילדים "וואו", בהוצאת קיבוץ המאוחד.

ב-2023 הוציאה את הנובלה "לענת הדבש" בהוצאת קתרזיס.

### הופעות יחיד ותערוכות
יצרה וביצעה שני מופעי יחיד: ב-2000 את "מתה לחיות 2", וב-2011, את "מופרע קומי", שכלל הלחנה ונגינת שירים בפסנתר.

מציגה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות החל משנת 1998.

### חיים אישיים
עומר הייתה נשואה לשחקן שאול מזרחי ובשנת 1994 השניים התגרשו. להם בן אחד.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* נולי עומר - הבננה השבועית, באתר "בננות", 17 בנובמבר 2007
* סיני גז, השאלון עם נולי עומר, באתר "השאלון", 17 במאי 2009
* 
* 
* דורון בראונשטיין, נולי עומר: "אמנות: שאר הרוח של החיים", בבלוג חי תרבות, 25 בספטמבר 2020
* דפנה לוי, שיחה אישית עם נולי עומר בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 2 באפריל 2022

קטגוריה:סטנדאפיסטיות ישראליות
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:משפחת עומר
קטגוריה:קומיקאיות ישראליות
קטגוריה:קומיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
שרבל הקדוש

**שרבל מכלוף** המוכר במסורת הנוצרית כ**שרבל הקדוש** (בערבית: **مار شربل** ; 8 במאי 1828 – 24 בדצמבר 1898) היה נזיר מרוני אשר נחשב לקדוש בנצרות הקתולית.

## חייו
שרבל נולד ב־8 במאי בשנת 1828 בבקא כפרא שבצפון לבנון תחת השם **יוסף אנטון מכלוף** (يوسف أنطون مخلوف) לבריגיט ואנטון מכלוף, ולו ארבעה אחים. הוא הוטבל לנצרות ב־16 במאי 1828. אביו נפטר כאשר שרבל היה בן שלוש בלבד והוא גדל עם דודו. בילדותו, להבדיל מבני גילו נהג שרבל להתבודד רבות, גילה התעניינות רבה בדת ונהג להתפלל.

בגיל עשרים ושלוש הצטרף שרבל למסדר הנזירים על שם מרון הקדוש במנזר הכפר ענאיא (عنايا) בהר הלבנון, ושינה את שמו מיוסף לשרבל, על שם קדוש אנטיוכי בן המאה השנייה. שרבל נדר את נדריו הסופיים בשנת 1853 ומונה לכומר לאחר שש שנים. בדומה למרון הקדוש, גם שרבל התגורר במנזר מאז שנת 1875 עד למותו בשנת 1898. שרבל היה ידוע בצניעותו והסתפקותו במעט, ונהג לבצע כל המוטל עליו ללא מענות. כמו כן, הוא נודע באדיקותו לביצוע הסקרמנטים.

שרבל נודע ככומר אהוד בקהילתו, אנשים רבים היו מגיעים אליו לקבלת ברכות ואזכורים בתפילותיו, והוא אף הוזמן לפקח על טקסים דתיים בכפר שכן.

## מותו ואחריו
בעת המיסה, ב־16 בדצמבר 1898 חלה שרבל ותשעה ימים לאחר מכן, בערב חג המולד נפטר, בהיותו בן 70. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר מרון הקדוש באנאיה. מספר חודשים לאחר מכן, העידו אנשים כי ראו הילה מעל קברו. לאחר עדויות אלה הוחלט לפתוח את הקבר, לאחר פתיחתו התגלתה גופתו כשהיא בשלמותה ודם עדיין זורם בגופו. כמו כן, נראו סימני זיעה על גופתו. לאחר מקרה זה, הועברה גופתו לארון קבורה אחר, במתחם שהוכן עבורו. מקום קבורתו הפך למוקד עלייה לרגל לנוצרים (בעיקר המרונים שבהם). אם כי, ישנם גם בני דתות אחרות אשר מגיעים לבקר במקום.

בשנת 1925 הציע האפיפיור פיוס השנים־עשר להכריז על שרבל כקדוש של הכנסייה הקתולית. בשנת 1950 יצאה ללבנון משלחת שכללה אנשי דת ורופאים במטרה לבדוק את גופתו של שרבל. בשנה זאת, נפתח קברו בפעם השנייה. גופתו, התגלתה בשלמותה ובריאה לחלוטין וזאת כעבור 52 שנה לאחר מותו. שמועות על האירוע יצאו למרחוק, והמונים נהרו אל המנזר בו נקבר כדי לברר את שהתגלה.

בשנת 1954 חתם האפיפיור פיוס השנים־עשר על צו המאשר את בירוכו (המעלה אותו למעמד של "מבורך", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדוש"), וב־5 בדצמבר 1965 נערך הטקס על ידי האפיפיור פאולוס השישי בוותיקן. שנה לאחר מכן, ב־1976 חתם פאולוס השישי על צו המאשר את הקדשתו של שרבל, והטקס עצמו נערך ב־9 באוקטובר 1977 בוותיקן.

לאחר מותו, מאמינים הנוצרים כי שרבל ביצע ניסים רבים בהם ריפא אנשים חולים. הממסד הכנסייתי, בחר להזכיר שלושה מהם בטקסי הבירוך וההקדשה של שרבל; שניים בטקס הבירוך, ואחד בטקס ההקדשה. גם לאחר זמן רב עוד היו אנשים שהעידו על ניסים ששרבל, כביכול, עשה למענם.

חגו של שרבל הקדוש חל מדי שנה ביום ראשון הרביעי של חודש יולי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר מידע בארבע שפות
* אתר מידע באנגלית
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אנשי דת לבנונים
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:אנשי דת מרונים
קטגוריה:ילידי 1828
קטגוריה:נפטרים ב-1898
הנינג מנקל

**הנינג מנקל** (בשוודית: **Henning Mankell**; 3 בפברואר 1948 – 5 באוקטובר 2015) היה סופר שוודי בעל מוניטין בינלאומי, אבי הדמות הספרותית קורט ולאנדר.

הנינג מנקל נולד בסטוקהולם שבשוודיה, נכדו של מלחין בעל אותו שם ובנו של שופט.

מנקל זכה בפרס אריך מריה רמרק לשלום בשנת 2009.

הניג מנקל השתתף ב-2010 בהפלגת "המרמרה", ולאחריה הודיע כי ישקול את המשך הוצאת ספריו בעברית, בסופו של דבר שינה את דעתו וספריו המשיכו להופיע בעברית.

נפטר ממחלת הסרטן ב-5 באוקטובר 2015. אלמנתו היא במאית הקולנוע אווה ברגמן, בתו של אינגמר ברגמן.

## מספריו
### ספרים בכיכובו של קורט ולאנדר
* 1991 Mördare utan ansikte "רוצחים ללא פנים".
* 1992 Hundarna i Riga "הכלבים בריגה".
* 1993 Den vita lejoninnan "הלביאה הלבנה".
* 1994 Mannen som log "האיש המחייך".
* 1995 Villospår "הסחת דעת".
* 1996 Den femte kvinnan "האישה החמישית".
* 1997 Steget efter "צעד אחד לפני".
* 1998 Brandvägg "חומת אש".
* 1999 Pyramiden "הפירמידה" - סיפורים קצרים.
* 2004 Handen "היד"
* 2009 Den orolige mannen "האיש המוטרד"

### ספרים בכיכובה של לינדה ולאנדר
* 2002 Innan frosten "לפני הכפור".

### ספרים אחרים
* 2000 Danslärarens återkomst "שובו של המורה למחול".
* 2007 Kennedys hjärna "מוחו של קנדי".
* 2008 Kinesen "האיש מסין".

### מספריו שתורגמו
חמישה מספריו תורגמו לעברית על ידי רות שפירא:
* "רוצחים ללא פנים", "הסחת דעת", "הכלבים בריגה" - בהוצאת כנרת זמורה-ביתן
* "הפירמידה" ו"האיש מסין" – בהוצאת כתר

## קישורים חיצוניים
* 

**על ספריו**
* 
* 
* 
* על הסחת דעת מאת הנינג מנקל באתר text
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

**פעילות פוליטית**
* 
* 
* 
* בן דרור ימיני, ["הסופר השקרן מ"[הארץ]" "], nrg  17 ביוני 2011

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים שוודים
קטגוריה:סופרי מתח ואימה
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1948
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2015
ולדימיר (מחוז)

**מחוז ולדימיר** (ברוסית: **Владимирская область**, בתעתיק: **ולדימירסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי כ-200 ק"מ ממוסקבה. 

המחוז הוקם ב-14 באוגוסט 1944. 

נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,309,942 תושבים.

היערות מכסים כ-42% משטח המחוז.

## היסטוריה
בתקופת שלטונו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב האזור נכלל ברוס של קייב. באותה תקופה המרכז האזורי היה בעיר מורום. סוזדל הפך להיות מרכז דתי חשוב. בשנת 1024 התרחש באזור מרד משמעותי נגד נוצרות.

בשנת 1108 ולדימיר מונומך הקים את העיר ולדימיר. בשנת 1157 הוקמה נסיכות הגדולה של ולדומיר. זאת בעקבות מעבר לבירת נסיכות רוסטוב-סוזדל לולדימיר על ידי אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר.

בשנת 1238 השטח נכבש על ידי המונגולי ועיר ולדימיר נשרפה. באביב 1238 התרחש הקרב על נהר סיט בה נהרג הנסיך של הנסיכות. אחיו יארוסלב קיבל את השליטה על הנסיכות ונסע להורדת הזהב לקבלת אישורם. בתקופת בנו אלכסנדר נבסקי מדיניות פייסנית עם המונגולים נמשכה. החל משנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר מקייב לוולדימיר.

בשנת 1362 דמיטרי דונסקוי סיפח את השטח לנסיכות מוסקבה. בשנת 1445 כוחות נסיכות מוסקבה הובסו על ידי חאנות קאזאן והאזור נחרב. למעשה מאז האזור לא חזר לגדולתו.

בשנת 1564 איוואן האיום עם פמלייתו עבר לאזור שלט במדינתו מהאזור. 

בתקופת יקטרינה הגדולה הוקמה גוברניה עם מרכז בעיר ולדימיר.

בשנת 1929 הגוברניה בולטה ואזור הפך להיות חלק של יחידות מנהליות שונות. מחוז ולדימיר הוקם מחדש בשנת 1944 על ידי פיצול מאיוואנובו.

## ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז ולדימיר" שכוללת 38 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2022 לתפקיד נבחר אלכסנדר אוובייב. 

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-16 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-4 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף קיימת עיר סגורה ראדוז'ני בה ממוקמים מתקנים של תעשיות הביטחוניות.

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,309,942 תושבים זאת לעומת 1.6 מיליון בשנת 1990. בערים מתגורר כ-79.5% מכלל אוכלוסיית המחוז. הרוסים מהווים כ-91% מאוכלוסיית המחוז.

בעיר הגדולה ולדימיר מתגוררים כ-340 אלף תושבים. בעיר קוברוב מתגורר צת               ים ג-132 אלף תושבים ובמורום כ-108 אלף.

## כלכלה
במחוז ממוקמים מספר מפעלים בעלי חשיבות כלל ארצית. במיוחד בתחום בניית מכונות וזכוכית.

בעיר גוס-כרוסטלני החל משנת 1756 פועל מפעל לייצור מוצרי בדולח.

ערי ולדימיר וסוזדל הם חלק מטבעת הזהב של רוסיה ומושכים תנועת תיירים משמעותית. האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל בשנת 1992 קיבלו מעמד של אתר מורשת עולמית.

### תחבורה
דרך המחוז עוברות מספר מסילות ברזל חשובות לרבות הרכבת הטראנס-סיבירית וטבעת הגדולה של מסילות ברזל סביב מוסקבה. דרך המחוז עוברת רכבת מהירה ספסאן ממוסקבה לניז'ני נובגורוד.

כביש ארצי M7 "וולגה"" עובר דרך המחוז.

במחוז פועלים מספר שדות תעופה לטיסות פנים.

דרך המחוז עוברות צינורות גז טבעי ונפט.

## קישורים חיצוניים
 
* 

* 

*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1944
האדם השלישי (סרט)

**האדם השלישי** (באנגלית: **The Third man**) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1949 בסוגת הסרט האפל, הנחשב לסרט קלאסי בסוגה זו.

להצלחת הסרט תרמה החבירה החד פעמית בין שלושה יוצרים גדולים, הסופר גרהם גרין, הבמאי קרול ריד והשחקן אורסון ולס. את התסריט לסרט כתב גרין, על-פי נובלה פרי עטו, שפורסמה רק לאחר הפצת הסרט.

## עלילה
הסרט מספר על הולי מרטינס, מחבר ספרי מערבונים אמריקאי, בגילומו של ג'וזף קוטן, המגיע לווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה על מנת לפגוש את ידידו הארי ליים, המגולם על ידי אורסון ולס. הוא מוצא את העיר הרוסה בחלקה, מפוצלת לשליטת ארבעת אזורי המעצמות המנצחות, ששורר בה מחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור. לסופר מתברר עד מהרה כי חברו, הארי ליים, כבר אינו בין החיים. הוא פוגש באהובתו של הארי ליים, פליטה צ'כית, בגילומה של אלידה ואלי, המתרפקת על זכר אהובה המת.

לסופר מתברר כי במקום מותו של הארי ליים מפגיעת משאית, נוכח "אדם שלישי" מסתורי שזהותו אינה ידועה, הדבר מניע את הסופר לחקור על אודות מעשיו של הארי ליים בווינה קודם למותו בתאונה כביכול. להפתעתו הוא מגלה כי חברו סחר בתרופות פניצילין גנובות בשוק השחור, שדוללו וגרמו למקרי מוות לחולים, רובם ילדים.  ליים היה מבוקש לכן על ידי הכיבוש הבריטי, ולסופר מתברר כי הוא חי ומסתתר, לאחר שביים את מותו כדי לחמוק מהרשויות. בהמשך ומתנהל מרדף אחרי הארי ליים בתעלות הביוב של וינה, שבסופו הוא מוצא את מותו דווקא מידיי מרטינס. העלילה מסתיימת בקטע ארוך שבו מלווה המצלמה את אלידה בצאתה לאחר קבורת אהובה, כשהיא חולפת על פני הסופר בהליכה איטית, מתעלמת ממנו (כמי שאחראי בעיניה למות אהובה) ונעלמת אט אט ברקע, לצלילי הציתר עם מנגינתו של אנטון קאראס.

## אודות
בעוד שסוגת הסרט האפל מתייחדת לסרטים שעלילתם מתרחשת בערים הגדולות של ארצות הברית, עלילתו מתרחשת בווינה החרבה עדיין שלאחר המלחמה, צילומו של הסרט באתרי ההתרחשות עצמם, ולא באולפן, עם זוויות הצילום בשחור-לבן, הביאו לכך שהסרט נחשב לסוגת מופת של הסרט האפל.

אחד הדברים שתרמו להצלחתו הרבה של הסרט הוא מנגינת הרקע שלו, בסגנון וינאי, שהולחנה על ידי המלחין אנטון קאראס, מנוגנת בכלי המיתר הקורדופוני הציתר, הייחודי לנגינת עם בארצות דוברות גרמנית. באמצעות מנגינה זאת נכנס הצופה לאווירתה של וינה. המנגינה הייתה פופולרית מאוד בעולם ובישראל בראשית שנות ה-50.

הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1951 בקטגוריה של צילום בשחור-לבן.

## ראו גם
*ארבעה בג'יפ

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1949
קטגוריה:סרטי דרמה בריטיים
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:סרטים אפלים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
קטגוריה:כתבי גרהם גרין
קטגוריה:מכון הסרטים הבריטי: מאה הסרטים הבריטיים הטובים ביותר
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר
קטגוריה:וינה בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים על סופרים
קטגוריה:סרטי קרול ריד