open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1808

**[[הבחירות לנשיאות ארצות הברית]] ב-[[1808]]** היו הבחירות השישיות בארצות הברית, שנערכו מיום שישי, 4 בנובמבר, עד יום רביעי, 7 בדצמבר 1808. המועמד הדמוקרטי-רפובליקני ג'יימס מדיסון ניצח את המועמד הפדרליסטי צ'ארלס קוטוורת' פינקני. מדיסון שירת כמזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא היוצא תומאס ג'פרסון, ופינקני היה המועמד הפדרליסטי, שנכשל כבר בבחירות הקודמות לנשיאות בשנת 1804.

האתגר הגדול שעמד בפני מדיסון היה המפלגה שלו. סגן הנשיא ג'ורג' קלינטון והשגריר לשעבר ג'יימס מונרו ניסו לזכות במועמדות. קלינטון זכה לשישה אלקטורים בבחירות, כולם מניו יורק.

הבחירות היו אחד משני מקרים בהיסטוריה האמריקנית שנשיא חדש נבחר, אך סגן הנשיא ממשיך לשרת (בחירתו מחדש של ג'ון קלהון ב-1828 הייתה המקרה האחרון).

אלו היו הבחירות האחרונות בהן וירג'יניה שלטה בחבר האלקטורים; אחרי ההקצאה מחדש של הקונגרס לאחר מפקד האוכלוסין של 1810, לניו יורק יהיו בפעם הראשונה הכי הרבה הצבעות אלקטורליות, מצב שימשיך עד 1972.

## המועמדים
### המועמדים הדמוקרטים-רפובליקנים
*ג'יימס מדיסון מווירג'יניה- מזכיר המדינה של ארצות הברית
*ג'יימס מונרו מווירג'יניה- מושל וירג'יניה לשעבר
*ג'ורג' קלינטון מניו יורק- סגן נשיא ארצות הברית

המועמדויות נעשו בוועידה מפלגתית. כשתומאס ג'פרסון מוכן לפרוש, הוועידה הדמוקרטית-רפובליקנית העמידה את מזכיר המדינה ג'יימס מדיסון מווירג'יניה כדי להחליף אותו. יריביו המרכזיים היו השגריר לשעבר ג'יימס מונרו, וסגן הנשיא ג'ורג' קלינטון. מונרו נתמך בידי אנשים שתמכו בממשל מרכזי חלש יותר ושהתנגדו לרכישת לואיזיאנה והרכישה של אלבמה ומיסיסיפי ב-1802. תמיכתו של קלינטון הייתה מצד הדמוקרטים-רפובליקנים הצפונים, שהתנגדו לחרם מ-1807, שטענו שיוביל למלחמה מול בריטניה, ושרצו להפסיק את השליטה של וירג'יניה במוסד הנשיאות. האספה בחרה במדיסון כמועמד ואת קלינטון כמועמד לסגן הנשיא.

תומכים רבים של מונרו ושל קלינטון סירבו לקבל זאת. מונרו זכה לתמיכה מצד דמוקרטים-רפובליקנים בווירג'יניה, ואף על פי שלא ניסה להתמודד מול מדיסון, הוא גם לא פרש. קלינטון נתמך בידי הדמוקרטים-רפובליקנים מניו יורק, שרצו שיהיה נשיא אפילו שהיה המועמד לסגנות.

### המועמדים הפדרליסטים
*צ'ארלס קוטוורת' פינקני מדרום קרולינה, לשעבר שגריר ארצות הברית בצרפת

הוועידה הפדרליסטית העמידה מחדש את הגנרל צ'ארלס קוטוורת' פינקני מדרום קרולינה ואת הסנאטור לשעבר רופוס קינג מניו יורק.

## הבחירות הכלליות
### מסע הבחירות
הבחירות סומלו על ידי התנגדות לחרם 1807 של ג'פרסון, איסור סחר עם אירופה, שפגע בסוחרים מניו אינגלנד ונאמר שמעדיף את צרפת על פני בריטניה. למרות זאת, ג'פרסון היה עדיין מאוד פופולרי בקרב האמריקנים ופינקני נוצח בקלות, למרות שלא כמו ב-1804. פינקני קיבל רק קומץ הצבעות מחוץ לניו אינגלנד.

### תוצאות
פינקני קיבל את כל ההצבעות האלקטורליות שהוא קיבל ב-1804, והוא גם קיבל את ניו המפשייר, מסצ'וסטס, רוד איילנד ו-3 מחוזות אלקטורליים בצפון קרולינה.

האלקטורים הלא מחויבים שהצביעו לג'ורג' קלינטון כולם באו מניו יורק, ושאר האלקטורים מהמדינה תמכו במדיסון.

האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:

### בחירת האלקטורים לפי מדינות

## קישורים חיצוניים

* 

1808
קטגוריה:1808 בארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס מדיסון
צבי בנימיני

**צבי נחום בנימיני** (1875 – ינואר 1964, ט"ז בשבט תשכ"ד) היה יושב ראש הוועד של רמת השרון בין 1929 ל-1949, וראש המועצה המקומית הראשון שלה, בין 1949 ל-1955.

## ביוגרפיה
בנימיני נולד בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1875. הוא למד קרוב לשנה בישיבת וולוז'ין. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, והתיישב ברמת השרון (שנקראה אז "עיר שלום").

באותה העת התגוררו ביישוב כ-50 תושבים, ורבים מבעלי הקרקעות נמנעו מלהתיישב בהן. בהנהגתו שינה הוועד את התקנון שלו, ונקבעה הוראה כי בעלי קרקעות שלא יתיישבו בהן יחויבו למכור אותן. ב-1929 כבר עמד מספר התושבים על כ-200, וב-1934 הגיע לכ-400. כן שונה שמה, ב-1932, מ"עיר שלום" ל"רמת השרון". בנוסף, פותחה תשתית מים יעילה יותר, שמנעה את הצורך להביא מים בחביות מהיישובים הסמוכים. כדי לסייע לתושבים שנקלעו לקשיים כלכליים, בנימיני הקים בנק שהעניק הלוואות לתושבים.

ב-1949, עם כינונה של המועצה המקומית, מונה לעמוד בראשה, וב-1950 נבחר לתפקיד בבחירות הראשונות שנערכו. במהלך כהונתו הוקמה מעברת רמת השרון בחלקה המזרחי של המושבה, והוחל ביישוב תושביה בשכונת קבע, שכונת מורשה. כן הוקמו שכונות נווה מגן ואזור התעשייה הסמוך לה. בשלהי כהונתו נאבק, ללא הצלחה, ביוזמה להקמת מחנות גלילות בשטחי הכפר אג'ליל, אותם ראה כהמשך לשטחים החקלאיים של המושבה.

ב-1955, כשהיה כבן 80, פרש מהתפקיד ולא התמודד על כהונה נוספת. באותה העת הגיע מספר התושבים ברמת השרון לכ-8,000. שנים ספורות אחר כך נכתב עליו בעיתון דבר:

250px|ממוזער|קברם של רחל וצבי בנימיני בבית הקברות הנצח ברמת השרון
בנימיני  נפטר בינואר 1964, ט"ז בשבט תשכ"ד. הוא ורעייתו קבורים בית הקברות הנצח ברמת השרון. על שמו של בנימיני קרויים הקונסרבטוריון של רמת השרון ורחוב ברובע אלון.

הותיר חמישה בנים: חיים, ברוך (בני), יצחק, שמחה ואליהו.

יצחק, שמחה ואליהו, הקימו את חברת "האחים בנימיני, חברה לחקלאות בעם", ונודעו כמפתחי החקלאות בישראל.

## קישורים חיצוניים

* ה. י. ייבין ואליהו בנימיני, **[http://www.beitberl.ac.il/centers/minheret_hazman/zichronot/doclib/zvi%20benyamini.pdf תמול שלשום - פרקי זכרונות מימים עברו לרבי צבי נחום בנימיני]**, באתר האינטרנט של פרויקט "מנהרת הזמן בית ברל - מאגר הזיכרונות של תושבי הארץ", המכללה האקדמית בית ברל, 29 בדצמבר 1997

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת רמת השרון
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הנצח (רמת השרון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1875
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
הורמיסדס

האפיפיור **הורמיסדס** (בלטינית: **Hormisdas**; מת ב-6 באוגוסט 523) היה אפיפיור שכיהן מ-20 ביולי 514 עד למותו ב-6 באוגוסט 523. תקופת כהונתו אופיינה בפילוג האקסיאני, שהחלה בשנת 484 במאמץ לפייס את מאמיני המונופיזיטיזם. מאמציו לסיים את הפילוג צלחו, וב-28 במרץ 519 אושרר החיבור בין קונסטנטינופול ורומא.

הוא נולד בפרוזינונה שבקמפניה בשלהי האימפריה הרומית המערבית. שמו מרמז על כבוד שניתן לנסיך פרסי גולה בשם הורמיזד. הורמיסדס היה אלמן ודיאקון רומאי בעת עלייתו לכס האפיפיורות. גם בנו כיהן כאפיפיור בשם סילבריוס. חלק ניכר מפעילותו כאפיפיור הוקדש לטיפול בקרע בין המזרח למערב, שנוצר החל בשנת 484.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-523
יצחק כספי

**יצחק כספי** (1906 – 17 בספטמבר 1987) היה ראש המועצה המקומית השני של רמת השרון, בין השנים 1959-1955.

## ביוגרפיה
כספי נולד בלודז', עלה לארץ ישראל ב-1926 והתיישב בעין שמר. ב-1928 עבר למושבה עיר שלום (רמת השרון של ימינו). הוא שימש כמפקד ההגנה במושבה, גם במהלך מאורעות תרפ"ט והמרד הערבי וכן כיהן כחבר בוועד המקומי.

עם כינונה של המועצה המקומית ב-1949 מונה לחבר המועצה, הוא המשיך לכהן בה לאחר הבחירות הראשונות, ב-1950. ב-1955 היה מועמד מפא"י לראש המועצה ונבחר. במהלך כהונתו הושלם פינויה של מעברת רמת השרון, ואחרוני תושביה שוכנו בשכונת מורשה. כן הוקמו בתי ספר וגני ילדים חדשים, והוכנה תוכנית מתאר חדשה. בבחירות שנערכו ב-1959 לא התמודד על כהונה נוספת.

כספי נפטר בשנת 1987 ונקבר בבית העלמין הישן (הנצח) של רמת השרון. בנו, עמי כספי, היה ממפתחי המחשב "גולם א'" במכון ויצמן ונמנה עם מייסדי חברת אורבוטק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת רמת השרון
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הנצח (רמת השרון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
צ'לאדז'

**צ'לאדז**' (בפולנית: **Czeladź**) היא עיר בזגלמביה (שלזיה) שבדרום פולין סמוך לגבול עם סלובקיה. בזמן מלחמת העולם השנייה שכנה העיר על גבול גרמניה. בשנת 2008 התגוררו בעיירה 34,072 תושבים. 

עד 1999 הייתה העיר משויכת לפרובינציית קטוביץ, וכאשר הוקמה פרובינציית שלזיה שויכה אליה. העיר היא חלק מהמרחב העירוני קטוביץ המונה כ-2.7 מיליון נפש המהווה כשלעצמו חלק מהמטרופולין של שלזיה המונה כ-5.3 מיליון נפש.

העיר נוסדה במאה ה-13 וקיבלה מעמד של עיר ב-1262. במאה ה-14 הייתה חשיבות העיר במכרות שסביבה.

## הקהילה היהודית
עד שנת 1863 חל איסור על היהודים להתיישב בעיר. בסביבות שנת 1850 נתגלו ליד העיר מכרות פחם, דבר שהפך את העיר מעיירה שכוחה, לעיר תעשייתית. בשנת 1863 החלו ראשוני היהודים להגיע לעיר שכונה ביידיש טשעלאדז, והם התניעו את הכלכלה המקומית. על פי מקור אחד, ראשון היהודים בעיר היה ראש משפחת שוויצר, שהיה אחד מעשירי אזור זגלמביה. על פי מקור אחר, היהודי הראשון שהגיע לעיר היה רבי אלתר נחום שוויצר חמיו של רבי חיים דוב שטענצל הדיין של העיר ושל ר' הענדיל אביו של ראש ישיבת חכמי לובלין רבי אריה צבי פרומר שטנצל.

על פי ספר סוסנוביץ והסביבה, לפני מלחמת העולם השנייה, התגוררו בעיירה קרוב ל-2,000 יהודים, רובם חסידי רדומסק וסוכוטשוב. הקהילה היהודית יוצגה במועצת העיר על ידי חיים שוויעצר. במשך תקופה היה רב הקהילה היהודית הרב שלמה שטענציל, אחיו של המשורר היידי אברהם נחום שטנצל. הקהילה היהודית התקיימה בעיירה עד השואה. עם תום המלחמה ניסו מספר ניצולים לחזור לעיר, אולם משנרצחו שניים מהם, עזבו כולם את המקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* אברהם גרין צ'לדז' – מצבה לזכר קדושיה
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שלזיה (פרובינציה): ערים
צ'לדז
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
דורון קורן

**דורון קורן** (נולד ב-30 בינואר 1954) הוא מבקר ספרות ומתרגם ישראלי. קורן עוסק גם בהנחיית חוגי תנ"ך.

## ביוגרפיה
קורן נולד בקיבוץ רמת הכובש, גדל שנתיים במושב תקומה ומגיל שש גר ולמד בלוד. את השירות הצבאי עשה בסיירת גולני, אחריו חי בירושלים שבע שנים (בה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה) ואחר-כך עשר שנים בתל אביב (בה החל לעסוק בספרות ובעיתונאות, ובה התחתן ונולדו שלושת ילדיו). כיום גר במזכרת בתיה.

משנת 2006 עד 2012 שימש כמבקר ספרות ב-ynet ובמוסף הרדיו לספרות של קול ישראל. כתב ביקורות גם ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", והיה מזוכי פרס ברנשטיין לביקורת ספרות בשנת 1984. ערך ספרים ותרגם ספרי פרוזה ושירה (בהם, "שירים של עזרא פאונד" וספר הילדים המחורז "אדגר הדחליל"). פרסם ספר שירה: "הכרתי איש נפלא". כן שימש כעורך ספרותי. בין היתר ערך את הספר "ייסורי יונה בחור" שהוא ספר היומנים של יונה בחור שיצא בהוצאת ירון גולן, ואת הספר "קרנבל" מאת איזק דינסן שיצא בהוצאת זמורה ביתן.

בתחום העיתונות – שימש עשר שנים כעורך בדסק החדשות של העיתון "חדשות", ועבד גם בעיתונות המקומית (כולל עריכת המקומון "זמן הנגב"). כיום עובד כמשכתב-עורך במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ".

בתחום החינוך וההוראה – סיים לימודים בבי"ס מנדל למנהיגות חינוכית, כתב תוכניות הדרכה במשרד החינוך, לימד כמה שנים תנ"ך וספרות בתיכון ובמסגרות סדנאיות, ופרסם מאמרים על הוראת התנ"ך. ביוני 2009 התפרסמה במוסף "הארץ" כתבה שלו על חוויותיו כמורה לתנ"ך בחטיבת ביניים, שבה תוארו בעיות המשמעת הבוערות ותוכניות הלימוד שלטענתו היו גרועות ומעודדות-בוּרות. הכתבה חוללה סערה וגררה גל של תגובות קוראים בעיתון ובאינטרנט, בעקבות הכתבה קורן הוזמן למספר ראיונות בתקשורת ולפגישה עם שר החינוך אז, גדעון סער.

בדצמבר 2014 כתב קורן ביקורת בעיתון "הארץ" על ספר להוראת ביולוגיה בתיכון, ובה טען שאם מלמדים אבולוציה בבית הספר, צריך ללמד לצידה גם בריאתנות וטען עוד כי תורת האבולוציה איננה תורה מדעית תקפה במלואה.

קורן היה שותף לצד מנחם בן, מורהו וחברו (הוא "האיש הנפלא" מספר שיריו "הכרתי איש נפלא"), לעריכת האנתולוגיה "השירים הכי יפים בעברית - מאה שנות שירה ישראלית" (בן היה העורך), שהופיעה בשנת 2013 בהוצאת ידיעות ספרים, והודפסה בכמה מהדורות.

במאי 2023 הופיע ספרו של מנחם בן,  "עבריה - הצעה לשלומצדק": מבחר כתביו של בן שעיקרם תוכניתו המדינית המהפכנית ועמדותיו הרוחניות המרכזיות. את הספר, שבן הכין בחייו, דורון קורן ערך, הקדים לו הקדמה והוציא לאור בהוצאת "המילים", שבה הופיעו כמה מכתביו הקודמים של בן.

## ספרים
### מקור

* **הכרתי איש נפלא**, שירים, הוצאת דפנה-מרוה, 1989

### תרגום

* מיוריאל ספארק, **שוטטות בכוונה תחילה**, הוצאת מעריב, 1983
* קאזואו אישיגורו, **נוף גבעות חיוור**, הוצאת מעריב, 1984 
* **שירים של [[עזרא פאונד]]**, הוצאת כנרת, 1984 
* **[[לה לוקה]] – השירים**, הוצאת ירון גולן, סדרה בעריכת מנחם בן, 1995 
* קנטה אדמונדס, **אדגר הדחליל**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000 
* שרון קריץ', **אוהב ת'כלב הזה**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* דורון קורן – חוגי תנ"ך ברשת בלוגרים
* מאמרי דורון קורן באתר נתן אלתרמן

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מזכרת בתיה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אשר עלמני

**אשר עלמני** (13 באפריל 1935 – 10 בפברואר 2018) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק כקשר שמאלי בשנות ה-50 וה-60. מגדולי שחקני מכבי חיפה בכל הזמנים.

עלמני הצטרף לקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בשנת 1951, כשהיה בן 16, תחת המאמן אלי פוקס. בשנת 1957 הוזמן לסגל הלאומי של נבחרת ישראל למשחק ההפסד 5-4 לנבחרת המשנה הצרפתית. בסה"כ רשם עלמני 3 הופעות בנבחרת.

עלמני סייע למכבי חיפה לזכות בגביע המדינה הראשון בתולדותיה בשנת 1962, ואף בישל שני שערים בניצחון 2-5 במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.

עלמני פרש בשנת 1968 לאחר שהופיע 266 פעמים במשחקי הליגה ובהן כבש 38 שערים, ו-41 פעמים בגביע המדינה בהן כבש 12 שערים. עלמני זכור בעיקר בשל הגינותו (לא הורחק או הוזהר במהלך כל הקריירה).

עלמני אימן במשך למעלה מעשרים שנים במחלקת הנוער של מכבי חיפה. רבים מכוכבי מכבי חיפה בעבר ובהווה שיחקו תחתיו.

ב-10 בפברואר 2018 נפטר בגיל 82, והובא למנוחות בבית העלמין שדה יהושע בחיפה .

## קישורים חיצוניים

* משחקי אשר אלמני בנבחרת ישראל, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* אשר עלמני באתר הרשמי של מכבי חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:חיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
ביטיס גבוני

[שמאל|ממוזער|200px|[בלוטה|בלוטת הארס של ביטיס גבוני, השריר הדוחף את הארס החוצה מתוכה, וצינורית העברת הארס אל השן. מנגנון זה מאפיין את משפחת הצפעיים.]]
**בִּיטִיס גַּבּוּנִי** (שם מדעי: *Bitis gabonica*) הוא מין של נחש ארסי מסוג ביטיס ממשפחת הצפעיים, המצוי ביערות הגשם והסוואנות של אפריקה שמדרום לסהרה. זהו לא רק המין הגדול ביותר בסוג ביטיס, אלא הוא גם הצפע הכבד ביותר, בעל שיני הארס הארוכות ביותר ובעל כמות הארס הרבה ביותר בין כל הנחשים הארסיים. הוא קרוי על שם מדינת גבון שבה תואר לראשונה (בקרבת העיר ליברוויל).

קיימים שני תת-מינים:
* ביטיס גבוני מזרחי (*B. g. gabonica*)
* ביטיס גבוני מערבי או ביטיס גבוני קרנפי (*B. g. rhinoceros*)

## תיאור המין
נחשים בוגרים מגיעים לאורך של 122–152 ס"מ. האורך המקסימלי שנמדד היה 205 ס"מ. ניתן להבחין בין זכרים לנקבות לפי יחס אורך הזנב לשאר הגוף: בזכרים הזנב מהווה בממוצע 12% מאורך הגוף ובנקבות רק 6%. פרטים בוגרים, ובמיוחד נקבות, כבדים מאוד. תת-המין המזרחי לרוב קטן יותר.

הראש גדול ובצורת משולש והצוואר צר, בערך שליש מרוחב הראש. צמד קרניים מזדקף באזור הנחיריים. הקרניים מזעריות בתת-המין המזרחי, אך גדולות בתת-המין המערבי. (מאפיין זה מצוי גם אצל קרובו הביטיס הקרנפי, אולם הביטיס הקרנפי הוא בעל צבעים בהירים יותר וראש צר יותר). 

הניבים ארוכים יותר משל כל נחש ארסי אחר ועשויים להגיע לאורך של 55 מ"מ.

ארסם אינו נחשב לארסי מאוד, אך הכמות הרבה של הארס העולה על זו של כל נחש אחר גורמת לו להיות קטלני, ובשל ניביו הגדולים הארס יכול להתפשט לכלי דם עמוקים אליהם מגיעים הניבים. על אף שהם אינם ששים להכיש, גם הכשה על ידי נחש ממוצע באורכו יכולה להיות קטלנית ומחייבת טיפול בנסיוב במהירות האפשרית.

## תפוצה
הנחש נפוץ בגינאה, גאנה, טוגו, ניגריה, קמרון, קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דרום סודאן, אוגנדה, קניה, טנזניה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, מוזמביק, דרום אפריקה, גבון, סיירה לאון, חוף השנהב וליבריה.

## התנהגות
מצוי בדרך כלל ביערות גשם ואזורי יער נמוכים, אך עשוי להימצא גם בגבהים של עד 1,500 מטר.

הביטיס הגבוני הוא חיית לילה הידועה כבעלת תנועות איטיות. הביטיס צד את טרפו מן המארב, ובדרך כלל מחכה פרקי זמן ארוכים ללא תנועה עד להופעת טרף מתאים. הוא נחשב נחש סבלני מאוד, גם כאשר מטפלים בו, ולעיתים נדירות מכיש או משמיע קולות אזהרה.

נחשי הביטיס ניזונים ממגוון סוגי בעלי חיים כמו יונים, מכרסמים למיניהם, שפנים ונמיות. ישנם גם דיווחים על סוגי טרף פחות מצויים כמו קופים, דרבניים קטנים ואף על אנטילופה מלכותית, הקטנה שבאנטילופות.

## קישורים חיצוניים

* 


תמונה:Bitis gabonica fangs.jpg|ביטיס גבוני חושף את ניביו
תמונה:Bitis_gabonica_rhinoceros.jpg|ביטיס גבוני קרנפי, ניתן להבחין בצמד הקרניים המפותח
תמונה:Bitis gabonica rhinoceros.JPG |ביטיס גבוני קרנפי בהסוואה עם הרקע של היער מוכן למארב


קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרה מרי קונסטנט דומריל
קטגוריה:צפעונים
קטגוריה:גבון: זוחלים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1854
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
מארי-ז'וזף לגראנז'

**מָארִי-ז'וזף לָגְרָאנְז**' (בצרפתית: **Marie-Joseph Lagrange**; 7 במרץ 1855 – 10 במרץ 1938; במקור **אלבֶּר מארי-אָנרי לגראנז**', **Albert Marie-Henri Lagrange**) היה כומר קתולי במסדר הדומיניקני. הוא ייסד את בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (EBAF) בירושלים. היה איש מלומד, בעל שטחי התעניינות רבים ומגוונים. חיבר את הספר ** Critique textuelle; II, La critique rationnelle** (פריז, 1936), אשר השפיע על שיטות חדשות הקשורות לביקורת נוסח המקרא של הברית החדשה.

## הקמת בית הספר

בית הספר נוסד במנזר סנט אטיין בירושלים ב-15 בנובמבר 1890 כ"בית הספר המעשי ללימודי המקרא" (École Pratique d'Études Bibliques), ורק בשנת 1920 הוכר באופן רשמי גם כבית ספר לארכאולוגיה ושמו שונה בהתאם. בעת הקמתו היה בית הספר למוסד הקבע הראשון מסוגו בארץ ישראל, ופעל בו צוות קטן בהנהגתו של האב לגראנז' שעסק בניתוח המקרא ובארכאולוגיה, לצד מחקרים בתחומי ההיסטוריה, הלשון, האפיגרפיה ועוד. על הישגיהם החשובים של חוקרי בית הספר נמנים גילוי מפת מידבא, הפיענוח הראשון של האלפבית האוגריתי ומעורבותם המרכזית בתרגום ובפירוש מגילות מדבר יהודה. לגראנז' גילה בשנת 1898 את הכתובת הרביעית מכתובות תחום גזר.

יחסיו של בית הספר עם הכס הקדוש לא היו טובים בתחילת דרכו, ולגראנז' נחשד בנטיות מודרניסטיות. בית הספר אף נסגר לפרק זמן קצר, ובשנת 1909, בעקבות סכסוך בין הדומיניקנים לישועים, הורה הוותיקן על ייסוד מוסד ישועי מתחרה בדמות המכון האפיפיורי למקרא, המסונף לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.

לגראנז' נבחר לנשיאהּ הראשון של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית שנוסדה בירושלים ב-1920.

לגראנז' נקבר במנזר סנט אטיין. קברו נמצא מתחת לבמה מוגבהת הנמצאת מול האפסיס המרכזי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר לזכרו של מארי-ז'וזף לגראנז'

קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1855
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1938
אחיה קמארה

**אחיה קמארה** (נולד ב- 1968) הוא מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים (תוכנית 360). כיהן בעבר כמנכ"ל ארגון בקול, כיו"ר ארגון בזכות וכנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

## ביוגרפיה
קמארה נולד בירושלים לאהרן ורות קמארה., וגדל בשכונת רסקו. הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך מיוחד. עסק לאורך השנים בתחום שילוב וקידום של אנשים עם מוגבלות. ממקימי "בקול" – ארגון כבדי שמיעה ומתחרשים, שימש כיו"ר הוועד המנהל של ארגון "בזכות". 

## פעילות מקצועית
קמארה היה שותף פעיל בתהליך חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. 

בין 1999 לשנת 2009 כיהן כמנכ"ל ארגון בקול. במסגרת תפקידו, עסק גם בפעילות בינלאומית ושימש כסגן נשיא הארגון העולמי של כבדי השמיעה (IFHOH).

בראשית שנת 2010 מונה לתפקיד נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, על ידי ממשלת ישראל. במסגרת תפקידו הוביל את יישום חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואת תהליך אשרור אמנת האו"ם לזכויות אנשים עם מוגבלות בישראל. הקדנציה שלו כנציב הסתיימה ב-31 במרץ 2016.

ב-28.4.2017 מונה על ידי ממשלת ישראל לתפקיד מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

### אותות הוקרה
בשנת 2006 זכה באות החסד והשוויון ע"ש ווילי וסיליה טראמפ מטעם בית איזי שפירא. 

בשנת 2017 הוענק לו תואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה.

## קישורים חיצוניים
* וידאו - כתבה על אחיה קמארה ב"חדשות ערוץ 2", 2010
* 
* 
* וידאו - ריאיון עם אחיה קמארה בתוכנית "המוסף" הערוץ הראשון, 6 בינואר 2015
* וידאו - ריאיון עם אחיה קמארה בתוכנית "וואלה מקומי", 11 בפברואר 2015
* 
* וידאו - כתבה על אחיה קמארה בתוכנית "היומן" הערוץ הראשון, 4 במרץ 2016
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כבדי שמיעה ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
יש עם מי לדבר (תוכנית רדיו)

שמאל|ממוזער|250px|ליד השולחן יושבים ארבעת המגישים של התוכנית בזמן בו ירדה ביוני 2010: דליק ווליניץ, גדעון רייכר, יעקב אחימאיר ואיתן ליפשיץ
**יש עם מי לדבר** הייתה תוכנית רדיו יומית ששודרה בגלי צה"ל במשך 21 שנים, מ-1989 עד 2010, בימים א' עד ד', בין השעות 15:00 עד 16:00. בתוכנית התקשרו המאזינים ושוחחו עם מנחה על נושאים בעלי עניין לכלל, נושאי השעה, ועל בעיות המטרידות את הציבור. אחת למספר שבועות הוקדשה התוכנית לנושא מסוים, בעל עניין לציבור, הקשור לרוב לנושאי השירות בצה"ל או נושאים דומים. דמויות ציבוריות בעלות ידע בנושא הופיעו לצד המנחה, וענו למאזינים על שאלות אינפורמטיביות.

התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1989, ומאז שודרה בקביעות, ושמה היה אף למטבע לשון. במאי 2010 פורסם כי הוחלט להוריד את התוכנית מלוח השידורים, לאחר 21 שנות שידור. השידור האחרון היה ב-9 ביוני 2010.

בין היתר, הנחו את התוכנית השדרנים הבאים:
* איתן ליפשיץ
* אריה מליניאק
* גוני מרדור
* גדעון לב ארי
* גדעון רייכר
* דן מרגלית
* דליק ווליניץ
* יעקב אחימאיר
* יעל ארד
* מתי גולן
* מיכה שגריר
* פנחס עידן

באוגוסט 2011 חזרה לתוכנית אחת בלבד, בהגשת שרון טייכר וערן זרחוביץ', מגישי תוכנית המערכונים "חותרים למגע", במסגרת חגיגות 60 לגלי צהל.

בשנים האחרונות חזרה התכנית, במתכונת מעט שונה בהגשת אברי גלעד תחת השם "השיח"

בשנת 2020 חזרה התכנית למספר תוכניות עם מגישים שונים במסגרת לוח שידורים מיוחד עקב התפרצות מגפת הקורונה, בנוסף לתוכנית "השיח".



## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
קונסטנטין השני, קיסר בולגריה

**קונסטנטין השני אסן**, בבולגרית **Константин II Асен**, היה צאר וידין, אזור שהיה השריד האחרון לאימפריה הבולגרית השנייה. הוא שלט משנת 1396 ועד 1422, עת הוצא להורג כשהוא בגלות בבלגרד אשר בדספוטט סרביה. אף על פי שרשמית, עם נפילת העיר טרנובו בשנת 1393 לידי צבאו של הסולטאן באיזיט הראשון שליט האימפריה העות'מאנית חדלה האימפריה הבולגרית השנייה מלהתקיים, הרי שמאחר וקונסטנטין הכריז על עצמו כצאר בולגריה וחלק מהנסיכויות השכנות הכירו בו, הוא נחשב לשליט העצמאי האחרון של האימפריה הבולגרית השנייה.

## עלייתו לשלטון
קונסטנטין השני היה בנו יחידו של איוון סרצימיר ושל אנה מוולאכיה, ביתו של הנסיך ניקולה אלכסנדרו ונכדו של איוון אלכסנדר. הוא הוכתר כקיסר משותף ביחד עם אביו כנראה לפני שנת 1395 ונשלח למשימה דיפלומטית בבירה הכבושה טרנובו כדי לקבל את הסכמת העות'מאנים להמשך שליטתו. מצוין, כי העות'מאנים קיבלו אותו בסבר פנים יפות, הרעיפו עליו כבוד מלכים וציפו שיהיה פחות דומיננטי מאביו ונתון יותר לשליטתם. מספר מקורות טוענים, שכבר בשלב זה הפך וסל עות'מאני.

## מלכותו
לאחר נפילתו בשבי של אביו, בידי הסולטאן באיזיט הראשון, בשנת 1397 וכליאתו באדירנה, נותרו חלקים מסוימים של ממלכת וידין בשליטתו של קונסטנטין, עד סמוך למותו. קונסטנטין מוזכר באחד מכתביו של מלך הונגריה, זיגמונד משנת 1408, המציין אותו כאחד מהדספוטים, המורדים בעות'מאנים .
ביחד עם בן דודו פרוז'ין, בנו של איוון שישמן, הוא ניצל את תקופת בין המלכים באימפריה העות'מאנית והנהיג מרד בצפון מערב בולגריה, במשותף עם הדספוט הסרבי סטפן לאזרוביץ' ונסיך ולאכיה. המרד נמשך משנת 1408 ועד 1413 והתפשט לכל שטחי האימפריה הישנה, עד שהוכרע על ידי הסולטאן מוסא צ'לבי, שבאותה העת היה וסל של טימור לנג.

קונסטנטין כרת ברית עם אחיו של מוסא צ'לבי, לימים הסולטאן מהמט הראשון, אך הוא כיבד חלקית את הברית ביניהם ולאחר שעלה לשלטון בשנת 1413, הפך קונסטנטין השני לווסל שלו, כשהוא מבלה את רוב זמנו בסרביה והונגריה. בשנת 1422, לאחר שעלה הסולטאן מוראט השני לשלטון, סופחה נסיכות וידין סופית, לאימפריה העות'מאנית, כחלק ממאבקי הכוח בין העות'מאנים לבין הביזנטים, בהנהגת יוחנן השמיני.

## אחריתו
בחודש יוני 1422, החלו העות'מאנים לצור על קונסטנטינופול וכדי להרגיע את החזית הבלקנית הם הגיעו להסכם שלום עם סטפן לזרוביץ' דספוט סרביה מחד ויצאו למסע מלחמה כנגד נסיכות ולאכיה, מאידך. וכך, בהשפעת העות'מאנים, הועמד קונסטנטין השני לדין בבלגרד והוצא להורג ב-17 בספטמבר 1422. בסופה של ממלכת וידין וסופו של קונסטנטין השני, הקיץ הקץ על עצמאותה של ישות בולגרית למשך כ-500 שנים. העות'מאנים הוציאו להורג, היגלו, או המירו בכפייה את דתם של כל הנצרים, למשפחת המלוכה הבולגרית וכך ברבות הימים, משהשיבה בולגריה לעצמה את עצמאותה בשנת 1878, נאלצו הבולגרים לחפש לעצמם נסיכים ומלכים מחוץ למולדתם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים



קטגוריה:קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה

קטגוריה:ילידי 1369
קטגוריה:נפטרים ב-1422
כנסיית מריה הקדושה (שטרלזונד)

**כנסיית מריה הקדושה** (בגרמנית: **Marienkirche**) היא כנסיית רובע אוונגליסטית בשטרלזונד שבגרמניה.

## היסטוריה
בניית הכנסייה החלה ב-1298 בסגנון גותי והתבססה באופן רופף על מריינקירכה בליבק. הכנסייה הייתה המבנה הגבוה בעולם בשנים 1549–1647 עם צריח מחודד בגובה 151 מטר. מגדל הפעמונים והצריח קרסו מספר פעמים ונבנו מחדש מספר פעמים. ב-1382 הם קרסו לראשונה ונבנו מחדש ב-1478. הם קרסו שנית ב-1495 בעקבות סופה קשה ונבנו מחדש בגובה 151 מטר. ב-1647 נפגע הצריח מברק ונשרף. הפעם הוא הוחלף בכיפת בארוק נמוכה, שהושלמה ב-1708 וניצבת שלמה עד ימינו. גובהו הנוכחי של המבנה הוא 104 מטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות הכנסייה באתר הרובע הכנסייתי של שטרלזונד
* אודות הכנסייה

קטגוריה:גרמניה: כנסיות בסגנון גותי
קטגוריה:הבניין הגבוה בעולם
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה: מבנים
נונו גומש

**נונו מיגל סוארש פריירה ריביירו** (בפורטוגזית: **Nuno Miguel Soares Pereira Ribeiro**; נולד ב-5 ביולי 1976 באמרנטה) הידוע בשם **נונו גומש**, הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ. גומש נחשב לאחד מטובי שחקני ההתקפה של פורטוגל בתקופתו, ולזכותו 79 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.

## קריירה
### קריירת מועדונים
גומש החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1994 בקבוצת בואבישטה, בגיל 18. הוא שיחק במשך שלוש שנים בקבוצה, וכבש 23 שערים ב-79 הופעות במסגרת ליגת העל הפורטוגלית. בעונתו האחרונה של גומש בבואבישטה () הוא כבש 15 שערי ליגה, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגלי, שהיה התואר הראשון בקריירה שלו.

לאחר אותה עונה עבר גומש לבנפיקה ליסבון. בתקופתו בבנפיקה הוא כבש שערים בקצב גבוה מאוד - 60 שערים בקצת יותר מ-100 הופעות, במשך שלוש עונות. לאחר טורניר יורו 2000 שבו הצטיין, עבר גומש לקבוצת פיורנטינה תמורת סכום של 17 מיליון אירו. הוא זכה עם פיורנטינה בגביע האיטלקי כבר בעונתו הראשונה, אך בעקבות בעיות כלכליות אליהן נקלע המועדון מאוחר יותר, הוא עבר בחזרה לבנפיקה ב-2002.

בין השנים 2002 ו-2005 סבל גומש מפציעות סדרתיות, אך למרות זאת סייע לבנפיקה לזכות בגביע הפורטוגלי בעונת , ובאליפות פורטוגל בעונה שלאחר מכן. עונת  הייתה הטובה ביותר של גומש, שכבש במהלכה 15 שערי ליגה במדי בנפיקה. בשנת 2008 מונה גומש לקפטן בנפיקה ליסבון, לאחר פרישתו של רוי קושטה.בשנת 2011 עבר גומש לקבוצת ספורטינג בראגה. לאחר קדנציה קצרה בקבוצה הפורטוגלית נומש עבר לבלקברן רוברס האנגלית מליגת המשנה במטרה לסייע לה בהעפלה לליגה הראשונה. גומש מיעט לשחק ובלקברן לא הצליחה להעפיל בסיום אותה עונה לליגה הבכירה. לאחר חצי שנה בה לא מצא מועדון חדש, פרש נונו גומש ממשחק פעיל והצטרף לצוות המקצועי של בנפיקה ליסבון, בה העביר את מרב שנותיו ככדורגלן.

### נבחרת
גומש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל בשנת 1996. הוא מדורג במקום הרביעי בדירוג כובשי השערים של הנבחרת בכל הזמנים, עם 29 כיבושים ב-79 משחקים. במהלך הקריירה שלו בנבחרת הוא השתתף עמה בשלוש אליפויות אירופה ובשני גביעי עולם, כמו גם באולימפיאדת אטלנטה. הישגיו הגדולים ביותר עם הנבחרת היו ההעפלה לגמר יורו 2004 ולחצי גמר מונדיאל 2006. גומש אף כיהן כקפטן הנבחרת ביורו 2008.

## קישורים חיצוניים

* 

* פרופיל באתר PortuGoal

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:חלוצי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג בראגה
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1976
עבאס קיארוסטמי

**עבאס קיארוסטמי** (בפרסית: **عباس کیارستمی**, בתעתיק מדויק: **עבאס כיארסתמי**; נולד ב-22 ביוני 1940 – 4 ביולי 2016) היה משורר, במאי קולנוע, תסריטאי, צלם ומפיק קולנוע איראני.

## ביוגרפיה וסגנון
קיארוסטמי נחשב לאחד מבמאי "הגל החדש בקולנוע האיראני", תנועה קולנועית משנות השישים המאוחרות שמאפייניה כוללים דיאלוג פואטי וסיפורים אלגוריים העוסקים בנושאים פוליטיים ופילוסופיים. מאז שנת 1970 ביים מעל ארבעים סרטים, בהם סרטים תיעודיים, וצבר מוניטין של אחד מהחשובים בבמאי העולם. ב-1977 ביים את הסרט "הדיווח" בהשתתפותה של שוהרה אע'דאשלו. סרטו "איפה גר החבר שלי" זכה במקום השלישי בפסטיבל לוקרנו בשנת 1989.

קיארוסטמי קיים שיתוף פעולה פורה מאוד עם ג'עפר פאנאהי. תחילה היה פאנאהי עוזר הבמאי שלו, ולאחר שנים מספר החל להשתתף בכתיבת התסריטים לסרטיו של פאנאהי, לאורך תקופה ניכרת.

סרטיו של קיארוסטמי נפסלו להקרנה על ידי ממשלת איראן במשך שנים רבות. ב-2003 היה "עשר" הסרט הראשון בבימויו שהוקרן בישראל.

מוטיבים חוזרים בעבודתו של קיארוסטמי כוללים שימוש בילדים כפרוטגוניסטים, סרטים נרטיביים בסגנון של סרטים תיעודיים, סיפורים המתרחשים בכפרים, ושיחות המתנהלות בתוך מכוניות המצולמות במצלמות המקובעות בתוך גוף המכונית. הוא גם ידוע בשימושו בשירה איראנית קלאסית ומודרנית בדיאלוגים, בשמות ובנושאים של סרטיו. בין יצירותיו המוכרות ביותר "טרילוגיית רעידת האדמה" (או "טרילוגיית קוקר"), "טעם הדובדבן" – שזיכה אותו בפרס דקל הזהב, ו"הרוח תישא אותנו".

## קבלה וביקורת
ממוזער|שמאל|אירוע לזכר עבאס קיארוסטמי במוזיאון הקולנוע בטהראן
אקירה קורוסאווה אמר על סרטיו של קיארוסטמי: "מילים אינן מסוגלות לבטא את תחושותיי כלפיהם... כאשר סטיאג'יט ריי הלך לעולמו, הייתי מדוכא מאוד. אך לאחר שצפיתי בסרטיו של קיארוסטמי, הודיתי לאל על שהעניק לנו בדיוק את האדם הנכון למלא את מקומו". מרטין סקורסזה אמר על קיארוסטמי כי הוא "מייצג את הרמה הגבוהה ביותר של כישרון אמנותי בתחום הקולנוע".

## קישורים חיצוניים

* יגאל בורשטיין, סיום הקולנוע בעבאס קיארוסטמי: עותק נאמן למקור, תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי, גיליון שני
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע איראנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איראנים
קטגוריה:צלמי קולנוע
קטגוריה:משוררים איראנים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לקולנוע ותיאטרון
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1940
קטגוריה:נפטרים ב-2016
דורון צור

**דורון צור** (נולד ב-19 בפברואר 1977) הוא תסריטאי טלוויזיה ישראלי, אשר המוטיב המרכזי ביצירתו הוא סאטירה והומור שחור. שיתף פעולה רבות עם ירון ניסקי.

## ביוגרפיה
דורון צור נולד בכפר סבא לאלי צור (מנצור). דרכו היה מעורב בעריכתו ובכתיבתו של המגזין הקומי "סטיות של פינגווינים". ב-2004 יצר לצד ניסקי, את הסדרה המונפשת זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מ.ק. 22" המבוססת על חוויותיהם המשותפות כחיילי אפסנאות בצה"ל יחד עם המעצב הגרפי אוהד אלימלך והבמאי אסף הראל,. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת אך שרדה עונה אחת בלבד שאחריה שיתף פעולה עם הראל והיו בין הכותבים הראשיים בתוכנית האירוח בהנחייתו, "כל לילה עם אסף הראל". הן "מ.ק. 22" והן "כל לילה עם אסף הראל" נחשבו לתוכניות פרובוקטיביות מהרגיל בנוף הטלוויזיה הישראלית. כך למשל צונזרו קטעים מתוך "מ.ק. 22" בעת ששודרה בערוץ 2.

ניסקי וצור היו הכותבים המובילים בצוות התסריטאים של הסדרה הקומית-דוקומנטרית "Red Band" מ-2008, שכלל גם את שרון קנטור, דרור נובלמן, איתי רייכר, בני בשן וארי פפר. עונתה הראשונה של הסדרה זיכתה אותה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט הקומי הטוב ביותר. הם גם היו הכותבים הראשיים בעונתה הראשונה של תוכנית האירוח "מה קשור?" בהנחייתם של חברי שלישיית מה קשור.

ב-2010 יצרו צור וניסקי סדרת אנימציה בשם Security 7, המספרת את סיפורם של חיילי הצבא האמריקאי באפגניסטן, וכן שימשו כתסריטאים של התוכנית "מי שואל אותך?" בערוץ 2.

ב-2019 פרסם את הספר “הסבים המופלאים שלך” שנועד ללימוד תורת האבולוציה לילדים. באותה השנה היה מכותבי סדרת הטלוויזיה הקומית שב"ס.

במקביל לעבודתו כתסריטאי הוא גם יזם שעבד בשלושה סטארטאפים. את האחרון, Signpass העוסק באבטחה באמצעות סיסמה בכתב יד, הקים בעצמו ומשמש כמנכ”ל.

## קישורים חיצוניים

* "זו לא מתקפה על אורח החיים הדתי": הילד הרע של הקומדיה הישראלית רוצה ללמד את הילדים שלכם על אבולוציה, צומת השרון כפר סבא, 8 בנובמבר 2019
* 
* 

קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
יחיאל היילפרין (רב)

הרב **יחיאל בן שלמה הַיְילְפְּרִין** (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: **היילפערין**; כנראה ה'ת"כ, 1660 – ה'תק"ו, 1746) היה רב, ראש ישיבה והיסטוריון של תולדות ישראל. נודע בספרו "**[[סדר הדורות]]**".

## תולדות חייו ומשפחתו
יחיאל היילפרין היה בנו של רבי שלמה היילפרין, שהיה רבן הראשי של הערים סוקולוב ולברטוב. מצד אמו או אביו היה מצאצאי המהרש"ל, וב"סדר הדורות" טוען המחבר כי בידו ספר יוחסין המונה את אבותיו דרך רש"י, עבור ביוחנן הסנדלר ורבן גמליאל ועד דוד המלך.

היה רב בהְלוּסְק שבמחוז בּוֹבּרוּיְסְק ואף כתב את תקנות החברה קדישא המקומית, שנשמרו בכתב ידו.

מאז 1711 ועד יום מותו היה רבה של מינסק וראש הישיבה שם. התפרסם בזכות ספרו "סדר הדורות", ספר היסטורי המבוסס על מקורות מסורתיים בלבד, אם כי היה ידוע גם כתלמיד חכם וכמקובל.

נקלע לחיכוכים עם רבי אריה ליב גינצבורג (ה'שאגת אריה'), מייסד הישיבה במינסק; המחלוקת פשתה בין התלמידים והשלום הושב על כנו רק עם עזיבתו של האחרון.

בהתאם לצוואתו עברה רבנות מינסק לבנו משה, אב"ד דאלהינוב. (שהיה נשוי גם לשרה, בתו של הרב אריה לייב שפירא).

בן אחר היה הרב יצחק אייזיק רבה של קאיידנוב הסמוכה למינסק. בנו של הרב יצחק אייזיק, היה הרב יהודה לייב, שהוציא לאור את ספרו של סבו, סדר הדורות. נינו היה הרב אברהם רוכלציק, מחבר חידושי בית אברהם, על המהרש"א.

חתניו היו, רבי יצחק רפפורט אב"ד לבוב ורוז'נאי, רבי משה אב"ד דובראוונא, רבי הלל ניימארק אב"ד סטרבין, ועוד.

## דרכו בלימוד והשקפותיו
* שיטתו הלימודית הייתה פשטנית, מנוגדת לפלפול. על רקע זה נתגלעו סכסוכים בינו לבין השאגת אריה שכיהן כראש ישיבה במקביל אליו, ושעזב את מינסק לאחר המחלוקת.
* האמין כי חשיבות רבה בקביעת ההלכה נודעת לידיעת תולדות התנאים והאמוראים, שכן לצורך זה יש לדעת מי היה הרב ומי התלמיד.
* נמנע באופן עקרוני מלתת הסכמות על ספרים וחרג ממנהגו זה שלוש פעמים בלבד, לטובת הספרים עיר חומה, בית שער, ומגן האלף.

## אגדת המצבה
רנמ"ל סיפר שמצבתו שקעה באדמה והייתה מוזנחת כל כך, עד כי לא ניתן לקרוא את הכיתוב בבירור, עד שחודשה על ידי נדיב.

האגדה מספרת שמצבתו שרדה למרות הריסת בית הקברות היהודי של מינסק בידי הממשלה הקומוניסטית, וכל הנוגעים בדבר ההריסה מתו מיתה חטופה, עד כי הוחלט לחדש את המצבה ולכתוב על גביה "ההיסטוריון המפורסם הלפרין", לאחר מכן הנאצים השמידו את בית הקברות עד היסוד.

## ספריו
* **[[סדר הדורות]]** – חיבור המקיף את תולדות העולם מבריאתו עד לימי המחבר.
* **ערכי הכינויים** – רשימת שמות ופעלים לתנ"ך ולתלמוד.
* הגהות על סדר הש"ס, נדפסו בש"ס וילנא, בדפוס האלמנה והאחים ראָם. [הגהות אלו הן בעצם חלק מספרו 'סדר הדורות'].
* **ספר הליקוטים** - הקדמות לדרושים, נדפס לראשונה מכת"י על ידי חברת אהבת שלום, בירושלים תשס"ו.
* **ספר הכללים** - אסופת כללים, נדפס לראשונה מכת"י על ידי חברת אהבת שלום, בירושלים תשס"ו.
מספריו שלא נדפסו, אבן הטועים, ספר דרוש, הגהות שולחן ערוך, הערות במסורת המקרא, חיבור על שולחן ערוך, ספר טעמים, ספר כללים בקבלה, ספר לקוטים גדול, ספר המספרים, מפתח לחושן משפט, פירוש על פרקי אבות, ושו"ת.

## לקריאה נוספת
* הקדמה לספר סדר הדורות מהדורת אור החיים.
* הקדמה ל"ספר הליקוטים" מהדורת חברת אהבת שלום, 23-45, ירושלים תשס"ו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* איסידור זינגר ומ' זליגסון, 
;כתביו
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבות בתפוצות
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:מינסק: רבנים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:מחברים שפירושיהם נדפסו בש"ס וילנא
קטגוריה:ילידי 1660
קטגוריה:נפטרים ב-1746
ארי פפר

**ארי פפר** הוא מוזיקאי, בובנאי ויוצר ישראלי ויזם בתחום ההיי-טק. פפר ידוע בעיקר בשל יצירתו והפעלת הבובה רד אורבך כחלק מלהקת רד בנד.

## קריירה מוזיקלית
ארי פפר החל את דרכו בעולם הבובנאות והמוזיקה בתחילת שנות ה-2000. הוא יצר בובות בעלות דמויות מקוריות ששימשו להופעות חיות ולתוכניות טלוויזיה. בוגר אוניברסיטת תל אביב.

בשנת 2005, יחד עם מיכה דומן ועמי ויזל, הקים את להקת רד בנד, להקת בובות ישראלית המשלבת מוזיקה והומור, במסגרת חברת Puppa Puppet Company. הלהקה מורכבת משלוש בובות: רד אורבך (סולן), פונצ'ו (גיטריסט) ולפטי (קלידן, מתופף ובסיסט). הבובות מופעלות על ידי פפר, דומן וויזל, בהתאמה.

בשנת 2008 גילם את דמותו של שוקי הגורילה בתוכנית הסאטירה טופי והגורילה.

רד בנד זכתה לפופולריות רבה והופיעה בתוכניות טלוויזיה שונות, כולל הסדרה הקומית "רד בנד" שעלתה לשידור ב-2008 ו"המופע של רד ודביר" בהשתתפות דביר בנדק שעלתה לשידור ב-2013. בשתי הסדרות הללו פפר שימש הן כשחקן ומפעיל הבובה, הן כתסריטאי והן בעיצוב ובניית הבובות. בנוסף, הלהקה השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" בשנת 2025, כאשר הגיעה לגמר כשהצטוותה עם המתמודדת מורן אהרוני וסיימה במקום השלישי.

על אף הצלחת הלהקה, פפר עצמו נוטה להישאר מאחורי הקלעים ושומר על פרופיל נמוך ודיסקרטיות, כאשר הוא מעדיף להופיע ולדבר דרך דמות הבובה רד, תוך שימוש בשפה האנגלית, בהתאם לסיפור הרקע של הדמות בתור רוקיסט אמריקאי מזדקן.

בכתבה במאקו על הופעת הלהקה בהאנגר תל אביב, נכתב בשנת 2014: "הרי הקהל לא בא לראות את ארי פפר, מיכה דומן ועמי וייזל – שהם מוכשרים כפי שהם אנונימיים – הם באים לראות את הדמויות שהם מציגים". היכולת של פפר להפעיל את הבובה ולשיר בו זמנית זכתה לשבחים, בין היתר על ידי שופטי התוכנית "הכוכב הבא". בכתבה ב-ynet משנת 2009 צוין כי "ארי פפר, מי שמפעיל, מדובב ושר בדמותו של מנהיג הלהקה רד אורבך, הפגין באותן הופעות (הופעות אחרונות שקיימה הלהקה בישראל לפני מסע הופעות בארצות הברית) יכולת שירה אדירה והפתיע עוד יותר כשגם ראו אותו שר על הבמה מאחורי הבובה".

בעניין יכולות המשחק שלו שבאות לידי ביטוי באופן בלעדי במסגרת להקת רד בנד, ציין פפר בעבר כי "אף פעם לא שרתי או שיחקתי בלי בובה. אני כנראה לא אדע מאיפה להתחיל".

## חיים אישיים
פפר הוא בן דודו של השחקן אורי פפר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בובנאים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מייק ביבי

**מייקל "מייק" ביבי** (באנגלית: **Michael "Mike" Bibby**; נולד ב-13 במאי 1978 בצ'רי היל שבניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. אביו, הנרי ביבי, היה גם הוא כדורסלן בעברו.

## קריירה
ביבי שיחק בצעירותו כדורסל במסגרת בית הספר שדו מונטיין מפיניקס שבאריזונה, ולאחר מכן הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת אריזונה. בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה, ב-1997, הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בטורניר אליפות המכללות, לאחר שקלע 20 נקודות במשחק הגמר של הטורניר מול אוניברסיטת קנטקי. בעונתו השנייה, 1998, הוא המשיך להצטיין במדי האוניברסיטה ונבחר לשחקן המצטיין של אזור ה"פאסיפיק-10".

לאחר שתי עונות במכללות החליט ביבי להצטרף לליגת ה-NBA, ונבחר במקום השני הכללי בדראפט הליגה על ידי קבוצת ונקובר גריזליס. בעונתו הראשונה במדי ונקובר, , שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת שחקני ה-NBA, השיג ביבי ממוצעים מכובדים של 13.2 נקודות, 6.5 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים, וזכה בבחירה לחמישיית הרוקיז של העונה. גם בשתי העונות הבאות המשיך ביבי להציג יכולת משחק טובה, אך ונקובר לא רשמה הצלחות משמעותיות בתקופתו בה.

לפני עונת  הועבר ביבי ב לקבוצת סקרמנטו קינגס, כאשר סקרמנטו העבירה בתמורה לוונקובר את ג'ייסון ויליאמס וניק אנדרסון. בעונתו הראשונה בסקרמנטו הגיע ביבי לראשונה לפלייאוף והוביל את הקבוצה להעפלה לסדרת הגמר של האזור המערבי, שם הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס. הופעותיו של ביבי באותה סדרה בה קלע 20.3 נקודות למשחק, ובמיוחד סל הניצחון שקלע במשחק החמישי, נתנו לו תדמית של שחקן המתמחה ברגעים חשובים.

ביבי המשיך להיות מהשחקנים המצטיינים של סקרמנטו גם בעונות הבאות, והקבוצה העפילה בקביעות למשחקי הפלייאוף. עונת  הייתה טובה במיוחד עבורו, כאשר הוא קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק. הוא סייע לסקרמנטו לנצח את דאלאס מאבריקס בסיבוב הפלייאוף הראשון, ואף קלע שיא קריירה בפלייאוף של 36 נקודות במשחק החמישי בסדרה. בעונות  ו- הוא שיפר את ממוצעי הנקודות שלו ל-19.6 ו-21.1 בהתאמה. ב-2007, לראשונה בתקופתו של ביבי בקבוצה, סקרמנטו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.

בפברואר 2008 עבר ביבי בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת לורנזן רייט, אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו. ביבי סייע לאטלנטה להעפיל באותה עונה למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה עשר שנים. הצטרפותו של ביבי לאטלנטה סייעה להפיכת הקבוצה לאחת מהחזקות במזרח הליגה, והקבוצה הגיעה עד לחצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף בעונת .

ב-24 בפברואר 2011 עבר ביבי בטרייד לוושינגטון ויזארדס ביחד עם מוריס אוונס וג'ורדן קרופורד בתמורה לקירק היינריך והילטון ארמסטרונג. מייק ביבי קנה את חוזהו ב-6 מיליון דולר מוושינגטון ויזארדס, והצטרף למיאמי היט, עם ההיט, הגיע ביבי עד לגמר ה-NBA שם הפסידו המיאמי 4-2 לדאלאס מאבריקס. 

ב-11 בדצמבר 2011 חתם ביבי בניו יורק ניקס, איתם הודח בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסוף העונה, אמר ביבי כי אינו רוצה לחזור לניו יורק ולמעשה פרש.

## סטטיסטיקות קריירה
### עונה סדירה

### פלייאוף

## קישורים חיצוניים

* 

* דף השחקן באתר ה-NBA
* סטטיסטיקות קריירה באתר Basketball-Reference

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני ונקובר גריזליס
קטגוריה:כדורסלני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני מיאמי היט
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק ניקס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת אריזונה
קטגוריה:בחירות דראפט של ונקובר גריזליס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-BIG3
קטגוריה:ניו ג'רזי: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1978
פופלקס

**פופלקס** הייתה להקת פופ ישראלית, שפעלה בשנים 1986–1987.

## היסטוריה
הלהקה נוסדה ב-1986, ביוזמת חברת התקליטים "הליקון", שהייתה אז בראשית דרכה. ארבעת חברי הלהקה היו: בני בלק (סולן), שחר בן-ברק (גיטרות), אייל לינור (בס) ודובדיב (תופים). שלושה מחברי הלהקה (בלק, בן-ברק ולינור) היו חיילים בשירות סדיר.

באותה שנה הוציאה הלהקה את אלבומה היחידי, "לפני השינה". עטיפת האלבום עוצבה בצורת קומיקס, והייתה חתוכה בפינה בצורת ידית נשיאה. רוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי חבר הלהקה אייל לינור, אחיה של עירית לינור. המעבד והמפיק המוזיקלי היה דומיניק דיין, אחיהם הצעיר של נאור דיין ואיגי דיין. בהקלטת האלבום השתתפו גם רמי קלינשטיין (ניגן על קלידים בשיר "סיפורים"), מיקי שביב (גיטרה בס בשיר "היא שאלה") ואופירה יוספי, שתרמה קולות רקע בשלושה שירים.

הסינגל הראשון מתוך האלבום, "איציק", היה לשירה המצליח והמוכר ביותר של הלהקה. הוא זכה להשמעות רבות ברדיו, הוידאו קליפ שלו הוקרן רבות בטלוויזיה, והוא דורג במקום ה-40 במצעד השנתי של רשת ג' בשנת תשמ"ו. ב-2005 הוציא אסף אמדורסקי גרסת כיסוי לשיר, שנכללה באלבומו "קדימה אחורה", אלבום כפול בו העניק אמדורסקי פרשנות עדכנית לשירים ישראלים שאהב משנות ה-80. שירים נוספים מהאלבום שיצאו כסינגלים היו: "אמהות", "אש קטנה" ו"שיר עם פולני". הווידאו קליפים לשירי הלהקה נחשבו לחלוציים, בעידן שבו הפקת קליפים לשירים הייתה עדיין בראשיתה בישראל.

על אף ההצלחה היחסית לה זכה אלבום הבכורה, הלהקה התפרקה ב-1987, כמה חודשים בלבד אחרי יציאת האלבום.

בשנות ה-90 הקים שחר בן-ברק, ביחד עם שרון מולדאבי, את להקת "גן חיות", ואייל לינור הקים את להקת "טרנזיסטור".

בשנת 2011 חברו שוב חברי הלהקה, להקליט מספר שירים חדשים. היות שאייל לינור חי בישראל, שחר בן ברק חי בוושינגטון ובני בלק בפלורידה, הקלטת השירים התבצעה באמצעות תוכנות ביתיות והעברת הערוצים באינטרנט. השיר היחידי שיצא נקרא "להרוג אותם", והוא מתאר הזיות של אדם עצבני היושב מול הטלוויזיה ומשלח את זעמו בעולם.

## קישורים חיצוניים

* מילים לשירים של פופלקס באתר שירונט
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות פופ ישראליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1986
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 1987
בונדיבוגיו

מחוז **בונדיבוגיו** (באנגלית, בסוואהילי: **Bundibugyo**) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המערבי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בונדיבוגיו.

## מיקום
המחוז גובל באגם אלברט מצפון, במחוז נטרוקו מצפון מזרח, במחוז קיבלה ממזרח, במחוז קאבארול מדרום וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בונדיבוגיו.

המחוז ייחודי באוגנדה ובמזרח אפריקה כולה, בכך שהוא היחיד השייך מבחינה ביוגאוגרפית לאזור אגן הקונגו המאופיין ביער גשם טרופי. עם זאת, המחוז שייך לאגן הניקוז של נהר הנילוס, כאשר נהר סמליקי  – בחלקו נהר הגבול בין קונגו ואוגנדה – נמנה מבין אחד מיובליו החשובים של הנילוס הלבן. היחוד הגאוגרפי נוצר מבידודו של המחוז משאר המדינה על ידי הרי הרוונזורי הגבוהים. 

במחוז ממוקם הגן הלאומי סמליקי, שבתוכו גם נמצאים מעיינות חמים הקשורים מבחינה גאולוגית לשבר הסורי-אפריקאי. בגלל בידודו היחסי מבחינה גאוגרפית ותחבורתית של המחוז משאר המדינה, התיירות אינה מפותחת. כן פעילות של מורדים בעבר והתפרצות מחלת האבולה בבונדיבוגיו בשנת 2007 עדיין נקשרת למחוז למרות היותו בטוח יחסית.

## קישורים חיצוניים
* 

בונדיבוגיו
מס מכירה

**מס מכירה** היה מס שנגבה על ידי רשות המסים בישראל בעת מכירת מקרקעין (למעט דירת מגורים) ושיעורו 2.5% משווי הנכס. 

על המס נמתחה ביקורת משום שהכנסות המדינה ממנו היו נמוכות והוא יצר עיוות בכך שגם מי שהפסיד ממכירת נכס שילם את המס.
 
המס בוטל בהדרגה: בשנת 2001 נקבע שרק נכסים שנרכשו לפני שנה זו יחויבו במס, ולאחר מכן הוא בוטל לחלוטין במסגרת חוק ההסדרים שנלווה לתקציב המדינה לשנת 2008. ביטול המס חל רטרואקטיבית מיום 1 באוגוסט 2007.

## קישורים חיצוניים

* מס מכירה

קטגוריה:ישראל: מיסוי
קטגוריה:ישראל: מקרקעין
קטגוריה:ישראל: היסטוריה כלכלית
מישק

[שמאל|ממוזער|250px|קיר לבנים אופייני, המישקים מלאים במלט [צמנט פורטלנד|צמנטי]]
**מישקים** (המכונים גם "פוגה") הם הרווחים בין אריחים, לבנים, מרצפות או חלוקים במשטחים מרוצפים או מחופים או בקירות בנויים. לרוחב המישקים, לעומקם ולטיפול בהם חשיבות רבה בעבודות הגמר ועבודות השלד בבנייה.

## מישקים בהיסטוריה
בבניית אבן עתיקה היו מותירים את המישקים ריקים מה שמכונה בנייה יבשה. במקומות מסוימים היו ממלאים את המישקים האלו בתערובת של אדמה ומים. עם פיתוח חומרי המליטה בתקופת האימפריה הרומית, החלו למלא את המישקים בין האבנים בתערובת של סיד ושל חול, ושיטה זו הייתה מקובלת עד לתחילת המאה ה-20.

## מישקים בקירות בנויים מלבנים או בלוקים
קירות בנויים מלבנים ומבלוקים מסוגלים להחזיק את משקלם ללא חיזוקים נוספים. מילוי המישקים בין הלבנים או הבלוקים מבוצע מטיט המורכב ממלט ומחול. מילוי המישקים בקירות בנייה ממלא שלושה תפקידים עיקריים:
# סגירת פערים שמקורם בסטייה במידות של הלבנים או הבלוקים.
# מניעת מעבר חום או רטיבות.
# הגדלת התנגדות הקיר לכוחות אופקיים.

## מישקים בריצוף
למישקים בריצוף תפקיד נכבד בשמירה על שלמות הריצוף, יציבתו ותפקודו, לכן ניתן לביצועם משקל רב בתקנים השונים ובספרות המקצועית.

### מישקים בריצוף אבן משתלבת
בריצוף באבנים משתלבות מקובל למלא את המישקים בחול תיקני ונקי ואז להדק אותן באמצעות מהדקת מכנית. שיטה זו רלוונטית רק כאשר המישקים קטנים מאוד יחסית לעובי הריצוף. מישקים בעובי גדול מחצי סנטימטר יש למלא בתערובת של צמנט פורטלנד וחול תיקני.

### מישקים בריצוף טרצו
בדרך כלל בריצוף טראצו לא מבצעים טיפול מיוחד במישקים, אלא מנסים להצמיד את המרצפות זו לזו באופן כזה שלא יהיו רווחים בריצוף, מה שמכונה בשם "פוגה אפס".

### מישקים בריצוף קרמיקה
אריחי קרמיקה, בייחוד אלו המכונים גרניט פורצלן, הם אריחי ריצוף נפוצים מאוד בדירות המגורים החדשות. בריצוף באריחים אלו המישקים מאוד חשובים כיוון שהאריחים הללו מאוד דקים ושבירים וחשוב מאוד שהכוחות ביניהם יעברו צורה אחידה ומפורסת. מסיבה זו משתמשים לצורך מילוי המישקים בקרמיקה בתערובות מינרליות תעשייתיות מיוחדות, המכונות "רובה". תערובות אלו צריכות לפתח תכונות של קשיחות ומניעת התכווצות, כדי למלא את תפקידן המילוי המישקים בקרמיקה. ניתן למצוא היום אצל ספקי החומרים לבנייה רובות בצבעים שונים מתוצרות שונות.

### מישקים בריצוף אבן טבעית
מישקים בריצוף אבן טבעית או שיש מבוצעים בדרך כלל מתערובת של מלט וחול. לעיתים משתמשים ליצירת התערובת הזו במלט לבן המקנה לתערובת צבע צהבהב שדומה, לעיתים, לצבע האריחים.

## מישקים בחיפוי קירות
תכנון ועיצוב המישקים בחיפויי קירות, תלויים בראש ובראשונה בחומר החיפוי. מישקים בחיפוי אריחי קרמיקה או חרסינה, מתוכננים ומבוצעים באותו אופן כמו מישקים בריצוף קרמיקה. כשמדובר בחיפוי אבן מבדילים בין חיפוי בסגנון מסורתי שמכונה בארץ "השיטה הרטובה" ובין חיפוי מודרני באמצעות עוגני מתכת שמכונה "השיטה היבשה".בשיטה מסורתית ממלאים את המישקים בתערובת של מלט וחול (כוחלה), או אפילו בתערובת של סיד וחול. שיטה מסורתית זו של מילוי מישקים, אינה מתאימה לשיטות החיפוי המודרנית ולכן, בהן בדרך כלל משאירים את המישקים ריקים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:אדריכלות
קטיפה

שמאל|ממוזער|250px|פיסת קטיפה שחורה, עשויה ממשי
**קטיפה** היא סוג של בד ארוג, המתאפיין באריגה בעלת צפיפות אחידה ובפלומת אניצים רכה המסגלת לו מגע רך וייחודי.

## ייצור הבד
ניתן לייצר קטיפה מסוגים שונים של חוטים. חומר הגלם האידיאלי לייצור קטיפה הוא חוטי משי. קטיפה מיוצרת רבות גם מסיבי כותנה, אך אופן ייצור זה מניב בד יוקרתי פחות. בשנים האחרונות מיוצרים גם בדי קטיפה סינתטיים, בעיקר מפוליאסטר, ניילון, ויסקוזה, אצטט ואף משילובים בין חומרים סינתטיים לחומרים טבעיים (כגון ויסקוזה ומשי). קטיפה מיוצרת לעיתים גם מפשתן או מצמר. לעיתים נהוג להוסיף לחומר הגלם גם מעט לייקרה, על מנת לשפר את גמישותו של המוצר הסופי.

בד הקטיפה נארג באמצעות נול מיוחד אשר אורג שתי פיסות אריג בעת ובעונה אחת. קטיפה נחשבה באופן מסורתי כבד יקר אשר שימש למוצרי מותרות. קטיפה היא בד קשה לניקוי, וכיום נהוג לנקותו באמצעות ניקוי יבש.

## היסטוריה
מקור אמנות אריגת הקטיפה הוא כנראה בקשמיר העתיקה, ומתוארך לתחילת המאה ה-14.

ריצ'רד השני, מלך אנגליה, הורה בצוואתו משנת 1399 שגופתו תיעטף בבד אותו כינה "Velveto", ככל הנראה סוג של קטיפה (באנגלית: Velvet).

המקורות האירופיים המוקדמים ביותר של אריגת קטיפה אמנותית הם לוקה, ג'נובה, פירנצה וונציה האיטלקיות. גנואה משמשת גם כיום כמקור מרכזי ליצוא קטיפה. מאוחר יותר הפכה אמנות אריגת הקטיפה פופולרית בקרב אורגים פלמים, ובמאה ה-16 נחשבה העיר ברוז' כיצרנית קטיפה איכותית לא פחות מזו האיטלקית.

## ראו גם
* קורדורוי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בדים
ז'אק פרסר

**ז'אק פְּרֵסֵר** (בהולנדית: **Jacob (Jacques) Presser**; 24 בפברואר 1899 – 30 באפריל 1970) היה היסטוריון וסופר יהודי-הולנדי, מחבר הספר "ליל הז'ירונדינים".

פרסר מונה מטעם ממשלת הולנד לחקור את השמדת יהודי הולנד; זאת לאור היקף ויעילות ההשמדה היחסיים (כ-72% אחוזים מתוך 140,000 יהודי הולנד הושמדו על ידי הנאצים) וחרף הממצאים המראים היום כי נוכחות הצבא הגרמני (הוורמאכט) בהולנד הייתה מעטה יחסית. לאור זאת, הועלו חשדות והשערות שהיקף שיתוף הפעולה מצד האזרחים עם הנאצים היה גדול מששיערו בתחילה. מסקנות מחקרו של פרסר עוררו רושם קשה בהולנד, לאחר שגילה שאכן היה שיתוף פעולה רב עם הנאצים.

בעקבות מחקרו חיבר פרסר נובלה בשם "ליל הז'ירונדינים" (*De nacht der Girondijnen*), המתארת את קורותיו של שוטר יהודי במחנה המעבר ההולנדי וסטרבורק, שבו הוא משתף פעולה עם השלטונות הנאציים לצורך ארגון משלוחי המוות לפולין, מתוך אמונה שהדבר יביא להצלתו.

## ספרו שתורגם לעברית
* **ליל הז’ירונדינים** / ז’אק פרסר; עם אחרית דבר מאת פרימו לוי; תרגום מהולנדית והקדמה: אירית ורסנו-לנדמן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2004.

## קישורים חיצוניים

*  – סקירת הספר

קטגוריה:היסטוריונים הולנדים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים הולנדים
קטגוריה:סופרים יהודים הולנדים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:סופרים הולנדים
קטגוריה:שואת יהודי הולנד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1899
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1970
הרי סן ברנרדינו

**הרי סן ברנרדינו** (באנגלית: **San Bernardino Mountains**; בשפת המוהאבי: **Huwaaly Kwasakyav**) הם רכס הרים קצר המשתרע מצפון וממזרח לעיר סן ברנרדינו בדרום קליפורניה, ארצות הברית.
## גאוגרפיה
רכס סן ברנרדינו נמשך לאורך כ-100 קילומטרים וכיוונו הכללי מזרח-מערב, בגבולו הדרומי של מדבר מוהאבי, בחלקו הדרום-מערבי של מחוז סן ברנרדינו. בין רכס סן ברנרדינו לבין הרי סן גבריאל שלמערבם עובר מעבר קייהון. בין רכס סן ברנרדינו להרי סן יקינטו שלדרומם ודרום-מזרחם, משתרע מעבר בנינג. חלקו הדרומי של הרכס תחום על ידי העתק סן אנדראס.

הפסגה הגבוהה ברכס היא הר סן ג'ורג'יו (3,505 מטר) הגבוה בין הרי דרום קליפורניה. הרי סן ברנרדינו הקטנים הוא רכס הנפרש דרום-מזרחה מן הרכס העיקרי.

רובו של רכס סן ברנרדינו נמצא בתחומי שמורת היער הלאומי סן ברנרדינו. בתחום הרכס נמצאים אף ארבעה אתרי נופש פופולריים באזור.

## קישורים חיצוניים

* 

סן ברנרדינו