הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

[ממוזער|300px|אזור ה[מיומבה  בסביבות סוף המאה התשע-עשרה—תחילת המאה העשרים]]
**הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו** (בצרפתית: **République Démocratique du Congo**, ), בשנים 1885–1908 נקראה **[[מדינת קונגו החופשית]]** (בצרפתית: **État indépendant du Congo**), ובשנים 1908–1960 נקראה **[[קונגו הבלגית]]** (בצרפתית: **Congo-belge**; בהולנדית: **Belgisch-Congo**) או **קונגו לאופולדוויל** (בצרפתית ובהולנדית: **Congo-Léopoldville**), בשנים 1997-1971 נקראה **הרפובליקה של זאיר** (בצרפתית: **République de Zaire**), הנקראת לעיתים **קונגו-קינשאסה** (בצרפתית: **Congo-Kinshasa**) על שם עיר בירתה קינשאסה, על מנת להבדילה מהרפובליקה של קונגו הנקראת "קונגו-ברזוויל", היא מדינה במרכז אפריקה.

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא המדינה השנייה בגודלה ביבשת אפריקה (אחרי אלג'יריה), והמדינה הגובלת במספר הרב ביותר של מדינות ביבשת אפריקה: ברפובליקה המרכז אפריקאית מצפון, בדרום סודאן ובאוגנדה מצפון מזרח, ברואנדה, בבורונדי ובאגם טנגניקה ממזרח, בזמביה ובאנגולה מדרום, ובאוקיינוס האטלנטי וברפובליקה של קונגו ממערב.

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו קיבלה את עצמאותה מבלגיה ב-1960 ומאז מרחשים בה מאבקים אלימים. בין השנים 1971–1996 תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו שנולד בשם ז'וזף דזירה מובוטו, שונה שמה של המדינה לשם **הרפובליקה של זאיר** (**Republique de Zaire**) על שמו הקודם של נהר קונגו – נהר זאיר. בעקבות סדרה ארוכה של אסונות ומשברים לצד הזנחה של תשתיות, בתחילת שנת 2020 דורגה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במקום השני ברשימת מעקב החירום העולמית של ארגון ה-IRC .

## אטימולוגיה
מקור השם קונגו לא ודאי, במהלך השנים הועלו מספר תיאוריות על משמעות השם ומקורו. לפי התיאוריה של סמואל נלסון, מחבר הספר קולוניאליזם באגן קונגו, מקור המילה קונגו הוא בביטוי מקומי שפירושו "התאספות" או "התכנסות". תיאוריה נוספת, שהוצעה על ידי אליסה לה גמא, אוצרת במחלקת האמנות של אפריקה, טוענת ששורש המילה קונגו הוא במילה "אנקונגו" שהייתה בשימוש באזור קונגו שפירושה המילולי הוא "צייד" אך לרוב שימשה ככינוי לאדם הירואי והרפתקן.

גרסה נוספת שהוצעה למקור השם, היא של דאגלס הרפר, שטען כי משמעות המילה היא "הרים" בשפת הבנטו, שהיא מקור השם של המדינות והנהרות העוברים דרך ההרים של אזור קונגו. השמות שניתנו למדינה הושפעו משמו של נהר קונגו אשר זורם בשטחה, מקור השם נהר קונגו הוא ממלכת קונגו שהתפרסה על שטחי הגדה הדרומית של הנהר, שם הממלכה הוא על שם אנשי הקונגו, שבמאה ה-17 היו ידועים כ"אסיקונגו".

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא אחת מהמדינות באפריקה אשר שינו את שמם בתדירות גבוהה מאוד, כאשר משנת 1855 שם המדינה שונה ארבע פעמים, כשכל השמות הושפעו מנהר קונגו. בשנת 1855–1908 שמה היה מדינת קונגו החופשית, תחת השלטון הקולוניאלי של לאופולד השני, בשנים 1908–1960 תחת השלטון הבלגי באזור שמה של המדינה הוחלף לקונגו הבלגית. בשנת 1960 עם עצמאותה של המדינה שינו את שמה לקונגו אך שם זה נהייה רשמי רק מ-1 באוגוסט 1965 עד 27 באוקטובר 1971.

בין השנים 1971–1996 תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו שנולד בשם ג'וסף דיסייר מובוטו, שונה שמה של המדינה לשם **הרפובליקה של זאיר** (**Republique de Zaire**) על שמו הקודם של נהר קונגו – נהר זאיר. בשנת 1997 בהפיכה השלטונית בראשות לורן קבילה, שונה שמה של המדינה לשם **הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו**, שם זה נבחר כדי להבדיל בינה לבין המדינה השכנה הרפובליקה של קונגו.

## היסטוריה

השטח המוכר כיום בשם "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" אוכלס כבר לפני 80,000 שנים, כפי שמצביעים ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור. במאה התשיעית לפני הספירה, התיישבו באזור שבטים מהבנטו (מאזור ניגריה). בין המאה ה-14 ל התקיימה באזור ממלכת קונגו.

בסוף המאה ה-19 הגיעו למקום משלחות מחקר אירופיות. האזור מופה על ידי מגלה הארצות הבריטי הנרי מורטון סטנלי, דבר שאיפשר את הקולוניזציה האירופאית. בוועידת ברלין בשנת 1885 קונגו הועברה לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים. הוא הפך אותה לרכושו הפרטי וקרא לה "מדינת קונגו החופשית" וגם החיל במקום את מלחמת הפרופוגנדה של מדינת קונגו החופשית.

באותה מדינה שנקראה "חופשית" שועבדה האוכלוסייה המקומית בתעשיית הגומי והייתה נתונה להתעללות קשה מצד הכובשים הבלגים. בתקופה שבין 1885 ל-1908 נהרגו בין 5 ל-15 מיליון שחורים על ידי הבלגים (המספר המקובל הוא כ-10 מיליון). אירועים אלו נחשבים בעיני היסטוריונים לרצח עם.

[ממוזער|260px|סמל [קונגו הבלגית]]

אחרי מספר שנים החלה הקהילייה הבינלאומית, כולל דמויות נודעות כמו הסופר מארק טוויין, להתנגד לשיטותיו האכזריות של המלך לאופולד. ב-1908 הלחץ הבינלאומי היה כה כבד, עד שלאופולד מסר את המושבה, שהייתה קודם לכן בבעלותו הבלעדית, לידי הממשלה הבלגית. כאשר קונגו עברה לשליטת הממשלה הבלגית היא קיבלה את השם "**קונגו הבלגית**". האוכלוסייה המקומית קיבלה הפעם יחס טוב בהרבה מזה שקיבלה תחת שלטון המלך לאופולד. הבלגים היו המעצמה האירופאית היחידה שבנתה אוניברסיטה במושבתה, והמתיישבים נבחרו בקפידה על ידי הממשלה הבלגית על מנת למנוע ניצול התושבים המקומיים.

במהלך מלחמת העולם השנייה צבא קונגו הקטן זכה במספר ניצחונות על הכוחות האיטלקים בצפון אפריקה. ההצלחות האלה פגעו אנושות ברעיונות גזעניים, והתושבים השחורים התחילו בתהליך של השוואת זכויות.

קונגו קיבלה את עצמאותה ב-30 ביוני 1960 תחת ראש הממשלה הפופוליסטי פטריס לומומבה, חבר שבט הבאטאטלה. הוא התחנך בבית ספר מיסיונרי ועבד כפקיד דואר. הוא היה לחבר הפרלמנט של הוועידה הכלל אפריקאית ונשיא התנועה הקונגואית הלאומית, מפלגה בעלת השפעה רבה בפוליטיקה המקומית.

אחרי המרידה שהתחוללה בינואר 1959, ברח לומומבה מהמדינה על מנת להתחמק ממעצר, אך חזר אחרי תקופה קצרה. מאוחר יותר באותה שנה הואשם בהפרות סדר והמרדה ונכלא על ידי הבלגים, אך שוחרר כבר ב-1960 והשתתף בוועדה שדנה בעתיד קונגו. בוועדה הוא צבר מוניטין כנושא והנותן הראשי מטעם האוכלוסייה הילידית של קונגו. כאשר הוקמה הרפובליקה של קונגו (יוני 1960), לומומבה היה ראש הממשלה הראשון של קונגו העצמאית.

[ממוזער|260px|[סמל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנים 1963-1971]]

זמן קצר אחרי קבלת העצמאות מרד הצבא, הבלגים שלחו כוחות על מנת להגן על אזרחי בלגיה, ומחוז קטנגה הכריז על עצמאותו. לומומבה פנה לאו"ם בבקשת עזרה, וזה שלח כוחות על מנת להשיב את הסדר. בספטמבר, הנשיא ז'וזף קסא וובו, יריבו של לומומבה, פיטר אותו ממשרת ראש הממשלה, ובתגובה טען לומומבה שקסא וובו זכה במשרתו שלא ביושר. זמן קצר לאחר מכן נעצר לומומבה והוחזק במעצר בית על ידי קולונל ג'וזף מובוטו. לומומבה הצליח להימלט, אך נתפס ונשלח לקטנגה (כיום שאבה). בשנת 1961 הוא הוכרז כמת, וכתוצאה מהפרסום התחוללו מהומות במקומות רבים בעולם. ב-1965, לאחר מספר שנים של חילופי ממשלות תכופים, הנהיג מובוטו הפיכה צבאית בתמיכה כלכלית של בלגיה וה-CIA, הדיח את קסא וובו והפך לנשיא ולשליט יחיד.

שלטונו של מובוטו היה מושחת אפילו במונחים של העולם השלישי. במאמץ להגדיל את המודעות ללאומנות אפריקאית הוא שינה את שמו למובוטו ססה סקו ואת שם המדינה ל"זאיר" (1971), ותמך ברעיונות אפריקאיים מסורתיים. התמיכה האמריקאית בשלטונו דעכה בעקבות התפרקות ברית המועצות בסוף שנות ה-80. לחצים מבית אילצו אותו להכריז על רפורמות ליברליות, שהתבררו מאוחר יותר כקוסמטיות בלבד.

משנת 1994 המדינה הייתה נתונה בעימותים אתניים ומלחמת אזרחים. אחרי רצח העם ברואנדה, ברחו שני מיליון מבני ההוטו מראשי המדינה וממבצעי רצח העם, למזרח קונגו. זרם הפליטים מרואנדה השכנה ערער עוד יותר את המצב הכלכלי הקשה. בנובמבר 1996 קראו שלטונות המדינה לבני הטוטסי לעזוב. במאי 1997 הצליח להגיע לקינשסה הבירה מנהיג האופוזיציה לורן דזירה קאבילה, יחד עם תומכים מרואנדה, אוגנדה ואף מצבא זאיר המקומי, במה שנודע בשם "מלחמת קונגו הראשונה". מובוטו נמלט מן המדינה וקבילה הפך לנשיא החדש, תוך שהוא מחליף את שם המדינה ל"הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו". ממשלו של קבילה היה נתון ללחץ ממורדים, שהתבססו ברואנדה ואוגנדה. בשנת 1998 היה ניסיון להדיחו, אך בעזרת כוחות ממדינות ידידותיות הוא הצליח להתגבר על המשבר. באוגוסט 1998 הורה קבילה לכוחות הזרים לצאת מן המדינה וסילק את כל בני הטוטסי. היה זה אות הפתיחה של "מלחמת קונגו השנייה".

אף שהסכם הפסקת אש נחתם ב-10 ביולי 1999, הלחימה נמשכה, במיוחד בחלק המזרחי של המדינה. פשעי המלחמה והפשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך סכסוך זה הובילו לחקירת בית הדין הפלילי הבינלאומי ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שהייתה החקירה הרשמית הראשונה של בית הדין הפלילי הבינלאומי. קאבילה נרצח בינואר 2001 ובנו, ז'וזף קבילה תפס את השלטון. הנשיא החדש ניסה לסיים את המלחמה שקונגו הייתה נתונה בה. בדצמבר 2006, בבחירות דמוקרטיות ראשונות זה עשרות שנים, זכה ז'וזף קבילה בנשיאות קונגו, ותוצאות הבחירות הוכרו על ידי מתחריו.

בנובמבר 2011 נערכו שוב בחירות דמוקרטיות במדינה ובדצמבר אשרר בית המשפט העליון של קונגו את תוקף תוצאותיהן ואת בחירתו מחדש של ז'וזף קבילה לנשיא המדינה. אנשי האופוזיציה בראשותו של אטיין צ'יסקדי טענו כי תוצאות הבחירות זויפו ולפיכך אינם מכירים בהן ובנשיאותו של קאבילה. אמצעי התקשורת בעולם הביעו חשש לפריצתה מחדש של מלחמת האזרחים שנערכה במדינה בין השנים 1998 ל-2003.

בסוף שנת 2016, אחרי 17 שנות שלטון, קבילה הכריז שהוא דוחה את הבחירות למועד לא ידוע. ההכרזה גרמה לגל מחאות נרחב שדוכא ביד חזקה על ידי כוחות הביטחון. בשנת 2017 הכריז מועמד חדש, אליהו שדי, על רצונו להתחרות בקבילה על הנשיאות אך בגלל הרדיפות כנגד האופוזיציה הוא פעל מחוץ לארץ – מירושלים. מדובר ביליד קינשאסה שהיגר לצרפת, התגייר, עלה לישראל ומשם הוא פועל כנגד קבילה.

ב-10 בינואר 2019 הוכרז כי פליקס צ'יסקדי נבחר לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הוא הביס את מנהיגי האופוזיציה האחרים, מרטין פיולו ועמנואל רמזאני שדארי, אשר נתמכו על ידי קבילה, אולם יריבו של צ'יסקדי בבחירות – פיולו, וכמו כן הכנסייה הקתולית, דחו את התוצאות בטענה כי חלק מהקולות זויפו, וכי לפי תוצאות ספירת הקולות מטעם הכנסייה הקתולית, יריבו של צ'יסקדי הוא המנצח בבחירות.

בפברואר 2021 משלחת בינלאומית הותקפה על ידי כוחות חמושים ושגריר איטליה לוקה אטנזיו נהרג במתקפה.

ממשלת קונגו התמודדה עם התקוממויות במזרח המדינה. בראש המורדים שפעלו במזרח קונגו עומד ארגון M23. הארגון היה מורכב ברובו מבני הטוטסי, אחת הקבוצות האתניות באזור. הרקע להתקוממות היה המתיחות בין ההוטו לטוטסי בעקבות רצח העם ברואנדה. המטרה המוצהרת של M23 הייתה לקדם את האינטרסים של הטוטסים בקונגו ולהגן עליהם מממשלת קונגו וממיליציות של בני ההוטו, קבוצה אתנית נוספת. ב-23 במרץ 2009, נחתם הסכם שלום שסיים התקוממות קודמת של הטוטסים במזרח קונגו. ב-2012 כבשו המורדים את העיר הקונגולזית גומה המונה שני מיליון תושבים, אך נסוגו ממנה כעבור ימים ספורים בעקבות הסכם שהושג בתיווך מדינות האזור. תנועת המורדים נקראת על שם תאריך ההסכם כתזכורת לו. מערכה נוספת החלה במהלך שנות העשרים של המאה ה-21 לאחר שהארגון טען כי ממשלת קונגו לא עמדה בתנאי ההסכם, ולא שילבה כראוי את הטוטסים בצבא ובממשל. משנת 2021 כבשו המורדים שטחים נרחבים במזרח קונגו, אזור שעשיר במינרליים. מינואר 2025 התעצמה הלחימה והמורדים השתלטו על שטחים רבים במזרח המדינה וניסו שוב לכבוש את גומה. רואנדה השכנה סייעה למורדים ופלשה לקונגו בשנת 2025. צבא בורונדי החל לפעול במזרח המדינה במטרה לסייע לממשלת קונגו. במהלך הפלישה החל גל אלימות בקנה מידה רחב. ההסלמה בינואר 2025 כללה שריפת בית כלא ובתי חולים, חטיפת ילדים וגיוסם למלחמה, אלפים רבים של הרוגים, מקרי אונס רבים ומאות אלפי פליטים. באפריל קונגו והמורדים סיכמו על הפסקת אש. קונגו ורואנדה חתמו על הסכם שלום ביוני 2025. הפסקת האש הופרה בהמשך השנה.

## פוליטיקה

התנועה הפופולרית של המהפכה (Mouvement Populaire de la Révolution; MPR) הייתה המפלגה החוקית היחידה משנת 1970 עד לשנת 1990. היא הונהגה על ידי הנשיא, מובוטו ססה סקו, והיו לה נציגים בכל ארגון הנהלתי במדינה. המפלגה התפרקה עם סיום תפקידו כנשיא של מובוטו ב-1997.

מלחמת האזרחים של קונגו (1998–2003) הסתיימה על ידי הסכם שיתוף כוחות שיצר מעין חוקת מעבר ב-2003, שנתנה כוח לממשלה זמנית שהייתה מורכבת מנציגים של קבוצות מורדים שונות, הממשלה הקודמת, האופוזיציה וארגונים אזרחיים.

בפברואר 2006 נכנסה לתוקפה חוקה חדשה שייצבה במעט את המשטר הנשיאותי במדינה. חוקת המעבר משנת 2003 יצרה פרלמנט דו-ביתי עם אספה לאומית (הבית התחתון) ובו כ-500 נציגים, וסנאט (הבית העליון) ובו כ-108 נציגים. החוקה החדשה העניקה כוח רב יותר לשלטון המקומי והחלישה את כוחו של בית המשפט העליון. בשנת 2018, נשיא קונגו ג'וזף קבילה, ששלט במדינה 17 שנה לאחר שהתנקשו באביו ב-2001, בעודו בן 29, הודיע כי יפרוש מהשלטון ולא יתמודד בבחירות שיערכו בדצמבר 2018.

### שחיתות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
על פי ארגוני שקיפות בינלאומיים, מובוטו ססה סקו גנב מהמדינה מעל לחמישה מיליארד דולרים, דבר אשר הוביל לתארו בתחילת המאה העשרים ואחת כמנהיג השלישי המושחת ביותר מאז שנת 1984 והמנהיג המושחת ביותר באפריקה במאה העשרים ואחת.
ממד תפיסת השחיתות בין 2004 ו-2008 (שקיפות בינלאומית):
ממוזער|מבוטו ססה סקו

ב-2019 הארגון הבינלאומי שקיפות בינלאומית (Transparency International) דרגו את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במקום ה-161 מתוך 180 מדינות במדד תפיסת השחיתות.

ב-2017 סוכנות הידיעות רויטרס חשפו הונאה שכוללת העלאת מחירי הדרכון הביומטרי למטרת רווח של קרובים לראש הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'וזף קבילה.

### זכויות האדם
בשנת 2006, ועידת האו"ם לחיסול אפליה נגד נשים הביעה דאגה לגבי תקופת המעבר שלאחר המלחמה, בה לא ניתנה עדיפות לקידום זכויות אדם לנשים ושוויון מגדרי. במיוחד מזרח המדינה תואר כ"בירת האונס של העולם" ושכיחות האלימות המינית תוארה כגרועה ביותר בעולם. ביולי 2007, הוועידה הבינלאומית של הצלב האדום הביעה דאגה לגבי המצב במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. החלה להתפתח תופעה בה נשים ממהרות בלילה למקום מבטחים. לדברי יקין ארטורק, שליח מיוחד של האו"ם לעניין אלימות נגד נשים שביקר במזרח קונגו ביולי 2007, האלימות במזרח ומערב קיוו היא "ברוטלית במידה שלא ניתן לדמיין".

ביולי 2019 התקיים דיון באו"ם על זכויות הנשים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בו העלו את נושא האלימות נגד הנשים המדינה, שיעור התמותה הגבוה שלהן ופער העוני בין נשים לגברים. על פי האו"ם, יותר ממחצית הנשים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו סבלו מאלימות ו-53 אחוז סבלו מאלימות במשפחה ואונס בנישואים, אשר עדיין לא הוצאו מחוץ לחוק. אלימות נגד נשים נתפסת כנורמה בעיני מגזרים גדולים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.

### יחסי חוץ
#### ישראל ומובוטו

בשנות ה-80 סיפקה ישראל תמיכה למשטרו של הרודן מובוטו ססה סקו. ישראל חימשה ואימנה את חטיבות העלית של מובוטו שענד בגאווה כנפי צניחה ישראליות. הנשיא חיים הרצוג, שר החוץ יצחק שמיר ושר הביטחון, אריאל שרון, ביקרו בזאיר וכמו כן הוזמן מובוטו לביקור בישראל.

## כלכלה

הכלכלה של הרפובליקה הדמוקרטית הייתה במשבר חמור החל מאמצע שנות ה-80. מלחמת קונגו השנייה שהתחילה באוגוסט 1998 פגעה עוד יותר בכלכלה. החוב החיצוני גדל, הרעב והמחלות שפגעו באזרחים פגעו בכלכלה.

ההשקעות הזרות הצטמצמו בשל הסכסוך, היעדר תשתיות ועבודה בסביבה קשה. המלחמה התעצמה בשל בעיות פנים חמורות. בין היתר שחיתות במערכת המשפט והשלטון, אינפלציה ועוד. התנאים השתפרו במידת מה בסוף 2002 עם נסיגת רוב הכוחות הבינלאומיים.

נכון ל-2014, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא המדינה הענייה ביותר בעולם עם תמ"ג לנפש של $365 בלבד, כך שהיא אחת משלוש המדינות העניות ביותר בעולם, ביחד עם בורונדי והרפובליקה המרכז-אפריקאית בדירוג של הבנק העולמי.

פרויקט סכר אינגה הגדול שצפוי לכלול את תחנת הכוח הגדולה ביותר בעולם נמצא בשלבי תכנון.

### היסטוריה כלכלית ותעשיית הכרייה

עיקר היצוא מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והחלק העיקרי של הכנסותיה מגיע מתעשיית הכרייה, כיוון שעל אף היותה אחת מהמדינות העניות בעולם, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא אחת מן המדינות העשירות ביותר במשאבי טבע.

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא היצואנית הגדולה ביותר בעולם של קובלט המשמש למיקרוצ'יפים, כאשר היא מייצאת 55% מכלל היצוא בעולם, לפי דו"ח של המכון הגאולוגי האמריקאי שפורסם בשנת 2013. נכון ל-2012 הרפובלקה הדמוקרטית של קונגו אחראית ליצוא של 21% מכלל היהלומים התעשייתיים ולפניה רק מדינת בוטסוואנה האחראית על יצוא של 31% מכלל היהלומים התעשייתיים בעולם. בנוסף, בקונגו נמצאים מאגרי נחושת ברמת איכות גבוה מאוד, הרבה מעל הממוצע הבין לאומי. דבר זה מאפשר הכנסות גבוהות מכריית המחצב. בקונגו פועלות כ-24 חברות כרייה שונות, ביניהן חברות בין לאומיות מאפריקה, אירופה, אמריקה והמזרח הרחוק.
למרות פעילות הכרייה הנרחבת, המתבצעת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מוערך שגלומים בבטן האדמה מחצבים בשווי של 24 טריליון דולר. זהו סכום שווה ערך לתל"ג השנתי של אמריקה ואירופה יחדיו. ישנן מספר סיבות לניצול הנמוך של משאבי הטבע. העיקריות שביניהן הן חוסר יציבות פוליטית וביטחון במדינה שפגעו בתשתיות בעבר ושמונעות כניסה של חברות בין לאומיות לפעילות במדינה. כמות המחצבים האדירה שקיימת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מהווה גורם משמעותי ליריבות טריטוריאלית בין המדינה ובין שכנותיה. ב-1998, שנה בלבד לאחר מלחמת קונגו הראשונה, פרצה מלחמת קונגו השנייה. מלחמה זו מכונה גם מלחמת העולם של אפריקה. בפרוץ המלחמה פלשו צבאותיהם של מדינות אוגנדה, רואנדה ובורונדי כבשו שטחים נרחבים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.

לפי דו"ח האומות המאוחדות, במהלך הכיבוש התרחשה בזיזה בקנה מידה נרחב על ידי הצבאות הכובשים של מינרלים, משק החי, קפה, עצים ומשאבי טבע. המשאבים נלקחו על ידי הצבאות והועברו לארצות הכובשות ולארגוני המורדים ובהמשך לרחבי השוק הגלובלי באמצעות מסחר לא חוקי. הצבא המשיך להטיל אימה על השטחים הכבושים וניצל את משאבי הטבע למימון המלחמה ובמקביל חברות בין לאומיות סגרו עסקאות עם גנרלים מקומיים לבניית מכרות. אנשי עסקים מיהרו לרכוש בזול שטחים כבושים נרחבים שבהם היו מרבצים של משאבי טבע.

משנת 1998 עד שנת 2001 ניצלו הצבאות של אוגנדה, רואנדה ובורונדי באופן נרחב את משאבי הטבע של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. המדינות ביססו מערכת לוגיסטית ענפה שמטרתה הייתה למכור כמה שיותר משאבים מאדמת קונגו כדי לממן את הוצאות המלחמה ולהגדיל את ההכנסות הכספיות של המדינות. רואנדה ואוגנדה שלטו במרחב האווירי של קונגו וניצלו זאת כדי לדכא את פעילות הייצוא של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובמקביל פעלו לייצא בעצמן משאבים באופן לא חוקי. הצבאות הבריחו דרך קונגו משאבים ומכרו אותם בשוק העולמי דרך מדינות אחרות. לשם המחשה, קרן המטבע הבינלאומית אף קבעה כי לבורונדי אין זהב, יהלומים, קולטן, נחושת, קובלט או מתכת בסיסית אבל למרות זאת היא החלה לייצא אותם ב-1998.

לפי דוח האומות המאוחדות, בשנת 2000 בלבד מדינת רואנדה מימנה יחידות לוחמה בסכום של 70 מיליון דולר ומדינת אוגנדה מימנה פעילות צבאית בהיקף של 110 מיליון דולר. כל זאת מכספים שהמדינות הרוויחו מסחר לא חוקי במשאבי הטבע, מיסים וחלוקות רווחים עם חברות כרייה. בנוסף לפעילות של המדינות גם קבוצות מורדים כמו כוחות רינואל שדדו מכרות וסחרו באופן לא חוקי במשאבי הטבע על מנת לממן את פעילות הלוחמה שלהם.

ב-2001 חלה ירידה משמעותית בניצול הלא חוקי של משאבי הטבע כשמקורות כרייה רבים החלו להתרוקן. המלחמה הארוכה, הקורבנות הרבים והרס התשתיות גרמו לכך שלא היה ניתן לכרות בהיקפים גדולים. בנוסף באפריל 2001 הוקמה ועדה מיוחדת מטעם האומות המאוחדות אשר הייתה אמונה לחקור את אירועי ניצול משאבי הטבע הלא חוקי שהתרחשו.

ביולי 2002 חתמה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו על הסכם שלום עם רואנדה ולאחר מכן בספטמבר 2002 נחתם הסכם שלום נוסף בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין אוגנדה. מתוקף הסכמים אלו, נסגו חיילי צבאות המדינות הכובשות אל גבולות מדינותיהם. ביולי 2003 קמה ממשלת המעבר הראשונה בקונגו. לראשונה מקורות הטבע של קונגו חזרו לשליטה מלאה של המדינה. בסוף המלחמה מצב תעשיית הכרייה היה חמור עקב חורבן התשתיות בתקופת המלחמה.

תעשיית הכרייה בקונגו שנויה במחלוקת. מצד אחד התעשייה מספקת הכנסות רבות למדינה ולתושבים. מצד שני, חוסר התשתיות והשחיתות הגדולה במדינה גורמת לניצול עובדים בתנאי עבדות. ב–2004 קונגו הוצאה מתהליך קימברלי. הסיבה לכך הייתה שרבים מהילומים המיוצאים למסחר מגיעים ללא רישום, תעשיית היהלומים אינה מוסדרת ובנוסף דיווחים מהשטח סיפרו שתנאי העבודה של הכורים מחפירים עד כדי עבדות.

ב–2007 הבטחות של ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לשיפור תנאי העבודה ולמיסוד תעשיית יהלומים רשמית ולגיטימית גרמו לכך שהסכימו חזרה לקבל את המדינה לתהליך קימברלי. למרות הבטחות הממשלה, גם כיום ישנם מכרות רבים שאינם מוסדרים. בחלק ממכרות אלו עובדים כורים תחת איום ממשי על חייהם בתנאי עבודה מחפירים ותמורת משכורת זעומה, חלק מן העובדים הם אפילו קטינים.

בשנת 2009 החלה התאוששות משמעותית בתעשיית הכרייה. ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו חתמה על הסכם הלוואה בסך 12 מיליארד דולר עם הבנק העולמי. בנוסף באותה שנה החל תאגיד הפיננסים העולמי לעבוד יחד עם ממשלת קונגו להקל על רגולציות בסחר במשאבי טבע. הכסף הרב הזורם לקונגו עזר לה לשקם תשתיות שניזוקו במלחמה, לפתח תשתיות חדשות ולהשקיע בתעשיית הכרייה. השקעות אלו עזרו להחזיר את קונגו למעמד של אחת מהיצואניות הגדולות ביותר בעולם של משאבי טבע.

בשנת 2018 מצאה חברה קנדית בשם "אייבנהו מיינס", בעלת זיכיון לחיפוש אוצרות טבע בשטחים שונים ברפובליקה הדמוקרטית, שלושה מרבצים משמעותיים בעלי פוטנציאל מסחרי של נחושת. אחד מהם, מכרה קמואה קקולה, מכיל על פי הערכות כ-45 מיליון טונות של נחושת טהורה וניתן להפיק ממנו 300,000 טון מדי שנה, מה שהופך אותו לרביעי בגודלו בעולם.

### אסונות
אסונות מסוג התפוצצות מכליות דלק :
* ב-2 ביולי 2010 התפוצצה מכלית דלק בסאנגה, נהרגו כ-230 אזרחים ונפצעו כ-196 אזרחים.
* ב-6 באוקטובר 2018 התפוצצה מכלית דלק במבובה, נהרגו כ-53 אזרחים ונפצעו כ-100 אזרחים.

## חלוקה אדמיניסטרטיבית
### מחוזות
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחולקת לעיר עצמאית, שהיא עיר הבירה קינשאסה ולעוד 25 מחוזות. עד 2015 המדינה הייתה מחולקת לאחד-עשר מחוזות.

1. מחוז קינשאסה

2. מחוז קונגו מרכז

3. מחוז קוונגו

4. מחוז קבילו

5. מחוז מאי-נדובו

6. מחוז קאסאי

7. מחוז לולוא

8. מחוז קאסאי מזרח

9. מחוז לוממי

10. מחוז סנקורו

11. מחוז מניאמה

12. מחוז קיוו דרום

13. מחוז קיוו צפון

14. מחוז איטורי

15. מחוז אואלה עילית

16. מחוז טשפורו

17. מחוז אואלה תחתית

18. מחוז אובנגי צפון

19. מחוז מונגלה

20. מחוז אובנגי דרום

21. מחוז אקווטור

22. מחוז טשואפה

23. מחוז טנגנייקה

24. מחוז לוממי עילית

25. מחוז לואלבה

26. מחוז קטנגה עילית

### הערים הגדולות
בסוגריים שמן הקולוניאלי המקורי של הערים.

## גאוגרפיה

ממוזער|שמאל|300px|מפת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
ממוזער|300px|מפה טופוגרפית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
ממוזער|300px|צילום לוויין של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נמצאת על קו המשווה, במרכזה של יבשת אפריקה. שטחה משתרע על כ-2,345,410 קמ"ר. זוהי המדינה השנייה בגודלה ביבשת (מיד לאחר אלג'יריה) והמדינה ה-11 בגודלה בעולם.

קונגו גובלת עם המדינות הבאות:
*מצפון: הרפובליקה המרכז-אפריקאית ודרום סודאן
*ממזרח: אוגנדה, רואנדה, בורונדי וטנזניה
*מדרום מזרח: זמביה
*מדרום מערב: אנגולה
*ממערב: הרפובליקה של קונגו ורצועת חוף של האוקיינוס האטלנטי שאורכה כ-40 ק"מ

בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא קינשאסה והיא נמצאת על גדת נהר קונגו. קינשאסה היא העיר הגדולה ביותר במרכז אפריקה.

### אסונות טבע
#### הר הגעש ניאראגונגו
קרוב לגבול אוגנדה—הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בקצה המזרחי של הפארק הלאומי וירונגה, ישנו הר געש פעיל, ניאראגונגו, שפסגתו בגובה 3,470 מטרים. זהו הר הגעש הגבוה ביותר והפעיל ביותר מבין ארבעת הרי הגעש ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בשנת 1977 אירעה התפרצות קטלנית שגרמה למותם של יותר מ-600 בני אדם.
בשנת 2002 אירעה התפרצות קטלנית שגרמה למותם של יותר מ-100 בני אדם ויותר מ-100 אלף בני אדם נותרו ללא קורת גג. באותה התפרצות כיסתה הלבה כמעט את כל החלק המזרחי של גומה, בכלל זה חצי ממסלול הנחיתה של נמל התעופה המקומי.
בשנת 2012 אירעה התפרצות נוספת.
בשנת 2021 אירעה התפרצות קטלנית נוספת. הלבה החריבה כפרים וגרמה לאבידות ברכוש ובנפש. 30 אלף נמלטו מבתיהם, 7,000 ברחו לרואנדה. הלבה נעצרה מאות מטרים מהעיר גומה, שגם רעידות אדמה רבות פקדו אותה, יומיים לאחר ההתפרצות.

### אגן קונגו
לאורך קו המשווה, בשטחן של שש מדינות באפריקה ובעיקר במרבית שטחה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, משתרע אגן קונגו שהוא יער הגשם השני בגודלו בעולם אחרי אגן האמזונס. חלקו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו הוא כ-2 מיליון קמ"ר מתוך כ-3.7 מיליון קמ"ר.

### נהר קונגו
[ממוזער|300px|מפת נהר [קונגו (נהר)|קונגו ויובליו]]
נהר קונגו, אשר על שמו נקראו המדינות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והרפובליקה של קונגו, הוא הנהר השני באורכו באפריקה (מיד לאחר הנילוס) והחמישי באורכו בעולם. אורכו של הנהר הוא 4,700 קילומטרים. נהר קונגו משמש נתיב סחר מרכזי במרכז אפריקה, דרכו מתבצע מסחר בתבואה, שמנים, מינרלים ועוד. בנהר חיים מינים מיוחדים של דגים שלא חיים באף מקום אחר, והדגה בו מאפשרת לשבטים מקומיים להתקיים באמצעות דיג בנהר. לאורך קטע מסוים בנהר, הוא משמש כגבול בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ל.

### אקלים
ממוזער|300px|מפת קרינה סולארית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחולקת לארבעה אזורי אקלים מרכזיים. באזור קו המשווה הטמפרטורות גבוהות, ישנם אחוזי לחות גבוהים, וישנם גשמים לאורך כל ימות השנה. באזור זה ממוצע הטמפרטורות החודשית לעיתים נדירות יורד מ-25 מעלות צלזיוס, באלה עיר הממוקמת באזור זה כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,800 מילימטר. מצפון ומדרום לאזור קו המשווה ישנו מזג אוויר טרופי, המאובחן בעונה יבשה וגשומה, העונה היבשה נמשכת בין ארבעה לשבעה חודשים משך העונה תלוי בעיקר למרחק מקו המשווה. לעיתים ישנם גם תקופות חסרות גשם גם במהלך העונה הגשומה. בעיר קננגה השוכנת במרכז המדינה ומדרום לנהר כמות המשקעים בעונה הגשומה יכולה להגיע ל-1,600 מילימטר. באזור החוף המערבי ישנם אקלים אטלנטי, אקלים זה בעיקר מושפע מהגובה הנמוך של האזור וזרם הרוח המגיע מבנגולה. בעיר בננה הממוקמת באזור זה ממוצע הטמפרטורה השנתי לעיתים נדירות יורד מ-28 מעלות צלזיוס, וממוצע המשקעים בה הוא 760 מילימטר. האזור המזרחי המסולע וההררי מאופיין באקלים הררי, אזור זה קר במהלך כל ימות השנה, בעיר בוקאבו ממוצע הטמפרטורה השנתי עומד על כ-15 מעלות צלזיוס, וממוצע המשקעים השנתי הוא כ-1320 מילימטר.

#### קו המשוה
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ממוקמת על קו המשווה וכתוצאה מכך ישנם משקעים רבים במדינה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,508.3 מ"מ, והיא המדינה בעלת המספר הגבוהה ביותר של סופות ברקים. נאס"א זיהו כי המקום בעל סופות הברקים בעל התדירות הגבוהה ביותר הוא כפר קיפוקה הממוקם בהריה.

### פלורה
ממוזער|300px|מפת סוגי פלורה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
ישנם כ-11,000 מינים שונים של צמחי יערות, כ-1,100 מינים המתקיימים אך ורק בשטחי המדינה וכ-69 מינים המצויים בסכנת הכחדה.

באזור האגן ישנם צמחים המשמשים לרפואה כמו צמח הצינכונה שממנו מופקת תרופת הכינין שמעכבת את התפתחות מחלת המלריה, צמחים המשמשים ברפואה באלטרנטיבית כגון ראוולפיה המשמש להורדת לחץ דם גבוה ועוד רבים נוספים, וגם עצים כגון עצי מנגרוב רבים, עצי מהגוני, עצי הובנה, עצי לימבה, עצי וונגה ועצי אירוקו המשמשים לייצור קורות.

### פאונה
[ממוזער|300px|תפוצת ה[אוקאפי ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו]]
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא אחת המדינות החשובות ביותר באפריקה מבחינת מגוון ביולוגי. ישנם מעל ל-400 מינים של יונקים, כ-1,000 מינים של עופות ויותר מ-400 מינים של דגים.
אוקאפי (בעל חיים שחי רק באזור קונגו), שימפנזות מצויות באזור יער הגשם קונגו, גורילות חיות באזור ההרים המזרחי סביב אגם קיוו, שימפנזים ננסיים מצויים באזור גם כן, אך הם נמצאים באזורים נמוכים של יערות הגשם לאורך הגדה הדרומית של נהר קונגו בלבד. פיליים ומינים רבים של קופים וקופי בבון חיים ביערות ובסוואנות, פילי יערות נמצאים ביערות בלבד. היפופוטמיים ותניניים נפוצים מאוד באזור הנהרות והאגמים. ישנם דולפיניים ולווייתנאים שעוברים קרוב לחופי האוקיינוס האטלנטי במהלך תקופת הנדידה שלהם. הנהרות, האגמים והביצות מלאים במגוון מינים של דגים כמו: שפמנונאים, דגי חשמל, צלופחאים, אמנוניים ועוד מינים רבים נוספים. בצפון, סביב יערות בילי, אטורי ואוקפי, ישנם חזירי יערות ואנטילופות. אריות ונמרים חיים בערבות. ברדלס, זאב טלוא, חתול בר, תאו אפריקני, תנים, צבועיים וקרנפיים מפוזרים בשטחי הסוואנות והערבות. ג'ירפות חיות באזור הערבות בצפון-מזרח. ישנם מינים רבים של זוחלים הנפוצים בקונגו כמו: נחשי צפע, נחשי פיתון, נחשי קוברה, לטאות, זיקיתיים, סלמנדרות, צפרדעים וצבים. כמו כן, גם עופות רבים כמו: תוכיים, יוניים, ברווזיים, נשרים, שקנאיים, אווזים, ינשופיים, חסידתיים ועוד. ישנו מספר עצום של מינים וזנים של חרקים, מאות סוגים של פרפרים, יחד הם ממלאים את השמיים כשמתחיל גשם. בנוסף קיימים גם הרבה דבורים, חגבאים, חיפושיות, שפיריות, עקרבאים, נמליים, טרמיטים, יתושים, מרבי רגליים, עכבישאים ועוד.

## דמוגרפיה
ממוזער|נשים וילדות בקונגו לאופולדוויל בסביבות 1914
[ממוזער|קונגואים ב[קינשאסה, 1977]]

אוכלוסיית המדינה מונה כ-111 מיליון נפש. החל משנת 2000, קצב הריבוי הטבעי גבוה ועומד על 3-3.5% לשנה. האוכלוסייה הכפילה את עצמה תוך 25 שנה. תוחלת החיים במדינה היא 61.8 שנים (60 שנים לגבר ו-63.7 שנים לאישה). שיעור הפריון הוא 6 צאצאים לאישה.

קונגו מורכבת מלפחות 250 קבוצות אתניות שונות, רובן עמי בנטו. הקבוצות הגדולות ביותר הן: קונגו, לובה ומונגו. בצפון המדינה מתגוררים אנשי האזנדה.

היות שיש כ־700 שפות שבטיות, השפה הרשמית היא צרפתית והשפות של הקבוצות הגדולות – קיקונגו, טשילובה, סוואהילי ולינגאלה משמשות כשפות נוספות.

כ־95% מהאוכלוסייה הם נוצרים, רובם קתולים. 2.6% מחזיקים באמונות אפריקניות ו-1.5% מוסלמים.

## תרבות
ממוזער|דגים מיובשים מהמטבח הקונגואי
### ספרות ושירה
מספר סופרים ומשוררים בולטים מקונגו קיבלו הכרה בין לאומית, ביניהם:

קלמנטין פייק נזוג'י היא משוררת שנולדה ב-1944 בטשופה אשר במחוז קבינדה שבקונגו הבלגית.

קמה סיור קמנדה הוא סופר ומשורר דובר צרפתית אשר נולד בלואבו שבמחוז קאסאי וזכה למספר רב של פרסים בתחומו. לקמנדה יצירות רבות אשר זכו להכרה בתחומן כגון היצירות *Kamada tales* ו-*Les Contes des veillées africaines*.

### מוזיקה
מוזיקה בקונגו היא אחד מענפי האמנות אשר מייחדים את המדינה יותר מכל ומזכים אותה בתודעה בין לאומית. ההשפעה של המוזיקה בקונגו מורגשת מאוד באזור שממוקם דרומית למדבר סהרה. סגנון מוזיקה שהשפיע אף על המוזיקה המערבית בצפון אמריקה ובאירופה הוא סגנון הג'אז האפריקאי המכונה "אוקיי-ג'אז". סגנון זה פותח על ידי מוזיקאים מקונגו שמהבולטים ביניהם:

פרנקו לוומבו (1938–1989) אשר ידוע בסגנון הרומבה שלו ומכונה על ידי מעריציו "מכשף הגיטרה".

פאפא וונדו (1925-2008) שפעל במשך שבעה עשורים. התפרסם בשל להיטו "מארי לואיז" משנת 1955.

### פיסול
בדרום מערב קונגו סגנון הפסלים המקובל נקרא פסלי נקיסי אשר מיוצרים על ידי המקומיים ועל פי האמונה מכילים גורמים על-טבעיים. אזור דרום מערב קונגו ידוע מבחינה אמנותית בנוסף במסכות ובצלמיות של אנשי היאקה.

באזור קובה אשר ממוקם באזור הדרומי של מרכז המדינה סגנון הפסלים המקובל נקרא נדופ, אמנות של פסלים אשר מיוצרים כדי לסמל את הערצת המלך ומשמשים לעיתים כסמל להיעדרו.
סוג נוסף של אמנות אשר מקובל באזור הדרומי של מרכז הרפובליקה של קונגו סגנון הפסלים המקובל נקרא אמנות לובה ע"ש קבוצה אתנית שנקראת לובה. אמנות הלובה מבטאת את ההשפעה של נשים בחברה על ידי פסלים שמתארים אימהות.

### חינוך
ממוזער|כיתת בית ספר בקונגו לאופולדוויל, 1914
ממוזער|כיתת בית ספר במאה העשרים ואחת
מאז עצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ראתה הממשלה חשיבות במערכת החינוך. למרות זאת, שנים של אי יציבות פוליטית גרמו לירידה משמעותית בתקציבה, וכתוצאה מכך לירידה במספר הנרשמים. גם גורמים נוספים כמו גיוס צעירים לצבא ועקורים תרמו למשבר החינוך.

ב-2002 הוקמה תוכנית להחזר הגישה לחינוך. חינוך יסודי הוא חובה ומתחיל בגיל שש, אך היה קושי באכיפת חוק זה בעקבות ניהול לקוי של כספי הציבור, חוסר בבתי ספר ומורים. חינוך על-יסודי, שמתחיל בגיל 12 ונמשך שש שנים, לא חוקק כחובה.

#### השכלה אקדמית
ב-1971 שלוש האוניברסיטאות קינשסה, קיסנגאני ולובומבאשי התאחדו ל"אוניברסיטה הלאומית של זאיר". אוניברסיטה זו פורקה בחזרה לשלוש אוניברסיטאות אוטונומיות שונות ב-1981, על ידי מפלגת "התנועה הפופולרית של המהפכה".

אוניברסיטאות נוספות ברפובליקה הדמוקרטית הן אוניברסיטת קונגו ואוניברסיטת מבוג'י-מאיי, שתיהן הוקמו ב-1990.

#### השכלה אמנותית
אחד ממרכזי התרבות הידועים ביותר בקונגו הוא המכון הלאומי לאמנות אשר ממוקם בקינשאסה, עיר הבירה של קונגו. מכון זה הוקם ב-1967 במטרה ליצור זהות תרבותית בין השאר דרך מוזיקה.
לימודי המכון כוללים מוזיקה קלאסית ומסורתית, פיסול מסורתי ומודרני וארכיטקטורה.

בנוסף למכון זה ממוקמים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מוזיאונים וספריות רבות אשר נמצאים ברוב הערים הגדולות שלה.

### ספורט
בשל קיומו של נהר הקונגו, שהוא נהר גדול ורחב התפתחו ענפי ספורט הקשורים לנהר כגון מרוץ סירות. בנוסף, ענף ספורט מקובל מאוד בקונגו הוא כדורגל. נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל מכונה "הנמרים" והיא מוכרת על ידי "פיפ"א" כ "קונגו די אר". דורגה בשיאה במקום 28 בדירוגי פיפ"א והיא הקבוצה ה-סאב סאהרית (האזור שממוקם מתחת למדבר סהרה) הראשונה שהעפילה לגביע העולם של פיפ"א וזכתה פעמיים באליפות אפריקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אלי אשד, "קונגו מסע אל לב האפלה" אתר המולטי יקום של אלי אשד
* אלון לוין ויובל בוסתן, ארץ גזירה: פרק שחור נוסף בתולדות קונגו , נובמבר 2008
* אספקת הנשק לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מלבה את אסון זכויות האדם, באתר אמנסטי אינטרנשיונל, 12 ביוני 2012
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מדינות העולם
קטגוריה:מדינות אפריקה
קטגוריה:קונגו
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות צרפתית
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1960