open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נהואד, קיסר אתיופיה

**נאוד** היה קיסר האימפריה האתיופית בסוף תקופת תור הזהב. ציון נולד בשם "הנסיך קלאיופה" והיה בנו הצעיר של הקיסר באדה מריאם הראשון מאשתו הרביעית וויזרו רומנה וורק. הוכרז כקיסר ב-8 בנובמבר 1478 כאשר אחיו אסכנדר היה במערכה צבאית והוא היה היורש של אביו אך ויתר על כך. כאשר אחיו נפטר הוכרז כקיסר יריב לעמדה ציון השני על ידי זה סאלוס, יותר מאוחר הובס בקרב על ידי הקיסר וכאשר זה נפטר ירש אותו והוכרז כקיסר ב-1 בנובמבר 1494 תחת השם "אנבסה בצר" ("אויב האריה"). 

כמו הקיסר אסכנדר שלפניו, הוא סמך על העצה של אמו הקיסרית הלני. חרף עזרתה, שנות שלטונו צוינו על ידי אי הסכמה פנימית.

נהואד התחיל בבניה של כנסייה באמהרה שקושטה עם עלי זהב, והייתה ידועה בשם מכנה סלאסי. אך הוא מת לפני שגמרו לבנותה, והנקבר בתוך הכנסייה, בנו הקיסר לבנה דנגל סיים את בנייתה בשנת 1530. המסיונר פרנסישקו אלואראש הלך לראות את הכנסייה כאשר הסתיימה בנייתה אך הורחק ולא הורשה להיכנס. לאחר שהושלמה הכנסייה האימאם אחמד גראן הצליח לחדור למחוז אמהרה, וב-3 בנובמבר 1531 הבעיר האימאם באופן אישי את הכנסייה.

נהואד נהרג במשך המלחמה כנגד יפאט האסלאמית ב-13 ביולי 1507.

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:תקופת תור הזהב האתיופית
קטגוריה:נפטרים ב-1508
עמדה ציון השני, קיסר אתיופיה

**עמדה ציון השני** (נולד ב-1488) היה קיסר האימפריה האתיופית לקראת סוף תקופת תור הזהב. הוא הוכתר כקיסר עם מות אביו, הקיסר אסכנדר, ב-7 במאי 1494. 

לאחר ההתנקשות באסכנדר באביב 1494, בטרם הגיעו לגיל 22, נמנו שלושה טוענים לכתר: בנו הפעוט אנדריאס ושני אחיו של אסכנדר, הנסיכים נהואד ואנקו ישראל. הביטווודאד (רוזן) עמדה מיכאל, שליטה בפועל של אתיופיה בתקופת אסכנדר הצעיר, הכתיר את הפעוט אנדריאס לקיסר אתיופיה בשם המלכותי "עמדה ציון" ("עמוד ציון"). הילד שימש פיון בידיו של עמדה מיכאל, שהוסיף לשלוט באתיופיה בפועל. אולם כעבור שבעה חודשים, בנובמבר 1494, מת הקיסר הצעיר בפתאומיות. דודו נהואד תפס את מקומו בשלטון.

נהרג בקרב על ידי וולדה סילוס ב-1 בנובמבר 1494 ונקבר בדברה וורק.

## הערות שוליים

קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:תקופת תור הזהב האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1488
קטגוריה:נפטרים ב-1494
אסכנדר, קיסר אתיופיה

**אסכנדר** (בגעז: "እስክንድር") היה קיסר האימפריה האתיופית לקראת סוף תקופת תור הזהב. אסכנדר נולד ב-15 ביולי 1471 כבנו בכורו של הקיסר באדה מריאם מאשתו הרביעית וויזרו רומנה וורק. יירש את אביו כקיסר ב-8 בנובמבר 1478 הוכתר בילבסה תחת השם "קונסטנטין השני".

משום שהוכתר בגיל צעיר לקיסר שלטונו דרש שליט בפועל, ולכן נוצרה מועצה מאמו הקיסרית רומנה וורק, טאספה גיורגיס ראש המנזר באגם חאיק, והביטווודאד עמדה מיכאל. אף על פי כן, הקיסרית רומנה הוצאה מהמועצה וחייה במנזר ליד דברה ליבנוס היכן שהיא מתה מאוחר יותר, טאספה גיורגיס לא הוכיח את כוחו מול מיכאל, ועמדה מיכאל "שלט בממלכה כשליט יחיד". שלטונו של הרוזן עמדה מיכאל הגיעה לסופו בשנת 1486 כאשר החלה הפיכה כנגדו בראשותה של הסבתא החורגת של הקיסר אסכנדר, הלני. לאחר מכן הקיסרית הלני שיחקה מרכיב חשוב בשלטון. הקיסר אסכנדר נפטר לפני שהגיע לגיל 22 בגלל מלחמת אזרחים שהתרחשה.

בזמן שבית המלוכה החזיק את הקיסר המת באופן סודי אצל האציל זאסילאס, שצעד באופן מידי לכלא אמבה גישן, ושחרר את נהואד. והכריז עליו קיסר. אציל נוסף תקלה קריסטוס, שנשאר בארמון הקיסרי, הכריז על בנו של אסכנדר עמדה ציון השני כקיסר. בזמן שתקלה קריסטוס הוכרח להביס את תומכיו של זאסילאס, ומכאן מלחמה החלה על הכתר.

תחת שלטונו של קיסר זה הייתה השפעה אירופאית, בכתב יד שנכתב על ידי פרנקוס סאריאנו (מתוארך ל-1482 על ידי סומיגלי), סאריאנו מתאר שהיו 10 איטלקים ושהם גרו בארמונו של אסכנדר, הם חיו שם כ-25 שנים. סאריאנו מוסיף שמאז 1480 עוד שבעה באו לגור בארמון האתיופי. הם טיילו שם על מנת "לחפש תכשיטים ואבנים יקרות", אבל "מאז שהקיסר לא נתן להם לחזור, כולם היו מרוצים, כיוון שכולם פוצו, כל אחד בהתאם לדרגה שלו". כחובב ספרים אסכנדר היה זה שכתב את הספר "מלכה מריאם". 

לקראת סוף שלטונו של אסכנדר נחת פרו דה קוויליאן לחופי האימפריה האתיופית, כשליחו של מלך פורטוגל ז'ואו השני. דה קוויליאן נותר באתיופיה כיועץ לקיסרים ונטען כי לא הורשה לחזור לפורטוגל. 

אסכנדר נפטר ב-7 במאי 1494 ונקבר בדברה וורק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:תקופת תור הזהב האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1471
קטגוריה:נפטרים ב-1494
ליידספליין

**ליידספליין** (בהולנדית: **Leidseplein**, "כיכר ליידן") היא כיכר באזור הדרום-מערבי של מרכז אמסטרדם. זוהי אחת משלוש הכיכרות הגדולות של אמסטרדם. הכיכר עצמה היא אזור בילוי שמכיל פאבים, מסעדות, מועדוני לילה ו"קופי שופס".

הכיכר קרובה לאתרי תיירות רבים, ביניהם הרייקסמוזיאום, מוזיאון ואן גוך, התיאטרון העירוני, הקזינו וגם פונדלפארק, הפארק העירוני הגדול של אמסטרדם. הכיכר נמצאת על הגבול שבין העיר העתיקה לעיר החדשה. הכיכר היא אחת המוכרות והמרכזיות בעיר, ומהווה אף מרכז משני לתחבורה ציבורית באמסטרדם. 

## היסטוריית הכיכר
בנייתה של הליידספליין החלה במאה ה-17 ושימשה כחנייה לעגלות של חוואים ואיכרים לפני שהם נכנסים אל העיר. 

2000px|פנורמה של כיכר ליידן.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
אינטרמצו

במוזיקה, **אינטרמצו** (מאיטלקית: **Intermezzo**, צורת רבים – **Intermezzi**, **אינטרמצי**) היא יצירה קצרה שמקומה בין יצירות אחרות, בדרך כלל ארוכות יותר. בהיסטוריה המוזיקלית היו שימושים שונים למושג, המתחלקים בין שתי קטגוריות עיקריות: אינטרמצו אופראי ואינטרמצו כלי. מקור המונח בהלחם המילים "INTER" בתוך או בין ו "MEZZO" אמצע, ומשמעותו המילולית מנת-ביניים. אינטרמצי משמשים להרכבת תוכניות בשל גמישות הזמנים שהם מאפשרים ביחס ליצירות ארוכות, ולכן גם שכיחים בתור הדרנים.

## אינטרמצו אופראי
האינטרמצו במאה ה-18 היה הפסקה קומית מוזיקלית, שהוכנסה בין מערכות או תמונות של אופרה. אלה יכלו להיות יצירות משמעותיות ומושלמות בזכות עצמן, אם כי קצרות מהאופרה שהכילה אותם. לרוב הן סיפקו שחרור קומי וניגוד דרמטי לאווירה של האופרה הכוללת, ולעיתים קרובות השתמשו באחד מגיבורי האופרה או מהקומדיה דל ארטה.

בכמה מקרים יצירות האינטרמצו התפשטו מהר יותר מיצירות האופרה עצמן: הזמרים היו מפורסמים, האפקטים הקומיים משכו קהל, ויצירות האינטרמצו היו קלות יחסית להעמדה. בשנות ה-30 של המאה ה-18 הסגנון פשט באירופה, ובכמה ערים – למשל במוסקבה – היו ביקורים והופעות של קבוצות באינטרמצו שנים לפני שראו הופעת אופרה ראשונה.

האינטרמצו היה ההשפעה היחידה החשובה ביותר בפריז באמצע המאה ה-18, ועזרה ליצירת הרפרטואר החדש של אופרה בצרפת.

## אינטרמצו כלי
במאה ה-19 קיבל האינטרמצו משמעות נוספת: יצירה כלית שהיא פרק בין שניים אחרים ביצירה גדולה יותר, או קטע בעל אופי ייחודי העומד בפני עצמו.

גם במאה ה-20 היה שימוש אקראי במושג: שוסטקוביץ' קרא כך לאחד מפרקי רביעיית המיתרים מס' 15 שלו, הפרק החמישי בסוויטה הארי יאנוש של קודאי נקרא גם באותו השם וכמו כן בארטוק קרא כך לפרק הרביעי (מתוך חמישה) בקונצ'רטו לתזמורת שלו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:התקופה הקלאסית
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
הר בני רסן

**הר בני רסן** (או **תל ע'סניה**) הוא הר געש רדום ברכס בשנית שברמת הגולן, מדרום לקוניטרה, ממזרח לעין זיוון ומצפון לאלוני הבשן. גובהו 1,072 מטר מעל פני הים, והוא חלק מקו התלים הישראלי. 
## היסטוריה
השם "תל ע'סניה" משמר את שם השבטים הבדואים הפגאנים שהגיעו למקום מתימן בסוף המאה ה-3 לספירה, ושעם הגעתם לתחומי האימפריה הביזנטית קיבלו על עצמם את הנצרות והקימו יישובי קבע. בשלב מסוים ניסו הע'סנים להוריד מעליהם את עול הנצרות, אך הביזנטים ראו בכך מרד ודיכאו אותו במהירות. הביזנטים הכריחו את הע'סנים להילחם לצידם בקרב הירמוך בשנת 636 לספירה אל מול הפלישה המוסלמית וכנראה בשלב זה נכחדו הע'סנים. למרגלות ההר שכן הכפר הצ'רקסי מומסיה. הכפר נוסד ב-1878 וחרב בעקבות מלחמת ששת הימים.  

על פסגת ההר שוכנת חוות רוח לייצור חשמל שהוקמה ב-1993 ומשמשת את יישובי הסביבה. 
מורדותיו של ההר ממזרח, מדרום וממערב הם חלק משמורת הטבע "רכס בשנית".

## ראו גם
*חוות הרוח בהר בני רסן

## קישורים חיצוניים

* 

בני רסן
בני רסן
קטגוריה:שביל הגולן
קטגוריה:קו התלים הישראלי
קטגוריה:רכס בשנית
תשתית המחשוב הסריגי האירופית

**תשתית המחשוב הסריגי האירופית** (EGEE) הוא פרויקט הממומן על ידי התוכנית השישית של הנציבות האירופית באמצעות דירקטוריון F: טכנולוגיות ותשתיות חדשות, השייך ל- General for Information Society and Media של הנציבות. 

פרויקט EGEE מחבר 70 מוסדות מחקר ו-27 מדינות של האיחוד האירופי במטרה לבנות מערך מחשוב סריגי בעבור האיחוד האירופי. הכוונה היא למחשב על וירטואלי המורכב מאשכולות מחשבים,  כאשר האשכולות מצויים באתרים שונים ובמדינות שונות.  

לבד מבניית המערך, מטרות פרויקט ה- EGEE כוללות תכנון ושיפור של "תווכה" הקרוי gLite לשימוש בדיסצפלינות שונות, ולבנות את קהילת המשתמשים במערך.

## רקע
פרויקט EGEE הוא פרויקט מחשוב סריגי אשר החל לפעול במרץ 2004 תחת השם - Enabling Grids for E-science in Europe, אך שמו שונה זמן קצר לאחר מכן לאחר ששותפים הצטרפו אליו מארצות הברית מאזור אסיה-פאסיפיק. בסיסו של הפרויקט הוא בתשתית מחשוב סריגי של CERN, אשר מטרתו לחבר משאבי מחשוב מתחום פיזיקת החלקיקים. EGEE התבסס על תשתית זו, והוסיף עוד משאבים רבים מכל רחבי הגלובוס ומשך מספר רב של משתמשים גם מקהילות מדעיות אחרות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:האיחוד האירופי: מדע וטכנולוגיה
חואן אטקינס

**חואן אטקינס** (**Juan Atkins**; נולד ב-12 בספטמבר 1962 בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית) הידוע גם בכינוי **Model 500** ו-**Infiniti** הוא מוזיקאי אלקטרוני אמריקאי מדטרויט, מישיגן. נחשב לאחד האמנים שהגדירו את מוזיקת הטכנו ובפרט את הטכנו של דטרויט, לצד דריק מיי וקווין סונדרסון, חבריו ל"שלישיית בלוויל". 

## ביוגרפיה

### ראשית חייו
חואן אטקינס נולד בדטרויט, מישיגן. אביו היה אמרגן הופעות. בגיל צעיר הוא ניגן בגיטרה ובגיטרה בס בלהקות פאנק/גראז' עם חבריו. לאחר שהוריו נפרדו, הוא עבר לבלוויל, מישיגן. בחטיבת הביניים, הוא פגש את דריק מיי וקווין סונדרסון. בגיל 15 הוא קנה את הסינתיסייזר הראשון שלו, Korg MS-10.

### קריירה
ב-1980 הקים אטקינס הקים את Cybotron יחד עם ריצ'רד דייוויס אלבום האולפן הראשון של הצמד, "Enter" יצא ב-1983. הסינגל "Clear" שיצא לאור באותה שנה מכיל לופ מוזיקלי שסומפל על ידי אמני ראפ והיפ הופ רבים כולל "Lose Control" של מיסי אליוט מ-2005. אטקינס ודייוויס נפרדו ב-1985.

בשנת 1985, אטקינס הקים את חברת התקליטים Metroplex. באותה שנה, הוא החל ליצור תקליטי סולו תחת הכינוי Model 500. תחת שם זה הוא הוציא את "Deep Space" ב-1995, "Mind and Body" ב-1999, ו-"Digital Solutions" ב-2015.

אטקינס פועל משנות ה-90 יחד עם המפיק הגרמני מוריץ פון אוסוולד. תחת השם "Borderland" הצמד הוציא את אלבומם הראשון "Borderland" ב-2013 והשני "Transport" ב-2016.

## דיסקוגרפיה

### אלבומי אולפן

* *3MB Featuring Magic Juan Atkins* (1992) 
* *Deep Space* (1995) 
* *Skynet* (1998) 
* *Mind and Body* (1999) 
* *The Berlin Sessions* (2005)
* *Borderland* (2013) 
* *Digital Solutions* (2015) 
* *Transport* (2016) 
* *Mind Merge LP* (2017) 

### אלבומי אוסף

* *Classics* (1993) 
* *The Infiniti Collection* (1996) 
* *20 Years 1985 - 2005* (2005)

### מיני-אלבומים

* *The True Techno EP* (1992) 
* *The Future Sound EP* (1993)

### סינגלים

* "No UFO's" (1985) 
* "Night Drive" (1985) 
* "Testing 1-2" (1986) 
* "Play It Cool" (1986) 
* "Technicolor" (1986) 
* "It's Channel One" (1987) 
* "Sound of Stereo" (1987) 
* "Make Some Noise" (1987) 
* "Beat Track" (1987)
* "Interference" (1988) 
* "The Chase" (1989) 
* "Ocean to Ocean" (1990) 
* "Jazz Is the Teacher" (1993) 
* "I See the Light" (1993) 
* "Sonic Sunset" (1994) 
* "The Flow" (1995) 
* "Starlight" (1995) 
* "I Wanna Be There" (1996) 
* "Be Brave" (1998) 
* "Update" (2002) 
* "Outer Space" (2004) 
* "OFI" / "Huesca" (2010) 
* "Control" (2012) 
* "Riod" (2016) 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
ישיבת דרך השם

**ישיבת דרך השם** היא ישיבה גבוהה חרדית-ליטאית אלטרנטיבית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. הישיבה מיועדת עבור צעירים שלא מצאו את מקומם במסגרות רגילות והחינוך בה אינדיבידואלי ומגוון.

## תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה בשנת 2001, על ידי ראש הישיבה, הרב ברוך צבי גרינבוים, תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שלמה וולבה, הרב לייב מינצברג והרב יצחק שלמה זילברמן. עם צוות הישיבה נמנים הרבנים ארי מור, צבי רענן, יצחק גלצר, אליהו מאיר פייבלזון, אפרים אקרמן, איתמר טעפ, אוריה ענבל ואברהם ליפשיץ.

בחורף 2009 פתחה הישיבה סניף בבית הכנסת אוהל יצחק ששופץ מחדש בגבול הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הסניף מונה כארבעים תלמידים הגרים בפנימייה סמוכה. התלמידים מלווים פרויקטים של הקרן למורשת הכותל ומתלמדים להיות מדריכי סיור ומדריכים בפרויקט בר מצווה של הקרן. בקיץ 2011 עברה הישיבה למבנה ארעי בשכונת גבעת שאול, חלק מהבחורים גרים בדירות שכורות בסביבה.

בשנת 2010 רכשה הישיבה מגרש בשכונת הר נוף, עבור המבנה המרכזי שלה ובשנת 2011 החלו בבנייתו. ב-2016 יצאה הישיבה במיזם שבו גייסו כמיליון דולר תוך 24 שעות עבור השלמת הבניין.

## השיטה החינוכית
הישיבה נוסדה עבור צעירים שלא מצאו את מקומם בישיבות הרגילות. הישיבה מדגישה את הלימוד בסוגיות במחשבה יהודית. מבחינה חינוכית מודגש הצורך בעיצוב אישיות כל תלמיד באופן אינדיבידואלי והישיבה מאפשרת גוונים שונים של לימוד תורה. הישיבה מבקשת להציג בפני התלמידים מגוון גישות ולכן אנשי הצוות באים מרקע מגוון, מתלמידי הרב יצחק שלמה זילברמן ועד נטייה לברסלב.

חלק מתלמידי הישיבה מוכוונים לרכישת מקצוע וחלקם לומד גם במכללות אקדמיות. אלו מהם שאינם בוגרי תיכון או ישיבה תיכונית משלימים בין סדרי הלימוד את לימודי הבגרות. הישיבה שואפת כי בוגריה יחיו חיי תורה ומצוות תוך קביעת עיתים לתורה, יחד עם הצלחה בחיי המעשה ובמקצועות חופשיים.

הישיבה מקבלת בחורים שלומדים או עובדים. היא נמנעת מלקבל בחורים שמבקשים לעזוב את אורח החיים התורני.

## מיזמים
במסגרת הישיבה הוקמו מספר מיזמים המיועדים עבור נוער חרדי המתמודד עם קשיים:
***[[לב שומע]]** - מענה טלפוני חינוכי לנערים הנתונים בלבטים ומצוקות, בהנהלת הרב אליאב מילר.
***תא שמע** - מכון להוצאת ספרים העוסקים בהוראת לימוד הגמרא. עד כה יצאו שני ספרים מאת הרב גרינבוים: **תא שמע** ו**לדעת ללמוד**.
***בר דעת** - מועדון במרכז ירושלים הכולל חדרי צפייה, חדרי משחק, חדר מוזיקה ובית קפה אלטרנטיבי.
***אמצע הדרך** - מרכז המאבחן נערים חרדים בסיכון ודואג להשמתם במסגרות מתאימות.
***חלקי בעמלי** - הקמת מרכזים תורניים לבני תורה העמלים לפרנסתם, במסגרת זו מתקיימים שיעורים תורניים והוקם מרכז לימוד כולל "קובעי עיתים" בשכונת גבעת שאול. כמו כן מופק גיליון שבועי, המופץ החל מחורף תשע"ג בדואר האלקטרוני לאלפי כתובות.

## קישורים חיצוניים
* ביטאון תלמידי הישיבה
* 
* 

## הערות שוליים

דרך השם
דרך השם
דרך השם
אבאשה

**אַבָּאשָׁה** (בגאורגית: **აბაშა**) היא עיירה במערב גאורגיה, משמשת כמרכז המנהלתי של נפת אבאשה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית.
## גאוגרפיה
אוכלוסייתה העיר מונה 4,941 איש, והיא ממוקמת בין נהר אבאשה לבין נהר נוֹרְ'לָה  בגובה 23 מטר מעל פני הים, וכ-283 ק"מ מערבית לטביליסי. בשנת 1964 קיבלה העיר מעמד של ישוב עירוני. מטה האיפרכיה של צ'קונדידי  של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית נמצאת באבאשה.

ההיסטוריה המודרנית של אבאשה קשורה בראש ובראשונה לניסוי הכלכלי של התקופה הסובייטית שהונהג על ידי המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה , אדוארד שוורדנדזה, בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1971, קיבץ שוורדנדזה את המוסדות החקלאיים המחוזיים, כולל את הקולחוזים, לתוך תאגיד אחד תחת הנהלה אחת. באותו הזמן, קיבלו אלה שעבדו את האדמה העדפה בחומרי הגלם ובסיוע פיננסי. הצעד קידם את היוזמה המקומית והתאום והוביל להגברת הייצור החקלאי בנפה שהייתה עניה עד לאותו הזמן. זו הייתה היוזמה הפרטית הראשונה ברחבי ברית המועצות מאז ימי לנין. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הורחב "ניסוי אבאשה", שהצליח בדרגות שונות במקומות האחרים.

## נולדו באבאשה
* קונסטנטין גמסחורדיה - סופר גאורגי פופולרי
* ראדיש טורדיה - צייר גאורגי

## לקריאה נוספת
* רונלד גריגור סאני (1994), **[http://books.google.com/books?id=riW0kKzat2sC&printsec=frontcover&dq=The+Making+of+the+Georgian+Nation&ei=oGxbR4mHJoG-sgO859XZBg&sig=2xLEgCtM9TnGkhweklhiTQoPF4c#PPA312,M1 יצירת האומה הגאורגית]**, עמ' 312, , 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:סמגרלו
קרואטים

העם ה**קרואטי** (בקרואטית:**Hrvati**) שייך לעמי הסלאבים הדרומיים. הקרואטים חיים בעיקר בשטח קרואטיה, שהיא מדינת הלאום הקרואטי, וכן בבוסניה והרצגובינה ובמדינות הסמוכות, שגם שם הם נחשבים לקבוצה אוטוכטונית. בבלקן כולו מתגוררים כ-6 מיליון קרואטים מהם 4 מיליון ורבע חיים בקרואטיה עצמה (מעודכן ל-2001). 

מספר דוברי קרואטית כשפת-אם בכל העולם מגיע ל-6.2 מיליון. מחוץ לבלקן יש קהילות גדולות של קרואטים בבוסניה והרצגובינה (שם הם מהווים כ-30% מהאוכלוסייה), בארצות הברית, גרמניה, אוסטרליה, ארגנטינה, קנדה, צ'ילה, אוסטריה, שווייץ וכן באיטליה. הקרואטים דוברי קרואטית, שנקראה לפני פירוק יוגוסלביה סרבו-קרואטית, והדת של הרוב המוחלט היא נצרות קתולית.

## מקורם של הקרואטים
מוצאם המדויק של שבטי הקרואטים, לפני הגירת הסלאבים הגדולה, לא ידוע בוודאות. אף שברור כי הם שייכים לקבוצת העמים הסלאבים, קיים מידע מועט על יחסי הגומלין שלהם עם עמים אחרים במשפחת העמים הללו, או על מידת השפעתם המדויקת בשטחים שיישבו לאחר גלי ההגירה הגדולים.

רוב החוקרים סבורים כי הקרואטים היגרו מאיזור שמצפון להרי הקרפטים וממזרח לויסלה, לשטחי יוגוסלביה לשעבר במהלך המאה ה-7. קרואטים "לבנים" נקראו אלה שיישבו את צפון דלמטיה והונגריה של ימינו, וקרואטים "אדומים" כונו מי שהתיישבו בדרומה. 

כשהתעוררה התחייה הלאומית אצל הקרואטים בתחילת המאה ה-19 הועלו תאוריות לפיהן מקורם של הקרואטים הוא במערב הבלקן, אך באמצע המאה ה-19, תאוריות אלה נזנחו והועלו תאוריות חדשות על פיהן חלקם היחסי של שבטי הקרואטים הקדומים בעיצוב הזהות הקרואטית המודרנית היה שולי יחסית, וכי זו הושפעה בעיקר מהשבטים האילירים שישבו באזור קודם לגלי ההגירה.

בקרואטיה, ה"זגורסקי שטרוקל" נחשב כמאכל לאומי.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרואטיה: דמוגרפיה
*
קטגוריה:עמי אירופה
קטגוריה:קרואטיה: קבוצות אתניות
פרנקופנים

שמאל|ממוזער|200px|סמל הפרנקופנים
ה**פרנקופנים** (בקרואטית: **Frankapani**; בהונגרית: **Frangepán**; בטורקית: **Frangipani**) היו משפחת אצילים קרואטית ידועה ורבת השפעה בסוף המאה ה-14 ועד אמצע המאה ה-17. 

שמם של הפרנקופנים נזכר לראשונה בשנת 1133 כשליטיו של האי קרק ושל חלק מהחופים הסמוכים לו בצפונה של קרואטיה של ימינו. הם פרסמו ב-1287 את ספר החוקים של וינודול (Vinodol), הנחשב לאחד העתיקים באירופה. למרות שהשטחים שהיו בשליטתם היו נתונים להתקפות ולפלישות מצד צבאות שונים, צברה המשפחה כוח והשפעה, ושלטה על שטחים נרחבים שהגיעו במאה ה-17 עד לקרלובץ במזרח. הפרנקופנים באו בבריתות נישואין עם בני בית זרינסקי (Zrinski), ושתי המשפחות נחשבו לחשובות בקרואטיה, גם בעיני בתי האצולה והמלוכה מחוץ למדינה. 

לאחר קנוניית בית זרינסקי והפרקופנים (Urota zrinsko-frankopanska) במהלכה מרדו שתי המשפחות בלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1664-1670, הוצא מנהיג המשפחה באותה עת, פראן קרסטו פרנקופן (Fran Krsto Frankapan), להורג ב-1671 בווינה. בכך נגדע הענף המשפחתי העיקרי של המשפחה, והנותרים גורשו ממקומות מגוריהם ורכושם הוחרם או נהרס. 

חלק מטירות הפרנקופנים ניצבות עד היום ברחבי האי קרק ומחוז פרימוריה-גורה בקרואטיה. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
קטגוריה:בתי אצולה
אורווה

[שמאל|ממוזער|250px|אורווה ב[נורווגיה]] 
**אורווה** היא מבנה המשמש לשיכון סוסים או חיות משק נוספות ממשפחת הסוסיים, למשל פרדות או חמורים. זאת בניגוד לרפת, לשיכון פרות, או דיר, לשיכון כבשים, עיזים או חזירים.

האורווה מחולקת לתאים לכל חיה (לעיתים גם עם דלת נפרדת). בנוסף, אורוות משמשות ושימשו לאחזקת הציוד לסוסים ולרכיבה עליהם, כמו מרכבות ועגלות, ולמעשה שימשו את חיל הפרשים.

בתנ"ך מוזכר כי המלך שלמה החזיק באורוות: . בתקופת ימי הביניים והבארוק החלו באירופה לקשט אורוות ולהוסיף להן "אולם אבירים", שבו האבירים יוכלו לנוח ולסעוד. באורוות מודרניות קיים לעיתים גם אולם שבו ניתן להתאמן ברכיבה.

מספר ביטויים בעברית (כמו גם בשפות אחרות) מתייחסים לאורוות: הביטוי "ניקוי אורוות" מתייחס לצורך לעשות בדק בית ו"לנקות" ארגון מסוים משחיתות. מקורו של הביטוי הוא במיתולוגיה היוונית, שבה אחת ממשימותיו של הרקולס הייתה ניקוי אורוותיו של המלך אוגיאס, שלא נוקו במשך שנים. הרקולס ביצע את המשימה באמצעות הטיית הנהרות פניוס ואלפאוס לתוך האורווה.

העוסק בטיפול באורוות נקרא אורוון.

## ראו גם
* אורוות שלמה - מבנה עתיק בירושלים, מכונה כך על שם התיאור התנ"כי
* חווה חקלאית
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:מתקני גידול
משחקי סטוק מנדוויל

ממוזער|טקסט=המשלחת הישראלית אל המשחקים, 1969|המשלחת הישראלית אל המשחקים, 1969
**משחקי סטוק מנדוויל הבין-לאומיים** (באנגלית: **International Stoke Mandeville Games**), או בשמם הקודם **המשחקים העולמיים לקטועי איברים ומשתמשי כיסאות גלגלים** (World Wheelchair and Amputee Games) הוא אירוע ספורט רב תחומי בו משתתפים ספורטאים עם מוגבלויות פיזיות.

בעוד שבאולימפיאדת הנכים משתתפים בעלי מוגבלויות פיזיות שאינם רתוקים לכיסא גלגלים (למשל עיוורים), משחקי סטוק מנדוויל מיועדים למשתתפים הרתוקים לכיסא גלגלים.

את המשחקים יזם לראשונה סר לודוויג גוטמן ב-1948, כאשר ארגן אירוע ספורט לחיילים פצועים ששירתו במלחמת העולם השנייה וסבלו מפגיעות בעמוד השדרה. התחרויות התקיימו בבית החולים השיקומי בסטוק מנדוויל שבאנגליה. ב-1952 הצטרפה הולנד למשחקים והפכה אותם לתחרות בין-לאומית לספורט נכים. ב-1960 התקיימו האירוע התשיעי של משחקי סטוק מנדוויל ברומא, לאחר משחקי הקיץ האולימפיים באותה שנה; משחקים אלה נחשבים למעשה ל הראשונים.

משחקי סטוק מנדוויל ה-17, שנחשבו בהמשך למשחקים הפאראלימפיים השלישיים, נערכו ב-1968 בתל אביב.

עד 1995 נערכו המשחקים מדי שנה, כולל 4 אולימפיאדות נכים. מ-1995 התקיימו המשחקים רק בשנים שבהן לא התקיימה אולימפיאדת נכים. מ-2009 נערכים המשחקים מדי שנתיים. בנוסף, מ-2005 נערכים מדי שנה משחקים המיועדים למשתמשי כיסאות גלגלים מנבחרות צעירות, מתחת לגיל 23.

## ראו גם
* ישראל במשחקי סטוק מנדוויל

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר המשחקים, באתר ארגון IWAS
* 

קטגוריה:משחקי הקיץ הפאראלימפיים
קטגוריה:תחרויות ספורט נכים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אולימפיאדות
קטגוריה:בקינגהאמשייר
קטגוריה:המשחקים הפאראלימפיים
זכריה מדר

**זכריה מדר** (נולד ב-1943) הוא מבכירי החוקרים בישראל בתחום הביוכימיה, פרופסור אמריטוס בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית בירושלים, וראש בית הספר לתזונה במרכז האקדמי פרס.

## ביוגרפיה
מדר נולד בתימן במחוז ירים בשנת 1943. עלה לישראל בעליית מרבד הקסמים בשנת 1949, למחנה העולים עין שמר. משם עבר עם בני משפחתו למושב עמינדב ואחר כך לטירת יהודה. משפחתו סבלה ממצוקה כלכלית קשה ועקב כך, נבצר ממנו ומשאר אחיו ללמוד בבתי הספר והוא התמסר לפרנסת הבית. לאחר מאמצים ובעידודו של אחיו שמריה, הצליח לחזור ללימודים סדירים בישיבת כפר הרא"ה.

מדר סיים תואר ראשון ושני בבביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים דוקטורט בשנת 1978. הצטרף כחבר סגל לפקולטה לחקלאות, בשנת 1984 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1994 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. במחקריו ומאמריו הרבים הוא עסק במחלת הסוכרת וגורמיה.
הוא גר כיום ברחובות, נשוי ואב לשלושה.

ב-12 ביוני 2011 התמנה מדר למדען הראשי של משרד החינוך.

חתן פרס לנדאו למדעים ולמחקר בתחום מזון ותזונה לשנת 2015.

## קישורים חיצוניים
* דף הבית של זכריה מדר באתר האוניברסיטה העברית.
* 

קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:סגל המרכז האקדמי פרס
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו למדעים ולמחקר
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד החינוך
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מועצה אזורית חבל מודיעין: אישים
קטגוריה:עמינדב: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
המהפכה האשכנזית (ספר)

**המהפכה האשכנזית** הוא ספר עיון שנכתב על ידי העיתונאי והסופר הרוויזיוניסטי קלמן כצנלסון ויצא לאור בשנת 1964 בהוצאת "אנך", שהייתה הוצאתו הפרטית שהוציאה לאור רק את ספריו. בספר הביע כצנלסון בגלוי גזענות עדתית, שהיוותה דעה חריגה וקיצונית ועמדה בסתירה לאתוס של מיזוג הגלויות של שנות המדינה הראשונות. התזה של כצנלסון בספר זה הייתה כי בישראל שוכנים שני עמים נפרדים, "האשכנזים" ו"הספרדים", כאשר האשכנזים הם העליונים והספרדים נחותים. לדבריו, האשכנזים הם העם הנבחר האמיתי, והשפה שהמדינה צריכה לאמץ היא שפתם, היידיש, שעל הספרדים ללמוד אותה כדי להתעלות.

כצנלסון בחר בספר בלשון משתלחת ובדימויים פוגעניים:

## תגובות לספר
הספר ספג גינויים והסתייגויות מכל קצות הקשת הפוליטית והציבורית. העיתונים התמלאו במאמרי גינוי לספר והוצפו במכתבי מחאה של הקוראים. הדבר הביא לפרסומו של הספר ושל המחבר, שלא היה זוכה להם ככל הנראה על כל ספר אחר. בהמשך עבר הנושא לדיון ציבורי. ראשי הערים, מרדכי איש שלום מירושלים ומרדכי נמיר מתל אביב, גינו את הספר. אף בזירה הפוליטית רבו הגינויים, מזכיר מפא"י ראובן ברקת כינה את הספר חסר חשיבות ומבולבל וסיעת אחדות העבודה ביקשה להעלות את העניין לדיון במליאת הכנסת, אך הנהלת הקואליציה החליטה כי אין זה מכבודה של הכנסת לעסוק בספר כזה, אך החליטה במקום זאת לקיים דיון על מיזוג העדות בישראל. נציגי האופוזיציה הסכימו לכך.

השר בכור-שלום שטרית פנה במכתב אודות הספר לדוד בן-גוריון, שבאותה עת פרש מהפוליטיקה והתגורר בשדה בוקר, אך היה עדיין בעל השפעה מוסרית גדולה בעיני העם. בן-גוריון השיב לו במכתב שבו כתב:

הנושא הגיע גם אל היועץ המשפטי לממשלה משה בן זאב, שהחליט בדצמבר 1964 לא להעמיד את כצנלסון לדין, אם כי מבחינה משפטית ראה כי יש יסוד להאשימו בעבירה על-פי הדין שחל אז, פקודת החוק הפלילי, 1936. על החלטת היועץ המשפטי הודיע לכנסת שר המשפטים ד"ר דב יוסף, שאמר כי הספר נתקבל על ידי כל החוגים בישראל "תוך יחס של בוז גלוי ודחיה מוחלטת של הרעיונות המובעים בו. דבר זה בא לידי ביטוי בהצהרותיהם של ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת ובמאמרים שפורסמו בעיתונים. לפיכך... מצא היועץ המשפטי, כי מוטב להימנע מהעמדתו של ק. כצנלסון לדין, מאחר ש"הבירור המשפטי היה גורם לליבוי יצרים ולחיטוט מחדש בעניין נואל זה".

## ספרי המשך
הסערה שחולל לא גרמה לכצנלסון לחזור בו או להתנצל. 25 שנים לאחר מכן, זמן רב לאחר שהסערה שככה, המשיך לפרסם את משנתו בספר המשך בשם "החשבון האשכנזי: 1880–1990" שיצא לאור בשנת 1989, בו קרא להחייאת התרבות האשכנזית כתרבות של אומה העומדת בפני עצמה ודוברת בלשון משלה – היידיש, ולשחרורה ממה שקרא לו "הדיכוי המזרחי". שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1992 יצא לאור ספרו "אשכנזי זקן מסכם" בו חזר על תורתו.

## ראו גם
* השסע העדתי בישראל

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרי 1964
קטגוריה:השסע העדתי בישראל
קטגוריה:יהדות אשכנז
מלגה (חינוך)

[300px|ממוזער|מלגה שניתנה ב-[1946 מטעם "המועצה הישובית לקליטת החיילים והנוטרים המשוחררים" (מיסודם של הסוכנות היהודית והוועד הלאומי), חלקה הלוואה וחלקה מענק כספי]]
**מלגה** (סטיפנדיה) היא מענק כספי לצורך מזערי לפיתוח מיומנות כדי שמקבל המלגה לא יצטרך לדאוג לדמי קיום (או לשם הקלת נטל הקיום) בזמן רכישת המיומנות, הלמידה או החונכות. מלגות ניתנות על בסיס קריטריונים שונים אשר משקפים בדרך כלל את מטרותיהם וערכיהם של נותני המלגה.

## קריטריונים לקבלת מלגה
מלגות מוענקות על ידי מוסד הלימוד שבו לומד מקבל המלגה, לפי קריטריונים של מוסד זה, או על ידי גופים חיצוניים, לשם קידום תחומים החשובים להם. קריטריונים נפוצים לקבלת מלגה:
* **מלגות הצטיינות** – מלגות המוענקות למי שהצטיין בלימודים, בספורט, באמנות או במיומנות אחרת. מלגת הצטיינות יכולה להיות סמלית, ואחת ממטרותיה היא עידוד ההצטיינות.
* **מלגת ספורט** – בארצות הברית ובמדינות אחרות מקובל להעניק מלגות לאתלטים.
* **מלגות חונכות** – בישראל נהוג לתת מענק מלגה לחונך מתנדב המוכן להקדיש מזמנו לסייע לחניך המתקשה בלימודים. תפקידו של הסטודנט-חונך הוא לתת לחניך ליווי צמוד ודוגמה. המלגה ניתנת לחונך כהוקרה ועידוד לפעילותו והתנדבותו.
* **מלגות מבוססות צורך** – עזרה כספית לסטודנטים אשר הקריטריון לקבלתה הוא המצב הכלכלי של הסטודנט ובני משפחתו. מלגות כאלו בדרך כלל יכסו חלק ניכר משכר הלימוד ולעיתים גם את הוצאות המחיה בזמן הלימודים.
* **מלגות על סמך מוצא ** – סיוע כספי הניתן לסטודנטים על בסיס מוצא גזעי או אתני, דת וכדומה. לאחר מעבר הסף הראשוני, מופעלים קריטריונים נוספים כדי להחליט למי לתת את המלגה.

חלק מהמלגות כוללות תנאי. למשל, הזוכים במלגה נדרשים לעבוד אצל מעסיק מסוים למשך פרק זמן, או לבצע שירות למען הקהילה. כך לדוגמה, סטודנטים רבים בישראל חונכים תלמידים ומקבלים מלגה במסגרת פר"ח.

ישנן גם מלגות המוענקות על ידי הצבא במסגרת שירות בעתודה.

### מיסוי בישראל
סעיף 9(29), שנוסף לפקודת מס הכנסה בשנת 2010, מעניק פטור ממס הכנסה למלגה שניתנת לסטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימוד ומחקר, ובלבד שלא ניתנת בעדה כל תמורה מצד הסטודנט או החוקר. חוזר מס' 7/2011 מבאר סעיף זה ומפרט אותו.

## ראו גם
* FAFSA

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקדמיה
קונראד הראשון, מלך גרמניה

ממוזער|250x250 פיקסלים|קונראד הראשון
**קונראד הראשון, מלך גרמניה** (בגרמנית: **Konrad**; 890 לערך - 23 בדצמבר 918) היה, למן שנת 906, דוכס פרנקוניה ומ-911 עד 918 מלך פרנקיה המזרחית. למרות שמעולם לא השתמש בתואר "rex Teutonicorum" (רקס טויטוניקורום, תאודיסקוס) הוא נחשב לאחד המלכים הקדומים של גרמניה. הוא נחשב למלך היחיד בשושלת שלעיתים נקראת על שמו ("קונראדינים"). הוא הפך למלך פרנקיה המזרחית כיורשו של לודוויג הילד, ומדינה זו הפכה להיות מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה. 

קונראד, המכונה לעיתים קונראד הצעיר, היה בנו של קונראד הזקן, הדוכס מתורינגיה, שהקים שושלת שמלכה באזור להנגאו בהסן של ימינו. אימו הייתה גליסמוט, שהייתה בתו הלא-חוקית (מחוץ לנישואין) של המלך הקרולינגי ארנולף מקרינתיה, שהיה מלך פרנקוניה המזרחית. קונראד הצעיר נולד בוויילבורג. 

לאחר קרב פריצלר נגד בית באבנברג, בו נהרג גם אביו (כמו גם שני בנים מבין שלושת בני בבנברג; בן שלישי הוצא להורג לאחר מכן), הוכרזה שושלתו של קונראד כמנצחת, והוא הפך לשליט פרנקוניה. קונארד נבחר, לפי החיבור קורות שוואביה, על ידי: "פרנקים, סקסונים, שוואבים ובווארים" – דבר שהוביל מאוחר יותר לטקס הכתרה, כשהמלך נבחר על ידי העם. קונארד הראשון, בעת הכתרתו, עבר משיחה בשמן. תיאור המשיחה דומה למשיחות מסורתיות מוכרות דוגמת משיחתו של דוד המלך. 

מלכותו של קונארד לא הצליחה להתבסס כיאות כשהוא נתון תחת מתקפות קבועות על ידי המדיארים שאיימו על הממלכה ממזרח. קונארד מת ב-918 ונקבר בפולדה. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלכי גרמניה
קטגוריה:ילידי 881
קטגוריה:נפטרים ב-918
ג'יימס ניוטון הווארד

**ג'יימס ניוטון הווארד** (באנגלית: **James Newton Howard**; נולד ב-9 ביוני 1951) הוא מלחין פסקולי סרטים אמריקאי ממוצא יהודי. הלחין סרטים הוליוודיים מכל הז'אנרים במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרסים שונים על עבודותיו ואף זכה בפרסי אמי וגראמי.

## ראשית חייו
הווארד נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאם נוצרייה ולאב ממוצא יהודי. כשני עשורים לאחר שאביו נפטר הוא גילה אודות הרקע היהודי שלו, ולאחר מכן הווארד הצטרף לזרם היהדות הרקונסטרוקציוניסטית.

כבר בגיל שנתיים נמשך לנגינה בפסנתר ובגיל ארבע החל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים. הושפע בילדותו ממוזיקה קלאסית, משום שסבתו הייתה כנרת. אחת מהשראותיו הבולטות למוזיקה הקלאסית היה בטהובן. בהמשך נמשך גם לסגנונות הג'אז והפופ. הווארד נהג להאזין לאמנים של מוזיקת הרוק של שנות ה-50 ואילך. בסוף שנות ה-60 החל ללמוד נגינה באקדמיה למוזיקה בסנטה ברברה, קליפורניה, תוך התמחות בנגינה על פסנתר.

## קריירה
הוא שימש כקלידן בהופעותיו של אלטון ג'ון לאחר שסיים את לימודיו בקולג' בסוף שנות ה-70, ובתחילת שנות ה-80 עבר להלחין פסקולי סרטים.

את עבודתו בתעשייה ההוליוודית החל הווארד בשנת 1983 בהלחנת המוזיקה לסרט "אזור הדמדומים". סרטים ידועים להם הלחין פסקול בשנות ה-90 הם "אישה יפה", "גרנד קניון, "עין תחת עין" ו"נסיך הגאות והשפל".

בשנת 2005 הלחין לצד הנס צימר את פסקול הסרט "באטמן מתחיל". באותה שנה הווארד החליף את המלחין הווארד שור בהלחנת החידוש לסרט "קינג קונג".

הווארד עבד בשיתוף פעולה עם הבמאי מ. נייט שאמלאן והלחין את כל סרטיו, בהם סרטו הנודע "החוש השישי". בנוסף הלחין את הפסקול בארבעה סרטי אנימציה של דיסני: "דינוזאור", "אטלנטיס: האימפריה האבודה", "כוכב המטמון" ו"ריה והדרקון האחרון"

בנוסף לסרטים, הווארד הלחין גם עבור סדרות טלוויזיה, בהן "ER" ו"סנטינל".

ב-2018 הוא הלחין את הפסקול לסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות" מבית דיסני. ב-2020 הלחין את פסקול הסרט "חדשות העולם הגדול".

## דיסקוגרפיה נבחרת

## קישורים חיצוניים

* 

* James-Newton-Howard.com, אתר לא רשמי.

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחיני קולנוע יהודים
קטגוריה:מלחיני קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: מלחין השנה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: פסקול
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
ر

האות **רא** (בערבית: **راء**) היא האות העשירית באלפבית הערבי. לפניה באה האות ד'אל ואחריה האות זאי.

בערבית סטנדרטית וברוב הניבים המדוברים רא מייצגת את העיצור /r/ (כמו רי"ש מתגלגלת קדמית, או rr הספרדי). עם זאת, בחלק מהניבים, דוגמת ערבית מצרית וערבית תוניסאית, רא נהגית כעיצור /ɾ/ (כמו tt במילה האנגלית Better, במבטא אמריקאי). באזורים מועטים, דוגמת מוסול, רא נהגית כעיצור /ʁ/ (כמו רי"ש מודרנית).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא מצד שמאל, כמו בשאר אותיות דוד'ארז.

מקור האות רא הוא ב"ריש" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
* אלפבית עברי – ר
* אלפבית לטיני – R r
* אלפבית יווני – Ρ ρ
* אלפבית קירילי – Р р
* אלפבית סורי – ܪ

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותיות בערבית
סודיום בנזואט

**סודיום בנזואט** הוא חומר משמר שנוסחתו הכימית C6H5COONa. כתוסף מזון הוא מסומן כ-**E211**.

החומר הוא מלח של חומצה בנזואית המסיס במים, ניתן לייצרו באמצעות ריאקציה בין נתרן הידרוקסידי וחומצה בנזואית (C6H5COOH).

## שימושים
סודיום בנזואט הוא חומר משמר נפוץ למדי בתעשיית המזון. החומר מדכא התפתחות של בקטריות במזון וכן מונע צמיחת פטריות (Fungistatic). החומר אפקטיבי רק בתנאי חומציות גבוהה (pH < 3.5), אך מרבית מוצרי המזון והמשקאות עונים לדרישות אלה.

סודיום בנזואט מצוי במשקאות מוגזים, בריבות, ברטבים, במיצים ובחמוצים שונים כמו גם במוצרי הגיינה אישיים כגון משחות שיניים ואחרים.

## סודיום בנזואט בטבע
סודיום בנזואט ניתן למצוא בכמויות קטנות בחמוציות ובסוגים שונים של פירות הניתנים לייבוש, כגון שזיפים ותפוחים, וכן תבלינים כגון קינמון.

## סכנות בריאותיות
סודיום בנזואט הוא חומר שנוי במחלוקת; הסכנות הבריאותיות הטמונות בו אינן חד-משמעיות, אולם מספר מחקרים מצביעים על מגמה המוכיחה כי סודיום בנזואט עלול לגרום לבעיות ב-DNA האנושי, כמו גם נזקים שונים למערכת העצבים ובמקרים קיצוניים אף לסוגים מסוימים של סרטן. רשות המזון והתרופות האמריקנית (FDA) מאפשרת שימוש של עד 0.1% ממסת המוצר בחומר בכל סוג מזון או משקה, פרט למוצרים בהם נמצא החומר באופן טבעי, כך שבמיץ חמוציות, למשל, עשויות להיות כמויות גדולות יותר מהמקובל. "התוכנית הבינלאומית לבטיחות מחומרים" (The International Programme on Chemical Safety) ממליצה על כמות של עד 825 מ"ג ביום לכל ק"ג ממשקל הגוף.
במחקר בו נבדקה השפעת תערובות צבעי מאכל ותוספי מזון ובהם סודיום בנזואט על התנהגות של ילדים נמצאה עליה מובהקת בתסמינים של היפראקטיביות אצל ילדים ששתו מיץ המכיל 45 מ"ג סודיום בנזואט (בתערובת עם חומרים אחרים) לעומת ילדים ששתו מיץ "פלצבו" ללא תוספים.

## קישורים חיצוניים

* סודיום בנזואט - דו"ח בריאות
* 
* 
* מחקר על צבעי מאכל מלאכותיים וחומרים משמרים שנעשה בממלכה המאוחדת 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שימור מזון
קטגוריה:תוספי מזון
קבלן קולות

**קבלן קולות** הוא אדם העוסק בגיוס מצביעים למען מועמד מסוים או עמדה מסוימת, כך שהצבעתם אינה נעשית על בסיס אידאולוגי, אלא על בסיס טובת הנאה, מפורשת או מרומזת, שמובטחת להם. קבלן קולות מנצל את כללי הדמוקרטיה, שבמסגרתם לכל אדם יש זכות הצבעה, כדי להטות את תוצאות ההצבעה לכיוון הרצוי לו או לשולחו.

## הגדרת המושג

קבלני קולות פעילים בהקשרים אחדים:
* בבחירות לכנסת או לרשויות המקומיות, לגיוס אנשים שיצביעו בעד מועמד מסוים.
* בבחירות מקדימות במרכז המפלגה.
* באיסוף חתימות הנחוצות לקראת הגשתה של רשימה עצמאית בבחירות לכנסת.
משקלם של קבלני קולות גדול יותר בפורומים מצומצמים, כגון מרכזי מפלגות או רשויות מקומיות קטנות, שבהם כוחו היחסי של כל קול חזק יותר.

קבלנות הקולות נתפסת כעניין שלילי, המעיד על שחיתות. אחת הטענות נגד קבלני הקולות היא שפעילותם אינה נעשית ממניעים אידאולוגיים, אלא מתוך שאיפה לקבל טובות הנאה מהאדם שלו סייעו בגיוס קולות. הדבר מגיע לכדי אבסורד במקרים שבהם קבלני קולות פועלים במספר מפלגות במקביל. טענה נוספת היא שיש בכך כדי להטות את תוצאות ההצבעה באופן שלא ישקף את רצונו האמיתי של הציבור, ובכך יש משום פגיעה בעיקרון הדמוקרטי. לעיתים, קבלני הקולות מגייסים מצביעים ממגזר מסוים, ובכך יוצרים אצל הפוליטיקאי שנבחר בעזרתם תחושת מחויבות לאינטרסים של אותו מגזר.

עורכי סקרי דעת קהל טוענים כי תופעה של קבלנות קולות מקשה על עריכת סקרים אמינים. פרופ' אבי דגני הודיע לאחר כישלון תחזיותיו לגבי תוצאות הפריימריז לראשות מפלגת העבודה ב-2005 כי לא יעסוק יותר בעריכת סקרים של פריימריז. הוא ציין כי כאשר הבחירה אינה אידאולוגית, אלא בבחירה המבוססת על קבלנות קולות, אין טעם בבדיקה מדעית של עמדות הבוחרים, אלא בבדיקה מודיעינית של זהותו של האדם שפקד אותם. מינה צמח קיבלה החלטה דומה לאחר כישלון תחזיות המדגמים של ערוצי הטלוויזיה בפריימריז לראשות קדימה בשנת 2008.

## קבלנות קולות כעבירה פלילית
הבעיות מחמירות במקרים בהם מבצעים קבלני הקולות עבירות פליליות, כגון זיוף מסמכים לשם השגת קולות, וכך נוצר מצב שבו אנשי ציבור בכירים תלויים בעבריינים לשם בחירתם.

פסק דין תקדימי בסוגיה זו ניתן בבית המשפט העליון בשנת 1984, ובסיומו עמד השופט דב לוין על חשיבותו של פסק הדין:

בפסק הדין הורשע חבר הכנסת שמואל פלאטו-שרון בעבירה של שוחד בחירות, בעקבות מעשיו בבחירות לכנסת התשיעית. יחד עמו הורשע יעקב חלפון, שעל פעילותו העיד העיתונאי מרדכי גילת, כי חלפון אמר לו, ש"את כל מה שלמדתי במשך 34 שנים במפא"י, עשיתי עכשיו למען פלאטו. גייסתי קבלני הקולות של המערך למאבק למען האיש הזה, שכנעתי שלוש עדות שלמות, שהיו תמיד מונחות בכיס של מפא"י לעבור למחנה שלנו והבאתי לפלאטו, כמו שהבטחתי לו מראש, קרוב ל-50 אלף קולות".

השופט לוין הבהיר מדוע פסולה פעולתו של קבלן קולות המבטיח טובת הנאה:

## בתרבות
הצגה סאטירית של הפעלתו ופעולתו של קבלן קולות מופיעה בסרט "סאלח שבתי": עם התקרבות הבחירות, אנשי מפא"י מציעים לסאלח שבתי, עולה חדש המתגורר במעברה ומזוהה כמנהיג תושביה, תפקידים ומותרות (למשל, שיכון), ומבקשים בתמורה שיגייס את כל המעברה להצביע עבורם.

## ראו גם
*גיוס קולות

## קישורים חיצוניים
*קבלני קולות, באתר "המדריך למועמד הפוליטי"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחיתות
קטגוריה:מינהל ציבורי
קטגוריה:מושגים פוליטיים
נעמי לויצקי

**נעמי לויצקי** (5 במרץ 1947 – 29 במאי 2024) הייתה עיתונאית ומחברת ספרי עיון ישראלית.

## ביוגרפיה
נולדה ב-1947 בטרנסילבניה כ**אליזבת שפיץ** למרי ויאני. אביה נרצח בידי השלטון הקומוניסטי, ובשנת 1951 עלתה עם אמה לישראל, שבה נישאה אמה לעורך הדין אשר לויצקי. שירתה בדובר צה"ל.

בצעירותה, בתום תקופת נישואים קצרה, שימשה שליחת המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית. בשנת 1985 החלה לעבוד כעיתונאית ב"כותרת ראשית", ב-1988 עברה ל"חדשות" וב-1991 עברה ל"ידיעות אחרונות", ובו עבדה עד 1998.

בשנת 2001 יצא לאור ספרה "כבודו - אהרן ברק, ביוגרפיה", ביוגרפיה על אהרן ברק, בתום שלוש שנות כתיבה.

לאחר מכן, החלה לויצקי להעביר הרצאות במסלול האקדמי המכללה למינהל על השפעות קורות החיים של השופטים על פסיקותיהם. תוכני הלימוד של הקורס היוו את הבסיס לכתיבת ספרה "העליונים: בתוככי בית המשפט העליון", שיצא לאור ב-2006.

במהלך תקופת כהונתה של ממשלת ישראל העשרים וחמש העבירה מסרים מראש ממשלת ישראל יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס לנשיא סוריה חאפז אל-אסד, באמצעות העיתונאית הסורית ראנה קבני.

בשנת 2019 הופיע ספרה "ילדה רעה", המהווה אוטוביוגרפיה אותה מספרות שתיים שהן אחת: הילדה הקטנה, הנטושה בשכונה נידחת בירושלים, והאישה הבוגרת, שהייתה לעיתונאית וסופרת מצליחה.

נפטרה ב-29 במאי 2024 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.

## תביעה נגד רשות השידור
במאי 2009 הגישה לויצקי תביעה על-סך כ-800 אלף ש"ח לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים נגד רשות השידור ויו"ר הרשות משה גביש, בטענה כי תוכנית חדשות ואקטואליה שהגישה בערוץ הראשון הופסקה, והיא פוטרה מעבודתה מספר חודשים טרם סיום תקופת ההעסקה עליה סוכם בעל פה. בתביעה טענה לויצקי כי הייתה לה מערכת יחסים אישית ואינטימית עם משה גביש, שבזכותה קיבלה מלכתחילה את התוכנית. משה גביש הכחיש את ההאשמות נגדו. התביעה הסתיימה בהסכם גישור שקיבל תוקף של פסק דין, ובו נקבע ללויצקי פיצוי בסך 225 אלף ש"ח, בנוסף ל-80,000 ש"ח ששולמו ללויצקי כמה חודשים קודם לכן.

## ספריה
***כבודו: אהרון ברק, ביוגרפיה**, כתר הוצאה לאור, 2001
***[[העליונים: בתוככי בית המשפט העליון|העליונים: בתוככי בית-המשפט העליון]]**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, ומהדורה חדשה מורחבת ב-2017
***להציל את שימבה, סיפור אמיתי,** הוצאת כנרת, 2008 - ספר ילדים
***ילדה רעה**, ספר אוטוביגורפיה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.

## קישורים חיצוניים

* 
* נעמי לויצקי, ב"פינה של נעמי"
* 
* 
* 
* 
* 
* שיחה עם נעמי לויצקי בפודקאסט של נדב פרי
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחברות ספרי עיון ישראליות
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:סגל כותרת ראשית
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:חיילות דובר צה"ל
קטגוריה:חיילי דובר צה"ל
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2024
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
תוכנית קימברלי

**תוכנית קימברלי** הייתה יוזמה להתיישבות מסיבית של יהודים ב**[[קימברלי (אוסטרליה)|חבל קימברלי]]** שבצפון מדינת מערב אוסטרליה.

התוכנית נהגתה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים באירופה החל משנת 1933, לרבות אלברט איינשטיין, בעקבות עלייתו לשלטון של היטלר בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת.

התוכנית היוותה בסיס לפולמוס בעיתונות ובממשל באוסטרליה, ועוררה התנגדות ניכרת בשל הכוונה ליצור מדינת-לאום יהודית, דוברת עברית או יידיש – השפה הרווחת באותה תקופה בקרב היהודים המאוימים באירופה – בשטח גאוגרפי נבדל, בתקופה שבה שאפה אוסטרליה להטמיע את המהגרים אליה במסגרת לאומית-אוסטרלית אחידה. יחד עם זאת, חוגים שונים באוסטרליה, לרבות תנועות פועלים סוציאליסטיות, תמכו בהקמת בית לאומי ליהודים בקימברלי, מסיבות דתיות, הומניטריות וכלכליות.

## מסעותיהם ופעילותם של מלך ראוויטש ויצחק שטינברג
בשנת 1933, קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע משורר היידיש הנודע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי. נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים. כשהוא מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי. ראוויטש סקר את חבל קימברלי, והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית.

בהמשכו של אותו עשור קודמה תוכנית קימברלי גם על ידי הסוציאליסט היהודי הנודע יצחק שטינברג, אשר פעל בהצלחה להפצת התוכנית וגייס תמיכה בה בקרב תנועות הפועלים באוסטרליה.

התנועה הציונית הייתה ידועה ופעילה כאשר החלה יוזמת קימברלי. היוזמים, אשר היוו המשך ישיר לטריטוריאליסטים, סברו כי בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני, מאפשרת תוכנית קימברלי התיישבות יהודית בלתי מוגבלת, ללא מגבלות השטח החמורות הקיימות בארץ ישראל, וללא חיכוכים עם האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל - תוכנית קימברלי ירדה מהפרק.

## ראו גם
* תוכנית אוגנדה

## לקריאה נוספת
*אליהו בנימיני, ״מדינות ליהודים״, הקיבוץ המאוחד וספריית הפועלים, 1991
*אליהו בנימיני, ״תוכנית קימברלי: אפשרויות ההתיישבות היהודית ההמונית באוסטרליה״, 'דבר', 20 בנובמבר 1988
*אליהו בנימיני, ״כך כמעט הפכנו לאוסטרלים״, 'הארץ', 8 במאי 1996

## קישורים חיצוניים
*מלך ראוויטש ותוכנית קימברלי
*הארץ הלא-מובטחת - על תוכנית קימברלי
*חבל קימברלי - אתר למטייל
*״הארץ הלא מובטחת״ - סיפורה של תוכנית קימברלי בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
* 
קימברלי
קטגוריה:יהדות אוסטרליה
קטגוריה:הצלה בשואה
קטגוריה:טריטוריאליזם
קטגוריה:פרויקטים של התיישבות יהודים מחוץ לארץ ישראל
וסלי ליבלר

**וסלי ליבלר** (באנגלית: **Wesley J. Liebeler**; 9 במאי 1931 - 29 בספטמבר 2002) היה פרופסור אמריקאי למשפטים, מחוקרי רצח קנדי.

וסלי ליבלר נולד בארצות הברית ולמד לתואר ראשון במכללת מקאלסטר במינסוטה. לאחר מכן סייים תואר במשפטים באוניברסיטת שיקגו (UCLA). ליבלר פעל כעורך דין בניו יורק ובשנת 1965 הצטרף לסגל ההוראה של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ובמשך שלושים שנה היה מרצה בנושא החוק נגד ההגבלים העסקיים (Antitrust Law).

בשנת 1964 צורף לצוות החוקרים שמונו על ידי ועדת וורן לחקירת רצח קנדי, שתפקידם היה לסייע לחברי הוועדה בריכוז חומר החקירה ובתשאול העדים. ליבלר חקר מספר עדי מפתח, ובהם אם סילביה אודיו, אמריקנית ממוצא היספני שהעידה כי חודשים אחדים לפני הרצח הופיעו בביתה מספר גולים קובנים ובתוכם אדם שלאחר הרצח זוהה על ידה כלי הארווי אוסוואלד, שלדבריה הציג עצמו כ"לאון אוסוואלד". בתוקף התפקיד שמילא ליבלר בוועדה הוא נחשב כמומחה לעניין חקירת רצח קנדי.

חוקר רצח קנדי דייוויד ליפטון העלה בספרו משנת 1980 "הראיה הטובה ביותר" (Best evidence), תאוריית קונספירציה יוצאת דופן לפיה נחטפה גופתו של קנדי בדרכה מהמטוס הנשיאותי, שהוביל אותה מדאלאס לבית החולים של הצי האמריקאי בית חסדא, שבו עמדה לעבור נתיחה, ועברה בחשאי, במקום סתר, טיפול ניתוחי, שקדם לניתוח הרשמי שלאחר המוות, שבוצע לאחר מכן בבית החולים בית חסדא, וזאת במטרה להעלים את הראיות כי הנשיא נורה מלפנים ולא מגבו.

כאשר תאוריה זו החלה להתגבש אצל ליפטון, והוא החל את מחקרו לביסוס תאוריה זו, כארבע עשרה שנים לפני פרסום מסקנותיו בספרו, הוא יצר קשרים עם וסלי ליבלר, כפרופסור למשפטים וכמי שנודע כאחד החוקרים עליהם הוטלו תפקידי חקירה מטעם ועדת וורן. שניהם הקדישו שעות רבות לניתוח הסתירות שנתגלו בממצאים הרפואיים, ובעיקר בדו"ח על נתיחת הגופה שבוצעה במוצאי ליל הרצח בבית החולים בית חסדא, בה לא נמצאו סימני כניסה של קליעים בחזית הגופה, בעוד שרופאי בית החולים פארקלנד ממוריאל בדאלאס, אליו הוחש הנשיא לאחר שנפגע ובו הוכרז כמת, סבורים היו כי הנשיא נורה מלפנים. ליפטון העלה את הסברה שרופאי בית חסדא שיקרו, בעוד שליבלר הגן על עמדתם ומסקנותיהם ואמר לליפטון (שליפטון עצמו מצטט בספרו): "אינני חושב שמישהו לעולם יאמין במה שאתה אומר".

בין כה וכה והנה נגלתה לליפטון תגלית שהוא ראה אותה כמדהימה, הוא מצא דו"ח שנכתב על ידי שני אנשי האף בי אי סיברט (Sibert) ואו'ניל (O`Neill), שנוכחו בנתיחה שנערכה בבית החולים בית חסדא, בו כתבו כי נראה היה בעליל כי בגופתו של הנשיא נעשה ניתוח של אזור הראש קודם שהגופה הובאה לנתיחה בבית חסדא. ליפטון העלה את התגלית בפני ליבלר, שנדהם ומיהר לכתוב עליה ב-23 באוקטובר 1966 מזכר לשופט ארל וורן, ליתר חברי ועדת וורן, לתובע הכללי ואחיו של הנשיא רוברט קנדי ולנשיא לינדון ג'ונסון ובו קרא לפתוח מחדש בחקירה בעניין זה, אך קריאתו לא נענתה.

לימים יאמר ליפטון על ליבלר כי ליבלר "הגן בפומבי בעוז על ועדת וורן, אך באורח פרטי היה פתוח לביקורת. הוא לא היה מן המגינים שנהגו כעבדים".

פרופסור ליבלר שהיה בעל רישיון טיס, התאמן בטיסה במטוס דו כנפי, ב-29 בספטמבר 2002, כשהמטוס התרסק לתוך אגם במדינת ניו המפשייר וליבלר נהרג. גם מדריך הטיסה שהיה לצידו נהרג. בן 71 שנים היה ליבלר במותו.

## קישורים חיצוניים
* הספד לוסלי ליבלר באתר האוניברסיטה של קליפורניה

קטגוריה:בוגרי מכללת מקאלסטר
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:חוקרי רצח ג'ון פ. קנדי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
אלף עלה

**אֶלֶף עלה** (שם מדעי: *Myriophyllum*) הוא סוג המונה כ-45 מינים של צמחי מים.

## מאפיינים
מיני סוג זה הם צמחים טובלים – גדלים בהשריה כמעט מוחלטת במים, כשרק קצם העליון בולט. העלים מחטניים ומפולגים וצומחים בתצורת מברשת סביב גבעול יחיד, כאשר העלים מעל פני המים קשים ודקיקים יותר מאלו המושרים.

הגבעול ארוך ורך, אך גם שביר יחסית.

הפרחים קטנים, בעלי ארבעה עלי כותרת, כאשר אחד מהם צומח בקצה כל גבעול. הפרי נאכל לרוב על ידי ציפורי מים.

ניתן להצמיח צמח שלם ובריא ממקטע בודד של אלף-עלה, שמתפתח במהירות לאחר הפרדתו מצמח האב.

## הדברה
אלף עלה הוא מין המתפשט במהירות במאגרי מים מתוקים, ומסיבות שונות יש לשלוט בכמותו על מנת להבטיח את טיב המים. אחת השיטות הקיימות לרסן את קצב התפתחותו היא לקצור אותו בכלי הדומה למקצרת דשא, בעודו מתחת למים. השיטה אינה יעילה תמיד, היות שיש לאסוף את כל הגזם פן ישתרשו מחדש, אך היא יעילה מספיק אם הזרעים של המחזור הנוכחי טרם נבטו.

שיטה נוספת להדברת הצמח היא ביולוגית: סוג של חיפושית ממשפחת המושיתיים אוכל אך ורק את מיני אלף עלה, ולפיכך יכול להוות שיטת הדברה בטוחה ונטולת תופעות לוואי.

## על השם
אלף-עלה הוא תרגום מילולי של Milfoil, שמו המקובל של המין באנגלית, שהוא בתורו תרגום של השם היווני Myriophyllum (המילה Myri במשמעות "אינספור", כמו Myriad; המילה Phyl משמעותה "עלה"). שם זה הועבר גם למשפחה המכילה את אלף עלה, הקרויה אלף העלה.

## בישראל
מבין כל מיני הסוג, צומח בר רק אחד בארץ: אלף עלה משובל (*Myriophyllum spicatum*), הגדל בכמויות מצומצמות בגולן, בקעת בית צידה, הכנרת ועמק הירדן הצפוני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אלף העלה
קטגוריה:צמחי מים מתוקים
קירן דסאי

**קיראן דסאי** (במלאיאלאם: **കിരൺ ദേശായി**; נולדה ב-3 בספטמבר 1971) היא סופרת הודית, אשר חיה ועובדת בארצות הברית.

הרומן שכתבה, **ירושה של אובדן**, זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2006 והפך אותה לאשה הצעירה ביותר שזכתה אי-פעם בפרס היוקרתי. כמו כן, זכה הספר בפרס הסיפורת של חוג מבקרי הספרים הלאומי של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
דסאי היא בתה של אניטה דסאי, סופרת שהייתה מועמדת לפרס בוקר שלוש פעמים. דסאי נולדה בצ'אנדיגאר, וגדלה בפונה ובמומבאי. בגיל 14 עקרה עם משפחתה לאנגליה, ומקץ שנה לארצות הברית, שם למדה כתיבה יוצרת בבנינגטון קולג', באוניברסיטת הולינס, ובאוניברסיטת קולומביה.

## יצירתה
הרומן הראשון שלה, **מהומה במטע הגויאבות** (יצא באנגלית בשנת 1998, בשם *Hullabaloo in the Guava Orchard*) זכה לשבחים מאת סלמאן רושדי. הוא זכה בפרס בטי טראסק, אשר מחלקת אגודת הסופרים האמריקאית לרומנים חדשים מאת אזרחי חבר הלאומים הבריטי מתחת לגיל 35. הרומן השני שלה, **ירושה של אובדן** (2006, יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2008) זכה לביקורות חיוביות בכל העולם, ובפרס מאן בוקר לשנת 2006.

בשנת 2013, זכתה בפרס ברלין מטעם האקדמיה האמריקאית בברלין.

## ספריה שראו אור בעברית
* מהומה בגן הגויאבות (כנרת, 1999, תרגם אלכס בן-ארי).
* ירושה של אבדן (עם עובד, 2008, תרגם מאיר בן-שלום).

## ראו גם
* אניטה דסאי

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות הודיות
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:בוגרי מכללת הולינס
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרות בנינגטון קולג'
קטגוריה:בוגרי בנינגטון קולג'
קטגוריה:מהגרות מהודו לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מהודו לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971