נתן שטראוס הבן

[שמאל|ממוזער|250px|הדיוקן הרשמי של שטראוס ב[הסנאט של מדינת ניו יורק|סנאט של מדינת ניו יורק, 1921]]
שמאל|ממוזער|250px|אשתו של שטראוס, הלן, בשמלת כלה, 1915
**נָתָן שְׁטְרַאוּס הבן** (באנגלית: **.Nathan Straus Jr**; ) היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי יהודי שכיהן כחבר בסנאט של מדינת ניו יורק בשנים 1921–1926, ולאחר מכן כיהן כמנהל  בשנים 1937–1942.

## קורות חיים
הוא היה בנם של לינה (לבית גוטהרץ) ונתן שטראוס (1848–1931), שהיה שותף-בעלים של רשת הכלבו מייסיס. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת היידלברג. הוא עבד ככתב עבור העיתון "ניו יורק גלוב" בין השנים 1909–1910, והיה עורך ומו"ל של המגזין  בשנים 1913–1917. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כקצין זוטר בצי ארצות הברית.

לאחר המלחמה, שטראוס הפך לעוזר עורך של ה"ניו יורק גלוב", אך עזב בשנת 1920 בשל תמיכת העיתון במועמד הרפובליקני לנשיאות וורן הרדינג. במקום זאת, הוא נכנס לפוליטיקה כדמוקרט, וכיהן כחבר בסנאט של מדינת ניו יורק בשנים 1921–1926, במהלך המושבים ה-144, ה-145, ה-146, ה-147, ה-148 וה-149 של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק. הוא עמד בראש הוועדה לחקלאות בשנים 1923–1924. במהלך שלוש כהונותיו, הוא הציע חקיקה בנושא ביטוח רכב חובה, שילוב נשים בחבר המושבעים ואישור התיקון לחוקת ארצות הברית בנוגע לעבודת ילדים  (שלא אושר). הפרוגרסיביזם הפוליטי הנחרץ שלו הוביל את המגזין "טיים" לתאר אותו כדמוקרט "כמעט סוציאליסטי".

אף על פי שהיו לו שאיפות להפוך למנהיג הרוב בסנאט של ניו יורק, האנטישמיות הציבורית הנרחבת של שנות ה-20 של המאה ה-20 ובחירתו של יהודי אחר, מוריס בלוך, למנהיג הדמוקרטי באספה המדינתית של ניו יורק, גרמו לשטראוס להרגיש שלא יהיה זה אפשרי שיהודי יעמוד בראש שני הגופים. כשראה את המשך הקריירה שלו בסנאט כמבוי סתום, הוא בחר שלא להתמודד לבחירה מחדש בשנת 1926.

לקראת הבחירות לראשות עיריית ניו יורק בשנת 1933, פנתה לשטראוס מפלגת האיחוד העירוני כדי שיתמודד לראשות העיר נגד ראש העיר המכהן, הדמוקרט ג'ון פטריק אובריין, מאגודת טמאני הול. למרות העובדה ששאיפתו "תמיד הייתה להיות ראש עיריית ניו יורק", שטראוס חשש שוב לעורר אנטישמיות, הפעם מכיוון שיהודי אחר, הרברט ליהמן, כבר היה מושל ניו יורק. במה שתואר על ידו כ"אחת ההחלטות הקשות ביותר בחיי", שטראוס דחה את מועמדותו לראשות העיר.

מכיוון שהתנגד לאובריין אך לא היה מוכן להצטרף לרפובליקנים, שטראוס בחר לתמוך בראש העיר לשעבר , דמוקרט לשעבר שהתמודד מטעם "מפלגת ההתאוששות". בתמורה, שטראוס מונה למועמד מפלגת ההתאוששות לנשיא הבית העליון של מועצת העירייה. במהלך קמפיין הבחירות, מקי סבל מהאשמות באנטישמיות שמקורן במאמר משנת 1915 שכותרתו "שאלה רצינית", אשר הטיל ספק באמינות המוסרית והפוליטית של צעירים יהודים בעיר ניו יורק. אף על פי שמקי התעקש כי דבריו הוצאו מהקשרם (וכמה תומכים יהודים בולטים, כולל שטראוס, יצאו להגנתו), הנזק מהמחלוקת כבר נעשה וכל מועמדי מפלגת ההתאוששות הובסו. בסופו של דבר נבחר לראשות העיר הרפובליקני פיורלו לה גוארדיה.

לאחר הפסדו בבחירות 1933 לנשיאות הבית העליון של מועצת העירייה, שטראוס כיהן כמנהלן של מדינת ניו יורק של  בשנת 1934; כחבר ברשות השיכון של עיריית ניו יורק בשנת 1936; וכמנהלן של  בשנים 1937–1942. הוא פרסם שני ספרים בנושאי שיכון: "שבעה מיתוסים של שיכון" (1944) ו"שני שלישים של אומה - תוכנית שיכון" (1952).

מלבד הפוליטיקה, שטראוס היה נאמן מייסד של קרן התרומות לארץ ישראל (Palestine Endowment Fund, Inc.) בשנת 1922 יחד עם ג'וליאן מק וסטיבן שמואל וייז. הוא גם היה יו"ר תחנת הרדיו WMCA משנת 1943 ועד מותו.

ב-13 בספטמבר 1961, שטראוס נמצא מת בחדר מוטל ב שבמדינת ניו יורק. לדברי משפחתו, הוא סבל ממחלת לב, ונקבע כי מת מסיבות טבעיות. הוא נקבר בבית העלמין מאונט פלזנט ב.

## חייו האישיים
הוא היה נשוי להלן זקס, בתו של , נוירולוג שעל שמו נקראת מחלת טאי-זקס ובן ל. נולדו להם ארבעה בנים: נתן שטראוס השלישי, ברנרד זקס שטראוס (היה נשוי לג'ואן פיילי), אירווינג להמן שטראוס ו. רונלד פיטר שטראוס היה מנהל "קול אמריקה" בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר והיה הבעלים של תחנת הרדיו WMCA בניו יורק. בשנת 1998 הוא נישא למרסיה לואיס, אמה של מוניקה לווינסקי.

חבר הקונגרס איזידור שטראוס ומזכיר המסחר והעבודה של ארצות הברית אוסקר שטראוס היו דודיו של נתן; נשיא בית המשפט העליון של ניו יורק אירווינג ליהמן היה גיסו; והשגריר ג'סי שטראוס היה בן דודו.

### הקשר לאנה פרנק
בשנת 1908, כששטראוס למד באוניברסיטת היידלברג, הוא פגש חוקר צעיר להיסטוריה של האמנות בשם אוטו פרנק, שהיה בן גילו. פרנק בן ה-20 קיבל עבודה במייסיס, שם התאהב בניו יורק ובפתיחותה, אך הוא חזר לגרמניה לאחר מות אביו בשנת 1909.

פרנק, שהיה יהודי, ברח מאוחר יותר מגרמניה עם משפחתו לנוכח האנטישמיות החריפה של גרמניה הנאצית. הם עברו לאמסטרדם, שם גייס פרנק את עזרתו של נתן הבן כדי לסייע למשפחתו להשיג ויזות מעבר לארצות הברית. אף על פי שקיבלו עזרה מנתן הבן ומקשרים אחרים, משפחת פרנק לא הצליחה לאסוף את כל הניירת הדרושה לפני שגרמניה הנאצית הורתה לקונסוליות האמריקאיות להיסגר בשטח הכבוש על ידי גרמניה (כולל הולנד). בסופו של דבר, כל משפחת פרנק נכלאה במחנות ריכוז נאציים, ואוטו היה היחיד מבני המשפחה ששרד את המלחמה.

במהלך השנים שלאחר מכן, אוטו פרסם את יומנה של בתו, אנה פרנק, שתיאר את חייה של המשפחה במחבוא מפני הנאצים באמסטרדם. יצירה זו, הידועה בעברית כ"יומנה של אנה פרנק", היא אחד הספרים המפורסמים ביותר על השואה. היא תורגמה לעשרות שפות ועובדה למחזות וסרטים.

## קישורים חיצוניים

* 

* ''Nathan Straus, 72, Civic Leader And Chairman of WMCA, Dies'' in NYT on September 14, 1961 (subscription required)
* Straus family at Jewish Virtual Library
* Our Campaigns - Nathan Straus, Jr.
* Newsreel 1937–1942


## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
נתן הבן
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ניו יורק: עיתונאים
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי בית המחוקקים המדינתי של ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961