מניפסט ברצלונה

**מניפסט ברצלונה** הוא מנשר שהוציא מיגל פרימו דה ריברה ב-23 בספטמבר 1923 בו הכריז על נטילת השלטון בספרד לידי הצבא שבראשותו, הסביר את הסיבות לכך ודרש מהאזרחים ציות. 

במניפסט ברצלונה טען דה ריברה שהוא נאלץ ליטול את השלטון בידיו, למרות שאין לו שאיפות, בגלל שחיתות הפוליטיקאים, אנדרלמוסיה שמתבטאת ברציחות ומעשי שוד שכיחים, תעמולה ללא הפרעה של גורמים קומוניסטים ומהפכניים אחרים וקריאות של גורמים מתבדלים להתנתק מספרד. ריברה מציין מעשה חיובי אחד של הפוליטיקאים, מאבק בהימורים, אך מציין שהפעילות בתחום זה אינה מספיקה. 

במניפסט מכריז ריברה שבכל אזור במדינה יתפוס את השלטון המושל הצבאי של האזור והוא יתפוס שליטה בנקודות מרכזיות ובמרכזים של מהפכנים קומוניסטים ואחרים. המניפסט מציין שלא יינתן שימוש בטלפון ובאמצעי תקשורת אחרים לפקידים אשר לא ישרתו את השלטון החדש. רבירה קורא להימנע משפיכות דמים ומדגיש שלא יהסס לנקוט אמצעים כלפי מי שיפעל נגד שלטונו. 

פתיחת המנשר וסיומו מדגישים את הלאומיות הספרדית בהתאם לסיסמה: "תחי ספרד, יחי המלך". ריברה מדגיש שהוא זוכה לתמיכה רחבה בעם, שמכל המעמדות בעם וכל דרגי הצבא תמכו בו גם אם לא דיברו איתם לפני כן. המניפסט מסתיים באמירה שאת המהלך שעשה ישפטו העם וההיסטוריה.

## רקע

### התערבות גוברת של הצבא בחיים הפוליטיים
[ממוזער|דיוקן של [אלפונסו השלושה-עשר במדי מסדר קלטרווה, 1917.]]
לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד התגברה מעורבות הצבא בחיים הפוליטיים של ספרד. הצבא ראה בעצמו מי שמבטא את "רצון העם" ומגן על "האינטרס הלאומי", מעבר לאינטרסים מפלגתיים או חלקיים. שני אירועים מרכזיים ששיקפו את הפראטוריאניזם הזה היו אירועי Cu-Cut! ב-1905 - תקיפה של קצינים ממשמר ברצלונה את משרדי המערכת והדפוס של העיתון הסאטירי הלאומני הקטלוני ¡Cu-Cut!, וכן את העיתון *[[La Veu de Catalunya]]*, בעקבות קריקטורה שביקרה את הצבא - שהובילה לחקיקת חוק השיפוט ב-1906; והמשבר הגדול יותר, משבר ספרד של 1917, שבו חונטות ההגנה - גופים שהורכבו מחיילים בלבד והכריזו על עצמאותם - מילאו תפקיד משמעותי.

חוסה לואיס גומס-נבארו הדגיש כי "מאז תחילת המאה ה-20, ובמיוחד לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפשטו בצבא הספרדי תחושות של אנטי-פרלמנטריזם ודחייה של הפוליטיקה המפלגתית. הצבא שם דגש על ערכים כמו סדר, היררכיה, משמעת וסמכות, שהיו חלק בלתי נפרד מהמקצועיות הצבאית, אך חשיבותם גברה על רקע המשברים. במקביל, הצבא התחזק כמי ששומר על יסודות הסדר החברתי ועל המלוכה, שהייתה המוסד המרכזי שהבטיח את המשכיות המערכת החברתית והפוליטית".

### "שלוש השנים הבולשביקיות" באנדלוסיה ו"מלחמה חברתית" בקטלוניה (1918–1923)
לאחר משבר ספרד של 1917, התפתח משבר חברתי חריף בקטלוניה ובאזורי הכפר של אנדלוסיה. בקטלוניה התחוללה "מלחמה חברתית" של ממש, שכללה התקפות של אנרכיסטים מצד אחד ושל שכירי חרב מטעם המעסיקים מצד שני. באנדלוסיה, השפעות המהפכה הרוסית עוררו התקוממות של פועלי יום במשך שלוש שנים. אף ששני ארגוני העובדים הגדולים בספרד, CNT ו-PSOE-UGT, לא הצטרפו לתנועה הקומוניסטית, המהפכה הרוסית הפכה למיתוס רב-עוצמה שהלהיב את מעמד הפועלים, השפיע על מנהיגיו והלהיט את ההמונים שאותם ניסו לארגן. 

באנדלוסיה, בין 1918 ל-1920, התחזקו ההתקוממויות שזכו לכינוי "שלוש השנים הבולשביקיות". פועלי יום שובתים התעמתו עם תגובות קשות מצד בעלי האדמות והרשויות. במהלך השביתות הם השתלטו על חוות, אך פונו מהן בכוח על ידי המשמר האזרחי והצבא, תוך דיווחים על חבלות והתקפות.

בקטלוניה, הסכסוך פרץ בפברואר 1919 עם שביתת לה קנדנסה, שביתה בחברת החשמל Barcelona Traction, Light and Power (המכונה "לה קנדנסה"), שהותירה את ברצלונה ללא חשמל, מים וחשמליות. ממשלתו הליברלית של הרוזן רומנונס ניסתה לפתור את המשבר במשא ומתן, תוך אישור צו לשמונה שעות עבודה ומערכת ביטוח חברתי חדשה, אך נכנעה ללחץ המעסיקים שדרשו דיכוי נוקשה. תמיכה לכך הגיעה מהקפטן הכללי של קטלוניה, חואקין מילאנס דל בוש, ומהמלך אלפונסו השלושה-עשר. כתוצאה מכך, המאבק של העובדים הקטלונים הפך ל"מלחמה חברתית" שבמרכזה ברצלונה, שבה התנגשו אלימות של שכירי חרב מטעם המעסיקים עם פעולות טרור של קבוצות אנרכיסטיות.
ממשלתו השמרנית של אדוארדו דאטו מינתה את הגנרל סבריאנו מרטינס אנידו למושל אזרחי, והוא החריף את הדיכוי נגד ה-CNT. הוא הנהיג מדיניות טרור שכללה שימוש באיגודים "חופשיים", רדיפת מנהיגי CNT ויישום חוק הבריחות – הוצאה להורג של עצורים תחת תירוץ שניסו לברוח. בין 1920 ל-1923 התגברה האלימות ברחובות בין אנרכיסטים לכוחות "חופשיים" ופרה-משטרתיים. גל האלימות פגע גם בדאטו עצמו, שנרצח במדריד ב-8 במרץ 1921 על ידי שלושה אנרכיסטים. ב-1923 נרצחו גם סלבדור סגוי, מנהיג CNT שתמך בדרכים לא אלימות, והארכיבישוף של סרגוסה, חואן סולדבילה.

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 


## הערות שוליים




קטגוריה:ספרד: היסטוריה