open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בלינטמפל

**בלינטמפל** (באנגלית: **Ballintemple** באירית: **Baile an Teampaill** תרגום: עיר הכנסייה) הוא כפר לשעבר שהיום מהווה פרבר של העיר קורק באירלנד. הכפר ממוקם בצד המזרחי של העיר, כאשר גבולותיו משתרעים עד נהר לי והכפר בלקרוק, שממזרח לו. במקור, בליטנמפל היה כפר נפרד אך כיום הוא מוקף על ידי העיר קורק ומהווה פרבר שלה.

## היסטוריה
ממוזער| מצבה בבית הקברות טמפל היל
גבעת טמפל, דרך צ'רצ'יארד ובלינטמפל עצמה קיבלו את שמם מאתר קבורה קדוש בראש גבעת טמפל. בעוד שכמה טקסטים היסטוריים מצביעים על כך שבית קברות זה שכן בכנסייה מימי הביניים המוקדמים (1392) של האבירים הטמפלרים, טענה זו אינה נתמכת על ידי טקסטים אחרים והיסטוריונים מודרניים טוענים כי קשר זה שגוי. כך או כך, בעוד שבית הקברות נותר עומד, לא נמצאו ראיות ארכאולוגיות לכנסייה סמוכה בחקר מודרני. בית הקברות עצמו נסקר ולמרות שייתכן שהוא היה קיים כבר בתחילת ימי הביניים, אירוע הקבורה המתועד המוקדם ביותר בו הוא של קרביו של הנרי פיצרוי, דוכס גראפון הראשון שנהרג במצור על קורק בשנת 1690, ומעיו הוסרו ונקברו על מנת לשמר את הגופה לפני העברתה חזרה לאנגליה. מצבות הקבורה הקדומות ביותר שנותרו (עם תאריכים ניתנים לזיהוי) מתוארכות לתחילת המאה ה-18.

ויליאם פן, מייסד מדינת פנסילבניה, יצא מנהר לי במסעו לארצות הברית בשנת 1682. זמן מה קודם לכן, דווח כי סר וולטר ראלי בילה כאן זמן מה לפני שיצא למסעו האחרון לאיי הודו המערבית באוגוסט 1617.

ג'ורג' בול, המתמטיקאי וממציא האלגברה הבוליאנית, התגורר בבלינטמפל במהלך המאה התשע עשרה כשהיה פרופסור ביוניברסיטי קולג' קורק. הוא נפטר בדצמבר 1864, לאחר שחלה בדלקת ריאות כתוצאה מסופת גשמים בזמן שהלך מרחק של ארבעה מילים בין ביתו לאוניברסיטה כדי להעביר הרצאה.
## תחבורה
ממוזער| חשמלית פתוחה בבלינטמפל עם שירות של חברת החשמל Cork Electric Tramways and Lighting Company (בסביבות 1910)

תחנת הרכבת הקרובה ביותר הפעילה כיום היא תחנת קנט בקורק . עם זאת, בין השנים 1850 ל-1932, קו מסילת הרכבת קורק, בלקרוק ופסאז' עבר מצפון למרכז הכפר. בין השנים 1880 ו-1932, הייתה תחנה לאורך קטע זה של הקו בשם תחנת הרכבת שואו גראונד האלט, וזו שירתה את בלינטמפל.

## אישים מפורסמים
* ג'ורג' בול, מתמטיקאי ולוגיקן
* מרי אלמס, פעילה הומניטרית
* מוריס הילי, פוליטיקאי, עורך דין וחבר פרלמנט
* קיליאן מרפי, שחקן קולנוע ותיאטרון
* אתל וויניץ', סופרת
* סיימון זבו, שחקן רוגבי מקצועי
* אליסון אוליבר, שחקנית קולנוע וטלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אירלנד: יישובים
איקיקה (פרובינציה)

**פרובינציית איקיקה** (בספרדית: **Provincia de Iquique**) היא אחת משתי פרובינציות במחוז טרפקה בצפון צ'ילה (כשהשנייה היא טמרוגל). בירתה היא עיר הנמל איקיקה.

## היסטוריה
עד אוקטובר 2007, פרובינציית איקיקה הייתה מורכבת מ-7 קומונות: אלטו אוספיסיו, קמיניה, קולצ'נה, וארה, איקיקה, פיקה ופוסו אלמונטה, אך מאז, עם הקמת מחוז אריקה ופרינקוטה, הועברו רוב הקומונות אל פרובינציית טמרוגל.

## גאוגרפיה ודמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה (INE) משנת 2012, שטח הפרובינציה היה 2853.3 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתה מנתה 275,042 תושבים, כך שצפיפות האוכלוסין היא של 76.3 תושבים לקילומטר רבוע. בין מפקדי האוכלוסין של 1992 ל-2002, האוכלוסייה גדלה ב-30.8% (50,959 נפשות).

## מינהל
כפרובינציה, איקיקה היא מחוז מנהלי ברמה השנייה של צ'ילה. הפרובינציה מנוהלת על ידי נציג אזורי שמונה על ידי הנשיא.

מושל הפרובינציה הוא רנה ארתורו מוניוס סוליס (René Arturo Muñoz Solís). (נכון ל-מאי 2025).
פרובינציית איקיקה מורכבת משתי קומונות:

מספר התושבים נכון למפקד האוכלוסים ב-2017

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: פרובינציות
קטגוריה:טרפקה
פנדלטון מרה

**פנדלטון מרה** (באנגלית: **Pendleton Murrah**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טקסס בשנים 1857–1859, וכמושל טקסס העשירי בשנים 1863–1865, השנתיים האחרונות להתרחשותה של מלחמת האזרחים האמריקאית.
## ראשית חייו
מועד ומקום לידתו של פנדלטון מרה משתנים ממקור למקור. חלק מהמקורות מציינים את תאריך לידתו ב-1824, בעוד שאחרים מציינים אותו ב-1826. על פי הרשום במפקדי האוכלוסין של 1850 ושל 1860, היה מרה יליד אלבמה. לעיתים רשום מקום הולדתו בקרוליינה הדרומית, אך מקורות מאוחרים יותר מציינים שהוא נולד במחוז ביב שבאלבמה, והיה ילד מחוץ לנישואים של פגי מרה, בתם של צ'ארלס ואברילה ג'ונס מרה. הוא גדל וחונך בבית יתומים בפטיסטי, וב-1848 סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון. לאחר מכן הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לטקסס ופתח משרד עורכי דין בעיר מרשל.

ב-1850 נשא מרה לאישה את סו אלן טיילור, בתו של בעל מטעים בולט מטקסס. לשניים לא נולדו ילדים.
## קריירה פוליטית
ב-1855 התמודד מרה בבחירות לבית הנבחרים של טקסס ונוצח. ב-1857 הוא ניצח ונבחר, והיה גם חבר בוועד המנהל של המפלגה הדמוקרטית בטקסס. ב-1861 הוא דחה הצעה להתמודד על מושב בקונגרס של הקונפדרציה בשל מצב בריאותו, ככל הנראה שחפת, אך מצב בריאותו השתפר כך שהוא התגייס לרגימנט הרגלים ה-14 של טקסס, יחידה של צבא הקונפדרציה שעליה פיקד המושל לשעבר אדוארד קלארק. עד מהרה פרש מרה מהשירות, ובבחירות של 1863 נבחר כמושל טקסס וכיהן בתפקיד עד נפילת הקונפדרציה.

כמושל שכיהן במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, תמך מרה באופן נמרץ במטרותיה של הקונפדרציה, זאת על אף שהוא הסתבך במחלוקת בנוגע לגיוס אנשי המיליציה של טקסס לצבא הקונפדרציה. ועדיין, גם לאחר כניעתו של רוברט אדוארד לי ב-1865, הוא עודד את בני טקסס להמשיך ולהילחם.

כאשר נודע למרה שכוחות צבא האיחוד היו בדרכם לטקסס, הוא נמלט למקסיקו יחד עם מנהיגים אחרים של הקונפדרציה. סגן המושל פלטשר סטוקדייל הושבע כמושל בפועל במקומו, וכיהן בתפקיד חמישה ימים עד שביוני 1865 התמנה המושל הזמני הצבאי אנדרו ג'קסון המילטון.

המסע למקסיקו גבה מחיר מבריאותו של מרה, והוא נפטר במונטריי שבמקסיקו ב-4 באוגוסט 1865, ושם הוא גם נטמן. בבית הקברות של מדינת טקסס הוקמה לזכרו מצבה.

## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1521


## קישורים חיצוניים
* פנדלטון מרה באתר אגודת המושלים הלאומית 
* פנדלטון מרה באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אלבמה
קטגוריה:מושלי טקסס
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי מדינות הקונפדרציה
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של טקסס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1865
אברהם הייס

הרב ד"ר **אברהם (בנו) הייס** (בסרבו-קרואטית: **Abraham (Beno) Heisz**, בסרבית קירילית: **Хеисз, Бено**; 15 במרץ 1872, דורוג, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1942, מחנה ההשמדה יאסנובאץ) היה הרב הראשי ליהודי סיסאק מ-1906 ועד לתקופת השואה, והיסטוריון. נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ.

## קורות חייו
נולד בדורוג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בשטחי הונגריה המודרנית) למשפחה נאולוגית. הוא רכש השכלה תיכונית בבודפשט. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובמקביל רכש תואר בהיסטוריה באוניברסיטת בודפשט. ב-1906 הגיע לסיסאק וכיהן כרבה הראשי, ובמקביל הרצה בנושאי יהדות במוסדות חינוך מקומיים. הוא פעל במשותף עם אנשי דת נוצרים קתוליים ואורתודוקסיים ליצירת שיח והכרות בין דתית. הייס ניהל את מערכת החינוך היהודית בעיר. בנו הייס היה היסטוריון אשר חקר את תולדות עם ישראל ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושא.

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה והקמת מדינת קרואטיה העצמאית, החלו שלטונות האוסטאשה ברדיפות יהודים. ב-15 ביוני 1942 גורש הייס למחנה ההשמדה יאסנובאץ, ושם נרצח.

## קישורים חיצוניים
* בנו הייס, דף עד, באתר יד ושם
* פקודת המעצר והגירוש ליאסנובאץ, באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים נאולוגים
קטגוריה:רבנים יוגוסלבים
קטגוריה:יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:יהודים בשואה: יוגוסלביה
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בבודפשט
קטגוריה:רבנים קרואטים
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז וההשמדה יאסנובאץ
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ילידי 1872
קטגוריה:נפטרים ב-1942
קני נייה מרטאב

**קני נייה מרטאב** (בסרבית: **Кени није мртав**; בעברית: "**קני לא מת**"), הידועה גם בקיצור "**קניי**" או "**KNM**", היא להקת רוק סרבית מהעיר קרושבאץ, הפועלת מאז שנת 2017. סגנונה המוזיקלי משלב פאנק רוק (Punk rock), פופ-פאנק ורוק אלטרנטיבי.

## היסטוריה
הלהקה נוסדה בשנת 2017 על ידי הגיטריסט והסולן מטיה ג'וקיץ', הבסיסט מטיה פשיץ' והמתופף סאווה טומיץ'. חברי ההרכב החלו את דרכם המוזיקלית עוד כבני נוער, בהשראת להקות רוק ומטאל אירופאיות. טומיץ', שוויתר על קריירה כספורטאי בגיל 17, מונה גם למפיק המוזיקלי של ההרכב. השיר הראשון של הלהקה, "PBR" (קיצור של "כמה מילים חסרות משמעות"), נכתב על ידי ג'וקיץ' עוד בתקופת לימודיו בתיכון.

שם הלהקה מהווה אזכור לבדיחה חוזרת מתוך הסדרה האמריקאית המונפשת "סאות' פארק", שבה אחת הדמויות הראשיות, קני מק'קורמיק, נהרג שוב ושוב בדרכים שונות. לדברי חברי ההרכב: "קני הוא פאנק. פאנק לא מת. קני לא מת". ההופעה הראשונה של הלהקה התקיימה באירוע גריזליאדה בעיר קרושבאץ, באוגוסט 2017.

בשנת 2020 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות משותף עם להקת Dram והזמר-יוצר איוון יגדיץ', במסגרת המיזם "רזידנט של יוצרים חדשים". הסיבוב הופסק בעקבות מגפת הקורונה בסרביה.

### 2021: ''Ajmo da plešemo''
אלבום הבכורה של הלהקה, *Ajmo da plešemo* ("בואו נרקוד"), יצא לאור ב-5 בנובמבר 2021 דרך חברת התקליטים מסקום רקורדס. קדמו לו הסינגלים "Venećijaneri", "Samodisciplina" ו-"Vetar". בדצמבר 2021 פורסמו וידאו קליפים לשלושה שירים מתוך האלבום. הוא הופק על ידי גוראן אנטוביץ' ודיאן ווצ'קוביץ'. לקידום האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות רחב שכללערים בסרביה ובאזור, כולל ליובליאנה, בלגרד, ביילינה, נובי סאד, ניש, סרייבו, מוסטאר וקרושבאץ.

על האלבום אמר ג'וקיץ' בראיון: "אנחנו מוציאים אלבום שמהווה פרשנות חדשה לפאנק. ואם זה לא יתחבר לקהל – נחליף כמה מילים. אין צורך להיאחז בהגדרות". צלילי האלבום משלב השפעות מפאנק רוק, פופ-פאנק ורוק אלטרנטיבי. ג'וקיץ' תיאר את תהליך ההתפתחות הסגנונית של ההרכב בעקבות המעבר לבלגרד, וההשפעות החדשות שנוספו, בהן להקות כמו הסמית'ס.

### 2023–הווה: פרויקטים נוספים
בפברואר 2023 הודיעה הלהקה על סינגל חדש בשם "Pod tvojim prstima" ("תחת אצבעותיך"), מתוך אלבום עתידי. הסינגל יצא לאור ב-10 במרץ 2023 בכל הפלטפורמות הדיגיטליות, לאחר ריאיון טלוויזיוני עם מטיה פשיץ' בתוכנית "Bunt" בערוץ RTS 2. הסינגל הופק בשיתוף פעולה עם המפיק הסרבי Meta והמפיק האמריקאי ג'ואל ואנסק, ופורסם על ידי מסקום רקורדס. החברה תיארה את הסינגל כשילוב סגנוני של להקות רבות, דוגמת מונסקין, פאניק! אט דה דיסקו, מיוז ופרנץ פרדיננד.

במסגרת ריאיון למגזין Oblakoder, הגדירו חברי הלהקה את עצמם כ"מותג של חיפוש, רעננות ותעוזה", וציינו כי השירים החדשים ממשיכים קו אישי יותר. "השירים באלבום הקודם נכתבו מנקודת מבט של בודד שהאיר את סביבתו מחדש. כעת, הוא כבר לא לבד, ולכן פשוט כותב על מה שמעסיק אותו" אמרו.

ב-21 בדצמבר 2023 נחשף כי הלהקה עתידה להשתתף בקדם הסרבי לאירוויזיון 2024 עם השיר "Dijamanti". היא התחרתה במקצה הראשון, שהתקיים ב-27 בפברואר 2024, ובסופו דורגה במקום השישי. בגמר, שנערך ב-2 במרץ, סיימה הלהקה את התחרות במקום ה-11 עם שתי נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2017
לנה קובאצ'ביץ'

**לנה קובאצ'ביץ**' (בסרבית: **Лена Ковачевић**; נולדה ב-25 בפברואר 1985) היא זמרת סרבית.

## ביוגרפיה
היא סיימה לימודי שירת ג'אז בקונסרבטוריון של אמסטרדם שבהולנד. קובאצ'ביץ' הופיעה בשנת 2003 בסרטו של אביה *The Professional*, בו ביצעה את השיר "Pada vlada" לצד להקת באיאגה אי אינסטרוקטורי.

מאז שנת 2009 הוציאה קובאצ'ביץ' ארבעה אלבומי אולפן וכמה סינגלים מצליחים, ביניהם: "Caffe" (2017), "Dubine" ו-"Samo da mi je" (שניהם מ-2019). באוקטובר 2022 שימשה מופע הפתיחה של הזמרת לארה פביאן בבלגרד ארנה. קובאצ'ביץ' הופיעה עם חומריה המקוריים בליווי תזמורת סימפונית ברחבי אירופה. בנוסף, שימשה כשופטת בעונה הראשונה של תוכנית הכישרונות *Prvi glas Srbije* (2011), וכיכבה בסרט *Nije loše biti čovek* (2021).

ב-21 בדצמבר 2023 הוכרז כי תשתתף בתחרות *Pesma za Evroviziju '24*, הקדם הלאומי הסרבי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Zovi me Lena". הוא העפיל לשלב הגמר, שם הגיע למקום התשיעי עם שש נקודות.

## חיים אישיים
קובאצ'ביץ' היא בתו של המחזאי והבמאי הסרבי דושאן קובאצ'ביץ'. בספטמבר 2011 נישאה קובאצ'ביץ' ליזמית הסרבית וניה ברצ'ינה, איתה יש לה שני בנים.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2009: *Dobar dan za pevanje*
* 2013: *San*
* 2015: *Džezeri*
* 2023: *Caffe*

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות סרביות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סרביות
קטגוריה:ילידות 1982
פמפה דל טמרוגל

[ממוזער|250x250 פיקסלים| [מדבר בפמפה דל טמרוגל, פברואר 2006.]]
**פמפה דל טמרוגל** (בספרדית: **Pampa del Tamarugal**) הנקרא גם "רמת הטמרוגל" הוא מישור מדברי עצום במחוז טרפקה בצ'ילה המשתרע על חלק משמעותי מחבל נורטה גרנדה, ונקרא במקור על שם עצי *ה-*Prosopis tamarugo שכיסו את פני השטח שלו. הוא ממוקם בין קווי הרוחב 19°30' ו-22°15' דרום ונחשב לחלק ממדבר אטקמה. הוא גובל במערב ברכס החוף הצ'יליאני ובמזרח במדרונות המערביים של הרי האנדים. המישור משתרע על פני שטח של 12,500 קילומטרים רבועים עם גובה ממוצע של 1,100 מטר.

## תיירות
בין האטרקציות התיירותיות העיקריות בפמפה דל טמרוגל נמצאים, אתר המורשת העולמית מפעלי המלחת באומברסטון ובסנטה לאורה, העיירה לה טירנה ושמורת הטבע פמפה דל טמרוגל.

## גלריה

קובץ:Pampa_del_Tamarugal_3.jpg|טקסט=A modern forest in Pampa del Tamarugal as seen from Chile Route 5| יער מודרני בפמפה דל טמרוגל כפי שנראה מכביש 5 בצ'ילה
קובץ:Pintados2.jpg|טקסט=Pre-Hispanic geoglyphs next to Pampa del Tamarugal| גיאוגליפים פרה-היספנים ליד פמפה דל טמרוגל
קובץ:Pampa_del_Tamarugal_2.jpg|טקסט=A modern forest in Pampa del Tamarugal as seen from Chile Route 5| יער מודרני בפמפה דל טמרוגל כפי שנראה מכביש 5 בצ'ילה
קובץ:Prosopis_tamarugo.jpg|טקסט=A Prosopis tamarugo tree| עץ Prosopis tamarugo


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: גאוגרפיה
קטגוריה:טרפקה
קטגוריה:מישורים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מדבריות
שמואל קנדל

**שמואל קנדל** (1951 – 16 בינואר 2007) היה כלכלן ישראלי, פרופסור למימון באוניברסיטת תל אביב.

## קורות חיים
שמואל קנדל נולד בתל אביב (1951). למד בבית הספר היסודי "יהודה המכבי" ובתיכון ד'. התגייס לצבא במסלול הנח"ל.

בתום השירות בצה"ל למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב שם סיים ב-1975 (מחזור י'), ולימים כיהן בהתנדבות בהנהלת הסטודיו. את תחילת דרכו המקצועית החל לתקופה קצרה כשחקן בתיאטרון באר שבע.

למד באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בסטטיסטיקה וחקר ביצועים. באוניברסיטת ייל בארצות הברית למד תואר שני ודוקטורט בניהול, עם התמחות במימון.

בשנת 1983 הצטרף כפרופסור למימון לאוניברסיטת שיקגו, שם נשאר עד 1988.

הצטרף לחוג למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, שם קודם עד לדרגת פרופסור מן המניין. פרסם מחקרים רבים בכתבי עת אקדמיים שצוטטו רבות במאמרים אחרים, וזכה במלגות ופרסים: פרס נמרוד לפיד מטעם המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב (1978); מלגת ״בטרימרץ״ לחוקרים מצטיינים בעולם בתחום המימון (1988); מלגת אלון לחוקרים מצטיינים שחוזרים לארץ (1988); פרס סמית-ברידן של כתב העת לפיננסיים על מאמר שכתב (1966).

תחומי התמחותו התמקדו במודלים בתורת ההשקעות, ניהול תיקי השקעות, תמחור שוקי הון, מסחר בבורסה וניהול סיכוני ריבית ומט"ח.

באוניברסיטה כיהן בתפקידים רבים, יזם תוכניות ותרם רבות להעלאת קרנה של הפקולטה בישראל ובעולם. מ-1999 ועד 2003 היה דקאן הפקולטה לניהול. בתקופת זו קידם שינוי משמעותי בתואר השני ובתוכניות המנהלים, ביצע מהפכה בתוכנית ה-MBA, פתח תוכנית ללימודי תואר שני בחשבונאות והקים בית ספר לניהול בהיי-טק (HTMS). הוא הוביל לכך שהפקולטה תקבל אקרדיטציה בינלאומית, היחידה מבין הפקולטות בישראל, וכן להובילה לכך שתדורג במקום השלישי במחקר הניהולי באירופה. לצד זאת הקים, מחדש, את ארגון הבוגרים כולל ארגון סמינרים, להגדלת מעורבותם בפקולטה ובמשק.

קנדל המשיך לקדם את הפקולטה גם לאחר סיום תפקידו כדקאן: יזם עם אמנון פורטוגלי את הקורס לניהול מלכ״רים שאותו גם הוביל.

בנוסף עמד באוניברסיטת תל אביב בראש הקתדרה לניהול ע״ש מוריס וגרטרוד דויטש (1999-1996) והיה מנהל מרכז ארהרד ללימודים גבוהים ולמחקר בביטוח.

בין השנים 1990 ועד 2007 גם היה פרופסור אורח למימון בבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה. כמו כן היה עורך של כתב העת The Review of Financial Studies ושל כתב העת The Journal of Empirical Finance.

### פעילות עסקית
לצד עבודתו האקדמית, כיהן קנדל בתפקידים רבים מחוץ לאקדמיה. הוא שימש כדירקטור (מן הציבור) בבורסה לניירות ערך בתל אביב וכיו"ר ועדת הביקורת שלה, היה דירקטור בחברות בתעשייה וחברות פיננסיות ובבנקים וכיהן כיו״ר ועדת ההשקעות של קופות הגמל בבנק הבינלאומי. כמו כן היה חבר בוועדה שייעצה למשרד האוצר להנהגת פנסיה ממלכתית ויעץ לבנק ישראל.

הוא היה שותף בחברת מעלות לדירוג קרנות נאמנות. קנדל גם נתן ייעוצים.

## חיים אישיים
קנדל היה נשוי לענת ולזוג נולדו שלושה בנים: אורי, דוד ודניאל.

נפטר בתל אביב ב-16 בינואר 2007 לאחר התמודדות עם מחלה קשה - גידול במוח.

## קישורים חיצוניים

* kandel שמואל קנדל, באתר גוגל סקולר
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
חוגגי שרובטייד

**חוגגי שרובטייד** (באנגלית: **Shrovetide Revellers**, ידוע גם בשם **Merrymakers at Shrovetide**) הוא ציור מאת הצייר ההולנדי בן תור הזהב, פרנס הלס, שצויר ככל הנראה בין השנים 1616–1617. זוהי אחת היצירות המוקדמות ביותר ששרדו מאת הלס, והיא שמורה באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק מאז שנת 1913.

הציור מתאר חוגגים בתקופת **שרובטייד** – תקופה של חגיגות, שמחה וסעודות הנערכת מדי שנה לפני תחילת עונת התענית בנצרות, ומקבילה לחג הקרנבל בארצות קתוליות.

## תוכן היצירה
הציור מציג אישה לבושה בהידור המחייכת ומרימה את אצבע ידה הימנית במחווה של הטעמה, בעוד גבר אוחז בכתפה ולוחש באוזנה. על צווארו תלויים דגי הרינג, ביצים וצדפות, יחד עם רגל חזיר וזנב שועל – סמלים של זללנות וטיפשות, בהתאמה. גבר נוסף, שנראה משועשע ותלוי על כתפו של הלוחש, מאזין לשיחתם ולראשו כובע שממנו משתלשל נקניק. יש הסבורים כי מדובר בדמויות מתוך תיאטרון הבארוק, פיקלהרינג  והנסוורסט , שגלמו טיפוסים עממיים שובבים. ברקע נראים אנשים נוספים משוחחים וצוחקים. על כד השתייה שבציור מופיעות האותיות "fh" – ראשי התיבות של פרנס הלס.

האישה בציור לבושה בבגדים ססגוניים הרבה יותר מכל דמות נשית אחרת שצייר הלס, והיא דומה מאוד לדמות האישה הצעירה המופיעה בציורו של הלס ראמפ הצעיר ואהובתו . שני הציורים נחשבים כיום ליצירות ז'אנר, ולכן ייתכן כי המודלים שימשו מתוך סביבתו הקרובה של הצייר – כגון ילדיו או תלמידיו.

בקטלוג התערוכה הרטרוספקטיבית הבין־לאומית של פרנס הלס משנת 1989, כלל סיימור סלייו (Slive) תצלום צבע מלא של היצירה כדוגמה ל"אהבת החיים" של הלס, אף שהציור עצמו לא נכלל בתערוכה מפני שאין אפשרות להשאילו. באותה שנה, בזמן שפרסם סלייו את הקטלוג, שלל קלאוס גרים (Claus Grimm) את הייחוס של הציור לפרנס הלס, אם כי הודה ככל הנראה שמדובר בהעתקה של יצירה אבודה מאת הלס עצמו.

אופן הצבת הדמויות בציור זה קשור לשתי יצירות נוספות המוכרות מפרי מכחולו של הלס:
קובץ:Frans_Hals_-_Merry_Trio.jpg|טקסט=Hals' Merry Trio (lost in World War II)| *השלישייה העליזה* (*Merry Trio*), יצירה שאבדה במהלך מלחמת העולם השנייה.
קובץ:After_Frans_Hals_-_Shrovetide_revellers_NK1564.jpg|טקסט=A period copy, situated outside under the moon| העתק שבו מופיעות אותן דמויות בתצוגה חיצונית תחת אור הירח.


## היסטוריית בעלות
האזכור המתועד הראשון של הציור מופיע בשנת 1883 על ידי וילהלם פון בודה , ומאז נכלל ברוב הקטלוגים של יצירותיו של הלס, ביניהם בידי ארנסט וילהלם מוס   בשנת 1909, הופסטדה דה חרות (Hofstede de Groot) ב־1910, וו.ר. ולנטיינר (W.R. Valentiner) בשנת 1923, וחריט דוד חראטאמה  בשנת 1946.

מוזיאון המטרופוליטן לאמנות מציין רישום מכירה באמסטרדם משנת 1765, שבו נזכרת יצירת ז’אנר בשם *Vasten-Avond* – כינוי ליום שלישי שלפני התענית . בנוסף, סיימור סלייו מזכיר רישום מתקופת הזמן מאת מתיס ואן דן ברך .

הציור נתרם למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בצוואתו של בנג'מין אלטמן  לאחר מותו בשנת 1913. אלטמן רכש את היצירה בשנת 1907 ממוכר בשם מונסייה קוקרֶה (Monsieur Cocret) תמורת סכום של 89,102 דולר. במהלך ניקוי שנערך בשנת 1951 נחשפו שישה ראשים ברקע שהוסתרו בעבר באמצעות שכבת צבע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרנס הלס: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
שלמנאסר השני

**שַׁלְמַנְאֶסֶר השני** היה מלך אשור בשנים 1030–1019 לפנה"ס, ה-93 שהופיע בעותק דור שרוכין של רשימת המלכים האשורית.

## קורות חיים
מתחילת המאה ה-21, קיימת מגמה לקרוא את ה"סִילִימ" בשמו כ-"סַל" ולא כ-"שוּל" מטעמים פילולוגיים. הוא ירש את אביו, , ושלט במשך 12 שנים על פי רשימת המלכים האשורית, כפי שאושר על ידי קטע פגום קשות של רשימת האפונים (בתמונה). מתוך שנים עשר פקידי הלימו המופיעים ברשימה, רק שמותיהם של שני הראשונים השתמרו במידה ניכרת כולל שמו של שלמנאסר עצמו, שנטל את האפונים בשנתו הראשונה. הכניסה השתים עשרה, ša ar[ki si...], מציינת שהלימו "אשר אחרי" (השם הקודם), מה שמרמז כי המקור שממנו הועתקה רשימה זו היה פגום במקום זה, או שהפער בתפקיד חופף לתקופה של תהפוכות.

ב"רשימת המלכים הסינכרוניסטית" הוא רשום לצד המקביל לו הבבלי,  (1004–988 לפנה"ס) משושלת בּיט-בּזי, צימוד לא סביר שאולי משקף את בידוד שתי הממלכות באותה תקופה. בסבירות גבוהה, הוא מלך במקביל ל (1033–1026 לפנה"ס) ו (1025–1008 לפנה"ס), שתקופות שלטונם אופיינו בבצורות, כשלים ביבולים ופלישות של ארמים, שנדדו תחת לחץ משינוי אקלים. המלך המאוחר יותר, אשור-דן השני (935–912 לפנה"ס), הזכיר את אבדותיו של שלמנאסר לקבוצה שבטית זו:

:"[...אשר] מתקופת שלמנאסר, מלך [אשור, אבי הקדמון], השמידו [את אנשי אשור על ידי ...] ורצח, מכרו [את כל] בניהם (ו) בנותיהם".

אזכור רטרואקטיבי נוסף ניתן למצוא כנראה בכתובת של אשורנצירפל השני, אלא אם כן הוא מתייחס למלך הקודם בשם זה. הוא מספר: "כבשתי מחדש את הערים סינאבו (ו) טידו - מבצרים ששלמנאסר, מלך אשור, נסיך שקדם לי, הציב כחיל מצב נגד ארץ  (ו) שהארמים לכדו בכוח".

קיימות מעט כתובות שניתן לייחס לו בוודאות, שכן כמה מהן עשויות להיות שייכות לשלמנאסר הראשון שקדם לו, או לאחד משלושת אלה שבאו אחריו. מבין אלה שניתן לייחס לו באופן מהימן, אסטלה מונומנטלית (מספר 14) מאשור, מתוך ה-"Stelenreihe" ("שורת אסטלות"), מספקת את הגנאלוגיה שלו ובכך מאפשרת זיהוי אך לא מעבר לכך. באסטלה נכתב: "שלמנאסר, מלך גדול, מלך היקום, מלך אשור, בנו של , מלך אשור, בנו של שמשי-אדד הרביעי, שהיה גם הוא מלך אשור". הקדשה למקדש מפרטת כמויות של צורי ארז (dam erêni) שנתרמו על ידי המלך למקדש אשור ול"מקדשיו", וכוללת אספקת כמות של חומרים ארומטיים לנהר המקודש, החידקל (Idiglat). קיימת כתובת הקדשה ארוכה של שלמנאסר, שזהותו כמלך השני או השלישי אינה ודאית, לאיננה, שחוברה לרגל הקדשת מקדש. דיסקית זהב ודיסקית כסף חרוטות בשם "סלמאנו-אשארד" ועשויות לייצג מלך זה או את קודמו.

את מקומו ירשו בנו, , שמלך לזמן קצר, ולאחר מכן אחיו, אשור-רבי השני.

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי אשור התיכונה
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
מיקלוש

קטגוריה:שמות פרטיים הונגריים
קטגוריה:שמות משפחה הונגריים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם ניקולואוס
מצפור חוטם הכרמל ע"ש מורן ורדי

**מצפור חוטם הכרמל ע"ש מורן ורדי** הוא אתר הנצחה ותצפית נוף באזור רמת הנדיב שבחוטם הכרמל, מדרום לבנימינה. המצפור הוקם בשנת 2004 לזכרו של סרן מורן ורדי, קצין בשייטת 13 של חיל הים, אשר נהרג בקרב בשכם במהלך מבצע צבאי נגד מחבלים. מיקומו של המצפור מאפשר תצפית פנורמית מרשימה אל עבר מישור החוף, רמות מנשה והים התיכון.

## מורן ורדי
מורן ורדי נולד בחיפה וגדל בבנימינה. הוא שירת כקצין בשייטת 13 של חיל הים ונפל בעת פעילות מבצעית בשכם ביום י"ז בתמוז תשס"ד (6 ביולי 2004), במהלך מבצע אישית לוחצת לחיסול תשתית טרור בעיר. ורדי נהרג כאשר נחלץ להציל לוחם אחר שנפצע בקרב ונפגע מירי בראשו. בן 25 היה בנופלו. ורדי זכה לצל"ש אלוף על גילוי תושייה ואומץ לב במהלך הלחימה. לזכרו הוקם המצפור ביוזמת משפחתו ועמותת "בשביל מורן". תכנון האתר בוצע על ידי האדריכלים אריה מרמרי ועמוס יורן בשנת 2004.

## תיאור האתר
המצפור בנוי בשני מפלסים. בכניסה מוביל שביל עפר לאורכו תורן עם דגל ישראל גדות שאפשר לראות מהישובים הקרובים. הרחבה התחתונה כוללת שני לוחות עץ – על האחד מוצבת תמונתו של מורן ורדי, ועל השני כתבות ותמונות המתארות את חייו ונסיבות מותו, תחת הכיתוב "לזכור ולא לשכוח". שער עץ מוביל אל גרם מדרגות, לצידו סלע בזלת ועליו פרטי הנופל.

במפלס העליון נמצאת מרפסת עץ הצופה לכל עבר. צפונה ניתן לראות את קו החוף, מעגן מיכאל, ג'סר א-זרקא ובית חנניה; דרומה – את בנימינה, מחצבת בנימינה, רמת הנדיב ונחל תנינים. במקום פינת ישיבה, שילוט הסברה, וגזע עץ שנגדע כאלמנט סמלי, לצידו שלט מתכת נוסף עם מידע ביוגרפי על ורדי. המצפור משמש גם כאתר חינוכי לקיום סדנאות בנושאי גבורה, אהבת הארץ ותרומה לחברה.

המצפה ממוקם ליד שבילי המחצבה שאפשר להגיע אליו גם משוני דרומה כך שהוא גם מהווה נקודת עצירה למטיילים.

## מסלולי גישה
למצפור ניתן להגיע במספר מסלולי הליכה:

מפארק ז'בוטינסקי (שוני) – מסלול הלוך-חזור באורך 2.6 ק"מ. תחילתו בחניון עפר ליד פארק שוני וממשיכה לאורך נחל תנינים, סימון שביל ישראל ומחצבת בנימינה. המסלול בדרגת קושי קלה עד בינונית.

מאמת המים הבלתי גמורה בבנימינה – מסלול של 2.7 ק"מ (הלוך-חזור), החולף דרך אמת מים רומית, חורשת אקליפטוסים, נחל תנינים (אין גשר מסודר) ומחצבת בנימינה.

מרמת הנדיב – מסלול קווי באורך 3.7 ק"מ המשלב ביקור בגני רמת הנדיב, חורבת עקב, שמורת חוטם הכרמל ומסתיים בפארק שוני. ניתן לעשות את המסלול גם בכיוון ההפוך.

שילוב מסלולים – ניתן לשלב את ההליכה מפארק ז'בוטינסקי למצפור וחזרה לאמת המים, או להפך, עבור מטיילים עם שני כלי רכב. המסלולים אינם נגישים לעגלות, ויש צורך במנשא להורים המטיילים עם ילדים קטנים.

## שביל ישראל
באוקטובר 2021 שונה תוואי "שביל ישראל" באזור חוטם הכרמל בעקבות סיכון בטיחותי במקטע שעבר סמוך למסילת הרכבת. בעקבות פנייה של תושב מקומי והתרשמות צוות סימון השבילים של החברה להגנת הטבע, הוסט השביל לעבור דרך מצפור מורן. שינוי זה מבטיח הליכה בטוחה יותר ומאפשר למטיילים ליהנות מתצפית מרהיבה ומחיבור לערכי הנצחה וזיכרון.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: נקודות תצפית
קטגוריה:אנדרטאות לזכר חללי מערכות ישראל
קטגוריה:אנדרטאות באזור הצפון
קטגוריה:אנדרטאות לחללים באירועים בודדים
קטגוריה:הכרמל
מעיין בן ישראל

**מעיין בן ישראל** (נולדה ב-14 במאי 2008) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת בעמדת קשרית הכנף בקבוצת מ.ס. קריית גת מליגת העל הישראלית ובנבחרת ישראל.

## קריירת מועדונים
בן ישראל גדלה במחלקות הנוער של מכבי בנות עמק חפר ואס"א תל אביב. ב-28 במאי 2024 חתמה במ.ס. קריית גת מליגת העל הישראלית, והחלה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, במקביל לקבוצת הנערות של המועדון. בעונתה הראשונה בקבוצה ערכה 26 הופעות ליגה, בהן הבקיעה ששה שערים, וזכתה באליפות ישראל ובגביע המדינה.

## קריירה בין-לאומית
ב-25 בפברואר 2025 ערכה בן ישראל את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל, בניצחון 1–3 על נבחרת אסטוניה במסגרת עונת  בליגת האומות של אופ"א לנשים. ב-30 במאי הבקיעה את שער הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת אסטוניה, גם כן באותו טורניר.

## תארים
;מ.ס. קריית גת
* אליפות ישראל (1): 2024/2025
* גביע המדינה (1): 2024/2025

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלניות ישראליות
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשריות כדורגל ישראליות
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלניות מ.ס. קריית גת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2008
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2008
Suburbia

"**Suburbia**" הוא סינגל של צמד הסינת'-פופ הבריטי פט שופ בויז, שיצא לאור ב-15 בספטמבר 1986 כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלהם, *Please*.

## רקע
השיר נכתב בהשראת הסרט *Suburbia* של פן אלטמן משנת 1983, אשר עסק בחייהם של בני נוער שוליים בפרברי לוס אנג'לס. ניל טננט סיפר כי השיר הושפע גם ממהומות בריקסטון והאקני בתחילת שנות ה-80, ושאף לתאר את המתח הפנימי בפרברים שנראים שקטים כלפי חוץ.

## גרסת הסינגל
לקראת הוצאת הסינגל הוקלטה גרסה מחודשת עם הפקה חדשה של ג'וליאן מנדלסון, שכללה אפקטים קוליים כגון נביחות כלבים, קולות של מהומות וצעקות, במטרה להדגיש את האלימות המרומזת בשיר.

## הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. בארצות הברית הגיע למקום ה-70 במצעד בילבורד הוט 100.
בגרמניה, אירלנד ושוודיה זכה השיר לדירוגים גבוהים ואף נחשב ללהיט מועדונים.

## קליפ
הווידאו קליפ בוים על ידי הבמאי אריק ווטסון, וצולם בלוס אנג'לס ובאזורים פרבריים נוספים. הוא משלב בין תיעוד של ניל טננט וכריס לואו לבין דימויים של ניכור, שעמום ואלימות בפרברים.

## רשימת רצועות
### תקליט 7 אינץ'
# "Suburbia" 
# "Paninaro"

### תקליט 12 אינץ'
# Suburbia" (Full Horror)"
# "Paninaro"
# "Jack the Lad"

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי פט שופ בויז
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:שירי סינת'-פופ
בלאו-וייס 1890 ברלין

**בלאו-וייס 1890 ברלין** (בגרמנית:**Blau-Weiß 1890 Berlin**) היה מועדון כדורגל גרמני. הוא פעל בברלין החל מסוף המאה ה-19 ופורק בשנת 1992.

## היסטוריה
בסוף המאה ה-19 בברלין הוקמו מועדוני כדורגל "Berliner FC Vorwärts 1890" ו-"Berliner Thor- und Fussball Club Union 1892". בשנת 1905 מועדון "Berlin Union 1892" זכה באליפות גרמניה. בשנת 1921 "Berliner FC Vorwärts 1890" זכה במקום השני באליפות. בשנת 1927 סוכם על איחוד המועדונים.

למרות האיחוד, הישגי הקבוצה החדשה לא היו מרשימים והיא ירדה לליגה נמוכה. בתקופת מלחמת העולם השנייה המועדון התחזק ובשנת 1942 סיים את האליפות במקום השלישי.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה כול הארגונים שהיו קיימים בגרמניה הנאצית פורקו. המועדון הוקם מחדש ושיחק בליגה מקומית של ברלין המערבית. בליגה המקומית הוא היה בין הקבוצות החזקות אך לא הצליח ברמה הארצית.

לאחר עונת 1978 המועדון ירד לליגה אזורית נמוכה. במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20 קבוצת המועדון החלה לשחק בבונדסליגה השנייה. בעונת 1986/1987 בבונדסליגה הוא שיחק בליגה הבכירה אך ירד לאחר עונה בודדת. בשנת 1992 הוכרז על פשיטת רגל.

בשנת 1994 הוכרז על הקמת "SpVg Blau-Weiß 90 Berlin" שמשחק בליגה אזורית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברלין: ספורט            ]
קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1890
בר, חום

**בר, חום** (בגרמנית: **Bar, Braun**) הוא ציור משנת 1944 מאת האמן הגרמני מקס בקמן. היצירה צוירה באמסטרדם, בזמן שבקמן היה בגלות בעקבות החרם שהטילו הנאצים על עבודתו.

## תיאור היצירה והקשרה
הציור נוצר בשנת 1944, כאשר בקמן שהה באמסטרדם תחת איום פלישה של בעלות הברית, סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו בקמן היה נתון תחת הגבלות חמורות מצד המשטר הנאצי, אשר אסר עליו ללמד ולמכור את יצירותיו.

## היסטוריית בעלות
הציור נרכש בספטמבר 1944 על ידי סוחר האמנות הילדברנד גורליט, שפעל בשירות ובשיתוף פעולה עם המשטר הנאצי, ורכש אמנות עבור מוזיאון הפיהרר שתוכנן בלינץ. בעת הרכישה התלווה אליו סוחר נוסף, ארהרד גפל.
לאחר מותו של גורליט בתאונת דרכים בשנת 1956, ירשה את הציור אשתו, הלנה גורליט. הציור הוצע למכירה פומבית בבית המכירות RN קטרר בשטוטגרט בשנת 1960, אך לא נמכר. לאחר מותה של הלנה גורליט בשנת 1968, נרכש הציור בשנת 1971 על ידי גלריה רומן קטרר בשווייץ.
בשנת 1987 נמכר הציור במכירה פומבית של סותבי'ס במינכן ונרכש על ידי אוסף מרווין וג'נט פישמן ממילווקי. בשנת 2000 נמכר שוב במכירה פומבית של סותבי'ס בלונדון, ומאז עבר לאוסף פרטי.

## תרומת היצירה למוזיאון
בנובמבר 2013, נתרם הציור למוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA), כהוקרה לזכרו של רוברט לוקר, חבר הנהלה ומאספן אמנות גרמנית אקספרסיוניסטית.

## דיון ציבורי ומחלוקות
הודעת המוזיאון על התרומה לא כללה את המידע על הרכישה הראשונית של הציור על ידי הילדברנד גורליט, אף שבאותה עת נחשפה פרשת אוסף גורליט – אוסף בן כ-1,400 יצירות אמנות שהוחרם על ידי הרשויות הגרמניות מבנו של גורליט, קורנליוס. דוברת המוזיאון אישרה כי הרכישה על ידי גורליט הייתה ידועה, וציינה כי בקמן עצמו המליץ על גורליט כסוחר אמנות ראוי לאחר המלחמה.

## תצוגות קודמות
הציור הוצג ברטרוספקטיבה הראשונה של בקמן במוזיאון בפרנקפורט בשנת 1947, ביוזמת גורליט, אף שבקמן עצמו לא השתתף בתערוכה. שם תואר הציור כמתנה מאת האמן לסוחר. בשנת 1956 הושאל הציור לתערוכה בניו יורק בשם "אקוורלים, רישומים והדפסים גרמניים, 1905–1955", בחסות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שהופקה על ידי American Federation of Arts. הקטלוג ציין את תרומתו המשמעותית של ד"ר הילדברנד גורליט, שתרם 24 יצירות לתערוכה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:מקס בקמן: ציורים
מוזיאון השואה של יוון

**המוזיאון לשואה של יוון** (ביוונית: **Μουσείο Ολοκαυτώματος Ελλάδος**), בשמו הרשמי **המוזיאון לשואה ולמרכז החינוכי של יוון לזכויות האדם**, הוא מוזיאון מתוכנן בסלוניקי, יוון, אשר יוקדש לזכר השואה.

## רקע
בשנת 1942 החלו כוחות הכיבוש הנאציים ליישם את חוקי נירנברג בעיר סלוניקי. השלטון הגרמני הורה לגברים היהודים להירשם בכיכר החירות של סלוניקי, שם עברו עינויים והשפלות פומביים, ולאחר מכן נשלחו לעבודת כפייה. באותה תקופה הוקם גטו יהודי סמוך לתחנת הרכבת בעיר. בשנת 1943 גורשו כ־56,000 מיהודי סלוניקי, באמצעות 19 רכבות שואה, אל מחנות ההשמדה אושוויץ וברגן-בלזן. בין 43,000 ל-49,000 מהם נרצחו בשואה. מסע הרכבת מסלוניקי למחנות ההשמדה היה הארוך ביותר מכל רכבות הגירוש בתקופת השואה, והיהודים נאלצו אף לשלם עבור כרטיסי הנסיעה.

בין המאה ה-15 לתחילת המאה ה-20 הייתה סלוניקי העיר היחידה באירופה שבה היו היהודים רוב האוכלוסייה. לאחר השואה שבו לעיר 2,000 יהודים בלבד, ומספר היהודים בה כיום קטן מ־1,000. בסך הכול נרצחו בשואה 80,000 יהודים יווניים, שהיוו כ־85% מכלל יהודי יוון.

## הקמה ומימון
הצעת ההקמה של המוזיאון הוצגה בשנת 2016, והוא ממומן חלקית על ידי ממשלת גרמניה (בסכום של 10 מיליון אירו), קרן סטברוס ניארכוס ובשיתוף פעולה עם עיריית סלוניקי וראש העיר לשעבר יאניס בוטאריס. עלות ההקמה הכוללת מוערכת ב-25 מיליון אירו. אבן פינה של המוזיאון הונחה ב-30 בינואר 2018.

בשנת 2022, ד"ר אלברט בורלא, יליד סלוניקי ומנכ"ל חברת פייזר, הקצה את פרס בראשית בו זכה בסך של מיליון דולר בשל חיסון פייזר-ביונטק נגד COVID-19 לטובת הקמת המוזיאון ולקידום החינוך אודות שואת יהודי יוון.

בדצמבר 2023 אישרה עיריית סלוניקי את היתר הבנייה של המוזיאון. השלמת הפרויקט מתוכננת לשנת 2026.

## מיקום
המוזיאון ייבנה בכיכר פתוחה בעיר, סמוך לסיום מסילות הרכבת, ויהווה המשך לטיילת של סלוניקי לאורך הים. מיקומו יאפשר חיבור בין המגדל הלבן, הנמל ההיסטורי ותחנת הרכבת הישנה אשר שימשה במלחמת העולם השנייה לצורך גירושם של כ-50,000 מיהודי סלוניקי אל מחנות ההשמדה.

## ראו גם
* יהדות יוון
* יהדות סלוניקי
* המוזיאון היהודי של סלוניקי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

יוון
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי יוון
קטגוריה:יהדות סלוניקי
קטגוריה:סלוניקי: מבנים
שואה
יוגב דגן

**יוגב דגן** (נולד ב-19 באוגוסט 2007) הוא שחיין אמנותי ישראלי. זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (2025) בתרגיל קבוצתי.

## קריירה
דגן מתתגורר יחד עם הוריו במושב מישר שבמועצה אזורית גדרות. אמו, רוית, היא דיאטנית קלינית, ואביו, זיו, הוא אגרונום. בן דודו של דגן הוא מאור עבו, אלוף ישראל בשיט מפרשיות 470.

בצעירותו התחיל להתאמן בשחייה תחרותית רגילה, ושחה במשך ארבע שנים באופן מקצועי ותחרותי. את המעבר לשחייה צורנית עשה בעקבות אימון מעורב עם צוות האימון של נבחרת ישראל בשחייה צורנית בראשות סבטלנה בלכר, שהציעה לו להצטרף לנבחרת השחייה הצורנית.

בשנת 2021, בגיל 14 הפך דגן לגבר הראשון שמשתתף בתחרות הקבוצתית באליפות אירופה בשחייה אמנותית בקבוצת גיל כלשהי, במסגרת אליפות שנערכה ברייקה שבקרואטיה. בשנת 2022, בגיל 15, הפך לגבר הישראלי הראשון שזוכה במדליה באליפות אירופה, כשזכה במדליית ארד בתרגיל הסולו החופשי במסגרת אליפות אירופה עד גיל 15 שנערכה בצרפת.

דגן מתאמן באגודת מכבי גדרות אומנותית.

### 2025
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בפריז שבצרפת במרץ זכה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, אלכסנדרה לרמן, ליאור מקמל, איה מזור, שיה שר שלום נחמד, יערה שרעבי ואלה שטיינר בתוצאה של 164.1551 נקודות. בנוסף, סיים במקום חמישי בתרגיל קבוצתי טכני יחד עם מריה דיאצ'נקו, אלכסנדרה לרמן, ליאור מקמל, ליה מקמל, איה מזור, שיה שר שלום נחמד ויערה שרעבי בתוצאה של 215.9117 נקודות, ובמקום רביעי בתרגיל זוגות משולב טכני יחד עם איה מזור בתוצאה של 167.3258 נקודות.

באליפות אירופה שנערכה בפונשל, פורטוגל ב-3 ביוני 2025 זכה במדליית ארד בתרגיל חופשי ביחד עם קתרין קונין, אלכסנדרה לרמן, ליאור מקמל, נוגה לוי, איה מזור, שיה שר שלום נחמד ויערה שרעבי בתוצאה של 223.7710 נק' בהדרכתן של ולריה אפרילבה, דנה מובשוביץ ומאיוקו פוג'יקי. בנוסף, סיים במקום רביעי בתרגיל זוגות משולב טכני יחד עם איה מזור בתוצאה של 176.4767 נקודות, במקום חמישי בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, אלכסנדרה לרמן, ליאור מקמל, איה מזור, שיה שר שלום נחמד, יערה שרעבי ואלה שטיינר בתוצאה של 182.9083 נקודות, ובמקום שישי בתרגיל קבוצתי טכני יחד עם קתרין קונין, אלכסנדרה לרמן, ליאור מקמל, איה מזור, אריאל נשיא, שיה שר שלום נחמד ויערה שרעבי בתוצאה של 226.0668 נקודות.

## קישורים חיצוניים

* הפרופיל של יוגב דגן באתר הרשמי של פדרציית השחייה הבין-לאומית 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחיינים צורניים ישראלים
קטגוריה:מישר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2007
בית הכנסת בקופריבניצה

**בית הכנסת בקופריבניצה** (בקרואטית: **Koprivnička sinagoga**) היה בית כנסת נאולוגי אשר פעל בעיר קופריבניצה בקרואטיה בין השנים 1875–1941. מבנה בית הכנסת שרד את מאורעות שואת יהודי קרואטיה ובראשית המאה ה-21 שימש כמרכז תרבות.

## היסטוריה

ב-1850 נוסדה רשמית הקהילה היהודית בקופריבניצה, וב-1875 נחנך בית הכנסת המרכזי ולצידו בית מדרש. בהמשך, הוקם בית ספר יסודי יהודי שבו למדו ילדי הקהילה גם תכנים אוניברסליים ובו התנהלו הלימודים בגרמנית. ב-1888 הוקמה רשמית חברה קדישא לקהילה. ב-1896 התגוררו בקופריבניצה 398 יהודים, שהיוו 7 אחוזים מכלל האוכלוסייה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה פעילות ציונית בקרב הקהילה ונוסדו אגודות הנוער "התחייה" ו"חרות" וכן סניף של ויצו. בני הקהילה התערו בחיי החברה והחיים הפוליטיים של קופריבניצה. נמנו מקרבם תעשיינים שניהלו בתי חרושת בענפי המתכת והמזון, ומהם ניתן לציין את ארמין שריינר . בשלהי שנות השלושים של המאה ה-20 נבחר יצחק איבו הירשל  לראש העיר קופריבניצה.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקופריבניצה 358 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה וכינון שלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. ב-29 באפריל 1941 ביצעו הקרואטים אקציה בעיר וריכזו את בני הקהילה בשטח מפעל "דאניצה" אשר היה בבעלות יהודית, והפך למחנה הריכוז הראשון שהקימו אנשי האוסטאשה. ב-8 ביולי 1941 גורשו הגברים מדאניצה למחנות הריכוז: ידובנו, וגוספיץ' והנשים והילדים לקרושצ'יצה ולג'קובו. קיים תיעוד ל-214 נרצחים מקרב בני הקהילה.

לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לעיר. רובם עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. ב-1952 חדלה רשמית הקהילה מלהתקיים. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 חודשה פעילות הקהילה היהודית בעיר, עת התגוררו בקופריבניצה 50 יהודים.

## המבנה
המבנה נבנה במשך שנה ונחנך לקראת חגי תשרי 1875. המבנה המרשים היה סמל לאיתנותה הכלכלית של הקהילה, בשיאה של התקופה האוסטרו-הונגרית, ושכן ברחובה המרכזי של קופריבניצה באותה העת. המבנה נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורית, והיה בן שתי קומות. בקומה ראשונה היה אולם התפילה והשנייה שכנה עזרת הנשים. באולם התפילה הותקן עוגב אשר ליווה את קהל המתפללים בתפילות השונות.

מ-1924 ועד לתקופת השואה כיהן ד"ר ישראל כהן כרב הראשי לקהילה. כהן נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ. ב-1937 נערכו שיפוצים בבניין בית הכנסת, אשר נוהלו על ידי האדריכל יליד קופריבניצה, סלאבקו לוי.

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה והקמת מדינת קרואטיה העצמאית, הוחרם המבנה על ידי שלטונות האוסטאשה. ושימש בית הכנסת מתקן מעצר של שלטונות האוסטאשה. הוא חולל והמבנה נפגע. ב-1948 נמכר מבנה בית הכנסת לרשות המקומית ושימש כמחסן.

ב-1949 נמכר מבנה בית הכנסת לרשות המקומית. נכון לראשית המאה ה-21 עמד הבניין על תילו ושימש כבית ספר למוזיקה. ב-1999 הותקנה על קיר המבנה לוחית זיכרון להנצחת הקהילה. ב-2013 שוקם המבנה ונפתח מחדש כאולם קונצרטים.

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת בקופריבניצה, באתר המרכז לאמנות יהודית

## ביאורים

## הערות שוליים

קופריבניצה
התרסקות המסוק בשיא החרמון

**התרסקות המסוק בשיא החרמון** אירעה ב-27 באפריל 1974, במהלך מלחמת ההתשה בחזית הצפון שלאחר מלחמת יום הכיפורים. מסוק צה"ל שהוזעק לפנות נפגעי הפגזה משיא החרמון התרסק עקב תאונה מבצעית, מבלי שנפגע מאש האויב. בהתרסקות נספו כל ששת יושבי המסוק.

## רקע

במהלך חודשי מלחמת ההתשה בחזית הסורית שלאחר מלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973 - מאי 1974) ניהלו צה"ל והצבא הסורי קרבות לשליטה בשיא החרמון. השיא נתפס על ידי צנחני מילואים מחטיבה 317 מוסקים של צה"ל במסגרת מבצע קינוח ב-22 באוקטובר 1973. ניסיונות התקפת נגד סוריים ועיראקיים נהדפו. ב-1 בנובמבר פונו הצנחנים משיא החרמון בשל סופת שלגים. בחודש מרץ 1974, עם השתפרות מזג האוויר החורפי, עשו כוחות קומנדו סוריים ניסיונות חוזרים ונשנים להגיע לשיא במסוקים או ברגל. ב-6 באפריל הצליחו הסורים לתפוס את השיא. ב-14 באפריל הצליח כוח מיחידת האלפיניסטים ומסיירת מטכ"ל להעפיל אל שיא החרמון ולכבוש אותו מידי הסורים. אז גם נסללה דרך לכלי רכב אל האתר. במהלך השבועות שלאחר מכן עד לחתימת הסכם הפרדת הכוחות עם סוריה התנהלו חילופי אש אינטנסיביים בין הצדדים בשיא החרמון, ואף קרבות על השליטה בו. הכוח הישראלי שהחזיק בשיא החרמון הוחלף מעת לעת.

## התאונה
בשבת, ה' באייר תשל"ד, 27 באפריל  במהלך חילופי כוחות של צה"ל במוצב הפיתולים שיא החרמון, פגע פגז ארטילריה סורי בקבוצת חיילים מחטיבת הצנחנים והרג שבעה מהם.
 

שמונה חיילים נוספים נפצעו (אחד מהם נפטר בהמשך). הנפגעים הועברו למשטח נחיתה בהמתנה למסוק של חיל האוויר ועליו צוות רפואי שהוזעק לפנותם. היה זה מסוק סופר פרלון ("צרעה"), מספר זנב 017 מטייסת 114. 

המסוק הגיע במסלול טיסה שטוח, מחשש לפגיעת טילי קרקע-אוויר סוריים. החיילים על הקרקע הטילו רימון עשן כדי לסייע לו בהכוונה לנחיתה. רוח גב טלטלה את המסוק, והוא צלל ונטה על צידו עד שהרוטור הראשי שלו, או זנבו, פגע בקרקע (אולי בסוללת עפר שערמו החיילים במקום כדי שתשמש למחסה מפני אש סורית) והוא התרסק. שבריו הידרדרו במדרון ההר, ומטעני חבלה שנמצאו בתוכו התפוצצו. כל ששת יושבי המסוק נספו. מסוק אחר הצליח להגיע לחרמון ולפנות את הנפגעים. מפקד חיל האוויר בני פלד מינה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות האסון.

מספר חיילי צה"ל שנהרגו באותו יום בשיא החרמון הגיע ל-14. האסון התרחש שמונה ימים לאחר אסון מחניים, שבו נספו שמונה חיילים בהתנגשות בין שני מסוקים של חיל האוויר.

ביוני 1974 פינה צה"ל את עמדותיו בשיא החרמון, במסגרת יישום הסכם הפרדת הכוחות עם סוריה.

בדצמבר 2024, לאחר נפילת משטר אל-אסד בסוריה, הגיעו לשיא החרמון במסגרת מבצע חץ הבשן כוחות יחידת שלדג וחטיבת ההרים. אז נמצא שם ראש הרוטור של המסוק שהתרסק, אשר נשאר במקום לאחר התאונה. חלק זה נאסף והובא לישראל.

## קישורים חיצוניים
* אבינועם מיסניקוב, תאונת צרעה 017, באתר מרקיע שחקים, 11 ביוני 2021
* אחרי 50 שנה: שרידי המסוק הצה"לי שהתרסק נמצאו בחרמון הסורי, בערוץ כאן 11 באתר יוטיוב
* 
* ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:
** יעקב ארז, דוד זוהר, שמונה חיילים נהרגו בצפון מפגז שפגע בריכוזם, שישה נהרגו בהתרסק המסוק שחש לפנותם, מעריב, 28 באפריל 1974
** יונה שמשי, 14 חיילים נהרגו בחזית הסורית, דבר, 28 באפריל 1974
** שבעה מחללי ההפגזה הסורית בגולן הובאו אתמול למנוחות, מעריב, 29 באפריל 1974
** חללי המסוק הובאו למנוחות, מעריב, 30 באפריל 1974

## הערות שוליים

קטגוריה:חיל האוויר הישראלי: תאונות מסוקים
קטגוריה:צה"ל: תאונות בפעילות מבצעית
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה סמוך לנחיתה
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:החרמון: היסטוריה צבאית
קטגוריה:1974 בישראל
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-1974
מוזיאון אידליב

**מוזיאון אידליב** (בערבית: **متحف إدلب**; תעתיק: מָדחָף אִדלֶבּ) הוא מוזיאון ארכאולוגי הממוקם בעיר אידליב בצפון מערב סוריה.

המוזיאון נוסד בשנת 1989 והוא נחשב לאחד המוזיאונים החשובים בסוריה. המוזיאון מחזיק באוספים של עתיקות מאזור מחוז אידליב, ובמיוחד מתל מרדיך, שם נמצאים שרידי העיר העתיקה אבלה ומהכפרים העתיקים בצפון סוריה.

על פי מחלקת העתיקות הסורית ישנם במחוז מעל 800 אתרים ארכאולוגיים. בנוסף למוזיאון זה, קיים במחוז עוד מוזיאון ארכאולוגי, קטן יותר, בעיר .

## תיאור
מוזיאון אידליב ממוקם בחלק הצפון מזרחי של העיר ושטחו מוערך בכ-5,000 מטרים רבועים. הוא מורכב משתי קומות עיקריות. בקומת הקרקע ישנן שלוש גלריות. הראשונה מיועדת למסורות עממיות ומציגה שני תנורים שונים לעבודות זכוכית וכלי חרס. השנייה היא אולם העתיקות האסלאמיות וכוללת אוסף עשיר של מטבעות זהב וברונזה אסלאמיים המתוארכים לתקופות בית אומיה, העבאסית, הממלוכית, האיובית והעות'מאנית. הגלריה השלישית מכילה את האוספים היווניים, הרומיים והביזנטיים הכוללים חפצי זכוכית, ברונזה ונחושת. רצפת הגלריה השלישית מעוטרת בפסיפסים ביזנטיים הכוללים בעלי חיים שונים, ואלמנטים אדריכליים ובוטניים.
## ממצאים עיקריים במוזיאון
מוזיאון אידליב משמר אוסף מהעיר העתיקה אבלה, ממלכה ששגשגה לפני אלפי שנים. בין הממצאים נמצאים אסטלות בזלת, כדי חרס, פסיפסים ופסלוני חרס. הפריטים הבולטים ביותר במוזיאון הם "לוחות היתדות", המכונים גם "הארכיון המלכותי באבלה". הלוחות התגלו בשנת 1964 על ידי משלחת ארכאולוגית איטלקית וחשפו נתונים היסטוריים משמעותיים המתוארכים לשנת 5000 לפני הספירה.

## נזקי מלחמה ושימור
המוזיאון סגר את שעריו לראשונה בשנת 2013 עקב הסלמת הסכסוך הצבאי המזוין בין כוחות המשטר הסורי לפלגי אופוזיציה חמושים.

המוזיאון הופצץ בשנת 2015, ונגרם נזק נרחב למחסנים ולתשתיות, ובפעם השנייה בשנת 2017, כאשר מטוס קרב חדר לחלקו הצפון-מערבי של המוזיאון וגרם לאובדן משמעותי של מסמכים וארכיונים.

בשנת 2020, המוזיאון ספג נזק עקיף כאשר אזור שוק אל-חל הסמוך הופצץ מהצד המזרחי, כתוצאה מרעידת המשנה שנגרמה כתוצאה מכך.

בפברואר 2023 רעידת האדמה ההרסנית שפקדה את טורקיה וסוריה נגרמו נזקים לקירות המוזיאון.
## אתגרים עכשוויים
המוזיאון נותר פתוח אך המצב הבלתי יציב בסוריה מביא להיעדר תיירים ותמיכות כספיות. קהל היעד העיקרי הוא מבקרים מקומיים ובעיקר חוקרים וסטודנטים.

## ראו גם
* אבלה
* הכפרים העתיקים בצפון סוריה
### קישורים חיצוניים
* [כתבה (וצילומים) על ההרס שנגרם למוזיאון ושלבי השיפוצים 
== הערות שוליים ==



[קטגוריה:סוריה: מוזיאונים לארכאולוגיה]
קטגוריה:מוזיאונים לאומיים
קטגוריה:סוריה: תרבות
Paninaro

"**Paninaro**" הוא שיר של צמד הסינת'-פופ הבריטי פט שופ בויז. השיר יצא לראשונה בשנת 1986 כבי-סייד של הסינגל "Suburbia". בשנת 1995 יצאה גרסה מחודשת בשם "Paninaro '95" כסינגל עצמאי, כדי לקדם את אלבום אוסף הבי-סיידים של הצמד, *Alternative*, על אף שרק הגרסה המקורית מ-1986 נכללה באלבום.

## רקע
השם "Paninaro" מתייחס לתת-תרבות איטלקית של צעירים בשנות ה-80, שהתאפיינו באופנה ממותגת, סגנון חיים חומרני ואהבה לפופ ודיסקו.
השיר מושר ברובו על ידי כריס לואו ומציג סאטירה על תרבות צריכה, זהות גברית ודימוי עצמי. המשפטים הקצרים "Girls, boy, art, pleasure" הפכו לחלק מהופעות חיות רבות של הצמד ונחשבים לציטוט איקוני.

## קליפים
הקליפ לשיר המקורי הופק באיטליה, וכלל קטעים של הצמד שר את השיר לצד מקומיים.

הקליפ של "Paninaro '95" בוים על ידי הבמאי הווארד גרינהאלג. הביצוע של הלהקה ב-Top of the Pops ל-"Paninaro '95" שחזר את הקליפ, עם אותם תלבושות, תאורה ורקדנים.

## רשימת רצועות
### סינגל 1995 – CD
# Paninaro '95" (7" Mix)"
# Paninaro '95" (Extended Mix)"
# In the Night" (1995 Remix)"
# Girls & Boys" (Live)"

## מיקומי שיא – "Paninaro '95"

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סינגלים מ-1995
קטגוריה:שירי פט שופ בויז
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי סינת'-פופ
קטגוריה:שירי Hi-NRG
אן מרי פיסקר

**אן מרי פיק-פיסקר** (בגרמנית: **Annemarie Pick-Pisker**;  20 ביולי 1919 - ?) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. אלופת המכבייה (השנייה 1935) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.

## ביוגרפיה
פיסקר נולדה וגדלה בווינה בשם **אנמרי פיק**. המשפחה התגוררה בפרנקנברגגאסה ברובע הרביעי. אבא שלה (1888 - 1964) היה קפטן בצבא האוסטרו-הונגרי ולחם במלחמת העולם הראשונה. היא למדה ארבע שנים בבית ספר יסודי וארבע שנים בבית ספר תיכון. היא התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגי ורטהיימר. בשנת 1933 נפטרה אמא שלה מסרטן. אבא שלה שלח אותה לאנגליה ללמוד את השפה. כ-3 שנים לאחר מכן המנהלת שלה שלחה לה מכתב הזמנה וכך היא היגרה לאנגליה בשנת 1938 וניצלה מהנאצים. בלונדון היא התגוררה בתחנת פדינגטון עם רות לנגר.

### 1935
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.6 דקות ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:21.6 דקות, אחרי ג'ניס ליפסון מארצות הברית 1:14.4 דקות ובת ארצה פריצי לוי בת ארצה (1:16.2 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי, אחרי פריצי לוי (6:17.0 דקות) וג'ניס ליפסון..

בתחרות פנימית של הכח וינה היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי

בתחרות בינלאומית שנערכה בווינה היא ניצחה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם פריצי לוי, רות לנגר ויהודית דויטש בשיא לאומי חדש של 5:16.2 דקות

### 1937
בשנת 1937 זכתה פיסקר בתחרות השנתית **חוצה וינה** (Quer durch Wien), שחייה במים פתוחים.

בתחרות שאורגנה על ידי קבוצת אוואסק וינה (פרו-נאצית) היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:18 דקות.

## חייה האישיים
נישאה לחבר ילדות הנס פיסקר שהיה גם שחיין ושחקן כדורמים בהכח וינה. לזוג נולד בן, אנדרו פיסקר שחקן טניס. הנס עזב אותה לטובת אישה צעירה יותר.

פיסקר סיפרה את סיפורה בסרט התיעודי "הכח לשחות" שיצא לאקרנים בשנת 2004. הסרט מספר את סיפורן של שחייניות הכח וינה.

## קישורים חיצוניים

* Fritz Neumann, "Damals hieß ich Pick, Annemarie Pick" STANDARD, 27. Juli 2012 
* Watermarks, *Pressbook of a documentary by Kino International* 
* Hakoah Vienna and the International Nature of Interwar Austrian Sports William bowman 
* * Institut für Zeitgeschichte der Universität Wien*, אלבומי התמונות של שחיינית הכח וינה - פריצי לוי, Vida Bakondy 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאי הכח וינה
קטגוריה:שחייניות יהודיות
קטגוריה:שחייני מים פתוחים אוסטרים
קטגוריה:אלופות המכביה: שחייניות
קטגוריה:פליטות רדיפות הנאצים
קטגוריה:שחייניות חופשי אוסטריות
תגובה כימית הנקראת על שם מגליה

**תגובה כימית הנקראת על שם מגליה** היא תגובה כימית הנקראת על שם המגלים/המפתחים שלה. מבין עשרות אלפי התגובות האורגניות הידועות, מאות תגובות כאלה מזוהות בדרך כלל על ידי האֶפּוֹנִים. דוגמאות ידועות כוללות את תגובת גריניאר, תגובת סבטייה, תגובת ויטיג, דחיסת קלייזן, אצילציית פרידל-קראפטס ותגובת דילס-אלדר. ישנם ספרים המוקדשים אך ורק לתגובות הנקראות על שם מגליהן. אינדקס מרק, אנציקלופדיה כימית, כוללת גם נספח על תגובות כאלו.

עם התפתחות הכימיה האורגנית במהלך המאה ה-20, כימאים החלו לקשר תגובות שימושיות מבחינה סינתטית עם שמות מגליהן או מפתחיהן. במקרים רבים, השם הוא רק זיכרון. תגובות מסוימות כמו שחלוף פמרר, חמצון פיניק וחיזור בירץ' נקראות על שם אנשים שאינם מגליהן, אך מצב זה אינו נפוץ.

למרות שקיימות גישות שיטתיות למתן שמות לתגובות המבוססות על מנגנון התגובה או התגובה הכוללת, כגון המינוח של IUPAC לתגובות כימיות אורגניות, שמות תיאוריים טכניים אלה הם לרוב מסורבלים או אינם ספציפיים דיים, כך ששמות אנשים הם לרוב שימושיים יותר לתקשורת יעילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אפונימים
רג'ינלד בקוויט

**ויליאם רג'ינלד בקוויט** (באנגלית: **William Reginald Beckwith** 2 בנובמבר 1908 – 26 ביוני 1965) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי שהופיע בלמעלה מ-100 סרטים וסדרות במהלך הקריירה שלו, שנמשכה כ-30 שנה.

הוא הופיע, בין היתר, בסרטים "ג'נבייב", "שטר בן מיליון", "אנשים חשובים ביותר", "רופא במצוקה", "הרולס רויס הצהובה", "מול פלנדרס" ו"כדור הרעם".

בנוסף היה מבקר קולנוע ומחזאי לפני מלחמת העולם השנייה. בשנים 1941–1945 היה כתב צבאי עבור ה-BBC.

בקוויט נפטר מהתקף לב בגיל 56.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים בסרטי ג'יימס בונד
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1965