open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הזבובים

**הזבובים** הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בשנות ה-90.

## היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי אורן קפלן (גוגול בורדלו), מאור כהן ודן תורן בסוף שנת 1996. אליהם הצטרפו בהמשך יובל שפריר, פיטר רוט, אורי תכלת, עמית לירון וג׳נגו. 

הלהקה הוציאה אלבום אולפן אחד בשנת 1998 בשם 'בזזז...'. באלבום השתתפו גם יובל קיינר, נושי פז ורע מוכיח. האלבום הוקלט על ידי עמי שלו מהמונוטוניקס ועובד בלונדון על ידי רונן טל. 

בין השאר, הקליטו גרסת כיסוי ל'למה לא אמרת לי', של אריק לביא, שהיה גם השיר הראשון שהוקלט במסגרת הפרויקט 'עבודה עברית'. השירים 'זרזירים', 'רוק הזבובים', 'That’s Not Carol' ו'את' הפכו ללהיטים והאלבום לווה בסיבוב הופעות מצליח, שבמסגרתו הצטרף אל ההרכב ג'נגו שגם הקליט עם הזבובים שתי גרסאות כיסוי נוספות, "רדיו חזק" של להקת תיסלם ו"אמסטרדם" של להקת נוער שוליים (שהוקלט עבור ערוץ הספורט לקראת שידור גמר ליגת האלופות באותה שנה שנערך באמסטרדם). 

שני השירים הפכו ללהיטים ונכללו במיני-אלבום בשם "רדיו חזק", יחד עם שני שירים נוספים בהופעה. המיני-אלבום לווה בסיבוב הופעות מצליח, בהרכב שכלל את מאור כהן, דן תורן, ג׳נגו, יובל שפריר, אורי תכלת ופיטר רוט שחזר משהות בניו יורק עם מוניקה סקס. סיבוב ההופעות נמשך כשנה ובשיאו חיממו 'הזבובים' את כוורת בהופעתם בפארק הירקון ב-1999, ולאחר מכן יצאו להפסקה בפעילותם.

בשנת 2017 התאחדו חברי הלהקה למספר הופעות.

## דיסקוגרפיה
*בזזז... (1998)
*רדיו חזק (מיני-אלבום, 1998)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1997
בזזז...

**בזזז...** הוא אלבומה היחיד של הסופרגרופ הישראלית "הזבובים", אשר יצא בשנת 1998 לאחר כשלוש שנים של הקלטות על ידי חברת התקליטים BNE בהפקת ניצן זעירא.

האלבום מושפע מבחינה מוזיקלית מסגנונות רוק מתקופות שונות. דן תורן ומאור כהן חולקים בו את עמדת הסולן הראשי, כאשר אורן קפלן מבצע גם הוא שני שירים (*"Kalifornia"* ו-*"Televized Rainbow"*). "הסיבה היא ש..." הוא גרסת כיסוי מתורגמת לעברית לשיר של להקת הבירדס.

השירים *"That's Not) Carol)"*, "זרזירים" ו"רוק הזבובים" יצאו כסינגלים והפכו ללהיטים ברדיו.

## רשימת השירים
#מבוא (מילים: דן תורן, מאור כהן, לחן: אורן קפלן, דן תורן, יובל שפריר, מאור כהן, מספר: אבי אוריה)
#בזזז... (לחן: אורן קפלן, מאור כהן)
#Kalifornia (מילים ולחן: אורן קפלן)
#עיניים עצומות (מילים ולחן: דן תורן, מאור כהן)
# (מילים: מאור כהן, לחן: אורן קפלן, מאור כהן)
#זכרי (מילים: דן תורן, לחן: מאור כהן)
#For The Sun (מילים ולחן: הזבובים)
#זרזירים (מילים: אורן קפלן, דן תורן, ניל יאנג, שרון קנטור, לחן: אורן קפלן)
#רוק הזבובים (מילים: דן תורן, מאור כהן, עמית לירון, לחן: אורן קפלן, מאור כהן)
#לגעת ברוח (מילים ולחן: דן תורן)
#הסיבה היא ש... (מילים ולחן: ג'ין קלארק, תרגום חופשי: הזבובים)
#את (מילים ולחן: מאור כהן)
#Sur La Plage (מילים: עממי צרפתי, לחן: אורן קפלן)
#Televized Rainbow (מילים: אורן קפלן, שרון קנטור, לחן: אורן קפלן)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1998
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ניצן זעירא
מפרק

**מִפְרָק** (TA: Junctura) הוא אזור בגוף שאליו מתחברות שתי עצמות או יותר. המפרקים מאפשרים בדרך כלל תנועה של אברי גוף המכילים עצמות. מפרקים בנויים בצורה המאפשרת עמידה במאמצים מכניים ובו בזמן מאפשרת תנועה.

בגוף האדם יש 360 מפרקים. סוג המפרק וצורתו קובעים את אפשרויות התנועה בין העצמות.

## סוגי מפרקים
ניתן לסווג מפרקים על פי שני מאפיינים: מבנה ותפקוד. לרוב נהוג להתייחס בראש ובראשונה לסיווג המבני.
### סיווג מבני

שמאל|ממוזער|250px|מפרק סינוביאלי (מבחינה תפקודית מסווג כמפרק נע חופשי)
***מפרקים פיברוטים** (Junctura fibrosa) – העצמות מחוברות על ידי קולגן. תפרי הגולגולת (Suturae cranii) והחיבור הטריזי (Gomphosis) של השיניים ללסתות הם מפרקים פיברוטים. סוג נוסף של מפרק פיברוטי מכונה **חיבור רצועי** (Syndesmosis), לדוגמה מפרק השוקה והשוקית התחתון.

***מפרקים סחוסיים** (Junctura cartilaginea) – העצמות מחוברות על ידי סחוס. מפרקים סחוסיים לדוגמה: מאחה עצמות החיק (Symphysis pubica), המפרקים בין הצלעות לעצם החזה וסחוס הגדילה (Lamina epiphysialis, לוח קצה העצם) המסווג כ**חיבור סחוסי** (Synchondrosis).

***[[מפרק סינוביאלי|מפרקים סינוביאלים]]** (Junctura synovialis; Articulatio; Diarthrosis) – בין העצמות ישנו חלל המכיל נוזל סינוביאלי, את המפרק עוטפת רקמה (קרום) סינוביאלית, הנקראת "קופסית המפרק" (Capsula articularis), המפרישה את הנוזל. החלל בין העצמות מאפשר תנועה חופשית במפרק ולכן מפרקים סינוביאלים מכונים לחלופין גם בשם מפרקים נעים חופשי (ראו סיווג תפקודי).

### סיווג תפקודי
שמאל|ממוזער|250px|מפרק נע חלקית. דיאגרמה של מאחה (מבחינה מבנית, מאחה מסווג כמפרק סחוסי).
***[[מפרק צמוד]]** (Synarthrosis) – מפרק צמוד מאפשר תנועה מינימלית או לא מאפשר כל תנועה. מפרקים צמודים מסווגים בשנית לפי הרכבם: **חיבור רצועי**, **חיבור סחוסי** (ראו לעיל) ו**חיבור גרמי** (Junctura ossea; Synostosis). חיבור גרמי מתאר איחוי של עצמות למבנה גרמי העומד בפני עצמו. דוגמה לחיבורים גרמיים מציגה עצם העצה שהיא תוצאה של איחוי מספר חוליות.

***מפרק נע חלקית** (Amphiarthrosis) – מפרק נע חלקית מאפשר תנועה מעטה. מפרקים נעים חלקית הם מסוג **מאחה** (Symphysis) או חיבור רצועי.

***מפרק נע חופשי** (Diarthrosis) – למפרק נע חופשי יכולת תנועה רבה ומגוונת (לעיתים במספר מישורי תנועה). כל המפרקים הנעים חופשי הם מפרקים סינוביאלים (ראו לעיל).

## ראו גם
* מחלות מפרקים (קטגוריה)
* מחלות עמוד שדרה (קטגוריה)
* קרע של גיד אכילס

## קישורים חיצוניים

* מפרקי הגוף באתר כמוני
*

*
גיורגי חריסטוב

**גיורגי חריסטוב** (במקדונית: **Ѓорѓи Христов**; נולד ב-30 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת מקדוניה, והוא סגן מלך השערים שלה בכל הזמנים.

## קריירה
חריסטוב החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון פרטיזן בלגרד היוגוסלבי, בעונת , והמשיך לשחק במועדון עד עונת . בסך הכל ערך 61 הופעות וכבש 21 שערים בכל שנותיו במועדון.

בשנת 1997 חתם על חוזה שמוערך בסכום של כ-1.5 מיליון אירו במועדון בארנסלי האנגלי שיירד ליגה בזמן עונתו הראשונה של חריסטוב, הוא המשיך במועדון גם בזמן שיירד לליגת המשנה עד לעונת  כשהפעם סיכום העונות שלו בקבוצה עמד על 45 הופעות ו-8 שערים.

לאחר מכן, בשנת 2000 עבר למועדון ההולנדי ניימכן ששיחק בליגת העל ההולנדית. הוא המשיך במועדון עד לשנת 2002 (עונת ), ובמדי הקבוצה ערך 55 הופעות וכבש 18 שערים. לאחר מכן עבר למועדון ההולנדי זוולה, ששיחק גם הוא בליגה ההולנדית הראשונה לאחר שחתם חוזה לעונת  שבה ערך 13 הופעות וכבש 4 שערים. בשנת 2004 עבר לקבוצת דנפרמליין אתלטיק הסקוטית ששיחק בליגה הראשונה בסקוטלנד לעונת , שבה ערך 8 הופעות בלבד ולא כבש.

בעונת  עבר לשחק בישראל, כשהגיע כחלק מקבוצת הזרים החדשה של הפועל נצרת עילית. לאחר שלא הרשים בתקופה של כארבעה חודשים, שוחרר חריסטוב בתאריך ה-2 באפריל 2006, אך הוחזר יום לאחר מכן לאחר שהבטיח למערכת המקצועית בקבוצה כי יתאמץ להשאיר את הקבוצה בליגת העל.

לאחר שעזב את ישראל שיחק בקבוצות נוספות ביוון, קפריסין, אזרבייג'ן ופינלנד, ובשנת 2010 פרש ממשחק פעיל.

לזכותו של חריסטוב 48 הופעות ו-16 שערים במדי נבחרת מקדוניה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים מקדונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מקדונים
קטגוריה:ביטולה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורגלני בארנסלי
קטגוריה:כדורגלני ניימכן
קטגוריה:כדורגלני זוולה
קטגוריה:כדורגלני דברצן
קטגוריה:כדורגלני הפועל נוף הגליל
קטגוריה:כדורגלני ניקי וולוס
קטגוריה:כדורגלני אולימפיאקוס ניקוסיה
קטגוריה:כדורגלני דן בוס
קטגוריה:כדורגלני באקו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים מקדונים בסרביה
קטגוריה:ספורטאים מקדונים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים זרים בסקוטלנד
קטגוריה:ספורטאים זרים בהונגריה
קטגוריה:ספורטאים מקדונים בישראל
קטגוריה:ספורטאים מקדונים ביוון
קטגוריה:ספורטאים מקדונים בקפריסין
קטגוריה:ספורטאים מקדונים באזרבייג'ן
קטגוריה:ספורטאים זרים בפינלנד
קטגוריה:מקדונים שנולדו ב-1976
מנגל

[ממוזער|250px|[בשר בקר צלוי על מנגל]]
[שמאל|ממוזער|250px|[שיפוד של אוכל טבעוני על מנגל]]
[שמאל|ממוזער|250px|[קבבים על המנגל]]
שמאל|ממוזער|250px|ברביקיו שהוכן בפטגוניה, ארגנטינה
[ממוזער|250px|פינת מנגל ב[פארק הרצליה, ובה מימין: אזור ישיבה מוצל, מתקן מנגל ופח לפסולת הפחמים.]]
**מַנְגָּל** (מערבית: منقل, "מָנְקַל", כירה ניידת) או **גְּרִיל** (לפי האקדמיה ללשון העברית: **מַצְלֶה**) הוא מתקן עליו צולים אוכל. המתקן כולל אסכלה, שהיא רשת מתכת, המונחת מעל מקור חום ישיר. במנגל הקלאסי והפשוט, מקור החום הוא גחלים (לרוב, הכוונה היא לפחמי עץ), לעומת מנגלים מודרניים, הצולים באמצעות חשמל או גז. נדירים יותר הם מנגלים סולאריים - תנורי שמש, המשתמשים באנרגיית השמש ומראה פרבולית לשם החימום.

צליית אוכל על רשת מקובלת ברחבי העולם. בארצות הברית, המתקן, המנהג ואופן ההכנה מכונים "**ברביקיו**". שם זה התקבל בשפות רבות. בארגנטינה, השם המקובל הוא "**[[אסאדו]]**", ובדרום אפריקה "בראי" (Braai). בקרב יוצאי עיראק בישראל מכונה המנגל ג'אפוף. הביטויים הישראליים העממיים המקובלים לצליית אוכל באמצעות מנגל הם "לעשות **על האש**" או "למנגֵל". 

בישראל, המנגל הפך לנוהג עממי נפוץ בחגים רבים כמו גם באירועים ובמפגשים חברתיים, ובמיוחד ביום העצמאות שם המנגל הפך לקונצנזוס של ממש בפולקלור הישראלי.

**נַפְנַף** הוא אביזר מפלסטיק או קרטון מאולתר, קְטן-מידות וקל-משקל, המשמש לליבוי האש והלהטת הגחלים על ידי הגברת אספקת החמצן לאש כדי ללבותה. במקור נקרא הכלי דפדפה.

## אטימולוגיה
מקור המילה **מנגל** הוא במילה הערבית **מַנְקַל** (**منقل**). בערבית, השורש נ-ק-ל משמעו "להעביר", ומכאן גם נגזרת המילה "נָקְלַה" ("נָגְלַה", בהגייה בדואית), כלומר "העברה". קרי, **מַנְקַל** - (משהו) שניתן להעבירו; כלומר, נייד (בניגוד לתנור נייח). לעברית המילה הגיעה מהשפה הטורקית, ואולי מההגייה בדואית, שבה הצליל "ק" (q) נהגה כמו "ג" (g).

מקור המילה "ברביקיו" הנפוצה ברחבי העולם הוא במילה משפת האראווק "barabicu", משם עברה לספרדית ולשאר השפות האירופאיות. המילה שימשה את הילידים באזור פלורידה והקריביים לתיאור שיטת הבישול בצלייה של חיות שלמות משופדות על ענפים ירוקים מעל לבורות אש.

## ראו גם
*אסאדו
* פחם עץ
* גריל מעורב הונגרי
* ברביקיו בסגנון ממפיס
* עוף הולי-הולי
* שצ'ירין

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שיטות בישול
קטגוריה:אמצעי חימום והכנת מזון
קטגוריה:פנאי
קטגוריה:יום העצמאות
קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
יוני חן

**יוני חן** (נולד בשם יונתן חנונו; 10 באוגוסט 1953 – 27 ביוני 1995) היה שחקן, במאי, בובנאי ומדבב ישראלי.

## ביוגרפיה
חן נולד ב-1953 בישראל למשפחה יוצאת חלב. עד גיל שבע חי עם משפחתו חמש שנים בקובה.

חן בוגר בית הספר לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. בצה"ל שירת בלהקת גייסות השריון. לאחר מכן למד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.

שיחק בתיאטרון המרתף, בקבוצת התיאטרון של המרכז התיאטרוני בנווה צדק, בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, בתיאטרון הקאמרי ועוד.

השתתף בסרטים "הלהקה" (1978), "דיזנגוף 99" (1979) ו"חמש חמש" (1980), ובתוכנית "פרפר נחמד", בה דיבב את בץ בשנים 1982–1993, וכן גילם מספר דמויות בניהם הטבח פיט, לצד שותפו פתגורס, שגילם עוזי חיטמן.

בשנת 1987 שיחק בפרק בסדרה הקומית "מאש"ה", ששודרה בהפקת הערוץ הראשון. 

חן הקים את אולפן הדיבוב "אולפנטו" ב-1991 במרתף בצפון רחוב בן-יהודה בתל אביב. לאחר מותו רכשו אולפני אלרום את אולפן הדיבוב שהקים.

חן היה שותף, בין השאר, בדיבוב התוכניות "נילס הולגרסון" (מולי, גורגו וגוסטב), "הקוסם מארץ עוץ" (איש הפח), "הנעלולים" (נעלוף, נעליז ונעל חרש), "הדרדסים" (רגזני, גנדרני, זללני, ישנוני, חלמני ופה גדול), "הדוד טוביה הטוב" (כל הדמויות), "קיסמון הקוסם", "בארץ הקטקטים", "קיד וידאו" (קיד), "דן-דין השופט" (בינו), "עמיקו וחבריו", "כח וידאו", "ממלכת כיעורוניה" (גרנלון), "נחשון", "לוני טונס" (אלמר פאד, סילבסטר החתול וטאז השד הטסמני), "עלילות תיאודור החמור", "איפה אפי?" ו"באטמן: איש העטלף", והסרטים "מסיכת התעתועים" ו"הרוח בערבי הנחל".

## מותו
יוני חן נפטר ב-27 ביוני 1995 ממחלת האיידס. הותיר אחריו את בן זוגו, ארי.

חן נחשב לנפטר ממחלת האיידס הראשון מהקהילה הגאה בארץ, וכפי שהעידה על כך השחקנית אפי בן ישראל שהופיעה לצדו בתוכנית "פרפר נחמד" בריאיון משנת 2012: "חן היה טראומה כי זה היה ממקרי האיידס הראשונים בברנז'ה".

## קישורים חיצוניים

* 
* יוני חן, באתר הבימה
* אורנה לביא פלינט מספרת על יוני חן
* 4 יוני חן, בתוכנית הילדים "פרפר נחמד"

קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:חברי להקת גייסות השריון
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בובנאים ישראלים
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:פרפר נחמד: בובנאים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מאיידס
קטגוריה:במאי דיבוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
פינקי והמוח

**פינקי והמוח** (באנגלית: **Pinky and the Brain**) היא סדרת אנימציה בת 66 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1995 ל-1998 ברשת Kids' WB. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות ה-90 של המאה ה-20.
כמו אנימניאקס היא זכתה לשבחים רבים ולמספר פרסים, בהם פרס אמי לסדרות יומיות. הדמויות נוצרו במקור כחלק מסדרת האנימציה אנימניאקס, ובעקבות ההצלחה לה זכו נוצרה סדרת בת בכיכובם. הסדרה הופקה על ידי סטיבן ספילברג ואולפני האחים וורנר.

פינקי והמוח הם שני עכברי מעבדה מהונדסים גנטית, דבר שהקנה להם אינטליגנציה ברמה אנושית ויכולת דיבור. מוח הוא עכבר גאון וחמור סבר שרוצה להשתלט על העולם ופינקי הוא עכבר עליז וטיפש, דמות מצחיקה ולא רצינית. הם גרים בכלוב במעבדות המחקר של אקמי (Acme). בכל פרק למוח יש תוכנית חדשה לשניהם (שהוא הולך להוביל) להשתלטות על העולם, אשר מסתיימת תמיד בכישלון, לעיתים קרובות בגלל פינקי הטיפש והלא רציני. כמו רוב הפרקים של אנימאניקס, פרקים רבים הם פרודיות על נושא מסוים, בדרך כלל סרט. הסדרה נחשבת ליותר הומורסטית, סאטירית ופרועה מ"אנימניאקס" ומיועדת לצעירים ולמבוגרים.

משפט המפתח המפורסם של הסדרה הוא:
: – 
: – 
גם הקריאות חסרות המשמעות של פינקי, כגון "נארף", "זורט", "טרוז" ו"פוט", מזוהות עם הסדרה.

על בסיס "פינקי והמוח" נוצרה סדרת המשך בשם "פינקי, מירה והמוח" המצרפת את דמותה של מירה (Elmyra באנגלית) מ"עלילות טייני טון". הסדרה שודרה בשנים 1998–1999, וירדה לאחר העונה הראשונה בשל בעיות תקציב.

דמויותיהם של פינקי והמוח חזרו להופיע בשנת 2020 בגרסה המחודשת של "אנימניאקס".

## דמויות
***המוח**: עכבר מעבדה גאון וחמור סבר שמתכנן יום אחר יום איך להשתלט על העולם ונאלץ להשתמש בעוזרו פינקי למזימותיו, אך תמיד נכשל.
***פינקי**: עכבר מעבדה ועוזרו של מוח, לעומת מוח הוא יחסית טיפש ולא רציני, ברוב הפרקים הוא לרוב רק עומד בדרכו של מוח וגורם נזק.
***סנובול**: אוגר מרושע המנסה אף הוא להשתלט על העולם. אויבו של מוח.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1995
קטגוריה:סדרות ספין-אוף אמריקאיות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: אנימציה
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: תוכניות: הופעה בתוכנית אנימציה
קטגוריה:The WB

קטגוריה:האחים וורנר הנפשה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:אנימניאקס
קטגוריה:באגס באני
קטגוריה:עכברים בדיוניים
Speak & Spell

**Speak & Spell** הוא אלבום הבכורה של להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד, שיצא באוקטובר 1981.

זהו האלבום היחיד שבו וינס קלארק הוא חבר בלהקה. מעט אחרי יציאת האלבום, עזב קלארק את הלהקה לטובת הלהקות יאזו (Yazoo) ואירייז'ר (Erasure).

זאת הסיבה שהאלבום נשמע שונה במעט משאר האלבומים של הלהקה. עם עזיבת קלארק, מרטין גור הפך להיות כותב השירים הראשי של הלהקה (גור כתב רק 2 שירים באלבום זה, בעוד שבשאר האלבומים הוא כותב את כל או רוב השירים).

האלבום הגיע למקומות 10 ו-192 למצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית (בהתאמה).

## רשימת השירים




*הגרסה הנ"ל היא גרסת התקליט שיצאה בבריטניה.
**הסינגל *[[#Dreaming Of Me|Dreaming Of Me]]* לא נכלל בגרסה זו של האלבום. הוא נכלל בגרסאות האמריקאיות של האלבום, במקום שיר מס' 2, *I Sometimes Wish I Was Dead*. כמו כן, הוא נכלל גם בגרסת הבונוס של האלבום (שיצא גם בבריטניה וגם בארצות הברית).
**בגרסאות האמריקאיות של האלבום, *[[#Just Can't Get Enough|Just Can't Get Enough]]* קיים רק בגרסת רמיקס באורך של 6:44, שנקראת *(Just Can't Get Enough (Schizo Mix*. הגרסה הרגילה נכללת בארצות הברית רק בגרסת הבונוס של האלבום, ובדיסק הסינגל Just Can't Get Enough. 
*השירים *!Tora! Tora! Tora* ו-*Big Muff* נכתבו על ידי מרטין גור. כל שאר השירים נכתבו על ידי וינס קלארק.
*דייב גהאן שר את כל השירים מלבד *(Any Second Now (voices*, שאותו שר מרטין גור.
**Big Muff* הוא אינסטרומנטלי.

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דפש מוד
קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1981
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי אלקטרופופ
PSG1

[ממוזער|300px|תרשים של רובה הצלפים '''PSG1''' תוצרת החברה הגרמנית [הקלר וקוך.]]
**PSG1** (בראשי תיבות: Präzisions-Scharfschützen-Gewehr; מגרמנית: רובה צלפים מדויק) הוא רובה צלפים גרמני חצי-אוטומטי תוצרת הקלר וקוך.

רובה זה מבוקש בארצות רבות לרבות בארצות הברית וארצות מערב אירופה. אף-על-פי שלרוב היחידות בישראל אין כלי נשק מתוצרת הקלר וקוך, ליחידות המיוחדות של ישראל (כגון: סיירת מטכ"ל, שלדג ושייטת 13) יש מספר פריטים מנשק זה.

## היסטוריה
טוענים שרובה זה פותח כתגובה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בקיץ 1972. משטרת מערב גרמניה לא הצליחה לתקוף את הטרוריסטים מהר מספיק ולהציל את בני הערובה. על חברת הקלר וקוך הוטל לפתח רובה חצי-אוטומטי מדויק, בעל תכולת כדורים גבוהה, לשימוש צבאי ומשטרתי, ובפרט ללוחמה בטרור. המוניטין הארוך של רובה זה כנשק אמין ובעל ביצועים גבוהים, משייך אותו בדרך כלל ליחידות עלית שונות. מספר כלים בודדים של רובה זה נמצאים בשימוש יחידות העלית של צה"ל.

## תכונות
* מבוסס על רובה ה-G3
* קליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו המשמש את רוב רובי הצלפים של מדינות המערב וברית נאט"ו
* כולל מנגנון נעילת בריח שקט
* דיוק של פחות מ-1 דקת קשת (MOA). מאפשר פגיעה רציפה של 50 כדורים באיכות מתאימה, דרך מעגל בגודל 80 מ"מ, מטווח של 300 מטר. עם תחמושת ברמת Match Grade הרובה מסוגל לקבץ בדיוק של 0.5 דקת קשת (MOA), דיוק שנחשב למצוין אפילו לרובי צלפים בריחיים.
* לא כולל כוונת ברזל מובנית
* קת שחורה עמידה מפלסטיק, הניתנת לכוונון להתאמה מלאה ליורה
* ניתן להרכיב דורגל.
* כל יחידת ההדק ניתנת לפירוק וכוונון
* מחיר: 12,000 דולר (בארצות הברית)

תכונה ייחודית של הרובה, היא שתרמיל הכדור נפלט לאחר הירי בעוצמה עזה, ומגיע לעיתים עד למרחק של 10 מטר. עובדה זו מגבילה את השימוש ברובה לשימושים של צלפים צבאיים, מכיוון שעקב כך עמדת הירי עלולה להחשף.

## קישורים חיצוניים

* אתר הקלר אנד קוך
* ביקורת ומבחן ירי ל-PSG-1, אתר SniperCentral

קטגוריה:רובי צלפים
קטגוריה:רובי צלפים חצי-אוטומטיים
קטגוריה:רובים חצי-אוטומטים
קטגוריה:כלי נשק של חברת הקלר וקוך
קטגוריה:נשק קל גרמני
קטגוריה:רובי צלפים גרמניים
יולנדה באלאש

**יולנדה באלאש** (ברומנית: **Iolanda Balaş**, בהונגרית: **Balázs Jolán**; 12 בדצמבר 1936 – 11 במרץ 2016) הייתה קופצת לגובה רומנית (ממוצא הונגרי). הייתה פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (רומא 1960 וטוקיו 1964), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (סטוקהולם 1958 ובלגרד 1962), פעמיים ברציפות אלופת אוניברסיאדה (טורינו 1959 וסופיה 1961) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה. נחשבת לאחת הקופצות לגובה הטובות בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
באלאש נולדה בטימישוארה, רומניה.

ב-14 ביולי 1956 שברה לראשונה באלאש את השיא העולמי והעמידה אותו על 1.75 מטר. במשך חמש שנים שיפרה את שיאה העולמי עוד 13 פעמים והעמידה אותו לבסוף, ב-16 ביולי 1961, בתחרות בסופיה, על תוצאה של 1.91 מטר. שליטתה בקפיצה לגובה לנשים הייתה מוחלטת. בין השנים 1956 ו-1967 ניצחה ברציפות ב-150 תחרויות ובעת שקבעה את שיאה העולמי האחרון ב-1961, התוצאה הטובה ביותר שהושגה עד אז על ידי קופצת אחרת הייתה נמוכה ב-7 סנטימטר. שיאה העולמי החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי הקופצת האוסטרית אילונה גוזנבאואר ב-1971 (1.92 מטר).

באולימפיאדת מלבורן (1956), בעת שהחזיקה כבר בשיא העולמי, היא סיימה רק במקום החמישי (הפסדה האחרון לפני רצף הניצחונות). באולימפיאדת רומא (1960) היא כבר זכתה במדליית הזהב בשיא אולימפי חדש של 1.85 מטר, בהפרש של 14 ס"מ מהמקום השני ושחזרה את ניצחונה גם באולימפיאדת טוקיו (1964) בשיא אולימפי חדש של 1.90 מטר, בהפרש של 10 ס"מ מהמקום השני.

באלאש התנשאה לגובה של 1.85 מטר והייתה בעלת רגליים ארוכות במיוחד אותן ניצלה לסגנונה הייחודי שהיה סגנון מספרת משופר.

בשנים 1988–2005 הייתה באלאש נשיאת הפדרציה הרומנית לאתלטיקה.
ממוזער|מרכז|250px|יולנדה באלאש על בול רומני

## ראו גם
*התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אלופות האוניברסיאדה: אתלטיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:שיאניות עולם רומניות: אתלטיקה
קטגוריה:ילידות 1936
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אלופות אולימפיות רומניות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:רומניות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2016
דגל אולדרני

**דגל אלדרניי** הוא דגלו של האי אולדרני – הצפוני באיי התעלה השייך לביליוויק של גרנזי והמהווה מושבת כתר של בריטניה. הדגל הוענק לאי ב-20 בדצמבר 1993. ועיצובו מתבסס על צלב ג'ורג' הקדוש ועליו סמל אולדרני - אריה המחזיק ענף ירוק על רקע מוזהב.

## קישורים חיצוניים

* דגל אולדרני באתר דגלי העולם 

קטגוריה:אולדרני
אולדרני
אולדרני
אולדרני
עמירם ניר

**עמירם ניר** (8 בדצמבר 1950 – 30 בנובמבר 1988) היה איש צבא, עיתונאי, יועץ ראש הממשלה לענייני טרור בין-לאומי, מהמעורבים העיקריים בפרשת איראן-קונטראס.

## תולדות חייו
[250px|ממוזער|שמאל|גינת עמירם ברחוב ה[גת (בור)|גת ברמת גן]]
בנם של יצחק ומרים ניסקר. שירת בצה"ל במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה, הגיע לדרגת סגן-אלוף ופיקד על גדוד טנקים. נפצע מספר פעמים במהלך שירותו. נפצע בתאונת דרכים ואיבד את עינו.

במהלך פציעתו הארוכה שירת ככתב בגלי צה"ל. לאחר שחרורו שימש כתב ב"ידיעות אחרונות" והיה גם כתב הערוץ הראשון.

הוא היה חוקר במרכז למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.

ב-1982 נישא לג'ודי מוזס, עיתונאית וממשפחת בעלי העיתון "ידיעות אחרונות", ולזוג נולדו שני בנים.

בתקופת הבחירות לכנסת העשירית שימש כראש אגף הסקרים והמחקר של המערך.

ב-1982, עם פתיחת מבצע של"ג, כתב מאמר ב"ידיעות אחרונות" בשם "שקט יורים", ובו קרא לאחדות השורות בזמן מלחמה.

לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ואחת בראשותו של שמעון פרס, עזב ניר את העיתונות והמרכז למחקרים אסטרטגיים והפך ליועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי. בתפקיד זה נקשר שמו בעיקר בפרשת איראן-קונטראס, שעסקה ביוזמה לעסקה סיבובית בה בתמורה לאספקת נשק לאיראן דרך ישראל שחרר חזבאללה בלבנון בני ערובה אמריקאים שהחזיק. התשלום שהתקבל מאיראן תמורת הנשק הועבר לממשל האמריקאי מבלי שנרשם בספרים. כך יכול היה הממשל להשתמש בכסף זה ללא פיקוח או ידיעה של הקונגרס למימון המורדים במשטר הסנדיניסטי בניקרגואה (הקונטראס). הפרשה נחשפה על ידי גורמים איראניים, אשר הדליפו את פרטיה לעיתון הלבנוני "א-שיראע". נשיא ארצות הברית דאז, רונלד רייגן, וסגנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, טענו שלא היו מודעים לפרשה זו, אך נאלצו להקים ועדת חקירה בנושא. ועדה זו קבעה שאף אם אכן לא היו מודעים לכל פרטי הפרשה, הייתה להם אחריות מנהלית להתרחשותה.

המצבה על קברו של עמירם ניר|שמאל|ממוזער|250px
עמירם ניר נהרג לאחר סיום הפרשה, בשנת 1988, כאשר לא נשא עוד בתפקיד ממלכתי, בהתרסקות מטוס פרטי שכור על שם ישראלי בשם פט ובר במקסיקו. נסיבות מותו נותרו עלומות, וחשדות על מעורבות אפשרית של גורמים אמריקאיים בתאונה לא הוכחו. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

על שמו נקראים אולפן גלי צה"ל בבית החייל בירושלים וגינה ברמת גן.

## ראו גם
*פרשת איראן-קונטראס

## לקריאה נוספת
* רן אדליסט, **האיש שרכב על הנמר**, זמורה ביתן, 1995.
* רונן ברגמן, **[[נקודת האל-חזור (ספר)|נקודת האל-חזור]]**, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007
* יעקב נמרודי, **התקווה והמחדל, פרשת איראנגייט**, ספרית מעריב, 2004
* רונן ברגמן, **בעקבות התיק הנעלם**, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 10 בספטמבר 2008

## קישורים חיצוניים

* מואב ורדי, פרשת מותו של עמירם ניר: עדת המפתח יוצאת מהצללים, המקור, 2 באוגוסט 2009
* הצצה: למה מת עמירם ניר?, תוכנית המקור, **ערוץ 10**, 2/8/2009

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי מערכת הביטחון
קטגוריה:משפחת מוזס
קטגוריה:פרשת איראן-קונטראס: אישים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:ישראלים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אנשי השנה של העולם הזה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
כנס העתידנים

**כנס העתידנים** הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בשנת 1971 על ידי הסופר הפולני סטניסלב לם. הספר תורגם לעברית על ידי פאולינה צלניק בשנת 1981, וראה אור בהוצאת שוקן.

הדמות הראשית בספר היא דמותו של איון טיכי, חוקר חלל ועיתונאי, שמופיע באחדים מספריו של לם. איון שוהה במלון הילטון קוסטה ריקה כדי לסקר את כנס העתידנים העולמי השמיני, ועלילת הספר מתרחשת בעיר – במלון ומחוץ לו.

## עלילת הספר
הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות ארוטיות. 

מחוץ למלון (וגם בתוכו) פעולות טרור מתרחשות כמעט ללא הרף, בסדרי גודל שונים, כחלק מהשגרה. באחת מהן מופעל גז הזיות הגורם לאיון ולקבוצת אנשים המסתתרים עמו לחוות חלומות בהקיץ בסיומם הם מוצאים עצמם שוב באותו מקום. בנקודה מסוימת איון מאבד קשר עם המציאות ומתעורר בעתיד הרחוק יותר, עולם אוטופי עוצר נשימה.

במהלך הסתגלותו האיטית לסביבה, איון לומד כי כעת אנשים משתמשים בכימיקלים באופן יומיומי ומסיבי באופן סדיר, לפעולות כבידור, לימודי מתמטיקה, שליטה ברגשות ושינוי תכונות הגוף. עם זאת, הוא מבחין בפרט אחד מוזר - כל האנשים שהוא מכיר מתנשפים בכבדות, כאילו הם עוסקים בפעילות גופנית מאומצת. 

לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.

## ניתוח
הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חוויית המציאות של האדם.

## עיבוד לקולנוע
בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מדע בדיוני
קטגוריה:ספרים פולניים
קטגוריה:ספרי 1971
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
קטגוריה:סטניסלב לם
פטרוס דמיאנוס

[שמאל|ממוזער|250px|[פרוטומה של פטרוס דמיאנוס]]
**פטרוס דמיאנוס** (לטינית: Petrus Damianus, או Pietro Damiani; חי בשנים 1007–1072) היה איש כנסייה, קרדינל, קדוש קתולי ומורה של הכנסייה.
## חייו
נולד ברוונה, ועסק בתחילה בהוראה. אף שעשה חיל בלימודיו, החליט בסביבות 1035 שאינו מסוגל לשאת עוד את אורח החיים החילוני והצטרף למנזר פונטה אבלנה (Fonte Avellana) ליד גוּבְּיוֹ. ב-1043 התמנה לאב המנזר. בתפקידו זה הנהיג משמעת חמורה, שעוררה בתחילה התנגדות בקרב המלומדים אך עד מהרה אומצה גם במנזר מונטה קאסינו הידוע.

פטרוס דמיאנוס נודע כמתנגד חריף לפילוסופיה. הוא טוען שאסור לנזירים ללמוד פילוסופיה ושלא ניתן להגיע לישועה באמצעותה. הוא נחשב לאבי הרעיון שעל הפילוסופיה לשמש כמשרתת הדת. לדעתו, התבונה חייבת להיות כפופה לגמרי לאמונה המדריכה אותה.

פטרוס דמיאנוס ראה בדאגה את השחיתות של הכנסייה בימיו. ב-1051 פרסם את ה-Liber Gomorrhianus, ביקורת חריפה ביותר על מידותיהם הרעות של הכמרים. כן נמנה עם תומכיו של הילדברנד (שנתמנה מאוחר יותר לאפיפיור בשם גרגוריוס השביעי), שביקש להנהיג רפורמות בכנסייה. ב-1057 מינה אותו סטפנוס התשיעי חרף התנגדותו לקרדינל-בישוף של אוֹסְטִיָה.

ב-1059 שלח אותו האפיפיור ניקולאוס השני למילאנו כדי להכריע בעימות בין ראשי הכנסייה המקומית, שבה היו נפוצים השוחד ונישואי הכמרים, לבין מתנגדיהם שביקשו להשיב את טוהר המידות על כנו. פטרוס דמיאנוס אחז בעמדה נחרצת כנגד השחיתות וכפה על ראשי הכנסייה את סמכותה של רומא. עוד בשירות הכנסייה עזר לאלכסנדר השני במאבקו נגד האנטי-אפיפיור קדלוסוס, ושכנע את היינריך הרביעי לא להתגרש מאשתו ברתה.

ב-1072 נשלח לרוונה כדי לפשר בין הכס הקדוש ובין תושבי העיר, שנודו בשל תמיכתם בקדלוסוס. בדרכו חזרה משליחותו נפל למשכב ליד פָאֶנְצָה ומת כעבור שבוע. גופתו נמצאת כיום בקתדרלה של פאנצה. לאו השנים עשר קבע את יום מותו (23 בפברואר) כיום קדוש לכנסייה, והוסיף אותו למניין מורי הכנסייה. ביצירות אמנות הוא מצויר כקרדינל, או כעולה לרגל הנושא בידו מגילה מאת האפיפיור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:חשמנים
קטגוריה:מורי הכנסייה
קטגוריה:ילידי 1007
קטגוריה:נפטרים ב-1072
מרדכי סורקיס

**מרדכי סורקיס** (21 בינואר 1908 – 26 במאי 1995) היה חבר הכנסת בכנסת השישית והשביעית (1965–1973) וראש עיריית כפר סבא הראשון (1951–1965).

## חייו
סורקיס נולד למשה ולרבקה בת אלתר גרוברגר בסטניסלבוב שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים בית ספר תיכון ועבד כפקיד. ב-1933 עלה לארץ ישראל ועבד כפועל בניין וכן כאינסטלטור. סורקיס הצטרף להגנה. והיה אחראי לאיסוף מודיעין על פעילות הכנופיות הערביות באזור השרון.

בימי מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית ולאחר המלחמה היה פעיל במסגרת הבריחה, העלאת פליטי השואה מאירופה לארץ ישראל. ובתקופה מסוימת אף שימש כמפקד הבריחה בפולין בכפיפות לראש המוסד לעליה ב', שאול אביגור.

סורקיס נבחר למועצה המקומית של כפר סבא ב-1949 ונבחר לראש המועצה ב-1951.

ב 12 בדצמבר 1954 אימצה המועצה המקומית כפר סבא, בראשות סורקיס את המועצה המקומית השכנה - טירה. טקס האימוץ היה בקולנוע "עמל", בהשתתפות שרי ממשלה ואורח הכבוד היה אברהים קאסם - יו"ר המועצה המקומית טירה.

בתחילת שנות השישים סורקיס יזם את התכנון להקמת "היכל התרבות ובית יד לבנים והמועצה שבראשה עמד הועידה לכך שטח של 10 דונם במרכז העיר. ב-1962 הפך לראש עיריית כפר סבא כאשר המועצה הוכרזה כעיר. .ב-1965 חנך את בריכת השחייה הראשונה בשרון. בין השנים 1959 - 1965 היה יושב ראש מרכז השלטון המקומי.

ב-1965, עם הקמת רשימת פועלי ישראל (רפ"י), פרש ממפא"י ועבר לרפ"י. בנובמבר 1965 נבחר סורקיס לכנסת מטעם רפ"י, אך במקביל הפסיד בבחירות לראשות עיריית כפר סבא לזאב גלר שהיה המועמד מטעם מפא"י. עם איחוד מפא"י ורפ"י למפלגת העבודה, הצטרף סורקיס למפלגת העבודה ונבחר מטעמה לכנסת השביעית. בשתי הקדנציות שימש כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת.

סורקיס השתתף כציר בקונגרסים הציונים הכ"ב בבזל והכ"ג בירושלים. 

בכפר סבא הוקם בית ספר יסודי על שמו. בבית הספר היה בעבר חדר הנצחה לסורקיס שהכיל תעודות ומסמכים על חייו ופעילותו.

## חיים אישיים
סורקיס נישא ללולה לבית רגנבוגן ולשניים נולד בן. לולה כיהנה בהתנדבות כיו"ר סניף איל"ן בכפר סבא. בשנת 1969 נפטרה לולה, ובהמשך סורקיס נשא לאישה את עדה, אחותו של השחקן מוסקו אלקלעי, שחיה איתו עד מותו ונפטרה בשנת 2014. עדה סורקיס קיבלה את אות הנשיא התשמ"ב על פועלה למען הקמת עשרות מועדונים לרווחת השוטר והסוהר.

ב-1 באוגוסט 1966 היה מעורב בתאונת דרכים. סורקיס חצה צומת ברחוב ז'בוטינסקי ברמת גן במהירות גבוהה ובחילופי אורות הרמזור, פגע בשתי נערות שחצו את הכביש ופצע אותן. לבקשתו, חסינותו הוסרה כדי שיוכל לעמוד לדין, והוא הורשע בנהיגה רשלנית ובגרימת התאונה. על סורקיס נגזרו שלושה חודשי שלילת רישיון נהיגה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ארכיון מרדכי סורקיס, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:הבריחה
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם רפ"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם רפ"י
קטגוריה:ראשי עיריית כפר סבא
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:ראשי מרכז השלטון המקומי בישראל
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נורדאו כפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
סרדין אירופי

**סרדין אירופי** או **סַרְדִּין צְפוֹנִי** (שם מדעי: *Sardina pilchardus*) הוא מין דג יחידי בסוגו ממשפחת הסרדיניים (Clupeidae), משפחה של דגים שמנוניים הכוללת בתוכה גם את הסוג הרינג. המונח הקולינארי "סרדין" משמש לתיאור מינים שונים של דגי מאכל, המשתנים ממקום למקום. הסרדין היה לאחד מהמזונות הראשונים אשר אוחסנו בקופסאות שימורים. את שמם קיבלו הדגים מהאי סרדיניה שבים התיכון, אשר חופיו שפעו בעבר בדגים אלו. הפופולריות הרבה של הסרדינים הביאה לדיג יתר, עד כי מספריהם בימות העולם התדלדלו מאוד.

## ערכים תזונתיים
הדג הקטן עשיר בחומרים מזינים - חלבונים, סידן, חומצות שומניות חשובות, זרחן, ברזל, אשלגן, ויטמין B<sub>6</sub>, ניאצין וקו-אנזים Q10.


תמונה:Sardin from sardegna 1.jpg|סרדינים מסרדיניה בשוק של קליארי
תמונה:Sardine 0781.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* Whole Health MD

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן יוליוס וולבאום
קטגוריה:סרדיניים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מקריני סנפיר יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1792
דוברוג'ה

שמאל|ממוזער|250px|מפת רומניה בחלוקה לחבלים היסטוריים
**דוברוג'ה** (ברומנית: **Dobrogea**, בבולגרית: **Добруджа**) הוא חבל ארץ בין הים השחור לבין הדנובה.

דוברוג'ה מחולקת בין רומניה לבין בולגריה (ראו מפה). החלק הבולגרי מכונה גם "הקדרילטר". סוגיית הבעלות על השטח הייתה אחת הסיבות לפרוץ מלחמת הבלקן השנייה בין בולגריה לרומניה ובעלות בריתה, מלחמה שהסתיימה בתבוסה בולגרית.

הערים העיקריות של חבל דוברוג'ה הן: קונסטנצה (Constanţa), מנגליה  וטולצ'אה (Tulcea) בצד הרומני, סיליסטרה ודובריץ' בצד הבולגרי.

שטח חבל הארץ הזה 23,100 קמ"ר.

על פי נתוני 2011, בחלק הרומני של דוברוג'ה היו 897,165 תושבים מתוכם היו כ- 751,250 רומנים, 22,500 טורקים, 19,720 טטרים, 13,910 רוסים ו-11,977 צוענים ובחלק הבולגרי של דוברוג'ה היו כ-283,395 תושבים מתוכם היו כ-192,698 בולגרים, 72,963 טורקים  ו-12,163 צוענים.

## היסטוריה
השם הרומאי של דוברוג'ה היה "סקיתיה מינור" (Scythia Minor), אך חלק מההיסטוריונים השתמשו בשם "דאקיה פונטיקה" (Dacia Pontica). השם "דוברוג'ה" מקורו בנסיך (דספוט) ששלט במקום במאה ה-14, "דוברוטיצ'י" (Dobrotici).

לאחר תום מלחמת הבלקן השנייה נחתם הסכם בוקרשט (1913), אשר חילק שוב את השליטה בחבל, בין רומניה לבולגריה, תוך תוספת שטחים נרחבים לרומניה ואוכלוסייה של 286,000 נפשות. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בולגריה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה והייתה שותפתן לתבוסה. המלך פרדיננד הראשון אולץ לעזוב את המדינה, ובנובמבר 1919 נחתם חוזה ניי, אשר במסגרתו נקרעו מבולגריה חבלי הארץ תראקיה לטובת יוון, מקדוניה לטובת סרביה, ודוברוג'ה לטובת רומניה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1940, בלחץ הממשלה הגרמנית, בהסכם קראיובה, הוחזר אזור דרום דוברוג'ה מרומניה לבולגריה. הצעד שיזם היטלר חיזק את האוריינטציה הפוליטית הבולגרית אליו. לאחר המלחמה חולק החבל שוב בין שתי המדינות במסגרת חוזה פריז (1947).

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

*
גוביו

ממוזער|ימין|250px|תהלוכת "מרוץ הנרות" בגוביו
**גוּבִּיוֹ** (**Gubbio**), עיר בנפת פרוג'ה בצפון-מזרח מחוז אומבריה שבמרכז איטליה. בשנת 2001 נמנו בה 30,453 תושבים.

המרכז ההיסטורי של העיר נשמר יפה. יש בו רחובות צרים וארוכים, בנויים מאבן אפורה. בעיר יש קתדרלה והריסות רומיות. היא מפורסמת בזכות קדרות בסגנון מיוליקה, וכן ב"מרוץ הנרות" (Corsa dei Ceri), המתרחש כל שנה ב-15 במאי. במרוץ זה מתחרות במעלה הר אינג'ינו (Ingino), שמתחתיו בנויה העיר, שלוש קבוצות, הנושאות פסלי ענק של הקדושים אובלדו, ג'ורג'ו ואנטוניו.

## היסטוריה
הייתה במקור עיר אומברית בשם איגוביום (Iguvium). נמצאו בה לוחות ברונזה מהתקופה, כתובים בשפה האומברית, שמכונים "הלוחות האיגוביים" (Iguvine Tables). היא נכבשה בידי הרומאים, והפכה לעיר רומאית משגשגת. במאה ה-11 הייתה עיר חופשית (comune) חזקה, אשר שלחה כאלף אבירים למסע הצלב הראשון. על-פי המסורת, הם היו הראשונים אשר הגיעו לכנסיית הקבר הקדוש.

אחרי תקופה זו, היא הייתה מעורבת במלחמות נגד הערים השכנות לה ונשלטה (למעט תקופות קצרות) על ידי הכנסייה הקתולית. ב-1384 כבשו אותה דוכסי אורבינו. משפחת גבריאלי (Gabrielli), שהייתה המשפחה החזקה בעיר, ניסתה שוב ושוב לצבור כח, אך במאה ה-17 עם הירידה בכוחה, סופחה למדינת האפיפיור כחלק ממונטפלטרו. ב-1860 צורפה לממלכת איטליה.

## יהודים
כבערים אחרות באיטליה, גם בגוביו הייתה קיימת קהילה יהודית. בשורת הרדיפות סביב המגפה השחורה בסוף המאה ה-15 גורשה הקהילה היהודית מן העיר (בשנת 1486), אך מאוחר יותר שבה אליה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* נורית מלצר־פדון, חג הצ'רי בגוביו: קדושינו על כתפינו, באתר מסע אחר

קטגוריה:אומבריה: ערים
ברית הכוכבים החופשיים

**ברית הכוכבים החופשיים** (The Alliance Of Free Stars) היא ברית בדיונית של מספר גזעים (ביניהם בני האדם) ביקום של משחק המחשב Star Control והמשכיו. הברית הוקמה (בתגובה למסע כיבוש הגלקסיה של האור-קוואן) על ידי 7 גזעים יורדי-חלל. בני האדם הצטרפו לברית בשנת 2116, 4 שנים לאחר קיום מגע ראשון עם גזע חייזר (הצ'נג'סו). 

למרות שנלחמה בגבורה, הברית הובסה לבסוף על ידי האור-קוואן קזר-זא (Ur-Quan Kzer-Za), או האור-קוואן הירוק, והיררכיית עבדי הקרבות (כפי שהוצגה בStar Control 1) בשנת 2134. 4 מהגזעים החברים בברית בחרו להכלא מתחת למעטה העבדים, גזע אחד בחר להצטרף להיררכיה כעבד קרבות, גזע אחד נעלם, ואילו הגזע הנותר העדיף להקריב את עצמו במפץ התהילה כדי לעכב את התקדמות ההיררכיה ולא להיכנע. 

הברית הוקמה מחדש כברית הכוכבים החופשיים החדשה במהלך המשחק Star Control 2. 

הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים המקורית היו:

*צ'נג'סו (Chenjesu)
*מרנמהרם (Mmrnmhrm)
*יהאט (Yehat)
*סיירין (Syreen)
*שופיקסטי (Shofixti)
*ארילו (Arilou)
*בני האדם (Human)

**ברית הכוכבים החופשיים** החדשה הוקמה כאשר הקפטן הגיע לבסיס החלל בכדור הארץ בשנת 2155. למרות שמספר החברים בברית החדשה מנה כ-2000 בני אדם עם הקמתה, במשך השנים הבאות מספרם גדל במהירות עקב פעולותיו של הקפטן לגייס את עזרתם של הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים המקורית ואף מספר גזעים חדשים.

ברית הכוכבים החופשיים החדשה הוכיחה את עוצמתה לאחר שהקפטן היתל בשני גזעי האור-קוואן, תקף ואף הצליח להשמיד את הסה-מאטרה (Sa-Matra, או "הפרס"), ספינת מלחמה רבת עוצמה שנבנתה על ידי הקדמונים. עם השמדת הסה-מאטרה, התפוררה היררכיית האור-קוואן וכוחותיהם המשולבים של הברית והצ'מר הביסו את שארית צי האור-קוואן. 

הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים החדשה היו:

*בני האדם (Human)
*זוק-פוט-פיק (Zoq-Fot-Pik)
*ספאת'י (Spathi)
*ת'ראדאש (Thraddash)
*עורז (Orz)
*סופוקס (Supox)
*אוטוויג (Utwig)
*סיירין (Syreen)
*שופיקסטי (Shofxiti)
*מספר שבטים מורדים של ה-יהאט (Yehat)
*פקאנק (Pkunk)
*ארילו (Arilou)
*צ'מר (Chmmr)
קטגוריה:סטאר קונטרול
טרברסו

[שמאל|ממוזער|250px|טרברסו מאת בונה-החלילים בועז ברנאי, על פי כלי של תומאס לוט, פריז, בסביבות [1740]]
שמאל|ממוזער|350px|אותו החליל כשהוא מפורק, ולידו מפרק אמצעי גדול יותר המאפשר להנמיך את החליל בחצי טון.
[שמאל|ממוזער|250px|חלילי [רנסאנס, הדפס מתוך תֵיאַטְרוּם אִינְסְטְרוּמֶנטוֹרוּם מאת מיכאל פרטוריוס]]
**טְרָבֶרְסוֹ** הוא אחד משמותיו ההיסטוריים של חליל הצד, וכיום הוא משמש לציין חלילי-צד היסטוריים (או העתקים מודרניים שלהם), להבדיל מחליל המתכת המודרני. השם הוא קיצור המונח האיטלקי Flauto traverso (חליל רוחבי, כלומר המוחזק במאוזן להבדיל מן החלילית המוחזקת במאונך). שמות נפוצים אחרים כיום מתייחסים לתקופה הספציפית של החליל: **חליל בארוק**, **חליל רנסאנס**, **[[חליל קלאסי]]** וכו'. בשיח המוזיקלי, משמש המונח טרברסו בדרך-כלל ל**חליל בארוק**.

חלילים רבים מתקופות היסטוריות שונות שרדו עד ימינו, חלקם במצב המאפשר נגינה בהם. כמו כן, בעקבות התפתחות התנועה למוזיקה עתיקה, פועלים כיום בוני כלים הבונים העתקים של חלילים כאלה, ונעשה בהם שימוש רב בקונצרטים ובהקלטות של מוזיקה עתיקה. 

חלילי רנסאנס בנויים לרוב מחתיכה אחת של עץ, ובה שישה חורים לאצבעות, ללא מפתחות. חלילים אלו נוצרו לרוב ב"משפחות" של ארבעה כלים בגדלים שונים, ושימשו לנגינה בקונסורט חלילים.

בחלילי בארוק בדרך כלל מתווסף מפתח אחד בנוסף לשישה חורים נוספים לאצבעות. הם בנויים משלושה מפרקים (עד ראשית המאה ה-18) או מארבעה מפרקים (התצורה הנפוצה ביותר כיום). לעיתים המפרק האמצעי בא בכמה גדלים שונים, כך שאותו החליל יכול לשמש לנגינה בגבהים שונים. חליל הבארוק הטיפוסי הוא בסולם רה מז'ור, אך הוא מכוון בכוונון בארוק - חצי טון נמוך מהכוונון המודרני.

ככל שהתפתחו החלילים נוספו בהם מפתחות בהדרגה, וכן חורים נוספים כדי לשנות את הכוונון ולקרבו לכוונון המושווה. המערכת של בונה הכלים תאובלד בהם (Böhm), המבוססת על 15-17 חורים, הופיעה באמצע המאה ה-19 והובילה, בסופו של דבר, להתפתחות חליל הצד המודרני.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:כלים אותנטיים
קטגוריה:חליל צד
אלברט וורנר

**אהרון "אלברט" וורנר** (באנגלית: **Aaron "Albert" Warner**; 23 ביולי 1884 – 6 בנובמבר 1967) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי יליד פולין ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.

## ביוגרפיה
אברהם ווֹנְסָל נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו יהודים ילידי פולין. אביו, בנימין, היה סנדלר יליד קראסנושיילץ, ואימו הייתה פרל לאה לבית אייכלבאום.

הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19. מקנדה היגרה משפחתו לארצות הברית והשתקעה באוהיו. בשנת 1903 אלברט ושני אחיו, הארי וסם נכנסו לעסקי תיאטראות-הקולנוע השכונתיים (באנגלית: Nickelodeon) בפנסילבניה. לאחר מספר שנים הם הקימו חברה להפצת סרטים וג'ק, אחיו הצעיר של אלברט, הצטרף גם הוא לעסקי הקולנוע.

בשנת 1912 החלו האחים, בנוסף להפצת סרטים, גם להפיק סרטים וב-1918 הם הרחיבו את העסק להוליווד, קליפורניה ופתחו אולפן הקלטות בשדרות סאנסט בלוס אנג'לס. בעקבות גדילתה של החברה והתרחבות התחומים שבהם היא עסקה עברו ג'ק וסם למערב ארצות הברית והתמקדו בהפקת סרטים בעוד שאלברט והארי נשארו בחוף המזרחי של המדינה והמשיכו לעסוק בתחומי ההפצה והפרסום של החברה.

בחודש מאי 1956 הכריזו האחים על מכירת המניות שלהם. אלברט והארי באמת מכרו את המניות, אך אחיהם ג'ק קנה את אותן המניות בסתר. לאחר הפרישה שלו, אלברט מעולם לא דיבר עם ג'ק שוב.

אלברט וורנר מת ב-1967 במיאמי ביץ', פלורידה לאחר תקופת פרישה ממושכת. נקבר בברוקלין, ניו יורק.

## ראו גם
* הארי וורנר
* ג'ק וורנר
* סם וורנר

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
אלברט
קטגוריה:מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
הארי וורנר

**הרולד ("הארי") מוריס ורנר** (באנגלית: **Harry Warner**; 12 בדצמבר 1881 – 25 ביולי 1958) היה יהודי-אמריקאי יליד פולין, ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.

## ביוגרפיה
הירש מוישה ווֹנְסָל (Hirsz Mojżesz Wonsal) נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה בפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחה יהודית. אביו היה בנימין וונסל, ואימו פרל-לאה לבית איכלבאום. הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19 ומשם לאוהיו שבארצות הברית.

אב המשפחה בנימין וארנה היגר לאמריקה מהכפר קראסנושיילץ שבפולין ב-1888, והותיר במזרח אירופה את אשתו וילדיו. לאחר שצבר מעט כסף בעסקי סנדלרות שב ב-1889 לאירופה כדי להביא את אשתו לאה ואת חמשת ילדיו. לאה שינתה את שמה לפרל וגם הילדים קיבלו שמות חדשים – הירש הפך להארי, רבקה לאנה, אברהם לאלברט, שמואל לסם ורייזל לרוז. תחילה התגוררה המשפחה בבולטימור ובלונדון שבקנדה, ובהמשך עברה לעיר ינגסטאון שבארצות הברית. להורים נולדו בינתיים חמישה ילדים נוספים, והאב ובניו הבוגרים סיפקו שירותי סנדלרות לעובדים בתעשיית הפלדה העירונית המתפתחת.

אל עסקי הקולנוע הגיעו בני משפחת וורנר באקראי. בעקבות עבודתו של סם כשוליה באטרקציה תיירותית מקומית שכללה הקרנת תמונות נעות, זיהו האב וצאצאיו פוטנציאל אפשרי לרווח כלכלי. האב מִשכן את סוסו ואת שעונו ורכש מקרנת סרטים. תוך זמן קצר הפך המיזם המשפחתי המקומי לחברת הפקה כלל ארצית. הצלחתו המטאורית של הסרט 'זמר הג'אז' ב-1927 – הסרט הראשון שכלל קטעי שמע ודיבור – הציבה את אולפני 'האחים וורנר' בשורה אחת עם אולפני הפקה ותיקים ממנו.

במאי 1956 מכר הארי, יחד עם אחיו אלברט, את חלקו בחברת האחים וורנר והשניים עזבו את העסק המשפחתי. אחיו, ג'ק, קנה 90% ממניות החברה בסתר ומינה את עצמו לנשיא החברה. הארי גילה על כך בעיתון, והתמוטט יום לאחר מכן כתוצאה מאוטם שריר הלב. כשהיה בבית החולים, קיבל הארי שבץ מוחי. כתוצאה מהשבץ, הליכתו נפגעה והיה צריך להיעזר במקל הליכה.

נפטר ב-27 ביולי 1958 מחסימה מוחית, אך מספר אנשים שהיו קרובים אמרו כי מת משברון לב. אשתו אמרה לאחר ההלוויה שהארי "לא מת, ג'ק הרג אותו". על תרומתו הרבה לקולנוע קיים 'כוכב' בשדרת הכוכבים של הוליווד, וורנר קבור בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.

## ראו גם
* אלברט וורנר
* ג'ק וורנר
* סם וורנר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
הארי
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסים מיוחדים
קטגוריה:מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע
קטגוריה:יהודים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1958
יהדות קוסטה ריקה

**יהדות קוסטה ריקה** היא אחת מהקהילות היהודיות במרכז אמריקה.

## היסטוריה
יהודים ראשונים התיישבו בקוסטה ריקה במאה ה-16 והיו אנוסים שנמלטו מספרד ומפורטוגל. גל הגירה קטן נוסף אירע עם הגירתם של יהודים מהאיים הקריביים למרכז אמריקה, בין השאר לקוסטה ריקה. בנוסף, לפני מלחמת העולם השנייה הגיעו יהודים רבים ממזרח אירופה לקוסטה ריקה, כך שהרוב המוחלט של היהודים בקוסטה ריקה בתחילת שנות ה-50 היו מפולין והביטויים "פולני" ו"יהודי" שימשו בקוסטה ריקה כמילים נרדפות. בשנת 1952 היו בקוסטה ריקה כ-1250 משפחות יהודיות וכ-2000 נפשות, שהתגוררו כמעט כולן בסן חוסה. רבים מהם התפרנסו בתעשיית הטקסטיל ומסחר באריגים.

במהלך מלחמת האזרחים בשנת 1948 אירעו פרעות ביהודים. בשנים 1951-1952 התגברה האנטישמיות שהובלה על ידי קבוצת "ג'ונטה פאטריוטיקה".

משנת 1967 גדלה הקהילה היהודית בקוסטה ריקה בכשני שלישים.

בסוף שנות התשעים ניכרה הגירת ישראלים לקוסטה ריקה, בעיקר בשל היציבות השלטונית, קלות ההגירה ורכישת הקרקע.
נכון לתחילת המאה ה-21 ההגירה אינה קלה ומותנית ביכולת כלכלית מוכחת מסוימת או בהשקעה כספית.

## הקהילה ומוסדותיה
כיום חיים בקוסטה ריקה כ-3000 יהודים, רובם הגדול בפרברי סן חוסה. קיימים בית ספר, תנועת נוער (הנוער הציוני) ומוסדות קהילה. יש קהילה אורתודוקסית מרכזית שרוב חבריה ממוצא אשכנזי. קהילה זו מאוגדת במסגרת CIS) Centro Israelita Sionista). בנוסף יש קהילה רפורמית קטנה שמקורה במהגרים מצפון אמריקה ומקומיים שהצטרפו.

בקוסטה ריקה קיים בית חב"ד אחד, בראשותו של השליח הרב צבי יוסף שפאלטר. לרשת בית כנסת ובית ספר קטן באסקזו, ליד הבירה סן חוסה, הפועלים עם חסידי חב"ד מקומיים, ומרכזים זמניים באתרי התיירות השונים, המאוישים בעונת התיירות. קהל היעד של מרכזים אלו הוא תרמילאים ישראלים וישראלים לשעבר שחיים באזור.

## קישורים חיצוניים
* קהילת יהודי קוסטה ריקה, באתר אנו – מוזיאון העם היהודי.
* 

## הערות שוליים

קוסטה ריקה
קוסטה ריקה
קטגוריה:קוסטה ריקה: דמוגרפיה
קטגוריה:יהדות אמריקה הצפונית
כנסיית השילוש הקדוש בירושלים

**כנסיית השילוש הקדוש** היא כנסייה רוסית שנמצאת בכיכר מוסקבה, במגרש הרוסים שבירושלים. היא נבנתה בין השנים 1860–1872 על ידי "החברה הארץ-ישראלית הרוסית-אורתודוקסית הקיסרית" שפעלה בירושלים בתקופה העות'מאנית.

## היסטוריה
באמצע המאה ה-19 גבר זרם הצליינים הנוצרים שעלו לארץ. עובדה זו הובילה את הכנסייה הרוסית, בעזרת הצאר אלכסנדר השני, לפעול לבניית אכסניות ושירותים שונים לטובת הצליינים הרוסים. כחלק מבניית אזור שנקרא "מגרש הרוסים" החלה בניית כנסיית השילוש הקדוש בשנת 1860. בשנת 1864 הסתיימה בניית החזית החיצונית של הכנסייה, אך אז פסקה הבנייה עקב בעיות תקציב. רק בשנת 1872 נחנכה הכנסייה בטקס רב רושם בו השתתף הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של אלכסנדר השני. בשנים שלאחר מכן שימשה הכנסייה בעיקר את הצליינים ששוכנו באכסניות שבמגרש הרוסים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת שלטון הצאר ברוסיה במהפכת פברואר, פסק זרם הצליינים לארץ הקודש. משום כך, הכנסייה חדלה לפעול כמעט לגמרי, היא הוחזקה בידי קומץ נזירים מקומיים. המבנה הוזנח, ובמהלך תקופת המנדט היה קשה מאוד להגיע אליו, עקב הפיכת המתחם כולו למתחם של השלטון הבריטי. לאחר קום המדינה והסדרת ענייני הנכסים במגרש הרוסים, חזרה הכנסייה לפעול, שופצה וחזרה להיות מוקד לצליינים רוסים.

## מבנה הכנסייה
[שמאל|ממוזער|250px| כנסיית השילוש הקדוש ב[מגרש הרוסים]]
הכנסייה נבנתה מלכתחילה לשימוש מקומי בלבד לצליינים שוכני מגרש הרוסים. ההנחה הייתה כי הצליינים יעדיפו לשאת את תפילותיהם החשובות בכנסיות ההיסטוריות שבעיר העתיקה. לכן הכנסייה אינה גדולה - היא המבנה הקטן ביותר בשטחו מבין מבני מגרש הרוסים, אך גובהה, מיקומה והסגנון המפואר שלה הופכים אותה למבנה בולט.

את הכנסייה תכנן האדריכל הרוסי מרטין איוואנוביץ' אפינגר, כבזיליקה הכוללת אולם תווך ושתי סיטראות ארוכות. בחזיתה אפסיס מעוגל, וחדרים מעוגלים בצדיה. הכנסייה בנויה אבן לבנה ולה שמונה מגדלים שבראשם כיפות. הכיפות היו צבועות במשך שנים בירוק ועתה הן מצופות נחושת, ובראשן צלבים. מבנה הכנסייה כולל אלמנטים רנסאנסיים כגון , חלונות מעוטרי עמודים בנוסח נאו קלאסי ו. הכנסייה מזכירה במראה את מנזר העלייה לשמים שנמצא בקרמלין שבמוסקבה.

## ראו גם
*מנזר השילוש הקדוש בחברון

## קישורים חיצוניים

* 
* תמונות של הכנסייה מבפנים ומבחוץ באתר Jerusalem Shots

קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:מגרש הרוסים
השילוש הקדוש
קטגוריה:ירושלים: מבנים רוסיים
קינלי

שמאל|ממוזער|סמליל "קינלי סודה" כיום|180px
שמאל|ממוזער|סמליל "קינלי סודה" ב-2005|200px
שמאל|ממוזער|"קינלי סודה" ב-2001
**קינלי** הוא מותג מים מבוקבקים ומי סודה השייך לחברת קוקה-קולה ומשווק במגוון ארצות באירופה ובאסיה ובכללן ישראל.
תחת המותג משווקים גם משקאות מוגזים כמו ג'ינג'ר אייל, ביטר למון וכן טעמי פירות שונים.

המותג משווק באוסטריה, איטליה, אל סלוודור, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, הודו, הונגריה, המלדיבים, הרשות הפלסטינית, זמביה, ליטא, לוקסמבורג, צ'כיה, שוודיה ושווייץ.

## בישראל
החל מיולי 1976 ועד לאוגוסט 2000 נמכר בישראל משקה מוגז בשם "**קינלי**" - בטעמים תפוז, לימון, מנגו ואפרסק (בגרסאות רגילות ודיאט), וכן מי סודה נטולי טעם ומי טוניק. המשקה נמכר בשם "קינלי", במקום שמו המקובל בשאר העולם, "**פאנטה**", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם זה, וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר. 

בשנת 1994, בעקבות בקשה של חברת קוקה-קולה, הורה רשם הפטנטים לבטל את סימן המסחר של מפעל "פנטה הגליל" בעקבות חוסר-שימוש בשם המותג בשנים שקדמו לבקשה, וכך התאפשר לבסוף שימוש בשם העולמי למשקה המוגז גם בישראל.

ב-1998 השיקו את משקה "פאנטה" בישראל, בטעם אורנג' בלבד, תוך המשך שיווק מותג קינלי על כל טעמיו כבעבר. בעקבות הצלחת החדרת מותג פאנטה לשוק הישראלי, הוחלט להתמקד במותג זה ולהרחיב את מבחר טעמיו, על חשבון מותג "קינלי", והוא הורד מהמדפים באוגוסט 2000.

שנה לאחר מכן, באוגוסט 2001 המותג "קינלי" הושק מחדש, תחת עיצוב חדש, כמותג מי סודה בלבד, תחת השם "**קינלי סודה**".

ב-2005 הושק מחדש מותג "קינלי סודה" בעיצוב חדש, השקת גדלים חדשים לבקבוקים והעלאת קמפיין פרסומת, בהשקעה של 3 מיליון ש"ח. מטרת המהלך הייתה לייצר מיצוב חדש למותג לאור צמיחה בשוק הסודה בישראל. 

בשנת 2008 הושקה סדרת משקאות מוגזים בטעמי פירות בשם "מוגז עדין", בהשקעה של 10 מיליון שקלים. סדרה זו הושקה על ידי במטרה "לרכב" על טרנד הבריאות באמצעות שיווק משקאות הנחשבים לבריאים יותר.

ב-2012 עבר המותג מיתוג מחדש נוסף על ידי חברת המיתוג "פירמה", יחד עם השקת שלוש סדרות מוצרים חדשות - סדרת בסיס, סדרת קינלי עדין וסדרת קינלי פרי. מהלך המיתוג מחדש זכה בפרס Distinction בתחרות המיתוג הבינלאומית REBRAND 100 Global Awards.

נכון ל-2024, ישנו מוצר אחד בלבד המשווק תחת מותג "קינלי סודה" - מי סודה. מוצרי הסודה בטעמים תחת מותג "קינלי סודה" ירדו מהמדפים, והמותג ירד בתעדוף של חברת קוקה-קולה פעם נוספת, כעת למותג "נורדיק מיסט" שתחתיו משווקים מוצרי סודה בטעמים ומשקאות מוגזים במבחר טעמים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:מוצרי חברת קוקה-קולה
קטגוריה:מוצרי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
קטגוריה:מותגי משקאות