open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גרוסיט

**גרוסיט** הוא מינרל אוקסידי נדיר מאוד שנתגלה לראשונה בישראל, המכיל סידן ואלומיניום.

## תכונות
### הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הגרוסיט היא CaAl4O7.

הגרוסיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה 2/m\  וחבורת סימטריות מרחבית *<math>\mathrm{C}2/\mathrm{c}\,\!</math>*. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=12.94, b=8.91Å, c=5.446Å, וגודל זווית β הוא 107.01°.

### תכונות פיזיקליות
הגבישים מיקרוסקופיים מופיעים במקבצים המוקפים במליליט. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.88 גרם לסמ"ק.

### תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הגרוסיט הם: nα=1.618, nβ=1.618 ו- nγ=1.652. גבישי הגרוסיט שקופים, צבעם לבן עד חסר צבע. הברק של הגרוסיט הוא זגוגי והנפיצה שלו מובחנת.

## גילוי ומקור השם
הגרוסיט זוהה לראשונה על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים אך היא לא סיימה לתארו. המינרל תואר ונקרא על שמה על ידי צמד מינרלוגים גרמנים - דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff) בשנת 1994.

## מקור ותפוצה
נכון ל-2010 נמצא גרוסיט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בעולם - בתצורת חתרורים מזרחית לערד, שם הוא מצוי באבני גיר חרסיתיות שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה ובלחץ נמוך. הגרוסיט גם נתגלה בתכלילים עשירים בסידן ובאלומיניום, שמעריכים כי נוצרו מהתעבות של גז לוהט, במטאוריטים כונדריטים בכמה מקומות בעולם: במינרל המסומן כ-Acfer 059 שנתגלה בטנזרופט במחוז טמנרסט (ولاية تمنراست) באלג'יריה, במינרל המסומן כ-NWA 470 שנתגלה בא-רשידיה  במחוז מקנס-תפלילאת במרוקו, במינרל המסומן כ-ALH) 85085) שנתגלה בהרי אלן (Allan Hills) שבארץ ויקטוריה שבמזרח אנטארקטיקה וייתכן שגם במטאוריטים נוספים.

## לקריאה נוספת


* Gross, S., 1977. The mineralogy of the Hatrurim formation. Israel. Geol. Surv. Isr. Bull. 70, 80 p. (המאמר של שולמית גרוס על תצורת חתרורים)
*Weber, D. and A. Bischoff (1994) Grossite (CaAl4O7) – a rare phase in terrestrial rocks and meteorites. European Journal of Mineralogy; August 1994; v. 6; no. 4; p. 591-594 (המאמר המקורי של ובר ובישוף על גילוי הגרוסיט)


## קישורים חיצוניים

*אתר WebMineral
*אתר Mindat
*פרויקט rruff

## הערות שוליים

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
קניין הילוך

שמאל|ממוזער|250px|שביל המיועד להליכה בלבד, נקנה בהילוך
**קניין הילוך** הוא מעשה קניין באמצעות הליכה במשפט העברי, ומשמש לעיתים לקניין קרקע.

## קניין על ידי הילוך בקרקע רגילה
הכלל במשפט העברי אומר, כי שימוש בדבר, דרך הנאתו, הוא מעשה קניין, כלומר על ידי השימוש יש תוקף להעברת בעלות. מסיבה זו, כדי לקנות קרקע, אין די בהילוך בקרקע, שכן ההנאה בהילוך בקרקע נחשבת להנאה מזערית ביחס לשימוש הרגיל בקרקע לחקלאות, ועל כן יש לקנות את הקרקע בשאר הקנינים שקרקע נקנית בהם, בכסף בשטר, או בחזקה שפירושה להחזיק בקרקע דרך בעלות, לדוגמה לנעול את השער של מקום הקרקע שחפץ לקנות, או לפרוץ פריצה בגדר המקפת את השדה, שדברים אלו דרך הבעלים בלבד לעשות בשדה, ובאופן זה היא נקנית לקונה לאלתר. 

החולק על כלל זה הוא רבי אליעזר במסכת בבא בתרא שסבור כי ניתן לקנות קרקע על ידי הילוך. כראיה לדבר מביא רבי אליעזר את הפסוק בו אמר אלוהים לאברהם אבינו , ומכאן שאברהם אבינו קנה את ארץ ישראל שניתנה לו כמתנה מבורא העולם, על ידי ההילוך. שאר החכמים חלוקים על רבי אליעזר, וסבורים שסיבת ההליכה לא הייתה כדי לקנות את ארץ ישראל, אלא כצעד סמלי וסגולי, .

### קניין בשביל של כרמים
למרות המחלוקת בקרקע רגילה, מודים חכמים לרבי אליעזר, כי ניתן לקנות קרקע בהילוך, בקרקע שכל תשמישה הוא בהילוך, כמו למשל שביל של כרמים, כלומר אדם הקונה מחברו שביל כדי שיוכל להיכנס לכרמו, יכול הוא לקנות את הקרקע על ידי הילוך בשביל.

## דרך הרבים
לפי שיטת רבי אליעזר, אם אנשים רבים נהגו ללכת בתוך שדה של אדם מסוים, נעשית הקרקע לקניינם ורכושם של הרבים - . 

לפי שיטת רבה בר רב הונא יש לרבים כוח מיוחד הנקרא "הפקר רבים הפקר" בדומה להפקר בית דין הפקר, שיכולים להפקיר ממון של יחיד לפי החלטתם, ובדומה ל"מלך שפורץ גדר אין מוחין בידו". הסברא לכלל זה הוא מכיוון שתועלת ותיקון העולם הוא לתת את ההחלטה לרבים, למלך ולבית דין לפעול כפי שיקול דעתם בדיני ממונות, גם במקום שאין הדבר לפי הכללים המקובלים. עם זאת, בניגוד להפקר בית דין הפקר, אין לרבים לכתחילה לקחת דרך של יחיד, אבל בדיעבד - מה שעשו עשו.

השיטה מקובצת מסביר, כי כוח הרבים להפקיר דבר מסוים, עדיין אינו מקנה אותה להם, ולכן נצרך רבי אליעזר לקניין ההילוך, שבך נקנית הדרך - לשיטתו - לרבים.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: קניינים
נכסים מועטים

**נכסים מועטים** הוא כינוי למצב בהלכות כתובה, הדן בחלוקת נכסים מועטים של האב הנפטר בין הבנים (להם זכות הירושה), ובין הבנות, הזכאיות להתפרנס מהנכסים (קבלת מזונות) על פי הכתובה. במקרה והנכסים מועטים מכדי שיתחלקו ברווח לבנים ולבנות, זכות הבנות למזונות קודמת לזכות הבנים לירושה, בנוסף לזכות האלמנה למזונות. 

המדד לנכסים מועטים, הוא לפי רבן גמליאל ברבי – כדי שיוכלו שתי הקבוצות – הבנים והבנות, לזון מהנכסים במשך זמן של שנים עשר חודש, ולפי שאר החכמים, עד שיגיעו הבנות לגיל בגרות, ויוכלו להתפרנס בעצמן. 

הגמרא במסכת בבא בתרא מסתפקת האם יש לחשב גם את המזונות שאוכלת האלמנה, או לא, מכיוון שלא ברור אם היא תאכל חלק מהנכסים, וייתכן שהיא תנשא לאדם אחר, ועל פי ההלכה במקרה כזה אין היא מקבלת מזונות מנכסי המת. להלכה נפסק שאין מחשבים את מזונות האלמנה בנכסי המת כדי לחשב אותם כנכסים מועטים.

אם היתומים קדמו ומכרו, הם יכולים להפקיע את מזונות אחיותיהם, אבל לא את מזון אשת המת, שכן נכסי המת משועבדים לה בתנאי בית הדין.
## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני ירושה
קטגוריה:בבא בתרא: סוגיות תלמודיות
תפיסת הבית

**תפיסת הבית** הוא מצב רכוש במשפט העברי. לאחר שאדם נפטר, רכושו עובר לבעלות היורשים. מצב הביניים, בין פטירתו לחלוקת הנכסים בין היורשים נקרא "תפיסת הבית". במצב זה, נחשבים הנכסים לנכסים בבעלות משותפת מיוחדת של האחים, דבר שיש לו השלכות הלכתיות מסוימות. בתלמוד נזכרת שותפות זו בשם **האחין השותפין**.

גם לאחר שהאחים חילקו ביניהם את הנכסים, ביכולתם להחזיר את המצב הקודם לקדמותו, לבטל את החלוקה, ולחזור למצב של "תפיסת הבית".

## הגדרה הלכתית
אחד החידושים במצב זה הוא, שלמרות הכלל שאין הבכור יורש בראוי כבמוחזק, כלומר שהחלק בו מקבל הבכור פי שניים משאר האחים מחושב רק מנכסי המת עצמם ולא מהחלק שהושבח לאחר מיתת אביהם, למרות זאת החלק שהושבחו הנכסים מאליהם (ללא השקעה נוספת) לפני החלוקה, נחשב כהשבחת נכסי המת, ולכן מקבל הבכור פי שנים גם בחלק זה.

לפי שיטת רבי חיים סולובייצ'יק, במצב כזה יש בעלות כללית של כל האחים, ואין הם נחשבים כשותפים בנכסים, אלא בעלות אחת היא השייכת לכולם. ולכן, אף על פי שההלכה אומרת, כי שותפים אינם צריכים להפריש מעשר בהמה, מכיוון שלשותפים יש שתי רשויות נפרדות ולכל אחד מהם יש חצי מהקרקע, למרות זאת ליורשים במצב של לפני החלוקה, יש בעלות משותפת של ירושה בנכסי המת, ולכן הם צריכים להפריש מעשר בהמה.

## דינים
כל עוד לא חולקו הנכסים בין האחים, יש לאחים שותפות מיוחדת של תפיסת הבית, שלה דינים מיוחדים. כל האחד מהאחים מתפרנס מקופת תפוסת הבית לפי צרכיו הרגילים, אבל צרכים מיוחדים אין לו רשות לקחת מקופה זו. כך למשל, מותר לו לקחת הוצאות תרופות מקופה זו, דווקא אם הוא חלה באונס ולא באשמתו. אדם שהצטנן למשל, אינו רשאי לקחת את צורכי רפואתו מתפוסת הבית, שכן מקובל כי "צינים פחים" - הצטננות, אינה בידי שמים, ונגרמת רק ברשלנות האדם.

ההכנסות וההוצאות שנגרמות על ידי אחד מהאחים מתפוסת הבית, שייכות לכולם בשווה. אם אחד מהאחים השקיע בנכסים, יש להניח שהוא עושה זאת בשביל כלם, וההכנסות גם הם לכל האחים. אם הוא בכל זאת מעוניין להשקיע באופן עצמאי על חשבון חלקו בנכסים, מותר לו לעשות זאת, אבל הוא צריך להודיע על כך לאחים לפני כן, כדי שההכנסות וההוצאות יתחשבו על חלקו, ואין להאמין לו לאחר מכן שעשה זאת לעצמו. הגמרא מציינת מקרה מיוחד, בו רב ספרא השקיע בנכסי אביו, וכאשר תבע אותו אחיו לפני רבא, פסק רבא כי במקרה שאדם עסוק כרב ספרא תשקיע בנכסים, ברור הדבר שההשקעה היא רק לעצמו, שכן לאדם כזה, שאינו מבטל אף רגע מזמנו, אין זמן להשקיע בשביל אחרים.

כך למשל, מוזכרת במשנה דוגמה כזו: המלך היה מטיל על כל משפחה, לשלוח אחד מבניה לתפקיד המוכסות. אם במצב כזה, כאשר האחים נמצאים במצב משפחתי משותף, ועדיין לא חילקו ביניהם את הנכסים, מסתבר שהמלך בחר באחד מהאחים כנציג המשפחה, ולכן ההכנסות העולות מתפקיד זה, משותפות לכל האחים.
### גזל הגר
במסכת בבא קמא הגמרא מסופקת אם הכהנים נחשבים ליורשיו של הגר, בנוגע לגזל הגר שמוחזר על ידי הגזלן המבקש לקיים את המצוות "והשיב את הגזילה אשר גזל", או שמדובר באחת ממתנות כהונה. קיים ספק הלכתי האם זכות זו היא כירושה או כמתנה, שכן אם גזל הגר שייך כהנים בגדר ירושה, נחשב גזל הגר - כל עוד לא הגיע לידו של כל כהן כתפיסת הבית, המהווה רשות שותפית לאנשים רבים ולכן אם ישנם עשרה בהמות ברשות זו יש חובה להפריש מהם מעשר בהמה, לעומת זאת אם גזל הגדר נחשב כמתנה, נחשב כל אחד מהכהנים המקבל את חלקו כרשות פרטית ואינו מחויב להפריש מעשר בהמה. מסקנת הגמרא היא שקניין הכהנים הוא כשאר מתנות הכהונה.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני ירושה
מקלע DShK

[שמאל|ממוזער|200px|מקלע DShK ב[מוזיאון בתי האוסף]]
**מקלע DShK** (ברוסית: **ДШК, Дегтярёва-Шпагина Крупнокалиберный)** הידוע בכינויו "דושקה" הוא מקלע  כבד בקוטר 12.7 מ"מ (חצי אינץ') תוצרת ברית המועצות.

## היסטוריה
בשנת 1930 פיתח ואסילי דגטיאריוב מקלע כבד עבור הצבא האדום. המקלע נקרא DK ויוצר בכמויות קטנות בשנים 1933–1936. אחד החסרונות הבולטים של מקלע זה היה קצב אש נמוך, שנבע מאופן הזנת הכדורים לבית הבליעה של המקלע ומשימוש במחסנית בת 30 כדורים בלבד. בשנת 1938 המתכנן גאורגי שפגין שיפר את מנגנון ההזנה, מה שאפשר שימוש בשרשיר מתכתי להזנת הכדורים. המקלע המשופר קיבל את השם DShK. שמו מורכב מראשי תיבות של שמות משפחה של מפתחיו (דגטיאריוב ושפגין). האות K בשם היא מהמילה "גדול" ברוסית והיא מתייחסת לקליבר של המקלע - במונחים הרוסיים כל קוטר של מקלע או רובה שהוא מעל ל-7.62 מ"מ, נחשב לגדול. 

המקלע נועד לשימוש נגד מטרות משוריינות, לכן התחמושת שלו כללה רק כדורים חודרי שריון. מהירות לוע גבוהה בשילוב משקל הקליע הקנו לו כושר חדירה גדול והוא מסוגל לחדור לוח שריון בעובי של 15 מ"מ ממרחק של 500 מטר, מספיק כדי להוציא מכלל פעולה נגמ"ש, שריונית או טנק קל.

הייצור הסדרתי של מקלע DShK החל בפברואר 1940. עד לפלישה הנאצית לברית המועצות יוצרו כ-2000 יחידות. המקלע יוצר במהלך כל שנות המלחמה, אם כי בכמויות קטנות יחסית למקלעים אחרים (כ-8500 מקלעי DShK יוצרו בשנים 1941-1945).

המקלע יוצר בשתי גרסאות - גרסת נ"מ וגרסת חי"ר. בגרסת הנ"מ גוף המקלע הותקן על גבי חצובה בעלת שלוש רגליים. בגרסת חי"ר הותקן הגוף על כן (עגלה) עם שני גלגלים, כדי להקל על הצוות לנייד את המקלע בשדה הקרב. 
שמאל|ממוזער|250px|גרסת חי"ר של מקלע DShK
המקלע הותקן גם על רכבים משוריינים. הוא הותקן כנשק עיקרי בתוך צריח של שריוניות ושל הטנק הקל T-40. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה הותקן כמקלע נ"מ על גבי הצריחים של הטנק הכבד IS-2 ושל התותח המתנייע ISU-152.

בפברואר 1945 הוכנס לייצור הדגם המשופר של המקלע שנקרא DShKM. מקלעים מדגם זה שימשו את יחידות החי"ר של הצבא הסובייטי עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלפו במקלע NSV.  DShkM הותקן גם על גבי צריחים של טנקים T-55 ,T-54 ו-T-62. 

המקלע סופק על ידי ברית המועצות לכל מדינות ברית ורשה ולכ-30 מדינות באסיה ובאפריקה. הוא אף יוצר ברישיון סובייטי בסין, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, רומניה, פקיסטן ועיראק. במדינות רבות באפריקה ובאסיה מקלע זה נמצא בשימוש עד היום.      

במלחמות רבות בחצי השני של המאה ה-20 נעשה שימוש במקלעי DShK. המורדים האפגנים השתמשו בהם ביעילות רבה כנגד מסוקי הצבא הסובייטי במהלך מלחמת אפגניסטן.           
[220px|ממוזער|שמאל|צוות נ"מ סובייטי יורה ממקלע DShK על מפציצים גרמנים. [לנינגרד, 1942.]]

## נתונים טכניים
* תחמושת - 12.7x108 מילימטר 
* משקל (ריק) - 33.5 ק"ג (גוף המקלע), משקל כולל (גוף + התקן נשיאה עם גלגלים ומגן) - 157 ק"ג 
* אורך כולל - 1625 מילימטר 
* קצב אש - 600 כדורים בדקה 
* הזנה - שרשיר של 50 כדורים, הניתן לחיבור לשרשירים נוספים. 
* טווח מעשי מקסימלי - 3500 מטר 
* מהירות לוע - 850 מטר לשנייה

## קישורים חיצוניים

* מידע באנגלית ותמונות
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקלעים סובייטיים ורוסיים
טום הולס

**תומאס אדוארד "טום" הולס** (באנגלית: **Thomas Edward Hulce**; נולד ב-6 בדצמבר 1953) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ומפיק אמריקאי זוכה פרס אמי, הולס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1984 על תפקידו בתור וולפגנג אמדאוס מוצרט בסרט "אמדאוס".

## ביוגרפיה
הולס נולד בדטרויט וגדל בפליימות', מישיגן, בנם הצעיר של ג'ואנה וריימונד אלברט הולס. יש לו שתי אחיות ואח אחד מבוגרים ממנו. הוא עזב את ביתו בגיל 15 ונסע ללמוד באקדמיה לאומנויות שבצפון קרוליינה.

## קריירת משחק
בתחילת דרכו עבד הולס בתור שחקן תיאטרון, את הופעת הבכורה שלו על הבמה עשה בשנת 1975. הוא התפרסם לראשונה בקומדיית ההתבגרות "בית החיות" בדמותו של לורנס "פינטו" קרוגר, סטודנט ביישן בשנתו הראשונה בקולג' העורך את המגזין "סאטירה לאומית".

הולס נבחר בשנת 1984 לגלם את המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט בסרטו של מילוש פורמן "אמדאוס". על הופעתו זו הועמד הולס לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

ב-1986 שיחק בסרט אקו פארק.

בשנת 1988 הועמד בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בתור יוג'ין הלוקה בפיגור שכלי במלודרמה "דומיניק ויוג'ין". בשנה שלאחר מכן השתתף בדרמה הקומית של רון הווארד "הורים במשרה מלאה" בתור פרנק אחיו של גיל באקמן (סטיב מרטין). ב-1990 שיחק בסרט הטלוויזיה של NBC "רצח במיסיסיפי" והיה מועמד על תפקידו זה לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.

הוא הופיע בדרמה הספרותית של פיטר ויר "ללא פחד" בדמותו של סטיב ברילסטיין ובתור הנרי קלרבל חברו הטוב ביותר של ד"ר פרנקנשטיין (קנת בראנה) בדרמת האימה של קנת בראנה "פרנקנשטיין", בנוסף דיבב הולס את דמותו של קווזימודו בסרט האנימציה "הגיבן מנוטרדאם".

ב-1996 זכה הולס בפרס אמי והיה מועמד ברביעית לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בהפקת הטלוויזיה "יומנה של היידי". ב-2008 שיחק במותחן האקשן הבדיוני "ג'אמפר" בתור מר בווקר.

## כמפיק
הולס הפיק שני פרויקטים בימתיים "תקנות בית השיכר" ו"לדבר לראש" שזכה לביקורות אוהדות ובשישה פרסים במסגרת פרס אובי.
ב-2007 הפיק הולס את המחזמר "האביב מתעורר", על עבודתו הטכנית בהפקה זכה הולס בפרס הטוני. ב-2004 הפיק הולס את הדרמה "בית בקצה העולם" המבוססת על הרומן של מייקל קנינגהם.

## חיים אישיים
הולס מעולם לא נישא אולם הוליד ילדה יחד עם האמנית האיטלקייה ססיליה ארמני. בראיון ב-2008 הוא יצא מהארון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:שחקנים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:בוגרי מכללת בלויט
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
קטגוריה:דטרויט: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
Sd.Kfz. 254

**Sd.Kfz. 254** (בגרמנית: Sonderkraftfahrzeug 254; "כלי רכב בעל תכלית מיוחדת 254") הוא רכב קרבי משוריין אשר פותח באוסטריה בשנת 1936. 

הכלי יוצר תחילה באוסטריה עד שבשנת 1938 במהלך האנשלוס, זו סופחה על ידי גרמניה הנאצית. תחת המשטר הנאצי הכלי פותח למען הצבא הנאצי ושימש כרק"ם סיור ותצפית ארטילרית אשר יוצר בכמויות קטנות יחסית, רק 128 כלים (מעבר ל-12 הכלים שיוצרו לפני כן באוסטריה).

בנוסף למערכת הנעה על בסיס זחלים הכלי כלל מערכת נשלפת של ארבעה גלגלים אשר הורדו בנסיעה על כביש. בצורה זו מצד אחד הכלי יכול היה להתנייד בשטח לצד כלי רכב זחליים אחרים ביניהם טנקים, ומצד שני יכול היה גם להתנייד במהירות על גלגליו כאשר תנאי הדרך אפשרו זאת. ה-Sd.Kfz. 254 כלל 7 אנשי צוות ושימש בעיקר כרק"ם תצפית ארטילרית.

הכלי שירת בכוחות ארטילריה בצפון אפריקה ורוסיה.

## לקריאה נוספת
* פיטר צ'מברלין והילרי דויל, **האנציקלופדיה של טנקים גרמנים במלחמת העולם השנייה**, עמ' 179, 1999.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שריוניות גרמניות
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1936
מילאן מצ'באן

**מילאן מצ'באן** (בסרבית: **Милан Мачван**; נולד ב-16 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בנבחרת סרביה.

## קריירה
עונת 2009 הייתה עונת הפריצה של מצב'אן, אותה סיים עם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-4.4 כדורים חוזרים בליגה האדריאטית, וביורוקאפ עם 11.3 נקודות ו-4.2 כדורים חוזרים. באותה עונה אף נבחר מצ'באן לתגלית השנה ביורוקאפ. בדצמבר 2010 חתם מצ'באן ל-4.5 עונות במכבי תל אביב, כאשר הוא עבר מקבוצתו הקודמת  המופארם ורשאץ הסרבית, תמורת סכום הנע בין 400 ל-600 אלף אירו.

בדראפט 2011 נבחר מצ'באן בסיבוב השני, בבחירה מספר 54 בדראפט (24 בסיבוב השני) על ידי קליבלנד קאבלירס. באוקטובר 2011 הושאל מצ'באן לעונה אחת ממכבי תל אביב לפרטיזן בלגרד כדי לפנות תקציב לגארד זר. בעונה שלאחר מכן נמכר ממכבי תל אביב לגלאטסראיי מטורקיה בסכום של 250 אלף אירו.

ב-21 ביולי 2017 הצטרף מצ'באן לבאיירן מינכן.

ביולי 2019 חתם מצ’באן באלוורק טוקיו מליגה היפנית השנייה.

ביוני 2020 הודיע על פרישה ממשחק בגיל 31.

## קישורים חיצוניים

* מילאן מצ'באן באתר הרשמי של מכבי תל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סרביה
קטגוריה:כדורסלני ז'לזניק בלגרד
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורסלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:כדורסלני באיירן מינכן
קטגוריה:בחירות דראפט של קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:סרבים מקרואטיה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים סרבים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1989
תיאודבלד

**תיאודבלד** (**Theudebald**; 535 לערך – 555) היה מלך אוסטרזיה בשנים 548–555.

אחרי מותו של תיאודברט ה-1 בשנת 547 או 548 עלה על כס השלטון בריימס בנו מדויטריה, תיאודבלד בן ה-13. נאמנותם של האצילים לזכר אביו שמרה על השקט בעת היותו קטין.

תיאודבלד נישא לדודתו החורגת, ולדרדה (Waldrada), בתם של ואקו, מלך הלומברדים  ושל אשתו השנייה, אוסטריגוזה (Austrigusa). שהייתה אחותה של ויזידארד אשת אביו. כך חיזק את הברית בין אוסטרזיה לבין הלומברדים.
תיאודבלד לא הצליח להחזיק בידיו את כיבושיו של אביו בצפון איטליה. בשנת 552 שלח יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, משלחת צבאית בהנהגת נרסס. תיאודבלד, כאביו לפניו נמנע מעימות ישיר עם הצבא הביזנטי.

עם פטירתו של תיאודבלד בשנת 555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותר הראשון.

## לקריאה נוספת
*אורה לימור, יצחק חן, **ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים**, האוניברסיטה הפתוחה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-6
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
קטגוריה:נפטרים ב-555
משה כגן

**משה כגן** (8 בפברואר 1922 – 27 באפריל 2016) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ שמיר.

## חייו
משה כגן נולד בקרמניץ שבווהלין (אז בתחומי פולין וכיום באוקראינה). כבר בגיל צעיר החל לצייר, כשהוא לומד בעיקר מהציירים הרבים שהגיעו לצייר את עירו היפה ונופיה.

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש עירו על ידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הורע מצבה של משפחתו, והוא נאלץ לסייע בפרנסת המשפחה. ב-1940 עזב את העיר ונסע לבאקו שבאזרבייג'ן, והתפרנס הן מציור והן כטכנאי שיניים. התקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות הביאה להגלייתו של כגן לעיר קרסנובודסק שבטורקמניה, בהיותו "אלמנט לא בטוח".

ב-1942 ניסה כגן כחייל בצבא הפולני לברוח לפרס, ללא הצלחה. עם הקמתו של הצבא הפולני הדמוקרטי הצטרף כגן לשורותיו. השתתף בקרבות לשחרור פולין וגרמניה ובמהלך הקרבות הגיע עד לב ברלין. אז נודע לו שמשפחתו נספתה בשואת העם היהודי.

ב-1946 השתחרר כגן משירותו בצבא הפולני, הצטרף לשורות "השומר הצעיר" וסייע בהקמת התנועה החינוכית בפולין, עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1948.

עם עלייתו ארצה הצטרף לקיבוץ שמיר שב, הקים משפחה ועבד כרועה צאן של הקיבוץ. מיקומו של הקיבוץ, נופו ועמק החולה הפרוס מתחתיו, עיצבו את סגנונו האישי הבא לידי ביטוי בציוריו.

בשנת 1967 התחיל כגן לצייר בשחור לבן כתוצאה מזכרונות העבר ובהשראת מלחמת ששת הימים.

בשנת 1972 נהרג בנו, שהיה אז בן 19, בעת הכנת טיול במסגרת השומר הצעיר בנחל יהודה.

כגן הציג כ-40 תערוכות יחיד במיטב הגלריות והמוזיאונים ברחבי הארץ ובחו"ל. יצירותיו נמצאות במוזיאונים, גלריות ובאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן, השתתף כגן ברוב התערוכות של אגודת הציירים ושל ארגון ציירי הקיבוץ הארצי בארץ וברחבי העולם: ארצות הברית, שווייץ, דרום אמריקה, דרום אפריקה, קנדה ועוד.

זכה במלגה ע"ש דבורה דוידזון.
כחובב ארכאולוגיה, הקים כגן בקיבוצו שמיר מוזיאון אזורי לעתיקות וכן גלריה לאמנות.

בשנים האחרונות החל כגן לעבוד במדיום נוסף - הפסיפס: הוא יוצר פסיפסים מרהיבים מאבנים צבעוניות קטנות שאותן הוא מסתת בעצמו. פסיפסים אלו מתארים נושאים תנ"כיים, מוטיבים מהטבע, דמויות ועוד.

עד לפטירתו המשיך לעבוד בסטודיו שלו בקיבוץ שמיר.

ב-27 באפריל 2016 נפטר משה כגן כתוצאה מאירוע לבבי, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* משה כגן, עבודת פסיפס "שבעת המינים", באתר קיבוץ שמיר
* משה כגן, מתוך ספר זכרונותיו "הרהורים" באתר הוצאה לאור חוט השני
* קישור לאתר של האמן
* עדות של משה כגן באתר מורשת
* '''דף לוחם''' מתוך אתר מוזיאון '''"הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2'''" בלטרון.

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:שמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חיילים יהודים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אמני פסיפס
קטגוריה:יהודים בצבא הפולני
קטגוריה:חיילי צבא אנדרס
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אמני הקיבוץ הארצי
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
הקונטרבס

**הקונטרבס** (בגרמנית: **Der Kontrabass**) הוא מחזה אבסורד במערכה אחת מאת פטריק זיסקינד. המחזה נכתב בשנת 1981 ובין השנים 1984–1985 בוצע יותר מחמש מאות פעם, מה שהפך אותו לרב-המכר הראשון של זיסקינד ולמעשה לפריצתו של הסופר. 

## המחזה
הקונטרבס הוא מונולוג דרמטי, ציני ומריר, של נגן הקונטרבס ספק טרגי ספק קומי, שמנגן כקונטרבס שלישי בתזמורת הממלכתית. פעולותיו של הנגן מועטות, הוא שותה בירה, מחליף תקליטים מדי פעם, וגם פורט על הכלי מספר פעמים. רוב הזמן הוא מגולל את סיפור חייו במעורבב עם סיפור ההתפתחות של הקונטרבס. הנגן, שחש שהוא פקיד זוטר בתזמורת, משווה את ההיררכיה התזמורתית לחיים, את המהפכות בהיסטוריה, לשינויים בסדר העמדה בתזמורת וכיוצא בכך. מניע את המחזה סיפור אהבה נכזבת של הנגן לזמרת סופרן בשם שרה.

## בישראל
המחזה תורגם לעברית על ידי גד קינר, הוצאת מודן 1996.

המחזה הוצג בשנת 2001 בפסטיבל תיאטרונטו ביפו על ידי תיאטרון מלנקי, בבימויו של איגור ברזין עם השחקן מיכאל טפליצקי שזכה בפרס הראשון בפסטיבל. 

## הערות שוליים

קטגוריה:תיאטרון האבסורד
קטגוריה:מחזות גרמניים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1980
קטגוריה:מונולוגים
קטגוריה:יצירות משנת 1981
פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית

**פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית** (באנגלית: ***Watkins v. US***; מראה מקום: 354 U.S. 178 (1957)) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר זיכה את ג'ון ווטקינס מהרשעתו בסירוב להשיב על שאלות ועדה של בית הנבחרים בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים.

ב-1954 ג'ון ווטקינס זומן להעיד בפני תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית על קשריו לכאורה עם המפלגה הקומוניסטית ולזהות חברים בה. בגין סירובו להשיב על שאלות הנוגעות לאנשים שפרשו מהמפלגה, הוא הורשע בביזוי הקונגרס. ווטקינס ציין כי אינו מעוניין להשיב משום שהשאלות חורגות מטווח הנושאים שעליהם נקרא להעיד ומסמכות הוועדה.

הרשעתו של ווטקינס הסתמכה על סעיף 192 בחוק הפדרלי 2 (2 U.S.C. 192), הקובע כי סירובו של עד בפני אחד מבתי המחוקקים להשיב לשאלה הקשורה לנושא הנחקר היא עוון. ווטקינס טען כי לא ניתנה לו שהות מספקת לברר האם מותר לו לסרב להשיב על שאלות, ולכן הרשעתו אינה חוקית בהסתמך על התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית המקנה את הזכות להליך הוגן. בית המשפט העליון הכריע, ברוב של שישה מול אחד, להפוך את החלטת בית המשפט לערעורים ולזכות את ווטקינס.

נשיא בית המשפט ארל וורן תמך בהשקפתו של ווטקינס, ואמר שכוחו של הקונגרס של ארצות הברית בביצוע חקירה מוגבל לחקירות הנוגעות לחקיקה, ולכן לא הייתה לו סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט. בנוסף, הוא הסכים כי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן, משום שהליך הוגן מחייב כי ההשלכות הפליליות של מעשה תהיינה ידועות, ומכיוון שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו, ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות. רלוונטיות השאלות היא שהופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע ווטקינס, ולכן הרשעתו אינה חוקית. השופט פרנקפורטר הצטרף לדעת הרוב בהדגישו בדיוק את נקודת הידיעה של רלוונטיות השאלות ברגע הסירוב להשיב עליהן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ווטקינס נגד ארצות הברית
זיגפריד יעקבזון

[שמאל|ממוזער|200px|קברו של יעקבזון (Ehrengrab - [קבר של כבוד) בברלין]]

**זיגפריד יעקבזון** (גרמנית: **Siegfried Jacobsohn**; 28 בינואר 1881 – 3 בדצמבר 1926) היה עיתונאי, סופר ומבקר תיאטרון יהודי-גרמני. 

יעקבזון נולד בברלין בירת גרמניה. בגיל 15 עזב את ספסל הלימודים והצליח, למרות היעדר תעודות סיום בית ספר, להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת הקיסר וילהלם בעיר. הוא למד בין היתר אצל אריך שמידט, אולריך פון וילמוביץ-מולנדורף ומקס הרמן. לצִדם, הושפע מן הכתיבה של מקסימיליאן הארדן ופריץ מאוטנר ואף קיים שיחות עם שחקנים כמו אלברט בסרמן ויאקוב טידקה.

ב-1905 הקים את "די ולטבינה" (*Die Weltbühne*) – כתב עת לנושאי תיאטרון, שב-1918 הפך לכתב-עת תרבותי ופוליטי, שהיה מזוהה עם השמאל הפציפיסטי של רפובליקת ויימאר. לכתב העת כתבו בין היתר קורט הילר, אוטו להמן-רוסבילדט, היינריך שטרובל ליון פויכטוונגר ופרידריך זיבורג; אך שני הכותבים החשובים ביותר היו קורט טוכולסקי וקרל פון אוסייצקי. השניים גם ערכו את השבועון לאחר מותו של יעקובזון. טוכולסקי כתב על יחסיו עם יעקבזון בביוגרפיה "ויטה" ("חיים") שכתב בשוודיה, שאליה גלה לפני מותו: "טוכולסקי חייב למוציא לאור של העיתון, זיגפריד יעקבזון, שמת בשנת 1926, את כל מה שהפך להיות".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:מבקרי תיאטרון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1926
טאלהיים (היילברון)

**טאלהיים** (בגרמנית: **Talheim**) היא עיירה במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה. ידועה בדרך כלל ביינות שלה, בטורניר הטניס "Heilbronn Open" שמתנהל בפארק התעשייתי שלה, ובנוסף, מוכר קבר אחים מסביבות שנת 5000 לפנה"ס שהתגלה בה בשנת 1983. בקבר נמצאו שרידים של 34 גופות, וזהו אחד הסימנים המוקדמים לאלימות מאורגנת בתקופה הנאוליתית הקדומה באירופה.

## גאוגרפיה
### מיקום
טאלהיים ממוקמת לאורך נהר בחלקו הדרומי של מחוז היילברון, הגבול הצפוני גובל בעיר היילברון ובדרום בעיר בלופן אם נקאר. בחלק הצפון-מזרחי של העירייה נמצא הר הייגרן, שגובהו 285 מטרים.

### עיירות סמוכות
הערים, העיירות והכפרים הסמוכים לעיר טאלהיים הם כגון היילברון, אילספלד ואונטר גרופנבאך.

## היסטוריה
אנשים התיישבו באזור טאלהיים כבר בתקופה הנאוליתית. השלדים ופריטי החרסינה שנחפרו מצביעים על כך שהם הושקעו לאחר 4900-5000 לפנה"ס. מקורה של טאלהיים של ימינו הוא במאה ה-6 או ה-7 לספירה. טאלהיים תועדה לראשונה בשנת 1230. שליש ממנה נשלט על ידי משפחת ג'נמינגן משנת 1499, ושני השלישים הנותרים הובאו לידי הגרמנים.

אזורי מגורים רבים בטאלהיים פותחו לאחר מלחמת העולם השנייה, כמו בית ספר חדש בעיר הנוסד בשנת 1966, תעלה חדשה הוקמה וארורגנו מחדש כרמים ושטחים מעובדים והקימו אזורי תעשייה.

## דמוגרפיה
### דת
בטאלהיים ישנו ארגון פרוטסטנטי וארגון קתולי אחד. נכון לשנת 2004 יש 2,076 פרוטסטנטיים ו-1,523 קתולים. עד שנת 1942 היה לטאלהיים ארגון יהודי גדול.

## הנהלה
### קונגרס
הפרלמנט בטלהיים כולל 14 חברים בתוספת היו"ר.

### הסמל
העיצוב: זרוע תחתונה לבושה באדום הבולטת מהקצה השמאלי, ומחזיקה סכין ענבים בצבעים שחור-לבן.

תבנית היד המחזיקה סכין ענבים מופיעה על סמלה של טאלהיים משנת 1550. לכך נוספו כוכבים ופרחים מהמאות ה-17 וה-18. עיצובים אחרים מופיעים על החותם בסביבות 1903. בשנת 1930 אימצה טאלהיים עיצוב ישן כסמלה, המבוסס על חותם 1746. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוחלף בטעות סכין הענבים במגל. הוא תוקן בשנית בשנת 1961 ע"פ הצעת ארכיון המדינה "באדן-וירטמברג". ב-15 במרץ 1963 אושר הסמל על ידי משרד הפנים של באדן-וירטמברג וקיבל את הסמל.

## תרבות וארכיטקטורה
### ארכיטקטורה
* הכנסייה הקיריאנית הפרוטסטנטית מקורה במאה ה-13.
* בית השר הפרוטסטנטי.
* הכהונה הקתולית הוא בניין בסגנון קלאסי מאוחר שנבנה בשנת 1863.
* המזרקה העונתית בכיכר בית העירייה נבנתה בשנת 1991.

## כלכלה
### תנועה
הכביש הפדרלי B27 , עובר ממרכז טאלהיים לחלקה המערבי הגובל באזור התעשייה ראוהר-שטיך.

## ערים תאומות
* 

## ראו גם
*הקהילה היהודית בטאלהיים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
אדוארדס

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אדוארד
נומריאנוס

[ממוזער| [אבן מיל בבריטניה נושאת כתובת המוקדשת לנומריאנוס בלטינית "Imp(eratori) Caes(ari) Nuberiano n(obilissimo) [.] C(aesari)", בתרגום לעברית:  "לקיסר נומריאנוס, הקיסר האציל ביותר".]]
**מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס נוּמֶרִיוּס נוּמֶרִיָאנוּס** (בלטינית: **Marcus Aurelius Numerius Numerianus**; 253 – נובמבר 284) היה קיסר רומא בין קיץ 283 ועד הירצחו בנובמבר 284 ושלט על האימפריה הרומית לצד אחיו הבכור, קארינוס. בחלוקת הסמכויות בין השניים, היה נומריאנוס אחראי על הפרובינקיות המזרחיות.

קארינוס ונומריאנוס היו בניו של קארוס, גאלי שהפך למפקד המשמר הפרטוריאני תחת שלטונו של פרובוס.
בין השנים 260–275, אמצעיו הכלכליים של קארוס אפשרו לנומריאנוס לקבל השכלה רטורית.

המקורות ההיסטוריים על חיי נומריאנוס בעייתיים ומסתמכים על המידע (השגוי בחלקו) בהיסטוריה אוגוסטה. נומריאנוס וקארינוס עלו לשלטון במהלך משבר המאה ה-3 באימפריה הרומית, לאחר מרד שיזמו לגיונות רומיים שהיו מוצבים במעלה הדנובה, ברייטיה ובנוריקום, נגד הקיסר הרומי פרובוס. כוחותיו של הקיסר שהיו מוצבים בסירמיום (כיום סרמסקה מיטרוביקה בסרביה) שינו את נאמנותם ורצחו את פרובוס. קארוס, שהיה כבר בן שישים, החליט להכתיר את בניו לקיסרים, על מנת לייסד שושלת.
בנובמבר 282 העלה קארוס את שני בניו למעלת "קיסר", ותוארו המלא של נומריאנוס היה: Marcus Aurelius Numerianus Nobilis Caesar Princeps Iuventutis. באביב 283, לקראת יציאת קארוס מזרחה למלחמה בפרסים, כונה נומריאנוס בתואר "אימפרטור" (Imperator) וגם בתואר "פרוקונסול" (Proconsul).
נומריאנוס ואביו פנו להילחם באימפריה הסאסאנית בעוד שקארינוס לקח על עצמו את ניהול ענייני החלקים המערביים של האימפריה בתור אוגוסטוס.
בקיץ 283 הועלה נומריאנוס למעלת אוגוסטוס, ותוארו המלא היה מעתה: Imperator Caesar Marcus Aurelius Numerianus Pius Fidelis, Pontifex, Maximus Pater Patriae, Proconsul".

לפי חתימתו של נומריאנוס על צווים ב-18 במרץ 284, ידוע כי שהה באמסה בדרכו חזרה מן המערכה נגד הפרסים.

בסתיו 284, במהלך מלחמותיו נגד הסאסאנים במזרח, נמצא נומריאנוס מתבוסס בדמו. מפקד המשמר הפרטוריאני שלו וחותנו, קצין בשם אפֶר (Aper), הואשם במותו, אם כי נסיבות הירצחו אינן ברורות.
ייתכן שמת ממחלה וייתכן שנרצח.
מחקרים היסטוריים של העת החדשה מעלים השערה כי הרוצח היה למעשה עושה דברם של קושרים ובראשם אחד משרי צבאו של נומריאנוס, דיוקלטיאנוס. לאחר שדיוקלטיאנוס הוציא להורג את אפר הוא הכריז על עצמו כקיסר לצד ולמעשה כנגד קארינוס, למורת רוחו של זה האחרון. הדבר הוביל למאבקי כוח נוספים באימפריה הרומית, מהם יצא הקיסר החדש, דיוקלטיאנוס, כשידו על העליונה.

לאחר מותו ל נומריאנוס, הועלה זכרו למעלה של אל (Divus).

## לקריאה נוספת
* **[[היסטוריה אוגוסטה]]: הקיסרים החיילים**. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. "נומריאנוס", עמ' 406–410.
*
* אדוארד גיבון, **[[שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית]]**, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
* The Cambridge Ancient History, Volume 12: *The Crisis of Empire, AD 193–337*, 2nd edition. Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:נפטרים ב-284
ההולנדי המעופף (אופרה)

[שמאל|ממוזער|250px|סצנת הסיום של האופרה-מתוך עיתון ב[לייפציג 1843]]
**ההולנדי המעופף** (בגרמנית: **Der fliegende Holländer**) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה והולחנה בידי ריכרד וגנר.

באוטוביוגרפיה שלו טוען וגנר כי את ההשראה לכתיבת האופרה קיבל כאשר ספינתו נקלעה לסערה בעת מסע בים מריגה ללונדון בקיץ 1839. במקום אחר טען כי הושפע מסיפורו של היינריך היינה, "זכרונותיו של מר שנבלופסקי".

הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב-2 בינואר 1843 בדרזדן והציגה את ניסיונותיו הראשוניים של וגנר ביצירת אופרות הנשענות על לייטמוטיבים חוזרים, כמאפיינים של הדמויות והאירועים בסיפור המסגרת.

## סיפור העלילה
### מערכה ראשונה
קפטן דאלאנד (Daland) מנווט את ספינתו לאורך החוף הנורווגי בדרכו הביתה ובמזג אוויר סוער. הוא וצוותו פורשים למנוחה ומשאירים רק את ההגאי על משמרתו. ההגאי נרדם כאשר ספינת רפאים מופיעה, ושתי הספינות מתנגשות זו בזו. ידיים נעלמות מקפלות את המפרשים. איש חיוור ומזוקן ולבוש שחורים עולה על החוף ומבכה את מר גורלו. הוא קולל על ידי השטן להפליג לנצח בימים. על מנת לזכות בחנינה, יקבל אפשרות להגיע לחוף מדי שבע שנים ולמצוא לעצמו אישה נאמנה אשר רק בכוחה לשחררו מן הקללה. קפטן דאלאנד מתעורר ומציע לזר את בתו סנטה (Senta) בתמורה לאוצר גדול.

### מערכה שנייה
קבוצת נערות רוקדות ושרות בביתו של דאלאנד. סנטה בוהה בתמונת הולנדי יפהפה התלויה על הקיר וחולמת להצילו מידיו של השטן. אריק הצייד, חברה לשעבר של סנטה, שומע את שירתה, ומספר לה על חלום שבו מופיע אביה עם זר מן הים שאותו בכוונתו להשיא לה. דאלאנד חוזר מן הים עם הזר וסנטה נשבעת להיות נאמנה לו עד המוות.

### מערכה שלישית
הנערות חוזרות להכנת מסיבת החתונה ומזמינות את מלחי ספינת הרפאים להצטרף אליהן. אנשיו של דאלאנד נבהלים מרוחות הרפאים. אריק וסנטה מגיעים והוא כועס עליה על שנטשה אותו למרות הבטחותיה בעבר לשמור לו אמונים לנצח. הזר השומע את דבריו נתקף בייאוש ומבין כי הוא אבוד לנצח ולעולם לא ישתחרר מן הקללה. הוא מכנס את אנשיו, מודיע לסנטה על הסיבה לביטול החתונה, ומכריז באוזני כולם כי הוא ההולנדי המעופף. ההולנדי ואנשיו מתכוננים להפליג חזרה. סנטה משליכה את עצמה לים ומכריזה כי היא נאמנה לו עד המוות. בכך היא גואלת את ההולנדי מן הקללה שהוטלה עליו, ספינת הרפאים נעלמת, ושניהם מגיעים לגן העדן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אופרות מאת וגנר
לוגו (ערוץ טלוויזיה)

**לוגו** (באנגלית: **Logo**) הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי, המשודר בטלוויזיה בכבלים, ונמצא בבעלות מחלקת MTV שבחברת ויאקום. הערוץ הושק ביוני 2005 והתכנים בו מיועדים בעיקר לקהל של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב).

הערוץ פועל בשיתוף עם חברת החדשות של CBS, ועם חברת המדיה המוציאה לאור את העיתונים אדבוקט ואאוט המיועדים לקהילת הלהט"ב. בשווקים מסוימים החליף הערוץ עם השקתו את הערוץ VH1 Mega Hits.

בפברואר 2009 שידורי הערוץ נקלטו בכ-35 מיליון בתי אב. הערוץ מציע גם VOD, שידורים באינטרנט ופודקאסט. הוא משדר סדרות מקור (כגון "תיבת נח"), תוכניות ריאליטי, תוכניות מוזיקה ותיירות, סרטים דוקומנטריים ותוכניות רכש.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:עיתונות להט"ב
קטגוריה:MTV
קטגוריה:טלוויזיית להט"ב
ארנסט טולר

[ממוזער|250px|ארנסט טולר (במרכז התמונה, מאחור, ללא כובע) עומד ליד [מקס ובר (בחזית, משמאלו) בכנס לאונשטיין, מאי 1917]]
**ארנְסט טוֹלֶר** (בגרמנית: **Ernst Toller**; 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר יהודי-גרמני אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך שישה ימים באפריל 1919.

## קורות חיים
טולר נולד בזָאמוֹטשין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון *טרנספורמציה*.

טולר היה מעורב בהקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית בשנת 1919, יחד עם אנרכיסטים מובילים, בהם ב. טראוון וגוסטב לנדאואר ועם קומוניסטים. הוא כיהן כנשיא הרפובליקה בין 6 ל-12 באפריל. הרפובליקה הופלה על ידי כוחות הימין, וטולר נאסר בשל חלקו ברפובליקה. בזמן שישב בכלא השלים את כתיבתן של יצירות רבות, בהן המחזות "איש ההמונים" (*Masse Mensch*), "שוברי המכונות", "הינקמאן הגרמני" (*Der deutsche Hinkemann*) וכן שירים רבים.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 גלה טולר ללונדון, ומשם המשיך לסדרת הרצאות בקנדה ובארצות הברית, בניו יורק נשאר עד התאבדותו בתלייה ב-22 במאי 1939, בעיקר עקב דיכאון קשה (אחיו נשלחו למחנות הריכוז) וחובות כספיים.

## כתביו שתורגמו לעברית
* **נעורים בגרמניה**; עברית: צבי קדמי, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תש"ד.
* **ספר הסנוניות**, תרגום: אהרן ברנר, הוצאת חנות הספרים, 2017.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:מחזאים יהודים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:נשיאים יהודים
קטגוריה:אנרכיסטים גרמנים
קטגוריה:אנרכיסטים יהודים
קטגוריה:מתאבדים: ראשי מדינות
קטגוריה:מהפכנים גרמנים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:מהפכנים יהודים
קטגוריה:יהודים גרמנים שהתאבדו בעקבות עליית הנאציזם
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1893
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
יוסף כהן

הרב **יוסף כהן** (ה'תרע"ז, 1917 – י"א בשבט ה'תשס"א, 4 בפברואר 2001) היה אב בית דין בירושלים, ולאחר מכן דיין בבית הדין הרבני הגדול.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים לשמואל דוד ושרה רבקה כהן. למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר וכן אצל הרב צבי פסח פרנק. נישא לבתו של תנחום פרנק, שהיה מזכיר בבית הדין בירושלים, בנו של הרב צבי פסח פרנק וחתנו של שלמה שטמפפר.

בשנת תשט"ז (1956) מונה לדיין בבתי הדין האזוריים, כיהן כאב"ד בירושלים, ולאחר מכן התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. היה ראש מחלקת הדיינות במכון הרי פישל וערך את ספרי הלכה פסוקה שהוציא המכון. במשך שנים עסק בכתבי סב אשתו, הרב פרנק, והוציאם לאור בתוספת הערות.

התגורר בשכונת גאולה בירושלים. בנו הוא הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

## ספריו
* **דברי יוסף** שיעורים בהלכה ובאגדה שנתן במכון הרי פישל ובבית הכנסת משכן ישראל. ח"א על התורה וההפטרות, ח"ב על המועדים, בהוצאת מכון הרי פישל, ירושלים תשס"ג
* **דברי יוסף** שיעורים במכון הרי פישל על שולחן ערוך אבן העזר וחושן משפט, ב"כ, מכון הרי פישל, ירושלים תשנ"ח-תשס"ד
* **ספר התשובה** הערות נרחבות על הלכות תשובה לרמב"ם וראשונים אחרים בתחום זה, ג"כ, ירושלים תשמ"ב-תשנ"ב
* **עטרת צבי**, מדרשים ומאמרי חז"ל על ההפטרות שליקט צבי גולדברג, ועליהם עיונים והערות של הרב כהן, ב"כ, ירושלים תשנ"ד-תשנ"ה
* **הררי קודש** - הערות על "מקראי קודש" לרב צבי פסח פרנק, המכון להוצאת כתבי הרב פרנק.
* **ספר התשובה** : שולחן ערוך על הלכות תשובה הרמב"ם ושאר ראשונים, עם הערות וביאורים **בארי בשדה**, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשפ"א 2021. 2 כרכים.

כמו כן ערך חלק מכרכי **הלכה פסוקה**, על סדר שולחן ערוך חושן משפט, בהוצאת מכון הרי פישל.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:משפחת שטמפפר
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:אבות בית הדין הרבני בירושלים
קטגוריה:גאולה (ירושלים): אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
נחום אריאלי

**נחום אריאלי** (א' בטבת ה'תרצ"א, 21 בדצמבר 1930 – ה' באב ה'תשס"א, 25 ביולי 2001) היה פרופסור למחשבת ישראל, הוגה דעות, סופר ומשורר. בעל תואר ד"ר לפילוסופיה.

## קורות חיים
נולד וגדל בירושלים לרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון. נישא לרות חנה לפין, נכדתו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. לאחר נישואיו למד במכון הרי פישל.

למד פילוסופיה ב. בשנת 1973 קיבל תואר שני ובשנת תשל"ו קיבל תואר ד"ר בנושא "משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ)". פרסם מספר ספרי הגות ומחקר, וכמו כן רומנים היסטוריים. את כתב היד של ספרו הראשון "שישה היכלות", רומן היסטורי על חיי הרמח"ל, הגיש בשנת 1960 לתחרות פרס אשר ברש, וזכה לשבחם של השופטים. מאז שנות ה-50 פרסם אריאלי שירים, סיפורים ורשימות בעיתונות הדתית בישראל. היה בקשר קרוב עם קרובת משפחה של אשתו, המשוררת זלדה.

לימד שנים רבות כפרופסור מן המנין במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן.

נפטר בה' באב ה'תשס"א, 25 ביולי 2001.

## ספריו
### הגות ומחשבה
* **אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: אבות – לשון הקודש**, תל אביב: דביר, 1955, תשט"ו
* **אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: מידות – תשובה**, תל אביב: דביר, 1956, תשט"ז
* **תורת העיקרים של הרמב"ם**, ירושלים, תשל"א, 1971
* **משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן, הרשב"ץ**, ירושלים, תשל"ו, 1977
* **האדם החדש**, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980
* **מן הלוגוס אל המיתוס ב"מדינה" לאפלטון**, תל אביב: יחדיו, תשמ"ז, 1987
* **המחשבה היהודית בימי הביניים: המשך או מפנה**, ירושלים, תשנ"ה, 1995

### רומנים
* **שישה היכלות** – על חיי הרמח"ל, תל אביב: מסדה, תשכ"א, 1961
* **המקלט** – סיפור ממלחמת העצמאות, תל אביב: אותפז, תשכ"ח, 1968
* **אחרון הצוחקים**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד, 1973
* **העולם האבוד של רפאל ברגר**, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980
* **ילדי השתיקה, תל אביב**, ספריית פועלים, תשמ"ו, 1986
* **חוות החוטאים**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ד, 1993

## חיים אישיים
לאריאלי היו שישה ילדים. בתו יעל וילנר היא שופטת בית המשפט העליון, ובנו אבי (אביגדור) היה ראש המחלקה היהודית בשב"כ.

## קישורים חיצוניים

* 
* דב שוורץ, **נחום אריאלי: יחיד נגד הזרם**, **[[דעת (כתב עת)|דעת]]** 50/52, 2003, עמ' ז' - י"ג 

**מכּתביו**:
* רבי יהודה הלוי כאיש הלכה, אתר דעת
* אחר, סיפור קצר, אתר דעת
* השער הפתוח, סיפור, אתר דעת

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אשר ברש
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מחשבת ישראל
נחום
קטגוריה:משפחת מישקובסקי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
מרדכי אילן

הרב **מרדכי אילן** (תרע"ה, 1915 – ב' באדר א' תשמ"א, 6 בפברואר 1981) היה רב ולמדן ישראלי, כיהן כאב"ד בבית הדין בתל אביב, עסק רבות בסדר קדשים. חתן פרס הרב קוק.

## ביוגרפיה
נולד בסובאלק שבפולין לאריה ודינה אילנדר. לאחר סיום לימודיו בתלמוד תורה המקומי, קיבל מלגת לימודים ונסע ללמוד אצל רבי שלמה היימן בישיבת רמיילס שבווילנה, שם למד גם ב"קיבוץ" של רבי חיים עוזר גרודזנסקי שכינה אותו "העילוי מסובאלק". עוד בהיותו במזרח אירופה, פרסם מאמרים תורניים בכתב העת התורני "כנסת ישראל". בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים. בירושלים השמיט משם משפחתו את שתי אותיותיו האחרונות, וכך קיבל את השם העברי "אילן". הוא נישא לשרה אריאלי, בתו של הרב יצחק אריאלי.

ב-1949 הדפיס בסיוע מוסד הרב קוק את ספרו הראשון "תורת הקודש" שזכה לתפוצה רחבה ולאזכורים בכתבי גדולי הרבנים, כמו הרב הראשי לישראל רבי יצחק אייזיק הלוי הרצוג ורבי איסר זלמן מלצר. מלבד עיסוקו בסדר קדשים, היה מעורה גם בתחום המשפט העברי. הוא היה חבר הוועדה המכינה של ספר החוקה של מכון הרי פישל, מעבודתו במסגרת זו הוציא לאור את ספריו בתחום המשפט העברי: "דרכי הקנינים" ו"חוקי הנזיקין". כמומחה בתחום התמנה כאב"ד בתל אביב וכיהן בתפקיד זה במשך שנים רבות. פסקי דין רבניים רבים שלו הודפסו בחוברות על ידי משרד הדתות. בשנת ה'תשי"א מונה לרב מקומי בירושלים. 

בשנת ה'תשט"ז (1955) העניקה מועצת הרבנות הראשית כושר דיינות לרב אילן, ופטרה אותו מבחינות הדיינות.

לצד פעילותו בתחום הדיינות המשיך להקדיש חלק ניכר מזמנו לעיסוק בסדר קדשים ונחשב בקי גדול בענייני המקדש והקרבנות. חיבר מספר ספרים, כשגולת הכותרת היא יצירתו התורנית "כנסת הראשונים", שבה אסף את חידושי תורתם של הראשונים הפזורים בחידושיהם על מסכתות התלמוד וכינס יחד את הדברים השייכים לסדר קדשים. על ספריו בתחום זה זכה בשנת תשכ"ט-תש"ל בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

מלבד עבודותיו אלו, היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית, וגם השאיר אחריו חיבור ובו פירושים על התורה, שנדפס לאחר פטירתו.

לאחר סדרת התקפי לב שעבר בשנותיו האחרונות, נפטר בב' באדר א' תשמ"א, 6 בפברואר 1981, ונקבר ליד קבר חמיו בהר המנוחות בירושלים.

## חיים אישיים
יה נשוי לשרה (לבית אריאלי). ילדיהם:
* הרב יעקב דוד - מרבני ישיבת כנסת יצחק (חדרה) ועורך במוסד הרב קוק. השלים את מפעלו התורני של אביו "כנסת הראשונים".
* הרב אליהו - מכהן כרב שכונה בנתניה ורב בית הכנסת "מקדש מרדכי" על שם אביו.
* הרב יהודה - ראש כולל בבני ברק.
* בתו - אשת הרב אברהם צבי יפה - רב שכונה בתל אביב
* בתו - אשת הרב יצחק טיקוצ'ינסקי - מיזמי קריית ספר במודיעין עילית
* בתו - אשת הרב שלמה זלמן רוזנטל - ראש כולל הגר"א במודיעין עילית ומנהל רוחני של ישיבת אור אלחנן לצעירים (בנו של הרב יעקב ניסן רוזנטל).

## מספריו
* **כנסת הראשונים** למסכת זבחים, בצירוף **שער מרדכי**
* **תורת הקודש** על הלכות בית הבחירה ביד החזקה
* **מקדש מרדכי** על התורה

## לקריאה נוספת
* , כולל קונטרס הערות במסכתות זבחים ותמורה וכן מאמרים ומכתבים נוספים שנעתקו מתוך רשימות בפנקסיו של הרב מרדכי אילן.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:משפחת אריאלי
קטגוריה:פרשני הרמב"ם
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת רמיילס
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות בית הדין הרבני בתל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
יעקב דוד אילן

הרב **יעקב דוד אילן** (נולד בי"ט בסיון תשי"ד,20 ביוני  1954) הוא מרבני ישיבת כנסת יצחק חדרה, עוסק בעריכת תורת הראשונים ומשמש עורך ראשי של תלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין. עורך בכיר במוסד הרב קוק וחתן פרס הרב קוק לספרות תורנית.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בבני ברק לרב מרדכי אילן, שהיה אב"ד בתל אביב, ולשרה, בתו של הרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לצביה פרג, בתו של הרב משה מאיר פראג מירושלים (חתנו של הרב חיים יהודה לייב אוירבך).

לאחר פטירת אביו נרתם להשלים את מפעלו התורני של אביו - "כנסת הראשונים", שבו אסף וכינס את חידושי תורתם של הראשונים הפזורים על מסכתות התלמוד וערך אותם על סדר קדשים. בד בבד החל לעסוק בעריכת כתבי הראשונים והוציא לאור סדרת ספרי הראשונים מתוך כתבי יד, להם צירף
מבואות, מקורות וביאורים. הספרים יצאו לאור בהוצאת מוסד הרב קוק.

בשנת  תשמ"ז זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית, ובשנת תשס"ח (2008) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. כיום הוא משמש עורך ראשי של מהדורת ש"ס שוטנשטיין, ר"מ בישיבת כנסת יצחק חדרה, ומוסר חבורות על סדר קדשים בישיבת אור ישראל. מוסר שני שיעורים שבועיים (חלקם משודרים בקול הלשון) בסוגיות הלכתיות הקשורות לפרשת השבוע. מאמריו של הרב אילן מתפרסמים בכתבי עת שונים כמוריה והאוצר.

## אילן יוחסין

#### משפחת הוריו

#### משפחת אשתו

## מספריו
* **משא יד** - שיעורי הלכה על סדר פרשיות התורה, ארבעה כרכים.
* **קובץ על יד** – שיעורים והערות על פרקים במסכתות התלמוד, שני כרכים.

### ספרי ראשונים בעריכתו
* סדרת ספרי **כנסת הראשונים** על מסכתות: מנחות חלק א וחלק ב, מעילה ותמורה.
* סדרת ספרי **חידושי הרשב"א** על מסכתות: כתובות, עירובין, חולין, שבועות.
* סדרת ספרי **שיטה מקובצת** על מסכתות: זבחים, מנחות, כריתות, מעילה, בכורות, תמיד, תמורה וכעת יוצא במהדורה מורחבת על ידי מוסד הרב קוק.
* **חידושי הריטב"א** על מסכת בבא בתרא.
* **פירושי רבנו חננאל** על מסכת יומא ופסחים שני חלקים (יחד עם הרב דוד מצגר).
* **תוספות הרא"ש** מסכת סוכה ועוד כרך על יבמות.
* **תוספות שאנץ** על מסכת בכורות (בני ברק: הוצאת מכון כנסת הראשונים, תשל"ג. מהדורה שנייה תשנ"ז באתר היברובוקס)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:משפחת אריאלי
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:זוכי פרס הרב טולידאנו
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:עורכי ביאור לתלמוד מהדורת שוטנשטיין
קטגוריה:משפחת חיים יהודה לייב אוירבך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
בלגרד ארנה

**בלגרד ארנה** (בסרבית: **Београдска арена**; מטעמי חסות מסחרית ידועה בשם **שטארק ארנה**, בסרבית: **Штарк арена**, ומקודם – קומבנק ארנה, Комбанк арена) הוא אולם מקורה רב תכליתי בפאתי העיר בלגרד, סרביה. האולם הוקם במשך שנים רבות והקמתו כללה הפסקות בנייה רבות עד שהושלם בסופו של דבר בשנת 2004. מאז פתיחתו הוא הפך לאחד מהאולמות המקורים הגדולים והמפוארים באירופה והוא חבר ארגון ה-"European Arenas Association". מבנה האולם, הנמצא בבעלות העיר בלגרד, מתפרס על פני שטח של 48,000 מ"ר. תכולתו הרשמית של האולם היא 20,000 צופים, אם כי האולם מסוגל להכיל עד כ-25,000 צופים, בהתאם לסוג האירוע המקיים בו.

## תהליך הבנייה
הרעיון לבנות אולם ספורט גדול בבלגרד נולד בשנת 1989 והבנייה תוכננה להסתיים בשנת 1994, בה בבלגרד הייתה אמורה להתקיים אליפות העולם בכדורסל. הבנייה החלה בשנת 1992 באזור הנקרא "בלוק 25" ברובע "נובי בלגרד" שבעיר. עקב האירועים האלימים שפרצו ביוגוסלביה בראשית שנות ה-90, פיב"א שללה מיוגוסלביה את זכות האירוח והפרויקט הוקפא. פרויקט הבנייה הופשר בשנת 1998 כאשר בלגרד הייתה אמורה לארח את אליפות העולם בטניס שולחן והבלגרד ארנה היה צפוי להיות האולם המרכזי בתחרות זו. אך גם במקרה זה הבנייה הוקפאה שנית עקב הפצצות נאט"ו על העיר בלגרד כחלק ממלחמת קוסובו. עם שוך הקרבות בשנת 2000 ותנופת הבנייה מחדש בעיר, חודשה גם הבנייה של האולם עד אשר הוא הושלם סופית בשנת 2004.

## אירועים מרכזיים בארנה
לאחר בנייתו, הפך הבלגרד ארנה לאולם המקורה הראשי של בלגרד וסרביה כולה. אירוע הפתיחה של אולם זה היה הדיאמונד בול של פיב"א בשנת 2004 ומיד אחריו הוא אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 2005. קבוצות הכדורסל הראשיות של העיר, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד, המשחקות את משחקי הבית שלהן בהיכל פיוניר, נוהגות להעביר לבלגרד ארנה משחקים מרכזיים שאותם הן מארחות.

במספר מקרים נשברו שיאי נוכחות באירועים שנערכו בבלגרד ארנה. שיא הצופים במשחק יורוליג נשבר בשנת 2009 כאשר 22,567 איש צפו במשחקה של פרטיזן נגד פנאתינייקוס בשלב הטופ-16. כשנה לאחר מכן נשבר השיא בשנית במשחקי הפלייאוף נגד מכבי תל אביב אשר נכחו בהם כ-24,000 צופים בממוצע. בגמר הליגה העולמית לשנת 2009 בין נבחרות הכדורעף של סרביה וברזיל נקבע שיא הצופים למשחק במפעל עם 22,680 צופים.

הארנה מארח גם אירועי תרבות, קונצרטים והופעות של אומנים בינלאומיים. תחרות אירוויזיון 2008 נערכה בבלגרד ארנה אף היא.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:בלגרד: ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל בסרביה
קטגוריה:בלגרד: מבנים
שמואל פוירשטיין

**שמואל פוירשטיין** (1926 – כ"א באלול ה'תשע"ח 1 בספטמבר 2018) היה איש חינוך, מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן שימש המפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך.
שימש משנות השישים ועד שנות השמונים כמנהל בית הספר התיכוני הדתי "יבנה" בחולון.

## ביוגרפיה
נולד ברומניה לאהרון ובתיה פוירשטיין. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל, והתיישב במושב נחלים שליד פתח תקווה.

במשך שנים רבות היה מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וריכז את התוכנית להכשרת מורים. כמו כן שימש כמפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. נחשב אבי שיטת העיון וההעמקה בבחינות הבגרות.

נפטר ב-1 בספטמבר 2018 בגיל 92, והובא למנוחות בבית העלמין המשותף של מושב נחלים וקבוץ בארות יצחק.

## חיים אישיים
היה נשוי ואב לשלוש בנות. אחיו היה פרופ' ראובן פוירשטיין. גיסו היה פרופ' יעקב רנד.

## השקפתו הפדגוגית בלימוד התנ"ך
לדעת פוירשטיין, בחינת הבגרות אינה משקפת רק את התקופה שלפני הבחינה, אלא את הדרך שעשה התלמיד כל השנים בלימוד התנ"ך. התכלית היא שהתלמיד יהפוך לאדם לומד, ולא רק שיעבור את הבחינה. הוא הציע שבמקצועות הקודש לא יהיו בחינות בגרות כלל, אך הצעתו לא התקבלה.

## ספרו
* ** דרכים במקרא ובהוראתו** (יחד עם משה ארנד), 1997.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:התנ"ך בישראל
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
שמואל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: חינוך
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:נחלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קתרין קוסט

**קתרין קוסט** (בצרפתית: Catherine Cusset; ) היא סופרת צרפתייה ממוצא יהודי.

קוסט, ילידת פריז, זכתה ב-2008 בפרס גונקור לבני נוער על הספר "Un Brillant Avenir" ("עתיד מזהיר") העוסק בקורותיה של אישה צעירה ילידת רומניה המהגרת לארצות הברית, כשברקע מתוארים שינויים היסטוריים העוברים על רומניה עם עלייתו ומפלתו של המשטר הקומוניסטי ושל השליט הרומני צ'אושסקו.

קוסט פרסמה תשעה רומנים, רובם ככולם עוסקים בנושאים דומים: משפחה, תשוקה, והקונפליקט התרבותי שבין צרפת לארצות הברית. ספריה תורגמו לשפות רבות.

אחיה הוא הפילוסוף פרנסואה קוסט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1963