סימפוניה טורנגלילה

**סימפוניה טורנגלילה** (**Turangalîla-Symphonie**) היא הסימפוניה היחידה מאת אוליבייה מסייאן (1908–1992). היא נכתבה מ-1946 עד 1948 לתזמורת גדולת ממדים בהזמנה של סרגיי קוסביצקי עבור התזמורת הסימפונית של בוסטון. ההזמנה לא ציינה את משך הזמן, הדרישות התזמורתיות או הסגנון של היצירה, והותירה את ההחלטות למלחין. יחד עם הרביעייה לקץ הימים, הסימפוניה היא אחת מיצירותיו הבולטות של המלחין.

לאונרד ברנשטיין ניצח על הבכורה בבוסטון ב-2 בדצמבר 1949, ולאחר מכן על הבכורה בניו יורק ב-10 בדצמבר. ההופעות של דצמבר 1949 כללו הפסקה לאחר הפרק החמישי; זו הייתה היצירה היחידה בתוכנית. קוסביצקי היה אמור לנהל את הבכורה אך חלה, והמשימה נפלה על ברנשטיין, שמעולם לא ניצח על היצירה שוב. איבון לוריו, שלימים הפכה לאשתו השנייה של מסייאן, הייתה סולנית הפסנתר, וז'ינט מרטנו ניגנה באונד מרטנו בהופעות הראשונות ובמספר ההופעות הבאות. משנת 1953 ואילך, אחותה של איבון, ז'אן לוריו, הייתה נגנית האונד מרטנו בהופעות והקלטות רבות.

## קונספט
בעוד שרוב יצירותיו של מסייאן הן דתיות בהשראתן, בזמן כתיבת הסימפוניה המלחין היה מוקסם מהמיתוס של טריסטן ואיזולדה, והסימפוניה טורנגלילה מהווה את היצירה המרכזית בטרילוגיית היצירות שלו העוסקת בנושאי אהבה רומנטית (בשונה מאהבה אלוהית). היא נחשבת לאחת היצירות המוזיקליות הגדולות של המאה ה-20 ומתוארת על ידי קוסביצקי כ"יצירה החשובה ביותר של מוזיקה קלאסית שנכתבה מאז פולחן האביב של איגור סטרווינסקי". הופעה נמשכת בממוצע בסביבות 80 דקות.

למרות שהמושג של סולם ריתמי המקביל לסולם הכרומטי של צלילים מופיע ביצירתו של מסייאן כבר ב-1944, ביצירתו "Vingt regards sur l'enfant-Jésus" ("עשרים מבטים על התינוק ישו", יצירה שמסייאן מצטט בפרק הרביעי), הסידור של משכים כאלה לתוך סדרה קבועה מתרחש לראשונה בפרק הפתיחה של הפרק "Turangalîla 2" ביצירהה זו, ומהווה צעד היסטורי חשוב לקראת מושג הסריאליזם.

שם היצירה וחלקיה היו תוספת מאוחרת לפרויקט, שנבחרו לאחר שמסייאן ערך רשימה של פרקי היצירה. הוא תיאר את השם במכתביו מ-1947 עד 1948. הוא יצר את המילה מהלחם של שתי מילים בסנסקריט, **טורנגה** (**', ) ו**לילה** (''līlā'', ), שאותו הסביר כך:


:

== תזמור ==
היצירה מיועדת לתזמורת גדולה עם חטיבת כלי הקשה גדולה במיוחד:



חלק הפסנתר התובעני כולל כמה [[קדנצה (סולו)|קדנצות]] סולו.

== נושאים מחזוריים ==
[[קובץ:Ondes_martenot.jpg|ממוזער|246x246 פיקסלים| האונד מרטנו, כלי אלקטרוני, המשמש בחלקים חושניים ודרמטיים של הטורנגלילה כמו "נושא האהבה"]]
בכתיבה על היצירה זיהה מסייאן ארבעה [[נושא (מוזיקה)|נושאים]] מחזוריים המופיעים שוב לאורך כל הדרך; ישנם נושאים נוספים ספציפיים לכל פרק. ב[[פרטיטורה]] הנושאים ממוספרים, אך בכתבים מאוחרים יותר הוא נתן להם שמות כדי להקל על זיהוים, מבלי שהתכוון שלשמות תהיה משמעות ספרותית אחרת.





== מבנה ==
העבודה היא בעשרה [[פרק (מוזיקה)|פרקים]], מקושרים על ידי הנושאים הנפוצים ורעיונות מוזיקליים אחרים:

**מבוא**

"הרמת מסך" המציג את "נושא הפסל" ואת "נושא הפרח", ואחריו גוף הפרק, המשלב שתי קבוצות [[אוסטינטו]] עם סימני פיסוק קצביים. חידוש של נושא הפסל סוגר את ההקדמה.

**שיר אהבה (Chant d'amour)**

לאחר הקדמה אטונלית, פרק זה בנויה לסירוגין מנושא מהיר ונלהב הנשלט על ידי החצוצרות, ונושא רך ועדין למיתרים ולאונד מרטנו.

**טורנגלילה 1**

מוזכרים שלושה נושאים: האחד מתחיל עם קלרינט סולו, השני לכלי נשיפה נמוכים וכלי מיתר, והשלישי נושא מפותל בכלי נשיפה מעץ. לאחר מכן הפרק מתפתח ובהמשך חופף את הנושאים, בתוספת קצב חדש בכלי הקשה.

**שיר אהבה 2 (Chant d'amour 2)**

הפרק הזה, שהוצג על ידי [[סקרצו]] לפיקולו ובסון, הוא בתשעה קטעים, שחלקם מזכירים ומפתחים מוזיקה שנשמעה קודם לכן. [[קודה (מוזיקה)|קודה]] רגועה במז'ור מביאה אותו לסיומו.

**חדוות דם הכוכבים (Joie du sang des étoiles)**

ריקוד תזזיתי שהנושא המרכזי שלו הוא גרסה מהירה של "נושא הפסל". למסייאן זה ייצג את האיחוד של שני אוהבים הנראים כטרנספורמציה בקנה מידה קוסמי. הריקוד נקטע על ידי [[קדנצה (סולו)|קדנצה]] פסנתר לפני קודה תזמורתית קצרה.

**גן שנת האהבה (Jardin du sommeil d'amour)**

הביצוע המלא הראשון של "נושא האהבה" במיתרים ובאונד מרטנו מלווה בייצוג של שירת ציפורים שמנוגנת על ידי הפסנתר, ובאפקטים תזמורתיים ססגוניים אחרים. לדברי מסייאן, "שני האוהבים סגורים בשנת אהבה. נוף יוצא מהם..."

**טורנגלילה 2**

פרק אטונלית לחלוטין שנועד לעורר אימה, עם תפקיד דומיננטי לאנסמבל כלי ההקשה.

**פיתוח האהבה (Développement d'amour)**

עבור מסייאן, ניתן להתייחס לשם בשתי דרכים. עבור האוהבים, זה נורא: מאוחדים על ידי שיקוי האהבה, הם לכודים בתשוקה הצומחת עד האינסוף. מבחינה מוזיקלית, זהו שלב ההתפתחות של היצירה.

**טורנגלילה 3**

הנושא מוצג על ידי כלי נשיפה מעץ. אנסמבל כלי הקשה בן חמישה חלקים מציג סדרה קצבית שמקיימת סדרהשל וריאציות על נושא הנשיפה מעץ.

**פינלה'''

הפרק הוא בצורת סונטה: תרועת של כלי הנשיפה ממתכת, יחד עם וריאציה מהירה של "נושא האהבה", שמתפתחת ומובילה לקודה ארוכה, גרסה סופית של "נושא אהבה" שמנוגנת פורטיסימו על ידי התזמורת כולה. העבודה מסתיימת באקורד פה דיאז מז'ור אדיר. במילותיו של מסייאן, "תהילה ושמחה אין קץ".

## הקלטות
הבכורה העולמית של היצירה לא הוקלטה, וברנשטיין עצמו לא חזר ליצירה לא בביצוע קונצרטים ולא באולפן ההקלטות, אבל קיימת הקלטה של חלק מהחזרות לבכורה בבוסטון, הכוללת את הפרק החמישי והשישי.

היא יצאה לאור ב-2013 כחלק מסט הקלטות של ברנשטיין שלא פורסמו עד אז (Music and Arts WHRA-6048).

## בישראל
ביולי 1990 בוצעה הסימפוניה טורנגלילה לראשונה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה. בסדרה של חמישה קונצרטים בתל אביב וקונצרט אחד בירושלים. לרגל המאורע מסייאן הגיע לישראל. את תפקיד הפסנתר ניגנה אשתו איבון לוריו, ואת תפקיד האונד מרטנו ניגנה אחותה, ז'אן. תוכנית הקונצרט, שכללה גם את הסימפוניה מס' 40 של מוצרט, הייתה ארוכה במיוחד.

במאי 2024 בוצעה הסימפוניה בישראל פעם נוספת, בניצוחו של וסילי פטרנקו, עם סטיבן אוסבורן על הפסנתר וססיל לרטגו על האונד מרטנו. הסדרה כללה הופעה אחת בתל אביב, אחת בירושלים ואחת בחיפה.

## קישורים חיצוניים

* 
* המדריך לסימפוניה טורנגלילה, באתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* 
* עודד שני-דור, סימפוניה טורנגלילה - פרקי היצירה, בתכניית העונה ה-87 (2023–2024) של הפילהרמונית הישראלית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:סימפוניות
קטגוריה:יצירות משנת 1948